hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Varkaus (rikosoikeus)
Varkaus on toisen irtaimen omaisuuden, kuten tavaran tai rahan, anastamista toisen hallusta.
Anastus on laajin termi rikokselle, joka kohdistuu omistusoikeutta vastaan. Se on yleistermi, joka kattaa varkauden, kavalluksen ja ryöstön.
Anastamisen käsite ei ole käytännössä aiheuttanut merkittäviä tulkintaongelmia, vaikka sen sisältöä ei voida pitää täysin selvänä. Anastamisella tarkoitetaan hallituksen esityksen mukaan "toisen omistaman irtaimen omaisuuden oikeudetonta ottamista, pitämistä, luovuttamista tai muunlaista hyväksikäyttöä tarkoituksella sen saaminen itselleen tai toiselle sellaiseen omistukseen, joka on pysyvää ja ulkonaiselta olemukseltaan vastaa omistusoikeutta."
Varkausrikos edellyttää tahallisuutta ja siinä oleellista on omistusoikeuteen puuttuminen, joten esimerkiksi toiselta riistetyn omaisuuden, kuten henkilön kädestä napatun matkapuhelimen, heittäminen mereen ei ole varkaus vaan vahingonteko (RL 35:1). Varkausrikoksen "tunnusmerkistön" täyttyminen edellyttää, että rikoksentekijä haluaa pitää rikoksen kohteena olevan omaisuuden itsellään. Toisaalta mikäli joku ottaa käyttöönsä erehdyksessä vaikka toisen omistaman, lukitsemattoman polkupyörän luullen sitä omakseen, koska se on täsmälleen samannäköinen kuin oikea pyörä, kyseessä ei ole varkaus, sillä teko ei ole tahallinen. Tässä on vastuuvapausperusteena ns. tunnusmerkistöerehdys.
Varkaus eroaa kavalluksesta siten, että kavallus kohdistuu henkilön hallussa laillisesti olevaan irtaimeen omaisuuteen. Kaksi erilaista rikosnimikettä on tarpeen mm. siksi, että varkaudella tai kavalluksessa viedyn omaisuuden takaisin saaminen oikealle omistajalle eroaa toisistaan. "Jos siitä, mikä näytetään entiseltä haltijalta viedyksi näpistämisen, varkauden, ryöstön tahi kiristämisen kautta, syntyy riita, ja jos se, jonka haltuun esine on joutunut, todistaa sen ottaneensa vastaan vilpittömässä mielessä; antakoon kuitenkin pois riidanalaisen esineen ilman lunastusta ja hakekoon vahingonkorvausta saantomieheltään taikka siltä, jonka rikoksen kautta esine on hänelle joutunut." (RVA 11 §)
Kavalletun esineen haltuunsa vilpittömässä mielessä saanut henkilö ei ole velvollinen luovuttamaan esinettä sen oikealle omistajalle muuten kuin saamalla sen arvoa vastaavan lunastuksen (rahana). Jos esine on viety varkaudella, on sen myös vilpittömässä mielessä saanut velvollinen luovuttamaan esineen oikealle omistajalle lunastuksetta.
Varkaudesta on säädetty rangaistus Suomen rikoslain 28. luvun 1 §:ssä, joka kuuluu näin:
Varkausrikokset ovat yleinen rikostyyppi. Tilastokeskuksen mukaan poliisi kirjasi vuosina 2005–2013 erilaisia varkaustapauksia vuosittain noin 150 000 kappaletta (vuodesta riippuen 138 750–153 266).
Varkaus on varkausrikosten perusmuotoinen rikos. Näpistys on varkauden lievä tekomuoto ja törkeä varkaus on vakava tekomuoto.
Uusmedia
Uusmedia (myös ”uusi media”) on 1990-luvulla syntynyt nimike vuorovaikutteiselle digitaaliselle medialle.
Uusmedia on suora käännös englannin kielen New Mediasta. Termin yleistymisen aikaan, 1990-luvulla, pyrkimyksenä oli tehdä ero perinteiseen painettuun ja sähköiseen mediaan kuten sanomalehtiin ja kirjoihin sekä radioon ja televisioon. Internetin ja WWW:n yleistymisen myötä uusmedia vakiintui tarkoittamaan suomessa ensisijaisesti www-palveluja, internetiä hyödyntävää mainontaa ja näihin liittyviä teknisiä ratkaisuja, tietokonepelejä sekä niin sanottua sosiaalista mediaa.
Akateemisessa tutkimuksessa uusmedialla (myös uusi media, englanniksi New Media) tarkoitetaan ilmiötä joka syntyi 1990-luvun alkupuolella (1) perinteisen joukkoviestinnän (painotuotteet, sähköinen media), (2) tietokoneiden ja (3) verkottuneen viestinvälittämisen risteyskohtaan. Kolmen alan risteyskohta mahdollisti uudenlaisia ilmaisumuotoja, tuotteita, palveluja ja kulttuuria. Tutkimuksen ja opetuksen kohteena uusmedia on monialainen. Uusmedian voidaan nähdä kuuluvan toisaalta viestintätieteisiin, mutta myös taiteen, muotoilun ja tietojenkäsittelyn piiriin. Tutkimuksen kohteena uusmedia sisältää esimerkiksi interaktiosuunnittelun, sosiaalisen median palvelut ja ilmiöt, tietokoneohjelmien kulttuurilliset kysymykset, tietokoneohjelmien toimintatapojen ja ihmisten toimintatapojen kohtaamiset, tieto- ja viestintäteknologian kulttuurisena ilmiönä sekä muutokset jotka liittyvät perinteisen median digitaaliseen välittämiseen.
Uusmedian synty, osana suomalaista internetkulttuuria, sijoittuu ajallisesti 1990-luvulle . 1990-luvun lopulla alalla koettiin niin sanottu uusmediakupla ja sen puhkeaminen. Tämän jälkeen alan toimijat halusivat kutsua alaansa uusmedian sijaan digimediaksi ja digimediasektoriksi.
Suomessa uuden mediaa muotoilua tutkitaan ja opetetaan Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa.
Puhesynteesi
Puhesynteesi on ihmispuheen mallintamista keinotekoisesti. Tietokoneella suoritettuna se on osa digitaalista signaalinkäsittelyä.
Tekstistä puheeksi -synteesissä (Text-To-Speech, TTS) pyritään muuttamaan kirjoitettu teksti puhuttuun muotoon. Käsitteestä puheeksi -synteesissä (Concept-To-Speech, CTS) puhuttava pyritään rakentamaan jostakin ei-kielellisestä tiedosta, esimerkiksi lämpötilatietokannan perusteella.
Synteesimenetelmiä on ainakin neljä:
Suomen kielelle on avoimeen lähdekoodiin pohjaava, Festival-pohjainen Suopuhe syntetisaattori, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2004. ESpeak sisältää myös suomen kielen tuen.
Festival on Edinburghin yliopistossa kehitetty ilmainen puhesynteesin kehitysalusta, jolle saa ilmaiseksi ainakin englannin-, espanjan-, kroatian- ja kymrinkielisiä ääniä.
Regina (kaupunki)
Regina on Kanadan Saskatchewanin provinssin pääkaupunki ja provinssin toiseksi suurin kaupunki. Kaupungissa elää noin 180 000 ihmistä (2006). Provinssin suurin kaupunki, Saskatoon, sijaitsee 260 kilometrin päässä pohjoisessa.
Regina sijaitsee keskellä preeriaa, Etelä-Saskatchewan-jokea lukuun ottamatta kaupungista mihin tahansa suuntaan poistuttaessa edessä on satoja kilometrejä tyhjää tasankoa, ilman metsiä, kukkuloita tai merkittävää asutusta. Kaupungin läpi kulkee koko Kanadan halkaiseva Trans-Canada Highway, Kanadan maantie numero 1.
Ilmasto kaupungissa vaihtelee ääripäästä toiseen, talvet ovat äärimmäisen kylmiä (usein −40 °C), kesät puolestaan varsin kuumia (jopa +40 °C). Kesäisin kaupungissa on paljon hyttysiä, joiden vuoksi ulkona liikkuminen on epämukavaa.
Korkeakoulutuksesta kaupungissa vastaa melko suuri Reginan yliopisto.
Suuri osa nykyistä Saskatchewanin provinssia sijaitsee alueella jonka Englannin kuningas Kaarle II myönsi vuonna 1670 Hudson's Bay Companylle suuren osan Pohjois-Amerikasta. Yhtiö nimesi alueensa ensimmäisen johtajansa Kaarlen veljenpojan Rupertin mukaan Rupertinmaaksi. Alue oli Hudson's Bay Companyn hallussa vuoteen 1870 jolloin Alue siirtyi osaksi Kanadan liittovaltiota, alue liitettiin silloiseen Luoteisterrioon.
Kaupungin on perustanut vuonna 1882 kuvernööri Edgar Dewdney territorion pääkaupungiksi. Alue sijaitsi keskellä silmänkantamattomiin jatkuvaa kuivaa preeriaa. Aikaisempia suosittuja vaihtoehtoja olivat olleet Battleford, Qu'Appelle ja Fort Qu'Appelle, jotka kansan mielipiteiden mukaan olisivat olleet suuremman väenkasvun keskittymiä ja maastoltaan suotuisampia, lähellä vesistöjä ja metsiköiden ympäröimiä. Reginan alueesta käytettiin nimeä "luukasa" (), sillä lähistöllä sijaitsi valtava kasa teurastettujen biisonien luita.
Kuvernööri Dewney omisti maa-alueen suunnitellun Canadian Pacific Railway rautatilinjauksen lähettyviltä, ja sen uskotaan olleen syynä suosia nykyistä sijaintia. Eturistiriidasta johtuen hänen toimensa johtivat maan laajuiseen skandaaliin, mutta alueen syrjäisen sijainnin vuoksi hänen toimensa eivät kiinnostaneet valtion päättäjiä Ottawassa.
Vuonna 1885 alueen asukkaat nousivat Saskatchewanin kapinan Kanadan hallitusta vastaan, kapinassa Louis Rielin johtamat métis- ja cree-intiaanit taistelivat kanadan ratsupoliiseja ja sotilaita vastaan maa-oikeuksien puolesta. Juuri valmistunut Canadian Pacific Railwayn rautatie yhdisti Reginan, Saskatoonin ja Prince Albertin kaupungit maan itäosiin ja toimi tärkeänä linkkinä kuljettaessaan hallituksen joukkoja. Kapina kukistettiin pian ja Louis Riel tuomittiin hirtettäväksi.
Regina sai virallisen kaupungin aseman 19. kesäkuuta 1903 ja valittiin vuonna 1905 perustetun Saskatchewanin provinssin viralliseksi pääkaupungiksi, tosin vasta 23. toukokuuta 1906. Provinssin johtaja Walter Scott rakennutti mahtavan Saskatchewan Legislative Buildingin provinssin hallintorakennukseksi, rakentaminen tapahtui vuosina 1908–1912. Kaupunki koki vakavan turman 30. kesäkuuta 1912 kun pyörremyrsky tuhosi suuren osan kaupungin liikeskustaa, surmasi ainakin 28 henkeä ja loukkaantuneita oli satoja. Pyörremyrsky on Kanadan tuhoisin kautta aikojen.
Metsähaapa
Metsähaapa eli haapa ("Populus tremula") on lehtipuu, joka kuuluu haapa- ja poppelipuiden sukuun. Se on nopeakasvuinen puu, jonka lehdet värisevät pienessäkin tuulessa. Puuaines on pehmeää ja vaaleaa.
Metsähaapaa tavataan suuressa osassa Eurooppaa, Vähä-, Keski-, Pohjois- ja Itä-Aasiassa sekä Afrikan Algeriassa. Suomessa haapa kasvaa koko maassa. Pohjois-Amerikassa elää samankaltainen laji amerikanhaapa ("Populus tremuloides").
Haapa voi kasvaa 30 metrin pituiseksi. Haavan juurakko saattaa olla tuhansia vuosia vanha, vaikka yksittäiset puut elävät harvoin yli sataa vuotta. Kun vanhat rungot kuolevat, juurakosta nousee esiin uusia. Haavat selviytyvätkin metsäpaloista hyvin, sillä liekit ja niiden kuumuus eivät yllä maanalaisiin osiin. Näin haavat muodostavat jatkuvasti kasvavia yhdyskuntia, jotka saattavat peittää useiden hehtaarien alan. Haapa yhteyttää lehtiensä lisäksi myös rungollaan.
Haavan puuaines on hyvin vaaleaa ja kevyttä, ja sitä käytetään muun muassa saunanlauteisiin. Haavassa lehtipuuna ei ole männyn tai usein saunan seinissä käytetyn kuusen tapaan pihkaa ja hitaasti lämpöä johtavana pehmeänä puuna se on miellyttävä istua.
Muinoin järeistä haavanrungoista valmistettiin haapioita, eli koverrettuja veneitä. Haapaa käytettiin myös rakentamisessa ja paanukatoissa. Haapaa käytetään sen hitaan palavuuden vuoksi myös tulitikkuihin. Suomessa sen teollinen merkitys on kuitenkin vähentynyt, koska maassa ei enää ole tulitikkutehtaita. Kirkniemen paperitehdas käyttää edelleen haapaa laadukkaan painopaperin valmistuksessa. Silputtua haapaa käytetään jonkin verran myös eläinten pahnoina, koska siinä ei ole fenoleja, joiden arvellaan aiheuttavan eläimille hengitysvaivoja.
Haapa ei ole ollut kovin suosittu puu: sitä on pikemminkin vihattu, koska sitä on ollut vaikea kitkeä metsästä pois. Haapa tekee paljon juuri- ja kantovesoja ja on erittäin nopeakasvuinen, joten se kilpailee hakkuuaukeilla tehokkaasti kaupallisesti merkittävämpien lajien kanssa. Haapa on myös männyn taimia vaurioittavan männynversoruostesienen toinen isäntäkasvi. Ruoste aiheuttaa nuoriin männynkasvaimiin mutkaisuutta.
Luonnon monimuotoisuuden kannalta haapa on Suomen metsien avainlaji. Tikat hakkaavat mielellään pesäkolonsa sen pehmeään ja sisältä usein lahoon puuainekseen. Tikankoloja käyttävät sitten monet muut lintulajit pesä- ja lepopaikkoina. Varsin monet nisäkkäätkin käyttävät tikankoloja hyväkseen, mm. orava, näätä, lepakot ja liito-orava.
Haavan puuaines on herkästi lahoavaa ja siksi lukuisa joukko kääpiä esimerkiksi haavankääpä ("Phellinus tremulae") ja muita lahottajasieniä viihtyy haavassa. Kuivattu haapa on paljon lahonkestävämpää kuin tuore. 
Unohtaa ei sovi selkärangattomien suurta haapaan sitoutunutta joukkoa, esimerkiksi monien perhosten toukille haapa on tärkeä ravintokasvi. Nykyiset metsänhoitosuositukset neuvovatkin säästämään haapoja metsänhoitotoimissa.
Haavan tuholaisista tärkeimmät ovat runkohaapsanen ("Saperda carcharias"), äkämähaapsanen ("Saperda populnea") ja isohaavanlehtikuoriainen ("Chrysomela populi").
Raita
Raita ("Salix caprea") on pajukasveihin ("Salicaceae") kuuluva kasvi. Se on yleinen Euroopassa ja Luoteis-Afrikassa. Idässä levinneisyys ulottuu Itä-Aasiaan saakka. Raidan latinankielinen nimi tarkoittaa ""vuohen kanssa olevaa"". Nimi johtuu siitä, että ensimmäisessä raidasta löydetyssä kuvassa vuohi syö sen lehtiä.
Raita kasvaa pensas- tai puumaisesti 6–14 metriä korkeaksi, joskus jopa kahteenkymmeneen metriin. Lehdet ovat 5–12 cm pitkiä ja 3–8 cm leveitä, eli huomattavasti leveämmät kuin useimmilla pajuilla. Kukinnot ovat 3–7 cm pitkiä ja siemenet erittäin pieniä: noin 0,2 mm halkaisijaltaan. Ne vaativat hyvän maaperän itääkseen. Raita on kaksikotinen puu. Hedekukinnot ovat keltaisia ja pörheitä, kun taas emikukinnot vihertäviä ja ohuempia.
Raidan kuori on pitkittäisraidallinen, ja lehtien alapinnalla kasvaa nukkaa. Näiden tuntomerkkien avulla sen voi erottaa muista pajulajeista, vaikka lajit risteytyvätkin helposti.
Raidassa kasvaa useita lahottajia, joista yleisin on lähes kaikissa vanhoissa puissa esiintyvä raidankääpä ("Phellinus conchatus"). Muita elävissä raidoissa kasvavia yleisiä lahottajia ovat kuhmukääpä ("Phellinus punctatus") ja arinakääpä ("Phellinus igniarius") sekä harvinaisista lajeista ehkä tunnetuin raidantuoksukääpä ("Haploporus odorus"). Raita on melko lyhytikäinen puu. Se elää harvoin yli 50-vuotiaaksi.
Raita on keskeinen ravintolähde monille hyönteisille. Suomen suurperhosista lähes 190 lajin on todettu käyttävän raitaa ravinnokseen.
Vaivaiskoivu
Vaivaiskoivu ("Betula nana") on koivukasveihin ("Betulaceae") kuuluva kasvi. Se on paljon muita koivuja pienempi, mistä sen nimikin johtuu. Vaivaiskoivun nimi Lapin murteissa on "kieri".
Vaivaiskoivu ei kasva metriä korkeammaksi, sen kokoluokkaa on mm. varpu, suopursu ja pieni pensas. Lehdet ovat pienet, pyöreät ja nyhälaitaiset.
Vaivaiskoivu voi risteytyä sekä hies- että rauduskoivun kanssa. Tunturikoivun perimässä saattaa olla vaivaiskoivua, vaikka se katsotaankin hieskoivun alalajiksi. Risteymät tuottavat huonosti jälkeläisiä.
Vaivaiskoivu on esiintymiseltään maailman pohjoisin koivulaji. Alalaji "Betula nana" subsp. "nana" kasvaa lähinnä Pohjois-Euroopassa ja Venäjällä Jeniseille saakka, sekä muun muassa Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Alalaji "Betula nana" subsp. "exilis" kasvaa Yhdysvaltojen pohjoisosissa ja Koillis-Aasiassa. Eteläisimmät esiintymisalueet ovat vuoristoissa muun muassa Skotlannissa ja Alpeilla. Suomessa se kasvaa koko maassa, mutta Lapissa yleisempänä. Pohjoisessa Suomessa laji kasvaa soilla ja metsissä, etelässä vain soilla. Tunturipaljakalla vaivaiskoivu kasvaa yleisenä jopa kilometrin korkeudella merenpinnasta.
Vaivaiskoivun lehtiä syövinä tuholaisina esiintyvät metsäpohjanmittarin ("Entephria caesiata") ja tunturimittarin ("Epirrita autumnata") toukat.
Tuomi
Tuomi eli metsätuomi eli lehtotuomi ("Prunus padus") on ruusukasveihin kuuluva lehtipuu, jota esiintyy luonnonvaraisena Pohjois-Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa. Suomessa tuomi on Pirkanmaan maakuntakasvi.
Tuomi kasvaa usein pensasmaisena muodostelmana, jonka korkeus vaihtelee 3–12 metrin välillä. Hyvällä kasvupaikalla tuomi voi kehittää selvän päärungon, joka tekee kasvista selkeämmin puun näköisen. Lehtilavat ovat sahalaitaisia. Tuomi kukkii touko-kesäkuun vaihteessa. Sen kukat ovat valkoisia, tuoksuvia, niissä on ruusumainen teriö ja muodostavat 12 kukan terttumaisia kukintoja. Myöhemmin niistä kehittyy tummansinisiä luumarjoja. Tuomen korkkihuokosia sisältävä kuori on tummanruskea tai tummanpunainen, vanhemmiten tummanharmaa. Kuori ja puuaines maistuvat karvaalta ja erittää voimakasta hajua, jonka aiheuttaa myrkyllinen amygdaliini (CHNO, CAS-numero 29883-15-6).
Tuomi kasvaa Euraasian boreaalisen vyöhykkeen viljavilla mailla. Puuta tavataan myös Britanniassa, Ranskassa, Portugalin ja Espanjan vuoristoalueilla, Atlasvuorilla ja Balkanin niemimaan pohjoisosissa. Idässä tuomen levinneisyysalue ulottuu Siperian arovyöhykkeelle ja Kaukasiaan.
Keskiajalla tuomea käytettiin lääketieteellisiin tarkoituksiin ja sen kuoren uskottiin oveen asetettuna torjuvan ruttoa. Metsänhoidossa tuomi raivataan yleensä tärkeämpien puulajien tieltä. Koristekasvikäyttöön on jalostettu lajike purppuratuomi ("Prunus padus" 'Colorata'), jonka kukat ovat vaaleanpunaiset ja lehdet punertavat. Tuomen marjoista voidaan valmistaa likööriä tai mehua.
Tuomen tunnetuin tuholainen on tuomenkehrääjäkoi ("Yponomeuta evonymellus"), mutta myös tuomikirva ("Rhopalosiphon padi") on taloudellisesti haitallinen tuhohyönteinen. Loissienistä tuomen lehtiin aiheuttaa sinipunaisia laikkuja kuusentuomiruoste ("Thekopsora areolata") sekä puun marjasatoa vähentää "Taphrina pruni" -niminen loissieni tehden marjat sitkeiksi, ruskeiksi, luuttomiksi ja siemenittömiksi pusseiksi. Tuomen lahottajista tunnetuimpia ovat karvavyökääpä ("Trametes hirsuta"), nukkavyökääpä ("Trametes pubescens"), punakääpä ("Pycnoporus cinnabarinus") sekä okrakääpä ("Hapalopilus rutilans") ja harvinaisempia pähkinäorvakka ("Granulocystis flabelliradiata") sekä vuotikankääpä ("Antrodiella americana"), joka edellyttää ruskovuotikan ("Hymenochaete tabacina") edeltävää läsnäoloa.
Korpipaatsama
Korpipaatsama eli paatsama ("Rhamnus frangula", syn. "Frangula alnus") on paatsamakasveihin kuuluva puuvartinen kasvi. Paatsaman murteellisia nimiä ovat "pajatin" ja "koirankusipuu".
Korpipaatsama on harittavaoksainen pensas, joka kasvaa 2–6 metrin korkuiseksi. Joskus se kasvaa pieneksi puuksi, jonka halkaisija rinnan korkeudella on harvoin paksumpi kuin 10 senttimetriä. Puuaines on kellertävää ja ydinpuu oranssia. Leikkauspinta tuoksuu voimakkaasti samalta kuin tuomi.
Paatsaman lehdet ovat samantapaiset kuin lehtokuusaman, mutta kasvavat kierteisesti ja ovat kaljuja. Kukka on kellanvihreä ja teriö valkoinen. Marjat ovat raakoina vihreitä, puolikypsinä punaisia ja kypsinä mustia. Kuori ja marjat ovat myrkyllisiä. Puun kuori on musta ja sileä, ja siinä on pieniä valkoisia täpliä.
Korpipaatsama kasvoi alun perin vain Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa, mutta 1900-luvun alussa sitä vietiin koristekasviksi Pohjois-Amerikkaan, missä se karkasi luontoon ja kasvaa nykyisin paikoin yleisenä.
Suomessa se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta Etelä-Lapissa ja Pohjanmaalla se on harvinainen. Korpipaatsama kasvaa korpimailla, soiden reunamilla, purojen varsilla ja muilla kosteilla paikoilla.
Paatsama on ikivanha lääkekasvi. Sen kuori ja marjat sisältävät antrakinoniglykosideja mm. franguliinia ja glukofranguliinia. Niiden hajoamistuote emodiini ärsyttää paksusuolen seinämää ja vaikuttaa täten ulostuslääkkeenä. Kasvi on kuitenkin myrkyllinen runsaasti nautittuna. Kasvista saatavaa hiiltä on käytetty myös hienoimman ruudin valmistukseen. Värjäyksessä korpipaatsaman kuoresta saadaan keltaista väriä ja rautasuoloihin sekoitettuna mustaa. Kasvin lehdistä saadaan keltaista väriainetta ja ruosteen eri sävyjä, jotka rautasuoloilla muuttuvat mustaksi.
Korpipaatsama kärsii usein paatsamanheinäruoste ("Puccinia coronata") -ruostesienen aiheuttamasta rengasruosteesta. Muita korpipaatsamalla tavattavia tuholaisia ovat lehtikirvat ("Aphis frangulae" ym.) sekä eräiden perhoslajien toukat kuten esimerkiksi sitruunaperhonen ("Gonepteryx rhamni") ja paatsamasinisiipi ("Celastrina argiolus"). Korpipaatsaman tuholaisia on myös paatsamanhärmä ("Microsphaera divaricata"). Korpipaatsamaa ravintokasvinaan käyttäviä eliöitä ovat lisäksi "Aceria rhamni", juovasirppikääriäinen ("Ancylis apicella"), "Ancylis derasana", tuomitöyhtökoi ("Bucculatrix frangulella"), orapaatsamakemppi ("Cacopsylla rhamnicola"), "Oberea pedemontana", paatsamavälkekoi ("Sorhagenia janiszewskae"), "Tetra rhamni" ja "Zygana suavis".
Siperianlehtikuusi
Siperianlehtikuusi ("Larix sibirica") on lehtikuusien sukuun ("Larix") kuuluva puu. Lajin suomenkielinen ja tieteellinen nimi ovat sikäli harhaanjohtavia, että sen luontainen levinneisyysalue ulottuu pitkälle Venäjän Euroopan puoleiseen osaan, läntisimmillään Äänisjärven tienoille. Tosin sen esiintyminen on satunnaista levinneisyysalueen länsiosissa; yhtenäisehköjä lehtikuusimetsiä on vasta Siperian puolella.
Siperianlehtikuusi kasvaa 20–35 metrin korkuiseksi. Se menestyy hyvin niin hiekka-, savi- kuin moreenimaassakin. Kasvupaikan on oltava valoisa. Soisia paikkoja siperianlehtikuusi ei siedä, kuten eivät muutkaan lehtikuusilajit. Suomessa sopivan viljavilla paikoilla siperianlehtikuusi saattaa kasvaa jopa paremmin kuin kotimainen kuusi.
Siperianlehtikuusi on erotettavissa euroopanlehtikuusesta käpyjen kasvutavan perusteella. Emikukinnot ovat punertavia. Kävyt ovat pyöreähköjä ja noin 30-suomuisia. Nuorena käpyjen suomut ovat nukkapintaisia eivätkä peitinsuomut ole näkyvissä.
Siperianlehtikuusi on eniten viljelty vierasperäinen puulaji Suomessa (noin 20 000 hehtaaria). Sitä kasvatetaan sekä metsä- että koristepuuna. Vanhimmat nyky-Suomen alueella olevat siperianlehtikuusikot ovat peräisin 1840-luvulta (Kitee ja Fiskars). Suomen suurimpiin kuuluva siperianlehtikuusi kasvoi Punkaharjulla: sen läpimitta 71-vuotiaana oli 61 cm ja korkeus 40,5 m.
Kasvitauteja ja -tuholaisia vastaan siperianlehtikuusi on kestävä laji. Se sietää myös muuten Suomen olosuhteita, jopa Lapissa asti.
Saarni
Saarni eli lehtosaarni ("Fraxinus excelsior"), toisinaan myös "metsäsaarni", on oliivikasvien ("Oleaceae") heimoon kuuluva puu.
Saarni voi kasvaa 30–40 metriä pitkäksi, mutta jää Suomessa 20-metriseksi puuksi. Saarnen kaarna on harmaa ja uurteinen, ja oksat ovat jäykkiä ja sojottavat usein viistosti ylöspäin. Kuori muuttuu harmaanruskeaksi noin 50-vuotiaana. Saarni on erittäin runsaskukkainen ja sillä on suuret parilehdykkäiset lehdet. Niissä on 4–7 vastakkaista lehtiparia ja ne muistuttavat pihlajan lehteä. Siemen on pitkä ja siivekäs. Lehdet ovat 10–15 senttiä pitkiä. Saarni kukkii keväällä ennen lehtien ilmestymistä. Lajin tunnistaa helposti lehdettömänäkin sen suurista ja mustista silmuista.
Saarni on Suomen vaateliain jalo lehtipuu. Sen luontainen esiintymisalue ulottuu Pyreneiltä, Britteinsaarilta ja Lounais-Fennoskandiasta Kaukasiaan. Suomessa saarnea esiintyy vain Etelä-Suomen tammivyöhykkeellä. Runsaampana se kasvaa vain Ahvenanmaalla ja Turun saaristossa. Saarni vaatii kasvaakseen syvämultaisen, kostean kalkkipitoisen maaperän ja aurinkoisen kasvupaikan. Saarni kasvaa myös tulvatasangoilla, ja alueilla, joissa pohjavesi on korkealla. Itämeren alueella saarni viihtyy rannoilla yhdessä tervalepän kanssa.
Saarnen puuaines on erittäin lujaa, sitkeää ja kulutusta kestävää, sitä on perinteisesti käytetty muun muassa keihäänvarsiin, jousiin, parketteihin, hevosten luokkivaljaisiin sekä rekien ja vaunujen aisoihin. Saarni on myös ollut tärkeä lehdespuu, jota latvottiin talvirehuksi Lounais-Suomessa.
Hieskoivu
Hieskoivu ("Betula pubescens") on koivukasvien ("Betulaceae") heimoon kuuluva puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasiassa. Hieskoivun alalajiksi laskettava tunturikoivu esiintyy myös Grönlannissa. Hieskoivusta on myös punalehtinen muoto, jota kutsutaan punakoivuksi ("Betula pubescens" f. "rubra").
Hieskoivu on rauduskoivua pienempi puu, joka jää 8-20 metrin korkuiseksi. Hieskoivun varsi on nuorena rusehtava ja helposti repeilevä. Hieskoivun lehdet ovat pyöreämmät kuin rauduskoivun ja niissä on yksinkertainen sahalaita. Hieskoivun vuosikasvaimet ovat pehmeitä ja nukkamaisia. Latvus on pensasmainen ja oksat pystyhköjä.
Hieskoivu kasvaa Euroopan pohjois- ja keskiosissa sekä Aasian pohjoisosissa. Pyreneiden niemimaan pohjoisosan vuoristoissa on erillinen esiintymisalue. Levinneisyysalueen pohjoisosissa kasvava tunturikoivu on ainoa alkuperäinen puulaji Islannissa ja Grönlannissa.
Hieskoivu on kasvupaikkansa suhteen vaatimattomampi kuin rauduskoivu. Se kasvaa soilla ja korvissa sekä tiukkasavisilla mailla, ja kestää kylmää. Sen juuristo toimii edelleen niin vetisessä maassa, jossa rauduskoivun juuristo "hukkuu" ja puut voivat huonosti tai kuolevat, esimerkiksi tulvan takia. Hieskoivua istutetaankin sen takia huonosti vettä läpäiseville maille, vaikka se ei ole niin tuottoisa kuin rauduskoivu.
Hieskoivikko kasvatetaan hieman tiheämmässä kuin rauduskoivikko, koska sen latvusto on suppeampi, eikä vaadi niin paljon valoa, ja koska maaperä on märkää, jolloin vedestä ei tule puutetta. Hyvin kasvanut ja laatuharvennettu 50–60-vuotias hieskoivikko voi tuottaa tukkipuuta aivan kohtuullisen määrän. Tuoretta puuta sahattaessa havaitsee hienoisen värieron raudukseen verrattuna: hieskoivun sahauspinta on aavistuksen punertava, kun taas raudus on ennemminkin kellertävä. Periaatteessa molemmat koivulajit kelpaavat vaneripuiksi yhtä hyvin. Niiden puuaines on laadullisesti hyvin samankaltaista. Mutta esimerkiksi mutkaisuutensa ja oksikkuutensa takia hieskoivu on usein rauduskoivua huonompi puulaji jatkojalostuksen kannalta.
Hieskoivua on perinteiseti käytetty polttopuuna, nyttemmin myös kuitupuuna. Sitä käytetään myös rohtona ja saunavihtojen tekoon. Vaikka rauduskoivun lehdet pysyvät paremmin vihdassa kiinni, hieskoivun oksista tulee tuoksuvampi vihta.
Monet nisäkkäät vahingoittavat hieskoivua syömällä sen oksia. Niitä ovat hirvi, poro, metsäjänis, rusakko ja myyrät.
Hyönteisistä tunturimittari ja äkämäpunkit syövät koivunlehtiä, koivunmantokuoriainen ("Scolytus ratzeburgi") kaivaa käytäviä sen kuoren alle.
Hieskoivuissa usein nähtävät tuulenpesät ovat "Taphrina betulina" -tuulenpesäsienen aiheuttamia, ja vaarattomia. Sen sijaan muut sienet, esimerkiksi koivunruoste ("Melampsoridium betulinum"), voivat aiheuttaa tuhoja taimitarhoilla. Monet eri sienet voivat myös aiheutta hieskoivussa versolaikkutautia. Hieskoivun yleisimpiä lahottajasieniä ovat arina-, juuri-, pakuri- ja taulakäävät.
Kuuleva
Kuuleva on henkilö, jonka molemmissa korvissa on normaali kuulo tai jonka kuulonalenema on niin lievä, ettei se haittaa hänen jokapäiväistä elämäänsä.
Kuuloa mitataan logaritmisella desibeliasteikolla. Normaalikuuloksi lasketaan kuulo, jossa kuulokynnys on yli -20 desibeliä. Arvo 0 desibeliä on terveen nuoren ihannekuulo, mitattu keskiarvo siitä normaalikorvan herkkyydestä, jolla yleensä ääniä kuullaan.
Mustameri
Mustameri on Kaakkois-Euroopan ja Vähän-Aasian välissä sijaitseva sisämeri. Sen rantavaltiot ovat Turkki, Bulgaria, Romania, Ukraina, Venäjä ja Georgia. Suurimmat siihen laskevat joet ovat Tonava, Dnepr ja Don. Pohjoisesta Mustaanmereen työntyy Krimin niemimaa, jonka itäpuolelle jää Asovanmeri-niminen Mustanmeren lahti. Bosporinsalmi ja Marmaranmeri yhdistävät Mustanmeren Välimereen. Bosporinsalmi kulkee Istanbulin kaupungin läpi.
Mustanmeren pinta-ala on 422 000 km² ja leveimmillään se on 1 175 kilometriä. Syvin kohta on 2 210 metrin syvyydessä. Mustastamerestä virtaa Välimereen vuodessa Bosporinsalmen kautta 200 km³ vettä ja siihen virtaa sen valuma-alueilta 320 km³ vettä vuodessa. Mustanmeren valuma-alue käsittää lähes kolmanneksen Euroopasta.
Mustassameressä on vain muutama pieni saari, joista suurimmat ovat Käärmesaari ja Berezan.
Mustanmeren vesi on voimakkaasti kerrostunutta: pintavesi on suhteellisen vähäsuolaista mereen laskevien jokien ansiosta, 17–21 ‰, keskimäärin 18,3 ‰, mikä on runsaat puolet valtameren suolapitoisuudesta. Pintavesi lämpenee kesällä ja jäähtyy talvella. Harppauskerroksesta (50–150 m) meren pohjaan ulottuu alusveden alue, jossa on raskaampaa ja suolaisempaa Välimerestä peräisin olevaa vettä, jonka lämpötila on ympäri vuoden noin 9 celsiusastetta. Alusvesi ei juuri sekoitu pintaveden kanssa, ja sen happitilanne on huono. Suurin osa yli 200 metrin syvyydessä olevasta vedestä on lähes täysin hapetonta.
Mustanmeren eliöstö muuttuu nopeasti. Viime vuosina monet alkuperäiset nilviäiset ovat joutuneet väistymään Tyyneltämereltä kotoisin olevan, voimakkaasti leviävän "Rapana venosa" -petokotilon tieltä. Se lienee päässyt Mustallemerelle painolastitankeissa. Bulgarialaiset keräävät tätä jopa puoli kiloa painavaa kotiloa Mustastamerestä, pakastavat ja myyvät Japaniin.
Mustameri oli viimeisen jääkauden jälkeen makeavetinen järvi. Nykyinen yhteys suolaiseen Välimereen syntyi arvioiden mukaan 6 500–7 000 vuotta sitten.
Romania: Constanța (Mustanmeren suurin satama, väkiluku 306 000), Mangalia (41 153)
Bulgaria: Burgas (229 250), Varna (357 752)
Ukraina: Odessa (1 001 000), H’erson (358 000); Sevastopol (379 200), Jalta (80 552), Kertš (158 165)
Venäjä: Novorossijsk (281 400), Sotši (328 809),
Georgia: Suhumi (62 914), Poti (47 700), Batumi (161 200)
Turkki: Istanbul (14 025 646) Trabzon (240 333), Samsun (541 330), Ordu (154 895), Zonguldak (108 213)
Taivaallisen rauhan aukio
Taivaallisen rauhan aukio () eli Tian’anmen-aukio sijaitsee Pekingin keskustassa, Kielletyn kaupungin edessä. Itse asiassa "Tian’anmen" tarkoittaa "Taivaallisen rauhan porttia", itse portti sijaitsee aukion pohjoispuolella ja johtaa keisarilliselle palatsialueelle, Kiellettyyn kaupunkiin.
Aukion koko on 880 metriä etelä-pohjoissuuntaan ja 500 metriä itä-länsisuuntaan. Pinta-alaksi tästä tulee yli 440 000 neliömetriä, mikä tekee siitä maailman suurimman kaupungin keskustassa sijaitsevan aukion.
Aukion pohjoispuolella, Tian’anmenin portin luoteispuolella sijaitsee Zhongshan-puisto, minkä paikalla oli aikaisemmin keisarillinen temppeli. Puisto on nimetty Kiinan ensimmäisen presidentin Sun Zhongshanin (Sun Yat-sen) mukaan. Zhongshan-puiston itäpuolella, Tian’anmenin portin koillispuolella oli myös aikaisemmin keisarillinen temppeli, josta on sittemmin tehty Työläisten kulttuuripalatsi. Aukion eteläpuolella on 前门 (Qiánmén), etuportti.
Keskellä aukiota sijaitsee yli 30 metriä korkea Kansan sankareiden muistomerkki (人民英雄纪念碑). Tämän lisäksi aukiolla sijaitsee Mao Zedongin mausoleumi. Aukion itäpuolen Kiinalaisen historian kansallismuseo ja sitä vastapäätä sijaitseva Suuri kansanpalatsi rakennettiin 1959.
Taivaallisen rauhan portti rakennettiin Ming-dynastian aikana 1417. Kiinan keisariaikana (1911 saakka) varsinaista aukiota ei ollut, vaan paikka oli täynnä ministeriöiden toimistoja. Nämä vaurioituivat pahasti boksarikapinan yhteydessä, niiden lopullinen hävittäminen loi aukion.
Aukiota alettiin hyvin pian käyttää poliittisena kokoontumispaikkana. Oleellisimmat varhaiset kokoontumiset ovat toukokuun neljännen päivän liikkeen mielenosoitukset vuonna 1919.
Mao Zedong julisti Taivaallisen rauhan aukiolla Kiinan kansantasavallan syntyneeksi 1. lokakuuta 1949. Nykyiseen kokoonsa aukio laajennettiin 1950-luvulla. Kulttuurivallankumouksen aikana aukiolla järjestettiin lukuisia suurkokouksia. Vuonna 1976 Zhou Enlain kuoleman jälkeen aukiolla pidettiin valtava spontaaniksi mielenosoitukseksi muodostunut muistotilaisuus, joka nujerrettiin kovin ottein maan johdon määräyksestä.
Länsimaissa aukion tunnettavuus lisääntyi keväällä 1989 liberaaleja uudistuksia vaatineesta opiskelijamielenosoituksesta Kiinan kommunistihallintoa vastaan ja erityisesti sen väkivaltaisesta tukahduttamisesta. Mielenosoitus huipentui verilöylyyn 4. kesäkuuta 1989.
Pekingissä hallitus antoi sotilaallisen vastauksen protesteihin ja monet siviilit tapettiin tai he loukkaantuivat. Hallituksen mukaan tapauksessa oli 200–300 uhria, New York Timesin mukaan 300–800 ja Kiinan opiskelijayhdistyksen sekä Kiinan punaisen ristin mukaan 2 000 – 3 000 uhria.
Sen jälkeen tehtiin laajoja, väkivaltaisiakin, pidätyksiä protestien tukahduttamiseksi. Kiina kielsi ulkomaalaisien lehdistöjen raportoinnit ja Kiinan omaa lehdistöä valvottiin tiukasti. Väkivaltainen protestien tukahdutus on aiheuttanut laajaa tuomitsemista Kiinan hallitusta kohtaan.
Arabiankahvi
Arabiankahvi ("Coffea arabica") eli arabica on viljelykasvi, puu, joka pidetään leikkaamalla noin kahden metrin korkuisena. Kasvin hedelmä on noin 10–15 millimetriä pitkä kypsänä punainen tai violetti marja, jonka sisällä olevia kahta siementä kutsutaan "kahvipavuiksi", joka on kahvin raaka-aine. Kasvi on alun perin kotoisin Etiopian vuoristosta. Kahvipuu kasvaisi noin 6–9-metriseksi, mutta se yleensä muotoillaan pensaaksi.
Arabiankahvia pidetään ensimmäisenä viljeltynä kahvilajina, sitä on viljelty reilusti yli tuhat vuotta Arabian lounaisosissa. Nykyään sitä viljellään eri puolilla tropiikkia. Arabiankahvin kasvupaikat sijaitsevat korkealla, noin 600–1 600 metriä merenpinnan yläpuolella. Kahvipensas vaatii menestyäkseen runsaasti sadetta. Suuria kahvintuottajia ovat esimerkiksi Brasilia, Kolumbia, Costa Rica ja Kenia. Jamaikalla Blue Mountain -vuoren rinteillä yli 2 000 metrin korkeudessa kasvatettu Jamaica Blue Mountain -arabiankahvi tunnetaan maailman arvostetuimpana kahvina.
Kahvilajeja on useita kymmeniä. Kaupallisesti tärkeimmät ovat "Coffea arabica" (eli arabica) ja kongonkahvi eli robusta ("Coffea canephora"). Maailman kahvintuotannosta noin 75 % on arabicaa ja 25 % robustaa. Parhaat kahvilaadut saadaan edelleen arabiankahvista, se sisältää vähemmän kofeiinia kuin muut kahvilajit. Suomessa juotuihin kahvilaatuihin käytetään arabicaa.
Suomessakin arabiankahvi menestyy huonekasvina. Se kasvattaa tummanvihreitä, suurehkoja lehtiä. Hyvin hoidettuna se tuottaa kukkia ja papuja 3–4 vuoden ikäisenä. Kukat kasvavat terttuina lehtien haarautumiskohdista, väriltään kukat ovat valkoisia, hieman jasmiinin tuoksuisia, ja kukkimisaika on 2–3 päivää. Hedelmien kypsymisaika on noin 8 kuukautta, kypsät hedelmät ovat punaisia tai keltaisia.
Mullan vaihto pitäisi tehdä huhtikuun tienoilla. Kahvi vaatii paljon valoa mutta ei kuitenkaan suoraa auringon valoa. Varsinkin kasvukaudella kasvi tarvitsee paljon vettä. Se menestyy myös altakasteluruukussa.
Jos lehdet muuttuvat ensin kärjistään ruskeiksi ja alkavat putoilla, kasvi ei saa tarpeeksi vettä. Kasvi pitää myös lehtien kastelusta, mutta kasvia ei saisi ruiskuttaa suihkussa vaan esimerkiksi suihkepullolla. Jos lehdet alkavat putoilla, kasvi kasvattaa pitkiä honteloita varsia, joiden päissä on muutama uusi lehti.
IEEE 802.11i
IEEE 802.11i eli WPA2 on langattomien 802.11-verkkojen viimeisin tietoturvastandardi, jolla pyritään ratkaisemaan niissä olevat tietoturvaongelmat.
Standardissa määritellään IEEE 802.1X:n mukainen todennus- ja avaintenhallintakäytäntö sekä parannetut menetelmät tiedon salaukseen. 802.11i tarjoaa samat ratkaisut kuin aiempi WPA-standardi mutta lisäksi valittavana on kokonaan uudenlainen salausmekanismi AES (Advanced Encryption Standard). AES on salausalgoritmina hyvin erilainen kuin WPA:n käyttämä RC4 ja vaatii jonkin verran enemmän prosessointitehoa. Se pystyy käyttämään eripituisia avaimia, vaihtoehtoina 128-, 192- ja 256-bittiset pituudet. 802.11i-standardin yhteydessä käytettäneen aluksi 128-bittistä salausta.
Policy Decision Point (PDP) Policyn päätöspiste
Policy Enforcing Point (PEP) looginen policyn noudattamispiste
Session Decision Token (SDT) data structure representing a policy decision
Session Enforcement Token (SET) data structure used to enforce policy decision
PDP → PEP
1. PDP lähettää Istuntokohtaisen SDT:n
2. SDT:stä rakennetaan SET ja levitetään se
3. PEP käyttää SET:iä toteuttaakseen policy-päätöksen
Kun langaton asema liittyy langattomaan verkkoon, autentikointi tapahtuu autentikointipisteessä, autentikointipalvelimella. PDP:tä on kuitenkin kaksi, autentikointipalvelin, sekä langaton asema. Molempien on tehtävä sama autentikointipäätös, tai yhteyttä ei synny. Policy päätetään autentikoituessa ja onnistuneen autentikoinnin seurauksena syntyy symmetrinen Master Key, joka on vain aseman ja autentikointipalvelimen välinen.
PEP:tä, eli missä policya noudatetaan ja valvotaan on myös kaksi, langaton asema, sekä tukiasema.
autentikointipalvelin lähettää SDT:n PEP:lle, joka voi olla sekä AP (access point) tai langaton autentikoitava asema, STA.
Policy Enforcement Tokenia kutsutaan Pairwise Master Keyksi, PMK:si. Vain STA, sekä AS voi luoda PMK:n, joka johdetaan aikaisemmin jaetusta MK:sta. PMK:n hallinta edustaa valtuutettua pääsyä langattomalle kanavalle. MK sekä PMK ovat istuntokohtaisia.
Autentikoituessa käytössä on EAP-protokolla, EAP on käytössä päästä päähän. 802.1x kuljettaa EAP:in 802 LAN:in yli.
havainnointi802.1X autentikointiRADIUS-pohjainen avainten jakelu802.1x-avainten hallintaSalaukseen on tarjolla kaksi vaihtoehtoa, TKIP ja CCMP.
Temporal Key Integrity Protocol, TKIP on suunniteltu vanhemman WLAN –laitteiston yhteensopivuutta varten. TKIP on WPA standardin käyttämä salaustekniikka, jossa on korjattu WEPistä löytyneet turva-aukot. TKIP parantaa langattoman verkon turvallisuutta huomattavasti ottamalla käyttöön pakettikohtaiset salausavaimet. Salaukseen käytetään edelleen RC4-algoritmia, mutta salausavaimen pituus on 128 bittiä.
Counter Mode with CBC-MAC Protocol, CCMP, jota päästään kunnolla hyödyntämään vasta tulevissa järjestelmissä. CCMP käyttää AES-salausta. Jokaisella salattavalla paketilla on yksilöllinen pakettinumero, jota käytetään pakettien toiston huomaamiseen.
TKIP
Temporal Key Integrity Protocol (TKIP) on langattomien lähiverkkojen tietoturvaprotokolla, joka huolehtii yhteyksien salaamisesta ja turvaamisesta. Se kehitettiin alkuperäisen WEP-protokollan tilalle, koska WEP-protokollasta on löytynyt lukuisia vakavia haavoittuvuuksia. TKIP-protokollan lisäksi alkuperäistä tietoturvastandardia laajennettiin myös muun muassa IEEE 802.1X-standardilla, ja uusia tietoturvastandardeja oikein noudattavat tuotteet voivat nykyisin saada WPA-merkinnän. Koko WPA-pakettikaan ei korjaa aivan kaikkia vikoja, ja ennen vuotta 2005 olisi tarkoitus ilmestyä markkinoille IEEE 802.11i-standardin mukaisia tuotteita, joissa koko tietoturvaratkaisu on suunniteltu uusiksi alusta loppuun.
Tynkä
Tynkä on noin 850 asukkaan kylä Kalajoen kaupungissa, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa.
Tynkä sijaitsee peltomaisemassa Kala- ja Vääräjokien yhtymäkohdassa, noin yhdeksän kilometrin päässä Kalajoen kirkonkylältä kaakkoon.
Tyngän väestö on suhteellisen nuorta, mistä näkyvimpänä merkkinä on kylän kasvava oppilasmäärä. Tyngän väkiluku oli 852 vuonna 2014.
Tyngän kylän suurin tulolähde on maatalous, etenkin perunanviljely sekä lypsykarjan pito. Kylän työllisyystilanne on hyvä; oman kylän yritykset työllistävät osan asukkaista. Tyngällä sijaitsee Tyngän Mylly, jossa on myös kauppa ja asiamiesposti.
WPA (salausprotokolla)
WPA eli Wi-Fi Protected Access on WLAN-verkoissa käytettävä salausprotokolla. Sen kehitti Wi-Fi Alliancen aiemmin käytetyn WEP-salauksen ongelmien paljastuttua. WPA-stardardi julkaistiin 2003. WPA tarkoittiin siirtymävaiheen protokollaksi ennen WPA2:a.
WEP-salauksen heikot aloitusvektorit on korjattu ja lisäksi salausavainta vaihdetaan automaattisesti 10 000 paketin välein. WPA:ssa on käytössä TKIP-salaus (Temporal Key Integrity Protocol) eli WEP-avaimen hajautus mahdollistaa jaetun salaisen avaimen suojaamisen hyökkäyksiltä. TKIP parantaa langattoman verkon turvallisuutta huomattavasti ottamalla käyttöön pakettikohtaiset salausavaimet. TKIP salaa liikenteen RC4-algoritmilla mutta salausavaimen pituus on 128 bittiä. 
WPAn huonona puolena pidetään sen alttiutta palvelunestohyökkäyksille. WPA tullaan korvaamaan IEEE 802.11i protokollalla.
PPTP
PPTP "(Point-to-Point Tunneling Protocol)" on VPN-tunnelointiprotokolla, joka pohjautuu PPP-protokollaan. Se on alun perin tarkoitettu yrityksen ulkopuolella olevien Windows-työasemien kytkeytymiseen Windows-palvelimille julkisen verkon yli. PPTP-protokolla on PPP-protokollan laajennus joten se voi tunneloida muitakin protokollia kuin TCP/IPtä.
PPTP määritellään Microsoftin tekemässä informatiivisessa RFC-dokumentissa:Protokolla hyödyntää GRE protokollaa pakettien tunneloimiseen ja välittämiseen. Osaksi GRE protokollan ongelmista johtuen ei PPTP ole kovinkaan suosittu kiinteissä verkkojen yhdistämisissä, vaan sitä käytetään lähinnä liikkuvien etäpisteiden tunnelointiin.
Protokollan kehitys on pysähtynyt, kun L2TP-protokolla on pääosin korvannut sen ja kiinnostus on siirtynyt kohti IPsec- ja SSL-protokollilla toteutettuja salattuja VPN-tunneleita.
L2TP
L2TP on Microsoftin ja Ciscon kehittämä VPN-tunnelointiprotokolla, joka toimii OSI-mallin 2. kerroksessa ja siten tukee myös ei-IP-protokollia. L2TP on yhdistelmä L2F:stä ja PPTP:stä.
Velkopopovický Kozel
Velkopopovický Kozel on tšekkiläinen vuonna 1874 syntynyt olutmerkki. Sitä valmistetaan Plzeňský Prazdroj’n panimossa Velké Popovicen kunnassa. Velkopopovický Kozel on merkittävin tšekkiläinen vientiolut. Kozel-oluet ovat maailmalla arvostettuja, ja ne ovat voittaneet useita kansainvälisiä palkintoja.
Kozel tarkoittaa vuohipukkia, joka toimii oluen tunnuksena. Velkopopovický Kozel -oluista on eri variaatioita. Näistä Černý on tumma dunkel-tyylinen lagerolut, kun taas Premium, Medium ja Světlý ovat vaaleita pilsnereitä.
Nörtti
Nörtti on arkikielessä käytetty ilmaus esimerkiksi innokkaasta tietotekniikan harrastajasta, joskin termillä voidaan viitata laaja-alaisesti eri aihepiirien innokkaisiin harrastajiin. Stereotyyppisessä merkityksessään nörtti on harrastukseensa syventynyt ja sosiaalisesta elämästä hieman syrjäytynyt.
Nörtti-sanaa on suomen kielessä käytetty 1980-luvusta lähtien merkityksissä ”saamaton nahjus, nynny”, ”yli-innokas koululainen, hikipinko” ja ”innokas tietokoneiden harrastaja”.
Friikki muistuttaa nörttiä; hän on jonkin asian innokas harrastaja tai ihailija. Toinen nörtille sukua oleva ilmiö on giikki (). Geek saatetaan nykyisin määritellä ”sosiaalisesti lahjakkaaksi, ulkonäöstään huolehtivaksi nörtiksi”, joka on intohimoisen kiinnostunut jostakin tekniikkaan tai populaarikulttuuriin liittyvästä asiasta. Geek-naisten esiäidiksi mainitaan 1800-luvulla elänyt matemaatikko Ada Lovelace, jota pidetään kaikkien aikojen ensimmäisenä tietokoneohjelmoijana.
25. toukokuuta on julistettu Geek Pride Day’ksi. Tällöin juhlitaan ensimmäisen "Tähtien sota" -elokuvan julkaisua, "Linnunradan käsikirja liftareille" -kirjan innoittamaa pyyhepäivää ja Terry Pratchettin kirjaan viittaavaa päivää Glorious 25 May.
Suomessa nörttien järjestöksi ilmoittautui vuonna 1997 perustettu Irti Elämästä -yhdistys, joka järjesti tiedotusvälineissäkin huomiota saaneen ”nörtti-iskun” tammikuussa 1999, jolloin yhdistyksen jäsenet chattailivat Helsingin rautatieaseman matkatavaralokeroissa. Yhdistys ei ole enää aktiivinen.
Vuonna 2013 perustettu suomalainen Nörttitytöt ry pyrkii nettisivujensa mukaan edistämään sukupuolten välistä tasa-arvoa nörttipiireissä ja maailmassa yleisesti. Nimestään huolimatta toiminta on avointa kaikille sukupuolesta riippumatta. Nörttitytöt ry ylläpitää Nörttitytöt-blogia, jossa julkaistaan nörttiaiheisia artikkeleita useamman kerran viikossa.
Sarvisankaisia silmälaseja kutsutaan ”nörttilaseiksi”.
IEEE
Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE) on kansainvälinen tekniikan alan järjestö. Siihen kuuluu yli 400 000 jäsentä yli 160 maassa. Sen toiminnan piiriin kuuluu laaja julkaisutoiminta, tieteellisten konferenssien järjestäminen, koulutuksen edistäminen sekä monien alojen keskeisten standardien määrittely. IEEE julkaisee yhteensä 132 alan tärkeimpiin luettavia tiedejulkaisuja. Tältä pohjalta voidaankin sanoa, että IEEE on maailman suurin ja merkittävin teknillinen järjestö.
IEEEn toiminta on jakaantunut maailmanlaajuisesti osastoihin, jaostoihin ja opiskelijayhdistyksiin.
Maailmanlaajuisesti IEEEssä on:
Suomen osaston piirissä toimii kahdeksan jaostoa (Chapter), joista osa on yhdistyneitä jaoksia useammalta aihealueelta:IEEEn jäseneksi voivat hakemuksesta päästä henkilöt joilla on laajasti ajateltuna tekniikan alaan liittyvää koulutusta tai työkokemusta IEEEn määrittelemillä kohdealueilla (IEEE designated field of interest). Näitä kohdealueita ovat:IEEEn jäsenyysluokkia on seuraavasti:IEEE:llä on useita palkintoluokkia ansioituneille henkilöille. Korkein kunnianosoitus on "IEEE Medal of Honor", joka on perustettu vuonna 1917.
Tunnettuja IEEE-standardeja ovat muiden muassa:
Voimassa olevia IEEE-standardeja on kaikkiaan yli 900.
Suomalaisia ansioituneita jäseniä (fellow) ovat:
Elinikäisiä ansioituneita jäseniä (life fellow):
WEP
WEP () on IEEE:n 802.11-standardin ensimmäinen työaseman ja tukiaseman välistä langatonta tietoliikennettä suojaamaan kehitetty salausmenetelmä. WEP-salauksen on tarkoitus suojata langatonta verkkoa salakuuntelulta ja estää valtuuttamattomilta käyttäjiltä pääsy verkkoon.
WEP luottaa salaiseen avaimeen, josta alun perin tehtiin Yhdysvaltain tiukkojen salakirjoitukseen liittyvien vientimääräysten vuoksi vain 40-bittinen. Myöhemmin kehitettyjen 802.11b- ja 802.11g–suositusten myötä voidaan käyttää myös 64– tai 128–bittistä salaista avainta. Salainen avain hoitaa lähetettävien pakettien kryptaamisen ja pyrkii takaamaan siirrettävän tiedon eheyden.
Koska WEP-salaus on purettavissa helposti 'kotikonstein', voidaan WEPiä pitää hyvin heikkona salausmenetelmänä. Useat WLANit ovat kuitenkin täysin suojaamattomia, joten WEP-salaus saattaa toimia psykologisena hidasteena, jos samalla alueella on myös salaamattomia WLANeja. On muistettava, että WLANit toimivat hyvin rajatulla alueella. WEP-salauksella suojattu verkko on kuitenkin haavoittuvainen vain harkituille väärinkäytöksille eli heikon avaimen murtamiselle, eikä WEP-salausta voida murtaa vahingossa.
WEP käyttää RSA Securityn RC4-salausalgoritmia, jonka toiminnassa on havaittu puutteita. WEP-salauksen haittana ovat myös lyhyet alustusvektorit (IV, "Initialization Vector"), jotka lähetetään salaamattomina jokaisen kehyksen parissa ensimmäisessä bitissä. Tietoliikennettä kuuntelemalla sekä siirrettävää dataa ja samankaltaisia alustusvektoreita seuraamalla voidaan laskea salattu avain eli murtaa verkon salaus. Siirrettävät datamäärät langattomassa verkossa vaikuttavat siihen, kuinka helposti ja nopeasti avain on murrettavissa.
MAC-osoitteisiin pohjautuvaa suodatusta on käytetty WEP:n rinnalla, vaikka MAC-suodatin ei 802.11-standardiin varsinaisesti kuulukaan. Käytännössä MAC-suodatinta käyttävä langattoman verkon tukiasema tai palomuuri takaa pääsyn verkkoon vain niille verkkolaitteille, joiden MAC-osoitteet on määritetty ennalta. Pelkkä MAC-suodatin ei kuitenkaan yksin riitä, sillä joillekin verkkokorteille on mahdollista ohjelmiston avulla määrittää itse MAC-osoite, ja langattoman lähiverkon liikennettä voidaan kuunnella myös yrittämättä edes itse yhdistää siihen.
WEPin parempi versio on nimeltään Temporal Key Integrity Protocol, TKIP. Käyttäjien tunnistamiseen on vaivalloisten käsin asetettavien avainten lisäksi olemassa IEEE 802.1X-standardi.
WEP-salauksen ongelmien paljastuttua kehitettiin WPA-salaustekniikka, joka on mitä suurimmissa määrin syrjäyttänyt WEP -salauksen, vaikka jotkin laitevalmistajat tarjoavat laitteistoasetuksissa vielä WEP -salauksen käyttömahdollisuutta.
Luettelo filosofeista
Luettelo filosofeista suuntauksittain. Kattaa sekä länsimaisen että itämaisen filosofian.
RC4
RC4 ("Ron's Code 4", "Rivest Cipher 4", "ARC4", "ARCFOUR") on RSA Laboratoriesin (nykyisin RSA Security) työntekijän Ronald Rivestin 1987 suunnittelema salausalgoritmi. RC4 on symmetrinen jonosalaaja, se salaa tiedon yksi tavu kerrallaan. Algoritmi on nopea ja se perustuu vaihtelevan mittaiseen salaiseen avaimeen.
Alussa RC4 -avain oli rajoitettu vain 40 bittiin USA:n vientirajoitusten vuoksi, mutta nykyään sitä saa käyttää Suomessakin 64- ja 128-bittisinä (Wassenaarin sopimus). Teoriassa on mahdollista käyttää avaimia yhdestä bitistä 2048 asti.
RC4 on kaupallisesti laajasti käytössä mm. ohjelmistoissa Lotus Notes, Oracle SQL, Microsoft Windows sekä SSL-protokollassa. Algoritmi on tarkoin varjeltu salaisuus, mutta kryptoanalyytikot ovat onnistuneet purkamaan sen ja mm. ilmaisessa OpenSSL-ohjelmistokirjastossa se on toteutettuna.
Aiheutuen huolista RC4:n murrettavuudesta se on asetettu käyttökieltoon.
IETF on julkaissut RFC 7465 kieltäen algoritmin käytön TLS salauksessa.
Myös Mozilla ja Microsoft kieltäneet algoritmin käytön.
Tuntematon henkilö vuosi 9. syyskuuta 1994 RC4:n lähdekoodin internetiin.
Tutkijat ovat löytäneet myös pari ongelmaa esimerkiksi RC4:n KSA:sta. KSA on tekniikka, joka pidentää avaimen generaattorin tilaksi; RC4:n kohdalla 256 luvun permutaatioksi. KSA:ssa vaihtelua ei ole tarpeeksi; juuri alustetun generaattorin tila on liitettävissä samankaltaisella avaimella alustettuun tilaan. Tämä johtaa avainvirran ensimmäisten tavujen samankaltaisuuteen samankaltaisilla avaimilla. Mikäli alustusvektori vain liitetään salaisen avaimen perään, avain on mahdollista selvittää seuraamalla suurta määrää viestejä. Tämä ongelma yleensä väistetään ohittamalla avainvirran ensimmäiset tavut.
RC4-salausavaimen voi murtaa myös uudella PTW-hyökkäyksellä joka tarkkailee RC4-virran kulkua. PTW-hyökkäys on käytössä mm. aircrack-ng:llä.
RC4 on käytännössä näennäissatunnaislukugeneraattori ("Pseudo-Random Number Generator", "PRNG"). Se siis luo isoja satunnaislukuja annettujen avainten perusteella. Satunnaisluvun ja salattavan tekstin yhdistämällä XOR-operaatiolla saadaan salattu teksti.
Koska sama satunnaisluku syntyy aina samalla avaimella, tekstin purkaminen onnistuu samalla tekniikalla (kaksi XOR-operaatiota samalla satunnaisluvulla tietysti kumoavat toisensa).