hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mike Duda
Mike Duda on yhdysvaltalainen basisti, joka on soittanut heavy metal -yhtye W.A.S.P.:issa vuodesta 1996 alkaen. Vain yhtyeen alkuperäisjäsen ja keulahahmo Blackie Lawless on ollut W.A.S.P.:in jäsen kauemmin kuin Mike Duda. Bassonsoiton ja taustalaulun lisäksi Duda on osallistunut yhtyeessä myös uusien laulujen työstämiseen.
Ennen W.A.S.P.:iin liittymistä Duda soitti yhdysvaltalaisessa heavy metal -yhtyeessä nimeltä Arcade.
Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto
Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto on yhteistyöneuvosto ja kuuden Persianlahden arabivaltion kauppaliitto. Se perustettiin vuonna 1981.
Mikko Rantaniva
Mikko Rantaniva (s. 1974 Äänekoski) on suomalainen näyttelijä. Rantaniva on kiinnitetty Kuopion kaupunginteatterin näyttelijäkaartiin syksystä 2015. Aiemmin hänet on nähty muun muassa Tampereen teatterin näytelmissä ja musikaaleissa. Hän oli naimisissa näyttelijä, laulaja Maria Lundin kanssa.
Degerbyn kirkko
Degerbyn kirkko on kirkkorakennus entisen Degerbyn kunnan alueella olevassa Degerbyn kylässä Inkoossa, Uudellamaalla. Kirkko on rakennettu vuosina 1931–1932. Se on muodoltaan pitkäkirkko. Tornin huippu on empiretyylinen. Kirkon sisäänkäynti on idässä ja alttari lännessä, toisin kuin kirkoissa yleensä.
Toisen maailmansodan jälkeen kirkko kuului Porkkalan vuokra-alueeeseen. Vuokra-alue palautui takaisin Suomen hallintaan vuonna 1956. Kirkko oli kestänyt, mutta korjaustöihin kului 10 miljoonaa silloista markkaa. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1958. Sitä on korjattu myös vuonna 1977. Kirkko säilyi purkamatta, koska se oli venäläisten sotilaiden aktiivisessa käytössä juhlasalina ja elokuvateatterina.
Kirkon urut ovat 9-äänikertaiset mekaaniset englantilaiset Walker-urut, jotka on hankittu 1965.
Degerbyn nykyisen kirkon edeltäjä oli vuonna 1748 valmistunut saarnahuone, joka myöhemmin muutettiin kirkoksi. Saarnahuone oli 1900-luvun koittaessa jo niin huonokuntoinen, että uusi kirkko oli rakennettava. Nykyisen kirkon alttaritaulu, Gustaf Granin maalaus vuodelta 1728, on peräisin vanhasta kirkosta. Alempi esittää Pyhää ehtoollista, ylempi Kristuksen taivaaseenastumista. Ne on maalannut Jakob Marten 1761 alun perin Inkoon kirkkoon.
Degerby on ollut kappeliseurakunta vuodesta 1864 ja itsenäinen seurakunta vuodesta 1923. Seurakunnaksi muodostamista ryhdyttiin ajamaan vuonna 1911, ja senaatin vahvistus itsenäiseksi seurakunnaksi tuli vuonna 1913, mutta vasta 1923 päätös toteutui. Porkkalan siirryttyä Neuvostoliiton hallintaan seurakunta liitettiin vuonna 1950 Inkoon seurakuntaan, johon se edelleen kuuluu.
Koko itsenäisen seurakunnan ajan Degergyn kirkkoherrana oli Arvid Wigge, joka ryhtyi ajamaan uuden kirkon rakentamista, sillä kirkon aseman saanut saarnahuone oli päässyt huonoon kuntoon. Wigge oli vuodesta 1922 kappalainen, 1926-1937 vt. kirkkoherra ja sen jälkeen vakinainen kirkkoherra vuoteen 1949. Hän kuoli 1951, jolloin hänet haudattiin ensin Inkooseen, ja muutama vuosi alueen palauttamisen jälkeen hänen hautapaikka siirrettiin Degerbyn kirkon viereen.
Kirkon kello oli vuokra-ajan Pernajan Sarfsalön kappelissa. Se palautui Degerbyhyn 1958 ja oli käytössä vuoteen 1994, jolloin se halkesi.
Fagervikin kirkko
Fagervikin kirkko on kirkkorakennus Fagervikin ruukinkartanon mailla Inkoon kunnassa, Uudellamaalla. Se on yksi harvoista yksityisomistuksessa olevista Suomen kirkoista. Kirkkoon voi tutustua kesäisin.
Kirkko on tasavartinen hirsirakenteinen ristikirkko. Sen rakentajaksi mainitaan Joh. Friedrich Schulz vuonna 1737. Se on verhoiltu ulkoa pystylaudoituksella ja punamullattu. Kirkon katolla on pieni 8-kulmainen kattolyhty eli lanterniini. Erillinen kellotapuli on valmistunut vuonna 1766. Kiviaidan ympäröimällä kirkkomaalla sijaitseva Hisinger-suvun hautakappeli on samalta vuodelta.
Sisäpuolelta kirkko on jätetty hirsipinnalle ja maalattu valkeaksi kuten myös sisäkatto. Kirkon kiinteää sisustusta pidetään alkuperäisenä. Ristiinnaulitsemista esittävä alttaritaulu on vuodelta 1738.
Urkupositiivi on 5-äänikertainen ja sen on rakentanut tukholmalainen urkurakentaja Olof Hedlund J.N. Cahmanin palveluksessa ollessaan vuoden 1720 vaiheilla. Urut Fagervikin tehtaankirkkoon osti Ruotsista asessori Johan Hising vuonna 1763. Turun tuomiokirkon urkuri Carl Lenningh asensi urut tehtaankirkon parvelle, ja soitin vihittiin käyttöönsä 29. syyskuuta 1763. Nämä pienet berliininsiniset urut ovat säilyneet muuttamattomina; vain alkuperäinen lyhyt oktaavi on viritetty kromaattiseksi, minkä Anders Thulé teki vuonna 1843 urkuja korjatessaan. Nämä urut ovat Suomen vanhimmat alkuperäiskunnossa säilyneistä soittokuntoisista uruista. Rakentajansa uruista tämä positiivi on yksi viidestä alkuperäisasussa säilyneestä.
Urkujen dispositio:
Vartaat
Vartaat on grilliruoka, jossa syötäväksi tarkoitetut lihan- ja vihanneksen palat on lävitetty varrastikulla kypsennyksen ajaksi. Varrastikun tehtävänä on pitää ruoka-ainekset koossa sekä helpottaa annosten tarjoilua. Vartaissa käytetään yleensä marinoitua sian-, naudan-, kanan- tai kalanlihaa. Suosittuja varrasvihanneksia ovat esimerkiksi paprika, maissi, sipuli, ja kesäkurpitsa.
Britannian Grand Prix 1991
Britannian Grand Prix 1991 oli 508. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 14. heinäkuuta 1991 Silverstone Circuit -radalla, Englannissa. Kilpailun voiton vei kotiyleisön edessä ajanut Williams-kuljettaja Nigel Mansell. Hän saavutti myös paalupaikan ja kilpailun nopeimman kierroksen.
Steve Riley
Steve Riley (s. 22. tammikuuta 1956 Revere, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten jäsenyydestään W.A.S.P.-yhtyeessä vuosina 1984–1987 ja L.A. Guns -yhtyeessä vuodesta 1989 lähtien.
Severino Gazzelloni
Severino Gazzelloni (5. tammikuuta 1919 – 21. marraskuuta 1992) oli italialainen huilisti ja huilunsoiton opettaja, jonka oppilaina eri mestarikursseilla on ollut suomalaisiakin huilisteja, kuten Mikael Helasvuo. Hän syntyi Roccaseccassa ja kuoli Cassinossa. Gazzelloni toimi yli kolmekymmentä vuotta Italian radion sinfoniaorkesterin ykköshuilistina. Hänelle on omistettu useita huiluteoksia - Pierre Boulez ja Igor Stravinski kirjoittivat teoksia häntä varten. Hän levytti myös ns. kevyempää klassista: Bachin Brandenburgilaiset konsertot, Vivaldin "Greatest Hits" ja "Barokkia kylpyaikaan". sekä "Beethovenia vauvoille" Jazz-huilistina häntä arvostettiin osi itseopitun teknisen virtuoosimaisuuden takia
Altlußheim
Altlußheim on kunta Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Rhein-Neckar-Kreisin piirikuntaan. Kuntaa ympäröivät Speyerin, Neulußheimin, Oberhausen-Rheinhausenin ja Hockenheimin kunnat. Kunta on pinta-alaltaan 15,96 neliökilometrin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 5300. Asukastiheys on 334 as./km².
Simon Gate
Simon Gate (1883-1945) oli ruotsalainen muotoilija, kirjankuvittaja ja muotokuvamaalari. Hän työskenteli yhdessä Edward Haldin kanssa Orreforsin tehtaan kultakaudella vuodesta 1916 alkaen. Gate nousi kuuluisuuteen Pariisin maailmannäyttelyssä 1925.
Simon Gate opiskeli Tukholman Teknillisessä koulussa ja Kuninkaallisessa taideakatemiassa. Hänet tunnetaan lasiesineistä, joihin on kaiverrettu vähäpukeisia naisia (aiheen valinta aiheutti joskus moraalikeskustelua).
Simon Gaten tyyliä kuvattiin Englannissa termillä "Swedish grace" ja Art Decon ruotsalaisena muunnoksena.
Pakrin saaret
Pakrin saaret (, ) ovat saariryhmä Paldiskin edustalla Viron rannikolla. Saariryhmään kuuluvat Suur-Pakri () ja Väike-Pakri () sekä kymmenkunta pientä luotoa ja karia.
Saaret ovat suunnilleen yhtä suuria, noin neljä kilometriä pitkiä (pohjois-etelä-suunnassa) ja kaksi kilometriä leveitä. Ne erottaa toisistaan noin kaksi kilometriä leveä salmi, jossa on luotoja ja kareja. Neuvostosotilaiden rakentama silta salmen yli ei nykyään enää ole ajokunnossa.
Suur-Pakrin korkeus on 8 metriä, Väike-Pakrin 17 metriä.
Väike-Pakri on saarista lähempänä mannerta, noin kolmen kilometrin päässä. Pohjoisosistaan saaret ovat karuja ja kallioisia, ja harvat pensaikot ovat ainoaa kasvillisuutta. Erityisesti Väike-Pakrin pohjoislaidalla on jyrkkiä kallioita, joilta on 3-6 metrin pudotus mereen.
Nimestä huolimatta Väike-Pakri eli Pikku-Pakri on suurempi kuin Suur-Pakri. Ilmeisesti nimeämisen syynä on ollut Suur-Pakrin paremmat viljelymaat ja isompi asukasluku.
Suur-Pakrin ostivat vuonna 1345 34 hopeamarkalla ikuiseen omistukseensa viisi ruotsalaista maanviljelijää nimeltään Hinrich Bodolphe, Håkan Christians, Simon Clements, Harald Rodeger sekä Peter Röver. Myyjänä oli Padisen luostarin apotti Nicolaus, jonka luostari oli poltettu maan tasalle kaksi vuotta aiemmin ja joka tarvitsi kipeästi käteistä rahaa. Vironruotsalaisten niin ikään asuttamaa Väike-Pakria ei Padisen luostari myynyt, vaan sen osti vasta vuonna 1628 kreivi Thomas von Ramm, silloinen Riian pormestari. Kustaa II Aadolf oli aiemmin läänittänyt hänelle Suur-Pakrin.
Vironruotsalaiset asuttivat Pakrin saaria miltei 600 vuotta siihen asti kun saaret evakuoitiin vuonna 1940 neuvostojoukkojen miehittäessä ne. Ennen sotia saarilla oli vajaat 360 asukasta. Vuoden 1934 väestönlaskennan mukaan saarilla asui 354 asukasta, joista 13 virolaista.
Saaret toimivat neuvostoaikaan tykistön harjoitusmaaleina. Väike-Pakrilla ei tästä syystä ole räjähtämättömien ammusten johdosta ollut pysyvää asutusta, mutta vuodesta 2000 lähtien saari on jälleen ollut asuttu.
Darrell Roberts
Darrell Roberts on yhdysvaltalainen metallikitaristi.
Roberts oli heavy metal -yhtye W.A.S.P.:in soolokitaristi vuosina 2002-2006. Erottuaan yhtyeestä keväällä 2006 Roberts liittyi lasvegasilaiseen yhtyeeseen nimeltä Five Finger Death Punch. Roberts erosi Five Finger Death Punchista keväällä 2009.
Vittorio Gassman
Vittorio Gassman (1. syyskuuta 1922 Genova – 29. kesäkuuta 2000 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja ohjaaja, joka työskenteli elokuvissa kuudella vuosikymmenellä 1946–1999. Hänet tunnettiin lempinimellä Il Mattatore 1950-luvun televisiosarjan mukaan. Elokuvien ja television rinnalla Gassman työskenteli koko uransa ajan myös teatterissa; vuoden 1956 Otello oli varhainen menestys. Shakespearen lisäksi hän esitti usein Dostojevskin näytelmiä ja kreikkalaisia klassikoita. Klassisesta taustastaan huolimatta Gassmanista tuli yksi italialaisen komedian ("Commedia all’italiana") näkyvimmistä tähdistä. Hän oli parhaimmillaan roiston rooleissa. Gassmann näytteli myös Hollywoodissa englanninkielisissä elokuvissa. Hän sai Kultainen leijona -kunniapalkinnon vuonna 1996.
Gassman esiintyi kaiken kaikkiaan 129 elokuvassa. Tunnetuimpiin kuuluivat
Patrick Johansson
Patrick Johansson (s. 29. marraskuuta 1976, Falun, Ruotsi) on ruotsalainen, vuodesta 2001 lähtien Yngwie Malmsteenin yhtyeessä soittanut rumpali.
Johansson on ollut aiemmin kiertue- ja studiorumpalina muun muassa yhtyeissä Without Grief, Stormwind ja W.A.S.P. Johansson on vieraillut myös G3-kiertueella.
Patrick Johansson asuu Yhdysvalloissa, West Palm Beachin kaupungissa Floridan osavaltiossa.
Gruyère (juusto)
Gruyère on sveitsiläinen lehmänmaidosta valmistettu kova, kypsytetty juusto. Se on saanut nimensä Fribourgin kantonissa sijaitsevan Gruyèresin kaupungin mukaan. Sitä valmistetaan Fribourgin, Vaud’n, Neuchâtelin ja Juran kantonien alueella sekä joissakin Bernin kantonin kunnissa.
Gruyèrea on valmistettu Gruyèresin ympäristössä ainakin vuodesta 1115 saakka. Gruyère sai vuonna 2001 sveitsiläisen alkuperäsuojauksen, joka tunnustettiin vuonna 2011 myös Euroopan unionin tasolla. Tunnustusta edelsi Sveitsin ja Ranskan välinen riita, jota kutsuttiin jopa ”Gruyère-sodaksi”. Ranskassakin valmistetaan gruyère-nimistä juustoa, ja molemmat maat hakivat juustolleen EU-tason tunnustusta. Se sai lopulta vain sveitsiläinen gruyère.
Yhden 35 kilon painoisen juustorinkulan valmistamiseen tarvitaan 400 litraa pastöroimatonta lehmänmaitoa. Sen valmistamisessa ei saa käyttää mitään lisäaiheita. Juustoa kypsytetään kuusi kuukautta, ja sen aikana rinkulaa käännetään säännöllisesti ja samalla harjataan suolavedellä.
Gruyère on kevyesti murukoloista, ja siinä on usein pieniä halkeamia. Se sopii ruoanlaittoon, ennen kaikkea fondue-juustosekoitukseen, mutta myös juustoisiin piirakoihin, kuten quicheen.
Ruotsinpyhtään kirkko
Ruotsinpyhtään kirkko (Strömforsin kirkko) on kirkkorakennus Loviisan Ruotsinpyhtäällä Uudellamaalla. Kirkko on rakennettu vuosina 1770–1771, sen suunnitteli yliluutnantti ja ritari Olof Glansenstjerna ja rakennusmestarina toimi Nils Gimberg. Muodoltaan kirkko on kahdeksankulmainen ja sen nykyinen ulkoasu edustaa uusgotiikkaa. Se on Suomen vanhin keskeiskirkko.
Kun Ruotsinpyhtää oli syntynyt niistä Pyhtään pitäjän osista, jotka jäivät Ruotsin puolelle Turun rauhassa vuonna 1743, jumalanpalveluksia pidettiin aluksi pitäjän suurimmissa taloissa. Rahat kirkon rakentamiseen hankittiin kahdella valtakunnallisella kolehdilla ja kirkko rakennettiin pitäjän suurimpaan keskukseen, Strömforsin rautaruukin yhteyteen. Tapana oli että pappilan ja ruukinpatruunan talojen väki istui eturivissä, heidän takanaan sepät, miilunpolttajat ja muut arvostetut työläiset. Muu työväki istui kirkon perällä tai parvilla. Tämä järjestys säilyi käytössä 1900-luvulle asti.
Alun perin kirkko oli tervanmusta, mutta sen ulkoasu muuttui vuonna 1898, jolloin se sai esimerkiksi uudet ikkunat, valkoisen maalipinnan ja uuden alttaritaulun. Alttaritaulun nimi on "Ylösnousemus" ja sen on maalannut Helene Schjerfbeck. Lisäksi kirkossa on esillä kaksi aikaisempaa alttaritaulua, joiden tekijät ovat tuntemattomia. Molemmat maalaukset on restauroitu vuonna 2003. Kirkossa on 16-äänikertaiset urut, jotka on valmistanut Kangasalan Urkutehdas vuonna vuonna 1966. Nykyiset urut ovat kirkon kolmannet, ensimmäiset urut lahjoitti Virginia af Forselles vuonna 1847. Kirkon viereen on haudattu talvi- ja jatkosodan sankarivainajia.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1955 ja sen suunnitteli kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala.
Snappertunan kirkko
Snappertunan kirkko on kirkkorakennus Snappertunassa, joka kuuluu Raaseporin kaupunkiin. Se on muodoltaan ristikirkko. Se on valmistunut alun perin vuonna 1689. Kirkko kunnostettiin perusteellisesti vuonna 1797. Kellotapuli puolestaan on peräisin vuodelta 1776.
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on paljastettu vuonna 1948 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arne Rancken.
Belinda Carlisle
Belinda Carlisle (synt. Belinda Kurczeski, (s. 17. elokuuta 1958) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan sekä The Go-Go’s -yhtyeen laulusolistina sekä soolouraltaan. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Heaven Is a Place on Earth”, "Leave A Light On", ”I Get Weak”, "La Luna", ”Mad About You” ja ”Circle in the Sand”. Hän on poseerannut myös "Playboy"-lehdessä.
My Thing
My Thing on suomalaisen soul- jazzmuusikko Tuomo Prättälän esikoisalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 2007 Texicalli Recordsin alla toimivan Jupiter Recordsin kautta. Levy sai arvostelijoilta erittäin hyvän vastaanoton. Prättälä soittaa levyllä piano- ja kosketinsoitinosuudet sekä laulaa. Hän on myös itse vastannut sävellyksestä, sanoituksesta ja yhtyeen sovituksesta.
Ilmestymisviikollaan (8/2007) levy sijoittui Suomen virallisella albumilistalla parhaimmillaan kahdeksanneksi.
Mount Hood
Mount Hood on kerrostulivuori Kaskadien vuoristossa Pohjois-Oregonissa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee noin 80 kilometriä Portlandin kaupungista kaakkoon Clackamasin ja Hood Riverin piirikunnan rajalla.
Deathlike Silence (yhtye)
Deathlike Silence on suomalainen melodista heavy metalia soittava yhtye, joka on perustettu Turussa vuonna 2003. Yhtyeen perustajajäsen on kitaristi Mr. Catafalque, joka on myös sanoittanut ja säveltänyt lähes kaikki yhtyeen kappaleet. Yhtyeen esikoisalbumi "Vigor Mortis" ilmestyi 7. helmikuuta 2007 ja etenkin kappaleesta "Six Feet Under the Ground" tuli radiohitti. Yhtyeen entinen kosketinsoittaja Ms. Erna on soittanut aiemmin muun muassa Lordi-yhtyeessä koskettimia.
Vuoden 2008 alussa Deathlike Silence solmi levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa. Uusi studioalbumi "Saturday Night Evil" julkaistiin 28. tammikuuta 2009.
Yhtye itse kuvailee musiikkiaan kotisivuillaan "melodiseksi haudankaivajametalliksi".
Särkilahti (täsmennyssivu)
Särkilahti tarkoittaa:Varhaiset Särkilahdet ovat lähtöisin Taivassalon Särkilahdesta. Suku sammui mieskannalta 1500, mutta Turun pormestari Niilo Pietarinpoika otti vaimonsa puolelta olevan Särkilahti-nimen käyttöön, ja nimi muuttui myöhemmin muotoon Stiernkors. Tämäkin suku sammui 1667.
Metsämäki
Metsämäki on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee E18-tien varrella. Alue on tehdasaluetta, ja siellä sijaitsee Topinojan kaatopaikka ja jätekeskus.
Alueella sijaitsee vuoden 2006 raviradaksi valittu Metsämäen ravirata.
Kirsi Ylijoki
Kirsi Ylijoki (s. 29. kesäkuuta 1969 Rauma) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1995. Hän toimii freelance-näyttelijänä ja on esiintynyt teatteriurallaan muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Espoon teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.
Ylijoki on esiintynyt monissa televisiorooleissa. Ensimmäinen televisiosarja, jossa hän esiintyi, oli MTV3:lla 1990-luvun lopulla esitetty draamasarja "Sydän toivoa täynnä", jossa hän esitti yhtä päähenkilöä, Millaa. Myöhemmin hän on näytellyt Paulaa Yle TV1:n vuonna 2000 esittämässä komediasarjassa "Töissä rakas", Ritva Kerästä Nelosella vuonna 2004 esitetyssä draamakomediasarjassa "Headhunters", Nella Kvistiä TV1-kanavan draamasarjassa "Kotikatu" vuosina 2004–2006 ja Kiti Kuikkaa, yhtä päähenkilöistä, MTV3:n vuosina 2007–2010 esittämässä draamasarjassa "Sydänjää". Vuonna 2000 ensiesitettiin Veijo Meren näytelmään perustuva televisioelokuva "Sotamies Jokisen vihkiloma", jossa Ylijoki esittää Anelmaa, ja vuonna 2005 hänet nähtiin TV1:n kolmiosaisessa minisarjassa "NDA – Salassapitosopimus". Hänet on nähty myös televisiosarjoissa "Hyvät neuvot kalliit" ja "Tahdon asia". Vuonna 2018 Ylijoki nähtiin Susanna Reinbothin roolissa televisiosarjassa "Keisari Aarnio".
Ensimmäinen teatterielokuva, jossa Ylijoki esiintyi, oli Ere Kokkosen ohjaama, Arto Paasilinnan romaaniin perustuva komediaelokuva "Kymmenen riivinrautaa" (2002), jossa hän esittää Tuula Virtasta. Muita elokuvia, joissa hän on näytellyt, ovat pitkä elokuva "Musta jää" (2007), jonka ohjasi Petri Kotwica, ja lyhytelokuvat "Perinteinen 60 km" (2001) ja "Milja" (2005).
Ylijoen puoliso on Apocalyptica-yhtyeestä tunnettu Eicca Toppinen. Heillä on kaksi poikaa. Eicca Toppinen ja Kirsi Ylijoki ovat olleet yhdessä vuodesta 1996 asti ja he menivät naimisiin vuonna 1997. Heillä on myös yhteinen musiikkiprojekti, kellaribändinä 2010 aloittanut Cherry & the Vipers, jossa Kirsi Ylijoki laulaa ja Eicca Toppinen soittaa rumpuja. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "Cherry & the Vipers" syyskuussa 2013.
J. Jyrä
J. Jyrä eli Jukka-Pekka Isokangas (ent. "Jyrä"; s. 23. kesäkuuta 1965) on Vaasassa 1960-luvulla syntynyt, mutta Seinäjoella varttunut gospel-artisti. Hän on julkaissut kolme äänitettä: "Viimeisen jälkeen", "Kumma maailma" ja "Kaunis maa, köyhän ikävä". J. Jyrä keikkailee säännöllisesti joko yksin kitaroineen tai yhtyeensä kanssa nimellä J. Jyrä band. J. Jyrän kappaleet käsittelevät uskonasioita, mutta myös maallisempia teemoja on.
Tiskiharja
Tiskiharja on astioiden käsinpesuun tarkoitettu väline. Sitä käytetään yhdessä astianpesuaineen kanssa irrottamaan lika astioista. Tiskiharjassa on noin 25 cm pitkä varsi ja tiheähkö harjaosa. Tiskiharjaa säilytetään yleensä astiankuivauskaapin pohjassa roikkuen, sillä näin se on lähellä tiskiallasta, sekä kuivuu hyvin.
Tiskiharjoissa voi olla irrotettava pää. Tällaisissa malleissa kulunut harja vaihdetaan uuteen pelkästään harjaosa uusimalla. Nämä harjat ovat hieman edullisempia verrattuna yksiosaisiin harjoihin.
Tiskauksessa voidaan käyttää kahta harjaa. Toinen likaisemmille astioille kuten paistinpannuille. Kahta harjaa käytettäessä käytetty kuluneempi harja poistetaan käytöstä ja sen tilalle vaihdetaan uudempi. Uudemman harjan tilalle hankitaan aivan uusi harja.
Tiskiharjaa voi käyttää "juuresharjana", jolla puhdistetaan juureksia mullasta ennen ruoan valmistusta.
Tulikärpänen (sarjakuvahahmo)
Tulikärpänen ("Firefly") on DC Comicsin sarjakuvahahmo ja supersankari Batmanin vihollinen. France Herronin ja Dick Sprangin luoma hahmo esiintyi ensi kerran "Detective Comics" -sarjakuvalehden numerossa 184.
Garfield Lynns oli pyroteknikko elokuva yhtiössä, mutta joutui Gothamin ankaran köyhyyden uhriksi, jonka vuoksi hän suuntasi rikollisuuden maailmaan. Lynnsin ensimmäinen ryöstö ei mennyt suunnitelmien mukaan, kun Batman ja Robin saivat hänet kiinni. Lynnsille tuhopoltto oli aluksi harrastus työnsä kautta, mutta pian siitä tuli pakkomielle. Hän kuvittelee näkevänsä näkyjä liekeistä. Asunsa hän sai inspiraatiota tulikärpäsistä, jonka myötä Lynnsistä tuli ammattimainen tuhopolttaja. Viimeisimpänä yrityksenään polttaa Gotham maantasalle meni pahasti pieleen, kun hän yritti räjäyttää kemikaalitehtaan. Tulikärpänen paloi lähes kokonaan, kun kemikaalitehdas räjähti ennen aikojaan. Nykyisin hän on parannettavana Blackgaten vankilassa.Mark Rolston toimi Tulikärpäsen äänenä kyseisessä animaatiosarjassa. Hän oli pyroteknikko ja erikoistunut erikoisefekteihin. Lynns teki töitä entiselle tyttöystävälleen Cassidylle, josta hän kuitenkin joutui eroamaan. Lynns ei kestänyt hänen torjuntaa ja vannoi kostavansa Cassidylle, jonka seurauksena hänestä tuli Tulikärpänen-niminen rikollinen.
"Justice League" -animaatiosarjassa Tulikärpänen oli vankilassa ja pakeni sieltä Tohtori Kohtalon avulla. Muita jotka pakenivat olivat Solomon Grundy, Mokkasiinikäärme, Luminous ja Volcana. Tulikärpänen ja Volcana piileskelivät varastorakennuksessa ja jäivät kiinni Oikeuden Puolustajille. Vaikka Tulikärpänen ja Volcana olivat tämän aikana romanttisessa suhteessa Firefly ei ollut Tuomion Legioonan jäsen toisin kuin Volcana "Justice League Unlimitedissä".
Jason Marsdenin äänittämä Tulikärpänen on vapaa palkattava tuhopolttaja ja sabotoija, joka käyttää liekinheitinteknologiaa ja suihkumoottoria rikoksien tekemiseen. Ensiesiintymisessään Goth-Corp oli palkannut hänet sabotoimaan eri yrityksien teknologiaa. Myöhemmin hänet on myös nähty liittoutuneena Pakkasherran kanssa.
Numerus clausus
Numerus clausus (latinaa, suom. 'rajoitettu lukumäärä') tarkoittaa etenkin Suomessa ja Ruotsissa lähinnä yliopistoihin ja korkeakouluihin tietyn alan opiskelijoiksi otettavien määrän rajoittamista karsimalla pääsyvaatimuksin tai pääsykokein. Aiemmin esimerkiksi Helsingin yliopistoon oli jokaisella ylioppilaaksi kirjoittaneella vapaa pääsy, mutta opiskelijamäärän räjähdysmäisen kasvun vuoksi yliopiston oli 1950-luvulla luovuttava vanhasta periaatteestaan ja otettava asteittain käyttöön "numerus clausus" -periaate. Viimeiset Helsingin yliopiston tiedekunnat siirtyivät numerus clausuksen käyttöön 1960-luvulla.
Laraine Day
Laraine Day (s. Laraine Johnson; 13. lokakuuta 1920 Roosevelt, Utah – 10. marraskuuta 2007, Utah) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Day oli kolmesti naimisissa, toisen kerran vuosina 1947–1960 baseballmanageri Leo Durocherin kanssa. Hänellä oli rooleja muun muassa elokuvissa "Ulkomaankirjeenvaihtaja" (1940), "Rosvo-Lopez" (1941) ja "Olin kommunistin vaimo" (1950).
Laraine Day sai jo eläessään oman tähden Hollywood Walk of Famella.
Anne Aubrey
Anne Aubrey (s. 1. tammikuuta 1937) on brittiläinen näyttelijä.
Aubrey oli tuotteliaimmillaan 1950–1960-luvuilla. Hänellä oli rooleja mm. elokuvissa "Erämaan rosvot" ("The Bandit of Zhobe", 1958) sekä "Kadonnut safari" ("Killers of Kilimanjaro", 1959). Hän teki ajoittain yhteistyötä Anthony Newleyn kanssa.
Aubrey oli aiemmin naimisissa näyttelijä Derren Nesbittin kanssa, mutta erosi 1970-luvun alussa.
Poltergeist (elokuva)
Poltergeist on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Tobe Hooperin ohjaama kauhuelokuva. Elokuva perustuu poltergeistilmiöihin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Poltergeistin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuva kertoo Freelingin perheestä, johon kuuluu isä Steve ja äiti Diane sekä lapset Dana, Robbie ja Carol Anne. Perhe elää rauhallista elämää, kunnes Carol Annen rakas undulaatti kuolee. Samoihin aikoihin alkavat talossa myös tuolit vaihtaa oudosti paikkojaan, ja perhe ihmettelee, kuinka koira haukkuu tyhjää, aivan kuin aistisi jonkun läsnäolon. Carol Anne alkaa puhua televisiolle, ja vanhempien ihmeteltyä tätä hän kertoo puhuvansa ”TV-väelle”. Eräänä yönä vanhemmat heräävät siihen, kuinka Carol Anne katsoo televisiota ja ilmoittaa, että TV-väki on tullut heidän luokseen. Yhtäkkiä esineet alkavat liikkua ja karmivat tapahtumat saavat alkunsa.
Amine Ltifi
Amine Ltifi (, s. 4. heinäkuuta 1984) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa CS Hammam-Lifia.
Ltifin ura alkoi Espérancessa vuonna 2002, jossa hän vietti yhden kauden ennen siirtymistään Ranskaan US Créteil-Lusitanosiin. Ltifi pelasi yhteensä yhdeksän ottelua ja onnistui maalinteossa kerran. Hän oli hetken aikaa seuraavalla kaudella mukana US Créteilissä, josta Ltifi siirtyi vuonna 2005 kesken kauden takaisin Tunisiaan kasvattajaseuraansa Espéranceen. Maalinteossa hän onnistui kahdesta, mutta kausi 2005–2006 oli Ltifille menestyksekäs, kun hän voitti Tunisian liigan mestaruuden, sekä maalikuninkuuden 16 maalilla. Seuraavalla kaudella Ltifin maalien tekeminen oli kohtuullista, kun hän onnistui kuudesti maalinteossa. Kausi 2007–2008 kuitenkin oli pettymys, kun Espérance jäi sarjassaan kolmanneksi ja Ltifi onnistui vain kerran maalinteossa. Kesällä 2009 Ltifi vaihtoi seuraa vähäisen peliajan vuoksi CS Hammam-Lifiin.
Maajoukkueessa Ltifi pelasi ensi kerran 12. tammikuuta 2006 ystävyysottelussa Libyaa vastaan. Ottelu päättyi 1-0 Tunisialle ja Ltifin tehdessä ainoan maalin ja samalla ensimmäisen maajoukkue maalinsa. Hän oli myös mukana vuoden 2006-Afrikan-mestaruuskilpailussa.
Moraalinen varustautuminen
Moraalinen varustautuminen, MRA () oli kansainvälinen korkeakirkollinen uskonnollinen järjestö, joka syntyi 1938 pastori Frank N. D. Buchmanin johtamasta Oxfordin ryhmäliikkeestä. Buchman johti järjestöä 23 vuotta, 1938–1961.
Alkuun järjestö koostui Buchmanin omista kannattajista, ja nimi oli vain lisäys. Nimeä käytti ensimmäisenä 1938 H. W. Austin toimittamassaan kirjassa "Moral Rearmament (The Battle for Peace)". Buchman ja muut Oxfordin ryhmäliikkeen johtajat mieltyivät siihen, ja niin entisestä Oxfordin ryhmäliikkeestä tuli "Moral Re-Armament" eli Moraalinen varustaututuminen. Järjestö kannusti jäseniään osallistumaan politiikkaan ja yhteiskunnalliseen toimintaan ja keskusteluun. Varsinkin kylmän sodan aikana sen keskeisiä ajatuksia oli, että maailman muutos lähtee ihmisestä itsestään.
MRA:n jäsenet perustivat Up with People -nimisen kuoron, jonka taustalla on samanniminen järjestö. MRA rahoitti sitä.
Suomessa MRA oli voimakkaimmin julkisuudessa 1950- ja 1960-luvuilla, ja sen näkyvimpiä edustajia oli Kokoomuksen kansanedustaja Margit Borg-Sundman. MRA alkoi tuolloin kylmän sodan hengessä vetää jyrkkää rajaa kommunismiin. MRA:n suomalaisten kannattajien tausta oli kommunisminvastainen ja länsimyön­teinen, he olivat usein talouselämän pii­ristä.
Järjestön uusi englanninkielinen nimi on vuodesta 2001 ollut "Initiatives of Change".
MRA
Initiatives of Change
Pielisensuun kirkko
Pielisensuun kirkko seisoo korkealla mäen laella Joensuun Niinivaaralla. Se on samannimisen seurakunnan pääkirkko. Suunnittelija on arkkitehti Veikko Larkas. Kirkko valmistui 1960.
Kirkko on tyyliltään ns telttakirkko: korkeakattoinen, pohjanmuodoltaan suorakaiteinen rakennus. Se on rakennettu tiilestä ja teräsbetonista. Huipulla on pieni kellotapuli. Kirkon korkeus on 36 metriä (Niinivaaran laki on 105 metriä merenpinnan yläpuolella).
Kirkkosali on 550 hengelle, urkulehteri 75 hengelle ja seurakuntasali 150 hengelle. Kirkossa on lisäksi pieni seurakuntasali eli alasali, useita kerhohuoneita ja työntekijöiden tiloja.
Kirkon kelloista toinen on evakuoitu Pälkjärven kirkosta. Niinivaaralla asuu paljon pälkjärveläisiä, joten se päätyi Joensuuhun.
Kirkon peruskorjaus on tehty 1999. Syksyllä 2007 aloitettiin remontti- ja laajennustyöt. Uusiin tiloihin saadaan seurakunnan työntekijöiden toimistotilat, ja muun muassa lapsi- ja nuorisotyöhön saadaan lisää tilaa.
Kirkon alkuperäiset alttarivaatteet ovat tekstiilitaiteilija Dora Jungin suunnittelemat. Alttaritauluna on suuri risti ja mosaiikkiseinä, joka kuvaa ihmiselämän päiviä. Kuvanveistäjä Eva Ryynäsen Hyvä paimen –puuveistos on kirkon saarnastuolissa. Kirkon 20-vuotisjuhlien yhteydessä 1980 kirkolle luovutettiin taiteilija Kaisa Mäkelän suunnittelemia uusia alttaritekstiilejä, muun muassa punainen antependium, johon on kuvattu 12 apostolia.
Gao Leilei
Gao Leilei (s. 15. heinäkuuta 1980, Peking) on kiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Australian A-Leaguessa pelaavaa uusiseelantilaista seuraa Wellington Phoenix FC. Hän on pelannut aiemmin Australian pääsarjan A-Leaguen New Zealand Knights -seurassa ja sitä ennen Kiinassa. Gao edusti Veikkausliigassa pelaavaa Myllykosken Palloa kaudella 2007 ja oli ensimmäinen kiinalainen Veikkausliigassa. Pelipaikaltaan Gao on laituri. Hän on 180 cm pitkä ja painaa 73 kg.
Young Phan
Young Phan (s. 14. huhtikuuta 1958, Nha Trang, Vietnam) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Phan saapui "venepakolaisena" Vietnamista Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli UCLA:ssa ja valmistui California Polytechicista San Luis Obisposta. Phan tutustui pokeriin työskennellessään Bicycle Casinolla valvojana. Siellä hänen esikuvanaan oli Johnny Chan. Phan aloitti ammattilaisuuden, mutta piti sen aluksi salassa perheeltään. Asia paljastui kun häntä haastateltiin Discovery Channelillä.
Phanin ensimmäinen suuri turnausvoitto oli tammikuussa 1999, jolloin hän voitti Carnivale of Poker -tapahtuman 5000 dollarin no limit hold'em -turnauksen. Ykköspalkinto oli 370 475 dollaria. Helmikuussa 2001 hän voitti vastaavan turnauksen L.A. Poker Classicissa ansaiten 186 850 dollaria.
World Series of Pokerissa (WSOP) Phan on parhaimmillaan tullut toiseksi Phil Hellmuthin voittamassa 2 500 dollarin limiitti hold'em -turnauksessa vuonna 2003. World Poker Tourilta (WPT) Phanilla on useita rahasijoja ja yksi finaalipöytäsijoitus (Mike Kinneyn voittama World Poker Challenge 2004, jolloin hän oli kuudes ansaiten 57 180 dollaria).
Elokuussa 2007 Phanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria. Hän asuu Irvinessa, Kaliforniassa.
Joseba Beloki
Joseba Beloki Dorronsoro (s. 12. elokuuta 1973 Lazkao (Guipúzcoa) Baskimaa) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä.
Beloki aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Euskaltel-tallissa. Hän siirtyi Festina-talliin kaudeksi 2000 ja kauden 2001 hän ajoi Team ONCE -tallissa. Beloki on vahva mäkiajaja, mutta hyvä myös henkilökohtaisissa aika-ajoissa. Hän oli palkintokorokkeella kolmessa ensimmäisessä Ranskan ympäriajossaan, vuonna 2000 hän oli kolmas ja vuosina 2001 ja 2002 toinen. Vuonna 2001 hän voitti Katalonian ympäriajon.
14. heinäkuuta 2003 Ranskan ympäriajon 9. etapilla Belokin ollessa kokonaiskilpailussa toisena vain 40 sekuntia Lance Armstrongia perässä, Beloki menetti tiukassa hiusneulamutkassa pyöränsä hallinnan ja kaatui. Hänen reisiluunsa murtui kahdesta paikasta. Espanjalainen loukkasi pahasti myös oikean kätensä, sillä kyynärpää ja ranne murtuivat kaatumisen voimasta. Armstrong oli Belokin perässä. Belokia väistääkseen Armstrong joutui ajamaan tieltä ulos ja oikaisemaan mutkan.
ONCE-tallin johtajan Manolo Saizin erottua kauden 2003 lopussa, Beloki päätti siirtyä Brioches La Boulangère -talliin. Hänen kerrottiin toipuneen vammoistaan vuoden 2004 alussa, mutta myöhemmin kävi ilmi, että vammoista toipuminen kestää arvioitua kauemmin. Beloki ei kyennyt aloittamaan kilpailukauttaan ennen kuin vasta huhtikuun puolivälissä, jolloin hän osallistui kotikisaansa Baskimaan ympäriajoon, mutta joutui keskeyttämään kilpailun jo ensimmäisellä etapilla. Vedoten yhteensopimattomuuksiin ranskalaistallin kanssa, Beloki siirtyi loppukaudeksi espanjalaiseen Saunier Duval-Prodir -talliin. Kaudeksi 2005 hän siirtyi Manolo Saizin Liberty Seguros-Würth -talliin, joka oli koottu ONCE-tallin pohjalta. Vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa Beloki sijoittui 75:nneksi.
Vuonna 2006 Beloki liitettiin Operaatio Puerto -dopingskandaaliin, eikä hän voinut osallistua Ranskan ympäriajoon. Hänet kuitenkin vapautettiin epäilyksistä heinäkuun lopussa.
Vuonna 2007 tiedotusvälineet kertoivat Belokin olleen lähellä sopimusta Astana-tallin kanssa, mutta lopullista sopimusta ei tehty. Syyksi kerrottiin Belokin mahdollinen kytkös Operaatio Puertoon. Joulukuussa 2007 hän ilmoitti lopettavansa uransa.
Freemium
Freemium on markkinointi- ja tuotekehitysstrategia, jonka ydinajatus on antaa asiakkaalle joitakin asioita ilmaiseksi ja sitoumuksetta ja siten vaikuttaa mielikuviin, synnyttää kiinnostus yrityksen maksullisiin palveluihin ja tuotteisiin sekä sitouttaa asiakas yrityksen puolestapuhujaksi.
Strategia yleistyi 2000-luvulla verkkoyritysten maailmassa, jossa freemium-palveluita ja ohjelmia oli jo ennen käsitteen keksimistä ainakin 1990-luvun puolivälistä lähtien. Esimerkiksi Adobe antoi Acrobat Readerinsä ilmaisjakeluun 1994 ja Macromedia Shockwave Playerinsä 1995. 
Sittemmin kumpikin saavutti aseman alallaan. Yhtiöiden taloudellinen tuotto perustui siihen, että ne säilyttivät dokumenttien ja tiedostojen tekemiseen pystyvät ohjelmat maksullisina, kun taas lukuohjelman ilmaisuus mahdollisti helpon käytön laajenemisen.
Käsitteestä voidaan käyttää myös nimityksiä antamisstrategia tai antamisen strategia.
Robert Williamson III
Robert Williamson III (s. 7. marraskuuta 1970, Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Williamson varttui Granburyssa, Teksasissa ja suoritti opintonsa Angelo State Universityssa San Angelossa. Pokerinpeluun Williamson oppi isältään.
Robert Williamson III tunnetaan omaha-spesialistina. Omahasta hänellä on useita hyviä sijoituksia World Series of Pokerin (WSOP) turnauksissa. Vuonna 2002 hän voitti toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeensa 5 000 dollarin pot limit omaha -turnauksesta. Turnauksen ykköspalkinto oli 201 160 dollaria. 2004 hän oli Chau Giangin voittaman 2 000 dollarin pot limit omaha -turnauksen kakkonen. Vuonna 2005 hän oli toinen 5000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa, jonka Phil Ivey voitti. Toisesta sijastaan Williamson ansaitsi 353 115 dollaria.
Vuoden 2006 50 000 dollarin turnausmaksun H.O.R.S.E.-kisassa Williamson oli kymmenes ansaiten 205 920 dollaria.
Tammikuussa 2003 Williamson voitti Jack Binion World Poker Open -tapahtuman 500 dollarin pot limit omaha -turnauksen ja elokuussa 2003 hän oli ykkönen Jack Binion Mid-America Poker Classicin 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa.
Williamson on pelannut televisioiduissa pokeriturnauksissa kuten "Poker Royale" (jossa hän on ollut myös kommentaattorina) ja "William Hill Poker Grand Prix". Hän on pelannut myös "Ultimate Blackjack Tourilla".
Maaliskuussa 2009 Williamsonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Eero Hahl
Eero Viljam Hahl (sukunimi vuodesta 1928 Hatva) (2. huhtikuuta 1872 Iisalmen maalaiskunta – 21. helmikuuta 1945 Iisalmen maalaiskunta) oli pohjoissavolainen maanviljelijä joka toimi 1920-luvulla Maalaisliiton kansanedustajana ja ministerinä.
Hahlin vanhemmat olivat kanttori "Kaarle Juhana Hahl" ja "Anna Sohvi Nissinen". Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 ja suoritti rautatiesähköttäjän tutkinnon 1891 ja agronomin tutkinnon 1897.
Hahl oli rautateiden palveluksessa 1890–1891 ja sen jälkeen "Suomi"-yhtiön kamreerina 1891–1894. Hän toimi maanviljelijänä Iisalmen maalaiskunnassa 1897–1945 ja oli siinä ohella "Peltosalmen maanviljelys- ja meijerikoulun" opettaja 1899–1901, "Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran" konsulentti 1901–1903, sihteeri 1903 ja Pellervo-seuran konsulentti 1904–1905. Hahl oli ministeriuransa jälkeen asutushallituksen ylijohtajana 1926–1933.
Hahl oli Maalaisliiton kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1910–1913 ja 1917–1929. Hahl oli myös eduskunnan toinen varapuhemies 1922 ja eduskunnan maatalousvaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1919 ja 1921–1929. Hahl toimi apulaismaatalousministerinä Kaarlo Castrenin hallituksessa 1919 sekä Vennolan I hallituksessa 1919–1920 ja Erichin hallituksessa 1920–1921. Viimeksi hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924. Hahl oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Iisalmen maalaiskunnan kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnanvaltuuston jäsenenä.
Santeri Pohjanpalo
Alfred Aleksander (Santeri) Pohjanpalo, vuoteen 1906 Friis (31. maaliskuuta 1874 Kalajoki – 21. helmikuuta 1939 Helsinki) oli konetekniikan diplomi-insinööri, yritysjohtaja ja ministeri.
Santeri Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Jaakko Pohjanpalo, entinen Friis, ja Johanna Pahikkala. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1897 oli Ireene Montin ja toinen 1932–1935 hammaslääkäri Saima Amanda Mela, o.s. Jäättelä. Ylioppilaaksi Pohjanpalo tuli Oulun lyseosta 1892, valmistui diplomi-koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1896 ja harjoitti jatko-opintoja ulkomailla. Hän oli Björkbodan tehtaan isännöitsijä Kemiössä 1899–1902 ja Valtionrautateiden palveluksessa 1904–1917, Oulun varikon hoitajana, Pasilan konepajan johtajana ja viimeksi Vaasan piirihallinnon päällikkönä 1913–1917. J. Merivaaran tehtaan teknillisenä johtajana Helsingissä Pohjanpalo työskenteli 1917–1919 ja sitten useiden eri yritysten toimitusjohtajana. Hän toimitti "Konetyömies"-lehteä 1906–1909 ja "Koneteollisuus"-lehteä 1910–1918. Edistyspuoluetta edustanut Pohjanpalo toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Vennolan I hallituksessa 1919–1920.
Mikko Luopajärvi
Mikko Luopajärvi (15. marraskuuta 1871 Jalasjärvi – 5. tammikuuta 1920 Jalasjärvi) oli eteläpohjalainen maanviljelijä joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1914–1920 ja ministerinä 1919–1920. Luopajärven hoitamiin asioihin kuuluivat muun muassa Itä-Karjalan asiat, jossa pyrittiin itsenäisyys julistamalla hakeutumaan Suomen yhteyteen heimosotien aikana ennen Tarton rauhan sopimusta 1920-vuoden lopulla. Luopajärvi kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Heikki Peura.
Luopajärven vanhemmat olivat talollinen "Gustaf Luopajärvi" ja "Susanna Serafia Tukeva". Käytyään kansakoulun ja kansanopiston hän toimi maanviljelijänä Jalasjärvellä 1900–1920. Luopajärvi oli myös Ilkka-lehden taloudenhoitaja 1907–1910 ja toimi lehden väliaikaisena toimittajana.
Luopajärvi oli Maalaisliiton kansanedustajana Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1914 ja 1917–1919. Luopajärvi oli salkuttomana ministerinä Kaarlo Castrénin I hallituksessa ja Vennolan I hallituksessa 1919–1920.
Kim Kaijalainen
Kim Johan Matias Kaijalainen (s. 3. joulukuuta 1981 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Onni Talas
Onni Eugen Aleksander Talas (vuoteen 1895 Gratschoff; 15. kesäkuuta 1877 Lappeenranta – 3. toukokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen professori, itsenäisyyssenaatin jäsen ja diplomaatti.
Talaksen vanhemmat olivat kauppias Aleksander Tertullian Gratschoff ja Josefina Katharina Eugenia Wesander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 ja suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1901, sai varatuomarin arvon 1903 ja suoritti lakitieteen lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1905. Talas toimi aluksi asianajajana Lahdessa 1901–1904 ja sitten Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden apulaisena 1905–1923. Hän oli myöhemmin Helsingin yliopiston hallinto-oikeuden vaihtuva professori 1925–1930 ja virkaylioikeuden jäsen 1926–1930.
Talas oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1909–1914 ja 1917–1918. Kokoomuksen kansanedustajana hän oli 1918 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1927–1930 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Talas oli senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä 1917–1918 Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa ja Paasikiven I hallituksessa. Talas toimi myös Hessenin prinssiä Suomen kuninkaaksi pyytämässä käyneen lähetyskunnan puheenjohtajana.
Diplomaatin uralla Talas toimi Suomen asiainhoitajana Madridissa ja Lissabonissa 1919–1921 sekä Suomen lähettiläänä Kööpenhaminassa 1930–1934, Budapestissä 1931–1940, Wienissä 1933–1938, Ankarassa, Belgradissa ja Sofiassa 1934–1940, Roomassa 1940–1944 ja Kroatiassa 1941–1942.
Talas ei hyväksynyt Väinö Tannerin teoksessaan "Kuinka se oikein tapahtui" esittämiä näkemyksiä vuoden 1918 tapahtumista ja kirjoitti sen vastineeksi vuonna 1949 teoksen "Ei se niin tapahtunut". Hänen muistelmateoksensa ilmestyi hänen leskensä Lempi Talaksen toimittamana vuonna 1960.
Ilja Fomitšov
Ilja Vladimirovitš Fomitšov, sukunimi usein muodossa "Fomitšev" (, s. 14. elokuuta 1982 Almaty, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Fomitšov siirtyi Kazakstaniin kaudeksi 2009–2010 edustaen maansa mestaruussarja FK Tarazia ja FK Zhetysua. Hän palasi AC Ouluun kaudeksi 2011. Vuonna 2012 Fomitšov siirtyi Uzbekistaniin.
Hän on ollut viisi kertaa Kazakstanin maajoukkueessa pääsemättä vielä kentälle.
Oxfordin ryhmäliike
Oxfordin ryhmäliike on yhdysvaltalaisen papin Frank Buchmanin 1921 perustama uskonnollis-siveellinen herätysliike, jonka nimeksi tuli myöhemmin Moraalinen varustautuminen. Suomeen liike levisi 1930-luvulla ja oli vaikutusvaltaisimmillaan ennen sotia ja vähän niiden jälkeen. Liike painotti alkuun käännytystyötä, mutta sen muuttuessa Moraaliseksi varustautumiseksi keskeiseksi ajatukseksi tulivat ehdottomat moraaliset periaatteet ja ajatus henkilökohtaisesta kääntymyksestä, jonka avulla uskottiin myös yhteiskunnallisten ongelmien ratkeavan.
Liikkeen tunnetuimpia julkisia edustajia on Suomessa ollut kansanedustaja Margit Borg-Sundman.
Paul Paavela
Paul Paavela (13. huhtikuuta 1931 Suojärvi – 19. toukokuuta 1980) oli rautatiehallituksen pääjohtaja ja sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri 1970-luvulla.
Paavela tuli ylioppilaaksi 1951 ja suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1955, lainopin lisensiaatin tutkinnon 1957 sekä sai varatuomarin arvon 1959. Paavela toimi patentti- ja rekisterihallituksen osastosihteerinä 1956, puolustusministeriön kamreerina 1956–1958, kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön esittelijänä 1958–1961 ja nuorempana hallitussihteerinä 1961–1962. Valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkönä Paavela oli 1967–1971, valtiovarainministeriön valtiosihteerinä 1969–1973 ja 1973–1974 sekä rautatiehallituksen pääjohtajana vuodesta 1973 lähtien.
Paavela oli valtiovarainministerinä Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Sorsan II hallituksessa 1977–1979.
Eero Rantala
Eero Yrjö Juhani Rantala (s. 5. lokakuuta 1941 Helsinki) on aikaisempi sosiaalidemokraattinen ministeri ja entinen Eka-yhtymän pääjohtaja.
Eero Rantalan isä oli ammattiyhdistysjohtaja ja sosiaalidemokraattinen kunnallispoliitikko Yrjö Rantala. Rantala suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon 1967. Hän työskenteli vuodesta 1965 Osuustukkukaupassa (vuodesta 1971 Keskusosuusliike OTK), aluksi markkinatutkijana, 1970–1973 tutkimuspäällikkönä, 1973–1976 yrityssuunnittelupäällikkönä ja 1977–1979 elintarvikealan apulaisjohtajana. Rantala oli kauppa- ja teollisuusministerinä Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Sorsan II hallituksessa 1977–1979. Hän oli myös toisena sisäasiainministerinä 1978–1979.
Ministeriydestä vapauduttuaan Rantala nimitettiin 1979 OTK:n elintarvikeryhmän johtajaksi ja 1981 koko yhtiön pääjohtajaksi. Havaittuaan jo aiemmin 1970-luvulla E-liikkeen osuuskauppojen kannattavuuden olevan pysyvässä laskussa hän ryhtyi johtajana merkittäviin saneeraustoimiin. Näihin kuului kannattamattoman toiminnan karsimista ja henkilöstövähennyksiä, mutta tärkein hanke oli E-liikkeen osuuskauppojen ja OTK:n fuusioiminen yhdeksi osuuskunnaksi, mikä toteutui 1983. Vuodesta 1984 Rantala oli OTK:sta ja E-osuusliikkeistä (Elantoa lukuun ottamatta) muodostetun "Eka-yhtymä Osuuskunnan" pääjohtaja sekä hallituksen puheenjohtaja. Hän oli tässä tehtävässä vuoteen 1994 saakka, jolloin Eka-yhtymä joutui yrityssaneeraukseen. Rantala oli myös 1994 konkurssiin joutuneen Kansa-yhtymän hallituksen puheenjohtaja sekä Rakennusliike Hakan hallituksen puheenjohtaja 1985–1988. Hän kuului lukuisten yritysten hallintoneuvostoihin ja oli 1989–1994 Enso Gutzeitin hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Rantala muutti 1994 Suomesta Keski-Eurooppaan. Hän toimi Brysselissä itäsaksalaisen Saksi-Anhaltin osavaltion neuvonantajana, tehtävänään yksityistää ja myydä ulkomaisille sijoittajille entisen DDR:n yrityksiä. Rantala on myös "Entendu Oy" -nimisen konsultointiyrityksen toimitusjohtaja sekä hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1997 hänestä tuli Hampurissa toimivan "Pro Baltica Forum" –nimisen, Itämeren alueen yritysten yhteistoimintaa erilaisin talousseminaarein, konsertein yms. tilaisuuksin edistävän yhdistyksen toiminnanjohtaja.
Lokakuussa 2002 valtioneuvoston kanslia nimesi Rantalan selvitysmieheksi, jonka tehtävänä oli selvittää Suomen ja Saksan välistä yhteistyötä Euroopan unionin pohjoisen ulottuvuuden toimintaohjelman edistämiseksi.
Rantala toimi 1990–1996 Oulunkylän Pop & Jazz konservatorion säätiön hallituksen puheenjohtajana. Suomen kulttuurirahastossa on hänen mukaansa nimetty Eero Rantalan rahasto, jonka tarkoitus on jakaa Eero Rantala -palkintoja Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja lied-duo-palkintoja Erkki Melartin -kamarimusiikkikilpailuissa sekä lisäksi tukea suomalaista laulutaidetta. Palkinnon suuruus on 10 000 euroa. Eero Rantalan rahasto on yksi Timo Mustakallio -laulukilpailun järjestäjistä.
Italian ympäriajo 2007
Vuoden 2007 Italian ympäriajo alkoi 12. toukokuuta Sardiniasta ja päättyi 3 viikkoa myöhemmin 3. kesäkuuta Milanoon. Kilpailussa 5 etapin maali oli vuoren huipulla ja yksi näistä oli henkilökohtainen aika-ajo. Kilpailun reitti vieraili myös Ranskassa ja Itävallassa. Italialainen Danilo Di Luca ajoi kilpailun voittoon ennen luxemburgilaista Andy Schleckiä ja italialaista Eddy Mazzoleniä.
Ensimmäistä kertaa vuoden 1994 jälkeen kilpailussa nimettiin paras nuori ajaja, joka oli Schleck. Pistekilpailun voitti Alessandro Petacchi ja mäkikilpailun Leonardo Piepoli.
Jalo Aura
Jalo Aura (vuoteen 1906 Gröndahl, 20. elokuuta 1886 Kotka – 17. huhtikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) toimitusjohtajana vuosina 1926–1947 sekä ministerinä kansanhuoltoministeriössä vuosina 1943–1945.
Hän oli myös aktiivinen kymenlaaksolaisessa Eteenpäin-lehtiyhtiössä, jonka johtokunnan jäsen Aura oli vuosina 1921–1922 ja 1924.
Jalo Auran poika oli liberaaleja edustanut moninkertainen ministeri ja Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura, jonka poika Matti Aura toimi myös urallaan ministerinä edustaen kokoomusta.
Auralle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkki 10. marraskuuta 1944.
P. V. Heikkinen
Petter Wilhelm (Pekka Ville) Heikkinen (24. huhtikuuta 1883 Nilsiä – 4. helmikuuta 1959 Helsinki) oli pohjoissavolainen maanviljelijä, joka toimi Maalaisliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana, kansanedustajana ja ministerinä 1920- ja 1930-luvuilla sekä myöhemmin Kuopion läänin maaherrana.
Heikkisen vanhemmat olivat Lars Samuel (Lauri Samuli) Heikkinen ja Eva Liisa (Eeva) Hyvärinen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1909–1918 oli Anni Heikkinen ja toinen vuodesta 1921 Elsa Halonen. Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston ja teki opintomatkat Saksaan ja Viroon. Heikkinen viljeli tilaansa Muuruvedellä vuosina 1903–1959.
Ministerikautensa jälkeen vuonna 1940 Heikkinen valittiin Kuopion läänin maaherraksi, jossa toimessa hän toimi vuoteen 1950 asti. Vuonna 1954 hänelle myönnettiin ministerin arvonimi. Heikkisellä oli myös useita yhteiskunnallisia ja liike-elämän luottamustoimia.
Heikkinen oli Maalaisliiton kansanedustajana Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä 1919–1921 ja 1924–1940. Hän toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Sunilan I hallituksessa 1927–1928 ja Kallion III hallituksessa 1929–1930. Hän oli apulaismaatalousministerinä Sunilan II hallituksessa 1931–1932 ja maatalousministerinä Kallion IV hallituksessa 1936–1937, Cajanderin III hallituksessa 1937–1939, Rytin I hallituksessa 1939–1940 ja Rytin II hallituksessa 1940. Ministerinä hän oli seitsemässä hallituksessa yhteensä 2739 päivää.
Heikkinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Muuruveden kuntakokouksen esimiehenä ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Heikkinen toimi myös Maalaisliiton puheenjohtajana vuosina 1919–1940, ollen toimessa puolueen historian pitkäaikaisin.