hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kunniaritarikunta
Kunniaritarikunnat eli lyhemmin ritarikunnat ovat hallitsijoiden tai valtioiden perustamia organisaatioita, jotka jakavat kunnia- ja ritarimerkkejä.
Nimitys ritarikunta tarkoittaa alkujaan ristiretkien aikaan (1100-luku) perustettuja hengellisiä ritarikuntia, joiden tehtävänä oli suojella pyhiinvaeltajia. Sellaisia olivat esimerkiksi Temppeliherrat, Johanniitat ja Saksalainen ritarikunta.
1300-luvulla alkoi Eurooppaan syntyä myös maallisia ritarikuntia, joihin kuninkaat kutsuivat aatelismiehiä jäseniksi. Nämä olivat osa vallankäyttöä. Varhaisin ja ehkä tunnetuinkin näistä oli Sukkanauharitarikunta Englannissa. Muita tunnettuja maallisia ritarikuntia olivat Kultaisen taljan ritaristo Burgundissa sekä valakialainen Lohikäärmeen ritarikunta. Maalliset ritarikunnat edustivat aristokraattista romantiikkaa ja mystiikkaa, jonka avulla hallitsijat yrittivät luoda tiiviitä henkilökohtaisia siteitä itsensä ja aateliston välille.
Nykyiset kunniaritarikunnat ovat vain nimellisesti yhdistyksiä. Niiden käytännössä ainoana toimintamuotona on ritari- eli kunniamerkkien myöntäminen ansioituneille henkilöille, joita ritarimerkin saatuaan pidetään ritarikunnan jäseninä. Ritarikuntien johtajasta käytetään nimitystä "suurmestari", ja tavallisimmin sellaisena toimii valtion päämies, joka myös päättää, kenelle ritarimerkki myönnetään. Kunniaritarikuntien kunniamerkit on jaettu eri luokkiin arvon mukaan. Ritarikunnat on rajattu joko pelkästään sotilaille tai sotilaille ja siviileille jaettaviin.
Entisaikaan useimmissa Euroopan maissa, Britanniassa vielä nykyisinkin, korkean ritarikunnan ansiomerkin saanut saa ritarin aatelisarvon, joka ei ole nykyisin perinnöllinen, mutta oikeuttaa usein kunnioittavaan puhutteluun, kuten "Sir" englanninkielisissä maissa. Suomessa alimpien aatelisarvojen puhuttelu oli "Teidän jalosukuisuutenne" Venäjältä tulleen tavan mukaan, joka perustui Pietari I Suuren arvojärjestysluetteloon. Useimmissa muissakin maissa on kunniaritarikuntia, mutta niiden kunniamerkkien saamisesta ei myönnetä aatelisarvoa.
Suomessa on nykyisin kolme virallista ja yksi puolivirallinen ritarikunta. Suluissa perustamisvuosi.
Viralliset:
Puolivirallinen:
Bourgogne
Bourgogne (, ) tai Burgundi on Keski-Ranskassa, Rhône- ja Saône-jokien ympärillä levittäytyvä kukkulainen alue, joka tunnetaan varsinkin bourgogneviiniä tuottavista viinitarhoistaan. Alueen merkittävin kaupunki on Dijon. Burgundi on myös historiallinen maakunta ja valtio, joka on historiansa aikana käsittänyt lukuisia erikokoisia valtakuntia Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Burgundin nimi on peräisin itägermaaniselta burgundien kansalta, joka kansainvaellusten aikaan siirtyi 200-luvulla ensin Oderilta Mainin yläjuoksulle, kunnes 400-luvulla perusti ensimmäisen valtakuntansa Genevejärven tietämille.
Vuonna 879 perustettiin Juravuoristosta Välimereen ulottuva Provencen kuningaskunta, joka tunnettiin myös Burgundin kuningaskuntana ja myöhemmin Ala-Burgundina. Alue yhdistettiin vuonna 933 sen koillispuolella sijainneeseen Ylä-Burgundiin, ja valtakunnan nimeksi tuli Burgundin kuningaskunta eli Arelatum. Valtakunnan pääkaupunki Arles oli sen aikaiselta nimeltään Arelate, mistä juontui alueen toinen nimitys.
1400-luvulla Burgundin herttuakunta laajentui vuosikymmeniksi käsittämään jopa suuren osan silloisia Alankomaita.
Burgundi oli yksi 27 vanhasta Ranskan suuralueesta. Vuoden 2016 alusta se on osa Bourgogne-Franche-Comtén hallintoaluetta. Sen pääkaupunki oli Dijon, joka on varmaan myös uuden suuralueen pääkaupunki. Asukasluku on 1 610 067 (1999) ja pinta-ala 31 582 km². Siihen kuuluivat seuraavat departementit:
Kalliosinisiipi
Kalliosinisiipi ("Scolitantides orion") on sinisiipisten heimoon kuuluva päiväperhonen, joka on sen harvinaisuuden vuoksi luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi (VU)). Se on yksi Suomen neljästä rauhoitetusta sinisiivestä ja kuuluu kansainvälisiin vastuulajeihin.
Kalliosinisiiven sukupuolet muistuttavat toisiaan, mutta naaraat ovat yleisvaikutelmaltaan tummempia. Siipien yläpinnat ovat violetinsiniset, niiden ulkoreunassa on leveähkö musta reunajuova ja sekä etu- että takasiivissä on suuret mustat reunatäplät, joiden siivenpuoleisessa reunassa on vaaleansinisiä kuutäpliä. Siiven keskellä on tumma keskitäplä, joka erottuu etusiivissä hyvin, mutta on takasiivissä selvästi himmeämpi. Pohjoismainen alalaji "S. o. wahlgreni" on yläpinnoiltaan sinisempi kuin eteläisemmät muodot. Siipiripset ovat valkoiset, siipisuonten kohdilta tummat. Siipien alapinnat ovat hyvin vaaleanharmaat ja niissä on runsaasti laajoja, melko nelikulmaisia mustia täpliä ilman valkoista reunusta. Takasiipien alapinnalla, kohtalaisen kaukana siiven reunasta, on rivi oransseja täpliä, jotka ovat sulautuneet yhteen ja muodostavat yhtenäisen, oranssin juovan. Siipiväli 27–32 mm.
Eniten kalliosinisiipeä on tavattu Euroopassa Itävallan, Sveitsin ja Pohjois-Italian vuoristoisilla alueilla. Sitä on tavattu myös Romaniassa, Saksassa ja Espanjassa. Lajin pohjoisimmat havainnot on tehty Etelä- ja Itä-Suomessa sekä Ohotanmeren rannalla sijaitsevan Magadanin kaupungin lähistöllä. Pohjoismaissa esiintymiä on Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa ja ne kaikki sijoittuvat kapeahkolle itä-länsisuuntaiselle linjalle Venäjän Karjalasta Oslon tienoolle. Suomessa laji on ollut aina harvinainen ja esiintyy nykyisin vain muutamilla erillisillä alueilla. Selvästi merkittävin esiintymä on Lohjan ympäristössä. Paikoitellen perhonen voi esiintyä varsin runsaslukuisena. Kalliosinisiiven lentoaika kestää toukokuun loppupuolelta heinäkuun alkuun.
Kalliosinisiipi elää usein vesistöjen läheisyydessä ja suosii avoimia ja aurinkoisia kallioita, joilla kasvaa toukan ravintokasvina toimivia maksaruohoja. Emäksinen maaperä on perhosille suotuisa, mutta suoranaista kalkkimaata se näyttää välttelevän. Laji on taantunut laajalla alueella, mikä johtuu muiden muassa elinympäristöjen umpeenkasvusta ja rakentamisesta.
Naaras munii ravintokasvien lehdille ja toukat kuoriutuvat 2–3 viikkoa myöhemmin. Toukka syö lehtiä alapinnoilta aiheuttaen niihin ikkunamaisia ohentumia. Se on myrmekofiili ja täysin riippuvainen muurahaisten tarjoamasta hoivasta. Tokkavaihe kestää noin kuukauden. Laji talvehtii kotelona, mutta Keski- ja Etelä-Euroopassa sukupolvia voi olla kesän aikana kaksi.
Kalliosinisiipi on ollut Suomessa rauhoitettu vuodesta 1989 alkaen Yksittäisen perhosen korvaushinta on 420 euroa.
Toukan ravintokasveja ovat maksaruohot, erityisesti isomaksaruoho ("Sedum telephium") ja valkomaksaruoho ("Sedum album").
Notre Dame
Notre Dame tai Notre-Dame (suom. "meidän rouvamme") on ranskankielinen termi, jolla katolisen kirkon yhteydessä viitataan Neitsyt Mariaan. Yleensä termillä tarkoitetaan kuitenkin Neitsyt Marian kunniaksi nimettyä rakennusta, esimerkiksi jotakin seuraavista:
Notre Dameen liittyvät läheisesti myös seuraavat:
Henna (nimi)
Henna on suomalainen naisen etunimi.
Nimisisarusten esikoinen Henriikka on Henrikin naispuolinen vastine, siis kansallispyhimyksemme piispa Henrikin muistonimiä sekin. Nimen merkitys on epäselvä, alkuperältään se tiedetään kuitenkin muinaissaksalaiseksi. Mukaelmat Henna ja Henni ovat eläneet kansan suussa kauan ennen almanakkaan pääsyä. Toisin sanoen Henna on vanha suomalainen asu Henrika- ja Henrietta-nimistä, jotka ovat Henrikin sisarnimiä.
Ennen vuoden 2010 almanakkauudistusta Hennan nimipäivä oli 20. tammikuuta.
Vuoden 2009 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa on ollut kirjoilla 11 669 Henna-nimistä henkilöä, jotka kaikki ovat olleet naisia. Yli puolet heistä on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla.
King Kong
King Kong voi viitata seuraaviin:
Tarawa
Tarawa on atolli Kiribatissa, Tyynellä valtamerellä. Se koostuu ainakin 24 saaresta. Niistä ainakin noin kolmasosa ovat asutettuja. Suurimpiin saariin kuuluvat Bairiki, Betio ja Bonriki. Tarawan eteläisimmät saaret muodostavat yhdessä Kiribatin pääkaupungin, South Tarawan.
Ensimmäinen Tarawan löytänyt eurooppalainen oli kapteeni Thomas Gilbert, joka löysi sen vuonna 1788.
Japani miehitti Tarawan toisen maailmansodan aikana. 20.-23. marraskuuta 1943 alueella käytiin niin sanottu Tarawan taistelu. Tarawan asukasluku oli noin 63 000 vuonna 2015. Suurin osa asukkaista on mikronesialaisia.
Kylmänkukat
Kylmänkukat ("Pulsatilla") ovat leinikkikasveihin kuuluva suku. Ne ovat läheistä sukua vuokoille ("Anemone"), joihin muun muassa Linné katsoi niiden kuuluvan. Kylmänkukkien noin 30 lajia ovat levinneet Pohjois-Amerikan preerioille ja Euraasian aroseuduille.
Kylmänkukat ovat melko matalia, lähes kauttaaltaan tuuheakarvaisia ruohoja. Niiden lehdet ovat hyvin kapealiuskaiset. Suuret, nuokkuvat ja kellomaiset kukat sijaitsevat yksittäin kukkavarsissa ja ne ovat väriltään usein punavioletista tummansiniseen. Niiden terä- ja verholehdet ovat yhdistyneet pelkiksi kehälehdiksi, ja niitä on yleensä kuusi. Emiö on suurikokoinen, heteet puolestaan lyhyitä. Kukinnan jälkeen kukkaperä ja emin vartalot alkavat kasvaa huomattavasti. Siitä kehittyy koristeellinen, pitkäkarvainen siemenkota. Kylmänkukat ovat kevään ensimmäisten kukkijoiden joukossa.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kolme lajia. Uhanalainen kangasvuokko ("P. vernalis") kasvaa Etelä-Suomen kuivilla harjukankailla. Sen suuret valkoiset kukat ovat ulkopinnaltaan punertavat. Violettikukkainen hämeenkylmänkukka ("P. patens") esiintyy hyvin harvinaisena Hämeenlinnan ympäristössä ja Karjalankannaksella. Kolmas laji on ahokylmänkukka eli etelänkylmänkukka ("P. pratensis"), jota viime vuosiin asti tavattiin vain verraten lähellä rajojemme ulkopuolella Karjalankannaksella ja Virossa. Laji on saattanut levitä maahan osittain myös innokkaiden puutarhureiden siirtämänä .
Aiemmin Suomessa esiintyi luonnonvaraisena myös lännenkylmänkukkaa ("P. vulgaris"), joka kuitenkin hävisi 1930-luvulla. Nykyisin kasvatetaan puutarhoissa useita lajeja, kuten lännen- eli tarhakylmänkukkaa ja vuorikylmänkukkaa ("P. montana").
Turisas
Turisas on muinaissuomalaisen sodanjumalan Tursaan mukaan nimetty folk metalia ja viikinkimetallia soittava yhtye, jonka perustivat Mathias Nygård ja Jussi Wickström Hämeenlinnassa vuonna 1997. Yhtyeen tyyliä kutsutaan myös ”battle metaliksi” yhtyeen debyyttialbumin nimen mukaisesti. Yhtyeen kolmas albumi "Stand Up and Fight" julkaistiin Suomessa 23. helmikuuta 2011.
Yhtye on tunnettu viulun ja harmonikan käytöstä kansanmusiikille ominaisella tavalla.
Yhtye on saavuttanut suosiota erityisesti Manner-Euroopassa, jossa pohjoismainen metallimusiikki on menestynyt 2000-luvun alkuvuosina hyvin. Yhtye on käynyt tutuksi musiikkinsa lisäksi värikkäistä, soturihenkeä huokuvista esiintymisasuistaan ja rankasta show-meiningistään. Yhtyeen nimi "Turisas" perustuu Mikael Agricolan käyttämään Tursas-nimen kirjoitusmuotoon 1500-luvulta.
Kitaristi Georg Laakso joutui 31. lokakuuta 2005 Hattulassa auto-onnettomuuteen, jonka seurauksena yhtye vietti kuukausien ajan hiljaiseloa. Tapaus sai julkisuutta, koska poliisi oli käynyt kaksi kertaa onnettomuuspaikalla löytämättä maassa maannutta Laaksoa. Onnettomuuden seurauksena kitaristi halvaantui kenties loppuelämäkseen. Laakso joutui yhdeksän kuukautta myöhemmin jättämään yhtyeen raskain mielin.
La Congolaise
La Congolaise on Kongon kansallislaulu. Sen sanoitti Levent Kimbangui ja sävelsi Français Jacques Tondra. Sanoitus on ranskankielinen. La Congolaise oli kansallislauluna aluksi vuosina 1959–1969. Se otettiin uudelleen kansallislauluksi vuonna 1991.
Igor Larionov
Igor Nikolajevitš Larionov (, s. 3. joulukuuta 1960 Voskresensk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän oli Neuvostoliiton maajoukkueessa kuuluisan Krutov–Larionov–Makarov-ketjun ("KLM-ketju") keskushyökkääjä. Yhdessä pitkäaikaisten puolustajiensa (Fetisov ja Kasatonov) kanssa ketju muodosti Neuvostoliiton maajoukkueeseen ns. "superviisikon" ("Punakoneen"), joka dominoi jääkiekon arvoturnauksia 1980-luvulla.
Larionov edusti Himik Voskresenskia vuosina 1977–1981, jonka jälkeen siirtyi pelaamaan Moskovan TsSKA:aan. Hän on voittanut kaksi nuorten maailmanmestaruutta, vuosina 1979 ja 1980. Olympialaisissa Larionov on saavuttanut kaksi kultaa (1984, 1988) ja yhden pronssimitalin (2002). Hän on voittanut jääkiekon maailmanmestaruuden neljä kertaa: vuosina 1982, 1983, 1986 ja 1989 sekä Kanada Cupin vuonna 1981. Lisäksi hän on voittanut Stanley Cupin kolmesti Detroitissa (1997, 1998 ja 2002). Larionov kuuluukin niihin harvoihin kiekkoilijoihin, jotka ovat voittaneet sekä maailmanmestaruuden, olympiakullan että Stanley Cupin. Lisäksi hän on voittanut myös Kanada Cupin (nykyisin maailmancup).
Larionov pelasi kaikkiaan 921 NHL-ottelua seuroinaan Vancouver Canucks (1989–1992), San Jose Sharks (1993–1995), Detroit Red Wings (1995–2000, 2000–2003), Florida Panthers (2000) ja New Jersey Devils (2003–2004). Hänen NHL-uransa kohokohta oli Stanley Cupin kolmas loppuottelu vuonna 2002, jolloin hän teki kaksi Detroitin kolmesta maalista Carolina Hurricanesia vastaan. Maaleista jälkimmäinen ratkaisi maraton-ottelun kolmannessa jatkoerässä. Samalla Larionovista tuli vanhin Stanley Cupin finaaleissa maalin tehnyt pelaaja.
Larionov oli taitava syöttelijä ja pelinrakentaja. Hänen lempinimensä olikin "Professori", ja häntä kutsuttiin kuuluisan kanadalaisen kollegansa mukaan myös "Euroopan Gretzkyksi". Larionov pelasi yleensä numerolla 8, mutta Neuvostoliiton maajoukkueessa hänen pelinumeronsa oli 11.
Larionovin NHL-uraa edelsi julkinen konflikti maajoukkueen valmentajan Viktor Tihonovin kanssa. Tihonov ei halunnut päästää pelaajiaan NHL:ään ja rajoitti muutenkin heidän henkilökohtaista vapauttaan. Konfliktin aikana Larionov joutui Länteen loikkauksen pelon vuoksi sivuun maajoukkueesta. Riita oli kuitenkin osaltaan avaamassa neuvostokiekkoilijoiden tietä ammattilaiskaukaloihin.
Loikkauksen ajankohtaan liittyvä mielenkiintoinen kuriositeetti on, että HIFK:n silloisella toimitusjohtajalla Frank Mobergilla oli kassakaapissaan sopimus Igor Larionovin kanssa. Kapuloita hänen uralleen ei kuitenkaan tahdottu laittaa oikeusteitse.
Pelaajauran jälkeen Larionov on tehnyt uraa viinikauppiaana. Näihin liiketoimiin liittyen hän teki kahden ottelun mittaisen comebackin Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan Brunflo IF:n paidassa kaudella 2005–2006.
Minerva
Minerva, aiemmin Menerva oli roomalaisessa mytologiassa viisauden ja käsityötaidon jumalatar. Minervan nimi saattaa liittyä latinankieliseen sanaan "mens", ajatus. Minerva kuului roomalaisten vanhimpiin jumaliin, ja samaistettiin kreikkalaisen mytologian Atheneen. Minerva muodosti yhdssä Juppiterin ja Junon kanssa Capitoliumin triadin, jota kunnioitettiin kaikissa roomalaiskaupungeissa.
Roomalaiset omaksuivat Minervan luultavasti etruskeilta, joilla oli jumalatar Menrva, joskin Varron mukaan Minerva oli sabiinilaista perua. Minerva oli käsityöläisten ja opettajien suojelusjumala, ja hänen pääjuhlaansa Quinquatrusta juhlivat pääasiassa taiteilijat ja käsityöläiset. Minerva Medican ominaisuudessa Minerva oli myös lääkärien jumalatar, jolla oli temppeli Esquilinus-kukkulalla. Rooman suojelusjumalattarena Minervalla oli päätemppeli Aventinus-kukkulalla.
Riippuliidin
Riippuliidin on purjesiipinen jäykkärunkoinen painopisteohjattu lentolaite, jossa lentäjä tyypillisesti riippuu valjaiden avulla ja ohjaa trapetsiputkesta painopistettään liikuttelemalla liitimen kulkua. Riippuliitimessä riiputaan lennon aikana vaaka-asennossa valjaissa ja jalat laitetaan vetoketjulla suljettavaan pussiin suojaan ilmavirralta.
Liidin on tavallisimmin laattojen avulla jäykistettyä tekstiiliä ja runko usein alumiiniputkea tai aerodynaamisesti muotoiltua profiilia. Myös hiilikuitua käytetään joidenkin osien materiaalina. Kankaana käytetään samoja kankaita kuin purjeveneiden purjeissa.
Lähtö ja laskeutuminen tapahtuvat vastatuuleen yleensä jaloin. Riippuliidintä voidaan hinata korkealle eri tavoin tai lähtö voi tapahtua korkealta paikalta juosten. Suomessa yleisin hinaustapa on kääntöpyörähinaus. Siinä 300–1 000 metriä pitkä naru kulkee kääntöpyörän kautta. Toisessa päässä on auto, moottorikelkka tai mönkijä. Toinen pää kiinnitetään riippuliitovaljaisiin. Riippuliidin vedetään narun pituudesta riippuen satojen metrien korkeuteen.
Taitava riippuliitäjä voi pysytellä ilmassa jopa useita tunteja hyödyntäen nousevia ilmavirtauksia. Riippuliidon vapaan matkan ennätys Suomessa on 309 kilometriä.
Riippuliitovälineet ja -menetelmät ovat kehittyneet vuosikymmenien aikana huimasti. Odottamattomien onnettomuuksien varalta valjaissa on mukana myös pelastusvarjo. Lentojen vaarallisuus riippuu siitä, milloin ja kuinka lentää.
Riippuliitokoulutus on Suomessa korkeatasoista. Kursseja järjestetään ympäri Suomen sekä kesällä että talvella. Kurssin hinta on noin tuhat euroa. Kurssin suoritettuaan saa pilotin kelpoisuuden ja voi lentää ilman opettajan valvontaa.
Miloš Forman
Miloš Forman, aik. Jan Tomáš Forman (18. helmikuuta 1932 Čáslav, Tšekkoslovakia – 13. huhtikuuta 2018 Danbury, Connecticut, Yhdysvallat) oli tšekkiläinen Yhdysvaltoihin emigroitunut elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Forman kuului merkittävimpiin ja menestyneimpiin tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon ohjaajiin. Formanin ohjaamat elokuvat keräsivät yhteensä 33 Oscar-ehdokkuutta ja voittivat 13 Oscar-palkintoa.
Formanin vanhemmat olivat juutalainen isä ja protestanttinen äiti. Hänen vanhempansa kuolivat toisen maailmansodan aikaan Auschwitzissa: isä pidätettiin tämän vastarintatoiminnan ja äiti salakuljetuksen takia.
Forman haaveili jo nuorena elokuvien teosta ja hakeutui Prahan elokuva-akatemiaan. Opiskelijaelämää väritti turhauttava taistelu taidebyrokraattien kanssa. Toisaalta hän tutustui Václav Haveliin ja Milan Kunderaan. Forman nousi tšekkiläisen uuden aallon mestariksi.
Neuvostoliiton miehittäessä Tšekkoslovakian vuonna 1968 Forman oli Pariisissa neuvottelemassa ensimmäisen amerikkalaisen elokuvansa ohjaamisesta. Formanin työnantaja, tšekkiläinen studio, erotti hänet väittäen hänen lähteneen maasta ilman lupaa. Forman muutti New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Siellä hän toimi Columbian yliopiston elokuvataiteen osaston professorina. Hänen oppilaanaan oli muun muassa James Mangold, joka oli pyytänyt häneltä käsikirjoitusapua.
Forman aloitti ohjaajanuransa uudessa kotimaassaan, ja vuonna 1975 hänen Ken Keseyn kirjaan perustuva elokuvansa "Yksi lensi yli käenpesän" sai viisi Oscar-palkintoa. Vuonna 1977 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen.
Forman palasi synnyinmaahansa kuvaamaan Peter Shafferin näytelmään perustuvaa Mozart-muotokuvaa "Amadeus" (1984) totalitaarisen kommunistihallinnon pitäessä Tšekkoslovakiaa edelleen otteessaan. Yleisö- ja arvostelumenestykseksi muodostunut "Amadeus" hyödyntää vanhan Prahan maisemia niin taitavasti, että kaupunkimiljöö on elokuvassa melkeinpä tärkeimmässä sivuosassa.
Forman osallistui vuonna 1997 Karlovy Varyn kansainvälisille elokuvajuhlille. Kesällä 2008 hän oli yksi Sodankylän elokuvajuhlien päävieraista.
Sosialismin kaaduttua ensimmäinen Formanin kotimaassaan ohjaama tšekkielokuva "A Walk Worthwhile" sai ensi-iltansa Karlovy Varyssa vuonna 2009. Elokuva on taltiointi oopperasta, jonka Forman on ohjannut Tšekin kansallisteatterille. Musiikkikomedia kertoo eroa tekevästä pariskunnasta, joka saa tietää, että jos heillä olisi lapsi, tämä saisi miljoonaperinnön.
Forman oli vuosina 1958–1962 naimisissa näyttelijä-kirjailija Jana Brejchován ja vuosina 1964–1999 näyttelijä Vera Kresadlován kanssa ja heillä on kaksi poikaa, Petr ja Matěj.
Forman oli kolmannen kerran naimisissa vuodesta 1999 Martina Formanin kanssa ja heillä on kaksoispojat, Andrew ja James (s. 1999).
Luettelo vepsäläisistä kyläyhteisöistä
Tämä artikkeli on luettelo vepsäläisistä kyläyhteisöistä. Vepsäläisiä kyliä on Karjalan tasavallassa, Leningradin alueella ja Vologdan alueella Venäjällä. Luettelon lopussa on myös joitakin sellaisia vepsänkielisiä paikannimiä, jotka eivät ole kylien nimiä.
Vepsäläiset ovat jakaantuneet kolmeen ryhmään, jotka ovat "äänisvepsäläiset", "ojatti-" eli "keskivepsäläiset" ja "etelävepsäläiset".
Luettelossa vepsäläiskylät on jaoteltu sen mukaan, mihin piiriin ne kuuluvat.
Vepsäläisten asuttamaa aluetta kutsutaan vepsän kielessä nimellä "Bepsanma" tai "Vepsänma", suomeksi se on "Vepsä" ja venäjäksi "Земля вепсов" ("Zemlja vepsov"). Kaupungeista Lotinapellon () nimi on vepsäksi "Püud" ja Petroskoin () joko "Zavodad" tai "Lidn".
Seuraavilla järvillä on vepsänkieliset nimet:
Seuraavilla joilla on vepsänkieliset nimet:
NEO
NEO tai "neo" voi tarkoittaa seuraavia:
Melissos
Melissos (, s. noin 470 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hän kuului elealaiseen koulukuntaan. Hän oli kotoisin Samokselta.
Diogenes Laertioksen mukaan Melissos ei ollut ainoastaan ajattelija, vaan myös poliittinen johtaja kotikaupungissaan. Hän komensi myös laivastoa, joka puolusti kaupunkia ateenalaisia vastaan vuonna 422 eaa. Diogenes sanoo hänen olleen Parmenideen ja Herakleitoksen oppilas.
Melissoksen töistä on olemassa Simplikioksen säilyttämiä katkelmia, sekä Aristoteleen antama todistus. Melissos puolusti teoksissaan Parmenideen oppeja. Ne oli kirjoitettu joonialaisella kreikan murteella, ja koostuivat pitkistä argumentaatioketjuista. Melissos sanoi olemisen olevan ikuista. Sillä ei voinut olla alkua, koska se ei ole voinut saada alkuaan ei-olevasta (vrt. "ex nihilo nihil"), eikä myöskään olevasta. Se ei voi tuhoutua, sillä oleva ei voi tulla ei-olevaksi, ja jos siitä tulisi jokin muu oleva, se ei olisi tuhoutunut. Aristoteles jakoi myöhemmin saman ajatuksen.
Simplikioksen mukaan ("Fysika", f. 22b) hän oli tässä asiassa eri mieltä Parmenideen kanssa erottaessaan olevan absoluuttisesti olevasta. Hän jatkaa sanomalla, että ikuisen oleminen täytyy olla rajatonta myös laajuudessa, ja siksi myös yhtä ja muuttumatonta. Kaikki muutos, oli se sitten saanut alkunsa sisäisestä tai ulkoisesta syystä, oli hänen mukaansa mahdotonta: "Yksi" oli muuttumaton sekä määrässä että laadussa. Tätä ykseyttä ei voinut myöskään jakaa, sillä kaikki jaot olisivat tarkoittaneet tyhjän olemassaoloa: mutta tyhjyys ei ole mitään, joten sitä ei ole. Hän sanoi myös olemisen olevan aineetonta, koska esimerkiksi ruumiilla olisi koko ja se koostuisi osista.
Tässä ajattelussa on vastaavanlainen paradoksi kuin Zenonin tunnetummissa paradokseissa, sekä suuressa määrässä myös nykyisessä ajattelussa esiintyvissä paradokseissa. Paradoksi koostuu ensisijaisesti siitä, että älyn ja aistien antamat tulokset poikkeavat toisistaan täysin. Melissoksen abstraktit argumentit osoittivat, että ykseyden muutos on mahdotonta — aistit kuitenkin kertovat, että kuuma muuttuu kylmäksi, kova pehmeäksi, elävä kuolleeksi ja niin edelleen.
Kun Zenonin ja Melissoksen ajattelua verrataan, havaitaan, että filosofinen dialektiikka oli kehittymäisillään, vaikkakaan se ei vielä ollut tietoinen omasta voimastaan. Kuitenkaan sen enempää Melissos kuin Zenonkaan ei tuntunut olevan tietoinen, että heidän argumenttejaan moneutta vastaan voitiin käyttää myös heidän esittämäänsä ykseyttä vastaan — ja näin heidän Parmenideen puolustamiseksi takomiaan aseita voitiin käyttää yhtä hyvin heitä itseään vastaan.
Polysynteettinen kieli
Polysynteettiset kielet inkorporoivat lekseemejä kompositionaalisiksi yhdyssanoiksi. Se tarkoittaa, että yksi tällainen sana sisällöltään vastaa muiden kielten kokonaista lausetta. Erilaiset lekseemit ja morfeemit, sanat ja sanankaltaiset liitteet, yhdistetään eli inkorporoidaan yhdeksi yhdyssanaksi, jonka osat voivat olla jopa eri sanaluokista. Polysynteettisiä kieliä ovat esimerkiksi inuktitut, grönlanti ja ketšua.
Afrikka
Siperia ja Pohjois-AmerikkaKeski-Amerikka:Etelä-Amerikka
KaukasusTyynenmeren seutu
Lekseemi
Lekseemi tarkoittaa leksikaalisia morfeemeja. Lekseemi käsittää kaikki sanan taivutusmuodot.
Lekseemi on sanaston perusyksikkö, sanan (merkityksineen) ja koko sen paradigman abstraktio, yleensä annettu sanan perusmuodossa (nominatiivi, infinitiivi). Esimerkiksi muodot "kirjoittakaa", "kirjoittaisimme" ja "kirjoititko" edustavat kaikki lekseemiä "kirjoittaa"; toisaalta "vasta"-sanan eri merkitykset (1. vihta, koivun lehdellisistä oksista kerätty kimppu; 2. adverbi juuri, vastikään) ovat eri lekseemejä.
Mordred
Mordred tai Modred (walesin kielellä Medraut) on kuvitteellinen henkilö ja yksi pyöreän pöydän ritareista, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Hän on petturi, joka taistelee Arthuria vastaan Camlannin taistelussa. Arthur surmaa taistelussa Mordredin, mutta haavoittuu myös itse kuolettavasti.
Arthur ja Mordred ovat sukulaisia, lähteistä riippuen joko eno ja sisarenpoika tai isä ja poika, tai joskus jopa molempia. Yleensä Mordred esiintyy kirjallisuudessa aviottomana poikana, joka on syntynyt Arthurin ja tämän sisarpuolen Morgausen välisen sukurutsauksen yhteydessä.
Mordred liittyi varhain kuningas Arthurista kerrottuihin tarinoihin. Geoffrey Monmouthilaisen teoksessa "Historia Regum Britanniae" hänellä on jo tuttu petturin rooli. Mordredin sukurutsainen alkuperä sen sijaan on ilmeisesti myöhempää perua. Maloryn mukaan Mordred saa alkunsa, kun Arthur makaa sisarpuolensa Morgausen kanssa tietämättä, että he ovat sukulaisia.
Marion Zimmer Bradley käytti tätä tarinanosaa hyväkseen luodessaan romaaninsa "Avalonin usvat". Hän vain vaihtoi Morgausen Morgaineen ja tilaisuudeksi rituaalin, joka päättyi seremonialliseen aktiin. Itse rituaali oli osa Arthurin kuninkaaksi vihkimistä ja sitä johti Avalonin ylipapitar Viviane, jonka juonittelusta tämä sukurutsa juuri aiheutui.
Oleellinen infimum
Oleellinen infimum on joukon tai funktion suurin alaraja, jonka alittavien arvojen joukko on nollamittainen.
Funktion oleellisen infimumin muodollinen määritelmä reaalilukujen joukolla: Olkoon formula_1 täydellinen mitta-avaruus ja formula_2 mitallinen funktio formula_3. Funktion formula_2 oleellinen infimum on
formula_5.
Joukon oleellisen infimumin muodollinen määritelmä: Olkoon kolmikko formula_6 Lebesguen mitan mitta-avaruus. Joukon formula_7 oleellinen infimum on
formula_8.
Jos funktion tai joukon oleellinen infimum on äärellinen, sanotaan, että se on oleellisesti alhaalta rajoitettu.
Lancelot
Lancelot, joka tunnetaan myös nimillä Sir Lancelot tai Lancelot du Lac, on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Lancelot on yksi pyöreän pöydän ritareista, ja toisen merkittävän ritarin, Galahadin, isä.
Lancelot kuvataan yleensä vahvimpana ja luotetuimpana Arthurin ritareista. Hän auttaa Arthurin loistaviin voittoihin, mutta on myös osittain syypää Arthurin tuhoon, sillä Lancelotin ja kuningatar Guineveren rakkaussuhde särkee Arthurin hovin yhtenäisyyden. Rakkaus Guinevereen myös estää Lancelotia löytämästä Graalin maljaa.
Lancelot ei tiettävästi esiinny Pyöreän pöydän tarujen alkuperäisissä walesilaisissa versioissa, vaan on tullut mukaan tarustoon vasta Ranskassa.
Robert McLiam Wilson
Robert McLiam Wilson (s. 1964 Belfastissa) on irlantilainen kirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty 15 eri kielelle ja ne ovat usein olleet suositumpia käännöksinä kuin alkuperäiskielellä. Hän on myös tehnyt useita televisiodokumentteja BBC:lle. McLiam on naimisissa ja asuu Belfastissa."Ripley Bogle" voitti Rooney Prize -palkinnon (1989), The Hughes Prize -palkinnon (1989), The Betty Trask Prize -palkinnon (1990) ja The Irish Book Award -palkinnon (1990).
Leukippos
Leukippos (, 400-luku eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hän oli atomismin isä. Atomismin mukaan kaikki maailmankaikkeudessa koostui katoamattomista, jakamattomista elementeistä, joita kutsuttiin atomeiksi.
Leukippos syntyi Miletoksessa tai Abderassa. Jotkut kuitenkin sanovat hänen syntyneen Eleassa, sillä hänen filosofiansa liittyy elealaisten filosofiaan. Hän oli elealaisen Zenonin, Empedokleen ja joonialaiseen koulukuntaan kuuluneen Anaksagoraan aikalainen.
Leukippokselta ei ole säilynyt kirjoituksia, jotka voitaisiin varmasti laittaa hänen nimiinsä. Hänen kirjoituksensa näyttävät sulautuneet myöhemmin yhteen hänen kuuluisimman oppilaansa Demokritoksen töiden kanssa. Jälkeenpäin ei ole mahdollista erottaa yhtään asiaa, joissa heidän voitaisiin katsoa olleen eri mieltä. Hänen maineensa jäi kokonaan hänen näkemyksensä systematisoineen Demokritoksen maineen alle. Diogenes Laertioksen mukaan Epikuros jopa epäili Leukippoksen historiallisuutta. Aristoteles ja Theofrastos kuitenkin selkeästi antoivat hänelle kunnian atomismin keksimisestä.
Diogeneen mukaan hän ajatteli, että kaikkeus on rajaton ja muutos on jatkuvaa kaikkien asioiden muuttuessa toisikseen. Kaikkeus koostuu sekä tyhjyydestä että kappaleista eli atomeista ja niiden muodostamista isommista kappaleista. Muutos on jatkuvaa liikettä, jossa kappaleet putoavat, kieppuvat ja törmäilevät tyhjyydessä ja synnyttävät sillä tavalla olemassa olevat maailmat. Tähdet ovat syntyneet liikkeessä ja syttyneet sen vuoksi tuleen. Maa on syntynyt, kun atomit ovat pakkautuneet yhteen keskelle.
Theano
Theano (, 500–400-luku eaa.) oli yksi harvoja naisia, jotka vaikuttivat antiikin ajan matematiikassa ja filosofiassa. Hänen isänsä, orfilainen filosofi ja lääkäri, oli Pythagoraan innokas tukija. Theano oli ensin Pythagoraan oppilaana ja myöhemmin tämän vaimo. Kerrotaan, että Pythagoras oli tuolloin n. 60-vuotias, ja Theano vielä nuori. Heillä oli kolme tytärtä nimiltään Arignote, Myia ja Damo. Kerrotaan, että Pythagoras uskoi Damolle kaikki salaisuutensa, eikä tämä suostunut paljastamaan niitä äärimmäisessä köyhyydessäkään, vaan vei ne mukanaan hautaan.
Theano johti pythagoralaista koulua Pythagoraan kuoleman jälkeen. Hänen ansiotaan ovat sellaiset keksinnöt kuin kultainen leikkaus ja kultainen suorakulmio.
Peter Paul Rubens
Pieter Pauwel (Peter Paul) Rubens (28. kesäkuuta 1577 Siegen, Westfalen, Saksa – 30. toukokuuta 1640 Antwerpen) oli flaamilainen taiteilija, jota pidetään yhtenä Euroopan suurimmista taidemaalareista. Hän oli barokin pääedustajia. Rubens oli elinaikanaan hyvin menestyksekäs taiteilija. Muotokuvamaalarina hän oli niin suosittu, että hän joutui palkkaamaan joukon apulaisia ateljeehensa. 
Hänen pääavustajansa, Antoon van Dyck, kehittyi itsekin merkittäväksi taiteilijaksi.
Rubens tunnetaan erityisesti alastomista, nykykäsityksen mukaan ylipainoisista naisistaan, joiden iho on kuvattu erittäin elävästi. Rubensin aistilliseen ja elämäniloiseen tyyliin vaikuttivat italialaiset taiteilijat, etenkin Tizian. Työt olivat tyypillistä barokkia. Hän maalasi myös maisemia ja muotokuvia.
Rubens syntyi Siegenissä, Westfalenissa, Saksassa, protestanttisen lakimiehen perheeseen, joka oli paennut Antwerpenistä uskonnollista ahdasmielisyyttä. Isän kuoleman jälkeen Rubens palasi äitinsä kanssa Antwerpeniin ja otti katolisen kasteen. Uskonto oli näkyvässä osassa hänen myöhemmässä tuotannossaan.
Maailmanmies Rubens maalasi monille Euroopan hoveille, mm. Mantovan herttualle ja Ranskan kuningashuoneelle.
Kielitaitoisena ja sulavakäytöksisenä miehenä hän toimi myös diplomaattina. Sekä Espanjan kuningas Filip IV että Englannin kuningas Kaarle I löivät hänet ritariksi. Vuonna 1629 Rubens matkusti Englantiin neuvottelemaan lähettiläiden vaihdosta Englannin ja Espanjan välillä. Neuvottelut johtivat rauhansopimukseen vuonna 1630.
Rubens kuoli Antwerpenissa, Belgiassa (silloisessa Espanjan Alankomaissa).
Pyhä-Häkin kansallispuisto
Pyhä-Häkin kansallispuisto sijaitsee Saarijärvellä, Keski-Suomen maakunnan pohjoisosassa. Kansallispuiston pinta-ala on 13 km², Natura 2000 -alueen koko on 20,4 km². Kansallispuisto perustettiin 1956 ja sitä laajennettiin 1982. Alueen metsien ensimmäiset suojelutoimet aloitettiin jo 1912. Kansallispuistoa suunniteltiin perustettavaksi 1930-luvun lopulla, mutta sotavuodet keskeyttivät nämä hankkeet. Valtiolle (kruunulle) Pyhä-Häkin kansallispuiston maa-alue oli siirtynyt jo 1800-luvun isossajaossa liikamaiden peruuttamisen yhteydessä.
Puisto tunnetaan ikimetsästä, iäkkäimmät puut ovat 1500-luvun lopulta. Alueesta puolet on suota. Siellä on yli 80 kääpälajia. Merkittyjä polkuja on 14 kilometriä. Puistossa käy keskimäärin 13 000–15 000 kävijää vuosittain, joista 15 prosenttia ulkomaalaisia. Ylläpitokustannukset ovat 20 000 euroa vuodessa.
Loitsu
Loitsut ovat lausuttujen, kuiskattujen, ajateltujen tai laulettujen sanojen ketjuja, joilla on tarkoitus vaikuttaa tapahtumien kulkuun tai aikaansaada jotain tapahtumaan yliluonnollisesti. Loitsut luetaan muistista tai loitsukirjoista, ja tätä kutsutaan loihtimiseksi, loitsuamiseksi tai manaamiseksi. Myös kiroaminen on loihtimista. Kiroamisella pyritään toisen vahingoittamiseen elämässä tai jopa elämän jälkeen.
Loitsut ovat perinteisesti liittyneet moniin uskontoihin, esimerkiksi Euroopan vanhoihin uskontoihin. Kristinuskon levittyä Eurooppaan ei-kristillisistä loitsuista tuli noituuden eräs merkki. Kuitenkin myös kristinuskoon on kuulunut pakanallisia loitsuja muistuttavia toimituksia, kuten pahojen henkien ulos manaaminen.
Manaaminen on jonkun pahan loihtimista pois. Esimerkiksi paha henki, joka oli tunkeutunut ihmiseen, saatettiin uskomuksen mukaan manata pois.
Loitsijoiden keskuudessa on useita kantoja siitä, mikä saa loitsut toimimaan. Yksi kanta on se, että Jumalan, jumalten tai henkiolentojen avunanto antaa loitsulle sen voiman. Toiset ovat sitä mieltä, että loitsun nimenomaan erottaa rukouksesta se, ettei siinä vedota ulkopuolisiin voimiin vaan loitsijan oma henkinen voima saa aikaan toivotun muutoksen. Kolmannet väittävät, että loitsija ohjaa maailmassa kulkevia energiavirtoja. Nykyaikana yleinen käsitys on se, että loitsulla on lumevaikutus: se vaikuttaa, koska loitsija uskoo sen voimaan. Jos ihminen uskoo kokeneensa valkoista magiaa hän saa lumevaikutuksen seurauksena positiivisia tunteita ja taas uskoessaan kokeneensa mustaa magiaa hän saa plasebovaikutuksen seurauksena negatiivisia tunteita.
Suomalaisia ja Karjalaisia loitsuja tunnetaan muistiinmerkittyinä paljon, useimmat niistä kalevalamittaisia. Suomalaisen loitsun eräs perustyyppi perustuu loihdittavan kohteen alkuperän eli synnyn tuntemiseen ja julkilausumiseen. Uskottiin, että jos jonkun asian, esimerkiksi vihollisen, raudan, veren tai pedon myyttinen alkuperä ja kehitys nykymuotoonsa asti tunnetaan, sitä voidaan myös tällä tiedolla hallita.
Isaak II Angelos
Isaak II Angelos (1156 – 1204) oli Angelos-sukuinen Bysantin keisari vuosina 1185–1195 ja uudelleen vuosina 1203–1204. Hänen hallituskaudellaan valtakunnan ongelmat kärjistyivät ja keskusvallan heikkeneminen kiihtyi.
Isaak julistettiin keisariksi Andronikos I Komnenoksen hirmuvallan jälkeen vuonna 1185. Hänen valtakautensa alkoi lupaavasti sillä että hän löi normannit Sisiliassa. Toisaalla hänellä ei ollut yhtä paljon onnea. Kypros riistäytyi valtakunnan hallinnasta Isaak Komnenoksen johdolla. Vuonna 1186 bulgarit ja serbit kapinoivat koventuneen verotuksen johdosta. Seuraavana vuonna kapinallisia vastaan lähetetty Aleksis Branas petti keisarin ja yritti vallata Konstantinopolin, mutta hänen lyötiin. Bulgaarit irrottautuivat Bysantista ja perustivat uudelleen Bulgarian valtakunnan.
Vuonna 1189 keisari Fredrik I Barbarossa pyysi lupaa viedä kolmannen ristiretken joukot valtakunnan maiden läpi pyhään maahan. Lupa annettiin, ja ristiretkeläiset kohtelivat Bysanttia kuin valloitettua maata.
Kun Isaak oli sotaretkellä vuonna 1195 hänen vanhempi veljensä Aleksios julistautui keisariksi. Isaak sokaistiin ja hänen vietiin vangiksi Konstantinopoliin.
Kahdeksan vuoden vankeuden jälkeen hänet nostettiin taas valtaistuimelle neljännen ristiretken uhatessa Konstantinopolia. Todellinen valta oli kuitenkin hänen pojallaan Aleksios IV:llä. Isaak kuoli vain kuusi kuukautta tämän jälkeen.
Merjan kieli
Merjan kieli oli suomalais-ugrilaiseen kieliryhmään kuulunut kieli. Merjalaiset, jotka tuhat vuotta sitten asuivat nykyisen Moskovan tienoilla, sulautuivat jo 1500-luvulla slaaveihin ja omaksuivat heidän kielensä. Joidenkin lähteiden mukaan merjaa puhuttiin vielä 1700-luvulla nykyisten Ivanovon, Kostroman ja Jaroslavlin seuduilla. Tästä kuitenkaan ei ole pitäviä todisteita.
Merja, kuten myös sukukielet muroma ja metserä kokivat saman kohtalon slaavien ekspansion aikoihin 1000–1200-luvuilta lähtien. Vaikka kielellisesti nämä kansat ovatkin sulautuneet jo täysin venäläisiin, on heistä jäänyt muistoksi lukuisia paikannimiä. Esimerkkeinä näistä nimistä on esitetty Moskvajoki eli Moskova (”moskainen”), Volga (”valkoinen”) ja Seliger-järvi (”selät”). Volga- ja Moskvajoen etymologioista on tosin muitakin teorioita.
Merjan kielen asema suomalais-ugrilaisessa kieliryhmässä on kiistelty. Aikaisemmin merjaa pidettiin volgansuomalaisena kielenä, mutta nykyisin sen on esitetty olleen läheisempää sukua itämerensuomalaisille ja saamelaisille kielille. Professori Jevgeni Helimskin mielestä merja polveutui varhaiskantasuomea vastaavasta kielestä, jota hän kutsuu suomalais-ugrilaisten kielten luoteisryhmän kantakieleksi.
Vaikka tutkijoiden käytössä ei ole säilynyt merjalaisia tekstejä, Ukrainan tiedeakatemian tutkija O. B. Tkatšenko julkaisi vuonna 1985 merjan kielen rekonstruktion, joka perustui paikannimistöön ja Keski-Venäjän murresanastoon. Suurin osa Tkatšenkon johtopäätöksistä on hyvin epävarmoja. Merjan kieltä ovat paikannimistön pohjalta pyrkineet rekonstruoimaan myös Arja Ahlqvist ja A. K. Matvejev. 1990-luvun lopussa Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisella laitoksella oli merjalaisalueen nimistöön keskittynyt tutkimushanke.
Maissihiutaleet
Maissihiutaleet ovat aamiaismuroja, jotka tehdään sekoittamalla keitettyä maissia sokerin, suolan ja vitamiinien kanssa, kaulimalla ohueksi ja paahtamalla. Maissihiutaleet nautitaan kylmän maidon kanssa. Maissihiutaleet keksi Will Kellogg vuonna 1894 ravinnoksi erään parantolan potilaille.
Meštšeran kieli
Meštšeran kieli on muinaisten meštšeralaisten puhuma kuollut suomalais-ugrilainen kieli. Sen puhujat asuivat Keski-Venäjällä sijaitsevalla Meštšoran alangolla.
Kielestä ei ole säilynyt muistiinmerkintöjä. Sen arvellaan olleen sukua mordvalaisille kielille. Okajoen seudun paikannimistössä on mahdollisesti meštšeran kieleen palautuvia aineksia. Meštšeralaiset sulautuivat venäläisiin ja tataareihin viimeistään 1600-luvulla ja samalla myös kieli sammui.
Polysykliset aromaattiset hiilivedyt
Polysykliset aromaattiset hiilivedyt eli PAH-yhdisteet () ovat yhteen liittyneistä aromaattisista renkaista koostuvia hiilivetyjä. PAH-yhdisteitä syntyy, kun orgaaninen aine, esimerkiksi puu, palaa epätäydellisesti. Monet PAH-yhdisteet aiheuttavat syöpää tai mutaatioita.
PAH-yhdisteitä syntyy eniten teollisuudessa, liikenteessä ja muussa energiantuotannossa. Luonnossa PAH-yhdisteitä muodostuu metsäpaloissa ja tulivuorenpurkauksissa. PAH-yhdisteitä voi syntyä myös ruokaan, jos sitä savustetaan, grillataan tai kuivataan. Suuria pitoisuuksia on löydetty etenkin savustetusta kalasta, paahdetusta lihasta ja käristetyistä elintarvikkeista. Keskimäärin ihmiset saavat kuitenkin PAH-yhdisteitä selvästi enemmän tupakasta kuin ruoasta.
Hiiltä ja öljytuotteita käsittelevät työntekijät, kuten teiden päällystäjät, altistuvat usein PAH-yhdisteille. Myös terässulattojen ja hiilielektrodeja käyttävien alumiinitehtaiden sisäilmassa on mitattu korkeita PAH-pitoisuuksia. Englannissa havaittiin jo vuonna 1775, että noki aiheutti nuohoojille kivespussin syöpää.
PAH-yhdisteitä eristetään kivihiilitervasta, mutta niitä voidaan myös valmistaa laboratoriossa yksinkertaisemmista yhdisteistä.
PAH-yhdisteet ovat usein tasomaisia, bentseenirenkaista koostuvia yhdisteitä. Bentseenirenkaat ovat yleensä sulautuneet yhteen kuten naftaleenissa, mutta niitä voi yhdistää myös yksinkertainen sidos kuten bifenyylissä.
PAH-yhdisteet ovat kiinteitä aineita, eivätkä ne liukene veteen. Koska PAH-yhdisteet ovat myös hyvin pysyviä, ne kerääntyvät maaperään ja vajoavat vesistöissä sedimentteihin.
Monet PAH-yhdisteet ovat karsinogeenejä tai mutageenejä, eli ne aiheuttavat syöpää tai mutaatioita. Tällaiset yhdisteet voivat tuottaa hiirelle kasvaimen muutamassa kuukaudessa, jos niitä pannaan tämän iholle pienikin määrä. Syöpää eivät oikeastaan aiheuta itse PAH-yhdisteet vaan näiden aineenvaihduntatuotteet. Elimistö pyrkii yleensä muuttamaan PAH-yhdisteen vesiliukoisemmaksi, jotta se poistuisi helpommin. Esimerkiksi yleinen karsinogeeni bentso(a)pyreeni hapettuu entsyymin avulla dioliepoksidiksi. Dioliepoksidi voi reagoida DNA:n kanssa, mikä aiheuttaa mutaatioita. Lopulta solu ei pysty enää jakautumaan normaalisti.
Ilman maanvaihtoa polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä on vaikea poistaa maaperästä. Apuna on käytetty lahottajasieniä, erityisesti valkolahoa. Tähän on syynä se, että erityisesti nämä sienet kykenevät hajottamaan puun ligniiniä erittämiensä solunulkoisten entsyymien avulla. Valittava sieni määräytyy sen mukaan, miten se saa maaperästä ravintoa ja sietää ekologista kilpailua sekä maan raskasmetalleja. Toistaiseksi on lupaavia sienilajeja löytynyt orvakoiden, kaulussienten ja karvaslakkien kladeista.
Muroman kieli
Muroma oli suomalais-ugrilaiseen kieliryhmään kuulunut kieli. Muromalaiset asuivat nykyisen Vladimirin alueella, Oka-joen varrella. Alueen Murom-niminen kaupunki on saanut myös nimensä muromien mukaan. Muromat sulautuivat slaaveihin jo keskiajalle tultaessa.
Kalteva taso
Kalteva taso on fysiikassa yksi yksinkertaisiksi koneiksi nimitetyistä systeemeistä. Kaltevaa tasoa voi käyttää avuksi nostettaessa esinettä alemmalta tasolta ylemmälle. Tällöin voiman ei tarvitse olla niin suuri kuin pystysuoraan nostettaessa, vaikka työntömatka kasvaakin. Tehty työ on yhtä suuri kummassakin tapauksessa, ellei oteta huomioon kitkan vaikutusta.
Kaltevalla tasolla olevaan kappaleeseen kohdistuva painovoima "mg" voidaan jakaa pinnan suuntaiseen ja sitä vastaan kohtisuoraan komponenttiin. Pintaa vastaan kohtisuora komponentti on suuruudeltaan "mg" cos α, missä m on kappaleen massa, g painovoiman kiihtyvyys ja α pinnan kaltevuuskulma. Tämän komponentin vaikutuksen kuitenkin kumoaa pinnan antama tukivoima, minkä vuoksi painovoimasta jää vaikuttamaan vain sen pinnan suuntainen komponentti, suuruudeltaan "mg" sin α.
Kaltevalla tasolla oleva kappale on tasa­painossa, kun pinnan suuntaisesti kohti sen yläpäätä vaikuttava voima ("F") on yhtä suuri kuin kappaleen painon pinnan suuntainen komponentti:
Tällöin tämän voiman suhde kappaleen painoon on sama kun pinnan korkeuden suhde sen pituuteen eli sen kaltevuuskulman sini.
Jos sen sijaan voima vaikuttaa vaaka­suoraan, kannan suuntaisesti, kappale on tasapainossa, kun tämän voiman suhde kappaleen painoon on yhtä suuri kuin pinnan korkeuden suhde sen kantaan eli kaltevuuskulman tangentti.
Jos kaltevalla tasolla olevaan kappaleeseen ei vaikuta muita voimia kuin sen paino, pinnan antama tukivoima ja kitka, se saa kiihtyvyyden
missä μ on kappaleen ja pinnan välinen kitkakerroin. Kappale lähtee siis liikkeelle, mikäli kaltevuuskulman sini on suurempi kuin kosini kerrottuna kitkakertoimella.
Multatuli
Eduard Douwes Dekker (2. maaliskuuta 1820 Amsterdam – 19. helmikuuta 1887 Ingelheim, Saksa), salanimeltään Multatuli, oli alankomaalainen siirtomaavirkamies ja kirjailija.
Douwes Dekker oli alankomaalaisen merikapteenin poika; isä toivoi hänestä kauppiasta. Hän päätti kuitenkin lähteä Alankomaiden hallinnoimaan Indonesiaan, ensin Jaavalle ja myöhemmin Molukeille. Hän havaitsi siirtomaavallan toiminnassa paljon moittimisen varaa. Palattuaan kotimaahansa hän kirjoitti salanimellään satiirisen kriittisen teoksen "Max Havelaar". Tämä nimi on sittemmin tullut tunnetuksi Reilun kaupan tavaramerkkinä.
Nimimerkki Multatuli on tiettävästi johdettu latinan sanoista ”Olen kärsinyt kovasti” – huolimatta kovasti suomalaista muistuttavasta ulkoasustaan.
Montreal Canadiens
Montreal Canadiens (' , virallisesti ') on NHL-seura, jonka kotikaupunki on Montréal Québecissä, Kanadassa. Se on yksi NHL:n perustajista ja kuudesta alkuperäisestä Original Six -joukkueesta. Stanley Cup -mestaruuden seura on voittanut 24 kertaa, useammin kuin mikään muu organisaatio.
Seuran maineikkaimpia pelaajia ovat olleet laitahyökkääjät Maurice "Rocket" Richard ja Guy Lafleur. Richard'n aikana Canadiens koki 1950-luvun lopun mestaruussuman: viisi peräkkäistä Stanley Cupin voittoa. Lafleurin johdolla seura ylsi neljän Cupin putkeen 1976–79. Muita kiekkohistoriaan jääneitä Canadiensin pelaajia ovat olleet maalivahdit Georges Vézina, George Hainsworth, Jacques Plante, Lorne "Gump" Worsley, Ken Dryden ja Patrick Roy, puolustajat Émile Bouchard, Doug Harvey, Serge Savard, Guy Lapointe ja Larry Robinson sekä hyökkääjät Howie Morenz, Hector "Toe" Blake, Elmer Lach, Bernie "Boom Boom" Geoffrion, Dickie Moore, Jean Béliveau, Henri Richard, Yvan Cournoyer, Jacques Lemaire, Steve Shutt, Bob Gainey, Chris Nilan ja Saku Koivu.Montréalin farmiseura AHL:ssa on Laval Rocket.
"(Tilanne 3. joulukuuta 2018)"Saku Koivu oli uransa alusta lähtien joukkueensa yksi tärkeimmistä pelaajista ja hänet valittiin vuonna 1999 ensimmäisenä eurooppalaisena NHL:n historian menestyksekkäimmän joukkueen kapteeniksi. Koivun sopimus Canadiensin kanssa päättyi kesällä 2009, eikä hänelle tarjottu uutta sopimusta, sillä seura halusi "uudistaa kasvonsa".
Pittsburgh Penguins
Pittsburgh Penguins on yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Pittsburghista, Pennsylvanian osavaltiosta. Joukkue on pelannut National Hockey Leaguessa kaudesta 1967–1968 lähtien. Sen tunnetuimpia pelaajia ovat olleet Mario Lemieux, Jaromír Jágr, Sidney Crosby, Paul Coffey, Ron Francis ja Jevgeni Malkin.
Joukkue pelasi perustamisesta asti pitkään sinivalkoisissa väreissä, mutta siirtyi kaudella 1979–1980 käyttämään paikallisten NFL:n Pittsburgh Steelersin ja MLB:n Pittsburgh Piratesin kantamia mustavalkokultaisia värejä molempien joukkueista voitettua omat ammattilaissarjansa vuonna 1979. Penguins on voittanut Stanley Cup -mestaruuden viidesti vuosina 1991,1992, 2009, 2016 ja 2017. Vuonna 2008 seura pelasi myös finaaleissa, mutta hävisi Detroit Red Wingsille otteluvoitoin 4–2.
Penguins oli talousvaikeuksissa ennen 1990-lukua, eikä menestynyt kovin hyvin. Kun seura sai vuonna 1984 sopimuksen Mario Lemieux'n kanssa, seura alkoi pikkuhiljaa elpyä. Se voitti Stanley Cupin vuonna 1991, ja toisti voittonsa seuraavana vuonna. Marion huuma ei kuitenkaan kestänyt sen kauempaa, ja Penguins koki uudet vaikeutensa 2000-luvulla. Se jäi monena vuotena peräkkäin ulos pudotuspeleistä, kunnes Sidney Crosbyn ja Jevgeni Malkinin hankkiminen toi sen takaisin liigan parhaimmistoon. Seura on päässyt sen jälkeen tasaisesti pudotuspeleihin ja kuulunut mestariehdokkaisiin.
Mario Lemieux on ollut tulokauskaudestaan asti joukkueen todellinen tukipilari johdattaen sen kahteen Stanley Cup -voittoon seuran kapteenina, tehden paljon tehopisteitä, voittaen lukuisia henkilökohtaisia palkintoja, uhmaten Gretzkyn ennätyksiä. Aktiivipelaajauran jälkeen hän on toiminut seuran osaomistajana. Lemieux on voittanut Stanley Cupin myös seuran omistajana vuosina 2009, 2016 ja 2017."V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, JAH = jatkoaikahäviötTM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit"
"1967–1974: ei neljännesvälieriä, 1974–1981: karsintakierros1981–1993: divisioonien välierät, divisioonien finaalit, konferenssien finaalit1993–: konferenssien puolivälierät, konferenssien välierät, konferenssien finaalit"
Aleksios III Angelos
Aleksios III Angelos (1153-1211) oli Angelos-sukuinen Bysantin keisari vuosina 1195-1203. Aleksios kaappaasi vallan veljeltään Isaakilta kun tämä oli metsästysretkellä Traakiassa vuonna 1195. Sen jälkeen, kun Isaak oli saatu kiinni Makedoniassa, hänet sokaistiin ja vangittiin. Aleksioksen hallitsemisen heikkous johti valtion rappeutumiseen.
Syrjäytetyn Isaakin poika Aleksios pakeni Svaabian Filipin luokse, jossa hän tapasi Montferratin Bonifatiuksen, joka oli yksi neljännen ristiretken johtajista. Aleksios lupasi maksaa ristiretkeläisten velat venetsialaisille jos he auttaisivat hänet valtaan. Mutta kun ristiretkeläiset saapuivat Konstantinopolin edustalle, huomattiin, että kansa ei halunnutkaan Aleksiosta keisariksi vaan se oli tyytyväistä Aleksios III:een. Ristiretkeläiset päättivät asettaa Isaakin pojan keisariksi väkivalloin. Vuonna 1203 hyökättiin kaupunkia kohti. Yllättäen keisari Aleksios III pakeni kaupungista tyttärensä Irenen kanssa ja jätti perheensä kaupunkiin. Aleksios IV kruunattiin keisariksi ja hänen isänsä Isaak II:sta tuli hänen kanssahallitsijansa.
Aleksios III pakeni Traakiaan ja yritti palata valtaan Aleksios V:n kanssa, mutta yritys epäonnistui. Lopulta Aleksios päätyi vävynsä Theodoros I Laskariksen luokse Nikaiaan. Aleksios yritti kaapata vallan Theodorokselta, mutta hänet kukistettiin. Loput elämästään Aleksios vietti luostarissa Nikaiassa.