hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Heinz Lammerding
Heinz Bernard Lammerding (27. elokuuta 1905 Dortmund, Saksa – 13. tammikuuta 1971 Bad Tölz, Länsi-Saksa) oli saksalainen SS-Gruppenführer natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana. Lammerding oli koulutukseltaan insinööri.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen varhaisena kannattajana hän liittyi SA-joukkoihin insinöörikoulun johtajaksi. Vuonna 1935 hän liittyi SS:n.
Toisen maailmansodan sytyttyä Lammerding kuului SS-Verfügungstruppen (SS/VT) henkilöstöön ja palveli eri pioneeripataljoonissa marraskuun 1940 – elokuun 1942 välisenä aikana. Sen jälkeen hän sai komentoonsa jalkaväkirykmentin. Oltuaan hetken panssarijoukkojen esikunnissa hän sai komennuksen SS-kenraali Erich von dem Bach-Zelewskin esikuntapäälliköksi. Toimessa hän koordinoi partisaanien vastaisia operaatioita Neuvostoliitolta vallatuilla alueilla. Toimeenpanevana upseerina Lammerding allekirjoitti useita käskyjä venäläisten kylien ja pienten kaupunkien tuhoamiseksi kostotoimina. Nämä kylät olivat sattuneet olemaan lähellä partisaanien iskupaikkoja, vaikkei niillä ollut aina tekemistä alueilla oleskelevien partisaanien kanssa.
Vuoden 1943 lopulla hän sai komentoonsa SS-divisioona Das Reichin yksiköitä partisaanienvastaisia iskuja varten. Vuoden 1944 hänelle annettiin koko divisioonan komento. 21. huhtikuuta 1944 hänet palkittiin rautaristin ritariristillä toimistaan partisaaneja vastaan. Yksikkö siirrettiin Ranskaan maihinnousua odottelemaan. Pian Normandian maihinnousun jälkeen yksi hänen panssarikrenatöörirykmenteistään tuhosi Oradour-sur-Glanen murhaten kylän 642 asukasta. Tuhansia vuosia paikallaan olleesta maalaiskylästä tuli aavekaupunki vain muutamassa tunnissa.
Sodan lähestyessä loppuaan Lammerding palveli Heinrich Himmlerin esikuntapäällikkönä armeijaryhmä Vistulassa. Vuonna 1953 Bordeaux'n tuomioistuin langetti Lammerdingille poissaolevana kuolemantuomion sotarikoksista Tullen ja Oradour-sur-Glanen verilöylyissä. Tuntemattomista syistä Lammerdingia ei tuotu koskaan oikeuden eteen sotarikoksistaan. Hän jäi työskentelemään Saksaan ja menestyi insinöörinä mukavasti. Lammerding kuoli syöpään vuonna 1971.
Suokeltaperhonen
Suokeltaperhonen ("Colias palaeno") on kaaliperhosten heimoon kuuluva perhonen.
Suokeltaperhosen siipien kärkiväli on noin 50 mm. Koiraiden siipien yläosa on vaaleankeltainen, reunoiltaan selvärajaisesti tummat. Etusiipien tumma raita on leveämpi ja niissä on tumma piste. Siipien alapinta on kellertävä. Naaraiden siivet ovat valkoiset ja siipien tumma osa vähemmän selkeärajainen. Pohjoisempana lajin väritys on vaaleampi. Perhosen toukka on ruskea ja sen pää on tumma. Myöhemmässä vaiheessa se muuttuu vihreäksi ja kyljessä on voimakas keltainen juova ja pinnalla lyhyitä tummia karvoja.
Lajin levinneisyys kattaa Keski- ja Pohjois-Euroopan, Siperian ja Japanin. Suomessa lajia tavataan jokseenkin yleisenä koko maassa, tosin Luoteis-Suomessa ja etelärannikolla se on harvinaisempi.
Suokeltaperhosen toukat elävät vain juolukan lehdillä, joten suokeltaperhosen esiintyminen on sidoksissa juolukan levinneisyyteen. Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat rämeet, mutta pohjoisessa Lapissa sitä tavataan myös juolukkaa kasvavilla tunturirinteillä.
Suokeltaperhonen talvehtii pienenä toukkana. Kotelo kiinnittyy takapäästään esimerkiksi kasvin varteen tai matalaan puun oksaan. Koteloa ympäröi keskiruumiin kohdalla kiertävä kehruurihma. Aikuisen yksilön lentoaika kestää Suomessa kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppupuolelle. Satunnaisesti lajia tavataan lennossa myös kesäkuun alun ja elokuun ensimmäisten päivien välillä.
Suokeltaperhonen on Ruotsin Hälsinglandin maakuntahyönteinen. Se esiintyy Itellan vuonna 2007 julkaisemassa perhosaiheisessa postimerkkisarjassa.
Marco Venturini
Marco Venturini (s. 12. heinäkuuta 1960 Pistoia) on italialainen haulikkoampuja.
Marco Venturini on saavuttanut olympialaisissa pronssia Barcelonassa 1992 trapissa. Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita, joista kirkkaimpia ovat trapin kolme henkilökohtaista maailmanmestaruutta Montecatinista 1989, Perthistä 1991 ja Barcelonasta 1993.
Duncan Goodhew
Duncan Alexander Goodhew MBE (s. 27. toukokuuta 1957 Beckenham) on brittiläinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kaksi olympiamitalia, yhden kultaisen ja yhden pronssisen. Goodhew on voittanut myös yhden pronssimitalin sekä MM-kisoista että EM-kisoista.
Erik Bisi
Erik Bisi nuorempi (12. joulukuuta 1819 Liminka – 27. heinäkuuta 1868 Suomussalmi) oli suomalainen runoilija ja sanomalehtikirjoittaja joka käytti nimimerkkiä "E.B". Bisi toimi lukkarina Suomussalmella ja hän kirjoitti monia runomuotoisia kuvaelmia Kainuun elämästä ja luonnosta. Bisi kirjoitti Suomussalmen ja yleensä Kainuun asioista muun muassa Oulun Wiikko-Sanomia-, Pohjan Tähti- ja Suometar-lehtiin.
Christophe Vicard
Christophe Vicard (s. 27. syyskuuta 1967) on ranskalainen haulikkoampuja.
Christophe Vicard on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa trapissa Fagnanossa 1994 tuloksella 146 (123+23).
Aaltovektori
Aaltovektori, merkitään usein tunnuksella formula_1, osoittaa aallon (esimerkiksi fotoni- tai elektroni-) etenemissuuntaan ja on pituudeltaan formula_2 (kts. aaltoluku)
Aaltovektorilla kuvataan esimerkiksi elektronin liikettä materiaalissa. Aaltovektoria kutsutaan myös liikemäärävektoriksi (esimerkiksi fotonin liikemäärä on formula_3).
Kevin Gill
Kevin Gill (s. 20. syyskuuta 1961) on brittiläinen haulikkoampuja.
Kevin Gill on mesnestynyt hyvin MM-kilpailuissa. Hän saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa Moskovassa 1990 voittamalla hopeaa kaksoistrapissa. Gill on lisäksi saavuttanut Perthissä 1991 joukkuekultaa kaksoistrapissa, joukkuehopeaa trapissa ja henkilökohtaista pronssia kaksoistrapissa, sekä Fagnanossa 1994 kaksoistrapissa joukkuekultaa ja henkilökohtaista hopeaa.
Heikki Wirtanen
Henrik Söderström, kirjailijanimeltään Heikki Wirtanen tai Heikki Virtanen (17. huhtikuuta 1842 Oulunsalo – 11. lokakuuta 1894 Iisalmi) oli suomalainen Iisalmessa asunut kyläkirjuri ja runoilija joka kirjoitti myös nimimerkeillä "H.V-nen", "H.W-nen", "Virtanen", "H. Virtanen", "Wirtanen" ja "W-nen".
Söderströmin vanhemmat olivat lasimestari, maanviljelijä Adam Söderström ja Gustava Fredrika Wettberg. Hän muutti Oulunsalosta Muhokselle 1862 ja sieltä noin parinkymmenen vuoden kuluttua käräjäkirjuriksi Iisalmeen. Söderström kirjoitti "Heikki Virtanen"-nimellä juomalauluja ja arkkiveisuja.
Kalle Silander
Kalle August Silander on fiktiivinen mieshenkilö Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla. Silander on alkujaan satulaseppä, sittemmin osuuskaupan hoitaja ja kirkonkylän työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Suomen sisällissodan aikana hän on punakaartin esikunnan jäsen. Hänen tyttärensä Sanni on naimisissa Janne Kivivuoren kanssa. Kansalaissodan lopussa Silander saa kuolemantuomion ja hänet teloitetaan samalla kertaa Aadolf Halmeen kanssa.
Peter Boden
Peter Boden (s. 18. syyskuuta 1947) on brittiläinen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Peter Boden on saavuttanut MM-kilpailuissa Tucumánissa 1981 joukkupronssia trapisa, sekä Perthissä 1991 kaksoistrapissa henkilökohtaista ja joukkuekultaa ja joukkuehopeaa trapissa.
Helsingin Laulu
Helsingin Laulu on helsinkiläinen sekakuoro, joka on perustettu vuonna 1951. Se syntyi, kun osa Kilven Kuoron laulajista perusti oman kuoron. Helsingissä toimivan kuoron toiminta käynnistyi näyttävästi musiikin monitoimimiehen Kalervo Tuukkasen johdolla. Helsingin laulun historia on monimuotoinen ja nyt 2000-luvulla kuoro elää yhtä aktiivisimmista kausistaan.
Helsingin Laulu toimi aikaisemmin osana Toimelan opistoa, joka on yksityinen helsinkiläinen kansalaisopisto. Nykyään kuoro toimii itsenäisenä rekisteröitynä yhdistyksenä ja kuorolla on itsenäinen toiminta- ja ohjelmistopolitiikka.
Helsingin Laulu on jäsenenä Sulasolin alajärjestössä Sekakuoroliitossa.
Helsingin Lauluun valitaan laulajia harjoitusten yhteydessä järjestettävissä koelaulutilaisuuksissa sovitusti. Nykyisin kuoron laulajavahvuus on hieman alle 40 henkilöä.
Taiteellisena johtajana on vuodesta 1998 lähtien toiminut musiikin maisteri Hanna Remes. Kuoro esiintyy koko kuorona, mutta myös erilaisina pienryhminä, kuten duoina, kvartetteina sekä mies- ja naisryhminä. Ohjelmisto muodostuu kirkkomusiikista kevyeen kapakkalaulantaan keskittyen suomalaiseen ja italialaiseen musiikkiin. Helsinki-teema on myös muodostunut kuorolle olennaiseksi ja ominaiseksi ohjelmistossa.
Helsingin Laulun ohjelmistoa on 2000-luvulla leimannut Italia-projekti. Kuoron ohjelmisto on muodostunut suomalaisesta ja italialaisesta kuoromusiikista.
Ohjelmiston säveltäjänimiä ovat vanhat mestarit Claudio Monteverdi ja Giovanni Pierluigi da Palestrina sekä nykysäveltäjät, Bepi de Marzi, Roberto Padoin, Lamberto Pietropoli ja Marco Maiero.
Helsingin Laulu on käynyt neljästi Italiassa konsertti- tai kilpailumatkalla. Kulttuurivaihtoa on tehty pohjoisitalialaisten mieskuorojen Coro San Lorenzon ja Coro Coneglianon kanssa, Friulissa sekakuoro Coro G. Coceancighin ja Rooman lähellä Ardeassa sekakuoro Rutuli Cantoresin kanssa.
Viimeisimmät matkat on tehty keväällä 2006 Sardiniaan ja Roomaan, syksyllä 2010 Wieniin ja syksyllä 2014 Calellaan (Espanja). Kahdella viimeksi mainitulla matkalla kuoro saavutti sakraalimusiikin sarjoissa kultatason Interkulturin järjestämissä kansainvälisissä kuorokilpailuissa. Calellan "Canta al Mar"-kilpailussa kuoro sijoittui sakraalisarjassa neljänneksi saaden 2.tason kultadiplomin. Sen lisäksi Helsingin Laulu on esiintynyt Tampereen Sävelessä vuosina 2009 ja 2011, ja sijoittunut hopea- sekä pronssitasoille.
Helsingin Laulu on ensimmäisenä sekakuorona levyttänyt Karl Collanin Sylvian joululaulun. Laulun sovituksen Helsingin Laululle on tehnyt Säde Rissanen. Vuonna 2007 julkaistu cd sisältää suomalaista ja italialaista joulumusiikkia.
Vuonna 2012 ohjelmistoon alettiin ottaa helsinkiläisidentiteettiä korostavia ja vahvistavia Helsingistä kertovia lauluja joista osa on stadin slangilla sanoitettuja. Näistä Helsingin Laulu julkaisi vuonna 2014 levyn Lauluja Helsingistä - Stadi Sjungaa.
Myös joululaulut ovat merkittävä osa Helsingin Laulun ohjelmistoa, ja niitä on stadin slangillakin laulettuna mukana viimeisimmällä levyllä.
Kalle Ylöstalo
Kalle Ylöstalo on kuvitteellinen punakaartin komppanianpäällikkö Väinö Linnan romaanissa "Täällä Pohjantähden alla".
Sisällissodan aikana Ylöstalo toimii Urjalan punakaartin komppanianpäällikkönä. Hän osallistuu Ikaalisten rintaman taisteluihin, kunnes saa vapautuksen tehtävistään ja seuraajaksi valitaan Akseli Koskela. Sodan jälkeen Ylöstalo saa valkoisten kenttäoikeudessa kuolemantuomion ja teloitetaan. Hänen veljenpoikansa kaatuu talvisodassa.
Johnny Shines
John Ned ”Johnny” Shines (26. huhtikuuta 1915 Frayser, Teksas – 20. huhtikuuta 1992 Tuscaloosa, Alabama) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, laulaja ja kitaristi. Hän on käyttänyt myös taiteilijanimeä ”Shoe Shine Johnny”.
Shines vietti suuren osan lapsuuttaan Memphisissä soitellen slidekitaraa baareissa ja kadulla. Hänen ensimmäisen musiikilliset vaikuttajansa olivat Blind Lemon Jefferson ja Howlin' Wolf, mutta kitaransoiton hän oppi äidiltään. Shines muutti Hughesiin, Arkansasiin vuonna 1932 ja työskenteli siellä kolme vuotta maatiloilla. Tavattuaan bluesmuusikko Robert Johnsonin hän päätti palata musiikin pariin vuonna 1935. Shines ja Johnson kiertelivät yhdessä etelässä ja pohjoisessa aina Ontariossa asti, jossa he esiintyivät paikallisessa radio-ohjelmassa. Kaksikko erosi vuonna 1937, vuotta ennen Johnsonin kuolemaa.
Johnny Shines soitteli ympäri etelävaltioita vuoteen 1941, jolloin hän palasi Kanadaan aikomuksenaan ottaa laiva Afrikkaan. Näin ei tapahtunut vaan sen sijaan hän muutti Chicagoon, jossa alkoi työskennellä rakennusalalla saatuaan töitä serkultaan samalla jatkaen soittelua paikallisissa baareissa.
Shines levytti Columbia Recordsille vuonna 1946, mutta levy-yhtiö ei koskaan julkaissut näitä äänityksiä. Vuonna 1950 hän levytti Chess-merkille kaksi kappaletta. Vuonna 1952 Johnny Shines levytti J.O.B. Recordsille. Näitä sessioita pidetään usein Shinesin uran parhaina. Levyt olivat kuitenkin kaupallinen floppi ja vuonna 1958 Shines myi soittimensa ja palasi rakennuksille.
Shines kuitenkin oli edelleen bluespiireissä mukana työskennellen valokuvaajana keikoilla myyden kuvia matkamuistoiksi. Vuonna 1966 hänet saatiin puhuttua mukaan Vanguard Recordsin nykyään klassikoksi nousseelle "Chicago/The Blues/Today!" -levylle. Sen kolmas osa ja sitä seuranneet albumit Testamentille ja Blue Horizonille nostivat Shinesin suuren yleisön tietoisuuteen.
Shines alkoi keikkailla yhdessä Chicago All Starsin ja Lee Jacksonin, Big Walter Hortonin ja Willie Dixonin kanssa. Shines keikkaili myös Robert Johnsonin kasvatin Robert Lockwood Jr:n kanssa. Vuonna 1980 Shines sai sydäninfarktin. Hän esiintyi dokumentissa "Searching for Robert Johnson" ja julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa "Back To The Country" vuonna 1991. Levyllä vierailivat Snooky Prior ja Johnny Nicholas. Vuonna 1989 Shines tapasi nuoren minnesotalaisen bluesmuusikon Kent Duchainen, jonka kanssa hän keikkaili pari vuotta, kunnes kuoli huhtikuussa 1992.
Shines valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 1992.
Artturi Yllö
Artturi Yllö on kuvitteellinen suurtilallinen Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Hänellä on poika nimeltä Uolevi. Hän on kunnallismies ja herastuomari.
Suomen sisällissodassa Yllö istuu vangittuna, osallistuu punaisten tuomitsemisiin kenttäoikeuden jäsenenä – joskin hän äänestää yleensä teloitusta vastaan – ja kuolee joskus 1930-luvulla. Hänet kuvataan trilogian kolmannessa osassa suonekkaaksi, entisajan mahtimieheksi.
Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa Yllöä esittää Leevi Linko vaimonsa Alli Lingon esittäessä rouva Yllöä.
Francesco D’Aniello
Francesco D’Aniello (s. 21. maaliskuuta 1969 Nettuno, Italia) on italialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Pekingissä 2008 D’Aniello voitti olympia hopeaa kaksoistrapissa. Hän ampui finaalisarjan parhaan tuloksen, mutta hävisi silti peruskilpailun jälkeen selvästi johdossa olleelle Yhdysvaltain Walton Ellerille kolmella kiekolla.
Lisäksi D’Aniello on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi henkilökohtaista kultaa, sekä joukkuekultaa ja -hopeaa. Hän on osallistunut kolmiin MM-kilpailuihin (2006, 2007 ja 2009).
Kaarle Karikko
Kaarle (Kaarlo) Karikko () oli suomalainen kirjailija joka käytti nimimerkkiä "Kario".
Petäjäveden Karikon Autiossa syntynyt Kaarle Karikko asui suurimman osan elämästään Keuruulla jossa hän toimi muun muassa itseoppineena asianajajana. Karikko oli kansankirjailija ja hän kirjoitti runoja, novelleja ja näytelmiä. Karikon tekstejä (paikallisuutisia, artikkeleita ja runoja) julkaistiin useissa lehdissä kuten Suometar, Uusi Suometar, Keski-Suomi, Aamulehti ja Pohjalainen. Hänen runojaan ja näytelmiään esitettiin myös Keuruulla eri juhlatilaisuuksissa.
Karikon keuruulaisista isovihan aikaan eläneistä Herpmanin veljeksistä vuonna 1888 kirjoittama historiallinen romaani "Urhot" koki erikoisen kohtalon. Se oli läpäissyt painoasian ylihallituksen sensuurin mutta Suomen kenraalikuvernöörin Fjodor Logginovitš Heidenin mielestä kirja oli venäläisvastainen ja hänen vaatimuksestaan ylihallitus otti teoksen uudelleen tutkittavaksi. Vaikka siitä ei löytynytkään huomautettavaa ylihallitus päätti ostaa kaikki kirjasta vielä myynnissä olleet kappaleet ja kieltää sen uusintapainokset.
Karikko oli naimisissa vuodesta 1895 modisti ja kangaskauppias Edla Amanda Pukkilan (1871-1940) kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut ylioppilas Niilo Karikko (1897–1918) ja Turun urheilutoimenjohtaja, yleisurheiluvalmentaja Paavo Karikko (1903–1978). Kaarle Karikon veli oli laulaja ja näyttelijä Niilo Karikko (1844–1875).
J. Lawton Collins
Joseph ”Lightning Joe” Lawton Collins (1. toukokuuta 1896 New Orleans, Louisiana – 12. syyskuuta 1987 Washington D.C.) oli Yhdysvaltain maavoimien kenraali.
Valmistuttuaan West Pointista vuonna 1917 Collins astui palvelukseen Yhdysvaltain maavoimiin. Toisen maailmansodan aikaan Collins palveli sekä Tyynenmeren että Euroopan taistelukentillä ja hän oli Korean sodan aikaan Yhdysvaltain maavoimien esikuntapäällikkö. Collinsin armeijaura päättyi vuonna 1956 ja hän jäi eläkkeelle kenraalimajurina.
Joseph Lawton Collinsin veli kenraalimajuri James Lawton Collins palveli myös Yhdysvaltain maavoimissa. Collinsin veljenpoika Michael Collins tuli myöhemmin kuuluisaksi Apollo 11 -astronauttina.
Kristofer II
Kristofer II (1276–1332) oli Tanskan kuningas vuosina 1320–1326 ja uudelleen 1329–1332. Hän oli Eerik Klippingin poika.
Kristoferin hallintokaudella suurin osa Tanskasta joutui suurten velkojen panttina saksalaisten ruhtinaiden käsiin.
Kristofer joutui pakenemaan Tanskasta vuonna 1326, jolloin kuninkaaksi valittiin alaikäinen Valdemar III. Valdemar kuitenkin luopui kruunusta jo vuonna 1329, ja Kristoferin onnistui onnistui palata valtaistuimelle, mutta sen jälkeen hän hallitsi vain nimellisesti. Kristoferin kuoleman jälkeen Tanskalla ei ollut kuningasta kahdeksaan vuoteen, kunnes kuninkaaksi nousi Kristoferin poika Valdemar IV Atterdag.
Jürgen Wiefel
Jürgen Wiefel (s. 10. maaliskuuta 1952) on itäsaksalainen pistooliampuja.
Jürgen Wiefel on saavuttanut olympialaisissa kaksi hopeaa 25 m olympiapistoolissa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980.
Valdemar III
Valdemar III (1314–1364) oli Tanskan kuningas 1326–1329. Hän oli epäsuositun Kristofer II:n vastakuningas, mutta kohtasi myös itse paljon vastustusta ja luopui kruunusta vuonna 1329. Valdemar oli vuosina 1325–1326 ja 1330–1364 Slesvigin herttua.
Valdemar valittiin kuninkaaksi 11-vuotiaana, kun Kristofer II oli ajettu maanpakoon. Valdemarin eno kreivi Gerhard III oli Tanskan todellinen hallitsija alaikäisen kuninkaan hallituskaudella. Talonpoikia uusi hallinto ei kuitenkaan miellyttänyt, ja useiden kapinoiden jälkeen Valdemar luopui kruunusta ja Kristofer II:n annettiin palata valtaistuimelle.
SS-arvot
Tämä on luettelo SS:n sotilasarvoista. Taulukkojen arvot ovat järjestyksessä korkeimmasta alimpaan.
Kronologisessa järjestyksessä.
Upseerikoulutusjärjestelmä oli yksinomaan Waffen-SS:n ja sen edeltäjän Verfügungstruppen käytössä. Allgemeine-SS ei käyttänyt sitä. Koulutuksen kesto oli noin 18-24 kuukautta.
Vapaaehtoisia naisjoukkoja kutsuttiin nimellä "SS-Helferin" (SS-avustaja). SS:n kuuluneilla naisilla oli oma arvojärjestelmänsä, mutta heistä korkea-arvoisinkaan ei voinut komentaa miespuolisia SS:n jäseniä. Kaikki naisten arvot olivat miesten arvoja alempia. Vapaaehtoiset naiset palvelivat usein keskitysleireillä eri tehtävissä. Esimerkiksi Ravensbrückin keskitysleirillä, jossa naisvartijoita koulutettiin, palveli sen toiminta-aikana yli 3000 naisvartijaa. Toisen maailmansodan jälkeen joko vapauttajat tai leirin sijaintimaan hallitus tuomitsi useita naisvartijoista kuolemaan tai vankeuteen.
Järjestyksessä alimmasta korkea-arvoisimpaan.
Pins and Needles
Pins and Needles voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Otto Kivivuori
Otto Kivivuori on fiktiivinen henkilö Väinö Linnan kirjoissa Täällä Pohjantähden alla. Hän on kartanon torppari Pentinkulman kylässä. Hänen vaimonsa on Anna Kivivuori, heillä oli kolme lasta: Janne, Oskari ja Elina Kivivuori. Otto on yksi Jussi Koskelan harvoja ystäviä ja auttaa tätä monessa asiassa, kun Jussi perustaa Koskelan torppaa.
Otto on muurari ja rakennusmies, ei niinkään maanviljelijä: hän ansaitsee näillä sivutöillään niin hyvin että kannattaa palkata mies taksvärkkiin eli pakolliseen vuokratyöhön puolestaan. Mistään ei ole puutetta mutta kaikki valuu pois yhtä keveästi kun tuleekin – seikka mistä Anna valittaa toisinaan. Uskonnollinen Anna ei hyväksy Oton muitakaan elintapoja.
Otto on pidetty mies kylillä, sillä jos joku tarvitsee jotain talous- tai käsityövälineitä - kangaspuut, rukin, kirnun, juustomuotin – käsistään kätevä Otto tekee sellaisen eikä edes kovalla hinnalla.
Otto muuraa muun muassa Koskelan uudistorpan uunit. Hän osaa myös vetää oikeasta narusta kun Jussi kitsailee ja haluaisi että uunit tehdään hänen hankkimistaan vanhoista tiilistä kun uudet tulisivat kalliiksi:
Tottahan tämä on ja Jussi antaa periksi, koska Otto myös hankkii uudet tiilet hyvin edullisesti.
Myös ryyppy maistuu Otolle, mutta hän hallitsee itsensä eikä hänestä tule juoppoa.
Otto kuuluu Pentinkulman työväenyhdistyksen johtokuntaan ja lakkokomiteaan 1917. Suomen sisällissodassa hän ei ole mukana punakaartissa. Sodan jälkeen hän joutuu Jannen kanssa Tampereen vankileirille. Myöhemmin Otosta tehdään työväenyhdistyksen nimellinen puheenjohtaja.
Otto kuolee kirjan kolmannessa osassa jossain vaiheessa 1930-lukua sairaalassa keuhkosyöpään. Kuolinvuoteellaan hän sopii välinsä Annan kanssa.
Vesivoimalat Suomessa
Vesivoimalat ovat olleet aluksi mekaanisen energian tuotantoa varten perustettuja sahojen ja myllyjen voimaloita. Sähkölaitteiden yleistyessä muun muassa sähkömoottoreiden myötä 1900-luvun alussa vesivoiman tuotanto muuttui mekaanisen energian tuotannosta sähköenergian tuotannoksi.
Suomen ensimmäinen vesisähkövoimala otettiin käyttöön 22. syyskuuta 1891 Tampereella. Imatrankosken vesivoimala otettiin käyttöön vuonna 1928. Se oli 178 megawatin tehollaan vuoteen 2011 asti Suomen suurin, mutta Kemijoessa sijaitseva Petäjäskoski ohitti sen vuoden 2011 tehonnostossa 182 MW:n teholla. Imatrankosken 3. koneiston tehonnoston jälkeen vuonna 2014 siitä tuli 185 MW:n tehollaan jälleen Suomen suurin vesivoimalaitos.
Suomessa vesivoimalaitoksia on noin 250 kpl. Yli 10 MW:n laitoksia näistä on noin 60.
Ahvenkosken voimalaitos
Ahvenkosken voimalaitos on vesivoimala Kymijoen läntisimmän suuhaaran suulla Merikoskessa Pyhtään ja Loviisan rajalla Ahvenkoskella. Voimalarakennuksen suunnittelija on arkkitehti Karl Lindahl.
Voimalaitos on alun perin osakkaidensa valtiollisen paperitehdasyhtymän, Enso-Gutzeitin, Helsingin kaupungin, Kotkan kaupungin ja Tampella Oy:n omistaman Oy Abborfors Ab:n omaa tarvettaan varten käyttöön ottama vuonna 1933.
Kosken putouskorkeus on 11,5 metriä ja voimalan teho 26 MW. Helsingin kaupunki osti voimalan Fortum Power and Heat Oy:ltä vuonna 2000. Vuonna 2002 Oy Abborfors Ab fuusioitiin Oy Mankala Ab:hen, joka on Helsingin Energian tytäryhtiö. Voimalaa ohjataan nykyään kaukokäytöllä Helsingin Energian keskusvalvomosta. Sen modernisointi valmistui vuoden 2012 syksyllä.
Muut Oy Mankala Ab:n omistamat vesivoimalaitokset Kymijoessa ovat Mankalan voimalaitos Iitissä, Ediskosken voimalaitos ja Klåsarön voimalaitos Pyhtäällä.
James Kahn
James Kahn (s. 30. joulukuuta 1947) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan lääkäri. Hän on kirjoittanut muun muassa kolmiosaisen "New World" -romaanisarjan 1980-luvulla. Kahn on tehnyt romaaniversiot elokuvista "Jedin paluu" (1983) sekä "Indiana Jones ja tuomion temppeli" (1984). Hän on tehnyt myös käsikirjoituksia televisioon ja oli "Melrose Placen" tuottaja vuosina 1996–1998.
Mounir Boukadida
Mounir Boukadida (, s. 24. lokakuuta 1967) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Boukadida aloitti uransa vuonna 1987 kotimaansa pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä Étoile Sahelissa. Hän pelasi joukkueessa aina vuoteen 1999 asti, jonka jälkeen siirtyi saksalaiseen 4. divisioonassa pelaavaan SV Waldhof Mannheimiin muutamaksi kaudeksi.
Maajoukkueessa hän edusti maataan yksissä MM-kisoissa vuonna 1998. Boukadida oli myös saavuttamassa Afrikan mestaruus hopeaa vuonna 1996.
Miekkailun maailmanmestaruuskilpailut 2006
Miekkailun maailmanmestaruuskilpailut 2006 pidettiin Torinossa, Italiassa 30. syyskuuta - 7. lokakuuta. Miehet ja naiset kilpailivat floretilla, säilällä ja kalvalla henkilökohtaisesti että joukkueena.
Zum Teufel!
Zum Teufel Kustannus on vuonna 2005 perustettu kirjakustantamo ja verkkokauppa. Se keskittyy sarjakuviin, mutta on julkaissut ja myynyt myös musiikkiäänitteitä ja kirjoja. Vuoden 2007 syyskuussa Zum Teufel perusti Turkuun myymälän nimeltä Underground Ullakko. Vuoden 2010 alussa Underground Ullakko sekä Zum Teufelin verkkokauppa lopettivat toimintansa ja toimintaa samoissa tiloissa jatkoi osakeyhtiö Turun Sarjakuvakauppa, jonka hallituksen puheenjohtaja on Zum Teufelin Petteri Oja.
Kustantamo aloitti toimintansa marraskuussa 2005 julkaisemalla CD-painoksen Kontra-yhtyeen albumista "Mieto levy". 31. joulukuuta avattiin verkkokauppa, joka on myynyt sekä kustantamon omia että muidenkin yhtiöiden tuotteita, joista suuri osa on omakustanteita ja underground-henkisiä teoksia. Seuraava albumijulkaisu oli kesällä 2006 ilmestynyt CD-painos Veltto Virtasen soololevystä "Tahdon!".
Syksyllä 2006 Zum Teufel! aloitti sarjakuva-albumien julkaisemisen. Kustantamo on julkaissut muun muassa P. A. Mannisen ja Jyrki Nissisen teoksia. Alkuvuodesta 2012 Zum Teufel palkittiin Herra Koipeliini -palkinnolla Cocco Bill -albumin "Kamomillacowboy saapuu kaupunkiin" julkaisemisesta.
Zum Teufel Kustannus on tehnyt myös yhteistyötä Arktisen Banaanin, Rocket Recordsin, Suuren Kurpitsan ja Kreegah Bundolon kanssa.
VfB Friedrichshafen
VfB Friedrichshafen on saksalainen lentopallojoukkue, joka pelaa Saksan Bundesliigassa sekä Mestareiden liigassa. Friedrichshafen voitti vuonna 2007 Mestareiden liigan, ja lisäksi se on voittanut peräti yhdeksän kertaa Bundesliigan mestaruuden joista viimeisin on vuodelta 2008.
VfB Friedrichshafen perustettiin vuonna 1904 Friedrichshafenin kaupunkiin. Seuran menestys on ollut viimeiset kymmenen vuotta loistavaa, kun joukkue on voittanut peräti yhdeksän kertaa Bundesliigan mestaruuden vuosina 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2005, 2006, 2007 ja 2008. Lisäksi joukkueen toistaiseksi kovin saavutus on ollut Mestareiden liigan voitto kaudella 2007. Lisäksi VfB Friedrichshafen on kymmenen kertaa voittanut Saksan Cupin mestaruuden vuosina 1998, 1999, 2001, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008.
Suomalaispelaajista passarilegenda Sami Juvonen pelasi Friedrichshafen kausilla 1998-2000. Tuolloin hän voitti joukkueen mukana Saksan mestaruuden sekä cupin sekä Mestareiden liigan hopeaa ja pronssia. Muita suomalaisia seurassa on ollut Olli Aakula sekä Jussi Heino. Aakula pelasi seurassa kaudella 2003 voittaen Saksan liigan pronssia sekä cupin. Heino pelasi kauden 1999 joukkueen riveissä voittaen Saksan mestaruuden sekä cup-kullan. Lisäksi hän voitti lentopallon arvostetuimmassa seurajoukkuekilpailussa pronssia, kun VfB Friedrichshafen juhli Mestareiden liigan pronssia.
Max Robert
Max Robert (s. 9. kesäkuuta 1967) on ranskalainen entinen rattikelkkailija.
Robert saavutti vuoden 1998 olympialaisissa Naganossa pronssimitalin neljän miehen kelkkailussa. Ranskan joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Bruno Mingeon, Emmanuel Hostache ja Éric Le Chanony. Ranska jakoi pronssin Ison-Britannian kanssa. Vuotta myöhemmin Robert voitti samasta lajista MM-kultaa Cortina d'Ampezzossa.
Ferid Chouchane
Ferid Chouchane (, s. 19. huhtikuuta 1973) on tunisialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Helmikuusta 2012 lähtien Chouchane on työskennellyt ES Sahelin urheilujohtajana.
Chouchane aloitti uransa vuonna 1995 kotimaansa pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä Étoile Sahelissa. Hän pelasi myös uransa lopulla Club Africainissa neljä kautta.
Maajoukkueessa Chouchane edusti maataan muun muassa yksissä MM-kisoissa vuonna 1998.
Aris Thessaloniki (lentopallo)
Aris Thessaloniki on kreikkalainen lentopallojoukkue, jonka kotipaikkana toimii Thessaloniki. Joukkue pelaa Kreikan liigassa, sekä CEV-Cupissa. Seura on yksi Kreikan liigan vanhimmista joukkueista.
Aris Thessaloniki päätti kaudella 1997 pitkän aikajakson ja voitti Kreikan liigan mestaruuden Panathinaikosin sekä Olympiakosin jääden taakse. Panathinaiks ja Olympiakos olivat dominoineet Kreikan liigaa monta vuotta ennen kuin mestaruuden voitti joku toinen joukkue. Kaudella 1998 joukkue voitti Kreikan Super-Cupin, jonka lisäksi se voitti samalla kaudella myös Kreikan Cupin. Kreikan Cupin joukkue on voittanut peräti kuusi kertaa vuosina 1989, 1992, 1994, 1997, 1998, sekä 2002Kaudella 2009 Thessalonikin riveissä esiintyy kaksi suomalaispelaajaa, kun maajoukkuepelaajat Antti Siltala sekä Jukka Lehtonen pelaavat joukkueen kokoonpanossa. Heidän sopimuksensa seuran kanssa on yksivuotinen.
Antti Alanen
Antti Arvi Tapani Alanen (s. 10. huhtikuuta 1955 Helsinki) on suomalainen erikoistutkija. Hän on työskennellyt Suomen elokuva-arkiston eli nykyisen Kansallisen audiovisuaalisen arkiston ohjelmistonsuunnittelijana vuodesta 1985. Hän johti Valtion elokuvatarkastamoa vuosina 1996–1998.
Alanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1979 Tampereen yliopistosta. Hän suoritti jatko-opintoja Freie Universität Berlinissä vuosina 1982–1986 ja Los Angelesissa vuosina 1995–1996.
Vuodesta 1975 Alanen on kirjoittanut lehtiin elokuvista, televisiosta ja videoista. Hän on kirjoittanut muun muassa teoksen "Musta peili: Kauhuelokuvan kehitys Prahan ylioppilaasta Poltergeistiin" (1985) yhdessä veljensä Asko Alasen kanssa. Hän on tehnyt myös useita käännöksiä. Alanen sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1993.
Alasen isä oli professori Aulis Alanen.
Viialan kartano
Viialan kartano on kantatila, ja se on ollut ratsutila. Kartanon oikeudet tila on saanut vuonna 1610. 1800-luvulla sillä on ollut 11 torppaa.
Viialan kartanon päärakennuksen iästä ei ole täyttä varmuutta. Nykyiset piirteensä se sai vuonna 1927. Tällöin rakennettiin suuri avokuisti, jota kannattaa neljä doorilaista pylvästä.
Kartanon entinen päärakennus on rakennettu 1804 ja sitä on jatkettu myöhemmin. Saunarakennus on vuodelta 1947. Talli on vuodelta 1910.
Claude Anet
Claude Anet (oik. Jean Schopfer, 1868 Morges – 1931 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli myös merkittävä tennispelaaja. Häneltä on suomennettu romaani "Kadonnut kansa" (La fin d'un monde, 1925).
Schopfer voitti amatöörien Ranskan avointen kaksinpelikilpailun vuonna 1892.
Neopterygii
Neopterygii on toinen kahdesta viuhkaeväisten kalojen alaluokasta; toinen alaluokka on rustokiillesuomuiset (Chondrostei). Neopterygii sisältää ”kehittyneet” luukalat (modernit luukalat), kun rustokiillesuomuisiin puolestaan kuuluvat ”alkukantaisemmat” sammet ja niilinhaukikalat. Valtaosa nykyisistä kaloista, noin 27 000 tunnettua lajia, kuuluu Neopterygii-alaluokkaan.
Neopterygii on erittäin menestynyt ja monimuotoinen kalaryhmä. Niiden anatomia mahdollistaa nopean liikkumisen ja niillä on kevyemmät suomut ja ruodot sekä voimakkaammat leuat kuin alkukantaisemmilla kaloilla..
Varhaisin Neopterygii-fossiili on permikauden lopulta tunnettu "Acentrophorus", joka kuului lahkoon Semionotiformes. Nykyään elävän lajiston perusjako käsittää kolme rinnakkaista ryhmää: luuhaukikalojen ja amiakalojen lahkot sekä osaluokan varsinaiset luukalat (Teleostei). Luuhaukikalat ja amiakalat yhdistettiin ennen myös osaluokaksi Holostei, Teleostein rinnalle. Uudemman, mutta vielä vahvistumattoman käsityksen mukaan amiakalat olisivatkin varsinaisten luukalojen sisarryhmä.
Varsinaiset luukalat, joihin kuuluu 96 % kaikista nykykaloista, jaetaan edelleen noin 40 lahkoon. Lahkojen luettelo on sivulla viuhkaeväiset.
Ray (kappale)
Ray on skate punk -yhtye Millencolinin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan "Kingwood". Singlenä kappale julkaistiin 14. maaliskuuta 2005. Singlen B-raidat olivat kappaleet ”Phony Tony” ja ”Bullion” (live).
Ernest Angley
Ernest Angley (s. 1921 Gastonia, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen kristillinen saarnaaja. Hänen päämajansa on Cuyahoga Fallsissa Ohiossa. Häneltä on suomennettu romaani "Jäljelle jääneet" (Raptured: A Novel on the Second Coming of the Lord, 1974).
Kanoottipurjehdus
Kanoottipurjehduksella tarkoitetaan purjehtimista kanootilla. Kanoottipurjehduksella on pitkät perinteet juontaen juurensa aina 1800-luvun puoliväliin asti. Tänä päivänä purjekanoottimallit noudattelevat pitkälti samoja alkuperäisiä perusratkaisuja, mutta materiaalit ovat vaihtuneet nykyaikaisiin. Viime vuosina uusia purjekanootteja on rakennettu tasaiseen tahtiin ja kiinnostus on tiedon myötä lisääntynyt. Purjekanoottien enemmistö koostuu ainakin toistaiseksi avokanooteista, joihin on jälkeenpäin asennettu purjevarustus.
Jory Sherman
Jory Sherman (s. 1932) on yhdysvaltalainen kirjailija. Vuodesta 1965 alkaen hän on julkaissut yli 300 kirjaa eri kustantajilta. Hän aloitti uransa runoilijana San Franciscossa. Sherman asuu Pittsburgissa Texasissa.
Patricia Wallace
Patricia Wallace on yhdysvaltalainen kauhu- ja jännityskirjailija. Häneltä on julkaistu suomeksi teos "Pahan katse" (1989) Horror-taskukirjasarjassa.
Paul Wallenius
Paul August Rafael Wallenius (15. tammikuuta 1889 Dragsfjärd – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat konttoristi August Heliodorus Wallenius ja Sigrid Albertina Helena Lindroos. Paul Walleniuksen nuorempi veli oli runoilijanakin tunnettu Allan Wallenius.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna1908 ja kirjoittautui Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1908 – 1912 ja toimi sen jälkeen virkamiehenä Suomen yhdyspankin Turun konttorissa.
Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 24. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Pataljoonasta valittiin rohkeimmat ja kylmäverisimmät miehet ja heidät komennettiin vuoden 1915 lopulla etappitehtäviin Ruotsiin ja oli ensin Haaparannan etappiasemalla (hän käytti etappimiehenä nimeä Weijde), josta hänet siirrettiin helmikuussa vuonna 1916 Uumajan etappiasemalle ja toukokuussa vuonna 1916 jälleen Haaparantaan. Hän saapui joulukuussa vuonna 1917 purjeveneellä Ahvenanmaan kautta Turkuun ja matkusti sieltä Helsinkiin ja aloitti työskentelyn Uuden metsätoimiston erikoislähettinä sekä harjoitus- ja asehankintatehtävissä eri puolilla Suomea. Hän osallistui syksyllä vuonna 1917 ensimmäisen suojeluskuntia varten suunnitellun painetun harjoituskirjasen laatimiseen ( Nostoväkipäällystön käsikirja) yhdessä tohtori Bouchin, Paul Hendrichssonin ja Svedlinin kanssa.
Hän johti yhdessä Lapuan Laurilan kanssa 30. tammikuuta 1918 pohjalaisten etujoukot (lapualaisia ja ylihärmäläisiä) Seinäjoelta Haapamäelle, missä Vilppulan-Mäntän rintaman muodostumisen alkupäivinä hoiti yhteyttä päämajaan sekä selustan puhdistusta. Walleniuksen puhdistusten yhteydessä vangittiin lukuisia työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä, jotka myöhemmin teloitettiin. Heidän joukossaan oli muun muassa kansanedustaja Samuli Rantanen, joka ei kuulunut punakaartiin. 2. helmikuuta 1918 Wallenius siirrettiin Vilppulaan ja sieltä edelleen 4. helmikuuta 1918 Ruovedelle, missä hän johti ensimmäistä Paarlammin taistelua ja toimi sen jälkeen puolustustaistelukauden aikana Hämeen ryhmän komentajana Ruoveden rintamalohkolla valkoisen armeijan yleisen etenemisen alkamiseen saakka. Hän johti Tampereen hyökkäysliikkeen aikana 14. maaliskuuta 1918 alkaen ns. Walleniuksen eli Pohjan kolonnaa ja 22. maaliskuuta 1918 lähtien Hämeen ryhmän 1. Ruoveden pataljoonaa. Hän otti osaa rintamanmurtotaistelujen jälkeen mm. Suinulan, Messukylän ja Kalevankankaan taisteluihin. Hän kaatui Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918 ja haudattiin Turun sankarihautaan.
Arbi Méjri
Arbi Méjri (s. 3. helmikuuta 1985) on tunisialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Espérancea.
Méjri aloitti uransa CS Hammam-Lifissä vuonna 2005, josta hän siirtyi vuonna 2007 Espéranceen vuoteen 2010 kestävällä sopimuksella. Méjri pelasi joukkueessa aina vuoteen 2011, jonka aikana hän saavutti muun muassa Tunisian mestaruuden vuosina 2009, 2010 ja 2011, sekä Arabian Mestarien liigan ja Afrikan Mestarien liigan vuosina 2009 ja 2011. Méjri oli pitkään Hamdi Kasraouin varamaalivahtina alkuvuosinaan, mutta ei kyennyt vakiinnuttamaan ykkösvahdin roolia Kasraouin siirtyessä Ranskaan.
Tammikuussa 2012 Méjri siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa CS Hammam-Lifiin.
Maajoukkueessa Méjri on pelannut alle 23-vuotiaissa noin 20 ottelua ja miesten A-maajoukkueessa kaksi ottelua.
Victor Appleton
Victor Appleton oli yhdysvaltalaisen Stratemeyer-syndikaatin kirjoittajien yhteinen nimimerkki, jonka nimissä julkaistiin muun muassa Tom Swift -kirjasarjaa.
Victor Appletonin nimellä julkaistiin seuraavia sarjoja:Haamukirjoittajia olivat Howard Roger Garis, John W. Duffield, W. Bert Foster, Debra Doyle ja James D. Macdonald, F. Gwynplaine MacIntyre, Robert E. Vardeman ja Thomas M. Mitchell.
Experience (Von Hertzen Brothersin albumi)
Experience on suomalaisen Von Hertzen Brothers -yhtyeen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Levy syntyi, kun Intiassa asuva Mikko von Hertzen kutsui veljensä, joita ei ollut nähnyt pitkään aikaan, Intiaan toteuttaakseen uutta musiikillista visiotaan heidän kanssaan.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 39.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1952
Purjehdus oli Helsingin olympialaisissa 1952 kymmenettä kertaa kisaohjelmassa. Purjehdusmitaleita jaettiin viidessä eri luokassa.
Purjehduslähtöjä oli seitsemänä päivänä aikavälillä 20.–28. heinäkuuta. Isoimmat luokat kilpailivat Harmajan majakkasaaren vesillä 13,1 meripeninkulman mittaisella reitillä. Yksikköluokan (finnjolla) lähdöt olivat lähempänä mannerta Liuskasaaren reitillä, jolla oli pituutta 5,4 meripeninkulmaa. Yhteensä 93 venekuntaa 29 maasta lähti mukaan kilpailuihin. Palkinnot jaettiin 29. heinäkuuta Särkänlinnassa.
Purjehdus-, melonta- ja souturadat rakensi ja hoiti 3. Merenmittausretkikunta jonka emälaiva Klas Horn toimi ratatoimistona. Aluksen vanhoissa ja hienoissa salongeissa kestittiin mm. paikalla olleita Hollannin kuningashuoneen jäseniä.
Kuuden metrin R-luokassa yhdysvaltalaisvene "Llanoria" oli voittaja kuten neljä vuotta aiemmin Lontoossa. Norjalaisten "Elisabeth X" -vene oli viimeiseen lähtöön asti mukana voittotaistelussa, mutta Llanoria oli viimeisessä lähdössä voittaja, mikä takasi sille olympiakullan. Suomalaisvene "Ralia" sijoittui pronssille. Ralia tunnettiin aiemmin nimellä "Ali Baba" ja sillä purjehti ruotsalainen venekunta, joka oli neljä vuotta aiemmin pronssilla.
Uutena lajina olympiapurjehdukseen oli hyväksytty 5,5 metrin luokka, jonka suosio oli kasvanut viime vuosina. Tässäkin luokassa voitto meni Yhdysvaltoihin, kun "Complex II" -laivan venekunta sijoittui lopputilanteessa ykköseksi noustuaan kahden viimeisen lähdön voitoilla neljänneltä sijalta kärkeen. Norjalaisvene "Encore" oli sarjan tasaisin, millä tuli hopeamitali.
Louhi-luokkaa hallitsivat totusti pohjoismaalaiset purjehtijat. Norjalaisvenekunta "Pan" peräsimessään Thor Thorvaldsen toisti Lontoon voittonsa. Star-luokassa kaksi venekuntaa oli ylitse muiden. Maailman- ja Euroopan-mestarin Agostino Straulinon ohjaama "Merope" oli kilpailun paras voitettuaan kaksi lähtöä ja tultuaan toiseksi lopuissa. Hopealle sijoittui yhdysvaltalainen "Comanche", joka voitti neljä lähtöä, mutta jäi kerran seitsemänneksi ja viimeisenä päivänä kahdeksanneksi.
Finnjollassa tanskalainen Paul Elvstrøm voitti toisen olympiakultansa. Toiseksi sijoittui brittiläinen Charles Currey ja kolmanneksi jollatyypin kehittäjä Rickard Sarby Ruotsista.
Edvin Marton
Edvin Marton (oikealta nimeltään Lajos Edvin Csűry s. 17. helmikuuta 1974, Tiszaújlak, Ukraina) on unkarilainen viulisti. Hän on tullut tunnetuksi soittaessaan musiikkia taitoluistelijoille, kuten Jevgeni Pljuštšenkolle ja Stéphane Lambielille. Hän soittaa Antonio Stradivarius -viulua vuodelta 1697.
Marton syntyi Ukrainassa etniseen unkarialaisperheeseen. Marton oppi soittamaan viulua jo viisivuotiaana. 12-vuotiaana hän piti ensimmäisen virallisen konserttinsa Moskovan sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on opiskellut musiikkia Moskovassa, Budapestissa, New Yorkissa ja Wienissä. Hän on voittanut maailmanlaajuisen viulistikilpailun Kanadassa 1996 soittaessaan kappaleen "Stradivarius". Vuonna 2008 hän oli mukana voittamassa Eurovision laulukilpailua kappaleella "Believe"
Johnny Temple
Johnny (myös Johnnie) ”Geechie” Temple (18. lokakuuta 1906 Canton, Mississippi – 22. marraskuuta 1968 Jackson, Mississippi) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, basisti, kitaristi ja laulaja.
Temple syntyi ja kasvoi Mississipissä, jossa lapsena oppi soittamaan kitaraa ja mandoliinia. Teini-ikäisenä hän soitteli juhlissa ja paikallisissa tapahtumissa, kunnes muutti Chicagoon 1930-luvun alussa. Siellä hän esiintyi muun muassa Charlie ja Joe McCoyn kanssa. Temple aloitti levytysuransa vuonna 1935 ja seuraavana vuonna ilmestyi hänen suosituin ja tunnetuin kappaleensa ”Louise Louise Blues” Decca Recordsille.
Temple ei koskaan saavuttanut suurta suosiota, mutta jatkoi levyttämistä 1930- ja 1940-luvuilla. 1950-luvulla hän ei enää levyttänyt, mutta jatkoi keikkailua muun muassa Big Walter Hortonin ja Billy Boy Arnoldin kanssa. Kun sodanjälkeinen sähköinen blues syrjäytti akustisen 1950-luvun puolivälissä, Temple muutti takaisin Mississippiin. Siellä hän soitteli klubeilla ja baareissa muutaman vuoden ennen kuin hävisi musiikkipiireistä. Temple kuoli vuonna 1968.
Templen tuotantoa on saatavilla CD-kokoelmilla:
Aymen Mathlouthi
Aymen ”Balbouli” Mathlouthi (, s. 14. syyskuuta 1984 Tunis, Tunisia) on tunisialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Batinia.
Mathlouthi aloitti uransa paikallisessa junioriseurassa Jeunesse sportive d'El Omranessa, josta kykyjen etsijät löysivät hänet vuonna 2001. Mathlouthi siirtyi Club Africainin junioreihin ja oli myös kaudella 2002/2003 kirjoilla edustusjoukkueessa. Pian hän kuitenkin allekirjoitti sopimuksen Étoile Sahelin kanssa vuonna 2003, jossa Mathlouthi on voittanut muun muassa Tunisian liigamestaruuden ja Afrikan Mestarien liigan.
Mathlouthi pelasi ensimmäisen maajoukkue ottelunsa 23. maaliskuuta 2007, jonka jälkeen hän on kuulunut maajoukkueen vakiopelaajiin varamaalivahtina Hamdi Kasraouin toimiessa maansa ykkösmaalivahtina. Mathlouthi kuitenkin nousi vuoden 2008 aikana maansa ykkösvahdiksi vuoden 2010 MM-karsinnoissa. Sittemmin hän menetti roolinsa loukkaantumisen vuoksi.
Mathlouthi toimi maansa ykkösvahtina vuoden 2010 Afrikan kisoissa. Hänen oli tarkoitus olla mukana myös vuoden 2012 Afrikan kisoissa, mutta oli vähällä jättämään kisat väliin leikkauksen vuoksi. Mathlouthi pelasi lopulta kisoissa kolme ottelua, jossa Tunisian kisat päättyivät puolivälieriin.
Martin Crane
Martin ”Marty” Crane on fiktiivinen hahmo televisiosarjassa "Frasier". Hän on sarjan päähenkilön Frasier Cranen eläkkeellä oleva isä, joka asuu tämän luona. Martinia näyttelee John Mahoney.
Martin on syntynyt ja asunut koko ikänsä Seattlessa. Hän oli naimisissa poikiensa Frasierin ja Nilesin psykiatriäidin Hesterin kanssa tämän kuolemaan saakka. Hän on luonut uransa poliisina ja on toiminut myös ratsupoliisina, jolloin hän ratsasti rakkaalla Agides-hevosellaan. Myöhemmin urallaan hänet ylennettiin rikosetsiväksi. Martin on myös palvellut Korean sodassa. Hän joutui jäämään eläkkeelle poliisivoimista, kun häntä ammuttiin lonkkaan ja hän vammautui pysyvästi. Martin muutti vastikään Bostonista palanneen Frasier-poikansa luokse, ja häntä hoitamaan palkattiin englantilainen fysioterapeutti Daphne Moon, jonka kanssa hän ystävystyi nopeasti.
Hester kieltäytyi aikoinaan aluksi Martinin kosinnasta, mutta suostui myöhemmin huomatessaan olevansa raskaana. Avioliitto oli suurimmaksi osin onnellinen lukuun ottamatta Hesterin kauan sitten tapahtunutta syrjähyppyä perheystävän kanssa. Pariskunta kuitenkin pääsi tästä yli, ja Martin viihtyi Hesterin kanssa kunnes tämä kuoli sairauteen. Hesterin kuolema on vaikuttanut Martiniin syvästi, mikä on osaltaan saattanut olla syynä hänen eristäytymisestään pojistaan ja epäluuloihin uusia seurustelusuhteita kohtaan.
Muutettuaan Frasierin luo Martin alkaa paikata suhdettaan poikiinsa, joiden täysin erilaiset persoonallisuudet aiheuttavat hänelle toistuvasti harmaita hiuksia. Martin itse on rento, maanläheinen ja työväenluokkainen, kun hänen poikansa taas ovat tulleet enemmän Hesteriin. Martin ystävystyy myos Daphnen sekä etenkin Frasierin ohjelman tuottajan Roz Doylen kanssa, joka näyttää olevan hänelle kuin oma tytär. Lisäksi eräs Martinin läheisimmistä ystävistä on hänen uskollinen jackrussellinterrierinsä Eddie.
Martin auttaa usein Frasierin ja Nilesin pulasta: vaikka nämä ovat intellektuellimpia kuin isänsä, Martinilla on maalaisjärkeä. Hän onkin tärkeä tasapainottaja poikien elämässä. Hän myös uskaltaa kritisoida heidän elitistisiä elintapojaan kokiessaan heidän menevän liian pitkälle.
Sarjan aikana Martinilla on kaksi vakavampaa suhdetta. Sherry Dempseyn kanssa hän seurustelee tovin, mutta he eroavat. "Frasierin" finaalijaksossa Martin menee naimisiin Frasierin ja Nilesin entisen lastenhoitajan Roneen kanssa.
Warcraft (pelisarja)
Warcraft on Blizzard Entertainmentin menestynein pelisarja. Alun perin "Warcraft" oli vain kevytstrategiapelien sarja, mutta "World of Warcraft" -pelin julkaisun jälkeen se on siirtynyt myös roolipelien sarjaan. Sarja on voittanut useita Vuoden peli -palkintoja. Fantasy Flight Games -peliyhtiö on tehnyt pelisarjaan pohjautuvan lautapelin."Warcraftista" on julkaistu useita novelleja ja sarjakuvia, sarjakuvista tunnetuin lienee mangatrilogia "", jonka on käsikirjoittanut Richard Knaak ja piirtänyt Jae-Hwan Kim. Sen kaikki kolme osaa ovat ilmestyneet Suomessa, "Lohikäärmeen jäljillä", "Jäiset varjot" ja "Aavemaat". Suomessa ovat julkaistu myös 25-osainen "World of Warcraft" -sarjakuva tiivistettynä 12 lehteen sekä "" -mangan kaikki viisi albumia.
"Warcraftista" tehtiin suuren budjetin elokuva "". Ohjaajaksi valittiin alun perin Sam Raimi, mutta hän vetäytyi myöhemmin hankkeesta. Uudeksi ohjaajaksi nimettiin tammikuussa 2013 Duncan Jones. Elokuvan ensi-ilta oli 10. kesäkuuta 2016.
"Warcraft"-pelisarja sijoittuu suurimmalta osin planeetalle nimeltä Azeroth. Muita planeettoja pelisarjassa ovat Draenor (ja sen jäännökset nimeltä Outland ()), Argus, K'aresh ja Xoroth. Lisäksi pelisarjassa esiintyy metafyysisiä paikkoja, kuten Twisting Nether, Emerald Dream () ja Elemental Plane.
WoWWiki on wiki-pohjainen englanninkielinen "Warcraft"-pelisarjan tietosanakirja. Sen perusti "Rustak"-nimimerkillä esiintyvä henkilö 24. marraskuuta 2004, omistaja on kuitenkin vaihtunut, mutta Rustak toimii yhä WoWWikin ylläpitäjänä. WoWWikissä on yli 87 tuhatta artikkelia, jopa enemmän kuin suositussa Wookieepediassa.
WoWWikistä on myös suomenkielinen versio WoWWiki Suomi, tämä on kuitenkin hyvin suppea ja aktiivisen vandalismin alainen, myös kieliasultaan hyvin köyhähkö wiki. Suomen- ja englanninkielisen wikien lisäksi on 25 muuta kielivaihtoehtoa.
Sead Ramović
Sead Ramović (s. 14. maaliskuuta 1979 Stuttgart, Baden-Württemberg, Saksa) on bosnialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Norjan pääsarjassa Tippeligaenissa pelaavaa Tromsø IL:n joukkuetta.
FC Feuerbachissa uransa aloittanut Ramović on edustanut aikaisemmin urallaan vain saksalaisia seuroja: SpVgg Feuerbachia, Stuttgarter Kickersiä, VfL Wolfsburgia, Borussia Mönchengladbachia ja Kickers Offenbachia. Norjaan hän siirtyi heinäkuussa 2006.
Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa Ramović on pelannut yhden ottelun.
Evert Liljeström
Evert Teodor Liljeström (1873-16. toukokuuta 1918) oli viipurilainen työnjohtaja ja Viipurin punakaartin johtajia Suomen sisällissodan aikana. Hän oli Viipurin punakaartin päällikön Juho Latukan adjutantti. Hän jäi Viipurin taistelussa valkoisten vangiksi. Vankileirillä häntä kuulusteli sotatuomari Toivo Tapanainen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Viipurin vankileirissä.
Matti Sorsa
Matti Erikinpoika Sorsa (21. tammikuuta 1875 – ?.toukokuuta 1918) oli viipurilainen jarrumies ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän toimi Heikki Kaljusen adjutanttina ja Muolaan punakaartin rykmentinkomentajana. Hän otti osaa Viipurin taisteluun, jossa jäi vangiksi. Hänet tuomittiin Viipurin vankileirin sotatuomioistuimessa kuolemaan ja teloitettiin ampumalla.