Talvisodan ilmasotatoimet
Talvisodan ilmasotatoimet on nimitys talvisodan ilmasotatoimille. Talvisota alkoi, kun Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen 30. marraskuuta 1939.
Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen oli Suomen ilmavoimilla käytössä 116 lentokonetta, joista iso osa oli vanhentuneita.
Päähävittäjä oli Fokker D.XXI, jonka huippunopeus oli 418 km/h. Tärkein pommikone oli Fokkeria nopeampi Bristol Blenheim. Sen huippunopeus oli 424 km/h. Muita Suomen sotilaslentokoneita olivat muun muassa vanhentunut kaksitasohävittäjä Bristol Bulldog, vanhentunut ja vain tiedustelutehtävissä käytetty kaksitasohävittäjä Gloster Gamecock sekä syöksypommittajat ja tiedustelukoneet Fokker C.X ja Fokker C.V. Suomi vastaanotti sodan kestäessä ulkomailta monta eri lentokonetyyppiä, joita olivat esimerkiksi hävittäjät Fiat G.50, Morane-Saulnier M.S. 406 ja Gloster Gladiator. Suomi sai myös lukuisia lentokoneita sotasaaliiksi Neuvostoliitolta.
Suomella oli talvisodan aikana kolme lentorykmenttiä: Lentorykmentti 1, Lentorykmentti 2 ja Lentorykmentti 4, jotka puolestaan oli jaettu pienempiin lentolaivueisiin (LeLv).
Lentorykmentti 1:n komentajana toimi eversti Yrjö Opas.
Lentorykmentti 2:n komentajana toimi everstiluutnantti Richard Lorentz
Lentolaivue 22 ei ehtinyt taistelutoimiin talvisotaan.
Lentorykmentti 4:n komentajana toimi Toivo Somerto
Muita lentoyksiköitä olivat Ruotsin vapaaehtoisyksikkö Flygflottilj 19, meritiedustelulaivueet Lentolaivue 36 ja Täydennyslentolaivue 39, Täydennyslentorykmentti 1, Täydennyslentorykmentti 2 ja Täydennyslentorykmentti 4.
Talvisodan syttyessä Neuvostoliiton ilmavoimilla oli noin 5000 lentokonetta, joista noin 2000 tuli talvisotaan. Neuvostoliiton ilmavoimilla oli käytössä useita eri hävittäjiä, kuten vanhentunut Polikarpov I-15 ja sen parannettu versio Polikarpov I-153 sekä Polikarpov I-16. Neuvostoliiton pommikoneita olivat muun muassa Tupolev SB-2, DB-3, Polikarpov R-5 sekä pienempi määrä Tupolev TB-3:a.
Suomen ilmavoimien taisteluvahvuus talvisodan syttyessä olivat 31 hävittäjää, 17 pommikonetta ja jopa 54 tiedustelukonetta. Suomen ilmavoimat oli asetettu torjuntavalmiuteen jo 7. lokakuuta 1939 ja reserviläiset saapuivat ylimääräisiin kertausharjoituksiin 14. lokakuuta. Etteivät neuvostoliittolaiset voisi tuhota koneita maassa, suomalaiset koneet oli hajautettu useille kentille tai metsiin. Neuvostoliiton hyökkäykset kentille eivät olleet tehokkaita. Talvisodan lopussa suomalaiset hävittäjät ja pommittajat tekivät rynnäkkötehtäviä neuvostoliittolaista jalkaväkeä ja maamaaleja vastaan, varsinkin Viipurinlahdella.
Koko talvisodan aikana Neuvostoliitto pommitti suomalaisia tehtaita, kaupunkeja, rautateitä j.n.e. Pommitukset eivät aina olleet tehokkaita ja lisäksi pommikoneet kärsivät usein raskaita tappioita, talvisodan alussa koneet lähetettiin muodostelmissa tehtäville ilman hävittäjäsuojaa, jolloin ne olivat helppoja maaleja suomalaisille hävittäjälentokoneille. Vasta talvisodan loppupuolella alettiin käyttää hävittäjäsuojaa. Tärkeimpiä kaupunkeja, joita pommitettiin olivat muun muassa Viipuri, Turku (jossa sijaitsi ainoa jäistä vapaa satama), Tampere ja Helsinki. Neuvostohävittäjät olivat suomalaishävittäjiä parempia, kuten pelätyt I-16 ja I-153.
Neuvostoliiton ilmavoimat menettivät yhteensä 207 lentokonetta ilmataisteluissa ja 314 ilmatorjunnalle, eli yhteensä 521 lentokonetta. Lisäksi monta konetta menetettiin kuljetuslennoilla uusiin tukikohtiin, teknisistä ongelmista, polttoaineen loppuessa, lentäminen huonossa säässä ja niin edespäin. Arviot tappioista ovat asteittain nousseet ja mukaan lukien tappiot sotatoimista ja onnettomuuksista neuvostoliiton tappiot ovat arvion mukaan noin 1 000 lentokonetta ja noin 1 200-1 300 lentäjää.
Talvisodan alkaessa Suomen ilmavoimilla oli käytettävissään mm. 51 hävittäjä-, 18 pommitus-, 56 yhteistoiminta- sekä 178 koulutuskonetta. Taisteluarvoltaan edes tyydyttäviksi oli sodan aikana osoittautunut vain 41 Fokker D.XXI - hävittäjää, joista lentokuntoisia sodan alkaessa 31 kpl ja 18 BL pommituskonetta, joista lentokuntoisia 16. Taistelutappioista huolimatta lentojoukkojen käytössä olleen kaluston määrä lisääntyi sodan aikana, koska Suomeen saapui ulkomailta uusia lentokoneita. Suomen oma lentokoneteollisuus joutui sodan aikana keskittymään ainoastaan olemassa olevien koneiden korjauksiin eikä uusia lentokoneita talvisodan aikana valmistunut. Lentokoneiden maahan saapuminen ei käytännössä tarkoittanut valmiita taisteluyksiköitä. Vain osa koneista ehti osallistua sotatoimiin ja mm. lentäjien ja mekaanikkojen koulutus uusiin konetyyppeihin oli vielä pahasti kesken. Sodan päätyttyä (tilanne 15. maaliskuuta 1940) Suomessa oli yhteensä:
Ilmavoimien lentokoneiden kokonaismäärä talvisodan päättyessä oli 231 pl. harjoitus- ja koulukoneet. Taistelukoneista 62 kpl oli sotatoimiin kelpaamattomia tai poistokuntoisia. Välirauhan aikana jälkimmäisistä osa siirrettiin koulutuskäyttöön tai poistettiin käytöstä. Talvisodan aikana suomalaiset menettivät 62 lentokonetta, joiden tappioluvuissa ovat mukana myös ruotsalaisten vapaaehtoisten Pohjois-Suomessa menettämät koneet. 
Lentävän henkilökunnan tappiot olivat yhteensä 41 upseeria, 33 aliupseeria ja 1 miehistön jäsen eli yhteensä 75 miestä kaatuneina tai kadonneina. Lisäksi yhteensä haavoittui tai vammautui 26 miestä.