hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
MicroProse
MicroProse (tunnetaan myös nimellä "MicroProse Simulation Software") oli yhdysvaltalainen tietokonepelejä kehittänyt yritys, joka toimi omalla nimellään vuosina 1982-1993.
Sid Meier ja "Wild Bill" Stealey perustivat yhdessä yhtiön vuonna 1982. Meier keskittyi lähinnä yhtiön julkaisemiin strategiapeleihin ja entisenä sotilaslentäjänä Stealey vastasi pääasiassa simulaattoripelien tuotannosta. MicroProse tuli 1980-luvulla nopeasti tunnetuksi useista Meierin suunnittelemista peleistä, kuten merirosvopeli "Sid Meier's Pirates!" (1987), rautatieaiheinen rakentelu- ja strategiapeli Railroad Tycoon (1990), sekä Civilization- (1991) ja X-COM-pelisarjoista. Simulaattoripuolella MicroProsen mainetta pönkittivät myös hyvin pelilehdistön arvosteluissa menestyneet, eri alustoille kehitetyt Solo Flight (1985), F-15 Strike Eagle (1985), sukellusvenesimulaattori Silent Service (1985), AH-64 Apachea simuloiva Gunship (1986), F-19 Stealth Fighter (1987), M1 Abrams -panssarivaunua simuloiva M1 Tank Platoon (1989) ja Gunshipin jatko-osa Gunship 2000 (1991).
Vuonna 1993 Spectrum HoloByte osti MicroProsen. Molemmat nimet jatkoivat olemassaoloaan vuoteen 1996, kunnes kaikki yhtiön tuotteet (muun muassa Spectrum HoloByten tunnettu Falcon-pelisarja) liitettiin MicroProsen nimen alaisuuteen. Bill Stealey päätti kuitenkin lähteä fuusioituneesta yrityksestä vuonna 1994 ja perusti uuden pelialan yrityksen, Interactive Magicin (joka myöhemmin muutti nimensä iEntertainment Networkiksi. Sid Meier ja pelisuunnittelija Jeff Briggs jättivät Spectrum Holobyten ja MicroProsen rauniot yhdistymisen jälkeen vuonna 1995 ja muodostivat niin ikään oman peliyhtiön, Firaxis Gamesin.
Meierin lähdön jälkeen ja simulaattoripelien kysynnän hiivuttua MicroProse joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1990-luvun lopulla. Leluvalmistaja Hasbron elektronisen viihteen divisioona Hasbro Interactive osti konkurssin partaalla olleen MicroProsen vuonna 1999. Hasbro Interactive myi vuonna 2001 MicroProsen edelleen ranskalaiselle Infogrames-pelitalolle. Infogrames vaihtoi nimensä Atariksi ja lakkautti tunnetun nimensä. MicroProsen nimeä käytettiin viimeisen kerran Geoff Crammond's Grand Prix 4:n Ison-Britannian versiossa (2002).
MicroProsen taru loppui vuoden 2003 marraskuussa, kun Atari sulki yhden sen kehitysstudioistaan Hunt Valleyssä, Marylandin osavaltiossa. Kehitysstudio oli MicroProsen alkuperäinen kotipaikka. Studion tekemä viimeinen peli oli Xbox-peli Dungeons & Dragons: Heroes.
Yhtiöllä olivat julkaisussa käytössä myös nimet "MicroStyle" ja "MicroPlay".
Raija Sollamo
Raija Tellervo Sollamo (o.s. Pursula) (s. 9. joulukuuta 1942 Padasjoki) on suomalainen teologian tohtori, eksegetiikan tutkija ja Suomen ensimmäinen teologisen alan naisprofessori.
Sollamo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961, teologian maisteriksi vuonna 1967, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1974 ja teologian tohtoriksi vuonna 1980.
Sollamo toimi Suomen evankelisluterilaisen kirkon kirkolliskokousedustajana 1988–1999 ja kirkolliskokouksen käsikirjavaliokunnan varapuheenjohtajana 1996–1999. Hän oli mukana raamatunkäännöstyössä toimien mm. raamatunkäännöskomitean kääntäjänä useita jaksoja 1984–1988, sekä apokryfitoimikunnan käännöskomitean puheenjohtajana 1999–2006.
Sollamo sai pappisvihkimyksen vuonna 1995. Kirkossa hän on vaikuttanut tasa-arvoa edistävästi perustellen raamatullisesti naisten oikeutta pappisvirkaan. Hän on toiminut aktiivisesti myös Yhteys-liikkeessä puolustaen seksuaalivähemmistöjen ihmisoikeuksien toteutumista ja ajaen parisuhteensa rekisteröineiden homo- ja lesboparien oikeutta halutessaan saada liitolleen kirkollinen siunaus.
Sollamo toimi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa Raamatun alkukielten professorina 1982–2007, teologisen tiedekunnan dekaanina 1992–1998 ja yliopiston eksegetiikan laitoksen johtajana 2004–2007. Hän oli yliopiston 1. vararehtori 1998–2003. Sollamo jäi eläkkeelle 1. elokuuta 2007.
Sollamo on julkaissut laajasti eri teologian alueita käsitteleviä artikkeleita ja oppikirjoja. Hänen päätutkimusalueensa ovat Septuagintan käännöstekniikka, Qumranin tekstit ja Vanhan testamentin eksegetiikka, erityisesti naistutkimus.
Sollamo on saanut lukuisia tunnustuksia ja huomionosoituksia: Suomen Akatemian väitöskirjapalkinto 1980, Helsingin yliopiston Eino Kaila -palkinto 1992, Maikki Friberg -palkinto 1996, Suomen liike- ja virkanaisten liiton valitsema Vuoden nainen 1993 (yhteiskunnallinen vaikuttaja). Vuonna 2014 hän sai Alfred Kordelinin yleisen edistys- ja sivistysrahaston tunnustuspalkinnon tunnustuksena suurista ansioista Raamatun alkukielten tutkimuksessa, akateemisen työyhteisön kehittämisessä sekä kamppailussa avaran, rajoja rikkovan näkemyksen ja käytännön puolesta. Hän on teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistyksen kunniajäsen, Suomen Eksegeettisen Seuran kunniajäsen vuodesta 2002, Suomen Akateemisten Naisten Liiton kunniajäsen vuodesta 2003. Hän on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006.
Professori Raija Sollamo on naimisissa seurakuntaneuvos Matti Sollamon kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Mongolian lippu
Mongolian lippu on Mongolian tunnus. Se on suorakaiteen muotoinen suhteessa 1:2 ja se jakautuu kolmeen tasalevyiseen pystyraitaan, joista kaksi reunimmaista ovat punaisia ja keskimmäinen sininen. Sininen symboloi ikuista taivasta ja punainen edistystä sekä vaurautta. Lipputangon puoleisessa raidassa on keltainen "soyombo", kansallinen symboli, joka esittää tulta, aurinkoa, kuuta, maata, vettä sekä taiji eli yin-yang -symbolia. Lipun nykyinen versio otettiin käyttöön heinäkuussa 2011. Silloin vahvistettiin uudet värit lippuun, joka tuli käyttöön 12. helmikuuta 1992, kun maata hallinnut kommunistinen puolue luopui yksinvallastaan. Erona sitä edeltävään, 23. helmikuuta 1949 käyttöön otettuun lippuun on kommunismia kuvaavan keltaisen tähden puuttuminen "soyombon" yläpuolelta.
Arkhon Infaustus
Arkhon Infaustus on ranskalainen black metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1997. Joissakin maissa yhtyeen julkaisuja on sensuroitu niiden väkivaltaisten sanoitusten ja kuvamateriaalin vuoksi.
Morihiro Hosokawa
Morihiro Hosokawa (, s. 14. tammikuuta 1938 Chiyoda, Tokio) on japanilainen poliitikko, joka oli Japanin 79. pääministeri 9. elokuuta 1993 – 28. huhtikuuta 1994. Hänen isänsä oli Hosokawa-samuraisuvun päämies, kōshaku Morisada Hosokawa. Vanhimpana poikana hän oli myös itse kōshaku, mutta kun Yhdysvaltain Japanin miehitystä ylläpitävät yhdysvaltalaiset vaativat aateluuden poistamista, hän menetti aatelisarvonsa 1947. Morihito Hosokawan isoisä on prinssi Fumimaro Konoe, joka oli Japanin pääministeri kolme kertaa.
Hosokawa suoritti lakitieteen alemman tutkinnon Jōchin yliopistossa 1961 ja työskenteli toimittajana useita vuosia Asahi Shimbun -sanomalehdessä. Vuonna 1971 hänet valittiin Japanin valtiopäivien ylähuoneeseen Japanin liberaalidemokraattisen puolueen vaalilistalta Kumamoton prefektuurin edustajana. Kahden kauden jälkeen hän jätti valtiopäivät ja hänestä tuli Kumamoton prefektuurin kuvernööri, missä tehtävässä hän oli viisi vuotta, vuoteen 1991. Vuonna 1992 hän ilmoitti, ettei kestä enää liberaalidemokraattisen puolueen korruptiota ja erosi siitä perustaakseen puolueen Japan New Party (JNP, Nihon shintō), joka myöhemmin sulautui NFP-puolueeseen. Politiikasta hän vetäytyi toukokuussa 1998. Eläkkeellä ollessaan hän on pitänyt keramiikkanäyttelyitä Euroopassa ja Japanissa.
Leitrimin kreivikunta
Leitrimin kreivikunta () on Irlannin tasavallan kreivikunta Connachtin historiallisessa provinssissa maan pohjoisosassa. Sillä on maarajaa Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Pohjois-Irlannin kanssa. Kreivikunnassa on 31 972 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 502,49 neliökilometriä. Se on nimetty Leitrimin kylän mukaan.
Shapiron epäyhtälö
Shapiron epäyhtälö on matematiikassa epäyhtälö, jota kehittivät H. Shapiro ja Vladimir Drinfeld.
Olkoon "n" positiivinen kokonaisluku ja "x,x...,x" positiivisia reaalilukuja. Jos "n" on parillinen ja "n"<13 tai "n" on pariton ja "n"<24, on voimassa
formula_1. Tässä indeksit on luettava modulo "n". Tapaus "n"=3 on nimeltään Nesbittin epäyhtälö.
Nesbittin epäyhtälö
Nesbittin epäyhtälön (1903) mukaan positiivisille reaaliluvuille "a, b" ja "c" on voimassa
formula_1 Nesbittin epäyhtälö voidaan todistaa suuruusjärjestysepäyhtälön avulla. Nesbittin epäyhtälö on kuuluisin erikoistapaus yleisemmästä Shapiron epäyhtälöstä.
Merkitään formula_2, formula_3 ja formula_4. Tällöin luvut formula_5, formula_6 ja formula_7 ovat myös positiivisia ja formula_8, formula_9 ja formula_10.
Sijoittamalla nämä Nesbittin epäyhtälön vasempaan puoleen saamme
formula_11
formula_12
formula_13
formula_14sillä positiivisen luvun ja sen käänteisluvun summa on aina formula_15.
Jos nimittäin formula_16 olisi positiivinen reaaliluku, niin olisi
formula_17
mistä väite seuraa.
Olkoot formula_18,missä formula_19 on kokonaisluku, mielivaltaisia positiivisia reaalilukuja ja formula_20. Tällöin
formula_21
Perustelu. Tapaus formula_22 on yhtäpitävä sen kanssa, että positiivisen luvun ja sen käänteisluvun summa on aina formula_15. Tapaus formula_24 esitettiin ja perusteltiin tätä tulosta käyttäen edellä. Suuremmilla luvun formula_25 arvoilla epäyhtälön todistus onnistuu samaa tekniikkaa käyttäen.
Esimerkiksi neljälle positiiviselle reaaliluvulle formula_26 pätee siis
formula_27
Turbo (albumi)
Turbo on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin albumi. Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing alkoivat tehdä kappaleita seuraavalle albumilleen "Turbolle" lokakuussa vuonna 1984 Marbellassa Espanjassa. Turbo oli pettymys osalle fanikannasta, joka vierasti syntetisaattoreita. Turbo menestyi silti: se nousi brittilistalla sijalle 33 ja Billboard 200:lla sijalle 17, ja se pysyi listalla 36 viikkoa. "Locked In" sai Billboard Top Mainstream Rock Single -listalla sijan 25. Albumin tunnetuin kappale lienee "Turbo Lover", josta tehtiin myös musiikkivideo. Se on myös yhtyeen vakiokappaleita konserteissa. Myös kappaleesta "Locked in" on tehty musiikkivideo.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Glenn Tipton, Rob Halford ja K.K. Downing.
Remasteroitu versio
Miles ”Tails” Prower
Miles Prower (tunnetaan paremmin lempinimellä Tails) on 8-vuotias Sonic the Hedgehog -sarjoissa esiintyvä, Segan kehittämä fiktiivinen hahmo. Hänen nimensä juontuu sanaleikistä "miles per hour (mailia tunnissa)", jolla verrataan Sonicin nopeutta äänennopeuteen. Hän pystyy liikkumaan lähes yhtä nopeasti kuin Sonic pyörittämällä häntiään kuin potkuria.
Varhaisissa peleissä Sonic on Tailsin idoli ja hän seuraa tätä joka paikkaan. Aluksi Sonic yrittää karistaa Tailsia kannoiltaan, mutta lopulta hän vaikuttuu ketun kyvyistä pysyä perässä. Nykyään Sonic ja Tails ovat parhaita kavereita.
Tails teki debyyttinsä Sega Master Systemin ja Sega Game Gearin pelissä "Sonic the Hedgehog 2 (8-Bit)". Monet tosin ovat tutustuneet Sonicin parhaaseen ystävään Sega Mega Drive -versiossa.
Tailsilla on myös kaksi omaa peliä:
Peleissä Tails on aina ollut 8-vuotias.
Tails pystyy suorittamaan samoja liikkeitä kuten Sonic (mm. Spin Dash ja pallona pyöriminen), juostessaan kovaa Tails pyörittää häntiään perässään kuin lentäessään, minkä ansiosta hän pystyy liitämään, mutta hän on silti hitusen hitaampi kuin Sonic. Erikoisimmat taidot Tailsilla ovat kyky lentää (myös lentokoneita kuten Tornadoa) ja uida (Sonic ei ole koskaan oppinut uimaan).
Uusimmissa peleissä (kuten Sonic Adventure, Sonic Advance, Sonic Advance 2 ja Sonic Advance 3), Tails hyökkää sivaltamalla hännillään.
Tails ei ole erityisen älykäs Adventures of Sonic the Hedgehogin eikä Sonic "SatAMin" alkupään jaksoissa, eikä myöskään varhaisimmissa Sonic Archien-sarjakuvissa, toisin kuin peleissä, Sonic the Moviessa ja Sonic X:ssa, sekä nykyisissä Sonic Archien numeroissa.
Tailsilla on paljon mekaanisia lahjoja. Sonic X-animaatiossa Tailsin ja Sonicin ystävystyessä Tails korjaa ja maalaa Sonicin lentokoneen Tornadon.
Tails on naiivi ja huippuälykäs ja hänen älykkyysosamääränsä on lähes sama kuin Tri. Ivo "Eggman" Robotnikin eli 300 ellei enemmänkin. Sonic Battle-pelissä hänellä on hyökkäys nimeltä 'IQ 400 Attack' (ÄO 400 -isku).
Tails esiintyy Archie Comicsin Sonic the Hedgehog -lehdessä mutta myös Sonic X ja Sonic Universe -lehdissä.
Animaatiot, joissa Tails esiintyy ovat Adventures of Sonic the Hedgehog, Sonic the Hedgehog, ja Sonic X.
Mauke
Mauke on atolli Cookinsaarten eteläosissa. Sen pinta-ala on 18,4 neliökilometriä ja asukkaita oli 289 vuoden 2016 väestönlaskennassa. Atollin ensimmäinen asukas oli paikallisen mytologian mukaan Uke, jonka mukaan Mauke on myös nimetty.
Mauke jaetaan neljään alueeseen, joista kaksi on edelleen jaettu tapereihin: Niiden nimet ovat:
Vaurio (yhtye)
Vaurio oli vuosina 1981–1985 toiminut naantalilainen punk-yhtye. Se perustettiin kesäkuussa 1981 nimellä Sidi & Siivottomat; perustajajäseniä olivat laulaja Sauke, basisti Sidi, kitaristi Masa ja rumpali Brando. Vuonna 1982 Brando jätti yhtyeen ja uudeksi rumpaliksi tuli turkulainen Minni. Tämä kokoonpano muodosti yhtyeen vakiokokoonpanon ja soitti myös kaikilla Vaurion levytyksillä, muut yhtyeessä soittaneet olivat joko vierailijoita tai kuuluivat siihen vain lyhyen aikaa. Vuodenvaihteessa 1982–1983 yhtye vaihtoi nimekseen Vaurio. Yhtye toimi aktiivisesti kesään 1985 asti, minkä jälkeen se kokoontui uudelleen ainoastaan 11. toukokuuta 1990 turkulaisen Auran panimon valtauksen kuusivuotisjuhlissa. Yhtyeen laulaja Sauke menehtyi 38-vuotiaana vuonna 2003.
Vaurion katsotaan kuuluvan suomalaiseen 1980-luvun alun hardcore punk -liikkeeseen, jonka tunnetuimpia edustajia olivat muun muassa Riistetyt, Kaaos, Terveet Kädet, Maho Neitsyt ja Appendix. Musiikillisesti Vaurion voidaan kuitenkin katsoa usein olleen hardcoren ja 1970-luvun lopun suomalaisen punkin välimaastossa, jossa sen mahdollisia vertailukohtia olisivat sellaiset yhtyeet kuin Lama ja Nolla nolla nolla.
Vaurio levytti yhden EP-levyn ja yhden LP:n. Vuonna 1983 kansia myöten valmiiksi tehty EP kuitenkin julkaistiin kokonaisuudessaan vasta 1996, bonusraitoina Kråklund Recordsin CD-uusintajulkaisulla Propaganda recordsin kokoelmalevystä. Vuonna 2007, 24 vuotta valmistumisensa jälkeen, EP ilmestyi vihdoin omana julkaisunaan ja alun perin tarkoitetussa ulkoasussaan, 7-tuumaisena vinyylilevynä, yhdysvaltalaisen Feral Ward -levymerkin julkaisemana.
Iñaki Lafuente
Iñaki Lafuente Sánchez (s. 24. tammikuuta 1976, Barakaldo, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen baskisukuinen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan pääsarjassa pelaavaa Sporting Gijónia, ja on siellä lainassa Athletic Bilbaosta.
Lafuente on Athletic Bilbaon kasvatteja. Hän debytoi Primera Divisiónissa kuitenkin vasta vuonna 2000, kierrettyään ensin useassa seurassa lainasopimuksilla. Lafuente teki pikavisiittejä Sestaoon, Getxoon ja Elcheen. Hänellä on ollut vaikeuksia vakuuttaa paikkansa Athletic Bilbaossa ja tästä syystä hänet on lainattu useaan otteeseen muihin seuroihin. Kaudella 2007-2008, Lafuente lainattiin Espanyoliin ja toiseen suuntaan matkasi Gorka Iraizoz.
Heinäkuussa 2008, Lafuente palasi Bilbaoon. 13. tammikuuta 2009, hän siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Sporting Gijóniin.
U2 (Berliinin metro)
U2 on yksi Berliinin metron linjoista. Se alkaa Pankowin rautatieasemalta, kulkee Alexanderplatzin, Potsdamer Platzin ja Zoologischer Gartenin rautatieaseman kautta Ruhlebeniin.
Linjalla on 29 asemaa ja sen pituus on 20,7 kilometriä. Linjan junat ovat "Kleinprofil"-junia.
Anthony Quinn
Anthony Quinn (21. huhtikuuta 1915 – 3. kesäkuuta 2001) oli meksikolais-yhdysvaltalainen näyttelijä, taidemaalari ja kirjoittaja. Hänet muistetaan parhaiten roolisuorituksistaan elokuvissa "Kerro minulle, Zorbas" ja "Viva Zapata".
Quinnilla oli irlantilais-meksikolaiset juuret, ja hänen äidinäitinsä oli cherokee. Perhe muutti Kaliforniaan Anthonyn ollessa lapsi.
Uransa alussa Quinn näytteli meksikolaisrosvoja ja muita ulkomaalaisia Paramountin 1940-luvun elokuvissa. Vuoteen 1947 mennessä hän oli esiintynyt yli 50 elokuvassa: italialaisena, arabisheikkinä, kiinalaisena sissinä ja intiaanina. Kun Hollywoodissa oli käynnissä kommunistien vastainen vaino, Quinn siirtyi muutamaksi vuodeksi teatteriin jossa sai menestystä Broadwayllä. Hän palasi elokuviin 1951, ja vuonna 1952 hän sai sivuosa-oscarin Marlon Brandon vastanäyttelijänä Elia Kazanin ohjaamassa elokuvassa "Viva Zapata!". Toisen sivuosa-Oscarinsa hän sai esittäessään Paul Gauguinia Vincente Minnellin elokuvassa "Hän rakasti elämää".
Mitiaro
Mitiaro on tuliperäinen saari Cookinsaarilla. Sen pinta-ala on 22,3 neliökilometriä. Mitiaron historia on läheisessä yhteydessä läheisen Atiun historian kanssa. Eurooppalaiset tulivat saarelle 1800-luvun alussa ja tuolloin saarella oli noin 100 asukasta. Vuoden 2016 väestönlaskennassa asukkaita oli 155 ja määrä on vähenemään päin.
Mitiaron historiallinen nimitys saarten asukkaiden keskuudessa on "Nukuora". Saari joutui Mauken tapaan atiulaisten sotureiden hyökkäysten kohteeksi. Paikallisen perimätiedon mukaan ensimmäistä atiulaisten hyökkäystä johti soturi nimeltä "Maui". Välttääkseen taistelun mitiarolaiset tarjosivat näille juhla-aterian, mutta alkoivatkin surmata näitä juhlan aikana. Ainoa selviytynyt oli Maui, joka pakeni ja palasi Atiulle. Kostohyökkäyksen varalta mitiarolainen päällikkö "Maaro" päätti rakennuttaa "Te Pare"-nimisen linnoituksen saaren sisäosaan. Atiulaisten kostohyökkäys tulikin myöhemmin ja saarten joukot ottivat yhteen linnoituksella. Linnoituksesta huolimatta mitiarolaiset voitettiin. Nykyisten mitiarolaisten arvellaan polveutuvan lähes kokonaan atiulaisista sotureista, jotka surmasivat alkuperäiset mitiarolaiset ja asettuivat sitten saarelle. Lähetyssaarnaaja John Williams tuli saarelle 29. toukokuuta 1823 ja saari kääntyi nopeasti kristinuskoon. Kristinuskon saapumisen myötä saaren asukkaat alkoivat muuttaa sisämaassa sijainneista kylistään rannikolle. Mitiaro säilyi Atiun alaisuudessa aina vuoteen 1902 saakka, jolloin Cookinsaaret liitettiin Uuteen-Seelantiin.
Maantieteellisiltä piirteiltään Mitiaro on pieni ja hyvin matala. Saaren pinta-ala on 22,3 km² ja leveimmältä kohdaltaan se on vain 6,4 kilometriä leveä. Saarta ympäröi kivettyneestä korallista muodostunut 6–9 metriä korkea "makateaksi" kutsuttu vyöhyke. Sisämaan korkeimmat kohdat ovat vain kolme metriä ylempänä merenpinnasta kuin makatean korkeimmat kohdat. Sisäosa on paljolti suota ja kaksi niistä, "Te Rotonui" ja "Te Rotoiti", ovat niin syviä että niitä voidaan pitää järvinä. Monista muista Cookinsaarista poiketen Mitiaron rannikolla ei ole juurikaan metsää. Kahdessa järvessä elää muun muassa paikallisia "itiki"-nimellä tunnettuja ankeriaita, sekä Afrikasta istutettuja tilapioita. Järvissä elää myös niihin istutettua maitokalaa. Mitiaro on ainut eteläisistä Cookinsaarista, jolla ei tavata kotoperäisten lintujen kantoja hävittänyttä pihamainaa.
Mitiaron asukkaista melkein jokainen on sukua toisilleen, joten paikallisen puolison löytäminen on hankalaa. Osittain tästä syystä monet muuttavat Rarotongaan ja Uuteen-Seelantiin. Suurin osa asukkaista on alle 18 tai yli 50, siltä väliltä olevat ovat lähes kaikki muuttaneet pois. Suurin osa saaren asukkaista elää länsimaisissa taloissa, mutta perinteisempiä käytetään yhä esimerkiksi kalastusmajoina. Mitiarolla on kolme perinteistä "arikia" eli päällikköä. Kolmen päällikön tittelit ovat "To'u", "Tetava" ja "Ma'eu". Päälliköt toimivat esimerkiksi maakiistojen ratkaisijoina, sillä monesta muusta Cookinsaaresta poiketen Mitiarolla ei ole asukkaiden muodostamaa neuvostoa. Asukkaat elävät viljelemällä maata ja kalastamalla. Parhaat viljelymaat sijaitsevat saaren keskustassa. Kalaa saadaan saaren järvistä.
Vahvialan kirkko
Vahvialan luterilainen kirkko sijaitsi entisessä Vahvialan kunnassa luovutetussa Karjalassa.
Vahvialan seurakunnan aloitettua toimintansa 1920, oli sen ensimmäisenä tehtävänä kirkon rakentaminen. Kirkkoa varten oli saatu jo lahjoituksena tontti, jota vielä laajennettiin ostamalla lisämaata. Väliaikaista kirkkoa varten ostettiin Terijoelta suuri kaksikerroksinen hirsirakenteinen huvilarakennus, joka siirrettiin Vahvialaan. Tästä aumakattoisesta huvilarakennuksesta tehtiin rakennusmestari August Kolehmaisen suunnitelmien mukaan kirkko. Kaksikerroksisen huvilan kerrokset yhdistettiin ja näin saatiin avara kirkkosali. Rakennuksen itäpäähän rakennettiin yksinkertainen nelikulmainen kellotorni vuonna 1922, jonne asennettiin kaksi kirkonkelloa. Kirkon pääsisäänkäynti oli kirkon pitkällä sivulla, jonka yhteyteen rakennettiin pieni eteinen. Lisäksi oli myös sisäänkäynnit kirkon päädyissä. Kirkkorakennusta kiersivät ikkunarivit kahdessa kerroksessa. Katon etureunassa oli myös kattoikkunoita ja katon keskellä pieni tornimainen rakennelma. Huolimatta muutostöistä ei rakennus oikein näyttänyt kirkolta.
Tämä huvilasta kirkoksi muutettu rakennus oli alun perin suunniteltu väliaikaiseksi kirkoksi, mutta jo ennen sen pystyttämistä tultiin siihen lopputulokseen että kirkosta tulee varsinainen kirkko.
Sisäpuolelta kirkko näytti huomattavasti enemmän kirkolta kuin ulkoa ja siellä oli noin 400 istumapaikkaa. Kirkkosalin pitkillä sivuilla oli lehterit, joita kannattelevat tuet jakoivat kirkkosalin kolmilaivaiseksi. Kirkkosalissa oli lautainen tasakatto. Alttari sijaitsi kirkkosalin länsipäässä. Alttaritauluna oli vahvialalaisen taiteilijan Matti Yläneen maalaama "Kristuksen ylösnousemus". Varsinaisen alttaritaulun molemmin puolin oli vielä pienemmät taulut, jotka kuvasivat kohti alttaritaulun Jeesusta kulkevia valkopukuisia sanankuulijoita. Urkuparvi sijaitsi kirkkosalin itäpäässä, mutta urkuja sinne ei ehditty hankkia, vaan säestykseen käytettiin urkuharmonia. Saarnastuoli oli alttarin oikealla puolella.
Vahvialan kirkkorakennus ei ollut pelkästään kirkko, sillä siellä oli kirkkosalin lisäksi seurakuntasali, seurakunnankanslia ja -arkisto sekä kunnantiloja kuten kunnantoimisto, kirjasto ja vahtimestarin asunto. Myös kunnanvaltuuston kokoukset pidettiin seurakuntasalissa. Kirkkoa nimitettiinkin kunnan tilojen vuoksi toisinaan "Kuntalaksi".
Vahvialan kirkko oli ehjä, kun Vahviala talvisodan jälkeen luovutettiin Neuvostoliitolle. Kirkko tuhoutui tulipalossa talvi- ja jatkosodan välisenä aikana. Nykyisin kirkon kivijalka löytyy puiden siimeksestä.
Suuri osa kirkon irtaimistosta jäi evakuoimatta vuonna 1940. Pelastetuista esineistä ovat ehtoollismalja ja -lautanen lahjoitettu Iitin seurakunnalle ja suurempi kirkonkello on nykyisin Järvenpäässä rukoushuoneen tornissa.
Manuae
Manuae on saari Cookinsaarilla. Sanaa Manuae käytetään myös yhteisnimityksenä Manuaesta ja sen lähellä sijaitsevasta Te Au O Tun saaresta. Kummallakaan saarella ei ole ihmisasutusta ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 6,2 neliökilometriä.
James Cook näki Manuaen ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1773. Kun lähetyssaarnaaja John Williams saapui Manuaelle vuonna 1823, saarella oli vielä noin 60 asukasta. Saari on ollut asumaton 1820-luvun lopulta lähtien. 1890-1900-luvuilla Manuaeta käytettiin lyhyen aikaa vankilasaarena.
Meiji (keisari)
Meiji (, 3. marraskuuta 1852 Kioto – 30. heinäkuuta 1912 Tokio), syntymänimeltään Mutsuhito (), oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 122. keisari. Keisari Meijillä oli keskeinen rooli Japanin Meiji-restauraatiossa, jossa keisarihuone palautettiin jälleen valtaan. Hänen syntyessään Japani oli eristäytynyt, esiteollinen feodalistinen Tokugawa-shōgunaatin ja daimioiden hallitsema maa, joka oli jakautunut 250 läänitysalueeseen. Hänen kuollessaan maa oli käynyt läpi poliittisen, yhteiskunnallisen ja teollisen vallankumouksen ja siitä oli tullut suurvalta.
Meijin valtakauden tärkeisiin tapahtumiin lukeutuivat Japanin länsimaistamisen aloittanut "Viiden artiklan vala" vuonna 1868, feodalismin lopettaminen, modernin koulutusjärjestelmän luominen, Meiji-perustuslain käyttöönotto vuonna 1890, Japanin parlamentin avaaminen ja lopulta sodat Kiinaa ja Venäjää vastaan. Keisari Meiji oli itse esikuva sille, miten länsimaisia keksintöjä haluttiin omaksua osaksi japanilaista kulttuuria: hän ”käytti länsimaisia vaatteita ja söi länsimaista ruokaa, mutta kirjoitti samalla elämänsä aikana 100 000 perinteistä japanilaista runoa”.
Keisari Meijiä edelsi valtaistuimella keisari Kōmei. Meiji nousi valtaan 3. helmikuuta 1867 ja oli ollut kuollessaan vuonna 1912 maan hallitsija yli 45 vuoden ajan. Häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Yoshihito.
Patrick Roy
Patrick Roy (s. 5. lokakuuta 1965 Quebec, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hänet tunnetaan Ken Drydenin perhostyylin edistäjänä.
Patrick Roy aloitti NHL-uransa Montreal Canadiensissa, jossa hän oli vuodesta 1984 vuoteen 1995. Ensimmäisen NHL-pelinsä Roy pelasi 23. helmikuuta 1985 Winnipeg Jetsiä vastaan. Canadiens voitti Stanley Cupin seuraavana vuonna, ja Roy palkittiin Conn Smythe Trophylla pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Hänet valittiin myös kauden 1985–1986 tulokkaiden tähdistökentälliseen (NHL All-Rookie Team). Hän voitti myös toisen Stanley Cupin Canadiensissa vuonna 1993.
Canadiens hävisi 2. joulukuuta 1995 kotonaan Detroit Red Wingsille 1–11. Montrealin valmentaja Mario Tremblay antoi Patrick Royn seisoa maalilla yhdeksän takaiskumaalin ajan ennen kuin vihdoin päästi hänet vaihtoon toisessa erässä. Roylle kertyi ottelussa vain 17 torjuntaa. Nöyryytyksestä suuttunut Roy luisteli pois maaliltaan, rynni ohi Tremblayn ja ilmoitti vaihtopenkin takana istuneelle Canadiensin presidentille Ronald Coreylle, ettei enää koskaan pelaa Canadiensille.
Roy siirtyi Colorado Avalancheen joulukuussa 1995, ja heti samalla kaudella Avalanche voitti Stanley Cupin. Toisen kerran kyseisessä joukkueessa Roy voitti NHL-mestaruuden 2001. Viimeisen NHL-pelinsä hän pelasi 22. huhtikuuta 2003 Minnesota Wildiä vastaan.
Roy rikkoi uransa aikana monia ennätyksiä NHL:ssä. Merkittäviä ennätyksiä ovat esimerkiksi maalivahdin eniten pudotuspelivoittoja (151) ja eniten pelattuja pudotuspelejä (247). Hänellä on myös maalivahdeista toiseksi eniten voittoja (551) Martin Brodeurin jälkeen. Roy valittiin Hockey Hall of Fameen kesäkuussa 2006 ja liittyi siihen virallisesti saman vuoden marraskuussa.
Pelaajauransa jälkeen Roy aloitti vuonna 2005 osaomistamansa Quebec Rempartsin päävalmentajana juniorisarja LHJMQ:ssa. Hän toimi myös seuran toimitusjohtajana. Roy valmensi Rempartsia kahdeksan kauden ajan, joista ensimmäisellä joukkue voitti Canadian Hockey Leaguen mestaruuden Memorial Cupin.
Toukokuussa 2013 Roy siirtyi aiemmin pelaajana edustamansa NHL-seura Colorado Avalanchen päävalmentajaksi edeltäjänsä Joe Saccon irtisanomisen jälkeen. Hänestä tehtiin myös seuran jääkiekkoasioiden varapääjohtaja (). Roy erosi päävalmentajan ja jääkiekkoasioiden varapääjohtajan paikalta omasta tahdostaan 11. elokuuta 2016, sillä hän ei mielestään saanut vaikuttaa pelaajien hankkimiseen liittyviin päätöksiin siinä määrin, mitä hän olisi rooleissaan halunnut.
U3 (Berliinin metro)
U3 on yksi Berliinin metron linjoista. Tekniikaltaan se edustaa "Kleinprofil"-tyyppiä. Linja kulkee Nollendorfplatzin ja Krumme Lanken välillä ja sillä on 15 asemaa.
Vuoteen 1993 asti U3 tarkoitti Wittenbergplatzin ja Uhlandstraßen välistä rataosuutta. Osuudelle annettiin nimi U15 ja siitä tuli U1:n osa.
Linjalle U3 suunnitellaan jatkoa lounaaseen Mexikoplatzille ja itään Potsdamer Platzin ja Alexanderplatzin kautta Weißenseetä kohti. Berliinin taloudellisten vaikeuksien takia linjaa tuskin jatketaan lähitulevaisuudessa.
Naruhito
Naruhito (, s. 23. helmikuuta 1960 Tokio) on Japanin kruununprinssi. Hän on keisari Akihiton ja keisarinna Michikon vanhin poika. Hänestä tuli Japanin kruununperillinen virallisesti 23. helmikuuta 1991, jonkin aikaa keisari Hirohiton kuoleman jälkeen. Lapsena hänen nimensä oli prinssi Hiro ().
Naruhito opiskeli historiaa Gakushūin-yliopistossa, valmistui vuonna 1982 ja opiskeli sen jälkeen ulkomailla Oxfordin yliopistossa Britanniassa vuosina 1983–1985. Hänestä tuli Gakushūin-yliopiston tohtori vuonna 1988.
Naruhito on ollut vuodesta 1993 naimisissa prinsessa Masakon kanssa. Parilla on yksi lapsi, tytär Aiko, joka syntyi vuonna 2001.
AS Monaco FC
Association Sportive de Monaco Football Club on vuonna 1924 perustettu monacolainen jalkapalloseura. Ammattilaisseura siitä tuli vuonna 1948.
Vaikka seura on kotoisin Monacosta, se on pelannut aina naapurimaansa Ranskan jalkapallosarjoissa. Se on voittanut Ranskan-mestaruuden seitsemän kertaa, mikä tekee joukkueesta yhden pääsarjan menestyneimmistä.
AS Monacon huippuhetki koitti vuonna 2004, jolloin se pääsi Mestarien liigan finaaliin. Matkan varrella se pudotti muun muassa Real Madridin ja Chelsean. Finaalissa Porto oli kuitenkin vahvempi.
Vuoden 2004 jälkeen AS Monacon taso on laskenut, ja 2010-luvulla joukkue jopa putosi alemmalle sarjatasolle kahden vuoden ajaksi. Pääsarja Ligue 1:ssä AS Monaco pelannut jälleen kaudesta 2013–2014 alkaen.
AS Monacon pitkäaikaisin puheenjohtaja on Jean-Louis Campora, joka johti seuraa vuosina 1976–2003.
AS Monaco pelaa kotiottelunsa 18 500-paikkaisella Stade Louis II:lla, joka sijaitsee Fontvieillen alueella Monacossa.
Stadion, kuten muutkin alueen rakennukset, on rakennettu Välimereltä vallatulle maalle. Stade Louis II toimii myös näyttämönä vuosittaiselle UEFA Super Cupille, jossa kohtaavat Mestarien liigan ja UEFA Cupin voittajat.
Hasan Salihamidžić
Hasan Salihamidžić (s. 1. tammikuuta 1977 Jablanica, Bosnia) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on keskikenttäpelaaja.
VfL Wolfsburgia edustava Salihamidžić on maajoukkueen kantavia voimia. ""Bratso""-lempinimeä "(suom. pikkuveli)" kantava tähti aloitti jalkapallouransa 10-vuotiaana kotikaupunkinsa FK Turbinassa, josta hän siirtyi vuoden kestäneelle visiitille FK Velez Mostariin, yhteen maan parhaista seuroista. Vuonna 1992 Salihamidžić nousi julkisuuteen siirryttyään Saksaan, Hamburger SV:n riveihin.
Vuonna 1998 hän siirtyi FC Bayern Müncheniin. Salihamidžić voitti Mestareiden liigan jo toisena kautenaan seurassa. Nyt hänellä on kasassa tuon voiton lisäksi jo 5 Bundesliigan mestaruutta, 3 Saksan cupin voittoa ja Seurajoukkueiden MM-turnauksen voitto. Kauden 2006–2007 jälkeen Salihamidžić jätti Saksan ja siirtyi Juventukseen. Kesällä 2011 
hän siirtyi VfL Wolfsburgiin, jossa päätti uransa kyseisen kauden lopussa. Kesällä 2017 Hasanista tuli FC Bayern Münchenin urheilutoimenjohtaja.
Paltaniemi
Paltaniemi on kylä, taajama ja niemi Kajaanissa Oulujärven rannalla. Taajaman väkiluku vuonna 2005 oli 390 ja pinta-ala 3,8 km², josta vettä 0,2 km².
Paltaniemi on kuuluisa puisesta kuvakirkostaan, Eino Leinon talosta sekä hyvin matalasta ja hiekkapohjaisesta uimarannastaan. Paltaniemeltä löytyy myös Paltaniemen koulu (nyk. kyläyhdistyksen käytössä), Valon kappeli, Paltaniemen pappila sekä Kajaanin lentoasema.
Paltaniemi kuului vuoteen 1954 asti Paltamon kuntaan, jolloin se liitettiin tuolloiseen Kajaanin maalaiskuntaan. Paltaniemellä sijaitsi Paltamon ensimmäinen kirkonkylä. Myöhemmin kirkonkylä siirtyi Kiehimänjoen suulle, valtatien 22 ja kantatien 78 risteykseen.
U4 (Berliinin metro)
U4 on yksi Berliinin metron linjoista. Se sijaitsee kokonaan Schönebergin kaupunginosan alueella. Linja avattiin liikenteelle vuonna 1910 ja sen rakennutti tuolloin vielä itsenäinen Schönebergin kaupunki.
Linja on vain 2,9 kilometriä pitkä ja sillä on 5 asemaa. Siten se on (vasta osittain valmistuneen) U55:n jälkeen Berliinin lyhin metrolinja. Tekniikaltaan se edustaa "Kleinprofil"-tyyppiä.
U5 (Berliinin metro)
U5 on "Großprofil"-linja Berliinin metrossa. Se on ainoa metron linjoista, joka oli kokonaan Itä-Berliinin puolella. Linja kulkee Alexanderplatzin ja Hönowin välillä ja sillä on 20 asemaa.
Heikki Siren
Heikki Siren (5. lokakuuta 1918 Helsinki – 25. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli arkkitehti Kaija Sirenin aviopuoliso.
Heikki Siren valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1946, jossa hän oli ollut isänsä J. S. Sirénin oppilaana. Siren työskenteli aluksi isänsä arkkitehtitoimistossa mutta perusti vaimonsa Kaija Sirenin kanssa oman toimiston vuonna 1949. Sirenit työskentelivät koko uransa ajan yhdessä.
Heikki ja Kaija Siren saivat Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1984.
Heikki Siren sai vuonna 2009 italialaisen Benetton-säätiön kansainvälisen arkkitehtuuripalkinnon Otaniemen kappelin ja sen ympäristön suunnittelusta.
Heikki Sirenin isä oli Eduskuntatalon suunnitellut arkkitehti Johan Sigfrid Sirén. Heikki ja Kaija Sirenillä on neljä lasta, joista vanhin, teatteritaiteen maisteri Kirsi Siren (ent. Aropaltio, s. 1945) on Teatteri Hevosenkengän johtaja. Tytär Sara Siren (ent. Popovits, 1947–2002) oli lavastaja ja teollinen muotoilija, koulutukseltaan taiteen maisteri. Sirenien poika Jukka Siren (s. 1950) on arkkitehti ja toinen poika Hannu Siren (s. 1953) on kuvanveistäjä.
Heikki Siren kuoli 94-vuotiaana helmikuussa 2013. Kaija Siren kuoli vuonna 2001.
Kaija Siren
Katri (Kaija) Anna-Maija Helena Siren (o.s. Tuominen; 23. lokakuuta 1920 Kotka – 15. tammikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän oli arkkitehti Heikki Sirenin aviopuoliso.
Kaija Siren valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1948. Hän perusti miehensä Heikki Sirenin kanssa oman arkkitehtitoimiston vuonna 1949. Sirenit työskentelivät koko uransa ajan yhdessä.
Kaija ja Heikki Siren saivat Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1984.
Kaija ja Heikki Sirenillä on neljä lasta, joista vanhin, teatteritaiteen maisteri Kirsi Siren (ent. Aropaltio, s. 1945) on Teatteri Hevosenkengän johtaja. Tytär Sara Siren (ent. Popovits, 1947–2002) oli lavastaja ja teollinen muotoilija, koulutukseltaan taiteen maisteri. Sirenien poika Jukka Siren (s. 1950) on arkkitehti ja toinen poika Hannu Siren (s. 1953) on kuvanveistäjä. Kaija Sirenin sisar Sirkka Vennamo oli naimisissa SMP:n kansanedustajan Veikko Vennamon kanssa.
Kantokyky
Kantokyky on sellainen määrä tietyn eliölajin yksilöitä, jonka jokin ympäristö pystyy elättämään. Yleensä kantokyky saavutetaan jossain vaiheessa, koska lajeilla on luonnostaan taipumus lisääntyä. Jos esimerkiksi jossain lammikossa on ravintoa 100 kalalle, lammikon kantokyky on 100 kalapopulaatiolle. Tällä hetkellä ei olla varmoja siitä, kuinka monta ihmistä maapallo pystyy elättämään mutta on väitetty, että ihmispopulaatio maapallolla olisi jo ylittänyt maapallon kantokyvyn rajan.
Kun jokin populaatio (jollain alueella olevan lajin yksilöt) ylittää kasvaessaan kantokyvyn, se usein romahtaa, sillä ylisuuri populaatio tuhoaa omia elinedellytyksiään. Seuraava kantokyky samalla alueella saattaa olla edellistä alempi.
Toinen vaihtoehto on, että populaatio jää juuri kantokyvyn rajalle ja määrä vaihtelee siinä. Todennäköisesti heiluminen kantokyvyn rajoilla tasoittuu ajan mukana. Tämä on tapahtunut joissain sellaisissa yhdyskunnissa, joissa on säännöllisesti nälänhätä. Populaatio voi myös kasvaa ensin nopeasti, sitten kasvu hidastuu kantokyvyn rajoilla. Näin ollen kantokykyä ei koskaan saavuteta.
Kaikkia populaation kasvua vastustavia tekijöitä kutsutaan yhteisnimellä ympäristön vastus.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1988
Jääkiekko oli 1988 talviolympialaisten ohjelmassa. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Isäntämaa Kanada, loput 7 MM-kilpailujen A-sarjan joukkuetta ja kolme parasta B-sarjan joukkuetta oli kutsuttu kisoihin. Lisäksi B-sarjan neljäs ja C-sarjan voittaja pelasivat karsinnan, jonka voittaja selviytyi turnaukseen. Turnauksessa joukkueet jaettiin kahteen lohkoon, joiden kolme parasta pääsi loppusarjaan. Alkusarjan keskinäiset ottelut jäivät voimaan loppusarjassa. Alkulohkojen neljänneksi sijoittuneet pelasivat yhden ottelun seitsemännestä sijasta, viidenneksi sijoittuneet yhdeksännestä sijasta ja kuudenneksi sijoittuneet yhdennestätoista sijasta. Ottelut pelattiin 13.–28. helmikuuta 1988. Kyseisessä turnauksessa sallittiin ensimmäisen kerran ammattilaispelaajien osallistuminen, Kanadan joukkueessa pelasi seitsemän NHL-pelaajaa.
Puolan Jaroslaw Morawiecki kärähti dopingista Ranskaa vastaan käydyn alkusarjan ottelun jälkeen. Puola menetti ottelusta saamansa kaksi pistettä sekä sen maalieroon merkittiin ottelusta 0-2. Neuvostoliitto otti turnauksessa seitsemännen jääkiekon olympiavoittonsa ja nousi mitalitaulukon ensimmäiseksi ohi Kanadan. Suomi nousi hopealle voittamalla loppusarjan viimeisessä ottelussa jo turnausvoiton varmistaneen Neuvostoliiton. Mitali oli Suomelle ensimmäinen arvoturnauksessa. Tšekkoslovakia sijoittui kuudenneksi, mikä oli sen huonoin sijoitus olympiaturnauksessa sitten vuoden 1928.
Lohko A
Lohko B
* "Doping-tapauksen takia Puola menetti ottelusta saamansa pisteet ja sen maalieroksi kirjattiin 0-2."
Alkusarjan keskinäiset ottelut jäivät voimaan.
Rikospoliisi Maria Kallio
Rikospoliisi Maria Kallio on vuonna 2003 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarja koostuu neljästä tarinasta, jotka perustuvat Leena Lehtolaisen samannimisiin kirjoihin. Tarinat ovat "Kuolemanspiraali", "Tuulen puolella", "Ennen lähtöä" ja "Luminainen". Sarjan päähenkilöä Maria Kalliota esittää Minna Haapkylä.
Sarjan avausjakso keräsi yli 1,7 miljoonaa katsojaa, ja muitakin jaksoja katsoi reilusti yli miljoona katsojaa. Sarja uusittiin sunnuntai-iltaisin 3.5.–26.7.2009. Tarinat on julkaistu myös DVD:nä.
Gelasius I
Pyhä Gelasius I (k. 496) oli paavina 1. maaliskuuta 492 – 21. marraskuuta 496. Hän oli kolmas ja viimeinen afrikkalaissyntyinen paavi, tarkemmin sanottuna Kabyliasta. Hän kirjoitti Bysantin keisari Anastasiokselle kirjeen, jossa väitti piispojen vallan olevan yhtä suuri kuin keisarin valta.
Dipoli (kongressikeskus)
Dipoli on Reima Pietilän ja Raili Paatelaisen (myöh. Pietilä) vuonna 1961 suunnittelema rakennus, joka rakennettiin alun perin Teknillisen korkeakoulun (TKK) ylioppilaskuntataloksi. Rakennuksen nykyinen omistaja on Aalto-yliopisto. Dipoli sijaitsee Espoossa Aalto-yliopiston Otaniemen kampuksella.
Teknillisen korkeakoulun muuttaessa 1960-luvun alussa Helsingistä Espooseen uudesta ylioppilastalosta järjestettiin suunnittelukilpailu. Hankalan kallioisen sijainnin ja tehtävänannossa vaaditun suuren muunneltavuuden vuoksi yksikään ehdotuksista ei täyttänyt kilpailulautakunnan kaikkia vaatimuksia eikä kilpailulle julistettu voittajaa. Pietilä ja Paatelainen jakoivat toisen palkinnon Osmo Lapon kanssa ja heitä pyydettiin kehittämään ehdotuksiaan. Lopulta rakennuksen suunnittelu annettiin Pietilälle ja Paatelaiselle. Rakennustyöt aloitettiin tammikuussa 1965 ja Dipoli otettiin käyttöön syksyllä 1966.
Dipoli vuokrattiin Tekniselle korkeakoululle vuonna 1993, jolloin se muuttui ylioppilastalosta Teknillisen korkeakoulun Koulutuskeskus Dipoliksi (TKK Dipoli), joka oli TKK:n aikuiskoulutusyksikkö. TKK:n yhdistyessä osaksi Aalto-yliopistoa 2010 rakennus siirtyi Aalto-yliopiston käyttöön. Dipoli-taloa isännöi DIPOLI kokous- ja kongressipalvelut, ja TKK Dipolin juurille perustettu Aalto University Professional Development – Aalto PRO käytti myös tiloja. Dipolissa on yli 20 erilaista kokoustilaa ja lisäksi aula- ja ravintolatiloja, ja siellä järjestettiin runsaasti kongresseja, kokouksia ja juhlia kuten esimerkiksi vuosittainen roolipelitapahtuma Ropecon.
Joulukuussa 2013 AYY ilmoitti myyvänsä Dipolin Aalto-yliopistolle, joka jää rakennukseen pitkäaikaiseksi käyttäjäksi. Dipolin peruskorjaus alkoi 1. kesäkuuta 2015 ja se valmistui vuoden 2017 kesällä. Dipolista tuli Aalto-yliopiston kaikille avoin päärakennus, joka on tarkoitettu työntekoon ja oppimiseen. Siellä työskentelee myös yliopiston johto.
Dipolin vapaamuotoista, luontoon sulautuvaa arkkitehtuuria sekä ihasteltiin että kritisoitiin sen valmistuessa. Norjalainen kriitikko Christian Norberg-Schulz katsoi sen edustavan paikalliset arvot huomioivaa arkkitehtuuria yleispätevän modernismin sijaan. Juhani Pallasmaa taas katsoi "Arkkitehdissä" 1967 julkaistussa arviossaan, ettei rakennuksen suunnittelussa ollut noudatettu vastuullisia periaatteita. Reima Pietilä itse totesi Dipolin olevan "hyvän maun vastainen" ja että se "puolustaa oikeutta olla erilainen ja silti arkkitehtuuria". Pietilän mielestä Dipolin tehtävänä olikin herättää keskustelua.
Suistamon kirkko
Suistamon pyhän Nikolaoksen kirkko on ortodoksinen kirkko Suistamolla luovutetussa Karjalassa. Se oli entisen Suistamon ortodoksisen seurakunnan pääkirkko.
Suistamon empiirityylinen kirkko rakennettiin vuosina 1839-1844 ja sen suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel. Kirkko vihittiin pyhän Nikolaoksen muistolle.
Suistamon kirkko on pohja-alaltaan ristin muotoinen. Sen runko oli tehty hirrestä ja vuorattu laudoituksella. Kirkon pääsisäänkäynti on kirkon länsipäässä sijaitsevan kellotornin alaosassa. Lisäksi vuonna 1903 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä lisättiin sisäänkäynnit myös ristivarsien päihin kirkon sivuille. Kirkon ristikeskuksessa on kahdeksankulmainen kupoli. Kirkkoa korjattiin vuosina 1903 ja 1938. Vuoden 1903 korjauksessa aiemmin tumma kirkko maalattiin vaaleaksi, kellotornin ikkunoiden muoto muutettiin pyöreistä kulmikkaiksi ja klassiset puolipylväät ristivarsista poistettiin.
Kirkkosalin keskiosaa hallitsee korkea kupolin alainen tila, jota ympäröivät kahdeksan kupolia kannattavaa pylvästä. Kupolin sisäpinnassa oli kahdeksan peiliä. Kirkon itäisessä ristivarressa sijainnut ikonostaasi oli Pietarin taideakatemian diakonin Tamarinskin maalama.
Suistamon kirkko oli ehjä, kun se talvisodan jälkeen luovutettiin Neuvostoliitolle. Sodan jälkeen venäläiset tekivät kirkosta teatterin ja alttari korvattiin näyttämölaitteilla. Jatkosodan alussa vuonna 1941 Suomi valtasi alueen takaisin. Vetäytyvät venäläiset sotilaat sytyttivät kirkon tuleen, mutta suomalaiset sotilaat ehtivät sammuttaa palon ennen kuin suuria vahinkoja ehti syntyä. Kirkko korjattiin vuoteen 1943 mennessä mutta vuonna 1944 kirkko siirtyi taas Neuvostoliitolle. Tällä kertaa venäläiset tekivät kirkosta pioneerileirin ruokalan, jonka keittiö sijoitettiin alttarin paikalle. Kirkossa toimi myös pesula. Sodan jälkeen venäläiset purkivat kellotornin.
Vuonna 1991 entiset suistamolaiset vuokrasivat kirkon venäläisiltä liikemiehiltä 50 vuodeksi. Vuokra suoritettiin kunnostamalla kirkko. Entiset suistamolaiset luovuttivat kirkon nykyisten asukkaiden käyttöön. Kirkkoa kunnostettiin neljä vuotta. Kellotornia ei tosin tuolloin rakennettu uudelleen. Vuonna 1994 kirkossa pidettiin kirkon 150-vuotisjuhlajumalanpalvelus.
Suistamon kappeliseurakunta itsenäistyi 1700-luvun lopulla. Ensimmäisistä kirkoista ei ole varmoja tietoja. Suistamolla oli 1700- ja 1800-luvuilla useampia kirkkoja yhtä aikaa. Myös pyhän Nikolaoksen muistolle pyhitetty kirkko valmistui 1700-luvun puolivälissä ja tuhoutui tulipalossa 20. kesäkuuta 1871. Vuonna 1764 rakennettu Herran Kasteen kirkko purettiin 1873 ja profeetta Elian kirkko paloi 1897.
Raili Pietilä
Raili Inkeri Marjatta Pietilä (o.s. Paatelainen, s. 15. elokuuta 1926 Pieksämäki) on suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956. Työnsä hän teki yhdessä puolisonsa arkkitehti Reima Pietilän kanssa. Raili ja Reima Pietilä avioituivat vuonna 1963.
U6 (Berliinin metro)
U6 on "Großprofil"-linja Berliinin metrossa.
Linjan ensimmäinen osuus Hallesches Torin ja Seestraßen välillä avatiin vuonna 1923. Alun perin linjan tunnuksena oli C. Eteläpäässään linjaa jatkettiin 1920-luvulla pala palalta, kunnes se vuonna 1929 ulottui Tempelhofiin. Vuonna 1966 sitä jatkettiin Tempelhofista edelleen Alt-Mariendorfiin. Pohjoispäässään linjaa jatkettiin vuonna 1956 Kurt-Schumacher-Platzille ja vuonna 1958 Tegeliin.
Berliinin kahtiajaon aikana 1949–1990 linja oli Länsi-Berliinin julkisen liikenteen käytössä. Reitin molemmat päät sijaitsivat Länsi-Berliinin, mutta keskiosa osittain Itä-Berliinin puolella. Linja oli Länsi-Berliinin julkisen liikenteen käytössä. Sen jälkeen kun Berliinin muuri vuonna 1961 rakennettiin, linja kulki edelleen Itä-Berliinin alueen kautta, mutta metrojunat eivät saaneet pysähtyä siellä sijainneilla asemilla, joita kutsuttiinkin haamu­asemiksi, lukuun ottamatta Friedrich­straßen asemaa, jossa oli vaihto­mahdollisuus Länsi-Berliiniin johtavaan S-Bahn-linjaan ja jossa myös oli yksi Berliinin harvoista rajan­ylitys­paikoista.
Duarte Lobo
Duarte Lobo (s. noin 1565; k. 24. syyskuuta 1646) oli portugalilainen säveltäjä, joka sävelsi muun muassa messuja ja motetteja.
Lobon elämästä tiedetään vähän. Hän syntyi Alcáçovasissa ja opiskeli Manuel Mendesin johdolla Évorassa. Myöhemmässä elämässään Lobo toimi "maestro de capillana" ja musiikin opettajana Lissabonissa.
Esko Keinänen
Esko Keinänen (3. marraskuuta 1935 Helsinki – 4. tammikuuta 1975 Espoo) oli ralliautoilija, joka voitti muun muassa ralliautoilun ensimmäisen Suomen mestaruuden, vuonna 1959. Samana vuonna Keinänen voitti Hankirallin. Seuraavana vuonna hän sijoittui rallin SM-pisteissä kolmanneksi. Keinänen ajoi Peugeot’lla ja Alfa Romeolla kartturinaan Kai Nuortila.
Monte Carlon ralliin Keinänen osallistui kuusi kertaa vuosina 1961–1964 sekä 1966 ja 1967. Hänen paras sijoituksensa oli luokkavoitto ja yleiskilpailun kuudes sija Skoda Octavialla vuonna 1961, jolloin hänen kartanlukijanaan oli Rainer Eklund. Jyväskylän Suurajoissa Keinänen oli mukana vuodesta 1958 lähtien ja sijoittui useana vuonna yleiskilpailun kärkipäähän voittamatta rallia kuitenkaan kertaakaan.
Keinänen kilpaili myös rata-ajoissa niin maalla kuin jäälläkin. Viimeisissä Eläintarhanajoissa vuonna 1963 hän sijoittui luokkansa toiseksi.
Helge Nygrenin ja Juhani Melartin mukaan Keinäsellä ei ollut parhaina vuosinaan mahdollisuuksia mitellä voimiaan tasavertaisesti maailman muiden rallihuippujen kanssa, vaan hän joutui kilpailemaan suorituskyvyltään ja ajo-ominaisuuksiltaan heikommilla autoilla kuin toiset. Keinäsen taidot ralleissa perustuivat etenkin hänen reaktionopeuteensa, mutta hänen raju ajotapansa asetti ajokin varsin kovalle koetukselle.
Aktiiviuransa jälkeen Keinänen työskenteli ajo-opettajana helsinkiläisessä Autokoulu N. Pinoaro Ky:ssä ja avioitui Seija Pinoaron kanssa. Heille syntyi kolme lasta. Seija Keinänen toimi miehensä kartanlukijana ja kilpaili itsekin ralleissa naisten sarjassa. Esko Keinänen menehtyi äkillisesti sydänkohtaukseen vuonna 1975 aktiivisen kilpailu-uransa jälkeen.
Esko Keinäsen isä oli liikemies ja autourheilija S. P. J. Keinänen (1907–1984).
Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna
Maisulan apostolien Pietarin ja Paavalin tšasouna (myös Maisulan tšasouna) oli ortodoksinen rukoushuone Maisulan kylässä Suistamolla luovutetussa Karjalassa.
Maisulan tšasouna oli rakennettu hirrestä vuonna 1750 ja se oli pyhitetty apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle. Tšasounan pohja-ala oli 4 x 5 metriä ja sen korkeus oli 2,5 metriä. Tšasouna oli huonokuntoinen ennen sotia ja sotien aikana se tuhoutui.
Rivas Martinezin ilmastoluokitus
Rivas Martinezin ilmastoluokitus on eräs ilmastoluokitus, joka perustuu lämpötiloista ja sademääristä laskettuihin tunnuslukuihin ja kasvillisuustyyppeihin. Luokitus jakaa maapallon viiteen lämpövyöhykkeeseen, lukuisiin kosteusvyöhykkeeseen ja mantereisuus-mereisyysportaisiin. Näille annetaan nimetä. Tämän luokituksen mukaan Suomen Pohjois-Savossa sijaitseva Kuopion kaupunki on boreaalinen subkontinentaalinen, alempi mesoboreaalinen alhaishumidi. Tämä tarkoittaa keskimääräisen kylmää havumetsäilmastoa, joka on puolimantereinen ja ei kostea.
Rivas Martinezin luokitus ei ole kovin laajalle levinnyt.Rivas Martinezin luokituksessa lasketaan muutamia perusmuuttujia, esimerkiksi lämpötilanvaihteluja kuvaava mantereisuus, ja kylmimmän kuukauden lämpötiloja mittaava termisyys ja kosteutta kuvaava ombroterminen indeksi.
Tmax: Vuoden lämpimimmän kuukauden maksimilämpötila (also M') 
kääntöpiirien pohjoispuolella kesä, heinä, elo ja
eteläisellä pallonpuoliskolla joulu, tammi, helmi. Tropiikissa Kauriin ja Kravun kääntöpiirien sisällä kasketaan kolmen kuivimman kuukauden sademäärä yhteen.
kääntöpiirien pohjoispuolella joulu, tammi, helmi ja
eteläisellä pallonpuoliskolla kääntöpiirin eteläpuolella kesä, heinä, elo. Tropiikissa Kauriin ja Kravun kääntöpiirien sisällä kasketaan kolmen kuivimman kuukauden sademäärä yhteen.
9Mantereisuus Ic on Rivas Martinezin luokituksessa lämpimimmän ja kylmimmän kuukauden keskilämpötilojen erotus. 
Hyperaridi on erittäin kuiva ilmasto (aavikko), aridi kuiva (myös aavikko), semiaridi lähinnä puolikuivaa pensasaroa tai vastaavaa, submumidi alikosteaa aroa, humidi kosteaa metsäilmastoa , hyperhumidi hyvin kosteaa metsää ja ultrahyperhumidi lähellä sademetsää.
Hieman tavallisuudesta poikkeava maapallon jako lämpövyöhykkeisiin.
T-20 Komsomolets
T-20 Komsomolets () panssaroitu telaketjutraktori suunniteltiin vuoden 1936 lopulla Moskovan Ordžonikidzen tehdas nro 37:lla. Niitä valmistettiin vuosien 1937 ja 1941 välisenä aikana pääasiassa tehtaalla nro 37, mutta myös STZ:lla ja GAZ:lla.
Vaunusta rakennettiin tehdas nro 92:llä Gorkissa vuosina 1941–1942 myös noin sata ZiS-30-panssarintorjuntavaunua varustamalla se 57 mm ZiS-2-panssarintorjuntatykillä.