hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ranskan Riviera
Ranskan Riviera on Ranskan Välimeren-rannikon itäisin osa, joka sijaitsee Provencen alueella ja käsittää myös Monacon valtion. Ranskan Rivieran välittömänä jatkeena idässä on Italian Riviera.
Alpit ja Apenniinit suojaavat aluetta pohjoisesta, ja siellä on erityisen leudot talvet ja kuumat aurinkoiset kesät. Sadetta saadaan tyypillisesti vain 60 päivänä vuodesta, lumisadetta ei juuri koskaan.
Ranskan Rivieran itäraja on Italian raja, mutta sen länsirajasta on eri käsityksiä. "Encyclopædia Britannican" mukaan riviera alkaa Cannesista, ja on vain osa aluetta jonka nimi ranskaksi "Côte d’Azur", ”sininen rannikko”. Suomalaisten matkaoppaiden Riviera jatkuu jopa Marseilleen asti.
Tunnetuimmat kaupungit Ranskan Rivieralla ovat Cannes, Saint-Tropez ja Nizza, joka on myös sen suurin kaupunki.
Varakkaat britit alkoivat matkustaa Rivieralle talveksi 1700-luvun lopulla ja 1800-luvulla. Aluksi matkoja perusteltiin terveyssyillä – ilmaston katsottiin olevan hyväksi keuhkotautisille. Cannesin suosio alkoi 1830-luvulla, jolloin Nizzassa aiemmin talviaan viettänyt Lordi Brougham siirtyi sinne välttääkseen Nizzassa puhjenneen koleraepidemian.
Ranskan Riviera on edelleen hyvin suosittu kohde, joskin sinne matkustetaan talvikuukausien sijaan enemmänkin kesäkuukausina.
Rivieralla on talvisin (joulu-tammikuussa) epävakaista ja koleaa, lämpötilat ovat päivisin +5 ja +12 asteen välillä. Lunta tai räntää Rivieralla ei sentään saada koskaan, vaan talvisateet ovat pitkäkestoisia Atlantilta matalapaineiden tuomia vesisateita. Kesäisin on sen sijaan usein hyvin selkeää ja pilvetöntä, ja helteitä on lähes päivittäin huhtikuun lopulta lokakuun alkuun, minkä jälkeen ilmat taas viilenevät ja muuttuvat sateisemmiksi. Runsassateisimmat kuukaudet ovat joulu- ja tammikuu.
Rivieralla asuu luksusasunnoissa myös lukuisia kuuluisuuksia.
Ranskan Rivieraan kuuluvat seuraavat paikat, lännestä itään:
Johanna II (Navarra)
Johanna II (1311 – 6. lokakuuta 1349) oli Ranskan kuninkaan Ludvig X Itsepäisen ja Burgundin Margueriten tytär. Hän oli Navarran kuningatar vuodesta 1329 vuoteen 1349.
Johanna II:n äiti kuoli vuonna 1315. Seuraavana vuonna kuolivat hänen isänsä Ludvig X ja veljensä Juhana Postuumi, jotka molemmat olivat olleet sekä Ranskan että Navarran kuninkaita. Johanna II suljettiin pois kuninkuuden perimyksestä, koska hänen epäiltiin syntyneen avioliiton ulkopuolisesta suhteesta. Lisäksi hän oli alaikäinen ja naispuolinen, kruunulla kun oli miespuolisiakin perillisiä eli hänen kaksi setäänsä. Hänen setänsä Filip V oli ennen Juhana Postuumin syntymää ollut sijaishallitsija ja nousi Ranskan kuninkaaksi Juhana-vauvan kuoltua. Hän oli myös Navarran kuningas nimellä Filip II. Kun Filip V Pitkä kuoli, oli jo muodostunut maan tavaksi, että lähin miespuolinen sukulainen nousee Ranskan uudeksi hallitsijaksi edesmenneen kuninkaan seuraajana. Myöskään Filip V Pitkällä ei siis ollut kuin tyttäriä. Myös uusi kuningas, edellisen veli Kaarle IV Kaunis otti itselleen Navarran kuninkaan tittelin. Vaikka Navarran kuninkuus oli periytynyt aiemminkin myös naispuolisille, Johanna oli edelleen iältään kovin nuori eikä vielä naimisissakaan.
Ranskan uusi, Valois-sukuinen kuningas Filip VI kuitenkin tunnusti hänen oikeutensa Navarran kruunuun vuonna 1328, Johanna II:n kahden sedän Filip V:n ja Kaarle IV:n jälkeen. Filip VI ei itse polveutunut suoraan Navarran kuninkaista ja Johanna II:n isoäiti Johanna I oli perinyt kruunun isältään, joten naisperimys oli mahdollinen Navarran kuningaskunnassa. Kuitenkin laaditun sopimuksen mukaisesti Johanna luopui vaatimuksistaan Ranskan valtaistuimeen ja sai korvauksen Ranskan kuninkaan maihin liitetyistä Champagnen ja Brien kreivikunnista. Tämä korvaus käsitti Angoulêmen ja Mortainin kreivikunnat. Kuitenkin hän myöhemmin vaihtoi Angoulêmen kreivikunnan alueisiin Vexinin kreivikunnassa: Pontoise, Beaymont-sur-Oise ja Asnières-sur-Oisen alueisiin.
Johanna avioitui serkkunsa Evreux'n Philippen kanssa, josta tuli Navarran kanssahallitsijana Filip III. Avioliitosta oli yhteensä kahdeksan lasta:Johanna hallitsi Navarraa kuningattarena vuodesta 1328 aina kuolemaansa saakka vuoteen 1349. Hän hallitsi yhdessä kanssakuninkaan, aviopuolisonsa Filip III:n kanssa, joka oli kuninkaana 1329–1349. Filip oli myös Kapetingi, sillä hänen isänä oli Filip III:n nuorin poika, Evreux'n kreivi Ludvig. Näin hän peri isänsä Evreux'n kreivin arvon. Heidän vanhin poikansa Kaarle II Perin ensiksi Navarran kuningaskunnan äidiltään vuonna 1349 ja myöhemmin Evreux'n kreivikunnan.
Mielenkiintoisen yksityiskohdan muodostaan kuninkuuden palautuminen sukuun, sillä heidän jälkeläisiään olivat
Gröna Lund
Gröna Lund on huvipuisto Tukholmassa, Ruotsissa. Se sijaitsee Djurgårdenin saaren länsirannalla. Jacob Schultheis perusti sen vuonna 1883, joten kyseessä on Ruotsin vanhin huvipuisto. Gröna Lundissa vierailee joka vuosi yli miljoona kävijää.
Symmetrinen ryhmä
Symmetrinen ryhmä, jota merkitään formula_1, on matematiikassa "n"-alkioisen joukon kaikkien permutaatioiden muodostama ryhmä. Toisin sanoen ryhmä kuvaa kaikki eri tavat järjestää "n" alkiota uudelleen. Ryhmässä on formula_2 alkiota (luvun "n" kertoma), ja ryhmän laskutoimitus on permutaatiokuvausten yhdistäminen.
formula_1:n alkioille formula_4 voidaan käyttää merkintää formula_5, missä formula_6kunformula_7.
Symmetrisen ryhmän aliryhmiä sanotaan permutaatioryhmiksi. Eräs merkittävä aliryhmä on alternoiva ryhmä formula_8.
Sega 32X
Sega 32X () on Sega Mega Drivelle julkaistu laajennusosa, jolla pystyi pelaamaan 32-bittisiä pelejä.
Segan julkaistua Mega Drivensä vuonna 1989 sillä oli konsolimarkkinoilla tekninen yliote Nintendon Nintendo Entertainment System -konsoliin nähden, mutta Nintendon julkaistua Super Nintendo Entertainment Systeminsä vuonna 1991 Sega tarvitsi jälleen teknisen etulyöntiaseman konsolimarkkinoilla.
Segan vuonna 1991 Japanissa julkaistu Sega Mega-CD ei kuitenkaan ottanut tuulta alleen toivotulla tavalla ja yhtiön täytyi pohtia vaihtoehtoja Nintendon lyömiseksi. Sega kehitteli useita planeettojen mukaan nimettyjä projekteja, joista muutamat käyttivät yhtiön kolikkopeleihin suunniteltua laitteistoa.
32X julkaistiin marraskuussa 1994 Pohjois-Amerikassa nimellä "Sega Genesis 32X", Japanissa julkaisu tapahtui kuukautta myöhemmin nimellä "Sega Super 32X" ja tammikuussa 1995 laite saapui Eurooppaan nimellä "Sega Mega Drive 32X".
Laitteen valmistus lopetettiin vuonna 1996. Segan toiveet SNES:n lyömisestä konsoliin liitettävällä laajennusosalla oli tuomittu epäonnistumaan, kun 32X:n valmistuskustannukset kohosivat odotuksia korkeammiksi ja laitteen tekniset rajoitukset tulivat nopeasti vastaan. 32X:n floppaaminen oli yksi niistä tekijöistä, jotka vaikuttivat Segan tulevaan vetäytymiseen konsolimarkkinoilta.
Samaan aikaan markkinoille saapui myös Sega Saturn, jonka kanssa pelit eivät olleet yhteensopiva.
Laitteessa on kaksi kappaletta Hitachin SuperH SH-2 suoritinta, 256 KB RAM-muistia ja 256 KB VRAM-näyttömuistia.
Laitteelle julkaistiin 36 peliä sen elinaikana.
Minimoto
Minimoto on erittäin pienikokoinen kaksitahtinen moottoripyörä tai mopo, jonka moottorin kuutiotilavuus on alle 50 cm³ (yleisin 39 cm³). Minimotoissa kytkimenä toimii keskipakoiskytkin ja niissä ei ole vaihteita eikä vaihteistoa. Yksi kiinteä välitys huolehtii voimansiirrosta. Minimotoissa ei ole jousitusta. Minimoto on suunniteltu yksinomaan kilpailuun. Tieliikenteeseen minimotoja ei voi rekisteröidä, eikä se täytä esimerkiksi Suomessa mopon vaatimuksia. Minimotojen huippunopeus on pyörän kokoon nähden melko suuri, vakiona pyörästä ja viritysasteesta riippuen 40–120 km/h. Minimoton massa on muutamien kymmenien kilogrammojen paikkeilla. Suomessa minimotoilla kilpaillaan aktiivisesti.
Minimoto on toiselta nimeltään "pocketbike" eli ”taskupyörä”. "Minibike"-nimellä viitataan muutamaa tuumaa korkeampiin malleihin. Muun muassa kuuluisa moottoripyöräilijä Valentino Rossi on edennyt minimotoista suurempiin moottoripyöräilyluokkiin.
Anžero-Sudžensk
Anžero-Sudžensk () on kaupunki Kemerovon alueella Venäjällä. Se syntyi vuonna 1928 kahden taajaman, Anžeron ja Sudženskin yhteenliittymänä, ja sai kaupunkioikeudet 1931. Trans-Siperian rata kulkee kaupungin läpi. Moskovasta junamatkaa kertyy 3 560 kilometriä.
Kaupungin merkittävimmät elinkeinot ovat vuori-, kone- kemian- ja lääketeollisuus. Alueella on hiilikaivoksia.
Vuonna 2010 kaupungissa oli 76 669 asukasta.
Hannu
Hannu on suomalainen miehen etunimi, joka on lyhentymä saksalaisesta Johannes-nimen lyhentymästä Hannus. Hannun nimipäivä 27. joulukuuta. Saman nimen vanhempi rinnakkaismuoto on Hannes, ruotsinkielisillä alueilla myös Hans ja Hasse. Väestörekisterikeskuksen mukaan nimi Hannu on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu Suomessa kaikkiaan 43 444 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuosina 1940–1959. Hannu pohjautuu heprealaiseen nimeen "Johannes ("”Jumala on armollinen”).
Representationalismi
Representationalismi (< , edustaa, esittää) eli epäsuora realismi, edustuksellinen realismi, representatiivinen realismi tai representationalistinen havaintoteoria on realistinen tietoteoreettinen kanta, jonka mukaan ihminen havaitsee ensisijaisesti mielessään olevia asioita (representaatioita), ei suoraan ulkomaailman olioita. Ajattelun välittömät kohteet ovat siis mielen "sisällä". Kun ajattelen esimerkiksi pöytää, ajattelen mielessäni olevaa pöydän ajatuksellista edustajaa, en varsinaisesti itse pöytää. Ajatus voi kohdistua itse pöytään vain representaation välityksellä.
Representationalismi tässä muodossa tavataan liittää varhaismoderneihin ajattelijoihin, esimerkiksi John Locken kaltaisiin empiristeihin. Myös René Descartes omaksui representationalismin "Mietiskelyissään ensimmäisestä filosofiasta".
Hazret Sovmen
Hazret Medžidovitš Sovmen (adygeiksi Хьазрэт Шъэумэн, , s. 1. toukokuuta 1937) oli Venäjän federaatioon kuuluvan Adygeian tasavallan presidentti 2002–2006. Kansallisuudeltaan hän on adygei. Sovmen oli Adygeian toinen presidentti, hänen edeltäjänsä oli Aslan Džarimov.
Sovmen on yliopiston professori ja kotoisin Adygeian pääkaupungista Maikopista. Koulutukseltaan hän on taloustieteiden tohtori. Vapaa-aikanaan hän harrastaa metsästystä ja kalastusta. Ennen presidenttiyttään Sovmen oli menestyvä liikemies. Tosin hän aloitti uransa vaatimattomasti puskutraktorin kuljettajana kultakaivoksessa Tšukotkassa.
Sovmen valittiin virkaansa suoralla kansanvaalilla 13. tammikuuta 2002. Valinnan jälkeen hän sai johdettavakseen köyhän tasavallan, jossa on riittänyt haastetta. Sovmen sekaantui poliittiseen juonitteluun, joka koski Adygeian pääoppositiopuoluetta, "Slaavilaista unionia". Venäjän presidentti Vladimir Putin tuki kuitenkin Sovmenia ja uskoi tämän kykyihin säästää Adygeia vakavammalta kriisiltä. Vuonna 1997 Venäjän presidentti palkitsi Sovmenin 3. luokan isänmaan palkinnolla. Sovmen on "Yhtenäinen Venäjä" puolueen jäsen.
Sovmenin aikana Adygeian talousintegraatiota Krasnodarin aluepiiriin syvennettiin, tasavallan tullilaitos lakkautettiin ja sen sisäministeriö liitettiin Venäjän sisäministeriön Adygeian haaraksi.
Espanjan–Yhdysvaltain sota
Espanjan ja Yhdysvaltain sota käytiin vuonna 1898, ja se päättyi Yhdysvaltojen voittoon. Yhdysvallat sai haltuunsa Espanjan siirtomaat Karibialla ja Tyynellämerellä. Näihin kuuluvat Puerto Rico, Guam ja Filippiinit. Yhdysvallat menetti 379 sotilasta taisteluissa ja yli viisituhatta tauteihin. Kuuban itsenäistyminen vuonna 1902 oli myös sodan seurausta.
1800-luvun lopulla Espanjan maailmanvallasta oli enää rippeet jäljellä. Se oli likimain sodassa Kuuban itsenäisyyttä ajavia kapinallisia vastaan. Filippiineillä käytiin ankaraa sissisotaa. Samaan aikaan Yhdysvalloissa lehdistö lietsoi isänmaallisuutta. Etenkin Kuuban katsottiin olevan omaa takapihaa ja muukalaisten käsissä.
Yhdysvaltain sotalaiva "USS Maine" räjähti ja upposi Havannan satamassa 15. helmikuuta 1898, ja tapahtumasta syytettiin espanjalaisten sabotaasia. Presidentti William McKinley pyysi kongressilta luvan lähettää Yhdysvaltain joukkoja Kuubaan ”pakottamaan sisällissotaa käyvät kuubalaiset rauhaan”. Kongressi vaati Espanjaa vetäytymään heti Kuubasta. Espanja katkaisi diplomaattisuhteet Yhdysvaltoihin. 20. huhtikuuta ja molemmat valtiot julistivat sodan virallisesti alkaneeksi.
Ensimmäinen taistelu käytiin 1. toukokuuta 1898 Filippiineillä, ja Yhdysvaltain laivasto tuhosi Espanjan eskadroonan Manilanlahdella. Samaan aikaan maissa filippiiniläiset itsenäisyystaistelijat syrjäyttivät espanjalaiset. Viimeinen taistelu käytiin Manilassa, jonka Espanja luovutti Yhdysvalloille 13. elokuuta 1898.
Filippiinit, Kuuba, Puerto Rico ja Guam siirtyivät pois Espanjan vallasta. Muut siirtyivät suoraan Yhdysvaltain hallintaan, Kuuballe luvattiin itsenäisyys, mutta Yhdysvallat asetti tiukkoja ehtoja sen uuden hallituksen muodostamiselle.
Gazprom Transgaz Belarus
Gazprom Transgaz Belarus () on Gazprom-konserniin kuuluva 
maakaasuputkiyhtiö Valko-Venäjällä. Yrityksen kotipaikka on Minskissä. Yhtiön putkistoja pitkin maakaasua siirretään Venäjältä Valko-Venäjälle ja edelleen muihin maihin. Yhtiön kaasuputket muodostavat keskeisen osan Venäjältä Länsi-Eurooppaan johtavaa Jamal–Eurooppa-kaasuputkea.
Yhtiön historia sai alkunsa 1960-luvun alussa rakennetuista maakaasun siirtoputkista. Kaasuputkiyhtiö tunnettiin aiemmin nimellä Beltransgaz ja se oli Valko-Venäjän valtion omistuksessa. Yhtiö myytiin venäläiselle energiakonserni Gazpromille vuosina 2007 (50 % osuus) ja 2011 (loput 50 %). Huhtikuussa 2013 yhtiö nimi vaihdettiin muotoon Gazprom Transgaz Belarus.
Vuoden 2004 alussa yhtiöllä oli yhteensä 6 955,5 kilometriä maakaasuputkistoa, josta siirtoputkia 3 522 kilometriä ja jakeluputkia 3 433,7 kilometriä. Putkien halkaisija vaihtelee 100 millimetristä 1 400 millimetriin.
Toni Koskela
Toni Koskela (s. 16. helmikuuta 1983 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän on toiminut syksystä 2017 lähtien Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana. Pelaajauransa hän lopetti vain 26-vuotiaana polvivamman takia.
Koskela oli alun perin Puotinkylän Valtin kasvatteja, minkä lisäksi hän edusti juniorina myös HJK:ta. Aikuisten tasolla Koskela debytoi FC Jokereiden reservijoukkue Jokruissa nousten myöhemmin seuran edustusjoukkueeseenkin kaudella 2001. Heinäkuussa 2003 Koskela puolestaan vuokrattiin toiseen liigaseuraan FC Hämeenlinnaan loppukaudeksi Jokereiden hankittua tuolloin Sami Ylä-Jussilan keskikentälleen. Huhtikuussa 2004 Koskela siirtyi Kotkaan FC KooTeePeehen.
Tammikuussa 2005 Koskela vaihtoi ulkomaiden kentille Englannin mestaruussarjassa pelanneeseen Cardiff Cityyn. Hän esiintyi siellä kuitenkin ainoastaan kahdessa sarjaottelussa sekä yhdessä FA Cupin ottelussa. Cardiffista Koskela jatkoikin tammikuussa 2006 matkaansa Kreikkaan solmittuaan sopimuksen Ilisiakosin kanssa. Saman vuoden heinäkuussa hän palasi kuitenkin taas Kotkaan KooTeePeehen. Tämän jälkeen Koskela edusti vielä norjalaista Moldea ja Veikkausliigan Jyväskylän Jalkapalloklubia. Hän joutui lopettamaan uransa kauden 2009 jälkeen kärsittyään polvivammasta.
Koskela edusti Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta viidessä ottelussa. Hän sai myös kyseenalaista huomiota huhtikuussa 2005, kun Suomen Palloliitto asetti hänet ja Njazi Kuqin väliaikaiseen maajoukkuepelikieltoon pelaajien lähdettyä omin luvin joukkueen majapaikasta.
Pelaajauransa jälkeen Koskela toimi juniorivalmentajana PK-35:ssä ja HJK:ssa, jossa hän toimi muun muassa B-juniorien valmentajana. Heinäkuussa 2013 Koskela nostettiin HJK:n edustuksen apuvalmentajaksi Juho Rantalan siirryttyä Valkeakosken Hakan päävalmentajaksi. Neljä vuotta myöhemmin hän siirtyi RoPSin päävalmentajaksi.
Liimatta–Tyrisevä-rata
Liimatta–Tyrisevä-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus Karjalankannaksella. Se alkaa Viipurin keskustan kaakkoispuolella sijaitsevasta Liimatasta (Lazarevka) ja yhtyy jälleen Viipuri–Pietari-rataan Tyrisevässä (Uškovo) šuuri ennen Terijokea. Rata kulkee pääradan eteläpuolella pitkin Suomenlahden rannikkoa Johanneksen, Koiviston, ja Kuolemajärven kautta. Kaislahdesta (Popovo) on haararata Uuraaseen.
Liimatta–Tyrisevä-rata valmistui kahdessa osassa. Liikenteelle avattiin ensimmäisenä 73 kilometrin mittainen rataosuus Tyrisevästä Koivistoon vuonna 1916, ja Koiviston ja Liimatan välinen 43 kilometriä pitkä osuus valmistui vuonna 1925. Seuraavana vuonna rakennettiin lisäksi haararata Kaislahdesta Uuraaseen. Rata kuului alkuaan Suomen rataverkkoon, mutta toisen maailmansodan jälkeen se siirtyi kokonaan Neuvostoliitolle ja kuuluu nykyään Venäjän rataverkkoon.
Liimatta–Tyrisevä-radan henkilöliikennettä hoitaa Lokakuun rautatiet. Päivittäisiä junavuoroja on kaksi kumpaankin suuntaan, ja niiden lähtö- ja pääteasemina ovat Viipuri ja Terijoki. Viipurista lähtee lisäksi joitakin henkilöjunia, joiden pääteasemana on Koivisto.
Pihtivirtamittari
Pihtivirtamittari on elektroniikan ja sähkötekniikan mittalaite, joka mittaa johtimessa kulkevaa sähkövirtaa sen ympärilleen muodostaman magneettikentän avulla ilman että virtapiiriä tarvitsee katkaista mittarin kytkemiseksi. Pihtivirtamittauksessa muodostuu eräänlainen virtamuuntaja: pihti toimii muuntajan sydämenä, pihdin sisällä oleva johdin toimii muuntajan ensiönä ja mittarin sisällä on toisiokäämitys.
Pihtivirtamittareita on sekä pelkän vaihtovirran mittaamiseen että tasa- ja vaihtovirtamittauksiin. Pelkästään vaihtovirtaa mittaava pihtimittari perustuu sähkömagneettiseen induktioon kun taas sekä tasa- että vaihtovirtaa mittaavat pihtimittarit perustuvat Hall-anturin käyttöön.
Monissa mittapihdeissä on mittariosakin mukana mutta joissakin on vain virran jännitteeksi muuntava anturiosa. Tällöin arvon näyttämiseen käytetään erillistä yleismittaria tai oskilloskooppia. Käytettäessä mittapihdin kanssa oskilloskooppia myös virran aaltomuoto saadaan näkyviin.
Meltausjoki
Meltausjoki on Rovaniemen kaupungin luoteisosassa vapaana virtaava joki. Se on Ounasjoen suurin sivujoki ja saa alkunsa Unarinjärvestä. Joki yhtyy Ounasjokeen Meltauksen kylän kohdalla.
Meltausjoen pituus on 46 kilometriä. Joen valuma-alueen koko on 1787 km², josta järvien osuus eli järvisyys on noin 4 %. Meltausjoen tunnetuin nähtävyys on Unarinköngäs.
Profiililtaan melko jyrkkä ja maisemaltaan erämainen Meltausjoki on suosittu kalastuspaikka ja hyvä kanoottiretkeilykohde. Joessa on läpi talven sulina pysyviä koskialueita.
Joen kalastoon kuuluvat istutuksista sekä luontaisesta tuotannosta peräisin olevat harjukset, siiat ja hauet sekä vähempiarvoiset kalat. Alueen kalastusoikeuden omistaa pääosin Metsähallitus.
M/S Tor
M/S Tor on yksi Suomenlinnan lautoista. Se liikennöi Kauppatorin ja Suomenlinnan väliä etenkin hiljaisempina vuorokauden aikoina sekä lisälauttana kesäisin. Aluksen voi vuokrata myös tilausajoon. Alus ei alkujaan ollut lautta, vaan se valmistui vuonna 1952 Tukholman Hammarbyverket-telakalta satamahinaajaksi, ja se palveli tässä toimessa Gävlessä, Ykspihlajassa sekä Loviisassa vuoteen 1992. Tuolloin Suomenlinnan Liikenne Oy:lle liikennettä alihankintana ajava Sun Lines Oy osti aluksen ja muutatti sen lautaksi Teijon telakalla Länsi-Uudellamaalla. Tällöin aluksen vanha kansirakenne purettiin kokonaan ja tilalle tehtiin uusi matkustajaliikenteeseen paremmin soveltuva kansirakenne.
Aluksen kansirakenteessa sijaitsee pääkannen matkustajatila, jossa on istumapaikat 68 hengelle. Matkustajatilan takana aluksen peräosassa on pieni autokansi, jolle voidaan lastata yksi henkilöauto. Edessä pääkannen yläpuolella sijaitsee ohjaamo. Sen takana sijaitsevalta aurinkokannelta löytyy istumapaikat 120 henkilölle sekä aluksen pelastautumisvälineet. Aluksessa on myös pieni pääkannen alapuolella vesilinjan tasolla sijaitseva matkustajasalonki, joka ei kuitenkaan yleensä ole matkustajien käytössä. Aluksen satamahinaajataustasta johtuen sen rungon rakenne soveltuu erittäin hyvin jääolosuhteisiin, joissa se on pärjännyt muita Suomenlinnan lauttoja paremmin. Alus hankittiinkin aikoinaan osin juuri talviliikenteen tarpeita ajatellen.
Alus sai helmikuussa 2006 osakseen erikoista julkisuutta, kun tunnettu yhdysvaltalainen tv-tähti Conan O'Brien matkusti aluksella Suomen vierailullaan.
Misteekit
Misteekit eli mixteekit ovat mesoamerikkalainen intiaanikansa. He alkoivat perustaa korkeakulttuuriaan Oaxacan laaksoon noin 600-luvulla. Misteekkien kulttuurissa oli lainoja aluksi etenkin Teotihuacánista ja myöhempinä vuosisatoina myös tolteekeilta, kuten sulkakäärmejumala ja metallien käsittelytaito. Misteekkikulttuurin kukoistusaikaa oli 1300-luvun alkupuoli, jolloin he valtasivat sapoteekeille kuuluneita alueita. 1400-luvulla sapoteekit valtasivat alueensa kuitenkin takaisin. Misteekkien nahalle tai paperille tehtyjä taitekirjoja on säilynyt useita: niistä tunnetuin on "Codex Nuttalli". Kirjat kertovat misteekkien rituaaleista ja myyteistä sekä mahdollisesti myös hallitsijoista, merkittävistä avioliitoista ja sotaretkistä.
Misteekkien keskuksia olivat Tilantongo, Achiutla, Cuilapan, Huamelupan, Mitla, Tlaxiaco, Juxtlahuaca, ja Yucuñudahui. Alamaan misteekit asuivat länteen ja pohjoiseen kantamaasta ja rannikon misteekit eteläisillä tasangoilla ja Tyynenmeren rannoilla. Ylämaan misteekit olivat yleensä johtavassa asemassa ja Oaxacan laakso itse sotien kohteena. Asteekkien Ahuizotl valloitti misteekkien valtakunnan 30 vuotta ennen espanjalaisten saapumista.
Misteekkien kieltä oli ainakin kolme murretta. Misteekkiä puhuu nykyään 471 000 ihmistä.
Valdemar Rautio
Karl Johan Valdemar "Valle" Rautio (4. marraskuuta 1921 Vaasa - 5. syyskuuta 1973 Nurmijärvi) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Rautio voitti EM-kultaa Oslossa 1946 tuloksella 15,17 m. Brysselin EM-kisoissa 1950 hän oli hopealla (14,96) ja Lontoon olympialaisissa 1948 kuudes (14,70). Helsingin olympialaisissa 1952 hän jäi karsinnassa sijalle 23 tuloksella 14,14.
Rautio on viimeisin suomalainen miesten arvokisamitalisti kolmiloikassa. Hän kuului maailman kymmenen parhaan kolmiloikkaajan joukkoon koko 1940-luvun jälkipuoliskon. Ennätyksellään 15,17 m hän oli vuoden 1946 maailmantilaston ykkönen. Vuonna 1945 hän hyppäsi myötätuulituloksen 15,48 m.
Seuratasolla Rautio edusti Vaasan Vasamaa. Hän saavutti kolmiloikassa ja pituushypyssä yhteensä yhdeksän SM-mitalia. Hänen paras tuloksensa pituushypyssä oli 722 cm.
Kati Nappa
Kati Nappa on nyt jo eläkkeellä oleva suomalainen kotitalousopettaja, ruokatoimittaja ja ruokakulttuurin edistäjä. Hän on tehnyt ruokaa ja ollut toimittajana erilaisissa tv-ohjelmissa, muun muassa Tänään kotona, Katin kanssa keittiössä, Tänä torstaina, Keventäjät ja vuosina 1989–2003 Huomenta Suomessa MTV3-kanavalla. Nappa on laatinut lukuisia ruokareseptejä. Hänen sieni- ja marjaresepteistään on muun muassa julkaistu kirja "Metsän makuja".
Jälkiviisaat
Jälkiviisaat on Yle TV1 -kanavan "Aamu-TV"-ohjelmassa perjantaisin ennen kello yhdeksän uutisia esitettävä varttitunnin osio, jossa keskustellaan suorassa lähetyksessä uutisviikon ajankohtaisista aiheista. "Jälkiviisaat" on "Aamu-TV:n" viikon katsotuin osio keskimääräisellä 350 000 katsojallaan (2006).
Vuonna 2018 ohjelman vakiokeskustelijoita ovat Kreeta Karvala, Ville Blåfield, Janne Saarikivi, Heidi Sabanadesan, Matti Apunen, Jan Erola, Elina Yrjölä, Maryan Abdulkarim, Jussi Heikelä, Anne Moilanen ja Maria Pettersson. Keskustelua ohjaa "Aamu-TV:n" juontaja.
Vuodesta 1998 pyörineen ohjelman nimen ideoi silloinen "Iltalehden" toimittaja Jukka Kuikka, paneelin alkuperäinen vakiojäsen. Vakituisena keskustelijana olivat ensimmäisessä kokoonpanossa myös kirjailija Anja Snellman (nimellä Kauranen), toimittaja-kirjailija Leif Salmén ja myöhemmin myös tutkija Laura Kolbe. Marraskuussa 1999 "Jälkiviisaisiin" liittyi konservatiivisia kantoja ottava, entinen syyttäjä Ritva Santavuori. Santavuoren piti alun perin esiintyä ohjelmassa vain yhden kerran, mutta hän oli sarjan vakiojäsen vuoteen 2008 saakka.
Vuonna 2000 mukaan tulivat Vasemmistoliiton entinen puheenjohtaja, jazz-muusikko ja runoilija Claes Andersson, joka tuli Salménin tilalle, sekä ”nuorena” keskustelijana toimittaja Jan Erola. Kolmatta keskustelijaa vaihdeltiin usein vuosina 2004–2005, mutta vuonna 2006 toimittaja Ville Blåfieldista tuli käytännössä kolmas vakiojäsen vuoden 2007 lopulle. Eduskuntaan ehdolle asettuneen ja sinne palanneen Anderssonin tilalle tuli vuonna 2007 Gustav Hägglund. Häntä puolestaan seurasi Janne Mäkinen.
Ritva Santavuori lähti ohjelmasta herätettyään 11. tammikuuta 2008 paheksuntaa rasistisella lausunnollaan presidenttiehdokkuutta tavoittelevan Barack Obaman kenialaisesta isoäidistä. Julkisen sanan neuvosto antoi Ylelle asiasta moitteita. Santavuori pahoitteli lausuntoaan seuraavassa ohjelmassa mutta esiintyi viimeisen kerran "Jälkiviisaissa" 1. helmikuuta 2008. Santavuoren seuraaja oli Soili Suonoja.
"Jälkiviisaissa" ovat vierailleet lisäksi ainakin Kalle Isokallio, Marja Aarnipuro, Lenita Airisto, Jeanette Björkqvist, Jörn Donner, Tuomas Enbuske, Kaarina Hazard, Pasi Heikura, Pertti Hemánus, Heimo Holopainen, Perttu Häkkinen, Juha Itkonen, Anna Kortelainen, Reko Lundán, Anne Moilanen, Outi Ojala, Matti Parpala, Maria Pettersson, Kirsi Piha, Kukka Ranta, Laura Rissanen, Tuulikki Petäjäniemi ja Aija Salo sekä Anu Silfverberg.
"Aamu-TV:ssä" on esitetty vuodesta 2010 myös talouden ja urheilun jälkiviisaita, osioita "Jälkipörssi" ja "Jälkihiki".
"Jälkipörssi"-osiossa vuonna 2018 vakiokeskustelijoina ovat Elena Gorschkow-Salonranta, Jussi Hyöty, Ulpu Iivari, Pekka Seppänen, Arno Ahosniemi, Leena Mörttinen, Tiina Helenius ja Heikki Pursiainen.
"Jälkihiki"-osiossa vuonna 2018 vakiokeskustelijoina ovat Juha Kanerva, Tero Karhu, Kaj Kunnas, Reetta Meriläinen, Tero Tiitu, Petri Keskitalo, Marianne Miettinen, Bror-Erik Wallenius, Kalle Rantala ja Sini Forsblom.
Sirt
Sirt (joskus myös Sirte, Syrt, ) on Ison-Syrtin rannalla sijaitseva kaupunki Libyassa. Sirtissä on noin 170 000 asukasta. Libyan pääkaupunkia kaavailtiin aikoinaan siirrettäväksi sinne. Sirt on uudenaikainen kaupunki, mutta erottuu muista, sillä sillä ei ole erityistä keskustaa. Sirtistä on hyvät liikenneyhteydet muualle Libyaan. Tripolin ja Bengasin välinen moottoritie kulkee kaupungin poikki, ja kaupungista kääntyy myös tie etelään Saharaan. Muammar Gaddafi syntyi ja kuoli Sirtessä.
Gaddafin syrjäyttämisen jälkeen kaupungista muodostui islamistiryhmien turvasatama. Alkuvuodesta 2015 alueella vaikuttavia ryhmiä olivat Libyan Aamukoitto, Ansar al-Sharia ja Isis.
Mirja Ryynänen
Anja Mirja Kerttuli Ryynänen (o.s. Venäläinen, s. 11. marraskuuta 1944 Kuopion mlk) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän oli kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1987–1994, europarlamentaarikkona Suomea edustamassa ELDR-ryhmässä 1995–1999 sekä uudelleen kansanedustajana Kuopion vaalipiiristä 1999–2003.
Mirja Ryynänen opiskeli Helsingin yliopistossa kieliä, ja valmistui filosofian maisteriksi. Vuonna 1970 hän muutti asumaan Maaningalle, ja toimi 16 vuotta kieltenopettajana. Hän avioitui 1968 Savon Sanomien toimittajan Erkki Ryynäsen kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Politiikkaan Ryynänen meni mukaan suostuttuaan keskustan eduskuntavaaliehdokkaaksi 1986. Hänet valittiinkin Eduskuntaan vuoden 1987 vaaleissa. Uudelleenvalinta 1991 vaaleissa varmistui peräti 9 600 äänellä. Eduskunta-aikanaan Ryynänen toimi aktiivisesti keskustan Kuopion piirissä, ja hän oli puolueen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana vuodesta 1993 eteenpäin. Eduskunnassa hän toimi pääosan ajasta sivistysvaliokunnan jäsenenä, ja oli alalla muutenkin aktiivinen: hänestä tuli Suomen kirjastoseuran puheenjohtaja vuodesta 1991 alkaen.
Suomen liityttyä Euroopan unioniin vuoden 1995 alusta sai päähallituspuolue viisi paikkaa Euroopan parlamenttiin, ja yhtenä edustajana sinne lähti myös Mirja Ryynänen. Kuten muutkin keskustalaiset, hän edusti unionissa Euroopan liberaalidemokraattista puoluetta (ELDR). Vuonna 1996 pidetyissä ylimääräisissä välikauden eurovaaleissa hänet valittiin uudelleen Suomen kuudenneksi suurimmalla 86 000 äänen määrällä. Parlamentissa Ryynänen ajoi varsinkin koulutukseen, kulttuuriin ja sivistykseen liittyviä asioita ja puhui erityisesti yleisten kirjastojen puolesta. Yhdessä Pohjois-Karjalasta tulleen edustajan, SDP:n Riitta Myllerin, kanssa he nostivat esille Itä-Suomea koskevia asioita.
Kauden päättyessä Ryynänen päätti palata Suomen politiikkaan. Kevään 1999 eduskuntavaaleissa hän sai jälleen Kuopion vaalipiirin suurimman kannatuksen, 8 600 ääntä. Hän palasi eduskuntaan EU-parlamentin kauden päättyessä saman vuoden kesällä, hänen paikkaansa eduskunnassa täytti kolmen kuukauden ajan varamies Markku Rossi. Mirja Ryynäsen jälkimmäinen pesti eduskunnassa jäi yhden kauden mittaiseksi. Hän toimi jälleen puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 2000 vuoden 2002 alkuun, mutta ilmoitti sitten, ettei asetu ehdolle seuraaviin vaaleihin. Hän johti samana keväänä hyvän ystävänsä Anneli Jäätteenmäen onnistunutta kampanjaa Keskustan puheenjohtajuuteen. Jätettyään puoluepolitiikan Mirja Ryynänen on jatkanut toimintaansa kulttuurin, sivistystoimen ja kirjastojen puolesta.
Mirja Ryynänen kuului keväällä ja kesällä Mikko Alkion puoluesihteeriyttä kannattaneeseen johtonelikkoon Kyösti Karjulan, Aila Paloniemen ja Pekka Myllymäen kanssa.
Dexter Gordon
Dexter Gordon (27. helmikuuta 1923 – 25. huhtikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä bebop-saksofonisteista. Dexter Gordon esiintyi uransa aikana muun muassa Lionel Hamptonin, Tadd Dameronin, Charles Mingusin, Louis Armstrongin ja Billy Eckstinen kanssa. Gordonin sointi oli rikas ja lavea ja hänen tunnusmerkkinään oli svengaava, hieman iskun jäljessä oleva soitto.
Gordonin ura alkoi 1940-luvulla Lionel Hamptonin yhtyeessä, jonka kanssa hän teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1942. Pian hän teki ensimmäiset levynsä yhtyeen johtajana kvintetillä, jossa Nat King Cole soitti pianoa. Vuonna 1944 hän muutti New Yorkiin missä hän pian nousi uuden bebop-tyylin kärkinimien joukkoon.
1960-luvulle tultaessa Gordon sai yhä enemmän levytystilaisuuksia Blue Note levy-yhtiöltä. Hänen johtamillaan levyillä tenorisaksofonin soundi ja väri pääsivät oikeuksiinsa ja hänen levymyyntinsä ja konserttiyleisönsä kasvoivat merkittävästi.
Dexter Gordon oli pääosassa Bertrand Tavernierin päihdeongelmaisesta jazzmuusikosta kertovassa elokuvassa "Round Midnight – keskiyön soundi" (1986). Hän oli roolistaan Oscar-ehdokkaana ja voitti elokuvassa soittamistaan soolo-osuuksista Grammyn.
Richard Rodgers
Richard Charles Rodgers (28. heinäkuuta 1902 − 30. joulukuuta 1979) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti Oscar Hammerstein II:n ja Lorenz Hartin kanssa yhteistyössä syntyneistä musikaaleista kuten "Oklahoma!", "Sound of Music" ja "South Pacific".
Rodgers sävelsi uransa aikana yli 900 julkaistua laulua ja neljäkymmentä musikaalia.
1950-luvun alkupuolella Rodgers alkoi säveltää myös sinfoniaorkesterille. Hänen teoksiaan käytettiin televisiosarjojen ja -dokumenttien musiikkina.
Oscar Hammerstein II
Oscar Hammerstein II (12. heinäkuuta 1895 – 23. elokuuta 1960) oli yhdysvaltalainen kirjailija sekä musikaalien tuottaja ja ohjaaja. Hänen yhteistyöstään Richard Rodgersin kanssa syntyivät muun muassa kuuluisat musikaalit "Oklahoma!", "South Pacific" ja "The Sound of Music". Oscar Hammerstein II voitti uransa aikana kaksi Oscar-palkintoa parhaasta laulusta: vuonna 1942 kappaleella ”The Last Time I Saw Paris” elokuvasta "Erotaan siis" ("Lady Be Good", 1941) ja vuonna 1946 kappaleella ”It Might As Well Be Spring” elokuvasta "Kevättä ilmassa" ("State Fair", 1945). Hän sai myös kolme muuta ehdokkuutta.
Hammersteinin isoisä oli teatteri-impressaari Oscar Hammerstein.
Coleman Hawkins
Coleman Hawkins, lempinimeltään Hawk tai Bean, (21. marraskuuta 1904 Saint Joseph, Missouri – 19. toukokuuta 1969 New York) oli yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti, joka oli tärkeä saksofonin jazz-käytön uranuurtajia, ja jota siksi pidetään jazz-saksofonin isänä. Hawkinsin ura alkoi toden teolla vuonna 1922, kun Mamie Smith kuuli hänen soittavan Kansas Cityssä ja palkkasi hänet "Jazz Hounds"-yhtyeeseensä, jonka kanssa hän teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1923. Hawkins siirtyi vuonna 1924 Fletcher Hendersonin orkesteriin, jossa soitti seuraavan kymmenen vuoden ajan. Vuonna 1934 hän muutti Eurooppaan, missä hän muun muassa levytti Benny Carterin, Django Reinhardtin ja Stéphane Grappellin kanssa. Toisen maailmansodan syttyessä Hawkins palasi Yhdysvaltoihin ja siirtyi 1940-luvulla soittamaan uutta bebop-jazzia. Hawkins palkkasi Thelonious Monkin orkesteriinsa ja teki myös varhaisia bebop-levytyksiä Dizzy Gillespien kanssa. Myös Miles Davis ja Max Roach soittivat hänen yhtyeessään uransa alkuvaiheessa.
Mikko Pesälä
Veijo Mikko Pesälä (s. 30. marraskuuta 1938 Iitti) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän toimi kansanedustajana 24 vuoden ajan 1975–1999, joista jälkimmäiset 16 vuotta 1983–1999 eduskunnan varapuhemiehenä. Eduskuntauransa jälkeen hän edusti Suomea ja ELDR-puoluetta yhden kauden Euroopan parlamentissa 1999–2004. Hän oli maa- ja metsätalousministeri vuosina 1994–1995. Pesälä on saanut valtiopäiväneuvoksen arvonimen.
Mikko Pesälä on ammatiltaan maanviljelijä. Hänen koulutuksenaan on pelkkä kansakoulu sekä myöhemmin kansanopisto, sotilasarvo on sotilasmestari. Naimisissa hän on ollut vuodesta 1961, liitosta on kolme lasta. Luottamustehtäviin Pesälä päätyi kun hänestä tuli maataloustuottajien järjestön MTK:n johtokunnan jäsen 1970-luvun alussa, samoihin aikoihin 1972 hänestä tuli myös Iitin kunnanvaltuuston jäsen, johon hän kuului vuoteen 1984. Eduskuntaan Pesälä nousi Kymen läänin vaalipiiristä vuoden 1975 vaaleissa.
Pesälä valittiin yhteensä kuusi kertaa eduskuntaan, ja hän toimi suurimman osan ajasta varapuhemiehenä ollen yksi pitkäaikaisimmista puhemiehistön jäsenistä. Valiokuntatoiminnassa hän oli pitkään mukana puolustusvaliokunnassa, lakivaliokunnassa sekä maa- ja metsätalousvaliokunnassa.
Vuosina 1991–1995 toiminut Esko Ahon porvarihallitus menetti kaksi ministeriään, kun vuoden 1994 alussa ulkoministeri Paavo Väyrynen lähti virastaan kampanjoimaan presidentinvaaleihin. Virkansa jätti myös Väyrysen uskollinen tukija, maa- ja metsätalousministeri Martti Pura. Uudeksi ulkoministeriksi tuli Heikki Haavisto ja Mikko Pesälästä tehtiin maatalousministeri. Hän toimi tuossa virassa yhtenä Suomen maatalouden suurimmista murroskausista maan liittyessä heti laman jälkeen Euroopan unioniin, ja sai kokea ankaraa arvostelua erityisesti MTK:n taholta. Ministerinvirka päättyi Keskustan kärsiessä suurtappion 1995 vaaleissa ja jäädessä oppositioon.
Mikko Pesälä jätti eduskunnan 24 vuoden jälkeen keväällä 1999 ja asettui ehdolle saman kesän europarlamenttivaaleihin, joissa hänet valittiin vaaliliiton pienimmällä äänimäärällä, noin 24 000 äänellä. Euroopan parlamentissa Pesälän puolueena oli muiden keskustalaisten tavoin ELDR eli Euroopan liberaalidemokraattinen puolue. Keskustan ”kiintiömaanviljelijänä” Pesälä oli EU-parlamentissakin aktiivinen maaseudun asioissa, ja kuului koko viisivuotisen kautensa ajan maatalousvaliokuntaan.
Pesälän toiminta Euroopan parlamentissa jäi yhden kauden mittaiseksi. Vuoden 2004 vaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle, vetäytyen näin päivänpolitiikan ulkopuolelle. Pesälä julkaisi jo vuonna 1998 eduskuntauraansa käsittelevän muistelmateoksen "Herrana on hyvä olla".
Vuonna 2007 Pesälä oli mukana näyttelemässä Iitin Harrastajateatterissa. Näytelmässä "Hunttalan Matti" Pesälä esitti Oskari Sievästä.Uutisissa muun muassa:
Maria Pavlovna Romanova
Maria Pavlovna Romanova tai Maria Pavlovna nuorempi, suuriruhtinatar, (, 6. huhtikuuta/18. huhtikuuta 1890 – 13. joulukuuta 1958) oli venäläinen Romanov-suvun aatelinen. Hän oli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin tytär, Dmitri Pavlovitš Romanovin isosisko ja keisari Nikolai II:n serkku. Hänen isovanhempansa olivat keisari Aleksanteri II ja keisarinna Maria Aleksandrovna, ja äidin puolelta Kreikan kuningas Yrjö I sekä hänen puolisonsa suuriruhtinatar Olga Konstantinovna.
Maria Pavlovna kasvoi setänsä suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanovin ja suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovnan holhouksessa Moskovan lähistöllä. Vuonna 1908 hän avioitui Tsarskoje Selossa Ruotsin prinssin, Södermanlannin herttuan Wilhelmin kanssa. Wilhelm oli kuningas Kustaa V:n toiseksi vanhin poika. Prinssiparin sai pojan, Lennartin, mutta liitto päätyi eroon vuonna 1914. Samana vuonna Maria avioitui venäläisen ruhtinas Sergei Mihailovitš Putjatinin kanssa ja palasi kotimaahansa. Liitosta vuonna 1918 syntynyt poika kuoli jo vuoden ikäisenä.
Venäjän vallankumouksen aikana Maria Pavlovna pakeni ensin Pariisiin ja sieltä hän muutti Lontooseen, missä hän tapasi veljensä Dmitri Pavlovitšin. Maria kustansi maanpakovuotensa koruillaan, jotka hän oli salakuljettanut Ruotsiin ennen vallankumousta. Korut hänelle toi Lontooseen Ruotsin kruununprinssi Kustaa Aadolf. Maria palasi Pariisiin ja asui sen jälkeen Biarritzissä. Espanjassa maan kuningatar Viktoria otti hänet vieraakseen. Maria asui 12 vuotta Yhdysvalloissa ennen kuin muutti Argentiinaan. Muutto Argentiinaan oli protesti Yhdysvaltoja vastaan, sillä Yhdysvallat oli yksi Neuvostoliiton tunnustaneista maista. Maria asui Buenos Airesissa toisen maailmansodan loppuun saakka, minkä jälkeen hän muutti takaisin Eurooppaan. Hän kuoli Saksassa Konstanzissa, lähellä Sveitsin rajaa.
Juudaan evankeliumi
Juudaan evankeliumi, katso:
Pavel Ignatjev
Pavel Nikolajevitš Ignatjev (, 12. heinäkuuta 1870 Konstantinopoli – 12. elokuuta 1945 Upper Melbourne), kreivi, oli Nikolai II:n opetusministeri ja neuvonantaja vuosina 1915–1917. Ignatjevin isä Nikolai Ignatjev oli Aleksanteri III:n aikainen sisäministeri.
Pavel Ignatjev nai ruhtinatar Natalja Meštšerskajan Nizzassa vuonna 1903. Heillä oli viisi poikaa. Venäjän vallankumouksen aikana Ignatjev ja hänen perheensä pakenivat länteen. Vuonna 1925 perhe muutti Kanadaan Québecin Upper Melbourneen.
Yhdestä Ignatjevin pojista, George Ignatieffistä, tuli diplomaatti, ja hän työskenteli muun muassa Kanadan YK-suurlähettiläänä. Georgen poika Michael Ignatieff on merkittävä kanadalainen kirjailija ja toimii professorina Harvardissa. Lisäksi hän on ollut vuoden 2006 helmikuusta lähtien Kanadan parlamentin jäsen.
Theban hegemonia
Theban hegemonia antiikin Kreikassa käsitti vuodet 371 eaa.–362 eaa. Theba nousi Kreikassa johtoasemaan lyötyään spartalaiset Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa. mutta menetti sen Mantineian taistelun jälkeen vuonna 362 eaa.
Ateena oli menettänyt johtoasemansa peloponnesolaissodan johdosta, ja Sparta taas oli heikentynyt "oliganthropian" eli laskeneen asukaslukunsa takia. Vuonna 386 eaa. loppunut Korintin sota oli myös heikentänyt Spartaa ja Ateenaa. Theban johtoon nousivat 370-luvulla aggressiivista politiikkaa suosivat Pelopidas ja Epameinondas, jotka myös uudistivat Theban armeijaa ja sen taktiikkaa.
Lintutorni
Lintutorni on yleensä puinen tornimainen rakennelma, jonka tarkoituksena on auttaa lintuja tarkkailevaa henkilöä näkemään kauemmas tai tornia ympäröivän kasvillisuuden yli. Tornit rakennetaan yleensä painekyllästettyjen tolppien varaan. Tolppien väliin rakennetaan yleensä yksi tai kaksi lintulavaa eri kerroksiksi. Tornien tukemiseen käytetään vaijereita, jotka estävät pystytolppia liikkumasta liikaa tarkkailun aikana. Rakentaminen suoritetaan usein vapaaehtoistyönä. Lintutornit pyritään sijoittamaan siten, että lintujen tarkkailu on mahdollisimman helppoa, mutta lintujen elämää ja ennen kaikkea pesimistä ei häiritä. Nykyaikaisiin lintutorneihin on rakennettu pyörätuoliramppeja helpottamaan liikuntarajoitteisten henkilöiden pääsyä tarkkailupaikoille. Suomessa oli vuonna 2005 yli 400 luetteloitua lintutornia, joista korkein on Lahden Luhtajoen 23,5-metrinen torni.
Vuodesta 1994 lähtien Suomessa on järjestetty joka kevät leikkimielinen Tornien taisto -kilpailu, jossa lintutorneihin eri puolille maata asettuneet joukkueet pyrkivät havaitsemaan tornistaan käsin mahdollisemman monta lintulajia kahdeksan tunnin mittaisen kilpailuajan puitteissa. Esimerkiksi vuonna 2006 kilpailuun osallistuttiin noin 250 tornista yli tuhannen lintuharrastajan voimin. Parhaasta tornista havaittiin 116 lajia.
Impulse! Records
Impulse! Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka Creed Taylor perusti New Yorkissa vuonna 1960 ABC-Paramount Recordsin tytäryhtiöksi. Suurimman osan Impulsen levyistä tuottivat Bob Thiele ja ääniteknikko Rudy Van Gelder. Impulsen muita tuottajia olivat Ed Michel, Steve Backer ja Esmond Edwards.
Yhtiö on parhaiten tunnettu free jazz levyjen julkaisijana ja sille levyttivät muun muassa Albert Ayler, John Coltrane, Charles Mingus, Pharoah Sanders, Archie Shepp ja Marion Brown. Levy-yhtiö ei ole julkaissut uusia levy säännöllisesti enää 1970-luvun lopun jälkeen. Tuotemerkin omistaa nykyisin Universal Music Group.
Vuonna 2006 levymerkin eri tyylilajien ja artistien tuotannosta koottiin neljän CD-levyn kokoelma ja Ashley Kahnin samanniminen historiikkiteos, molemmat nimellä "The House That Trane Built – The Story of Impulse Records". Samana vuonna julkaistiin myös erilliset kokoelmat Impulse-muusikoiden Gato Barbieri, John Coltrane, Keith Jarrett, Charles Mingus, Sonny Rollins ja McCoy Tyner tuotannosta.
Monet Impulsen tuottamien albumien kannet, samoin kuin Creed Taylorin muille levymerkeille tuottamien albumien kannet, olivat värivalokuvauksen mestarina pidetyn Pete Turnerin käsialaa.
Valtionuskonto
Valtionuskonto on valtion virallinen, lainsäädännössä määritelty uskonto. Lisäksi valtiolla saattaa olla virallinen kirkkokunta eli valtionkirkko.
Valtionkirkko on valtiosta hallinnollisesti ja taloudellisesti riippuvainen kirkkokunta.
Kansankirkoksi on kutsuttu valtakunnallista paikallisseurakuntien järjestelmää, johon kuuluu suuri osa kansasta. Kansankirkon jäsenet liitetään kirkkoon lapsena kasteen yhteydessä ja he maksavat kirkollisveroa. Käsitteen kansankirkko esitteli saksalainen teologi Friedrich Schleiermacher vuonna 1822/23. Käsitteellä kansankirkko haluttiin korostaa kirkon tehtävää kansan moraalisena ja uskonnollisena selkärankana ja korostaa kristillisiin arvoihin pohjautuvaa kulttuuria ja yhteiskuntaa. Käsite on suosittu saksalaisessa ja pohjoismaisessa protestanttisuudessa. Kansankirkon tavoitteena on ”kansan kristillistäminen”.
Kansallissosialismin aikaisessa Saksassa kansankirkon käsite sovellettiin kansallismielisiin poliittisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi kristinuskoon kääntyneitä kastettuja juutalaisia ei hyväksytty kansankirkon jäseniksi. Teologi Miikka Ruokasen mukaan Etelä-Afrikan rotuun perustuva kirkkokuntajako tai Venäjän ortodoksisen kirkon tukea isovenäläiselle kansallismieliselle politiikalle voidaan pitää kansankirkkokäsitteen vääristyminä.
Virallisesti Pohjoismaissa valtionkirkko on Tanskassa, Islannissa ja aikaisemmin virallisesti myös Ruotsissa vuoteen 2000, Suomessa vuoteen 1869 ja Norjassa vuoteen 2017. Suomessa evankelis-luterilainen kirkko ja ortodoksinen kirkko ovat Tilastokeskuksen mukaan valtionkirkkoja, vaikka Suomen evankelis-luterilainen kirkko kutsuukin itseään ja ortodoksista kirkkoa epävirallisesti kansankirkoksi. Kirkon ja valtion suhdetta voidaan kuitenkin luonnehtia valtiokirkolliseksi, koska valtion ja kirkon väliset liitokset ovat niin voimakkaita. Suomalaiset ihmisoikeusjuristit katsovat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon aseman olevan yksiselitteisesti valtiokirkollinen. Myös vähemmistökirkkojen mielestä Suomessa on valtionkirkko. Norjassa valtio ja kirkko erotettiin toisistaan vuoden 2013 alussa.
Kainiitit
Kainiitit eli kainilaiset olivat gnostilainen ja antinomianistinen lahko, joka kunnioitti Kainia demiurgi Jahven, Vanhan testamentin Jumalan, ensimmäisenä uhrina. Monet gnostilaiset ryhmät pitivät Jahvea pahana luojajumalana, joka oli eri jumaluus kuin korkein Jumala.
Kainin lisäksi kainilaiset kunnioittivat myös muita Raamatun "antisankareita", kuten Eesauta, Korahia, Sodoman ja Gomorran asukkaita sekä Juudas Iskariotia.
Kainilaisuus oli melko pieni liike. Tertullianus ja Irenaeus mainitsevat, että heitä oli olemassa Rooman valtakunnan itäosissa toisella vuosisadalla. Yksi kainilaisten apokryfisiä tekstejä oli "Juudaksen evankeliumi".
Kärpäsloukku
Kärpäsloukku ("Dionaea muscipula") on lihansyöjäkasvi. Se on ainoa "Dionaea"-suvun lihansyöjäkasvi kihokkikasvien heimossa. Jotkut tutkijat ovat pitäneet lajia omaan heimoonsa, "Dionaeaceae", kuuluvana, koska sen emiön ja hetiön ominaisuudet poikkeavat muiden kihokkikasvien vastaavista. Kärpäsloukku kasvaa luonnonvaraisesti vain melko suppealla alueella Pohjois- ja Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. Kärpäsloukku kuuluu yhdessä muun muassa mimoosien kanssa niihin harvoihin kasveihin, jotka pystyvät nopeisiin liikkeisiin.
Kärpäsloukku on punainen sisältään ja se houkuttelee hyönteiset sisälleen ja ärsytyskarvat sulkevat kasvin.
Kärpäsloukun saalistus perustuu lehtiin, jotka vaikuttavat sekä ulkonäöltään että olemukseltaan karhunraudoilta. Lehden sisällä on 3–6 ärsytyskarvaa. Kun hyönteinen tutkiessaan lehden sisäpuolta koskettaa kahteen kertaan karvaa kahdenkymmenen sekunnin aikana, loukku sulkeutuu hyönteisen ympärille 1–3 sekunnissa lämmön määrästä riippuen. Mikäli hyönteinen on turhan pieni sulatettavaksi, se saa muutaman minuutin aikaa paeta "hampaiden" väliin jääneistä raoista, mutta mikäli ei, loukku sulkeutuu pian tiiviisti ja alkaa erittää ruoansulatusentsyymejä sisältävää nestettä. Muutaman päivän tai viikon kuluttua, kun saalis on hyödynnetty, loukku aukeaa, ja tuuli puhaltaa loukkuun jääneet, sulamattomat osat pois. Loukku pystyy sulkeutumaan noin seitsemän kertaa ennen kuin se kuolee. Kärpäsloukun tiedetään syöneen myös nuoria sammakoita. Kärpäsloukun kasvattamista suositellaan vain kokeneemmille kasvattajille sen vaikean talvilevon takia. Kasvi vaatii kolmen kuukauden levon 0 - 8 celsiusasteen lämpötilassa. Tänä aikana kasvualusta on pidettävä riittävän kosteana varoen kuitenkin homeen ilmestymistä kasvualustaan tai talvehtivan kasvin osiin. Usein talvehtiminen epäonnistuu huolellisesta hoidosta huolimatta.
Kärpäsloukusta on jalostettu erilaisia lajikkeita kaupalliseen käyttöön, kuten esimerkiksi isoloukku, nopeasti sulkeutuva, kokonaan punainen tai vihreä ja lukuisia muita versioita.
Ratsuponi
Ratsuponi on ponityyppi, joka alun perin kehitettiin Isossa-Britanniassa ja jota nykyään jalostetaan eri puolilla maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa ja Australiassa. Tavoitteena on hyväluonteinen, hyvärakenteinen ja kaunis poni, joka menestyy ratsastuskilpailuissa. Tähän pyritään risteyttämällä keskenään paitsi eri ponirotujen edustajia myös poneja ja hevosia (erityisesti täysiverisiä). Jalostus on hyvin tavoitteellista, harkittua ja säänneltyäkin, sillä ratsuponeilla on omat kantakirjansa ja hyväksytyllä ratsuponilla edellytetään muun muassa olevan tietty osuus poniverta suvussaan. Ratsuponi näyttää yleensä enemmän pienikokoiselta ja sirolta hevoselta kuin tyypilliseltä ponilta.
"Suomalainen ratsuponi" on Suomessa jalostettava ratsuponirotu. Rotua jalostetaan Suomen Hippoksen hyväksymän jalostusohjesäännön mukaan. Ratsuponijalostukseen hyväksyttävillä oreilla ei ole säkäkorkeusrajaa, ja yli 148 cm korkeat tammat voidaan esikantakirjata.
Ratsuponijalostukseen hyväksytyt rodut:
Ratsuponiohjelman mukaisessa jalostuksessa ensimmäisen polven risteytyksessä yhdistetään jalostusohjesäännön mukainen poni ja hevonen. Toisen polven risteytyksessä käytetään edellä mainittua risteytystä ja rotuponia, hevosta tai ratsuponia. Kolmannen polven risteytyksessä on oltava vähintään 25 prosenttia poniverta.
Ratsuponien värejä ei rajoiteta, eikä niille ole määrätty tarkkaa mittarajaa, mieluiten niiden tulisi kuitenkin olla säkäkorkeudeltaan lähelle 148 cm eli juuri hevos- ja ponikoon väliltä.
Ratsuponien tulee olla rakenteeltaan jaloja, sopusuhtaisia ja ryhdikkäitä. Askelten tulisi olla tarmokkaat, tahdikkaat, irtonaiset ja kevyet. Ratsuponit ovat luonteeltaan helposti käsiteltäviä, luotettavia ja yhteistyöhaluisia. Suorituskykyyn kiinnitetään jalostuksessa erityistä huomiota.