USS Iowa (BB-61)
USS Iowa (BB-61) on Iowa-luokan taistelulaiva ja neljäs Yhdysvaltain laivaston laiva, joka nimettiin 29. osavaltion mukaan. "Iowa" oli luokkansa ainoa laiva, joka palveli Atlantin valtamerellä toisessa maailmansodassa.
Maailmansodan aikana "USS Iowa" kuljetti presidentti Franklin D. Rooseveltia Teheranin konferenssiin, tulitti Kwajaleinin ja Enewetakin atolleja ja suojasi Marshallinsaarilla toimivia lentotukialuksia vuonna 1944. Korean sodassa se osallistui hyökkäyksiin Pohjois-Korean rannikolle, minkä jälkeen se poistettiin käytöstä. Se otettiin uudelleen palveluskäyttöön osana Ronald Reaganin "600 aluksen suunnitelmaa". Vuonna 1989 sattunut räjähdys vaurioitti vakavasti yhtä laivan pääaseistuksen tykkitorneista ja vaati 47 merisotilaan hengen.
"USS Iowa" lahjoitettiin museolaivaksi voittoa tuottamattomalle Pacific Battleship Centerille ja se on ankkuroitu pysyvästi Los Angelesin satamaan.
Neljännen "Iowa"-nimisen aluksen rakentaminen aloitettiin New Yorkin laivastotelakalla 27. kesäkuuta 1940. Se laskettiin vesille 27. elokuuta 1942, jolloin sen sponsoriksi tuli Ilo Wallace, varapresidentti Henry A. Wallacen vaimo, ja otettiin virallisesti palveluskäyttöön 22. helmikuuta 1943. Sen ensimmäinen päällikkö oli John L. McCrea. 24. helmikuuta Chesapeakenlahdella aloitettiin merikelpoisuuden testaaminen, joka saatiin päätökseen 9. heinäkuuta.
Järeämmässä tykkipatterissa oli kolmessa tornissa yhdeksän 406 mm tykkiä, joilla pystyttiin ampumaan 1 200 kilogramman painoisia kranaatteja 38 kilometrin päähän. Yhdessä tykkitornissa palveli normaalitilanteessa noin 94 miestä. Toissijaisessa patterissa oli 20 kappaletta 127 mm tykkejä kymmenessä kaksoistornissa, joilla voitiin ampua 12 merimailin eli 22 kilometrin päähän. Lisäksi oli Oerlikon 20 mm- ja 40 mm ilmatorjuntakanuunoita.
"Iowa" kuljetti presidentti Rooseveltia, ulkoministeri Cordell Hullia ja korkeaa sotilasjohtoa Casablancaan Ranskan Marokkoon, joka oli välipysähdys matkalla Teheranin konferenssiin. Saattuealusten joukossa tällä matkalla oli hävittäjä "USS William D. Porter", jonka kannelta mereen pudonneen syvyyspommin räjähdys sai muut alukset tekemään väistöliikkeitä, koska U-veneen uskottiin hyökänneen saattuetta kohtaan.
14. marraskuuta "Iowa" järjesti ilmatorjuntaharjoituksen, koska Roosevelt halusi nähdä kuinka laiva pystyy puolustautumaan ilmahyökkäystä vastaan. Laivalta vapautettiin ilmapalloja harjoitusmaaleiksi jonka jälkeen "William D. Porter" laukaisi vahingossa torpedon kohti taistelulaivaa. Kuultuaan tapauksesta presidentti Roosevelt halusi nähdä torpedon ja pyysi salaisen palvelun agenttia siirtämään pyörätuoliaan laivan kyljelle. Iowa alkoi tehdä väistöliikkeitä ja tähtäsi tykeillään "William D. Porteria", koska sen pelättiin olevan osallisena salamurhajuonessa.
17. joulukuuta 1944 Task Force 38, johon kuului 13 tukialusta, 8 taistelulaivaa, 15 risteilijää ja noin 50 hävittäjä, oli suorittanut kolmen päivän ajan hyökkäyksiä japanilaisten lentokenttiä vastaan ja tukenut maihinnousuja Filippiinienmerellä. Seuraavana päivänä Taifuuni Cobra koetteli TF 38:aa sen suorittaessa polttoainetäydennystä, minkä seurauksena kolme hävittäjää menetettiin. "Iowa" menetti yhden lentokoneen ja joutui palaamaan korjattavaksi San Franciscoon, jonne se saapui seuraavana vuonna 15. tammikuuta. Se oli telakalla maaliskuun 19. päivään asti. Tällöin asennettiin mm. uusi tulenjohtotutka.
Heinäkuussa Operaatio Crossroads -atomipommitestin jälkeen taistelulaiva "Nevada" päätettiin käyttää maalina harjoituksessa, johon myös Iowa osallistui. Se ei yhdessä hävittäjän ja raskaan risteilijän kanssa onnistunut kokonaan upottamaan Nevadaa, joten sitä ammuttiin vielä yhdellä ilmasta pudotetulla torpedolla. Iowa siirrettiin reservilaivastoon San Franciscossa 24. maaliskuuta 1949.
"Iowa" otettiin uudelleen palvelukseen 25. elokuuta 1951 ja seuraavan vuoden maaliskuussa se purjehti Korean aluevesille osallistuakseen taistelutoimiin Pohjois-Koreaa vastaan. Se määrättiin 7. laivaston komentajan vara-amiraali Robert P. Briscoen lippulaivaksi 1. huhtikuuta. Ensimmäisessä taisteluoperaatiossaan se tulitti vihollisen huoltoreittejä Sŏngjinin alueella.
9. kesäkuuta "Iowan" helikopteri pelasti merestä lentotukialus Princetonin alasammutun lentäjän. Heinäkuussa saapui uusi kapteeni Joshua W. Cooper.
23. syyskuuta YK:n joukkojen komentaja kenraali Mark W. Clark vieraili "Iowa"lla seuraamassa taistelutoimia, jolloin tuhottiin tärkeä ammusvarasto. Seuraavassa kuussa Operaatio Decoyssa vihollisjoukot yritettiin vetää Kojen alueelle taistelulaivan tykkien ulottuville. Tällöin se suojasi ilmatorjuntatykeillään maihinnousujoukkojen komentoalus USS Mount McKinleytä.
Iowa poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Atlantin reservilaivastoon Philadelphiaan 24. helmikuuta 1958.
Osana presidentti Ronald Reaganin ja laivastoministeri John Lehmanin suunnitelmaa 600 aluksen laivastosta Iowa hinattiin New Orleansin telakalle modernisoitavaksi. Tällöin poistettiin kaikki ilmatorjuntatykit, koska niiden katsottiin olevan tehottomia uudenaikaisia suihkuhävittäjiä ja meritorjuntaohjuksia vastaan. Seuraavaksi se hinattiin Ingalls Shipbuildingin telakalle Pascagoulaan, jossa siihen asennettiin kehittynein saatavilla ollut aseistus, johon lukeutui neljä laukaisualustaa 16 AGM-84 Harpoon -ohjukselle, kahdeksan laukaisualustaa 32 BGM-109 Tomahawk -ohjukselle ja neljä Phalanx CIWS -ohjusten ja lentokoneiden torjuntaan. Vuonna 1986 sille asennettiin ensimmäisenä laivaston aluksena RQ-2 Pioneer -tiedustelulennokki maalinetsintään käytettäväksi. Parannuksia tehtiin myös tutka-, tulenjohto- ja elektronisen sodankäynnin järjestelmiin.
Iowa otettiin virallisesti käyttöön toistaiseksi viimeistä kertaa 28. huhtikuuta 1984, jolloin sen kapteeniksi nimitettiin Gerald E. Gneckow. Loppuvuoden alus oli koeajolla Keski-Amerikan alueella, jossa se osallistui eräisiin humanitaarisiin operaatioihin.
19. huhtikuuta 1989 kello 9:55 räjähdys laivan 2. tykkitornissa surmasi 47 miehistön jäsentä. Aluksen päällikkö Fred P. Moosally oli antanut käskyn ladata tykkitornin kaikki kolme putkea, mutta lataamista ei ehditty suorittaa loppuun ennen kuin valtaisa räjähdys vavisutti koko laivaa. Onnettomuus oli yksi laivaston rauhan ajan tuhoisimmista.
Laivastoministeriön tutkimuksessa päädyttiin siihen tulokseen, että tykkimies Clayton Hartwig oli aiheuttanut räjähdyksen tahallaan ja yrittänyt saada sen näyttämään vahingolta. Hänen arveltiin tehneen itsemurhan, koska hänen suhteensa toiseen merisotilaaseen oli päättynyt. Myöhemmissä tutkimuksissa ei löydetty mitään todisteita Hartwigin osallisuudesta. Government Accountability Officen ja Sandia National Laboratories'n tutkijat totesivat, että räjähdyksen saattoi aiheuttaa vialliset ruutipussit ja pussien väärä käsittely.
Neuvostoliiton romahdettua 1990-luvun alussa Yhdysvaltain puolustusmäärärahoja alettiin leikata, minkä vuoksi taistelulaivojen ylläpidosta tuli kannattamatonta. Niistä taistelulaivoista, jotka otettiin uudelleen palvelukseen 1980-luvulla, "Iowa" jäi ensimmäisenä pois aktiivikäytöstä 26. lokakuuta 1990. San Franciscon kaupunginvaltuusto päätti äänin 8–3 kieltäytyä ottamasta Iowaa museolaivaksi vastalauseena Irakin sodalle ja seksuaalivähemmistöjen palveluskiellolle armeijassa. Historic Ships Memorial at Pacific Square -yhdistyksen johtaja Merylin Wong kaavailee laivasta kunnianosoitusta homojen ja lesbojen palvelukselle asevoimissa.
Los Angelesin kaupunginvaltuusto hyväksyi yksimielisesti "Iowan" sijoittamisen kaupungin satamaan Sille tehtiin Richmondin satamassa muutostöitä ja siirrettiin kesäkuussa 2012 museolaivaksi San Pedroon Los Angelesiin