Blade Runner
Blade Runner on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen neo-noir tieteiselokuva, jonka on ohjannut Ridley Scott. Sen pääosia esittävät Harrison Ford, Rutger Hauer, Sean Young ja Edward James Olmos. Hampton Fancherin ja David Peoplesin kirjoittama käsikirjoitus perustuu löyhästi Philip K. Dickin romaaniin "Palkkionmetsästäjä" vuodelta 1968. Elokuva sijoittuu dystopiseen Los Angelesiin vuonna 2019 ja kuvaa tulevaisuutta, jossa vaikutusvaltainen Tyrell-yhtiö on rakentanut synteettisiä ihmisiä eli replikantteja työskentelemään avaruussiirtokunnissa. Kun Roy Battyn (Hauer) johtama joukko replikantteja pakenee takaisin Maahan, ylirasittunut poliisi Rick Deckard (Ford) ottaa viimeiseksi toimeksiannokseen vastahakoisesti vastaan tehtävän etsiä heidät. Tutkinnan aikana Deckard tapaa kehittyneen replikantin, Rachaelin (Young), joka saa hänet kyseenalaistamaan tehtävänsä.
Alkujaan "Blade Runner" tuotti odotettua vähemmän Pohjois-Amerikan teattereissa ja jakoi kriitikkoja; osa kehui sen teemallista monimutkaisuutta ja visuaalia ilmettä, kun taas toiset olivat tyytymättömiä sen epätavanomaiseen tahditukseen ja juoneen. Siitä on kuitenkin sittemmin muodustunut suosittu kulttielokuva, ja monet kriitikot pitävät sitä tänä päivänä yhtenä parhaista tieteiselokuvista kautta aikojen. Lavastuksestaan kehuttu "Blade Runner" on säilynyt neo-noir-elokuvien johtavana esimerkkinä ja sillä on ollut suuri vaikutus moniin myöhempiin tieteiselokuviin, -videopeleihin, -animeihin ja -televisiosarjoihin. Vangelisin säveltämä elokuvan soundtrack oli kehuttu ja se oli ehdolla parhaan sävellyksen Baftaan ja Golden Globeen vuonna 1983.
Philip K. Dickin teokset saivat elokuvan myötä huomiota ja myöhemmin hänen töihinsä perustuvia elokuvia tehtiin useampi. Ridley Scott pitää "Blade Runneria" ”todennäköisesti” hänen elokuvistaan kokonaisimpana ja henkilökohtaisempana. Vuosi ensi-iltansa jälkeen elokuva voitti arvostetun Hugo-palkinnon parhaasta dramaattisesta esityksestä, ja vuonna 1993 se valittiin säilytykseen Yhdysvaltain National Film Registryyn ”kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä”.
Elokuvasta on tehty seitsemän eri versiota elokuvastudioiden johtohenkilöiden tehtyä kiisteltyjä muutoksia. Ohjaajan versio julkaistiin vuonna 1992 testinäytösten tuotettua voimakkaita reaktioita yleisössä. Elokuva julkaistiin ensimmäisten joukossa DVD:nä — tosin keskinkertaisella ääni- ja videolaadulla. Vuonna 2007 Warner Bros. julkaisi 25-vuotisjuhlaksi digitaalisesti remasteroidun "The Final Cut" -version, joka on ainoa johon Scottilla on ollut täydellinen luova toimivalta. Tätä versiota esitettiin valikoiduissa teattereissa ja se julkaistiin DVD:nä, HD DVD:nä ja Blu-raynä.
Jatko-osa "Blade Runner 2049" sai ensi-iltansa lokakuussa 2017.
Los Angelesissa, marraskuussa 2019, eläkkeelle jäänyt poliisi Rick Deckard (Harrison Ford) joutuu konstaapeli Gaffin (Edward James Olmos) pidättämäksi ja viedään entisen esimiehensä Harry Bryantin (M. Emmet Walsh) luokse. Deckard oli aiemmin toiminut ”blade runnerina” (alkuperäinen suomennos ”teräratas”), jonka tehtävä oli jäljittää ja ”siirtää syrjään” (eli eliminoida) replikantteja, bio- ja geeniteknologialla luotuja androideja. Bryant kertoo kuinka neljä vanhentunutta tekniikkaa edustavaa replikanttia on saapunut laittomasti Maahan. Kyseiset replikantit edustavat Tyrell-yhtiön Nexus-6 -mallia, joiden elinkaari on vain neljä vuotta, ja nyt ne ovat tulleet Maahan kenties pidentääkseen elämäänsä.
Deckard näkee videon blade runnerista nimeltä Holden (Morgan Paull), joka suorittaa nauhalla paraikaa Voight-Kampffin testiä. Kyseistä testiä käytetään erottamaan ihmiset replikanteista arvioimalla testattavan haastattelukysymyksiin antamien vastausten empaattisuutta. Videolla testattu yksilö, Leon (Brion James), ampuu Holdenia, kun Holden kysyy Leonin äidistä. Bryant tahtoo Deckardin eliminoivan Leonin sekä kolme muuta replikanttia: Roy Battyn (Rutger Hauer), Zhoran (Joanna Cassidy) ja Prisin (Daryl Hannah). Deckard yrittää kieltäytyä, mutta joutuu lopulta suostumaan, kun Bryant vihjaa, että kieltäytymisestä saattaa seurata Deckardille jotain ikävää.
Deckard lähtee Tyrell-yhtiön toimistolle yhdessä Gaffin kanssa varmistaakseen, että testi toimii myös Nexus-6 -mallien kanssa. Siellä hänelle selviää, että Eldon Tyrellin (Joe Turkel) apulainen Rachael (Sean Young) on kokeellinen replikantti, joka uskoo olevansa ihminen. Rachaelin tajuntaan on istutettu ylimääräisiä muistoja, jotka toimivat eräänlaisena ”emotionaalisena vallina”. Sen seurauksena Rachaelille täytyy suorittaa tavallista laajamittaisempi Voight-Kampffin testi, jotta hän paljastuisi replikantiksi.
Samaan aikaan kun Deckard etsii johtolankoja replikanttien olinpaikasta, ne pyrkivät pääsemään Tyrellin puheille pakottaakseen tämän pidentämään heidän elinkaartaan. Roy ja Leon saapuvat laboratorioon, jossa Hannibal Chew (James Hong) valmistaa replikanttien silmiä. Chew ohjaa replikantit Tyrellin kanssa työskentelevän lahjakkaan suunnittelijan, J. F. Sebastianin (William Sanderson), luokse. Rachael käy tapaamassa Deckardia tämän asunnolla ja yrittää todistaa ihmisyytensä näyttämällä tälle erästä perhevalokuvaa. Mutta kun Deckard paljastaa muistojen kuuluvan todellisuudessa Tyrellin jo menehtyneelle sukulaistytölle, Rachael pudottaa valokuvan lattialle ja lähtee kyynelehtien pois. Sillä välin Pris tapaa Sebastianin tämän Bradbury Buildingissa sijaitsevassa asunnossa ja onnistuu saavuttamaan tämän luottamuksen.
Käydessään Leonin hotelihuoneessa Deckard löytää Leonin valokuvien joukosta Zhoran kuvan sekä replikanttikäärmeen nahan, joka johdattaa Zhoran työpaikkana toimivalle strippiklubille. Deckard eliminoi Zhoran, mutta saa Bryantilta käskyn tappaa myös Rachaelin, joka on kadonnut Tyrell-yhtiön päämajasta. Deckard sattuu näkemään Rachaelin väkijoukossa, mutta saa kimppuunsa Leonin. Rachael kuitenkin tappaa Leonin Deckardin pudottamalla pistoolilla. Kaksikko palaa yhdessä Deckardin asunnolle ja intiimin keskustelun jälkeen Deckard lupaa olla eliminoimatta Rachaelia. Kun Rachael yrittää sitten lähteä tiehensä, Deckard suutelee häntä.
Roy saapuu Sebastianin asunnolle ja kertoo Prisille Leonin ja Zhoran kuolleen. Sebastian asettuu heidän puolleen ja paljastaa kärsivän ”Metusalahin syndrooman” aiheuttamasta nopeutuneesta ikääntymisestä. Sebastian ja Roy pääsevät sisään Tyrellin kattohuoneistoon, missä Roy vaatii luojaltaan pidempää elämää. Tyrell kertoo sen olevan mahdotonta. Roy tunnustaa tehneensä ”kyseenalaisia asioita”, mutta Tyrell vähättelee Royn syyllisyydentunnetta ylistäen tämän kehittynyttä muotoilua sekä saavutuksia. Roy suutelee Tyrellia ja tappaa tämän. Sebastian juoksee hissille Roy perässään, mutta ajaa hissillä alakertaan yksin. "Final Cutissa" Bryant kertoo Deckardille, että Sebastianin ruumis löydettiin Tyrellin asunnosta, mutta muissa versioissa Sebastianin kohtalo jää arvoitukseksi.
Deckard saapuu Sebastianin asunnolle ja saa yllättäen kimppuunsa Prisin. Deckard onnistuu tappamaan Prisin juuri ennen kuin Roy saapuu paikalle. Royn lyhyt elämä alkaa olla kuitenkin lopuillaan ja hän ajaa Deckardia takaa katolle. Deckard yrittää paeta hyppäämällä viereiseen rakennukseen, mutta hänen hyppynsä jää lyhyeksi, ja hän päätyy roikkumaan rakennuksesta törröttävään palkkiin. Kun Deckard lopulta menettää otteensa sateen liukastamasta palkista, hypystä vaivatta selvinnyt Roy pelastaa hänet. Viimeisillä hetkillään Roy pitää yksinpuhelun elämästään:
Roy kuolee Deckardin silmien edessä tämän istuessa hiljaa paikoillaan.
Gaff saapuu paikalle ja toteaa Deckardin työn tehdyksi, mutta ennen lähtöään huutaa tälle Rachaelia koskien: ”Sääli, ettei hän jää eloon. Mutta toisaalta, kuka jää?” Deckard palaa asuntoonsa ja löytää Rachaelin elossa nukkumasta hänen sängyllään. Kun he lähtevät pois, Deckard löytää yksisarvista esittävän origamin, joka toimii Gaffin käyntikorttina. Elokuvan lopusta on tehty kaksi versiota: toisessa Deckard ja Rachael poistuvat kerrostalosta kohti epävarmaa tulevaisuutta, kun taas toisessa heidän nähdään ajavan idyllisen maiseman halki.
Filmin suurimpia vahvuuksia on visuaalisesti kaunis ja huolellisen yksityiskohtaisesti toteutettu tummasävyinen lavastus – sekoitus sadetta, pursuavaa savua ja loputtomasti muuttuvia keinovaloja, jotka yhdessä synnyttävät mielikuvan dystooppisesta yhteiskunnasta ja kurjasta, loppuunkulutetusta Maa-planeetasta.
Ohjaaja Ridley Scott halusi kuvan näyttävän pimeältä, mutta sisältävän silti useita valokerroksia. Kuvaaja Jordan Cronenweth käytti työssään monimutkaisia väripaletteja. Hän valitsi usein voimakkaita valonlähteitä, jotka oli sijoitettu juuri ja juuri pois näkyvistä. Näin hän valaisi elokuvan ainutlaatuisella tavalla. Kuvaajan mantra elokuvaa tehdessä oli: ”Kyse ei ole siitä, mitä valaistaan, vaan siitä, mitä ei valaista.”. Cronenwethin kanssa työskentelivät läheisesti konseptisuunnittelija Syd Mead, tuotantosuunnittelija Lawrence G. Paull, art director David Snyder, puvustajat Michael Kaplan ja Charles Knode, sekä trikkikuvausvalvoja Douglas Trumbull.
Elokuvan vastaanotto oli alusta asti ristiriitainen. Elokuvan koenäytöksissä studioiden johtajat eivät pitäneet siitä, vaan eräs tuottaja jopa sanoi elokuvan ”muuttuvan tylsemmäksi jokaisella katselukerralla”. Kommenteissa arvosteltiin toisaalta Vangeliksen musiikin vähäistä käyttöä, toisaalta kyseenalaistettiin kertojaäänen käyttöä elokuvassa.
"Blade Runner" sai aluksi myös kielteisiä arvosteluja, ja elokuvateattereissa yleisön reaktiot vaihtelivat hämmennyksestä nauruun, jopa raivoon. Teatterilevitys käynnistyi huonosti Yhdysvalloissa, mutta onnistui hieman paremmin muualla maailmassa. Elokuvan suosio ja kulttimaine alkoivat kuitenkin kasvaa, kun sen levityksessä kokeiltiin ajan uusia jakelukanavia: videokasetteja ja kaapeli-TV-lähetyksiä.
Blade Runner valittiin yhdeksi kaikkien aikojen ensimmäisistä elokuvista, joka julkaistiin DVD-formaatissa.
Nykyään monet pitävät "Blade Runneria" modernina klassikkona sekä 2000-luvun tärkeiden teemojen ja huolenaiheiden ennustajana. Siihen myös viitataan useissa muissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Num3roiden" kolmannen kauden jaksossa Hardball. Yksityiskohtaisen ja omaperäisen tulevaisuudenkuvansa ansiosta sitä myös pidetään yhtenä kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmista elokuvista. Sen visuaalista tyyliä on jäljitelty runsaasti, ja sitä pidetään kyberpunk-genren määritelleenä elokuvana. Se on myös monien tieteentekijöiden suosikkielokuva. Blade Runner myös toi kirjailija Philip K. Dickin Hollywoodin tietoisuuteen ja sen jälkeen hänen kirjojensa pohjalta on tehty lukuisia elokuvia.Ridley Scott ilmoitti elokuussa 2011 tekevänsä elokuvalle jatkoa, joka ei tule olemaan alkuperäisen elokuvan uudelleenfilmatisointi, vaan sen jatko-osa, joka sijoittuu muutaman vuoden päähän ensimmäisestä elokuvasta.
Saman ohjaajan toisen tieteiselokuvan "Prometheuksen" (2012) Blu-ray-julkaisu sisältää vihjauksen mahdollisesta yhteydestä Alien-universumin Weylandin ja "Blade Runner" -universumin Tyrellin kanssa: Blu-rayn ”pääsiäismunan” mukaan Weyland puhuu edesmenneestä mentoristaan, joka muun muassa asui pyramidin huipulla katsoen enkelten kaupunkia (Los Angeles).
Helmikuussa 2015 "Blade Runner 2049" -elokuvan tuotannon aloittaminen varmistui. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Michael Green ja Hampton Fancher joka kirjoitti myös ensimmäisen "Blade Runner" -elokuvan. Harrison Ford palaa "Rick Deckardin" rooliin 33 vuoden jälkeen. Ridley Scott tuottaa ja Denis Villeneuve ohjaa elokuvan. Ensi-ilta oli 6. lokakuuta 2017.