Oskari Katajisto
Sami Oskari Katajisto (s. 21. helmikuuta 1966 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Lahden teatteripiireistä näyttelijän uralle ponnistaneen Katajiston taiteellinen rekisteri ulottuu vakavasta draamasta kepeään komediaan ja farssiin. Hän on näytellyt puheroolien lisäksi usean klassikkomusikaalin keskeisiä rooleja.
Katajisto oli kiinnitettynä Helsingin Kaupunginteatteriin 1991–2013. Televisiossa hän on tullut tunnetuksi etenkin pahojen poikien rooleistaan. Katajisto on ollut aktiivisesti mukana Lahden kulttuuritoimen kesähankkeissa.
Oskari Katajiston vanhemmat olivat Matti Katajisto ja Riitta-Maija Lahti. Hän syntyi Seinäjoen kaupunginsairaalassa ja synnytys oli erittäin vaikea. Varhaislapsuudessaan Oskari asui Hämeenlinnassa. Perhe-elämää varjosti isän alkoholismi ja väkivaltaisuus: kyseiset tekijät johtivat hänen vanhempiensa avioeroon. Oskari muutti äitinsä kanssa Hollolaan, hänen isoveljensä Petteri seurasi tuonnempana perässä. 1970-luvun alkupuolella perheeseen liittyi Riitta-Maijan uusi mies, ja ennen pitkää Oskari ja Petteri saivat pikkusiskon. Isäpuoli kuoli tapaturmaisesti alle 30-vuotiaana. Saatuaan alkoholisminsa hallintaan Matti Katajisto harjoitti huonekaluteollisuutta Etelä-Pohjanmaalla ja vaurastui. Isä ei ollut enää aktiivisesti mukana perheen elämässä, mutta talletti säännöllisesti rahaa poikiensa pankkitileille, jotka hän oli avannut Säästöpankkiin. Tuonnempana Matti Katajisto menetti jälleen elämänhallintansa ja kuoli vuonna 2000.
Oskari Katajiston ensimmäinen kosketus näyttämötaiteeseen oli kuvaelma "Juokse sinä porosein". Kappale esitettiin kansakoulun ensimmäisellä luokalla - Oskarin kannalta se oli kuitenkin täysi fiasko. Teini-iän vaiheisiin kuului jengiytyminen ja niin kutsuttu Zupa-maja. Nimen keksi Katajiston ikätoveri ja ystävä Eppu Salminen. Salminen tutustutti Katajiston teatterin maailmaan ja ensimmäisen ison pääroolinsa Katajisto teki Lahden kaupunginteatterin nuorisoteatterissa näytelmässä "Meidän jengi". Vuonna 1982 Katajisto lähti vaihto-oppilaaksi Yhdysvaltoihin. Palattuaan hän jatkoi teatteriharrastustaan ja kokeili myös tanssi- ja laulutaidetta. Puheteatteri vei lopulta voiton ja Katajisto pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 1986. Hän valmistui 1990. Katajisto toimi puolitoista vuotta johtajana ja ohjaajana Lahden nuorisoteatterissa ennen siirtymistään Helsingin Kaupunginteatteriin.
Teatterikorkeakoulussa elettiin 1980-luvulla Jouko Turkan ja Jussi Parviaisen aikaa. Katajisto koki Turkan metodit verraten raskaiksi sekä fyysisesti että psyykkisesti. Erään näytelmäharjoituksen yhteydessä Turkka teilasi Katajiston näyttelijäntaidot, ja katui tämän sisäänottamista. Katajisto masentui, mutta hänen isänsä kehotti häntä jatkamaan opintojaan. Myös Parviainen kannusti Katajistoa suorittamaan teatterikoulun loppuun. Muutama vuosi teatterikoulun päättymisen jälkeen Turkka näki Katajiston Pirkko Saision näytelmässä "Voiton päivät" ja kehui Katajistoa yhdeksi "sukupolvensa lahjakkaimmista näyttelijöistä". Omien sanojensa mukaan Katajistosta tuli Teatterikorkeakoulussa "vaikea ihminen".
Turkan metodien ohella Katajisto sai myös klassista näyttelijäntyön oppia, mutta niukanlaisesti. Opettajina toimivat muun muassa Ritva Valkama ja Kari Väänänen.
Katajiston tulorooli Helsingin Kaupunginteatterissa oli Arnold Epstein Neil Simonin näytelmässä "Biloxi Blues" torstaina 19. syyskuuta 1991. Epstein on näytelmän keskeinen hahmo, joten Katajiston urakehitys poikkesi tavanomaisesta kaavasta, jossa teatteriin tullaan pienten sivuosien kautta ja edetään vähitellen päärooleihin. Kaikkiaan hänellä oli kolme pääroolia ensimmäisen vuotensa aikana, ja jokainen oli arvostelumenestys. Keväällä 1992 Katajisto tulkitsi Jaken roolin Paavo Rintalan romaaniin perustuvassa näytelmässä "Pojat". "Oskari Katajiston itsemurhaan päätyvä Jake elävöityy taitavasti elinvoiman ja epätoivon nuorallatanssiin", kirjoitti Helsingin Sanomien tiukan kriittisestä otteestaan tunnettu Jukka Kajava. Muistelmissaan Katajisto kertoo myös Vesa-Matti Loirin reaktiosta Jake-tulkintaansa. Loiri oli tehnyt oman tunnetun ja arvostetun Jakensa elokuvassa "Pojat" noin 30 vuotta aiemmin.
Vapun 1994 alla sai ensi-iltansa Pirkko Saision kirjoittama "Voiton päivä". Katajisto näytteli Pegen roolin. Kappaleessa näyttelivät niin ikään Kristiina Elstelä, Hannele Lauri ja Matti Olavi Ranin, muiden muassa. Lauri ja Katajisto olivat aiemmin kyräilleet toisiaan alta kulmain, mutta "Voiton päivän" myötä he ystävystyivät. "Voiton päivä" oli arvostelumenestys ja se sai noin 13 000 katsojaa.
Katajiston roolit pienenivät uran jatkuessa. Kevätkaudella 1995 hän teki Salmisen roolin kappaleessa "Iso Vaalee"; Salminen on yksi näytelmän pienistä sivuosista. Täysin vilttiketjuun Katajisto ei kuitenkaan joutunut. Seuraavana keväänä hän näytteli keskeisen Bernardon roolin klassikkomusikaalissa "West Side Story". Raija-Sinikka Rantalan ohjaama tuotanto sai noin 117 000 katsojaa. Vuosikymmenen lopussa Katajisto näytteli Grantairen roolin musikaalissa "Les Misérables". Helmikuussa 1999 ensi-iltansa saanut Kurt Nuotion ohjaama tuotanto keräsi teatteriin yhteensä noin 127 000 silmäparia.
Katajiston teatteriuran hiljainen kausi päättyi vuosituhannen vaihduttua. Kevätkauden 2000 tapaus oli englantilaisen Mark Ravenhillin näytelmä "Shopping & Fucking" Maarit Ruikan ohjaamana. Teoksen aiheena on huumeyhteisö. Katajisto näytteli porukan pomoa Markia, joka on luopunut heroiinin käytöstä ja kärsii erittäin vakavista vierotusoireista. Helsingin Sanomien Maija Alftan oli viehättynyt Katajiston "loistavasta" tulkinnasta huumeista eroon pyrkivänä homoseksuaalina. "Elämänsä roolissa Katajisto tuo mieleen jopa nuoren Marlon Brandon ---", Alftan kirjoitti. "Shopping & Fucking" sai Helsingin Kaupunginteatterin pienellä näyttämöllä kahdeksisen tuhatta katsojaa. Katajisto laihdutti rooliaan varten ja jatkoi laihdutuskuuriaan vielä vuosia esityksen päättymisen jälkeen. Lopulta 183 senttimetriä pitkä mies painoi vain 55 kilogrammaa. Katajisto kuitenkin toipui bulimiastaan pikku hiljaa.
Katajiston ura jatkui nousujohteisena näytelmässä "Armfelt" (2001), jossa hän näytteli Kustaa III:sta. Nimiosan tulkitsi Santeri Kinnunen. Kappaleesta tuli menestys: se sai noin 18 000 katsojaa ja 66 esityskertaa kahden vuoden aikana. Kajava kehui sekä Katajiston että Kinnusen roolityöt. Näytelmää luonnehdittiin lehdistössä muun muassa adjektiivein "kepeä" ja "taiturillinen". Katajisto näytteli yhdessä Kinnusen kanssa monet pääroolit. "Aina kun meidät laitettiin näyttämölle kahdestaan, yleisö oli myyty", Katajisto kertaa muistelmissaan.
Vuosikymmenen alun menestys sai jatkoa muun muassa näytelmissä "Housut pois" (2002), "Saranat ja sardiinit" (2002) ja "Nuoruuden suloinen lintu" (2003). Kurt Nuotion ohjaama musikaali "Housut pois" sai yli 60 000 katsojaa ja 87 esityskertaa. Esitysten runsaslukuisuuden tähden tuotannossa oli kaksi miehitystä. Neil Hardwickin ohjaama farssi "Saranat ja sardiinit" sai lähes sata esityskertaa ja runsaat 70 000 katsojaa. Katajiston roolihahmona oli Riku-Petteri / Roger.
Tennessee Williamsin eroottisesti latautuneessa teoksessa "Nuoruuden suloinen lintu" Katajisto näytteli Kyllikki Forssellia vastaan itsekeskeistä rattopoikaa. Forssell oli tuolloin jo varsin kokenut näyttelijä ja teatterimaailman legenda; Katajisto koki työskentelyn hänen kanssaan opettavaiseksi.
Pentti Saarikoski on ollut Katajistolle tärkeä taiteellisen inspiraation lähde. Katajisto luki kahdeksanvuotiaana Saarikosken teoksen "Kirje vaimolleni" salaa vanhemmiltaan ja on siitä lähtien ollut runoilijan ihailija. Vuonna 2003 hän järjesti Lahdessa nelituntisen Saarikoski-seminaarin; siinä kuultiin muun muassa kirjailija Arvo Saloa ja Saarikosken lähipiiriä. Tuija Töyrään ohjaamassa monologinäytelmässä "Omaksi kuvakseen" (2004) Katajisto näytteli Saarikoskea. Hän kommentoi roolityötään Helsingin Sanomissa 12. elokuuta 2004: "Mahdollisimman suuren totuuden äärelle ollaan menossa. Meidän Saarikoskestamme tulee myös puhdas, kaunis ja hellä." Vuonna 2017 julkaistuissa muistelmissaan Katajisto toteaa: ""Omaksi kuvakseen" -näytelmä jotenkin tyhjensi pankin." Hänen mielenkiintonsa Saarikosken tuotantoa kohtaan alkoi vähitellen laantua.
2000-vuosikymmenen jälkipuoliskolla Katajiston ura kääntyi laskuun. Kevätkaudella 2007 hän tulkitsi julman psykopaattisen Puukko-Mackien roolin Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin musiikkinäytelmässä "Kerjäläisooppera". Kari Heiskasen ohjaama näytelmä oli Katajiston viimeisiä menestyksiä Helsingin Kaupunginteatterissa. Se sai yli 20 000 katsojaa. Teoksessa näyttelivät Katajiston lisäksi muun muassa Riitta Havukainen, Markku Huhtamo, Jyrki Kovaleff ja Marjatta Raita.
Oskari Katajisto irtisanottiin Helsingin Kaupunginteatterista vuonna 2013, jolloin hän oli saanut kolmannen varoituksensa. Loppuvuosinaan Katajisto näytteli Studio Pasilan farsseissa, joiden arvostelumenestys oli heikonlaista. Hänen viimeinen näytelmänsä oli "Kipupiste", joka sai ensi-iltansa pienellä näyttämöllä syyskuussa 2013.
Lukuisten suomalaisten miesnäyttelijöiden tapaan Katajisto on näytellyt Väinö Linnan romaanin "Tuntematon sotilas" näyttämösovituksissa. Hän teki ankaran ja totisen kapteeni Lammion roolin Pyynikin kesäteatterissa 1997 Kalle Holmbergin ohjaamana. Pyynikin lisäksi Katajisto on näytellyt muun muassa Taaborinvuoren ja Mustionlinnan kesäteattereissa.
Syyskaudella 2014 Katajisto näytteli Tampereen Teatterissa Bernardin roolin teoksessa "Älä pukeudu päivälliselle". Ranskalaisen Marc Camolettin komediasta suomennettu näytelmä sai erinomaisen vastaanoton. "Katajisto on aivan tolkuton verbaalivirtuoosi syytäessään valkeita, jos kohta värikkäitäkin valheita --- yrittäessään selvitä kiusallisista tilanteista", Katajiston suoriutumista arvioitiin. Mikko Viherjuuren ohjaama tuotanto sai lähes 14 000 katsojaa. Vuonna 2015 Katajisto ohjasi ja käsikirjoitti Linnanmäen Peacock-teatteriin 27-vuotiaina kuolleista rock-legendoista kertovan musiikkinäytelmän "Club 27". Teos sai positiivisen katsojapalautteen. 2010-luvun kuluessa Katajiston mielenkiinto on hiljalleen kohdistunut näyttelijäntyön sijasta ohjaamiseen ja käsikirjoittamiseen.
Oskari Katajisto on näytellyt useissa radiokuunnelmissa. Hänellä on ollut roolitehtäviä muun muassa teoksissa "Tuntematon sotilas" (1995), "Näkymätön läsnäolo" (1998) ja "Desantti" (1999).
Katajiston elokuvatyöt ovat olleet lähinnä sivuosia. Hänen valkokangasuransa alkoi Ville Mäkelän esikoiselokuvassa "Lain ulkopuolella" (1987). Katajistolle lopputulos oli pettymys, sillä hänen roolinsa oli leikattu verraten pieneksi. Rikoselokuvassa "Anita" (1994) hän näytteli kiltin sosiologi-Joonaksen roolin, nimiroolin teki Liisa Mustonen. Peter Lindholmin ohjaama "Anita" sai elokuvateattereissa vain kuutisen tuhatta katsojaa, mutta televisiosarjana se keräsi ruutujen ääreen runsaasti yli 800 000 katsojaa. Paria vuotta myöhemmin Katajisto tulkitsi mielipuolta Arto Lehkamon jännityselokuvassa "Yöjuna". Elokuvan pääosassa oli Katajiston tuttu teatteripari Santeri Kinnunen. Muutamalla sadalla tuhannella eurolla (vuoden 2018 rahassa) toteutettu teos keräsi elokuvateattereihin 911 katsojaa.
"Yöjunan" jälkeen Katajisto ei näytellyt pitkään aikaan teatterilevitykseen tehdyissä kokoillan elokuvissa. Paria vuosikymmentä myöhemmin hänellä oli pienehkö sivuosa Lauri Nurksen karaokeaiheisessa draamakomediassa "Nuotin vierestä". Katajiston roolihahmo on lievästi karrikoitu teatterinjohtaja, joka viimeisessä kohtauksessaan seisoo maantien pientareella poliisin puhallutettavana. Laulukohtauksia hänen roolihahmollaan ei ole, vaan elokuva on lähinnä Riku Niemisen ja Leena Uotilan show'ta. Uudenvuodenpäivänä 2016 ensi-iltansa saanut teos houkutteli elokuvateattereihin noin 90 000 katsojaa.
Vuonna 2009 Katajistolla oli rooli Harri J. Rantalan lyhytelokuvassa "Nurmoo - Huuto lakeudelta". Elokuvan ensi-ilta annettiin Seinäjoen Bio Marilynissä ja se palkittiin Slow Film Festivalilla Unkarin Egerissä.
Katajisto on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa alkaen vuodesta 1990: hän sai tarjouksia televisiotuotannoista heti valmistuttuaan Teatterikorkeakoulusta. Hänen ensimmäinen merkittävä televisiotehtävänsä oli konstaapeli Pitkävuoma draamasarjassa "Häkkilinnut", jonka ohjasi Raimo O. Niemi. Katajiston roolihahmo oli nuorena miehenä kuulunut karhukoplaan, jossa hän oli toiminut liian uhkarohkeasti, ja sittemmin hänet oli siirretty Helsingin poliisin väkivaltaosastoon.
Vuonna 1994 Katajisto hahmotteli lipevän huijarin mielenmaisemaa MTV3:n suositussa komediasarjassa "Hynttyyt yhteen". Katajiston rikollinen roolihahmo vedättää Hannele Laurin ja Eija Vilppaan näyttelemiä sarjan päähahmoja Virpiä ja Vappua, mutta neuvokkaat tytöt saavat hänet lopulta satimeen. Yle TV2:n epookkidraamassa "Hovimäki" Katajisto tulkitsi narsistisen upseerin, Erik Löwenstiernan osan. Katajistolle "Hovimäki" oli mieluinen tuotanto. Hänen viinaanmenevän ja huorissakäyvän roolihahmonsa aikakautena ovat 1820- ja 1830-luvut. Myös tälle hahmolle käy lopulta kalpaten. Katajiston vastanäyttelijänä oli Minna Haapkylä, jonka roolihahmo puolestaan on korostetun hyveellinen ja siveä. Katajiston osuudet kuvattiin suurelta osin Pietarissa.
Vuonna 2003 Katajisto tulkitsi historiallista henkilöä Leevi Madetojaa televisioelokuvassa "Tähtikeinu". Vesa-Matti Loiri näytteli Eino Leinoa ja Anna-Leena Härkönen L. Onervaa. Härkösen käsikirjoittama ja Veli-Matti Saikkosen ohjaama teos tarjosi Katajistolle mahdollisuuden tutustua 1900-luvun alkupuolen suomalaiseen taiteilijamaailmaan ja sen vastaanotto oli suopea.
Vuonna 2004 Katajisto näytteli iltapäivälehden toimittaja Suulista Kotikatsomon televisioelokuvassa "Miehen sydän". Saikkosen ohjaaman teoksen pääroolin veti Pertti Sveholm. "Ironista tässä on se, että näyttelin tuolloin iltapäivälehden toimittajaa, ja toimittajat ovat --- aiheuttaneet minulle jos jonkinmoista draamaa", Katajisto tilittää muistelmakirjassaan.
Syöpätutkijoista kertova, useita palkintoja voittanut "Puhdas päämäärä" (2005) oli Katajistolle tärkeä televisioelokuva. Hän näytteli Pete Tervolan roolin, ja hänen isäänsä Lauria näytteli Tapio Liinoja. Katajisto koki roolinsa erittäin intensiiviseksi.
Vuonna 2008 Katajisto näytteli runoilija Kasper Koukkulaa MTV3:n draamakomediassa "Tukka auki". Hän luonnehtii Kasperia sekoitukseksi Tommy Tabermannista ja Esa Saarisesta. Sarjan keskushenkilön, avioeronsa jälkimainingeissa seilaavan Annan, näytteli Miina Maasola.
Pyynikin kesäteatterissa 1990-luvulla näytelleet miehet inspiroituivat rakentamaan Juha Vainion pornolauluista ohjelmiston, jota esitettiin ravintola Fall'sin terassilla. Kokoonpanossa oli Katajiston lisäksi muun muassa Eppu Salminen ja Mikko Kivinen. Lauluista tehtiin televisiotaltiointi "Aktin ylistys" Tampereen Teatterissa 1998. Laulut olivat porno-genren mukaisesti suorasukaisia, ja televisioesityksinä ne aiheuttivat aikalaisyleisössä joko ihastusta tai vihastusta.
Katajisto avioitui 1992 serkkunsa Susanna Katajiston kanssa, ja heillä on yhteinen tytär. He erosivat vuonna 2000. Vuosina 2004–2008 Katajisto eli avoliitossa Mikaela-nimisen naisen kanssa. Vuoden 2010 kesällä Katajisto seurusteli Jasmin Mäntylän kanssa ja he olivat kihloissa helmikuusta kesäkuuhun 2011 asti. Katajisto avioitui kesällä 2014 Sanna Vaahdin kanssa. Vaahti haki avioeroa toukokuussa 2015.
2010-luvulla Katajistolla oli taloudellisia vaikeuksia, joiden ensisijainen syy oli säännöllisten palkkatulojen katkeaminen vuonna 2013. Hän sai työtarjouksia Helsingin Kaupunginteatterin ulkopuolelta, mutta kiinnityksen vuoksi ei voinut ottaa niitä vastaan. Kieltäytymisten seurauksena työtarjousten määrä väheni. Runsas alkoholinkäyttö pahensi tilannetta.
Katajiston kotiseudulla Etelä-Pohjanmaalla arvostetaan taloudellista itsenäisyyttä, joten hän luontaisesti samaistui keskustaoikeistoon, vaikkei sen kummemmin ollut kiinnostunut politiikasta. Kulttuuripiireihin siirryttyään hän oudoksui sitä, että lähes jokainen taiteilija oli vihreä tai sosiaalidemokraatti, eräät jopa äärivasemmistolaisia. Vuoden 2006 presidentinvaalien yhteydessä Katajisto kertoo SDP painostaneen puhelimitse häntä liittymään Tarja Halosen kannattajajoukkoon. Katajisto ei kuitenkaan lämmennyt SDP:n tarjoukselle, vaan lähti mukaan Sauli Niinistön kampanjaan. Hän toimi juontajana Niinistön kiertueella.
Katajiston näyttelijäkollegoiden oli vaikea hyväksyä hänen poliittisia kantojaan. Hän rohkaistui puhumaan näkemyksistään vasta ystävänsä Hannele Laurin avulla, joka on tunnetusti pitänyt etäisyyttä kommunisteihin ja sosialisteihin.
Katajisto syyllistyi ensimmäisen kerran rattijuopumukseen elokuussa 2011 ja tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta 30 päivän ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja 40:een päiväsakkoon lokakuussa 2011. Huhtikuussa 2016 hän syyllistyi toistamiseen rattijuopumukseen, josta hänet lokakuussa 2016 tuomittiin 70 päivän ehdolliseen vankeuteen ja 1 440 euron sakkoihin. Hän ajoi katsastamatonta autoa 2,2 promillen humalassa, joten rattijuopumus oli törkeä. Hän kertoi vuonna 2017 kärsineensä jo pitkään alkoholiongelmasta.