Talvisodan pommitukset
Talvisodan pommitukset ulottuivat monille paikkakunnille. Suomessa oli valmistauduttu 1930-luvun lopulla siihen, että Neuvostoliitto käyttäisi pääasiassa TB-3-pommikoneita, mutta Neuvostoliitto oli pääasiassa Espanjan sisällissodan kokemusten perusteella laajentanut SB-2- ja DB-3-pommikoneiden määrää, jotka olivat nopeita, Suomen päähävittäjätyypiksi hankittuja Fokker D.XXI:ia nopeampia. Kaikkiaan talvisodan aikana pommitettuja paikkakuntia oli peräti 690 kappaletta ja pommituslentoja 2 726 kertaa. Carl Geustin kokoamisen tietojen mukaan pommituksissa olisi kuollut 956 ihmistä, haavoittunut vakavasti 540 ja lievästi 1300 (1316).
Joulukuussa 1939 Neuvostoliiton ilmavoimien lentokoneet 7. armeijan rintamalohkolla tulittivat tai pommittivat omia joukkoja kuusi kertaa. Kaksi 68. hävittäjärykmentin I-16-lentokonetta ampui alas Neuvostoliiton 4. jalkaväkidivisioonan 39. kiväärirykmentin ilmatorjuntajaos. 1. joulukuuta 1939 törmäsi Itämeren laivaston miinatorpedolentorykmentin lentokone lähdössä pommivarastoon, jonka seurauksena tapahtui räjähdys, ja suuri osa lentokoneista tuli kahdeksi tai kolmeksi viikoksi lentokelvottomiksi.
Neuvostoliiton puolustusministeri marsalkka Kliment Vorošilov ilmoitti marraskuussa 1939 toimintaohjeessaan, että ilmavoimien oli vältettävä pommittamasta kaupunkeja ja taajamia, joissa ei ole vihollisen huomattavia voimia. Helsingin asuinkorttelien pommitus 30. marraskuuta 1939 aiheutti kritiikkiä ulkomaisissa joukkotiedotusvälineissä, minkä vuoksi Vorošilov määräsi:"Ilmavoimia kielletään ehdottomasti pommittamasta kaupunkeja ja rauhanomaista väestöä, mikä on saatettava jokaisen lentäjän ja lentoperämiehen tietoon.".
Joulukuussa 1939 perustettiin puna-armeijan päämaja, jonka muodostivat Kliment Vorošilov, Nikolai Kuznetsov, Boris Šapošnikov ja Josif Stalin (Džugašvili). Ensimmäisiksi käskyikseen he määräsivät:"8. armeijan ilmavoimien ... tuhottava Matkaselän ja Sortavalan rautatiesolmut.". 1. tammikuuta 1940 toimintaohjeessa käskettiin:"Pommikoneiden tuhottava järjestelmällisesti kaukana rintaman takana olevia kohteita - vihollisen hallintorakennuksia, sotilaallisia kohteita ja teollisuuslaitoksia, rautatiesiltoja ja -solmuja, satamia ja kulkuneuvoja." 5. tammikuuta 1940 alkaen käskyjen henkilökohtaiset allekirjoitukset korvattiin kollektiivisella "Sotaneuvoston päämaja"-allekirjoituksella. 21. tammikuuta 1940 edellyttiin jo laajaa taloudellista sodankäyntiä "Viime aikoina ei ole pommitettu ollenkaan vihollisen selustassa olevia kohteita, jotka on aiemmin osoitettu 8. armeijan ilmavoimien iskujen kohteiksi, mikä antaa viholliselle mahdollisuuden toimittaa esteettömästi sota- ja elintarvikkeita."
"Päämajan mielestä 8. armeijan ilmavoimia on käytetty häpeällisen huonosti, huonommin kuin muiden armeijoiden, sitä komennetaan huonosti eikä se ole saanut aikaan sitä, mihin olisi pystynyt, vaikka se onkin ylivoimainen vihollisen ilmavoimiin verrattuna."
"Päämaja käskee ehdottomasti jakaa ilmavoimat toistaiseksi kahteen ryhmään: toisen tehtävänä on auttaa joukkoja pommikoneiden voimin käyttämällä pienikokoisia pommeja sekä hävittäjäkoneiden hyökkäystoimin; toisen tehtävänä on iskeä kohti selustassa olevia ja armeijalle osoitettuja kohteita, erityisesti on tuhottava Serdobolin kaupunki, tuhottava vihollisen Mantsisaaren, Lunkulansaaren ja Valamon tukikohdat ja upotettava moottoriveneet, jotka yrittävät ampua joukkojemme hallussa olevia rantaosuuksia."
"Päämaja vaatii jyrkästi tehostamaan ilmavoimien toimintaa, vaatimaan niiltä kovia iskuja, jotka auttaisivat joukkojamme ja tuhoaisivat vihollisen selustassa olevat tukikohdat, sekä lakkaamaan toimimasta häpeällisesti niin kuin tähän asti."
"Täytäntöönpanosta ilmoitettava päivittäin."
Talvisodan aikana tehdyn tilaston mukaan pommituksissa
Pommituksissa tuhoutui tai vaurioitui kaikkiaan:
Rautatiekalustosta tuhoutui
Pudotetut merimiinat eivät aiheuttaneet vaurioita, mutta työllistivät raivaushenkilöstöä.