hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ovambot
Ovambot (myös ambolaiset) on lounaisafrikkalainen kansa, joka asuttaa Namibiaa ja Angolaa Ambomaaksi kutsutulla alueella. Ovamboihin kuuluu kahdeksan heimoa, joilla on yhteneväinen kulttuuri. Pääosa Namibian väestöstä, yli miljoona henkeä, kuuluu ovamboihin. Ovambot lasketaan bantukansoihin, sillä heidän puhumansa kielet tai murteet kuuluvat bantukieliin.
Ovambojen uskotaan tulleen nykyisille asuinalueilleen koillisesta nykyisen Sambian suunnalta 1400- tai 1500-luvulla. Ovamboilla on tuolta ajalta historiallinen yhteys hereroihin ja perimätiedon mukaan nämä kaksi kansaa polveutuvat kahdesta veljeksestä. Ambomaa jäi pitkäksi aikaa sivuun Portugalin Angolan ja Saksan Lounais-Afrikan siirtomaahallinnoilta. Portugalilaiset alkoivat vaikuttaa ovambojen asuinalueen pohjoisosassa vasta 1900-luvun alussa ja saksalaiset eivät missään vaiheessa osoittaneet kovin paljoa mielenkiintoa ovamboja kohtaan. Saksan Lounais-Afrikka päätyi Etelä-Afrikan haltuun vuonna 1915 ja se kukisti useita ovambojen kapinoita 1920- ja 1930-luvuilla. Apartheid vaikutti myös Namibiassa ja bantustanien luomien myötä perustettiin nimellisesti itsenäinen Ambomaa vuonna 1973. Aluetta johti väkivaltaisesti Filemon Elifas, kunnes hänet salamurhattiin vuonna 1975. 1960-luvulla perustettu SWAPO:n jäsenistö on aina koostunut paljolti ovamboista ja se on ollut tärkeimpänä poliittisena tekijänä Namibian itsenäisyydessä vuonna 1990 ja maan senjälkeisessä politiikassa.
Ovambojen yhteiskunta on matrilineaarinen ja lapset perivät äitinsä puolelta, sekä tämän sisaruksilta. Vain äitien odotetaan olevan läheisissä väleissä lastensa kanssa. Perheen pää on isän sijasta äidin veli, vaikkakin isä, äiti, lapset ja vanhempien vanhemmat muodostavat tavallisen perheyksikön. Miehet ovat naisia korkeammassa asemassa yhteiskunnassa ja heidän asemansa määräytyy perimän, iän ja karjan määrän mukaan. Ovambot jakautuvat kahdeksaan heimoon. Seuraavasta taulukosta löytyvät näiden heimojen nimet, alueet, murteen nimi sekä heimon sijainti. Taulukon otsikoissa ilmoitetaan se, mistä kantabantun nominiluokasta minkäkin sanan kohdalla on kysymys.
Ovambojen asuinalue pohjoisessa avointa ruohotasankoa ja etelässä kuivempaa ruohotasankoa. Viljelyä harjoittavat lähinnä naiset ja pääasiallinen viljelykasvi on hirssi. Hirssistä valmistetaan jauhoja, josta puolestaan tehdään eräänlaista kuivaa puuroa. Myös maissia kasvatetaan, mutta siitä valmistetaan lähinnä olutta. Muita viljeltyjä kasveja ovat muun muassa papu, melonit ja kurpitsat. Miehet hoitavat karjaa ja tärkeimmät hoidettavat eläimet ovat vuohi ja nauta. Sateiden aiheuttamien tulvien takia karjanhoito on suotuisampaa etelässä kuin pohjoisessa. 1800-luvun lopulta lähtien ovamboja on työskennellyt myös muualla Namibiassa, kuten esimerkiksi kaivoksilla ja rautateillä.
Suomen Lähetysseura on toiminut Ambomaalla vuodesta 1870 saakka ja se perusti alueelle useita kouluja ja kirkkoja. Ensimmäiset kasteet tapahtuivat vuonna 1883. Nykyisin suurin osa ovamboista kuuluukin luterilaiseen kirkkoon. Namibiassa on myös anglikaaninen ja Angolassa katolilainen vähemmistö.
Vuonna 2012 Suomen Lähetysseuralla on Ambomaalla kaksi työntekijää Ambomaalla Oniipassa rakennustöissä.
Ruusujen aika
Ruusujen aika on Risto Jarvan ohjaama ja tuottama tieteiselokuva vuodelta 1969.
Elokuvan käsikirjoitus on Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran. Alun pitäen ideana oli kertoa kuolleen ihmisen menneisyydestä jälkeenjääneen aineiston pohjalta, mutta näkökulma kääntyi tulevaisuuteen ja materiaaliksi otettiin senhetkistä aineistoa. Kuvat museosta kuuluvat elokuvan alkuperäiseen materiaaliin. Tulevaisuus hahmotettiin ennusteiden pohjalta, hyödynnettiin muun muassa Herman Kahnin teosta "Maailma vuonna 2000". Myös Michael Youngin satiiria meritokratiasta käytettiin hyväksi, joskaan ei suoraan. Yksi elokuvan lähtökohta oli vastustaa vallalla olevaa kliseetä, tulevaisuuden näkemistä pelottavana, totalitaarisena. Silti elokuvan yhteiskunnasta tuli meritokratia.
Elokuvan budjetti vuonna 1969 oli 320 000 markkaa. Summa vastasi ostovoimaltaan 429 664:ää euroa vuonna 2008.
Elokuva sijoittuu tulevaisuuteen, vuoteen 2012, jolloin meritokraattinen yhteiskuntajärjestys on voimassa ja luokkaerot ovat kadonneet. Elokuvan päähenkilö tekee historiallista tutkimusta 1970-luvulla tapaturmaisesti kuolleesta naisesta. Vaikka teknologia on näennäisesti parantanut ihmisen elämää, kytee pinnan alla edelleen 1960-luvun henkinen luokkataistelu, joka elokuvan sivujuonessa kulminoituu ydinvoimalassa tapahtuvaan lakkokenraalin surmaan.
Elokuvan päärooleissa ovat Arto Tuominen, Ritva Vepsä, Kalle Holmberg ja Tarja Markus. Sivuosissa nähdään muun muassa Eila Pehkonen, Unto Salminen sekä Paavo Jännes ja Matti Lehtelä uransa viimeisissä elokuvarooleissa. Niin ikään Unto Salmiselle "Ruusujen aika" oli viimeinen elokuvatyö. Elokuvassa nähdään pienessä roolissa myös myöhemmin suomirockin kulkuun merkittävästi vaikuttanut muusikko Pekka Streng.
Jarva on kertonut rooleihin valitun tietoisesti tuolloin vähemmän tunnettua näyttelijöitä, joita ei kovin selvästi tunnista kuvausajan ihmisiksi, mikä helpotti tulevaisuusilluusion luomista. Esimerkiksi Tarja Markusta ja Ritva Vepsää muutettiin voimakkaasti myös ulkonäöllisesti.
Ritva Vepsä sai naispääosa-Jussin osittain tästä elokuvasta.
Finnkino julkaisi elokuvan DVD-levyllä vuonna 2005. Levy sisältää 92 minuuttia lisämateriaaleja.
Labrador
Labrador on alue Atlantin rannikolla Kanadassa. Se muodostaa yhdessä Newfoundlandin kanssa provinssin Newfoundland ja Labrador. Alue on osa suurempaa Labradorinniemeä.
Labradorin rannikkoalue on ollut asuttua pitkään, L'Anse Amourin hautapaikan löydästen perusteella ainakin 7000 vuoden ajan. Labrador saattoi olla viikinkisaagoissa mainittu "Markland".
Alueen nimi on yksi Kanadan vanhimpia eurooppalaisperäisiä nimiä. Nimi tulee luultavasti johdoksena portugalilaiselta merenkävijältä João Fernandesilta, joka oli "labrador" eli maanomistaja ("landowner") Azoreilta. Hän havaitsi Labradorin ensimmäisenä eurooppalaisena yhdessä Pedro de Barcelosin kanssa vuonna 1492.
Labradorin väkiluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 27 860, joista noin 30 % on alkuasukkaita, kuten inuiteja, innuja ja métisejä. Alueen pinta-ala on 294 330 km².
Ambrapuut
Ambrapuut ("Liquidambar") on neljän kasvilajin suku, joka kuuluu heimoon "Altingiaceae". Kaikki ambrapuut ovat suurikokoisia lehtipuita, joiden lehti muistuttaa muodoltaan vaahteranlehteä, ja asettuu kierteisesti oksaan. Ne kasvavat 25–40 m korkeiksi. Parisenttiset kukinnot roikkuvat 3–7 cm kukkavarressa. Hedelmä on piikikäs, puumainen pallo, jonka sisällä on paljon siemeniä. Suvun tieteellinen nimi tarkoittaa nestemäistä meripihkaa, ja viittaa kasvin silmuja peittävään tahmeaan, pihkamaiseen aineeseen.
Nykyisin ambrapuita kasvaa villeinä Kiinassa, Turkissa ja Pohjois-Amerikassa. 
Ambrapuita kasvatetaan lämpimällä vyöhykkeellä koristepuina – niissä on erityisen hieno syysväri.
Ennen jääkautta ambrapuut olivat levinneet paljon laajemmalle muun muassa Euroopassa.
Ambrapuut olivat vuonna 2006 huomion kohteena, koska puun maitiaisnesteestä etsitään lääkettä lintuinfluenssaan. Puun hedelmät sisältävät lääkkeen raaka-ainetta paljon pienempinä pitoisuuksina kuin siihen yleensä käytetty tähtianis, mutta näitä puita kasvaa paljon etenkin Yhdysvalloissa.
Petri Hänninen
Petri Hänninen (s. 9. maaliskuuta 1965) on suomalainen kilpauransa lopettanut pikajuoksija ja keskimatkojen juoksija. Nykyisin Hänninen on urheilutoimittaja ja työskentelee Yle Urheilussa.
Hänninen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Lahdessa 1985 ennätysajallaan 47,10. Vaasassa 1986 hän oli pronssilla. 800 metrillä hän oli parhaimmillaan SM-kisoissa neljäs (Oulussa 1990). 800 metrillä Hännisen ennätys oli 1.47,34.
Herra Heinämäen Lato-orkesteri
Herra Heinämäen Lato-orkesteri on "Pikku Kakkosessa" esitetty sarja, joka pohjautuu Heikki Salon ja Janne Louhivuoren vuonna 1999 julkaistuun "Omskista"-lastenmusiikkilevyyn. Sarjaa tekemässä oli muiden muassa myös "Kummeli"-sketsisarjasta tunnettuja näyttelijöitä, ja Matti Grönberg on toiminut molempien sarjojen ohjaajana.
Herra Heinämäki on stressaantunut maanviljelijä, jonka tilalla riittää töitä. Kylän lapsien huvituksena on seurata Heinämäen töiden tekemistä. Herra Heinämäen päivien pelastuksena on hänen ladossaan asustava Lato-orkesteri, jonka musiikki laukaisee stressin.
Televisiosarjan tekemisen jälkeen julkaistiin Herra Heinämäen Lato-orkesterin levy "Ilosofiaa!" (2004). Levyllä soittaa sarjassa esiintyvien muusikoiden lisäksi Mikko Löytty. Marraskuun alussa 2007 ilmestyi orkesterin toinen albumi "Nyree näkkäri" ja vuonna 2010 albumi "Äiti venyy".
Heinäkuussa 2008 Herra Heinämäen Lato-orkesteri kuvasi "Pikku Kakkoselle" uusia musiikkivideoita, joita alettiin esittää keväällä 2009. Mukana olivat myös Heikki Hela ja Timo Kahilainen ja ohjauksesta vastasi Matti Grönberg.
Huhtikuussa 2018 Yle siirsi ohjelman jaksot Yle Areenasta Ylen Elävään arkistoon, ja samalla ilmoitettiin, ettei sitä enää esitetä Pikku Kakkosessa. Yle kertoi tehneensä päätöksen, koska ei halua lastenohjelmissaan vahvistaa aikansa eläneitä stereotypioita. Taustalla oli Suomen Saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laitin tekemä huomautus Twitterissä orkesterin sivuhahmosta, joka esiintyy intiaanipäähineessä. Tämän jälkeisen katsojapalautteen jälkeen Yle poisti ohjelman jaksot.
Heikki Salon mukaan Yleisradio hätiköi päätöksessään, koska se ei neuvotellut ohjelmaa tekevän työryhmän kanssa. Hän pitää itsekin hahmoa ongelmallisena, ja kertoi, että sen muuttamista on suunniteltu jo vuoden ajan. Hahmon yhtäkkisestä poistamisesta esityksistä ei olisi Salon mukaan kenellekään hyötyä, eikä hän usko hahmon vaikuttavan poliittisesti paljoakaan alkuperäiskansojen asiaan. Punanata on yhtyeen ainoa jäsen, joka osaa lukea.
Oulussa asuvan mohawktaustaisen henkilön mukaan päähine on pyhä, ja se puetaan ylle vain erityistapauksissa, kuten seremonioissa ja heimoa edustettaessa.Herra Heinämäen joulu on Heikki Salon kehittämä, Herra Heinämäen lato-orkesterin oma jouluohjelma vuodelta 2010. Ohjelma sisältää monia lauluja albumilta "Jouluraketti", sekä monia tuttuja joululauluja.
Ohjelmassa Herra Heinämäki odottaa kärsimättömänä joulupukin tuloa. Lato-orkesteri on muuttanut talveksi Heinämäen taloon kylmästä ladosta. Samalla Heinämäen luokse saapuu vieraita, Naapurin Erkistä Jäärä Julleen. Jouko Mäki-Lohiluoma, Mikko Löytty, Janne Louhivuori, Timo Kahilainen, Samuli Rask ja Lucjan Czaplicki.
Vancouverinsaari
Vancouverinsaari on Tyynellämerellä aivan Kanadan länsirannikon edustalla sijaitseva saari, joka kuuluu Brittiläisen Kolumbian provinssiin. Saari on 460 kilometriä pitkä ja 50-120 kilometriä leveä. Vancouverinsaari on pinta-alaltaan 31 284 neliökilometriä, ollen näin Amerikkojen länsirannikon edustan saarista suurin, Kanadan 11. suurin saari, sekä maailman 43. suurin saari. Saari on nimetty George Vancouverin mukaan.
Vuonna 2002 Vancouverinsaaren arvioitu väkiluku oli 750 000. Hieman alle puolet asukkaista (326 000) asuu Victoriassa. Muita suurimpia kaupunkeja ovat muun muassa Nanaimo, Campbell River, Port Alberni ja Parksville.
Saaren korkeimmat kohdat ovat Golden Hinde (2200 m), Elkhorn Mountain (2195 m) ja Mount Colonel Foster (2135 m). Saarella on useita järviä.
Vancouverinsaaren erottavat manner-Kanadasta Georgiansalmi ja Kuningatar Charlotten salmi, ja Washingtonista Juan de Fucan salmi.
Electric Crayon Set
The Electric Crayon Set on vuonna 1999 perustettu suomalainen psykedeelinen power pop -yhtye. Sen musiikin takaa löytyy porilainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä Timo Pääkkö. Esikuvikseen yhtye mainitsee 1960-luvun psykedelia/mod/pop-yhtyeet kuten The Zombies, Small Faces ja The Creation unohtamatta 1970-, 1980- ja 1990-lukujen popneroja kuten XTC, Martin Newell ja The Jam. Electric Crayon Setin kappaleille on tyypillistä tarttuva kertosäe mystisen, jopa hieman omituisen kokonaisuuden keskellä.
Jari Niemelä (pikajuoksija)
Jari Juhani Niemelä (s. 14. elokuuta 1960 Karkkila) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Niemelä voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1986, 1987 ja 1989. Pronssia tuli vuosina 1982, 1983 ja 1992. Kuopion SM-kisoissa 15. elokuuta 1987 juostu 46,47 oli hänen ennätyksensä, jolla hän on matkan seitsemänneksi nopein suomalaisjuoksija . Hallissa Niemelä juoksi Kuortaneella 7. helmikuuta 1987 Suomen ennätyksen 47,45.
Seuratasolla Niemelä edusti Turun Tovereita.
Teatteri Jurkka
Teatteri Jurkka on ammattihuoneteatteri Vironkadulla Helsingin Kruununhaassa.
Huoneteatteri Jurkka on toiminut Helsingin Kruununhaassa Vironkadulla vuodesta 1954. Emmi ja Vappu Jurkka olivat perustaneet teatterin syksyllä 1953, kun joukko kutsuvieraita kokoontui seuraamaan ensimmäistä suomenkielistä huoneteatteriesitystä Neiti Julieta kirjailija Kyllikki Hämäläisen olohuoneeseen. Emmi Jurkka toimi teatterinjohtajana perustamisesta vuoteen 1974 sekä uudelleen vuosina 1976–1981. Sakari Jurkka toimi johtajana vuosina 1974–1976 ja Vappu Jurkka vuosina 1981–1993. Vuosina 1994–1995 johtajana toimi Atro Kahiluoto ja vuosina 1997–1998 Petteri Sallinen. Vuodesta 1999 teatteria on johtanut hallitus.
Vuonna 2017 teatterin taiteellisina johtajina toimivat ohjaaja Hilkka-Liisa Iivanainen ja ohjaaja-dramaturgi Tuomo Rämö. Teatterin operatiivista toimintaa johtaa toiminnanjohtaja Katri Kekäläinen. Taiteellinen henkilökunta palkataan tuotantokohtaisesti.
Omien tuotantojen lisäksi Teatteri Jurkka tekee yhteistuotantoja. Teatterilla on vuosien varrella nähty myös useita vierailuesityksiä.
Teatteri Jurkka on nykyisessä muodossaan Suomen ainoa ammattihuoneteatteri, jonka ohjelmistossa korostuu teatteritilan intiimiys. Viime vuosina Teatteri Jurkassa on tuotettu erityisesti merkittäviä kotimaisia kantaesityksiä, mutta myös klassikkotulkintoja muun muassa Jotunin, Strindbergin ja Shakespearen teksteistä. Kotimaisia menestyksiä ovat olleet muun muassa Heini Junkkaalan, Rosa Liksomin, Pasi Lampelan, Juha Jokelan ja Laura Ruohosen nykynäytelmät. Vuodesta 2018 alkaen teatterin ohjelmisto koostuu pääosin klassikkojen uusista tulkinnoista.
Teatteri Jurkan historiasta on koottu vuonna 2003 ilmestynyt kirja "Jurkka – teatteri huoneessa" (Like), jonka on toimittanut Kaarina Kytömaa.
Mika Hänninen (juoksija)
Mika Hänninen (s. 18. kesäkuuta 1968) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija.
Hänninen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1988 ajalla 47,38. Alkuerissä hän juoksi ennätyksensä 47,36. Vuonna 1989 hän saavutti 400 metrillä hopeaa ja 800 metrillä, jolla hänen ennätyksensä on 1.47,88, pronssia. Seuratasolla hän edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Rannikkovuoret
Rannikkovuoret () on Pohjois-Amerikan läntisellä rannikolla sijaitseva vuorijono, joka peittää suurimman osan Kanadassa sijaitsevan Brittiläisen Kolumbian provinssin rannikkoa. Etelässä sitä rajaa Fraser-joki, ja pohjoisessa Yhdysvaltojen osavaltio Alaska sekä Kanadan Yukonin territorio. Vuoristo on noin 1600 kilometriä pitkä sekä keskimäärin 300 kilometriä leveä. Vuorijono luokitellaan osaksi Tyynenmeren rannikon vuoristoja (Pacific Mountain System).
Rannikkovuorten vanhin kallioperä on yli 100 miljoonaa vuotta vanhaa. Korkein huippu vuoristossa ja samalla koko Brittiläisessä Kolumbiassa on jäätikön peittämä Mount Waddington, joka kohoaa 4016 metrin korkeuteen. Monet muut huiput ovat myös kohtalaisen korkeita ja ylittävät 3400 metrin rajan.
Ari Pinomäki
Ari Pinomäki (s. 1. marraskuuta 1965) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Pinomäki voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1990, 1991 ja 1994 . Hän oli hopealla vuosina 1988 ja 1992. Ennätyksekseen hän juoksi ajan 46,78 voittaessaan SM-kultaa vuonna 1990.
Seuratasolla Pinomäki edusti Lempäälän Kisaa.
Olga Palei
Olga Valerianovna Palei () (2. joulukuuta 1866 – 2. helmikuuta 1929) oli venäläinen aatelisnainen ja suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin toinen puoliso. Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš oli keisari Aleksanteri II:n poika.
Olga syntyi Olga Valerianovna Karnovitšinä Pietarissa. Hänen solmi ensimmäisen avioliittonsa Erik Augustinovitš von Pistolkorsin kanssa ja sai kolme lasta, Aleksanderin, Olgan ja Mariannan.
Hänestä tuli kuitenkin suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin rakastajatar jo tämän ensimmäisen vaimon suuriruhtinatar Aleksandra Georgijevnan, Kreikan kuninkaan Yrjö I tyttären eläessä. Aleksandra Georgijevna kuoli kuitenkin pian, toisen lapsensa syntymään jo 21-vuotiaana 1891.
Olgan ja Pavel Aleksandrovitšin suhde jatkui ja johti heidän yhteisen lapsensa syntymään 1897, Olgan avioeroon entisestä miehestään ja suureen hoviskandaaliin. Keisari Nikolai II kieltäytyi myöntämästä suuriruhtinas Pavelille lupaa epäsäätyiseen avioliittoon.
Vuonna 1902 pariskunta kuitenkin avioitui Livornossa ja asettui asumaan Pariisiin. Olga jäi vaille venäläistä arvonimeä, mutta Baijerin prinssi Luitpold Wittelsbach myönsi hänelle Hohenfelsenin kreivittären arvon 1904.
Olga ja Pavel saivat yhteensä kolme lasta:Ensimmäisestä avioliitostaan Aleksandra Georgijevnan kanssa suuriruhtinaalla oli kaksi lasta, suuriruhtinatar Maria Pavlovna Romanova ja suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanov.
Vuonna 1915 perheen sallittiin palata Venäjälle ja he asettuivat Tsarskoje Seloon. Tsaari palautti Pavelin luottamuksen ja myönsi Olgalle ja hänen tyttärilleen ruhtinattaren arvonimen.
Venäjän vallankumouksen yhteydessä Olgan ja Pavelin poika Vladimir Palei pidätettiin ja vietiin ensin Kiroviin ja myöhemmin Jekaterinburgiin ja Alapajevskiin, jossa hänet teloitettiin heinäkuussa 1918 useiden muiden tsaariperheen sukulaisten kanssa.
Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš pidätettiin Pietarissa elokuussa 1918, ja tammikuussa 1919 hänet vietiin Pietari-Paavalin linnoitukseen ja ammuttiin yhdessä serkkujensa Dimitri Konstantinovitš Romanovin, Georgi Mihailovitš Romanovin ja Nikolai Mihailovitš Romanovin kanssa. Hänet haudattiin joukkohautaan eikä ruumista koskaan löydetty.
Olga Valerianovna Palei itse sekä hänen tyttärensä Irina ja Natalia pakenivat Venäjältä vuonna 1920 Suomeen. Olga kuoli Pariisissa yhdeksän vuotta Venäjältä lähdön jälkeen.
Osmo
Osmo on suomalainen miehen etunimi. Osmo kuuluu kansallisromanttisen kauden nimiin. Kalevalassa se tarkoittaa 'nuorta miestä', rinnakkaismuoto "Osma" tarkoitti kansanmurteissa 'ahmaa' tai vanhoissa häärunoissa sulhasta.
Nuoreen mieheen viittaava Osma, Osmo tai Osmoinen tunnetaan kansanrunoissa sulhasen kunnioittavana nimityksenä. Vastaavasti sulhasen kotia kutsutaan Osmalaksi. Osmola on myös Kalevalan rinnakkaisnimi. Osmansolmu tai osmonsolmu on rautakaudelta saakka tunnettu onnenmerkki.
Nimi tunnetaan myös Virossa, jossa Osmo oli almanakassa 1849 ja rinnakkaismuoto "Osmu" 1882.
Osmo tuli käyttöön 1880-luvulla ja esiintyi Kansanvalistusseuran almanakassa vuonna 1883. Suomen almanakkaan se tuli 1908 ja vuosina 1929–1949 se oli 30. toukokuuta. Vuodesta 1950 se on ollut nykyisellä päivällään, 11. toukokuuta.
Vuoden 2009 loppuun mennessä " Väestörekisterikeskuksen" mukaan Osmo-nimen on saanut 12 678 miestä sekä ainakin yksi nainen.
Mikael Söderman
Mikael Söderman (s. 5. marraskuuta 1965) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän menestyi aluksi 400 metrin juoksijana 1990-luvun alussa, mutta siirtyi myöhemmin 800 metrille jota matkaa hallitsi Suomessa 1990-luvun puolivälissä.
Söderman voitti 400 metrin juoksussa Suomen mestaruuden vuonna 1992 ja 800 metrillä vuosina 1994 ja 1995. 400 metrillä hän saavutti hopeaa 1990 ja 1991 sekä 800 metrillä 1993.
Söderman juoksi Helsingissä 27. kesäkuuta 1991 400 metriä aikaan 45,86 ja hän on toistaiseksi viimeisin 46 sekuntia alittanut suomalaisjuoksija. Kaikkien aikojen suomalaistilastossa hän on kolmantena. 800 metrillä Söderman juoksi 1.45,20 Lappeenrannan eliittikisoissa 26. heinäkuuta 1994. Ajalla hän on matkan kaikkien aikojen neljänneksi nopein suomalainen.
Helsingin EM-kisoissa 1994 Söderman osallistui 800 metrille, jolla selvisi toiselle kierrokselle. Seuratasolla Söderman edusti IF Drottia.
Karen Blixen
Paronitar Karen Christence von Blixen-Finecke (o.s. Dinesen; ) oli tanskalainen kirjailija, joka kirjoitti teoksia sekä tanskaksi että englanniksi. Erityisesti englanninkielisessä maailmassa hänet tunnetaan hyvin myös kirjailijanimellä Isak Dinesen.
Blixen avioitui vuonna 1914 ruotsalaisen paroni Bror von Blixen-Finecken kanssa ja perusti tämän kanssa kahviplantaasin Brittiläiseen Itä-Afrikkaan (nykyinen Kenia) lähelle Nairobia. Siellä asuessaan hän sai kuppataudin, josta ei parantunut koskaan. Blixen erosi miehestään vuonna 1925. Hän asui Afrikassa vuoteen 1931 saakka, jolloin plantaasi jouduttiin myymään ja hän palasi Tanskaan.
Blixen oli julkaissut novelleja salanimellä Osceola tanskalaisissa aikakauslehdissä jo vuodesta 1905, ja palattuaan Tanskaan hän alkoi kirjoittaa romaaneja. Saadakseen ne varmemmin läpi kustantajalta hän otti käyttöön miehisen salanimen Isak Dinesen.
Blixen tunnetaan erityisesti novellituotannostaan. Hänen loistavat tarinankertojankykynsä käyvät ilmi jo varhaisessa novellikokoelmassa "Seitsemän salaperäistä tarinaa" (1934). Blixen ei saanut milloinkaan Nobelin kirjallisuuspalkintoa, mutta Ernest Hemingway totesi eräässä haastattelussa oman palkintonsa vuonna 1954 saatuaan, että esimerkiksi Blixen olisi ansainnut sen häntä paremmin.Blixenin tuotantoa on elokuvattu melko vähän, etupäässä televisiolle. Kaksi tunnetuinta laajakangaselokuvaa ovat kumpikin 1980-luvulta. Sydney Pollackin elämäkertaelokuva "Minun Afrikkani" (1985) perustuu Blixenin muistelmateoksiin ja kirjeenvaihtoon sekä hänestä kirjoitettuihin elämäkertoihin. Se keskittyy kirjailijan Afrikan-vuosiin. Gabriel Axelin elokuva "Ranskalainen illallinen" (1987) pohjautuu Blixenin vuodelta 1950 peräisin olevaan novelliin ”Babetten pidot”, joka on ilmestynyt kokoelmassa "Kohtalotarinoita".
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Blixenin kuvan yhden Boeing 787-9 -koneen ja yhden Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Janne Pajunen
Janne Pajunen (s. 9. kesäkuuta 1968) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Pajunen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Mikkelissä vuonna 1993 ajalla 48,13. Ennätyksensä matkalla, 47,76, hän juoksi vuonna 1992. Seuratasolla Pajunen edusti IF Drottia.
Alexander Armfelt
Alexander Armfelt ( 18. huhtikuuta 1794 Riika – 8. tammikuuta 1876 Pietari) oli suomalainen sotilas, virkamies ja ministerivaltiosihteeri. Hän oli Gustaf Mauritz Armfeltin poika, mikä auttoi alkuun uralla. Armfelt toimi Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina 1821–1827 ja (ministeri)valtiosihteerin apulaisena 1834 alkaen, kunnes hänet Robert Henrik Rehbinderin kuoleman jälkeen nimitettiin ministerivaltiosihteeriksi 1842. Edeltäjänsä tavoin hän toimi virassa kuolemaansa asti, pidempään kuin kukaan toinen. Suomen asioiden esittelijänä Pietarissa hän pääsi vaikuttamaan muun muassa Suomen markan käyttöönottoon ja valtiopäiväjärjestysuudistukseen, ja selviytyi voittajana valtataisteluissa useiden kenraalikuvernöörien kanssa. Hän sai kaikki ajan korkeimmat suomalaisille myönnettävät kunniamerkit.
Natalie Paley
Natalie Paley, alkujaan ruhtinatar Natalia Pavlovna Paley () (5. joulukuuta 1905 – 27. joulukuuta 1981) oli venäläinen aatelisnainen, sittemmin malli ja elokuvanäyttelijä.
Natalia Paley syntyi Olga Paleyn tyttärenä Pariisissa. Hänen isänsä oli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanov, keisari Aleksanteri II:n poika. Natalialla oli kaksi täyssisarusta: ruhtinas Vladimir Pavlovitš Paley (1897–1918) ja ruhtinatar Irina Pavlovna Paley (1903–1990). Vuonna 1915 aiemmin tsaarin epäsuosiossa ollut perhe muutti takaisin vanhempien kotimaahan Venäjälle.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Natalia Paley pakeni äitinsä ja sisarensa Irinan kanssa vuonna 1920 Suomeen. Bolševikit olivat murhanneet hänen isänsä Pavel Aleksandrovitšin Pietari-Paavalin linnoituksessa 1919 ja veljensä Vladimirin Alapajevskissa 1918. Suomesta Natalia, Irina ja Olga muuttivat Ranskaan, jossa Olga kuoli vuonna 1929.
Vuonna 1927 Natalia Paley nai Lucien-Camille Lelongin, kuuluisan ranskalaisen muotisuunnittelijan. Paley oli Lelongilla mallina ja hän esiintyi monesti aikakauslehti Voguessa. Hän ryhtyi myös näyttelemään; näyttelijänä hänet tunnetaan yleisimmin nimellä Natalie Paley. Hän esiintyi monissa eurooppalaisissa elokuvissa, kuten Marcel L'Herbierin "L'Épervierissä" (1933) ja Alexander Kordan "Don Juanin yksityiselämässä" (1934). Ranskasta hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi näyttelemistä. Hänestä tuli Katharine Hepburnin pitkäaikainen ystävä.
Vuonna 1937 Natalie Paley erosi miehestään Lelongista ja nai samana vuonna teatteriohjaaja John Chapman Wilsonin. Pariskunta asettui Manhattanille, jossa Natalie työskenteli muotisuunnittelija Mainbocherin liikkeessä. Natalie Paley kuoli vuonna 1981 New Yorkissa.
Nunatak
Nunatak (kalaallisut: nunataq) on vuorenhuippu, joka ei ole mannerjään peitossa, vaan työntyy esiin ympäröivästä jäätiköstä. Nunatakin eläimistö ja kasvisto voi olla jäätikön eristämää, kuten saaren kasvisto ja eläimistö voi olla valtameren eristämää. Nunatakit ovat yleensä särmikkäitä rapautumisesta johtuen, vastakohtana jään kuluttamalle pehmeämmän pinnanmuodon maastolle.
Sana "nunatak" tulee inuktitutista. Sitä on käytetty länsieurooppalaisissa kielissä ainakin 1880-luvulta lähtien.
Petri Pohjonen
Petri Hannu Tapani Pohjonen (s. 24. toukokuuta 1975 Lappeenranta) on suomalainen pikajuoksija.
Pohjonen voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1997, 1998 ja 1999. Hopealla hän oli 1995 ja 1996. Matkan hallimestaruus tuli vuosina 1996, 1998, 2000 ja 2002. 200 metrillä Pohjonen on parhaimmillaan ollut SM-kisoissa neljäs (1998).
Ruotsi-maaottelussa Tukholmassa 29. elokuuta 1997 Pohjonen juoksi ennätyksensä 46,62. Aika on 22-vuotiaiden Suomen ennätys. Pohjonen on ajallaan kaikkien aikojen kahdeksanneksi nopein suomalainen. Pohjosen jälkeen kukaan suomalainen ei ole toistaiseksi juossut 400 metriä nopeammin.
Pohjosen valmentajana toimi Tapani Torvi.
Luettelo fuusiojazz-muusikoista
Seuraavat artistit ovat esittäneet fuusiojazzia.
Panu (nimi)
Panu on suomalainen miehen etunimi.
Panu kuuluu kansallisromanttisen kauden nimiin ja se on kansanomainen muoto "Urbanus"-nimestä, joka merkitsee 'kaupunkilaista', 'hienosti sivistynyttä'. Toisaalta vanhoissa loitsuissa "panu" merkitsee 'tulta', 'liekkiä' ja mahdollisesti 'tulenhaltijaa'. Kalevalassa sekä virolaisten vastaavassa teoksessa "Panu" mainitaan nimenomaan tulen henkenä: "tuli tuiski kirvehestä, Panu tammehen pakeni".
Nimenä Panua alettiin käyttää vasta 1900-luvun alussa. Sen käyttöä edisti Juhani Ahon vuonna 1897 ilmestynyt romaani "Panu" samannimisine päähenkilöineen, joka on mahtava tietäjä. Suosituimmillaan nimi oli kuitenkin vasta 1900-luvun jälkipuoliskolla.
Almanakkaan nimi Panu otettiin vuonna 1929. Nimipäivä oli aluksi 26. toukokuuta, mutta vuonna 1960 se siirrettiin toukokuun 26. päivälle ja vuonna 1973 nykyiselle paikalleen 11. marraskuuta.
Vuoden 2015 loppuun mennessä "Väestörekisterikeskuksen" mukaan 2 658 miestä on saanut nimekseen Panu.
Patrologia Latina
Patrologia Latina (joskus myös Patrologia Cursus Completus, Series Latina) on jättimäinen latinaksi kirjoittaneiden kirkkoisien, kirkonopettajien ja muiden merkittävien kirkonmiesten koottujen teosten laitos, jonka julkaisi Jacques-Paul Migne vuosien 1844 ja 1855 välillä. Teos on edelleen kirkkoisien teosten auktoritatiivinen laitos ja merkittävä keskiajan tutkijoiden lähde.
"Patrologia Latina" sisältää latinankielisiä teoksia tuhannen vuoden ajalta Tertullianuksesta paavi Innocentius III:een. Teoksessa on 217 osaa: osat 1–73 Tertullianuksesta Gregorius Toursilaiseen julkaistiin vuosina 1844–1849, ja osat 74–217 paavi Gregorius I:stä paavi Innocentius III:een julkaistiin vuosina 1849–1855. Vaikka kokoelma päättyy vuoteen 1216 Innocentius III:en kuoleman jälkeen, Mignen alkuperäinen tarkoitus oli ottaa mukaan dokumentteja uskonpuhdistukseen saakka. Tämä tehtävä osoittautui kuitenkin liian työlääksi, mutta mukaan otettiin joitakin myöhempiä aikaisempiin teoksiin liittyviä kommentaareja tai muita dokumentteja. Kaikki dokumentit olivat uusintapainoksia jo aiemmin julkaistuista teoksista.
"Patrologia Latina" on osa teoksesta "Patrologiae Cursus Completus", jonka toinen osa on "Patrologia Graeco-Latina", joka koostuu kreikaksi kirjoittaneiden kirkkoisien ja keskiajan kirjoittajien teosten latinankielisistä käännöksistä.
Alla on luettelo merkittävimmistä "Patrologiaan" kuuluvista kirjoittajista. Luetteloon on merkitty, mistä osasta teokset löytyvät. Suurin osa teoksista on luonteeltaan kirkollisia, mutta joukkoon kuuluu myös kirjallisuustieteellisesti, historiallisesti ja kielitieteellisesti (kuten gootinkielinen Raamattu osassa 18) mielenkiintoisia teoksia.
Gaspén niemimaa
Gaspén niemimaa (, ) on Kanadassa, Quebecin provinssissa sijaitseva niemimaa. Se levittäytyy St. Lawrencen lahdelle ja sitä rajaa etelässä New Brunswickin provinssi. Sen maaperä on epätasaista, sillä se sijaitsee Appalakkien vuoriston alueella.
Niemimaan itäisintä kolkkaa kutsutaan nimellä "Cap Gaspé". Sana "gaspé" johtaa luultavasti alkunsa alkuperäiskansa micmacien sanasta "gespeg", joka tarkoittaa maan loppua.
Patrologia Graeca
Patrologia Graeca (, joskus myös Patrologia Cursus Completus, Series Graeca) on kreikan kielellä kirjoittaneiden kirkkoisien koottujen teosten laitos, jonka Jacques-Paul Migne julkaisi vuosien 1857–1866 välillä. Teos on edelleen merkittävä varhaiskristillisyyden tutkijoiden lähde, ja auktoritatiivinen tilanteissa, joissa uudempaa tieteellistä editiota ei ole tuotettu.
"Patrologia Graeca" sisältää 161 osaa. Teos sisältää sekä itäisen kirkon kirkkoisien että läntisen kirkon kreikaksi ennen latinan nousua vallitsevaksi kieleksi kirjoittaneiden kirkkoisien kirjoituksia. Tekstien ohella on yleensä synoptinen latinankielinen käännös.
Hung Up
Hung Up on yhdysvaltalaisen pop-laulaja Madonnan kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen kymmenenneltä studioalbumiltaan Confessions on a Dance Floor marraskuussa 2005. Madonnan lisäksi kappaletta oli tekemässä Stuart Price, ja kappale sisältää sampleja ABBAn kappaleesta "Gimme Gimme Gimme (A Man After Midnight)" vuodelta 1979. Kappale sai erinomaisen vastaanoton ja nousi listaykköseksi muun muassa Suomessa, Isossa-Britanniassa, Australiassa, Ranskassa, Ruotsissa ja Kanadassa. Yhdysvalloissa se ylsi Billboardin "Hot Dance Music" -listan ykköseksi ja "Billboard Hot 100" -listalla parhaimmillaan sijalle seitsemän. Kappale oli yksi vuoden 2005 soitetuimmista maailman radiokanavilla.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Johan Renck 7.-9. lokakuuta 2005 ja se on kuvattu Lontoon metrossa, Chinatownissa ja Trocadero Centressä. Videolla Madonna tanssii ja jumppaa vaaleanpunaisessa voimisteluasussa ennen lähtöään diskoon. Ennen videon kuvauksia Madonna oli joutunut ratsastusonnettomuuteen ja joutui sen takia tanssimaan videolla vahvojen kipulääkkeiden alaisena. Koreografian videolle suunnitteli Jamie King, joka myös ohjasi Madonnan Re-Invention-kiertueen.
Kappaleen säkeistö ""Time goes by so slowly for those who wait / No time to hesitate / Those who run seem to have all the fun / I'm caught up / I don't know what to do"" esiintyy myös Madonnan ja Princen duetossa "Love Song", joka on Madonnan vuonna 1989 ilmestyneellä albumilla Like a Prayer.
Jeremias
Jeremias on miehen etunimi.
Jeremias on kreikkalainen muoto heprealaisesta nimestä "Jeremia", joka tarkoittaa 'Jahve kohottaa'.
Nimi on ollut Suomen almanakassa 1662–1928 ja uudelleen vuodesta 1953.
Kesäkuuhun 2018 mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan 4 189 miestä on saanut nimekseen Jeremias.
Luettelo luokittelujärjestelmistä
Luokittelujärjestelmiä ja luokitteluja ryhmiteltynä aloittain :n mukaan.
02 . . Informatiikka. ()
07 
12 
14 
15 Rajatieto (Tämä YKL:n luokka on . Katso .)
16 
30 Yleinen 
32 Valtio-oppi. Politiikka.
39 
40 
52 
53 
54 
55 Fyysinen maantiede. .
55.5 . 
56 
57 
59 
61 . . Säätö- ja systeemitekniikka. ()
62 Metalliteollisuus. Konetekniikka. . Sähkötekniikka
63 Kaivannaisteollisuus. Kemianteollisuus.
67 - ja . 
69 Liiketalous. Markkinointi. Kauppa. 
78 
87
Ursula
Ursula on naisen etunimi. Se on hellittelymuoto latinan sanasta "ursa", joka tarkoittaa naaraskarhua.
Nimi on yleinen Keski-Euroopan maissa; katolilaisilla on Ursula-niminen pyhimys, jonka muistopäivää on vietetty 800-luvulta lähtien 21. lokakuuta. Suomessa Ursula-nimi oli suosituimmillaan 1960- ja 1970-luvuilla.
Ensimmäisen kerran Ursula oli Suomen almanakassa vuosina 1705–1907 ja se otettiin uudelleen kalenteriin 1950.
Vuoden 2009 loppuun mennessä "Väestörekisterikeskuksen" mukaan 1 679 naista on saanut nimekseen Ursula.
Ron Carter
Ron Carter (s. 4. toukokuuta 1937 Ferndale, Michigan) on yhdysvaltalainen jazzbasisti. Carter on yksi eniten levyttäneistä basisteista jazzin historiassa yli 2 500 levyllään.
Carter tuli yleisön tietoisuuteen soittaessaan kuuluisassa Miles Davisin 1960-luvun kvintetissä, jossa soittivat myös Herbie Hancock, Wayne Shorter ja Tony Williams. Hän esiintyi monissa Hancockin ja Shorterin sooloprojekteissa. Hän on esiintynyt ja levyttänyt muun muassa Antônio Carlos Jobimin, Eric Dolphyn, McCoy Tynerin, Stanley Turrentinen, Freddie Hubbardin, Stan Getzin, Coleman Hawkinsin, Joe Hendersonin, Horace Silverin, Kenny Burrellin ja Milt Jacksonin kanssa ja on julkaissut yli 20 levyä yhtyeen johtajana.
Carter on valmistunut maineekkaasta Eastman School of Music -koulusta.
Carter toimii musiikkiosaston emeritusprofessorina City College of New Yorkissa opetettuaan siellä kahdeksantoista vuotta, ja vuonna 2004 hän sai kunniatohtorin arvon tunnetusta Berklee College of Musicista.
Matti Myllykoski
Arto Matti Tuomas Myllykoski (s. 9. lokakuuta 1958 Karhula) on teologian tohtori ja Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan Uuden testamentin eksegetiikan dosentti sekä yliopiston kirjaston johtava tietoasiantuntija. Hän on lisäksi yksi Vartija-lehden päätoimittajista
Myllykosken vuonna 1994 julkaisema "Jeesuksen viimeiset päivät", joka on kansantajuistettu lyhennelmä saksankielisestä tutkimuksesta "Die letzten Tage Jesu I-II", herätti tulkinnoillaan runsaasti keskustelua ja julkisuutta. Myllykosken mukaan Jeesus olisi luultavimmin heitetty joukkohautaan mätänemään, eikä kalliohautaan. Tästä syntyneestä väärinkäsityksestä syntyi usko Jeesuksen ylösnousemukseen. Myllykosken ajatukset herättivät paljon kritiikkiä ja pahennusta varsinkin kirkon Raamattua korostavissa piireissä. Väitöskirjansa jälkeen hän on kirjoittanut runsaasti eksegetiikkaa kansantajuistavaa kirjallisuutta.
Myllykoski on profiloitunut liberaaliteologisena pappina, jonka mielestä kirkon opetusta tulisi pystyä uudistamaan nykytiedon valossa. Toisaalta hän on toivonut myös kirkon konservatiivisille ryhmille, kuten naispappeuden vastustajille, oikeutta toimia kirkossa omien lähtökohtiensa edellyttämällä tavalla.
Matti Myllykosken veli oli muusikko Pekka Myllykoski.
Peace
Peace on joki Kanadassa. Se saa alkunsa Kalliovuorilla, Brittiläisen Kolumbian pohjoisosissa, ja laskee pohjoisen Albertan läpi. Joki on noin 1 923 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on noin 302 500 neliökilometriä.
Joen yläjuoksulle on tehty suuri pato ja tekojärvi, Willistoninjärvi, vesivoiman tuottamista varten. Padon jälkeen joki laskee itään Albertaa kohti ja jatkaa sitten pohjoiseen ja itään, jossa se kohtaa Athabascajärven Wood Buffalon kansallispuistossa. Athabascajärven ja Peacen jokisuiston vesi laskee Slave-jokeen ja saavuttaa Pohjoisen jäämeren Mackenzien kautta.
Joen reuna-alueet ovat perinteisesti olleet dunnezojen asuinalueita. Turkiskauppaaja Peter Pondin uskotaan käyneen joella vuonna 1785. North West Companyn Charles Boyer perusti Peacen ja Boyerin yhtymäkohtaan turkiskauppa-aseman vuonna 1788. Vuonna 1793 tutkimusmatkailija Alexander Mackenzie matkusti pitkin jokea. Vuonna 1794 joen varrelle Rocky Mountain Houseen, lähelle nykyistä Fort St. Johnia, rakennettiin turkiskauppa-asema. Se oli ensimmäinen muun kuin alkuperäiskansan asutus Brittiläisen Kolumbian mantereella.
Albertassa sijaitsevan Peace-jokilaakson rikas maaperä on tuottanut vehnäsatoa 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Jokialue on myös tärkeä öljy- ja maakaasutuotannon keskus. Joen varrella Brittiläisessä Kolumbiassa on myös sahatavara-, selluloosa- ja paperitehtaita.
Peacen suistoalueesta tehtiin Ramsar-suojelualue vuonna 1982.
Kuningatar Charlotten saaret
Kuningatar Charlotten saaret (, entiseltä nimeltään , ) on Kanadassa, Brittiläisen Kolumbian luoteisrannikolla sijaitseva Kanadan läntisin saariryhmä. Se koostuu yli 150 saaresta, ja sillä on kaksi pääsaarta: sen suurin saari Grahaminsaari pohjoisessa, ja Moresbynsaari etelässä, jonne pääsee vain laivalla. Saariryhmän pinta-ala on 9 596 neliökilometriä ja asukasluku on 4 652 (2009). Sen asuttivat ensimmäisina haida-intiaanit arviolta noin 8 000 vuotta sitten. Ensimmäinen rekisteröity kaupunki saariryhmässä oli Queen Charlotte City.
Saariryhmän erottaa Brittiläisen Kolumbian mantereesta Hecatensalmi. Alaskasta sen erottaa Dixon Entrance -salmi, ja Vancouverinsaaresta Kuningatar Charlotten salmi. Saariryhmä sai nimensä kapteeni George Dixonin "HMS Queen Charlotte" -laivan mukaan, joka puolestaan sai nimensä kuningas Yrjö III:n vaimon, kuningatar Charlotten mukaan. George Dixon vieraili saarella vuonna 1787.
Saariryhmän eteläosassa sijaitsee Gwaii Haanasin kansallispuisto.
Kanadan viranomaiset ottivat käyttöön Haida Gwaii -nimen vuonna 2010.
21. elokuuta 1949 Grahaminsaaren länsipuolella sattui Kanadan voimakkain seismisillä mittareilla havaittu Kuningatar Charlotten saarten maanjäristys, joka oli voimakkuudeltaan 8,1 yksikköä. Maanjäristys ei aiheuttanut henkilövahinkoja mutta se aiheutti joitain maanvyöryjä seka aineellisia vahinkoja. Tiettävästi suurin ennen seismisten mittalaitten käyttöönottoa tapahtunut maanjäristys oli saariryhmästä kaakkoon, Vancouverinsaaren länsipuolella 26. tammikuuta 1700 sattunut Kaskadien maanjäristys, jonka voimmakkuudeksi on arvioitu vähintään 9 yksikköä.
28. lokakuuta 2012 kello 03:04:10 UTC saaren länsipuolelle iski 7,7 magnitudin järistys sekä useita jälkijäristyksiä.
Die Another Day
Die Another Day on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan ensimmäinen single albumilta American Life, joka on hänen yhdeksäs studioalbuminsa. Se julkaistiin lokakuussa 2002 Madonnan ja Mirwais Ahmadzaïn tuottamana ja se nousi Britanniassa singlelistan kolmoseksi ja Yhdysvalloissa Billboardin sijalle kahdeksan.
Kappale on tehty James Bond -elokuvaan "Kuolema saa odottaa" ("Die Another Day") ja se oli menestynein Bond-teema sitten 1980-luvun sävellysten. Sen musiikkivideolla kahdeksi henkilöksi jakautunut Madonna, joka esittää elokuvassa miekkailunopettajaa, taistelee valko- ja mustapukuista itseään vastaan ja joutuu pohjoiskorealaisten terroristien kiduttamaksi. Videon lopussa Madonna yritetään tappaa sähkötuolilla, mutta hän pääsee pakenemaan. Musiikkivideon on ohjannut ruotsalainen Traktor-ohjaajaryhmä ja video on yksi Madonnan kalleimmista, maksaen 6 miljoonaa dollaria.
William M. Arkin
William M. Arkin on The Washington Postin toimittaja ja entinen sotilastiedustelun analyytikko Länsi-Berliinistä 1970-luvulta.
Arkin on kirjoittanut useita kirjoja sekä esiintynyt NBC:ssä. Hän on Yhdysvaltain ilmavoimien School of Advanced Airpower Studiesissa apulaisprofessorina.
Aslan (leijona)
Aslan-leijona on C. S. Lewisin kirjoittaman Narnia-kirjasarjan keskeisiä hahmoja. "Aslan" on turkin kieltä ja tarkoittaa leijonaa.
Aslan on Narnian luoja ja ylin hallitsija, suurin ja kaunein leijona, mitä kuvitella saattaa. Kirjassa "Taikurin sisarenpoika" kerrotaan Narnian perustamisesta. Aslan kulkee halki tyhjän maan ja saa laulullaan maan viheriöimään. Aslan laulaa myös kaikki erilaiset eläinlajit maan sisästä esiin. Aslan antaa eläimille puhekyvyn ja jättää Narnian maan niiden asuttavaksi ikuisiksi ajoiksi.
Narnia-sarjan kristityt ihailijat vertaavat Narnian luomista Raamatun luomiskertomukseen. Aslania voidaan verrata Kristukseen myös muissa Narnian tapahtumissa. Kirjassa "Velho ja Leijona" Valkea velho hallitsee väärin valtuuksin Narniaa. Aslan uhraa itsensä pelastaakseen petturiksi paljastuneen Edmund-pojan. Viholliset sitovat Aslanin kivipaateen, leijonaa häpäistään leikkaamalla siltä harja ja velho iskee Aslanin kuoliaaksi. Aslan kuitenkin herää henkiin ikivanhan taian ansiosta: "kun vapaaehtoinen uhri, joka ei ole tehnyt mitään rikosta, tapetaan petturin sijasta, paasi halkeaa ja itse kuolema peruuntuu".
Aslan pystyy myös loikkaamaan korkeidenkin esteiden kuten Valkean velhon linnanmuurin yli ja herättää patsaiksi muutetut eläimet takaisin henkiin puhaltamalla niiden sieraimiin.
Narnia-elokuvissa Aslanin äänenä toimii Liam Neeson.
Alice Walker
Alice Walker (s. 9. helmikuuta 1944 Eatonton, Georgia, Yhdysvallat) on afroamerikkalainen kirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia on Yhdysvaltain rotuerotteluun pureutuva "Häivähdys purppuraa" ("The Color Purple") vuodelta 1982. Steven Spielberg on ohjannut kirjaan pohjautuvan elokuvan. Suomeksi on ilmestynyt myös Walkerin teos "Meridian" (1984; alkuteos "Meridian", 1976).
Walker aloitti uransa 1960-luvulla amerikkalaisen mustan kulttuurin nousun yhteydessä, samoihin aikoihin kuin Toni Morrison ja monet muut. Walkerin ensimmäinen teos oli opiskeluaikana ilmestynyt runokokoelma "Once" (1968). Walker oli rauhanaktivisti ja kävi aikoinaan nuorisofestivaalissa Helsingissä vuonna 1962.
Walkerin joulukuussa 2018 esittämät kommentit yöpöydällään olevasta liskoteorioista tunnetun David Icken kirjasta "And the Truth Shall Set You Free" ovat The Guardianin mukaan saaneet jotkut epäilemään, että hänellä on antisemitistisiä näkemyksiä. Mieltymyksestään Icken kirjoihin hän on puhunut jo vuonna 2013.
Laukaanjoki
Laukaanjoki (myös "Laukaa", vatjaksi "Laugaz, Laukaa jõtši", ) on joki Novgorodin ja Leningradin alueilla Venäjällä. Sen pituus on 353 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 200 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus 60 kilometrin päässä joen suusta on 93 kuutiometriä sekunnissa. Keskijuoksulla leveys on 50–100 metriä ja joen suussa jopa 500 metriä.
Joki saa alkunsa Tjosovon suoalueelta ja laskee Suomenlahden Laukaanlahteen. Korkean veden aikaan se laskee Rosonajoen kautta myös Narvanjoen suuhun. Joessa on jääpeite joulukuun alkupuolelta huhtikuun alkuun. Tärkeimmät sivujoet ovat Ortesjoki, Jaštšera, Lemusajoki, Saba ja Ruutainjoki.
Laukaanjoki on osittain purjehduskelpoinen yhteensä 173 kilometrin pituudelta. Pisin liikennöitävä osuus sijaitsee Tolmatšovon taajaman ja Lugan piirin Hilokin kylän välillä. Joen varrella sijaitsevat Lugan ja Jaaman kaupungit, Laukaansuun taajama sekä muun muassa Suuren-Lutskan, Haavikon, Kukkosin, Narvusin ja Joenperän kylät. Jaamassa on vesivoimalaitos. Laukaansuun taajamasta on suunniteltu kehitettävän vuoteen 2017 mennessä 24,5 tuhannelle ja 2025 mennessä jopa 34,5 tuhannelle asukkaalle mitoitettu, paljolti Ust-Lugan satamaa palveleva kaupunki.
Joen nimi on itämerensuomalaista perua. Sen alajuoksulla on ollut inkerinsuomalaista, inkerois- ja vatjalaisasutusta. Jaaman ympäristössä oli 1700-luvulla perustettuja saksalaisia siirtokuntia.
Keskiajalla Laukaanjoki oli Novgorodin Itämereen yhdistänyt tärkeä liikenneväylä. 1600-luvulla sen keskijuoksu toimi Ruotsille kuuluneen Inkerinmaan rajana. Heinä-elokuussa 1941 joella oli tärkeä puolustuslinja, joka hidasti saksalaisten etenemistä kohti Leningradia.
Jaaman lähellä sijaitsevan Fosforit-lannoitetehtaan jätealueelta Laukaanjokeen valunut fosfori oli alkuvuoteen 2012 asti yksi Suomenlahden pahimpia saastuttajia. Asian noustua julkisuuteen lannoitetehdas esti kaivosjätevuorista valuneet fosforipäästöt padoilla ja valumavesien osittaisella puhdistuksella. Toukokuussa 2018 mitatut forforipitoisuudet olivat Laukaanjoen tyyppiselle vesistölle normaaleja.
Like a Prayer (kappale)
Like a Prayer on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan kappale ja ensimmäinen singlejulkaisu albumilta Like a Prayer. Kappale julkaistiin helmikuussa 1989 Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa Madonnan itsensä ja Patrick Leonardin tuottamana. Kuoron säestämästä kappaleesta tuli yksi Madonnan uran suurimmista hiteistä. Alun perin kappaleesta suunniteltiin mainosta Pepsille, mutta Pepsi purki sopimuksen kappaleen musiikkivideon aiheuttaman kohun vuoksi. Madonna tosin sai pitää viiden miljoonan palkkionsa.
Kohusta huolimatta kappale ylsi Billboard-listan sijalle yksi ja oli listaykkösenä myös Eurochart Hot 100-listalla, Suomessa, Australiassa, Kanadassa, Japanissa, Italiassa, Irlannissa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Espanjassa, Isossa-Britanniassa, Sveitsissä, Uudessa-Seelannissa, Belgiassa. Toiseksi kappale sijoittui Saksassa, Ranskassa, Hollannissa ja Itävallassa.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Mary Lambert. Videolla Madonna muun muassa suutelee tummaihoista pyhimystä ja tanssii palavien ristien keskellä. Musiikkivideo synnytti maailmanlaajuisen kohun ja herätti paheennusta yhdistämällä katolisuuden ja seksuaalisuuden. Jopa itse paavi Johannes Paavali II tuomitsi kappaleen ja sen jälkeen julkaistun albumin kristinuskoa 
rienaavaksi.
Paul Chambers
Paul Laurence Dunbar Chambers, Jr. (22. huhtikuuta 1935 – 4. tammikuuta 1969) oli 1950- sekä 60-luvun tärkeimpiä jazzbasisteja. Hän syntyi Pittsburghissa, mutta vietti nuoruutensa Detroitissa. Hän ja Slam Stewart olivat ensimmäisiä jazzbasisteja, jotka soittivat sooloja myös jousella. Vuodesta 1955 aina vuoteen 1963 hän oli Miles Davisin kvintetin jäsen, ja soitti muun muassa kuuluisalla Davisin "Kind of Blue"-levyllä.
Chambers soitti myös John Coltranen albumilla "Giant Steps". Coltranen kappale "Mr. P. C." on nimetty Chambersin mukaan. Hän levytti monien kuuluisien muusikoiden kanssa, kuten Cannonball Adderley, Donald Byrd, Sonny Rollins, Freddie Hubbard, Jackie McLean ja Bud Powell. Tämän lisäksi hän toimi yhtyeen johtajana.
Chambersilla oli ongelmia sekä alkoholin että huumeiden suhteen. Hän kuoli 33-vuotiaana tuberkuloosiin vuonna 1969.
yhtyeen johtajana:
yhtyeen jäsenenä:
Cannonball Adderley
Nat Adderley
Toshiko Akiyoshi
Lorez Alexandria
Chet Baker
Tina Brooks
Kenny Burrell
Sonny Clark
Jimmy Cleveland
John Coltrane
Miles Davis
Kenny Dorham
Kenny Drew
Bill Evans
Gil Evans
Curtis Fuller
Red Garland
Grant Green
Herbie Hancock
Barry Harris
Dexter Gordon
Benny Golson
Johnny Griffin
Joe Henderson
Freddie Hubbard
Milt "Bags" Jackson
John Jenkins
J. J. Johnson
Philly Joe Jones
Wynton Kelly
Abbey Lincoln
Jackie McLean
Blue Mitchell
Hank Mobley
Thelonious Monk
Lee Morgan
Wes Montgomery
Oliver Nelson
Phineas Newborn, Jr.
Art Pepper
Bud Powell
Ike Quebec
Sonny Red
Freddie Redd
Sonny Rollins
Louis Smith
Frank Strozier
Art Taylor
Clark Terry
Kai Winding
Herne (kaupunki)
Herne on noin 154 000 asukkaan (2012) kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueella Emscher-joen laaksossa rajoittuen Herteniin, Recklinghauseniin, Castrop-Rauxeliin sekä Bochumiin ja Gelsenkircheniin. Herne on Saksan tiheimmin asuttuja kaupunkeja.
Varhaisin maininta Hernestä on vuodelta 880 muodossa "Haranni". Muiden alueen kaupunkien tapaan Herne oli vain pieni kylä 1800-luvun puoliväliin asti, jolloin sinne perustettiin ensimmäinen kaivos. Vuonna 1872 Herneen perustettiin oppilaitos "Haranni-Gymnasium". Kaupunkioikeudet Hernelle myönnettiin 1897.
Asukasluku ylitti 100 000 rajan vuonna 1933 ja nykyään Herne lukeutuu Saksan pieniin suurkaupunkeihin. Naapurikaupunki Wanne-Eickel ja Herne liitettiin toisiinsa vuonna 1975. Tuolloin kaupungin väkiluku oli suurimmillaan: 193 831. Vuoriteollisuusmenneisyys näkyy vielä kaupunkikuvassa muutamina säilyneinä kaivostorneina. Lukuisat vuorimieskannatusyhdistykset pitävät perinnettä yllä.
Hernessä risteytyvät moottoritiet A 42 ja A 43. Joukkoliikennettä hoitavat useat raideliikenneyhtiöt Verkehrsverbund Rhein-Ruhrin koordinoimina. Poliisin tilastojen valossa Herne on liikenneturvallisuudeltaan maan kärjessä. Kaupungin halki kulkee 45,6 kilometriä pitkä Rhein–Herne-kanava. Keskeinen sijainti on houkutellut kaupunkiin logistiikka-alan yrityksiä. Kaupungissa on myös muun muassa koneteollisuuden ja kemianteollisuuden laitoksia, kuten kemiakonserni Sasolin tuotantolaitokset.
Hernessä järjestetään joka vuosi elokuussa kymmenpäiväinen "Carner Kirmes" -kansanjuhla. Sen kävijämäärä on noin neljä miljoonaa. Vuodesta 1976 on marraskuisin järjestetty musiikkifestivaali "Tage Alter Musik in Herne". Vuonna 2004 aloitettiin vuotuinen hardcore- ja metalcore -musiikin tapahtuma nimeltä "Pressure Festival".
Nykyisen Hernen alueella ovat syntyneet muun muassa näyttelijä Ernst Schröder, muusikko Ludger Lohmann, iskelmälaulaja Andrea Jürgens, jalkapallomaalivahti Stefan Wächter sekä jalkapalloilija Yıldıray Baştürk.