hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ruteenit
Ruteenit eli rusynit ovat itäisen Keski-Euroopan eri alueilla hajallaan elävä slaavilainen kansa, joka puhuu omaa, itäslaavilaisiin kieliin kuuluvaa ruteenin kieltään. Ruteenien perinteisenä kotiseutuna pidetään Ruteniaa. Suurimmat nykyiset ruteenien keskittymät ovat Slovakiassa, Ukrainassa (karpatoruteenit), Puolassa ja Serbian Vojvodinassa.
Ruteenien asema on monin paikoin melko epämääräinen ja sekava. Esimerkiksi neuvostoaikana Ukrainan Taka-Karpatian alueella ruteenien kansalliset pyrkimykset tukahdutettiin melko voimakkaasti, ja heidät laskettiin virallisesti ukrainalaisiksi.
Ruteenin kieli on lähimpänä ukrainan kieltä - Ukrainan valtio katsookin, että ruteeni on vain ukrainan murre. Varsin lähellä se on myös valkovenäjän kieltä, jota kutsutaan myös valkoruteeniksi. Myös ukrainan kieltä on lännempänä kutsuttu ruteeniksi.
Tšekkoslovakiassa ruteeneja, ukrainalaisia ja venäläisiä ei pitkään aikaan tilastoitu erillisiksi kansoiksi, ja sosialismin aikana ruteenit olivat virallisesti vain ukrainalainen heimo, jonka kieltä ei tunnustettu. Vastaavasti Unkarissa, Slovakian rajan läheisyydessä, eläneet ruteenit laskettiin slovakeiksi ja pantiin slovakinkielisiin kouluihin. Nykyään ruteenin kieli on Slovakiassa tunnustettu, mutta kansa on vieraantunut siitä .
Länsislaaviseksi luokiteltu Pannonian eli Vojvodinan ruteenien kieli, joka voimakkaita paikallisvaikutteita saatuaan on läheistä sukua sekä serbin että slovakin kielille, normitettiin vuonna 1923 ja myöhemmin siitä tuli yksi alueen seitsemästä virallisesta kielestä. Nykyään ruteeneja elää Vojvodinassa noin 30 000 henkeä, ja sadan vuoden aikana on ilmestynyt alueella yli 200 ruteeninkielistä kaunokirjallista teosta.
Puola-Liettuan katolisen valtakunnan alamaisina elettyään useimmat ruteenit ovat ortodoksista riitusta noudattavia, mutta paavin ylivallan tunnustavia uniaatteja.
Puolan ja Galitsian Karpaateilla elävät ruteenit jaetaan kolmeen heimoon, jotka ovat lännestä itään lueteltuna lemkot, boykot ja hutsulit.
Vickers 6-ton
Vickers 6-ton toiselta nimeltään Vickers Mark E oli brittiläinen kevyt panssarivaunu. Vickers-yhtiön yksityisenä projektina suunnittelema vaunu ei ollut Britannian armeijan käytössä, mutta sitä myytiin useille muille valtiolle. Suomen lisäksi muita Vickers -panssarivaunun käyttäjiä olivat Puola (38 kpl), Kiina (20), Siam (30), Bulgaria (8), Bolivia (3). Neuvostoliittoon myytiin vuonna 1931 valmistuslisenssi ja 15 vaunua ja se kehitti niiden pohjalta oman T-26 -versionsa.
Panssarivaunusuunnittelijoiden John Valentine Carden ja Vyvian Loyd suunnitteleman Mark E -vaunun ensimmäinen kappale valmistui vuonna 1928. Sen runko rakentui edessä ja suurimmassa osassa tornia 25 mm:n paksuisesta ja rungon takaosassa 19 mm:n paksuisesta niitatusta teräslevystä. Moottorina oli 80–95 hevosvoimainen (60–70 kW) Armstrong Siddeley Puma, joka antoi vaunulle 35 km/h huippunopeuden maantiellä.
Suomeen hankittiin 32 vaunua vuosina 1936–1939. Ne piti varustaa 37 mm:n Bofors-tykillä, mutta hallitus päätti säästäväisyyssyistä ostaa vaunut ilman aseistusta. Lopulta vaunut varustettiin Valtion tykkitehtaan 37 mm:n vaunukanuunoilla. Talvisodan jälkeen vaunuihin asennettiin 45 mm:n neuvostoliittolaiset sotasaalistykit. Näin muokattuja T-26E -vaunuja käytettiin jatkosodan taisteluissa.
Pahtavaaran kaivos
Pahtavaaran kaivos on Sodankylän kunnassa sijaitseva kultakaivos.
Pahtavaaran kultaesiintymän löysi Geologian tutkimuskeskus (GTK) vuonna 1985. Vuoteen 2014 mennessä Pahtavaarasta oli kaivettu kultaa 10,86 tonnia eli noin 350 000 unssia. Esiintymän arvellaan sisältävän kultaa kaiken kaikkiaan 16,12 tonnia (noin 520 000 unssia). Geologisesti kaivos sijaitsee Keski-Lapin vihreäkivivyöhykkeen alueella, ja esiintymä on syntynyt komatiittiseen kiveen.
Ruotsalaisomisteinen Terra Mining Oy aloitti vuonna 1996 kaivostoiminnan, jota jatkettiin vuoteen 2000, jolloin kullan maailmanmarkkinahinnan lasku johti yhtiön konkurssiin. Uudelleen kaivostoiminta aloitettiin kullan hinnan taas noustua vuonna 2003, jolloin kaivoksen omistajaksi tuli ruotsalaisomisteinen ScanMining Oy. Tämä yhtiö ajautui konkurssiin vuoden 2007 lopussa johtuen sen tappiollisesta toiminnasta Ruotsissa.
Huhtikuussa 2008 omistajaksi tuli niin ikään ruotsalainen Lappland Goldminers. Aluksi yritys rikasti kultaa kaivoksen sivukivikasasta, joka oli aikaisemmin jätetty hyödyntämättä alhaisemman kullan hinnan takia. Marraskuussa 2008 yhtiö ilmoitti jatkavansa kaivoksen louhimista. Maaliskuussa 2014 kaivoksen ruotsalainen emoyhtiö Lappland Goldminers AB ilmoittautui hakeutuvansa konkurssiin. Suomen-yhtiö Lappland Goldminers Oy hakeutui konkurssiin kymmenen miljoonan veloissa ja varojen puutteessa 8. toukokuuta 2014, ja Lapin käräjäoikeus asetti konkurssin 12. toukokuuta 2014. Konkurssiin liittyi epäselviä varojen siirtoja Suomen-yhtiön ja emoyhtiön välillä.
Maaliskuussa 2016 kanadalainen malminetsintäyhtiö Rupert Resources solmi konkurssipesän kanssa optiosopimuksen kaivoksen mahdollisesta lunastamisesta itselleen. Syyskuussa yhtiö päätti käyttää optio-oikeutensa ja lunasti kaivoksen, rikastamon sekä malminetsintäoikeudet noin kahden miljoonan euron hinnalla.
Muita Suomessa toimivia kultakaivoksia ovat Kittilässä sijaitseva Suurikuusikon kaivos (omistaja Agnico Eagle Mines), Oriveden kaivos (Polar Mining), Raahessa sijaitseva Laivakankaan kaivos (Nordic Mines), Ilomantsissa sijaitseva Pampalon kaivos (Endomines Oy) ja Huittisissa sijaitseva Jokisivun kaivos (Dragon Mining Oy).
Klaus Karppinen
Klaes "Klaus" Karppinen (9. lokakuuta 1907 Iisalmen mlk – 24. tammikuuta 1992 Iisalmi) oli kilpahiihtäjä, olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari.
Karppinen kuului Suomen viestijoukkueeseen, joka voitti olympiakultaa Garmisch-Partenkirchenissa 1936. Samojen kisojen 50 kilometrillä hän sijoittui viidenneksi. MM-kilpailuissa hän voitti yhden henkilökohtaisen maailmanmestaruuden ja neljä viestikultaa.
Karppinen edusti Iisalmen Visaa. Hän ei voittanut yhtään henkilökohtaista Suomen mestaruutta. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä.
Ekstensionaalinen
Ekstensionaalinen tarkoittaa kielen itsensä ulkopuolista viittauksen kohdetta, joka on ajallis-avaruudellinen. Kyseisiä kohteita voivat olla esimerkiksi oliot tai niiden luokat. Ekstensionaalisen vastapari on intensionaalinen. Käsitettä voi havainnollistaa seuraavalla esimerkillä: sanayhdistelmillä "Suomen ensimmäinen naispresidentti" ja "Tarja Halonen" on sama ekstensionaalinen kohde mutta ei intensionaalinen.
Logiikassa kieli on ekstensionaalinen jos ja vain jos sen lauseiden totuusarvo määrittyy yksiselitteisesti lauseiden ekstensioiden perusteella. Ekstensio voi olla esimerkiksi totuusarvo.
Lääketieteessä ekstensio on sekä ojennusliike, joka vie raajan toisiinsa niveltyviä osia kauemmaksi toisistaan ojentuneeseen asentoon, että ojennusvaihe, jonka aikana sikiön pää tulee näkyviin synnytyskanavasta. Ekstension vastakohta on fleksio.
Sten Sture
Sten Sture voi tarkoittaa seuraavia:
Äänen nopeus
Äänen nopeus ilmassa on noin 343 metriä sekunnissa eli 1 235 km/h (20 °C) taajuudesta riippumatta. Äänen nopeus vaihtelee kaikissa olomuodoissa materiaalista riippuen. Levymäisillä rakenteilla äänen nopeus riippuu taajuudesta.
Seuraavassa äänen nopeuksia (m/s) joissakin materiaaleissa lämpötilassa 20 °C, ellei toisin mainita:
Äänen nopeus riippuu muun muassa lämpötilasta. Äänen nopeus on lämpöliikkeen nopeus kappaleessa. Jos jokin aalto etenee kappaleesta ääntä nopeammin, se on iskuaalto.
Äänen nopeuden yhtälö on
jossa
Kaavasta voidaan kehittää likiarvo molekyylimassan funktiona:
formula_5,
jossa formula_6 on molekyylimassa. Esimerkiksi vedylle se on 1,008.
Usein kirjoitetaan formula_7, jossa nopeus formula_8 on yksikössä m/s, lämpötila formula_9 kelvineinä ja formula_6 on molekyylimassa. Todennäköisimmät kaasuhiukkasten nopeudet ovat 81,6 % tästä ja keskimääräiset nopeudet 92,1 % tästä. Kaasuhiukkasten nopeusjakauma riippuu Maxwellin–Boltzmannin nopeusjakaumasta.
Matti Lähde
Matti Ensio Lähde (14. toukokuuta 1911 Joutseno – 2. toukokuuta 1978 Lappeenranta) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Matti Lähde hiihti Suomen olympiakultaa voittaneen viestijoukkueen kolmannen osuuden Garmisch-Partenkirchenin 1936 olympialaisten viestihiihdossa. Samojen kisojen 18 kilometrillä hän sijoittui 15:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1938 hän sijoittui 18 kilometrillä 16:nneksi.
Seuratasolla Lähde edusti Korven Honkaa (Joutseno), Tainionkosken Urheilijoita (Imatra), Enson Kisailijoita (Jääski) ja Kuopion Poliisi-Urheilijoita. Hän voitti kaksi henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja Salpausselän Kisoissa 50 kilometrin kilpailun vuonna 1941. Holmenkollenilla hän oli parhaimmillaan kolmas vuonna 1935. Vaasahiihdossa hän sijoittui yhdeksänneksi vuonna 1948. Puijolla 1946 hän sai viimeisen merkittävän voittonsa 50 kilometrillä.
Ammatiltaan Matti Lähde oli poliisikonstaapeli. Garmisch-Partenkirchenin olympiakisojen aikaan hän oli vielä viilarina Enso-Gutzeitin tehtailla Ensossa. Hän sai seitsemän lasta. Hänen poikansa Kyösti Lähde pelasi jääkiekon SM-sarjassa kausilla 1967–1968 ja 1972–1973.
Diofantos
Diofantos Aleksandrialainen (, n. 200/214 – n. 284/298) oli kreikkalainen matemaatikko, joka nimettiin kreikkalaisen algebran isäksi. Diofantoksesta ei tiedetä paljoa, mutta hänen tarkka ikänsä tiedetään hautaan kaiverretun ongelman ansiosta.
”Matkamies! Tähän haudattu on Diofantoksen tomu. Ja luvut, mikä ihme, voivat saattaa sinulle sanan, miten pitkä oli hänen elonsa aika. Kuudennes siitä oli kaunista lapsuutta. Kului vielä kahdestoista osa elämää, niin puhkesi parta poskipäihin. Seuraavan seitsemänneksen vietti Diofantos poikamiehenä. Kun viisi vuotta kului avioliitossa, niin syntyi elämän onneksi esikoispoika, jolle kohtalo antoi kauniin ja valoisan elon aikaa maan päällä vain puolet isänsä päiviä. Ja syvässä surussa tunsi vanhus maisen osansa päättyvän, eläen vuosia neljä siitä, kun poikansa menetti. Sano, montako elinvuotta saavutettuaan Diofantos meni syliin kuoleman?”
josta saadaan:
Lohjansaari
Lohjansaari () on Lohjanjärven suurin saari. Sen pinta-ala on 20 neliökilometriä ja se on Suomen 64. suurin saari. Saari sijaitsee Lohjan kaupungin alueella.
Lohjansaaresta on 1800-luvulla louhittu sekä kuparia että rautaa.
Lohjansaarelle johtaa maantie Kirkniemestä. Saarella on sekä ympärivuotista että kesäasutusta. Saaressa sijaitsevat muun muassa Ciderbergin viinitila sekä aiempi Lohjansaaren koulu, jonka opetus lakkautettiin vuonna 2014. Talvisodan aikana koululle tuotiin suojaan äitejä ja lapsia Helsingistä asti.
Halkaisijaltaan noin 400-metrinen Innoonlampi on saaren ainoa merkittävä vesistö.
Kalle Jalkanen
Kalle Jalkanen (10. toukokuuta 1907 Suonenjoki – 5. syyskuuta 1941 Kirjasalo, Inkeri) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Jalkasen suoritus vuoden 1936 talviolympialaisten viestinhiihdon ankkuriosuudella on jäänyt suomalaiseen urheiluhistoriaan. Viimeisessä vaihdossa matkaan lähtiessään Jalkanen oli jäljessä Norjan Bjarne Ivarsenia minuutin ja 23 sekuntia. Kun osuutta oli hiihdetty puolet Jalkanen oli ottanut Ivarsenin jo kiinni. Eräässä alamäessä Jalkanen kuitenkin sylkäisi ja samalla hänen tekohampaansa lensivät hankeen. Hän palasi hakemaan ne ja norjalainen pääsi uudelleen johtoon. Puoli kilometriä ennen maalia Jalkanen saavutti Ivarsenin ja voitti lopulta kuudella sekunnilla. Lisäksi hänen osuusaikansa oli koko kilpailun nopein.
Seuratasolla Jalkanen edusti Iisveden Vesaa (TUL), Iisveden Kiriä, Helsingin Hiihtäjiä ja Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Hän oli 1930-luvun huippuhiihtäjistä ainoa TUL:n kasvatti. Jalkasen uran erikoisuus oli se, että hän voitti olympiakullan ja maailmanmestaruuden, mutta ei koskaan Suomen mestaruutta.
Jalkanen työskenteli uransa aikana maatyömiehenä, sahatyömiehenä, suksivoidevalmistajana ja kahvilanpitäjänä Suonenjoella ja vuodesta 1937 varastokirjanpitäjänä Paraisten Kalkkivuori Oy:llä Lappeenrannassa.
Korpraali Jalkanen kaatui rintamalla jatkosodassa astuttuaan miinaan Inkerin Kirjasalossa.
Harju (täsmennyssivu)
Harju voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Armanjakki
Armanjakki on viinitisle, jota valmistetaan Armagnacin alueella Ranskassa.
Armanjakki on tuotenimisuojattu samoin kuin esimerkiksi konjakki ja samppanja. Sen valmistuksessa käytetään samoja rypälelajikkeita kuin konjakin teossa (mutta päärypäleistä Folle Blanche on paikallisesti nimetty Piquepoultiksi), mutta ne tulevat vain kolmelta viini-alueelta, jotka ovat tärkeysjärjestyksessä Bas Armagnac, Ténarèze ja Haut Armagnac.
Tärkein ero konjakkiin verrattuna on se, että armanjakki tislataan jatkuvalla tislauksella eräänlaisessa kolonnitislauslaitteessa. Sen tisle ei ole kovin väkevää, noin 55–60 prosenttista. Konjakin tisle on noin 70-prosenttista. Tällä tavalla lopputulos on pyöreämpi ja runsasmakuisempi. Tämän jälkeen se kypsytetään tammitynnyreissä konjakin tavoin. Kypsytetyn armanjakin alkoholipitoisuus on 40 prosenttia.
Armanjakkiin pätevät suunnilleen samat laatumääreet (VS, VSOP, XO) kuin konjakkiin, mutta armanjakkia kypsytetään usein pidempään kuin vastaavia konjakkilaatuja. Armanjakista esiintyy myös vuosikertapullotuksia, mikä on harvinaista väkevien alkoholijuomien kohdalla.
Armanjakin tuotantoa valvoo "Bureau National Interprofessionel de l'Armagnac". Toisin kuin konjakkia, jota tuotetaan suuria määriä ja suurilla tiloilla, armanjakkia valmistetaan lukemattomilla pienillä ja keskisuurilla tiloilla. Armanjakkia pidetään toisinaan "II-luokan konjakkina", mutta asiantuntijat usein arvostavat armanjakkia hinta-laatusuhteessa jopa konjakkia enemmän.
Foreca
Foreca Oy on suomalainen yksityinen sääpalveluyritys, jonka toimisto sijaitsee Espoossa. Yritysasiakkaille tarjotaan palvelua myös Tukholmassa ja Moskovassa. Foreca toimittaa sääpalvelua kaupallisille TV- ja radiokanaville, kuten MTV3:lle ja Radio Novalle.
Vuonna 2004 Foreca teki sopimuksen sisällöntuotannosta Microsoftin kansainvälisille MSN-sivuille. Foreca toteuttaa MSN:n paikallisesti räätälöidyille sivuille sääpalvelut 25 kielellä, 194 maalle ja 8 500 kaupungille.
Yhtiö perustettiin vuonna 1996 nimellä "Weather Service Finland". Nykyinen nimi tulee englanninkielisestä sanasta "forecast", mitä tarkoittaa "ennustaa", ja se otettiin käyttöön vuonna 2001.
Foreca on myös erikoistunut pidempiin sääennusteisiin, mikä näkyy muun muassa kahden viikon paikkakuntakohtaisena sääennusteena, kun taas Ilmatieteen laitos ennustaa vain kymmenen päivän ajalle.
Boris Podoprigora
Eversti Boris Aleksandrovitš Podoprigora (, s. 27. helmikuuta 1955 Leningrad) on Venäjän valtakunnanduuman neuvonantaja, Konfliktin tutkijoiden liiton puheenjohtaja ja entinen Leningradin sotilaspiirin ulkoisten suhteiden osaston apulaispäällikkö, joka puhuu venäjää, englantia, kiinaa ja daria.
Kadettina Podoprigora haavoittui kahdesti 1976 Podoprigora oli palveli majurina Baikalin takaisessa sotilaspiirissä 1986 ja opiskeli asevoimien kieli-instituutissa islamin asiantuntijaksi ja darin tulkiksi vuoteen 1988. Tätä ennen hän oli idäntuntija ja kiinan kielen tulkki. Valmistuttuaan intensiivikurssilta hänet lähetettiin 40. armeijakuntaan Kandaharin ja Geratin lähelle toimimaan yhteyshenkilönä afgaanieliittiin päin. 1991 Podoprigora palveli Vilnassa ja Riiassa Liettuan ja Latvian itsenäistymisprosessien aikana neuvostoarmeijan yhteiskunnallisella osastolla myös Sajudikseen liittyen ja suoritti etäopintoina Leningradin yliopiston psykologisen tiedekunnan tutkinnon. Siellä hän tutustui myös tykistöeversti Aslan Mashadoviin.
1993–1994 Podoprigora osallistui Tadžikistanissa käytyihin neuvotteluihin eri ryhmien välillä sisällissodan ehkäisemiseksi. 1996–1998 hän palveli Balkanilla ylläpitäen yhteyksiä yhdysvaltalaisiin joukkoihin näiden esikunnassa.
Hän toimi myös Venäjän federaation yhdistettyjen joukkojen komentajan apulaisena Kaukasuksella Tšetšeniaan liittyen ja on antanut lausuntoja mm. venäläisiä joukkoja koskevista tapahtumista Tšetšeniassa sekä Naton laajentumisesta Baltiaan samoin kuin ilmatilanloukkauksista. Podoprigora antaa usein lausuntoja mm. uutistoimisto Interfaxille.
22. elokuuta 2005 Yleisradion A-studio uutisoi Venäjän valtakunnanduuman neuvonantaja eversti Boris Podoprigoran haastattelun, minkä mukaan Suomessa on politisoitu venäläisten lentokoneiden ilmatilanloukkauksia protestoimalla niistä Viron tapaan samanaikaisesti.
Hämäläis-Osakunta
Hämäläis-Osakunta (HO) on vuonna 1653 perustettu Helsingin yliopiston suurin osakunta ja sen tunnusvärit ovat punainen ja valkoinen.
Hämäläis-Osakunnan kanta-alue sijaitsee Hämeen historiallisen maakunnan eteläosissa eli Kanta-Hämeessä, Päijät-Hämeessä ja eteläisessä Keski-Suomessa, mutta myös Satakunnan historiallisen maakunnan itäosassa, joka suurimmaksi osaksi muodostaa Pirkanmaan nykymaakunnan alueen. Sieltä Punkalaidun ei kuitenkaan kuulu kanta-alueeseen, mutta toisaalta Etelä-Savosta kuuluu Pertunmaa.
Joutsa, Jämsä, Kuhmoinen, Luhanka ja Mänttä-Vilppula Keski-Suomesta ovat yhteistä kanta-aluetta Keskisuomalaisen Osakunnan kanssa. Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö, Nokia, Parkano ja Sastamala Pirkanmaalta ovat yhteistä kanta-aluetta Satakuntalaisen Osakunnan kanssa. Somero Varsinais-Suomesta on yhteistä kanta-aluetta Varsinaissuomalaisen osakunnan kanssa.
Osakunnan toiminta keskittyy Hämäläisten taloon Helsingin Kamppiin Urho Kekkosen kadulla. Siellä osakuntalaisten käytössä on neljä kerrosta harrastus- ja ajanvietetiloja, kirjasto sekä oma opiskelijaruokala. Osakunnan kerhot järjestävät yleensä päivittäin toimintaa osakuntatalossa lukukausien aikana. Kesällä osakunnan toiminta siirtyy Hämeessä, Hausjärven Torholassa sijaitsevalle kesäpaikalle. Osakunnan juhlaperinteisiin kuuluvat marraskuussa vietettävien vuosijuhlien ohella keväisin vietettävät Hämäläiset pidot ja kesällä tehtävä, 1800-lopulta lähtien järjestetty Kesäretki. Hämäläis-Osakunta on myös vuodesta 1959 lähtien järjestänyt hiihtotapahtuman Hämeessä, Ilveshiihdon.
Hämäläis-Osakunnalla toimii parikymmentä kerhoa, joista jokainen on keskittynyt ylläpitämään oman aihepiirinsä harrastusmahdollisuuksia osakunnalla:Lisäksi osakunnalla on seitsemän valiokuntaa. Ne tukevat osakunnan perustoimintoja:Osakunnan arki pyörii pääosin vapaaehtoisten eli "virkailijoiden" voimin. Osakunnan päävirkailijoita ovat "taloudenhoitaja", "sihteeri" ja "toiminnanohjaaja" ja päävirat ovat palkallista työtä, johon kuuluu päivystämistä osakunnan toimistolla. Osakunta valitsee vuosittain jäsenistöstään virkailijoiksi noin 80 muuta vapaaehtoista opiskelijaa organisoimaan omaa osa-aluettaan osakuntatoiminnasta. Osakuntavirkoja ovat valiokuntien ja kerhojen puheenjohtajuudet sekä esimerkiksi "valokuvaajan", "saunamajurin" ja "lipunkantajan" virat.
Hämäläis-Osakunnalla on ystävyysjärjestöt Uppsalan, Lundin, Kaunasin ja Tarton yliopistoissa:Hämäläis-Osakuntaa tukee taloudellisesti Hämäläisten ylioppilassäätiö, joka omistaa Helsingin ydinkeskustassa sijaitsevan 1931 valmistuneen Hämäläisten talon, jonka tiloista suurta osaa vuokrataan ulkopuolisille. Myös talon pohjakerroksessa sijaitseva Tavastia-klubi oli aiemmin osakunnan omistuksessa. Nykyään se on Suomen tunnetuin rock-klubi, jota johtaa Juhani Merimaa.
Hämäläisten ylioppilassäätiö tukee lisäksi osakuntalaisia tarjoamalla vuokra-asuntoja sekä jakamalla stipendejä. Lisäksi säätiö ylläpitää Hämäläisten talossa kirjastoa ja opiskelijalounaita tarjoavaa Osakuntabaaria.
Vuosi, jolloin henkilö kutsuttiin kunniajäseneksi, on suluissa:
Sturmgeschütz IV
Sturmgeschütz IV (StuG IV) oli saksalainen rynnäkkötykki, jota Saksan Wehrmacht ja Waffen-SS käyttivät toisessa maailmansodassa. Vaunun alusta oli Panzerkampfwagen IV:stä ja sen päällysrakenteet olivat hiukan muunneltuna Sturmgeschütz III Ausf. G:stä, josta myös tuli tykki 75 mm StuK 40 L/48. StuG IV – toisin kuin StuG III – oli jo alun perin tarkoitettu panssarintorjuntavaunuksi ja siinä oli parempi panssarointi edeltäjäänsä verrattuna. Jalkaväkeä vastaan oli kuitenkin säilytetty tornin katolla MG34-konekivääri, joka myöhemmissä malleissa voitiin laukaista myös vaunun sisältä.
StuG IV:ä valmistettiin 1 139 kappaletta vuodesta 1943 sodan loppuun mennessä.
Piae Cantiones
Piae Cantiones (lat. ’hurskaita lauluja’; koko nimeltään "Piæ Cantiones ecclesiasticæ et scholasticæ veterum episcoporum") on kokoelma latinankielisiä teini- eli apupappilauluja, joita laulettiin Suomessa ja Ruotsissa katoliselta keskiajalta 1800-luvulle asti.
Kokoelman julkaisi viipurilainen ylioppilas Theodoricus Petri Rutha Saksassa vuonna 1582. Sen tekstien oikeaoppisuuden tarkasti Turun katedraalikoulun rehtorina toiminut Jacobus Finno. Laulut ovat alkuperältään yleiseurooppalaisia. Joukossa saattaa kuitenkin olla myös jokunen Suomessa syntynyt. Vuonna 1616 Hemminki Maskulainen julkaisi lauluista suomenkielisen, nuotittoman käännöksen, "Wanhain Suomen maan Piispain ja Kirkon Esimiesten laulud Christuxesta ja inhimillisen elämän surkeudhesta".
Vuonna 1625 Theodoricus Petrin sukulaiset julkaisivat kirjasta uuden, laajennetun laitoksen. Siihen vaihdettiin tai lisättiin useita Rostockin Mariankirkon kanttorin Daniel Fridericin laatimia moniäänisiä sovituksia.
Latinankielisiä lauluja on useissa 1500–1700-luvulta säilyneissä käsikirjoituksissa ja muutamissa painetuissa arkkijulkaisuissa. Vuonna 1679 Ruotsissa painettiin vuoden 1582 kokoelmasta uusintapainos, tosin ilman nuotteja. Turun tuomiokirkon kanttori Johan Lindell julkaisi lauluista 17 muuntunutta versiota kahdessa kokoelmassa (1761 ja 1776), joista vain jälkimmäisessä oli nuotit.
Ruotsalainen Tobias Norlind kiinnitti 1900-luvun alussa huomiota kokoelmaan. Hänen tutkimustensa innoittamana Heikki Klemetti julkaisi vuonna 1911 lauluista omina sovituksinaan valikoiman, jota hän laajensi 1922. Alkuperäisyyteen pyrkineet ja uusilla suomennoksilla varustetut suomen- ja ruotsinkieliset laitokset (1967, 1972) julkaisivat Harald Andersén ja Timo Mäkinen. Viimeksi mainittu on käsitellyt kokoelmaa saksankielisessä väitöskirjassaan (1964) ja sitä täydentävässä suomenkielisessä kirjassa (1968). Ruotsista käsin on vuodesta 2009 alkaen pyritty käynnistämään uutta tutkimusprojektia.
Kokoelma sisältää 74 laulua, joista seitsemän kaksiäänistä, kolme kolmiäänistä ja kaksi neliäänistä. Kokoelma sisältää pääosin hengellisiä joulu-, pääsiäis- ja helluntailauluja sekä valituslauluja. On todennäköistä, ettei kokoelma sisällä kaikkia tuohon aikaan laulettuja laulutyyppejä, vaan Jacobus Finno ei pitänyt sopivana ottaa mukaan esimerkiksi juoma- ja rakkauslauluja. Suomessa on ilmeisesti laulettu niitäkin, vaikkei niitä olekaan alkuperäisinä säilynyt.
Eräs tunnetuimpia kirjan lauluista on Jeesuksen syntymän ylistys ”Gaudete”, josta on tehty lukuisia versioita. Pertti Neumann julkaisi a cappella -version sooloalbumillaan "Albion" 1986. Brittiläinen folkrockyhtye Steeleye Span sai albumillaan "Below the Salt" niin ikään a cappellana esittämänsä version singlelistan 14. sijalle joulukuussa 1973. Molemmat versiot on esitetty alkuperäisellä tekstillä. Neumannin version soolo-osuudet esittää Niko Haukkala, kun taas Steeleye Spanin versiossa osuudet esittää Maddy Prior.
Hemminki Maskulainen
Hemminki Maskulainen ("Hemming Henrikinpoika Hollo", "Hemmingius Henrici", myös "Maskun Hemminki"; noin 1550–1619) oli suomalainen pappi, virsirunoilija ja suomentaja. Hän laati varhaisen suomenkielisen virsikirjan "Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja" ja vaikutti työllään vahvasti myöhempään suomenkieliseen virsirunouteen.
Hemminki Henrikinpoika syntyi noin 1550 Turussa porvarisperheeseen. Hän opiskeli Turun katedraalikoulussa, jossa häntä opettivat mm. ulkomailla opiskelleet Eerik Härkäpää ja Jacobus Finno (Jaakko Suomalainen). Hemminki saattoi itsekin opiskella jonkin aikaa ulkomailla, kuten yleisenä tapana oli, mutta varmuutta asiasta ei ole.
Valmistuttuaan papiksi Hemminki sai Maskun kirkkoherran viran 1586. Työnsä ohessa hän laati aikaisempaa Jacobus Finnon virsikirjaa laajemman suomenkielisen virsikirjan. Hemminki Maskulaisen virsikirja ilmestyi luultavasti vuonna 1605 nimellä "Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja", joka tunnetaan vain virsikirjan toisesta painoksesta 1639.
"Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja" sisälsi kaikki Jacobus Finnon virsikirjan 101 virttä. Niiden lisäksi kirjaan sisältyi 141 uutta virttä. Suurin osa oli varsin vapaita ja suomen kielelle mukautettuja käännöksiä ruotsista, saksasta, latinasta ja tanskasta. Hemmingin mahdollisesti itse kirjoittamia virsiä oli 26. Lisäksi kirjaan sisältyi viisi tuomiorovasti Petrus Melartopaeuksen virsirunoa. Kaikkiaan virsiä oli 242.
Hemminki Maskulaisen virsikirja muodosti rungon myös vuoden 1701 ns. "Vanhaan virsikirjaan", jota käytettiin yleisesti aina 1800-luvun lopulle asti ja Lounais-Suomen rukoilevaisten keskuudessa osittain edelleenkin. Vuoden 1986 virsikirjassa on 17 Hemmingin omiin virsiin ja 28 hänen käännöksiinsä pohjautuvaa virttä.
Hemminki Maskulainen laati myös latinankielisen "Piae Cantiones" -laulukokoelman suomennoksen, joka ilmestyi 1616 nimellä "Vanhain Suomen maan pijspain ja Kircon Esimiesten Latinan kielised laulud". Kokoelmassa on myös seitsemän laulua, jotka eivät sisälly vuosien 1582 ja 1625 latinankielisiin laitoksiin.
Henrik on haudattu Maskun kirkon alttarin alle. Kirkon luona on hänen muistomerkkinsä.
Timo Veijola
Timo Kaarlo Veijola (25. huhtikuuta 1947 Oulu – 1. elokuuta 2005 Hyvinkää) oli Helsingin yliopiston Vanhan testamentin eksegetiikan professori 1985–2005. Hän oli paitsi kansainvälisesti merkittävä tutkija myös arvostettu opettaja, joka valittiin vuonna 2004 teologisen tiedekunnan vuoden opettajaksi.
Veijola valmistui teologian maisteriksi vuonna 1970 ja väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1975. Veijolan väitöskirja (1975) käsitteli Vanhan testamentin ns. Deuteronomistisen historiateoksen (Deuteronomium sekä Joosuan, Tuomareiden, Samuelin ja Kuninkaiden kirjat) toimituksellisia kerrostumia. Hänen arvioitiin olevan tämän teoksen synnyn paras asiantuntija maailmassa. Viimeisenä suurena työnään hän sai valmiiksi saksankielisen Viidennen Mooseksen kirjan kommentaarin ensimmäisen osan. Veijola tutki myös Israelin oikeushistoriaa sekä Vanhan testamentin teologiaa ja hermeneutiikkaa. Viimeisinä vuosinaan hän käsitteli julkisissa esitelmissään depressiota omakohtaisena ja teologisena ongelmana.
BNCT
BNCT eli Boron Neutron Capture Therapy (boorineutronikaappaushoito) on sädehoidon muoto, jolla hoidetaan syöpäpotilaita. Hoito kohdistuu yleensä pään ja kaulan alueen kasvaimiin, lisäksi myös aivokasvaimiin.
BNCT:llä on mahdollista tuhota soluja, joita ympäröivät kaikilta suunnilta säilytettävät solut. Siksi kasvaimet, jotka ovat elintoimintojen kannalta keskeisen kudoksen ympäröimänä ja eivät siten sovellu leikattavaksi tai tavanomaiseen sädehoitoon, voivat olla sopivia kohteita BNCT:lle. Esimerkiksi aivokasvaimia ei yleensä voi leikata keskeltä aivoja. Toisaalta tavallinen sädehoito aiheuttaisi suuren säteilyannoksen myös terveelle kudokselle. BNCT:llä on mahdollista vähentää terveen kudoksen annosta ja silti antaa kuolettava säteilyannos kasvaimen soluille.
BNCT perustuu sille, että kasvaimeen kohdistettu, soluja tuhoava, suuri säteilyannos aiheutuu kasvaimessa itsessään olevan lääkeaineen ydinreaktioissa syntyvästä säteilystä. Reagoivana aineena on potilaaseen injektoitava boori-10. Kantaja-aineella, johon boori on kiinnitetty, on taipumuksena kertyä kasvaimeen. Kun booriin kohdistetaan ulkopuolisesta lähteestä neutronisäteilyä, tapahtuu booriatomeissa hajoamisreaktioita, joiden tuloksena on kaksi energistä hiukkasta: alfahiukkanen ja litium-7 -atomi. Hiukkaset jarruuntuvat nopeasti kudoksessa ja aiheuttavat suuren, erittäin paikallisen säteilyannoksen, sillä niiden kantamat ovat vain 9μm ja 5μm. Reaktion laukaiseva neutronisäteily sen sijaan aiheuttaa suhteellisen pienen säteilyannoksen, sillä neutronit varauksettomina hiukkasina reagoivat heikosti läpäistessään potilaan.
Hoitoa varten tarvitaan voimakasta neutronisäteilyä, joka aiheuttaa boorissa ydinreaktiot. Tarpeeksi voimakas neutronivuo voidaan tuottaa ydinreaktorilla. Hoitopaikka sijoitetaan ydinreaktorin viereen ja reaktorin säteilysuojaan tehdään kapea aukko, josta reaktorisydämen neutronisäteily pääsee tunkeutumaan suojan läpi ja potilaan päähän.
Vain harvassa yliopistollisessa sairaalassa maailmassa voidaan antaa BNCT-hoitoa, sillä vaadittavat tekniset varusteet, etenkin sopivat ydinreaktorit, ovat harvan sairaalan käytettävissä. Pohjois-Euroopassa ainoastaan Helsingin yliopistollinen keskussairaala antoi BNCT-hoitoa Otaniemen Triga-reaktorilla.
Evektor-Aerotechnik
Evektor-Aerotechnik on siviililentokoneita valmistava tehdas Tšekin tasavallassa. Se on perustettu vuonna 1970 nimellä Aerotechnik.
Sen ensimmäinen tuote oli yksipaikkainen gyrokopteri A-70. Yhtiön toiminta perustui 1990-luvulle asti yleisilmailukoneiden huoltoon. Vuonna 1972 yhtiö toi markkinoille moottoripurjelentokone L-13 Vivatin, joita vietiin noin 200 kappaletta. Vuonna 1996 yhtiö toi ensimmäisen ultralight- eli kevytilmailukoneen, kokometallisen P-220 UL Koalan. Koneita myytiin noin 40 kappaletta, joista valtaosa toimitettiin tehtaalta koottuina. Vuonna 1997 se toi markkinoille EV-97 Eurostar-kevytilmailukoneen.
Vuonna 1999 Aerotechnik fuusioitui autotehdas Evektoriin, jolla on tehdas Kunovicessä. Yhtiö palkkasi 1990-luvun lopulla koulutettua työvoimaa suuremmalta mutta talousongelmien vaivaamalta LET-lentokonetehtaalta, joka sekin on Kunovicessä. Yhtiö suunnitteli kaksimoottorisen kuljetuskoneen Wolfsberg Raven 257 belgialaiselle Wolfsberg-yhtiölle.
Yhtiön päätuote on edelleen kevytilmailun koneet - Eurostar, SportStar, EV-97 Harmony. Vuonna 2001 yhtiö alkoi kehittää yleisilmailun FAR-23 mukaista VUT 100 Cobra-konetta. Tällä hetkellä yritys kehittelee 9-14 paikkaista Evektor EV-55 Outback Matkustajalentokonetta.
Kultakala (tähdistö)
Kultakala (latinaksi "Dorado", genetiivimuoto "Doradus") on eteläisen taivaanpuoliskon melko vaatimaton tähdistö, jonka loivat yhdentoista muun eteläisen tähdistön ohessa Pieter Dirkszoon Keyser ja Frederick de Houtman 1595–1597. Kultakala esiintyi ensimmäisen kerran Johann Bayerin "Uranometriassa" vuonna 1603.
Kultakalan tunnetuin kohde on Linnunradan epäsäännöllinen seuralaisgalaksi Suuri Magalhãesin pilvi, josta suurin osa sijaitsee Kultakalan alueella ja osa viereisessä Pöytävuoren tähdistössä. Myös muut merkittävimmät syvän taivaan kohteet, kuten Tarantellasumu NGC 2070, sijaitsevat galaksin alueella.
Kultakalassa ei ole lainkaan kolmatta magnitudia kirkkaampia tähtiä. Alfa Doradus on näennäiseltä kirkkaudeltaan +3,27 ja Beta Doradus +3,76 magnitudia. Suuressa Magalhãesin pilvessä sijaitseva S Doradus on sininen hyperjättiläinen, jonka massa on yli 100 kertaa Aurinkoa suurempi. Se on oman muuttujatyyppinsä, S Doradus -muuttujien eli "valovoimaisten sinisten muuttujien" (LBV) prototyyppi. Samaan ryhmään kuuluu myös muun muassa η Carinae. Toinen muuttuja, R Doradus, on puolestaan läpimitaltaan yksi suurimmista tähdistä. Se on kooltaan noin 370 kertaa Aurinkoa suurempi. Jos R Doradus sijaitsisi Auringon paikalla, ulottuisi sen pinta Marsin radan taakse.
Linnunrata-galaksista poistuva suurinopeuksinen tähti HE 0437-5439 löydettiin vuonna 2005 tähdistöstä. Tähden nopeuden takia se on poistumassa galaksienväliseen avaruuteen.
Frank Shorter
Frank Shorter (s. 31. lokakuuta 1947 München, Saksa) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija ja maratonin olympiavoittaja syntymäkaupungissaan vuonna 1972.
Frank Shorter syntyi Münchenissä Yhdysvaltain miehitysjoukkojen kersantin poikana. Hän kävi Mount Hermonin koulua. Hänen ensimmäinen suuri voittonsa oli Yhdysvaltain yliopistojen (NCAA) mestaruus 10 000 metrillä Yalen yliopistossa vuonna 1969. Hän voitti ensimmäisen Yhdysvaltain mestaruutensa 5 000 metrillä vuonna 1970 ja Yhdysvaltain mestaruuden 10 000 metrillä vuosina 1971, 1974, 1975 ja 1977. Lisäksi hän on Yhdysvaltain maastojuoksumestari vuosilta 1970-1973 ja vuoden 1971 Pan-Amerikan mestari 10 000 metrillä ja maratonilla.
Shorter voitti olympiakultaa maratonilla Münchenin olympialaisissa vuonna 1972. Jo pian kymmenen kilometrin jälkeen hän nykäisi eron muihin juoksijoihin, juoksi toiset kymmenen kilometriä aikaan 30.06 ja lisäsi koko ajan tasaisesti etumatkaansa. Vaikka juoksu sujui ylivoimaiseen malliin, Shorteria eivät stadionilla odottaneetkaan voimakkaat suosionosoitukset, vaan vihellyskonsertti. Katsojien mielenilmauksen oli aiheuttanut hetkeä aikaisemmin maaliin juossut ulkopuolinen saksalainen opiskelija, joka oli mielestään pyrkinyt tuomaan kilpailuihin enemmän hauskuutta. Yleisö oli juhlinut häntä voittajana mutta sittemmin tajunnut petoksen, kun Shorter saapui stadionille. Shorter sijoittui viidenneksi 10 000 metrillä samoissa kisoissa.
Vuoden 1976 olympialaisissa Shorter saavutti vielä olympiahopeaa maratonilla Waldemar Cierpinskin viedessä voiton.
Shorter lopetti urheilu-uransa vuonna 1977 ja perusti oman urheiluvälineliikkeen. Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut myös television urheilukommentaattorina. Shorter on ollut myös Yhdysvaltain antidopingkomitean puheenjohtaja.
Heidi Suomi
Heidi Suomi (s. 2. tammikuuta 1975 Helsinki) on suomalainen urheilutoimittaja, uutisankkuri ja entinen yleisurheilija. Hänen päämatkansa oli 400 metriä, jolla hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1994 ja 1995. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Hän toimi MTV3:n "Tulosruudun" uutisankkurina ja urheilutoimittajana irtisanoutumiseensa huhtikuuhun 2008 saakka. Suomi on toiminut myös Yle TV2:n "Urheiluhullut"-visailuohjelman vakiojäseniä. Tällä hetkellä (v. 2018) hän juontaa Radio Novan viikonloppulähetystä lauantaisin kello 10–15. Suomi asuu Hämeenlinnassa.
Tulosruutu
Tulosruutu on MTV3:n päivittäinen urheilu-uutislähetys. Uutiset lähetettiin 2. marraskuuta 2013 – 2. helmikuuta 2017 nimellä "MTV Sport Uutiset".
"Tulosruutu" alkoi vuonna 1991 Kolmoskanavalla. "Tulosruutua" esitettiin aluksi vain sunnuntaisin "Seitsemän Uutisten" jälkeen. Ennen vuotta 1995 "Kymmenen Uutisten" yhteydessä oli urheiluosuus samassa lähetyksessä.
Vuosina 1993–1995 "Tulosruutua" lähetettiin neljästi viikossa: lauantaisin ja sunnuntaisin 19.10 ja 22.15.
Vuodesta 1995 lähtien "Tulosruutua" on lähetetty viikon jokaisena päivänä. Maanantain "Tulosruutua" on esitetty 29. joulukuuta 2008 saakka kello 21.10 "Yhdeksän Uutisten" jälkeen. Tiistaista perjantaihin "Tulosruutua" on esitetty "Kymmenen Uutisten" jälkeen kello 22.20. Syy maanantain "Tulosruudun" poikkeavaan alkamisaikaan oli maanantai-iltojen varaaminen elokuvailloiksi.
5. tammikuuta 2009 alkaen "Tulosruutua" on lähetetty myös maanantaisin kello 22.20 "Kymmenen Uutisten" jälkeen, jotka puolestaan on lähetetty samasta päivästä alkaen myös maanantaisin kello 22.00. Maanantai-illan elokuva on esitetty Subilla 12. tammikuuta 2009 alkaen.
Syksystä 2006 kevääseen 2007 MTV3-kanavalla esitettiin lauantai-iltaisin elokuva kello 21.05 alkaen. "Kymmenen Uutiset" lähetettiin elokuvan välissä normaaliin aikaan kello 22.00 ja "Tulosruutu" vasta elokuvan jälkeen. Kesästä 2007 alkaen "Tulosruutua" on lähetetty jälleen myös lauantaisin heti "Kymmenen Uutisten" jälkeen.
"Tulosruutua" esitetään nykyisin seuraavasti:
Pirjo Nuotio
Pirjo Nuotio (entinen "Nuotio-Korhonen", o.s. "Nuotio", s. 1952) on suomalainen entinen uutisankkuri. Hän toimi MTV3:n uutisankkurina ja oli ammatissaan vuodesta 1983 saakka aina vuoden 2016 jouluun asti. MTV3:n vakituinen uutisankkuri hän on ollut vuodesta 1990 aina vuoteen 2016 asti, jolloin joulupäivänä 25. joulukuuta hän jäi eläkkeelle. Nuotio on koulutukseltaan puheterapeutti.
Nuotio aloitti työt MTV:llä vuonna 1974. Tuolloin hän teki töitä televisiokuuluttajana. Vuonna 1983 hän siirtyi uutistoimitukseen. 1980-luvulta alkaen vuoteen 1990 Nuotio oli myös Mannerheimin Lastensuojeluliiton palveluksessa. Hän on edelleen mukana lastensuojelutyössä.
Nuotion pro gradu -työ valmistui vuonna 1975 ja sen otsikko on "Eräiden toiminnallisten äänihäiriöiden kokeellisfoneettinen analyysi". Se on samalla hänen lisensiaatintyönsä.
Nuotio esiintyy omana itsenään elokuvassa "Pahat pojat" (2003) ja televisiokuuluttajana elokuvassa "Lottovoittaja UKK Turhapuro" (1976).
Nuotio palkittiin vuonna 2012 Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton jakamalla Olli-palkinnolla.
Nuotio on eronnut vuonna 1992, hänellä on kaksi aikuista lasta ja hän harrastaa golfia. Hän on seurustellut vuodesta 2004 teollisen muotoilijan Reijo Markun kanssa.
Marcus Calpurnius Bibulus
Marcus Calpurnius Bibulus (kuoli 48 eaa.) oli valtiomies ja sotilas Rooman tasavallan aikana. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Julius Caesarin vastustajana ja konsulikumppanina.
Bibulus oli Cato nuoremman vävy ja optimaattien kannattaja. Hänet valittiin konsuliksi Caesarin kanssa vuonna 59 eaa. Kun Bibulus yritti vastustaa Caesarin lakiehdotuksia, kävivät ihmiset häneen käsiksi ja hänen oli paettava kotiinsa. Lopun ajan konsulikaudestaan Bibulus piileskeli kotonaan. Caesarin kannattajat vitsailivatkin, että konsuleina olivatkin oikeasti "Julius ja Caesar".
Kun Caesar oli prokonsulina Galliassa, Bibulus kannatti Pompeiusta josta oli myös tullut Caesarin vihollinen. Pompeius sai hallita yksin konsulina Publius Clodius Pulcherin murhan jälkeen. Vuonna 48 eaa. Bibulus johti Pompeiuksen laivastoa Adrianmerellä. Hän sai tuhottua Caesarin laivasto, minkä takia Caesar jäi eristetyksi Epeirokseen. Caesar oli vähällä jäädä loukkuun, mutta sai Pompeiuksen kukistettua Farsaloksen taistelussa. Bibulus kuoli vuonna 48 eaa.
Alain Mimoun
Alain "Ali, Alel" Mimoun Ould Kacha (1. tammikuuta 1921 el-Telaghi, Ranskan Algeria – 27. kesäkuuta 2013 Saint-Mandé, Val-de-Marnen departementti, Ranska) oli algerialaissyntyinen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja, joka edusti kilpaurallaan kansainvälisellä tasolla Ranskaa, jonka osa Algeria Mimounin urheilu-uran aikana oli.
Mimounin olympiakullan esteenä vuosina 1948 ja 1952 oli Tšekkoslovakian mestarijuoksija Emil Zátopek. Mimoun saavutti olympiahopeaa 10 000 metrillä Lontoon olympialaisissa 1948 ajalla 30.47,4 sekä olympiahopeaa 10 000:lla ja 5 000 metrillä Helsingissä 1952. Zátopek ja Mimoun osallistuivat Melbournen olympialaisten maratonille vuonna 1956. Maratonin aikana oli Mimounia suosinut kuuma ilma, ja hän voittikin kultaa ajalla 2.25.00. Mimoun osallistui vielä Rooman olympialaisiin vuonna 1960 ja sijoittui maratonilla 34:nneksi.
Brysselin EM-kilpailuissa 1950 Mimoun saavutti hopeaa sekä 5 000:lla että 10 000 metrillä. Molemmissa lajeissa hän hävisi Emil Zátopekille. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi ja keskeytti maratonilla.
Maastojuoksun MM-kilpailuja edeltäneen kansainvälisen maastojuoksumestaruuskilpailun Mimoun voitti vuosina 1949, 1952, 1954 ja 1956. Lisäksi hän sijoittui toiseksi vuosina 1950 ja 1958. Ranska voitti joukkuekilpailun vuosina 1949, 1950, 1952 ja 1956. Mimoun osallistui kilpailuun vielä mitalivuosiensa jälkeen ja sijoittui kuudenneksi vuonna 1959, 18:nneksi vuonna 1960, 24:nneksi vuonna 1961, 26:nneksi vuonna 1962 sekä 18:nneksi vuonna 1964.
Mimoun voitti Ranskan mestaruuden 5 000 metrillä vuosina 1947, 1949 ja 1951–1956 sekä 10 000 metrillä vuosina 1947 ja 1949–1959. Lisäksi hän voitti Ranskan mestaruuksia maratonilla ja maastojuoksussa.
Mimoun kuoli Saint-Mandéssa 27. kesäkuuta 2013, 92-vuotiaana.
Höyrynpaine
Höyrynpaine ilmaisee, kuinka herkästi neste haihtuu/höyrystyy pinnalta ympäristöön. Se riippuu atomien/molekyylien välisistä sidoksista. Höyrystymistä tapahtuu sitä enemmän, mitä lähempänä ollaan kiehumispistettä. Kiehumisessa höyrystymistä tapahtuu jo pinnan alapuolellakin, muodostuu kaasukuplia, jotka painovoimakentässä ollessaan liikkuvat ylöspäin.
Haihtuminen on endoterminen reaktio, koska atomien/molekyylien välillä vallitsevien voimien voittamiseen tarvitaan energiaa.
Mohammed Gammoudi
Mohammed Gammoudi, Mohammed Tlili ben Abdullah (), (s. 11. helmikuuta 1938 Sidi Ach, Tunisia) on entinen tunisialainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.
Gammoudi tuli kansainvälisesti tunnetuksi Välimeren kisoissa Napolissa vuonna 1963. Hän voitti 5 000 metrin ja 10 000 metrin mestaruudet. Gammoudi saavutti olympiahopeaa 10 000 metrillä Tokion olympialaisissa vuonna 1964. Hän ei osallistunut 5 000 metrin loppukilpailuun tuntemattomista syistä. Gammoudi voitti Välimeren mestaruuskisoissa Tunisiassa uudelleen 5 000 metriä ja 10 000 metriä vuonna 1967. Gammoudi saavutti olympiapronssia 10 000 metrillä ja voitti olympiakultaa 5 000 metrillä Méxicon olympialaisissa vuonna 1968. Hän saavutti hopeaa 5 000 metrillä Välimeren kisoissa İzmirissä, Turkissa vuonna 1971. Gammoudi saavutti olympiahopeaa 5 000 metrillä Lasse Virenin jälkeen Münchenin olympialaisissa vuonna 1972.
Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz
Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz oli saksalainen kaksitasoinen, yksimoottorinen, Kurt Tankin suunnittelema ja Focke-Wulfin lentokonetehtaan valmistama kaksipaikkainen koulu- ja taitolentokone. Koneen ensilento lennettiin vuonna 1932. Konetta käyttivät Saksan Luftwaffen lisäksi Argentiinan, Bolivian, Brasilian, Bulgarian, Chilen, Itävallan, Kiinan, Kolumbian, Romanian, Ruotsin, Slovakian, Suomen, Tšekkoslovakian ja Unkarin ilmavoimat.
Suomen ilmavoimat hankki 30 Stieglitziä vuonna 1940 ja vielä viisi vuonna 1944. ”Stiguja” käytettiin peruskoulukoneena vuodesta 1940 vuoteen 1960. Koneita oli käytössä myös siviilissä.
Koneen erikoisuus on mäystimet (siteet kuten suksissa) jalkaohjaimissa; tämä mahdollisti muun muassa pahasti lento-onnettomuudessa koneella VL Myrsky loukkaantuneen koelentäjä kapteeni Pelle (Per-Erik) Soveliuksen ensilennon vielä toipilaana onnettomuuden jälkeen.
Hypernova
Hypernova on supernovaakin suurempi räjähdys, joka voi syntyä, kun erittäin suuri tähti romahtaa elinkaarensa lopussa. 1990-luvulle asti hypernova määriteltiin supernovaksi, jossa vapautuu yli 10 joulea energiaa. Tämä on noin 100 kertaa enemmän kuin tavanomaisten tyypin II supernovien räjähdyksessä vapautuu. Hypernovat voivat olla pitkän matkan gammapurkausten alkuperä.
1990-luvun jälkeen hypernova alettiin määritellä supernovaksi, joka syntyy kaikkein massiivisimpien tähtien, hyperjättiläisten (joiden massa on 100-300 kertaa Auringon massa), luhistuessa. Nikkelin isotoopin Ni:n uskotaan olevan hypernovasta lähtevän valon tärkein lähde.
Lähellä ilmenevä hypernova voisi aiheuttaa vakavaa vahinkoa Maalle, mutta yhdenkään hyperjättiläisen ei uskota olevan niin lähellä, että siitä olisi todellista uhkaa Maalle. Astrofyysikko Brian Thomasin johtama ryhmä Kansasissa on esittänyt hypoteesin, jonka mukaan hypernova olisi saattanut aiheuttaa joukkosukupuuton Maassa 440 miljoonaa vuotta sitten. Asiasta ei kuitenkaan ole olemassa mitään todisteita.
Aimee Mann
Aimee Mann (s. 8. syyskuuta 1960 Richmond, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on naimisissa muusikko Michael Pennin kanssa.
Mann opiskeli jonkin aikaa Bostonin Berklee College of Musicissa, mutta keskeytti opinnot ensimmäisen yhtyeensä Young Snakesin vuoksi. Yhtye julkaisi EP:n "Bark Along with the Young Snakes" vuonna 1982, ja kokoelma-albumi ilmestyi vuonna 2004.
Vuonna 1983 Mann etsi uudentyyppistä musiikkia Young Snakesin punkrockin sijaan. Hän perusti uutta aaltoa edustavan ’Til Tuesday -yhtyeen poikaystävänsä ja koulutoverinsa Michael Hausmannin kanssa. Yhtye saavutti jonkin verran suosiota debyyttialbumillaan "Voices Carry" vuonna 1985. Nimikkoraidasta tuli MTV-hitti, ja sen musiikkivideo palkittiin vuoden parhaan tulokkaan videona. ’Til Tuesday julkaisi vielä kaksi levyä, "Welcome Home" ja "Everything’s Different Now". Vuonna 1990 Mann päätti ryhtyä soolouralle ja yhtye hajosi.
Vuonna 1993 Mann julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Whateverin" levy-yhtiö Imagon välityksellä. Hänen toisen albuminsa "I’m with Stupid" julkaisi vuonna 1995 levy-yhtiö Geffen. Vuonna 1999 Mann perusti oman levy-yhtiön, SuperEgo Recordsin, ja julkaisi sen kautta kolmannen sooloalbuminsa "Bachelor Number Two (or the Last Remains of the Dodo)". Vuonna 2002 hän julkaisi oman levy-yhtiönsä kautta neljännen albuminsa "Lost in Space". Vuonna 2005 ilmestyi hänen viides sooloalbuminsa "The Forgotten Arm".
Vuonna 1999 ensi-iltansa saaneen "Magnolia"-elokuvan soundtrackilla on mukana kahdeksan Mannin kappaletta, muiden muassa ”Save Me”.
Marraskuussa 2004 ilmestyi Aimee Mannin live-DVD "Live at St. Ann’s Warehouse", joka on taltiointi hänen heinäkuussa 2004 pitämästään konsertista.
Vapaat markkinat
Vapaat markkinat on taloudessa tilanne, jossa tietyn hyödykkeen hinta muodostuu myyjien ja ostajien yhteisellä päätöksellä ilman rajoitteita tai säädöksiä.
Käytännössä vain hyvin harva markkina on täysin vapaa säätelystä. Säädöksiä voidaan perustellaan esimerkiksi informaation epäsymmetrisyydellä, jonka vuoksi kuluttajan asemaa halutaan parantaa. Monien hyödykkeiden markkinoilla on myös epätäydellistä kilpailua, joka voi aiheuttaa markkinoille tehottomuutta.
Vapaat markkinat voivat myös viitata talouteen, jossa kaikkien hyödykkeiden hinnat muodostuvat alussa mainitulla tavalla. Hallinnon rooli on rajattu pelkästään omistusoikeuksien valvomiseen. Tämä on tietyssä mielessä markkinatalouden pisimmälle viety muoto, jossa ei ole veroja, tulleja tai muita säädöksiä kuten pakollisia vakuutuksia tai vähimmäispalkkaa. Vapaiden markkinoiden vastakohta on suunnitelmatalous, jossa hallinto määrittää hinnat; näiden välimaastossa on sekatalous.
Jotkut poliittiset aatteet, kuten markkinaliberalismi, pitävät markkinoiden vapautta tavoiteltavana asiana (kaikki hyödykkeet tuotettava markkinaehtoisesti).
Koskela (Oulu)
Koskela on Oulun kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljä kilometriä pohjoiseen keskustasta Oulu–Tornio-rautatien ja valtatien 4 välisellä alueella. Asukkaita kaupunginosassa on noin 3 500. Koskelan kaupunginosaan kuuluvat myös Mustasuon, Niittyaron ja Simpsinkankaan eli Simpsin osa-alueet.
Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Rajakylään ja Teknologiakylään, idässä valtatiehen sekä Iskon kaupunginosaan, etelässä Alppilaan, lounaassa Toppilaan ja lännessä Taskilaan.
Koskela on vanha työläiskaupunginosa, joka syntyi alun perin Toppilan sahan viereen. Myös Toppilan sellutehdas, Toppilan panimo ja satama ovat luoneet teollisuustyöpaikkoja alueella. Nykyiseen Koskelan kaupunginosaan kuuluu myös osa entisestä Koskelankylästä. Tämä vanha nimitys näkyy edelleen työväentalon, Koskelankylän Walon, nimessä.
Palvelut ovat keskittyneet Koskelan koulun läheisyyteen. Sieltä löytyvät kirjasto, neuvola, ostoskeskus, päiväkoti, Wellamo-koti, Koskelan palvelukeskus sekä palvelukeskus Runola. Toinen päiväkoti sijaitsee Purjehtijantiellä. Urheilukenttä on Niittyarossa.
Niittyarossa järjestettiin vuoden 1976 asuntomessut. Messutalot olivat ajalle tyypilliseen tapaan pääasiassa tasakattoisia, mutta myös niin sanottuja käkikellotaloja messualueelle rakennettiin. Mustasuon alue on pääasiallisesti omakoti- tai rivitaloasumista suosivaa lähiöaluetta. Kerrostaloja on lähinnä Simpsinkankaalla. Vanhimmat rakennukset sijaitsevat aivan rautatien varressa.
Koskelasta on hyvät kulkuyhteydet keskustan suuntaan. Alueella sijaitsi vuoteen 1970 asti Koskelankylän seisake. Oulun yliopisto sekä Teknologiakylä ovat lyhyen pyöräilymatkan päässä, samoin Linnanmaan uusi market-alue.
Kaupunginosan viheralueet ovat suurimmaksi osaksi luonnontilaisia metsikköjä. Varsinaisia hoidettuja puistoja ei ole. Suurimmat metsäalueet ovat Keulapuisto, Annanpuisto, Niittyaronpuisto, Koskelanpuisto sekä Sylvianpuisto.
Arvernit
Arvernit olivat gallialainen heimo, joka asui nykyisessä Auvergnessa, Loiren ja Garonnen välisellä alueella. Heidän tärkein linnoituksensa oli Gergovia (nykyisin Clermont-Ferrand). Arvernit olivat pitkään koko Gallian johtava heimo, mutta vuonna 123 eaa. roomalaiset löivät heidät, minkä jälkeen heidän vaikutusvaltansa heikkeni. Johtaviksi heimoiksi nousivat heedut ja sekveenit.
Gallialaisten kuuluisin heimopäällikkö Vercingetorix kuului arverneihin. Vercingetorix johti 53–52 eaa. gallialaisten viimeistä suurta kansannousua roomalaisia vastaan. Julius Caesar löi lopulta Vercingetorixin Alesian piirityksessä.
Poliittisen itsenäisyytensä menetettyään arvernit kuitenkin vaurastuivat ja saivat Rooman vallan aikana provinssiyhteisön etuoikeutetun aseman ("civitas libera"). Gootit valloittivat vuonna 475 arvernien pääkaupungin Augustonemetumin.