hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Emilio Q. Daddario
Emilio Quincy Daddario (s. 24. syyskuuta 1918 – 7. heinäkuuta 2010) oli lakimies ja yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Daddario istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 86. ja viiden sitä seuranneen kongressin ajan 3. tammikuuta 1959 – 3. tammikuuta 1971. Hän ei ollut uudelleen ehdolla vuonna 1970, mutta pyrki sen sijaan epäonnistuneesti Connecticutin kuvernööriksi.
Daddario syntyi Massachusettsissa ja valmistui Connecticutin yliopistosta vuonna 1942. Hän asui Washingtonissa.
Transmodernismi
Transmodernismi on ajattelutapa, jonka sen kannattajat sanovat seuraavan postmodernismia. Transmodernismi vastustaa postmodernismin kehityspessimismiä, täydellistä relativismia ja tieteenvastaisuutta ja kannattaa optimismia, absoluuttisia arvoja ja tiedettä, siirtyen tässä suhteessa takaisin modernismin suuntaan. Toisaalta transmodernismi huomioi jälkiteollisen yhteiskunnan ominaispiirteet, kuten yhteiskunnan pirstaloitumisen samoin kuin kehitykseen liittyvät ympäristö- ym. ongelmat ja eroaa siten postmodernia kritisoivasta (uus)modernismista. Toisin kuin jotkut modernismin muodot, transmodernismi ei aja yhteiskunnan täyttä sekularisaatiota, vaan hyväksyy perinteiset filosofiat ja uskonnot aatteina muiden joukossa.
Transmodernismi on yritys korvata sekä modernismi että postmodernismi sulauttamalla ajattelutapoja molemmista.
Se (minisarja)
Se ("It") on vuonna 1990 tehty minisarja. Se perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen teokseen. Minisarjan on ohjannut Tommy Lee Wallace. "Se" esitettiin kahdessa osassa, 18. marraskuuta ja 20. marraskuuta 1990 ABC-televisiokanavalla.
Elokuva on hyvin tunnettu teos erityisesti elokuvan pahiksen, Pennywise-klovnin takia, jota elokuvassa tulkitsee näyttelijä Tim Curry. Pennywise antoi uuden käsitteen koulrofobialle eli klovnikammolle, sillä monen 90-luvulla elokuvan nähneistä väitetään saaneen traumoja kyseisestä hahmosta ja moni onkin sanonut Pennywisen olevan yksi pelottavimmista elokuvissa esiintyvistä fiktiivisistä hahmoista.
Elokuva kertoo joukosta nuoria joille ilmestyy Pennywise-niminen demoni, usein ulkomuotonaan klovni. Pennywise toteuttaa nuorten pahimmat pelot. Lähes toivonsa menettäneet 7 nuorta tekevät suunnitelman tämän ilkeän klovnin tuhoamiseksi ja päättävät toimia tehdäkseen lopun Sen ilkeistä teoista.
30 vuotta myöhemmin ainut seitsikosta Derryyn jäänyt huomaa yhteyksiä katoamisien ja kuolemien välillä ja on siten varma että Se on palannut. Hän päättää muistuttaa muita seitsikon jäseniä 30 vuoden takaisesta sopimuksesta, jonka he antoivat mikäli Se palaisi.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano valittaa pitkän minisarjan latistuvan loppua kohti ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Mikko Kosonen (muusikko)
Mikko Johannes Kosonen (s. 17. toukokuuta 1977 Geneve) on suomalainen kitaristi. Hän aloitti kitaransoiton 13-vuotiaana. Kosonen on opiskellut kitaransoittoa muun muassa Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa.
Kosonen soittaa muun muassa Samuli Putron kokoonpanossa, Maija Vilkkumaan yhtyeessä sekä Emma Salokoski Ensemblessä. Kosonen on yksi Ensembleä edeltäneen Emma Salokoski Trion perustajajäsenistä. Vilkkumaan yhtyeessä Kosonen on soittanut vuodesta 2001 alkaen. Kosonen soitti myös Ari Koivusen debyyttilevyllä. Lisäksi hän on soittanut muun muassa Raskasta joulua -kiertueilla (2006–2007) ja Vesa-Matti Loirin keikoilla. Kosonen oli myös soittamassa televisio-ohjelma K-70:n ensiesityksessä.
Kosonen on toiminut myös säveltäjänä muutamille artisteille etenkin Maija Vilkkumaan kanssa säveltänyt kappaleen Mä haluun naimisiin, joka soi myös elokuvassa Toinen jalka haudasta.
Kosonen tunnetaan intohimoisena ruokaharrastajana. Hän toimi uutena vakiotuomarina Top Chef Suomi -televisiokilpailun kolmannella tuotantokaudella keväällä 2013.
Kosonen ja Maija Vilkkumaa avioituivat huhtikuussa 2007. Heillä on kaksi tytärtä, joista ensimmäinen syntyi vuonna 2007 ja toinen vuonna 2011.
Otto Nieminen
Otto Iivari Nieminen (s. 8. toukokuuta 1996 Somero) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Nieminen on Someron Pallon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin TuToon, josta Nieminen siirtyi puolestaan 14-vuotiaana Turun Palloseuran C-nuoriin kaudeksi 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän oli yhdeksällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä SM-karsinnoissa. Nieminen pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin TPS:n B-nuorissa, joiden paras maalintekijä hän oli kevään 2012 pudotuspeleissä Oskari Siikin kanssa viidellä osumallaan. Nieminen voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2012–2013 hän oli runkosarjassa joukkueen paras maalintekijä 25 osumallaan.
Atlant varasi Niemisen 83. pelaajana . Hän debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa kaudella 2014–2015. Nieminen teki liigadebyyttinsä 27. joulukuuta 2014 Rauman Lukkoa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.59 minuuttia. Nieminen teki liigauransa avausmaalin 30. tammikuuta 2015 vieraissa Pelicansia vastaan. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 19 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia. Nieminen pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin TPS:n A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Maaliskuussa 2015 Nieminen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
Toukokuussa 2015 Atlant kauppasi Niemisen KHL-oikeudet useiden pelaajien kaupassa SKA Pietariin. Kaudella 2015–2016 Nieminen pelasi TPS:ssä 19 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3, kahdeksan playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä kaksi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös kuuden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Nieminen pelasi ison osan kaudestaan vielä myös TPS:n A-nuorissa, joiden sisäisen tehotilaston hän voitti lukemalla +8. Toukokuussa 2016 Nieminen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
Kaudella 2016–2017 Nieminen teki SM-liigassa 33 runkosarjaottelussa tehot 5+3=8 ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi kauden aikana myös neljä ottelua lainalla Mestis-joukkue TuTossa. Kaudella 2017–2018 Nieminen jäi TPS:ssä varsin pieneen rooliin, sillä hän ei mahtunut joukkueen kokoonpanoon pudotuspeleissä. Nieminen teki runkosarjassa 39 ottelussa viisi tehopistettä ja hän pelasi myös yhden ottelun lainalla TuTossa marraskuussa 2017. Tammikuussa 2018 Nieminen teki TPS:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Nieminen pelasi alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa nuorten olympiakisoissa Innsbruckissa 2012, jolloin hän voitti kultaa sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013 voittaen kultaa. Yhteensä Nieminen on pelannut seitsemän nuorten ja 28 poikien maaottelua.
Nuorempana Otto Nieminen harrasti yleisurheilua edustaen Someron Esaa. Hän juoksi vuonna 2010 SM-pronssia P14-sarjan 300 metrillä ajalla 38,07 ja oli viides 100 metrillä ajalla 11,94.
Magnum (jäätelö)
Magnum on Unileverin jäätelö, jota myy ja markkinoi Suomessa Ingman. Se tuli maailmalla myyntiin vuonna 1989 ja on nykyään myynnissä yli 40 maassa.
Magnumin kaksi perusmakua ovat maitosuklaakuorrutteinen Classic ja valkosulkaakuorrutteinen White. Muita myynnissä olevia Magnum-tuotteita ovat muun muassa Almond, Mint, Gold, Infinity Caramel ja Strawberry White. Magnumilla on vuosien aikana ollut myynnissä myös useita muita makuja.
Unilever kehitti vuonna 2003 rajallisen painoksen Magnum Seitsemän kuolemansyntiä jäätelöitä: Kateuden, Koston, Mässäilyn, Laiskuuden, Turhamaisuuden, Himon ja Ahneuden. Jäätelöt oli kääritty paperiin, jossa oli kuva sarvipäisestä pirusta tulinen hanko kädessä. Jäätelöt olivat myynnissä Suomessa rajallisen ajan. Seitsemän kuolemansynnin australialainen mainos voitti palkinnon Cannesissa pidetyssä kansainvälisessä mainoskilpailussa.
Vuonna 2005 julkaistiin rajallinen painos Magnum 5 Aistia -jäätelöitä: Tuoksu, Tunto, Näkö, Kuulo ja Maku. Jäätelöt olivat myynnissä kesäsesongin 2005. Sarjaan kuului myös erikoisjäätelö Magnum 6. Aisti, jota myytiin ainoastaan Stockmannilla 8.6.–31.8.2005 välisenä aikana. Sarjan mauista valikoimiin jäi Magnum Näkö, jota myydään uudella nimellä Magnum Strawberry White.
Vuoden 2007 keväällä Unilever julkaisi Magnum-jäätelöitä, joiden tarkoituksena oli tuoda makuja maailmalta. Esimerkiksi Magnum Ecuador Dark oli kuorrutettu ecuadorilaisella suklaalla, Magnum Java puolestaan jaavalaisella maitosuklaakuorrutuksella ja Magnum Colombia Aroma sisälsi kolumbialaisesta Arabica-kahvijauheesta valmistettua kahvikastiketta.
Keväällä 2013 Magnum toi myyntiin 5 Kisses -sarjan, jonka makuja olivat Crème brûlée, Meringue et fruits rouges (marenki ja punaiset hedelmät), Tiramisù, Gâteau au Chocolat (suklaakakku) ja Tarte aux Pommes (omenapiirakka).
Magnum-jäätelön mallina on toiminut näyttelijä ja valokuvamalli Eva Longoria.
Unilever on sitoutunut hankkimaan kaiken Magnumeissa käytettävän kaakon Rainforest Alliance sertifioiduilta tiloilta vuoteen 2015 mennessä. Yritys aloitti hankkimalla Magnum Ghana ja Ecuador jäätelöissä käytetyn kaakaon sertifioiduilta tiloilta vuonna 2011. Vuoden 2011 loppuun mennessä 37 % Magnumeista käytetystä kaakosta hankittiin sertifioiduilta tiloilta.
Buddy Rich
Bernard ”Buddy” Rich (30. syyskuuta 1917 – 2. huhtikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jota usein pidetään edelleen maailman parhaana rumpalina. Hänen vaikutuksensa rumpujen soittoon ja soittajiin on kiistaton. Richin ura alkoi vain 18-kuukautisena, ja jatkui hänen kuolemaansa saakka. Rich pystyi soittamaan äärettömän monimutkaisia sovituksia tarkasti, esiintyen tuntikausia big bandin kanssa – vaikka ei koskaan oppinut lukemaan nuotteja kuin auttavasti – ja kieltäytyi harjoittelemasta, soittaen vain esiintyessään. Erityisesti virvelityöskentely oli omaa luokkaansa.
Vuonna 1948 Rich mursi urheillessaan vasemman kätensä, ja joutui pitämään kipsiä kuusi viikkoa. Koska hän oli sopinut kahden viikon keikan New Yorkin Paramount Theatreen ja lukuisia muita esiintymisiä, hän soitti kaikki keikat vasen käsi kipsissä. Rumpali Jo Jones totesi, että jos Richin käsi paranee tulisi jonkun murtaa se uudelleen.
Vuonna 1949 Rich – hyvin tietoisena omista taidoistaan – suivaantui Louie Bellsonin kehittämästä ideasta käyttää kahta bassorumpua rumpusetissä. Bellson esitti 20 minuuttia pitkän soolon kahdella bassorummulla Paramount Theatressa, jolle yleisö hurrasi kymmenen minuuttia. Tähän Rich totesi kuivasti, että Belssonin tulisi opetella soittamaan ensin yhtä bassorumpua kunnolla, ennen kuin lisäisi toista settiinsä.
Heinäkuussa 1965 Rich esiintyi mestarirumpaleiden Elvin Jonesin, Art Blakeyn ja Louie Bellsonin kanssa. Konsertin viimeisenä esiintyjänä oli Rich, joka paikalla olleiden kriitikoiden ja yleisön mukaan todisti olevansa mestareiden mestari.
Rich esiintyi ja levytti lukemattomien jazzin supertähtien kanssa, kuten Dizzy Gillespie, Louis Armstrong, Art Tatum, Tommy Dorsey, Duke Ellington, Artie Shaw, Charlie Parker, Miles Davis, Frank Sinatra, Gene Krupa, Lionel Hampton, Mel Tormé, Harry James ja Charlie Ventura. Hänet tunnettiin erittäin kriittisenä ja vaativana muusikkona, joka ei hyväksynyt keskinkertaisuutta tai ammattitaidottomuutta. Toisaalta hän oli myös huumorintajuinen ja hauska persoona, jonka vuoksi hän esiintyi useasti Johnny Carsonin "The Tonight Show’ssa" ja lukuisissa muissa televisio-ohjelmissa.
Richillä todettiin aivokasvain 1987 ja hän menehtyi sydänkohtaukseen vaativan aivoleikkauksen jälkeen.
Tämän päivän huippurumpaleista muun muassa Neil Peart, Charlie Watts, Steve Smith, Steve Gadd, Phil Collins, Carl Palmer, Dave Weckl, Vinnie Colaiuta ja Ed Shaughnessy pitävät Richiä esikuvanaan. Myös edesmennyt Led Zeppelinin rumpali John Bonham aloitti uransa kopiomalla Richin soittoa. Rich piti Bonhamin tyylistä, ja nimesi hänet yhdeksi rumpaleista, jolta hän voisi oppia jotain uutta.
Richille on myönnetty useita arvostettuja palkintoja, kuten "Down Beat" ja "The Modern Drummer" -lehtien Hall of Fame -palkinnot sekä The Jazz Unlimited Immortals of Jazz Award.
Lauri Pohjala
Lauri Pohjala (22. heinäkuuta 1870 Isokyrö – 30. tammikuuta 1947 Helsinki) oli oppikoulun opettaja, joka oli 1920-luvulla kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri.
Pohjalan vanhemmat olivat kirkkoherra "Gustaf Frederik Pohjala" ja "Ida Josefina Stenbäck". Hän valmistui ylioppilaaksi 1888, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1890 ja teologian kandidaatin tutkinnon 1898. Pohjala oli Helsingin suomalaisen reaalilyseon uskonnon opettajana 1898–1900, jumaluusopin esikäsitteiden apulaisopettajana Helsingin yliopistossa 1899–1900 ja Viipurin suomalaisen reaalilyseon uskonnon lehtorina 1900–1919. Hän oli Viipurin suomalaisen reaalilyseon rehtorina 1903–1919 ja Viipurin suomalaisen tyttökoulun jatkoluokkien opettajana 1902–1905. Viimeksi Pohjala oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon uskonnon yliopettajana 1919–1938 ja Helsingin kaupunginkirjaston avustavana kirjastonhoitajana 1921–1939.
Pohjala oli kokoomuksen kansanedustajana 1924–1926 valittuna Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Hän oli sosiaaliministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925. Kunnallispolitiikassa Pohjala oli mukana Viipurin kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana.
Bernhard Weimar
Bernhard Weimar (oikeastaan Bernhard Saksi-Weimar ) (16. elokuuta 1604 Weimar – 18. heinäkuuta 1639 Neuenburg am Rhein) oli saksalainen kenraali ja palkkasoturi kolmikymmenvuotisen sodan aikana. Hän taisteli protestanttien, Alankomaiden, Ruotsin ja Ranskan palveluksessa vuosina 1621–1639. Hän komensi Ruotsin armeijaa yhdessä Kustaa Hornin kanssa vuosina 1632–34 ja itsenäistä, Ranskan rahoittamaa armeijaa Reinillä 1635–1639. Hän oli Saksi-Weimarin herttuan Juhana III:n yhdestoista ja nuorin poika.
Sotilasuransa Weimar aloitti kolmikymmenvuotisen sodan alussa palvelemalla vuosina 1621–23 ja 1625–27 protestanttien armeijassa. Hollannin armeijan palveluksessa hän oli vuosina 1623–25 ja 1627–30. Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin liittyessä kolmikymmenvuotiseen sotaan, Weimar siirtyi hänen palvelukseensa 1630.
Ruotsalaisten armeijassa Weimar yleni nopeasti, ollen mukana muun muassa Alte Vesten taistelussa. Jo Lützenin taistelussa 1632 hän oli ratkaisevassa roolissa voittaen taistelun, kun hän otti Ruotsin armeijan komentoonsa Kustaa II Aadolfin kaaduttua.
Weimar johti yhdessä Kustaa Hornin kanssa ruotsalaisten armeijaa Nördlingenin taistelussa 1634, jossa katoliset murskasivat ruotsalaiset.
Nördlingenin taistelun jälkeen Weimar johdatti protestanttisen armeijan rippeet Elsassiin ja siirtyi Ranskan palvelukseen vuonna 1635. Hän johti menestyksekkäästi Ranskan rahoittamaa, mutta itsenäistä armeijaa sotien Reinillä katolisia vastaan. Vuosina 1637-1638 Weimar saattoi toimia suhteellisen vapaasti Etelä-Saksassa, koska Matthias Gallasin johtama keisarillinen pääarmeija keskittyi Johan Banérin johtamien ruotsalaisten ahdisteluun Pohjois-Saksassa.
Kesällä 1637 Weimar taisteli menestyksekkäästi Franche-Comtéssa. Sotaretken jälkeen hän ylitti Reinin elokuun alussa Rheinaussa ja kohtasi Johann von Werthin johtamat keisarilliset taistelussa, jonka Weimar voitti. Syyskuussa Weimarin oli kuitenkin pakko vetäytyä takaisin Reinin länsirannalle, minkä jälkeen hän siirtyi talvimajoitukseen Baselin hiippakuntaan. Weimar ei ollut saanut Ranskan lupaamaa rahallista tukea, minkä vuoksi hänen armeijansa oli kutistunut alle 4 000 mieheen.
Talvella 1637–1638 Weimar teki onnistuneen sotaretken Korkea-Reinillä. Ensimmäinen menestys tuli, kun Hohentwielin linnoituksen komentaja siirtyi varuskuntansa kanssa Württembergin herttuan Eberhardin puolelta Weimarin puolelle. Tämän jälkeen Weimar otti haltuunsa Itävallan Waldstädten valtaamalla Reinin varrella olevat Säckingenin, Laufenburgin, Waldshutin. Hän voitti baijerilaiset Rheinfeldenissä, jonka jälkeen valtasi Rheinfeldenin, Neuenburgin ja Freiburgin. Tämän jälkeen hän piiritti Breisachia (elokuusta–joulukuuhun 1638) ja valtasi kaupungin katolisten auttamisyrityksistä huolimatta. Breisach oli tärkeä tukikohta espanjalaisen tien varrella.
Weimarin tavoitteena oli luoda valtauksistaan Elsassissa ja Reinillä oma herttuakunta, mutta hän kuoli isorokkoon ennen kuin pääsi sopimukseen kardinaali Richelieun kanssa. Tämän jälkeen Weimarin alainen myi vallatut linnoitukset Ranskalle, mikä johti Ranskan vaikutusvallan huomattavaan kasvuun alueella.
Gunnar Sahlstein
Georg Karl Gunnar Sahlstein (3. tammikuuta 1879 Kuopio – 10. tammikuuta 1935 Helsinki) oli kihlakunnantuomari ja kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri.
Sahlsteinin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja "Herman Werner Sahlstein" ja "Hulda Sofia von Fieandt". Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 ja suoritti oikeustutkinnon 1902 ja sai varatuomarin arvon 1905. Sahlstein oli senaatin oikeusosaston ylimääräisenä kopistina 1907–1911, avustajana asianajokonttorissa Helsingissä 1907–1911 sekä Halikon tuomiokunnan vt. tuomarina 1911–1914. Hän palveli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä 1914, kanslistina 1914–1917, kirjaajana 1917, notaarina 1917–1918, viskaalina 1918, taloudenhoitajana 1917–1919 sekä asessorina 1918–1928. Viimeksi Sahlstein oli Euran tuomiokunnan tuomarina Raumalla 1928–1935.
Sahlstein oli kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 1927–1932. Hän toimi eduskunnan lakivaliokunnan puheenjohtajana 1927–1930, sekä pankkivaliokunnan puheenjohtajana 1931 ja 1932. Sahlstein oli sisäasiainministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925.
Kunnallispolitiikassa Sahlstein oli mukana Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja rahatoimikamarin puheenjohtajana sekä Rauman kaupunginvaltuuston jäsenenä. Hän oli myös Kuopion läänin läntisen vaalipiirin ja Turun läänin eteläisen vaalipiirin keskuslautakunnan sihteerinä.
Leonard Hjelmman
Alexander Leonard Hjelmman (22. kesäkuuta 1869 Rantasalmi – 7. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli matemaatikko, joka toimi puolustusministerinä Kallion II hallituksessa 1925–1926 Kokoomuksen edustajana.
Hjelmmanin isä oli henkikirjoittaja Alexander Johan Hjelmman ja äiti Hilda Sofia Lindeberg. Hän valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1890 ja filosofian kandidaatiksi 1900 Helsingin yliopistosta. Opistoon hän tuli insinööritieteiden apuopettajaksi 1894, täydentäen matematiikan opintojaan Göttingenissä, Berliinissä ja Pariisissa 1897–1898. Opiston deskriptiivisen ja projektiivisen geometrian nuoremmaksi opettajaksi Hjelmman tuli 1901 ja toimi sitten opiston muututtua Teknilliseksi korkeakouluksi matematiikan professorina vuodesta 1908 aina vuoteen 1937 saakka. Hän oli korkeakoulun yleisen osaston esimies 1911–1919 ja korkeakoulun rehtori 1919–1937.
Hjelmman julkaisi matemaattisia ja teknisiä tutkimustuloksia, oli Suomalaisten teknikkojen seuran perustajajäsen, puheenjohtaja kahteen otteeseen ja kunniajäsen vuodesta 1926. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1917–1934, toimien pitkään valtuuston varapuheenjohtajana. Hän oli myös jäsen Helsingin kaupunginhallituksessa ja useissa eri komiteoissa. Hjelmman oli Tarton yliopiston kunniatohtori, ja vuonna 1949 hän sai tekniikan kunniatohtorin arvon.
Kokoomuksen ministerinä Hjelmman muun muassa edisti armeijan hankintasuunnitelmien toteuttamista.
Hjelmmanin oli puoliso vuodesta 1901 Elsa Katarina Lindeberg (1875–1924).
Vuodeosasto
Vuodeosastoilla sairaaloissa ja terveyskeskuksissa hoidetaan potilaita, jotka jäävät vähintään yön yli hoidettaviksi tai tarkkailtaviksi. Vuodeosastoille voidaan ottaa potilaita esimerkiksi ensiavun kautta, leikkausten jälkeen tai toisista sairaaloista lähetettyinä. Varsinkin suurissa sairaaloissa vuodeosastot on jaettu erikoisalojen tai osaston käyttötarkoituksen mukaan: sairaalassa voi olla esimerkiksi sisätautien, keuhkotautien ja lastentautien osastot, kirurginen vuodeosasto ja kuntoutusosastoja. Erikoistuneita vuodeosastoja ovat myös teho-osastot.
Vuodeosastoilla on yleensä jatkuvasti paikalla terveydenhuollon ammattihenkilöitä, tavallisimmin sairaanhoitajia tai lähihoitajia, sekä etenkin arkipäivisin lääkäreitä ja muita vuodeosaston käyttötarkoituksen mukaan määräytyviä ammattilaisia. Vuodeosastolla voidaan esimerkiksi tehdä erilaisia laboratorio- ja röntgentutkimuksia, järjestää kuntoutusta, fysioterapiaa ja toimintaterapiaa, valmistella potilas leikkaukseen tai muuhun toimenpiteeseen ja järjestää saattohoitoa.
Lapsilla ja aikuisilla on yleensä erilliset vuodeosastot. Vuodeosastoilla on yleensä vierailuajat.
Vuodeosastojen henkilöresurssit pitää mitoittaa potilasmäärän mukaan, jotta hoito onnistuisi tarkoituksenmukaisesti. Vuodeosastojen ylikuormittuneisuus lisää potilashaittoja ja vähentää potilastyytyväisyyttä. Samalla se kasvattaa työntekijöiden masennuksen riskiä ja lisää hoitohenkilöstön masennuslääkkeiden käyttöä. Lääkkeiden käytön on todettu kasvavan, kun potilaiden määrä ylittää selvästi osaston kapasiteetin.
Sigurd Mattsson
Kaarle Sigurd Mattsson (19. kesäkuuta 1892 Helsinki – 26. kesäkuuta 1970 Hämeenlinna) oli suomalainen agronomi, maaherra ja ministeri.
Mattsson toimi kansanopiston opettajana vuosina 1915–1919 ja oli Valion palveluksessa vuosina 1919–1921. Vuosina 1921–1930 hän toimi MTK:n sihteerinä ja vuosina 1930–1959 Hämeen läänin maaherrana. Mattsson sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1942.
Sigurd Mattsson on haudattu Hämeenlinnaan Ahveniston hautausmaalle.
Maalaisliittoa edustanut Mattsson oli maatalousministerinä Sunilan I hallituksessa 1927–1928 ja Sunilan II hallituksessa 1931–1932.
Luettelo Suomen ministereistä
Tämä on luettelo Suomen valtioneuvostossa toimineista ministereistä. Ministereitä on ollut yhteensä 595.
Taulukossa sinertävällä taustavärillä on korostettu nykyisen hallituksen ministerit (tilanne 12.2.2018).
Eemil Hynninen
Eemil Hynninen (15. maaliskuuta 1882 Joroinen – 9. lokakuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen maatalous- ja sosiaalipoliitikko, joka toimi Oy Alkoholiliike Ab:n pääjohtajana.
Hynnisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aapeli Hynninen ja Fredrika Halonen. Hynnisen puoliso vuodesta 1912 oli Beda Johanna Málen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1907, toimi Pellervo-seuran kirjallisena sihteerinä 1911-1916 ja samaan aikaan Helsingin maanviljelyslyseon opettajana sekä Maataloustuottajain keskusliiton sihteerinä ja tutkimustoiminnan johtajana 1918-1923. Lisensiaatiksi Hynninen valmistui 1924 (väitöskirja "Ulkotyöväen palkkasuhteen kehitys Suomen suurimmissa kaupungeissa 19. vuosisadalla ennen elinkeinovapautta"). Hän toimi Suomen edustajana Rooman kansainvälisessä maatalousinstituutissa 1924-1927, Pellervo-seuran toimitusjohtajana 1928-1936 sekä Oy Alkoholiliike Ab:n sosiaalijohtajana 1937-1939, kunnes hänestä tuli sen pääjohtaja 1940. Hynninen oli myös muun muassa Pienviljelijäin keskusliiton varapuheenjohtaja sekä Suomen Yleisradion ja Henkivakuutusyhtiö Salaman johtokunnan jäsen, samoin kuin Osuuskassojen keskuslainarahaston hallintoneuvoston jäsen.
Hynninen toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Sunilan I hallituksessa 1927–1928 ja sosiaaliministerinä Kivimäen hallituksessa 1932–1935, edustaen Maalaisliittoa.
Hynninen julkaisi maaseudun oloja, maataloutta ja maatalouteen liittyvää osuustoimintaa koskevia teoksia sekä monta vuotta kestäneen työn tuloksena laajan kriittisen tutkielman "Uskontomme historiallisena ilmiönä ja sen perusarvot" (1945).
E. A. Tuomivaara
Eino Aarne (E.A.) Tuomivaara (sukunimi vuoteen 1906 Hägglund) (13. helmikuuta 1887 Säkkijärvi – 17. kesäkuuta 1975 Ikaalinen) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Maalaisliiton ja IKL:n kansanedustajana sekä ministerinä. Koulutukseltaan hän oli agronomi.
Tuomivaaran vanhemmat olivat kauppalaivuri "Karl Teodor Hägglund" ja "Alina Ahonen". Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja suoritti agronomin tutkinnon 1912. Tuomivaara oli Alhaisten kartanon tilanhoitajana Hattulassa 1908– 1910, Marlebäckin tilanhoitajana 1912– 1916 Iitissä ja Lahden kansanopiston maatalousaineiden opettajana 1913– 1919. Vuosina 1919– 1940 Tuomivaara toimi Viipurin läänin Uudenkirkon maamieskoulun johtajana ja maatalousaineiden opettajana. Hän oli myös Itä-Hämeen ja Viipurin läänin maanviljelysseurojen kesäkonsulenttina 1914–1918 ja 1920– 1924, Itä-Hämeen maanviljelysseuran vs. sihteerinä 1918, Lahden kasvitarha- ja talouskoulun johtajana 1918 ja Uudenkirkon kotitalouskoulun johtajana 1929–1933.
Talvisodan jälkeen Tuomivaara toimi Loimaan maamieskoulun johtajana ja opettajana 1940–1952 sekä Loimaan kotitalouskoulun johtajana 1950–1952. Tämän ohella Tuomivaara oli sotavuosina pika-asutustoimikunnan jäsenenä 1940–1941 ja Tuomolan koulutilan va. hoitajana 1941–1944. Vuodesta 1953 lähtien hän eli talonomistajana Ikaalisissa elämänsä loppuun saakka.
Politiikassa Tuomivaara oli Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä 1924–1930 ja IKL:n kansanedustajana Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä 1933 ja Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä 1933–1939 ja 1941–1945. Hän tuli edustaja Aleksanteri Koskenheimon tilalle 25. helmikuuta 1933 ja edustaja Paavo Susitaipaleen tilalle 3. tammikuuta 1941. Maalaisliittoon kuuluessaan Tuomivaara oli sosiaaliministerinä Svinhufvudin II hallituksessa 1930–1931. Tuomivaara oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa.
Erkki Paavolainen
Erkki Paavolainen (17. toukokuuta 1890 Kivennapa – 18. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli kouluneuvos ja kansanopiston johtaja joka toimi kokoomuksen kansanedustajana ja ministerinä.
Paavolaisen vanhemmat olivat maakauppias "Pietari Paavolainen" ja "Maria Kääpä". Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1915 ja kauppakoulunopettajan tutkinnon 1916. Paavolainen oli Karjala-lehden päätoimittajana 1917–1920, 1944–1952 ja 1954–1955 sekä lehden avustavana toimittajana 1953–1960. Hän oli Viipurin työväenopiston vt. johtajana 1919–1920, kokoomuksen Viipurin läänin piirisihteerinä 1919 sekä Uudenkirkon, myöhemmin Kanneljärven kansanopiston johtajana ja yhteiskunnallisten aineiden opettajana vuosina 1920–1953.
Paavolainen toimi Karjalan kulttuurirahaston sihteerinä ja asiamiehenä 1923–1960 sekä Karjalan liiton toiminnanjohtajana 1940–1942 ja liiton sanomalehtisihteerinä 1942–1944. Paavolainen oli päätoimittajana Nuorisoseura-lehdessä vuodesta 1917 lähtien, Karjalan Aamu -lehdessä 1942–1960, ja Kansanopistolehdessä 1955–1960. Hän oli myös Palautetun alueen neuvottelukunnan sihteerinä ja Suomenlahden rannikon huoltoalueen, Karjalan asiain ja Siirtoväenasiain neuvottelukunnan jäsenenä.
Paavolainen oli kokoomuksen kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1924–1926, 1929–1932 ja 1936–1944 sekä Kymen läänin itäisestä vaalipiiristä 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1950. Hän oli sosiaaliministerinä Sunilan II hallituksessa 1932. Paavolainen oli myös presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Viipurin läänin Uudenkirkon kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana ja Kanneljärven kunnanvaltuuston jäsenenä.
Paavolainen sai kouluneuvoksen arvonimen 1950.
Erkki Paavolaisen poika oli Turun yliopiston poliittisen historian professori Jaakko Paavolainen. Kansanedustaja Pekka Paavolainen oli Erkki Paavolaisen veli.
Freedom (wlan)
Freedom on kuuden kunnan tietotekniikkaprojektin Alavudelle, Kuortaneelle, Lehtimäelle, Soiniin, Töysään, Ähtäriin perustama avoin langaton verkko. Verkkoa operoi Anvian avustuksella Kuusiokuntien Seutuverkko.
Sosiolingvistiikka
Sosiolingvistiikka tutkii kieltä ja sen käyttöä suhteessa sosiaaliseen ympäristöön. Se kuvaa kieltä sosiaalisena ilmiönä ja etsii yhteiskunnallisia syitä siihen, miksi kieli vaihtelee tai muuttuu. Keskeinen väite on, että "kieli heijastaa yhteiskuntaa". Sosiolingvistiikka on kielitieteen osa-alue vaikka sillä on yhteyksiä myös sosiologiaan. Jos tutkimus on sosiologisesti painottunutta, sitä voidaan nimittää kielisosiologiaksi. Sosiolingvistiikkaa pidetään usein soveltavana kielitieteenä, vaikka se voi olla hyvinkin teoreettisesti suuntautunutta.
Sosiolingvistiikassa on tutkittu muun muassa seuraavia aiheita:
Nummelan Palloseura
Nummelan Palloseura on vuonna 1964 perustettu vihtiläinen urheiluseura, jossa jalkapallo on ollut vahva laji alusta alkaen. NuPS on ollut jalkapalloilun erikoisseura vuodesta 1996 lähtien. Kaudella 2007 NuPSilla on 32 joukkuetta 22 ikäluokassa aina vuonna 2000 syntyneistä I-junioreista ikämiehiin ja -naisiin. Seuralla on virallisten sarjojen ja turnausten ulkopuolista toimintaa niin alle viisivuotiaille vesseleille kuin lähinnä kehitysvammaisista lapsista koostuvalle erityisryhmälle sekä kuntofutista kaiken ikäisille palloilijoille. Vuonna 2016 NuPSilla oli noin 550 jäsentä.
NuPSin miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2017 Kakkosessa, jonne se nousi edelliskauden päätteeksi. Seuraavaksi kaudeksi joukkue kuitenkin putosi Suomen Palloliiton Uudenmaan piirin Kolmoseen.
Seuran lajeja olivat vuonna 2016 jalkapallo ja futsal. Aiemmin Nummelan Palloseurassa on pelattu jääkiekkoa ja maahockeytä.
Nummelassa on seuraavat olosuhteet jalkapalloilulle:
Matti Viljanen
Matti Viljanen -nimisiä henkilöitä ovat:
Lionel Van Deerlin
Lionel Van Deerlin (25. heinäkuuta 1914 Los Angeles – 17. toukokuuta 2008 San Diego) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja kolumnisti.
Van Deerlin istui vuosina 1963–1981 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Kaliforniasta. Hän oli "The San Diego Union-Tribunen" viikoittainen kolumnisti ja kuollessaan San Diego State Universityn emeritusprofessori.
Tiibetiläiset
Tiibetiläiset ovat keskiaasialainen etninen ryhmä, jonka kotiseutu on Tiibet. Tiibetiläisiä on noin kuusi miljoonaa.
Tiibetiläisillä on omaleimainen kulttuuri, johon ovat vaikuttaneet muun muassa asuminen ankarissa vuoristo-olosuhteissa. Heidän pääuskontonsa on buddhalaisuus, jonka omaleimaista versiota kutsutaan länsimaissa useasti lamalaisuudeksi. Tiibetiläisten hengellinen johtaja on Dalai-lama. Tiibetiläiset puhuvat tiibetiä, joka jakaantuu useiksi toisilleen vaikeasti ymmärrettäväksi murteiksi.
Kiinan sortopolitiikan takia tiibetiläisiä asuu runsaasti pakolaisina Intiassa, Nepalissa ja länsimaissa. Tiibetiläiset ovat aika ajoin joutuneet Kiinassa todellisten sortotoimien kohteeksi, jossa heitä pyritty kiinalaistumaan monin eri tavoin, esimerkiksi tiibetiläisten omia uskonnollisia perinteitä on pyritty kieltämään taantumuksellisina.
Tiibetiläisten perimä on sopeutunut vuoriston vähähappiseen ilmaan. Tiibetiläisistä 88 %:lla on noin 8 000 vuotta sitten syntynyt mutaatio EGLN1-geenissä, jonka avulla heidän ruumiinsa ei ylireagoi vähähappiseen ilmaan. Henkilöillä ilman mutaatiota veren punasolut saattavat paisua, mikä voi johtaa sydänkohtaukseen. Toinen korkean asuinalueen sopeutuma löytyy geenistä EPAS1, jonka tiibetiläistä muotoa ei tavata missään muualla maailmassa. Geeni vaikuttaa veren happea kuljettavan hemoglobiinin määrään.
Charles Vanik
Charles Albert Vanik (7. huhtikuuta 1913 – 30. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja toimi uransa varhaisvaiheessa mm. kaupunginvaltuutettuna 1938–1939 sekä osavaltion senaattorina 1940–1942.
Charles Vanik opiskeli lakia ja valmistui Western Reserve Universitystä. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1955–1981.
Vanikin isovanhemmat olivat Tšekkoslovakiasta. Hän kuoli 94-vuotiaana kotonaan Floridan Jupiterissa.
Don Edwards
William Donlon ”Don” Edwards (6. tammikuuta 1915 – 1. lokakuuta 2015) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja lakimies.
Edwards opiskeli San Jose High Academyssä sekä Stanfordin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1936. Hän toimi sen jälkeen lakimiehenä ja vuosina 1940–1941 FBI:n erityisagenttina.
Don Edwards istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Kaliforniasta vuosina 1963–1995. Hän lähti kongressista juuri ennen 80-vuotispäiväänsä. "Don Edwards San Francisco Bay National Wildlife Refuge" Kaliforniassa on nimetty hänen mukaansa.
Matti Viljanen (järjestöjohtaja)
Matti Reijo Juhani Viljanen (s. 18. heinäkuuta 1949 Turku) on entinen korkeasti koulutettujen palkansaajien ammattijärjestön Akavan puheenjohtaja, hän toimi tehtävässä 29. toukokuuta 2007 – 25. toukokuuta 2011. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Insinööriliiton ja Ylempien Toimihenkilöiden Neuvottelujärjestön puheenjohtajana sekä Akavan hallituksen jäsenenä. Koulutukseltaan Viljanen on insinööri. 15. kesäkuuta 2007 Viljaselle myönnettiin insinöörineuvoksen arvonimi.
18. huhtikuuta 2008 Matti Viljanen aiheutti myrskyn Akavan sisällä Suomen Kuvalehdessä antamillaan lausunnoilla, joissa hän kannatti muun muassa Joensuun yliopiston ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston lopettamista, minkä jälkeen Akava sekä useat sen jäsenjärjestöt sanoutuivat irti hänen lausunnoistaan. 12. lokakuuta 2010 Viljanen ilmoitti, ettei asetu ehdolle enää nelivuotiskauden päättyessä vuonna 2011. 25. toukokuuta 2011 häntä seurasi Akavan johdossa Sture Fjäder.
Aki Linnanahde
Aki Linnanahde (s. 26. joulukuuta 1978 Tampere) on suomalainen juontaja, toimittaja ja tuottaja. Linnanahde juontaa Radio Novan Aamua yhdessä Minna Kuukan kanssa.
Linnanahde aloitti työnsä radion parissa Sport FM:llä, jossa hän työskenteli juontajana ja tuottajana vuosina 2001–2003. Vuonna 2003 Sport FM lopetti toimintansa ja Linnanahde siirtyi Radio Cityn iltapäiväjuontajaksi. Elokuussa 2005 hän alkoi juontaa Radio Cityn aamua ja sai työstään Vuoden radiojuontaja 2006 -tittelin yhdessä kollegansa Jussi Heikelän kanssa.
Radio City lopetti toimintansa vuonna 2006. Linnanahde siirtyi juontamaan Heikelä-Linnanahde Korporaatiota Radio Rock -kanavalle. Heikelä-Linnanahde Korporaatio valittiin vuoden 2009 Radio Gaalassa Vuoden parhaaksi radio-ohjelmaksi. Linnanahteen viimeinen lähetys Radio Rockilla kuultiin 6. marraskuuta 2009.
Aki Linnanahde toimi studioisäntänä Urheilukanavan televisioimissa Veikkausliigan jalkapallo-otteluissa sekä URHOtv:n urheiluohjelmissa. Hän on juontanut kaksi tuotantokautta TV2:n Sisu – Tarinoita urheilusta -ohjelmaa. Toukokuussa 2010 Aki Linnanahde nimitettiin MTV Median jääkiekkotuottajaksi, vastuualueenaan uuden kiekkotuotteen suunnittelu ja tuotannon johtaminen. Hän irtisanoutui omasta tahdostaan jo vuoden kuluttua ja siirtyi Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön tekemään televisio-ohjelmia. Linnanahde toimi tuottajana Venla -palkitussa Mestareiden mestari -realityohjelmassa. Ohjelmaa esitettiin MTV3:ella vuoden 2012 tammikuusta alkaen. Samana keväänä Linnanahde tuotti ja käsikirjoitti TV5:llä päivittäistä Tuomas Enbuske Talk Show’ta.
Elokuussa 2012 Linnanahde palasi radion pariin ja aloitti juontotyöt Radio Novalla. Hän juonsi Enbuske & Linnanahde Crew’ta yhdessä Tuomas Enbusken ja Minna Kuukan kanssa. Enbuske ja Linnanahde laajensivat ohjelmaa myös television puolelle. Syksyllä 2012 Enbuske & Linnanahde Crew’ta esitettiin Subin torstai-illoissa. Ohjelma siirtyi MTV3:elle vuoden 2013 alussa ja sitä tehtiin yhteensä kuusi tuotantokautta. Ohjelma palkittiin parhaan keskusteluohjelman Venlalla vuonna 2014.
Vuonna 2014 Linnanahde perusti Aku Hirviniemen kanssa Digimates-yrityksen, joka tuotti internetsivuja ja yrityksille digitaalisia viestintäratkaisuja.
Keväällä 2016 Aki Linnanahde teki paluun Radio Novalle ja aloitti kanavan aamuohjelman juontajana yhdessä Minna Kuukan kanssa. Saman vuoden syksynä Linnanahde toimi tuottajana Arman Alizadin ensimmäisessä suorassa keskusteluohjelmassa ArmanLIVE:ssä.
Linnanahteen esikoisteos, jääkiekkoilija Jere Karalahden elämäkerta "Jere" ilmestyi syksyllä 2017. Kirja oli vuoden 2017 kuunnelluin äänikirja ja myydyin tietokirja.
Helmikuussa 2018 Aki Linnanahde avasi oman YouTube -kanavan.
Aki Linnanahde syntyi vuonna 1978 Tampereella. Hän on asunut suurimman osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan Nurmijärvellä.
Nykyään Linnanahde asuu perheensä kanssa Vantaalla, mutta viettää paljon vapaa-aikaansa myös Turussa.
Linnanahde suoritti varusmiespalveluksensa vuonna 1998. Sotilasarvoltaan hän on kersantti.
Yasuhiro Nakasone
Yasuhiro Nakasone (, s. 27. toukokuuta 1918) on entinen Japanin pääministeri. Hän toimi virassa kolme kautta vuosina 1982–1987. Nakasone tuli tunnetuksi nationalistisesta aatteestaan ja toimi G8-konferenssin isäntänä 1986.
Yasuhiro Nakasonen poika on poliitikko ja entinen Japanin opetusministeri Hirofumi Nakasone. Nakasone pääsi Japanin edustajainhuoneen jäseneksi vuonna 1946 ja hoiti jo ennen pääministerinvirkaansa lukuisia ministeriyksiä.
Nakasone syntyi Gunman prefektuurissa Honshulla ja opiskeli Tokion yliopistossa. Hän on Japanin liberaalidemokraattisen puolueen jäsen.
Kiichi Miyazawa
Kiichi Miyazawa (, 8. lokakuuta 1919 – 28. kesäkuuta 2007) oli japanilainen poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä 5. marraskuuta 1991–9. elokuuta 1993.
Miyazawa syntyi Fukuyamassa, Hiroshiman prefektuurissa, ja valmistui Tokion yliopistosta. Hän liittyi talousministeriöön vuonna 1942 ja tuli vuonna 1953 valituksi Japanin parlamentin ylähuoneeseen. Hän siirtyi alahuoneeseen 1967.
Miyazawa toimi ennen pääministeriyttään muun muassa ulkoministerinä (1974–1976) ja vuodesta 1987 talousministerinä. Jälkimmäisestä virasta hän joutui kuitenkin eroamaan nk. Recruit-skandaalin yhteydessä.
Miyazawa toimi vuosina 1999–2002 jälleen Japanin talousministerinä. Hän jätti parlamentin vuonna 2003.
Emma Caulfield
Emma Caulfield, alk. Emma Chukker, (s. 8. huhtikuuta 1973 San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka läpimurtorooli oli Anya Jenkins televisiosarjassa "Buffy, vampyyrintappaja". Hän näytteli kostodemoni Anyaa sarjan kolmannelta kaudelta alkaen ja teki satunnaisia vierailuja aina sarjan viidennelle kaudelle asti, jonka jälkeen hänestä tuli sarjan vakituinen näyttelijä kunnes se päättyi vuonna 2003. Hän on myös näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Beverly Hills 90210" ja "Monk" sekä elokuvissa "Darkness Falls" (2003) ja "Bandwagon" (2004). Joskus hänen nimensä esiintyy muodossa Caufield.
Caulfield on kuvaillut teinikäistä itseään "musikaaliteatterinörtiksi". Hän aloittikin näyttelijän opintonsa jo lukioikäisenä sandiegolaisissa La Jolla Playhousessa ja Old Globe Theatressa. Jälkimmäisessä hänet palkittiin kunniamaininnalla "Excellence in Theatre Arts". Myöhemmin Caulfield opiskeli psykologiaa San Franciscon yliopistossa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa panostaakseen uraansa näyttelijänä. Caulfield on ollut kerran naimisissa, mutta on sittemmin eronnut. Hänen läheisiin ystäviinsä kuuluvat hänen "Buffyn" aikaiset kollegansa Alyson Hannigan, Anthony Head ja Tom Lenk.
Caulfiedin ensimmäisiä rooleja televisiossa oli Susan Keats nuortensarjassa "Beverly Hills 90210". Hän näytteli sarjassa vuosina 1995–1996 ja ehti olla mukana noin 30 jaksossa. Seuraavaksi hän sai roolin saippuasarja "General Hospitalista", jossa hän esitti Lorraine Milleria. Lisäksi Caulfield vieraili muutamissa muissa televisiosarjoissa.
Vuonna 1998 Caulfield sai pienen roolin televisiosarjasta "Buffy, vampyyrintappaja". Hän esitti niin kutsuttua viikon hirviötä, kostodemoni Anyankaa, kolmannen kauden jaksossa "Toivomus". Jakson päätteeksi Anyanka muuttui takaisin ihmiseksi. Caulfieldia pyydettiin uusimaan roolinsa vielä saman kauden myöhemmässä jaksossa "Kaksoisolento", jossa ihmisnimen Anya ottanut entinen kostodemoni yritti saada voimiaan takaisin. Caulfield palasi rooliin vielä muutamaan otteeseen enimmäkseen juonellisista syistä. Sarjan luoja Joss Whedon kuitenkin piti hahmosta ja näyttelijästä, ja Anya jäi sarjaan. Caulfield näytteli Anyaa lähes jokaisessa "Buffyn" seuraavan kauden jaksossa. Viidennen kauden alkaessa hänet kohotettiin sarjan vakituisen näyttelijän asemaan. Caulfield jatkoi Anyana aina sarjan loppuun asti vuoteen 2003.
"Buffyn" jälkeen Caulfield näytteli elokuvassa "Darkness Falls" (2003). Se oli hänen ensimmäinen elokuvansa. Vuonna 2004 hän oli mukana tv-elokuvassa "I Want to Marry Ryan Banks" ja tuotti elokuvan "Bandwagon" yhdessä ystävänsä Karri Bowmanin kanssa. Caulfield myös näytteli elokuvassa. Samana vuonna hän vieraili yhden jakson verran televisiosarjassa "Monk".
Al-Anbar
Anbarin maakunta () on yksi Irakin yhdeksästätoista kuvernementistä (maakunnasta). Se sijaitsee Irakin länsiosassa. Sen pinta-ala on 138 228 neliökilometriä, josta valtaosa asumatonta aavikkoa, ja se on Irakin laajin maakunta (32 prosenttia valtion pinta-alasta). Maakunta rajoittuu lounaassa Saudi-Arabiaan, lännessä Jordaniaan ja luoteessa Syyriaan. Pohjoisessa sen naapurina on Ninawan sekä idässä Saladinin, Bagdadin, Babilin, Karbalan ja Najafin maakunnat.
Maakunnan asukasluku oli vuoden 1997 väestönlaskennassa 1 023 736. Vuoden 2014 alussa väkiluvuksi arvioitiin runsas 1,48 miljoonaa. Anbarin maakunnan pääkaupunki on Ramadi (Ar-Ramādī), joka sijaitsee Fallujan tavoin maakunnan itäosassa lähellä Bagdadia. Asukkaista suurin osa on sunnimuslimeja.
Al-Anbarin maakunnan nimi oli vuoteen 1962 asti Dulaim ja vuosina 1962-1976 Ramadi.
Vuosien 2003–2010 Irakin sodassa se oli aluksi Irakin vastarintaliikkeiden tärkein tukialue. Erityisesti Fallujassa käytiin rajuja taisteluita. Yli neljäsosa Irakissa kuolleista amerikkalaissotilaista sai surmansa al-Anbarissa. Vuonna 2006 sunnikapinalliset kääntyivät al-Qaedaa vastaan, ja ottivat alueen turvallisuuden vastuulleen. Yhdysvallat poistui alueelta 2008.
Syksyllä 2014 jihadistijärjestö Isis on saanut suurimman osan maakuntaa hallintaansa. Yli kolmannes maakunnan väestöstä (558 000 henkeä) oli pelkästään tammi–elokuussa 2014 lähtenyt kotoaan evakkoon suojaan väkivallan varalta.
Toukokuussa 2015 Isis onnistui valtaamaan maakunnan hallintokeskuksen, Ramadin kaupungin.
Maakunta jakautuu aluehallinnon toisella tasolla paikallishallitoa varten kahdeksaan piirikuntaan. Maakunnan väestö 1 482 044 (1/2014) jakautui piirikuntiin seuraavasti:Piirikunnat jakautuvat edelleen alipiirikuntiin (subdistrict), ja aluehallinnon neljännellä tasolla sijaitsevat kaupungit.
Jessica Folcker
Jessica Elisabeth Angelique Folcker (s. 9. heinäkuuta 1975 Täby) on ruotsalainen laulaja. Hänen isänsä on kotoisin Senegalista.
Folcker opiskeli lapsesta saakka musiikkikoulussa ja haaveili ammattilaulajan urasta. Toive toteutui hänen ryhdyttyään Ace of Basen ja Dr. Albanin taustalaulajaksi. Hän esitti myös kertosäkeen Leila K:n hitillä "Electric". Folcker oli vuonna 1994 ehdolla Miss Ruotsi -kilpailussa.
Folckerin esikoisalbumi "Jessica" julkaistiin vuoden 1998 syksyllä. Levy oli syntynyt lauluntekijä-tuottaja Max Martinin yhteistyöstä. Hän sai levyllään kansainvälisiä ihailijoita, ja Ruotsissa listan kärkeen nousivat singlet "How Will I Know Who You Are" ja "Tell Me What You Like". Molemmat myivät platinaa.
Folcker on kilpaillut Melodifestivalenissa euroviisupaikasta kolmesti, vuosina 2005, 2006 ja 2014. Ensimmäinen ruotsinkielinen albumi julkaistiin vuonna 2005. Folcker on vieraillut Bomfunk MC’s:n levyllä Burnin' Sneakers kappaleella "(Crack It) Something Going On".
Power ballad
Power ballad on rockmusiikin alalaji, jolle on tyypillistä balladeiksi kutsuttujen hitaiden kappaleiden esiintyminen. Mahtipontiset "power balladit" olivat yleisiä 1980-luvun glam metal -yhtyeiden tuotannossa. Sellaisten yhtyeiden kuin Bon Jovin, Def Leppardin, Poisonin, Scorpionsin ja Whitesnaken tuotannossa oli paljon power balladeja. Myös eräiden muiden tyylilajien edustajat ovat tunnettuja power balladeista, kuten esimerkiksi Bryan Adams, Cher, Celine Dion, Foreigner ja Styx.
Hammaskivi
Hammaskivi ("calculus dentalis, odontoliitti") on hammassairaus, jossa suun bakteereista ja kalkkisuoloista muodostuu kerrostumaa hampaan pinnalle.
Plakki eli bakteerimassa kovettuu hammaskiveksi syljen ja bakteerien aineenvaihdunnan vaikutuksesta. Hammaskiveä muodostuu ensin hampaiden vapaille pinnoille ienrajaan, johon myös plakki tavallisesti kertyy. Hammaskivi aiheuttaa ikenissä gingiviitin eli ientulehduksen, joka ilmenee ikenien verenvuotona hampaita harjatessa. Hammaskiveä poistetaan ultraäänen ja raaputtamisen avulla.
Joskus voidaan käyttää termejä supragingivaalinen ja subgingivaalinen hammaskivi. Ensimmäinen viittaa ikenenpäälliseen hammaskiveen ja jälkimmäinen ikenenalaiseen hammaskiveen.
Ruotsin Sanomat
Päivälehti Ruotsin Sanomat oli sanomalehti Viikkoviestin jatkaja. Jukka Tuurala osti 1998 lakkautusuhan alla olleen Viikkoviestin. Lehti alkoi ilmestyä 1. syyskuuta 2003 viisipäiväisenä päivälehtenä Ruotsin Sanomat. Lehden toimitus sijaitsi Vällingbyssä Tukholmassa.
Viikkolehden tilaajia oli ollut noin 7 000 ja lehden toiminta oli tappiollista 2003, kun päätös päivälehdeksi siirtymiseksi tehtiin. Lehden tilanne kuitenkin ajautui yhä huonommaksi. Tilaajamäärä putosi puoleen ja lehti meni konkurssiin 7. huhtikuuta 2005.
Vakinaista henkilökuntaa lehdellä oli toistakymmentä avustajien lisäksi.
Ruotsin Sanomissa julkaistiin STT:n ja TT:n välittämiä uutisia, pääkirjoituksia vähemmistöpolitiikasta, yleisönosastolla käytiin kiivaitakin keskusteluja ja lehdessä oli myös novelleja, runoja ja kolumneja. Tunnetuin avustaja taisi olla Asko Sahlberg.
Vihreät Niityt
Vihreät Niityt on pitkäaikainen kevyeen musiikkiin painottuva musiikkitapahtuma. Tapahtuma perustettiin Kiuruvedellä vuonna 1999. Vuonna 2007 tapahtuman järjestäjät ajatuivat erilleen ja vuosina 2008–2011 samaan aikaan Kiuruveden musiikkitapahtuman kanssa järjestettiin Vihreät Niityt -nimeä kantava tapahtuma sekä Himoksella että Kajaanissa. Himoksen tapahtuma päättyi vuonna 2010 ja helmikuussa 2012 ilmoitettiin, että Kajaanissa ei järjestetä Vihreitä Niittyjä kesällä 2012. Kiuruvedellä musiikkitapahtuma jatkaa entisellä paikallaan nimellä Kiuruveden Iskelmäviikko ja se järjestettiin Kiuruvedellä 15.–19. heinäkuuta 2015.
Vuosittain tapahtumaan on ottanut osaa noin 30 000–40 000 kävijää. Vihreillä Niityillä ovat esiintyneet muun muassa Danny (2002, 2008), Leningrad Cowboys (2005), Kirka (2005), Suurlähettiläät (2006), Paula Koivuniemi (2006), Jari Sillanpää (2006, 2008), Lauri Tähkä & Elonkerjuu (2008), Mamba, Laura, Anna Eriksson, Tamara Lund, Kari Tapio, Remu & Hurriganes, Katri Helena, Markku Aro, Tapani Kansa, Arja Koriseva, Eino Grön ja Hanna Pakarinen.
Vuosina 1999–2007 tapahtuma järjestettiin Kiuruvedellä Vihreät Niityt -nimellä. Alkuvuosina tapahtumaa ylläpiti Kiuruveden Kevyen Musiikin Tuki ry, puheenjohtajanaan tapahtuman perustaja Reijo Glad.
Vuonna 2008 tapahtuman perustaja ja taiteellinen johtaja Reijo Glad ja tapahtumaa varten perustetun yhdistyksen korvannut yhtiö Vihreät Niityt Oy ajautuivat erilleen ja tapahtumia järjestettiin kesällä 2008 kaksi. Kiuruvedellä tapahtuma oli nimellä "Iskelmän juhlaa 10-vuotta" ja Himoksella nimellä "Vihreät Niityt - Iskelmähimos". Kesällä 2008 Kiuruveden tapahtumasta vastasi Vihreät Niityt Oy, Himoksen tapahtumasta puolestaan Reijo Glad ja HimosLomat Oy.
Vihreillä Niityillä perinteisesti järjestetty Toivo Kärki -laulukilpailu aloitettiin vuonna 1999 tapahtuman perustamisen yhteydessä. Alkukarsintoihin noin 50 paikkakunnalla Suomessa, Ruotsissa ja Espanjan Aurinkorannikolla osallistuu noin 800–1 000 laulajaa. Laulukilpailun semifinaali ja finaali käydään vuodesta 2010 lähtien Kajaanissa. Laulukilpailu järjestetään yhteistyössä ohjelmatoimisto Fortonen kanssa.Vihreät Niityt -tapahtumassa on nimettynä iskelmäikoni, missä tehtävässä voi olla vain yksi henkilö kerrallaan. Iskelmäikoni edustaa urallaan pitkänlinjan taiteilijan tinkimätöntä suomi-iskelmätyötä. Iskelmäikoni on tapahtumassa mukana joka vuosi. Tapahtuman ensimmäinen iskelmäikoni oli Esko Rahkonen. Hänen oli tarkoitus esiintyä myös vuoden 2007 Vihreillä Niityillä, mutta hän menehtyi toukokuussa 2007. Tapahtumassa järjestettiinkin Rahkosen kunniaksi muistokonsertti, jossa esiintyivät Eino Grön, Reijo Kallio, Pasi Kaunisto, Jaska Mäkynen, Kaija Pohjola ja Kauko Simonen.
Nykyinen tapahtuman iskelmäikoni on Matti Esko.
Surukeijukala
Surukeijukala ("Gramma melacara") on keijukaloihin kuuluva kala.
Surukeijukala on purppuranpunainen mustaa otsaa lukuun ottamatta. Se kasvaa noin 10 cm pitkäksi.
Surukeijukala on kotoisin Karibialta. Siellä se elää syvemmällä kuin muut keijukalat, tyypillisesti 20–30 metrin syvyydessä.
Surukeijukala on reviiritietoinen ja aggressiivinen lajitovereita ja joskus muitakin suunnilleen samannäköisiä kaloja kuten lilakeijuahvenia ja purppurakeijuahvenia kohtaan. Sen sijaan se ei vahingoita selkärangattomia, joten se sopii riutta-akvaarioon.
Surukeijukala syö lihapitoista ruokaa.