Reaalikoe
Reaalikoe on yksi ylioppilastutkinnossa järjestettävistä kokeista, jossa testataan reaaliaineiden osaamisen tasoa. Reaaliaineiksi luetaan kaikki muut lukion oppiaineet paitsi kielet ja matematiikka. Nykyisin reaalikokeen aineet ovat uskonto (joko evankelis-luterilainen tai ortodoksinen), elämänkatsomustieto, psykologia, filosofia, historia, yhteiskuntaoppi, fysiikka, kemia, biologia ja maantiede, sekä uusimpana tulokkaana vuodesta 2007 lähtien myös terveystieto.
Vuosina 1921–2005 ylioppilaskirjoituksiin kuului niin kutsuttu vanha reaalikoe, jossa kaikkien reaaliaineiden tietämys mitattiin samassa koetilanteessa. Kevään 2006 uudistuksessa reaalikoe muutettiin ainereaaliksi, jossa kirjoitetaan yhdessä kokeessa vain yksi reaaliaine.
Reaalikoe on ollut osa ylioppilaskirjoituksia vuoden 1921 ylioppilastutkintoasetuksesta lähtien. Tuohon vuoteen asti ylioppilaskirjoituksiin olivat kuuluneet vain kielten ja matematiikan kokeet.
Syksyyn 2005 asti käytössä oli niin kutsuttu vanha reaalikoe. Tällöin kaikkien reaaliaineiden tietämys testattiin yhdessä kokeessa. Alkujaan kysymyksiä oli viidestä aineesta tai aineryhmästä:
Myöhemmin monen aineen aineryhmät hajotettiin historia ja yhteiskuntaoppi -ryhmää lukuun ottamatta: näin fysiikka ja kemia sekä biologia ja maantiede (-tieto) saivat täysin omat kysymyksensä, samoin kuin psykologia ja filosofia vuodesta 1996 alkaen.
Kaikkiaan kokeessa oli alkujaan noin 30, myöhemmin jopa yli 60 kysymystä, mutta vain 
kymmeneen kysymykseen oli vastattava. Kokelas valitsi vasta koetilanteessa, mihin ja minkä aineiden kysymyksiin vastaa. Ainoana rajoituksena oli, että uskontoa koskien piti etukäteen ilmoittaa, vastaako evankelisluterilaisen uskonnon, ortodoksisen uskonnon vai elämänkatsomustiedon kysymyksiin. Jokaisesta vastauksesta annettiin 0 – 6 pistettä. Poikkeuksena olivat kokeeseen vuonna 1965 lisätyt tavallista vaikeammat ns. jokerikysymykset, joita siitä lähtien oli aina yksi jokaisesta aineesta; niihin annetut vastaukset arvosteltiin asteikolla 0 – 9. Kokeessa sai myös vastata usean eri aineen tehtäviin, mikä käytännössä tarkoitti, että kokelaan valinnanmahdollisuudet olivat tällöin noin kymmenkertaiset ainereaaliin nähden. Tästä huolimatta monien reaaliaineiden osallistujien taso nousi merkittävästi uudistuksen myötä.
Uudessa reaalikokeessa kirjoitetaan vain yhden reaaliaineen koe reaalikoepäivää kohti. Ainereaaleja voi kirjoittaa korkeintaan kuusi. Reaalikoepäiviä on tutkintokertana kaksi, ja aineet on jaoteltu näille kahdelle päivälle. Jako perustuu todennäköisiin suosikkipareihin eri reaaliaineissa: esimerkiksi historian ja yhteiskuntaopin kokeet ovat eri päivinä, niin että molemmat on mahdollista kirjoittaa. Ensimmäisenä päivänä on psykologian, filosofian, historian, fysiikan ja biologian kokeet. Viikon päästä toisena ainereaalikoepäivänä on uskonnon, elämänkatsomustiedon, yhteiskuntaopin, terveystiedon, kemian ja maantieteen kokeet.
Ainereaalissa pisteytys ja tehtävien määrä vaihtelee. Tehtäviä ja vastauksia (tehtävien määrä/vastausten enimmäismäärä) on eri aineissa ylioppilastutkinnon sähköistymisen seurauksena seuraavasti: uskonto 9/5, elämänkatsomustieto 9/5, psykologia 9/5, filosofia 9/5, historia 9/5, yhteiskuntaoppi 9/5, fysiikka 11/7, kemia 11/7, biologia 11/7, maantiede 9/5 ja terveystieto 9/5. Tehtävät arvostellaan asteikolla pääsääntöisesti asteikolla 0–20 p, mutta luonnontieteissä asteikolla 0-15 p. Niin kutsutut jokeritehtävät (3 kappaletta/aine) asteikolla 0–30 p, luonnontieteissä 0-20 p. Kaikissa ainereaaleissa ensimmäinen kaikille pakollinen tehtävä arvostellaan asteikolla 0-20 p. Ainereaalin maksimipistemääräksi muodostuu täten 120 p. Jokaisessa aineessa on lisäksi oppiainerajat ylittäviä tehtäviä, joissa tarvitaan muidenkin aineiden tietoja täysien pisteiden saamiseksi. Näiden määrää ei ole ennakkoon määrätty ja kukin ainejaosto tekee päätökset kyseisten tehtävätyyppien osalta. Ainerajat ylittävät tehtävät arvostelee alustavasti kyseisen kokeen ainetta opettava aineenopettaja. Lopullisen arvostelun tekee kyseisen aineen sensori. Ainerajat ylittäviä tehtäviä ei merkitä erikseen.
Tehtävät arvostelee ensin lukion aineenopettaja, joka lähettää kokeet ylioppilaslautakunnan sensorille. Tämä tarkastaa kokeet vielä kerran ja tekee tarvittaessa muutoksia pisteytykseen. Arvosana tulee ylioppilaskokelaiden suhteellisesta pistejakaumasta (Gaussin käyrä), josta muodostetaan pisterajat. Huipputuloksia (laudatur) on vähän, vain 5% kaikista kokelaista. Vastaavasti keskitason arvosanoja (magna, cum laude, lubenter) tulee suhteellisen paljon. Jos tutkinnon pisteet jäävät alle approbaturin pisterajan, tutkinto on hylätty (improbatur). Kompensaation avulla opiskelija, joka on saanut yhdessä pakollisessa kokeessa hylätyn arvosanan, voi päästä ylioppilaaksi – tällöin muut, paremmat arvosanat kompensoivat tulosta.