hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pikkuapollo
Pikkuapollo ("Parnassius mnemosyne") on ritariperhosiin kuuluva valkoinen perhoslaji. Suomessa lajia tavataan lähinnä Ahvenanmaan ja Lounais-Suomen runsaskukkaisilla niityillä ja Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Pikkuapollo on rauhoitettu koko Euroopan Unionin alueella.
Pikkuapollo on huomattavan kookas, valkoinen perhonen. Siipien pohjaväri on valkoinen, mutta siipisuonten kohdalla kulkee tummia juovia. Etusiiven etuosassa on nähtävissä kaksi vierekkäistä mustaa täplää. Etusiipien kärjet ovat läpikuultavat, mikä saa ne näyttämään tummilta. Takasiiven takareuna on tumma ja naaraalla on takasiivissään kaksi mustaa täplää, jotka koirailta yleensä puuttuvat kokonaan. Siipiväli on 53–62 mm. Pikkuapollo lentää hitaasti ja laskeutuu usein kukille, mutta pysyttelee koostaan huolimatta huomaamattomana kasvillisuuden seassa. Muiden apollolajien tapaan pikkuapollollakin on useita, ulkonäöltään toisistaan hivenen poikkeavia alalajeja tai muotoja. Suomesta näitä tunnetaan kolme: f. "karjala", f. "perkele" sekä f. "ugrofennica".
Suomessa tavattavista perhosista pikkuapollon voi sekoittaa lähinnä vain kaaliperhoseen, jolla ei kuitenkaan ole läpikuultavia siivenkärkiä ja siipisuonitus erottuu huonosti tai myöhemmin kesällä lentävään pihlajaperhoseen, jolta puolestaan puuttuvat tummien siivenkärkien lisäksi etusiipien tummat täplät.
Pikkuapolloa tavataan Euroopasta Keski-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Esiintyminen on paikoittaista.
Suomessa pikkuapollo on harvinainen, mutta paikoilla joilla sitä esiintyy se voi olla lukumäärällisesti runsas. Miltei kaikki nykyiset esiintymispaikat ovat Ahvenanmaalla tai Lounais-Suomessa. Uudellamaalla pikkuapolloja on istutettu lajin entiselle esiintymisalueelle Porvooseen, missä kanta on sittemmin runsastunut. Suomen sisämaan suurin esiintymä on Somerolla Häntälän notkojen perinnebiotooppialueella, joka on osa Rekijokilaakson Natura 2000 -aluetta.
Lentoaika alkaa kesäkuun alkupuoliskolla ja jatkuu kesäkuun lopulle.
Pikkuapollo on avoimien, lehtomaisten niittyjen laji. Perhosen elinympäristöjä on hävittänyt erityisesti on laidunmaiden väheneminen. Perhonen lentää päivällä ja laskeutuu usein kukille.
Luontodirektiivin nojalla pikkuapollo on rauhoitettu kaikkialla EU:n alueella. Suomessa pikkuapollo on ollut rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella jo vuodesta 1976 lähtien. Yhden perhosen korvausarvoksi on asetettu 336 euroa.
Pikkuapollo talvehtii joko munana tai pienenä toukkana.
Pikkuapollon toukka käyttää ravintokasvinaan pystykiurunkannusta ("Corydalis solida").
Tracy Middendorf
Tracy Lynn Middendorf (s. 26. tammikuuta 1970 Miami Beach, Florida) on yhdysvaltalainen televisio-, elokuva- ja teatterinäyttelijä.
Middendorf opiskeli Pickens High Schoolissa Jasperissa, Georgiassa. Vuonna 1987, kesken viimeisen vuoden, hän kuitenkin lähti Jasperista opiskellakseen draamaa Miamissa. Myöhemmin hän siirtyi SUNY Purchaseen.
Middendorfin televisioura alkoi vuonna 1992, kun hän esitti Carrie Bradya saippuaoopperassa "Päivien viemää". Sen jälkeen hän on esiintynyt sivuosissa monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Angel", "Ally McBeal", "24" ja "Beverly Hills 90210". Vuonna 2005 hän esitti huolestunutta äitiä "Housessa".
Middendorf on palkittu Ovation Awardilla roolistaan Almana Tennessee Williamsin näytelmässä "Summer and Smoke" losangelesilaisessa Fountain Theatressa vuonna 1999. Vuonna 2015 ilmestyneessä Scream-sarjassa hän näytteli Emman äitiä. Sarja on katsottavissa Netflixissä.
Middendorf on naimisissa kirjailija Franz Wisnerin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Fast Food Nation
Fast Food Nation on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Richard Linklaterin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu löyhästi Eric Schlosserin samannimiseen dokumentaariseen kirjaan. Elokuva kuvattiin Meksikossa, Texasissa ja Coloradossa. Elokuvan tuottivat Participant Productions ja Recorded Picture Company HanWay Filmsille ja BBC Filmsille.
Elokuvan ensi-ilta oli 19. toukokuuta 2006 Cannesin elokuvajuhlilla. Kaupallinen ensi-ilta sillä oli 17. marraskuuta 2006. Avausviikonloppuna se tuotti 390 000 dollaria.
Elokuvassa käytetään kuvitteellista lähestymistapaa, ei dokumentaarista, vaikka tarinan taustalla ovatkin tositapahtumat. Pääosissa ovat Greg Kinnear, Catalina Sandino Moreno, Ethan Hawke, Luis Guzman, Patricia Arquette, Kris Kristofferson, Lou Taylor Pucci, Ana Claudia Talancon, Esai Morales, Paul Dano, Wilmer Valderrama, Bruce Willis ja Avril Lavigne.
Elokuvan juoni keskittyy kertomaan pikaruokateollisuudesta kolmen näkökannan kautta. Mickey's -hampurilaisketjun varapuheenjohtaja Don Anderson (Greg Kinnear), on ketjun uuden menestystuotteen, Big One luoja ja hän saapuu tutkimaan huolestuttavan tiedon todenperäisyyttä, nimittäin yhtiön tuotteista on löydetty lehmänpaskaa, ja se tieto ei edistäisi markkinointia. Mickey'sin työntekijä Amber (Ashley Johnson) puolestaan herää elämänsä realiteetteihin, samalla kun laittomat maahanmuuttajat saapuvat coloradolaiseen pikkukylään unelmiensa perässä ja he pääsevätkin töihin hampurilaispihvejä valmistavaan tehtaaseen.
Elokuva sai vaihtelevaa palautetta kriitikoilta Yhdysvalloissa. "The New York Timesin" toimittaja Manohla Dargis sanoi Fast Food Nationin olevan ""tärkein amerikkalaisen ohjaajan tekemä poliittinen elokuva sitten Michael Mooren Fahrenheit 9/11:n.""
Toisaalta, JoBlon Berge Garabedian sanoi, että ""mikään elokuvan tarinoista ei ole kiinnostava (paitsi yksi), tarinoiden yhteyden puute on hämmästyttävän huono. Koko elokuva vaikutti peruskoulun oppitunnilta"".
Killer Queen
Killer Queen on englantilaisen rockyhtye Queenin kappale, joka ilmestyi singlenä loppuvuodesta 1974. Se nousi Britannian listan kakkossijalle ja oli yhtyeen läpimurtokappale. Laulaja Freddie Mercuryn kirjoittama kappale on albumilla "Sheer Heart Attack", kuten myös "Flick of the Wrist", joka on singlen B-puolella. Vaikuttimistaan kappaleen syntyyn Mercury on maininnut The Beatlesin alkupään tuotannon, The Beach Boysin ja sanoitusten osalta Noel Cowardin.
Queen-musikaalissa "We Will Rock You" Killer Queen on yksi tarinan päähenkilöistä ja myös esittää nimikappaleensa.
Sen sijaan, että olisi käyttänyt flyygeliä, kuten Mercuryllä oli tapana, hän äänitti kappaleen tavallisella pianolla antaakseen sille vaudevillenomaisen soinnin.
Roy Thomas Baker
Roy Thomas Baker (s. 10. marraskuuta 1946 Lontoo) on englantilainen musiikkituottaja, joka on ollut mukana tuottamassa suurta määrää suosittuja pop- ja rock-levyjä 1970-luvulta saakka.
Albumeja, joiden osatuottajana Baker on toiminut:
Laukaansuu
Laukaansuu () on taajama ja kunta Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Laukaanjoen alajuoksulla, lähellä Suomenlahtea. Sen osia ovat Lenryba (ven. Ленрыба), Lesnoi (Лесной), Ostrov (Остров) ja Sudoverf (Судоверфь). Kaikkiaan taajamassa on noin 2 400 asukasta.
Laukaansuusta on rautatieyhteys Kattilan kautta Pietariin ja Veimariin. Kalanjalostusteollisuus on alueen merkittävä työllistäjä.
Laukaansuun kunta käsittää Laukaanjoen alajuoksun lisäksi sen länsipuolella sijaitsevan Kurkolanniemen. Kuntaan kuuluvat kylät: Hakaja, Joenperä, Kaipaala, Kiiskala, Kirjamo, Konnu, Luutsa, Pärspää, Rajo (Межники, "Mežniki") ja Vipiä sekä Kurkulan, Preobraženkan (Преображенка) ja Laukaansuun aseman asutukset. Yhteensä kunnassa on noin 2 900 asukasta.
Varsinainen Laukaansuun kylä, Ostrov, mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Kunta on inkerinsuomalaisten, inkerikkojen ja vatjalaisten perinteistä asuinaluetta. Nykyään venäläisiä on 81 % väestöstä. Suomalaisia asuu Hakajan, Kiiskalan, Kirjamon, Konnun ja Vipiän kylissä sekä Laukaansuun taajamassa. Vipiän kylässä pidetään inkerinsuomalaiset kyläjuhlat elokuussa. Inkerikkoja on Pärspäässä, ja Joenperän ja Luutsan kylissä puhutaan vielä inkeroisvaikutteista vatjan kieltä.
Kunnassa sijaitsee Kurkolanniemen rauhoitusalue. Joenperässä on ortodoksinen kirkko ja Konnun kylässä luterilainen rukoushuone. Suurin osa alueesta on rajavyöhykettä, jolle pääsyyn tarvitaan lupa.
Kunnan päämies on Eino Säkki, kuntahallinnon päämies Vladimir Zjabkin.
Laukaansuun satama on yksi Venäjän tärkeimpiä satamia. Laukaansuun satamassa työskentelee nykyään noin 2 500 henkeä. Vuoteen 2015 mennessä työntekijämäärän odotetaan kasvavan 10 000:een. Työntekijöitä varten sataman tytäryhtiö OAO Portžilstroi rakentaa uuden kaupungin Laukaansuun taajaman ja Joenperän kylän alueelle. Suunnitelmien mukaan kaupungin asukasluku on 12 500 henkeä vuonna 2010 ja 34 500 vuonna 2025. Alkuperäisväestön odotetaan tuolloin muodostavan vain 7 % kaupungin asukasmäärästä. Laukaansuun kunnanvaltuusto hyväksyi uuden kaupungin yleissuunnitelman marraskuussa 2007.
Mark Greenway
Mark "Barney" Greenway (s. 13. heinäkuuta 1969 Ketteringissä) on brittiläinen grindcore/death metal -vokalisti, joka on toiminut bändeissä kuten Napalm Death, Extreme Noise Terror ja Benediction.
Hänet tunnetaan parhaiten matalista death metal -örinöistä sekä aktiivisesta lavaperformanssista. Hänen vokalisointinsa esikuvana on Kam Lee, Mantas-nimisen yhtyeen vokalisti. Mantasista tuli myöhemmin Death.
Greenwayn tiedetään myös olevan PETAn kannattaja ja hän on ollut kasvissyöjä 14-vuotiaasta asti. Hän on useaan otteeseen niin sanoituksissa kuin haastatteluissakin ilmaissut uskonnonvastaisia, anti-konservatiivisia ja anti-fasistisia mielipiteitä sekä sanonut kannattavansa demokratiaa.
Alexander von Humboldt
Vapaaherra Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt (14. syyskuuta 1769 Berliini – 6. toukokuuta 1859 Berliini) oli preussilainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän oli preussilaisen ministeri, filosofi ja kielitieteilijä Wilhelm von Humboldtin nuorempi veli. Humboldtin teos kasvimaantieteestä oli eliömaantieteen perusteoksia.
Humboldtin isä oli Alexander Georg von Humboldt, joka oli majuri Preussin armeijassa ja kuului huomattavaan pommerilaiseen sukuun. Alexander von Humboldt avioitui 1766 Maria Elizabeth von Colombin kanssa. Colomb oli paroni von Holweden leski. Perheeseen syntyi kaksi poikaa, joista toinen oli Alexander.
Humboldt opiskeli Frankfurtin ja Göttingenin yliopistoissa sekä Freibergin kaivosakatemiassa. Hänen ajatuksiinsa vaikutti suuresti geologi Abraham Gottlob Werner. Nuorena hän työskenteli Preussin kaivoshuollossa. 1790 hän vieraili Pariisissa Georg Forsterin kanssa. Vuodesta 1796 alkaen hän oli taloudellisesti riippumaton tutkija. Hän jatkoi opintojaan Jenassa ja tapasi muun muassa Goethen ja Schillerin.
Humboldt oli nykyaikaisen maantieteen uranuurtajia. Hän tutki myös maamagnetismia, meteorologiaa, klimatologiaa ja geologiaa.
Humboldt matkusteli vuosina 1799–1804 Latinalaisessa Amerikassa yhdessä kasvitieteilijä Aimé Bonplandin kanssa ja tutki sekä kuvaili aluetta ensimmäisenä tieteellisestä näkökulmasta. Hän kirjoitti matkaa käsittelevät kuvauksensa valtavaksi kirjasarjaksi 21 vuoden aikana. Hän oli ensimmäisiä, joka ehdotti, että Atlanttia reunustavat maa-alueet ovat aikoinaan olleet yhdessä, etenkin Etelä-Amerikka ja Afrikka. Myöhemmin hän pyrki viisiosaisessa teoksessaan "Kosmos" yhdistämään eri tiedonaloja. Humboldt oli yhteistyössä muiden tieteilijöiden kanssa, kuten Joseph-Louis Gay-Lussac, Justus von Liebig, Louis Agassiz ja Matthew Fontaine Maury.
Humboldt nimesi useita lintulajeja, muun muassa kolumbiankaklattajan ("Ortalis garrula") ja rasvakehrääjän ("Steatornis caripensis"). Hänen kunniakseen on nimetty ainakin perunpingviini ("Spheniscus humboldti").
Humboldt ei mennyt naimisiin, eikä hänellä tiettävästi ollut lapsia. Koska hän tuhosi kaiken kirjeenvaihtonsa, ei ole varmaa dokumentointia hänen sukupuolisesta suuntautumisestaan, mutta aikalaisten mukaan hän oli homoseksuaali. Hänellä tiedetään olleen vain kaksi rakkaussuhdetta naisen kanssa, ohjaajansa Marcus Herzin vaimoon ja Pauline Wieseliin vuonna 1808 Pariisissa.
Viktorija Stjopina
Viktorija Ivanivna Stjopina () (s. 21. helmikuuta 1976 Zaporižžja) on ukrainalainen korkeushyppääjä.
Stjopina sijoittui kuudenneksi Lissabonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1994. Hän jäi Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 karsinnassa ilman tulosta. Vuonna 1996 hän voitti Ukrainan-mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Atlantan olympialaisissa. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän oli seitsemäs. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän sijoittui korkeushypyssä seitsemänneksi tuloksella 196 cm. Hän voitti samana vuonna lisäksi Ukrainan-mestaruuden. Vuonna 2003 hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän hyppäsi yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli kolmas Euroopan sisäratojen cupissa, kahdeksas Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ja voitti Ukrainan mestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiapronssia ennätystuloksellaan 202 cm. Kauden lopussa hän oli toinen . Vuonna 2005 hän voitti Ukrainan sisäratojen mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän oli seitsemäs Helsingin MM-kisoissa ja viides . Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän oli seitsemäs. Hän voitti 2008 Ukrainan-mestaruuden, oli toinen Euroopan cupissa ja sijoittui 12:nneksi Pekingin olympialaisissa. Hän voitti Ukrainan ulkoratamestaruuden 2009 ja 2010 sekä sijoittui Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 kuudenneksi. Vuonna 2011 hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa, mutta karsiutui Daegun MM-kilpailuissa. Vuonna 2012 hän voitti Ukrainan hallimestaruuden ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa.
Sailor (vuoden 1991 albumi)
Sailor on Sailor-yhtyeen studioäänite, joka julkaistiin huhtikuussa 1991. Alkuperäisjäsenten edellisestä yhteisestä albumista "Hideawaysta" oli kulunut jo 13 vuotta. Uudelta levyltä julkaistu single "La Cumbia" oli Belgiassa parhaimmillaan kuudentena ja Alankomaissa TOP 40:ssä 9 viikkoa ja parhaimmillaan se oli myös kuudes. Saksassa TOP 40:ssä kyseinen single oli #25. Myös single "The Secretary" oli Saksassa parhaimmillaan seitsemäs. Levy-yhtiönä oli Saksalainen BMG, joka halusi ehdottomasti hitit "Girls, Girls, Girls" ja "A Glass of Champagne" levylle nykypäivän versioina.Single "Cumbia" on ensimmäinen versio "La Cumbia" -kappaleesta, vaikkakin ne musiikillisesti eroavat huomattavasti toisistaan. Julkaistu c-kasettina, LP-levynä ja CD-levynä (RCA MC/LP/PD 74996). Vuonna 1994 julkaistu kokoelma-cd "Hits & Higlights" sisältää kaikki "Sailor"-albumin kappaleet, sekä kappaleet "Precious Form", "Street Lamp", "It Takes 2 to Tango", "Latino Lover", "Marinero" ja "Mambo Loco" vuoden 1992 "Street Lamp"-levyltä.
Anna Rogowska
Anna Rogowska (s. 21. toukokuuta 1981 Gdynia) on puolalainen seiväshyppääjä ja seiväshypyn maailmanmestari.
Rogowska kilpaili 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa, mutta karsiutui tuloksella 420. Myöhemmin samana vuonna hän oli Münchenin EM-kisoissa seitsemäs hypättyään 430. Hän voitti Puolan alle 23-vuotiaiden mestaruuden 2002 ja 2003. Hän sijoittui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 kuudenneksi tuloksella 435. Myöhemmin samana vuonna hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hypättyään 435. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän hyppäsi seitsemänneksi tuloksella 445. Vuonna 2004 Rogowska sijoittui seitsemänneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ja voitti olympiapronssia Ateenan olympialaisissa tuloksella 470. Kauden lopussa hän oli kolmas.
Rogowska voitti 2005 sisäratojen EM-hopeaa Madridissa hypättyään 475. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin sekä sijoittui kuudenneksi Helsingin MM-kisoissa ja seitsemänneksi . Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. 2007 hän voitti sisäratojen Puolan-mestaruuden ja EM-pronssia tuloksella 466 sekä sijoittui kahdeksanneksi Osakan MM-kilpailuissa. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän oli kuudes, Euroopan cupissa toinen ja Pekingin olympialaisissa kymmenes.
Rogowska voitti Berliinissä 2009 maailmanmestaruuden tuloksella 475, kun ennakkosuosikki Jelena Isinbajeva jäi ilman tulosta. Hän voitti samana vuonna ensimmäisen ulkoratojen Puolan-mestaruutensa aikuisten sarjassa. hän oli neljäs. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai pronssia tuloksella 470. Hän voitti myös Puolan hallimestaruuden ja oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailussa. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Pariisissa 2011 kaikkien aikojen kolmanneksi parhaalla tuloksella 485. Hän voitti samana vuonna Puolan hallimestaruuden ja Euroopan joukkuemestaruuskilpailut. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui kymmenenneksi.
Rogowska voitti Puolan hallimestaruuden 2012, mutta jäi Lontoon olympialaisten loppukilpailussa ilman tulosta. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän sai hopeaa tuloksella 467.
Vähäjoki (Turku)
Vähäjoki (yläjuoksulla nimenä myös Paattistenjoki) on joki Turussa. Joki saa alkunsa Turun Paattisista ja laskee Aurajokeen Maarian kirkon luona. Joki virtaa alajuoksullaan Maarian kaupunginosassa, ja sen varrelle on padottu vedenottoa varten 74 hehtaarin Maarian allas, joka on myös Aurajoen vesistöalueen toiseksi suurin järvi.
Vähäjoen valuma-alueen pinta-ala 105,86 km². Joen vedenlaatu on pääosin samanlainen kuin Aurajoen ja vedenlaatua tutkitaan säännöllisin väliajoin. Joen vedenlaatu on viime vuosina ollut pääosin tyydyttävää tai välttävää. Vähäjoen sivu-uomia ovat Topinoja ja Piipanoja.
Koroistenniemen muinainen linnake ja piispanistuin rakennettiin juuri Aurajoen ja Vähäjoen risteyskohtaan. Nykyisin paikalla on raunioita sekä valkoinen risti muistomerkkinä paikalla sijainneesta kirkosta.
Lastensairaala
Lastensairaala on sairaala, joka keskittyy hoitamaan kasvuikäisiä. Erilliset lastensairaalat yleistyivät 1900-luvulla, kun lasten sairaanhoito erikoistui omaksi lääketieteen haarakseen. Tyypillisesti lastensairaalassa kiinnitetään enemmän huomiota potilaiden psykososiaaliseen puoleen: vanhempien vierailuja helpotetaan ja pitkäaikaispotilaat voivat saada kouluopetusta.
Suomen ensimmäinen lastensairaala, nykyinen Lastenklinikka, perustettiin Helsinkiin vuonna 1893. Se hoitaa potilaita keskosista 16-vuotiaisiin, joskus 18-vuotiaisiin, asti. 1900-luvun alkupuolella lastensairaaloita perustettiin muihin suuriin kaupunkeihin, muun muassa Tampereelle. Tietyt hoidot, kuten syöpäpotilaiden kantasolusiirrot ja vaativa lasten sydänkirurgia, on kuitenkin keskitetty koko maassa Helsingin Lastenklinikalle.
Uutta Lastensairaalaa jo vanhentuneeksi käyneen Lastenklinikan tilalle alettiin rakentaa 26. elokuuta 2014 Helsingin Meilahteen, ja sen pitäisi valmistua syksyllä 2018. Lastensairaalan 160 miljoonan rakennuskustannuksista 30 miljoonaa euroa on kerätty lahjoituksin.
Turun tuomiokapituli
Turun tuomiokapituli on Turkuun vuonna 1276 perustettu tuomiokapituli. Turun tuomiokapitulin tehtävänä on hoitaa Turun arkkihiippakunnan hallintoa ja toimintaa.
Tuomiokapitulin jäseninä ovat pysyvästi Turun arkkipiispa sekä Turun hiippakunnan piispa. Lisäksi tuomiokapituliin kuuluu tuomiorovasti, lakimiesasessori ja hiippakuntadekaani. Pappisasessorit valitaan kerrallaan kolmeksi vuodeksi. Lisäksi hiippakuntavaltuusto valitsee toimikaudekseen maallikkojäsenen tuomiokapituliin. Hiippakuntavaltuuston puheenjohtajalla on tuomiokapitulin istunnoissa puhe- ja läsnäolo-oikeus.
Turun tuomiokapitulin istunnoissa piispa toimii puheenjohtajana silloin, kun asia koskee kummankin piispan vastuualueita ja silloin, kun on kysymys hänen ensisijaisen vastuualueensa 70 seurakunnasta. Arkkipiispan puheenjohdolla käsitellään hänen vastuualueensa 19 seurakuntaa koskevat asiat. Varapuheenjohtajana toimii tuomiorovasti.
Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli on vanhin Suomessa edelleen toimiva virasto. 1400- ja 1500-luvuilla toimineen tuolloin Suomen ylimmän oikeusasteen Turun maaoikeuden jäsenistöön tuli kuulua Turun tuomiokapitulin edustaja.
Tor Jungman
Tor Jungman (s. 1952) on suomalainen urheilu- ja terveysvaikuttaja.
Suomen Sydänliiton pääsihteeri, sosiaalineuvos Tor Jungman on koulutukseltaan liikuntatieteiden maisteri (Jyväskylän yliopisto 1976). Lisäksi hän on muun muassa suorittanut Liikuntahallinnon tutkinnon (LHT, Suomen urheiluopisto), Urheiluopistohallinnon tutkinnon sekä Sosiaali- ja terveysjohtamisen PD-tutkinnon (Tampereen yliopisto).
Jungmannin työura on vahvasti suomalaisessa ja myös kansainvälisessä järjestötyössä. Hän aloitti Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) tutkimussihteerinä 1975. Saman järjestön suunnittelupäällikkö ja johtoryhmän jäsen hänestä tehtiin 1979 ja Urheiluosaston päällikkö 1981. Suomen jääkiekkoliiton toimitusjohtajana Jungman toimi 1984–86, mistä tehtävästä hän siirtyi Vuokatin urheiluopiston apulaisrehtoriksi 1986 ja vuonna 1990 rehtoriksi. Suomen Sydänliiton toiminnanjohtajaksi (nyk. pääsihteeri) Jungman valittiin 1998.
Jungman on ollut muun muassa Valtion liikuntatieteellisen toimikunnan ja -neuvoston jäsen, Liikuntatieteellisen Seuran työvaliokunnan ja hallituksen jäsen, Suomen Olympiakomitena valmennusvaliokunnan jäsen,Suomen kuntourheiluliiton hallituksen jäsen, Jääkiekon SM-liigan hallituksen jäsen, SVUL:n Kainuun piirin varapuheenjohtaja, Pohjois-Suomen liikunnan sekä Kainuun liikunnan hallituksen jäsen,Urheiluopistojen yhdistyksen puheenjohtaja, KKI-projektin johtoryhmän jäsen, Sosiaali- ja terveysjärjestöjen yhteistyöyhdistyksen YTY:n hallituksen jäsen, Terveyden edistämisen keskuksen hallituksen jäsen,Sosiaali- ja terveysturvan keskusliiton hallituksen varapuheenjohtaja, Raha-automaattiyhdistyksen hallituksen varapuheenjohtaja, Suomen Kansanterveysyhdistyksen hallituksen varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja. Kansainvälisiä tehtäviä on ollut muun muassa Interskin hallituksessa, Skiing at schools and universities hallituksessa ja European Heart Networkin hallituksessa.
Jungman on edelleen muun muassa SOSTE Suomen sosiaali- ja terveys ry:n hallituksen puheenjohtaja, Sydäntutkimussäätiön ja Sydänsäätiön hallituksen jäsen,Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen sydän- ja verisuonisairauksien ja diabeteksen asiantuntijaryhmän jäsen, Kansanterveyden neuvottelukunnan jäsen,KASTE II:n valtakunnallisen ohjausryhmän jäsen, Suomen Kansanterveysyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja ja Kuntoutussäätiön hallituksen jäsen.
Råneå
Råneå (suomeksi "Rauna", joskus "Rooneo") on taajama, seurakunta ja entinen kunta Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Nykyisin nämä kuuluvat Luulajan kuntaan, mutta osa aiemmasta Råneån seurakunnasta kuuluu Bodenin kuntaan.
Råneån taajamassa on nykyään 1 912 asukasta. Taajama sijaitsee Perämeren rannalla Raunajoen (ruots. "Råne älv") suistossa. Taajaman asukasluku on ollut suurimmillaan noin 2 400 henkeä vuonna 1980. Taajamassa sijaitsivat aikaisemmin saha ja kenkätehdas.
Råneån seurakunta muodostettiin vuonna 1642 erottamalla se Luulajan seurakunnasta. Vuosina 1927–1962 seurakunta oli jaettuna "Råneå nedre" ja "Råneå övre" -nimisiin kirkonkirjapiireihin (ruots. "kyrkobokföringsdistrikt"). Kirkonkirjapiireistä luovuttiin vuonna 1962, kun Råneå övre erosi omaksi Gunnarsbynin seurakunnaksi.
Råneån kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1857 ja Gunnarsbynin seurakunnan kirkko vuonna 1928. Vuoden 2011 lopussa Råneån seurakunnan asukasluku oli 4 030 henkeä ja Gunnarsbynin 667 henkeä.
Råneån pitäjä perustettiin vuonna 1642 erottamalla se Luulajan pitäjästä. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa kirkolliset asiat siirrettiin Råneån seurakunnalle ja maalliset asiat Råneån maalaiskunnalle. Vuonna 1969 kunta jaettiin, kun Gunnarsbynin seurakuntaa vastannut alue liitettiin nykyiseen Bodenin kuntaan ja jäljelle jääneen Råneån alue nykyiseen Luulajan kuntaan. Råneån kunnan pinta-ala oli 2 173,50 neliökilometriä, josta maa-alueita oli 2 022,40 neliökilometriä. Vuonna 2000 entisen kunnan alueella asui 5 152 asukasta. Råneån ja Gunnarsbynin väkilukujen perusteella asukkaita oli 4 697 henkeä vuonna 2011.
Gunnarsbynin alueen lisäksi kuntaan kuuluivat taajaman ympärillä sijainneet kylät:
LOA
LOA () on yleisesti käytetty termi tarkoittamaan laivan tai veneen rungon enimmäispituutta.
Toinen käytetyistä pituuden mitoista on LWL () eli rungon vesilinjan pituus. Usein LWL on käytännöllisempi mitta kuin LOA – esimerkiksi arvioitaessa aluksen suorituskykyä.
New Yorkin kaupungintalo
New Yorkin kaupungintalo () on rakennus New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Rakennuksessa sijaitsee New Yorkin kaupunginvaltuusto ja pormestarin toimisto. Se on Yhdysvaltain vanhin kaupungintalo, jossa yhä edelleen toimii sen alkuperäiset hallinnolliset elimet.
Kaupungintalo rakennettiin vuosina 1803–1812. Sen suunnittelivat arkkitehdit John McComb Junior ja Joseph Francois Mangin, joiden ehdotus oli voittanut rakennuksesta vuonna 1802 järjestetyn arkkitehtikilpailun. Arkkitehdit joutuivat kuitenkin muuttamaan ehdotustaan kustannusten aisoissa pitämiseksi. Arkkitehdit muun muassa pienensivät rakennuksen kokoa. Lisäksi vastoin alkuperäistä suunnitelmaa ainoastaan rakennuksen etujulkisivu verhoiltiin Massachusettsin marmorilla, kun takaosan verhoilumateriaalina käytettiin ruskeaa hiekkakiveä. Vuosina 1954–1956 julkisivut uudelleenverhoiltiin Alabaman kalkkikivellä.
15. lokakuuta vuonna 1966 kaupungintalo lisättiin Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisteriin ("National Register of Historic Places", NRHP).
Natalie Babbitt
Natalie Babbitt (18. heinäkuuta 1932 Dayton, Ohio – 31. lokakuuta 2016 Hamden, Connecticut) oli yhdysvaltalainen lastenkirjojen kirjoittaja ja kuvittaja. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu "Tuck Everlasting" (1975), josta on tehty kaksi elokuvaa.
Hän asui Rhode Islandissa, ja hänellä oli mies Samuel Fisher Babbitt, kolme lasta ja kolme lastenlasta. Ensimmäisen kirjansa "The Forty-ninth Magician" hän teki vuonna 1966 yhdessä aviomiehensä kanssa niin että mies kirjoitti tekstit ja Natalie Babbit piirsi kuvat. Myöhempiin kirjoihinsa hän myös kirjoitti tekstin.
J. R. Bailey
James Ralph Bailey (1932–1980) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -musiikin laulaja-lauluntekijä. Hän toimi vuosina 1956–1972 The Cadillacs -yhtyeen jäsenenä ja aloitti vuonna 1968 soolouran. Hän sai omissa nimissään vuosien 1968–1975 välisenä aikana viisi R&B-hittisingleä, joista suurin menestys oli "After Hours" (#29, 1973). Hän toimi lisäksi lauluntekijänä muille esittäjille; hänen käsialaansa ovat muiden muassa hitit "Everybody Plays the Fool" (The Main Ingredient) ja "Love, Love, Love" (Donny Hathaway).
Sabin Bălașa
Sabin Bălașa (17. kesäkuuta 1932 Dobriceni – 1. huhtikuuta 2008 Bukarest) oli romanialainen nykytaidemaalari. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluvat laajamittaiset freskot, jotka koristavat mm. Iașin yliopistoa.
Bălașalta tilattiin 1970-luvulta Nicolae Ceaușescun ja Elena Ceaușescun muotokuvat. Hän syytti kesäkuussa 2005 ranskalaista "Le Mondea" toisen taiteilijan maalauksen väittämisestä hänen teoksekseen.
Maryland State House
Maryland State House on Yhdysvaltain osavaltion Marylandin parlamenttirakennus, Maryland General Assemblyn istuin. Se sijaitsee osavaltion pääkaupungissa Annapolisissa ja edustaa niin kutsutun Yrjöjen aikakauden arkkitehtuuria.
Nykyinen State House, järjestyksessään kolmas paikalla, rakennettiin vuosina 1772–1779 arkkitehti Joseph Horatio Andersonin piirustusten pohjalta. Rakennustöitä pitkitti Yhdysvaltain vapaussota. Rakennuksen kupoli rakennettiin myöhemmin, vuosina 1785–1788. Arkkitehti Joseph Clarkin suunnitteleman kupolin sisätilat valmistuivat lopullisesti kuitenkin vasta vuonna 1797.
Vuoden 1783 marraskuun 26. päivästä vuoden 1784 kesäkuun 3. päivään asti Annapolis toimi Yhdysvaltain pääkaupunkina. Maryland State House toimi tuona aikana Yhdysvaltain kongressitalona. Vuonna 1966 se lisättiin Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisteriin ("National Register of Historic Places"). Rakennus on myös Yhdysvaltain vanhin osavaltion parlamenttirakennus, joka on edelleen lainsäädäntökäytössä.
Ghum
Ghum tai Ghoom () on pieni vuoristopaikkakunta Intian Länsi-Bengalin osavaltion pohjoisosassa. Kaupunki on Darjeelingin rautatien varrella, ja sen 2 258 metrin korkeudessa oleva rautatieasema Intian korkeimmalla sijaitseva rautatieasema.
Ghumissa on myös muutamia buddhalaisia luostareita, joista Yogachoeling Gompa eli Ghumin luostari on kuuluisin. Luostari sijaitsee aivan rautatieaseman lähellä . Ghumin luostarissa on mm. 4,8 metriä korkea Maitreya Buddhan patsas .
Sinisäppikala
Sinisäppikala ("Odonus niger") on trooppisilla merillä elävä sinisävyinen kala.
Sinisäppikala kasvaa noin 40 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, sininen, ja pyrstö lyyramainen. Pää on vaaleamman sininen kuin vartalo, ja evissä on vaaleansininen takareuna. Sen etuhampaat ovat punasävyiset.
Sinisäppikala elää luonnossa Indopasifisen merialueen koralliriutoilla. Sen levinneisyysalue ulottuu Punaiseltamereltä Etelä-Afrikan Durbaniin, sieltä Marquesassaarille, Japanin eteläosaan, Australian Isolle valliriutalle ja Uuteen-Kaledoniaan asti.
Sinisäppikala on säppikalaksi suhteellisen rauhallinen. Se ei syö koralleja, mutta riutta-akvaarion sienieläimet ja muut pieneliöt ovat vaarassa sen seurassa. Samassa akvaariossa voi pitää useampia yksilöitä, jos ne hankitaan yhtaikaa. Kala on aluksi arka, mutta muuttuu vähitellen rohkeammaksi. Sille on syytä hankkia kivinen luola pakopaikaksi. Itsevarma säppikala voi puraista akvaarionhoitajan kättä.
Sinisäppikala syö luonnossa eläinplanktonia.Akvaariossa sitä ruokitaan lihapitoisella ruoalla, jota suositellaan annettavaksi kolme kertaa päivässä.
László Kovács (elokuvaaja)
László Kovács (14. huhtikuuta 1933, Budapest – 21. heinäkuuta 2007, Beverly Hills) oli unkarilainen elokuvaaja.
Kovács oli unkarilaissyntyinen elokuvaaja, joka teki uransa Yhdysvalloissa. Hän vastasi muun muassa elokuvien "Easy Rider" (1969), "Paperikuu" (1976), "Haamujengi" (1984) ja "Kopiomurhaaja" (1995) kuvauksesta.
Laforan tauti
Laforan tauti on epilepsian harvinainen perinnöllinen muoto, joka alkaa tyypillisesti oireilla vasta murrosiän kynnyksellä. Sairaus aiheuttaa kouristuksia, nopeasti etenevää dementoitumista ja lisäoireina esimerkiksi ataksiaa ja näköaistiin liittyviä oireita. Sairaus on nimetty 1900-luvulla vaikuttaneen espanjalaisen neuropatologin mukaan.
Edetessään Laforan tauti johtaa lopulta kuolemaan yleensä teini-iässä tai pian sen jälkeen. Parantavaa hoitoa ei toistakseksi tunneta, mutta kouristukset ovat ainakin taudin alkuvaiheissa lievitettävissä antiepileptisellä lääkityksellä. Sairaus periytyy autosomissa. Oireet aiheuttaa glukoosin (Laforan kappaleiden) kertyminen mm. neuroneihin ja maksasoluihin.
Laforan tautia esiintyy yhtäläisesti miehillä ja naisilla, mutta maailmanlaajuisesti se on hyvin harvinainen. Yleisin sairaus on Etelä-Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän maissa Välimerellä.
Chad Donella
Chad Donella (s. 18. toukokuuta 1978 Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Final Destination, The Long Kiss Goodnight ja Disturbing Behavior. Lisäksi hän on mukana TV-sarjoissa Smallville ja Salaiset kansiot.
Ashley Eden
Sir Ashley Eden, KCSI, CIE (13. marraskuuta 1831 – 8. heinäkuuta 1887) oli englantilais-intialainen virkamies ja diplomaatti.
Eden nimitettiin vuonna 1860 Bengalin hallituksen ministeriksi, minkä ansiosta hänellä oli myös paikka lainvalmistelukunnassa. Vuonna 1861 hän neuvotteli poliittisena edustajana Sikkimin kuninkaan kanssa rauhansopimuksen. Sikkimin neuvotteluiden onnistumisen ansiosta Eden lähetettiin samantapaiselle matkalle Bhutaniin. Armeijan joukkojen saattaman Edenin vaatimuksiin ei kuitenkaan suostuttu ja sopimuksesta muodostui erittäin suosiollinen bhutanilaisille. Tämä johti siihen, että Intian hallitus kiisti sopimuksen voimallisuuden ja julisti sodan Bhutania vastaan.
Vuonna 1871 Eden valittiin Brittiläisen Burman ensimmäiseksi siviilikuvernööriksi. Hän oli Burmassa kuusi vuotta, kunnes hänet nimettiin vuonna 1877 Bengalin varakuvernööriksi. Vuonna 1878 Eden sai Intian tähden ritarikunnan ritarikomentajan arvonimen. Vuonna 1882 hän erosi varakuvernöörin virastaan ja palasi Englantiin. Hän liittyi Intian ulkoministeriövaltuustoon, jossa toimi aina kuolemaansa asti. Edenille pystytettiin hänen eroamisensa jälkeen patsas Kalkuttaan muistoksi hänen onnistuneelle hallinnolleen Bengalissa.
Miklós Jancsó
Miklós Jancsó [miklo:š jantšo:] (29. syyskuuta 1921 Vác – 31. tammikuuta 2014 Budapest) oli unkarilainen elokuvaohjaaja.
Jancsó nosti 1960-luvulla unkarilaisen elokuvan kansainväliseen maineeseen. Hänen kaikki elokuvansa käsittelevät historiallisia aiheita: niiden tapahtumat sijoittuivat Unkarin ja Itävalta-Unkarin kapinavuosiin sekä ensimmäiseen ja toiseen maailmansotaan.
Jancsón elokuvissa on runsaasti pitkiä, cinemascopena kuvattuja ottoja. Kamera seuraa etualalla käveleviä ihmisiä, zoomaa välillä pienen pieniin erikoislähikuviin ja vetäytyy sitten valtaviin laajakulmakuviin. Jancsón elokuvat muistetaankin erityisesti panoraamaotoista, joissa pienet ihmiset seisovat vasten avaraa unkarilaista pustaa – näkymää kutsutaan jancsólaiseksi maisemaksi. Jancsó vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla vuonna 2002.
Jancsón ohjaamia elokuvia ovat muun muassa "Miehet ilman toivoa" (1966), "Punaiset ja valkoiset" (1967), "Hiljaisuus ja huuto" (1967), "Punainen psalmi" (1972) ja "Ihmisten paheet" (1976).
Ace Combat Zero: The Belkan War
Ace Combat Zero: The Belkan War (エースコンバット・ゼロ　ザ・ベルカン・ウォー, "Ēsu Konbatto Zero Za Berukan Wō", euroopassa "Ace Combat: The Belkan War") on Namco-peliyhtiön PlayStation 2 -pelikonsolille suunnittelema lentopeli. Videopeli on "Ace Combat"-pelisarjan kuudes osa. Peli sijoittuu vuoteen 1995 eli viisitoista vuotta aikaisempaan ajankohtaan kuin edeltävä "".
Ace combat zero: The Belkan war on lentopeli, joka kertoo vuonna 1995 käydystä kuvitteellisesta sodasta Belkan ja tämän naapurimaiden kanssa. Pelissä on valittavana 36 erilaista lentokonetta, joilla on kaikilla omat heikkoudet, vahvuudet, erikoisaseet ja muuta vastaavaa. Pelissä on useita kuuluisia lentokoneita kuten F-14 tomcat, F-15 eagle, F-16 fighting falcon, F-15 hornet, F-22 raptor, A-10 warthog, ja monia muita lentokoneita sekä kolme kuvitteellista lentokonetta. Helikoptereilla tai pommikoneilla ei voi lentää, mutta vihollisella Belkalla on niitä. Pelin päähahmo kuuluu Galm -nimiseen lentueeseen, jossa hänen ensimmäinen siipimies on Larry Foulke, eli "solowing Pixy". Pixy salaperäisesti hyökkää kahdennessatoistannessa tehtävässä pelin päähahmon Cipherin kimppuun ja sitten katoaa. Sen jälkeen Cipherin siipimies on ollut PJ (Patrick James), joka kuolee viimeisessä tehtävässä, kun Pixy tulee takaisin superlentokoneella (adfx-02) ja aloittaa taistelun Cipheriä vastaan.
Bill Deedes
William Francis ”Bill” Deedes, Paroni Deedes, KBE, PC (1. kesäkuuta 1913 – 17. elokuuta 2007) oli brittiläinen lehtimies ja Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1950–1974 ja oli vuodesta 1986 elinikäinen pääri.
Deedes kasvoi Saltwoodin linnassa Kentissä, mutta joutui jättämään koulunkäyntinsä Harrow Schoolissa kesken isänsä menetettyä omaisuutensa vuoden 1929 pörssiromahduksessa. Sukulaisen avustuksella hän pääsi vuonna 1931 töihin "The Morning Post" -sanomalehden toimitukseen. Vuonna 1935 hän raportoi lehdelleen Abessinian sodasta ja tutustui matkalla toimittaja-kirjailija Evelyn Waughiin. Deedes osallistui toiseen maailmansotaan King's Royal Rifle Corpsissa. Sodan lopulla hänet palkittiin Military Crossilla.
Vuonna 1950 Deedes valittiin parlamenttiin, jossa hän istui vuoteen 1974 asti. Jätettyään parlamentin hän työskenteli runsaan vuosikymmenen "The Daily Telegraphin" (jonka kanssa "The Morning Post" oli yhdistynyt 1937) päätoimittajana ja jatkoi työskentelyä lehdelle myös vuoden 1986 jälkeen, jolloin uudeksi päätoimittajaksi valittiin Max Hastings. Deedes kirjoitti vanhoilla päivilläänkin kolumneja, joista viimeinen julkaistiin "The Daily Telegraphissa" 3. elokuuta 2007 vain kaksi viikkoa ennen hänen kuolemaansa.
Deedes oli naimisissa Evelyn Branfortin (k. toukokuussa 2004) kanssa ja sai kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Hän kuoli 94-vuotiaana kotonaan Kentissä lyhyen sairauden jälkeen.
Dropped B
Dropped B () on sama kitaraviritys kuin Dropped D ja Dropped C, mutta se on alennettu Dropped C:stä puolisävelaskeleella. Dropped B -vireessä kielten vire on järjestyksessä: H-F♯-H-E-G♯-C♯' tai H-G♭-H-E-A♭-D♭.
Virettä käyttää paljon esimerkiksi Slipknot ja the Chariot.
Kiilasäppikala
Kiilasäppikala ("Rhinecanthus rectangulus") on säppikaloihin kuuluva kala. Se on Yhdysvaltojen osavaltion Havaijin tunnuskala. Tämän kalan havaijinkielinen nimi on humuhumu-nukunuku-a-pua`a. Samaa nimeä käytetään myös harvinaisemmasta picassokalasta.
Kiilasäppikala kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, muistuttaa muodoltaan sukulaistaan picassokalaa, mutta ruskea-musta kuviointi on erilainen.
Kiilasäppikala elää luonnossa Indopasifisella merialueella Punaiseltamereltä Havaijille, Japanista Etelä-Afrikkaan. Se elää riuttojen läheisyydessä 10-20 metrin syvyydessä. Nuoret yksilöt pysyvät alueilla, joissa kasvaa levää. Aikuisia tavataan alueilta, jossa on sekä paljasta kiveä, soraa että korallia. Sitä pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa, mutta se ei sovi riutta-akvaarioon, koska se syö sieltä selkärangattomat.
Kiilasäppikala on reviiriä puolustava kala. Se on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain – jopa pumpun johtoja. Siksi sitä ei voi pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi.
Kiilasäppikala syö levää, kaloja, nilviäisiä, äyriäisiä, matoja, sienieläimiä ja muita selkärangattomia. Akvaariossa sille annetaan lihapitoista ravintoa.
Evelyn Keyes
Evelyn Louise Keyes (20. marraskuuta 1916 Port Arthur, Texas – 4. heinäkuuta 2008 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Keyesin tunnetuin elokuva on "Tuulen viemää" (1939), jossa hänellä oli sivurooli Suellen O'Harana. Hänen omaelämäkertansa "Scarlett O'Hara's Younger Sister: My Lively Life in and Out of Hollywood" ilmestyi vuonna 1977. Itse hän nimesi parhaaksi elokuvakseen "Mrs. Miken" (1949).
Keyesin muiden elokuvien joukkoon lukeutuu "Kesäleski" (1955). Tämä jäi hänen viimeiseksi merkittäväksi työkseen, mutta hänet nähtiin televisiossa ja elokuvissa vielä 1980–1990-luvuilla.
Keyes asui Santa Barbarassa, Kaliforniassa. Hän oli neljässä avioliitossa:Hänellä oli yksi lapsi, Pablo, avioliitosta John Hustonin kanssa.
Le chant des coquelicots
Le chant des coquelicots EP on Amélie-les-crayonsin ensimmäinen julkaistu albumi: "le petit premier" eli pieni ennakkokatsaus Amélie-les-crayonsin musiikkiin. Levy on äänitetty osittain live-esiintymisistä ja osittain kotistudiossa vuonna 2002.
Yves Bonnefoy
Yves Bonnefoy (24. kesäkuuta 1923 Tours, Indre-et-Loire – 1. heinäkuuta 2016 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja esseisti. Hän oli maailmansotien jälkeisen ranskalaisen kirjallisuuden tunnetuimpia nimiä.
Bonnefoy julkaisi omien kokoelmiensa ohella käännöskirjallisuutta sekä kirjallisuutta taiteesta ja taidehistoriasta aiheinaan mm. Joan Miró ja Alberto Giacometti.
Bonnefoy opiskeli matematiikkaa ja filosofiaa Poitiers’n ja Pariisin yliopistoissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän matkusti Euroopassa ja Yhdysvalloissa opiskellen taidehistoriaa. Vuonna 1967 hän oli mukana perustamassa "L'éphemère"-taidelehteä.
Bonnefoy opetti lukuisissa Euroopan ja Yhdysvaltain yliopistoissa. Suomeksi häneltä on käännetty mm. eri kokoelmista valikoitu "Douve puhuu" (WSOY, 2002). Hänelle myönnettiin vuonna 2007 Franz Kafka -palkinto.
V.V.V.
V.V.V. (oik. Marko Antero Viitasaari) on Maj Karma -yhtyeessä vuosina 1992–2004 soittanut basisti.
Riekertin komissio
Riekertin komissio () nimitettiin Etelä-Afrikassa vuonna 1970 selvittämään mustien eteläafrikkalaisten työolosuhteita. Komissio sai nimensä sen puheenjohtajasta ja ainoasta jäsenestä tohtori P. Riekertistä, joka oli maan entisen pääministerin John Vorsterin entinen talousneuvonantaja.
Komission loppuraportti vuodelta 1979 suositteli, että niille mustille, jotka jo asuivat maan kaupungeissa annettaisiin asetettaisiin työnhaussa etusijalle ja siten luotaisiin maahan musta keskiluokka. Bantustaneissa ja maaseuduilla asuvien mustien muuttamista kaupunkeihin tuli puolestaan estää tiukemmilla passilakien valvomisella.
Komission suositteli myös, että passilakeja rikkovien mustien sijaan hallituksen tulisi rangaista laittomia muuttajia palkanneita työnantajia ja vuokraisäntiä, jotka palkkasivat tai majoittivat ilman laillisia asiakirjoja kaupunkeihin saapuneita mustia. Riekertin komission suositukset toteutettiin vain osittain.
Héctor Lavoe
Héctor Juan Pérez Martínez eli Héctor Lavoe (30. syyskuuta 1946 – 29. kesäkuuta 1993) oli puertoricolainen salsalaulaja. Hän oli Luis Perezin ja Panchita Martínez poika ja itse kahden lapsen isä. Ensimmäinen poika José Alberto Pérez syntyi suhteesta Carmen Castron kanssa, ja Lavoe meni naimisiin Nilda Rosadon kanssa kuultuaan tämän odottavan toista poikaa, Héctor Jr:tä.
Lavoe syntyi Puerto Ricolla ja muutti 17-vuotiaana New Yorkiin. Hän aloitti uransa musiikkialalla jo pian tämän jälkeen. Hän liittyi vuonna 1967 Willie Colónin yhtyeeseen ja levytti sen kanssa lukuisia hittejä, joihin kuuluivat muiden ohella "El malo" ja "Canto a Borinquen". Myöhemmin Lavoe aloitti menestyksekkään soolouran (mm. hitit "El cantante", "Bandolera", "El periódico de ayer") ja esiintyi usein Fania All-Starsin vierailevana vokalistina.
"El Cantante" on Ruben Bladesin säveltämä, joka ei alun pitäen halunnut antaa sitä Lavoen laulettavaksi, mutta suostui vihdoin kun hän huomasi että se sopi paremmin Lavoen elämään kuin hänen omaansa.
Lavoe sairastui masennukseen 1970-luvun viimeisinä vuosina käytettyään vuosia heroiinia ja muita huumeita. Hän lähestyi santeriapappia, joka kehotti häntä eristäytymään ulkomaailmasta. Lavoe noudatti neuvoa ja katkaisi kaikki yhteytensä läheisiin kahden kuukauden ajaksi. Hän teki toipumista, mutta menetti pian äitinsä ja teini-ikäisen poikansa Héctor Jr:n, joka kuoli ampumatapaturmassa vuonna 1987. Lavoe yritti 26. kesäkuuta 1988 itsemurhaa hyppäämällä yhdeksännessä kerroksessa sijainneen hotellihuoneen parvekkeelta Puerto Ricossa.
Lavoen viimeinen, epäonnistunut, julkinen esiintyminen tapahtui New Jerseyssä Fania All-Starsin kanssa vuonna 1990. Hän kuoli aidsin aiheuttamiin komplikaatioihin New Yorkissa vuonna 1993.
Lavoen elämästä on tehty elokuva "El Cantante", jonka on ohjannut Leon Ichaso. Lavoeta siinä näyttelee Marc Anthony ja tämän vaimoa Nilda Rosadoa (lempinimeltään Puchi) Jennifer Lopez. Miltei parasta elokuvassa on tv-kriitikko Timo Peltosen mukaan lopussa esitettävä salsakappale "El dia de mi suerte". Elokuva korjaa muutamia Lavoen kuoltua muistokirjoituksessa esitettyjä tietoja, kuten kuolinsyyn, joksi aikoinaan aidskomplikaatioiden sijasata väitettiin sydänkohtausta, ja masennuksen, jonka syyksi myöhemmin on paljastunut runsas huumeidenkäyttö. Elokuva ei pureudu kovin vahvasti Lavoen elämään, vaan kriitikon mukaan "se valuu [katsojan] silmien edessä kuin huumeidenkäyttäjän iltapäivä".
Frederik van Zyl Slabbert
Frederik van Zyl Slabbert (2. maaliskuuta 1940 Pretoria – 14. toukokuuta 2010 Johannesburg) eteläafrikkalainen tieteilijä, poliitikko ja liikemies, joka tunnetaan erityisesti apartheidin ajan pääoppositiopuolueen, Edistyspuolueen, puheenjohtajana.
Van Zyl Slabbert opiskeli Witwatersrandin ja Stellenboschin yliopistoissa ja suoritti tohtorintutkinnon vuonna 1967. Hän kiinnostui politiikasta sosiologisen tutkimuksensa kautta. Vuonna 1974 van Zyl Slabbert asettui Edityspuolueen kansanedustajaehdokkaaksi ja voitti Kansallispuolueen ehdokkaan Rondeboschin vaalipiirissä. Hän uudisti kansanedustajapaikkansa vuosina 1977 ja 1981. Van Zyl Slabbertista tuli keskeinen Edistyspuolueen vaikuttaja; hän muotoili puolueen poliittista linjaa muun muassa sen perustuslaillisen komitean puheenjohtajana. Vuonna 1979 hänestä tuli puolueen puheenjohtaja ja samalla pääoppositiojohtaja.
Vuonna 1986 hän erosi puheenjohtajuudesta ja kansanedustajan tehtävistä, koska katsoi parlamentin olleen merkityksetön maan poliittisten ongelmien ratkaisemisessa. Vuonna 1987 hän aloitti keskustelut ANC:n kanssa.
Perinnemaisema
Perinnemaisema on perinteisen karjatalouden tai muiden varhaisten elinkeinojen muovaama kulttuurimaisema. Perinnemaisemiin kuuluvat sekä rakennetut perinnemaisemat että ja niitto- ja laiduntalouden synnyttämät kulttuurivaikutteiset luontotyypit eli perinnebiotoopit. Rakennettuja perinnemaisemia ovat historialliset rakennukset lähiympäristöineen sekä niihin liittyvät rakennelmat, kuten aitat, aidat, eläinsuojat ja tuulimyllyt. Rakennettuun perinnemaisemaan luetaan kuuluvaksi myös varhaisen liikenteen luomat maisemat sekä esihistorialliset ja historialliset maisemakohteet, kuten muinaisjäännökset, kalliomaalaukset ja vanhat kirkot. Perinnemaisemiin liittyy runsaasti kulttuurihistoriallisia, maisemallisia ja biologisia arvoja.
Perinnebiotooppeja ovat erilaiset niityt, kedot, hakamaat, lehdesmetsät, nummet ja metsälaitumet. Vuosisatoja jatkunut niitto, laidunnus, kaskeaminen ja lehdesten kokoaminen ovat muovanneet näille alueille ympäristöstään poikkeavia luontotyyppejä, joilla on sopeutunut elämään omaleimainen lajistonsa. Perinnebiotoopit ovatkin sekä kasvi- että eläinlajistoltaan Suomen monimuotoisimpia luontotyyppejä.
Perinnebiotooppien määrä on romahtanut maataloudessa tapahtuneiden muutosten myötä alle prosenttiin sadan vuoden aikana. Perinnebiotoopit ovatkin uhanalaisimpia luontotyyppejä. Niiden suurimpia uhkia ovat umpeenkasvaminen laiduntamisen tai niittämisen loputtua, rehevöityminen ja metsittäminen.
Perinnemaisemien väheneminen on Suomessa syynä satojen lajien uhanalaistumiseen ja aiemmin runsaslukuistenkin lajien voimakkaaseen taantumiseen. Kaikista maassa uhanalaisista lajeista noin 23 prosentille perinneympäristöt ovat ensisijainen elinaluetyyppi. Eniten maatalousympäristöjen uhanalaisissa lajeissa on hyönteisiä, esimerkiksi perhosia, pistiäisiä ja kovakuoriaisia. Perinnebiotoopeilla lajien uhanalaistuminen on nopeampaa kuin muissa elinympäristöissä.
Matti Kuortti
Matti ”Rekku” Kuortti (12. toukokuuta 1948 Loimaa – 21. maaliskuuta 2010 Marseille, Ranska) oli suomalainen elokuvaäänittäjä, -leikkaaja ja -ohjaaja ja näyttelijä.
Kuortti oli mukana suomalaisen elokuvan teossa 1960-luvun lopulta lähtien. Samoihin aikoihin Kuortti työllistyi elokuvaosakeyhtiö Filminoriin ja hänestä tuli Risto Jarvan elokuvien vakioäänittäjä ja -leikkaaja. Hän äänitti myös monia muita yhtiön tuottamia elokuvia, kuten Timo Linnasalon "Vartioitu kylä 1944" (1978) ja Antti Peipon "Ihmemies" (1979). Tämän lisäksi hän on toiminut äänittäjänä Rauni Mollbergin "Tuntemattomassa sotilaassa" (1985) ja Pekka Parikan "Talvisodassa" (1989).
Kuortti ohjasi kaksi elokuvaa, kummatkin Jalmari Finnen suosittujen "Kiljusen herrasväki" -kirjojen pohjalta: "Kiljusen herrasväki" (1981) ja "Kiljusen herrasväen uudet seikkailut" (1990). Kummassakin elokuvassa pääosaa näytteli Jukka Sipilä.
Kuortti toimi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen osastolla äänisuunnittelun professorina. Pitkän uransa ja ammattitaitonsa vuoksi Kuortti oli käytetty opettaja myös muissa alan kouluissa Suomessa.
Muiden töiden ohella Kuortti näytteli myös lukuisia pieniä osia eri elokuvissa, kuten pelikoneen pelaajaa ("Mustaa valkoisella", 1968), Jumalaa ("Kreivi", 1971), miestä puistonpenkillä ja saunassa ("Mies, joka ei osannut sanoa ei", 1975) ja pajatsonkantajaa ("Ihmemies", 1979). Kuortin tunnisti hänen tuuheasta mustasta parrastaan ja muhkean matalasta äänestään. Elokuvatutkija Peter von Bagh luonnehti "Suomalaisen elokuvan kultainen kirja" -teoksessaan Kuorttia ”suomalaisen elokuvan hyväksi hengeksi”.