Rohtosuopayrtti
Rohtosuopayrtti eli suopayrtti ("Saponaria officinalis") on valkoisin tai hennon vaaleanpunaisin kukin kukkiva kohokkikasvi. Se on myös perinteinen monivuotinen koristekasvi eli perenna, jota on käytetty myös rohtona ja pesuaineena.
Sekä lajin tieteellinen sekä suomenkielinen nimi viittaavat kasvin käyttöön saippuana.
Tanakkavartinen rohtosuopayrtti kasvaa 30–90 cm korkeaksi. Kasvi on pysty ja kalju- tai hienokarvainen. Kolmisuoniset lehdet ovat pareittain vastakkain pitkin vartta, ja ne vaihtelevat muodoltaan soikeista soikean puikeisiin. Pituudeltaan ne ovat 5–10 cm. Latvassa oleva kukinto on tiheä, kaksipuoleinen viuhkosto. Kukan verhiö on violetinsävyinen ja 18–24 mm pitkä. Ulkoverhiö puuttuu. Teriö on 2,5–3,5 cm leveä, yksinkertainen tai kerrottu. Väriltään teriö on vaaleanpunainen tai valkoinen. Terälehdet ovat kynnellisiä ja ehyitä tai lantto- tai risakärkisiä. Emiö on kaksivartaloinen. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Rohtosuopayrtti kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukissa on hieno, neilikkamainen tuoksu. Ne tuoksuvat varsinkin hämärän aikaan, jolloin ne houkuttelevat tehokkaasti luokseen yöperhosia.
Rohtosuopayrtti on alun perin eurooppalainen laji. Sitä kasvaa koko Euroopassa Islantia sekä Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia lukuun ottamatta. Alkuperäiskasvina rohtosuopayrtti kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa, pohjoisempana se on vanha ja vakiintunut tulokaslaji. Euroopan ulkopuolella sitä kasvaa paikoin Turkissa sekä Siperian länsiosissa. Ihmisen mukana laji on levinnyt paikoin myös Etelä-Amerikkaan sekä erityisesti Pohjois-Amerikkaan, jossa se on laajalti vakiintunut laji. Suomessa rohtosuopayrtti on vakiintunut uustulokas, jota tavataan Oulun korkeudelle saakka. Etelä-Suomessa laji on paikoitellen yleinen. Rohtosuopayrtti kasvaa myös hyvin kasvuvyöhykkeellä 7 aina vyöhykkeen 8 rajalle saakka.
Pohjois-Euroopassa rohtosuopayrtti on pääasiassa viljelyjäänne tai villiintynyt puutarhakarkulainen, mutta sitä on tavattu myös laivojen painolastien mukana tulleena tulokkaana. Nykyään lajia tapaa esimerkiksi vanhoilla talonpaikoilla, puutarhoissa, pientareilla, joutomailla ja kaatopaikoilla. Maavartensa avulla rohtosuopayrtti saattaa muodostaa laajoja kasvustoja. Maavarret takaavat lajille myös tehokkaan leviämistavan uusille kasvupaikoille esimerkiksi siirtomaan mukana, sillä se versoaa pienistäkin juurakonpalasista. Laji viihtyy hyvin kuivissakin kasvupaikoissa ja kestää kohtalaisesti myös tallaamista ja niittämistä.
Nykyään rohtosuopayrttiä kasvatetaan koristekasvina, mutta alun perin se oli tärkeä hyötykasvi. Suomessa lajia ryhdyttiin laajemmin viljelemään 1700-luvulla. Koko kasvi ja varsinkin sen juurakko sisältää runsaasti saponiineja, jotka veteen liuetessaan muodostavat saippuamaista vaahtoa. Tämän takia sitä käytettiin aikaisemmin erityisesti pesuaineena. Teolliset puhdistusaineet syrjäyttivät yleistyessään rohtosuopayrtin laajasta käytöstä. Parhaimmillaan kasvin on todettu sisältävän jopa 20 % sapoiineja, eli noin 5 % enemmän kuin nykyään kaupallisestikin käytetyt saippuamarjojen hedelmät eli pesupähkinät.
Antiikin aikaan suopayrttiä on käytetty yleisesti villan puhdistamiseen. Pohjois-Amerikassa kasvin kukinnoilla on värjätty vihreää ja keltaista.
Rohtosuopayrtti on myös vanha lääkekasvi. Sillä on hoidettu muun muassa paiseita, yskää ja ummetusta. Kasvin sisältämät saponiinit ovat myrkyllisiä, joten rohtokäyttöä ei nykyään suositella.