hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Radio-Aktivität
Radio-Aktivität () on Kraftwerkin albumi, joka julkaistiin lokakuussa 1975.
Levy oli yhtyeen ensimmäinen, josta otettiin erikseen englannin- ja saksankielinen painos, mutta tulevista useampikielisistä albumeista poiketen tässä vain levyn kannet ja kappaleiden nimet poikkesivat toisistaan eri painoksessa – musiikki on molemmissa painoksissa sama, ja laulua kuullaan sekä englanniksi että saksaksi.
"Radio-Aktivität" oli ensimmäinen albumi, jonka Ralf Hütter ja Florian Schneider tuottivat itse Kling Klang -studioillaan. Albumi on myös ensimmäinen, jolla soitti Kraftwerkin klassiseksi luonnehdittu kokoonpano Hütter/Schneider/Bartos/Flür.
Albumin kaikki kappaleet ovat Hütterin ja Schneiderin sävellyksiä. Sanoituksia on Hütterin ja Schneiderin lisäksi albumille tehnyt myös Emil Schult. Schult on suunnitellut myös levyn kannen, jossa on Deutscher Kleinempfänger -vintageradio 1930-luvulta.
Nimikappale ”Radioactivity” julkaistiin myös singlenä ja siitä tuli hitti Ranskassa. Myöhemmin Kraftwerk teki kappaleesta uuden version vuoden 1991 albumilleen "The Mix".
Exit Wounds
Exit Wounds on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Andrzej Bartkowiak ja pääosassa ovat Steven Seagal ja DMX.
Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista Orin Boydista ja salaperäisestä kulmien kundista Latrell Walkerista, jotka joutuvat keskelle huumekaupan ja laajalle levinneen korruption ahneita lonkeroita. Keneenkään ei voi luottaa, mutta yksi asia on varma: Detroitilaisen poliisiasemaniturvasäilöön lukittu 50 kilon heroiinilasti ei lähtenyt kävelemään itsestään. Huumerahoista tulisi hyvä lisä jonkun työhönsä leipääntyneen poliisin eläkerahastoon...
Sosioniikka
Sosioniikka () on liettualaisen sosiologin Aušra Augustinavičiūtėn (1927–2005) kehittämä psykologinen teoria persoonallisuudesta sekä ihmisten välisestä yhteensopivuudesta. Sen mukaan kaikki ihmisten erilaisuus voidaan luokitella 16 eri tyyppiin.
Sosioniikka on johdettu sanasta yhteiskunta (), koska Augustinavičiūtė katsoi jokaisella persoonallisuustyypillä olevan oma tehtävänsä yhteiskunnassa. Sosioniikka ei luonut omaa psykologisten tyyppien järjestelmäänsä, vaan se perustuu Carl Jungin, Sigmund Freudin ja Antoni Kępińskin persoonallisuusteorioihin.
Osa sosionisteista katsoo psyykkisten ilmiöiden ilmenevän fyysisissä piirteissämme (liikkeen verkkosivu). Muun muassa frenologiassa tutkittiin vastaavia yhteyksiä, ja se sai osakseen raskasta kritiikkiä ja osoittautui käyttökelvottomaksi teoriaksi.
Into the Sun
Into the Sun on vuonna 2005 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen-Japanin toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi mink ja pääosassa on Steven Seagal.
Kun Tokion kuvernööri murhataan, saa entinen CIA-agentti Travis Hunter tehtäväkseen selvittää murhan yhdessä FBI-agentin Sean Mackin kanssa. Samaan aikaan ultraväkivaltainen Yakuza-jengi rakentaa uutta syndikaattia kiinalaisen Tong-järjestön kanssa tavoitteenaan luoda massiivinen huumekartelli ja tuhota valtaa pitävät jengit. Salajuoni alkaa selvitä ja Travisin vaarallinen tehtävä muuttuu raivokkaaksi eloonjäämistaisteluksi.
Clifford Olson
Clifford Robert Olson Jr. (1. tammikuuta 1940 – 30. syyskuuta 2011) oli kanadalainen sarjamurhaaja, joka surmasi yhteensä 11 lasta ja nuorta.
Olsonin ei tiedetä joutuneen lapsena hyväksikäytön tai pahoinpitelyn uhriksi. Hän lintsasi koulusta säännöllisesti ja joutui pidätetyksi varkaudesta 13-vuotiaana. Hän oli koulukiusaaja sekä kidutti ja tappoi eläimiä. Aikuisena hän sai lukuisia tuomioita erilaisista rikoksista.
17. marraskuuta 1980 Olson sieppasi 12-vuotiaan Christine Wellerin Surreyssä. Kuristetun ja puukotetun tytön ruumis löytyi joulupäivänä. Olsonin toinen uhri, 13-vuotias Colleen Marian Daignault katosi huhtikuussa 1981. Ruumis löytyi viisi kuukautta myöhemmin. Olson surmasi myös raa’asti 16-vuotiaan Daryn Todd Johnsruden.
Olson meni naimisiin toukokuussa 1981. Häntä syytettiin 5-vuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä, mutta todistusaineisto ei riittänyt tuomioon. 19. toukokuuta Olson surmasi 16-vuotiaan Sandra Wolfsteinerin ja seuraavan kuukauden aikana 13-vuotiaan Ada Courtin. Heinäkuun 1981 aikana Olson surmasi viimeiset uhrinsa: Simon Partingtonin (9), Judy Kozman (14), Raymond King Jr:n (15), Sigrun Arndin (18), Terri Lyn Carsonin (15) ja Louise Chartrandin (17). Viranomaiset eivät osanneet heti liittää tapauksia yhteen, mutta kiinni jäätyään Olson tunnusti murhat.
Tammikuussa 1982 Olson tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Hän haki armahdusta 2006, mutta sitä ei myönnetty. 30. syyskuuta 2011 Olson kuoli vankilassa syöpään 71-vuotiaana.
Batman – Mustan kostajan paluu
Batman – Mustan kostajan paluu () on vuonna 1993 ilmestynyt animaatioelokuva, jonka ohjasivat Eric Radomski ja Bruce Timm. Pääosassa ääninäyttelivät Kevin Conroy, Dana Delany ja Mark Hamill.
Mustan kostajan paluu on DC-animaatiouniversumin ensimmäinen elokuva.
Batmania aletaan syyttää, kun Gothamin pelätyimmät gangsterit eliminoidaan järjestyksessä. Todellisuudessa Gothamin öissä kulkee uusi varjoinen rikollinen nimeltä Mustakostaja, joka on ollut tekemisissä Batmanin menneisyydessä. Synkän ritarin täytyy nyt todistaa olevansa syytön kaikkien mahdollisten vastoinkäymisten kautta.
Warner Bros. Animationin ollessa vaikuttuneita Batmanin animaatiosarjan ensimmäisen tuotantokauden menestyksestä, he antoivat Alan Burnettin kirjoittaa tarina animaatioelokuvalle. Burnettin tarkoitus oli jättää pois kaikki sarjassa esiintyneet rikolliset vaikka Jokeri esittääkin ratkaisevaa roolia elokuvassa. Lisäksi hän halusi lisätä Bruce Waynen rakkaustarinan, jota Burnettin mukaan ei ole varsinaisesti tehty Batmanin televisio-ohjelmissa. Käsikirjoittajat olivat myös erittäin varuillaan Jokerin roolista elokuvassa, sillä he eivät halunneet sen olevan millään yhteyksissä Tim Burtonin ohjaamaan vuoden 1989 Batman-elokuvaan. Burnettin apuna käsikirjoituksessa olivat Martin Pasko, joka oli tekemisissä suurimmasta osasta muistikuva kohdista, Michael Reaves puolestaan kirjoitti elokuvan loppuosan ja Paul Dini täytti hänen mielestään käsikirjoituksen tyhjät kohdat.
Alun perin elokuva oli tarkoitus julkaista suoraan videolle, mutta Warnerin studio päätti julkaista sen elokuvateattereissa. Tämän johdosta elokuvan tekijöillä oli noin kahdeksan kuukautta aikaa saada elokuva valmiiksi. Yleensä animaatioelokuvan valmistumiseen menee noin kaksi vuotta. Päätöksen myötä animaattorit joutuivat käymään läpi koko elokuvan sovittaakseen ne laajakuvaksi teatteriin. Kiireellisen aikataulun vuoksi yhtiö päätti nostaa elokuvan budjetin kuuteen miljoonaan dollariin, joka puolestaan mahdollisti animaattoreiden tehdä tarkempaa jälkeä animoinnista. Lisäksi elokuvan alkuesittely tehtiin kokonaan tietokoneanimoinnilla, jossa lennettiin Gotham Cityn yllä.
Suomenkielinen toteutus:
Batman – Mustan kostajan paluu dubattiin suomeksi Tuotantotalo Wernessä, 90 -luvun puolivälissä. Dubbauksen budjetti oli hyvin alhainen ja yrityksen toimitusjohtaja otti projektin vastaan vain, koska tiesi dubbauksia ohjaavan Pekka Lehtosaaren olevan kova Batman -fani. Wernen tuon aikainen äänittäjä ei kuitenkaan suostunut olemaan mukana, joten apulaismiksaaja Markus Degerman sai ensimmäistä kertaa kasata itse koko elokuvan. Dubbauksen ohjannut Lehtosaari on kuvaillut Mustan kostajan paluuta talkooprojektiksi, johon hän sai aika hyvin mukaan haluamiaan ihmisiä. Lehtosaari on kertonut halunneensa jokaiseen rooliin eri ihmisen, ettei kukaan joutuisi puhumaan itsensä kanssa. Useissa Disney -elokuvissa ääninäytellyt Veikko Honkanen teki Alfredin. Taitojensa vuoksi Lehtosaari halusi Honkasen tekevän oikean roolin eikä vain erinäisiä sivurooleja. Jokeria ääninäytellyt Aarre Karén teki Batmanissä ensimmäisen pahisroolinsa ja on jälkeenpäin kertonut olevansa siitä todella ylpeä.
Bulgarian alueet
Bulgaria jaetaan 28 alueeseen (, yksikkö област, "oblast") vuodesta 1999 lähtien. Alueet vastaavat suunnilleen 28 okrugia, jotka olivat olemassa vuoteen 1987 saakka. Vuosien 1987–1999 välillä Bulgaria oli jakautunut yhdeksään isompaan maakuntaan.
Alueet on jaettu edelleen kuntiin ().
Pirkko Ruohonen-Lerner
Pirkko Anneli Ruohonen-Lerner (s. 6. helmikuuta 1957 Hyvinkää) on suomalainen poliitikko. Hän oli perussuomalaisten kansanedustaja vuosina 2007–2015 Uudenmaan vaalipiiristä. Ruohonen-Lerner valittiin jatkokaudelle myös vuoden 2015 vaaleissa, mutta toukokuussa 2015 hän siirtyi Euroopan parlamentin jäseneksi Sampo Terhon noustua eduskuntaan.
Ruohonen-Lerner valmistui ylioppilaaksi vuonna 1976, laskentamerkonomiksi 1979 ja varanotaariksi 1981. Hän on opiskellut myös tietokirjoittamista ja journalistiikkaa.
Ennen kansanedustajaksi valintaansa Ruohonen-Lerner työskenteli muun muassa toimittajana, asuntosihteerinä, apulaiskaupunginkamreerina, tilitoimistoyrittäjänä sekä verohallinnon tehtävissä.
Ruohonen-Lerner on ollut mukana kuntapolitiikassa 1980-luvulta lähtien. Vuosina 1985–1988 hän oli Myrskylän kunnanvaltuuston jäsen. Vuonna 1996 hänet valittiin ensimmäisen kerran Porvoon kaupunginvaltuustoon. Ruohonen-Lerner on toiminut Porvoon sosiaali- ja terveyslautakunnassa (1990–1992 ja 1997–2000), tarkastuslautakunnassa (2005–2009) sekä kaupunginhallituksessa (2011–2012). Vuosina 2005–2010 hän oli Itä-Uudenmaan liiton maakuntavaltuuston jäsen.
Ennen perussuomalaisia Ruohonen-Lerner edusti kokoomusta ja kuului sitoutumattomana myös vihreiden valtuustoryhmään. Hänet valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi vuoden 2007 vaaleissa ja uudelleen vuosien 2011 ja ja 2015 vaaleissa.
Vuosina 2011–2014 Ruohonen-Lerner oli perussuomalaisten eduskuntaryhmän puheenjohtaja. Lisäksi hän on ollut eduskunnan pankkivaltuuston varapuheenjohtaja vuodesta 2011 sekä hallintovaliokunnan (2007–2009), lakivaliokunnan (2007–2011) ja tarkastusvaliokunnan (2011–2015) jäsen. Vuodesta 2011 Ruohonen-Lerner on toiminut valtiontalouden tarkastusviraston neuvottelukunnassa. Hän kuului myös oikeusministeriön asettamaan, vuosina 2008–2009 vaali- ja puoluerahoitusta selvittäneeseen niin kutsuttuun Tarastin toimikuntaan ja kansalaisaloitetyöryhmään vuosina 2010–2011.
Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Ruohonen-Lerner sijoittui puolueensa ensimmäiselle varasijalle 20 897 äänellä. Hän siirtyi Euroopan parlamenttiin Sampo Terhon noustua eduskuntaan kevään 2015 vaaleissa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Leena Meri.
Europarlamentissa hän on jäsen talous- ja raha-asioiden valiokunnassa (ECON) ja varajäsen teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa (ITRE) sekä veropäätöksiä ja muita luonteeltaan tai vaikutuksiltaan samankaltaisia toimenpiteitä käsittelevässä erityisvaliokunnassa (TAXE 2).
Ruohonen-Lerner ilmoitti kesällä 2017 että hän tukee perussuomalaisista irronnutta Uusi vaihtoehto -ryhmää. Hän ilmoitti kuitenkin syksyllä jatkavansa perussuomalaisissa, ja että hänen kesällä esittämänsä ilmoitus perustui liikkeellä olleen väärän informaation pohjalta tehtyyn hätäiseen johtopäätökseen.
Ruohonen-Lerner on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Paula Sihto
Paula Eeva Katariina Sihto (o.s. Leikkola, s. 25. toukokuuta 1961 Lapua) on Ilmajoelta kotoisin oleva suomalainen poliitikko ja aiempi Keskustan kansanedustaja. Ennen kansanedustajan uraansa Sihto toimi erikoissairaanhoitajana. Eduskuntaan Sihto valittiin eduskuntavaaleissa 2007 Vaasan vaalipiiristä Suomen Keskustan vaalilistalta 7 313 äänellä. Hän jäi valitsematta eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta 4 572 ääntä ei riittänyt valintaan.
Paula Sihto toimii myös Tehyn valtuuston I varapuheenjohtajana.
Anne Kalmari
Anne Inkeri Kalmari (o.s. Leinonkoski, s. 20. huhtikuuta 1968 Kivijärvi) on suomalainen poliitikko ja keskustan kansanedustaja vuodesta 2007 alkaen.
Kalmari valmistui ylioppilaaksi Saarijärven lukiosta vuonna 1987 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi (agronomiksi) Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Hän suoritti harjoittelujaksonsa Ranskassa ja teki päättötyönsä Englannissa. Kalmari on ollut maatalousyrittäjä vuodesta 1991 alkaen. Maatila on maidontuotanto- ja metsätila. Kalmari on tehnyt opettajan töitä Jyväskylän ammattikorkeakoulussa, Pohjoisen Keski-Suomen oppimiskeskuksessa, Kivijärven kunnassa ja Saarijärven kaupungissa. Hän on ollut myös maaseutuelinkeinoviranomaisen sijaisena Kivijärvellä.
Kalmarilla on ollut useita luottamustoimia Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliittossa (MTK). Hän on toiminut muun muassa Maaseutunuorten puheenjohtajana 1995 ja MTK:n valtuuskunnan jäsenenä 1999. Kalmari on ollut Kivijärven kunnanvaltuutettu vuodesta 1996, valtuuston puheenjohtaja 2005–2007 ja 2009–2010 sekä varapuheenjohtaja vuodesta 2011. Kalmari on ollut Karstulan Evankelisen Opiston johtokunnassa 2010–2015 ja 4H-liiton valtuuskunnan jäsen vuodesta 2010. Vuosina 2008–2015 hän oli Kalatalouden Keskusliiton varapuheenjohtaja.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Kalmari valittiin keskustan kansanedustajaksi Keski-Suomen vaalipiiristä 8 266 äänellä. Hän on toiminut maa-ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä vuodesta 2007 ja puheenjohtajana toukokuusta 2017. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli myös talousvaliokunnan jäsen (2007–2009). Kalmari äänesti ydinvoimalupien myöntämistä vastaan vuonna 2010. Kalmari valittiin eduskuntavaaleissa 2011 toiselle kaudelle 9 288 äänellä. Hän toimi keskustan eduskuntaryhmän 1. varapuheenjohtajana 2011–2015. Hän oli kaudella myös Kansaneläkelaitoksen valtuutettu.
Kalmari on naimisissa maanviljelijä Riku Kalmarin kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Jyrki Yrttiaho
Jyrki Valto Yrttiaho (s. 4. toukokuuta 1952 Pelkosenniemi) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana (2007–2015) ja Raision kaupunginvaltuutettuna. Hänet erotettiin vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä kesäkuussa 2011 yhdessä Markus Mustajärven kanssa, sillä he vastustivat puolueen osallistumista Kataisen hallitukseen ja äänestivät hallitukselle epäluottamusta. He perustivat syyskuussa vasenryhmä-nimisen oman eduskuntaryhmän. Ennen eduskuntauraansa Yrttiaho työskenteli vuodesta 1982 Metalliliiton suurimman osaston, Metalli 49:n, toimitsijana.
Yrttiaho on toiminut Raision kaupunginvaltuustossa vuodesta 2005. Hänet valittiin eduskuntaan Varsinais-Suomen vaalipiiristä vaaleissa 2007 noin neljällä ja puolella tuhannella äänellä ja neljä vuotta myöhemmin vajaalla viidellä ja puolella tuhannella äänellä. Kansanedustajana Yrttiaho on toiminut eduskunnan Työelämä-tasa-arvovaliokunnan, Tulevaisuusvaliokunnan suuren valiokunnan ja puolustusvaliokunnan jäsenenä.
Ennen vasemmistoliiton perustamista Yrttiaho toimi Suomen kommunistisen puolueen riveissä. Yrttiaho liittyi SKDL:n varhaisnuorisojärjestö pioneereihin vuonna 1959 ja myöhemmin Suomen Demokraattiseen Nuorisoliittoon, Kemijärven Demokraattisiin nuoriin (SDNL). Jo kouluvuosinaan hän toimi muun muassa Suomi-Neuvostoliitto-Seurassa.
Yrttiaho on opiskellut Turun yliopistossa oikeus- ja yhteiskuntatieteitä. Ennen toimitsijan uraansa hän työskenteli muun muassa metsä-, rakennus- ja tehdastöissä. Näiden hän on työskennellyt työväenlehtien ja radion toimittajana. Hän on myös ollut perustamassa yhteisöradio Radio Robin Hoodia ja toimii edelleen sen päätoimittajana sekä Turun Lähiradioyhdistyksen puheenjohtajana. Joulukuussa 2007 hänet valittiin tuolloin perustetun Suomen yhteisöradioliiton puheenjohtajaksi. (.
Kesäkuussa 2013 vasemmistoliiton puoluehallitus vaati Yrttiahon erottamista koko puolueesta, sillä samaan aikaan vasemmistoliiton edustajakokouksen kanssa Yrttiaho oli pitänyt SKP:n edustajakokouksessa Vasemmistoliiton hallituspolitiikkaa arvostelleen tervehdyspuheen. Vasemmistoliiton puoluehallitus oli erottamisasiassa erimielinen. Puheenjohtaja Paavo Arhinmäki vaati Yrttiahon raisiolaista puolueosastoa päättämään erottamisesta. Osasto kieltäytyi yksimielisesti. Myös osastoa uhattiin erottamisella. Lopulta puoluehallitus luopui erottamisvaatimuksestaan. Yrttiaho ilmoitti sittemmin ettei hän asetu ehdolle seuraavissa eduskuntavaaleissa. Yrttiaho toimii edelleen Vasemmistoliiton riveissä Raision kuntapolitiikassa ja on Turun työn ja tutkimuksen vasemmistoyhdistyksen puheenjohtaja.
Hannakaisa Heikkinen
Hannakaisa Heikkinen (s. 7. huhtikuuta 1974 Juankoski) on suomalainen keskustalainen poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja Pohjois-Savon vaalipiiristä vuosina 2007–2011 ja Savo-Karjalan vaalipiiristä vuodesta 2015.
Heikkinen valmistui gerontologiseksi sairaanhoitajaksi vuonna 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulusta ja terveystieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2006. Hän on työskennellyt osastonhoitajana.
Vuosina 1998–2000 Heikkinen oli Keskustanuorten Jyväskylän osaston puheenjohtaja ja vuosina 1999–2000 Keskustanuorten hallituksen jäsen.
Heikkinen sai toisen lapsensa vuonna 2010 ja ilmoitti, ettei asetu ehdolle seuraavissa eduskuntavaaleissa.
Heikkinen valittiin uudelleen eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä 10 714 äänellä.
Heikkinen on naimisissa maatalousyrittäjä Harri Kärkkäisen kanssa. Perheeseen kuuluu kaksi alakouluikäistä lasta. Heikkisen harrastuksiin kuuluu lenkkeily, sauvakävely, soutu.
Mirja Vehkaperä
Mirja Tellervo Vehkaperä (s. 6. huhtikuuta 1976 Haukipudas) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2007 vaaleissa Oulun vaalipiiristä. Vehkaperä siirtyi Euroopan parlamenttiin kesäkuussa 2018.
Vuonna 1996 Vehkaperä valittiin Haukiputaan kunnanvaltuustoon, jossa hän toimi vuoteen 2012, jolloin kunta liittyi Ouluun. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon. Vehkaperä on valtuuston toinen varapuheenjohtaja. Hänen muihin luottamustehtäviinsä kuuluu muiden muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston jäsenyys. Vehkaperä oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa saaden 16 135 ääntä muttei tullut valituksi.
Vehkaperä on jäsen eduskunnan liikenne- ja viestintävaliokunnassa ja ympäristövaliokunnassa. Lisäksi hän on Yleisradion hallintoneuvoston jäsen ja arktisen alueen parlamentaarikkokonferenssin Suomen valtuuskunnan toinen varapuheenjohtaja.
Koulutukseltaan Vehkaperä on kasvatustieteiden maisteri ja ammatiltaan luokanopettaja.
Mirja Vehkaperän tilalle eduskuntaan nousi Oulun vaalipiiristä Ylivieskan kirkkoherraksi valittu Eija Nivala.
Elsi Katainen
Elsi Kaarina Katainen (o.s. Niiranen, s. 17. joulukuuta 1966 Haapajärvi) on suomalainen opettaja ja maatilayrittäjä. Maaliskuusta 2018 alkaen hän on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä.
Katainen valittiin vuoden 2007 vaaleissa kansanedustajaksi Pohjois-Savon vaalipiiristä Suomen Keskustan listalta 5 683 äänellä. Hän tuli uudelleen valituksi vuoden 2011 vaaleissa samasta vaalipiiristä 6 960 äänellä. Katainen oli ehdolla EU-vaaleissa 2014 ja pääsi keskustan toiseksi varaedustajaksi saatuaan 19 882 ääntä. Hänet valittiin kolmannelle eduskuntakaudelle vuoden 2015 vaaleissa uudesta Savo-Karjalan vaalipiiristä 7 084 äänellä.
Katainen jätti kansanedustajan tehtävät 1. maaliskuuta 2018 ja siirtyi Euroopan parlamenttiin kun siihen asti euroedustajana toiminut Hannu Takkula tuli valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimeen.
Timo V. Korhonen
Timo Vesa Korhonen (s. 23. syyskuuta 1959 Sotkamo) on sotkamolainen kansanedustaja, joka tuli valituksi eduskuntaan MTK-Kainuun toiminnanjohtajan tehtävästä Suomen Keskustan vaalilistalta eduskuntavaaleissa 2007 Oulun vaalipiiristä. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Korhonen valittiin toiselle kaudelle 5369 äänellä.
Eduskunnassa Korhonen työskentelee hallintovaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä sekä puolustusvaliokunnan varajäsenenä. Kaudella 2007-2011 Korhonen toimi hallintovaliokunnan ja ympäristövaliokunnan jäsenenä sekä suuren valiokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan varajäsenenä. Timo Korhonen on Kainuun maakuntahallituksen puheenjohtaja ja toimi myös ensimmäisen kansanvaalilla valitun Kainuun maakuntavaltuuston puheenjohtajana. Hän on myös Pohjois-Suomen neuvottelukunnan puheenjohtaja.
Korhonen on asetettu ehdolle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
Kainuusta oli kahdeksan vuotta (1999–2007) valittuna vain kaksi kansanedustajaa, Anne Huotari (vas.) ja Paula Lehtomäki (kesk.). Huotarin luopuessa monet kainuulaiset vaikuttajat ja tiedotusvälineet pyysivät maakunnan väkeä erityisesti keskittämään äänensä kainuulaisille ehdokkaille, ja Lehtomäen lisäksi Timo Korhonen ja vasemmistoliiton Merja Kyllönen valittiin eduskuntaan, sosiaalidemokraattien Raimo Piirainen pääsi ensimmäiselle varasijalle.
Janne Seurujärvi
Janne Antero Seurujärvi (s. 15. toukokuuta 1975 Inari) on suomalainen toimitusjohtaja ja kansanedustajana toiminut poliitikko. Hän toimi keskustan kansanedustajana Lapin vaalipiiristä vaalikauden 2007–2011, muttei säilyttänyt paikkaansa vuoden 2011 vaaleissa. Hän oli Suomen ensimmäinen saamelainen kansanedustaja.
Koulutukseltaan Seurujärvi on tradenomi. Hän toimi vuosina 2000–2007 elinkeinoyhtiö InLiken toimitusjohtajana ennen valintaansa eduskuntaan. Seurujärvi jatkoi tehtävässä keväällä 2011 pudottuaan eduskunnasta vuoden 2011 vaaleissa.
Seurujärvi valittiin Inarin kunnanvaltuustoon vuoden 2008 kuntavaaleissa. Rovaniemen hallinto-oikeus ja myöhemmin korkein hallinto-oikeus kuitenkin totesivat hänet vaalikelvottomaksi, koska hänen katsottiin edelleen olevan palvelussuhteessa kunnan omistamaan InLike-yhtiöön.
Kesäkuussa 2014 Seurujärvi asettui ehdolle keskustan puoluesihteeriksi. Hän oli ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
ja sai vajaat 3 000 ääntä, mikä ei riittänyt läpipääsyyn.
Vuonna 2015 Seurujärvi aloitti Inarissa toimivan Test World -yrityksen toimitusjohtajana. Test World tekee lumi- ja jääratoja sekä testaa renkaita.
Markku Pakkanen
Markku Veli Pakkanen (s. 31. tammikuuta 1960 Sippola) on suomalainen kuljetusyrittäjä ja poliitikko. Pakkanen on koulutukseltaan maatilateknikko ja on toiminut Suomen Keskustan kansanedustaja vuosina 2007–2011 Kymen vaalipiiristä. Pakkanen tippui eduskunnasta vuoden 2011 vaaleissa. Hän sai 4755 ääntä, mikä oli 308 vähemmän kuin vuoden 2007 vaaleissa. Hän palasi eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Vuodesta 2015 hän on ollut myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Markku Pakkanen tavoitteli Suomen Keskustan varapuheenjohtajan paikkaa Rovaniemellä järjestetyssä puoluekokouksessa 8.–10. kesäkuuta 2012. Tukena hänellä oli Keskustan Kymenlaakson piiri, jonka puheenjohtajana hän myös toimi. 126 äänen äänisaaliilla, vastaa noin kaksi prosenttia annetuista 6211 äänestä, varapuheenjohtajan pesti jäi tällä kertaa haaveeksi.
Pakkanen on ollut YK:n rauhanturvajoukoissa UNTAGissa Namibiassa.Lisäksi Pakkanen on toiminut Anjalankosken kaupunginvaltuustossa vuodesta 1993 lähtien, kaupunginhallituksessa, kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana sekä valtuuston puheenjohtajana. Vuodesta 2009 hän on toiminut kuntaliitoksen myötä myös Kouvolan kaupunginvaltuustossa, jonka varapuheenjohtajan hän toimi 2013 - 2017.
Rino Romano
Rino Romano (s. 1. heinäkuuta 1969 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi animaatiosarja The Batmanin nimiroolista.
Romano opiskeli näyttelemistä New Yorkissa American Academy of Dramatic Artsissa. Uransa alkuvaiheessa Romano näytteli eri televisiosarjoissa ja lyhytelokuvissa. Elokuvissa hän ei kuitenkaan saanut koskaan merkittäviä rooleja ja 1990-luvun lopulla Romano keskittyi näyttelemisen sijaan enemmän ääninäyttelemiseen.
2000-luvulta lähtien itseään ääninäyttelijänä pitävä Romano aloitti ääniroolien tekemisen animaatioihin vuonna 1995. Tämän jälkeen hän on ääninäytellyt Batmanin lisäksi muita kuvitteellisia sankareita, kuten Hämähäkkimiestä Spider-Man Unlimitedissa vuosina 1999–2001. 2000-luvun alussa Romano ääninäytteli seitsemässätoista eri videopelissä. Hän kertoi suosikkiääniroolinsa olleen Batmanin lisäksi Eduardo animaatiosarjassa "Tosi viilee haamujengi". Animaatioroolien lisäksi hän on toiminut myös mainoksissa juontajaäänenä.
Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta
Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on noin 1800 opiskelijan muodostama Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijoiden palvelu- ja edunvalvontaorganisaatio. Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on perustettu 15.10.1996.
Opiskelijakunnan ylintä päätösvaltaa käyttää 20-jäseninen edustajisto, joka valitaan demokraattisesti henkilövaaleilla kerran vuodessa. Edustajistovaaleissa ovat äänioikeutettuja kaikki VAMOKin jäsenet. Edustajiston toimikausi on kalenterivuosi. Edustajiston sihteerinä toimii opiskelijakunnan toiminnanjohtaja.
Opiskelijakunnan hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus, joka valitaan edustajiston järjestäytymiskokouksessa äänestämällä. Jokainen edustajiston jäsen on äänioikeutettu.
Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja 5-7 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oma vastuualueensa. Perinteisesti vastuualueet ovat olleet koulutuspolitiikka, sosiaalipolitiikka, vapaa-aika, kansainvälisyys ja tutorointi.
VAMOKin pääasiallisena tehtävänä on toimia opiskelijoiden edunvalvojana. Edunvalvonta voidaan jakaa koulutuspoliittiseen ja sosiaalipoliittisen edunvalvontaan.
Koulutuspoliittiseen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden näkökulman saattaminen hallinnon tietoisuuteen ja koulutuksen rakenteellisen kehityksen seuraaminen.
Sosiaalipoliittisen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden opiskeluedellytysten turvaaminen. Opiskelijakunta valvoo näitä olosuhteita, tiedottaa opiskelijoita niissä tapahtuvista muutoksista ja nostaa tarvittaessa esiin ilmeneviä epäkohtia.
Edunvalvonnan lisäksi VAMOK järjestää erilaisia tapahtumia, järjestää liikuntavuoroja, kouluttaa tutoreita ja turvaa ulkomailta saapuvien vaihto-opiskelijoiden mahdollisuudet sopeutua ammattikorkeakouluun, Vaasaan ja Suomeen. VAMOK julkaisee joka syksy Nivaska-opiskelijalehden, joka lähetetään kaikille uusille opiskelijoille. Lehti on luettavissa myös VAMOKin nettisivuilla.
Krista Kiuru
Krista Katriina Kiuru (s. 5. elokuuta 1974 Pori) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja Satakunnan vaalipiiristä vuodesta 2007. Kiuru toimi Kataisen hallituksen asunto- ja viestintäministerinä vuosina 2011–2013 ja opetusministerinä 2013–2014 sekä Kataisen ja Stubbin hallituksen opetus- ja viestintäministerinä 2014–2015. Toimenkuva vaihtui ensin SDP:n ministerikierrätyksen ja myöhemmin vasemmistoliiton hallituksesta eroamisen vuoksi.
Kiuru valmistui ylioppilaaksi Ulvilan lukiosta vuonna 1993 ja valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2001. Vuosina 1996–2007 hän työskenteli filosofian, uskonnon ja ilmaisutaidon tuntiopettajana ja vuosina 2004–2005 Tampereen yliopiston Porin yliopistokeskuksen toiminnan suunnittelijana.
Vuonna 2017 hän sai Turun yliopiston Vuoden alumnin tunnustuksen myötävaikuttamisesta koulutuksen ja tutkimuksen kehitykseen.
Ennen valintaansa kansanedustajaksi Kiuru toimi Sosialidemokraattisissa Nuorissa ja Sosialidemokraattisissa Opiskelijoissa. Hän on toiminut myös Sosialidemokraattisissa Naisissa. Vuodesta 2001 Kiuru on ollut Porin kaupunginvaltuuston jäsen ja puheenjohtaja vuosina 2009–2012 sekä 2017 alkaen. Kiuru oli SDP:n puoluevaltuuston varapuheenjohtaja vuosina 2010–2011. Kiuru on ollut SDP:n ensimmäinen varapuheenjohtaja vuosina 2012–2014 ja kolmas varapuheenjohtaja vuodesta 2014.
Kiuru valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa 5 560 äänellä. Hänet valittiin uudelleen vuoden 2011 vaaleissa 7 786 äänellä.
Kesäkuussa 2011 Kiuru nimitettiin Kataisen hallituksen asunto- ja viestintäministeriksi. Viestinnästä vastaavana ministerinä Kiurun tehtäväksi tuli vuonna 2011 tehdä esitys Yleisradion rahoituksen järjestämisestä asian jäätyä edelliseltä hallitukselta kesken. Helsingin Sanomien päätoimittaja Mikael Pentikäinen kritisoi keväällä 2012 Kiurun tapaa hoitaa Yle-uudistusta. Hänen mukaansa Kiuru antoi ymmärtää ettei mediajohtajien tulisi puuttua uudistukseen. Pentikäisen mukaan median poliittinen sääntely on uhka sananvapaudelle ja median tehtävälle vahtia vallanpitäjiä, eikä poliitikko saisi edes vihjata, että politiikan arvostelu voisi vaikuttaa esimerkiksi televisiokanavien toimilupien myöntämiseen.
SDP:n ministerikierrätyksen seurauksen Kiurusta tuli opetusministeri toukokuussa 2013. Opetusministerinä hän on ajanut muun muassa oppivelvollisuuden pidentämistä vuodella. Huhtikuussa 2014 Kiuru sai hoitaakseen myös viestintäministerin tehtävät vasemmistoliiton erottua hallituksesta.
Kiuru on ollut Satakuntaliiton valtuutettu (2001–2004) ja hallituksen jäsen (2005–2008), Suomen Punaisen Ristin varapuheenjohtaja (2002–2008) ja Porin evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän kirkkoneuvoston jäsen (2003–2006). Hän oli SPR:n valtuuston puheenjohtaja 2008–2011.
Ministerikauteensa saakka Kiuru oli Kuluttajaliiton, Suomen toimikunta Euroopan turvallisuuden edistämiseksi -järjestön ja Suomi–Unkari Seuran puheenjohtaja sekä varapuheenjohtaja Suomen YK-liitossa. Hän oli myös Porin srk-yhtymän kirkkovaltuuston jäsenenä (2007–2011) ja Satakunnan Osuuskaupan hallintoneuvostossa (2009–2011).
Jince
Jince () on kunta Tšekissä Keski-Böömin läänissä Příbramin piirikunnassa. Se sijaitsee 11 kilometriä Příbramin kaupungista pohjoiseen. Kunnassa on 2 199 asukasta (vuonna 2008).
Kuntaan kuuluvat Běřínin, Jincen ja Rejkovicen osa-alueet.
Jarmo Jokinen
Jarmo Tapani Jokinen (1. syyskuuta 1957 Järvenpää – 27. marraskuuta 1987 Seinäjoki) oli suomalainen pöytätennispelaaja. Hän voitti 25 Suomen mestaruutta pöytätenniksessä: kymmenen miesten kaksinpelissä, kuusi miesten nelinpelissä ja yhdeksän sekanelinpelissä. Hän oli maailmanlistalla parhaimmillaan 76:s, joka oli siihen mennessä kaikkien aikojen paras suomalaissijoitus miesten puolella. Vuonna 1983 hän voitti sekanelinpelin Pohjoismaiden mestaruuden yhdessä Sonja Grefbergin kanssa.
Jokinen voitti myös yhden Suomen mestaruuden pesäpallossa (Seinäjoen Maila-Jussit 1987). Maila-Jussit etsivät lukkaria joukkueeseensa ja pöytätennistähti päätti kokeilla. Historiankirjat muistavat hänen 14 tappiottoman ottelun putken Maila-Jussien riveissä mestaruusvuonna. Hän kuoli työtapaturmassa heti mestaruuden jälkeen 1987.
Progressiivinen supranukleaarinen halvaus
Progressiivinen supranukleaarinen halvaus eli PSP on etenevä keskushermoston rappeumasairaus. Siihen kuuluu Parkinsonin ja Alzheimerin taudin piirteitä sekä tasapaino-ongelmia, silmien liikehäiriöitä, niskajäykkyttä, nielemis– ja puhevaikeuksia ja muutoksia potilaan persoonallisuudessa.
PSP on parantumaton, lopulta kuolemaan johtava sairaus. Sen aiheuttamaa jäykkyyttä saatetaan hoitaa Parkinson-lääkityksellä. Lääkkeet eivät kuitenkaan poista silmien liikehäiriöitä eikä nielesmis– ja puhevaikeuksia. Sairaus on yleisempi miehillä, ja Suomessa potilaita uskotaan olevan noin sata.
Taudinkulku on yksilöllistä. Keskimäärin potilas elää toteamishetkestä noin kuusi vuotta. Alle kolmannes sairastuneista elää yli kymmenen vuotta. Elinajanodote vaihtelee kuitenkin suuresti.
Jarl Hemmer
Jarl Robert Hemmer (18. syyskuuta 1893 Vaasa – 6. joulukuuta 1944 Porvoo) oli suomenruotsalainen kirjailija ja runoilija.
Hemmerin vanhemmat olivat varatuomari Balder (1864–1947) ja Emmy Hemmer o.s. Finnilä (1866–1943).
Hemmer kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912, opiskeli venäjän kieltä ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917. Hemmer oli naimisissa Saga Södermanin (1897–1987) kanssa, ja heillä oli kaksi lasta.
Jarl Hemmer aloitti kirjailijanuransa 1914 runokokoelmalla "Rösterna" ja teki varsinaisen läpimurtonsa julkaistuaan runokokoelman "Rågens rike" ("Viljan valtakunta"). Tunnetuin Hemmerin teoksista on Suomen sisällissotaan sijoittuva "Mies ja hänen omatuntonsa" ("En man och hans samvete"), joka ilmestyi 1931 ja josta Hemmer sai suuren pohjoismaisen romaanipalkinnon. Romaani kuvasi punaisten vankileirillä toiminutta pappia, joka menee teloitettavaksi erään punavangin asemesta.
Vuonna 1927 Hemmer osti Eckerössä Ahvenanmaalla sijainneen 1700-luvulta peräisin olevan vanhan "Ängstorp"-nimisen postitalon. Tässä talossa hän asui kesäisin elämänsä loppuun asti. Talvet Hemmer vietti 1933 alkaen Porvoon suomenruotsalaisessa Runoilijakodissa (Diktarhemmet). Viimeisiä Hemmerin elinvuosia varjosti alkoholismi ja lääkkeiden väärinkäyttö, ja hän teki itsemurhan Porvoossa itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1944.
Hemmerin vuonna 1886 rakennettu lapsuudenkoti Koulukatu 8:ssa Vaasassa siirrettiin vuonna 1977 Stundarsin ulkoilmamuseoon Sulvalle. Hemmer-talon nimellä tunnetussa talossa on näytteillä Hemmerin lesken Saga Hemmerin vuonna 1979 lahjoittamaa Hemmerin jäämistöä, kuten kirjoja, asiapapereita, lehtileikkeitä ja esineitä.
Gordon Bell
C. Gordon Bell (s. 19. elokuuta 1934 Kirksville, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tietokoneinsinööri. Hän toimi Digital Equipment Corporationin tutkimus- ja kehitysosaston varajohtajana vuosina 1960–1983. Hän osallistui merkittävästi DEC:n PDP-sarjan minitietokoneiden suunnitteluun ja johti VAX-tietokoneprojektia 1970-luvulla. Vuonna 1995 hän siirtyi Microsoftin palvelukseen ja toimii nykyään yhtiön Media Presence -tutkimusyksikössä vanhempana tutkijana.
Uransa aikana Bell on ollut perustamassa tietokoneyrityksiä Ardent Computer ja Encore Computer. Hän on myös erilaisten tunnettujen tiede- ja tekniikka-alan järjestöjen jäsen, muun muassa IEEE:n.
Bell on ollut pitkään kiinnostunut moniprosessorijärjestelmistä ja on urallaan osallistunut noin 30 tällaisen järjestelmän suunnitteluun (esimerkiksi DEC:n PDP-6). Microsoftille siirryttyään hän on suuntautunut enemmän tietokoneiden käyttöön liittyviin kysymyksiin.
Davide Rebellin
Davide Rebellin (s. 9. elokuuta 1971 San Bonifacio, Italia) on italialainen maantiepyöräilijä.
Rebellin muistetaan parhaiten erittäin hyvin sujuneesta vuodesta 2004, jolloin hän Gerolsteiner-tallin joukkueessa voitti kaikkiaan seitsemän kilpailua, mukaan lukien Amstel Gold Race, La Flèche Wallonne ja Liège–Bastogne–Liège -kilpailut. Hän sijoittui myös toiseksi useissa merkittävissä kilpailuissa, kuten Pariisi-Nizza ja Clásica de San Sebastián. Hän ei kuitenkaan kyennyt voittamaan UCI:n maantiepyöräilyn maailmancupia.
Jo vuonna 1997 Rebellin oli voittanut maailmancupin syyskilpailut Züri-Metzgeten ja Clásica de San Sebastiánin, ja vuonna 2001 hän oli ykkönen alkukauden etappikilpailussa Tirreno–Adriatico sekä 2003 Rund um den Henninger Turm -klassikossa.
Rebellin osallistui Gerolsteiner-tallin joukkueessa vuoden 2005 Ranskan ympäriajoon. Kaudella hän menestyi kohtuullisesti, ollen muun muassa toinen Vuelta al País Vasco -etappikilpailussa ja kolmas La Flèche Wallone´ssa, mutta ei kuitenkaan voittanut yhtään yksittäistä kilpailua. UCI ProTour -sarjassa hän sijoittui lopputuloksissa kolmanneksi. Vuoden 2006 paras saavutus oli kolmostila Züri-Metzgete-kilpailussa.
Kauden 2007 avauskilpailussa Pariisi–Nizza-ajossa Rebellin sijoittui toiseksi. Amstel Gold Racen kakkossijan jälkeen hän uusi kolmen vuoden takaisen voittonsa La Flèche Wallone -klassikossa. Vuonna 2008 hän voitti Pariisi–Nizzan kolmen sekunnin erolla Rinaldo Nocentiniin. Pekingin olympialaisissa hän saavutti alun perin Samuel Sánchezin jälkeen hopeaa maantieajossa. Huhtikuussa 2009 Italian olympiakomitea kertoi kuitenkin Rebellinin jääneen Pekingissä kiinni Cera-hormonin käytöstä. Marraskuussa olympiakomitea ilmoitti, että Rebellin menettää olympiahopeansa. Uusituissa tuloksissa Fabian Cancellara nousi hopealle ja Aleksandr Kolobnev pronssille.
Kilpailukiellosta vapauduttuaan Rebellin teki toukokuussa 2011 sopimuksen UCI Continental -tason Miche-Guerciotti-tallin kanssa. Hän edusti Meridiana Kamen Teamia 2012, CCC Polsat Polkowice / CCC Sprandi Polkowicea 2013−2016, Kuwait - Cartucho.es -joukkuetta 2017 sekä Sovac-tallia vuodesta 2018 lähtien.
Farzad Bonyadi
Farzad "Freddy" Bonyadi on iranilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, joka on urallaan voittanut kolme World Series of Poker -turnausta. Turnausten ohella hän on menestynyt käteispelaajana. Pokerin hän oppi Teheranissa isoisältään.
Bonyadi muutti Iranista Yhdysvaltoihin vuonna 1983. Uudessa kotimaassaan hän työskenteli LA Commerce Casinolla ja Hollywood Park Casinolla. Pokerissa Bonyadin ensimmäinen suurvoitto oli ykköstila WSOP:n 2 000 dollarin limit  hold'em -turnauksessa vuonna 1998. Hän ansaitsi voitostaan 429 940 dollaria. Samana vuonna hän oli finaalipöydässä $1,500 seven card stud split -turnauksessa ja 27. WSOP:n pääturnauksessa. Bonyadin kaksi muuta WSOP-ranneketta tulivat vuosina 2004 ja 2005.
World Poker Tourilla Bonyadi on pelannut finaalipöydässä kerran. WPT:n toisella kaudella syyskuussa 2003 hän oli Mel Judahin voittamassa Legends of Poker -turnauksessa viides. Saman vuoden marraskuussa World Poker Finalsissa Bonyadi sijoittui kahdeksanneksi.
Helmikuussa 2007 10 000 dollarin sisäänoston 1st Annual Heads-Up Championships -kisassa Bonyadi sijoittui yhdeksänneksi.
Farzad Bonyadi edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Huhtikuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
SS Skiftet
SS Skiftet oli vuonna 1908 rakennettu Bore-varustamon omistama 336 bruttorekisteritonnin höyrymatkustajalaiva, joka ajoi saksalaiseen miinaan ja upposi Rödhamnin selällä Saaristomerellä 14. joulukuuta 1916, jolloin 86 henkilöä kuoli.
Turun ja Ahvenanmaan välistä talviliikennettä varten rakennettu "Skiftet" oli otettu syksyllä 1916 Venäjän laivaston käyttöön, mutta se liikennöi edelleen entisellä reitillään pääosin sotilaskäytössä ja kuljetti myös siviilirahtia ja -matkustajia.
"Skiftet" lähti Maarianhaminan Länsisatamasta kohti Turkua aamulla 14. joulukuuta kello 8:30. Laivalla oli mukana 91 henkilöä: 15 miehistön jäsentä, 56 venäläistä sotilashenkilöä, seitsemän Ahvenanmaan linnoitustyöntekijää sekä 13 muuta siviiliä. Kun alus tunnin päästä oli Rödhamnin selällä, törmäsi se miinaan, jolloin aluksen pohja repeytyi auki ja räjähdyksen paineaalto tuhosi suuren osan hyteistä ja puolet ruokasalista sekä kaatoi etumaston ja rikkoi höyrynosturin.
"Skiftet" kaatui ja upposi lyhyessä ajassa 20 metrin syvyyteen. Noin 30 ihmistä oli jäänyt pinnalle takertuen vedessä kelluviin aluksen osiin, mutta suurin osa heistä ehti menehtyä hypotermiaan ennen kuin pelastajat saapuivat paikalle puoli tuntia myöhemmin. Vedestä pelastettiin kuusi henkilöä, joista yksi kuoli matkalla Maarianhaminaan. Henkiinjääneistä kolme oli venäläisiä sotilaita, yksi ahvenanmaalainen siviili ja yksi suomalainen linnoitustyöntekijä. Kuolleiden joukossa oli Ahvenanmaan venäläisen varuskunnan päällikkö eversti Ivan Kuznetsov sekä santarmiosaston päällikkö, everstiluutnantti Vasili Kovaljov.
Aluksen upottaneen miinan oli laskenut saksalainen sukellusvene "UC-27", joka oli lähtenyt Liepājasta 8. marraskuuta 1916 mukanaan 18 miinaa. Kahdeksan päivää kestäneen retken aikana miinat oli laskettu Ahvenanmaan vesille Ledsundin ja Hammaruddan kohdalle sekä Mäntyluodon ja Rauman edustalle.
Urheilusukeltajat löysivät vuonna 1970 SS "Skiftetin" hylyn noin 20 metrin syvyydestä, jossa se on kahtena eri palana.
Aluksen esineistöä nostettiin huomattavia määriä kaksiviikkoisen leirin aikana.
Langinkosken kirkko
Langinkosken kirkko on Kotkassa Metsolan kaupunginosassa sijaitseva kirkko. Rakennus kuuluu Kotka-Kymin seurakunnan tiloihin. Kirkko tunnettiin alun perin nimellä Metsolan kirkko.
Langinkosken kirkon on suunnitellut Anders-Olof Bengts ja se valmistui vuonna 1953. Kirkko muistuttaa keskiaikaista kivikirkkoa. Sisältä kirkko on suorakaiteen muotoinen ja kirkkosaliin mahtuu noin 300 henkeä. Kirkossa on Hilkka Toivola-Karpakan lasimaalaus "Jeesus auttaa epäuskonsa vuoksi veteen vajoavaa Pietaria". Uruissa on seitsemäntoista äänikertaa.
Kirkon vieressä on valkoinen korkea kellotapuli. Kirkkorakennuksen lisäsiivessä toimii Langinkosken seurakuntatoimisto.
Timo Heinonen (poliitikko)
Timo Pasi Petteri Heinonen (s. 15. helmikuuta 1975 Loppi) on vuoden 2007 eduskuntavaaleissa valittu Kokoomuksen kansanedustaja Hämeen vaalipiiristä. Hän on oppiarvoltaan kasvatustieteen maisteri ja toimi ennen eduskuntaan valitsemistaan luokanopettajana Lopella. Vuoden 2008 marraskuussa Heinonen valittiin Hämeen Kokoomuksen puheenjohtajaksi. Hän on myös Lopen kunnanhallituksen puheenjohtaja vuodesta 2011.
Ennen kansanedustajauraansa Heinonen toimi oman yrityksensä yrittäjävetäjänä sekä teki freelance-toimeksiantoja TV- ja radioselostajana, eritoten moottoriurheilun parissa. Lisäksi hän on avustanut avustava toimittaja/vapaatoimittaja -nimikkeellä toimien useita eri sanoma- ja aikakauslehtiä. Hän on sotilasarvoltaan sotamies.
Espoon kyläjako
Espoon kyläjako on yksi Espoon virallisista aluejaoista. Se perustuu pääosin keskiajalla syntyneisiin kyliin ja on käytössä esimerkiksi kiinteistörekisterissä. Kyliä on yhteensä 60 kappaletta, ja niiden nimistä on vastuussa maanmittauslaitos.
Heli Järvinen
Heli Maria Järvinen (s. 31. toukokuuta 1963 Tampere) on savonlinnalainen toimittaja ja vihreitä edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Etelä-Savon vaalipiiristä ja vuoden 2015 vaaleissa Kaakkois-Suomen vaalipiiristä.
Vuosina 2008–2011 Järvinen oli Vihreiden Naisten puheenjohtaja. Hän on toiminut 2011-2015 Suomen Yrittäjänaisten toimitusjohtajana. Vuoden 2015 eduskuntavaaleista hän tuli valituksi eduskuntaan uudelleen.
Järvinen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri ja viestinnän opettaja. Hän on työskennellyt suurimman osan urastaan toimittajana: hän on toiminut 20 vuotta Yleisradiossa, jossa hän on työskennellyt tv-uutisissa sekä TV2:n asiaohjelmissa, mm. "Akuutti", "Erätulilla", "Ekoisti", "Kodin Kääntöpiiri", "Matkalla Suomessa", "Pallo hallussa" ja "Ympäristöuutiset".
Järvinen toimi Kerimäen kunnanvaltuutettuna vuosina 2005–2011. Hän oli valtuuston 2. varapuheenjohtaja. Järvinen on ollut vuodesta 2017 Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen. Hän toimii valtuuston 2. varapuheenjohtajana.
Kunnallispolitiikassa Järvinen teki aloitteita mm. seniorisivujen, paperittoman kunnan, sotainvalidien lounassetelin, Hytermän kunnostuksen, kylien asiointiliikenteen ja kirkonkylän retkiluistelureitin puolesta.
Tammikuussa 2018 Järvinen kannusti työttömiä hakemaan perusteettomasti työkyvyttömyyseläkettä, jotta he välttyisivät työttömyysturvan aktiivimallin aiheuttamalta työttömyyspäivärahan leikkaamiselta siihen asti, kunnes perusteeton hakemus hylätään. Aktiivisuusvaatimus ei koske niitä, joiden työkyvyttömyyseläkehakemus on käsittelyssä. Järvisen mukaan järjestelmän ruuhkautuminen saattaisi herättää hallituksen. Järvinen totesi, että vielä moraalittomampaa kuin perusteeton työkyvyttömyyseläkkeen hakeminen on se, kun ihmisiä ”piiskataan” heidän omasta aktiivisuudestaan huolimatta.
Järvinen on toiminut myös seuraavissa luottamustehtävissä: Kerimäen kunnanvaltuusto (vpj) 2004–2008, Kerimäen kunnanvaltuusto 2009–2011, Kerimäen kunnanhallitus (vpj) 2009–2011, Savonlinnan seudun mielenterveysseuran hallitus 2003–2010, Vihreät Naiset ry:n puheenjohtaja 2008–2011, Kerimäen yrittäjät 2006–2008, Savonlinnan seudun kuntayhtymä, seutuvaltuusto (vj) 2007–2008, Veikkaus oy:n hallintoneuvosto 2008–2011 ja 2015-, Osuuskauppa Suursavon edustajisto 2008–2011, Työtä ja Elämää Etelä-Savossa -projektin (Teesa) ohjausryhmä 2008–2010, Vihreiden ikääntymispoliittinen työryhmä (pj) 2009–2011, Suomen Kansallisoopperan säätiön hallintoneuvosto (vj) 2009–2011, Poliisiasiain neuvottelukunta 2009–2011, Etelä-Savon maakuntaliiton maakuntahallitus 2009–2011.
Tällä hetkellä hän on mm. Työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan vpj, Naisjärjestöjen Keskusliiton hallituksen jäsen ja Demo ry:n pj (2015).
Heli Järvinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Lenita Toivakka
Lenita Anneli Toivakka (s. 28. syyskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko. Hän on toiminut Stubbin hallituksen ulkomaankauppa- ja eurooppaministerinä kesäkuusta 2014 toukokuuhun 2015 ja Sipilän hallituksen ulkomaankauppa- ja kehitysministerinä toukokuusta 2015 kesäkuuhun 2016.
Toivakka valmistui ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1980 ja kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1988. Hän työskenteli Finnairin lentoemäntänä vuosina 1984–1988. Toivakka on toiminut vuosia yrittäjänä ja oli miehensä kanssa Mikkelin K-Citymarketin kauppiaana vuosina 1994–2005.
Toivakka on ollut Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2004. Eduskuntaan hänet valittiin ensimmäisen kerran Etelä-Savon vaalipiiristä vuoden 2007 vaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai 5 783 ääntä ollen vaalipiirinsä ääniharava.
Eduskunnassa Toivakka on ollut jäsen suuressa valiokunnassa ja sen työjaostossa, valtiovarainvaliokunnan maatalous- ja liikennejaostoissa, sosiaali- ja terveysvaliokunnassa ja hallintovaliokunnassa. Lisäksi hän oli Kelan valtuuston jäsen vuosina 2008–2011.
Vuosina 2010–2014 Toivakka oli kokoomuksen eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hänet valittiin tehtävään 8. huhtikuuta 2010 Marja Tiuran erottua tehtävästä vaalirahoitus- ja loikkauskohujen seurauksena. Toivakka oli helmikuussa 2010 hävinnyt varapuheenjohtajavaalin Tiuralle arvalla.
Toivakka ei jatkanut ministerinä Petteri Orpon noustua kokoomuksen puheenjohtajaksi. Toivakka ei asetu ehdokkaaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Huhtikuussa 2016 kansanedustaja Timo Harakka (sd) väitti eduskunnassa Toivakan olleen osallisena kansainvälisessä verosuunnittelussa Toivakan perheyrityksen perustaessa holding-yhtiön Belgiaan vuonna 2007. Toivakka ei ollut perheyrityksensä operatiivisessa johdossa vaikka olikin yrityksen hallituksessa sen tehdessä päätöksen holding-yhtiön perustamisesta.
Toivakka myös syytti Harakkaa suoraan valehtelusta. Myöhemmin Harakan esitettyä todisteet Toivakan osallisuudesta hän pyysi anteeksi sanojaan, jos oli johtanut eduskuntaa harhaan.
Kokoomuksen puheenjohtaja Alexander Stubb ilmaisi ryhmänsä tukevan Toivakkaa tässä tilanteessa.
Seura-lehden mukaan Toivakan ja hänen miehensä Jukka Toivakan yhtiöt eivät joutuisi maksamaan myyntivoittoveroa jos yhtiöiden omistama mikkeliläinen Kauppakeskus Akseli myydään. Toivakan perheen ja sukulaisten yritysten omistaman belgialaisen holding-yhtiön, Vacca-investin kautta kierrätetty myyntivoittotulo olisi Belgian verolakien mukaan ollut verotonta. Suomen lakien mukaan veroa menisi 20 %.
Toivakka on ollut vuodesta 1987 naimisissa mikkeliläisen yrittäjä Jukka Toivakan kanssa. Heillä on kolme aikuista tytärtä.
Palacio Real de Aranjuez
Palacio Real de Aranjuez on kuninkaallinen palatsi Aranjuezissa, Madridin itsehallintoalueella, Espanjassa. Palatsi on osa Aranjuezin kulttuurimaisemaa, joka on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 2001.
Palatsin alue oli jo Isabella ja Ferdinand Katolilaisen käytössä. Nykyisen palatsin tilasi kuningas Filip II vuonna 1561 ja sen suunnittelivat myös El Escorialin suunnitelleet Juan Bautista de Toledo ja Juan de Herrera. Palatsi valmistui Ferdinand VI:n kaudella ja Kaarle III lisäsi siihen kaksi siipeä. Palatsin nykyinen sisustus on peräisin pääosin 1700-luvulta. Huomattavimmat yksittäiset kohteet ovat posliinihuone (Gabinete de Porcelana) ja peilisali (Salón de Espejos). Alimmassa kerroksessa on palatsielämää esittelevä museo.
Palatsin suuret puutarhat, jotka rakennettiin kuninkaallisille pakopaikaksi keskustasangon pölyltä ja kuivuudelta, saavat vetensä Tajo- ja Jarama-joista. Tajon ja keinotekoisen La Ría -kanavan erottamassa saaripuutarhassa (Jardín de la Isla) on koristeellisia italialaisia suihkulähteitä 1500- ja 1600-luvuilta. Puutarhaa pidetään Habsburgien aikaisen Espanjan merkittävimpänä. Suurempi, 1700-luvulla rakennettu Prinssin puutarha (Jardín del Príncipe) sisältää useita arkkitehtuurisia yksityiskohtia kuten puutarhan sisääntuloportti, Apollonin suihkulähde sekä lampi, jonka keskellä seisovat kiinalaistyyliset huvimajat (Estanque de los Chinescos). Puutarhan alueella sijaitsee myös kuninkaallinen venemuseo (Museo de Falúas Reales) ja Juan de Villanuevan suunnittelema kartano Real Casa del Labrador.
Palatsin puutarhat inspiroivat Joaquín Rodrigon säveltämään tunnetuimman teoksensa "Concierto de Aranjuezin".
Pauliina Viitamies
Johanna Pauliina Viitamies (s. 11. maaliskuuta 1969 Kouvolassa) on mikkeliläinen opettaja ja entinen kansanedustaja. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hänet valittiin eduskuntaan Etelä-Savon vaalipiiristä SDP:n edustajana. Viitamies oli ehdolla eduskuntaan jo vuoden 2003 vaaleissa, mutta jäi tuolloin valitsematta. 2007 vaaleissa hän oli Etelä-Savon vaalipiirin eniten ääniä saanut ehdokas. Viitamies putosi kahden kauden jälkeen eduskunnasta vuoden 2015 eduskuntavaaleissa ja hän ilmoitti vaalien jälkeen jättäytyvänsä pois kaikista poliittisista tehtävistä.
Viitamies on koulutukseltaan filosofian maisteri ja ammatiltaan historian ja yhteiskuntaopin opettaja. Hänellä on aiemmasta avioliitostaan vuonna 1999 syntynyt poika Onni.
Viitamies nousi Mikkelin kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa ja hän uusi paikkansa 2004. Hän oli myös Mikkelin kaupunginhallituksen jäsen toukokuuhun 2015 saakka.
Pauliina Viitamiehen veli Janne Viitamies oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1995–1999.