hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gary Anderson
Gary Anderson (s. 9. maaliskuuta 1951 Coleraine, Pohjois-Irlanti) on brittiläinen entinen Formula 1 -autojen suunnittelija.
Andersonin ura F1:ssä alkoi Brabham-tallin mekaanikkona vuonna 1975. Ensimmäisen F1-auton hän suunnitteli Jordanille kaudeksi . Anderson toimi Jordanin suunnittelijana vuosina 1991–1998 ja 2002–2003. Vuosina 1998−2000 hän suunnitteli autoja Jaguarille ja Stewartille.
Vuonna 2001 hän työskenteli Pohjois-Amerikassa, CART-sarjassa kilpailevassa Reynard-tallissa.
Nykyään Anderson toimii Dallaran neuvonantajana ja Irlannin television kommentaattorina.
Ivor Gurney
Ivor Gurney (28. elokuuta 1890 – 26. joulukuuta 1937) oli brittiläinen säveltäjä ja runoilija. Hän syntyi Gloucesterissä ja lauloi vuosina 1900–1906 kuoropoikana Gloucesterin katedraalissa, jossa hän sai opettajakseen Herbert Brewerin.
Gurney pääsi vuonna 1911 stipendillä Royal College of Musiciin, jossa häntä opetti kuuluisa irlantilainen Charles Villiers Stanford.
Gurney kärsi jonkinlaisesta maanis-depressiivisyydestä ja vietti aikuisiällään runsaasti aikaa psykiatrisissa sairaaloissa. Hän menehtyi tuberkuloosiin 47-vuotiaana.
Säveltäjänä Gurney tunnetaan varsinkin lauluistaan. Häneltä on myös säilynyt satoja runoja.
M/S Westgard
M/S Westgard () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva kuivarahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Scheepswerf Petersin telakalla Kampenissa, Alankomaissa. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 208 ja puutavarakapasiteetti 5 500 m³. Kuollutta painoa "Westgardilla" on 3 790 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy kulkemaan useimmissa jääolosuhteissa yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam.
Westgardin sisaraluksia ovat M/S Ostgard, M/S Sydgard ja M/S Nordgard.
Alus valmistui vuonna 2000 alankomaalaiselta Scheepswerf Petersin telakalta. 16. helmikuuta 2006 alus sai nykyisen "Westgard" -nimensä. Aikaisempi nimi oli "Sabinia".
Luettelo Eurovision laulukilpailun voittajista
Tämä on luettelo Euroopan yleisradiounionin jäsenmaiden järjestämän vuosittaisen Eurovision laulukilpailun voittajista. Kilpailu on järjestetty vuosittain vuodesta 1956 alkaen ja on siten yksi maailman pisimpään jatkuneista televisio-ohjelmista. Voittaja päätetään käyttäen vaihtelevia äänestystapoja. Eniten pisteitä saanut maa julistetaan voittajaksi.
Vuoden kilpailu oli järjestyksessään 63. Kilpailun on voittanut yhteensä 27 maata, yksi voittaja joka vuonna lukuun ottamatta vuotta , jolloin voitto jaettiin neljän maan kesken. Eniten voittoja on Irlannilla, joka on voittanut kilpailun seitsemän kertaa. Pisin kilpailuhistoria ilman voittoja on ollut Portugalilla, joka sai odottaa 53 vuotta ennen kuin voitti vuoden kisat 49. osallistumiskerrallaan. Tällä hetkellä pisimpään ilman voittoa kilpaillut maa on Malta, joka tuli mukaan vuonna . Toisaalta Kyproksella on enemmän osallistumiskertoja (35). Maltalla ja lisäksi Islannilla osallistumisia on 31. Ainoa henkilö, joka on voittanut kilpailun useammin kuin kerran, on Irlannin Johnny Logan: laulajana vuonna 1980, laulaja-lauluntekijänä vuonna 1987 ja kirjoittajana Linda Martinille vuonna 1992.Tasatilanteet on merkitty "kursiivilla".
Vuosien 1966 ja 1973 sekä vuosien 1977 ja 1998 välillä esiintyjät saivat laulaa vain oman maansa kielellä, joten tämän vuoksi vain Malta, Iso-Britannia ja Irlanti saivat laulaa englanniksi. Ranskaksi saivat laulaa ainoastaan Ranska, Monaco, Sveitsi, Luxemburg ja Belgia.
Hideharu Miyahira
Hideharu Miyahira (, s. 21. joulukuuta 1973, Otaru, Hokkaidō) on japanilainen entinen mäkihyppääjä.
Miyahira voitti urallaan yhteensä neljä MM-mitalia, joista henkilökohtaisia vuoden 1999 maailmanmestaruuskilpailuiden normaalimäen hopea ja suurmäen pronssi. Lisäksi hän oli voittamassa Japanin joukkueessa joukkuemäen hopeaa 1999 ja 2003.
Maailmancupin osakilpailuvoittoja Miyahiralla on kaksi kappaletta, joista toinen lentomäessä ja toinen joukkuekilpailussa..
Hän lopetti uransa vuonna 2006.
Työmarkkina-asema
Työmarkkina-asema on työmarkkina-, sosiaalipoliittinen ja sosiologinen käsite, joka kuvaa työntekijän haluttavuutta ja vahvuutta työmarkkinoilla suhteessa toisiin työntekijöihin. Hyvä työmarkkina-asema poikkeaa prekariaatin työmarkkina-asemasta.
Hyvään työmarkkina-asemaan voidaan liittää tunnusmerkkejä:Koska hyvän työmarkkina-aseman omaavat ovat haluttuja työmarkkinoilla, työnantaja kohdistaa heihin sitouttamiskeinoja kuten palkitsemista, etuja tai optioita. 
Työmarkkina-asema on alati muuttuva käsite ja sosiologisen tutkimuksen kohde. Työmarkkina-asemaa tutkitaan erilaisilla muuttujilla kuten iällä, sukupuolella, koulutuksella, perhesuhteilla, yhteiskuntaluokittelulla jne.. Länsimaisilla ja suomalaisessa työmarkkinapolitiikassa hyvästä työmarkkina-asemasta on havaittu, että.;
Christof Duffner
Christof Duffner (s. 16. joulukuuta 1971, Schönwald) on saksalainen entinen mäkihyppääjä ja joukkuemäen olympiavoittaja Lillehammerista 1994.
Joukkuemäen olympiavoiton lisäksi hän oli voittamassa joukkuemäen maailmanmestaruutta vuonna 1999 sekä MM-pronssia vuonna 1997. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa oli kymmenes sija MM-kisojen 1993 suurmäessä.
Duffner voitti urallaan yhden maailmancupin osakilpailun, Keski-Euroopan mäkiviikon avauskilpailun Oberstdorfissa 1992. Yhteensä hän saavutti viisi maailmancupin osakilpailun palkintokorokepaikkaa. Hän oli parhaimmillaan maailmancupin loppupisteissä kuudes kaudella 1992–1993.
Hän lopetti uransa vuonna 2004.
Pierre Corneille
Pierre Corneille (6. kesäkuuta 1606 Rouen – 1. lokakuuta 1684 Pariisi) oli merkittävä ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän vaikutti samanaikaisesti komediakirjailija Molièren ja Jean Racinen kanssa.
Pierre Corneille syntyi rouenilaisen samannimisen pikkuvirkamiehen perheeseen. Hän sai jesuiittakasvatuksen. Hän luki lakia, mutta ei juuri menestynyt tässä ammatissa. Hänen ensimmäinen komediansa oli "Mélite", jonka tarkkaa kirjoitusvuotta ei tiedetä. Hänen ensimmäinen vakava draamansa oli "Medea". Enimmäkseen Corneillen tuotanto oli vakavaa toisin kuin Molièrella.
Corneillen läpimurto tapahtui hänen ollessaan 30- vuotias. Näytelmän "Le Cid" hän kirjoitti espanjalaisten esikuvien, kuten Lope de Vegan mukaan. Lopputulos kohoaa yleisinhimilliseksi. Corneillen teoksen Cid on Espanjan kansallissankari, mutta hänessä on traagisia ristiriitoja. Miten pärjätä tunteiden ja velvollisuuksien ristiaallokossa?
Henkilöhahmot Corneillen teoksissa eivät ole kovin monivivahteisia. Sankareissa ei ole vikoja, he ovat puhdasta jaloutta. Roistoilla ei ole sovittavia luonteenpiirteitä, he edustavat puhdasta pahuutta. Aihepiiri on melko kapea, se kertoo poliittisten johtajien velvollisuuksien ja tunne-elämän ristiriidoista. Corneille kirjoitti taiturimaisen hienoa ranskaa, kieli on sointuvaa ja ilmeikästä.
Corneille oli huolehtiva perheenisä ja pedantti taloudenpitäjä joka muistutti olemukseltaan virkamiestä. Hänen julkinen esiintymisensä oli niukkasanaista. Hänen viimeiset teoksensa eivät enää olleet mitään yleisömenestyksiä, toisin kuin aikaisemmat. Vanhoilla päivillään hän totesi ""Minun runoilutaitoni on hävinnyt samaa tietä kuin hampaanikin."" Jean Racine piti kunnioittamalleen kirjailijalle tämän kuoltua muistopuheen Ranskan akatemiassa.
Bud Shank
Bud Shank (27. toukokuuta 1926 – 2. huhtikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän soitti pääasiallisesti alttosaksofonia, mutta esiintyi ja levytti myös huilistina ja tenorisaksofonistina.
Shank opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistolla. Hän kuului West Coast jazzin merkkinimiin, mutta esitti myös maailmanmusiikkia muiden muassa Ravi Shankarin kanssa.
Shank teki jo varhaisella urallaan yhteistyötä Stan Kentonin ja Charlie Barnetin kanssa.
Työnjohto-oikeus
Työnjohto-oikeus eli direktio-oikeus on työnantajalle työlain takaama oikeus johtaa työtä ja antaa työnjohdollisia ohjeita ja määräyksiä työntekijöille: työnantaja päättää mitä, miten, missä, mihin aikaan ja ketkä työtä tekevät. Toisaalta työntekijä, työsopimuksen toinen osapuoli, joka sitoutuu tekemään työtä toiselle osapuolelle, työnantajalle, tämän johdon ja valvonnan alaisena, sovittua (tyypillisesti rahallista) korvausta vastaan kuuliaisesti (nk. kuuliaisuusvelvoite, Työsopimuslaki 3:1§).
Direktiovallan rajoja ei ole missään kirjallisessa oikeuslähteessä tarkkaan määritelty, mistä on seurauksena tietty rajojen epämääräisyys ja vaihtelevuus. Työnjohtovallan laajuus ratkaistaan aina tapauskohtaisesti ja luonteeltaan sopimuksenvaraisena asiana siitä voidaan niin laajentavasti kuin rajoittavastikin sopia muun muassa työsopimuksella tai työehtosopimuksella (TES). Työtehtävän kannalta tarpeelliset, vähäiset muutokset työsopimuksen rajoissa ovat sallittuja. Työnantajan työnjohtovaltansa rajoissa antama määräys tulee voimaan heti, jos työnantajalla on oikeus yksipuolisesti muuttaa työsuhteen ehtoa.
Työnantajan direktio-oikeuden puitteissa annettujen määräysten tulee olla asiallisia, johdonmukaisia, objektiivisesti arvioiden kohtuullisia ja kohdella työntekijöitä tasapuolisesti. Työnantajan tulee ottaa huomioon kunkin työntekijän fyysiset ja ammatilliset edellytykset suoriutua annettavasta työtehtävästä käyttäessään työnjohto-oikeuttaan. Toisaalta työntekijän kieltäytymistä on säännelty laissa: työntekijä voi pidättäytyä työstä vain erityisin perustein; esimerkiksi työntekijällä on oikeus pidättäytyä työstä, jota hän pitää vaarallisena omalle tai muiden työntekijöiden hengelle tai terveydelle. Työnantaja ei saa direktio-oikeutensa perusteella olennaisesti muuttaa työsuhteen ehtoja, mutta toisaalta oikeutta muuttaa työsuhteen ehtoja sopimuksen sisällä. Mikäli työsopimus on väljä, eikä työsuhteen ehtoja ole tarkasti määritelty, direktion perusteella voidaan tehdä suuriakin muutoksia työsopimuksen ehtoihin. Kuitenkin sopimuksen ehdoksi voi muodostua myös työnantajan ja työntekijän välillä pitkään noudatettu "vakiintunut käytäntö".
Toisaalta työoikeudellisessa kirjallisuudessa on luotu ristiriitatilanteissa tapahtuvaa normivalintaa varten tietty teoreettinen normien etusijajärjestys, jossa työnantajan yksipuoliset käskyt ja määräysvalta sijoittuvat hierarkian alimmalle portaalle. Mikäli samaan tilanteeseen tai asiaan nähden on pätevästi voimassa useita erisisältöisiä normeja, tulevat aina lain- tai työehtosopimuksen tasoiset säännökset sovellettaviksi ennen työnantajan käskyjä. Jopa vakiintuneet tavanomaisen oikeuden (ns. tapaoikeus) normit ovat niiden edellä.
Oikeuskirjallisuudessa on katsottu, että työsopimuksen ehtojen muuttamisen muotona voidaan pitää myös työnantajan tulkintaetuoikeutensa nojalla antamia määräyksiä työsuhteen ehdon tulkinnasta.
Stan Kenton
Stanley Newcomb "Stan" Kenton (15. joulukuuta 1911 – 25. elokuuta 1979) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti. Hän syntyi Wichitassa, Kansasissa, ja valmistui vuonna 1930 Bell High Schoolista Kaliforniassa.
Musiikillisesti monipuolinen Kenton kokeili levytyksillään useita jazzin tyylisuuntauksia. Hän oli aikansa suurimpia orkesterinjohtajia, ja hänen kanssaan soittivat vuosien varrella muiden muassa Laurindo Almeida, Bob Cooper, Stan Getz, Dizzy Gillespie, Jimmy Knepper, Stan Levey, Art Pepper ja Bud Shank.
Kenton esiintyi big bandinsa kanssa, kunnes sai aivohalvauksen, jonka seurauksena hän kuoli 67-vuotiaana.
Bondage Fairies
Bondage Fairies on keijukais-fetisistinen hentai-manga. Sarjan piirtäjä on Teruo Kakuta, joka käyttää taiteilijanimeä Kondom. Se julkaistiin alun perin Lemon Kids -lehdessä (heinäkuusta 1990 huhtikuuhun 1991) nimellä "Insect Hunter". Sarjakuva on julkaistu länsimaissa sensuroimattona ja eri kielille käännettyinä versioina.
Tarinassa kaksi metsässä asuvaa keijua, Pfil ja Pamila, työskentelevät kotiseutuaan suojelevina palkkionmetsästäjinä. Vaaleahiuksinen Pfil on naiivi ja viaton, mutta sinihiuksinen Pamila on seksuaalisesti kokeneempi ja avoimempi. Molemmat kokeilevat seikkailujensa lomassa erilaisia seksuaalisia kokemuksia, kuten masturbointia, lesboseksiä, fetisismiä, bondagea, sekä seksiä lintujen, pikkueläinten ja hyönteisten kanssa. Joskus sarjassa myös opetetaan lukijalle hyönteisten käyttäytymiseen tai ihmisen anatomiaan liittyviä asioita osiossa "Pfhil's educational comics corner".
Svebiliuksen katekismus
Svebiliuksen katekismus ("Katekismus. Lutherin vähän katekismuksen yksinkertainen selitys kysymysten ja vastausten avulla [1689]")
on yksi Suomessa käytössä olleista luterilaisen ortodoksian ajan katekismuksista. 
Sen on laatinut Upsalan arkkipiispa Olaus Svebilius. Suomeksi sen on 
kääntänyt vuonna 1745 piispa Daniel Juslenius. Katekismus rakentuu 
Lutherin Vähän katekismuksen ympärille, jota se selittää kysymysten ja 
vastausten avulla. Vastausten taustaksi annetaan aina yksi tai useampi raamatunkohta. Lisäksi katekismus sisältää seitsemän kuningas Daavidin katumuspsalmia avuksi rippiin valmistautumisessa sekä luterilaisiin tunnustuskirjoihin kuuluvan Athanasiuksen tunnustuksen.
Suomessa Svebiliuksen katekismuksella on ollut merkittävämpi vaikutushistoria, sillä se pysyi Suomessa kauemmin käytössä kuin Ruotsissa. Sitä on vielä nykyäänkin arvostettu herätysliikkeissä evankelisten ja rukoilevaisten keskuudessa. Evankelisluterilainen Todistajaseura ottaa katekismuksesta edelleen uusia painoksia.
Katekismus alkaa Lutherin Vähän katekismuksen sisällöllä:
Sen jälkeen tulee Olaus Svebiliuksen laatima katekismuksen selitys:
M/S Ostgard
M/S Ostgard () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva kuivarahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2001 Scheepswerf Petersin telakalla Kampenissa, Alankomaissa. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 208 ja puutavarakapasiteetti 5 500 m³. Kuollutta painoa "Ostgardilla" on 3 777 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy kulkemaan useimmissa jääolosuhteissa yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam.
Ostgardin sisaraluksia ovat M/S Westgard, M/S Sydgard ja M/S Nordgard.
Alus valmistui vuonna 2001 alankomaalaiselta Scheepswerf Petersin telakalta. Vuonna 2006 alus sai nykyisen "Ostgard" -nimensä. Aikaisempi nimi oli "Rufunia".
Elokuvavuosi 1978
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1978 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1978 olivat:
Suomen elokuvakerhojen liiton lehti Projektio kokosi luettelon Suomen johtavien kriitikoiden kymmenestä parhaaksi arvioimasta vuonna 1978 ensi-iltansa Suomessa saaneista elokuvista. Ohjaajan sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä ne olivat:
Useita mainintoja suomalaiskriitikoilta saivat myös nämä elokuvat:Vuoden parhaiksi suomalaiselokuviksi äänestettiin Jaakko Pakkasvirran "Runoilija ja muusa" ja Timo Linnasalon "Vartioitu kylä 1944".
Hélécine
Hélécine (epävirallisesti ) () on kunta Belgiassa, Vallonian Brabantin provinssissa. Pinta-alaa Hélécinella on 16,62 neliökilometriä. 1. tammikuuta 2007 kunnassa oli 3 109 asukasta joista miehiä oli 48,89 % ja naisia 51,11 %. Asukastiheys oli 187 as./km². Kunnan pormestarina toimii Rudi Cloots.
Hélécinen naapurikunnat ovat Tienen (Flanderin Brabantin provinssissa) pohjoisessa, Landen (Flanderin Brabantissa) idässä, Orp-Jauche etelässä ja Jodoigne lounaassa. Hélécinen kautta kulkee tie 64 Tienenistä Hannutiin sekä Eurooppatie 40.
Kunnan alueella sijaitsee Heylissemin linna.
Hélécinen kylät ovat Neerheylissem () (kunnantalo sijaitsee kylässä), Opheylissem () ja Linsmeau () (). Kylät olivat vuoteen 1977 saakka omia kuntiaan, jolloin ne yhdistettiin Hélécinen kunnaksi.
Suomalaisten kansantarinoiden kuninkaat
Suomalaisten kansantarinoiden kuninkaat ovat suomalaisissa kertomuksissa ja kansantarinoissa esiintyviä kuninkaita ja muita ryhmien ja alueiden päälliköitä.
Suomalaisten kansantarinoiden kunikaiden todenperäisyydestä voi esittää vain arvailuja. Suomalaisen mytologian ja kansanperinteen henkilöiden ja todellisten henkilöiden välinen yhteys voi olla erittäin ohut, esimerkiksi vain todellisen henkilön nimi tai jokin yksittäinen piirre tai teko on voinut säilyä taruhenkilöön yhdistettynä, ja kaikki muu on voitu sepittää tai tuoda jostain muusta kertomuksesta. On kansainvälisesti yleistä, että taruhenkilön piirteiksi ja teoiksi yhdistellään monien todellisten ihmisten tekoja. Suomalaisenkin tarukuninkaan hahmossa voi olla täysin myyttisten piirteiden ohella myös piirteitä niin suomalaisista kuin ulkomaisistakin henkilöistä.
Kuitenkin useita historialliseen aikaan sijoittuvien tarujen sankareita, vihollisia ja päällikköjä pidetään ainakin osin historiallisina. Tällaisia ovat esimerkiksi Vorna, Musta-Nykyri ja Kalevalassa esiintyvä Antero Vipunen, maassa makaava jättiläinen, jossa Martti Haavion mukaan on ainakin joitain piirteitä saamelaisesta päälliköstä Ikämielestä eli Akmeelista. Esihistoriallista tai varhaishistoriallista alkuperää olevien taruhahmojen totuudenmukaisuus on paljon epävarmempaa.
Jotkut tutkijat ovat tehneet varovaisia rinnastuksia suomalaisten tarujen myyttisten päälliköiden ja esimerkiksi saagojen kuninkaiden välillä. Tällainen on esimerkiksi oletus, että Faravid voisi olla käännös Kaukomieltä muistuttavasta nimestä. Tarujen kuninkaita tai muita päälliköitä on myös rinnastettu arkeologisiin löytöihin. Usein kertomukset liittävät itseensä todellisia paikkoja. Esimerkiksi Kirmukarmu-nimisen soturipäällikön elämänvaiheisiin on yhdistetty monia paikkoja, muun muassa Kirmukarmu-niminen mäki. Taruhenkilö Hunnun Herran, varhaisen lähetyssaarnaajan, väitetty hautapaikka osataan kertoa tarkasti.
Kuninkaiksi kutsutaan usein myös haltijoiden väkien ja ympäristöjen hallitsijoita, kuten Tapiota ja Ukko ylijumalaa. Tässä yhteydessä kuningas on luonnollisesti merkinnyt aivan muuta kuin ihmisryhmän johtajaa.Kuninkaita on runsaasti myös suomalaisissa kansansaduissa (jolla tarkoitetaan perinteisiä lastensatuja). Nimeltä tunnetaan esimerkiksi Varjakka. Satujen perusteella ei kuitenkaan voida päätellä juuri mitään muinaisista ajoista. Satuihin, päinvastoin kuin myyttisiin kertomuksiin, ei ole uskottu oikeasti. Kun satujen ei ole katsottu kantaneen tärkeää ja ikiaikaista tietoa, niitä on muokattu, unohdettu ja omaksuttu paljon vapaammin kuin myyttisiä kertomuksia. Saduilla ei myöskään ole ollut yliluonnollista merkitystä, kuten joillakin myyttisillä kertomuksilla, jotka ovat kuuluneet loitsuihin, tai joita on esitetty rituaalisesti. Tämänkään vuoksi niiden alkuperäistä asua tuskin on varjeltu. Sadut ovatkin usein myyttisiä kertomuksia huomattavasti uudempia, ja usein niiden tai niiden aiheiden tiedetään olevan laajalti Euroopassa tai laajemmaltikin tunnettuja kulkutarinoita.
Web design
Web design tai verkkosivujen suunnittelu tarkoittaa verkkosivujen toteutusta yritykselle tai yhteisölle.
Verkkosivut ovat osa yrityksen julkikuvaa, joten niiden avulla yritys pyrkii hankkimaan itselleen lisää asiakkaita.
Walter M. Gibson
Walter Murray Gibson (1822–1888) oli yhdysvaltalainen seikkailija ja Havaijin hallituksen ministeri ennen vuoden 1887 Havaijin uuden hallitusmuodon hyväksymistä. Walter Gibson toimi myös erään pienen mormonistisen yhteisön johtajana.
Gibson oli kotoisin Yhdysvaltain etelävaltioista. Hän alkoi kuitenkin viettää kiertelevää elämää ja toimi muiden muassa pienen laivan kapteenina Karibialla. Myöhemmin hän matkusti nykyisen Indonesian alueella, missä alueen hollantilaiset siirtomaaherrat vangitsivat hänet epäiltynä kapinan lietsomisesta. Gibsonin onnistui kuitenkin paeta Jaavan saarella sijainneesta vankilasta ja päästä takaisin Yhdysvaltoihin. 1859 hän saapui Utahin territorion alueella ja liittyi Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän taivutteli kirkon presidentin Brigham Youngin lähettämään hänet Tyynen valtameren saarille perustamaan sinne mormonisiirtokuntia.
Gibson saapui Havaijin saarille 1861. Hän perusti alueelle siirtokunnan saarilla jo asuvien myöhempien aikojen pyhien keskuuteen. Myöhemmin hän hankki siirtokuntalaisten rahoilla itselleen maata Lanain saarelta, tarkoituksenaan perustaa sinne siirtokunta. Kun MAP-kirkko erotti Gibsonin syytettynä harhaoppien levittämisestä, siirtokunnan huonosta johtamisesta ja kavalluksesta, Gibson perusti oman kirkkonsa, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon. Hän ajoi pois siirtokunnastaan jokaisen, joka ei tukenut häntä ja hänen kirkkoaan. Gibson alkoi opettaa havaijilaisten ja yleensäkin polynesialaisten asemaa valittuna kansana ja muinaisen Israelin jälkeläisinä. Hän alkoi myös tavoitella poliittista vaikutusvaltaa.
1873 hän perusti oman sanomalehden, Nuhoun, joka ylisti häntä ja hänen hyveitään sekä englanniksi että havaijiksi kirjoitetuissa artikkeleissa. Hänet valittiin parlamentin jäseneksi 1878, ja hän loi läheiset suhteet Havaijin hallitsijaan, kuningas Kalakauaan. 1882 Kalakaua nimitti hänet Havaijin pääministeriksi. Hänellä oli myös muita virkoja Havaijin hallinnossa, kuten ulkomisterin ja puolustusministerin salkut.
Gibsonin toiminta herätti kasvavaa tyytymättömyyttä, koska hänen arveltiin käyttävän virka-asemaansa oman asemansa ja taloutensa pönkittämiseen. Lisäksi hänen väitettiin käytännössä johtavan maan asioita kuningas Kalakauan kautta. Vuonna 1887 Kalakaua pakotettiin hyväksymään maalle uusi perustuslaki, joka rajoitti kuninkaan valtaa. Kuningas myös pakotettiin erottamaan Gibson.
Gibson joutui pakenemaan Havaijin saarilta henkensä edestä 1887. Seuraavana vuonna hän kuoli San Franciscossa unohdettuna ja pennittömänä. Hänen ruumiinsa palautettiin Havaijille hautausta varten.
Santa Rita do Passa Quatro
Santa Rita do Passa Quatro on kaupunki São Paulon osavaltiossa Brasiliassa. Kaupunki on tunnettu muun muassa choro-säveltäjä Zequinha de Abreun syntymä- ja kotipaikkana.
Norrmén
Norrmén on suomalainen suku, jonka yksi sukuhaara on aateloitu vuonna 1884 ja introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 263. Kyseessä on alun perin kauppias- ja raatimiessuku Raumalta, jossa se tunnettiin jo 1600-luvulla. Sukunimi on johdettu kaupungin edustalla olevasta Nurmeksen saaresta.
Stranger in You
Stranger in You on yhdysvaltalainen rikosdraama, jonka pääosassa on Jodie Foster. Elokuvan ohjasi Neil Jordan ja se julkaistiin 14. syyskuuta 2007. Foster sai osastaan Golden Globe -ehdokkuuden vuoden 2008 gaalassa.
Radiojuontaja Erica Bain ja hänen kihlattunsa David kävelyttävät koiraansa New Yorkissa, kun he joutuvat väkivaltarikoksen uhreiksi. David kuolee, mutta Erica jää eloon. Hän on tyytymätön poliisin toimintaan eikä pysty käsittelemään psyykkistä traumaansa, joten hän ostaa laittoman aseen. Pian hän joutuu kohtaamisiin rikollisten kanssa ja turvautuu väkivaltaan enemmän kuin koskaan aiemmin.
Elokuva oli avausviikonloppuna katsotuin elokuva Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja tuotti 13 471 488 USD 2755 teatterissa. 29. joulukuuta 2007 mennessä elokuva oli tuottanut 69 675 545 USD maailmanlaajuisesti: 36 793 804 dollaria Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja 32 881 741 dollaria muualla maailmassa..
Florence Baverel-Robert
Florence Baverel-Robert (s. 24. toukokuuta 1974 Pontarlier, Ranska) on entinen ranskalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja. Hänen puolisonsa on ampumahiihtäjä Julien Robert.
Baverel-Robert voitti Torinon olympialaisissa 2006 kultaa sprinttikilpailussa (7,5 km). Hän selviytyi ammunnasta ilman ohilaukauksia ja kukisti 2,4 sekunnilla yhden sakkokierroksen kiertäneen Anna Carin Olofssonin. Samoissa kilpailuissa hän hiihti toisen osuuden Ranskan viestijoukkueessa, joka sai pronssia.
MM-kilpailuissa Baverel-Robert saavutti hopeaa normaalimatkalla (15 km) Anterselvassa 2007 yli minuutin Linda Grubbenille hävinneenä sekä pronssia takaa-ajokilpailussa Oslossa vuonna 2000. Ranskan viestijoukkueen jäsenenä hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia.
Torinon kultamitalihiihto oli Baverel-Robertin ainoa maailmancupin osakilpailuvoitto. Hän sijoittui lisäksi seitsemän kertaa toiseksi ja kuusi kertaa kolmanneksi. Maailmancupin loppupisteissä hän sijoittui viidenneksi kaudella 2006–2007. Hän lopetti uransa kyseiseen kauteen.
Kuria Muria -saaret
Kuria Muria -saaret (, transl. "Jazāʾir Khurīyā Murīyā") on Omanille kuuluva saariryhmä Arabianmeressä noin 40 km maan kaakkoisrannikolta. Ryhmään kuuluu viisi saarta, jotka muodostavat oman wilayatin Shalim ja Al-Hallaniyahin saaret (2. tason aluehallinnollinen alue) Zufarin kuvernoraatissa. Saaret ovat lännestä itään lukien Al-Hasikiyah, As-Sawda', Al-Hallaniyah (suurin saari, 56 km²), Qarzawit ja Al-Qibliyah. Saarten kokonaispinta-ala on noin 73 km².
Kuria Muria -saaret muodostivat aikanaan Hadramawtin ja Parthian välisen raja-alueen. Saarien asukkaat saivat elantonsa merestä. Pääasiallisen tulonlähteen muodosti kilpikonnankuoret, joita myytiin nykyiseen Jemeniin. Ajoittain myytiin myös meripihkaa. Lisäksi mantereelta matkustettiin saarille kaivamaan guanoa, jota käytettiin lannoitteena. Ensimmäinen eurooppalainen saarilla oli portugalilainen Afonso d'Albuquerque vuonna 1503. Myöhemmin saaret mainitaan portugalilaisissa lähteissä nimellä "Curia-Muria". Vuonna 1818 Ra’s al-Khaimaista saapuneet hyökkääjät valtasivat saaret ehkäpä käyttääkseen niitä tukikohtinaan heidän ryöstellessään alueella liikkuvia laivoja. Paikalliset asukkaat ajettiin tai vietiin pois saarilta. Saarille tuli uusia asukkaita Mirbatin alueelta Dhofarin rannikolta. Uudet asukkaat kuuluivat Mahra-heimon Ibn Khalfan-nimiseen alaryhmään ja Etelä-Arabiassa saarista käytetäänkin nimeä "Jaza'ir bin Khalfan". Jossain vaiheessa 1800-lukua saaret päätyivät osaksi Masqatin sulttaanin alueita, joka puolestaan luovutti saaret sen guanovarannoista kiinnostuneille briteille 14. heinäkuuta 1854. Hallinnollisesti saaret kuuluivat Adenin siirtokuntaan, mutta brittien vetäytyessä Adenista 30. marraskuuta 1967 saaret palautettiin Masqatin sulttaanille eli Omanille. Itsenäistynyt Jemenin demokraattinen kansantasavalta katsoi olevansa oikeutettu saarien hallintaan, mutta sen valitukset aiheesta jätetiin huomiotta.
Saarten asukasluku on ollut pitkään melko tasainen. Vuonna 1883 saarilla oli 36 asukasta, vuonna 1936 50, vuonna 1947 70 ja vuonna 1976 53. Väestönlaskentatietojen mukaan Hallaniyahinsaarella asui 212 (12/2003) ja 198 (12/2010) henkeä ja sen länsipuolisen Sawdahinsaaren asukasluku nousi nollasta (12/2003) 190:een asukkaaseen joulukuun 2010 väestönlaskentaan mennessä. Saaren asukkaiden valtaosa kalastajia ja saarilla puhutaan šehrin kielen murretta.
Aleksandr Gorodnitski
Aleksandr Moisejevitš Gorodnitski (, s. 20. maaliskuuta 1933 Leningrad) on venäläinen laulaja, musiikintekijä ja runoilija. Ammatiltaan hän on geologi ja meritieteilijä.
Gorodnitski valmistui Leningradin kaivosinstituutista 1957 pääaineenaan geofysiikka ja suoritti geologian ja mineralogian tohtorintutkinnon 1982. Hän työskentelee professorina ja on julkaissut yli 260 tieteellistä tutkimusta. Gorodnitski on ollut mukana lukuisilla arktisilla tutkimusmatkoilla ja käynyt muun muassa Etelämantereella ja pohjoisnavalla. Sävellystyön hän aloitti vuonna 1953, ja neuvostoaikaan hänen teostensa välityskanavana toimivat pitkään ”samizdat”-nauhat. Monien vuosikymmenten ajan Gorodnitski esitti laulunsa ilman soitinsäestystä, mutta nykyisin hän käyttää usein apunaan kitaraa tai ammattikitaristia.
Gorodnitski asuu Moskovassa ja tekee säännöllisesti kiertueita eri puolille maailmaa.
Boris Pilnjak
Boris Pilnjak (, oik. Boris Andrejevitš Vogau ; 11. lokakuuta 1894 Možaisk, Venäjä – 21. huhtikuuta 1938 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija. Hän toimi myös Venäjän kirjailijaliiton puheenjohtajana mutta menetti virkansa ideologisesti arveluttavina pidettyjen kirjoitustensa takia.
Pilnjak käsitteli kommunistisen puolueen toimintatapoja hyvin epäluuloiseen sävyyn, ja hänen kirjansa joutuivat siksi usein ankaran sensuurin kohteeksi. Hän ei kuitenkaan kieltäytynyt taiteellisten kompromissien tekemisestä. Pilnjakin tunnetuimpia teoksia ovat "Alaston vuosi", "Mahogani" ja "Volga vpadet v Kaspiskoje more" (), jotka käsittelevät vallankumouksen ja sitä seuraavan ajan Venäjää. Hänen tunnettujen töidensä joukkoon lukeutuu myös "Okei: Amerikanski roman", joka kertoo hänen vuonna 1931 tekemästään matkasta Yhdysvaltoihin ja esittelee sikäläistä elämänmenoa pitkälti kielteiseen sävyyn.
Boris Pilnjak vieraili Suomessa vuonna 1934 Hella Wuolijoen ja Olavi Paavolaisen kutsumana. Vierailunsa aikana Pilnjak tapasi mm. F. E. Sillanpään tämän kesäasunnossa Saavutuksessa Hämeenkyrössä ja kutsui tämän vastavierailulle Moskovaan, mutta Sillanpään vierailu Neuvostoliitossa ei koskaan toteutunut. Pian Suomen-vierailunsa jälkeen Pilnjak syrjäytettiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton johdosta Neuvostoliiton kulttuurielämän "puhdistuksessa" eikä hänen teoksiaan enää julkaistu. Siten myös Pilnjakin suunnitelma julkaista Sillanpään tuotantoa venäjäksi – hän oli erityisen ihastunut "Nuorena nukkuneeseen" – raukesi.
Sakkeli
Sakkeli on yleensä hevosenkengän muotoinen, erillisellä ruuvitapilla suljettu laivojen köysissä ja vaijereissa käytettävä lukkohela.
Sakkeleita käytetään vain juoksevassa köysistössä ja mm. ankkuriketjuissa. Kiinteässä köysistössä on omat eri tavalla asennettavat kiinnittimensä.
Sivulliset uhrit
Sivulliset uhrit ("Collateral Damage") on vuonna 2002 julkaistu toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Andrew Davis ja pääosassa on Arnold Schwarzenegger.
Elokuva piti alun perin julkaista Yhdysvalloissa 5. lokakuuta 2001, mutta sitä lykättiin koska elokuva käsitteli terrorismia ja saman vuoden syyskuussa terroristit iskivät New Yorkissa sijaitseviin kaksoistorneihin.
Elokuva kertoo palomiehestä Gordy Breweristä, joka on menossa tapaamaan vaimoaan ja pientä poikaansa. Gordy on hiukan myöhässä, kun hän saapuu paikalle. Hän pysäköi luvattomalle alueelle, johon eräs poliisi antaa luvan, kun Gordy kertoo vain hakevansa vaimonsa ja poikansa. Samassa autopommi räjähtää ja monet menettävät henkensä -Gordyn vaimo ja poika mukaan lukien. Poliisiasemalla Gordy saa kuulla että räjähdyksen takana oli se samainen poliisi, "Susi", Claudio Perrini, jonka kanssa hän jutteli juuri ennen räjähdystä. Tästä järkyttyneenä Gordy vannoo kostoa ja lähtee Kolumbiaan kostamaan "Sudelle" ja tämän terroristijärjestölle.
Eszterháza
Eszterháza on Fertődissä, Unkarissa sijaitseva palatsi, jonka rakennutti prinssi Nikolaus Esterházy. Palatsia kutsutaan usein Unkarin Versaillesiksi, ja se on maan suurin rokokoomonumentti.
Palatsia alettiin rakentaa todennäköisesti vuonna 1762, jolloin prinssi Nikolaus seurasi veljeään Paul Antonia. Ennen prinssiksi tuloaan Nikolaus oli tottunut viettämään aikaansa Süttöriksi kutsutulla metsästysmajalla, joka oli rakennettu samalle alueelle noin vuonna 1720 Anton Erhard Matinellin suunnitelmien pohjalta. Metsästysmajaa käytettiin ytimenä, jonka ympärille Esterháza rakennettiin.
Ensimmäinen hankkeessa työskennellyt arkkitehti oli Johann Ferdinand Mödlhammer, ja 1765 häntä seurasi tehtävässä Melchior Hefele. Vaikka palatsia verrataan usein Versaillesiin, jossa prinssi oli vieraillut vuonna 1767, H. C. Robbins Landon väittää, että suoremmat vaikutteet ovat löydettävissä ”itävaltalaisista malleista, erityisesti Wienissä sijaitsevasta Schönbrunnin linnasta.”
Prinssi maksoi palatsista 13 miljoonaa guldenia, mitä Robbins Landon nimittää ”tähtitieteelliseksi” summaksi.
Ensimmäiset asukkaat saapuivat Eszterházaan 1766, mutta rakentaminen jatkui vielä useiden vuosien ajan. Oopperatalo valmistui 1768 (ensimmäinen esitys oli Joseph Haydnin ooppera "Lo speziale") ja marionettiteatteri 1773. Palatsin edessä sijaitseva suihkulähde valmistui vasta 1784, jolloin hanke oli prinssin mielestä saatu päätökseen.
Palatsi rakennettiin lähelle Neusiedler Seen etelärantaa soiselle maalle, mikä oli siihen aikaan terveysriski. Robbins Landon kirjoittaa: ”Prinssi Nicolaukselta oli erityisen omalaatuinen ajatus valita se suuren linnan sijoituspaikaksi. Linnan olemassaolon oli mahdollisesti tarkoitus todistaa ’mielen voittoa aineesta’.”
Palatsissa on 126 huonetta. Niistä erityisen huomattava on "Bankettihuone", jonka katossa on maalaus Apollonista vaunuissaan. Laaja kirjasto sisältää lähes 22 000 nidettä, ja sitä koristaa suvun sukunimeä edustava E-kirjain. Huoneista suurin on luolatyylinen "Sala Terrana". Sen sisäkatossa tanssivat enkelit pitävät käsissään kukkaseppeleitä muodostaen niistä E-kirjaimen.
Ensimmäisen neljännesvuosisatansa ajan palatsi toimi ensisijaisena kotina säveltäjä Joseph Haydnille, joka kirjoitti suurimman osan sinfonioistaan prinssin orkesteria varten. Vuodesta 1768 lähtien teatteri oli merkittävä oopperoiden esityspaikka. Esityksiä oli usein yli sata kertaa vuodessa.
Palatsin syrjäinen sijainti johti muusikoiden ikävystymiseen ja yksinäisyyden tunteeseen. Tämä ilmenee joistakin Haydnin kirjeistä, samoin kuin "Jäähyväissinfonian" kuuluisasta tarinasta.
Karen Allen
Karen Jane Allen (s. 5. lokakuuta 1951 Carrollton, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä Thompson Allen on ammatiltaan FBI-agentti ja äiti Patricia A. Howell opettaja.
Vuonna 1981 Allen esitti Marion Ravenwoodia elokuvassa "Kadonneen aarteen metsästäjät". Hän esiintyi samassa roolissa uudestaan vuoden 2008 elokuvassa "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta". John Carpenterin ohjaamassa "Starmanissa" Allenin vastanäyttelijänä on Jeff Bridges. Allen on tunnettu myös elokuvasta "Delta-jengi".
Allen on näytellyt myös teatterissa ja televisiossa. Hän esitti Christa McAuliffea vuonna 1990 valmistuneessa televisioelokuvassa "Challenger".
Vuonna 1988 Allen avioitui näyttelijä Kale Brownen kanssa ja heille syntyi poika vuonna 1990. Pari erosi vuonna 1998.
Citypuhelin
Citypuhelin on pelkästään GSM-1800 -verkossa toimiva GSM-puhelin. GSM:n 1800 MHz:n taajuusalueella toimivia verkkoja rakennettiin Suomeen 1990-luvun puolivälistä lähtien taajamiin tuomaan lisää kapasiteettia. Niinpä citypuhelimet toimivat vain taajamissa. Sanalla voidaan viitata myös puhelinliittymään.
Telia aloitti ensimmäisenä citypuhelinpalvelujen tarjoamisen Suomessa tammikuussa 1998. Palvelua ovat tarjonneet muutkin operaattorit. HPY:n citypuhelinliittymässä erikoista oli 09-alkuinen puhelinnumero. Puheluhinnat liittymissä olivat huomattavasti halvempia kuin normaaleissa GSM-liittymissä. Ajatuksena oli purkaa ruuhkia GSM-900-verkosta.
Citypuhelimen kulta-aikoina kaksitaajuuspuhelimet, jotka toimivat sekä GSM-900- että GSM-1800-verkoissa olivat vielä harvinaisia. 2000-luvun alkuvuosina ne yleistyivät, jolloin citypuhelimen liikeidealta katosi pohja. Tähän vaikutti myös tavanomaisen GSM-liittymän käyttökustannusten aleneminen operaattoreiden keskinäisen kilpailun kiristyttyä.
Esimerkkejä päätelaitteista:
Supistaminen
Supistaminen on matemaattinen toimenpide, joka suoritetaan erityisesti murtoluvuille, tavoitteena niiden yksinkertaisempi jatkokäsittely. Toimenpiteessä murtoluvun osoittaja ja nimittäjä jaetaan samalla luvulla (tai termillä), jotta liian suurista luvuista päästäisiin eroon. Supistettaessa etsitään osoittajan ja nimittäjän suurin yhteinen tekijä eli suurin luku jolla osoittaja ja nimittäjä voidaan jakaa. Pienillä luvuilla tämä on melko helppoa suorittaa päässä kertotaululla, mutta monimutkaisempiin murtolukuihin on helpompi löytää suurin yhteinen tekijä Eukleideen algoritmilla.
Yleensä supistamista ei kannata käyttää, jos osoittaja ja nimittäjä eivät ole jaollisia samalla luvulla.
Supistaminen ei muuta murtoluvun arvoa pienemmäksi tai isommaksi.
Jefreitteri
Jefreitteri () on korpraalia vastaava sotilasarvo, jota nykyään käytetään Saksan, Itävallan ja Sveitsin armeijoissa. Alun perin se tarkoitti miehistön keskuudesta ylennettyä henkilöä, joka oli vapautettu tupapalveluksesta.
Suomessa jefreitterin arvo oli käytössä Suomen suuriruhtinaskunnan sotaväessä sekä myöhemmin vuoden 1918 sisällissodan aikana muodostetussa valkoisessa armeijassa. Se oli käytössä myös Jääkäripataljoona 27:ssä palvelleilla suomalaisilla jääkäreillä. Sisällissodassa jääkärijefreitterit saivat sotilasarvoonsa nähden huomattavan vaativia koulutus- ja esikuntatehtäviä. Osa toimi jopa komppanianpäälliköinä.
August Eklöf
Fredrik August Eklöf (9. helmikuuta 1837, Tammisaari – 13. joulukuuta 1912) oli pääasiassa Porvoon seudulla vaikuttanut kauppias ja teollisuusmies. Eklöfin vanhemmat olivat hatuntekijä Carl Johan Eklöf ja Eva Lovisa Björkbom. Hän kävi Tammisaaren ala-alkeiskoulun 1849 sekä Berliinissä 1861–1863 Nordenskiöldin kauppaopiston ja toimi kauppiaana Porvoossa vuodesta 1864 lähtien.
Eklöf kuului vuonna 1874 käyttöönotetun yksityisen Porvoo-Kerava-rautatien perustajiin ja osakkaisiin. Hän omisti hevosenkenkätehtaan Porvoossa, höyrysahoja Porvoossa, Tolkkisissa, Hämeenlinnassa, Muroleessa, Kannuksessa ja Kuokkalassa sekä tiilitehtaan ja vuonna 1893 perustetun sulfiittiselluloosatehtaan Tolkkisissa. Eklöfin hallussa oli lisäksi 49 maa- ja metsätilaa eri puolilla Suomea. Nämä omistukset keskitettiin vuonna 1910 perustetulle Aug. Eklöf Ab -nimiselle osakeyhtiölle, ja Eklöf toimi itse yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1910–1912. Eklöf sai kauppaneuvoksen arvon 1895. Hänen poikansa agronomi Birger Eklöf oli yrityksen pääjohtaja isänsä jälkeen.
Eklöf oli myös Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1875–1879 ja 1897–1899 sekä Ruotsi-Norjan varakonsuli 1867–1905 ja Ruotsin varakonsuli 1905–1908.
Eklöf oli naimisissa vuodesta 1876 Elin Sofia Arppen kanssa.
Porvoon kaupunki ja alueen osin omistava StoraEnso kehittävät Tolkkisten lakkautetun sellutehtaan ja sahan aluetta Eklöfin mukaan "Augustinranta" -nimiseksi yrityspuistoksi.
Kiskopolun silta
Kiskopolun silta on Oulussa sijaitseva maasilta. Vuonna 1981 käyttöön otettu silta oli alun perin 296 metrin pituinen. Alun perin silta ylitti Oulun tavara-aseman ratapihan raiteiston, mutta vuonna 2009 siltaa jatkettiin itäpäästään siten, että se ylittää myös -pääradan. Silta oli käytössä vuoteen 1997 saakka, jolloin korvaava yhteys Joutsensillan kautta valmistui ja Kiskopolun silta suljettiin liikenteeltä. Uudelleen silta avattiin liikenteelle vuonna 2009.
Vain kevyelle liikenteelle tarkoitettu silta yhdistää ratapihan itäpuolella sijaitsevan Nokelan kaupunginosan länsipuoliseen Limingantullin kaupunginosaan. Siltaa käytti päivittäin noin 1 700 henkilöä. Sulkemisen jälkeen arviolta 100 henkilöä ylitti sillan päivittäin luvatta, sillä se on lyhin reitti Nokelasta Limingantullin kauppakeskuksiin ja työpaikoille.
Sillan rakenteisiin on sijoitettu Limingantullista Nokelaan johtavat kaukolämmön siirtoputket.
2000-luvun alussa sillalle suunniteltiin pääraiteen ylittävää tai alittavaa jatkoyhteyttä, jonka oli tarkoitus poistaa luvaton radanylityspaikka poistetun Kiskotien tasoristeyksen kohdalta. Syksyllä 2008 aloitettiin peruskorjaus, jonka tarkoituksena oli jatkaa siltaa itäpäästään noin 200 metrillä yli pääraiteen. Samalla sillan Limingantullin puoleiseen päähän rakennettiin toinen ajoramppi. Pääraiteen ylitse johtava siltapalkki nostettiin paikalleen yöllä 5.–6. helmikuuta 2009, ja lopullisesti korjaustyöt saatiin valmiiksi syksyllä 2009.
Kallenaution kestikievari
Kallenaution kestikievari on Pirkanmaalla Juupajoen Hyytiälässä kantatie 66:n varrella sijaitseva kestikievarimuseo. Kallenaution rakennukset on sijoitettu perinteisen umpipihan muotoon ja ne sijaitsevat alkuperäisillä paikoillaan. Osa rakennuksista on peräisin 1700-luvulta, mutta kestikievarin nykyinen ulkoasu on pääosin muotoutunut 1800-luvun kuluessa. Kallenaution kestikievarin tilalla oli peltopinta-alaa 12 tynnyrinalaa, ja niityt tuottivat 30 heinäkuormaa vuosittain.
Päärakennuksena oli 1800-luvulla kahdeksankymmenen neliömetrin laajuinen pirtti, jossa keskellä oli eteinen ja toisessa päässä kaksi kammaria. Pirtissä oli leivinuuni ja liesi. Toinen kammareista oli varattu kievarissa yöpyvien matkustajien käyttöön.
Pihan toisella puolella on pakaritupa, jonka yhteydessä oli myös hollitupa.
Ratasliiteri oli rakennettu 1778. Alueella oli aittarivi luhtineen. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluivat sauna, talli, paja, riihi, latoja ja pienempiä rakennuksia. Rakennuksissa oli tuohikattoja, lautakattoja ja malkakattoja.
Kallenautiossa oli 1600-luvulla talo, joka autioitui. Sen asutti uudelleen Matti Yrjänänpoika 1757. Kallenaution kestikievarin pito aloitettiin 1778 ja kievari jatkoi toimintaansa vuoteen 1881. Aloite kestikievarin perustamiseksi tuli ruoveteläisiltä, joille oli tullut ylivoimaiseksi pitää yllä vilkastuneen liikenteen hollikyytejä. Kallenaution uudistalolla oli velvoite ylläpitää kahta hevosta. Sen aputiloina toimivat Aituan ja Hyytiälän uudistalot. Kallenaution kestikievarin liikenteen liittymäkohdat olivat Tapion kestikievari Ruovedellä ja Oriveden kestikievari Orivedellä. Edelliseen oli matkaa 1 3/4 peninkulmaa ja jälkimmäiseen 1/8. Juho Pietarinpoika otti vastatakseen kyydityksistä myös muiden talojen puolesta 1796–1806 saaden jokaiselta talolta kolme kappaa rukiita ja neljä leiviskää heiniä. Sen jälkeen palasi yleinen hollikyytivelvollisuus alueen taloille. Herman Kustaa osti Kallenaution 1865 perintötilaksi ja 1881 kestikievari siirtyi Aituan taloon.
Kallenautiossa alettiin pitää majataloa uudelleen 1920–1928. Kallenaution rakennuksista tehtiin kievarimuseo vuonna 1958. Kievarin rakennusten säilymiseen ja museon perustamiseen vaikutti erityisesti kirjailija ja taiteilija Heikki Asunta.
Vuonna 1955 Liisa, Pentti ja Seppo Teittinen luovuttivat Kallenaution kestikievarin rakennukset ja 50 aaria maata 1954 perustetulle Juupajoki-seuralle. Kantatie 66:n suunniteltu linjaus uhkasi Kallenaution kestikievaria, minkä vuoksi tien linjauksen muutosta kannattivat muun muassa Heikki Asunta ja Kustaa Vilkuna. Niilo Valonen laati Kallenaution kestikievarille korjaussuunnitelman, ja kunnostuksen lisäksi sinne lahjoitettiin myös kotiseutumuseoon sopivaa esineistöä.
Kantatie 66:n varrella jonkin matkan päässä Kallenaution kestikievarilta on Ruoveden puolella Ryövärinkuopan luonnonsuojelualue.
Mats Wahl
Mats Wahl (s. 1945) on ruotsalainen nuortenkirjailija. Hän on julkaissut yli 40 kirjaa ja kirjoittanut monia novelleja sekä käsikirjoituksia niin televisioon ja elokuviin, kuin myös teatteriin. Wahlin esikoisteos ilmestyi vuonna 1978. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Veden tuolla puolen" ("Vinterviken", 1993)", Näkymätön" ("Den osynlige", 2000), "Lumi peittää jäljet" ("Tjafs", 2002), Ruotsia idiooteille ("Svenska för idioter", 2003) sekä "Emma ja Daniel" -sarja. Wahl on palkittu useilla nuortenkirjallisuuspalkinnoilla (muun muassa August-palkinto).
Luettelo Helsingin kasarmeista
Luettelo Helsingin kasarmeista ja muista sotilaallisista rakennuksista
Suurin osa kantakaupungin kasarmirakennuksista rakennettiin Suomen suuriruhtinaskunnan aikana Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan tai Venäjän keisarillisen armeijan käyttöön.
Kasarmirakennuksia on myös puolustusvoimien käytössä olevilla saarilla, joista huomattavimmat ovat Santahamina ja Isosaari.
Turun kasarmi (Helsinki)
Turun kasarmi oli Helsingin Kamppiin, silloisen Läntisen Henrikin­kadun (nyk. Mannerheimin­tien) varrelle vuonna 1833 valmistunut suuri venäläisen sota­väen kasarmirakennus.
Kampin aluetta käytettiin jo Ruotsin vallan aikana sota­väen leiri- ja harjoitus­alueena, joka tunnettiin nimellä "Campements­plats", mistä kaupungin­osan nimikin johtuu. Myöhemmin alue oli Suomen Kaartin käytössä, kunnes alue tuli Helsinkiin sijoittuneen venäläisen sota­väen käyttöön.
Turun kasarmi rakennettiin vuosina 1830-1833 nykyisen Lasipalatsin paikalle, joka silloin oli varsinaisen kaupunkialueen laidalla, lähellä Espoon tullia, josta alkoi Turkuun johtanut maantie. Sitä ennen olivat Helsinkiin sijoitetut sota­väen­osastot toimineet pääasiassa Katajanokan Merikasarmissa, joka nyt siirtyi kokonaan merivoimien, Suomen meriekipaasin käyttöön.
Kasarmin alkuperäiset piirustukset laati Carl Ludvig Engel, mutta se rakennettiin Nikolai Sinebrychoffin urakoimana Kasarmin päärakennuksen länsi- ja lounais­puolelle rakennettiin vähitellen koko joukko sivu­rakennuksia, joiden väliin, nykyisen Narinkkatorin paikkeille, sijoitettiin myös suuri harjoitus­kenttä.
Suomen sisällissodan aikana, Helsingin valtauksen yhteydessä 12. huhtikuuta 1918, Turun kasarmi syttyi tuleen ja tuhoutui lähes täysin.. Tämän jälkeen sitä ei enää jälleen­rakennettu, vaan sen purkutyöt aloitettiin seuraavana vuonna, joskin osa raunioista pysyi paikoillaan 1930-luvulle saakka.
Kasarmin läheisyydessä sijainneet, jäljelle jääneet sivurakennukset olivat 1920-luvulla Suomen puolustusvoimien käytössä, ja niissä toimivat muun muassa Uudenmaan rakuunarykmentti, komennuskomppania ja kenttätykistö. Myöhemmin nekin on melkein kaikki purettu, esimerkiksi eräät Fredrikin­kadun varrella olleet tiili­rakennukset kuitenkin vasta 1950-luvulla. Jäljellä on enää ainoastaan päärakennuksen länsipuolella sijainnut talousrakennus, joka toimi vuodesta 1935 lähtien Kampin keskuksen valmistumiseen saakka 2005 Helsingin linja-autoasemana. Nykyisin siinä toimii ravintoloita sekä kaupunki­suunnittelu­viraston näyttely­huoneisto Laituri. Kasarmin harjoituskenttä oli 1930-luvulla käytössä urheilukenttänä ja luistinratana
Valtio luovutti Turun kasarmin tontin vaihto­kaupalla Helsingin kaupungille vuonna 1934. Seuraavana vuonna sen tuhoutuneen rakennettiin alkujaan väli­aikaiseksi tarkoitettu Lasipalatsi.
Emil Elenius
Anton Emil Elenius (16. syyskuuta 1877 Sysmä – 1. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti Suursaaren elämää kuvaavia saaristolaisromaaneja ja -novelleja.
Eleniuksen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anton Elenius ja Maria Hartonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi ja toimi opettajana Suurkylän koulussa vuosina 1900–1920 ja Lahdessa 1920–1922. Elenius oli vuodesta 1922 vapaa kirjailija ja teki myös tilapäisiä toimittajan töitä eri lehdissä.
Elenius teki yhdessä Reino Palmrothin kanssa Pasi Jääskeläisen laulunäytelmään perustuvan käsikirjoituksen vuonna 1938 valmistuneeseen elokuvaan "Laivan kannella", jonka ohjasi Paavo Kostioja.
Elenius oli vuodesta 1904 naimisissa Aini Penttilän kanssa.
Zenepalota
Zenepalota () on rakennus, joka sijaitsee Bartókin aukiolla Miskolcissa, Unkarissa. Siinä toimii Béla Bartókin yläaste sekä Béla Bartókin musiikki-instituutti (Miskolcin yliopiston tiedekunta). Rakennuksen suunnitteli Gyula Wälder uusbarokkityyliin, ja se rakennettiin 1926–1927. Rahoitus järjestettiin Lillafüredin Palota-hotellin tavoin Yhdysvalloista saaduilla lainoilla.
Alun perin viulisti Jenő Hubayn mukaan nimetty musiikki-instituutti muutti rakennukseen 1927 perustamisensa 25-vuotisjuhlavuonna.
Zenepalota näyttelee merkittävää osaa kaupungin kulttuurielämässä. Rakennuksessa on suuri konserttisali, jossa järjestetään säännöllisesti konsertteja.
Maj-Len Grönholm
Maj-Len Grönholm, omaa sukua Eriksson, (5. kesäkuuta 1952 Helsinki – 22. kesäkuuta 2009 Inkoo) oli Miss Suomi vuonna 1972. Miss Skandinavia -kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi perintöprinsessaksi.
Grönholm aloitti kemian, fysiikan ja eläintieteen opinnot ja valmistui filosofian maisteriksi. Hän toimi yliopistossa tutkijana ja valmistui erityisopettajaksi. Hän toimi ala-asteen rehtorina ja Espoon kouluviraston opetuspäällikkönä, opettajana entisessä omassa koulussaan Munkkiniemen ruotsinkielisessä yläkoulussa ja viimeiseksi rehtorina Lohjan ruotsinkielisessä yläkoulussa (Källhagens skola).
Ennen kuolemaansa hän oli työstään sairauslomalla ja jäämässä sairauseläkkeelle.
Hän toimi yhteensä 16 vuotta kaupunginvaltuutettuna Kauniaisissa ja Espoossa ja oli kaksi kertaa eduskuntavaaliehdokkaana. Perhe muutti Inkooseen ja hän toimi Inkoon kunnanvaltuutettuna vuoden 2009 alusta kuolemaansa saakka.
Grönholm sairasti syöpää. Hänelle tehtiin kaksi rintasyöpäleikkausta vuosina 2002 ja 2004. Vuonna 2007 löydettiin etäpesäke maksasta. Grönholm kuoli syöpään vuonna 2009.
Levan Gatšetšiladze
Levan Gatšetšiladze (, s. 20. kesäkuuta 1964) on georgialainen poliitikko, kansanedustaja ja liikemies. Hän oli yhdistyneen opposition ehdokas Georgian presidentinvaalissa tammikuussa 2008.
Gatšetšiladze opiskeli Tbilisin valtionyliopistolla matematiikkaa ja taloustiedettä. Vuonna 1994 hän perusti GWS- viini- ja alkoholitehtaan. Sittemmin hän on kerännyt arviolta 10 miljoonan US$ omaisuuden.
Hän liittyi 1999 Uusi oikeisto -puolueeseen, ja oli 2000 perustamassa David Gamkrelidzen Uusi ryhmittymä -ryhmää. Kun se liittyi 2001 Georgian uuteen oikeisto (konservatiivi)puolueeseen, hänestä tuli sen puheenjohtaja.
Gatšetšiladze nimettiin marraskuussa 2007 kymmenen oppositiopuolueen tuella ehdokkaaksi tammikuun 2008 presidentinvaaleihin. 
Syksyllä 2010 hän oli perustamassa Sozar Subarin, Irakli Okruašvilin ja Erosi Kitsmarišvilin kanssa Georgialaista puoluetta, josta hän erosi kesäkuussa 2011 toukokuun lopun joukkomielenosoitusten jälkeen.