hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Antigonos (Juudea)
Antigonos oli Juudean kuningas ja Jerusalemin ylin pappi vuosina 40 eaa.–37 eaa. Antigonoksen isä oli Aristobulos II jonka roomalaiset syrjäyttivät. Roomalaiset tekivät Aristobuloksen veljestä Hyrkanos II:a Juudean hallitsijan. Todellinen valta joutui kuitenkin Antipaterin käsiin. Antipater kuoli vuonna 44 eaa. ja hänen poikansa Herodes ja Fasael nousivat nyt Juudean todellisiksi hallitsijoiksi. Vuonna 40 eaa. parthialaiset Barzapharneen ja Parthian kuninkaan pojan Pakoroksen johdolla hyökkäsivät Syyriaan. Parhialaiset päättivät auttaa Antigonosta valataamaan isänsä kuningaskunnan itselleen. Parthialaiset vangitsivat Hyrkanoksen ja Antipaterin pojan Fasaelin ja asettivat Antigonoksen uudeksi kuninkaaksi. Antipaterin toinen poika Herodes pakeni Roomaan, jossa Rooman senaatti julisti hänet Juudean kuninkaaksi. Tällä välin Antigonos alkoi piirittää Masadaa, jonne Herodes oli jättänyt lähisukulaisensa. Vuonna 38 eaa. Herodes hyökkäsi Juudeaan roomalaisten kanssa. Vuonna 37 eaa. hän sai Jerusalemin vallattua. Antigonos antautui roomalaisten komentajalle Sosiukselle, joka vei hänet vankina Marcus Antoniuksen luokse. Antonius antoi teloittaa Antigonoksen.
Kungfu
Kungfu (功夫, pinyin: gōngfu) on yhteisnimitys Kiinasta lähtöisin oleville taistelulajeille. Sana tarkoittaa taitoa ja työtä. Tämä viittaa kungfun vaatimaan vuosien pitkäjännitteiseen ja kärsivälliseen harjoittelemiseen. Periaatteessa kungfua voi olla siis jokin muukin kuin taistelutaitojen harjoittelu. Sanaa käytetään samalla tavoin yläkäsitteenä kuin japanilaisia taistelulajeja tarkoittava "budō" tai korealaisia lajeja tarkoittava "mudo".
Kiinassa on monia temppeleitä, joissa opetetaan kungfua. Jotkut buddhalaiset munkit ovat omaksuneet useita alun perin soturien käyttämiä harjoitteita parantaakseen terveyttään ja keskittymiskykyään ja sitä kautta henkisten harjoituksiensa laatua. Tunnetuin kungfutemppeli on Shaolinin temppeli Kiinassa, jonka soturimunkeista kerrotaan lukuisia tarinoita. Suurin osa kungfun tyylisuunnista on kuitenkin kehittynyt temppelien ulkopuolella. Tyylejä onkin Kiinassa erittäin monia.
Kungfu on levinnyt nykypäivänä jo moniin maihin; myös Suomessa on lajin harjoittajia. Länsimaihin kungfu tuli vasta 1900-luvulla. Jotkin kungfu-tyylit ovat elpyneet juuri länsimaisten oppilaiden ansiosta.
Parhaiten kungfu tunnetaan hongkongilaisista, esimerkiksi Bruce Leen, Jackie Chanin ja Donnie Yenin tähdittämistä toimintaelokuvista.
Tyylejä on useita; ne saattavat poiketa toisistaan hyvinkin suuresti. Jotkin tyylit sisältävät paljon akrobatiaa; toisissa aseilla harjoittelu aloitetaan varhain ja joissakin vasta vuosien harjoittelun jälkeen. Jotkin suuntaukset keskittyvät yksinkertaisiin käsitekniikoihin, toiset taas monimutkaisiin liikesarjoihin. Suomessa harrastettavia tyylejä ovat Tai Shin Mun, wingtsung, shaolin, bajiquan, changquan, Shaolin-wing chun, wing tsun, junfan, man seer kung, wing chun, manxiong, Wan Kam Leung Practical Wing Chun Kung Fu, qigong/chikung, sanda/sanshou, shaolinquan, choyleefut, tanglang, baiji, tanglangquan, taijiquan, yiquan ja thieulam. Osa tyyleistä on nimetty eläinten mukaan kuten lohikäärme, kotka, tiikeri, kurki, apina, leopardi, käärme ja rukoilijasirkka. Eläintyyleissä pyritään hyödyntämään kyseisen eläimen liikeratoja ja hyökkäystekniikoita.
Perinteisesti joissakin tyylisuunnissa kiinalaiset kungfu-mestarit ovat olleet myös lääkäreitä. Näissä tyyleissä käsitelläänkin jonkin verran anatomiaa ja kiinalaista lääketiedettä, mutta erot eri opettajien ja tyylien välillä ovat suuria: Toisissa korostetaan teknisen muodon puhtautta, kun taas toisissa keskitytään epämuodollisemman kamppailuvalmiuden omaksumiseen.
Barahir
J. R. R. Tolkienin kuvitteellisessa Keski-Maassa Barahir tarkoittaa kolmea eri henkilöä:
1. Barahir oli Dorthonionin mies, Bëorin suvun jälkeläinen Ensimmäisellä Ajalla, Bregorin poika, Emeldirin aviomies sekä kaikkein tunnetuin Berenin isänä.
Barahir taisteli Dagor Bragollachin taistelussa, missä Morgothin armeijan voittivat Beleriandin pohjoisten valtakuntien Haltiat ja Ihmiset, mukaan lukien Barahirin maat Dorthonionin. Kiitoksena henkensä pelastamisesta Finrod Felagund lupasi ystävyytensä Barahirille ja tämän väelle. Merkkinä kiitollisuudestaan Finrod antoi Barahirille sormuksen, joka tunnetaan nimellä "Barahirin sormus" ja se periytyi suvussa.
Valtakuntansa tuhoutumisen jälkeen Barahir jäi Dorthonioniin Tarn Aeluinissa yhdessä kahdentoista kumppaninsa kanssa. Nämä olivat Gildor, Belegund, Baragund, Gorlim, Beren, Urthel, Dagnir, Ragnor, Radhruin, Dairuin, Arthad ja Hathadir. Heidät petti Sauronilla Gorlim, jolla oli ikävä vaimoaan. Heidän salainan piilopaikkansa löydettiin ja Barahirin väki lyötiin. Vain Barahirin poika Beren pakeni teurastusta ja häntä odotti suuri kohtalo.
2. Kahdeksas Gondorin hallitseva käskynhaltija.
3. Barahir oli myös Ithilienin kolmas prinssi Neljännellä Ajalla, Faramirin ja Éowynin pojanpoika. Hän kirjoitti Aragornin ja Arwenin tarinan.
Il Globo
Il Globo on Australiassa julkaistava italiankielinen sanomalehti, jonka pääkonttori sijaitsee Melbournessa. Lehti julkaistiin ensimmäistä kertaa marraskuussa 1959.
Il Globon levikki, yli 20 000, kuuluu Australiassa julkaistavien ei-englanninkielisten sanomalehtien laajimpien joukkoon.
Kolmen tähden taivas
Kolmen tähden taivas on suomalaisen laulajan Seppo Tammilehdon studioalbumi. Se julkaistiin 2002. Äänitys ja Miksaus: TARZAN-Studio Helsinki/Smoju Paju.
Port Said
Port Said () on kaupunki Egyptissä Suezin kanavan Välimeren puoleisessa päässä. Sitä vastapäätä kanavan toisella rannalla on Port Fuadin kaupunki. Port Saidissa on noin 600 000 asukasta .
Port Saidin talouden perusta on kalastus ja eri teollisuudenalat, kuten kemikaaliteollisuus, elintarvike- ja tupakkateollisuus. Se on myös satamana Egyptin puuvillan ja riisin viennille sekä laivojen tankkauspaikka.
Port Saidia pidetään yhtenä Egyptin kauneimmista kaupungeista ja se on myös matkailukohde.
Kaupunki on nimetty Said paššan mukaan, joka toimi Egyptin varakuninkaana kun kaupunki perustettiin vuonna 1859.
Kushiron suomaan kansallispuisto
Kushiron suomaan kansallispuisto () on Hokkaidōn itäosissa, Japanissa sijaitseva, 31. heinäkuuta 1987 perustettu kansallispuisto.
Kansallispuistoon kuuluvat Japanin suurin, Kushiron suo sekä Shirarutoron ja Takkobun suot, Toro-järvi ja näitä ympäröivät kukkulat. Siellä on laaja ruokotasanko ("Phragmites australis"), jota rikkovat leppämetsät ("Alnus japonica"). Kansallispuiston tasainen topografia on ainutlaatuinen Japanin kansallispuistoissa.
Suoalueella elää monia harvinaisia eläinlajeja, kuten japaninkurkia, salamantereita (mm. siperiansalamantereita) ja sudenkorentoja. Kansallispuiston keskiosa oli Japanin ensimmäinen Ramsar-alue.
Gadžijevo
Gadžijevo () on noin 11 000 asukkaan suljettu kaupunki ja hallintopiiri Aleksandrovskin kaupunkipiirikunnassa Murmanskin alueella Venäjällä, Kuolanvuonon suusta länteen erkanevan Saitavuonon rannalla 32 km Murmanskista pohjoiseen.
Gadžijevossa on Venäjän pohjoisen laivaston tukikohta, jonka perustamisen myötä asutus sai alkunsa vuonna 1957. Se tunnettiin tuolloin nimellä Jagelnaja Guba (Ягельная Губа) samannimisen lahden mukaan, jonka rannalla tukikohta sijaitsee. Vuonna 1967 nimi muutettiin Gadžijevoksi. Vuonna 1981 paikkakunta sai suljetun kaupungin statuksen ja uuden nimen Skalistyi (Скалистый); siihen viitattiin kuitenkin koodinimellä Murmansk-130. Skalistyi-nimi virallistettiin vuonna 1994, mutta muutettiin takaisin Gadžijevokisi 1999.
Vuosina 2004-2008 Skalistyi oli hallinnollisesti kaupunkipiirikunta, jonka asutuskeskuksia olivat Gadžijevon kaupunki sekä Saitavuonon (Saida Guba), Olenja Guban ja Kuvšinskaja Salman taajamat. Vuonna 2008 se yhdistettiin uuteen suurempaan, koko Kuolanvuonon länsirannan kattavaan Aleksandrovskin kaupunkipiirikuntaa. Tähän kuuluvat myös Poljarnyin ja Snežnogorskin suljetut kaupungit. Aleksandrovskin puitteissa entinen Skalistyi asutuskeskuksineen muodostaa nyt Gadžijevon hallintopiirin ("adminstrativnyi okrug Gadžijevo").
Saitavuonoon on Kurtšatov-instituutin johdolla ja saksalaisten rahoituksella rakennettu ydinsukellusveneiden käytöstä poistettujen reaktoreiden väliaikaisvarastointilaitos, joka aloitti toimintansa 2006. Paikalla on tilaa 120 reaktoriyksikölle; säilytysaika on 75 vuotta.
Harald Gille
Harald Gille (norjaksi "Harald IV Magnusson Gille", 1103–1136) oli Norjan kuningas 1130–1136. Harald oli syntynyt Irlannissa, ja hän lienee saanut liikanimensä Gille sanaparista Gilla Críst, Kristuksen palvelija. Hänen valtaannousunsa merkitsi kansalaissotien aikakauden alkua, ja tänä aikana Norjassa käytiin jatkuvasti julmaa kamppailua oikeudesta kruunuun.
Harald saapui Norjaan 1128 ja ilmoitti olevansa edesmenneen kuningas Maunu Paljassäären poika ja hallitsevan kuninkaan Sigurd Jerusaleminkävijän velipuoli. Harald läpäisi tulikokeen eli käveli tulisilla hiilillä, mikä ajan uskomusten mukaan todisti hänen puhuvan totta.
Sigurd hyväksyi hänet veljekseen sillä ehdolla, ettei Harald vaatisi osuutta valtakunnasta Sigurdin tai hänen poikansa Maunun elinaikana. Harald piti lupauksensa Sigurdin kuolemaan asti. Sigurdin kuoleman jälkeen Haraldin ja Maunun välille puhkesi kuitenkin sota, jonka Harald viimein voitti vuonna 1135. Harald kastroi ja sokaisi Maunun ja sulki hänet luostariin. Tämän jälkeen Harald Gille hallitsi Norjaa yksin, mutta kruunua tavoitellut Sigurd Slembe surmasi hänet jo 1136. Haraldilta jäi neljä poikaa, Inge, Sigurd, Östen ja Maunu. Heistä kaikista tuli Norjan kuninkaita.
Hvis Lyset Tar Oss
Hvis Lyset Tar Oss on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, albumi, joka on väitetysti yksi merkittävimmistä black metal -genressä. Levy äänitettiin syksyllä 1992, mutta julkaistiin vasta toukokuussa 1994. Haastattelujen mukaan "Hvis Lyset Tar Oss" on Vikernesin lempialbumi. Albumin kansikuvassa on Theodor Kittelsenin teos "Fattigmannen" (suomeksi ”kerjäläinen”). Levyllä on vain neljä kappaletta, mutta kappaleet muodostavat silti täyspitkän levyn.
Vikernes soittaa levyllä kaikki instrumentit itse, ja tuottajana ja äänitysteknikkona toimii norjalainen Eirik Hundvin.
Cotonoun sopimus
Cotounoun sopimus on Euroopan unionin ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden (AKT-maat) keskeinen sopimus. Se allekirjoitettiin 23. kesäkuuta 2000 Cotonoussä, Beninin taloudellisessa pääkaupungissa. Sopimuksen allekirjoittivat 77 AKT-valtiota ja 15 Euroopan unionin jäsenvaltiota ja se tuli voimaan vuoden 2002 alussa. Kyseessä on kaikkien aikojen laajin yhteistyöohjelma mitä AKT-valtiot ja EU ovat solmineet.
Sopimuksen keskeisenä tavoitteena on vähentää ja poistaa juurineen köyhyys ja siten avustaen kyseisiä maita, että aikaa myöten kestävä kehitys sekä AKT-maiden taloudellinen, sosiaalinen ja kulttuurillinen kehitys vauhdittuisivat, ja että AKT-maiden asteittainen integrointi maailmantalouteen tulisi mahdolliseksi. Tämän lisäksi rauhaa ja turvallisuutta edistäen olisi luotavat ilmapiiri, jossa vakaa ja demokraattiset olot olisivat mahdolliset.
Cotonoun sopimus korvasi Lomén sopimukset. Jotka ovat olleet AKT–EU-kehitysyhteistyön perusta aina vuodesta 1975 lähtien. Kuitenkin Cotonoun sopimus on laajempialainen kuin mikään aiemmin tehty talous- ja kehityssopimus. Se on tarkoitettu vähintäänkin 20 vuoden ajanjaksolle, mutta se olisi tarkastettavat joka viides vuosi. Yhteistyö perustuu niin sanottuun kumppanuuteen ja se jakautuu viiteen toisiinsa läheisesti liittyvään pilariin, jotka ovat:Sopimus on tehty Euroopan yhteisön nimissä ja sen 25 jäsenvaltion puolesta. Osa jäsenvaltioista on liittynyt sopimukseen (vuoden 2000 jälkeen) hyväksyessään Euroopan yhteisön jäsenyyden.
Lisäksi sopimuksen osapuolina ovat AKT-maat.
Três Corações
Três Corações on Brasilian kaupunki Minas Geraisin osavaltion eteläosassa. Sen pinta-ala on 825,924 km² ja väkiluku 70 490 (2015). Kaupunki sijaitsee 287 kilometrin päässä osavaltion pääkaupunki Belo Horizontesta ja 295 kilometrin päässä São Paulosta.
Três Corações, jonka nimi merkitsee portugalin kielellä "kolmea sydäntä", perustettiin 1760. Kaupunki on jalkapalloilija Pelén syntymäpaikka ja siellä on hänen patsaansa.
Helmiä nauhassa – Collection
Helmiä nauhassa – Collection on 23-laulun kokoelma Seppo Tammilehdon aiemmasta levytystuotannosta. Ennen julkaisemattomia raitoja ovat Freemanin kanssa esitetty duetto "Vierivät kivet" ja Sepon käännös vanhasta Tremeloes-hitistä "Even the bad times are good", "Jokainen päivä on uus". Levytysten tuottaja on Ari Saari. "Seppopboogie" on Sepon itsensä säveltämä rautalankainstrumentaali, jolla mies soittaa yksin kaikki soittimet. 
Lisäksi levyllä on vinyyliversioista masteroidut "Minä ja Annansilmä" (1985) ja Maailmantango (1993). Kappaleesta "Punainen kitara" on kokoelmalla uusi versio, joka on levytetty vuonna 2000.
Mount Elbert
Mount Elbert on Kalliovuorten korkein vuori. Sen huippu on 4 401 metrin korkeudella merenpinnan tasosta. Vuori sijaitsee Laken piirikunnassa noin 19 kilometriä Leadvillen kylästä kaakkoon, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Kuhilas
Kuhilas on viljalyhteistä kuivatusta varten pellolle pystytetty rakenne. Erityisesti ruislyhteistä pystytettyä rakennetta sanotaan kuhilaaksi (Hämeessä myös: kykkä). Toukoviljasta pystytettynä kuhilaalla on myös muita nimiä, kuten viisikko tai kymmenikkö. Kuhilas on sisältä holvimainen ja ulkomuodoltaan pyöreä. Siinä on pystyssä toisiaan vasten seisovat jalkalyhteet ja sateelta suojaava hattu.
Ensin vilja kootaan lyhteiksi esimerkiksi sirpillä leikatuista kourallisista. Lyhteeseen tulee viisi kourallista olkia. Tämän kokoisia on vielä helppo sitoa ja käsitellä. Sen jälkeen lyhteet kootaan hengittäväksi kuhilaaksi. Kuhilaassa vilja vielä tuleentuu, eikä sen täyttä joutumista leikattavaksi tarvitse välttämättä odottaa. Ulkokuivatuksen jälkeen kuhilaat on ollut helppo purkaa ja viedä puitavaksi.
Kuhilaat ovat olleet eri paikkakunnilla eri kokoisia ja muotoisia, etelässä suurempia ja pohjoisessa pienempiä. Yleisiä ruiskuhilaan kokoja on kymmenlyhteinen, nelitoistalyhteinen ja kahdeksantoistalyhteinen kuhilas. Samalle pellolle tehdään aina saman kokoisia kuhilaita, jolloin sadon määrä voidaan arvioida. Toukoviljasta (vehnästä, ohrasta, kaurasta) pystytettynä kymmenlyhteistä sanotaan joskus kuhilaaksi, ja suurempia ei toukoviljasta, kevätruista lukuun ottamatta, saakaan tehtyä. Pienet kuhilaat ja viisikot aloitetaan kahdesta jalkalyhteestä, kahdeksantoistalyhteinen aloitetaan neljästä. Poutakesänä kuhilaaseen voidaan panna vain yksi, suuri hattulyhde, tyvi ylöspäin. Sateisena kesänä suositaan kahta hattulyhdettä. Kaksilyhteistä hattua varten lyhteet taitetaan käsivarrella siteen yläpuolelta ja levitetään viuhkoiksi. Alimmaisen hatun tyvi pannaan osoittamaan pohjoiseen ja päällimmäisen etelään, jolloin se kuivuu paremmin ja toivottaa samalla hyvää ilmaa.
Kovin pitkään säilytykseen kuhilaat eivät sovi, sillä maavaraisina ne ajan mittaan kostuvat. Parempaa kuivumista ja samalla pitempää säilytystä varten rakennettiin suuria elohaasioita (tai kevyitä aartoja) eli kuivatustelineitä, joissa lyhteet aseteltiin riu'uille kuivumaan. Jos elohaasiaa ei ollut, kuivat lyhteet voitiin koota joko pyöreisiin aumoihin tai pinomaisiin, pitkiin närtteisiin puintia odottamaan. Sieltä ne ajettiin riiheen kuivattaviksi ja puitaviksi. Aumavarastointia käytettiin vielä jonkin verran yhteisten puimakoneiden aikaan 1900-luvun puolivälissä.
Nykyaikana vilja leikataan ja puidaan pystykasvustona samalla kertaa leikkuupuimurilla.
Luettelo Italian pääministereistä
Tämä on luettelo Italian pääministereistä. Vuosina 1861–1946 pääministerin nimitys oli "Italian kuningaskunnan ministerineuvoston puheenjohtaja" ja vuodesta 1946 alkaen "Italian tasavallan mininisterineuvoston puheenjohtaja".
Ramsarin sopimus
Ramsarin sopimus () on vuonna 1971 Ramsarin kaupungissa Iranissa solmittu kansainvälinen sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta.
Ramsarin sopimus oli ensimmäinen nykyaikaisista, valtioiden välisistä luonnonsuojelun ja luonnonvarojen viisaan käytön sopimuksista. Alun perin sopimuksella pyrittiin suojelemaan kosteikkoja ja vesialueita erityisesti vesilintujen elinalueina, mutta sittemmin sopimus on laajentunut kattamaan vesialueiden suojelemisen kokonaisuudessaan, ja siinä tunnustetaan niiden merkitys elämän monimuotoisuuden säilyttämisessä. Alkuperäisiä sopijavaltioita oli 18, mutta nyttemmin sopimuksen on allekirjoittanut 158 valtiota, ja siihen kuuluu 1 752 kohdetta, joiden yhteispinta-ala on noin 161 miljoonaa hehtaaria.
Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot sitoutuvat:
Vuosien kuluessa sopimuksen allekirjoittaneet tahot ovat tulkinneet ja laajentaneet näitä velvoitteita ja laatineet ohjeistusta kyseisten kohtien käytännön toteutuksesta.
Kosteikkoalueet luokitellaan tyyppinsä mukaisesti eri luokkiin. Vrt. Ramsarin sopimuksen vesiperäiset alueet
Suomessa on 49 Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 785 780 hehtaaria. Kaikki Suomen Ramsar-alueet kuuluvat Natura 2000 -verkostoon, ja niiden rajaukset noudattavat Natura-rajauksia.
Venäjän federaatiossa on 35 Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 10 323 767 hehtaaria.
Triakki
Triac eli triakki on puolijohdekomponentti, joka on toimintaperiaatteeltaan kuten kaksi vastakkaisiin suuntiin rinnan kytkettyä tyristoria, joiden hilat on kytketty yhteen. Kun triacin hilalle tuodaan virtapulssi, jonka napaisuus on sama tai eri kuin triacin navoilla olevan jännitteen napaisuus, triac alkaa johtaa, kunnes napojen välinen jännite laskee riittävän alas tai vaihtaa napaisuutta. Kyky liipaista myös erisuuntaisella virralla kuin päävirta antaa mahdollisuuden monipuolisiin kytkentöihin.
Neljä eri liipaisuvaihtoehtoa:
I A2 positiivinen, hila positiivinen
II A2 positiivinen, hila negatiivinen
III A2 negatiivinen, Hila positiivinen
IV A2 negatiivinen, Hila negatiivinen
Triacia voidaan käyttää esimerkiksi hehkulampun himmentimessä, jolloin liipaisua ohjataan vastuksista, säätövastuksista, kondensaattoreista ja mahdollisesti diacista koostuvalla kytkennällä niin, että triac johtaa lampulle vain osan kustakin vaihtojännitteen puolijaksosta. Näin keskimääräinen lampun läpi kulkeva virta pienenee ja lamppu himmenee.
Harri Rantanen
Harri Rantanen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Harri Rantanen (basisti)
Harri Rantanen (s. 1960) on suomalainen basisti. Hän asui 11-vuotiaaksi Tukholmassa. Hänen setänsä Veikko Rantanen oli tanssimuusikko, jonka instrumentti oli myös basso. 1970-luvulla hän tutustui gospel-piireissä Teppo Nuorvaan, Jaakko Löyttyyn ja myöhemmin Heikki Silvennoiseen.
Gramexin tilastojen mukaan Rantanen oli Suomen 20. eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2008 oltuaan siihen saakka mukana 2 684:llä levytyksellä. Merkittävässä osassa Rantasen studiolevytyksistä rumpalina on toiminut Anssi Nykänen, johon Rantanen tutustui jo vuonna 1986.
Rantanen on studiotyön lisäksi keikkaillut muun muassa Ben Granfelt Bandissä, Freud Marx Engels & Jung-yhtyeessä, Nylon Beat -yhtyeessä, Pekka Ruuskan yhtyeessä sekä Dannyn taustayhtyeessä. Rantanen ja Nykänen ovat mukana myös tanssiorkesteri Dallapén uudessa tulemisessa. Konserttikiertueita hän on tehnyt muun muassa Paula Koivuniemen ja Jari Sillanpään kanssa. 1990-luvun alussa hän tuurasi myös Mikko Löyttyä Q.Stone-yhtyeen kiertueilla. Jope Ruonansuun levyillä hänen nimensä oli muodossa "Harri Humppa Rantanen".
Harri Rantanen on esiintynyt Kummeli-sketsisarjan mukana muun muassa Kummeli Stories-elokuvassa, jonka alkupuolella hän nousee alastomana portaita samalla, kun taustalla kuulutetaan ”Kapteeni Rantanen, pukunne on saapunut pesulasta”.
Hänen esikuviaan basisteina ovat olleet muun muassa Stu Cook, Roger Glover, Jack Bruce, John Paul Jones, Jaco Pastorius sekä suomalaisista soittajista Pekka Pohjola ja Juha Tikka.
Filosofem
Filosofem on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, albumi. Levy oli Vikernesin viimeinen äänitys ennen hänen vangitsemistaan vuonna 1993, vaikka Filosofem julkaistiinkin vasta 1996. Albumin suosio oli yllätys (varsinkin black metal -tuotokseksi) sen saadessa loistavia arvioita jopa valtavirran musiikkilehdiltä. Lyhennetty versio kappaleesta numero 5 löytyy elokuvan Gummo soundtrackilta. Myös albumin aloitusraidasta "Dunkelheit" on saatavilla musiikkivideo Burzumin kotisivuilta.
Albumin kansikuvassa on Theodor Kittelsenin taideteos. Taideteoksen nimi on "Under Fjeldet Toner En".
Mein Teil
Mein Teil () on Rammsteinin 16. singlejulkaisu. Se perustuu maaliskuussa 2001 Saksassa tapahtuneeseen ihmissyöntitapaukseen, jossa Armin Meiwes söi erään Internetissä tapaamansa miehen. Bändi sai ajatuksen laulun tekoon, kun yksi jäsenistä toi treenipaikalle lehden, jossa oli Armin Meiwesistä kertova uutinen. Laulua käytetään monissa elokuvissa. Rammstein sai kappaleella historiansa toisen Grammy-ehdokkuuden.
Tokodede
Tokodede on yksi Itä-Timorissa puhuttavista kielistä. Kielellä on noin 39 500 puhujaa Liquiçán alueella, erityisesti Lois-joen varrella. Puhujien määrä on laskenut viime vuosina.
Tokodede kuuluu austronesialaisten kielten malaijilais-polynesialaiseen kieliryhmään.
Criss Angel
Criss Angel (oikealta nimeltään Christopher Nicholas Sarantakos, s. 19. joulukuuta 1967 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen muusikko, taikuri, illusionisti ja "Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä" -televisiosarjan ("Criss Angel Mindfreak") luoja ja ohjaaja. Angelin oikea sukunimi on peräisin hänen kreikkalaiselta äidiltään. Hänen vanhempiensa nimet ovat John ja Dimitra Sarantakos. Angel on ollut lapsesta asti kiinnostunut taikuudesta. Suurin vaikutus häneen on ollut edesmenneellä isällään Johnilla, joka kuoli vatsasyöpään.
Criss Angel on tunnettu myös skeptikkona.
Lähes koko ikänsä Angel on harrastanut taikuutta ja hän on tehnyt keikkoja ympäri maailmaa. Criss Angel esiintyy "Mindfreak"-sarjassa (suom. Tajunnanräjäyttäjä), jota on kuvattu Alladin Resortissa, New Orleanissa, Las Vegasissa, Los Angelesissa ja Angelin kotikaupungissa, New Yorkin East Meadowissa, ja myös monissa muissa kaupungeissa. Criss on tehnyt huimapäisiä mielen ja kehon kokeita. Hänen mukaansa ihokoukuista roikkuminen oli "hulluin" kaikista hänen tekemistään tempuista. Criss Angel on myös näytellyt taikuria yhdessä jaksossa Las Vegas -nimisessä sarjassa, sekä murhaaja-taikuria yhdessä in jaksossa.Criss Angelilla oli industrial-yhtye Angeldustissa, jonka hän perusti Klay Scottin kanssa, kun Klaytonin edellinen yhtye Circle of Dust hajosi. Angeldust julkaisi albumin "Musical Conjurings from the World of Illusion" vuonna 1998 ja esiintyi Madison Square Gardenissa. Hän on myös julkaissut muutaman muun levyn Criss Angelina.
Kaikki albumit on julkaistu omakustanteina. (APITRAG Records)
Giovanni Giolitti
Giovanni Giolitti (27. lokakuuta 1842 – 17. heinäkuuta 1928) oli italialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä viiteen eri otteeseen vuosien 1892 ja 1921 välillä.
Giolitti oli kotoisin Piemonten maakunnasta. Hän oli toiminut pitkään virkamiehenä, kun hänet vuonna 1882 valittiin Italian parlamenttiin. Tämän jälkeen hänen poliittinen uransa edistyi melko nopeasti. Vuonna 1889 hänet nimitettiin valtionvarainministeriksi Francesco Crispin hallitukseen, ja vuonna 1892 hänestä tuli pääministeri.
Giolittin ensimmäinen pääministerikausi oli lyhyt. Hän joutui eroamaan jo vuonna 1893, koska häntä epäiltiin virka-asemansa väärinkäytöstä. Hän jatkoi kuitenkin poliittista toimintaansa ja palasi pääministeriksi vuonna 1903. Seuraavat kymmenen vuotta hän oli Italian vaikutusvaltaisin poliitikko, joko pääministerin ominaisuudessa (vuosina 1903–1905, 1906–1909 ja 1911–1914) tai vahvana taustavaikuttajana.
Poliittisilta näkemyksiltään Giolitti oli maltillinen liberaali. Hänen pyrkimyksenään oli parantaa työväestön asemaa. Hän mm. salli ammattiliittojen toimia vapaasti ja hyväksyi työläisten lakko-oikeuden. Hän kiinnitti huomiota työolosuhteisiin ja paransi sosiaaliturvaa. Lisäksi hän laajensi miesten äänioikeutta vuonna 1912.
Oikeisto syytti Giolittia liiallisesta lempeydestä vasemmistoa kohtaan. Giolitti saattoi kuitenkin turvautua koviinkin otteisiin, mikäli yleinen järjestys oli uhattuna.
Italian talouden kannalta 1900-luvun alku oli suuren kasvun aikaa. Maahan kehittyi muun muassa vahva metalliteollisuus. Kasvu tosin keskittyi Pohjois-Italiaan, kun taas Etelä-Italia pysyi jokseenkin takapajuisena alueena.
Neljännellä pääministerikaudellaan Giolitti oli päättämässä Turkin vastaisen sodan aloittamisesta. Italia voitti sodan vuonna 1912 ja sai Turkilta Libyan ja Dodekanesian. Voitosta huolimatta Giolitti kuitenkin piti Italian armeijaa huonosti varustautuneena, joten hän vastusti Italian liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan toukokuussa 1915.
Viidennen ja viimeisen kerran Giolitti tuli pääministeriksi vuonna 1920. Sodanjälkeinen Italia oli vaikea johdettava, sillä vasemmalta uhkasi kommunistinen vallankumous ja oikealta nationalistinen diktatuuri. Tuolloin jo 78-vuotias Giolitti pyrki rakentamaan maltillisten puolueiden laajaa koalitiota ääriliikkeitä vastaan. Kun tämä osoittautui tehottomaksi olojen vakauttamaisessa, Giolitti erosi oltuaan runsaan vuoden ajan pääministerinä.
Benito Mussolinin johtamien fasistien valtaannousu vuonna 1922 siirsi lopullisesti Giolittin syrjään. Hän tosin pysyi parlamentin jäsenenä aina kuolemaansa asti vuoteen 1928 ja uskalsi jopa kritisoida Mussolinin lakialoitteita. Vanhan valtiomiehen kritiikki ei kuitenkaan voinut pysäyttää Italian muuttumista fasistiseksi diktatuuriksi.
Diac
Diac on puolijohdekomponentti, joka muuttuu johtavaksi, kun sen kynnysjännite ylittyy. Kun resistanssi pienenee, myös diacin yli vaikuttava jännite putoaa huomattavasti ja läpi kulkeva virta kasvaa. Diac pysyy johtavana kunnes virta pienenee tarpeeksi. Kynnysjännite on yleensä 15-40 volttia ja se on molempiin suuntiin sama.
Diacin yleisin käyttötarkoitus on jännite- ja virtapulssin tuottaminen triacin liipaisemiseen esimerkiksi hehkulamppujen himmentimissä tai lämmitysvastusten ja sähkömoottorien säätökytkennöissä. Siksi joissakin triaceissa diac on sisäänrakennettuna. Pulssin tuottavassa kytkennässä diacin yli vaikuttaa likimain sama jännite kuin kondensaattoriin, jota ladataan vastuksen kautta. Kun kondensaattorin varaus on riittävän suuri ja jännite ylittää diacin kynnysjännitteen, diac muuttuu johtavaksi ja purkaa kondensaattorin varauksen triacin hilalle. Kun varaus on purkautunut, diac lakkaa johtamasta ja kondensaattorin varaus alkaa uudelleen kasvamaan.
Alcide De Gasperi
Alcide De Gasperi (3. huhtikuuta 1881 – 19. elokuuta 1954) oli italialainen poliitikko, joka perusti Italian kristillisdemokraattisen puolueen vuonna 1943 ja toimi Italian pääministerinä vuosina 1945–1953.
Alcide De Gasperi kasvoi italiankielisellä Trentinon alueella, joka tuolloin kuului Itävalta-Unkarin keisarikuntaan. De Gasperilla ei ollut mahdollisuutta opiskella italialaisessa yliopistossa, joten hän lähti opiskelemaan filologiaa Wieniin. Opiskeluaikanaan De Gasperi osallistui aktiivisesti katolilaisen opiskelijaliikkeen toimintaan. De Gasperi valmistui vuonna 1905 ja palasi kotiseudulleen Trentinoon, missä hän työskenteli "La Voce Cattolica" -sanomalehden toimittajana. Poliittisen uransa De Gasperi aloitti tultuaan valituksi Trentinon edustajaksi Itävallan parlamenttiin, missä hän toimi italialaisvähemmistön oikeuksien puolesta.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Trentino liitettiin Italiaan, ja De Gasperi siirtyi Italian politiikkaan. Hän oli perustamassa Italian kansanpuoluetta ("Partito Popolare Italiano", PPI) vuonna 1919 ja oli sen edustajana Italian parlamentissa vuodesta 1921 lähtien.
Vuonna 1925 alkanut Benito Mussolinin fasistinen diktatuuri merkitsi myös De Gasperille vaikeita aikoja. Vuonna 1927 hänet tuomittiin poliittisista syistä neljäksi vuodeksi vankilaan. De Gasperilla oli kuitenkin vaikutusvaltaisia ystäviä katolisessa kirkossa, ja näiden yhteyksien ansiosta hän pääsi vapaaksi 16 kuukauden vankeuden jälkeen. Vuonna 1931 De Gasperi meni töihin Vatikaanin kirjastoon.
Mussolinin kukistuttua 1943 ja Italian aloitettua irtautuminen toisesta maailmansodasta De Gasperi palasi takaisin politiikkaan, tällä kertaa uuden kristillisdemokraattisen puolueen edustajana. Hän toimi vuonna 1944 ulkoministerinä ja vuodesta 1945 pääministerinä kaikkiaan seitsemän hallituksen johdossa. De Gasperin johdolla Italialle säädettiin uusi tasavaltalainen perustuslaki. Lisäksi hän pyrki vahvistamaan demokratiaa ja markkinataloutta suuntautumalla ulkopolitiikassaan länteen. Italia liittyikin sotilasliitto Natoon jo sen perustamisvuonna 1949. De Gasperi sopi 1947 Yhdysvaltojen kanssa siitä että Italia saisi 100 miljoonan dollarin hätäapulainan jos vastapalveluksena sosialistit ja kommunistit pidettäisiin poissa Italian hallituksista, tilanne joka Italian liityttyä Natoon jäi kommunistien osalta pysyväksi yli 40 vuoden ajan.
De Gasperin hallitus erosi 12. tammikuuta 1950. Hän muodosti uuden kuudennen hallituksensa 27. tammikuuta.
De Gasperi oli eurooppalaisen yhteistyön kannattaja, ja häntä voidaan pitää Robert Schumanin ja Konrad Adenauerin ohella Euroopan unionin henkisenä isänä. Hän sai vuonna 1952 Karlspreis-palkinnon, tunnustukseksi työstään Euroopan rauhan hyväksi.
De Gasperi ehti vuonna 1954 toimia lyhyen aikaa puheenjohtajana Euroopan hiili- ja teräsyhteisön yleiskokouksessa, joka on Euroopan parlamentin historiallinen edeltäjä.
Pohja (täsmennyssivu)
Pohja tarkoittaa ainakin seuraavia:Pohja on myös suomalainen sukunimi seuraavilla henkilöillä:
Ñ
Ñ (ñ), , on kirjain, joka kuuluu espanjan kielen aakkosiin ja eräisiin muihin kieliin, joiden oikeinkirjoitus on saanut vaikutteita espanjasta. Se ääntyy palataalisena nasaalina , esimerkiksi sanassa "España" (Espanja).
Historiallisesti ñ on syntynyt kahdesta peräkkäisestä n-kirjaimesta. Kirjaimen päällä olevaa aaltoviivaa nimitetään tildeksi.
Espanjan lisäksi ñ kuuluu aragonian, asturian, aimaran, ketšuan, guaranín, tagalogin, baskin ja galegon aakkosiin. Tataarin ja krimintataarin aakkosissa käytetään ñ-kirjainta ng-äänteen ŋ-merkkinä. Bretonissa ñ osoittaa edeltävän vokaalin nasaloimista.
Antero Rytkölä
Antero Rytkölä (s. 1959 Turku) on Sisä-Suomen poliisilaitoksen lupahallinnon apulaispoliisipäällikkö. Tätä ennen Rytkölä on ollut muun muassa Pirkanmaan poliisilaitoksen apulaispoliisipäällikkö, Ikaalisten kihlakunnan poliisipäällikkö, Poliisikoulun hallintopäällikkö, Lempäälän apulaisnimismies (syyttäjä), Kankaanpään kihlakunnan poliisipäällikkö, Ikaalisten nimismies ja Vammalan apulaisnimismies.
Rytkölä on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1984 ja auskultoituaan Ylivieskan tuomiokunnassa saanut varatuomarin arvon vuonna 1985. Eri poliisitehtävissä Rytkölä on tullut tunnetuksi muun muassa Ikaalisten kylpylän vastaanottovirkailijan murhajutun tutkinnanjohtajana ja syyttäjänä (1992) sekä tv-toimittaja Raija Pellin asuntomessutalon tuhopolttoyrityksen syyttäjänä (1996) Ylöjärvellä.
Hän toimi vuosina 2007-17 muun muassa poliisipäälliköitä ja apulaispoliisipäälliköitä virkaehtosopimusasioissa edustavan Suomen nimismiesyhdistys ry:n puheenjohtajana. Lisäksi hän oli 2009–2017 Poliisi-, ulosotto-, syyttäjä- ja maistraattilakimiesten edunvalvontajärjestön PUSH ry:n puheenjohtaja. Rytkölä toimi vuosina 2009–2018 Poliisihallinnon päälliköt ja asiantuntijat|Poliisihallinnon päälliköt ja asiantuntijat ry:n puheenjohtajana.
Rytkölä on ollut Suomen Lakimiesliiton hallituksen jäsen vuodesta 2013 alkaen ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2017 alkaen. Politiikassa Rytkölä on ollut myös Kansallisen Kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen.
Rytkölä toimi pitkään Ikaalisten kaupungin kunnallispolitiikassa ja 12 vuotta kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Lisäksi hän oli pitkään Pirkanmaan ammattikorkeakoulu Oy:n hallituksen jäsen ja on ollut vuosina 2008-13 Poliisiammattikorkeakoulun hallituksen jäsen. Rytkölä toimi myös neljä vuotta Pirkanmaan liiton tarkastuslautakunnan puheenjohtajana ja kahdeksan vuotta maakuntavaltuuston jäsenenä. Hän on kuulunut Pirkanmaan kokoomuksen piirihallitukseen.
Ã
Ã (ã) on useissa latinalaisin aakkosin kirjoitettavissa kielissä käytettävä kirjain.
Portugalissa kirjain äännetään nasaalisena a-äänteenä . Muun muassa kašubissa, guaranissa ja ǃxóõssa se lausutaan äänteenä . Aromaniassa kirjaimella merkitään švaa-vokaalia . Vietnamissa yläpuolella oleva tilde tarkoittaa nousevaa, glottaalista toonia, ja kirjain ã lausutaan murteesta riippuen Hanoissa , Huếssa ja Hồ Chí Minhissä . Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa on nasalisoidun lavean väljän etuvokaalin merkki. Aikaisemmissa grönlannin oikeinkirjoitusjärjestelmissä kirjaimella merkittiin pitkää a-vokaalia, jota seurasi kaksoiskonsonantti.
Iso Ã on Unicodessa koodattu kohtaan U+00C3 ja pieni ã kohtaan U+00E3.
Halosenniemi
Halosenniemi oli taidemaalari Pekka Halosen koti ja ateljee, joka sijaitsee Tuusulassa Rantatien varrella aivan Tuusulanjärven rannassa. Nykyään Halosenniemi toimii museona ja on yksi Suomen merkittävimmistä historiallisista taiteilijakodeista.
Suuri hirsinen talo valmistui vuonna 1902 taidemaalari Halosen ateljeeksi ja kodiksi. Taloon suunnitellusta suuresta ikkunasta on näkymä Tuusulanjärvelle. Kyseinen näkymä ja muutenkin Tuusulanjärven ympäristö inspiroivat Pekka Halosta.
Arkkitehtonisesti rakennus edustaa kansallisromantiikkaa. Pekka Halonen suunnitteli rakennuksen yhdessä veljensä Antti Halosen kanssa. Taiteilijakoti on sisätilojaan myöten upea kokonaistaideteos. Rakennuksen arkkitehtuurissa yhdistyy tyylikkäästi perinteinen suomalainen rakentaminen ja eurooppalaisen kansallisromantiikan vaikutteet.
Tuusulan kunta osti Halosenniemen rakennuksen tontteineen vuonna 1949. Alkuvuosikymmeninä Halosenniemen rakennus toimi osittain Tuusulan kotiseutumuseona ja osittain museonhoitajan kotina. 1970-luvun puolessa välissä museokäytössä olleet tilat palautettiin Pekka Halosen taiteilijakotimuseoksi. 1980-luvun loppupuolella tehtiin päätös rakennuksen palauttamisesta kokonaisuudessaan alkuperäisen kaltaiseksi Pekka ja Maija Halosen kodiksi. Nykyisessä muodossa Halosenniemi avattiin yleisölle vuonna 1990.
Nykyisin Halosenniemi on Tuusulan kunnan omistuksessa ja avoinna yleisölle. Halosenniemen kokonaisuuteen kuuluu myös Maija ja Pekka Halosen puutarha, joka on palautettu alkuperäisen kaltaiseksi. Kallioinen niemi julistettiin vuonna 1966 luonnonsuojelualueeksi. Museon vaihtuvat näyttelyt esittelevät Pekka Halosen taidetta muun muassa yhdistäen sitä aikalaistaiteilijoiden ja myöhempien aikakausien taiteeseen. Halosenniemi on myös suosittu erilaisten pienimuotoisten konserttien ja tilaisuuksien paikkana. Talo on eräs Tuusulanjärven taiteilijayhteisön nähtävyyksistä.
Kovdorin rata
Kovdorin rata eli Kouteron rata on 117 km pitkä rautatie, joka kulkee Muurmannin rautatiestä Pinjärven ("Pinozero") kohdalta länteen Kouteroon Murmanskin alueella Venäjällä. Radan liikenne muodostuu Kouteron rautamalmilouhosten ja Kovdorin teollisuuden tuotteista sekä Kantalahden ja Kovdorin välillä kulkevasta yhdestä matkustajajunaparista, jossa kuljetetaan myös Murmanskin ja Kouteron välisiä suoria matkustajavaunuja.
Tämä rautatierakennus oli Neuvostoliiton sisäasiainkansankomissariaatin (NKVD) alaisen Pääleirihallinnon (GULAG) alainen rakennushanke No 106, josta vastasi Pinjärven asemalle sijoitettu paikallisleirihallinto. Paikallisleirihallinnon ensimmäisenä komendanttina toimi Kuolajärven rautatierakennushankkeen komendantti I. I. Orlovski 30. maaliskuuta 1941 saakka. Hänen jälkeensä nimitetyn paikallisleirihallinnon komendantin nimeä ei tiedetä. Rakennushanke aloitettiin 30. tammikuuta 1941 ja se lopetettiin 28. kesäkuuta 1941. Radan rakennustöissä oli 1. helmikuuta 1941 34 702 vankia ja 1. kesäkuuta 1941 34 084 vankia. Rata saatiin tällä vankimäärällä jonkinnäköiseen kuntoon kun rakennustyöt määrättiin lopetettaviksi ja vangit ja radan rakentamisessa tarvittava kalusto siirrettiin Pohjois-Petšoran leirihallinnon alaisuuteen rakentamaan Kotlas-Vorkuta rautatietä. Suomalainen tiedusteluraportti vuodelta 1942 ilmoitti että radan kiskotus on purettu ja siirretty Muurmannin radan kiskoreserviksi. Rata kiskotettiin ja käytännössä rakennettiin uudelleen vasta sodan jälkeen.
Alfred Vogel
Alfred Vogel (26. lokakuuta 1902 – 1. lokakuuta 1996) oli sveitsiläinen fytoterapeutti, ravitsemusterapeutti ja kirjailija. Hän on perustanut suosittuja luontaiselintarvikkeita ja kasvilääkkeitä valmistavan tehtaan ja sen myötä tunnetuksi tulleen A. Vogel -luontaistuotemerkin. Suomessa tunnetuimmat A. Vogel -merkin alla myytävät valmisteet lienevät Herbamare-yrttisuola, Molkosan-heratiiviste ja Echinaforce-punahattu-uute.
Alfred Vogel syntyi 1902 Baselin lähellä sijaitsevassa Aeschin kylässä. Isä ja isovanhemmat tutustuttivat hänet pienestä pitäen lähiseudun rohtokasveihin, ja jo 21-vuotiaana hän perusti oman rohdos- ja luontaistuotekaupan Baseliin. Samoihin aikoihin hän aloitti julkaisu- ja esitelmätoimintansa kasvilääkinnästä, terveellisestä ravinnosta ja luonnonmukaisista elämäntavoista.
Vuonna 1929 Alfred Vogel alkoi julkaista omaa aikakauslehteä "Das neue Leben" (Uusi elämä). Lehti ilmestyi myöhemmin kuukausittain nimellä "A. Vogel’s Gesundheitsnachrichten" (suom. A. Vogelin Terveydenhoitouutiset). Suomessakin vuodesta 1968 ilmestynyt A. Vogelin Terveydenhoitouutiset on ollut ensimmäisiä luonnonmukaisen terveydenhoidon aikakauslehtiä. Julkaisuillaan ja julkisella toiminnallaan Alfred Vogel vaikutti merkittävästi myös Suomessa näkemyksiin terveellisestä ravinnosta ja luonnonmukaisesta terveydenhoidosta.
Alfred Vogel alkoi jo varhaisessa vaiheessa valmistaa mietoihin lääkekasveihin perustuvia fytoterapeuttisia rohdoksia asiakkailleen. 1930-luvulla hän laajensi toimintaansa perustamalla oman klinikan Teufeniin, missä hän myös jatkoi kasvilääkkeiden valmistusta. Vuonna 1935 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, "Ravinto ja Terveys".
Alfred Vogel oli innokas maailmanmatkaaja.Hän matkusteli tutkimusmatkailijana vuodesta 1950 ympäri maailmaa tutustuen mm. sademetsien ja aavikoiden alkuperäiskansojen elämäntapoihin. Erityisen kiinnostunut hän oli heidän käyttämistään lääkekasveista ja parannusmenetelmistä. Yhtenä merkittävimpänä rohtokasvilöytönään hän piti Pohjois-Amerikan Sioux-intiaanien punaista auringonhattua (Echinacea purpurea), josta hän kehitti sittemmin yhden tunnetuimmista fytoterapeuttisista valmisteita, Echinaforce-tuotemerkillä markkinoidun lääkinnällisen punahattu-uutteen.
Vuonna 1952 Alfred Vogel julkaisi alansa klassikoksi nousseen pääteoksensa "Der kleine Doktor" (suom. Luonto paras lääkitsijä). Hänen teoksistaan on saatavilla suomeksi myös kirjat "Maksa ja terveys" sekä "Syöpä, aina on toivoa".
Vuonna 1963 Alfred Vogel laajensi toimintaansa edelleen perustamalla Luoteis-Sveitsissä sijaitsevaan Roggwiliin oman tehtaan, Bioforce AG:n, joka on nykyään Euroopan merkittävimpiä kasvilääkkeiden valmistajia. 1960-luvulla ensimmäiset Bioforce AG:n tuotteet tulivat myös Suomen markkinoille. Suomeen A. Vogel Oy perustettiin vuonna 1977.
Zapoljarnyi
Zapoljarnyi () on kaivoskaupunki Petsamon piirissä Murmanskin alueella. Kaupunki sijaitsee aikaisemmin Suomelle kuuluneen Petsamon kunnan alueella Kuorpukas-tunturin itäosassa. Lähellä sijaitsi aikoinaan Moskovan kolttakylä.
Asutuskeskus perustettiin 1956 Ždanovsk-nimisenä, Andrei Ždanovin mukaan. Vuonna 1963 se sai kaupunkioikeudet ja nimettiin uudelleen Zapoljarnyiksi, joka tarkoittaa "napapiirin takaista". Asukkaita on noin 15 825 (2010). Pinta-alaltaan Zapoljarnyi on Venäjän suurin kaupunki, 4 620 neliökilometriä.
Kaupunki on rakennettu avolouhoksen ympärille, joka tuottaa lähinnä nikkeliä. Tuotanto on Norilski nikel -yhtymän hallinnassa.
Zapoljarnyi tunnetaan myös kaupungista noin 10 km:n päähän vuosina 1970-1994 poratusta maailman syvimmästä kalliokairauksesta, joka yltää noin 12,3 kilometriin (Kola Superdeep Borehole -projekti).
Suojärven rata
Suojärven rata on Venäjällä sijaitseva, Petroskoin ja Suojärven välinen rautatie. Se kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin.
Italian pääministeri
Italian pääministeri (ital. Presidente del Consiglio dei Ministri, "Ministerineuvoston puheenjohtaja") johtaa Italian tasavallan hallitusta. Hänet nimittää Italian presidentti, ja nimityksen vahvistaa parlamentti. Nimityksen jälkeen pääministerin on koottava hallitus, laadittava hallitusohjelma ja hankittava Italian parlamentin molempien kamarien luottamuslause.
Pisimpään pääministereinä ovat toimineet Benito Mussolini (1922-1943), Giovanni Giolitti (viisi kertaa vuosina 1892-1921) ja Silvio Berlusconi (kolme kertaa vuosina 1994-2011).
Kun Italialle säädettiin toisen maailmansodan jälkeen uutta perustuslakia, haluttiin varmistua siitä, että pääministeri ei saa liikaa valtaa. Tuolloin oli nimittäin tuoreessa muistissa, miten Benito Mussolini oli käyttänyt asemaansa pääministerinä ja muuttanut Italian diktatuuriksi. Toinen vaikuttava syy oli maan kahtiajakautuminen: etelä haikaili kuningaskuntaa, pohjoisosassa haluttiin tasavaltaa. Niinpä keskusjohdosta tehtiin tahallaan heikko, ja Italian pääministerin valtaoikeuksista tuli melko heikot verrattuna moniin muihin Euroopan maihin.
Sodanjälkeiselle Italialle ovat olleet tyypillisiä lyhytikäiset monen puolueen koalitiohallitukset, 61 hallitusta 67 vuodessa. Pääministereitä on ollut samana aikana 24. Pääministereillä on ollut suuria vaikeuksia sovitella yhteen hallituksensa ministerien eriäviä näkemyksiä, sillä pienetkin hallituspuolueet voivat käyttää painostuskeinona eroamisuhkausta. Italian poliittisessa järjestelmässä yhdenkin puolueen lähtö hallituksesta johtaa koko hallituksen kaatumiseen, täysin siitä riippumatta, miten vahva enemmistö jäljelle jäävillä hallituspuolueilla on parlamentissa.
Uozu
Uozu () on kaupunki Toyaman prefektuurissa, Japanissa. Se perustettiin 1. huhtikuuta 1952. Kaupungin tunnuskukka on atsalea ja tunnuspuu mänty. Vuonna 20014 Uozussa asui arviolta 43 397 asukasta, 216,3 asukasta neliökilometrillä, ja sen pinta-ala oli 201 neliökilometriä.
Uozussa on hiekkaan hautautunut setrimetsä, joka on ollut Japanin luonnonmonumentti vuodesta 1936, ja erikoismonumentti vuodesta 1955. Yli 230 löydetyn kannon arvellaan olevan yli 500 vuoden ikäisiä. Pääasiassa japaninsetreistä muodostuvan metsän suurimmat puut ovat halkaisijaltaan neljä metriä ja ympärysmitaltaan 12 metriä. Keväisin ja talvisin Uozussa, Toyaman lahdessa voi nähdä Fata Morganana tunnettuja kangastuksia, jotka muistuttavat kaukaisia vesiputouksia.
Ithilien
Ithilien on alue Gondorissa, J. R. R. Tolkienin luomassa kuvitteellisessa Keski-Maassa.
Ithilien on ainoa osa Gondoria, joka on Suuren Anduin-joen ja Ephel Dúathin välissä. Alue rajoittuu etelässä Poros-jokeen. Alue jakaantuu edelleen eteläiseen ja pohjoiseen Ithilieniin ja näiden rajana on Morgulduin-joki.
Se oli menestyvä maa Toisen Ajan aikana ja Kolmannen Ajan alussa Gondorin ollessa vahva ja Mordorin ollessa autio. Aikoinaan alueen tärkein kaupunki oli Minas Ithil, mutta Mordorin vallattua sen nimi muuttui Minas Morguliksi. Tämän jälkeen suurin osa alueen väestöä pakeni Anduinin yli paetakseen sotaa, mutta Gondorin vartijat pitivät edelleen tiedustelijoita Ithilienissä Henneth Annûnin kaltaisissa salaisissa paikoissa.
Kirjassa Taru sormusten herrasta Klonkku johdattaa Frodon ja Samin Ithilienin läpi Cirith Ungolin laaksoon Mordoriin. Seurattuaan Haradrimin (Eteläisten) taistelua, johon osallistui myös olifantteja Faramirin joukot löytävät hobitit, mutta heidän sallitaan jatkaa matkaa.
Neljännen Ajan aikana Ithilieniä hallitsivat Ithilienin prinssit, joka sukulinja alkoi Faramiristä ja Éowynistä, Ithilienin valkoisesta neidosta. Minas Morgulia ei asuteta uudelleen ja Faramir toimii Emyn Arnenin hallitsijana.
Albert Pyun
Albert F. Pyun on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan lukuisten b-luokan elokuvien ohjaajana.
Havaijiilla syntyneen Pyunin ura ohjaajana alkoi vuonna 1982 valmistuneen "Julma miekka" -toimintaelokuvan myötä. Se on edelleen hänen taloudellisesti menestynein elokuvansa 39 miljoonan dollarin lipputuloilla. Pyunin työtahti oli jo 1980-luvulla nopea – uusi elokuva valmistui vuosittain. Vuosikymmenen tunnetuimmat Pyun-elokuvat ovat "" (1988) ja Jean-Claude Van Dammen tähdittämä "Cyborg", joka keräsi Yhdysvalloissa 10 miljoonan dollarin lipputulot ja maailmanlaajuisesti yli 29 miljoonaa dollaria.
1990-luvulla Pyun jatkoi halpaelokuvien ohjaamista. Tunnetuimpia ovat "Nemesis"-elokuvasarja (1993–1997), "Knights" (1993), "Adrenalin: Fear the Rush" (1996) ja "Mean Guns – julmat aseet" (1997). VHS-kasettien vahvistettua asemaansa elokuvia alettiin julkaista suoraan tallenteina vähittäismyyntiin ilman teatterilevitystä. Myös lukuisia Pyunin teoksia on julkaistu niin.
2000-luvulla Pyun on työstänyt useita elokuvia. Suosituimmaksi on osoittautunut Steven Seagalin tähdittämä "Ticker", joka kuvattiin korkealla 25 miljoonan dollarin budjetilla.
Eric Karson
Eric Karson on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Karson ohjasi ensimmäisen elokuvansa, urheiludokumentin "Dirt", vuonna 1979 American Cinema Production -tuotantoyhtiölle, joka antoi hänelle seuraavana vuonna mahdollisuuden ohjata esikoiselokuvansa. Elokuva oli Chuck Norrisin tähdittämä "The Octagon – hiljaiset tappajat", josta tuli Norrisin suurin menestys vajaan parinkymmenen miljoonan dollarin lipputuloilla.
Karsonin seuraava ohjaustyö, joka sai ensi-iltansa vasta vuonna 1986, jäi vaille suurta huomiota. "Musta kotka" (1988) valmistui muutamaa vuotta myöhemmin. Pääosassa nähtiin Jean-Claude Van Damme. Vuonna 1990 valmistui Karsonin viimeiseksi jäänyt ohjaustyö "Angel Town", joka keräsi vain alle miljoonan dollarin lipputulot. Hän myös tuotti elokuvan. Tuottajana hän työskenteli myös van Dammen tähdittämässä "Lionheart – liian kova kuolemaan" -elokuvassa ja "Nemesis"-tuotannossa.
Harald Andersén -kilpailu
Harald Andersén -kilpailu ("The International Harald Andersén Chamber Choir Competition") on Helsingissä joka kolmas vuosi järjestettävä kansainvälinen kamarikuorojen kilpailu. Suomalaisen kuoronjohtajan ja kuoromusiikin uudistajan Harald Andersénin (1919–2001) mukaan nimetty, sekä amatööri- että ammattilaiskuoroille avoin kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran elokuussa 2003.
Robert Harmon
Robert Harmon on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa "Liftari" (1986) ei julkaisuaikanaan ollut hitti, mutta on saavuttanut sittemmin kulttisuosion. Harmonin seuraavaa ohjaustyötä saatiin odottaa vuoteen 1991 asti, jolloin uransa pohjalla olleen John Travoltan tähdittämä "Tender" julkaistiin. Kaksi vuotta myöhemmin "Ei pakopaikkaa" osoittautui Harmonin suurimmaksi menestykseksi taloudellisesti; elokuva tuotti yli 50 miljoonaa dollaria.
Vuonna 1996 Harmon ohjasi televisioon "Gotti"-elokuvan, joka sai kuusi Emmy-ehdokkuutta ja yhden -voiton. Vuonna 2002 hän ohjasi yhdessä Rick Botan kanssa Wes Cravenin tuottaman kauhuelokuvan "They". Seuraavana vuonna valmistui "Highwaymen", joka osoittautui hitiksi videolevityksessä päätähti James Caviezelin noustua tähdeksi seuraavana vuonna. Seuraavana vuonna valmistunut televisioelokuva "Ike: Countdown to D-Day" sai kuusi Emmy-ehdokkuutta. Viime vuodet Harmon on ohjannut TV-elokuvia tähtenään Tom Selleck.
Afganistanin kansallislaulu
Afganistanin kansallislaulu (paštun kielellä Da Melli Souroud; laululla ei toistaiseksi ole muuta virallista nimeä) on vuodesta 2006 Afganistanin uusi kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Abdul Bari Jahani ja säveltänyt Babrak Wasa. Sekä laulun säveltäjä että sanoittaja elävät ulkomailla, jonne he joutuivat pakenemaan maan epävakaita oloja.
Vuonna 2004 säädetty Afganistanin uusi, taliban-hallinnon jälkeinen perustuslaki määräsi, että maalle on laadittava uusi kansallislaulu. Perustuslaki määräsi, että laulun on tuotava esiin maan uusi, vapaa aikausi. Laulu oli määrä kirjoittaa maan valtakielellä paštulla, sen oli määrä sisältää mainita maan eri kansallisuusryhmät ja sen tuli sisältää myös islamin uskontunnustus "Allahu Akhbar" (). Uuden kansallislaulun laatimiseksi julistettiin kilpailu, jonka Jahani ja Wasa voittivat.
Uutta kansallislaulua on jo ehditty kritisoida. Perustuslain määräyksen, jonka mukaan laulun kielen on oltava paštu, on katsottu syrjivän maan muita kieliryhmiä. On valitettu, etteivät laulussa mainitut kansallisuusryhmät siltikään edusta Afganistanin koko kansallista monimuotoisuutta. Jotkut muslimit ovat lisäksi pitäneet pahana sitä, että laulu sisältää tunnustuksen "Allahu akhbar". Se on uskonnollinen tunnustus, joka kaikkien mielestä ei sovi lauluun.
Afganistanin aiempi kansallislaulu oli myös samanniminen. Se oli käytössä vuodesta 1978 talibanien valtaantuloon asti, jolloin se kiellettiin, ja jälleen vuosina 2002–2006. Sanat aiemmalle kansallislaululle kirjoitti Suleiman Laeq, ja sävellys oli Ustad Salim Sarmastin käsialaa.