Eteisvärinä
Eteisvärinä ("Fibrillatio atriorum") on hyvin tavallinen rytmihäiriö, jonka esiintyminen kasvaa iän myötä. Eteisvärinää ei pidä sekoittaa kammiovärinään, joka on aivan toinen, muutamassa minuutissa kuolemaan johtava rytmihäiriö. Eteisvärinä yleistyy 65-vuotiaasta alkaen. Yli 70-vuotiailla sitä esiintyy noin 5 prosentilla ja yli 85-vuotiaista jo yli 10 prosentilla.
Sydämen normaalissa sinusrytmissä supistuvat ensin eteiset ja heti perään samaan tahtiin sydämen kammiot. Eteisvärinässä eteiset eivät supistu normaalisti ja koordinoidusti vaan värisevät, ja myös kammioiden supistuminen on epäsäännöllistä ja ilman lääkitystä monesti liian tiheää, yleensä luokkaa 120–180 kertaa minuutissa. Ranteesta tunnustellen pulssi on nopea ja epäsäännöllinen ja osa lyönneistä tuntuu voimakkaampina ja osa heikompina.
Koska eteiset eivät eteisvärinässä supistu tehokkaasti, voi eteisten sisään muodostua verihyytymiä, jotka saattavat lähteä verenkierron mukana liikkeelle ja päätyä esimerkiksi aivoverisuoneen tukkien sen ja aiheuttaen aivoinfarktin. Tätä verihyytymän muodostumisen riskiä voidaan suuresti vähentää veren hyytymistä estävällä antikoagulantti-lääkityksellä.
Antikoagulantti-hoito estää joka vuosi 60–80 prosenttia aivohalvauksista, jonka riski ilman hoitoa on 5 prosenttia.
Hoitamattomassa eteisvärinässä sydämen supistustaajuus on normaalia korkeampi, yleensä selvästi yli 100 kertaa minuutissa. Lisäksi supistuminen on epäsäännöllistä. Tämä korkea, epäsäännöllinen syketaajuus rasittaa sydäntä ja heikentää sen supistusvoimaa. Digoksiinia käytetään hidastamaan sydämen supistustaajuus sopivalle tasolle; taajuus 60–90/min on sopiva valtaosalle potilaista.
Eteisvärinän vallitessa sydämen pumppausteho putoaa normaalista supistustoiminnan koordinoimattomuuden vuoksi. Sydämen rytmi voidaan yrittää palauttaa normaaliksi rytminsiirrolla, joka tehdään joko lääkkeellä tai sähköisesti nukutuksen aikana. Yleensä rytmi saadaankin kääntymään rytminsiirrolla normaaliksi; ongelma on vain se, että hyvin usein rytmi palautuu takaisin eteisvärinään muutaman viikon tai kuukauden kuluessa. Esimerkiksi vuonna 2002 julkaistussa suomalaisessa selvityksessä hoitotulos eli normaali sinusrytmi säilyi vuoden ajan vain 23 prosentilla potilaista, joille normaali rytmi saatiin aikaan rytminsiirrolla.
Toistuvat eteisvärinät ovat yleinen ongelma. Koska normaalirytmin pysyvyys rytmin siirron jälkeen on monesti huono, ei välttämättä ole järkevää pyrkiä kääntämään rytmiä normaaliksi aina uudelleen vaan pyrkiä sopivalla lääkityksellä hidastamaan kammioiden supistuminen alle 100:aan/minuutti. Tämän syketaajuuden vallitessa eteisvärinäpotilas voi monesti kokonaisuus huomioiden paremmin kuin tilanteessa, jossa rytmi on välillä saatu rytminsiirrolla palautumaan normaaliksi mutta sitten se taas odottamatta kääntyy eteisvärinäksi.
Viime vuosina on kehitetty eteisvärinän kirurgisia estoleikkauksia, mutta nämä leikkaukset tai verisuoniteitse tehtävät toimenpiteet eivät ole vielä rutiinikäytössä.
Yhdysvalloissa tehdyn seurantatutkimuksen mukaan yli puolessa tapauksissa taustalla oli tavallisia sydän- ja verisuonitautien riskitekijöitä, kuten korkea verenpaine, tupakointi, liikapaino, diabetes ja aiemmat sydän- ja verisuonitautioireet. Korkea verenpaine oli niistä merkittävin tekijä.