Richard Burton
Richard Burton (oikealta nimeltään Richard Walter Jenkins; 10. marraskuuta 1925 Pontrhydyfen, Wales – 5. elokuuta 1984) oli walesilainen näyttelijä, joka teki pitkän ja menestyksekkään uran Hollywoodissa.
Burton aloitti uransa näyttämöllä Britanniassa, mutta siirtyi Hollywoodiin 1952. Loistokkaasti alkanut teatteriura sai jotkut ennakoimaan hänestä Laurence Olivierin manttelinperijää brittiläisen näyttämötaiteen suurena mestarina, mutta suuret odotukset eivät lopulta täyttyneet. Shakespearea rakastanut Burton sai elokuvaurallaan esiintyä useassa Shakespeare-filmatisoinnissa. Hän oli seitsemän kertaa Oscar-ehdokkaana muttei saanut palkintoa kertaakaan.
Burtonin kaksi myrskyisää avioliittoa näyttelijä Elizabeth Taylorin kanssa vuosina 1964–1974 ja 1975–1976 tekivät heistä suihkuseurapiirien seuratuimman parin. Näyttelijä oli 1949–1984 naimisissa kolmen muunkin naisen kanssa. Vaikea alkoholismi nopeutti hänen kuolemaansa vain 58-vuotiaana. Burton on haudattu Sveitsin Célignyyn.
Burton syntyi 10. marraskuuta 1925 Walesissa kaivostyöläisen perheeseen. Työläistaustainen, mutta sivistynyt ja lukenut nuorukainen viehättyi teatterista sodan aikana ja opettajansa Philip Burtonin avustuksella hän onnistui saamaan teatteriuransa alkuun.
Burtonia pidettiin aikakautensa suurena nuorena lupauksena, ja monet suuret brittiläisnimet (kuten John Gielgud) ylistivät häntä. Menestyksekkäiden teatteriroolien lisäksi hän alkoi esiintymään brittiläisissä elokuvissa, ja hän päätyi lopulta Hollywoodiin vuonna 1952.
Burtonin Hollywood-debyytit ”Serkkuni Raakel” (1952) ja ”Näin hänen kuolevan” (1953) saivat hyvän vastaanoton, ja hän sai elokuvista ensimmäiset Oscar-ehdokkuutensa. Seuraavat elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet yhtä hyvin, ja hän palasi pian Britanniaan, mutta teki samalla muutamia hienoja elokuvia (kuten ”Katkera voitto”, 1957 ja ”Nuori viha”, 1959).
1960-luvun alkuvuosina Richard Burton palasi lähes pysyvästi Hollywoodiin. Massiivisen ”Kleopatra”-elokuvan kuvauksissa hänen ja legendaarisen Elizabeth Taylorin välille kehkeytyi kiihkeä, ja hyvin julkinen romanssi. He ottivat eron aiemmista puolisoistaan ja avioituivat vuonna 1964.
Tuossa vaiheessa kuitenkin hänen alkoholiongelmansa syveni entisestään. Burtonin nuoruusiän atleettinen olemus oli ehtinyt rapistua, mutta hänen karhea äänensä oli saanut lisää arvokkuutta ja tämä tuntui vain parantavan hänen roolisuorituksiaan. Hän todisti kykynsä mm. elokuvissa ”Becket” (1964), ”Liskojen yö” (1964) ja ”Vakoilija kylmästä” (1965), ja Burtonin roolisuoritusta etenkin "Vakoilija kylmästä"-elokuvassa kehuttiin lähes täydelliseksi.
Burton teki yhdessä Taylorin kanssa muutamia menestyselokuvia, kuten ”Kuka pelkää Virginia Woolfia?” (1966) ja ”Kuinka äkäpussi kesytetään” (1967). Hän oli 1960-luvun aikana peräti neljästi Oscar-ehdokkaana, ja Burton oli tämän ajanjakson suosituimpia ja parhaiten palkattuja elokuvatähtiä.
1970-luvulla hänen ja Taylorin myrskyisä avioliitto tuli tiensä päähän. He avioituivat uudelleen vuonna 1975, mutta uusi avioliitto päättyi jo seuraavana vuonna. Burton teki hienoja elokuvia vielä 1970-luvullakin, joihin lukeutuivat mm. ”Hevonen” (1977) ja ”Villihanhet” (1978), joka oli suuri katsojamenestys. ”Hevonen”-elokuvasta hän sai seitsemännen ja viimeiseksi jääneen Oscar-ehdokkuutensa.
Burtonin terveysongelmat olivat edenneet kuitenkin hyvin pitkälle (hän lähes menehtyi "Klansman"-elokuvan kuvauksissa 1974), ja hänellä todettiin mm. maksakirroosi 1980-luvun alkuvuosina. Burtonin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi ikoninen kiduttajarooli menestyselokuvassa ”1984” (1984) John Hurtia vastapäätä.
Burton oli viidesti naimisissa, ja hän sai uraltaan tähden Hollywood Walk of Famelle.