Käsite
Käsite on kielellisen ilmaisun sanan, lauseen tai termin kognitiivinen merkityssisältö. Lisäksi sanoilla tai termeillä voi olla elämyksellä koettu ei-käsitteellinen sisältö. Klassisesti käsite on ymmärretty sanan määritelmäksi, jolloin sana olisi synonyyminen määritelmänsä kanssa. Tämä näkemys on kuitenkin nykyään kyseenalaistettu.
Käsitteet ovat ontologiselta asemaltaan mentaalisia tai abstrakteja. Puhutut tai kirjoitetut sanat, tieteelliset termit ja lauseet puolestaan ovat materiaalisesti manifestoituvia, kommunikaatioissa käytettyjä kielellisiä ilmaisuja, jotka ilmaisevat käsitteitä tai näistä rakentuvia kompleksisempia ajattelun yksiköitä, propositioita. Käsitteitä käytetään tiedon jäsentämiseen. Kaikille käsitteille ei kuitenkaan ole vakiintunut niitä vastaavaa kielellistä ilmausta.
Käsitteitä tutkitaan kognitiotieteessä, kielifilosofiassa, kognitiivisessa psykologiassa ja semiotiikassa.
Olioita luokittelevat käsitteet ymmärretään kognitiivisessa psykologiassa yleensä muistissa oleviksi representaatioiksi. Yksittäisten konkreettisten havaintojen kautta saamamme tiedot maailmasta prosessoituvat muistissa yleisemmiksi kategorisoiviksi tietoedustuksiksi. Käsitteet ovat siten muistiesityksiä, jotka luokittelevat tai selittävät yleensä - enemmän tai vähemmän tilanneriippuvaisesti - aistitun tai ajatellun entiteetin ominaisuuksia.
Usein selitykseksi riittää kohteen luokittelussa, havaittujen ominaisuuksien "kuuluessa luokkaan" maailmankuvassamme tai käsitteellisessä viitekehyksessämme.
Esimerkiksi:
"Miksi tämä auto on punainen?"
"Se on paloauto."
Käsitteiden rakentuminen merkitsee sitä, että ne ovat jatkuvan dynaamisen muutoksen alaisia. Ks. käsitteellinen muutos. Näin ollen se ominaisuuksien joukko, jonka avulla tulkitsemme aistimaamme tai ajattelemaamme kohdetta, riippuu maailmankuvastamme (ns. havaintojen teoriapitoisuus). Mikäli samaistamme käsitteen kaiken sen kanssa, mitä voimme johonkin kategoriaan tai olioon liittää, joudumme sanomaan, että entiteettien muistirepresentaatiot ja siten myös kaikki käsitteemme ovat subjektiivisia ja yksilön ontogeneettisen historian muokkaamia kuvauksien koosteita erilaisista entiteeteistä.
Toinen mahdollisuus on yrittää erottaa olioita ja kategorioita koskeva maailmantieto, eli uskomukset tai _käsitykset_ käsitteistä. Tällöin käsitteet voivat olla (enemmän tai vähemmän) intersubjektiivisia. Tieto jostakin oliosta on kaiken sen informaation kooste, joka ovat varastoitunut muistiin kyseisestä kohteesta, ja joka on palautettavissa mieleen. Tieto on se käsiteperustainen mentaalinen tila, joka ohjaa toimintaamme. Käsitteellinen tieto on se tieto, joka perustuu ilmaisujen merkityksiin (käsitteisiin).
Tällöinkin käsitteiden intersubjektiivisuuden asteen voi ajatella vaihtelevan suuresti. Suurimmillaan se on tiede- ja muiden tiiviisti yhteistyötä tekevien yhteisöjen jäsenten piirissä. Erimielisyydet arkipäivässä ja myös tieteessä riippuvat juuri siitä, millaisia ominaisuuksia käytettyjen termien ja sanojen viittauksen kohteeseen kytketään. Emme ole tästä välttämättä itse tietoisia, sillä pidämme omia käsitteitämme niin itsestään selvinä ettemme yleensä vaivaudu niitä huolellisesti analysoimaan.
Myös tieto ja reflektiivinen itsetietoisuus ovat käsiteperustaisia mielen tiloja. Kognitiivisesti tarkastellen oppiminen tuottaa meille käsitteitä ja käsityksiä, joiden varassa ohjaamme toimintaamme ja teemme päätöksiä. Koska käsitteet ovat subjektiivisia, ne täytyy aina määritellä, jos kommunikaation halutaan olevan merkityksellistä ja tarkkaa. Käsitteiden määrittely on tärkeä osa tieteellistä kirjoittamista, josta yleisimpiä esimerkkejä on tutkimusraporteissa esiintyvä luettelo käytetyistä termeistä. Joskus, etenkin uraauurtavassa tutkimuksessa, täytyy käsitteitä määritellä vielä tarkemmin erikseen.
Lakitekstiin kuuluu aina termien määrittely, jonka tarkoituksena on poistaa tulkinnanvaraisuus. Esimerkkinä katkelma Kuluttajaturvallisuuslaista:
Asiallisessa keskustelussa käsitteet täytyy määritellä aivan samoin kuin tieteellisessä- ja lakitekstissä. Jotta puhutaan samasta asiasta ja jotta keskustelulla olisi mahdollisuuksia löytää ratkaisuja ongelmiin, kaikille osallistujille täytyy olla selvää mikä käytettyjen sanojen merkitys on. Sikäli kun käsitteitä ei määritellä, oletetaan vaihtelevalla riskillä, että yleistieto käsitteistä riittää.