hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
The Show Must Go On
The Show Must Go On on Queenin kappale vuoden 1991 "Innuendo"-albumilta, ja viimeinen, jonka yhtye julkaisi singlenä Freddie Mercuryn ollessa elossa. Single ilmestyi kuusi viikkoa ennen Freddie Mercuryn kuolemaa ja se nousi Ison-Britannian listalla kuudenneksitoista. Yhdysvalloissa julkaistu single "Bohemian Rhapsody / The Show Must Go On" nousi 1992 listakakkoseksi.
Kappaleen säveltäjäksi on merkitty koko silloinen Queen; Freddie Mercury, Brian May, Roger Taylor ja John Deacon. Sanoitus on pääosin Brian Mayn käsialaa Freddie Mercuryn silloisen terveydentilan takia.
Vuonna 1992 kappaleesta julkaistiin musiikkivideo, joka on koottu Queenin aiemmista musiikkivideoista.
Rafael Hertzberg
Rafael Hertzberg (18. syyskuuta 1845 Turku – 5. joulukuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen ruotsinkielinen kirjailija. Hänen isänsä oli Loimaan kirkkoherra Fredrik Hertzberg ja äiti Johanna Matilda Hummelin. Koulutukseltaan hän oli filosofian tohtori.
Henkisesti Rafael Hertzberg liittyy Runebergin ja Topeliuksen aikaan, vaikka olikin myöhemmän polven kirjailijoita. Hän oli "Helsingfors Dagbladetin" toimittajana 1875–1889 ja toimi myös kirjallisuuskriitikkona . Hertzberg julkaisi Kalevalan ruotsinnoksen, runoja ja kertomuksia sekä teokset "Kulturbilder ur Finlands historia", "Helsingfors för 300 år sedan och i vara dagar" vuonna 1888, josta ilmestyi Rolf Martinsenin suomennos vuonna 2004 nimellä "Helsinki herra Hertzbergin silmin", ja "Vidskepelsen i Finland på 1600-talet". Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu libretto Jean Sibeliuksen oopperaan "Neito tornissa" (1896).
Kanava (täsmennyssivu)
Kanava tarkoittaa seuraavia:
Kansanpuku
Kansanpuku on suomalaisella talonpoikaisväestöllä ollut 1800-luvulle asti perinteinen vaateparsi. Kansanpuvut olivat pääasiassa kotitekoisia. Niissä on aina nähtävissä alueellisia ja paikallisia erityispiirteitä. Muilla kansoilla kansanpukujen historia voi olla hyvinkin erilainen.
Perinteiset suomalaiset kansanpuvut syrjäytyivät vähitellen 1800-luvun lopulla tehdasvalmisteisten kankaiden saatavuuden parantuessa ja hinnan laskiessa. Kansanomainen puku seurasi kansanpukua rahvaan pukeutumisessa. Siinä ei näkynyt paikallisia piirteitä. Museoihin kootut kansanpuvut antoivat 1880-luvulla virikkeitä niiden uusintojen eli kansallispukujen valmistamisen alkamiselle.
Suomalainen kansanpuku erosi selvästi kaupunkien porvariston ja herrasväen vaatetuksesta. Säätyläisten vaatetuksesta kuitenkin omaksuttiin piirteitä myös kansan juhlapukuihin. Hyvin toimeentulevalla maalaisväestöllä oli erikseen kirkko-, pyhä- ja arkivaatteet. Kirkkovaatteilla tarkoitettiin juhlavaatteita. Ne olivat arvokkaat ja kulkivat usein perintönä sukupolvelta toiselle. Pyhävaatteita pidettiin pyhäpäivinä kodin piirissä. Nuoriso käytti pyhävaatteita lauantai-iltaisin omissa riennoissaan. Arkivaatteet olivat tyypillisesti koruttomia ja vanhoillisia. Kuluneimpia arkivaatteita käytettiin riihivaatteina eli riihessä työskennellessä.
Nykyajan suomalainen kansanpuku on kansallispuvun rinnalle 1900-luvulla syntynyt asu, joka jäljittelee rahvaan arkipukeutumista 1700-1800-luvuilla. Kansanpuvut tehdään tieten tahtoen arkisen näköisiksi, jotta ne sopivat esimerkiksi työnäytöksiin ja näytelmien asuiksi. Kansanpukujen kehittelyssä voi näkyä poliittista vaikutusta elitistisinä pidettyjen Suomen Käsityön Ystävien ja Kansallispukuneuvoston valtaa vastaan. Kansanpuku on myös päällä miellyttävämpi, kevyempi ja sopii paremmin nykyajan keskuslämmitettyihin tiloihin kuin monikerroksinen kansallispuku.
Kansanpukuja ovat muun muassa karjalaisten feresi ja Pohjanmaalla yleinen körttipuku.
Olavi Vikainen
Olavi Vikainen (1915–2005) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen poika. Perheestä sukeutui muitakin taiteilijoita, kuten kuvanveistäjä Jussi Vikainen ja graafikko Voitto Vikainen.
Olavi Vikaisen ensimmäinen sarjakuva oli "Nalle Nöpönenä" Anni Swanin toimittamassa "Sirkka"-lehdessä. Sirkan numerossa 3/1933 tekstissä Nalle-sarjakuvan alla puhutaan ”uudesta ystävästämme”, mutta sarjalla ei vielä näytä olevan nimeä. Lukijoille julistetaan nimikilpailu. Tuplanumerossa 12–13 Nallella on jo nimi.
Vikainen piirsi Suomen Kuvalehteen sarjaa "Aatami". Lehtiyhtiön omistajanvaihdoksen myötä sarja siirtyi Seura-lehteen. Veli Giovanni oli huomannut Vikaisen sarjakuvat Suomen Kuvalehdessä ja kutsui Vikaisen Uuden Suomen viikkoliitteen avustajaksi. Gösta Thilén oli lopettanut Herra Kerhosen piirtämisen Suomen Kuvalehteen (hän kuoli 1934), jolloin Veli Giovanni pyysi Olavi Vikaista jatkamaan sarjaa.
Olavi Vikainen alkoi pian piirtää eläinsarjakuvia, joita Suomessa oli tuohon aikaan harvassa. Hän näyttää saaneen vaikutteita erityisesti Asmo Alholta, piirrostyyliä ja riimittelyä myöten. Vikainen oli mukana Veli Giovannin toimittamassa Kalle Viksari -lehdessä. Vikainen teki paljon yhteistyötä myös Ilmari Turjan kanssa, joka antoi sarjalle nimen "Possu Pekoni". Savon Sanomissa Vikaisen ”Kimmo” ilmestyi vuodesta 1957 lähtien 22 vuotta.
Ensimmäinen Olavi Vikaisen sarjakuvakirja "Pupu, Kili ja Poss" ilmestyi 1942. Suositusta kirjasta otettiin viisi painosta vv. 1942–1960.
Vikainen oli hyvin tuottelias ja hänen töitään ilmestyi monissa eri lehdissä. Nopeus hioi Vikaisen tyylin selkeäksi ja pelkistetyksi, hyvinkin nykyaikaisen näköiseksi.
Olavi Vikainen pääsi ainoana kotimaisena sarjakuvantekijänä mukaan amerikkalaisten tekijöiden joukkoon Veikko Karumon toimittamaan Sarjakuvalehteen (Valiolehdet 1949–1963).
Olavi Vikainen sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 1996 yhdessä Egon Meurosen kanssa.
Myöhempinä vuosinaan Vikainen oli keskittynyt öljyvärimaalaukseen.
Showtime (elokuva)
Showtime on Tom Deyn ohjaama, vuonna 2002 ensi-iltansa saanut toimintakomedia, jossa näyttelevät Eddie Murphy ja Robert De Niro.
Mitch ja Trey ovat poliiseja ja toistensa täydellisiä vastakohtia. He joutuvat kuitenkin yhdessä tositelevisiosarjaan, jossa seurataan poliisien elämää. He nousevat nopeasti yleisön suosioon, mutta tositelevisio muuttuu todelliseksi, kun he saavat tehtäväkseen ottaa kiinni vaikutusvaltaisen rikosparonin.
Truman Show
Truman Show () on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Peter Weirin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva. Elokuva perustuu Philip K. Dickin kirjaan "On aika sijoiltaan", vaikkakaan sitä ei mainita elokuvan lopputeksteissä.
Truman Burbank elää mielestään normaalia elämää, mutta todellisuudessa kaupunki, jossa hän asuu, on jättiläismäinen studio ja hänen elämästään kuvataan ympäri vuorokauden maailman suosituinta televisio-ohjelmaa. Truman on elänyt näin lapsesta saakka tietämättä, että ohjelman ohjaaja-tuottaja on päättänyt hänen elämänsä kulun, isän kuolemasta vaimon valintaan saakka. Vähitellen Trumanille kuitenkin selviää asioiden oikea laita ja hän päättää paeta todelliseen maailmaan.
Papaija
Papaija eli tarhapapaija ("Carica papaya") on trooppinen hedelmäpuu. Suurikokoiset hedelmät ovat tärkeä ravinnonlähde tropiikissa ja subtropiikissa.
Papaija kasvaa tavallisesti 2–6 metriä korkeaksi, korkeimmillaan 8 metriä korkeaksi. Runko on suora, sileä ja väriltään vihreä. Oksia ei ole, vaan lehdet asettuvat kierteisesti suoraan runkoon. Suurikokoiset lehdet ovat suoria ja pitkäruotisia, lehtilapa on syvään suuriliuskainen. Lehtiä on yleensä jäljellä vain rungon yläosassa. Rungon alaosassa on selvästi näkyviä, vanhojen lehtien jättämiä arpia. Papaijan kellanvalkoiset kukat ovat kaksikotisia ja puhkeavat lehtihankoihin.
Papaija kukkii ja tuottaa hedelmiä samanaikaisesti vuoden ympäri. Hedelmät voivat painaa jopa 10 kg, mutta tavallisesti ne ovat noin kilon painoisia. Ne roikkuvat suoraan rungosta. Muodoltaan papaijan hedelmä soikea tai hieman päärynänmuotoinen. Kuori on nahkamainen, sileä ja vihreä, kypsänä kellertyvä. Hedelmämalto eli hedelmäliha on mehukas ja väriltään vaalean oranssi tai punainen. Rakenteeltaan se muistuttaa hieman melonia. Hedelmämalton keskellä olevassa ontelossa on runsaasti mustanharmaita pippurinmarjan kokoisia siemeniä. Siemeniä saattaa olla jopa yli 50 kappaletta hedelmää kohden.
Puuksi papaija on varsin lyhytikäinen. Tavallisesti se elää vain 4–5-vuotiaaksi. Toisaalta se alkaa tuottaa hedelmiä jo 10 kuukautta vanhana.
Viljelykasvina papaijasta on jalostettu useita eri lajikkeita.
Papaija on alkujaan kotoisin Etelä-Amerikan trooppisilta alueilta. Nykyään sitä kasvaa viljelykasvina kaikkilla tropiikissa ja subtropiikissa.
Papaija on yksi tropiikin eniten viljeltyjä ravintokasveja. Suurin osa sadosta käytetään paikallisesti. Papaijan hedelmän hedelmämalto sisältää runsaasti A- ja C-vitamiineja. Hedelmät nautitaan yleensä sellaisenaan tai hedelmäsalaateissa. Hedelmistä tehdään myös mehua ja nektaria, jotka ovat tuoreita hedelmiä suositumpia vientituotteita. Papajan maku on hieman melonimainen ja aprikoosimainen.
Erityisesti papaijan kuorien ja raakojen hedelmien maitiaisneste sisältää proteiineja pilkkovaa papaiinientsyymiä, jota käytetään ruoansulatusongelmien lääkinnässä. Samasta syystä papaija edistää ruoansulatusta. Entsyymi myös mureuttaa lihaa, joten papaija sopii soseutettuna marinadeihin. Sitä käytetään myös purukumin raaka-aineena sekä villan ja silkkikankaan käsittelyssä ehkäisemään kutistumista. Papaijan lehdet kelpaavat keitettyinä vihanneksiksi ja koko kasvi sopii hyvin myös karjanrehuksi.
Rattikelkkailu talviolympialaisissa 1924
1924 talviolympialaisten ohjelmassa oli ainoastaan yksi rattikelkkailukilpailu, 4-5 miehen kelkoille. Kilpailu käytiin Les Pellerinsin luonnonjääradalla.
Wilson Kipketer
Wilson Kipketer (s. 12. joulukuuta 1972 Kapchemoyiwo) on tanskalainen entinen keskimatkojen juoksija.
Kipketer on peräisin Keniassa elävästä kalenjin-heimosta, ja on huippujuoksijoistaan tunnetun St. Patrick's High Schoolin kasvatti. 1990-luvulla hän muutti Tanskaan opiskelemaan Kööpenhaminan yliopistoon, ja sai myöhemmin maan kansalaisuuden. Atlantan olympialaisiin 1996 Kipketer ei voinut osallistua, koska hänellä ei vielä ollut Tanskan kansalaisuutta. MM-kilpailuihin hänellä oli kuitenkin osallistumisoikeus jo vuonna 1995.
Kipketer piti hallussaan miesten 800 metrin juoksun maailmanennätystä (1.41,11), jonka hän juoksi 24. elokuuta 1997 Kölnissä. Ennätyksen onnistui rikkomaan kenialainen David Rudisha. Rudisha juoksi Berliinissä elokuussa 2010 kaksi sadasosaa alle Kipketerin ennätyksen. Kipketer on matkan kolminkertainen maailmanmestari. Hän alitti 1.50:n rajan jo 14-vuotiaana.
Elokuussa 2005 Kipketer ilmoitti lopettavansa huippu-urheilu-uransa 32-vuotiaana. Hän meni naimisiin tanskalaisen tyttöystävänsä Pernillen kanssa vuonna 2000.
Eläintohtori
Eläintohtori on Betty Thomasin ohjaama perhekomediaelokuva vuodelta 1998. Elokuva kertoo eläinlääkäristä nimeltä John Dolittle (Eddie Murphy), joka huomaa osaavansa puhua ja ymmärtää eläinten kieltä.
Johnilla on ollut kyky puhua eläinten kanssa lapsesta asti, jolloin hän puhui koiransa kanssa, kunnes se vietiin häneltä pois jotta hän saisi oikeita ystäviä. Kun koiraa ei enää ollut, John ei enää puhunut eläimille ja pian koko kyky oli jo unohtunut. Johnilla on nyt oma perhe; vaimo ja kaksi lasta, Maya ja Charisse. Maya on hyvin kiinnostunut eläimistä, mutta John ei enää itse muista omaa lapsuuttaan ja käyttäytyy vähän isänsä tavoin. Kumminkin Maya saa pitää marsunsa ja joutsenen munansa. Kun perhe on lähdössä lomalle, John huomaa kykynsä taas ja siitä seuraa niin hyviä kuin huonojakin kommelluksia. John joutuu jopa mielisairaalaan, sillä häntä luullaan hulluksi, kun hän puhuu eläimille.
Resident Evil (pelisarja)
Resident Evil (Japanissa Biohazard) on Capcomin luoma selviytymiskauhupelisarja. Sarjasta on julkaistu pelejä PlayStationille (jolla sarja debytoi), PlayStation 2:lle, Windowsille, Nintendo 64:lle, Game Boy Colorille, Sega Saturnille, Sega Dreamcastille, Nintendo DS:lle, Nintendo GameCubelle, Wiille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, Nintendo 3DS:lle, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle.
Sarjan varsinaisia osia on yhdeksän. Seitsemän numeroidun osan ohella sarjan kronologiaan lasketaan myös esiosa "Resident Evil Zero" sekä numeroimaton "", jota pidetään sarjan varsinaisena kolmososana "" sijaan. "Code: Veronica" ei kanna numeroa, sillä se julkaistiin Dreamcastille kun Capcomilla oli vielä voimassa oleva sopimus Sonyn kanssa. Viimeisin pääsarjaan kuuluva peli on "Resident Evil 2", joka julkaistiin tammikuussa 2019.
Pelisarjan kolme ensimmäistä peliä ovat julkaistu uudelleen Nintendo GameCubelle graafisilla parannuksilla. Ensimmäisestä osasta julkaistiin vuonna 2002 uusintaversio ("remake"), jossa graafisten muutoksien lisäksi on muutamia juonellisia uudistuksia. Uusintaversio julkaistiin HD:na vuonna 2014. HD-versiot peleistä "Resident Evil 4" ja "Resident Evil Code: Veronica" julkaistiin "Resident Evil: Revival Selection" -paketissa vuonna 2011 PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Vuonna 2019 julkaistu "Resident Evil 2" on uusi versio vuoden 1998 pelistä "Resident Evil 2".
Pelisarjan osia on myyty yhteensä yli 65 miljoonaa kappaletta.
Sarjaan pohjautuen on myös tehty kuusi elokuvaa ja kaksi animaatioelokuvaa.
Countdown to Extinction
Countdown to Extinction on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtyeen Megadethin viides studioalbumi. Sillä soittaa yhtyeen ”klassinen kokoonpano”, jonka muodostavat laulaja-kitaristi Dave Mustaine, basisti David Ellefson, kitaristi Marty Friedman ja rumpali Nick Menza. Albumi äänitettiin vuonna 1992 Burbankissa The Enterprise -studiossa tuottaja Max Normanin kanssa, ja sen julkaisi 14. heinäkuuta 1992 levy-yhtiö Capitol Records. "Countdown to Extinction" on Megadethin kaupallisesti menestynein albumi.
"Countdown to Extinction" on Megadethin ensimmäinen albumi, jolla kappaleiden tekemiseen ovat osallistuneet kaikki yhtyeen jäsenet. Albumi sai osakseen positiivisen vastaanoton, ja se debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla kaksi vuonna 1992. Se ylitti kaksinkertaisen platinalevyrajan vuonna 1994, ja oli ehdokas Grammy-palkinnon saajaksi kategoriassa Best Metal Performance vuonna 1993.
Musiikillisesti Megadeth "Countdown to Extinctionin" myötä lopullisesti valtavirtaan. Albumin kappalemateriaali on tyyliltään yksinkertaisempaa ja pelkistetympää kuin edeltäjänsä "Rust in Peacen" monimutkainen thrash metal. Dave Mustaine käsittelee sanoituksissaan kuitenkin yhä laulunkirjoittamiselleen ominaisia aihepiirejä, kuten sotaa, yhteiskunallisia ja poliittisia asioita sekä yksityiselämänsä ongelmia ja tuntemuksia. Albumilta julkaistiin neljä singleä: ”Symphony of Destruction”, ”Foreclosure of a Dream”, ”Sweating Bullets” ja ”Skin o’ My Teeth”.
"Countdown to Extinction" julkaistiin uudelleenmasteroituna ja bonuskappaleilla varusteltuna versiona vuonna 2004. Albumin 20-vuotisjuhlapainos julkaistiin vuoden 2012 marraskuussa, ja vuonna 2012 Megadeth toteutti albumin kunniaksi kiertueen, jolla soitti albumin kokonaisuudessaan. Kiertueen Los Angelesin-konsertti on taltioitu livealbumiksi sekä DVD- ja Blu-ray-tallenteeksi "".
Teemu Kattilakoski
Teemu Kattilakoski (s. 16. joulukuuta 1977 Kannus) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti urallaan Alavieskan Viriä.
Kattilakoski on erikoistunut vapaaseen hiihtotyyliin. Hänen parhaat sijoituksensa arvokisoissa on Val di Fiemmen MM-kisojen 2003 ja Liberecin MM-kisojen 2009 50 kilometrin vapaan kahdeksas sija. Hän on sijoittunut Hiihdon maailmancupin kilpailussa parhaimmillaan kahdeksanneksi 15 km (v) Kuusamossa marraskuussa 2005. Kattilakoski hiihti kolmannen osuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa Liberecin MM-hiihdoissa 2009.
Teemu Kattilakoski on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Kattilakosket asuvat Jäälissä.
Kattilakoski lopetti kansainvälisen huippu-uransa kauden 2010–2011 jälkeen, mutta kilpaili tuonkin jälkeen muun muassa Marathon Cupin osakilpailuissa.
Herrasmieshuijarit
Herrasmieshuijarit ("Dirty Rotten Scoundrels") on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Frank Ozin ohjaama komediaelokuva, joka on uudelleenfilmatisointi vuoden 1964 elokuvasta "Kuin kukot orrella" ("Bedtime Story", 1964).
Elokuvassa kaksi Ranskan Rivieralla asuvaa ammattihuijaria yrittää päästä kilpailijastaan eroon lyömällä keskenään vedon, jonka häviäjä joutuu lähtemään pois paikkakunnalta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Herrasmieshuijarit" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Flubber – maailman mahtavin mönjä
Flubber – maailman mahtavin mönjä on Les Mayfieldin ohjaama vuonna 1997 valmistunut komediaelokuva, jonka pääroolia esittää Robin Williams. Elokuva on uudelleenfilmatisointi Disneyn elokuvasta "Pyörät pilvissä" ("The Absent Minded Professor") (1961).
Bill Nye toimi elokuvassa tiedeasiantuntijana ja Myytinmurtajien juontajat Jamie Hyneman ja Adam Savage olivat myös mukana elokuvan erikoistehosteiden teossa.
Professori Philip Brainard keksii vihreän mönjän, joka luovuttaa moninkertaisen energiamäärän kaikesta siihen kohdistuvasta liikkeestä. Hän nimeää sen Flubberiksi ja päättää käyttää sitä pelastaakseen koulun, jossa hän opettaa. Hän on menossa naimisiin, mutta myöhästyy pahan kerran. Philip menee näyttämään "naiselleen", miksi myöhästyi. Kaikki ei kuitenkaan suju niin hyvin, sillä Flubber kiinnostaa myös muitakin.
Alkuperäiset näyttelijät 
Suomenkieliset äänet
Väinö Kataja
Väinö Kataja (oik. Väinö Mikael (Mikko) Johan (Juhani) Ferdinand Jurvelius, 28. syyskuuta 1867 Hailuoto – 2. joulukuuta 1914 Ylitornio) oli suomalainen kirjailija ja maanviljelijä.
Katajan vanhemmat olivat nimismies Kaarle Mikael Jurvelius ja Inez Maria Ahnger. Hän kävi muutaman vuoden Oulun suomalaista yksityislyseota ja sen jälkeen Muhoksen Koivikon maanviljelyskoulun. Tämän jälkeen hän viljeli tilaansa Ylitorniolla vuosina 1891–1914, joskin hän toimi jonkin aikaa myös sanomalehtimiehenä ja isänsä sairastaessa Ylitornion vt. nimismiehenä 1902–1906. Kataja menehtyi sydänkohtaukseen vain 47-vuotiaana joulukuussa 1914.
Kataja oli aikoinaan hyvin suosittu kirjailija. Hänet tunnetaan Peräpohjolan erämaiden, luonnon, ihmisten ja kansanelämän varhaisena kuvaajana. Hän kirjoitti runsaasti teoksia, joihin kuuluu niin romaaneja, novelleja kuin näytelmiäkin.
Katajan esikoisteoksena on aiemmin pidetty romaania "Irja" (1901). Todellinen esikoisteos on kuitenkin löytynyt, sata vuotta kateissa ollut "Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus". Kirjaa on aikanaan ehditty painaakin sitä mukaa kun se ilmestyi lehden jatkoromaanina, mutta se ei tullut myyntiin. Yksi sidottu kappale löytyi Ulvilasta kirjankeräilijän hyllystä, ja siitä otettiin uusintapainos, joka ilmestyi syyskuussa 2014.
Katajan romaaneista on tehty kolme elokuvaa: Erkki Karun ohjaama "Koskenlaskijan morsian" (1923) ja Valentin Vaalan ohjaama "Koskenlaskijan morsian" (1937) sekä Teuvo Puron ohjaama "Noidan kirot" (1927). "Koskenlaskijan morsian" -kirja oli menestysteos. Sitä myytiin aikoinaan yli 50 000 kappaletta. "Heinärannan olympialaiset" on ensimmäinen suomalainen urheiluaiheinen romaani.
Näytelmiä
Grand Theft Auto: Liberty City Stories
Grand Theft Auto: Liberty City Stories on Rockstar Gamesin kehittämä ja julkaisema "Grand Theft Auto" -pelisarjaan kuuluva toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin vuonna 2005 PlayStation Portablelle ja seuraavana vuonna PlayStation 2:lle. Peli julkaistiin keväällä 2013 myös PlayStation 3 -konsolille. Syksyllä 2015 peli julkaistiin IOS-laitteille. Peli on tulossa myös Androidille vuonna 2016.
Peliin sisältyi myös ensimmäistä kertaa koko "GTA"-sarjan 3D-versioissa verkkomoninpeli ilman erillisiä harrastelijoiden tekemiä modifikaatioita. Peliä on mahdollista pelata moninpelinä maksimissaan kuuden hengen langattomassa verkossa. Moninpelissä on useita pelimuotoja.
"GTA: Liberty City Stories" sijoittuu kolme vuotta ennen "Grand Theft Auto III":n tapahtumia. Peli pyrkii kertomaan miksi Liberty City ajautui "GTA III":n tilanteeseen. Pelaaja pelaa Antonio ”Toni” Ciprianilla, joka on juuri palannut Liberty Cityyn pakoiltuaan mafian tappajia tapettuaan mafian täysjäsenen.
Toni Cipriani on Liberty Cityssä vaikuttavan miehiä. "GTA III":ssa hänet nähdään sivuosassa. Tonin ulkonäkö on karski ja huolittelematon, mutta pelin edetessä hän saa käyttöönsä uusia vaatteita. Hänen ääninäyttelijänä toimi Danny Mastrogiorgio.
Pelissä esiintyvät radiokanavat:
Hilja Haahti
Hilja Haahti (oik. Hilja Theodolinda Krohn, o.s. Haahti, ent. Hahnsson; 11. syyskuuta 1874 Hämeenlinna – 6. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Haahden kristillishenkiseen tuotantoon kuului runokokoelmia, muun muassa "Ikiaartehet", "Muistoköynnös", "Tuhotulva" ja "Valittuja runoja", sekä uskonnollishenkisiä kertomuksia, muun muassa "Helvi", "Israelin tyttäret", "Seija tyttösen tarina" ja "Todistaja", lastenkirjoja sekä matkakuvauksen "Pyhiltä poluilta". Hän on myös suomentanut laulun "Maa on niin kaunis". Menestynein oli romaanisarja Kaurialan kartanon väestä.
Haahtea luonnehdittiin "kotien kirjailijaksi", "kirjailijoiden kuningattareksi" ja "painosten herrattareksi". Hän oli 1900-luvun alun Suomen tunnetuimpia kirjailijoita, ja hänen teoksiaan myytiin puolisen miljoonaa kappaletta hänen 70-vuotisen kirjailijauransa aikana. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1919 myös Kristillinen taideseura. Haahti oli yksi ensimmäisistä Suomen kirjailijaliiton jäsenistä.
Pitkästä ja tuotteliaasta urastaan huolimatta Hilja Haahti on jäänyt miltei unohduksiin. Hänen teoksiaan on pidetty pelkästään keveänä jatkona hänen äitinsä, ensimmäisen suomenkielisen naiskirjailijan Theodolinda Hahnssonin, tuotannolle.
Hilja Haahden puoliso vuodesta 1906 oli professori Ilmari Krohn.
Smells Like Children
Smells Like Children on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Marilyn Mansonin vuonna 1995 julkaisema cover/remix-albumi. Albumi sisältää eri artistien kappaleita Marilyn Manson -yhtyeen esittämänä. Yhtye teki albumiin pohjautuvan samannimisen kiertueen vuosina 1995–1996.
Albanian lippu
Albanian lippu on Albanian tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön Albanian vapauduttua Turkin vallasta vuonna 1912. Albanian kansallissankari Skanderbeg käytti lippua jo 1400-luvulla, koska perimätiedon mukaan albanialaiset polveutuvat kotkasta.
Kommunistien ollessa vallassa lippuun lisättiin kotkan yläpuolelle kommunistien tunnus, punainen tähti, 15. maaliskuuta 1946. Tähti poistettiin vuonna 1992 kommunistivallan hajoamisen jälkeen. Lippu on otettu käyttöön virallisesti 7. huhtikuuta vuonna 1992.
Aaro Hellaakoski
Aaro Antti Hellaakoski (22. kesäkuuta 1893 Oulu – 23. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen runoilija, maantieteilijä ja maantieteen opettaja. Hän oli kotoisin Oulusta ja vietti osan nuoruudestaan Tampereen Pispalassa. Kirjailijana hän kirjoitti runoja, mutta myös proosaa ja esseitä. Runoilijana hän oli modernismin uranuurtajia Suomessa. Maantieteilijänä hän julkaisi tieteellisiä tutkimuksia ja osallistui oppikirjojen kirjoittamiseen.
Aaro Hellaakosken vanhemmat olivat lehtori Antti Rietrikki Helaakoski ja Aina Maria Lindman. Hänen nuorempi sisarensa oli taidemaalari Aira Helaakoski. Aaro Hellaakoski vietti pääosan lapsuus- ja nuorusvuosistaan Oulussa ja hän pääsi ylioppilaaksi 1913. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa maantiedettä, eläin- ja kasvitiedettä sekä geologiaa ja mineralogiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1919. Ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi 1916. Hellaakoski väitteli 1928 tohtoriksi, geologian alalta ollut väitöskirja oli nimeltään "Puulan järviryhmän kehityshistoria".
Hellaakoski toimi vakinaisena taide- ja kirjallisuusarvostelijana muun muassa "Ajassa", "Karjalan Aamulehdessä" ja "Iltalehdessä."
Hellaakoski toimi maantiedon ja luonnonhistorian opettajana Tyttönormaalilyseossa. Oppilailtaan hän sai liikanimen Koukku. Hän oli myös Helsingin yliopiston dosentti. Hän harrasti maalausta ja oli erittäin perehtynyt taidehistoriaan. Ensimmäisellä Italian-matkallaan hän hämmästytti Italian ja taidehistorian tuntemuksellaan lankonsa Wäinö Aaltosen, joka oli käynyt lukuisia kertoja Italiassa.
Avioliitosta Lempi Alina Aaltosen kanssa syntyi kaksi lasta, Katri ja Eero Antti (s. 1929), josta tuli hermo- ja mielitauteihin erikoistunut lääkäri.
Hellaakosken runoja ovat säveltäneet muiden muassa Pekka Kostiainen, Tauno Marttinen, Einojuhani Rautavaara, Kari Rydman, Esa Pethman, Richard Järnefelt, Ilkka (Petri) Pettersson, Heikki Sarmanto ja Maritta Kuula ja Kauko Röyhkä.
Alankomaiden lippu
Alankomaiden lippu eli prinssinlippu on Alankomaiden tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1579 protestanttisten provinssien voitettua kapinan Nassaun kreivin Vilhelm I Oranialaisen johdolla Espanjan valtaa vastaan.
Alankomaiden trikolorin värit olivat aluksi oranssi, valkoinen ja sininen Vilhelmin hallitsijasuvun värien mukaisesti. Oranssi muuttui myöhemmin punaiseksi. Lipun mittasuhde on 2:3. Alankomaiden lippu ja Luxemburgin lippu ovat samanlaiset paitsi että Luxemburgin lippu on pitkulaisempi ja sen sininen raita vaaleampi.
Larin-Kyösti
Larin-Kyösti (oik. Karl Gustaf Larson; 5. kesäkuuta 1873 Hämeenlinna – 2. joulukuuta 1948 Oulunkylä, Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Larin-Kyöstin vanhemmat Gustaf Israel Larson ja Sofia Vilhelmina Skog olivat Suomeen muuttaneita riikinruotsalaisia. Hänen isänsä piti talvisin Hämeenlinnassa Seurahuoneen ravintolaa ja kesäisin Kaupunginpuiston kesäravintolaa. Taustastaan huolimatta Larin-Kyösti meni suomenkieliseen Hämeenlinnan lyseoon ja omaksui alkuvaikeuksien jälkeen täysin suomen kielen. Hänen runoudessaan näkyi kuitenkin vaikutteita ruotsalaisten Carl Michael Bellmanin ja Gustaf Frödingin runoista.
Larin-Kyöstin elämään ja runouteen vaikutti syvästi kaksi tapausta. Hänen ravintoloitsija-isänsä teki vuonna 1884 itsemurhan taloudellisten vaikeuksien takia, jolloin perheen äiti joutui ottamaan liiketoimet vastuulleen. Toinen tapaus oli, kun Larin-Kyösti karkotettiin 1892 Hämeenlinnasta hänen tapeltuaan ystävineen toisen nuorisojoukon kanssa Hämeenlinnan Tähtipuistossa. Larin-Kyösti vietti tämän karkotusajan Tuuloksessa ja tutustui sinä aikana perusteellisesti hämäläiseen kyläyhteisöön ja sen kansanihmisiin.
Hämeenlinnan lyseossa Larin-Kyöstin luokkatoverina oli Eino Leino. He valmistuivat yhdessä ylioppilaiksi 1895 ja lähtivät opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Larin-Kyösti opiskelikin jonkin aikaa venäjän kieltä tarkoituksena ryhtyä kääntäjäksi ja virkamieheksi, mutta sitten runous vei voiton.
Ensimmäisen runokoelmansa "Tän pojan kevätrallatuksia" Larin-Kyösti julkaisi 1897, ja kirjan ensipainos myytiin loppuun yhdessä kuukaudessa. Larin-Kyöstin runoissa oli huoletonta kulkuriromantiikkaa sekä kesän, Hämeen luonnon ja sen ihmisten kuvausta. Larin-Kyösti kirjoitti myös näytelmiä. Hänen tunnettuja näytelmiään olivat "Juhannustulilla" (1900), "Kuisma ja Helinä" (1902) ja "Ulkosaarelaiset" (1922). Jälkimmäisen pohjalta Kalle Kaarna teki vuonna 1938 samannimisen elokuvan. Larin-Kyösti myös suomensi Gustaf Frödingin runoja ja August Strindbergin teoksia.
Vuonna 1906 Larin-Kyösti yritti masentuneena itsemurhaa Italian matkallaan ja joutui Firenzessä mielisairaalaan. Hänen entinen lyseon luokkatoverinsa kuvanveistäjä Toivo Tuhkanen haki hänet kotiin Suomeen. Larin-Kyösti joutui viettämään jonkin aikaa Kammion sairaalassa toipumassa. Näistä kokemuksista hän teki samana vuonna "Ad astra" -nimisen uninäytelmän, joka julkaistiin 1924.
Vuonna 1912 Larin-Kyösti muutti Helsingin lähelle Oulunkylään Jokiniementielle vaatimattomaan taloonsa, jossa hän asui loppuelämänsä. 1920-luvulla Larin-Kyösti matkusteli Ranskassa, Virossa ja Unkarissa. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen 1925. Vuosina 1946 ja 1947 Larin-Kyösti vietti kesänsä Sääksmäellä, jolloin hän luonnosteli "Kirkon kirot" -nimistä keskiajalle sijoittuvaa näytelmää.
Larin-Kyöstin kuoltua 1948 hänen Oulunkylän talonsa siirtyi testamentilla Suomen kirjailijaliiton haltuun. Talossa ovat sittemmin asuneet muun muassa kirjailijat Oiva Paloheimo ja Daniel Katz.
Larin-Kyöstin runoja varsinkin varhaisimmista runokokoelmista on käytetty runsaasti laulujen sanoina eri aikoina. Tässä muutamia:
Lähde:
Robert Kiljander
Karl Johan Robert Kiljander (15. elokuuta 1848 Lapinlahti – 14. marraskuuta 1924 Jyväskylä) oli suomalainen kirjailija ja Jyväskylän postikonttorin ekspeditööri.
Kiljander oli suomentajana tunnetun kirkkoherra Karl Mårten (Kaarle Martti) Kiljanderin ja Helena Sofia Frosteruksen poika. Kiljanderin nuorempi veli oli seminaarin lehtori ja oppikirjojen tekijä Ludvig Gabriel Kiljander.
Kiljander kävi Kuopion lukiota 1867–1871 ja meni sitten postin palvelukseen. Hän oli tuottelias näytelmäkirjailija ja kirjoitti pääasiassa pikkukaupunkiaiheisia komedioita, muun muassa näytelmät "Amalia ystävämme", "Postikonttorissa" ja "Sanny Kortmanin koulu". Kiljander kirjoitti kaksi ensimmäistä näytelmäänsä ruotsin kielellä, mutta siirtyi sitten käyttämään suomea. Hänen kirjoittamiaan näytelmiä esitettiin Suomalaisessa teatterissa ja Kansallisteatterissa kymmeniä kertoja. Hän ammensi usein aiheensa jyväskyläläisten elämästä, joskaan ei pyrkinyt siirtämään todellisuutta täysin näytelmiinsä. Esimerkiksi Sanny Kortmanin koulun (1902) esikuvana on pidetty Jyväskylän tyttökoulua ja sen pohjalta on tehty elokuva Skandaali tyttökoulussa. Alkuperäisessä näytelmässä ei kuitenkaan ollut minkäänlaista skandaalia.
Kiljanderille myönnettiin postimestarin arvonimi vuonna 1921.
Geoffrey Oryema
Geoffrey Oryema (16. huhtikuuta 1953 − 22. kesäkuuta 2018) oli ugandalainen muusikko. Hän syntyi Sorotin kaupungissa Ugandassa, mutta muutti pian perheineen Kampalaan. Oryema pakeni Ranskaan Idi Aminin murhautettua hänen isänsä helmikuussa 1977. Oryeman ensimmäinen albumi, "Exile", julkaistiin vuonna 1989. Hänen uusin albuminsa on vuonna 2004 ilmestynyt "Words".
Heikki Meriläinen
Heikki Meriläinen (21. joulukuuta 1847 Sotkamo − 12. helmikuuta 1939 Paltamo) oli Kainuussa elänyt kansankirjailija ja kansanperinteen kerääjä.
Meriläisen vanhemmat olivat huonemies Mikko Meriläinen ja Sanna Korhonen. Hän joutui lähtemään ankaran uskonnollisesta kodistaan 24-vuotiaana erimielisyyksien vuoksi ja toimi sen jälkeen seppänä, maanmittarin apulaisena ja pienviljelijänä. Hän oli muun muassa runoilija Eino Leinon isän maanmittari Anders Lönnbohmin apulaisena hakkaamassa Suomen ja Venäjän välistä rajalinjaa Nurmeksen ja Inarin välillä.
Meriläisen vaimon kotitila, jota Meriläinen hoiti ja jossa hän oli pitänyt yksityistä kansakoulua, joutui vararikkoon ja oli myytävä. Meriläinen itse sai vankeutta oikeuden moittimisesta. Vuonna 1899 hän muutti pois Sotkamosta ostettuaan Päätalo-nimisen tilan Paltamosta. Myöhemmin hän rakensi ja raivasi Peltoniemen uudistilan Mieslahteen Oulujärven rannalle, jossa asui kuolemaansa saakka.
Opittuaan kirjoittamaan vaimonsa opastuksella Meriläinen alkoi koota ja kirjoittaa muistiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kokoelmiin kansanperinnettä. Hän teki tätä varten matkoja seuran stipendiaattina Venäjän Karjalaan, Lappiin ja Pohjanmaalle, alkaen vuodesta 1890. Kansanrunousarkistossa on 4 439 Meriläisen keräämää tekstiä, valtaosa taikoja ja loitsuja; näiden osalta hänen keräelmänsä ovat Suomen suurimpia.
Meriläisen puoliso vuodesta 1872 oli Anna Huotari (1848–1926).
Meriläinen oli myös kirjailija. Hän aloitti laatimalla 1886 kirjoitelman "Eräs tavallisimpia sunnuntaita nuoruudessani" Excelsior-kalenteriin ja jatkoi sitten kirjailijanuraansa yli 40 vuotta. Meriläisen teoksia, joista osa on elämäkerrallisia, ovat:
Juhana Kokko
Juhana Kokko (12. maaliskuuta 1856, Liminka – 15. syyskuuta 1926, Oulu) oli suomalainen kirjailija, kansanvalistaja, kansankirjailija ja kansakoulunopettaja, joka kirjoitti nimimerkillä "Kyösti".
Kokon vanhemmat olivat talollinen Heikki Kokko ja Maria Kramsu. Hän kävi Oulun alkeisoppilaitoksen 1873-1874 ja sen jälkeen Jyväskylän seminaarin 1874-1878, josta valmistui kansakoulunopettajaksi. Kokko toimi opettajana Kiteellä, Ylivieskassa ja Iissä 1881-1897 sekä Oulujoella 1897-1923. Hän oli Oulujoen kunnankirjuri 1901-1908 ja hoiti omaa maatilaansa 1884-1916.
Kokko toimi Louhi-, Päivälehti-, Kaiku- ja Kaleva-lehtien avustajana. Hän julkaisi kolme kaunokirjallista teosta, esikoisteoksen "Kölliskö" vuonna 1886. Vuonna 1888 ilmestynyt "Räisäs-poika" kertoi liminkalaisesta ammattivarkaasta "Anders Väisäsestä", kirja "Kruunun metsissä" sai Kansanvalistusseuran palkinnon ilmestymisvuonnaan 1891. Teoksen arvellaan osaltaan vaikuttaneen Juhani Ahon kirjaan "Maailman murjoma".
Kokon puoliso vuodesta 1885 oli Onnia Durchman (k. 1952).
Play (televisio-ohjelma)
Play oli suomalainen tietokone- ja videopeleihin keskittynyt televisio-ohjelma, jota esitettiin Nelonen-televisiokanavalla. Ensimmäinen ohjelma esitettiin 6. syyskuuta 2003. Ohjelmalla oli historiansa aikana kolme juontajaa: Piritta Hannula, Nuppu Stenros sekä näyttelijä Saara Ylitalo.
Ohjelmassa esiteltiin viikoittain tulossa olevia pelejä ja esitettiin pelien arvosteluja. Arvostelun esittämisen jälkeen Thomas Puha ja Miika Huttunen kommentoivat peliä, kertoivat omista kokemuksistaan ja tarjosivat mahdollista lisätietoa arvostellusta pelistä ja sen taustoista. Lisäksi ohjelmassa oli viikoittain vaihtuva vieras, joka pelasi "viikon peliä" ja kertoi vaikutelmistaan lähetyksessä.
Myös MoonTV:llä oli aluksi Thomas Puhan, myöhemmin Elias Poutasen toimittama ohjelma "Play", jonka nimi muuttui myöhemmin "Player"iksi.
Paavo Korhonen (kansanrunoilija)
Paavo Korhonen (1. huhtikuuta 1775 Rautalampi – 1. lokakuuta 1840 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija. Hänet tunnettiin nimellä "Vihta-Paavo" ja hän oli kotoisin Rautalammilta Vihtajärven talosta. Vihta-Paavo tuli tunnetuksi tehtyään pilkkarunon talonpoikia taloudellisesti hyväksikäyttäneestä nimismies Kokista. Vihta-Paavon maine kasvoi tämän pilkkarunon myötä ja häneltä alettiin pyytää tekemään runoja erilaisiin tilaisuuksiin kuten häihin ja talkoisiin. Hänen runonsa julkaistiin vuonna 1848, uusi painos vuonna 1908. Elias Lönnrot kävi tapaamassa Korhosta runonkeruumatkoillaan vuosina 1828 ja 1831.
Pikaluistelu talviolympialaisissa 1936
1936 talviolympialaisissa pikaluistelun kilpailut käytiin Riesserseen luonnonjääradalla.
Kisojen pikaluistelukuningas oli Norjan Ivar Ballangrud kolmella kullallaan ja yhdellä hopeallaan.
Olli Kymäläinen
Olli Kymäläinen (25. maaliskuuta 1790 Soinilansalmi, Leppävirta – 3. toukokuuta 1855 Heinävesi) oli suomalainen kansanrunoilija.
Kymäläisen vanhemmat olivat mökkiläinen Jonas Kymäläinen ja Maria Soininen. Vartuttuaan Kymäläinen oli ensin työssä Palokin sahalla, mutta muutti sitten vuonna 1840 Heinävedelle vuosikymmeneksi Humalan myllyn mylläriksi Karvion kartanon tiluksille, samalla kun toimi kelloseppänä ja räätälinä. Myöhemmin hän eli mökkiläisenä Varistaipaleen kylässä Heinävedellä.
Kymäläinen oppi lukemaan, mutta kirjoitustaitoa hänellä ei ollut. Hän teki ensimmäisen runonsa "Leppävirtain puolustus" 47-vuotiaana. Sen aiheena oli Kymäläisen kotipitäjän puolustus leppävirtalaisia varkaina pitäneiden kuopiolaisten moitteita vastaan. Kymäläinen teki runonsa kalevalamitalla, tunnetuin niistä lienee runo Punkaharjusta.
Vuonna 1845 Kymäläinen vieraili Helsingissä kansanrunouden tutkijoiden luona kahden muun kansanrunoilijan, Pietari Makkosen ja Antti Puhakan kanssa. Runoilijoita kestittiin Helsingissä, heistä maalattiin taulu ja piirrettiin kuva ja köyhälle Kymäläiselle koottiin rahalahja.
Koska Kymäläinen ei voinut itse kirjoittaa runojaan muistiin, vain harva niistä säilyi jälkimaailmalle. Runoja julkaistiin painettuna Sanansaattajassa vuonna 1840 (”Kiitos Luojalle hyvästä vuoden tulosta”), Necken-kalenterissa (”Punkaharjusta”) ja Maamiehen Ystävässä vuonna 1848 (”Virsi vuoden tulosta”). Muita runoja olivat muun muassa ”Heinäveden kirkon rakennuksesta”, ”Kansankäytöksestä jouluna”, ”Suomess' ei elä runoilla” ja ”Kiitosvirsi hyvästä vastaanotosta Helsingissä”.
Kymäläisen ensimmäinen puoliso vuodesta 1815 oli Katariina Turunen (k. 1841) ja toinen vuodesta 1842 Anna Katarina Rautiainen (k. 1878).
Antti Puhakka
Antti Puhakka (24. huhtikuuta 1816 Kontiolahti – 30. maaliskuuta 1893 Juva) oli suomalainen talonpoikaisrunoilija ja valtiopäivämies.
Puhakan vanhemmat olivat talollinen Juhana Puhakka ja Reetta Kärkkäinen. Hän joutui ottamaan kotitalonsa hoitoonsa jo 15-vuotiaana ja hänestä kehittyikin taitava maanviljelijä. Puhakan ensimmäinen vaimo oli vuodesta 1837 Maria Riikonen, joka kuitenkin kuoli vuonna 1857. Seuraavana vuonna Puhakka meni uusiin naimisiin Riitta Turusen kanssa.
Puhakka oli lukutaidoton kaksikymmentäyksivuotiaaksi saakka, mutta opittuaan lukemaan ja kirjoittamaan hän hankki varsin laajan kirjaston ja tuotti itse lähes kaksikymmentätuhatta riviä kansanrunoutta. Hänen ensimmäisiä esiintymisiään runoilijana oli 1845 Sakari Canjanderin eli Sakari Sakarinpojan seurueen nuorimpana jäsenenä tehty kansanrunoilijoiden matka Helsinkiin.
Puhakka oli taitava kalevalamitan käyttäjä, joka sai myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsenyyden. Hänen runoistaan tunnetuimmat ovat "Tuhman Jussin juttureissu", joka kuvaa kansanmiehen ongelmia ruotsin kieltä käyttäneen oikeuslaitoksen kanssa, sekä "Surulaulu 1850 vuoden kiellosta". Runoilla oli merkitystä siksikin, että rahvas oli vielä monin tavoin sidoksissa sivistyneistön siitä aiempina vuosisatoina luomiin kuviin eikä rahvaanrunoudella ollut ollut yhteiskuntajärjestystä kiistävää merkitystä.
Puhakka toimi valtiopäivämiehenä neljästi vuoden 1862 jälkeen, jolloin hänet valittiin Tammikuun valiokuntaan. Hän edusti talonpoikaissäätyä ja oli kaksilla viimeisillä valtiopäivillä säädyn valitusvaliokunnan puheenjohtaja. Runomuotoa hän käytti joskus valtiopäiväpuheissaankin. Vuonna 1882 Puhakka palkittiin yleishyödyllisistä ansioistaan mitalilla.
Pietari Hannikainen
Pietari (Petter) Hannikainen, sukunimi vuoteen 1852 "Hanén" (24. elokuuta 1813 Sääminki – 27. syyskuuta 1899 Parikkala) oli suomalainen kirjailija, lehtimies ja maanmittari.
Hannikaisen vanhemmat olivat Säämingin Kiilanmäen kylän talollinen, herastuomari Mikael Abrahamsson Hannikainen (k. 1850) ja hänen toinen puolisonsa Katarina Löppönen. Hannikainen pääsi ylioppilaaksi 1833 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hannikaisesta tuli maanmittausauskultantti 1835 ja hän sai varamaanmittarin arvonimen 1843. Hän toimi Viipurin läänissä varamaanmittarina vuodesta 1849 ja vakinaisena komissiomaanmittarina 1857–1866 sekä Uudenmaan läänissä vakinaisena komissiomaanmittarina 1866–1874 ja vanhempana komissiomaanmittarina 1874–1879. Hannikainen omisti myös maatilan Parikkalassa, jonne hän oli muuttanut vuonna 1851. Hänet on haudattu Parikkalan vanhalle eli Vierevin hautausmaalle.
Hannikainen oli naimisissa 1854–1862 Katarina Margareta Krankin (k. 1862) kanssa tämän toisessa avioliitossa sekä vuodesta 1864 Emilia Savanderin (k. 1910) kanssa. Pietari Hannikaisen lapsia olivat Hiittisten piirin nimismies August Edvard Hannikainen (1854–1939), metsähallituksen ylijohtaja Peter Woldemar Hannikainen (1858–1928), Kuopion lyseon rehtori Karl Onni Gerhard Hannikainen (1865–1930) ja Antrean piirilääkäri, lääkintöneuvos Tauno Robert Alarik Hannikainen (1868–1953).
Hannikainen toimitti Viipurissa ilmestynyttä Kanava-lehteä vuosina 1845–1847. Siinä käsiteltiin uskonnollisia ja valtiollisia (poliittisia) aiheita. Viranomaiset lakkauttivat lehden 1847. Hannikainen avusti myöhemminkin useita lehtiä, kuten Suometarta, jonka päätoimittajakin hän oli. Hannikainen toimitti myös vuoteen 1848 saakka Sanansaattaja Viipurista -lehteä.
Hänen näytelmänsä "Silmänkääntäjä eli Jussi Oluvisen matka Hölmölään", ensimmäinen julkisesti esitetty suomenkielinen näytelmä, nähtiin ensin eräässä lappeenrantalaisessa yksityiskodissa vuonna 1846 ja sen jälkeen Kuopiossa 1847. Hannikainen oli kirjoittanut näytelmän jo 1830-luvun lopulla ollessaan maanmittarin apulaisena Ruokolahden Hölmölän kylässä. "Silmänkääntäjää" lainattiin eri lukemistoihin, mikä osaltaan teki teoksen tunnetuksi. Kaikkiaan Hannikainen julkaisi yhdeksän näytelmää, neljä jäi lisäksi julkaisematta.
Hannikainen kirjoitti myös runoja ja suomensi tunnettujen kirjailijoiden, kuten Holbergin, Shakespearen ja Cervantesin näytelmiä. Hänen suomennoksiinsa kuuluu myös asiaproosaa, lainopillisesta tietoudesta Venäjän historiaan. Hänen sepittämiään tai yleiskielen käyttöön ottamiaan sanoja ovat "ajanmukainen, alkeiskoulu, huoltaja, julkisuus, kannattavaisuus, kansakoulu, katse, kirjanpito, kirjanpitäjä, käsityöläinen, liike, menekki, neuvosto, nimetä, näytellä, oppikoulu, osake, osinko, ostos, painattaa, pöytäkirja, sankaruus, sitoutua, taivuttaa" (sanoja), "taloudellinen, toimikunta, tukkukauppias, tulevaisuus, tuonti, valokuva, varatuomari, yhteiskunta, yhteisö" (merkityksessä "yleisö") ja "äänne".
Pohjois-Haagassa on Pietari Hannikasen tie.
Forssan Palloseura
Forssan Palloseura (FPS, aiemmin FoPS) on vuonna 1931 perustettu forssalainen jääkiekkoseura. FPS on seuran virallinen lyhenne, FoPS on lehdistön keksimä lyhenne, joka otettiin yleisesti käyttöön, kun seura nousi SM-liigaan. FoPS-nimeä pitää yllä vuonna 1976 perustettu forssalaisesta juniorikiekkoilusta vastaava FoPS Juniorit.
Forssan Palloseura perustettiin Forssassa vuonna 1931 ja putosi vuonna 2007 kolmenkymmenen Mestis- ja ykkösdivisioona-vuoden jälkeen Suomi-sarjaan, kun se jäi Mestis-karsintojen viimeiseksi. Seura oli lähellä putoamista jo pari kautta aiemmin, mutta selvisi silloin karsintojen kautta. Seura on pelannut myös SM-liigassa liigan kaksi ensimmäistä kautta. Ensimmäisen liigakauden jälkeen jouduttiin karsintasarjaan, jossa liigapaikka säilyi. Toisena kautena joukkue aloitti hyvin ja oli aivan kärkipäässä, ja yleisöä riitti Kuplahallissa (ennätys 3805 Kiekkoreipasta vastaan). Joukkue ajautui kuitenkin tappioputkeen ja joutui taas karsintasarjaan, joka oli tasainen: FPS ja Kärpät päätyivät tasapisteisiin. Kärpät sai kuitenkin arvonnassa kotipelin, jossa FPS taipui 3–9, joten liigataru loppui siihen. Muutaman kerran FPS pääsi vielä yrittämään nousua liigaan, mutta liigajoukkueet olivat aina liian vahvoja.
F5 (yhtye)
F5 on entisen Megadeth-basisti David Ellefsonin vuonna 2004 perustama hard rock/heavy metal -yhtye. Sen ensimmäinen albumi "A Drug for All Seasons" ilmestyi vuonna 2005 ja seuraaja "The Reckoning" 20. elokuuta 2008.
Star Wars: Dark Forces
Star Wars: Dark Forces on vuonna 1995 julkaistu ensimmäinen Tähtien sota -universumiin sijoittuva sooloräiskintäpeli. Dark Forces käytti LucasArtsin omaa Jedi -pelimoottoria, jonka huhuttiin olevan takaisinmallinnettu versio Doomin vastaavasta, mutta kykeni kuitenkin mallintamaan monimutkaisempia toimintoja kuin Doom (pelissä pystyi hyppimään, mennä matalaksi, erikoistarvikkeilla kykeni valaisemaan teitä ja pelissä pystyi jopa katsomaan ylös ja alaspäin). Peli oli aikoinaan Doomin haastaja, mutta se ei onnistunut saavuttamaan yhtä suurta suosiota. Peliä myytiin kuitenkin vähän alle miljoona kappaletta.
Dark Forces on ainutlaatuinen Tähtien sota -peli, koska se oli ensimmäinen lajityyppiään edustava Tähtien sota -peli. Peli oli myös ensimmäinen FPS-peli, joka esitteli aseiden vaihtoehtoiset laukausmoodit.
Pelin päähenkilö, joka on palkkasoturi sekä kapinallisten tiedusteluagentti. Pelissä Kylen ensimmäinen tehtävä on varastaa Kuolemantähden piirustukset, ja toimitettava ne prinsessa Leialle. Toisessa tehtävässa hypätään -elokuvan tapahtumien yli ja Kyle saa tehtäväkseen sabotoida Dark Trooper -projektin. Lopuissa tehtävissä Kyle alkaa saada selville Dark Trooper -projektin salaisuudet ja lopulta hän raivaa itsensä johtolankojen avulla Kenraali navaruusalukseen, jossa hän kohtaa Kenraalin ja tuhoaa aluksen.
Kloonisotien veteraani ja yksi Kuolemantähden suunnittelijoista. Kloonisodissa Mohc oli oppinut sodankäynnin taidon ja jälkeenpäin kavunnut Imperiumin sotilashierarkiassa. Kapinallisten tuhottua Kuolemantähden, hän otti tavoitteekseen kehittää Imperiumille uutta väkevää sotateknologiaa. Mohc loi ja ajoi pian tuotantoon projektin "Dark Trooper", jonka tavoitteena oli luoda sekä täysin että osittain mekanisoituja supersotilaita. "Dark Trooper" -sotilaat olivat laadukkaan valmistuksen- ja aseistuksensa myötä perinteiseen iskujoukon edustajaan nähden paljon kykenevämpiä tietyissä tehtävissä. "Dark Trooper" -sotilaita valmistettiin kolmea eri mallia, kukin erikoistunut tietynlaiseen tehtävään:
Paha sith-lordi, joka oli mukana Dark Trooper -projektissa. Kenraali oli hänen luottomiehensä. Vader ja Kenraali olivat yhdessä suunnitelemassa Dark Trooper -projektia, jonka tarkoituksena oli tuhota kapinalliset lopullisesti.
Pelissä Kyle Katarnin apulainen ja vakooja. Jan Ors lennättää Kyleä "Moldy Cow" -nimisellä aluksellaan eri paikkoihin ja myös lähettää taustatietoa Kylen tehtävissä. Jan on myös pelastanut Kylen hengen muutaman kerran ja heistä on tullut erottamanton työpari.
A Drug for All Seasons
A Drug for All Seasons on F5-yhtyeen ensimmäinen, vuonna 2004 ilmestynyt albumi.
Antero Warelius
Antero (Anders) Warelius (alk. Antti Matinpoika, myöh. Antti Seppä, Andreas Sebell; ) oli suomalainen kirjailija ja pappi, jolla oli merkittävä osa suomen kirjakielen kehittämisessä. Hän auttoi Elias Lönnrotia sanakirjan kokoamisessa ehdottamalla uudissanoja. Heidän yhteistyönsä vuoksi ei aina tiedetä varmaksi, onko jokin sana Lönnrotin vai Wareliuksen keksimä, mutta ainakin sanat "ravintola", "keitin", "itsekäs", "kansatiede" ja "kokoelma" ovat Wareliuksen käsialaa. Warelius ehdotti myös monia sanoja, jotka eivät tulleet käyttöön.
Warelius oli kotoisin Tyrväältä Varilan kylästä, jonka mukaan hän otti nimen vuonna 1837. Hänen vanhempansa olivat Varilan Sepän talollinen Matti Jaakonpoika (Matts Johansson, k. 1827) ja Maria Jaakontytär (Maria Jakobsdotter). Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Warelius opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1847 ja sai pappisvihkimyksen 1848. Hän toimi opettajana Sasslinin koulussa Hämeenkyrössä vuodesta 1848 ja opetti suomea muun muassa Yrjö-Sakari Yrjö-Koskiselle. Warelius oli sitten Tyrvään kirkkoherran apulaisena vuodesta 1850, Uskelan pitäjänapulaisena vuodesta 1852, Perttelin kappalaisena vuodesta 1855 ja Maarian pitäjänapulaisena vuodesta 1860. Hän sai varapastorin arvon 1856. Warelius toimi Loimaan kirkkoherrana vuosina 1869–1900 ja oli pappissäädyn edustajana valtiopäivillä vuosina 1877–1878. Hän sai rovastin arvon vuonna 1873, ja hänet vihittiin riemumaisteriksi vuonna 1897.
Wareliusta pidetään suomalaisen tietokirjallisuuden uranuurtajana. Wareliuksen tunnetuin kaunokirjallinen teos on ylioppilasnäytelmä "Vekkulit ja Kekkulit" (1848). Warelius kirjoitti elävästi ja humoristisesti.
Suomen tietokirjailijat ry myöntää vuosittain Warelius-palkinnon tietokirjailijalle, jolla on laaja ja korkealaatuinen tietoteostuotanto ja jonka teokset on suunnattu erityisesti yleisölle tai koululais- tai opiskelijakunnalle.
Antero Warelius oli naimisissa vuodesta 1848 Fredrika Lovisa Natalia von Schantzin (k. 1911) kanssa.
Broken Flowers
Broken Flowers, myös "Broken flowers – särkyneet kukat" (epäv.) () on Jim Jarmuschin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama elokuva, joka sai ensi-iltansa elokuussa 2005.
Cannesin elokuvajuhlilla elokuva oli ehdolla Kultaisen palmun voittajaksi, ja voitti "Grand Prize of the Jury":n.
Broken Flowers on omistettu ranskalaiselle ohjaajalle Jean Eustachelle. Elokuvan musiikin on säveltänyt etiopialainen Mulatu Astatke ja se on tyyliltään ns. ethio-jazzia.
Elokuva edustaa Jarmuschin elokuvista eniten perinteistä tyyliä. Pääosaa "Don Johnstonia" esittävä Bill Murray on alkujaan koomikko. Hahmo on ikuinen poikamies, jonka nimi viittaa "Miami Vicen" tähteen Don Johnsoniin. "Johnston" saa nimettömästi lähetetyn kirjeen, jossa kerrotaan että hänellä on jo aikuisikään ehtinyt poika. "Johnston" lähtee etsimään entisiä naisystäviään löytääkseen pojan äidin.
Mäkihypyn maailmancup 1987–1988
Mäkihypyn maailmancup 1987–1988 käsitti 22 osakilpailua, joista kaksi peruttiin. Ensimmäinen osakilpailu pidettiin Thunder Bayssa Kanadassa 5. joulukuuta 1987 ja viimeinen osakilpailu Planicassa Jugoslaviassa 27. maaliskuuta 1988.