hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Narew
Narew (, , ) on Veikselin sivujoki, joka virtaa Valko-Venäjän länsiosassa ja Koillis-Puolassa.
Joki saa alkunsa Belavežskajan suo- ja metsäalueilta Brestin ja Hrodnan alueiden rajaseudulta Valko-Venäjällä. Joen soisia latvavesiä on aiemmin ojitettu tai kanavavoitu, joten nykyinen alkupiste on osaksi sopimuskysymys (suuntaa-antava piste , korkeus noin 157 m merenpinnasta).
Narewin pääuoman pituudeksi ilmoitetaan 484 km, mistä 36 km kilometriä sijaitsee Valko-Venäjän puolella ja loput 448 km Puolassa. Joki yhtyy Veikseliin Varsovan pohjoispuolella, jonka osana Nawevin vedet virtaavat edelleen Itämereen. Joen valuma-alue kattaa 75 175 km², mistä enemmistö (53 873 km²) sijaitsee Puolan puolella.
Narewin pääuoman ja sen sivujokien varrella sijaitsee useita kansallispuistoja. Sivuhaara Biebrzalta alkava, Unescon maailmanperintöehdokkaana oleva Augustówin kanava on osa historiallisesti kiinnostavaa kanavayhteyttä Väinäjokeen (Daugava) osaksi Valko-Venäjän kautta.
Vin Diesel
Vincent ”Vin” Diesel, oik. Mark Sinclair Vincent (s. 18. heinäkuuta 1967 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat toimintaelokuvat "Pimeän uhka", "xXx" ja elokuvasarja "Hurjapäät" ("Fast & Furious").
Mark Vincent eli Vin Diesel syntyi astrologiäiti Delora Vincentin ja teatteriopettaja-isäpuolen Irving Vincentin perheeseen. Oikeaa isäänsä Vincent ei ole koskaan saanut tietää. Hänellä on epäidenttinen kaksoisveli Paul, pikkuveli Tim ja sisko Samantha.
Vincent opiskeli collegessa 1990-luvun puoliväliin asti, kunnes lopetti koulun keskittyäkseen elokuvantekoon. Hän teki vuonna 1994 lyhytelokuvan "Multi-Facial", joka esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla. Kerrotaan, että ohjaaja Steven Spielberg näki Cannesissa Vincentissä potentiaalia ja kiinnitti hänet elokuvaan "Pelastakaa sotamies Ryan" (1998). Sotaelokuvan kautta hän sai ensimmäisen pääroolinsa elokuvassa "Pimeän uhka" (2000).
Vincentin uran suurimpia kaupallisia menestyksiä ovat olleet toimintaelokuvat "Hurjapäät" (2001) ja "xXx" (2002). Hän näytteli myös komediaelokuvassa "The Pacifier – Tuttisoturi" (2005) ja scifielokuvassa "Babylon A.D." (2008).
Vuonna 2007 Vin Dieselin oli määrä näytellä "Hitman"-videopelisarjaan perustuvassa elokuvassa, mutta hän vetäytyi roolista. Näyttelemisen sijasta hän toimi elokuvan päätuottajana. Hänellä on rooli "The Wheelman" -pelissä, joka julkaistiin vuonna 2009.
Elokuussa 2013 Vin Diesel sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Vin Dieselistä tuli isä 2. huhtikuuta 2008. Tyttären äiti on Dieselin vaimo, meksikolaissyntyinen malli Paloma Jimenez.
Rebecca Romijn
Rebecca Alie Romijn (ent. Romijn-Stamos, s. 6. marraskuuta 1972 Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä.
Romijn syntyi Berkeleyn kaupungissa Kaliforniassa syntyperältään alankomaalaisten Jaap Romijnin ja Elizabeth Kuizengan lapsena. Opiskellessaan musiikkia Kalifornian yliopiston Santa Cruzin kampuksella hän joutui tekemisiin mallintöiden kanssa, ja lopulta hän muutti töiden vuoksi Pariisiin, Ranskaan. Hän on poseerannut muun muassa arvostetun urheilulehden "Sports Illustratedin" uimapukuosiossa sekä "GQ:n" ja "Ellen" kannessa ja toiminut myös Victoria’s Secretin ja Christian Diorin mallina.
Romijnin ensimmäinen suuri elokuvarooli oli elokuvassa "X-Men", jossa hän näytteli Mystikkoa. Ensimmäisen pääroolinsa valkokankaalla hän näytteli vuoden 2002 elokuvassa "Femme Fatale", jonka ohjasi Brian De Palma.
Romijn oli vuosina 1998–2005 naimisissa näyttelijä John Stamosin kanssa. Tuolloin hän käytti sukunimenään Romijn-Stamosia, mutta alkoi erottuaan esiintyä jälleen nimellä Romijn.
Syyskuussa 2005 Romijn kihlautui näyttelijä Jerry O’Connellin kanssa, ja pari meni naimisiin 14. heinäkuuta 2007. Heillä on 28. joulukuuta 2008 syntyneet kaksostytöt.
Kanohi
Kanohit ovat Lego Groupin Bionicle-hahmojen kerättäviä naamioita. Useimmilla Bionicle-hahmoilla on sellaiset. Kanohi antaa käyttäjälleen jonkin erityisen kyvyn. Kanohi Nuvan käyttäjä voi myös jakaa naamion voimat lähellä olevien kanssa. Aluksi Kanohi-naamioita oli 64, mutta uusia on tullut ajan mittaan.
MAKUTAN (BIONICLE-sarjan vaarallinen päävihollinen) KRAATAT (iilimatomaiset saastuttajaolennot) voivat saastuttaa Kanohi-naamiot, jolloin käyttäjä joutuu pimeyden valtaan. RAHI-pedoilla oli saastuneet naamiot, joiden avulla Makuta pystyi määräämään niitä.
Ruotsin jääpallomaajoukkue
Ruotsin miesten jääpallomaajoukkue edustaa Ruotsia miesten jääpallokilpailuissa. Se toimii Ruotsin jääpalloliiton alaisuudessa. Ruotsin jääpallomaajoukkuetta valmentaa Franco Bergman.
Ruotsin jääpallomaajoukkue on jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden toiseksi menestynein joukkue Venäjän ja sen edeltäjän Neuvostoliiton jälkeen. Ruotsi voitti ensimmäisen jääpallon maailmanmestaruutensa 1981, ja kaikkiaan se on voittanut maailmanmestaruuden 12 kertaa.
Ruotsin jääpallomaajoukkue pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa Suomea vastaan Töölön pallokentällä Helsingissä 23. helmikuuta 1919. Ottelu päättyi Ruotsin tappioon 4–1. Vuonna 1920 joukkueet pelasivat Tukholman stadionilla 3–3-tasapelin. Ruotsi kykeni voittamaan Suomen ensimmäistä kertaa Helsingissä 1923. Loppulukemat olivat tuolloin 3–5.
Norjan maajoukkueen Ruotsi kohtasi ensimmäistä kertaa Oslossa 6. helmikuuta 1927. Maaottelu päättyi Ruotsin 1–3-voittoon.
Ruotsi osallistui Norjan talviolympialaisissa 1952 näytöslajina olleeseen jääpalloon. Ruotsi voitti olympialaisten jääpallokilpailun ennen toiseksi sijoittunutta Norjaa ja kolmanneksi sijoittunutta Suomea.
Kansainvälisen jääpalloliiton perustamisen ja jääpallosääntöjen yhtenäistämisen myötä 1955 Ruotsi ja Neuvostoliitto kohtasivat ensimmäisessä virallisessa jääpallomaaottelussaan Tukholman stadionilla samana vuonna. Ottelu päättyi tasatulokseen 2–2. Ruotsi ja Neuvostoliitto olivat kohdanneet jääpallossa aiemmin Moskovan turnauksessa 1954, mutta ottelua ei lasketa viralliseksi turnauksen sääntökompromissien vuoksi.
Ruotsi oli mukana historian ensimmäisissä jääpallon maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1957. Ruotsi jäi kisoissa kolmanneksi eli viimeiseksi maailmanmestari Neuvostoliiton ja hopeamitalisti Suomen jälkeen. Ruotsi saavutti ensimmäisen jääpallon maailmanmestaruutensa 1981 Neuvostoliitossa.
Päivitetty 6. helmikuuta 2017."Päivitetty 24. elokuuta 2011.
Billy Bragg
Stephen William ”Billy” Bragg (s. 20. joulukuuta 1957) on englantilainen muusikko. Hänen laulujensa tyyli on sekoitus folkia, punkkia ja protestimusiikkia. Bragg tunnetaan erityisesti poliittisesti kantaa ottavista sanoituksistaan. Yli 30 vuoden uransa aikana hän on työskennellyt useiden tunnettujen muusikoiden kuten Johnny Marrin, Kirsty MacCollin, R.E.M:n ja Wilcon kanssa.
Braggin tunnetuin kappale on ”A New England”, joka nousi Kirsty MacCollin esittämänä Britannian singlelistan seitsemänneksi vuonna 1985.
Tino Rossi
Tino Rossi (29. huhtikuuta 1907 Ajaccio, Korsika, Ranska – 26. syyskuuta 1983 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli ranskalainen laulaja ja elokuvanäyttelijä.
Rossi avioitui nuoren tanssijan Lilia Vettin kanssa vuonna 1947. Avioliitto kesti laulajan loppuelämän. Heillä on yhteinen poika, laulaja Laurent Rossi (s. 1949).
Rossi kuoli haimasyöpään vuonna 1983. Hänet on haudattu kotikaupunkiinsa Ajaccioon, missä on laulajan mukaan nimetty katu ja venesatama. Nogent-sur-Marnessa Pariisissa on Rossin mukaan nimetty aukio.
Tino Rossi oli suosituimpia ranskalaisia laulajia ja elokuvanäyttelijöitä. Rossi oli kabareemusiikin tenori, joka lauloi levylle kuuluisia tangoja ja ranskalaisia chansoneita. Oopperalaulajan ääni ja "latinalaisen rakastajan" persoona tekivät hänestä suositun filmitähden. Rossi teki satoja levytyksiä ja esiintyi yli 25 elokuvassa. Uransa aikana hän lauloi Jules Massenetin (1842–1912), Reynaldo Hahnin ja muiden säveltäjien lauluja.
Nuorena Rossi soitti kitaraa ja lauloi pienissä yhtyeissä Ajacciossa. Myöhemmin hän esiintyi Marseillessa ja ravintoloissa Ranskan Rivieralla. Hän muutti 1930-luvulla Pariisiin ja esiintyi siellä muutamia vuosia saavuttaen menestystä. Rossi liittyi Columbia Records -levy-yhtiöön, jossa työskentelivät tuon ajan suurimmat tähdet kuten Lucienne Boyer, Damin, Mireille ja Jean Sablon. Rossin menestystä lisäsi lauluntekijä Vincent Scotto (1876–1952), joka laati hänen ensimmäiset menestyskappaleensa. Rossi kävi toisen maailmansodan aikana esiintymässä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hänen läpimurtonsa oli laulu "Petit Papa Noel", jonka koko maailman myyntimäärä ylitti 13 miljoonaa.
Rossilla oli useita filmi- ja operettirooleja. Hän esiintyi myös televisiossa varieteeohjelmissa. Rock and rollin tullessa hän joutui syrjään 1960-luvulla, mutta hänet tunnettiin henkilönä, joka oli rakentanut uraansa yli viidenkymmenen vuoden ajan. Vuonna 1982 Ranskan presidentti François Mitterrand nimesi Rossin kunnialegioonan komentajaksi tunnustuksena hänen työstään Ranskan ja sen kulttuurin hyväksi. Samana vuonna hän esiintyi viimeisen kerran Casino de Paris'ssa.
Laina (nimi)
Laina on suomalainen naisen etunimi.
Laina on 1800-luvulla suomalaisuusaatteen vaikutuksesta syntynyt nimi. Nimestä kuvastuu ajatus lapsesta Jumalan lahjana, mutta siihen samalla sisältyy kasvatusvastuu. Laina tunnetaan myös Virossa.
Nimeä ehdotettiin ristimänimeksi jo 1865 ja se esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882. Suomen almanakassa Laina on ollut vuodesta 1908. Suosituimmillaan nimi oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.
Vuosina 1964–2013 Laina oli väestötietojärjestelmän mukaan nimenä 10 409 naisella. Suurin osa heistä on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.
Tori
Tori on julkinen aukio, joita on erityisesti kaupungeissa ja muissa asutuskeskuksissa. Tori voi olla suunniteltu torikauppaa
tai muuta käyttötarkoitusta varten.
Torin pinta on tavallisesti kivetty tai harvemmin asfaltoitu. Torilla voi myös olla patsaita, suihkulähteitä tai muita julkisia taideteoksia. Torit ovat yleensä sijoittuneet liikenteellisesti, väestöllisesti ja kaupunkikuvallisesti merkittäville paikoille. Toreilla järjestetään usein erilaisia tapahtumia, esimerkiksi konsertteja. Ne ovat myös merkittäviä kokoontumispaikkoja. Yleensä tori on rakennusten reunustama, mutta jotkin edustusaukiot ja etenkin maaseudun kauppatorit voivat sijaita väljemmin rakennetussa ympäristössä.
Torit ja aukiot voidaan jakaa käyttötarkoituksensa mukaan eri luokkiin, joita ovat muiden muassa kauppatorit, keskustorit, kaupunkikuvalliset tai edustukselliset aukiot, asema-aukiot ja liikenteelliset aukiot.
Torilla saa harjoittaa torikauppaa elinkeinolain säännösten puitteissa. Torikauppias maksaa myyntipaikasta säädetyn torimaksun, joka voi olla päiväkohtainen tai vuosimaksu. Maataloustuottajilla ja käsityöläisillä on kuitenkin oikeus harjoittaa torikauppaa tuottamistaan tuotteista ilman maksua ja elinkeinoilmoitusta, paitsi jos myyntipaikkaan sisältyy toripöytä tai koju. Torilla on usein torivalvoja, jolta myyntipaikka tavallisesti varataan ja joka toimii torin järjestyksenvalvojana.
Myyntipaikan koko on määritelty kullakin torilla ja se voi olla merkitty maahan. Torikaupan aukioloaika on tavallisesti merkitty liikennemerkin lisäkilvellä, ja aukiota voidaan muina aikoina käyttää autojen pysäköintialueena tai siellä voidaan järjestää julkisia tilaisuuksia. Torilla noudatetaan yleistä järjestyslakia.
Suomen kielen sana "tori" juontuu ruotsin sanasta "torg", joka on puolestaan lainattu muinaisvenäjän sanasta "tŭrgŭ". Samaan muinaisvenäjän sanaan pohjautuu myös paikannimi Turku ja esimerkiksi viron toria tarkoittava sana turg. Alkujaan kauppapaikkaa tarkoittanut sana on suomen kielessä sittemmin yleistynyt tarkoittamaan kaikkia aukioita.
Prut
Prut () on 953 km pitkä joki, joka saa alkunsa Karpaattien vuoristosta Ukrainassa ja joka virtaa kaakkoon ja yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Ennen vuoden 1940 Bessarabian miehitystä joki kuului lähes kokonaan Romaniaan, mutta nykyisin se muodostaa Romanian ja Moldovan rajan 711 km:n matkalta. Sen valuma-alue on 27 000 km².
Prut saa alkunsa Ukrainan puolella Karpaattien vuoristoa, tarkemmin Tšornohoran vuoristoon kuuluvan Hoverlan huipun kaakkoispuolen metsäisestä rinteestä noin 15 kilometriä Voroh’tan kylästä. Lähtökohta sijaitsee 1580 metrin korkeudessa. Se jatkaa matkaansa itään kulkien Moldovan-Bessarabian tasankoalueen halki. Suurin kaupunki sen reitillä on vuoriston laaksossa sijaitseva Tšernivtsi, jossa Prutin rannat ovat matalat ja jossa se saattaa tulvia. Tšernivtsistä se jatkaa kaakkoon muuttuen Lunkan kohdalla mutkittelevaksi. Pian Lunkan jälkeen se toimii Ukrainan ja Romanian välisenä rajana Ukrainan Mamalyhan ja Romanian Darabanin väliselle alueelle asti, jossa joki kohtaa Moldovan rajan ja siirtyy Romanian ja Moldovan rajajoeksi. Tästä kohdasta on 900 kilometriä Tonavaan ja joki kulkee kaakkoon kääntyen Unghenin kohdalla jyrkemmin etelänsuuntaiseksi. Prut yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Yhtymäkohta sijaitsee 164 kilometriä Tonavan suulta, ja Prut on viimeinen siihen yhtyvä suuri joki.
Antiikin aikaan Prut tunnettiin muun muassa nimillä "Pyretus" (muinaiskreikaksi Πυρετός), "Poras" tai "Porata", "Hierasus" ja mahdollisesti myös "Gerasus".
Heinäkuussa 1711 Stănileștin kohdalla käytiin Venäjän–Turkin sodan 1710–1711 ratkaissut Prutjoen taistelu, jossa Baltacı Mehmet paššan johtama Osmanien valtakunnan armeija piiritti keisari Pietari Suuren venäläisarmeijan.
Ukrainalaisen tarinan mukaan Prut-niminen nuorimies nukahti kerran puun alle. Hänet herätti kaunis tyttö nimeltään Hoverla, ja he rakastuivat toisiinsa. Hoverlan isä oli kuitenkin vuoren tsaari, ja saatuaan tietää parin romanssista isä kirosi tyttärensä. Koska Hoverla ei voinut elää rakkaansa kanssa, hän hyppäsi alas vuorenkielekkeeltä. Hänen niin tehdessään nousi raivokas tuuli, joka runteli puita ja maastoa. Sen nostattaman pölyn viimein laskeuduttua laakson paikalle oli noussut vuori. Prut kuuli Hoverlan äänen kutsuvan häntä vuorelta, ja hän juoksi pois liittyäkseen Hoverlaan, palaamatta koskaan takaisin. Tarinan mukaan vuorta on siitä lähtien kutsuttu Hoverlaksi, ja jokea puolestaan Prutiksi.
Kivijärvi (Hollola)
Kivijärvi (Natura 2000 -koodi FI0306008) muodostaa 32 hehtaarin laajuisen luonnonsuojelualueen, missä on lehtipuuvaltainen alue joka yhdistyy Kivijärven rantoihin. Alueella on mm. liito-oravia, harmaapäätikkoja ja palokärkiä.
Alue suojellaan luonnonsuojelulailla. Alueella voi harjoittaa uhanalaisen lintulajin elinolosuhteet säilyttävää metsänhoitoa kunhan alueelle jätetään lahoavaa puustoa riittävästi.
Katjuša (ase)
Katjuša (, eli "Pikku-Katja") tai Stalinin urut () oli alun perin puna-armeijan toisen maailmansodan aikaisten raketinheittimien BM-8, BM-13, BM-31 -nimitys. Katjuša oli eräs suosittu sota-ajan laulu Neuvostoliitossa ja oli myös tulusten nimitys.
Myöhemmin samaa nimeä on käytetty myös toisen maailmansodan jälkeisistä raketinheittimistä BM-14, BM-21, BM-24, BM-25, BM-27 ja BM-30 ja niiden eri maissa valmistetuista kopioista.
Nimessä termi BM tulee sanoista "Bojevaja mašina" (), "taisteluväline" tai -auto. Numero puolestaan ilmoittaa raketin kaliiperin senttimetreinä.
Neuvostoliitossa kehitettiin sodan jälkeen myös 107 mm:n BM-12, joka ei tullut ikinä laajaan käyttöön, mutta sitä valmistettiin paljon Kiinassa nimellä tyyppi 63. Katjuša-raketteja yksittäin ammuttuna on käyttänyt muun muassa Hizbollah-järjestö iskuissa Israelia vastaan.
Katjušoja käytettiin ensimmäistä kertaa saksalaisia joukkoja vastaan 14. heinäkuuta 1941. Sodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu yli 1 800 kappaletta.
Katjušat koostuivat rinnakkaisista kiskoista, joihin raketit asennettiin, ja telineestä, joilla kiskot saatiin kallistettua laukaisuasentoon. Näiden tärkein ominaisuus oli kuitenkin yksinkertaisuus. Raketinheitin voitiin kiinnittää monenlaisiin alustoihin kuten (yleisimmin) kuorma-autoon, panssarivaunuun tai tykkitraktoriin. Yhdessä raketinheittimessä oli 14–48 kiskoa. BM-13:ssa käytettiin 180 cm pitkiä, 42 kg painavia, halkaisijaltaan 13,2 cm leveitä raketteja, joiden kantomatka oli jopa 8,7 km. Raketin ammus painoi 4,9 kg. Katjušat eivät olleet erityisen tarkkoja, mutta olivat suurina määrinä käytettäessä hyvin tehokkaita aluepommituksessa ja aiheuttivat vihollisten joukoissa pelkoreaktioita.
Puna-armeijan tykistö ei arvostanut Katjuša-raketinheitintä ennen saksalaisten maahantunkeutumista, koska yhden yhteislaukauksen valmistelu vei aikaa 50 minuuttia, kun esim. haupitsilla pystyi samassa ajassa ampumaan 150 kranaattia, kuitenkin sodan tultua vaadittiin tykistöltä liikkuvuutta jolloin Katjušan arvostus kasvoi; siinä missä perinteisillä tykeillä ampuvat patterit joutuivat siirtämään tykit asemaan miesvoimin sekä suuntaamaan ja lataamaan ennen ampumista, Katjušaa kuljettava ajoneuvo voitiin vain ajaa asemaan ja lavetti suunnata, raketit olivat valmiiksi lavetilla kuljetuksen aikana. Lisäksi vaikka lataaminen vei aikaa, yksi Katjušan laukaus oli tuhovoimaisempi kuin mihin kokonainen tykkipatteri olisi kyennyt samassa muutaman sekunnin kestävässä ajassa.
Nitraatti
Nitraatti (NO eli nitraatti-ioni), kuten myös nitriitti (NO), ovat typen ja hapen muodostamia anioneja. Nitraatti-ionin sisältäviä typpihapon HNO suoloja kutsutaan nitraateiksi.
Nitraattia saadaan typpihaposta seuraavasti:
HNO + HO → HO + NO
Nitraatit ovat tyypillisesti veteen hyvin liukenevia. Nitraatti-ioni kelpaa kasveille typen lähteeksi, joten sitä käytetään lannoitteissa. Mereen tai järveen liuenneena se saattaa aiheuttaa kasvien liikakasvustoa ja sitä kautta aiheuttaa kalojen kuolemia hapenpuutteen vuoksi.
Katoblepas
Katoblepas (kreik. καταβλέπω, 'katsoa alaspäin') on etiopialainen taruolento. Sen kuvaili ensimmäisenä Plinius vanhempi ja myöhemmin Claudius Aelianus. Sillä on puhvelin keho ja sian pää. Sen katse tai hengitys voi joko muuttaa ihmiset kiveksi tai tappaa heidät.
Plinius kuvaili sen olevan keskikokoinen, hidas olento, jolla on niin painava pää, ettei se itse jaksa sitä nostaa ja kasvot suunnattuna aina maata kohti. Hän päätteli sen katseen olevan kuolettava kuin basiliskilla, jolloin sen pään painavuus oli hyvä asia.
Claudius Aelianus tarjosi kattavamman kuvauksen: olento oli suunnilleen härän kokoinen kasvinsyöjä, jolla oli raskas harja, kapeat, verestävät silmät ja takkuiset kulmakarvat. Hänen kuvauksessaan eläimen katse ei ollut kuolettava, mutta sen hengitys oli myrkyllistä sen syömien myrkkykasvien vuoksi.
Molemmat kirjailijat saattoivat mahdollisesti viitata gnuuhun.
Bobby McFerrin
Robert "Bobby" McFerrin, Jr. (s. 11. maaliskuuta 1950 Manhattan, New York, New York) on jazz-musiikilla aloittanut a cappella -laulaja. McFerrin tuli tunnetuksi vuoden 1988 hitistä "Don't Worry, Be Happy", joka nousi listaykköseksi USA:ssa. Hän myös sovitti ja esitti Cosby Show'n neljännen tuotantokauden tunnusmusiikin. Näissä kappaleissa McFerrin päällekkäisäänitti moniäänisen kappaleen studiossa esittäen itse kaikki lauluosat. Vuonna 1993 hän lauloi Henry Mancinin säveltämän tunnussävelen elokuvaan Vaaleanpunaisen pantterin poika.
McFerrin oli aiemmin pianisti, mutta hän yritti kehittää itselleen persoonallisen tavan laulaa. Hänen toinen julkaisunsa "The Voice" (1984) on merkittävimpiä jazz-vokaalilevyjä. Siinä McFerrin esiintyy yksin äänensä kanssa ilman päällekkäisäänityksiä. McFerrin on laajentanut ilmaisuaan klassisen musiikin suuntaan ja esiintynyt myös orkesterien sekä muiden muassa sellisti Yo-Yo Man, pianisti Chick Corean ja Herbie Hancockin kanssa.
McFerrinin ääniala kattaa neljän oktaavia. Hän on opetellut laulamaan hyvin erilaisilla äänillä, ja tekee suullaan myös erilaisia ääniefektejä. Esimerkiksi tietynlaisen bassoäänen muodostamiseksi hän taputtelee vatsaansa laulaessaan.
McFerrin on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1983, 1992, 1997 ja 2001.
Bastardi
Bastardi voi tarkoittaa seuraavia:
Kotajärvi (Hollola)
Kotajärvi (FI0306009, HSO 040039) muodostaa 11 hehtaarin laajuisen luonnonsuojelualueen, joka koostuu harjuista ja kirkasvetisestä järvestä sekä neva-alueesta.
Kotajärveen vettä ei tule eikä poistu uomien kautta, vaan se tihkuu pohjaveteen hiekkapohjan lävitse. Kasvistoltaan järvi on rehevä. Alueella tavattavia kasveja ovat mm. isoulpukka, uistinvita ja vesisammaleet sekä suvantonäkinsammaleet
Eteläisillä harjurannoilla kasvaa piukkasaraa ja pohjoisilla suorannoilla jouhisaraa, mutasaraa sekä liereäsaraa.
Pensaisiin kuuluu kataja. Nevalla kasvaa tupasvillaa ja mutasaraa.
Uhanalaisista vesikasveista Kotajärvessä tavataan lapinsirppisammalta.
Arctia
Arctia Oy (vuoteen 2016 Arctia Shipping Oy) on Suomen valtion omistama osakeyhtiö, joka tuottaa jäänmurtoon, monitoimialuksiin, öljyntorjuntaan ja satamajäänmurtoon sekä hinaukseen liittyviä palveluja. Lisäksi Arctia tarjoaa alusten hoitopalvelua ja harjoittaa rahtaustoimintaa Suomessa ja ulkomailla. Ennen osakeyhtiövaihetta käytössä oli nimi Varustamoliikelaitos Finstaship.
Tero Vauraste irtisanottiin toimitusjohtajan tehtävästä joulukuussa 2018, ja tehtävää hoitaa Kimmo Höijer.
Lähde
Lähde
Sisäinen valuma-alue
Maantieteessä sisäinen valuma-alue alue on valuma-alue, josta ei ole poistuvaa veden virtausta, maanpäällistä tai pinnanalaista. Englannin kielessä käytetään sanaa "endorheic", jolla on kreikkalaiset juuret, "endo", "sisällä, sisäänpäin" ja "rhein", "virrata". Kaikki tällaiselle alueelle satava vesi joko pysyy siellä tai haihtuu pois.
Teoriassa sisäisiä valuma-alueita voi syntyä millä tahansa ilmastovyöhykkeellä, mutta lähes kaikki sijaitsevat kuumilla aavikoilla. Suuren sademäärän omaavilla alueilla rantaviivan eroosio avaa vähitellen luonnollisen poistumistien vedelle. Esimerkiksi Mustameri oli pitkään eristyksissä Välimerestä, siihen asti kunnes Välimeri mursi välissä olleen Bosporin kannaksen.
Laskujoettomia, yleensä suolapitoisia järviä syntyy näille alueille, ne voivat kuivua kokonaan pitkänä kuivana kautena. Kuumilla aavikoilla haihtuminen on voimakasta, joten kaikki sinne pudonneen veden hiekasta ja kivestä liuottamat mineraalit jäävät veden haihtuessa maan pinnalle. Paikkaan, minne vesi kertyy, syntyy suola-aavikko, mikäli veden kertyminen alueelle syystä tai toisesta lakkaa. Osassa näistä on kova ja erittäin tasainen pinta, jolloin niitä voidaan käyttää maanopeusennätysyrityksiin ja laskeutumispaikkoina pienille lentokoneille.
Suolajärvet vaihtelevat usein suuresti kooltaan vuodenaikojen mukaan, ääriesimerkkinä tästä voi pitää Eyrejärveä, joka joinakin vuosina kuivuu kokonaan, ja joinakin vuosina peittää alleen 10 000 km (puolet Laatokan koosta), joskus enemmänkin. Ihminen on ottanut monesti suolajärviin virtaavia vesiä käyttöönsä, ja tästä on monissa tapauksissa ollut seurauksena järven suolapitoisuuden kasvu, sen ekosysteemin muutokset ja jopa järven kuivuminen. Ääriesimerkkinä tästä on Araljärvi.
Konstantin Rokossovski
Konstantin Konstantinovitš Rokossovski (, , 21. joulukuuta 1896 Varsova, Venäjä – 3. elokuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen sotilasjohtaja ja Puolan puolustusministeri.
Konstantin Rokossovskin suku oli erään puolalaisen aatelissuvun sivuhaara, joka oli silloista alempaa keskiluokkaa. Konstantinin isä oli rautatieläinen. Hänen äitinsä oli venäläinen – Konstantin syntyi aikana, jolloin Puola kuului Venäjään.
Konstantin Rokossovski palveli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijassa rakuunaosastossa.
Syksyllä 1917 hän liittyi bolševikkeihin. Hän soti puna-armeijassa Venäjän sisällissodassa nousten komentajaksi. Hän palveli myös Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1920-luvun alussa.
Neuvosto-Venäjän sisällissodan jälkeen Rokossovski opiskeli sotilasakatemiassa. Hän nousi puna-armeijassa ratsuväen komentajaksi.
Stalinin vainoissa hänet tuomittiin gulagiin 1930-luvun lopussa. Hänet vapautettiin ja kutsuttiin maavoimien palvelukseen vuonna 1940. Vainoissa oli teloitettu suuri osa puna-armeijan korkeimmasta upseeristosta. Saksan hyökkäyksen vuoksi päteviä upseereita pääsi palaamaan poliittisten vankien leireiltä.
Toisen maailmansodan alussa kesäkuussa 1941 Rokossovski johti ensimmäistä Neuvostoliiton panssarien vastahyökkäystä saksalaisia vastaan Ukrainassa. Sen jälkeen hän sai tehtäväkseen vapauttaa 16. armeija saarroksista. Saman armeijan komentajaksi Smolenskiin hänet siirrettiin kesäkuusta 1941 syyskuuhun 1942. Hän toimi Briaskin rintamalla heinäkuusta syyskuuhun 1942. Hän osallistui Moskovan taisteluun Georgi Žukovin alaisuudessa (16. armeijan komentajana). Hän komensi Donin rintamaa syyskuusta 1942 helmikuuhun 1943, Stalingradin taistelun ajan. Hän toimi Keskisen Rintaman komentajana helmikuusta lokakuuhun 1943 ja osallistui myös Kurskin taisteluun ja operaatio Bagrationiin. Lopun sotaa hän toimi Valko-Venäjän rintamalla kolmena eri komennuksena yleten jatkuvasti. Tässä tehtävässä hän Stalinin käskyn mukaan odotti Varsovan kansannousun kukistumista ennen kaupungin valtaamista. Hän yleni johtamiensa operaatioiden menestyksen seurauksena Neuvostoliiton marsalkaksi.
Rokossovski on kirjoittanut sotakokemuksistaan myös suomeksi julkaistun kirjan "Sotilaan velvollisuus" ().
Vuodet 1945–1949 Rokossovski toimi Neuvostoliiton Pohjoisen puolustusalueen komentajana.
Rokossovski nousi Bolesław Bierutin johtaman kommunistisen Puolan puolustusministeriksi (1949–1956), sillä maan stalinisointiin tarvittiin venäläisiä ministereitä. Puolan maaseudulla kapinoitiin kommunistihallitusta vastaan vuosina 1945–1948, mutta Rokossovski tuli ministeriksi Puolassa vasta 1949. Hän osallistui silti keskeisesti Puolan alistamiseen.
Hän toimi Neuvostoliiton Transkaukasian sotilasläänin komentajana vuodet 1957–1958. Tässä vaiheessa Josif Stalinin sotilaskomentajat siirrettiin eläkkeelle uuden hallinnon puhdistuksissa, niin myös Rokossovski.
Konstantin Rokossovski kuoli 74-vuotiaana ja haudattiin Punaiselle torille Kremlin muuriin.
Kenneth Branagh
Kenneth Charles Branagh (s. 10. joulukuuta 1960 Belfast) on Pohjois-Irlannissa syntynyt brittiläinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Branagh tunnetaan erityisesti useista Shakespeare-sovituksistaan. Hän on saanut viisi Oscar-ehdokkuutta.
Kenneth Branagh syntyi 10. joulukuuta 1960 Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Perhe muutti Lontooseen kun Branagh oli yhdeksänvuotias.
Lontoossa Branagh näytteli koulunäytelmissä. Hän valmistui Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulusta vuonna 1981 ja kuusi viikkoa myöhemmin aloitti ammattimaisen näyttelijänuransa teatterissa. Vuonna 1984 Branagh liittyi arvostettuun Royal Shakespeare Companyyn, jossa hän sai kiitosta roolisuorituksistaan näytelmissä "Hamlet" ja "Henrik V". Vuonna 1987 hän liittyi Renaissance Theatre Companyyn, jossa hän työskenteli näyttelijänä, kirjoittajana ja ohjaajana.
Branagh näytteli uransa alkuvuosina myös useissa televisioelokuvissa ja minisarjoissa, kuten "The Lady’s Not for Burning" (1987), "Fortunes of War" (1987) ja "Look Back in Anger" (1989).
Branaghin ensimmäinen elokuvaohjaus oli Shakespearen näytelmästä sovitettu "Kuningas Henrik V" (1989). Hän sai elokuvasta parhaan ohjauksen ja parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuudet. Samana vuonna hän meni naimisiin elokuvansa naispääosan esittäjän Emma Thompsonin kanssa. He esiintyivät usein samoissa elokuvissa ennen eroaan vuonna 1995.
Seuraavina vuosina Branagh jatkoi Shakespeare-aiheisten elokuvien ohjaamista, kuten "Paljon melua tyhjästä" (1993), "In the Bleak Midwinter" (1995), "Hamlet" (1996), "Turhaa lemmen touhua" (2000) ja "Kuten haluatte" (2006). Hän ohjasi myös joitain Shakespeareen liittymättömiä elokuvia, kuten "Murha menneisyydestä" (1991) ja "Mary Shelleyn Frankenstein" (1994). Ohjaustöidensä lisäksi hän näytteli omissa ja muiden ohjaajien elokuvissa.
Shakespeare-elokuviensa jälkeen 2000-luvulla Branagh on ohjannut elokuvat "Pirullista peliä" (2007), Marvel Cinematic Universe-sarjaan kuuluvan "Thor" -elokuvan (2011), toimintatrillerin "" (2014), "Cinderella – Tuhkimon tarina" (2015) ja Hercule Poirot -tarinan "Idän pikajunan arvoitus" (2017). Roolisuorituksestaan elokuvassa "My Week with Marilyn" (2011) hän sai parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Branagh on näytellyt 2000-luvulla myös televisiossa, kuten minisarjoissa "Shackleton" (2002) ja "Warm Springs" (2005) sekä rikossarjassa "Wallander" (2008–2016). Branagh tunnetaan myös monien BBC:n dokumenttien selostajaäänenä.
Branagh on kirjoittanut useita kirjoja elokuviensa tekemisestä. Hänen omaelämäkertansa "Beginning" ilmestyi 1989. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 2012. Branagh on perustanut Kenneth Branagh Theatre Company -teatterin, joka aloitti toimintansa vuonna 2015.
Branagh oli naimisissa näyttelijä Emma Thompsonin kanssa 1989–1995. Sen jälkeen hän seurusteli ja asui yhdessä näyttelijä Helena Bonham Carterin kanssa. Branagh meni naimisiin art director Lindsay Brunnockin kanssa vuonna 2003.
Branagh on kertonut meditoivansa säännöllisesti.
Viron jääpallomaajoukkue
Viron miesten jääpallomaajoukkue edustaa Viroa kansainvälisissä jääpallon miesten maajoukkuekilpailuissa.
Jääpalloa on pelattu Virossa vuodesta 1912 alkaen. Vuosina 1916-1935 Virossa pelattiin kansallisia sarjoja. Poikkeuksen teki ainoastaan vuodet 1919 ja 1925. Tänä aikana maassa saatiin mestareita neljästä seurasta: Tallinnan Kalevista vuosina 1916-1918 ja 1920-1921, Narva vuonna 1922, Tarto 1923 ja Tallinnan Sport, joka saavutti mestaruudet vuosina 1924 ja edelleen vuosina 1926-1935 eli yhteensä 11 kertaa.
Ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana Viron jääpallomaajoukkue pelasi kuusi maaottelua Suomen maajoukkuetta vastaan häviten kaikki ottelut, lukemin 0-22, 0-4, 2-5, 0-10, 2-4 ja 3-6.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron maajoukkuetoiminta lakkasi, vaikkakin Viron neuvostotasavallan joukkue pelasi erinäisiä otteluita.
Tallinnan laivastoasema perusti oman jääpallojoukkueensa nimellä "Baltiflot" eli "Itämeren laivasto". Alun perin joukkue perustettiin vuonna 1941, ja toimintaa jatkettiin maailmansodan jälkeen vuonna 1945. Vuonna 1949 joukkue teki ensiesiintymisensä 
Neuvostoliiton Cupissa. Seuraavana vuonna eli 1950 Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarjan joukkuemäärää lisättiin. Ylimpään Neuvostoliiton sarjaan tallinnanlaisjoukkue osallistui vuosina 1950, 1951, 1952 ja 1954. Paras saavutus oli vuoden 1951 viides sija pääsarjassa. Neuvostoliiton Cupissa paras tulos oli pääsy neljännesvälieriin kausina 1951 ja 1952.
Viron itsenäistyttyä uudelleen oppia haettiin Suomessa ja jääpallon MM-kisoissa maajoukkue debytoi 2003 Arkangelin kisoissa. Vuosien 2014 ja 2015 kisoissa Viro eteni B-sarjan loppuotteluun saakka, mutta hävisi molemmilla kerroilla Latvialle. Vuoden 2016 kisoissa joukkue sijoittui viimeiseksi joukkueen käytettyä edustuskelvotonta pelaajaa. Tämän vuoksi Viron kaikki alkusarjan kolme ottelua tuomittiin Virolle tappioksi numeroin 0-5, ja Viron pelit päättyivät tähän.
Letku (Tammela)
Letku on kylä Tammelan kunnassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Kylässä on 380 vakituista asukasta ja lähes 300 vapaa-ajanasuntoa.
Kylän palveluita ovat kauppa, asiamiesposti ja vuonna 1903 perustettu koulu. Muita merkittäviä kohteita ovat Hämeen Luontokeskus ja aivan kylän tuntumassa sijaitseva Eerikkilän urheiluopisto. Kaiken kaikkiaan Letkulla toimii kolmisenkymmentä yritystä ja lisäksi kaksikymmentä aktiivista maatilaa. Kylätoiminta on vilkasta ja kylällä toimii lukuisia yhdistyksia mm. kylätoimikunta, vanhempainyhdistys, maamiesseura sekä kalastus- ja metsästysseura.
Kylä sijaitsee Hämeenlinnasta Turkuun kulkeneen Hämeen härkätien (yhdystie 2802) varrella ja hieman sivummalla kylän halki kulkee myös Helsingistä Forssan kautta Poriin johtava Valtatie 2. Lähikyliä Tammelan puolella ovat Porras, Liesjärvi ja Torro ja Tammelan eteläisen naapurikunnan Someron puolella Pajula.
Kylä on syntynyt Hämeen Härkätien varrelle viimeistään 1400-luvulla. Perimätiedon mukaan Letkun kylä on saanut nimensä epätasaista tietä kuljetettujen lautakuormien pitämästä litkun-latkun-letkun -äänestä. Nimistöntutkija Eero Kiviniemen mukaan murresana "letku" viittaa kulkukelpoisuudeltaan hyllyvään maanpaikkaan, jollaisia Tammelan kylien nimistöä tutkineen Timo Alasen mukaan on saattanut olla härkätiessä Letkun kohdalla.
Luonnonympäristöltään Letku liittyy pääosan Tammelasta kattavaan karuun ja erämaiseen Tammelan ylänköön, vaikka jo Someron rajalta lännessä alkavat laajat viljelysaukeat.
Vesistöaluejaossa Letku ja sen tammelalaiset naapurikylät Torro ja Patamo sijaitsevat vedenjakajalla Tammelan eteläisen naapurikunnan Someron halki virtaavan Paimionjoen pohjoisen sivujoen Pajulanjoen latvahaarojen ja Kokemäenjoen vesistöalueeseen kuuluvien Loimijoen latvavesien välillä. Someron Hirsjärveen laskevan Pajulanjoen latvahaarojen lähdejärviä Letkulla ja sen naapurikylissä ovat Valajärvi, Valkjärvi, Tourunjärvi ja Haiponjärvi. Tammelan Pyhäjärveen laskevien vesireittien latvajärviä ovat Ruostejärvi, Vahaksenjärvi ja Tapolanjärvi sekä Torronsuohon laskeva Kolmikkaanjärvi.
Vuonna 2005 ja 2012 Letku valittiin Kanta-Hämeen vuoden kyläksi.
Letkulla sijaitsee puolustusvoimien Länsi-Suomen Huoltorykmenttiin kuuluva varastoalue (entiseltä nimeltään Tammelan Aluevarasto).
Ken Stringfellow
Ken Stringfellow (s. 30. lokakuuta 1968, Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Posies -yhtyeestä sekä R.E.M:n kiertuemuusikkona. Yhdessä toisen The Posies -muusikon Jon Auerin kanssa hän soittaa myös Big Star -yhtyeessä. Multi-instrumentalisti Stringfellow soittaa muun muassa kitaraa, bassoa ja kosketinsoittimia.
Stringfellowin yhteistyö R.E.M:n kanssa juontaa juurensa 1990-luvun puolivälin Seattleen, jossa hän tapasi siellä asuneen R.E.M.-kitaristi Peter Buckin. Stringfellow ja Buck soittavat molemmat Scott McCaugheyn The Minus 5 -yhtyeessä. McCaughey kuului Stringfellowin ohella R.E.M:n kiertuekokoonpanoon.
Stringfellow on naimisissa ranskalaisen taiteilijan Dominique Sassin kanssa ja parilla on yhteinen tytär. Aiemmin hän oli naimisissa Fastbacks-yhtyeen basistin Kim Warnickin kanssa. He erosivat kolmivuotisen avioliiton jälkeen vuonna 1996.
Justin Torkildsen
Justin Torkildsen (s. 3. heinäkuuta 1981 Boulder, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Rick Forresterina vuosina 1999–2004 saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Vuonna 2001 Torkildsen voitti Daytime Emmy -palkinnon parhaana draamasarjojen nuorena näyttelijänä.
Justin Torkildsen vihittiin 31. joulukuuta 2001 Bonnie Binionin kanssa. Pariskunta erosi vuonna 2008. Helmikuussa 2011 hän meni naimisiin italialaisen Valentina Di Berardinon kanssa. Torkildsenilla on norjalaiset sukujuuret.
Karisma
Karisma (, ’armonlahja’ tai ’suopeus’) on yksilön voimakasta kykyä viehättää ihmisiä tai vaikuttaa heihin. Karismaattisia ihmisiä on erityisen paljon johtajien ja viihdetaiteilijoiden joukossa.
Aiheesta väitellyt Tuomo Takala on arvioinut vaikeasti kuvailtavan karisman viittaavan erityisesti ihmisiin, jotka saavat helposti huomiota ja ihailua; niin sanotun negatiivisen karisman kyseessä ollessa tällainen persoona saattaa kuitenkin vetää puoleensa jopa vihaa. Takala littää karismaan sellaisia ominaisuuksia kuin ”viehkeys, ylenpalttisuus, mielentyyneys, mystiikka, positiivinen energia, viehätysvoima ja sähköisyys”.
Karisma voi ilmetä henkilön kykynä vaikuttaa toisiin ihmisiin myönteisesti luomalla yhteys niin fyysisesti, tunnetasolla, älyllisesti kuin henkisestikin. Tällöin esimerkiksi karismaattisen esiintyjän ja hänen yleisönsä välille syntyy täydellinen ja hyvin vahva yhteys.
Karismaa on kuvailtu myös magnetismiksi, auraksi, valovoimaksi tai luontaiseksi auktoriteetiksi.
Yhteiskuntatieteilijä Max Weber on todennut karisman olevan tunteen asia, jota ei voi pohjimmiltaan järjellä selittää. Karisma on hänen mukaansa lahja, jolla joku erottautuu muista yksilöistä.
Karisma perustuu ihmissuhteisiin. Karismaattinen ihminen pystyy ulkoisilla käyttäytymistavoillaan ja sisäisellä hehkullaan luomaan henkisiä ja tunnepohjaisia, erityislaatuisia siteitä.
Monia karismaattisia ihmisiä yhdistää se, että heillä on vakaa usko johonkin. Karismaattisella ihmisellä on usein myös kyky viestiä houkuttelevalla tavalla ja vangitsevasti, niin sanallisesti kuin sanattomastikin. Karisma riippuu myös henkilön lahjakkuudesta, energisyydestä, intensiivisyydestä ja rohkeudesta, kuten myös ulkonäöstä, kehonkielestä ja liikkeistä, ilmeistä ja äänenkäytöstä. Monella karismaattisena pidetyllä ihmisellä on ollut poikkeuksellisen selkeä kehonkieli, jonka kautta he ovat pystyneet välittämään lukuisia tunteita ja luomaan itsestään erittäin elävän ja puoleensavetävän kuvan.
Poikkeukselliset johtajat ovat usein muuttaneet politiikkaa henkilökohtaisella karismallaan. Useat poliittiset, uskonnolliset tai yhteiskunnalliset johtajat ovat olleet hyvin karismaattisia ja saaneet karismansa avulla osakseen ihailua ja luottamusta. Karismastaan tunnettuja johtajia ovat esimerkiksi John F. Kennedy, Winston Churchill, Martin Luther King, Mahatma Gandhi ja Nelson Mandela. Karismaattiset keulahahmot nousevat valtaan etenkin levottomina aikoina, jolloin ihmiset kaipaavat muutosta. Karismansa avulla johtaja pystyy vakuuttamaan ihmiset siitä, miten asiat voisivat olla paremmin. Viihdetaiteilijoista erityisen karismaattisina on pidetty esimerkiksi Elvis Presleyä ja Marilyn Monroeta. Karismaattisia ihmisiä on paljon myös yrittäjien, keksijöiden ja urheilijoiden joukossa.
Karismaattisina on pidetty niin ”hyviä” kuin ”pahojakin” ihmisiä. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat karismansa avulla seuraajia keränneet rikolliset, kuten Charles Manson, ja poliittisista johtajista esimerkiksi Adolf Hitler.
Oulaisten Liikenne
Oulaisten Liikenne Oy on vuonna 1953 perustettu linja-autokonserni, jonka kotipaikka on Oulainen.
Yritys harjoittaa tilausajotoimintaa sekä linja-liikennettä koko Pohjois-Pohjanmaan alueella, joten yritys on Pohjois-Pohjanmaan suurin bussiyritys. Lisäksi Käkelän Liikenne harjoittaa Raahen paikallisliikennettä.
Matka-Rasti on Oulaisten Liikenne Oy:n matkatoimisto. Yrityksellä on noin 100 linja-autoa ja 150 työntekijää. Yritys on saanut seitsemäntenä linja-autoyhtiönä Suomessa ympäristösertifikaatin. Oulaisten Liikenne Oy:n toimitusjohtaja oli 1992-2017 Samuli Pirttijärvi. 18. syyskuuta 2017 toimitusjohtajana aloitti Timo Kivelä.
Käkelän Liikenteen toimitilat Raahessa tuhoutuivat tulipalossa heinäkuun puolivälissä 2017.
Konserniin kuuluvat yhtiöt:Lisäksi toimintaa Haapavedellä ja Kärsämäellä.
Konsernin muodostavien yrityksien historia alkaa vuodesta 1936, jolloin Joonas Pirttijärvi aloitti liikennöinnin. Samana vuonna Toivo Käkelä myös aloitti linjalla Raahe–Vihanti–Karhukangas. Vuonna 1938 Johan Emil Klemetti starttasi ensimmäisen linjurinsa välillä Ylivieska–Haapajärvi. J. E. Klemetti Oy on Oulaisten Liikenne-yhtymän vanhin sisar. Toivo Konttila Kärsämäeltä on myös yksi yritykseen kuuluvista sisarista. Nimi on kuitenkin jäänyt pois, sillä yhtiö myytiin Oulaisten Liikenteelle vuonna 1989. Syksyllä 2007 yhtiö laajeni ostamalla Karhun Liikenne Oy:n ja keväällä 2008 automäärä nousi 102 linja-autoon, kun Oulaisten Liikenne-konserni osti kalajokisen Kamusen Liikenne Oy:n. Yhtiön linja-autot tunnetaan puna-mustavalkoisesta värityksestä. Linja-autoja löytyy niin tilausajoon, koulukuljetuksiin kuin palvelukuljetuksiin.
Lahti-Saloranta M/26
Lahti-Saloranta M/26 (pv. lyh. "7,62 pk/26" ja "762 PK 26") on aseteknikko Aimo Lahden ja kapteeni Arvo Salorannan kehittämä pikakivääri, jonka toimintamekanismina on lyhyt piippurekyyli.
Aseen valmistus alkoi vuonna 1928, ensin koesarjoina ja myöhemmin sarjatuotantona. Aseen kapasiteetiltaan pienen 20 patruunan kaarilippaan vaihtoehdoksi kehitettiin 1930-luvulla M/26-31-mallinimen saanut, 75 patruunan lautasmallisella rumpulippaalla varustettu versio. Suomen armeija ei ollut kiinnostunut uudesta lipasmallista, ja asemallia valmistettiin vain 50 kappaleen koe-erä, joka sekin muutettiin myöhemmin pelkästään 20 patruunan lipasta käyttäväksi.
Palvelus- ja varsinkin sotakäytössä M/26 sai epäluotettavan aseen maineen. Aimo Lahden mielestä pääsyynä toimintahäiriöihin oli, ettei aseen tukin sisässä olevaa rekyylijousta puhdistettu paksusta varastorasvasta. Tämän toimenpiteen vaatima aseen purkaminen oli tavallisilta sotilailta nimenomaan kielletty, ja se olisi pitänyt suorittaa asevarikoilla ennen aseitten käyttöön jakamista.
Toisena syynä häiriöihin pidetään aseen osien liian tiukkoja sovituksia, jonka vuoksi jo aseen suhteellisen vähäinen likaantuminen saattoi aiheuttaa toimintahäiriön. Syy tiukkoihin sovituksiin oli pyrkimys tehdä ase syövyttäviä taistelukaasuja kestäväksi.
Aseen pääsuunnittelijana toiminut Aimo Lahti kehitteli samaan aikaan myös Suomi-konepistoolia, ja aseet muistuttavatkin toimintatavoiltaan hieman toisiaan. Vaikkei Lahti-Saloranta pikakivääri ollut yhtä luotettava kenttäolosuhteissa kuin esimerkiksi venäläinen Degtjarjov DP-27, tutummin ”Emma”, se säilyi Suomen Puolustusvoimain koulutuskäytössä 1970-luvulle asti.
Vuonna 1937 Kiina teki valtavan 30 000 kappaleen tilauksen 7,92 × 57 mm -kaliiperista Lahti-Saloranta M/26-32:ta. Tilatuista aseista vain noin 1 200 kappaletta toimitettiin perille Kiinan asekauppaa valvoneiden japanilaisten diplomaattisen painostuksen takia.
Bonnie Wright
Bonnie Francesca Wright (s. 17. helmikuuta 1991 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi Ginny Weasleyn roolista Harry Potter -elokuvissa.
Bonnie Wrightin vanhemmat Gary Wright ja Sheila Teague omistavat lontoolaisen jalokiviliikkeen. Ennen Harry Potter -elokuvia Wrightilla ei ollut koulunäytelmiä lukuun ottamatta aiempaa kokemusta näyttelemisestä. Hän innostui hakemaan roolia ensimmäiset kirjat lukeneen isoveljensä verrattua häntä Ginny Weasleyn hahmoon. Ensimmäisessä elokuvassa, "Harry Potterissa ja viisasten kivessä", Wrightin osa oli hyvin pieni, mutta se kasvoi elokuvasarjan edetessä.
Heinäkuussa 2007 Wright vieraili lyhyesti Suomessa yhdessä toisen Harry Potter -näyttelijän, Katie Leungin, kanssa.
Wright on valmistunut London College of Communicationista. Päättötyönään hän teki lyhytelokuvan "Separate We Come, Separate We Go", jossa yhtä pääosista näyttelee hänen Potter-elokuvien näyttelijäkollegansa David Thewlis. Wrightin elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2012.
Kesällä 2013 Wright debytoi teatterin lavalla Peter Ustinovin näytelmässä "The Moment of Truth", jota esitettiin neljän viikon ajan lontoolaisessa Southwark Playhousessa.
Euroopan unionin luontodirektiivi
Luontodirektiivi (92/43/ETY) on Euroopan talousyhteisön neuvoston vuonna 1992 säätämä direktiivi, jonka perusteella Euroopan talousyhteisö määritteli arvokkaana pitämiään luontokohteita. Direktiivi on yhä käytössä Euroopan unionissa, joskin päivitettynä. Luontodirektiivin lisäksi lintuja koskee erillinen Euroopan talousyhteisön neuvoston säätämä lintudirektiivi. Luontodirektiivi on toimeenpantu Suomessa pääosin luonnonsuojelulailla ja -asetuksella.
Luontodirektiivi on Rio de Janeiron ympäristökokouksen vuodelta 1992. Sen liitteitä on kuitenkin täydennetty kun yhteisöön on liittynyt uusia jäsenmaita. Esimerkiksi vuonna 1995 Suomen ja Ruotsin myötä suojeluun lisättiin monia pohjoisia ja itäisiä lajeja ja luontotyyppejä. Liitteeseen I esitettiin lisättävän yhteensä 19 boreaalisen vyöhykkeen luontotyyppiä. Liitteeseen II esitettiin lisättävän kaksi nisäkästä (metsäpeura ja itämerennorppa), 18 hyönteistä, 24 putkilokasvia sekä kahdeksan sammallajia. Toistaiseksi direktiivin ulkopuolelle ovat jääneet kaikki sienet, jäkälät sekä suurin osa selkärangattomien eläinten ryhmistä.
Luontodirektiivin tavoite on lajien ja luontotyyppien suotuisa suojelun taso, niiden määrällisen ja alueellisen vähenemisen pysäyttäminen. Keskeisin keino on Natura 2000 -niminen luonnonsuojelualueiden verkosto. Tätä varten direktiivin liitteessä I on luontotyyppejä (esimerkiksi puustoiset suot) ja liitteessä II lajeja (kuten saukko, kirjoverkkoperhonen ja laaksoarho), joiden perusteella jäsenmaiden tulee esittää komissiolle alueita Naturaan.
Direktiivissä määritellään myös erilaisten poikkeuslupien ehdot sekä luvataan Natura-alueiden hoito- ja käyttösuunnitelmia varten EU-rahaa.
Euroopan unionin luontodirektiivi sisältää kuusi luettelomuotoista liitettä.
Luontodirektiivin liitteiden II ja IV Suomessa esiintyvät putkilokasvilajit:
Luontodirektiivin liitteessä IV (a) mainitut Suomessa esiintyvät eläinlajit:
Steve Kariya
Steve Kariya (s. 22. joulukuuta 1977 North Vancouver, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän voitti Suomessa SM-pronssia vuonna 2010 ja hänet palkittiin Veli-Pekka Ketola -palkinnolla runkosarjan parhaana pistemiehenä vuonna 2005. Hän pelasi urallaan lisäksi NHL:ssä, Pohjois-Amerikan farmisarjoissa ja Ruotsissa.
Kariya aloitti ammattilaisuransa Mainen yliopistojoukkueessa, josta hän jatkoi neljän kauden jälkeen AHL:ään. Siellä Kariya pelasi Syracuse Crunchissa. Kariyaa ei koskaan varattu NHL:ään. Kariya aloitti NHL:ssä kaudella 1999–2000 Vancouver Canucksissa. Kariya pelasi tuolla kaudella 45 ottelua tehden niissä tehot 8 + 11. Seuraavalla kaudella Kariya passitettiin IHL:ään, Kansas City Bladesiin, jossa hän pelasi hyvän kauden. Tämän ansiosta Kariya pääsi takaisin Canucksin pelaavaan kokoonpanoon. Kariya petti taas odotukset ja matkasi taas AHL:ään, jossa jatkoi aina kaudelle 2003–2004 asti.
Tämän kauden jälkeen Kariya päätti kokeilla taitojaan Suomen SM-liigassa, Tampereen Ilveksessä. Ennen Ilvekseen siirtymistä Kariya oli kokeella Oulun Kärpissä, muttei mahtunut kokoonpanoon. Ilveksessä hän pelasi loistavan kauden tehden 55 ottelussa jopa tehot 24 + 35 = 59 ja voitti runkosarjan pistepörssin. Seuraavaksi kaudeksi Kariya jäi SM-liigaan, mutta vaihtoi seuraa Espoo Bluesiin. Kariya pelasi sielläkin loistavan kauden ollen joukkueensa paras pistemies. Hänet valittiin marraskuussa 2005 kuukauden pelaajaksi. Kesällä 2006 Kariya teki yhden vuoden sopimuksen Ruotsin Elitserienissä pelaavan Frölundan kanssa . Ruotsissa tehopisteet eivät olleet Suomen-kausien tasolla, joten Kariya palasi Suomeen kaudeksi 2008–2009, tällä kertaa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueeseen yhden kauden sopimuksella . Seuraavalla kaudella Kariya pelasi JYPissä ja oli voittamassa SM-pronssia.
Myös Steve Kariyan veljet Paul ja Martin ovat pelanneet ammatikseen jääkiekkoa. Steve ja Martin ovat SM-liigan historian ensimmäiset ja tähän mennessä ainoat veljekset, jotka ovat voittaneet runkosarjan pistepörssin. Veljeksillä on myös sisko Noriko, joka on ammattilaisnyrkkeilijä.
Merenpinnan taso
Merenpinnan taso on valtamerien keskimääräinen pinnan korkeus. Kartastoissa merenpinnan tasoksi on sovittu keskimääräinen merenpinnan korkeus sovittuna vuotena. Merenpinnan korkeus vaihtelee huomattavasti muun muassa vuorovedestä johtuen ja yhtenäisen merenpinnan tason sopiminen vaatii pitkäkestoisia mittauksia ympäri maailmaa. Poikkeama keskiveden korkeudesta, eli merenpinnan tasosta, ilmoitetaan merisääennusteissa satamakohtaisesti senttimetreinä.
Merenpinnan tasoa mitataan nykyään mareografeilla eli vedenkorkeuden mittausasemilla ja satelliiteilla. Menneistä merenpinnan vaihteluista saadaan tietoa muun muassa merenpohjan fossiileista määritettyjen happi-isotooppisuhteiden sekä muinaisten rantaviivojen jättämien jälkien perusteella.