hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Berliinin koulukunta
Berliinin koulukunta oli Berliinin yliopistossa toiminut kokeellisen psykologian koulukunta, jota johti Carl Stumpf. Stumpf oli ollut Franz Brentanon ja Rudolf Hermann Lotzen oppilas. Stumpfista tuli yliopiston professori, ja hän perusti yliopiston kokeellisen psykologian laboratorion vuonna 1893.
Stumpfin oppilaisiin ja Berliinin koulukunnan jäseniin kuuluivat muun muassa Max Wertheimer, Kurt Koffka, Wolfgang Köhler ja Kurt Lewin. Köhlerin otettua psykologian instituutin johdon vuonna 1922 Berliinin koulukunnasta tuli hahmopsykologian (Gestalt-psykologia) koulukunta.
Jens Christian Skou
Jens Christian Skou (8. lokakuuta 1918 – 28. toukokuuta 2018) oli tanskalainen kemisti ja yksi vuoden 1997 Nobelin kemianpalkinnon saajista. Hänen merkittävyytensä perustuu Na/K-ATPaasin löytämiseen (1957).
Skou opiskeli lääketiedettä Kööpenhaminan yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1944. Hän sai tohtorinarvon vuonna 1954. Hän aloitti työskentelyn Aarhusin yliopistossa vuonna 1947 ja oli siellä biofysiikan professorina vuodesta 1977.
Skou jäi eläkkeelle Aarhusin yliopistosta vuonna 1988. Hän jakoi Nobelinsa kahden muun nykyajan merkittävimpiin kuuluvan kemistin, Paul D. Boyerin ja John E. Walkerin kanssa.
Rest in Sleaze
Rest in Sleaze on Crashdïetin esikoisalbumi, joka julkaistiin 20. elokuuta 2005. Albumi ylsi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 12. Albumi jäi yhtyeen perustajajäsenen ja laulajan Dave Lepardin viimeiseksi tämän kuollessa seuraavana vuonna.
Frances Bay
Frances Bay (o.s. Goffman, 23. tammikuuta 1918 – 15. syyskuuta 2011) oli kanadalainen näyttelijä. Hän esiintyi sivurooleissa muun muassa elokuvissa "Tyttö joka tiesi liikaa" (1978), "Karate Kid" (1984), "Big Top Pee-Wee" (1988) ja "Identtiset kaksoset" (1988). Eräs tunnetuimmista osista oli isoäidin rooli komediassa "Happy Gilmore – ammattilainen" (1996).
Grazin koulukunta
Grazin koulukunta oli Grazin yliopistossa toiminut kokeellisen psykologian ja objektiteorian koulukunta. Sitä johti Alexius Meinong, josta tuli yliopiston filosofian professori, ja joka perusti Grazin psykologisen instituutin vuonna 1894.
Meinongin oppilaisiin kuuluivat muiden muassa Stephan Witasek, Vittorio Benussi, R. Ameseder, Konrad Zindler, Wilhelm Maria Frankl, Eduard Martinak, Ernst Mally ja F. Weber. Koulukunnan jäseniin voidaan lukea myös Meinongin varhaisemmat oppilaat Christian von Ehrenfels, joka perusti hahmopsykologian (Gestalt-psykologia), sekä Alois Höfler ja Anton Oelzelt-Newin.
Daniela Ceccarelli
Daniela Ceccarelli (s. 25. syyskuuta 1975 Rocca Priora) on italialainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Ceccarelli voitti yllätyksellisesti super-G:n olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002. Hän on voittanut kaksi maansa mestaruutta mutta ei ole olympiavoittoaan lukuun ottamatta sijoittunut arvokisoissa kymmenen parhaan joukkoon eikä voittanut yhtään maailmancupin osakilpailua.
Pia Raanoja
Pia Raanoja (s. 22. elokuuta 1960) on Anjalankoskelta kotoisin oleva oopperalaulaja, diplomilaulaja, musiikin maisteri ja laulupedagogi. Hänen äänialansa on sopraano.
Raanoja on valmistunut Sibelius-Akatemiasta v. 1987. Hän opettaa laulua ja musiikinteoriaa. vuodesta 2007 -20110 hän toimi Riihimäen Naislaulajien johtajana. Hän on esiintynyt muun muassa Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Der Vlaamse Operassa Antwerpenissa ja suomalaisissa maakuntaoopperoissa, sekö eri orkestereiden solistina suomessa ja ulkomailla.
Raanoja tuli kolmanneksi 1984 Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa.
Raanoja asuu nykyisin Hollolassa.
George Shaw
George Shaw (10. joulukuuta 1751 Bierton Buckinghamshire–22. heinäkuuta 1813) oli englantilainen kasvitieteilijä ja eläintieteilijä.
Shaw opiskeli Magdalen Hallissa Oxfordissa, suorittaen tutkinnon (M.A.) 1772, jonka jälkeen hän aloitti lääkärinpraktiikan. 1786 hänestä tuli Oxfordin yliopiston kasvitieteen apulaislehtori. Hän oli yksi Linnean Societyn perustajista 1788 ja sai Royal Societyn jäsenyyden 1789.
Vuonna 1791 hän sai apulaisintendentin viran British Museumin luonnonhistorialliselta osastolta. 1806 hän seurasi Edward Whitaker Grayta intendentin virassa. Hän havaitsi, että useimmat Hans Sloanen museolle toimittamat näytteet olivat hyvin huonossa kunnossa. Lääketieteellinen ja anatominen materiaali toimitettiin museoon Royal College of Surgeonsista, mutta monet täytetyistä eläimistä ja linnuista olivat pilaantuneet ja ne täytyi polttaa. Museon maksama palkka oli niin vaatimaton, että Shawn oli elääkseen pakko käyttää paljon aikaa kirjoittamiseen ja kokoelmien hoito jäi retuperälle. Hänen apulaisensa Charles Konig tuli hänen seuraajakseen hänen kuoltuaan.
Shaw julkaisi erään Englannin ensimmäisistä selvityksistä tieteellisine nimineen useista yleisistä australialaisista eläimistä teoksessaan "Zoology of New Holland" (1794). Yhtenä ensimmäisistä tiedemiehistä hän tutki vesinokkaeläintä ja julkaisi siitä ensimmäisen tieteellisen kuvauksen "The Naturalist's Miscellany"ssa 1799.Shaw kuvaili ja nimesi muun muassa punahelttamesikon ("Anthochaera carunculata"), myskilurikin ("Glossopsitta concinna") ja pikkulurikin ("Glossopsitta pusilla").
Georgi Danelija
Georgi Nikolaevitš Danelija (; s. 25. elokuuta 1930 Tbilisi) on georgialaissyntyinen elokuvaohjaaja, joka tuli kuuluisaksi kaikkialla Neuvostoliitossa "surullisilla komedioillaan".
Danelija opiskeli arkkitehdiksi Moskovassa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Romanssi Moskovassa" (1964), "Haukka" (1977), "Syysmaraton" (1979) ja "Kin-dza-dza!" (1986).
Danelija on tehnyt monien elokuviensa käsikirjoitukset itse, mutta kirjoittanut myös muille ohjaajille. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1990.
Liikenne Vuorela
Liikenne Vuorela on miehikkäläläinen vuonna 1939 perustettu linja-autoyritys, jonka liikennöintialue on Hamina, Miehikkälä ja Lappeenranta. Yritys liikennöi noin 25 autolla.
Liikenne Vuorelalla on Volvo-, Scania- ja Mercedes-Benz -merkkisiä linja-autoja. Autojen väritykset ovat sini-vihreä-harmaa ja kokovihreä.
The Unattractive Revolution
The Unattractive Revolution on ruotsalaisen rockyhtye Crashdïetin toinen albumi, joka julkaistiin 3. lokakuuta 2007. H. Olliver Twisted tuli korvaamaan yhtyeen alkuperäisen laulajan Dave Lepardin vuoden 2007 alussa Lepardin kuoltua vuonna 2006.
Albumi nousi Ruotsissa Sverigetopplistanin sijalle 11.
Onnenpäivä
Onnenpäivä on Kauko Röyhkä & Nartun neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983. Kannessa esittäjänä on Kauko Röyhkä, Narttu mainitaan vain takakannessa. Koska Kauko Röyhkän & Nartun ensimmäiset kolme levyä eivät olleet olleet myynti- saati arvostelumenestyksiä ja lähes kaikki Röyhkän kolmen edellisen vuoden aikana tekemä oli haukuttu - mikä oli ollut tälle henkisesti raskasta aikaa - bändi päätti ottaa uudelle levylle "vain rakkaus- ja lapsuusaiheisia lauluja, jotka eivät ärsyttäisi ketään." Jos Onnenpäivä olisi haukuttu, olisi Röyhkän musiikillinen ura päättynyt siihen.
Media ja rock-piirit alkoivat levyn ilmestymisen jälkeen yhtäkkiä kehua bändiä. Vaikka levy myikin ilmestyessään vain noin 4 000 kappaletta, yhtyeestä tuli nopeasti opiskelijaklubien yleisömagneetti. Levyn ilmestymisen jälkeen Mats Huldén erosi bändistä ja Jari Paulamäki tuli tilalle. Tämä oli jo soittanut yhtyeessä "Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet" -levyllä.
Albumista julkaistiin "Lauralle" -levyn kanssa yhteinen CD-versio vuonna 1987.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kauko Röyhkä, ellei toisin mainittu.
Münchenin fenomenologia
Münchenin fenomenologia viittaa joukkoon filosofeja, psykologeja ja fenomenologeja, jotka työskentelivät ja suorittivat tutkimuksiaan Münchenissä 1900-luvun alkupuolella, kun Edmund Husserl julkaisi pääteoksensa "Logische Untersuchungen" (”Loogisia tutkimuksia”) ja pani alulle koko fenomenologisen liikkeen. Münchenin fenomenologien ajatuksia kuvaa nimitys ”olemusten fenomenologia”.
Koulukunta sai alkunsa, kun osa Theodor Lippsin oppilaista, jotka olivat muodostaneet psykologisen yhdistyksen "Psychologische Verein", saivat innoitusta Husserlin teoksesta ja ottivat sen filosofian tekemisen ohjenuoraksi. Heihin lukeutuivat tunnetuimpina Adolf Reinach, Johannes Daubert ja Alexander Pfänder. Noin vuonna 1905 monet Lippsin oppilaat päättivät Daubertin johdolla jättää Münchenin ja suunnata kohti Göttingeniä opiskellakseen Husserlin oppilaana. Tähän on usein viitattu nimellä ”müncheniläisten Göttingenin valtaus”.
Vuonna 1912 Münchenin fenomenologit Reinach, Pfänder, Max Scheler ja Moritz Geiger perustivat kuuluisan "Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung" (”Filosofisen ja fenomenologisen tutkimuksen vuosikirja”) -julkaisun, jonka päätoimittajana Husserl toimi.
Husserlin julkaistua teoksen "Ideen" vuonna 1913 monet fenomenologit ottivat kriittisen asenteen hänen uusia teorioitaan kohtaan. Monet Münchenin fenomenologian edustajat ottivat etäisyyttä Husserlin transsendentaaliseen fenomenologiaan ja pitäytyivät aiemmassa "Logische Untersuchungen" -teoksen realistisessa fenomenologiassa.
Lauralle
Lauralle on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1984. Albumista julkaistiin "Onnenpäivä"-levyn kanssa yhteinen CD-versio vuonna 1987.
Levyn nimikappale "Lauralle" on edelleen toivotuimpia lauluja Röyhkän keikoilla. Röyhkä taustoittaa kappaletta vuonna 2004:
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kauko Röyhkä ellei toisin mainittu.
Tétouan
Tétouan (, , ) on kaupunki Marokon pohjoisosassa. Se on Marokon ainoa Välimeren satama, ja sijaitsee noin 60 kilometriä Tangerista itäkaakkoon. Se on ollut merkittävä liikennepaikka 700-luvulta alkaen, sillä liikenne Andalusiasta Marokkoon kulki sen kautta. Kun espanjalaiset karkottivat maurit maastaan, Andalusiasta tulleet siirtolaiset rakensivat ison osan siitä mikä on nykyisin Tétouanin vanhakaupunki. Se on tiivis alue ja säilynyt varsin koskemattomana. Tétouan oli Espanjan Marokon pää- ja suurin kaupunki. Vuonna 2004 kaupungissa laskettiin asuvan 320 539 henkeä.
Tétouanin vanhakaupunki eli medina on Unescon maailmanperintöluettelon kohde.
Caroline, No
Caroline, No on Brian Wilsonin soolokappale, joka julkaistiin Beach Boysin albumilla "Pet Sounds" vuonna 1966. "Pet Soundsia" pidetäänkin miltei Wilsonin soolotyönä, sillä hän sävelsi ja tuotti levyn kaikki kappaleet itse sekä suunnitteli laajat orkesteriosuudet ja sovitukselliset kokonaisuudet, kun muut yhtyeen jäsenet olivat kiertueella.
"Caroline, No" on hidas balladi, jonka Brian Wilson teki viestiksi Caroline-nimiselle naiselle. Kappale alkaa riveillä "Where did your long hair go, Where is the girl I used to know", joilla Wilson viittaa naisen luonteen muuttumiseen. Kappaleessa on surullinen melodia ja rikas sovitus, ja siitä on muodostunut yksi "Pet Soundsin" tunnetuimmista sävelmistä. "Caroline, No" soi Pet Soundsin viimeisenä kappaleena päättyen psykedeeliseen ääniefektiin, jossa kuullaan Brian Wilsonin koiran haukkumista ja saapuvan junan ääntä. Wilson on sanonut kappaleen olevan oma suosikkinsa levyllä.
Maa on voimaa
Maa on voimaa on Kauko Röyhkän & Nartun 6. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaatissa vuonna 1985. Jälkimmäinen sisältää myös singlekappaleet "Paska kaupunki" ja "Tuhlausta".
Lauralle -levyn siivittämän keikkasuosion vuoksi Kauko Röyhkä & Narttu sai kuulla olevansa tyttöjen bändi. Vastavetona bändi päätti tehdä seuraavasta levystä rankemman "eli enemmän tylyä rokkia ja kyynisiä sanoituksia". Bändi oli viimein saavuttanut sellaisen aseman, jossa he saattoivat ylpeillä pohjoisilla juurillaan.
Levyn kansikuvaksi Mattila ja Röyhkä etsivät ensin halpaa, luontoaiheista maalausta "joka olisi jollakin sopivan epämääräisellä tavalla tuonut mieleen vanhan ajan pohjoisen." Mattila näki kuitenkin Ilta-Sanomissa jutun kahdesta oululaispojasta, jotka olivat pelastaneet vammaisen hukkumasta tulvaojaan. Valokuvan toinen poika oli näyttänut jurolta ja umpimieliselta ja takkikin oli kuin suoraan 1960-luvulta. Takakanneksi päätyi Pellon Orajärven kartta, koska Röyhkän poikavuosien innoittaja kirjailija Timo K. Mukka oli Orajärveltä kotoisin.
Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2000.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Volubilis
Volubilis on arkeologinen kaivauskohde Marokossa lähellä Meknesiä. Siellä on alueen parhaiten säilyneitä muistoja roomalaisvallan ajalta. Volubilis on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 1997.
Antiikin aikana Volubilis oli Rooman Afrikasta valloittamien alueiden länsiosan tärkeimpiä kaupunkeja. Se rakennettiin noin vuonna 40. Samalla paikalla oli luultavasti ollut karthagolaisten asuinpaikka aikaisemmin.
Rauniot vahingoittuivat vuoden 1755 maanjäristyksessä.
Frances Dafoe
Frances Helen Dafoe CM, O.Ont (17. joulukuuta 1929 Toronto – 23. syyskuuta 2016) oli kanadalainen taitoluistelija. Hän kilpaili 1950-luvulla parinsa Norris Bowdenin kanssa. Pari saavutti paitsi maailman-, Pohjois-Amerikan- ja Kanadan-mestaruudet, myös hopeamitalin vuoden Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956.
Dafoesta tehtiin vuonna 1991 Order of Canadan jäsen. Dafoe kuuluu myös Canadian Sports Hall of Fameen, Canadian Olympic Hall of Fameen ja Skate Canada Hall of Fameen.
Dafoe kuoli 86-vuotiaana 23. syyskuuta 2016.
Tony Asher
Tony Asher on yhdysvaltalainen sanoittaja, joka kirjoitti yhdessä Brian Wilsonin kanssa useita tekstejä Beach Boysin legendaariselle Pet Sounds-albumille. Asherin rooli oli hänen itsensä mukaan työskennellä Brian Wilsonin sanoittajaparina ja "löytää kappaleisiin oikeat sanat." Wilson tiesi laulujen teemat ja sen mitä niillä haluttiin sanoa, ja Asher auttoi häntä löytämään tarkoituksiin sopivat sananmuodot.
Maitojuusto
Maitojuusto on vanha suomalainen tuorejuusto, jota käytetään esimerkiksi leivän päällä. Maitojuusto on valmistettu pelkistetyimmillään maidosta ja juustojuoksuttimesta sekä suolasta.
Maitojuustolle ominainen koristeellinen muoto tehdään perinteisesti puisella juustokehällä.
Ohraryynipuuro
Ohraryynipuuro on suomalaisen joulupuuron alkuperäinen ja ikivanha versio. Puuro oli ennen keitettävä ryyneistä, sillä jauhopuuron uskottiin tuovan katovuoden. Ryynipuuro taas takasi hyvän sadon. Riisipuuro syrjäytti ohraryynipuuron joulupuurona 1800-luvulla.
Punahelttamesikko
Punahelttamesikko ("Anthochaera carunculata") on naakan kokoinen, mettä syövä australialainen varpuslintu. Alun perin lajin kuvaili englantilainen John White kirjoituksessaan "Journal of a Voyage to New South Wales" (1790).
Punahelttamesikon pituus on noin 35 cm ja se on mesikoiden heimon suurikokoisia lajeja. Höyhenpuku on vatsapuolelta pähkinähakkimaisen harmaanruskean ja valkoisen kirjava, yläpuolelta kirvismäisen viiruinen. Vatsassa sillä on keltainen laikku ja kaulan sivuilla erikoinen pieni vaaleanpunainen heltta. Silmät ovat punaiset.
Laji esiintyy vain Australiassa, idästä Uudesta Etelä-Walesista Länsi-Australian lounaisosiin ja Tasmaniaan. Lajin esiintymisalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Laji elää avoimissa metsissä ja myös asutuksen tuntumassa.
Punahelttamesikon pesä on risuista ja lehdistä laadittu ja sijaitsee 2–16 metriä maanpinnan yläpuolella. Munia on yleensä kaksi tai kolme. Pesällään se voi olla hyvin aggressiivinen muita lintuja ja ihmisiä kohtaan.
Meden lisäksi punahelttamesikko syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Ambohimanga
Ambohimanga on kuninkaallinen rauniokukkula Madagaskarin saarella, 21 kilometriä Antananarivon kaupungista pohjoiseen. Siellä on hautapaikkoja ja kaupungin rauniot. Madagaskarilaiset pitävät kukkulaa valtionsa syntypaikkana, joten sillä on tärkeä kansallinen merkitys. Kukkula on Unescon maailmanperintökohde.
Rusupiirakka
Rusupiirakka on karjalainen perinneruoka. Ruokalajilla on useita nimiä, joista tunnetuimpia rusupiirakan lisäksi ovat hakkoopiirakka, lohkopiirakka ja lohkokukko. Suojärvellä päin rusupiirakkaa sanottiin mökköpiirakaksi.
Yleisimmin rusupiirakka tehdään perunasta. Perunat voidaan hakata hienoksi hakkelukseksi, mutta myös perunaviipaleista tehdään rusupiirakkaa. Lanttukin on suosittu täyte. Koivistolaisten reseptissä leivinpaperille kaulitun ruistaikinalevyn päälle laitetaan täytteeksi silputtua siankylkeä perunoiden ja suolan ohella. Päälle nostettava piirakan kuorilevy on hieman pohjalevyä pienempialaisempi, sillä pohjalevystä valmistetaan myös piirakan reunat. Reunat kostutetaan vedellä, ja kansi tiivistetään pohjaosaan. Kanteen pistellään reikiä haarukalla ennen paistamista. Paistamisen loppulla piirakan kuorta voi voidella voilla; kypsä piirakka voidellaan sen tultua uunista. Voipaperilla peitelty piirakka saa tekeytyä vielä pyyhkeen alla tunnin pari ennen tarjoilua.
Lohkopiirakan täytteenä käytetään myös ohraryynejä. Seiskarissa lohkokukkoon on saatettu panna sieniä ja sipulia. Silloin kukosta tehdään puolikuun mallinen. Yleensä hakkoopiirakka on neliskanttinen suljettu piirakka.
Uunijuusto
Uunijuusto on suomalainen perinneruoka, jossa ternimaito hyydytetään kuumentamalla se uunissa. Uunijuusto on valmis, kun sen pinta on kauniin ruskea ja seos täysin hyytynyt. Ruokaa tarjoillaan usein jälkiruokana. Uunijuusto sopii myös alku- tai cocktailpalaksi anjoviksen tai mädin kanssa.
Hankaluutena on saada ternimaitoa.
Klaus Haapaniemi
Klaus Haapaniemi (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kuvittaja ja suunnittelija, joka asuu Lontoossa. Hän on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista graafiseksi suunnittelijaksi. Haapaniemi valittiin vuoden graafikoksi 2008.
Haapaniemi on tehnyt töitä niin suomalaisille yrityksille, kuten Marimekko ja Iittala, kuin ulkomaisillekin tuotemerkeille, esimerkiksi Dieselille ja Levi’sille. Hän on tehnyt sarjakuvia ja kuvittanut Rosa Liksomin tarinoita kokoelmaan "Giants". Hän on toiminut italialaisen muotitalon Bantamin luovana johtajana.
Kansainvälinen trenditoimisto WGSN pitää häntä ”yhtenä aikamme merkittävimmistä nousevista suunnittelijoista ja kuvittajista”.
Tyyliinsä Haapaniemi on saanut vaikutteita paitsi suomalaisesta perinteestä ja Kalevalasta, myös slaavilaisesta ja japanilaisesta kulttuurista. Hän sanoo ideoidensa synnystä: ”Olen keksinyt uudestaan klassiset kuviot, sellaiset tyylit kuin venäläinen avantgarde, joka perustuu hyvin geometriseen muotokieleen.” Hän sanoo myös että ideoita syntyy kadulla kävellessä mutta toisaalta niiden juuret ovat hänen lapsuudessaan. Hänen suosikkejaan pohjoismaisista suunnittelijoista ovat Alvar Aalto, Oiva Toikka ja Tove Jansson.
Rosvopaisti
Rosvopaisti on suomalainen ruoka. Paistin voi valmistaa lähes minkä eläimen lihasta tahansa, kuten sian, naudan, lampaan, poron tai hirven lihasta.
Rosvopaisti kypsennetään noin puolen metrin syvyisessä kuopassa. Kuopan pohjalle ja reunoille asetellaan kiviä, joiden päälle tehdään nuotio. Tulen annetaan palaa reippaana noin 3–4 tuntia, minkä jälkeen hiillos lapioidaan pois ja paisti asetetaan kuoppaan. Paisti on ensin kääritty märkään voipaperiin, runsaaseen folioon ja vielä märkään sanomalehtikerrokseen (pari kokonaista lehteä).
Nostoverkon käyttö helpottaa paistin nostoa ehjänä montusta. Paisti peitetään noin 5 sentin kerroksella hiekkaa, jonka päälle hiillos kaadetaan. Tulta pidetään yllä vielä jokunen tunti. Paistoaika on noin puolitoista tuntia per kilo, vähintään. Rosvopaistin valmistus vie kaikkiaan noin 8–12 tuntia, riippuen paistin koosta.
Kirjailija Veikko Huovinen teki työläästi valmistettavan rosvopaistin nykyaikaina kuuluisaksi kirjoittamalla humoristisen kirjan "Lampaansyöjät", jonka perusteella tehtiin Seppo Huunosen ohjaama samanniminen elokuva.
Rosvopaistia tehdään Suomessa pienehköjen kesätapahtumien juhlaruoaksi. Muun muassa ruoanlaiton opettamiseen erikoistuneet Martat tekevät rosvopaistia.
Klaus Rifbjerg
Klaus Rifbjerg (15. joulukuuta 1931 Kööpenhamina – 4. huhtikuuta 2015) oli tanskalainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1967 Tanskan akatemian jäsen.
Rifbjerg syntyi Kööpenhaminassa. Hän opiskeli englannin kieltä ja kirjallisuutta Kööpenhaminassa ja vuoden Yhdysvalloissa. Hänen läpimurtoteoksensa oli "Den kroniske uskyld" (1958), josta on tehty myös elokuvaversio.
Rifbjergille myönnettiin useita palkintoja, kuten Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto (1970) ja Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto (1999). Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto myönnettiin romaanista "Anna (jeg) Anna".
Angel Down
Angel Down on laulaja Sebastian Bachin viides sooloalbumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2007.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 191.
Palo (Kokkola)
Palo on kylä Kokkolan kaupungin pohjoispuolella. Se rajautuu valtatiehen 8, Perhonjokeen, Puntusharjuun ja mereen jokisuussa. Palon naapurikyliä ovat valtatien toisella puolella Jokilaakso, Puntusharjun takana Rytimäki ja joen toisella puolella Rödsö.
Palo oli vielä vuonna 2000 rauhallinen maalaiskylä, mutta kaavoituksen, asfaltin ja katuvalaistuksen myötä rauhallinen kylätie on vilkastunut. Palossa on myös Jokilaakson koulu.
Julia Varady
Julia Varady (s. 1. syyskuuta 1941) on saksanunkarilainen sopraano. Hän aloitti viulunsoiton kuusivuotiaana, mutta siirtyi 14-vuotiaana lauluun, jossa hänelle antoi varhaista opetusta Emilia Popp.
Varady debytoi Clujissa mezzosopraanona vuonna 1962. Hän on tulkinnut laajasti eri aikakausien repertoaaria Wolfgang Amadeus Mozartista ja romantikoista Aribert Reimanniin.
Varady on ollut vuodesta 1977 naimisissa itseään kuusitoista vuotta vanhemman baritoni Dietrich Fischer-Dieskaun kanssa. Mies jäi eläkkeelle laulu-uraltaan vuonna 1993.
Mackenzie Bowell
Sir Mackenzie Bowell (27. joulukuuta 1824 – 10. joulukuuta 1917) oli Kanadan viides pääministeri 21. joulukuuta 1894 – 27. huhtikuuta 1896. Hän syntyi Englannissa ja muutti vuonna 1832 perheensä mukana Kanadaan, jossa työskenteli myöhemmin Bellevillen kaupungin sanomalehdessä. Bowell liittyi Kanadan konservatiiviseen puolueeseen 27-vuotiaana.
Anna Sorainen
Anna Leena Sorainen (o.s. Savela, s. 1972) on suomalainen televisiotoimittaja, yrittäjä, viestintäkonsultti ja televisiojuontaja. Vuodesta 2007 alkaen hän on toiminut Viestintä Ground Oy -nimisen viestintätoimiston toimitusjohtajana ja ProCom - Viestinnän ammattilaiset ry:n johtokunnan puheenjohtajana vuoden 2011 loppuun asti. Sorainen on koulutukseltaan toimittaja. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa tiedotusoppia vuosina 1991-1998.
Sorainen oli 1990-luvun alussa Yleisradion urheilutoimituksen ensimmäinen naistoimittaja. Hän teki töitä noin kymmenen vuotta Yleisradion ja Nelosen urheilu- ja ajankohtaistoimittajana.
Vuosina 2001–2005 Sorainen toimi Suomen Olympiakomitean viestintäpäällikönä. Sen jälkeen hän ryhtyi Kimi Räikkösen PR- ja mediakonsultiksi. Tässä tehtävässä Sorainen toimi noin vuoden ajan.
Vuosina 2005–2007 Sorainen toimi media- ja markkinointiyritys Publicis Helsinki Oy:ssä viestinnästä ja sponsoroinnista vastaavana johtajana.
Anna Sorainen oli seitsemän vuotta naimisissa Samuel Soraisen kanssa ja heillä on kaksi poikaa. Sorainen puhuu sujuvasti englantia ja ranskaa.
Dipolimomentti
Dipolimomentti μ on varauksen "Q" suuruus toisessa dipolin päässä kerrottuna varausten välimatkalla:
Dipolimomentin yksikkö on Debye, D ja edelleen "1D = 3,336 x 10 Cm", missä Cm on coulombimetriä.
Tytti Paavolainen
Tytti Paavolainen (o.s. Korhonen, 12. helmikuuta 1937 – 1. marraskuuta 2008 Helsinki) toimi Yleisradiossa radiotoimittajana. Hän teki lukuisia äänitteitä muun muassa "Vaahteramäen Eemeli"- ja "Uppo-Nalle"-kirjoista.
Tytti Paavolainen sai Suomen arvostelijain liiton Kritiikin kannukset -palkinnon vuonna 1971.
Hän oli näyttelijä Sara Paavolaisen äiti.
Sean Stewart
Sean Stewart (s. 2. kesäkuuta 1965, Lubbock, Texas) on yhdysvaltalais-kanadalainen science fiction- ja fantasiakirjailija. Hänen romaaneistaan on suomennettu "Matkijalintu" (1998) ja "Kehä" (2004).
Stewart on myös suunnitellut vuorovaikutteista fiktiota muun muassa Microsoftin ja Nine Inch Nails -yhtyeen mainoskampanjoihin. Yhdessä Jordan Weismanin kanssa tehty "Cathyn kirja" (2006) yhdistelee erilaisia kerronnan muotoja ja laajentaa tarinan sivujen ulkopuolelle. Kirja sisältää piirroksia sekä irtotaskun, jossa on tapahtumiin liittyvää oheisaineistoa.
Roadhawks
Roadhawks on Hawkwindin kokoelma-albumi vuodelta 1976. Se käsittää vuodet 1970-1975. Kokoelman on koostanut yhtyeen johtohahmo, kitaristi-laulaja Dave Brock. Albumin kappaleet on miksattu yhteen, väleillä ei ole taukoa. Albumia ei ole julkaistu virallisesti CD-muodossa. Alkuperäisen painoksen mukana tuli "Roadhawks"-posteri.
A-puoliB-puoli
Dōgen
Dōgen Zenji (; 19. tammikuuta 1200, Kioto – 22. syyskuuta 1253, Kioto) oli japanilainen filosofi ja zenbuddhalaisen sōtō-koulukunnan perustaja. Hänen katsotaan tuoneen kyseisen suuntauksen Kiinasta. Dōgen oli aikansa uskonnollisen elämän keskeisiä hahmoja.
Dōgen syntyi aatelisperheeseen, mutta joutui orvoksi seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli buddhalaisuutta Tendai-lahkon temppelissä Hieivuorella ja teki vuosina 1223–1227 opintomatkan Kiinaan, jossa hän tutustui zenmeditaatioon ja saavutti valaistumisen. Palattuaan Japaniin hän levitti tietämystä zenistä ja vietti viimeiset vuotensa Eihei-jin temppelissä Fukuin lähistöllä.
Dōgenin pääteos on yli 20 vuoden aikana muotonsa saanut "Shōbōgenzō", jossa on 95 kappaletta. Hän kirjoitti myös monia muita teoksia.
Masters of the Universe (albumi)
Masters of the Universe on Hawkwindin kokoelma vuodelta 1977. Periaatteessa se on jatko-osa edellisvuonna ilmestyneelle "Roadhawks"-kokoelmalle.
A-PuoliB-Puoli
Walahfrid Strabo
Walahfrid Strabo (808/809 – 18. elokuuta 849) oli frankkilainen munkki ja kirjailija, jonka työ on teologista, historiallista ja runollista. Hän hukkui neljänkymmenen ikävuoden paikkeilla Loireen.
Repeat Performance
Repeat Performance on Hawkwindin kokoelma-albumi, joka käsittää yhtyeen Charisma-levy-yhtiölle tekemää materiaalia vuosilta 1976-1979.
Janne Tähkä
Janne Tähkä (s. 27. syyskuuta 1970) on suomalainen salibandyn entinen huippupelaaja. Hänen pelipaikkansa oli virallisesti puolustaja. Hän on edustanut muun muassa Team Botby'tä, HIFK:ta, Josbaa, SSV:tä ja SPV:tä. Hänet tunnettiin näyttävistä ilmaveiveistä, jossa pallo ei irtoa lavasta, vaikka lapa nouseekin lattiasta. Tähkä nousi nopeasti lajinsa huipuksi vaikka aloitti lajin pelaamisen vasta 24-vuotiaana. Tätä ennen Tähkä pelasi jääkiekkoa.
Pikku enkeli
Pikku enkeli on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 7. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP-, C-kasetti- että CD-formaatissa vuonna 1986. Jälkimmäinen sisältää lisäksi live-osuuden, joka on kahta viimeistä kappaletta lukuun ottamatta sisällytetty myös Röyhkän samana vuonna julkaisemalle "Kulta-aika"-kokoelmalle. Näistä jälkimmäinen, "Kotona taas", on mukana yhtyeen "Olennainen välittyy" -livealbumilla. C-kasetti (Euros Records SIC-1029) sisälsi bonuskappaleet "Paska kaupunki" ja "Tuhlausta". Kaksi edellä mainittua sekä "Kovat pojat" julkaistiin alun perin "Paska kaupunki" -ep:llä.
Albumista julkaistiin vuonna 2000 remasteroitu CD-versio, jossa ei ole bonusraitoja.
Levyn kansikuvassa Jukka-Pekka on äitinsä kanssa Tuiran uimarannalla Oulussa.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A2 "Laulujen nainen" säv. ja san. Kauko Röyhkä ja Maritta Kuula. Sovitukset Kauko Röyhkä & Narttu.
Artur Sirk
Artur Sirk (25. syyskuuta 1900 – 2. elokuuta 1937) oli Viron vapaussoturiliikkeen johtajia.
Sirk otti osaa Viron vapaussotaan ja pysyi armeijassa aina vuoteen 1926, jolloin ryhtyi lakimieheksi. Vuonna 1929 hän perusti oikeistoradikaalin Viron vapaussotureiden liiton kenraali Andres Larkan kanssa. 1930-luvulla liike alkoi vaatia siirtymistä vahvan johtajan malliin. Vapsien kannatus kasvoi ja näytti siltä että Larka valittaisiin vuoden 1934 vaaleissa Viron "riigivanemiksi". Tuolloin Konstantin Päts käytti uusi valtaoikeuksiaan ja julisti maan poikkeustilaan ja lykkäsi vaaleja. Vapsien johtajat vangittiin ja tuomittiin lyhyisiin vankeusrangaistuksiin.
Sirk pääsi pakoon Suomeen, jossa hän juoni mm. Sinimustat-liikkeen johtohahmojen kanssa vallankaappausta Pätsin syrjäyttämiseksi. Yritys keskeytyi kun Viron agentit saivat siitä vihiä ja pidättivät suunnittelijat.
Sirk lähti Suomesta ja asettui lopulta Luxemburgin. Hän kuoli pudottuaan Echternachissa hotellihuoneen ikkunasta. Luxemburgin viranomaiset totesivat syyn itsemurhaksi. Useat virolaiset historioitsijat uskovat Viron agenttien olleen asialla. Artur Sirk haudattiin Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle ja hänen ruumiinsa siunauksen toimitti Elias Simojoki.
Artur Sirk oli Tarton Yliopiston korporaatio (osakunta) Korp! Sakalan jäsen. Coetus (jäseneksi) 1922-2.
Kulta-aika (albumi)
Kulta-aika on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän toinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1986. Levyllä oleva live-osuus löytyy myös Röyhkän samana vuonna julkaistulta "Pikku enkeli" -albumilta.
Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 1990.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Kauko Röyhkä sekä sovittanut Kauko Röyhkä ja Narttu, ellei toisin mainittu. D-puolen kappaleet on äänitetty livenä Tampereen Yo-talolla 3. heinäkuuta 1986.
Nicolas Chamfort
Sébastien-Roch Nicolas de Chamfort (6. huhtikuuta 1741 – 13. huhtikuuta 1794) oli aforismeistaan tunnettu ranskalainen kirjailija. Hän istui Ranskan akatemiassa (6. tuoli) vuodesta 1781 itsemurhaansa 1794.
Atsinananan sademetsät
Atsinananan sademetsät Madagaskarin itäosassa ovat Unescon maailmanperintökohde. Ne levittäytyvät kuuteen kansallispuistoon. Metsät ovat tärkeä jäänne Madagaskarin luonnon ja geologian historiasta. Saari on irtautunut Afrikan mantereesta yli 60 miljoonaa vuotta sitten, ja sen kasvi- ja eläinkunta on kehittynyt siitä lähtien eristyksissä. Atsinananan metsissä 80–90 prosenttia lajeista on endeemisiä. Metsissä elää monia uhanalaisia eläinlajeja, muun muassa ainakin 25 eri makilajia. Alueen eläinlajeista 72 on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisten lajien luettelossa.
Maailmanperintökohteeseen kuuluu 13 erilistä aluetta, jotka kuuluvat seuraaviin kansallispuistoihin
Kansallispuistojen ulkopuolella suurin osa Madagaskarin metsistä on jo hakattu – alkuperäisestä metsäalasta on jäljellä enää 8,5 prosenttia ja siitä suurin osa kuuluu Atsinananan kansallispuistoihin.
Iivari Ellilä
Iivari Johannes Ellilä (käytti Saksassa nimeä Elling), (1. joulukuuta 1892 Kuivaniemi – 18. huhtikuuta 1918 Vesilahti) oli filosofian ylioppilas ja jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat poliisikonstaapeli Lauri Juho Ellilä ja Liisa Jääskö. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassisesta lyseosta vuonna 1913 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opiskelujaan hän jatkoi Helsingin yliopiston maanviljelys-taloudellisella osastolla vuosina 1913–1914.
Ellilä liittyi vapaaehtoisena Pfadfinder-kurssille Saksassa jääkärikoulutusta antavaan yksikköön, joka myöhemmin nimettiin Jääkäripataljoona 27:ksi. Hän kirjautui Holsteinissa sijaitsevalle leirialueelle Lockstedt lageriin 8. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 4. komppaniaan. Hän otti osaa asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluihin. Rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti sotakoulun A-kurssilla Libaussa vuonna 1917.
Ellilä organisoi tammikuussa 1918 Kuivaniemellä Mursun talosta käsin Suomen sisällissotaan (Ellilän katsantokannan mukaan vapaussotaan) pienen joukon miehiä. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä 2. Krenatöörirykmentin 2. Savon pataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Moisiossa (Lempäälä), Tampereella ja Vesilahdella, missä kaatui taistelussa 18. huhtikuuta 1918 ja kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kuivaniemellä. Hän menehtyi kiväärin kuulasta kaulaan ja hänet on haudattu Kuivaniemen hautausmaan kirkkotarhaan.
Kuivaniemen sankarihautausmaalle on pystytetty muistomerkki Ellilälle jonka Kuivaniemen kunnanvaltuusto kustansi (3 000 markkaa) 24.3.1919 tekemällä päätöksellä. Muistomerkin teksti kuuluu:
”"Jääkäri-yliluutnantti Iivari Johannes Ellilä"
"Syntynyt Kuivaniemellä 18 1/12 92, Kaatui vapaustaistelussa Vesilahdella 19 18/4 18."
"Muistosi elää!"
"Sankari nukkuvi työnsä hän täytti"
"Kunnian kentillä kuntonsa näytti"
"Sankaritekoja tehdä hän ehti"
"Urho tää uljan, reipas ja rehti"”
Joka kesä Kuivaniemen Kotiseutuyhdistys laskee seppeleen Ellilän haudalle.
Kalle Ekvall
Kalle Edvin Ekvall (22. tammikuuta 1890 Tyrvää – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli käynyt kansakoulun ja työskenteli Tyrväällä työmiehenä ennen jääkäriksi Saksaan lähtöään. Hänen äitinsä oli Karoliina Fredrika Ekvall.
Ekvall kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Aa-joen ja Riianlahden taisteluissa. Riianlahden taisteluissa hän haavoittui 25. marraskuuta 1916. Hänen ylennettiin Hilfsgruppenführeriksi 31. toukokuuta 1917 ja jääkärivaravääpeliksi 11. helmikuuta 1918. Suomeen hän saapui jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918, Vaasaan.
Suomen sisällissodassa hän palveli joukkueenjohtajana 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniassa, jonka riveissä hän kaatui Kalevankankaalla Tampereen valtauksen yhteydessä. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Tyrväällä. Hänet on haudattu Tyrvään vanhalle hautausmaalle valkoisten sankarihautaan.
Tsingy de Bemarahan luonnonsuojelualue
Tsingy de Bemarahan luonnonsuojelualue sijaitsee Madagaskarilla, lähellä saaren länsirantaa.
Siellä on erikoisen muotoisia karstikallioita, hyvin säilynyttä mangrovemetsää ja uhanalaisia puoliapinoita. Alue on osa UNESCOn maailmanperintöä jo vuodesta 1990. Unescon statuksen saamisen jälkeen puistoa on laajennettu, ja sen eteläosassa pääsevät vierailijat käymään. Pohjoisosa on tiukemmin rauhoitettu.
Puisto on saanut nimensä tsingyistä eli terävistä kalkkikivilohkareista. Suurimmat niistä ovat 50 metriä korkeita. Tsingyjen välissä on rotkolaaksoja, joissa kasvit ja eläimet ovat saaneet elää rauhassa.
Torsten von Essen
Torsten Harald Edvard von Essen (13. tammikuuta 1892 Jepua – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkäriluutnantti, joka kaatui Tampereen taistelussa Suomen sisällissodassa. Von Essenin vanhemmat olivat asemapäällikkö Edvard Vilhelm von Essen ja Agnes Amanda Nordgren. Hän kävi viisi luokkaa Vaasan suomalaista reaalilyseota ja oli harjoittelijana Mäntän paperitehtaassa.
Von Essen kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Riianlahden ja Aa-joen taisteluissa. Hän suoritti Libaussa sotakoulun B-kurssin. Suomeen hän palasi jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 Vaasaan.
Suomen sisällissodassa von Essen palveli 4. jääkäripataljoonassa sekä myöhemmin myös 6. jääkäripataljoonassa, jonka riveissä hän kaatui Tampereen valtauksessa.
von Essen ylennettiin Hifsgruppenführeriksi 1. lokakuuta 1916, Gruppenführeriksi 4. lokakuuta 1917, ja luutnantiksi 11. helmikuuta 1918.
Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu von Essenin perhehautaan Jepualle.
Herbert af Forselles
Adolf Herbert Alexander af Forselles (28. elokuuta 1895 Helsingin pitäjä – 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoinen) oli Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut suomalainen jääkäriluutnantti.
Af Forselles kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 4. syyskuuta 1915. Hänen johtamansa rakuunajoukkue osallistui Kuhmoisten taisteluun, jossa hän kuoli luodin lävistettyä hänen sydämensä. Hänen sanottiin juuri ennen kuolemaansa kohottaneen miekkansa joukkueen kärjessä huutaen "eteenpäin rakuunat". Kuollessaan af Forselles oli naimaton ja kirjoilla Espoossa. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle luterilaiselle hautausmaalle.
Kunniamerkeistä af Forselles sai neljännen luokan vapaudenristin, vapaussodan muistomitalin ja jääkärimerkin.
Lauri Kantola
Lauri Kantola (19. huhtikuuta 1908 Reisjärvi – 13. huhtikuuta 1990 Espoo) oli suomalainen kommunistipoliitikko, kansanedustaja ja toiminnanjohtaja. Kantola toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1962–1975. Kantola työskenteli 1930-luvulta alkaen monissa eri tehtävissä kommunistisissa ja kansandemokraattisissa järjestöissä. Hän kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan vuosina 1951–1969 ja 1978–1982.
Kantola työskenteli 1920-luvulla maa-, metsä- ja uittotöissä. Synnyinseudullaan hänet tunnettiin tuohon aikaan aktiivisena työväenliikkeen edustajana. Hän oli perustamassa Reisjärven ensimmäistä varsinaista urheiluseuraa, Reisjärven Voimaa. Vuonna 1926 hän liittyi SKP:hen. Kantola oli kahdesti vangittuna poliittisen toimintansa johdosta, vuosina 1929–1933 ja 1941–1944. Vuosina 1933–1938 Kantola opiskeli Kansainvälisessä Lenin-koulussa Moskovassa. Neuvostoliitossa ollessaan hän käytti salanimeä Anders Karp.
Vapauduttuaan jatkosodan jälkeen Kantola toimi ensin Suomi–Neuvostoliitto-Seuran järjestösihteerinä ja vuosina 1945–1947 SAK:n valistuspäällikkönä. Tätä seurasi pesti Yleisradion Työmiehen tunti -ohjelman vetäjänä. Radiossa Kantola käytti nimimerkkiä Pikkuserkku. Tultuaan erotetuksi radiosta Kantola siirtyi SKP:n keskuskomitean sihteeriksi. 1950-luvulla hän teki opintomatkoja Romaniaan, Neuvostoliittoon ja DDR:ään. Tammikuussa 1956 Kantola lähetettiin Moskovaan, jossa hän työskenteli kolme vuotta Moskovan radion suomenkielisenä juontajana sekä Kansan Uutisten Moskovan-kirjeenvaihtajana. Kantolalla oli Neuvostoliitossa tärkeä rooli SKP:n ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskinäisten suhteiden hoitajana.
SKP:n hajottua kahteen kilpailevaan ryhmittymään 1960-luvun loppupuolella Kantola valitsi suuntauksekseen opposition. Hänet valittiin keväällä 1969 opposition perustaman Kommunistien maatakäsittävän neuvottelukunnan työvaliokuntaan.
Kantola valittiin presidentin valitsijamieheksi vaaleissa 1962 ja 1968. Hän oli myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsen.
Jüri Vilms
Jüri Vilms ( ?) oli virolainen toimittaja, valtiomies ja juristi. Vilms oli Viron työpuolueen (Tööerakond) perustajia ja johtajia. Vilms surmattiin epäselvissä olosuhteissa Suomessa sisällissodan aikana.
Vilms valmistui lakiopinnoistaan Tartosta vuonna 1911 ja pyöritti omaa lakitoimistoaan Tallinnassa vuoteen 1917 saakka. Poliittisen uransa hän aloitti vuonna 1917 julkaisten artikkeleja Päevalehtessä ja ollen mukana perustamssa Viron radikaalisosialistista puoluetta, josta myöhemmin muotoutui Viron työpuolue. Nuoresta iästään ja poliittisesta kokemattomuudestaan huolimatta Vilms päätyi Konstantin Pätsin ja Konstantin Konikin kanssa kolmimiehiseen Viron pelastuskomiteaan, joka 24. helmikuuta 1918 antoi Viron itsenäisyysjulistuksen. Hänestä tuli tällöin muodostetun Viron väliaikaishallituksen varapääministeri ja oikeusministeri. Viroa miehittänyt Saksa ei hyväksynyt itsenäisyysjulistusta.
Hallitus lähetti Jüri Vilmsin maaliskuussa 1918 etsimään tukea Suomesta. Nelimiehinen seurue pakeni huhtikuussa jäätä pitkin Suursaarta kohti matkalla, jonka varmat havainnot päättyvät Vaindloon saaren jäille. Virallisen, mutta epäluotettavan selvityksen mukaan saksalaiset teloittivat miehet Helsingissä Töölön sokeritehtaalla (nykyisen Kansallisoopperan alueella) Helsingin valtauksen aikana 13. huhtikuuta 1918. Tämän jälkeen heidät väitettiin haudatun nykyisen Pohjois-Haagan aseman lähellä sijaitsevaan punaisten yhteishautaan. Kummassakin paikassa on virolaisten kohtalosta kertova muistolaatta. Teloituksesta ja hautaamisesta ei ole kuitenkaan muita todisteita kuin selvityksen laatineen Peeter Matzin ja hänen kahden kumppaninsa väitteet. Todisteeksi hyväksyttiin mm. valokuva, jossa teloitettavan kasvoja oli manipuloitu. Rahastuksen kaltaisesta selvitystyöstä kertoo Seppo Zetterbergin teos "Jüri Vilmsin kuolema".
Ruotsin sota-arkistosta on löytynyt aineistoa, jonka on epäilty kertovan Vilmsistä. Sen mukaan ruotsalaiset vapaaehtoiset teloittivat Hauholla 2. toukokuuta 1918 kolme virolaista. Muistiinpanojen mukaan johtajan kaltaisella miehellä oli "hieno puku ja kädet hyvin hoidetut" sekä rahavaroja 6000 markkaa.
Jaan Krossin romaani "Kuningasajatus" kertoo Jüri Vilmsin elämäntarinan.
Julma maa
Julma maa () on Terrence Malickin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen road movie -elokuva, joka perustuu löyhästi Charles Starkweatherin ja hänen tyttöystävänsä Caril Ann Fugaten pakomatkansa aikana suorittamaan murhasarjaan vuonna 1957. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1973.
"Julma maa" oli Malickin esikoiselokuva. Se ei ollut kovinkaan suuri kassamenestys, mutta Malickin visuaalinen tyyli ja kerrontatapa nostivat hänet yhdeksi merkittävimmistä yhdysvaltalaisista elokuvantekijöistä, jotka aloittivat uransa 1970-luvulla.
"Julman maan" kertojanäänenä on Holly (Sissy Spacek), jonka romantisoiva ja naiivi näkökulma muodostaa kontrastin Hollyn poikaystävän Kitin (Martin Sheen) suorittamille veriteoille. Samaa kertojanäänitekniikkaa Malick käytti myös seuraavissa elokuvissaan "Onnellisten aika" (1978) ja "Veteen piirretty viiva" (1998).
Elokuva valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Julman maan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
August Hammar
Jaakko August Hammar (28. helmikuuta 1883 Jurva – 23. huhtikuuta 1918 Kellomäki Terijoki) oli suomalainen jääkärialiupseeri.
Hammarin vanhemmat olivat ajuri Matti Hammar ja Serafia Juhontytär Lilja. Hammar kävi kansakoulun ja työskenteli ammatikseen lämmittäjänä.
Hammar liittyi 19. joulukuuta 1915 vapaaehtoisena Saksan armeijaan, jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Saksasta Hammar saapui 25. helmikuuta 1918 takaisin Suomeen, jääkäreiden pääjoukon mukana Vaasaan "jefreitteriksi" ylennettynä. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hammar otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella (Näsilinna) ja viimein Kuokkalassa, jossa hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918.
Kuollessaan Hammar oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa.
Jimmy Carter (nyrkkeilijä)
James Walter (Jimmy) Carter (15. joulukuuta 1923 Aiken, Etelä-Carolina – 21. syyskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kevyen sarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari.
Carter saavutti ensimmäisen kerran kevyen sarjan maailmanmestaruuden voittamalla Ike Williamsin 25. toukokuuta 1951 New Yorkissa. Seuraavana vuonna hän menetti tittelin meksikolaiselle Lauro Salasille 14. toukokuuta Los Angelesissa mutta saavutti sen samana vuonna takaisin voittamalla Salasin 15. lokakuuta Chicagossa. Vuoden 1954 maaliskuun 5. päivänä New Yorkissa Carter menetti mestaruustittelin Paddy DeMarcolle mutta voitti sen vielä kerran takaisin 14. marraskuuta 1954 San Franciscossa 15. erän teknillisellä tyrmäyksellä. Kesäkuun 29. päivänä 1955 Bostonissa Carter hävisi Wallace "Bud" Smithille eikä kyennyt enää palaamaan mestariksi.
Jimmy Carter voitti paidattomana 80 ottelua, joista 31 tyrmäyksellä.
Aarne Määttä
Aarne Johannes Määttä () oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan vääpelinä.
Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Samuli Määttä ja Anna Susanna Hourula. Määttä kävi kaksi luokkaa Sortavalan lyseota ja Sortavalan kauppakoulun.
Hän työskenteli liikeapulaisena Sortavalassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 alkaen 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Määttä astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän kaatui 24. huhtikuuta 1918 Rotanpesän varustuksiin tehdyssä murtautumisessa. Hänet haudattiin Sortavalan sankarihautaan.
Juho Harju
Juho Jaakko Harju (11. huhtikuuta 1892 Kortesjärvi – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Jaakko Harju ja Anna Storkivi.
Tämä kortesjärveläinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän kaatui taistelussa 2. huhtikuuta 1918. Harju oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä ja hänet on haudattu Kortesjärven sankarihautaan.
August Hassinen
August Hassinen (22. tammikuuta 1893 Kuopion maalaiskunta – 3. maaliskuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen jefreitteri. Hänen vanhempansa olivat työmies Paavo Heikki Hassinen ja Johanna Zacheus.
Tämä kansa- ja puuseppäkoulun käynyt puuseppä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 21. heinäkuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 jefreitteriksi ylennettynä ja saapui Suomeen jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918 Vaasaan. Hänet komennettiin 20. helmikuuta 1918 Kuopioon harjoittamaan värvättyjä joukkoja ja määrättiin Savon pataljoonan 1. komppanian 1. joukkueenjohtajaksi.
Suomen sisällissodassa Hassinen otti osaa Hillosensalmen taisteluun, missä hän kaatui 3. toukokuuta 1918. Hassinen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu Kuopion valkoisten sankarihautaan.
Karl Granroth
Karl August Granroth (16. tammikuuta 1895 Helsinki – 28. huhtikuuta 1918 Kolikkoinmäki, Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija August Granroth ja Erika Josefina Holmström.
Hän kävi kansakoulun ja oli ammatiltaan puutarhateknikko. Hän teki opintomatkan Erfurtiin Saksaan vuosina 1914–1915. Granroth liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Kämärässä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Tampereella 6. huhtikuuta 1918 ja kaatui taistelussa Kolikkoinmäellä hänen päähänsä osuneesta luodista 28. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Helsingin uudelle Hautausmaalle. Granroth oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.
John Sjöholm
Sjöholmin vanhemmat olivat työnjohtaja Johannes Wilhelm Sjöholm ja Hilda Maria Teckenberg. Hän kävi kansakoulun.
Sjöholm työskenteli koneenkäyttäjänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 18. elokuuta 1916. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan ja edelleen 7. joulukuuta 1916 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin vielä 11. heinäkuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Saksassa olo aikanaan hän suoritti myös moottoriajoneuvojen ohjaajakurssin Libaussa.
Sjöholm saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui 3. huhtikuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Espoossa. Hänet on haudattu Espooseen yksityishautaan.