hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kultakala
Kultakala ("Carassius auratus auratus") on särkikaloihin kuuluva makean veden kala. Tämä isokokoinen parvikala on ensimmäisiä "kesytettyjä" kaloja, joka tuotiin Eurooppaan Kiinasta 1600-luvulla.
Kultakala on akvaariokaloista yksi pitkäikäisimmistä, ja se voi elää yli 25 vuotta ja kasvaa jopa 40 cm:n pituiseksi.
Kultakala elää Keski-Aasiassa, Kiinassa ja Japanissa. Portugalilaiset toivat sen Eurooppaan ja 1700-luvulla Alankomaissa opittiin kalojen kasvatus.
Kultakala on levinnyt ihmisen mukana muuallekin, mutta useat maat ovat raportoineet sen aiheuttaneen epäsuotuisia vaikutuksia alkuperäiseen luontoon.
Kala on läheistä sukua ruutanalle ja hopearuutanalle, jota on pidetty aiemmin sen alalajina, ja se voi selvitä ja lisääntyä eri puolilla Eurooppaa. Suomea lähimmät luonnonvaraiset kannat ovat Saarenmaan rannikolla ja laji voi levitä lähivuosina Suomenkin etelärannikolle. Luonnossa lisääntyvä kultakala menettää muutamassa sukupolvessa punaisen värinsä.
Kultakala ei varsinaisesti halua aina olla yksin akvaariossa. Jos niin käy, kalasta tulee väsynyt ja outo. Kultakala on parvessa pirteä, josta johtuukin se, että se luokitellaan "parvikaloihin." Ne ovat ystävällisiä muita kaloja kohtaan, mutta saattavat syödä pienempiä kaloja kuten neontetroja, jos ne sattuvat osumaan tielle.
Kultakala suosii happamuudeltaan neutraalia ja emäksistä (pH 7,0–8,0) vettä ja kestää lämpötiloja +22:sta lähelle nollaa, toisin sanoen se on viileän veden kala. Luonnossa se syö äyriäisiä, hyönteisiä ja erilaisia kasveja. Akvaariotarvikkeiden joukosta löytyy niille suunnattuja erityisiä kultakalaruokahiutalesekoituksia. Kultakalaa on hyvä ruokkia useita kertoja päivässä, sillä sen mahalaukku on melko pieni, ja tyhjenee nopeasti. Kasvislisän tarjoaminen on tärkeää; kasvein koristellussa altaassa se järjestää asian toisinaan itse ja syö jopa limaa. Koska kultakala on hyvin suureksi kasvava parvikala, ei sitä missään nimessä voi pitää pyöreässä maljassa, kuten monissa elokuvissa ja sarjakuvissa tehdään. Muutamana syynä mainitaan lasimaljan pieni koko ja sen muoto, joka ilmeisesti hämää kalaa kuin kalaa. Kolmen kultakalan ryhmälle riittää jo 300-litrainen akvaario, mutta suuremmalle parvelle olisi suotuisaa hankkia vasta 500-litrainen akvaario. Kultakalan akvaariolla saisi olla pituutta vähintään yli metrin, jotta kala tuntisi olonsa kotoisaksi, ja mahtuisi aikuisena edes kunnolla kääntymään. Riittävän suuri uimatila on kultakalalle tärkeää. Jos haluaa pitää kotonaan kultakaloja, kannattaa harkita, pystyykö täyttämään tämän suureksi kasvavan viileänveden parvikalan elinvaatimukset.
Kärsivän kultakalan ja minkä tahansa akvaariokalan lopettamisessa voi käyttää useita eri menetelmiä. Klassinen tapa on jäädyttää kala: ensin jäädytetään vettä pussissa jääsoseeksi, johon kala laitetaan jonka jälkeen kala jäädytetään pakastimessa kuoliaaksi. Niskan murtaminen ja/tai pään katkaisu ovat nopeita tapoja.
Bikinin atolli
Bikinin atolli (suomeksi myös Bikini, englanniksi "Bikini Atoll" tai "Pikinni Atoll") on 6,0 neliökilometrin atolli Mikronesian saaristossa Tyynellä valtamerellä. Atollin asukasluku oli 9 vuonna 2011. Bikinin atolli kuuluu Marshallinsaarten liittovaltioon. Se koostuu 36 saaresta, jotka ympäröivät 594,2 neliökilometrin laguunia. Vuosina 1946–1958 Yhdysvallat käytti aluetta ydinkoealueena yli 20 vetypommille ja atomipommille.
Ennen ydinkokeiden alkamista alkuperäinen väestö siirrettiin Rongerikin atollille. Sieltä heidät siirrettiin vuonna 1948 Kwajaleinille ja lopulta Kilille. Ydinkokeet alkoivat 1. heinäkuuta 1946, jolloin Operaatio Crossroads testasi ydinaseiden vaikutusta käytöstä poistettuihin laivoihin suorittamalla ensimmäisen ydinkokeensa (koodinimi ABLE; viimeinen Operaatio Crossroadsin kahdesta ydinkokeesta, koodinimi BAKER, suoritettiin 25.7.1946).
1960- ja 1970-lukujen vaihteessa osa alkuperäisasukkaista palasi Bikinin atollille Kili-saarelta, mutta heidät karkotettiin korkean radioaktiivisuuden takia.
Unesco lisäsi atollin maailmanperintöluetteloon vuonna 2010.
Bikinit-uima-asu on saanut nimensä Bikinin atollin mukaan.
Sitominen ja riiputtaminen
Sitominen ja riiputtaminen on kidutusmenetelmä, jossa uhri sidotaan epäsymmetrisiin asentoihin ja häntä riiputetaan paaluista tai katosta. Uhrin kärsimystä lisätään kiinnittämällä häneen painoja. Painojen sijaan uhriin voidaan kiinnittää vesiastia, joka hitaasti täyttyy uhrin päälle kaadettavasta kylmästä vedestä. Tunnetuimpia tämän kidutuksen käyttäjiä oli Espanjan inkvisitio.
Strappado on eräs riiputtamalla kidutuksen muoto, jota ovat käyttäneet muun muassa vietnamilaiset. Toinen etelävietnamilaisten käyttämä menetelmä oli uhrin riiputtaminen jaloistaan pää alaspäin nuotion yllä.
Perhonen oli Chilessä yleinen kidutusmenetelmä: uhrin kädet ja jalat sidottiin yhteen selän taakse ja häntä riiputettiin niistä. Samalla häntä piestiin, poltettiin kynttilällä tai hänelle annettiin sähköshokkeja tai sähköruoskaa.
Japanilaisessa sidonnassa erilaisiin asentoihin pakotetun uhrin raajoihin, vartaloon ja sukupuolielimiin sidotaan karkeita köysiä ja hänet pakotetaan tavallaan kiduttamaan itseään: tunteja liikkumatta oltuaan ja köysien estäessä verenkiertoa uhri saa kramppeja ja vapinoita. Jokainen liike tuottaa tuskaa uhrin jäykistyneissä lihaksissa köysien kiristyessä ja hiertäessä. Uhrin henkistä tuskaa lisäävät hänen turhat yrityksensä pysyä liikkumatta tai hänen joutuessaan ponnistelemaan köysien vääntäessä tai kiskoessa. Jos uhri alkaa sinertää tai menettää tajuntansa, kidutus keskeytetään. Aika ja toistaminen on olennaista japanilaisessa sidonnassa: kidutusta toistetaan useiden päivien ajan. Sidontataito on kehittynyt vuosisatojen aikana.
Sitomisessa voidaan käyttää myös bambu- tai puukeppejä. Sidottua voidaan kutittaa pehmeillä harjaksilla varustetulla siveltimellä tai hänen iholleen voidaan tiputtaa kynttilästä vahapisaroita. Hänet voidaan myös pakottaa orgasmiin. Tällöin uhrin on joko pysyttävä paikoillaan tai sitten hän liikkuu ja kärsii. Japanilaista sidontaa on sovellettu erityisesti naisiin, joita feodaalisen Japanin sisällissodissa ja valtataisteluissa kaapattiin panttivangeiksi tai nöyryytettiin läheistensä edessä.
Peine forte et dure
Peine forte et dure (ranskaa, suom. "vahva ja ankara rangaistus") oli Englannin laissa aina 1700-luvulle asti säädetty rangaistusmenetelmä. Rangaistukseen kuului aluksi syytetyn vangitseminen ja näännyttäminen siihen asti, että tämä suostuisi joko myöntämään tai kiistämään tekemänsä rikoksen. Myöhemmin rangaistukseen liitettiin myös suurten painojen latominen syytetyn kehon päälle, mikä lopulta johti syytetyn musertumiseen kuoliaaksi.
Englannissa peine forte et dure on ollut käytössä jo ainakin 1200-luvulla, sillä se mainitaan vuodelta 1275 peräisin olevassa Westminsterin laissa. Westminsterin laissa rangaistusmenetelmään kuuluivat vain syytetyn vangitseminen ja näännyttäminen siihen asti, että tämä joko myöntäisi tai kiistäisi syyllisyytensä. Painojen lisääminen syytetyn kehon päälle lisättiin lakiin vasta vuonna 1406.
Peine forte et dure voitiin Englannissa määrätä kahdessa eri tapauksessa. Ensimmäisessä tapauksessa se määrättiin syytetyille, jotka kieltäytyivät myöntämästä tai kiistämästä syyllisyyttään oikeuden edessä. Syytetty saattoi vaieta oikeudenkäynnissä, koska Englannin lain mukaan kruunu saattoi takavarikoida tuomitun omaisuuden vain silloin, jos tämä myönsi oman syyllisyytensä. Lisäksi rangaistus voitiin määrätä syytetyille, jotka hylkäsivät yli 20 heidän oikeudenkäyntiinsä määrättyä valamiestä. Tämä liittyi englantilaiseen oikeuskäytäntöön, jossa syytetyillä oli mahdollisuus hylätä heitä tuomitsemaan määrättyjä valamiehiä esteellisyyden vuoksi. Useita valamiehiä hylkäämällä syytetyt olisivat saattaneet kiertää lain henkeä hylkäämällä kaikki sellaiset valamiehet, jotka olivat heidän tuomitsemisensa puolesta. Maanpetosoikeudenkäynneissä rangaistusta ei voitu määrätä, koska Englannin lain mukaan vaikeneminen tarkoitti maanpetossyytteen kohdalla automaattisesti syyllisyyden tunnustamista.
Englanti luopui peine forte et dure'n käytöstä vuonna 1772, jolloin kaikissa oikeudenkäynnissä vaikeneminen määriteltiin maanpetosoikeudenkäyntien tapaan syyllisyyden tunnustamiseksi.
Myös Yhdysvalloissa peine forte et dure'a käytettiin siirtokuntien aikana joitakin kertoja. Tunnetuin tapaus sattui vuonna 1692, kun Salemin noitaoikeudenkäynneissä syytettynä ollut 80-vuotias Giles Corey kieltäytyi osallistumasta oikeudenkäyntiin, jotta hänen perheensä omaisuutta ei takavarikoitaisi. Tämän seurauksena Coreyn päälle ladottiin kivipainoja ja hän musertui kuoliaaksi.
Peine forte et dure'n käyttö oli omalta osaltaan vaikuttamassa siihen, että Yhdysvaltain perustuslakiin kirjattiin maininta siitä, että "julmat ja epätavalliset rangaistukset" () ovat Yhdysvalloissa kiellettyjä.
Kauhu (täsmennyssivu)
Kauhu voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Alkmaar
Alkmaar on kaupunki luoteisessa Alankomaissa. Se sijaitsee Pohjois-Hollannin provinssissa. Alkmaarin asukasluku lähes kaksinkertaistui 1970-luvun lopun ja 1990-luvun alun välisenä aikana. Vuoden 2009 lopussa asukasluku oli 93 912. Kaupunki sijaitsee hieman pääkaupunki Amsterdamista pohjoiseen.
Kaupungin jalkapallojoukkue AZ Alkmaar pelaa Alankomaiden pääsarjassa. Vuosina 1977 ja 1982 Alkmaar on toiminut isäntänä sprintteripikaluistelijoiden maailmanmestaruuskilpailuille.
Alkmaarin juustomarkkinat Waagpleinilla ovat Alankomaiden yksi kuuluisimmista turistinähtävyyksistä. Markkinat pidetään joka perjantai huhtikuun ensimmäisestä syyskuun ensimmäiseen perjantaihin. Markkinat ovat itse asiassa esittely vanhoista perinteisistä kaupankäyntitavoista, eikä siellä myydä itse juustoa. Tapahtumapaikan Waagpleinin ympäristössä on kuitenkin lukuisia kauppakojuja, joissa myydään juustotuotteita kaiken muun ohessa.
Nausori
Nausori on pieni kaupunki Fidžillä. Se sijaitsee Viti Levun saarella. Tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluu muun muassa matkailu. Nausorin asukasluku oli 57 882 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
BOINC
BOINC ("Berkeley Open Infrastructure for Network Computing") on infrastruktuuri, jonka avulla voidaan ajaa useita hajautettuja laskentaprojekteja samanaikaisesti. Se kehitettiin alun perin SETI@home-projektia varten, mutta siitä on sittemmin tullut alusta monien muidenkin tieteenalojen kuten matematiikan, lääketieteen, molekyylibiologian, ilmastotieteen ja astrofysiikan tarpeisiin. BOINCin tarkoituksena on mahdollistaa maailman tietokoneiden laskentatehon hyödyntäminen tieteellisiin tutkimuksiin.
Sun Microsystems ilmoitti joulukuussa 2003 lahjoittavansa BOINCin käyttöön joitakin tuotteitaan, kuten Sun Solaris -palvelimia ja työasemia.
BOINC-ohjelma kykenee hyödyntämään laskennassa NVIDIAn CUDA-yhteensopivia näytönohjaimia ja ATIn CAL-yhteensopivia näytönohjaimia, mikäli projektit tukevat kyseisiä rajapintoja. CUDAa kykenevät hyödyntämään Seti@home- ja gpugrid.net -projektit. CAL-yhteensopivia näytönohjaimia kykenevät hyödyntämään milkyway@home- ja collatz conjecture -projektit.
BOINCia käyttää aktiivisesti noin 307 000 tietokonetta ympäri maailmaa. Koneiden laskentateho oli lokakuussa 2009 noin 2,4 petaflopsia. Tämä tekee BOINCia käyttävistä tietokoneista maailman nopeimman supertietokoneen (Cray XT5 ("Jaguar") yltää 1.759 Petaflopin laskentatehoon).
Suomessa BOINCia hyödyntää yhteisöllinen renderöintipalvelu Renderfarm.fi, joka jakaa taustateknologiansa BURP-projektin kanssa.
BOINC suunniteltiin avoimeksi, jotta kuka tahansa voisi aloittaa halutessaan hajautetun laskentaprojektin. Useimmat projektit ovat voittoa tuottamattomia ja luottavat vapaaehtoisten apuun, mutta järjestelmää voidaan käyttää myös kaupallisesti. BOINC muodostuu palvelinjärjestelmästä sekä asiakasohjelmista, jotka viestivät palvelimen kanssa työyksiköiden lähettämisestä, käsittelystä ja palauttamisesta.
BOINC-palvelimissa on myös kehittyneitä ominaisuuksia, kuten
Viestimies
Viestimies on miehistön sotamiestä vastaava sotilasarvo viestiaselajissa Suomen Puolustusvoimissa. Viestimiesopetus on perinteisesti jaettu puhelin- ja radiopuoleen. Aikaisemmin alokkaat suorittivat sähkötyskokeen, jossa menestyneempi puoli sijoitettiin radiopuolelle opettelemaan sähkötystä. Muut osoitettiin puhelinpuolelle. Sähkötyksessä nopeiten sähkötystasojaan korottaneet jatkoivat radiopuolella, kun taas radiopuolen toinen osa siirrettiin viestiliikennepuolelle.
Puhelinpuolen opetus jatkui puhelinlinjanrakennuksella parikaapelilla ja kenttäkaukokaapelilla, jonka jälkeen osa erikoistui puhelinkeskuksiin ja osa kenttälinkkeihin. Erittäin pieni osa saapumiserästä osoitettiin viestihuoltotehtäviin. Viestihuoltotoiminnon ryhmänjohtajina toimivat sähkö- ja viestiteknillisen koulun asentaja-aliupseerikurssin Riihimäen varuskunnassa käyneet. Samassa varuskunnassa suoritettiin myös viestijoukkojen yleinen puhelinlinjan ja radiolinjan ryhmänjohtaja-aliupseerikurssit I ja II.
Peruskoulutuksen käytyään viestimies voi erikoistua:
Sähkötyksessä viestimies voi käyttää sähkösanomalaitetta, väläyteltäviä valoja tai lippujärjestelmää.
Puhelinmies hoitaa langallisia viestiyhteyksiä eri organisaatioyksiköiden välillä rakentaen parikaapelia puhelinkeskuksesta esimerkiksi komentokeskukseen ja linkkilaitteelle. Linjaa voidaan rakentaa maahan kaivettuna, maassa sellaisenaan kulkevana tai ilmajohtona. Puhelinmiehen tulee hallita kaapeleiden liittämiset ja korjaamiset.
Puheradiolla viestitetään esimerkiksi tulenjohtueen tulenantokomentoja tykistön tai kranaatinheittimistön tuliasemaan. Tässä tehtävässä toimiessaan häntä voidaan kutsua tulenjohtueradistiksi. Nykyään valtaosa liikenteestä tapahtuu käyttäen sanomalaitetta eli "sanlaa". Tällöin viestimiehellä on selässä puheradio ja rintamuksella siihen kytketty sanomalaite, jolla viestit kirjoitetaan, koodataan ja lähetetään lyhyenä purskeena eteenpäin.
Viestimiehiä koulutetaan esimerkiksi seuraavissa yksiköissä:
Panssariprikaatissa (PsPr) panssariviestimiehiksi Hämeenlinnassa (Hattula), Pohjois-Suomen Viestipataljoonassa (P-SVP, Kainuun Prikaati (KaiPr), Kajaani), Keski-Suomen Viestipataljoonassa (K-SVP), Etelä-Suomen Viestipataljoonassa (E-SVP, Viestirykmentti (ViestiR), Riihimäki) ja Länsi-Suomen Viestipataljoonassa (L-SVP) Säkylässä sekä Itä-Suomen viestipataljoonassa viestimiehiksi.
Reservissä viestimies voi osallistua taitojensa ylläpitoon reservinharjoitusten lisäksi vapaa-ehtoisessa maanpuolustustoiminnassa esimerkiksi Uudenmaan Viestikillassa.
Ranunculales
Ranunculales on kaksisirkkaisten kasvien lahko. Sen apomorfioita eli kehittyneitä ominaisuuksia, joita ei ole kehityshistoriallisilla edeltäjillä, ovat
Lahkon lajiluku on 4445, joten se käsittää noin 1,6 % aitokaksisirkkaisista eli eudikotyledoneista. Lahkon ikä lienee noin 120–125 miljoonaa vuotta. Lahko edustaa eudikotyledonien vanhinta kehityslinjaa.
Uudet luokittelujärjestelmät sisällyttävät Ranunculales-lahkoon seuraavat heimot:
Cronquistin järjestelmässä ei ole Eupteleaceae-heimoa, ja Papaveraceae, Fumariaceae sekä Pteridophyllaceae muodostavat lahkon Papaverales.
Laboratoriotutkimus
Laboratoriotutkimus on laboratoriossa tehtävä toimenpide tai sarja toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on selvittää näytteessä, eliössä tai laitteessa olevaa ominaisuutta. Yleisiä laboratoriotutkimuksia ovat erilaiset kemialliset tai fysikaaliset analyysit kiinteistä, nestemäisistä tai kaasumaisista näytteistä, millä pyritään selvittämään yhdisteiden tai alkuaineiden määrää ja ominaisuuksia. Mikrobiologiset, patologiset, geneettiset tai fysiologiset laboratoriotutkimukset kohdistuvat eliöön (esimerkiksi kasviin, mikrobiin, eläimeen tai ihmiseen) tai sen osaan, jolloin pyritään selvittämään eliön lajia, ominaisuuksia tai toimintaa. Elektroniikassa laboratoriotutkimuksilla selvitetään sähköisten laitteiden tai niiden osien toimintaa.
Laboratoriotutkimus voi tarkoittaa yksittäistä laboratoriokoetta, mutta usein käsitettä käytetään kuvaamaan sarjaa kokeita ja niihin liittyvää analyysiä, johtopäätöksiä ja yhteenvetoa saaduista tuloksista.
Lääketieteellinen laboratoriotutkimus on tapa saada tietoa ihmisen terveydentilasta tai diagnosoida sairauksia tutkimalla elimistöstä otettuja näytteitä, mittaamalla biosignaaleja tai kuvantamalla sen toimintoja. Tutkimus suoritetaan yleensä sairaalan tai terveyskeskuksen laboratoriossa, mutta myös erillisen tutkimuslaitoksen, yksityisen lääkäriaseman tai yrityksen laboratorioissa.
Tavanomaisesti lääketieteelliseen laboratoriotutkimukseen tarvitaan lääkärin lähete. Tarvittavat tutkimukset merkitään lähetteeseen kaksi- tai kolmiosaisella lyhenteellä. Lyhenteen ensimmäinen osa kertoo tutkittavan systeemin, joka on tavallisesti verta, virtsaa tai muita helposti saatavilla olevia eritteitä tai ruumiinosia. Toinen osa on varsinaisen tutkimuksen tyyppi, esimerkiksi jonkin aineen pitoisuus ja kolmas osa, takaliite, tarkentaa sitä.
Näytteenotosta ja näytteen käsittelystä huolehtii usein laboratoriohoitaja tai bioanalyytikko, joissakin tapauksissa myös lääkäri tai sairaanhoitaja. Nykyisin useimmat terveydenhuollossa otetut näytteet analysoidaan suurissa kliinisen kemian, hematologian, patologian tai genetiikan laboratorioissa, pääosin koneellisesti.
Paul Martin
Paul Edgar Philippe Martin, (s. 28. elokuuta 1938, Windsor, Ontario, Kanada) on kanadalainen poliitikko, joka toimi 21. Kanadan pääministerinä. Hän seurasi edeltäjäänsä Jean Chrétienia 12. joulukuuta 2003. Martin oli liberaalipuolueen johtaja vuosina 2003–2006. Hänet valittiin uudelleen pääministeriksi 28. kesäkuuta 2004 vähemmistöhallituksessa. Liberaaleilla on 135 paikkaa 308:sta Kanadan alahuoneessa.
Martinilla on liikemiestausta, ja oli ennen politiikkaan lähtöään monimiljonääri. Forbes.com arvioi 2004 Martinin omaisuuden arvoksi 225 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 1988 Martin valittiin parlamenttiin LaSalle–Émardin vaalipiiristä Montrealista. Hän oli ehdokkaana puolueen johtoon 1990 kokouksessa, mutta hävisi Chrétienille tiukassa äänestyksessä. Kun liberaalipuolue voitti vaalit 1993, pääministeriksi noussut Chrétien nimitti kuitenkin Martinin valtiovarainministeriksi. Hänen toimikauttaan pidettiin erittäin menestyksekkäänä taloudellisesti.
Chrétienin ja Martinin erimielisyydet kulminoituivat 2002: Martin erotettiin hallituksesta ja John Manley nimitettiin valtiovarainministeriksi. Pian Martin ilmoitti aikomuksestaan pyrkiä puolueen johtoon seuraavassa puoluekokouksessa. Chrétien ei asettunut enää ehdokkaaksi, ja Martin valittiin marraskuussa 2003 puolueen johtoon. 12. joulukuuta kenraalikuvernööri Adrienne Clarkson nimitti hänet Kanadan pääministeriksi.
Pian pääministeriksi nousemisensa jälkeen Martin nautti laajasta kannatuksesta, joka kuitenkin hupeni AdScam-skandaaliin, kun havaittiin 100–250 miljoonaa dollaria valtion varoja hävinneen Martinin valtiovarainministerikaudella. Martin kutsui kuitenkin vaalit 28. kesäkuuta 2004. Ennen vaaleja konservatiivit ja liberaalit olivat tasoissa, ja lopulta liberaalit muodostivat vähemmistöhallituksen. He pysyivät hallituksessa demokratiapuolueen tuella.
Martinin hallitus jätti 1. helmikuuta 2005 lakiesityksen saman sukupuolen avioliittojen sallimisesta. Samassa kuussa Kanada ilmoitti jäävänsä Yhdysvaltain ohjuspuolustusohjelman ulkopuolelle. 17. toukokuuta 2005 valtion budjetti hyväksyttiin vain yhden äänen enemmistöllä.
Hallitus kaatui 29. marraskuuta 2005, kun oppositio äänesti sitä vastaan lukemin 171–133 korruptioskandaalin vuoksi.
Etnografia
Etnografia ( ’kansa’, "graphein" ’kirjoittaa’) on kansan ja sen kulttuurin kuvaus. Euroopassa termi alkoi esiintyä 1700-luvun lopussa tarkoittaen nimenomaan kenttätyön havaintojen perusteella kerättyä informaatiota, mutta etnografia voidaan koota myös historiallisista dokumenteista.
Etnografia on kansojen ja kultuureiden systemaattista tutkimusta. Se on suunniteltu sellaisten kultuuristen ilmiöiden tutkimiseksi, joissa tutkija tarkkailee yhteisöä tutkimuksen aiheen näkökulmasta. Etnografia on keino, jolla voidaan esittää graafisesti ja kirjallisesti jonkin ryhmän kulttuuri. Sanalla voidaan sanoa olevan kaksoismerkitys, joka riippuu osaksi siitä, käytetäänkö sitä jaottomana vai jaollisena substantiivina.. Tuloksena oleva kenttätutkimus tai tapausraportti heijastaa kulttuuriryhmän elämässä olevaa tietoa ja merkitysjärjestelmää.
Tiedonkeruun menetelmänä etnografia tarkoittaa tietyn yhteiskunnallisen tilanteen osallistujien käyttäytymisen tutkimista ja myös sellaisen käyttäytymisen tulkintaa. Dewan (2018) täsmentää, että käyttäytyminen voi muokata osallistujien tuntemia rajoituksia niiden tilanteiden mukaan joissa he ovat, tai sen yhteiskunnan mukaan, johon he kuuluvat. Etnografia ihmisen yhteiskuntia ja kulttuureja koskevana empiiristen tietojen esittelynä oli edelläkävijä antropologian biologisilla, yhteiskunnallisilla ja kulttuurisilla aloilla, mutta se on myös yleistynyt yhteiskuntatieteissä yleisesti - sosiologiassa, viestintätutkimuksissa, historiassa - missä ihmiset tutkivat etnisiä ryhmiä, kokoonpanoja, koostumuksia, uudelleensijoittamisia, sosiaalisen hyvinvoinnin ominaisuuksia, olennaisuutta, henkisyyttä ja kansan etnogenesistä. Tyypillinen etnografia on kokonaisvaltainen tutkimus, ja siihen sisältyy lyhyt historia ja analyysi maastosta, ilmastosta ja elinympäristöstä. Kaikissa tapauksissa sen pitäisi olla pohtiva, antaa merkittävä panos ihmisten sosiaalisen elämän ymmärtämiseen, vaikuttaa esteettisesti lukijaan ja ilmaista uskottavaa todellisuutta. Etnografia tallentaa kaiken havaitun käyttäytymisen ja kuvaa kaikkia symbolien merkityssuhteita käyttäen käsitteitä, jotka välttävät kausaalista selittämistä. Perinteisesti etnografia keskittyi ”läntiseen katseeseen” kohti "eksoottista" itää, mutta nykyisin tutkijat harjoittavat etnografiaa omassa sosiaalisessa ympäristössään. Dewanin (2018) mukaan, vaikka olisimme toinen, "muu" tai "syntyperäinen", olemme silti "toinen", koska on monia julkisivuja itestämme, jotka yhdistävät meitä ihmisiin ja muihin julkisivuihin, jotka korostavat eroavaisuuksiamme.
Suomessa sanaa käytti ensimmäisenä Antero Warelius artikkelissaan ”Bidrag till Finlands kännedom i ethnographiskt hänseende” (1847).
Verenkuva
Tämä sivu sisältää epätäydellisen luettelon lääketieteellisistä laboratoriotutkimuksista lyhenteineen ja aikuisten viitearvoineen.
Tutkimukset merkitään tavallisesti kaksi- tai kolmiosaisella lyhenteellä. Lyhenteen ensimmäinen osa kertoo tutkittavan systeemin, toinen osa on tutkimuksen tyyppi ja kolmas osa, takaliite, tarkentaa sitä.,
On tärkeätä huomata, että eräät viitearvot ovat laboratoriokohtaisia ja voivat vaihdella huomattavastikin johtuen erilaisista käytetyistä analyysimenetelmistä.
Tämän taulukon mukaista analyysiä voidaan kutsua nimellä pieni verenkuva (B-PVK). Jos jätetään trombosyytit ja leukosyytit huomiotta, mutta tutkitaan punasolujen esiaste retikulosyytit, voidaan puhua punaisesta verenkuvasta. Jos listaan liitetään valkosolujen erittelylaskenta eli "diffi", on kysymyksessä täydellinen verenkuva (B-TVK).
Tarvas
Tarvas on yleisestä käytöstä kadonnut suomen kielen sana, jonka merkityksestä on erilaisia tietoja ja käsityksiä. Tarvaista on tietoja kerätyssä kansanperinteessä. Kansanperinteessä tarvas on tarkoittanut yleensä jotain sarvekasta eläintä, kuten hirveä, peuraa, nautaa tai jonkun näistä urosta. Ei kuitenkaan tiedetä, mikä merkitys, jos mikään, on alkuperäisin, joskin sanan etymologia viittaa nautaeläimeen. Jo 1800-luvulla sana on askarruttanut tutkijoita. Joskus tarvas-sanaa käyttäneillä ihmisilläkään ei ollut selvää käsitystä siitä, mikä tarvas on.
Tarvaasta on peräisin Tarvo, vanha sonnin nimi, nykyisin myös miehen nimi. Juomasarvea on 1700-luvulta peräisin olevan tiedon mukaan sanottu "tarvoin sarveksi". "Tarvasarvi" taas on ollut (nautaeläimen) sarven muotoinen arkun hela.
Sana "tarvas" on lainaa indoeurooppalaisista balttilaiskielistä. Esimerkiksi liettuaksi "taūras" merkitsee alkuhärkää, joita eli Euroopassa 1600-luvulle asti. Sana on sukua myös härkää ja sonnia tarkoittaville latinan sanalle "taurus" ja kreikan sanalle "taũros". Suomen kielessä tarvas on voinut alun perin tarkoittaa jotain nautaeläintä, mutta sen merkitys on myöhemmin voinut hajota. Virossa tarvas merkitsee alkuhärkää ja on joskus myös merkinnyt saksanhirveä.
Nykyinen sana "teuras" (ks. teurastus) on samaa kantaa kuin tarvas ja tarkoittanut alun perin sonnia. Nuoret sonnit nimittäin usein teurastettiin siinä, missä lehmät jätettiin tuottamaan maitoa ja vasikoita. Myös sana "torvi" (jonka alkuperäinen merkitys on sarvi) on samaa kantaa.
Renwallin sanakirjassa ja Castrénin Kalevalan käännöksessä ruotsiksi (1800-luvulla) "tarvas" käsitettiin elefantiksi.
Kalevalassa tarvaat vain mainitaan:
Joissain kansanrunoissa tarvaat samaistetaan hirviin:
Edellinen runo jatkuu siten, että neito saa tappelupaikalle pudonneet sarvet, ja seppo takoo niistä kanteleen.
Tarvas on joskus samaistettu jopa käärmeeseen, kuten näissä käärmeen pistosanoissa:
Eräissä runoissa kerrotaan, että Pohjolassa ovat hirvet hirtettynä ja tarvaat tapettuina. Siellä on paljon lihaa ja verta syötäväksi vaikka kuinka nälkäiselle. Samaan tapaan myös isoa härkää koskevissa runoissa saadaan paljon lihaa ja verta.Huomaa, että nämä 1800-luvun lehtiartikkelit sisältävät käsityksiä, joita nykytutkimus ei välttämättä hyväksy.
Syntaksi
Syntaksi (kr. σύνταξις ’kokoonpano’) eli lauseoppi tarkastelee luonnollisen tai formaalin kielen merkkiyhdistelmiä (sanoja).
Tietojenkäsittelytieteessä, etenkin ohjelmointikielissä, syntaksiin kuuluu varattujen sanojen ja lauseiden tunnistus. Ohjelmointikielen syntaksilla viitataan usein kielen kielioppisääntöihin.
Kielitieteessä syntaksiin kuuluu sanojen luokittelu eri lauseenjäseniksi sen perusteella, mikä on niiden tehtävä suuremmassa kokonaisuudessa, kuten lausekkeessa tai lauseessa. Myös sanan sanaluokka voi olla eräänä kriteerinä lauseenjäsenelle. Niin sanotun perinteisen kieliopin mukaan lauseenjäseniä ovat esimerkiksi predikaatti, subjekti, objekti, attribuutti ja adverbiaali.
Semiotiikassa syntaktinen näkökulma tarkoittaa merkkien yhdistelyn sääntöjä ja niiden tutkimista.
Syntaksin ja semantiikan eroa selventää kielitieteilijä Noam Chomskyn 1957 esittämä lause:
Lause on syntaktisesti korrekti mutta semanttisesti mieletön.
Toiminnalliset aivokuvantamismenetelmät (fMRI) osoittavat, että kieli on aivojen erillisistä yksiköistä muodostuva neurologinen kokonaisuus. Ihmisen kyky prosessoida syntaksia eroaa muista kognitiivisista taidoista, sillä syntaksin ominaisuus on edustettuna vasemmalla aivopuoliskolla, Brocan alueen läheisyydessä. Kielen muut ymmärtämiseen ja tuottamiseen liittyvät alueet, kuten esimerkiksi semantiikka ja sanavarasto, sijaitsevat taas ohimo- ja päälakilohkon läheisyydessä.
Vetopöytä
Vetopöytä on mekaaninen laite, jonka avulla puoliperävaunu saadaan liitettyä kuorma-autoon tai vetopöydällä varustettuun, toiseen perävaunuun.
Vetopöydän keskellä on takaa avoin lovi, johon puoliperävaunun etuosassa olevan vetotapin pitää osua. Kun puoliperävaunun vetotappi on tarpeeksi syvällä vetopöydän keskellä olevassa kolossa, lukittuu vetopöydässä oleva mekaaninen salpa joka varmistaa perävaunun paikoillaan pysymisen ajon aikana. Salpa saadaan avattua käsin vetopöydän sivussa olevasta kahvasta.Vetopöytien valmistajia:
Iljušin Il-38
Iljušin Il-38 on neuvostoliittolainen merikaukotiedustelukone, joka kehitettiin Iljušin Il-18:n pohjalta. Konetta valmistettiin noin 100 kappaletta pitkä- ja lyhytrunkoisena vuoden 1957 ensilennon jälkeen vuoteen 1971 mennessä. Koneessa on kaksi pommisäiliötä ja neljä Ivšenko AI-20M turbiinimoottoria.
Syyskuussa 2002 solmittiin modernisointisopimus, missä koneisiin asennetaan Leninetšin Morskoi Zmei - avioniikka (elektronisen sodankäynnin laitteet), jonka tarkoituksena on havaita ja tunnistaa sukellusveneitä 150 kilometrin säteeltä. Laitteisto voi olla liitettynä Glonassiin ja sillä voi havaita myös ilmamaaleja.
Konetyyppien käyttäjämaita ovat Intia, Kiina, Pohjois-Korea, Romania, Syyria, Ukraina, Vietnam, Venäjä sekä jotkin edellä mainitsemattomat IVY-maat.
Iljušin Il-38 modernimpi tutkavalvontakone on Beriev A-50. Il-38:a vastaava länsimainen konetyyppi oli P-3 Orion.
Vuonna 1997 Venäjällä oli 38 Iljušin Il-38 konetta, ja niitä on ollut sijoitettuna ainakin Pohjoisen laivaston meritiedusteluilmarykmenttiin Kuolan niemimaalle Kilpajärvelle ja Tyynenmeren laivaston meritiedusteluilmarykmenttiin Korsakoviin.
Muun muassa seuraavat Iljušin Il-38-koneyksilöt ovat käytössä:Koneita on toimitettu myös Intian ilmavoimille, aluksi syyskuussa 1977 kolme kappaletta (tunnukset IN301, IN302, IN303) ja edelleen vuonna 1983, kun koneita kehitettiin uudelleen sukellusvenetorjuntaan sopiviksi, kaksi konetta lisää (tunnukset IN304 , IN305 ). Näistä koneista Intian ilmavoimien käytössä on enää kolme yksilöä, (IN301, IN303 ja IN305), 1. lokakuuta 2002 tapahtuneiden onnettomuuksien jälkeen.
Intia on ilmoittanut tilaavansa kaksi konetta lisää.
Korkkiruuvi
Korkkiruuvi on viinipullon korkin avaamiseen suunniteltu työkalu. Se koostuu kahvasta ja siihen kiinnitetystä metallisesta spiraalista. Joskus siinä voi olla vivut tai muita lisäosia. Korkki avataan kiertämällä ruuvi korkkiin ja vetämällä se ulos. Korkkiruuvi keksintönä edesauttoi merkittävästi luonnonkorkista valmistettujen korkkien yleistymistä.
Mega Man 7
Mega Man 7 on klassisen Mega Man -sarjan seitsemäs osa, joka vei sarjan 16-bittiselle aikakaudelle Super Nintendo Entertainment System -pelikonsolille. Pelin juoni oli tavallista monipuolisempi ja kaikki kahdeksan robottimestaria eivät ole heti valittavissa, vaan niitä vastaan taistellaan kahdessa 4:n mestarin vaiheessa. Sarjaan tuo syvyyttä uusi juonihahmo Bass apurinsa Treblen kanssa. Pelimukavuutta lisää salasanojen jakelu myös viimeisten kenttien välissä.Mega Man 7:sta on tehty fanin luoma 8-bittinen versio, joka muistuttaa vanhoja klassisia Mega Maneja.
Peli muistuttaa tietyssä mielessä enemmän sarjan "Game Boy"-pelejä kuin edeltäjiään NES-konsolilla. Mega Manin sprite on kuvaruudun kokoon nähden entistä suurempi, ja kuten Game Boy -peleissä, pelaaja voi kohdata vain neljä robottimestaria kerralla. Myös "Mega Man V" -Game Boy -pelistä tuttu esineiden rakentaminen on palautettu. Select-napin painaminen tasovalikossa vie pelaajan Auto-robotin työpajaan jossa pelissä ansaittuja ruuveja (bolt) voi käyttä esineiden rakentamiseen.
Pelin karkkimainen grafiikka saattoi olla Capcomin tapa erottaa kyseinen peli paljon synkemmästä "Mega Man X" -sarjasta. Tästä huolimatta monet erehtyivät aikoinaan luulemaan peliä Mega Man X 2:en jatko-osaksi, sillä se ilmestyi samana vuonna kuin Mega Man X 3.
Peli jatkuu Mega Man 6:n lopusta. Tri Wily pakenee vankilasta piilottamiensa robottien avustuksella. Mega Man yrittää pysäyttää hänet jo heti alussa, mutta päätyy kohtaamaan ennestään tuntemattoman robotin nimeltä Bass, joka yllättäen vaikuttaakin olevan suorittamassa samaa tehtävää kuin Mega Man.
Berijev A-50
Berijev A-50 "Šmel" ("Шмель") (NATO-koodi "Mainstay") on venäläinen kaukotiedustelu- ja tutkavalvontalentokone. Neuvostoliiton tutkavalvontakonekehitys alkoi 1960-luvulla, jolloin tähän tarkoitukseen kokeiltiin Tupolev Tu-95, Tupolev Tu-124 ja Tupolev Tu-126 -koneita. Berijev A-50 tuli käyttöön 1980-luvun puolivälissä. Teknisesti Berijev A-50 perustuu Iljušin Il-76 MD- ja Il-76 TD-kuljetuskoneisiin.
Koneesta on olemassa useita versioita: Berijev A-50 "Mainstay-A", Berijev A-50M "Mainstay-B" ja Berijev Aircraft 976 "Mainstay-C".
Uusin Berijev A-50E kykenee havaitsemaan monenlaisia kohteita:Lisäksi se kykenee harjoittamaan sähköistä tiedustelua 0,5 GHz - 18 GHz tutka- ja linkkitaajuuksilla sekä signaalitiedustelua 50 MHz-500 MHz radiotaajuuksilla.
1997 Le Bourget´n ilmailumessuilla Rosvoruženie allekirjoitti israelilaisen Eltan kanssa sopimuksen Taganrogski ANTK:n varusteleman Berijevin myymisestä kiinalaisille. Myöhemmin ilmeni, että kauppasumma olisi ollut 250 000 000 dollaria.
Berijev A-50U tuli käyttöön 1995 Vega Šmel-M -tutkalla. Irak on kehittänyt Iljušin Il-76:n perustalle Berijeviä vastaava tutkavalvontakonetta Thomson-CSF:n tutkaa muistuttavalla Bagdad-1-laitteistolla, mikä ei kuitenkaan onnistunut rungon alle sijoitettuna. Adnan -versiossa taas laitteisto asennettiin rungon yläpuolelle. Kolmesta Adnanista yksi tuhoutui Persianlahden sodassa.
Venäjällä Berijev A-50:iä on mm. Kamenkassa Petsamon alueella 144. erillisessä ilmarykmentissä.
Konetyyppiä käyttävät Irak, Intia ja Venäjä. Vastaavanlainen yhdysvaltalainen konetyyppi on E-3 Sentry.
Toukokuussa 2005 Turun Sanomien mukaan myös Venäjän ilmavoimien Berijev A-50 koneilla on saatettu loukata Suomen ilmatilaa. Muita medioissa mainuttuja mahdollisia ilmatilaa loukanneita konetyyppejä ovat olleet Tupolev Tu-134 ja Iljušin Il-38.
Iso tammi
Iso tammi on kalevalaisessa runoudessa esiintyvä jättimäinen, taivaan peittävä puu, maailmanpuu.
Kalevalassa iso tammi kasvaa maailmaan jo alkuaikana, kun maailmaa vielä muokataan ja luodaan. Tammi peittää kuun ja auringon, ja maailmaan tulee pimeä. Puulle etsitään kaatajaa, ja joku epäonnistuu yrittäessään. Lopulta merestä tulee pieni vaskeen pukeutunut mies, joka kasvaa jättiläiseksi ja iskee kolmella iskulla puun poikki. Taivaanvalot vapautuvat vihdoin, ja maailma on valmis. Puun taikavoimat vapautuvat ihmisten iloksi. Latvan taittaja saa iäisen taian, oksan taittaja iäksi onnen ja lehvän leikkaaja saa ikuisen lemmen.
Tammen lastut ajelehtivat merellä ja päätyvät vihdoin rantaan. Hiiden piika pikkarainen, Lapin koira rautahammas tai joku muu paha olento tekee niistä noidannuolia. Tämä yksityiskohta ei ehkä ole satunnainen, se saattaa sisältää myyttisen käsityksen aseiden alkuperästä – ne syntyvät samaan aikaan ja liittyvät samoihin kulttuurin edistysaskeliin kuin monet hyvää tuottavat asiat. Noidannuolia hoidettaessa niiden synty luetaan joskus loitsuissa ison tammen kaatoon.
Suomalaisessa mytologiassa on muitakin merkkejä maailmanpuusta. Karhunpeijaisiin liittyvä tapa nostaa karhun pääkallo puuhun on mahdollisesti ollut karhun sielun vertauskuvallinen palauttaminen maailmanpuun kautta taivaalle.
Tarusto kutsuu isoa tammea myös nimillä "tasmatammi" ja "rutimoraita". Tasma on harvinainen, ilmeisesti syrjäänien kautta turkkilaisilta jo muinoin lainautunut sana, joka tarkoittaa nuoraa ja yhdyssidettä, jollainen on esimerkiksi valjaissa. Tasmatammi on ilmeisesti tarkoittanut puuta, joka yhdistää maan ja taivaan nuoran tavoin. Rutimo taas viittaa rautaan, eli puu on raudanluja.
Timo Heikkilä tulkitsee jotkut Ukon kirves -taikaesineiden piirteet maailmanpuuhun viittaaviksi. Eräiden taivaanvalojen syntyä selittävien tarinoiden mukaan taivaanvalot ripustetaan puun oksille.
Isoksi kasvava, pitkäikäinen ja kovapuinen tammi on ollut pyhä itämerensuomalaisille ja monille Keski-Euroopan kansoille, kuten germaaneille ja kelteille. Tammen lehvien on uskottu tuottavan onnea. Tammi on myöhempänä tunnuksena merkinnyt kestävyyttä ja voimaa. Se on kansallispuun asemassa muun muassa Saksassa, Englannissa, Ranskassa, Yhdysvalloissa ja Virossa. Tammen lehvät ovat myös eräänlainen suomalaisten viime sotien veteraanien tunnus. Muinaisten lämpimämpien kausien aikana jalot lehtipuut ovat viihtyneet nykyistä huomattavasti pohjoisempana Suomessakin.
Kullervo
Kullervo on Kalevalan ja kalevalaisen kansanrunouden henkilö, jonka kohtalo on traaginen. Kullervo on kaunis mies, jolla on koreat, keltaiset hiukset.
Kullervo on Kalevala-eepoksessa Kalervo-nimisen miehen poika. Alkuperäisissä kansanrunoissa hänet kuitenkin usein kerrotaan myös Kalevanpojaksi. Kalevanpojat olivat taruston tuntemia muinaisia jättiläisiä. Lapsena Kullervo onkin väkivahva, eikä häntä saada hengiltä millään. Muusta Kalevalasta poiketen Kullervo-runon alkuperä on Inkerissä, josta sen keräsi ja toimitti Lönnrotille D. E. D. Europaeus.
Kalervo, Kullervon isä, riitaantuu Untamon suvun kanssa. Untamon miehet tulevat lopulta miekkoineen ja surmaavat Kalervon joukot ja koko suvun. Vain piikatyttö jätetään orjaksi Untamolle. Piikatyttö kuitenkin pian synnyttää Kalervon pojan. Poika pannaan töihin mutta osoittautuu niihin kelvottomaksi. Hänet yritetään tappaa, mutta siinä ei onnistuta.
Lopulta Kullervo myydään Ilmariselle. Ilmarinen lähettää Kullervon paimeneen, mutta Ilmarisen ilkeä vaimo, Pohjolan tytär, leipoo Kullervon eväsleipään kiven. Kullervo katkaisee puukkonsa, ainoan isän perintönsä, leivän kiveen ja tästä suuttuneena vannoo kostoa ja manaa karhut ja sudet lehmikarjaan ja tappamaan pahan emännän.
Kullervo pakenee. Siniviitta eukko kertoo hänelle, että hänen isänsä ja äitinsä ovatkin elossa. Kullervo löytää perheensä, mutta kuulee siskonsa kadonneen. Yrityksistä huolimatta Kullervosta ei ole tälläkään kertaa työmieheksi, mutta hänet lähetetään veron maksuun. Paluumatkalla hänen onnistuu vietellä vastaan tullut neito. Selviää, että neito on hänen kateissa ollut sisarensa. Sisko hyppää koskeen ja hukkuu. Kullervo palaa kotiinsa häpeissään.
Epätoivoinen ja itsetuhoinen Kullervo lähtee sotaretkelle Untamolaan, eikä hänen kohtaloaan sure kuin hänen äitinsä. Sotaretkellään hän saa yksi kerrallaan tiedon perheenjäsentensä kuolemasta. Tuhottuaan Untamon suvun Kullervo palaa tyhjälle kotitilalleen. Hän sanoo miekalleen sen juoneen paljon viatonta verta, ja lupaa sen saavan nyt juoda myös viallista – ja surmaa sillä itsensä.
Kullervon kuolinruno on kuuluisa. Siinä hän puhuu miekalleen kuten Macbeth tikarilleen, mutta toisin kuin Macbethin tikari, Kullervon miekka myös vastaa.
Kalervon ja Untamon sukujen taistelu on pohjimmiltaan laajalti tunnetun veljessodan myytin paikallinen muunnos. Silti se voi olla myös osittain historiallinen. Kalervon ja Untamon sukujen välisestä selkkausta koskevissa tarinoissa on tulkittu olevan kerrostumia useista todellisista eri ryhmien vastakkainasetteluista, joita on eri aikakausina ollut Suomen maaperällä.
Kullervo on ollut inspiraation lähteenä useilla säveltäjillä, taidemaalareilla ja kirjailijoilla ympäri maailman.
Kalervo
Kalervo (josta tunnettiin myös nimi Kaleva) on suomalaisessa mytologiassa esiintyvä henkilö. Kalervo on suuren suvun päämies. Suvun mainitaan asuvan Karjalassa. Untamo on Kalervon veli ja toisen suvun päämies, mutta suvut riitautuvat. Untamon suku kalastaa luvatta Kalervon erävesillä, ja Kalervo katsoo oikeudekseen viedä saaliin. Tästä syttyy sota, joka tuhoaa Kalervon suvun, lukuun ottamatta raskaana olevaa piikaa, joka myöhemmin synnyttää Kullervon.
Kalervon ja Untamon sukujen taistelu on pohjimmiltaan laajalti tunnetun veljessodan myytin paikallinen muunnos. Silti se voi olla myös osittain historiallinen. Kalervon ja Untamon sukujen välisestä selkkausta koskevissa tarinoissa on tulkittu olevan kerrostumia useista todellisista eri ryhmien vastakkainasetteluista, joita on eri aikakausina ollut Suomen maaperällä.
Untamo
Untamo on suomalaisen kansanperinteen henkilö, joka esiintyy lähinnä kahdessa roolissa, toisissa tarinoissa Kalervon eli Kalevan suvun vihollisena, toisessa taas uudisraivaajana. Untamo esiintyy Kalevalassa ensin mainitussa merkityksessä.
Untamon eli Unton nimeä arvellaan pohjautuvan germaaniseen miehen nimeen, joka saattoi muinoin olla niinkin lähellä suomalaista muotoa kuin "Undo". Untamo- tai Unto-nimisten ihmisten perusteella on nimetty paikkoja lähinnä Länsi-Suomessa. Esimerkiksi Ylistaron Untamala on saanut nimensä Untamala-nimisestä kantatalosta, jonka on perustanut joku Untamo-niminen. Kansanperinne kertoo tämän Untamon tulleen Laitilan Untamalasta.
Untamo ja Kalervo ovat saman äidin lapsia. Kalervoa kutsutaan joissain runoissa Kalevaksi, ja Kaleva(t) ja Kalevan pojat olivat tarujen muinaisia jättiläisiä. Veljekset ajautuvat erilleen. Untamon kerrotaan kasvaneen Suomessa ja Kalervon Karjalassa. Untamo on, ainakin Kalevalan mukaan, ilkeä ja ahne mies. Hän aloittaa Kalervon kanssa kiistan esimerkiksi kalavesistä, ja kiistan seurauksena syttyy sota, joka tuhoaa Kalervon suvun. Kalervon poika, josta tunnetaan nimitys Kullervo, jää kuitenkin eloon ja otetaan Untamon suvun orjaksi. Hän ei suoriudu tehtävistään, joten hänet myydään sepälle. Sepän vaimo laittaa pojan paimeneen, mutta leipoo tälle eväsleivän sisään kiven. Leikatessaan leipää Kullervo katkaisee puukkonsa ja suuttuu. Hän kiroaa pedot lehmikarjaan ja lähtee pakoon. Myöhemmin Kalevalaan valitun runoaiheen mukaan Kullervo surmaa Untamon suvun.
Kansanperinne liittää henkilöitä, joilla on Untamon tai Kalevan nimeä muistuttava nimi, eräisiin todellisiin paikkoihin lähinnä Länsi-Suomessa. Karkkulaisen kansantarinan mukaan Untamoinen tarkoittaa uudisasukasta. Karkussa on myös ollut paikka nimeltään Untamon maa. Laitilan Untamalassa kerrottiin kahden jättiläisen taistelusta, joista toinen, Un, tappoi toisen nimeltään Tan, aivan kuten Untamon suku tappaa Kalervon suvun. Länsi-Suomessa, muun muassa Kalannissa ja Laitilan Untamalassa on myös kerrottu Kalevan pojista, entisaikojen vihollisista ja jättiläisistä, jotka joutuivat pakenemaan yhä syrjäisimmille seuduille uudisasutuksen tieltä. Timo Heikkilä liittää taruaiheeseen myös jotkin kertomukset hiisistä. Esimerkiksi Sääskmäen Rapolan linnavuorella kerrotaan asuneen Hiisi-jättiläisen, joka taisteli kristittyjä ja kristinuskon levittäjää Birger Jaarlia vastaan, ja joutui lopulta pakenemaan. Toisessa kertomuksessa Rapolan linnavuorella asui kuningas Rapo, joka poikineen joutui Birger Jaarlin surmaamaksi.
Kalervon ja Kullervon sukujen taistelu on pohjimmiltaan laajalti, muun muassa germaanisista perinteistä tunnetun veljessodan myytin paikallinen muunnos. Veljessodan myyteissä veljekset perustavat erilliset sukuhaaransa (usein eri paikkoihin), ja näistä muodostuu kansoja, maita tai heimoja, jotka alkavat sotia keskenään. Pitkäaikainen vihollinenkin on koettu usein jollain tavalla sukulaiseksi, keskinäisistä välienselvittelyistä on tullut niin kiinteä osa ryhmien mytologiaa. . Silti myytti voi olla myös osittain historiallinen, sillä nämä myytit juontuvat usein todellisista ryhmien välisistä tai sisäisistä vastakkainasetteluista.
Kultaneito
Kultaneito eli kultainen nainen on ihmisen tekemä nainen tai naisen kuva tai patsas Kalevalassa ja kalevalaisissa kansanrunoissa.
Kalevalassa Seppo Ilmarinen tekee naisen hopeasta ja kullasta korvikkeeksi menetettyään puolisonsa. Nainen on kuitenkin kova ja kylmä, eikä lämmitä nukkuessa kylkeä. Opetuksena Väinämöinen valistaa, ettei pitäisi naida kullan tai hopean vuoksi, koska kulta ja hopea hohkavat kylmyyttä. Tarina kertoo, ettei täydellistä naista olekaan.
Tuonen tytti
Tuonen tytti eli tuonen piika on Kalevalan ja laajemminkin suomalaisen mytologian hahmo, joka toimii lautturina Tuonen mustan joen yli. Tuonen tytti päästää Tuonelle vain kuolleiksi uskomansa, joten elävän piti olla ovela, jos halusi päästä Tuonelle hakemaan kuolleiden ikiviisautta.
Breakout (kolikkopeli)
Breakout on Atarin vuonna 1976 julkaisema kolikkopeli, jossa tarkoitus on tuhota tiiliseinää Pong-tyylisen mailan ja pallon avulla. Pallon osuessa tiileen se kimpoaa takaisin ja tiili häviää. Pelistä tehtiin lukemattomia jäljitelmiä, joista menestynein on Taiton vuonna 1986 julkaisema "Arkanoid".
Pelimekaniikassa tapahtui kehitysaskel kun peli toi mukanaan muuttuvan pelikentän, jossa pelaajan toimilla oli näkyvä seuraus rikottujen tiilien muodossa.
Tuonen poika
Tuonen poika on Kalevalassa mainittu verinen ja koukkusorminen hahmo, joka puolustaa Tuonelaa asiattomilta tunkeilijoilta.
Tuonen poika laskee rautaverkkoja Tuonelan virtaan, ja iskee joesta nostamansa Lemminkäisen miekalla palasiksi:
Pong
Pong on yksi ensimmäisistä kaupallisista videopeleistä. Pelin kehitti ja julkaisi Atari vuonna 1972. Kyseessä on videonäytöllä pelattava pöytätenniksen tapainen kaksinpeli, jossa ruudun vasemmassa ja oikeassa laidassa ovat suorakaiteen muotoiset mailat, joilla kimmotellaan neliön muotoista ”palloa”. Peli saavutti suuren suosion, ja Atari myi kaikkiaan 19 000 Pong-peliautomaattia. Alkuperäinen laite ei ollut kotikäyttöön tarkoitettu, vaan maksullinen kolikkopeliautomaatti.
Pongin menestyksen seurauksena markkinoille tuli seuraavina vuosina kymmenittäin jäljittelijöitä. Magnavox alkoi haastaa yrityksiä oikeuteen, sillä Magnavox oikeastaan omisti patentin ”kotivideopeleihin”; yritys oli julkaissut pelikonsolinsa Odysseyn jo vuonna 1972. Atari yritti välttää oikeusjuttuja, ja maksoikin Magnavoxille pientä lisenssimaksua. Pongin suosion saattelema Atari ryhtyi kehittämään siitä kotiversiota. Pongin kotiversio julkaistiin vuonna 1975, ja siitä tuli Searsin postimyyntiluettelon myydyin kohde. Ohjaimena oli vasemmalle ja oikealle käännettävä nuppi, jolla mailaa liikuteltiin.
Pelin suosion takia siitä julkaistiin lukuisia kopioyritelmiä. Tämä johti videopelialan ensimmäiseen suurromahdukseen vuonna 1977, joka on kuitenkin tuntemattomampi kuin vuonna 1983 tapahtunut vastaava ilmiö. Tästäkin huolimatta, tapahtumaa pidetään ensimmäisen ja toisen konsolisukupolven rajaviivana.
Battlezone
Battlezone on Atarin vuonna 1980 julkaisema kolikkopeli. Peli on ensimmäinen kolmiulotteista vektorigrafiikkaa käyttänyt videopeli.
Pelaaja ohjaa omaa panssarivaunuaan tasaisessa maastossa. Tavoitteena on tuhota vihollisen panssarivaunuja, superpanssarivaunuja ja ohjuksia. Ohjaimina on kaksi ohjaussauvaa, joista toisella ohjataan panssarivaunun telaketjuja. Toisessa ohjaussauvassa on tulitusnappula. Maastossa on erilaisia geometrisiä kappaleita (muun muassa. kuutioita ja pyramideja), joiden taakse pelaaja voi suojautua ja joihin pelaaja voi myös törmätä peruuttaessaan. Ruudun yläosassa keskellä on tutka, jossa vihollispanssarivaunujen sijainti näkyy.
Näyttö on mustavalkoinen, mutta ruudun päällä on vihreä ja yläreunassa punainen muovi.
Peli on julkaistu myös kotitietokoneille kuten Apple II ja VIC-20.
Tulikipuna
Tulikipuna (tunnetaan myös muilla nimityksillä, kuten tulisoronen ja punasoronen) on Kalevalaisessa runoudessa taivaalta putoava kipinä tai tulipallo. Tulikipuna liittyy tulen syntykertomukseen, jossa jumalolento tai -olennot iskevät tulta.
Tarinan on arveltu kertovan todellisesta meteori-iskusta Viroon. Kertomus tulikipunasta on myös kansanrunouden pohjalta kootussa Kalevalassa.
Louhi on kätkenyt Auringon kiviseen mäkeen vaikeuttaakseen Väinölän elämää. Ukko ylijumala määrää uuden auringon tehtäväksi, ja iskee miekastaan kipunan. Kipuna annetaan ilman immelle, joka alkaa keriä tulikipunasta aurinkoa. Impi kuitenkin pudottaa keräsen, joka putoaa läpi kuuden kirjokannen ja yhdeksän taivaan erään Tuurin tupaan. Tuurin vaimo karkottaa taialla lapsensa tappaneen kipunan. Kipuna joutuu Aluen järveen, saaden sen kiehumaan yli äyräidensä.
Väinämöinen näkee tulikipunan putoavan, ja lähtee hakemaan kipunaa Nevanjoen takaa, saadakseen siitä tulen helpottamaan elämää pimeydessä. Aluen järvestä hän kalastaa kalan, joka on niellyt kipunan. Kipuna on sinikeräsenä, jonka Väinämöinen kehittää. Siitä syntyy punakeränen, jonka senkin Väinämöinen purkaa. Nyt löytyy vihdoin tulikipuna, mutta se karkaa, sytyttää metsänpalon, ja polttaa vielä Väinämöistäkin pahasti.
Väinämöinen menee kytevän metsäpalon luo, ottaa palavan kannonkappaleen, ja vie sen kotiinsa Väinölään. Niin saa Väinölä tulen.
Tulikipunan uskotaan liittyvän todelliseen tapahtumaan, pronssikaudella Viron Kaalijärven synnyttäneeseen meteori-iskuun. Kalevalan tulikipunan putoaminen nähtiin kaukaa, ja myös oikea meteori luultavasti näkyi ympäri Pohjoisen Euroopan. Samoihin aikoihin vallitsi pimeys, joka johtui törmäyksen aikaansaamasta pölystä. Myös Kalevalassa kerrotaan pimeydestä. Järven kuohunta ja metsäpalot viittaavat myös meteori-iskuun. Meteori-isku tapahtui Nevanjoen takana, kuten myös Kalevalan tapahtuma.
Badghisin maakunta
Badghisin maakunta on yksi Afganistanin maakunnista. Se sijaitsee maan luoteisosassa Turkmenistanin rajalla. Maakunnassa on arviolta 504 200 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 20 794 neliökilometriä. Sen tärkein kaupunki on Qal'eh-ye Naw.
Badghisin nimi tulee persian kielestä ja tarkoittaa "tuulten kotia".
Lampungin kieli
Lampung on austronesialainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään osa Lampungin provinssin asukkaista, Sumatran saarella Indonesiassa.
Lampung kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään.
Suurin osa kieltä äidinkielenään puhuvista osaa puhua myös indonesiaa.
Lampung
Lampung on provinssi Indonesiassa. Se sijaitsee Sumatran saaren eteläkärjessä. Lampungin provinssin pohjoispuolella on Bengkulun provinssin ja eteläpuolella on Sumatran ja Jaavan saarten välinen Sundasalmi, joka yhdistää Jaavanmeren ja Intian valtameren. Provinssin asukkaat puhuvat äidinkielenään muun muassa lampungia, mutta useimmat osaavat myös indonesiaa.
Provinssin asukasluku on noin 7 592 200 (vuonna 2010) ja pinta-ala 34 624 neliökilometriä. Lampungiin on muuttanut uusia asukkaita erityisesti ylikansoittuneelta Jaavalta. Alueella sattuu usein maanjäristyksiä.