Purje
Purje on etenkin purjealuksissa käytettävä suurikokoinen, yleensä kankaasta valmistettu tuulipinta. Purjeet levitetään aluksen takilaan maston, puomien, raakapuiden ja harusköysien varaan.
Kiertäessään purjeen ympäri tuulen aiheuttama virtaus saa aikaan eteenpäin kuljettavan voiman.
Purjeiden ja tuulen avulla tapahtuva liikkuminen on purjehtimista.
Sana "purje" on vanha germaaninen laina: "burja". "Burja" sanan nykyruotsin murteellinen vastine on "bör" 'myötätuuli, suotuisa tuuli'. Sanalla on vastineita myös kaikissa Suomen lähisukukielissä, karjalan "purjeh", vepsän "pureh", vatjan "purjõ", viron "puri" ja liivin "puraz", liettu burė.
Karkeasti yleistäen veneen liikkuminen tuulen voimalla perustuu purjeiden siipimuotoon, joka muistuttaa lentokoneen siipeä.
Kun ilmavirta (tuuli) kulkee pitkin purjeen pintaa se aiheuttaa erilaisen paineen purjeen eri puolille. Ilmavirta kulkee nopeammin purjeen suojanpuolella ja Bernoullin lain mukaisesti ilmavirran paine purjetta vasten on pienempi kuin tuulenpuolella, jossa virtaus on hitaampi. Näin syntyvä paine-ero vetää purjetta suojan puolelle saaden aikaan voiman, joka voidaan hyödyntää aluksen liikuttamiseen.
Purje on tunnettu jo muinaisessa Egyptissä, n. 4000-3400 eaa. Aluksi laivoissa oli korkeintaan yksi tai kaksi purjetta ja mastoja oli purjeiden kanssa yhtäläinen määrä. Vasta 1200-luvulla useampia purjeita kiinnitettiin samaan mastoon, ja Euroopassa yleistyivät erityyppiset purjeet. Purjeiden määrä aluksissa pysyi pienenä aina 1600- 1800-luvulle saakka, jolloin suurissa raakapurjelaivoissa yleistyivät jopa useat kymmenet purjeet mahdollisimman suuren purjepinta-alan ja helpon purjeiden käsiteltävyyden saavuttamiseksi.
Erilaisia purjetyyppejä on historian aikana ollut lukuisia erilaisia venetyypin ja käyttötarkoituksen mukaan.
Nykyään purjeita on mittava kirjo, erityisesti kilpapurjehduksessa, jossa saattaa olla kymmeniä leikkaukseltaan ja materiaaliltaan erilaisia purjeita.
Purjeet voidaan lajitella usealla eri tavalla, mutta ehkä tarkoituksenmukaisin tapa on tehdä se niiden ensisijaisen käyttötarkoituksen perusteella.
Perus- eli yleispurjeet
Myötätuulipurjeet
ErikoispurjeetPurjeen osia ovat mm. ahvenselkä, latat, etuliikki, takaliikki, puomiliikki, huippukulma, reivireiät.
Ahvenselkä on katamaraneissa ja muissa takavantittomissa purjeveneissä käytetty isopurjeen takaliikin (takareuna) muoto. Purjeen takayläosa on tällöin pyöreähkö lisäpinta-alan aikaansaamiseksi. Haittapuolena on purjeen tuulipinta-alan painopisteen nousu ylöspäin joka lisää venen kallistumispyrkimystä. Ahvenselkäpurjeessa joudutaan yleensä myös käyttämään kokolatoitusta purjeen oikean muodon säilyttämiseksi.
Liikit ovat purjeen reunoja ja reivireiät ovat purjeen pientämistä (reivausta) varten takaliikkiin tehtyjä reikiä joiden kautta reivausköydellä kiristetään takaliikki puomiin kiinni.
Aikaisemmin purjekankaan materiaalina oli nahka, juutti, kookoksen kuitu, hamppu, niini, pellava, pumpuli tai puuvilla. Nykyään purjealuksissa käytetään synteettisiä materiaaleja mutta perinnepurjealuksissa voidaan vielä käyttää luonnonmateriaaleja. Purjekankaan tärkeimmät ominaisuudet ovat hinta, UV-kestävyys, kestävyys (venyvyys ja murtolujuus), paino ja tuulenläpäisevyys. Materiaalivalinta tehdäänkin aina näiden arvojen kompromissina, käyttötarkoituksen mukaan. Synteettisistä materiaaleista kudotuista kankaista ensimmäisenä tuli käyttöön 1950-luvun alussa polyesterikuidusta (Dacron) kudottu kangas, ja se on edelleen yleisin kestävyytensä ja edullisuutensa takia. Muita materiaaleja ovat mm. PEN (Pentex), nailon (Nylon) spinaakereissa ja genaakkereissa, aramidi-kuidut (Kevlar, Technora, Twaron), Dyneema/Spectra (Hydra-Net), hiilikuitu, Mylar.
Purjeet ommellaan paloista yhteen. Erilaisilla leikkauksilla voidaan vaikuttaa pussin muotoon. Näitä ovat vaakaleikkaus, Bi-radial-leikkaus, Tri-radial-leikkaus ja Full-radial-leikkaus.