hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ergodinen kirjallisuus
Ergodinen kirjallisuus tarkoittaa kirjallisuutta, jonka tekstissä kulkeminen vaatii erityisponnisteluja. Käsite tulee kreikan kielen sanoista "ergon" ja "hodos", jotka tarkoittavat "työtä" ja "polkua". Ergodisen kirjallisuuden käsitteen lanseerasi ensimmäiseksi Espen Aarseth kirjassaan "Cybertext - perspectives on ergodic literature".
Ergodinen kirjallisuus vaatii lukijaltaan enemmän aktiivisuutta kuin perinteinen ei-ergodinen kirjallisuus, jossa käyttäjän tarvitsee yleensä vain käännellä sivuja ja siirtää katsetta. Ergodisessa kirjallisuudessa ponnistelu voi olla esimerkiksi linkkien seuraamista hypertekstissä tai valikkojen selaamista. Vaikka tietokone onkin mahdollistanut monia ergodisen kirjallisuuden piirteitä, ponnistelua vaativat tekstit eivät ole mikään uusi ilmiö. Muun muassa muinaisessa Kiinassa koottiin mekaanisia teoksia, joiden avulla käyttäjä saattoi generoida itselleen runoja.
Kyber- ja ergodisen tekstin käsitteet soveltuvat kirjallisuudentutkimuksen lisäksi myös pelien tutkimiseen.
Kybertekstejä voidaan luokitella useiden eri piirteiden avulla. Aarsethin mukaan näitä ovat dynamiikka, määräytyneisyys, perspektiivi, aika, saatavuus, linkit ja käyttötavat.
Tekstin dynamiikka voi olla "intertekstonista dynamiikkaa", jossa uusia tekstejä kootaan tietyn kiinteän sisältövaraston pohjalta tai "tekstonista dynamiikkaa", jossa myös sisältö muuttuu.
Määräytyneisyys tarkoittaa sitä, johtaako lukijan sama valinta seuraavalla lukukerralla samaan lopputulokseen vai muuttuuko teksti eri lukukerroilla, vaikka lukija tekisi samat ratkaisut.
Aika voi olla ergodisessa tekstissä lukijalähtöistä tai tekstilähtöistä. Lukijalähtöisessä tekstissä lukija voi päättää, missä tahdissa teksti etenee kuten perinteisessä kirjassa. Tekstilähtöisessä ajassa lukija ei voi itse vapaasti päättää, missä tahdissa sisältö tuodaan hänen saatavilleen.
Perspektiivi voi olla näkökulmaltaan anonyymi tai vaatia tekstin lukijaa ottamaan jonkin roolin teksissä ja tarkkailla sisältöä tämän hahmon kautta.
Saatavuus tarkoittaa sitä, miten helposti lukija voi saada käsiinsä tekstin. Kun tekstin saatavuus on kontrolloitua, lukija ei voi hyppiä osioita yli tai lukea tekstiä siinä järjestyksessä kuin haluaa.
Linkit voivat olla kybertekstissä ehdollisia tai vapaasti saatavia. Joissakin teksteissä linkkejä ei välttämättä ole lainkaan.
Kybertekstin käyttötapoja ovat tulkitseva, luotaava, muokkaava ja kirjoittava käyttötapa. Perinteistä kirjaa luetaan tulkitsevasti. Se ei vaadi suurempia ponnisteluja, ainoastaan tekstin merkityksen tulkitsemisen. Hypertekstiä käytetään taas luotaavasti. Siinä lukija etsii tekstivarastosta haluamiaan sisältöjä luettavakseen. Muokkaava ja kirjoittava käyttötapa liittyvät siihen, että lukijalla on mahdollisuus muuttaa kybertekstin tekstivaraston sisältöä kuten Internetin keskustelufoorumeissa. Tässä käyttötavassa ero lukijan ja kirjoittajan välillä hämärtyy.
Lisäpalvelu
Lisäpalvelu on tietoliikennepalvelun ohella tarjottava palvelu, jonka käyttäjän täytyy erikseen tilata tai muuten ottaa käyttöön. Lisäpalveluista voidaan periä erillinen maksu. Puhelinverkon operaattorit ja vaihteiden valmistajat yrittävät erottua toisistaan kehittämällä ja tarjoamalla erilaisia lisäpalveluja.
Tunnetuin ja käytetyin lisäpalvelu on GSM-verkon tekstiviestipalvelu. Muita puhelinverkon lisäpalveluja ovat
Talk
talk on ohjelma tosiaikaista tekstipohjaista viestintää varten TCP/IP-verkon käyttäjien välillä. talk oli eräs sovelluksista joka jaettiin 4.2BSD Unixin referenssitoteutuksen mukana.
talk ja sen parannetut versiot, ntalk ja ytalk, jakavat ruudun osiin, kukin istunnon osallistuja kirjoittaa omaan osaansa ruutua. Yleisimmät versio tukevat vain kahta, ytalk tukee myös useampaa kuin kahta käyttäjää. Kaikissa näissä ohjelmissa teksti lähetetään muille osallistujille merkki kerrallaan kun se on kirjoitettu, mikä tekee talk-ohjelman käytöstä keskustelunomaista. talk:lle on varattu IP-portti 517/udp, ntalkille 518/udp.
Käytännössä eri ohjelmat eivät osanneet kommunikoida toistensa kanssa, eivätkä edes eri Unix-versioiden mukana toimitetut. Myös kiristyvät tietoturvavaatimukset ja palomuurit ovat karsineet talk-palvelun käytön olemattomiin. Käytännössä tekstipohjaisen talkin korvasi Unix-ympäristössä IRC.
Solmu (verkko)
Solmu tai "piste" on graafin eli verkon osa. Graafi muodostuu solmuista ja niitä yhdistävistä kaarista eli väleistä.
Solmu on keskeinen käsite verkkoteoriassa, verkkoja käsittelevässä matematiikan haarassa, jota sovelletaan tietojenkäsittelytieteessä ja tietoliikenneteoriassa.
Sekstiljoona
Sekstiljoona on miljoonan kuudes potenssi eli formula_1. Sana koostuu osista sekst(i)- ja -iljoona, josta alkuosa tarkoittaa kuutta ja loppuosa viittaa miljoonaan.
SI-järjestelmässä ei ole kerrannaisyksikköä sekstiljoonalle.
Amerikanenglannin "sextillion" tarkoittaa poikkeuksellisesti lukua 10.
Kalenterivuosi
Kalenterivuosi on kalenterin määräämän vuoden pituinen ajanjakso.
Länsimaissa käytössä olevan gregoriaanisen kalenterin mukainen kalenterivuosi on 12 kuukautta sisältävä ajanjakso, jossa on 365 tai 366 päivää. Kalenterivuosi alkaa 1. tammikuuta ja päättyy 31. joulukuuta.
Gregoriaanisen kalenterin keskimääräisen kalenterivuoden pituus on 365,2425 vuorokautta, mikä poikkeaa noin puoli minuuttia trooppisesta eli aurinkovuodesta (365,2422 d).
Superpositioperiaate
Lineaarialgebran superpositioperiaatteen mukaan lineaarisen systeemin ratkaisujen lineaarinen yhdistelmä on myös kyseessä olevan systeemin ratkaisu.
Superpositioperiaatetta käytetään runsaasti fysiikassa sekä insinööritieteissä, sillä monet fysikaaliset systeemit voidaan mallintaa lineaarisina, tai niille voidaan löytää lineaarinen approksimaatio. Tällä tavoin voidaan analysoida eri tilanteita yksittäisinä tapauksina ja vasta lopuksi yhdistää ne kuvaamaan monimutkaisempaa tilannetta.
Klassisessa fysiikassa superpositioperiaatetta käytetään yleensä fysikaalisiin systeemeihin, joita voidaan kuvata lineaarisilla differentiaaliyhtälöillä. Tällaisia alueita ovat mm. sähkömagnetismi ja termodynamiikka.
Modernissa fysiikassa kvanttimekaniikan peruspostulaatti on, että fysikaalista systeemiä voidaan kuvata tiloilla, jotka noudattavat superpositioperiaatetta.
Jos väliaineessa liikkuu useita aaltoja samanaikaisesti jonkin paikan kautta, aaltoliikkeet yhdistyvät summa-aalloksi. Periaatetta, jonka mukaan summa-aalto määräytyy osa-aalloista, sanotaan superpositioperiaatteeksi
Kvanttimekaniikassa tilat voidaan ilmaista toisten tilojen summina superpositioperiaatteen nojalla.
Kansainvälistäminen ja lokalisointi
Internationalisointi (kansainvälistäminen) ja lokalisointi (kotoistus) ovat toimia, joilla sovitetaan tuotteita, kuten julkaisuja tai ohjelmistoja vieraaseen ympäristöön, erityisesti vieraiden maiden kulttuuriin. Ero internationalisoinnin ja lokalisoinnin välillä on hienovarainen mutta merkitsevä. Internationalisointi on tuotteiden sovittamista potentiaaliseen käyttöön periaatteessa missä tahansa, kun taas lokalisointi tarkoittaa erityispiirteiden lisäämistä tietyssä määrätyssä kohteessa tapahtuvaa käyttöä varten.Erityisesti lokalisointiin liittyviä alueita ovat muun muassa:
Suomessa tietotekniikan lokalisointiin liittyviä kieltä ja kulttuuria koskevia ohjeita ja normeja antaa Kotoistushanke.
Internationalisointi ja lokalisointi luovat haasteita tietokoneohjelmistojen kehittäjille – etenkin jos niitä ei ole ohjelmistosuunnittelussa huomioitu alusta lähtien. Yleinen käytäntö on erottaa tekstidata ja muut ympäristöstä riippuvat resurssit (esimerkiksi kuvakkeet) ohjelmakoodista. Tällöin eri käyttöympäristöjen huomiointi onnistuu ihannetapauksessa erillisiä resursseja muokkaamalla ilman koodin muuttamista. Resurssien kertaantuminen vaikeuttaa ylläpitoa. Jos esimerkiksi usealla kielellä käyttäjälle näytettävää viestiä halutaan muokata, tarvitsee kaikki saman resurssin käännökset päivittää. Tätä tehtävää helpottamaan on tehty ohjelmistokirjastoja, kuten Gettext.
Koska vapaita ohjelmistoja voi kuka tahansa vapaasti muokata ja levittää, ne soveltuvat paremmin internationalisoitavaksi. Omistettuja ohjelmistoja ei yleensä käännetä kielille, joista ei koeta saatavan taloudellista hyötyä. Esimerkki projektista, joka on käännetty yli 70 kielelle, on KDE.
Jenna Jameson
Jenna Jameson, syntymänimeltään Jennifer Marie Massoli (s. 9. huhtikuuta 1974 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalainen entinen pornonäyttelijä.
Jenna Jamesonin isä oli poliisi ja äiti showtanssija. Jamesonin äiti kuoli syöpään Jennan ollessa vasta 2-vuotias. Jenna ollessa teini-ikäinen, hänet raiskattiin kaksi kertaa; ensimmäisellä kerran tekijänä oli joukko poikia jalkapallo-ottelun jälkeen ja toisella kerran Jamesonin poikaystävän setä. Jameson opiskeli balettia, mutta suuntautui myöhemmin alastontanssijaksi. Isän ahdistelu on usein liitetty osaksi syytä tähän ratkaisuun. Ensimmäinen työnantaja oli Crazy Horse, ja 20-vuotiaana hän poseerasi kuuluisimmissa miestenlehdissä (muun muassa Hustler, Penthouse, High Society ja Cheri). Hän kiinnostui Hardcore-elokuvien tekemisestä ja palkkasodan jälkeen hän allekirjoitti sopimuksen Wicked Picturesin kanssa. Hän vaihtoi nimensä Jameson-viskin innoittamana.
20. joulukuuta 1996 Jameson meni naimisiin pornonäyttelijä Rodney Hopkinsin, (taiteilijianimeltään Brad Armstrong) kanssa. He erosivat vuonna 2001. Vuonna 2003 Jameson avioitui pornonäyttelijä Jay Grdinan (taiteilijanimeltään Justin Sterling) kanssa. Jameson seurusteli vapaaottelija Tito Ortizin kanssa. 16. maaliskuuta 2009 Jameson ja Ortiz saivat kaksospojat. Jameson ilmoitti elokuussa 2016 odottavansa kolmatta lastaan nykyiselle miehelleen Lior Bittonille. Batel Lu Bitton -niminen tytär syntyi 6. huhtikuuta 2017.
Vuonna 2010 hän ilmoitti lopettavansa pornokuvaukset, mutta pyörsi rahapulassa päätöksensä.
Jamesonin elämästä on tehty elämäkertakirja "Erotiikan ammattilainen: Seksitähden päiväkirja" vuonna 2004. Jameson on esiintynyt cameorooleissa myös muun muassa Howard Sternistä kertovassa elokuvassa "Howard Sternin intiimit osat". Vuonna 2002 hän lainasi äänensä pornonäyttelijä Candy Suxxxille "" -pelissä.
Cyrix
Cyrix (lausutaan "SYE-rihks") oli vuonna 1988 perustettu suoritinvalmistaja. Se aloitti toimintansa tekemällä matematiikkaprosessoreja 286- ja 386 -pohjaisiin tietokoneisiin. Sen perustajat olivat alun perin Texas Instrumentsin työntekijöitä. Cyrix palkkasi aggressiivisesti insinöörejä ja sai kasattua tiiviin ja tehokkaan 30 ihmisen suunnittelutiimin.
Cyrixin ensimmäiset suorittimet olivat vuonna 1992 julkaistut Cx486SLC ja Cx486DLC. Ne olivat nimestään huolimatta yhteensopivia Intelin 386-suorittimen kanssa. Niihin oli kuitenkin lisätty L1-välimuistia ja 486-käskykanta, joten niiden suorituskyky nousi 386:n ja 486:n väliin. Myöhemmin Cyrix julkaisi kaksinkertaisella kellotaajuudella toimineet Cx486SRX2:n ja Cx486DRX2:n.
Seuraavana vuonna Cyrix julkaisi 486:n kanssa yhteensopivan suorittimen. Se kuitenkin tuli markkinoille myöhemmin kuin AMD Am486 ja oli hitaampi kuin AMD:n ja Intelin mallit, joten sitä myytiin vain halvimmassa hintaluokassa ja päivityksenä. Vuonna 1995 Cyrix suunnitteli kloonia Intel Pentiumista. Kun kävi ilmi, että se myöhästyisi, Cyrix julkaisi Cyrix Cx5x86:n, joka sopi 486:n käyttämään suoritinkantaan. Sen suorituskyky oli samaa tasoa kuin 75 megahertsin kellotaajuutta käyttävällä Pentiumilla.
Myöhemmin vuonna 1995 Cyrix vihdoin julkaisi tunnetuimmaksi jääneen suorittimensa Cyrix 6x86:n. Se jopa ylitti Intel Pentiumin suorituskyvyn. Sen liukulukuyksikkö ei kuitenkaan ollut Pentiumin tasolla eikä yksikään tietokonevalmistaja käyttänyt sitä, joten 6x86:n hinta jäi alhaiseksi. Cyrix nimesi 6x86:t sen mukaan, minkä nopeuksista Pentiumia ne vastasivat. Esimerkiksi 133 megahertsin 6x86-malli sai nimekseen 6x86-P166+. Tämä nimeäminen oli harhaanjohtava, sillä uusimmat 3D-pelit käyttivät paljon suorittimen liukulukuyksikköä, joka oli 6x86:ssa huomattavasti hitaampi kuin Pentiumissa.
Cyrix yhdistyi National Semiconductorin kanssa wlokuussa 1997. National Semiconductor kuitenkin vetäytyi tehokkaiden suorittimien valmistuksessa, sillä se halusi keskittyä halpoihin suorittimiin. Tämä aiheutti sen, että Cyrix ei pystynyt kilpailemaan enää AMD:n tai Intelin kanssa. Vuonna 1999 National Semiconductor myi Cyrixin VIA Technologiesille.
Bootleg
Bootleg on luvattomasti tehty ja julkaistu musiikkiäänite tai video, joka sisältää useimmiten jonkin tietyn yhtyeen julkaisemattomia konsertti- tai studionauhoituksia. Bootlegejä tehdään sekä yksityiskäyttöön että taloudellisen hyödyn toivossa. Melkein kaikkien kuuluisien rockyhtyeiden esiintymisiä sisältäviä bootlegejä on julkaistu. Esimerkiksi Led Zeppelinin ja Jimi Hendrixin muiston ympärillä on toiminut mittava bootleg-teollisuus.
Bootlegeja on käytetty myös itse yhtyeen hyväksyminä julkaisuina. Tästä hyvänä esimerkkinä on Tangerine Dream, jonka johtohahmo Edgar Froese kokosi poikansa Jerome Froesen kanssa laillisesti myytävän bootlegkokoelman.
Melanie Chisholm
Melanie Jayne Chisholm (s. 12. tammikuuta 1974 Merseyside, Englanti), joka tunnetaan paremmin nimillä Mel C ja Melanie C on englantilainen laulaja. Hänet tunnetaan 1990-luvun Spice Girls -tyttöbändistä, mutta myös sooloartistina. Hän on parhaiten myynyt Spice Girlsistä soolouralle siirtynyt laulaja. Hänen levyjään on myyty maailmanlaajuisesti yli 20 miljoonaa kappaletta, mikä tekee hänestä samalla yhden Britannian parhaiten myyneistä naisartisteista.
Yhtyeessä ollessaan hän sai lempinimet Sporty Spice, Melanie C ja Mel C, koska mukana oli myös toinen Melanie, jota kutsuttiin vuorostaan nimellä Mel B.
Hän on myös näytellyt 1997 ilmestyneessä elokuvassa "Spice World", joka kuvasi kuvitteellisesti Spice Girls -yhtyettä.
Chisholm on voittanut urallaan useita palkintoja, esimerkiksi Scouseology Awards -musiikkipalkinnon vuonna 2003.
Chisholmin isä on Alan Chisholm ja äiti Joan O’Neill. Hänellä on yksi siskopuoli ja kolme velipuolta. Chisholm harrasti lapsena balettia ja halusi tanssijaksi. 16-vuotiaana hän pääsi Doreen Birdin tanssikouluun ja valmistui sieltä 18-vuotiaana. Lapsena hän harrasti myös jalkapalloa ja uintia.
Hän on seurustellut rakennusalalla työskentelevän Thomas Starrin kanssa useiden vuosien ajan. Pariskunnan ensimmäinen lapsi syntyi helmikuussa 2009.
Kristalliyö
Kristalliyö (, myös "Reichskristallnacht" ja "Pogromnacht") on natsi-Saksassa vuoden 1938 marraskuun 9. ja 10. päivän välisenä yönä juutalaisiin kohdistunut väkivallan aalto. Kristalliyö sai nimensä rikottujen kauppojen ikkunoiden lasinsirpaleista. Teoksessaan "Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho" William L. Shirer ei käytä termiä ’Kristalliyö’, vaan puhuu ainoastaan siitä alkaneesta ’Lasinsirujen viikosta’.
Kristalliyö sai alkunsa Herschel Grynszpanin, Saksasta vainoja Pariisiin paenneen juutalaismiehen, surmattua Saksan lähetystövirkailijan Ernst vom Rathin Pariisissa 7. marraskuuta. Vom Rathin murha laukaisi väkivallan aallon juutalaisia vastaan Saksassa. Hyökkäys näytti spontaanilta, mutta Saksan hallitus oli järjestämässä sitä. Hallitus toimi virallisten kanavien lisäksi kansallissosialistisen puolueen kautta.
Kansallissosialistisen puolueen johto juhli parhaillaan Münchenissä vuoden 1923 oluttupakaappauksen vuosipäivää, kun Adolf Hitler sai tiedon, että vom Rath oli kuollut. Välittömästi tämän jälkeen Joseph Goebbels ryhtyi antamaan puolueelle ja poliisivoimille ohjeita siitä, mitä näiden olisi tehtävä. Kello 23.55 Gestapon päällikkö Heinrich Müller lähetti poliisilaitoksille sähkeitse ohjeet, joiden mukaan juutalaisia vastaan kohdistettavia iskuja ei pitänyt estää, mutta oli valmistauduttava ainakin 20 000 juutalaisen pidättämiseen valtakunnan alueella. Myöhemmin yöllä turvallisuuspoliisin päällikkö Reinhard Heydrich lähetti poliisille yksityiskohtaisemmat ohjeet toimenpiteistä juutalaisia vastaan.
Vainossa tuhottiin yli 1 300 synagogaa, monia juutalaisia hautausmaita, lähes 7 000 liikettä ja kotia. Yli 30 000 juutalaista vietiin keskitysleireihin. Arvio kuoliaaksi hakattujen määrästä vaihtelee 36:sta 91:een. Eri lähteet antavat hyvin erilaisia lukuja tuhoista. Kristalliyön tapahtumat synnyttivät kansainvälisen reaktion ympäri maailmaa. Monet natsimyönteiset liikkeet tuomittiin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, mikä johti niiden merkityksen vähenemiseen.
Saksassa natsit yrittivät saada uhrit itse näyttämään syyllisiltä tapahtumiin. Niinpä 12. marraskuuta annettiin asetus, jonka mukaan juutalaisten asunnonomistajien ja liikkeenharjoittajien oli välittömästi korvattava vahingot. Saksassa käytetty ikkunalasi tuotiin Belgiasta, ja rikotun lasin määrä vastasi puolta Belgian lasiteollisuuden koko vuosituotannosta, minkä vuoksi kaikkia rikottuja ikkunoita ei voitu korjata edes juutalaisilta takavarikoiduilta rahoilla. Koska tähän meni huomattava osa Saksan ulkomaanvaluuttavarannosta, muutamat natsipoliitikotkaan kuten Hermann Göring eivät hyväksyneet näitä juutalaisia vastaan tehtyjä iskuja.
Saksassa sanan "Kristallnacht" käyttö on vähentymässä ja sanaa ollaan korvaamassa muilla ilmauksilla, sillä pelätään, että ihmiset saavat muuten liian myönteisiä mielikuvia asiasta. "Kristall" tarkoittaa joko kiteitä tai kristallia eli hiottua lasia, jotka koetaan kauniiksi ja koristeellisiksi.
Palvelutukkurit
Suomen Palvelutukkurit Oy eli Patu on suurkeittiöitä palveleva tukkukauppaketju. Palvelutukkureita pidetään yhtenä viidestä valtakunnallisesta suurkeittiöalan päätukusta. Patu-Palvelutukkurit perustettiin kesällä 1997, kun ryhmä yksityisiä tukkuliikkeitä päätti yhdistyä suurkeittiöitä palvelevaksi ketjuksi.
Yksityisten alueellisten lähitukkureiden omistaman Palvelutukkureiden yhteenlaskettu vuosimyynti on noin 130 miljoonaa euroa ja sen markkinaosuus HoReCa sektorilla on noin 8%. Henkilökuntaa niillä yhteensä noin 350 ja asiakkaita lähes viisi tuhatta. Yrityksen kotipaikka on Helsinki, mutta pääkonttori sijaitsee Vantaalla. Ketjun vanhimmat tukkuliikkeet ovat toimineet alalla lähes 60 vuotta, ja useimmat niistä ovat perheyrityksiä.
Palvelutukkurit ei kuulu mihinkään elintarvikealan keskusliikkeeseen, vaan sen pääyhteistyökumppanit ovat suomalaiset elintaviketeollisuuden yritykset sekä paikalliset/alueelliset tuottajat, joiden tuotteita se välittää suoraan suurkeittiöasiakkaille. Lisäksi yhtiöllä on omaa maahantuontia.
Ketjulla on oma PATU-tuoteperhe.
Ketjulla on 11 toimipistettä ympäri Suomea.
Ketjussa on aiemmin vuosien saatossa ollut mukana myös Perunantuonti Oy, Heinon Tukku Oy, Tuoretalo Oy, Menestra Oy, Tukkupojat Oy, Rovaniemen Tuoretukku Oy, Joensuun Marja ja Vihannes Ky, Fresh Servant Oy, Vihannespulkka Oy, Tuoretukku Laukkarinen Oy, Vihannestukku Mikko Laitinen Oy, Lime Finland Oy, Kuopion Vihannesaitta Oy, Kotkan Tukkupalvelu Oy.
Carl Czerny
Carl Czerny (21. helmikuuta 1791 – 15. heinäkuuta 1857) oli itävaltalainen pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja.
Czerny syntyi Wienissä 21. helmikuuta 1791 tšekkiläistaustaiseen sukuun. Hänen isoisänsä oli viulisti ja isänsä pianisti, urkuri ja oboisti. Aluksi hänen isänsä opetti hänelle pianon soittamista. Hieman myöhemmin Czerny opiskeli Johann Nepomuk Hummelin, Antonio Salierin ja Ludwig van Beethovenin johdolla. Czernyn ensimmäinen julkinen esiintyminen tapahtui jo hänen ollessaan yhdeksänvuotias. Kymmenvuotiaana hänen opettajakseen ryhtyi Ludwig van Beethoven. Czerny itse aloitti opettajan uransa 15-vuotiaana ja opetti myöhemmin muun muassa Beethovenin sisarenpoikaa sekä Franz Lisztiä. Czerny kuoli vailla lähiomaisia 15. heinäkuuta 1857.
Czerny sävelsi muun muassa messuja, requiemejä, sinfonioita, konserttoja, sonaatteja ja jousikvartettoja. Hänet tunnetaan silti parhaiten säveltämistään etydeistä pianolle.
Jousikvartetto
Jousikvartetto on neljälle jousisoittimelle sävelletty kamarimusiikkiteos. Jousikvarteton esittävä yhtye, jousikvartetti, koostuu perinteisesti kahdesta viulusta, alttoviulusta ja sellosta. Jousikvartetto syntyi 1700-luvun puolivälissä, kun barokin triosonaatit menettivät merkityksensa kenraalibassotekniikan taantuessa. Suosituimmillaan jousikvartetto oli sävellysmuotona 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa. Alkujaan jousikvartetot olivat muodoltaan divertimentoja, mutta klassismin ja romantiikan ajan jousikvartetossa on yleensä 3–4 osaa, ja ainakin sen ensimmäinen osa on sonaattimuodossa.
Jousikvintetot ovat harvinaisempia; niissä kvartettoon on yleensä lisätty "ylimääräinen" alttoviulu tai sello, harvemmin kontrabasso.
Merkittävimpiä jousikvartettosäveltäjiä ovat olleet Joseph Haydn (jota on kutsuttu "jousikvarteton isäksi"), Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven ja Franz Schubert. Kaikkien aikojen tuotteliain jousikvartettojen säveltäjä lienee ollut 91 jousikvartettoa kirjoittanut Luigi Boccherini.
Toisen Wienin koulukunnan ydinjäsenet Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alban Berg sävelsivät kukin jousikvartettoja.
Nykyaikana merkittäviä jousikvartettoja ovat säveltäneet myös muiden muassa Béla Bartók (6 kvartettoa), Dmitri Šostakovitš (15) ja Elliott Carter (5). Suosiota nauttivat myös Claude Debussyn ja Maurice Ravelin ainoat jousikvartetot.
Suomessa jousikvartettoja sävelsi ensimmäisenä Erik Tulindberg oletettavasti 1780-luvulla. Hänen kuusi kvartettoaan ovat säilyneet vain osin. Tunnetuimpia suomalaisia kvartettosäveltäjiä ovat mm. Jean Sibelius (jousikvartetto d-molli op. 56 "Voces intimæ"), Erkki Melartin (4 kvartettoa), Einojuhani Rautavaara (4 kvartettoa), Aulis Sallinen (5 kvartettoa), Kalevi Aho (3 kvartettoa) ja Pehr Henrik Nordgren (11 kvartettoa).
Luigi Boccherini
Luigi Rodolfo Boccherini (19. helmikuuta 1743 – 28. toukokuuta 1805) oli italialainen säveltäjä ja sellisti.
Boccherini syntyi musikaaliseen perheeseen Luccassa. Hänen isänsä lähetti nuoren poikansa Roomaan opiskelemaan musiikkia. Myöhemmin Boccherini ansioitui erityisesti kamarimusiikin säveltäjänä. Vuonna 1769 Boccherini asettui Madridiin Espanjaan. Hänet nimitettiin vuonna 1785 Madridin kuninkaan hovikapellimestariksi ja neljä vuotta myöhemmin Preussin hovisäveltäjäksi. Loppuelämänsä Boccherini vietti köyhyydessä ja unohdettuna.Nykyisin hänen tunnetuin teoksensa on erään hänen jousikvintettonsa osana oleva menuetti (Jousikvintetto E:ssä, Opus 13, numero 5).
Von Willebrandin tauti
Von Willebrandin tauti (vWD) on periytyvistä verenvuototaudeista yleisin. Tauti johtuu von Willebrand -tekijän (vWF) puutoksesta tai vajauksesta. Se vaikuttaa veren kykyyn hyytyä kunnolla. Verenvuoto voi sen takia kestää pitkään ja olla erittäin runsasta. Muita tyypillisiä oireita ovat mustelmat, runsaat kuukautiset ja nenän, suun ja silmien verenvuodot.
Taudista on useita eri muotoja. Sen oireet vaihtelevat suuresti eri potilailla. Taudin löysi suomalainen tutkija Erik Adolf von Willebrand, jonka mukaan tauti on nimetty. Pohjoismaissa von Willebrandin tauti on yleisempi kuin muualla.
Hankitun von Willebrandin taudin eli pseudo-von Willebrandin taudin tavallisin syy on kilpirauhasen vajaatoiminta, ja se paranee tyroksiini-lääkityksellä.
Ihmisen von Willebrandin taudilla on useita muotoja, esimerkiksi:
Von Willebrandin tautia on tavattu ihmisen lisäksi myös koiralla. Koirasta otettavasta karva-, poskisolu- tai verinäyteestä voidaan tutkia, onko koiralla taudin aiheuttava geenimuunnos. Kyseessä on resessiivinen ominaisuus, joten koira sairastuu vain, jos se on perinyt mutaation molemmilta vanhemmiltaan. Vain toiselta vanhemmaltaan geenimuunnoksen saanut koira on oireeton kantaja. Von Willebrandin tautia on todettu muun muassa berninpaimenkoirilla, dobermanneilla, papilloneilla, manchesterinterriereillä ja welsh corgi pembrokeilla.
Abu Sayyaf
Abu Sayyaf (, "Abū Sayyāf", tunnetaan myös nimellä al-Harakat al-Islamiyya) on islamistinen separatistiryhmä, joka toimii Filippiinien eteläisillä saaristoilla. Ryhmän perusti Ustadz Abdurajak Janjalani, joka toimi Afganistanin sisällissodassa sissijohtaja Abdul Rasul Abu Sayyafin oppipoikana.
Ryhmä on syyllistynyt pommi-iskuihin, salamurhiin, sieppauksiin ja kiristykseen pyrkiessään luomaan itsenäisen islamilaisvaltion läntiseen Mindanaoon. Ryhmän lopullinen tavoite on pan-islamistisen supervaltion luominen Malesian saaristoon.
Abu Sayyaf perustettiin Basilanin saarella Filippiineillä vuonna 1991 johtajanaan Abdurajak Janjalani. Järjestö tunnetiin alun perin nimellä Harakat-ul al Islamiya, ja sen tarkoituksena oli hävittää kristinuskon vaikutus pääosin muslimien asuttamalta Etelä-Filippiineiltä sekä islamilaisen valtion perustaminen Mindanaolle. Janjalani pyrki myös luomaan yhteyksiä Filippiinien ulkopuolella toimiviin järjestöihin ja osallistumaan näiden hankkeisiin. Järjestön soluja paljastui niin sanotun Bonjinkan operaation paljastutta viranomaisille. Suunnitelmiin kuului muun muassa paavi Johannes Paavali II:n ja Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin murhat, Yhdysvaltojen lähetystöjen pommittaminen Manilassa ja Bangkokissa sekä lentoliikenteessä tehtävät iskut. Koko suunnitelman taustalla oli World Trade Centerin pommi-iskun vuonna 1993 suunnitellut Ramzi Yousef. Suunnitelmat menivät pieleen, kun Yousefin vuokraamassa asunnossa Manilassa syttyi tulipalo pommintekovälineiden aiheuttamana.
Kolme vuotta operaatio Bonjinkan paljastumisen jälkeen Abdurajak Janjalani sai surmansa laukaustenvaihdossa poliisin kanssa Basilanin saarella. Johtohahmon kuolema aiheutti järjestön jakautumisen eri ryhmittymiin sekä alkuperäisen islamilaisen ideologian korvautumisen rahan hankkimisella kaappausten ja kiristysten avulla.
Ryhmä tuli suomalaisten tietoisuuteen keväällä 2000, kun ryhmä länsimaalaisia turisteja, joukossa suomalaiset Seppo Fränti ja Risto Vahanen, otettiin Malesiaan kuuluvalla Sipadanin saarella panttivangeiksi ja kuljetettiin Jololle. "Robottina" tunnettu johtaja Ghalib Andang jäi kiinni joulukuussa 2003 Sululla. Hän menehtyi vankilamellakassa 15. maaliskuuta 2005.
Abu Sayyaf vapautti 9. syyskuuta 2000 länsimaalaiset panttivangit Libyan maksettua Fräntin, Vahasen ja muiden panttivankien vapauttamisesta terroristijärjestön vaatimat miljoonan dollarin lunnaat.
Vuonna 2003 Khaddafi Janjalani ja Jainal Antel Sali alkoivat viedä järjestöä takaisin juurilleen eli islamilaiseen terrorismiin. Kaappauksia ja kiristyksiä onkin sittemmin vähennetty, ja uudeksi kohteeksi on noussut länsimaiset- ja siviilikohteet Filippiineillä. Aby Sayyaf on myös alkanut tehdä yhteistyötä Jemaah Islamiyah -järjestön kanssa. Järjestö on kuitenkin huomattavasti heikompi kuin alkuaikoinaan. Siihen kuuluu nykyisin arviolta noin 100 kokoaikaista ja noin 200 väliaikaista jäsentä. Järjestöä ovat heikentäneet etenkin Yhdysvaltojen tukeman Filippiinien armeijan sitä vastaan tekemät iskut.
Guillaume de Machaut
Guillaume de Machaut (noin 1300–1377) oli ranskalainen säveltäjä. Hän syntyi ja opiskeli luultavasti Reimsissä. Vuosina 1323–1346 Machaut toimi Juhana I:n (Böömin kuningas ja Luxemburgin kreivi) palveluksessa. Hänen teoksiinsa kuuluu muiden muassa "Messe de Nostre Dame".
Falabella
Falabella on maailman pienin hevosrotu. Rotu on saanut nimensä sitä Argentiinassa Buenos Airesin ulkopuolella kasvattaneen perheen mukaan. Falabella luetellaan rotukirjassa hevoseksi, koska sen rakenne viittaa täysin hevoseen.
Falabellan säkäkorkeus on yleensä 70-85 cm. Häntä on paksu ja tuuhea kuten shetlanninponilla. Lautaset ovat pystyt ja häntä kiinnittynyt alhaalle. Säkä on matala. Alakaula on paksu ja pää on usein suuri, mutta sirorakenteinen. Kaikki värit hyväksytään, ja monet kasvattajat suosivatkin erikoisia värejä kuten tiikerinkirjavuutta.
Runsaan sukusiitoksen vuoksi falabelloilla esiintyy paljon terveysongelmia, erityisesti rakennevikoja kuten isopäisyyttä, heikkoja kintereitä ja jalkojen asentovirheitä.
Falabella-hevosista pitää kirjaa "Asociación de Criadores de Caballos Falabella", jonka käyttöön yhdistyksen puheenjohtaja rouva Falabella luovutti alkuperäisen Falabellan tallien sukutietokannan.
Falabellarodun väitetään toisinaan kehittyneen itsestään Etelä-Amerikassa Andalusiasta tuotujen vapaana eläneiden hevosten keskuudessa, mutta todellisuudessa se ilmeisesti kehitettiin tietoisesti miniatyyrihevoseksi risteyttämällä keskenään erityisen pieniä shetlanninponi- ja täysiverisyksilöitä. Falabellan perhe alkoi jalostustyönsä myötä pitää vuonna 1940 kirjaa hevostensa suvusta ja syntymäajoista. Nykyään minihevosista käytetään erityisest Yhdysvalloissa monia erilaisia rotu- ja rekisterinimiä, eikä rotupuhtaudesta voi juuri puhua.
Yksi maailman pienimmistä minihevosista oli länsivirginialaisen Smith McCoyn omistama tamma "Sugar Dumpling", joka oli 51 senttimetrin korkuinen ja painoi ainoastaan 13,6 kiloa. Maailman pienin hevonen on tiettävästi 2001 syntynyt missourilainen minihevostamma "Thumbelina" ("Peukalo-Liisa"), joka on täysikasvuisena 44,50 cm korkea ja painaa noin 26 kiloa.
Falabella on lähinnä lemmikkieläin. Ratsuksi se on liian pieni, mutta sen voi valjastaa vetämään pieniä vaunuja. Falabelloja on jonkin verran myös koulutettu opaskoiran tapaisiksi opashevosiksi.
Josquin Desprez
Josquin Desprez (tunnetaan myös nimellä Josquin Des Prez; noin 1450 Hainaut – 27. elokuuta 1521 Condé-sur-l'Escaut) oli hollantilainen renessanssisäveltäjä.
Desprez syntyi vuoden 1450 tienoilla nykyisen Belgian alueella. Hän alkoi laulaa kuorossa noin vuonna 1460. Hän opiskeli kontrapunktia mahdollisesti Johannes Ockeghemin johdolla. Myöhemmin Desprezistä tuli yksi aikansa tunnetuimmista muusikoista.
Josquin oli tuottelias säveltäjä: hän sävelsi taidokkaasti lauluja ("frottola" ja "laude" olivat hänen aikansa laulumuodot), mutta myös monimutkaisempia teoksia. Hänen messunsa ovat tyyliltään vaihtelevia: hän hallitsi kaikki aikansa tyylilajit. Josquinin mestariteos on messu "Missa Pange lingua", joka lienee hänen viimeisimpiä messujaan ja sävelletty vuoden 1515 tienoilla. Se on mainittu useammassa musiikinhistoriassa mestariteoksena, joka ”loistaa kuin tähdet läpi kaikkien myöhempien aikakausien”.
Ottavio Petrucci, polyfonisen musiikin ensimmäinen painaja, julkaisi kolme kirjaa Desprezin musiikkia ja otti jokaisesta myös uusintapainoksen aikana, jolloin kukaan muu säveltäjä ei saanut julkaistua enempää kuin yhden teoksen. Josquin Desprezin musiikkia, joka sisältää muun muassa 18 messua, yli 50 motettia ja 65 chansonia, jäljiteltiin, kopioitiin ja uudelleentyöstettiin aina 1500-luvun lopulle asti.
Josquin Desprez sekoitetaan usein samannimiseen mieheen, joka lauloi Milanossa vuosina 1459–1474. Sen vuoksi jotkin lähteet ilmoittavat Desprezin syntymävuodeksi 1440.
Punainen Mylly
Punainen Mylly oli revyyteatteri, joka toimi Helsingissä vuosina 1946–1965. Teatterin perusti Ossi Elstelä, joka toimi sen johtajana, ohjaajana ja näyttelijänä. Musiikista vastasi usein muun muassa Toivo Kärki ja käsikirjoituksista muun muassa Reino Helismaa. Punainen Mylly toimi monissa eri tiloissa Helsingissä, mutta teki myös kiertueita muualle Suomeen. Teatterin nimi on suomennos kuuluisan pariisilaisen Moulin Rouge -kabareen nimestä.
Punaisen Myllyn esiintyjiin kuuluivat esimerkiksi Olavi Virta, Teijo Joutsela, Armas Jokio, Einari Ketola, Juliska Koka, Kauko Käyhkö, Lulu Paasipuro, Tuukka Soitso, Arttu Suuntala, Henry Theel ja Pentti Viljanen.
Episentrumi
Episentrumi tai episentri () on maanjäristyksen keskus maan pinnalla. Varsinainen maanjäristyksen keskus on maanpinnan alapuolinen hyposentrumi, josta energia vapautuu. Episentrumi on siis suoraan hyposentrumin yläpuolella oleva maanpinnan kohta, joka värähtelee voimakkaasti. Episentrumista lähtee pinnassa leviäviä, tuhoa tuottavia pinta-aaltoja.
Episentrumi voidaan paikallistaa analysoimalla kolmen tai useamman aseman seismologisia havaintoja. Kun tiedetään, mihin aikaan maanjäristyksen aiheuttama aalto tuli kullekin asemalle, voidaan laskea sen etäisyys episentrumista, ja näiden kaarten leikkauskohdasta löytyy episentrumi.
Claudia Cardinale
Claudia Cardinale, syntymänimeltään Claude Joséphine Rose Cardin, (s. 15. huhtikuuta 1938 Tunis, Tunisia) on Tunisian italialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa "8½" (1963) ja "Huuliharppukostaja" (1968).
Claudia Cardinale syntyi Tunisian La Galettan kaupungissa. Hänen äitinsä oli Tunisiassa syntynyt italialainen ja isänsä puolestaan Sisiliasta Tunisiaan muuttanut italialainen. Tunisiassa Cardinale puhui ranskaa ja arabiaa äidinkielenään ja oppi omien sanojensa mukaan puhumaan italiaa vasta 18-vuotiaana.
Vuonna 1957 Cardinale osallistui "Most Beautiful Italian Girl in Tunisia" -kauneuskilpailuun ja voitti sen. Kilpailun johdosta hän alkoi saada pieniä rooleja elokuvista ja teki debyyttinsä vuoden 1958 tunisialais-italialaisessa elokuvassa "Goha". 1960-luvulla Cardinale esiintyi useissa italialaisissa ja eurooppalaisissa elokuvissa, ja hänen kenties tunnetuimmat roolinsa ovat tältä ajalta. Vuonna 1963 hän esiintyi Federico Fellinin ohjaamassa elokuvassa "8½" ja viisi vuotta myöhemmin vuonna 1968 Sergio Leonen ohjaamassa italowesternissä "Huuliharppukostaja". Cardinale on tehnyt uraa pääasiassa Euroopassa, mutta on esiintynyt myös muutamissa elokuvissa Hollywoodissa kuten "Vaaleanpunainen pantteri" (1963), "Areenan hurjapäät" (1964), "Agenttien verkossa" (1965) ja "Saalistajat" (1966). Cardinale näyttelee yhä ja hän on ollut 2000-luvulla mukana useissa italialaisissa ja eurooppalaisissa tuotoksissa lähes vuosittain.
Cardinale oli vuosina 1966–1975 naimisissa italialaisen elokuvatuottajan Franco Cristaldin kanssa. Sittemmin hän on seurustellut Pasquale Squitierin kanssa. Cardinalella ja Squitierilla on kaksi lasta. Toinen lapsista on Cardinalen aiemmasta suhteesta ja Squitierin myöhemmin adoptoima. Cardinale on Unescon hyvän tahdon lähettiläs.
Charlie Dominici
Charlie Dominici (s. 16. kesäkuuta 1951 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Dream Theaterin entisenä laulajana.
Charlie aloitti muusikon uransa yhtyeessä nimeltä Franke and the Knockouts, jossa hän soitti kitaraa ja lauloi taustalaulajana. Hän liittyi Dream Theateriin marraskuussa 1987. Charlie oli mukana yhtyeen esikoisalbumilla, vuonna 1989 julkaistulla "When Dream and Day Unite":lla, mutta hänet erotettiin yhtyeestä pian sen julkaisun jälkeen. Dominici oli huomattavasti vanhempi kuin muut yhtyeen jäsenet. Lisäksi heillä oli henkilökohtaisia ja musiikillisia erimielisyyksiä. Hänet korvasi James LaBrie.
Charlien laulutyyli on samantyyppinen kuin Rushin Geddy Leellä: korkea, lämmin ja nasaali. Tämä oli myös osasyy hänen erottamiseensa. Muut yhtyeen jäsenet olivat sitä mieltä, että Charlien ääni ei sovi Dream Theaterin heavy metal -tyylisiin kappaleisiin.
Tällä hetkellä Charlie toimii tuottajana. Hän julkaisi vuonna 2005 sooloalbumin "O: A Trilogy".
Tamppi (lehti)
Tamppi on Tampereen teknillisen yliopiston teekkarien kerran vuodessa, vappuna, julkaisema huumoripitoinen julkaisu. Tamppi on saatavilla ainakin Tampereella, mutta sitä on käyty myymässä jopa Tukholmassa. Tamppia julkaisee Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunta. Lehden toimittaa Blebeijikerho.
Tampin edeltäjä oli vuoden 1970 vappuna ilmestynyt Tamppaani. Vuonna 1972 ilmestyi Gulliveri. Se ilmestyi joka toinen vuosi Äpyn kanssa aina vuoteen 1976 saakka. Ensimmäinen varsinainen Tamppi ilmestyi vuonna 1978, jonka jälkeen Tamppi on ilmestynyt jokaisena vappuna. Tamppi on Suomen useimmin ilmestynyt vappulehti ja se julkaistiin 36. kerran keväällä 2013.
Tampereen kaupunki antoi Tampin roolille opiskelijakulttuurissa tunnustuksen nimeämällä vuonna 2005 TTY:n läheisyydessä olevan lyhyet kadut Tamppikujaksi ja -raitiksi.
Tamppi on aina ollut pakattu vaihtelevanlaisiin pakkauksiin. Näistä mainittakoon Dynamiittipötkö 1989, Taskumatti 1991 ja Pulloposti 1997. Vuoden 2006 Tamppi pakattiin energiajuomatölkkiä muistuttavaan penaaliin ja itse lehti muistutti ulkomuodoltaan perinteistä sinikantista ruutuvihkoa. Tampin pakkaus pyritään tekemään vitsikkääksi, jotta se toimisi hyvänä myyntivälineenä. Lehden mukana pakkauksessa on tarroja ja muuta pikkutavaraa.
Tamppia myyvät Tampereen teknillisen yliopiston teekkarit, arkkarit ja fuksit rahoittaakseen opiskeluaan. Yhtenä kannustimena Tampin myymiselle fukseille on teekkarilakin saaminen ennen vappua. Myyntitekniikat vaihtelevat runsaasti myyjästä toiseen. Taitavat ja ahkerat myyjät saattavat myydä useita satoja lehtiä.
Eddie
Eddie on englanninkielinen miehen etunimi, joka on syntynyt muunnoksena nimestä Edward, Edmund tai muista Ed- alkuisista nimistä.
Suomessa nimi Eddie on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2017 loppuun mennessä noin 300 henkilölle. Vuodesta 2015 lähtien Eddien nimipäivä on ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 18. maaliskuuta
joka on myös Edvardin nimipäivä.
Propellerheads
Propellerheads on brittiläinen big beat -yhtye, jonka kokoonpanoon kuuluvat elektronimuusikot Will White ja Alex Gifford.
Kaksikon ensimmäinen julkaisu vuonna 1997 oli pienalbumi (EP) nimeltä "Dive!", jonka julkaisi tanssimiseen sopimattomaan elektronimusiikkiin erikoistunut Wall Of Sound. Samaisena vuonna he keräsivät mainetta tekemällä coverin kuudennen James Bond -elokuvan teemasta, John Barryn kappaleesta "On Her Majesty's Secret Service", sekä singlen "History Repeating" yhteistyössä jazz-diiva Shirley Basseyn kanssa.
Yhtyeen tähän mennessä ainoa albumi on vuonna 1998 julkaistu "Decksandrumsandrockandroll", jonka julkaisivat samanaikaisesti sekä Wall Of Sound että DreamWorks. Jälkimmäinen versio sisältää kappaleita, jotka on tehty yhteistyössä hip hop -veteraanien De La Soul ja Jungle Brothers kanssa. Sisällytettyään "Spybreak!":in, yhden kappaleistaan, The Matrix -elokuvan ääniraidalle, yhtye poistui julkisuudesta, joskin White on jälkeenpäin julkaissut sekalaisen kokoelman sekä näyttäytynyt De-Fex-musiikkiprojektin jäsenenä.
Kevin Moore
Kevin Moore (s. 26. toukokuuta 1967) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten Dream Theaterin perustajajäsenenä. Hän aloitti muusikon uransa John Petruccin, Mike Portnoyn, John Myungin ja Chris Collinsin kanssa yhtyeessä Majesty, joka myöhemmin vaihtoi nimeään Dream Theateriksi.
Vuonna 1994, kahdeksan vuoden ja kolmen studioalbumin jälkeen, Moore päätti erota Dream Theaterista. Hän oli kyllästynyt progressiiviseen musiikkiin ja päätti, että paras ratkaisu olisi ryhtyä soolouralle. Myöhemmin hän julkaisi albumin "Dead Air For Radios" nimellä Chroma Key. Albumi oli lähes vastakohta Dream Theaterin musiikille: se oli tummaa, ambienttia konemusiikkia, joka muistutti lähinnä Depeche Modea.
Moore muutti Los Angelesiin vuonna 2000. Siellä hän äänitti seuraavan albuminsa "You Go Now":n. Albumin julkaisun jälkeen hän muutti Costa Ricaan, jossa hän työskenteli Radio For Peace Internationalille. Vuonna 2003 Fates Warningin kitaristi Jim Mattheos pyysi Moorea mukaan uuteen projektiinsa, OSI:in. Projektissa oli mukana myös Dream Theaterin rumpali Mike Portnoy. Tästä tulikin ensimmäinen kerta lähes kymmeneen vuoteen, kun Kevin työskenteli Portnoyn kanssa. OSI julkaisi albumin "Office of Strategic Influence".
Vuonna 2004 Kevin muutti Istanbuliin säveltämään musiikin kauhuelokuvaan "Okul". Musiikki julkaistiin myös Chroma Keyn albumina "Ghost Book". Hänen seuraava projektinsa oli säveltää musiikki 1950-luvulla julkaistuun opetuselokuvaan "Age 13". Tämä albumi sai nimen "Graveyard Mountain Home".
Suomen neito (patsas)
Suomen neito on yksi Wäinö Aaltosen tekemistä neljästä Hämeensillan Pirkkalaisveistoksesta Tampereella.
Patsas asetettiin paikoilleen muiden Pirkkalaisveistosten ohessa 26. syyskuuta 1929.
Suomen neito edustaa mieshahmojen rinnalla paitsi naiseutta, myös isänmaan tervettä elinvoimaa.
Teekkarit lakittavat vappuisin Suomen neidon esikuvanaan Helsingin Havis Amandan lakitus.
Pirkkalaisveistoksista Wäinö Aaltonen ehti syventyä parhaiten Suomen neitoon. Veistos on ollut kahdesti esillä ulkomailla. Vuonna 1931 se oli Sveitsissä Kunsthaus Zürichin näyttelyssä Plastik, sekä Saksassa vuonna 1965 Essenin puutarhanäyttelyssä. Kipsiversio oli mukana myös New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939. Neidolle oli lisätty ylös ojennettuun käteen pieni kantele, joka näkyy kuvassa joka on otettu kipsiveistosta matkaa varten viimeisteltäessä. Suomen neito julistettiin New Yorkissa näyttelyn kauneimmaksi veistokseksi.
Suomen neito antoi hahmon myös Eduskuntatalon istuntosalin "Tulevaisuus" -naisveistokselle (1932), joka seinäkomerossaan selin kääntyneenä jatkaa antiikista tuttua "takaapäin kauniin Venuksen" traditiota.
Tampereen pronssiveistoksen ohella Wäinö Aaltosen museon aulassa on Hämeensillan neidon tapaan yli nelimetrinen kipsinen "Suomen neito", joka on museon Aaltos-kokoelman kookkaimpia. Teoksesta on myös muutamana valoksena pronssiin valettu 87 cm korkea pienoisversio (1927-1929) sekä graniittiin ja kullattuun puuhun veistetty versio.
Ihmetystä on herättänyt se, että miespatsaat edustavat ammatteja, kuten "Eränkävijä" ja "Kauppias", mutta "Suomen neito" edustaa naiseutta eikä esimerkiksi perinteistä naisammattia.
Goljat
Goljat oli Raamatun mukaan filistealainen jättiläinen, josta kerrotaan Ensimmäisessä Samuelin kirjassa. Goljat oli syntyisin Gatista, jossa asui jättiläiskokoisten anakilaisten heimo. Hän palveli filistealaisten sotilasjoukoissa, kunnes Daavid voitti hänet kaksintaistelussa.
Raamattu kertoo Goljatin pituudeksi kuusi kyynärää ja yhden vaaksan (292 cm). Hänen panssarinsa painoksi sanotaan 5 000 sekeliä (82 kg) ja peitsen kärjen 600 sekeliä (10 kg). Kuolleen meren kääröjen mukaan (4QSam) Goljatin pituus oli kuitenkin neljä kyynärää ja yhden vaaksan, eli noin kaksi metriä, mikä olisi kuitenkin tehnyt hänestä jättiläisen keskimäärin noin 160 cm pitkien aikalaistensa keskuudessa. Koska heprean kielessä on perinteisesti merkitty lukuja kirjaimilla, ja lukua 4 merkitsevä dalet (ד) ja lukua 6 merkitsevä vav (ו) muistuttavat toisiaan suuresti, on todennäköistä, että jossakin vaiheessa on tapahtunut sekaannus.
Talmudissa ja joissakin latinalaisissa raamatuissa Goljatin pituudeksi ilmoitetaan 8–9 metriä. Muinaiset mitat olivat epästandardeja eikä niistä voida varmuudella päätellä henkilöiden tarkkoja pituuksia.
Goljat mainitaan myös Toisessa Samuelin kirjassa ja Ensimmäisessä aikakirjassa, joiden mukaan Elhanan, Jairin poika, surmasi gatilaisen Goljatin tai tämän veljen Lahmin. Perimätiedon mukaan Goljatin suku polveutui moabilaisesta Orpasta (Ruutin kirja, luku 1). Talmudin mukaan Goljat oli polyspermian tulos ja hänellä oli sata isää. Goljatin tappaminen on saatettu lisätä Daavidin legendaan jälkikäteen. Tähän viittaa se, että Raamatun kohdassa, jossa Saul tapaa Goljatin surmaajan, Saul ei tunne tätä, vaikka Daavid oli palvellut Saulin hovissa ja ollut Saulin suosikki. Raamatun mukaan Daavid myös toi Goljatin pään Jerusalemiin, vaikka Jerusalem oli Saulin aikana jebusiittien valtaama.
Nimi "Goljat" on selkeästi indoeurooppalainen: se palautuu kreikkalais-lyydialaiseen nimeen "Aljat" tai "Aljattes".
Goljatista johtuu suomen kielessä käytetty ilmaisu "goljatti" tai "koljatti", joka tarkoittaa hyvin suurta ja voimakasta ihmistä tai myös organisaatiota.
Suomen kansallismuseo
Kansallismuseo esittelee Suomen historiaa kivikaudelta nykypäivään esinekulttuurin avulla. Kansallismuseo on osa opetus- ja kulttuuriministeriön alaista Museovirastoa. Kansallismuseo toimii valtakunnallisena kulttuurihistorian museona, joka vastaa myös Kulttuurien museon, Suomen merimuseon, Seurasaaren ulkomuseon, Olavinlinnan, Hämeen linnan, Hvitträskin, Tamminiemen ja Louhisaaren toiminnasta.
Kansallismuseolla on noin puolen miljoonan esineen kokoelmat, joista vastaavat museon kokoelma- ja tutkimusyksikkö sekä Kokoelmakeskus. Vakinaista henkilökuntaa on noin 120. Museo sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Mannerheimintien varrella Finlandia-taloa vastapäätä.
Kansallismuseon rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarinen. Toimiston lopetettua toimintansa museon suunnittelua jatkoi Eliel Saarinen. Ulkoasu jäljittelee vapaasti Suomen eri aikakausien arkkitehtonisia aiheita, mm. keskiaikaisia kirkkoja ja linnoja. Arkkitehtuuri edustaa kansallisromantiikkaa, ja sisäosat ovat pääasiassa jugendia. Museo rakennettiin 1905–1910, ja se avattiin yleisölle vuonna 1916. Museo nimettiin virallisesti Suomen kansallismuseoksi maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1917. Viimeisimmän suuren peruskorjauksen jälkeen museo avattiin heinäkuussa 2000.
Museon sisääntuloaulan katossa on Akseli Gallen-Kallelan maalaamat Kalevala-aiheiset kattofreskot, joita pääsee katsomaan ilman pääsymaksua. Vuonna 1928 maalattujen freskojen esikuvana olivat Gallen-Kallelan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljonkiin maalaamat freskot.
Kansallismuseon torni peruskorjattiin vuonna 2017. Korjauksen yhteydessä kaikki tornin kivet valokuvattiin, dokumentoitiin, numeroitiin ja irrotettiin yksi kerrallaan. Lämmityskaapeleitten asentamisen ja tuuletuskanavien rakentamisen jälkeen kivet asennettiin uudelleen täysin samaan kohtaan kuin missä ne aiemmin sijaitsivat, ja välit täytettiin laastilla. Tornin sisäpuoli, aukot, ovet ja parvekkeet entisöitiin. Pääovi valaisimineen konservoitiin.
Kansallismuseon perusnäyttelyt uudistetaan täysin vuosien 2016–2019 välillä. Ensimmäisenä uudistettiin esihistoriaa käsittelevä näyttely, joka avautui täysin uudenlaisena 1. huhtikuuta 2017. Näyttelyssä ovat esillä ensimmäisinä museokokoelmaan liitetyt esineet kultakin esihistorian kaudelta: vasarakirves kivikaudelta, olkakirves pronssikaudelta ja rautakaudelta keihäänkärki. Itsenäisyyden aikaa käsittelevä näyttely avataan vuoden 2017 lopulla. Vielä uudistamaton valtakunta-näyttely kertoo suomalaisen yhteiskunnan ja kulttuurin kehityksestä keskiajalta Suomen itsenäistymiseen.
Työpaja Vintti museon kolmannessa kerroksessa on toiminnallinen näyttely koko perheelle. Vintissä historiaan pääsee tutustumaan oman tekemisen ja myös leikin kautta.
Nimby
Nimby on lyhenne englanninkielisistä sanoista ”not in my back yard” eli ’ei minun takapihalleni’ ja se tarkoittaa lähialueille suunniteltujen, epämiellyttäväksi koettujen rakennusprojektien vastustamista.
Tyypillinen nimby-ilmiö liittyy esimerkiksi syrjäytyneille tarkoitetun asuntolan rakentamiseen asuntoalueelle. Alueen asukkaat voivat periaatteessa olla samaa mieltä asuntolan tarpeellisuudesta, mutta käytännössä he eivät halua sitä rakennettavan omalle asuinalueelleen, vaan jonnekin muualle.
Hankkeiden vastustajien usein käyttämiä perusteluja ovat asuntojen arvon aleneminen, lasten turvallisuuden heikkeneminen ja teiden ruuhkautuminen.
Esimerkiksi mielenterveys- ja päihdekuntoutujien palvelukotien perustamista vastustetaan usein sillä perusteella, että perustaminen laskisi lähialueen asuntojen hintoja, mutta Ylen selvityksen mukaan tämä väite ei pidä paikkaansa ainakaan seinänaapuria kauempana palvelukodista.
19 % suomalaisista ei haluaisi mielenterveyskuntoutujaa naapurikseen. Palvelukotihankkeiden vastustajat saattavat ajatella virheellisesti, että mielenterveyspotilaat ovat vaarallisia tai olemukseltaan epäsiistejä.
YIMBY (”yes in my back yard” ts. ’kyllä minun takapihalleni’) on vastareaktiona NIMBY-ilmiölle syntynyt kansanliike. Suomalaisena esimerkkinä YIMBY-ilmiöstä voidaan pitää esimerkiksi Kallio-liikettä, joka vuonna 2011 nousi vastustamaan julkisuudessa esitettyjä vaatimuksia häätää joidenkin asukkaiden mielestä häiriötä aiheuttanut Hurstin leipäjono Helsingin Kalliosta. Espoolainen Villa Huvi ry. järjestää vuosittain YIMBY-nimisen juoksutapahtuman, joka sai alkunsa kehitysvammaisten nuorten ryhmäkodin rakennushankkeen ympärillä velloneesta kohusta.
Kartvelilaiset kielet
Kartvelilaiset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Kaukasuksen alueella.
Eteläkaukasialaisiin kieliin kuuluu ainoastaan neljä kieltä.Eteläkaukasialaisia kieliä puhutaan pääasiassa Georgiassa ja Turkissa. Pieniä vähemmistöjä on myös Venäjällä, Ukrainassa, Azerbaidžanissa ja Iranissa sekä siirtolaisuuden vuoksi myös muualla maailmassa. Puhujia on yhteensä noin 8 miljoonaa.
Georgiaa puhuu 7,5 miljoonaa ihmistä, joista 4,15 miljoonaa asuu Georgiassa, 100 000 Turkissa, 100 000 Venäjällä sekä jonkin verran myös Iranissa, Azerbaidžanissa ja monissa muissa maissa.
Lazia puhuu 120 000 ihmistä Mustanmeren itärannikolla. Heistä 30 000 asuu Georgiassa ja 90 000 Koillis-Turkissa. Turkissa asutuksen ydinaluetta ovat Pazar (Atina), Ardeşen, Fındıklı, Arhavi ja Hopa. Huomattavia vähemmistöjä on muuttoliikkeen vuoksi myös Istanbulissa, Ankarassa, Sakaryassa, Kocaelissa, Erzurumissa, Ardahanissa sekä monissa muissa suurissa kaupungeissa.
Mingreliä puhuu 300 000 ihmistä Georgiassa Mustanmeren rannikolla. Heistä valtaosa asuu Samegrelon alueella sekä pienenä vähemmistönä Abhasiassa.
Svania puhuu 40 000 ihmistä Pohjois-Georgian vuoristoseuduilla.