hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lääkelaitos
Lääkelaitos oli vuosina 1993–2009 toiminut sosiaali- ja terveysministeriön alainen valvontaorganisaatio, jonka tehtävänä oli edistää väestön terveyttä ja turvallisuutta valvomalla lääkkeitä, terveydenhuollon laitteita ja tarvikkeita sekä verivalmisteita. Tämän lisäksi Lääkelaitoksen keskeisiä asiakkaita olivat lääke- ja laitealan elinkeinonharjoittajat ja muut toimijat sekä terveydenhuollon ammattilaiset. Lääkelaitos lopetti toimintansa 1.11.2009 Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimean perustamisen myötä.
Lääkkeitä ja laitteita valvotaan yhä tiiviimmin yhteistyössä EU-jäsenvaltioiden ja kansainvälisten organisaatioiden kanssa. Ala kehittyy jatkuvasti, ja haasteita tuovat mm. uudet, erityisesti biotieteiden avulla kehitetyt lääkkeet, laitteet ja niiden yhdistelmät, joita valvotaan EU:ssa yhteisin menetelmin. Lääkelaitos valitsi EU-vaikuttamisensa keskittymisalueiksi biologiset lääkevalmisteet ja lastenlääkkeet.
Laitos toimi Helsingissä. Sen henkilöstön määrä oli noin 200. Henkilöstön koulutustaso oli korkea: tieteellisen jatkotutkinnon suorittaneita oli lähes neljännes ja yli puolella henkilöstöstä on korkeakoulututkinto. Yleisimpiä koulutusaloja Lääkelaitoksessa ovat farmasia, lääketiede, oikeustiede, talous- ja hallintotieteet sekä tekniikka.
Laitoksen toiminta katettiin valtaosin maksuperustelain mukaisesti asiakkailta perittävillä maksuilla. Laitevalvonnan määrärahat osoitettiin valtion tulo- ja menoarviosta. Lääkelaitoksen (nykyään Fimea) alueellistaminen vuonna 2009 herätti huomattavaa vastustusta. Lääkelaitoksen henkilökunta vastusti jyrkästi ministeri Liisa Hyssälän kaavailemaa alueellistamista Kuopioon ja sitä, että henkilöstöä ei kuultu. Henkilökunnan mukaan alueellistaminen hävittäisi vuosien aikana kertyneen osaamisen ja tiedon ja heikentäisi lääketurvallisuutta, lisäisi matkakustannuksia ja vähentäisi tehollista työaikaa.
Myös oikeuskansleri moitti lääkelaitoksen alueellistamista: siirtopäätös tehtiin liian nopeasti ja ilman kunnon valmistelua.
Lokakuussa 2011 eduskunnan terveysjaoston puheenjohtaja Sari Sarkomaa esitti Fimean alueellistamisen pysäyttämistä viitaten asiantuntijoiden varoituksiin Fimean toiminnan kriisiytymisestä ja lääketurvallisuuden vaarantumisesta.
Sotilasavustus
Sotilasavustus on avustus, joka voidaan maksaa varusmies- tai siviilipalveluksessa olevalle asevelvolliselle ja hänen omaiselleen palvelusajalta. Asevelvollisella tarkoitetaan naista tai miestä, joka on aseellisessa, aseettomassa tai siviilipalveluksessa. Avustuksen saamiseen vaikuttavat asevelvollisen ja avustukseen oikeutetun omaisen palvelusaikana käytettävissä olevat nettotulot.
Asevelvollisen omaiselle suoritettava avustus koostuu perusavustuksesta, asumisavustuksesta sekä erityisavustuksesta, joilla turvataan kohtuullinen toimeentulo.
Asevelvolliselle itselleen sotilasavustuksena maksetaan opintolainojen korot, jotka erääntyvät maksettaviksi palvelusaikana, sekä erityisestä syystä asumisavustus hänen käytössään olevasta asunnosta aiheutuviin kohtuullisiin menoihin.
Sotilasavustusta haetaan Kansaneläkelaitokselta. Sen päätöksistä valitetaan sosiaaliturvan muutoksenhakulautakunnalle.
Elof Hellquist
Gustaf Elof Hellquist (26. kesäkuuta 1864 Norrköping – 7. maaliskuuta 1933 Lund) oli ruotsalainen kielitieteilijä, jonka tunnetuin teos on ruotsin etymologinen sanakirja "Svensk etymologisk ordbok" vuodelta 1922. Hellquist toimi professorina Lundin yliopistossa vuosina 1914–1929.
Heinrich Heine
Christian Johann Heinrich Heine (alk. Chaim Harry Heine; 13. joulukuuta 1797 Düsseldorf – 17. helmikuuta 1856 Pariisi) oli yksi 1800-luvun tärkeimmistä saksalaisista runoilijoista.
Heine syntyi juutalaisperheeseen Düsseldorfissa, joka tuohon aikaan kuului Preussin kuningaskuntaan. Vuodesta 1831 Heine asui Pariisissa, koska häntä ei syntyperänsä ja poliittisten mielipiteidensä vuoksi suvaittu Saksassa. Teoksessaan "Saksanmaa: Talvinen tarina" hän pilkkasi kärkevästi oman aikansa Saksaa, mutta taustalla oli isänmaallisuus ja halu saada aikaan muutos parempaan. Heine meni naimisiin ranskalaisen maalaistytön kanssa ja antoi tälle nimeksi Mathilda, koska ei voinut sietää alkuperäistä nimeä.
Heine vietti boheemia elämää rikkaalta sukulaiselta saamiensa rahojen turvin. Samaan aikaan hänen avioliittonsa oli kuitenkin koetuksella. Runoissaan Heine kertoo toisaalta syntisistä öistä rakastajattariensa kanssa, toisaalta kauniista rakkaudesta vaimoonsa. Heinen kerrotaan myrkyttäneen mustasukkaisuuden takia vaimonsa papukaijan. Heine itse kuoli epäselvissä oloissa todennäköisesti lyijymyrkytykseen. Tapausta epäillään murhaksi.
Düsseldorfin kaupunki jakaa joka toinen vuosi arvostetun Heinrich Heine -palkinnon, jonka arvo on 50 000 euroa.
Robert Schumann on säveltänyt lukuisia liedejä Heinen runojen teksteihin. Tunnetuimmat näistä ovat laulusarjat "Dichterliebe" ja "Liederkreis", jotka kuuluvat Franz Schubertin liedien ohella maailman tunnetuimpiin lauluteoksiin.
Heineltä on peräisin tunnettu sitaatti:
Krist Novoselic
Krist Anthony Novoselic (s. 16. toukokuuta 1965) on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän syntyi Comptonissa, Kaliforniassa. Hänen vanhempansa olivat Kroatiasta peräisin olevia maahanmuuttajia. 2,01 metriä pitkä Novoselic tunnetaan parhaiten Nirvana-yhtyeen basistina ja perustajajäsenenä. Nykyään hän soittaa punk-yhtyeessä Flipper, jossa hän on soittanut vuodesta 2006 lähtien.
Nuorena Novoselic muutti Kroatiaan asumaan sukulaistensa kanssa. Samoihin aikoihin hän alkoi kuunnella punkia, esimerkiksi Sex Pistolsia ja Ramonesia. Kun Novoselic jonkin ajan kuluttua palasi Yhdysvaltoihin, hän tapasi Kurt Cobainin. He perustivat vuonna 1987 yhdessä Nirvanan, jossa Novoselic toimi basistina. Yhtye hajosi Cobainin tehtyä itsemurhan 5. huhtikuuta 1994. Sen jälkeen Novoselic perusti yhtyeen nimeltään Sweet 75, joka ei herättänyt juurikaan kiinnostusta. Senkin jälkeen hän on toiminut lukuisissa yhtyeissä, mutta on jättäytynyt pois julkisuudesta. Tällä hetkellä hän vaikuttaa Flipper-nimisessä punk-yhtyeessä. Novoselic on myös erittäin aktiivinen politiikan saralla.
Ranma ½
Ranma ½ () on Rumiko Takahashin luoma, Suomessakin vuodesta 2003 julkaistu manga-sarja. Sarjan keskushenkilö on nuori taistelulajien taitaja Ranma Saotome. Hän on tarinan alkaessa pudonnut harjoitusmatkallaan Kiinassa taikalähteeseen, minkä seurauksena hän muuttuu aina tytöksi, kun hän joutuu kosketuksiin kylmän veden kanssa. Hänen isänsä Genma Saotome putosi myös taikalähteeseen, ja muuttuu kylmässä vedessä pandaksi. Muita avainhahmoja ovat dōjōn omistava Tendon perhe, jonka nuorin tytär Akane on kihlattu vasten tahtoaan Ranman kanssa.
Vaikka sarja käsittelee taistelulajeja, se on pitkälti huumoripitoinen, eikä sarjassa ole kovinkaan selkeästi havaittavaa juonta, vaan se painottuu enemmän toimintaan ja hahmoihin. Tämä on Rumiko Takahashin shōnen-mangojen tyypillinen piirre.
Kuten muistakin suosituista mangoista, myös Ranma ½:sta on luotu animesarja sekä useita OVA-elokuvia.
Japanissa sarja ilmestyi vuosina 1987–1997 Shōnen Sunday -lehdessä ja se koottiin myöhemmin 38. tankōbon-kirjaksi. Egmont Kustannus on kustantanut sarjan kaikki 38 osaa suomeksi.
Ranma 1/2 oli keskeinen mangan läpimurrossa Eurooppaan alkaessaan ilmestyä englanniksi 1993. Suomessa se oli egmontin ensimmäinen mangajulkaisu alkaessaan ilmestyä vuonna 2003.Ranma Saotome
Akane Tendo
Ryoga Hibiki
Genma Saotome
Nodoka Saotome 
Shampoo
Tatewaki Kuno
Ukyo Kuonji
Kodachi "Musta Ruusu" Kuno
Nabiki Tendo
Kasumi Tendo
Soun Tendo
Mousse
Cologne
Tohtori Tofu
Happosai
Hinako Ninomiya
Hikaru Gosunkugi
Furinkanin koulun rehtori
Wario
Wario on kuvitteellinen hahmo Nintendon "Mario"-videopelisarjassa. Peleissä hahmo esiintyi ensimmäistä kertaa pelin "" viimeisenä pahiksena. Vuonna 1993 hän sai oman pelinsä nimeltään "". Tästä lähti käyntiin Warion oma tasohyppelypelien sarja, joka on jo edennyt neljänteen osaan: "Wario Land 4". Pelisarja on ylittänyt Marion suosion Nintendon Game Boy -käsikonsolin pääasiallisena tasoloikkasankarina. Wiille on ilmestynyt Wario Land -pelisarjan uusin osa , missä on Production I.G.:n tekemiä anime-välinäytöksiä.
Wario on hyvin tyypillinen antisankari. Hän ei taistele pahiksia vastaan auttaakseen muita, kuten Mario. Wario tavoittelee vain omaa etuaan (yleensä lähinnä suuria summia rahaa tai aarteita), mutta sivullisetkin saattavat joskus hyötyä Warion toimista. Vaikka Wario onkin liero, hän on äärimmäisen vahva ja hänellä on joukko omia supervoimia.
Vastoin yleistä uskomusta Wario ei ole Marion isän Shigeru Miyamoton luomus vaan hahmo esiintyi aluksi pelissä Super Mario Land 2: 6 Golden Coins sekä "Nintendo Power" -lehden sarjakuvissa. Hahmosta tuli niin suosittu, että siitä päätettiin tehdä pysyvästi osa Marion hahmokaartia. Wario on eräänlainen kieroutunut versio Mariosta. Hänellä on turvonnut nenä, suippokorvat, sinertävät silmänalukset, ilkeä virne ja W:n muotoiset viikset. Hänen asunsa on samanlainen kuin Mariolla värejä sekä paidan hihojen pituutta lukuun ottamatta.
Warion nimi on japaninkielinen sanaleikki. Se on yhdistelmä sanoista "Mario" ja "warui" (paha). Englannin kielessä nimi sisältää sanan "war" () joka kuvastaa jossain määrin hahmon sotaisaa luonnetta. Lisäksi hänen nimensä ensimmäinen kirjain on W, joka näyttää käännetyltä M-kirjaimelta.
Praia
Praia on Kap Verden pääkaupunki. Sen asukasluku vuoden 2000 virallisessa väestönlaskennassa oli 94 757, vuoden 2010 laskennallinen luku on 132 042.
Kaupunki sijaitsee Santiagon, Kap Verden suurimman saaren, kaakkoisrannikolla. Välimatkaa itään Senegalin rannikolle on noin 600 kilometriä.
Praia on satamakaupunki ja maan suurin kaupunki sekä liike-elämän keskus. Siellä harjoitetaan myös kalastusta. Lähistöllä on turistirantoja.
Angel Witch
Angel Witch on brittiläinen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1977. Yhtye edusti ja edustaa yhä NWOBHM-tyyliä. Angel Witchin debyyttialbumi "Angel Witch" julkaistiin vuonna 1980. Yhtye käytti perustamisvuotenaan nimeä Lucifer, mutta vaihtoi sen kitaristi Bob Downingin lähdettyä vuonna 1978. Angel Witch on hajonnut vuosien varrella useasti, ja ainoana alkuperäisenä jäsenenä on pysynyt laulaja-kitaristi Kevin Heybourne. Yhtyeen julkaisut ovat olleet viime vuosina pääosin live-äänitteitä ja kokoelmia. Yhtye myös keikkailee ahkerasti.
New Wave of British Heavy Metal
New Wave of British Heavy Metal eli NWOBHM ("brittimetallin uusi aalto") on 1970-luvun lopulla Britanniassa syntynyt heavy metal -musiikin tyylilaji. NWOBHM-yhtyeiden merkittävimpiä esikuvia olivat 1970-lukulaiset heavy metal -yhtyeet Black Sabbath ja Judas Priest, joista jälkimmäisen katsotaan jo osittain kuuluvan tyylilajin piiriin. Tyylilajin syntyyn vaikutti myös punkrock, jonka piiristä omaksuttiin sekä visuaalisia että musiikillisia vaikutteita. NWOBHM-musiikki erosi aikaisemmasta heavy metal -musiikista muun muassa sikäli, että bluesvaikutteet oli karsittu pois ja musiikin tempoa usein kiristetty.
Nykyään tunnetuimmat tyylilajin edustajat lienevät Iron Maiden ja Motörhead. Brittimetallin uuteen aaltoon kuuluu myös sellaisia yhtyeitä kuin Saxon ja Angel Witch sekä Samson, jossa lauloi sittemmin Iron Maidenissa laulanut Bruce Dickinson. Aikanaan myös Def Leppard oli yksi tyylin tärkeimmistä edustajista.
Tyylilaji on vaikuttanut huomattavasti muun muassa thrash metalin syntyyn.
Diamond Head
Diamond Head on brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa NWOBHM-tyyliä. Yhtye perustettiin vuonna 1976 Stourbridgessa, Englannissa. Sen ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1980. Nimettömäksi jäänyttä levyä kutsutaan yleensä nimellä "Lightning to the Nations". Albumin saaman suosion ansiosta Diamond Head onnistui solmimaan levytyssopimuksen MCA Recordsin kanssa. Yhtye on sittemmin jäänyt jossakin määrin tunnetuimpien NWOBHM-yhtyeiden varjoon.
Diamond Head on myös ollut Metallican tärkeä innoittaja. Metallica on esittänyt lukemattomat kerrat cover-versioita yhtyeen tuotannosta, kuten kappaleista ”Am I Evil?” ja ”It’s Electric”.
Keskiaikahenkinen nykymusiikki
Keskiaikainen nykymusiikki on musiikin tyylilaji, jossa tavoitellaan jonkinlaista "keskiaikaista" tai "muinaista" tunnelmaa huilulla, viululla, kanteleella ja muilla perinteisillä akustisilla soittimilla. Myös kosketinsoittimia käytetään. Tyylilajille ei ole mitään vakiintunutta termiä. Sitä on kutsuttu myös fantasiamusiikiksi, keskiaikamusiikiksi, pakanamusiikiksi, avaruusmusiikiksi ja jopa terapiamusiikiksi. Myös nykykansanmusiikki, etnomusiikki ja kelttiläinen folk rock tulevat käsitteinä hyvin lähelle.
Keskiaikaistyylistä musiikkia kuulee nykyisin varsinkin tietokoneroolipelien taustamusiikissa. 1990-luvulta lähtien tällaiselle musiikille omistautuneiden yhtyeiden määrä on kuitenkin kasvanut. Niiden levyjä myydään usein samalla osastolla heavy metal -musiikin kanssa, koska myös viimeksi mainitussa ovat yleistyneet keskiaikaiset tunnelmat ja kansanmusiikkivaikutteet. Tässä artikkelissa tarkoitettu, akustisesti suuntautunut musiikki eroaa kuitenkin voimakkaasti varsinaisesta metallimusiikista.
Dave Grohl
David Eric ”Dave” Grohl (s. 14. tammikuuta 1969 Warren, Ohio) on yhdysvaltalainen rockmuusikko, laulaja-lauluntekijä, tuottaja ja elokuvaohjaaja. 1980-luvulla Grohl toimi ainakin yhtyeissä Freak Baby, Mission Impossible ja Scream. Kun suositun grunge-yhtye Nirvanan rumpali Chad Channing erotettiin yhtyeestä vuonna 1990, Grohl tuli hänen tilalleen. Grohl oli Nirvanan rumpalina, kunnes yhtye hajosi vuonna 1994 Kurt Cobainin tehtyä itsemurhan. Samana vuonna Grohl työsti sooloprojektiaan, josta myöhemmin kehittyi Foo Fighters.
Grohlin vaimo Jordyn Blum synnytti pariskunnan esikoistyttären, Violet Mayen, 15. huhtikuuta 2006.
Dave Grohlilla on ollut myös useita sivuprojekteja ja vierailuja useiden muiden yhtyeiden levyillä. Kuuluisin projekti on Queens of the Stone Age -yhtyeen vuonna 2002 julkaisema "Songs for the Deaf" -albumi, jolla Grohl soitti rumpuja yhtä kappaletta lukuun ottamatta. Grohl teki Probot-nimellä vuonna 2004 levyn, jolla hän itse soitti kaikki instrumentit sekä teki kappaleet, joita eri laulajat kävivät esittämässä. Levyllä vierailee myös Motörheadin Lemmy Kilmister. Grohl on vieraillut näiden projektien lisäksi huumoripainotteisen rock-yhtyeen Tenacious D:n levyillä soittamassa rumpuja ja kitaraa ja myös laulanut yhtyeen kappaleessa ”Kielbasa”. Grohl esiintyi myös vuoden 2006 elokuvassa "" ja lauloi ”Beelzeboss”-kappaleessa elokuvan soundtrackilla.
Grohl soittaa rumpuja myös vuonna 2009 perustetussa Them Crooked Vultures -yhtyeessä, jossa on mukana Grohlin lisäksi myös Queens of the Stone Agesta tuttu Joshua Homme, sekä Led Zeppelin -yhtyeen basisti John Paul Jones.
Dave Grohlin esikoisohjaus on 2013 julkaistu dokumenttielokuva Sound City. Lisäksi Grohl on tuottanut ja ohjannut HBO:n Sonic Highways -dokumenttisarjan.
Aalst
Aalst () on kaupunki Itä-Flanderissa, Belgiassa, noin 25 kilometriä Brysselistä luoteeseen.
Kaupungissa on 84 859 asukasta (2017). Kaupungissa on kone-, tekstiili- ja kumiteollisuutta. Kaupungin raatihuone on peräisin 1200-luvulta ja sen tornissa on Belgian vanhin säilynyt tornikellopeli. Kaupungin goottilaistyylisen, keskeneräiseksi jääneen kirkon rakennustyöt alkoivat noin 1480. Dirk Martens perusti vuonna 1473 kaupungissa Alankomaiden ja Belgian alueen ensimmäisen kirjapainon.
Paul Di’Anno
Paul Andrews (s. 17. toukokuuta 1958 Chinfgord, Englanti), taiteilijanimeltään Paul Di’Anno, on brittiläinen muusikko joka tunnetaan parhaiten metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin entisenä laulajana. Di’Anno liittyi Iron Maideniin vuoden 1978 syksyllä ja vaikutti yhtyeessä sen kahdella ensimmäisellä studioalbumilla, vuoden 1980 "Iron Maidenilla" ja vuoden 1981 "Killersillä" ja EP-levyllä "Maiden Japan". Di’Anno erotettiin yhtyeestä vuonna 1981 alkoholi- ja huumeongelmien vuoksi ja Iron Maidenin manageri Rod Smallwood osti Di’Annon ulos hänen ja yhtyeen välisestä sopimuksesta, minkä johdosta Di’Anno ei muun muassa saa rojalteja tai tekijänoikeuspalkkioita yhtyeelle säveltämistään kappaleista.
Iron Maidenin jälkeen Di’Anno on levyttänyt sooloartistina ja esiintynyt myös lukuisissa eri kokoonpanoissa kuten Gogmagogissa, jossa vaikuttivat myös Iron Maidenin kolmella ensimmäisellä studioalbumilla soittanut rumpali Clive Burr ja Janick Gers, josta tuli myöhemmin yksi Iron Maidenin kolmesta kitaristista. Hän on myös joutunut aika ajoin negatiiviseen valoon julkisuudessa; hän on muun muassa haukkunut Iron Maidenissa hänen tilalleen tullutta Bruce Dickinsonia useaan otteeseen julkisesti. Vuonna 2011 hän sai yhdeksän kuukauden mittaisen vankilatuomion petoksesta 50 000 euron arvosta sosiaalitukia.
Vuonna 2012 Di’Anno kertoi lopettavansa muusikonuransa ja tekevänsä viimeisen kiertueensa vuonna 2013.
Sharon den Adel
Sharon Janny den Adel (s. 12. heinäkuuta 1974 Waddinxveen, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen muusikko. Vuonna 1996 hänestä tuli hänen poikaystävänsä Robert Westerholtin perustaman sinfonista metallia soittavan Within Temptationin laulaja. Sharon ja Robert saivat esikoisensa, Eva Lunan, 7. joulukuuta 2005 ja toisen lapsensa Robin Aidenin 1. kesäkuuta 2009. Marraskuussa 2010 hän kertoi odottavansa kolmatta lastaan. Logan Arwin syntyi 30. maaliskuuta 2011.
Robert Westerholt
Robert Westerholt (s. 1. tammikuuta 1975 Waddinxveen, Alankomaat) on alankomaalainen muusikko. Vuonna 1996 hän perusti metalliyhtyeen nimeltä Within Temptation. Westerholt on itse yhtyeen kitaristi. Yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla sekä The Dance-EP:llä hän myös laulaa kappaleiden örinäosuudet. Robert seurustelee Within Temptationin laulaja Sharon den Adelin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Aare
Aare (, , ) Reinin vesimäärältään suurin sivujoki ja pisin Sveitsissä kokonaan virtaavista joista. Joen keskivirtaama alajuoksulla (Untersiggenthalissa) on 560 m³/s. Sen kokonaispituus on 288,2 kilometriä. Aaren vesistön valuma-alue kattaa puolet Sveitsistä.
Aaren alkulähde on Aargletscherjäätiköillä (Oberaargletscher, Unteraargletscher), Grimselsolan länsipuolella, noin 2 300 metrin korkeudessa, Guttannen-nimisessä kunnassa, Bernin kantonissa. Alkuosalla joki virtaa Haslitalin laaksossa luoteeseen, Brienzerseen- ja Thuninjärven kautta, Bernin ohi, Bieljärveen. Biel/Biennen jälkeen Aare virtaa koilliseen Solothurnin, Oltenin ja Aaraun läpi. Aare laskee Reiniin Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantoniin kuuluvassa Koblenzin kunnassa. Matkallaan Oberaargletscheriltä Reinille joki laskeutuu noin 1 990 metriä.
Aaren vesistön valuma-alue on 17 617 km². Valuma-alueen keskikorkeus on 1 050 metriä mpy. Vesistön itäisimmät alueet ovat Liechtensteinin rajan tuntumassa, Sargansin länsipuolella. Valuma-alueen läntisimmät osat ovat Geneven pohjoispuolella Juravuoristossa.
Aaren merkittävimmät sivujoet vasemmalla rannalla ovat Kander ja Saane. Oikeanpuoleisen rannan merkittävimmät sivujoet ovat Emme, Reuss ja Limmat.
Aaren alkulähteillä on neljä patojärveä, joihin kerätään jäätiköiden sulamisvesiä ja säädetään alkuosan virtaamaa. Patojärvet ovat
Joessa on kolmisenkymmentä vesivoimalaitosta. Kolme Sveitsin kaikkiaan neljästä ydinvoimalaitoksesta sijaitsee Aaren varrella (Mühleberg, Gösgen, Beznau).
Aarau
Aarau on kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Aarejoen varrella. Aaraussa asuu runsaat 20 000 asukasta. Aarau on Aargaun kantonin pääkaupunki. Aarau oli vuonna 1798 jonkin aikaa Helvetian tasavallan pääkaupunki.
Aarau on vanha teollisuuskaupunki, joskin teollisuuden merkitys on vähentynyt olennaisesti.
Aargau
Aargau (, , , ) on yksi Sveitsin pohjoisista kantoneista. Aargaun pääkaupunki on Aarau. Kantonissa asuu noin 660 000 asukasta.
Aargau sijaitsee suurelta osin Aarejoen laaksossa, mistä se on saanut nimensäkin. Pohjoisessa kantonin rajana on Rein, Sveitsin ja Saksan rajajoki.
Aargau on yksi Sveitsin vähiten vuoristoisista kantoneista, Mittellandia, alankoaluetta Alppien pohjoispuolella ja Juravuoriston itäpuolella.
Aargaun alue oli Habsburgien hallinnassa vuoteen 1415. Aargau liittyi Sveitsin valaliittoon vuonna 1803.
Aargau on saksankielinen: saksaa puhuu 88 prosenttia asukkaista. Suurin uskonnollinen ryhmä ovat katoliset (vuonna 2014 34 prosenttia). Protestantteja on 26 prosenttia. Kantonin vakituisista asukkaista 24 prosenttia on ulkomaalaisia (vuonna 2015).
Aargaussa on 211 kuntaa (1.1.2019), jotka muodostavat 11 hallintoaluetta (). Aargaussa on kymmenen väkiluvultaan yli 10 000 asukkaan kuntaa eli kaupunkia (tilanne 31.12.2016):
Aargau on ollut Sveitsin vilja-aitta ja myös merkittävää karjanhoitoaluetta. Vuonna 2014 maa- ja metsätalous työllistivät enää kolme prosenttia aargaulaisista. Teollisuudessa oli 29 prosenttia ja palvelualoilla 67 prosenttia työpaikoista.
Aargaun kantonin osuus Sveitsin bruttokansantuotteesta oli vuonna 2015 viidenneksi suurin arvoltaan 40 miljardia frangia
Reinissä, Aaressa ja Limmatissa on yli 20 vesivoimalaa, ja kaksi (Leibstadt, Beznau) Sveitsin neljästä ydinvoimalasta on Aargaussa. Aargauta sanotaankin Sveitsin "energiakantoniksi".
Aargaussa ovat Badenin ja Schinznachin kuuluisat rikkipitoiset kuumat lähteet.
Separaattori
Erottelulaite eli separaattori (< lat.) on yleisnimitys, jolla tarkoitetaan jonkin seoksen eri ainesosien erottamiseen käytettävää konetta.
Maitoseparaattori on laite, joka erottaa kerman maidosta. Sen keksivät ruotsalainen "Gustaf de Laval" ja tanskalainen "Nielsen" yhtäaikaisesti vuonna 1878. Erottelulaite mahdollisti muun muassa teollisen meijeritoiminnan. Aikoinaan maatiloilla käytettiin myös käsikäyttöisiä erottelulaitteita.
Isotooppiseparaattorilla voidaan erotella jonkin alkuaineen isotooppeja pieniä määriä teknisiin tai tieteellisiin tarkoituksiin.
Magneettierottelijaa käytetään malmien rikastuksessa erottamaan magneettiset osat toisistaan.
Erityisesti laivoilla käytetään erityistä separaattoria, jolla erotellaan puhdistettavasta polttoaineesta vettä ja mekaanisia epäpuhtauksia.
Poltto- ja muiden moottoreiden voiteluöljyä voidaan erotella omalla erottelulaitteellaan, jolloin öljyä ei vaihdeta, se kuluu tai palaa pikkuhiljaa. Hapettumisenestoainetta voidaan lisätä, jos öljyn TBN- (Total Base Number) tahi TAN- (Total Acid Number) arvo muuttuu liiaksi uuden öljyn vastaaviin verrattaessa.
Erottelulaitteeksi kutsutaan leikillisesti myös sentrifugia eli linkoa, jolla koulutetaan hävittäjälentäjiä ja astronautteja sietämään suuria G-voimia.
Ray Bourque
Raymond Jean "Ray" Bourque (s. 28. joulukuuta 1960 Montreal, Quebec, Kanada) on entinen NHL-jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. Bourque pelasi urallaan Boston Bruinsissa sekä Colorado Avalanchessa NHL-liigassa kaikkiaan 1612 peliä tehoin 410+1169=1579. Bourque on eniten maaleja ja tehopisteitä NHL:ssä tehnyt puolustaja. Hänet valittiin viisi kertaa sarjan parhaaksi puolustajaksi. Ray sai urallaan useita palkintoja ja hänet nimettiin uransa päätyttyä Hockey Hall of Fameen. Boston Bruins ja Colorado Avalanche ovat jäädyttäneet Bourquen numeron 77.
Bourque pelasi juniorivuosinaan Sorel Black Hawksissa sekä Verdun Eperviersissä (Black Hawks) QMJHL-liigassa. Siellä hänet valittiin vuosina 1978 ja 1979 liigan parhaaksi puolustajaksi. Hänen taitonsa herättivät kiinnostusta NHL:ssä ja niinpä Boston Bruins hankki hänen pelioikeutensa valitsemalla Rayn ensimmäisellä kierroksella koko liigan kahdeksantena .
Bourque vakiinnutti paikkansa Bruinsissa saman tien. Ensimmäisellä kaudellaan hän voitti vuoden tulokkaalle annettavan Calder Trophyn sekä valittiin NHL:n ykköstähdistöön keväällä 1980. Kukaan kenttäpelaaja ei aiemmin ollut saanut molempia valintoja.
Uransa aikana Bourque pelasi Bruinsissa 1518 ottelua tehden 1506 pistettä (395+1111) ja hän on Bostonin historian kautta aikain eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Hän johtaa myös syöttö- ja ottelutilastoa Bostonissa.
Lisäksi hän on kautta aikain eniten pisteitä tehnyt puolustaja NHL:ssä ennen Paul Coffeyta.
Ray Bourque toimi Bruinsin kapteenina 1988–2000.
Bourque pelasi uransa alun Bostonissa numerolla 7, mutta Bruinsin jäädytettyä Phil Espositon numeron joulukuussa 1987, joutui Bourque vaihtamaan numerokseen 77.
Kauden 1999–2000 aikana Bourque siirtyi Colorado Avalancheen. Hän pyysi itse siirtoa toiseen joukkueeseen saadakseen mahdollisuuden pelata vielä Stanley Cupista. Coloradossa hän pelasi kauden loppuun, mutta joukkue ei vielä saavuttanut voittoa. Kaudella 2000–2001 Ray voitti lopulta pitkän uransa kruunuksi Stanley Cupin vuonna 2001. Hän oli pelannut NHL:ssä 22 kautta. Hän oli tuolloin eniten otteluita ilman Stanley Cup -voittoa pelannut pelaaja.
Bourque ylitti 400 maalin rajan 18. maaliskuuta 2000. Hän on ainoa tuon rajan ylittänyt puolustaja NHL:ssä.
Sillanpääläisyys
Sillanpääläisyys on lestadiolaisuuden suuntaus joka sai alkunsa vuonna 1977 erkaantumalla vanhoillislestadiolaisuudesta. Suuntausta alettiin kutsumaan ulkopuolisten taholta keskeisimmän toimijansa Merikarvian kirkkoherran Paavo Sillanpään nimen mukaisesti ""sillanpääläisyydeksi"". Sillanpääläiset perustivat sitten Suomen vanhoillislestadiolaisen rauhanyhdistyksen samana vuonna 1977. Rovasti Sillanpää oli toiminut kauan SRK:n johtokunnan jäsenenä, mutta joutui siitä erotetuksi kritisoituaan herätysliikkeessä voimistunutta "lakioppia" julkilausumineen, sekä SRK:n johtokunnan sekaantumista puoluepolitiikkaan. Yhdistyksen nimi muutettiin 11. lokakuuta 1989 muotoon "Suomen vanhoillislaestadiolainen Rauhanyhdistys ry". Aluksi yhdistyksen kotipaikka oli Oulu, mutta nykyään se on Ylivieska. Yhdistyksen postiosoite on kuitenkin Joensuussa. Yhdistys kirjattiin yhdistysrekisteriin 29. joulukuuta 1978, ja yhdistyksen Y-tunnus tuli voimaan 25. kesäkuuta 1979. Yhdistyksen asiainhoitajana on toiminut mm Eila Polvi.
Vuosina 1972-1973 Amerikan First Apostolic Lutheran Church katkaisi välinsä Suomen vanhoillislestadiolaisiin. Välien katkaisu aiheutti kuitenkin First Apostolic Lutheran Church'issa hajaannuksen, kun noin puolet heistä perusti oman uuden keskusyhdistyksen nimeltä Association of American Laestadian Congregations (nykyinen Laestadian Lutheran Church), koska halusivat jatkaa uskonyhteydessä Suomen vanhoillislestadiolaisten pääsuunnan ja heidän keskusyhdistyksensä (SRK) kanssa. FALC liittyi myöhemmin uskonyhteyteen Suomen sillanpääläisyyden kanssa. Suomessa sillanpääläisyys syntyi 1977, kun he perustivat Suomen vanhoillislestadiolaisen rauhanyhdistyksen.
Sillanpääläiset julkaisivat "Armon ja rauhan tervehdys" -lehteä. Sillanpääläisyys hajosi sisäisiin erimielisyyksiin. Suurin osa palasi takaisin vanhoillislestadiolaisuuteen ja osa meni rauhansanalaisuuteen. Suomessa ryhmä on nykyisin pieni ja osin lakannut toimimasta, mutta Amerikassa FALC:n jäsenmäärän arvioitiin vuonna 2001 olevan noin 4 000. Amerikassa tätä suuntaa kutsutaan myös töröläläisyydeksi. Ruotsissa ryhmittymää kutsutaan morjärveläisyydeksi. Ruotsissa liike toimi erityisesti Morajärven alueella. Töröläläisyys oli vuonna 2001 neljänneksi suurin lestadiolaisuuden ryhmä maailmassa.
Folkrock
Folkrock on rockmusiikin tyyli, joka yhdistelee folk- ja rockmusiikkia. Folkmusiikin voimakkaat vaikutteet ilmenevät esimerkiksi akustisvoittoisena soittona tai yksinkertaisina sovituksina. Folkrock syntyi 1960-luvun puolivälissä.
Eräs merkittävä askel folkrockin synnyssä oli se, että brittiläinen rockyhtye The Animals teki vuonna 1964 sähköisen version yhdysvaltalaisesta kansanlaulusta ”House of the Rising Sun”. Folkrockin varsinainen synty kuitenkin tapahtui Yhdysvalloissa. Tämän katsotaan joskus tapahtuneen, kun losangelesilainen yhtye The Byrds levytti sähköisen version arvostetun folkmuusikko Bob Dylanin kappaleesta ”Mr. Tambourine Man”. The Byrdsin versiosta tuli suuri hitti. The Byrdsin perustajat olivat nuoria folkmuusikoita, jotka The Beatlesin innoittamina ostivat sähkökitarat ja perustivat rockyhtyeen. Pian yhtyeen innoittajiin lukeutunut Bob Dylan siirtyi itsekin käyttämään sähkökitaraa nousten folkrockin ehkä kuuluisimmaksi artistiksi. Folk- ja kansanmusiikin ohella varsinkin 1960-luvun folkrock omaksui tyylivaikutteita myös psykedeelisestä rockista, jolloin syntyi niin sanottu psykedeelinen folk.
Yllä mainittujen ohella pohjoisamerikkalaisia folkrock-tähtiä ovat 1960-luvun lopulta lähtien olleet muun muassa Neil Young, Stephen Stills, Joni Mitchell sekä The Band -yhtye. Brittiläisen folkrockin isänä pidetään Fairport Convention -nimistä yhtyettä, jonka entinen jäsen Richard Thompson on yltänyt suureen taiteelliseen menestykseen myös soolourallaan.
Varsinaisen folkrockin ohella kansanmusiikkivaikutteita on toisinaan esiintynyt myös progressiivisessa rockissa (esimerkiksi Jethro Tull), heavy metalissa (esimerkiksi Led Zeppelin ja 1990-luvulla yleistynyt folk metal -tyyli) sekä punkrockissa (esimerkiksi irlantilainen The Pogues, venäläinen Korol i Šut ja yhdysvaltalaiset folkpunk-yhtyeet).
Folkrockia on tehty runsaasti myös englanninkielisen maailman ulkopuolella: Suomessakin tunnetaan melko hyvin itäkarjalainen folkrock-yhtye Santtu Karhu & Talvisovat ja muun muassa Irwin Goodmanin ja Hectorin tuotanto on osittain folkrockia. 2000-luvulla suosituimmaksi kotimaiseksi folkrock-yhtyeeksi on noussut pohjalaismusiikkia rockiin yhdistävä Lauri Tähkä & Elonkerjuu.
Kunta-alan ammattiliitto KTV
Kunta-alan ammattiliitto KTV oli vuosina 1931–2005 toiminut suomalainen kunnissa työskentelevien ammattiliitto. Vuoden 2006 alussa KTV fuusioitui Valtion ja erityispalvelujen ammattiliiton (VAL) ja Valtion yhteisjärjestön (VTY) kanssa muodostaen Julkisten ja hyvinvointialojen liiton (JHL). KTV oli lakkautettaessa Suomen suurin ammattiliitto, johon kuului yli 200 000 jäsentä.
Järjestö perustettiin vuonna 1931 Helsingissä nimellä Suomen kunnantyöntekijäin liitto (SKL). Vuonna 1958 nimeksi vaihdettiin Kunnallisten työntekijäin ja viranhaltijain liitto (KTV) ja vuonna 1991 Kunta-alan ammattiliitto KTV. KTV kuului Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliittoon vuosina 1931–1962 ja Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöön 1969–2005. KTV:n jäsenlehti oli vuosina 1956–2005 ilmestynyt "Kunta ja Me" (). Liittofuusion yhteydessä lehti yhdistyi uuteen Motiivi-nimiseen julkaisuun.
Sosialidemokraattien sisäinen riitely vaikutti myös KTV:ssä vuodesta 1957 alkaen. Liiton puheenjohtaja Heinonen luettiin aluksi maltillisiin skogilaisiin, mutta hän siirtyi pian SDP:n enemmistön linjalle. KTV:n skogilaiset toimitsijat erotettiin tai erosivat. Vuonna 1962 KTV erosi SAK:sta ja SAK perusti rinnakkaisjärjestöksi Kunnallis- ja sairaala-alojen työntekijäin liiton (KSL), johon siirtyi noin tuhat KTV:n skogilaista jäsentä. KTV teki läheistä yhteistyötä sosialidemokraattien SAJ:n kanssa, mutta se ei liittynyt keskusjärjestöön pyrkiessään säilyttämään oman yhtenäisyytensä. Järjestelyllä kansandemokraatit saatiin jäämään KTV:hen. KSL yhdistyi takaisin KTV:hen vuonna 1971, ja liitto sai tuhansia uusia jäseniä.
Liiton jäsenmäärä kasvoi nopeasti 1970-luvulla ja vuonna 1979 KTV:hen kuului 142 000 jäsentä. Vuosikymmenen puolivälissä KTV sai nopeasti 20 000 uutta jäsentä, kun perhepäivähoitajat järjestäytyivät liittoon. Vuonna 1982 KTV:stä tuli Suomen suurin ammattiliitto, kun 12 000 työläistä edustanut Mielenterveys- ja kehitysvamma-alan liitto yhdistyi järjestöön.
Vuoden 1962 liittokokouksen osanottajista 186 edusti SDP:tä, 89 SKDL:ää ja 45 TPSL:ää. 1970-luvulla KTV:n päättävissä elimissä oli 70 prosenttia sosialidemokraatteja ja 30 prosenttia kansandemokraatteja. Viidesosa kansandemokraateista edusti SKP:n oppositiota eli taistolaisia.
Periandros
Periandros (, , n. 627–583 eaa.) oli Korintin toinen tyranni antiikin Kreikassa 600-luvulla eaa. Hän oli ensimmäisen tyrannin, Kypseloksen, poika. Hänet lasketaan yleensä Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Periandros seurasi isäänsä valtaistuimelle vuonna 627 eaa. Hän kunnostutti Korintin sataman ja rakennutti rampin Korintin kannakselle, niin että laivat voitiin vetää kannaksen yli, ilman että niiden tarvitsi kiertää koko Peloponnesoksen niemimaan ympäri. Tämä ramppi, "diolkos", tuotti niin hyvät tulot, että Periandros saattoi lakkauttaa verot Korintista.
Jälkeenpäin Periandroksen katsottiin kuitenkin olleen tyypillinen paha tyranni. Esimerkiksi Aristoteles ajatteli näin. Herodotos kertoo, että hän oppi raakalaismaisuutensa Thrasybulokselta, Miletoksen tyrannilta, joka neuvoi Periandrosta hankkiutumaan eroon kaikista jotka saattaisivat uhata hänen valtaansa. Hän kohteli aatelia ankarasti, mutta tuli talonpoikia ja käsityöläisiä. Hänen tekoihinsa lasketaan nuorten korfulaisten poikien lähettäminen kastroitavaksi Lyydiaan, ja hänen oman vaimonsa Melissan murhaaminen. Heidän poikansa Lykofron sai selville, että hänen isänsä oli murhaaja, joten Periandros ajoi hänet maanpakoon Korintista ja kielsi kaikkia alamaisiaan antamasta hänelle suojaa. Herodotoksen mukaan Periandros myös järjesti musiikkikilpailun, jonka voitti runoilija Arion.
Periandros olisi myöhemmin halunnut sovitella Lykofronin kanssa, mutta Lykofron kieltäytyi palaamasta, ennen kuin hänen isänsä luopuisi vallasta. Korfun asukkaat kuitenkin tappoivat Lykofronin estääkseen Periandrosta saapumasta.
Kleobulos
Kleobulos (, 500-luku eaa.) oli Lindoksen kansalainen ja Euagoraan poika. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Kleobulos opiskeli filosofiaa Egyptissä. Hänen kerrotaan jälleenrakennuttaneen Danaoksen rakennuttaman Athene Lindian temppelin.
Hänellä oli tapana sepittää runomuotoisia lauluja, sanontoja ja arvoituksia, niitä kertyi yli 3000 riviä. Hänellä oli tytär nimeltä Kleobulina, joka sepitti arvoituksia heksametrimuodossa. Niiden sanottiin olevan yhtä hyviä kuin hänen isänsä kirjoittamien arvoitusten.
Joitakin hänen sanontojaan olivat:Kleobulos kuoli noin 70-vuotiaana.
Lapsiporno
Lapsipornografia on pornografian kategoria, joka sisältää ne pornografiset teokset, joissa esiintyy lapsia (alle 18-vuotiaita henkilöitä). Lapsipornon valmistamiseen liittyy usein lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä, jonka on katsottu olevan erittäin vahingollista lapsen henkiselle ja fyysiselle hyvinvoinnille. Lapsipornon tuotanto ja hallussapito on useissa maissa laitonta toimintaa.
Suomen rikoslain käyttämiä rikosnimikkeitä ovat
Valtion elokuvatarkastamon tulkinnan mukaan elokuva on lapsipornografiaa silloin kun ohjelmassa kuvataan alle 18-vuotiaita masturboimassa tai osapuolina aidoissa akteissa. Suomen ratifioima lapsen oikeuksien sopimus määrittelee vastaavasti lapsen alle 18-vuotiaaksi ihmiseksi. Sopimuksen ihmiskauppaa käsittelevässä erillisessä lisäosassa lapsiporno määritellään seuraavasti:
"Lapsipornografialla tarkoitetaan mitä tahansa esittämistä, millä keinoin tahansa, jossa lapsi osallistuu todelliseen tai jäljiteltyyn seksuaaliseen toimintaan, tai mitä tahansa lapsen sukupuolielinten esitystä pääasiallisesti seksuaalisessa tarkoituksessa."
Ennen vuotta 2004 suomen rikoslaki ei määritellyt selkeästi sanaa "lapsi" pornoa koskevassa lainsäädännössä. Kyseisenä vuonna lakiin lisättiin täsmennys: ""lapsena pidetään kahdeksaatoista vuotta nuorempaa henkilöä sekä henkilöä, jonka ikää ei voida selvittää, mutta jonka on perusteltua syytä olettaa olevan kahdeksaatoista vuotta nuorempi"." Lisäys vaikutti teinipornografian laillisuuden arviointiin, sillä osassa EU-maita oli ollut laillista käyttää alle 18-vuotiaita näyttelijöitä teinipornografisissa tuotannoissa.
Suomen lainsäädännössä lapsipornografiaksi määritellään ainoastaan valokuva, videonauha, elokuva tai muu todellisuudenmukainen kuvatallenne mutta ei esimerkiksi piirroksia eikä kertomuksia, jotka esittävät lasta seksuaalisessa kanssakäymisessä tai muutoin loukkaavasti.
Sen sijaan Ruotsissa lapsipornografiaksi käsitetään myös kuvitteellisista aiheista tehdyt piirrokset. Ruotsi onkin yksi niistä harvoista maista, joissa lapsipornon käsite on laajennettu myös kuvitteellisiin piirroksiin.
Loppuvuodesta 2007 alettiin Suomessa internet-operaattoreille toimittaa vapaaehtoista suodatuslistaa, jolla pyrittiin estämään tavallisia käyttäjiä joutumasta tahtomattaan lapsipornosivustoille. Sensuurilistalle joutui kuitenkin myös laillisia sivustoja, jotka eivät sisältäneet lapsipornoa, sekä sananvapauden puolesta puhuvia sivuja, joilla kritisoitiin suodatusta ratkaisuna lapsipornoon liittyviin ongelmiin.
Pittakos
Pittakos (, , n. 650–570 eaa.) oli Hyrradioksen poika, kotoisin Mytilenestä Lesbokselta. Hänet lasketaan Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Pittakos toimi Mytilenen armeijan kenraalina, ja oli armeijoineen voitokas taistelussa ateenalaisia ja heidän komentajaansa Frynonia vastaan. Saavutetun voiton seurauksena mytileneläiset pitivät Pittakosta suuressa arvossa. ja antoivat hänelle kaikkein ylimmän vallan. Hänen aikanaan kaupunki ja sen perustuslaki laitettiin hyvään kuntoon. Hän luopui vallasta kymmenen hallitusvuoden jälkeen.
Jotkut kirjoittajat mainitsevat, että hänellä olisi ollut poika nimeltä Tyrrhaios. Legendan mukaan hänen poikansa tapettiin, ja kun murhaaja tuotiin Pittakoksen eteen, hän päästi tämän vapaaksi, sanoen "armo on parempi kuin katumus". Tästä syystä Herakleitos kertoo hänen sanoneen miehen vapauttaessaan "armo on parempi kuin rangaistus".
Joitakin hänen sanontojaan ovat:Pittakoksen kukoistuskausi oli 42:n olympiadin aikana. Hän kuoli 52:n olympiadin kolmantena vuonna, elettyään yli 70 vuotta.
Natriumhydroksidi
Natriumhydroksidi (NaOH), arkikielessä lipeä tai natronlipeä, on natrium- (Na) ja hydroksidi-ioneista (OH) koostuva vahva emäs, joka liuetessaan veteen vapauttaa lämpöä eli reagoi eksotermisesti. Natriumhydroksidi on puhtaana läpikuultavan valkea, vetistyvä (ilman kosteuteen osittain liukeneva), hajuton kiinteä aine. Aine absorboi ilmasta hiilidioksidia ja vettä. Huoneenlämpötilassa 50-prosenttinen natriumhydroksidin vesiliuos on neste, mutta väkevämmät vesiliuokset ovat joko erittäin viskooseja nesteitä tai kiinteitä. Natriumhydroksidi ja sen vesiliuokset eivät ole syttyviä eivätkä ylläpidä palamista. Vahvat hapot reagoivat natriumhydroksidin kanssa kiivaasti. Aine syövyttää metalleja kuten sinkkiä, magnesiumia ja alumiinia vapauttaen syttyvää vetykaasua.
Natriumhydroksidia käytetään yleensä erivahvuisina vesiliuoksina. Natriumhydroksidin liuetessa veteen vapautuu paljon lämpöä. Liuokset ovat emäksisiä ja väkevinä myös syövyttäviä. Natriumhydroksidi on tärkeä teollisuuskemikaali, jota käytetään suuria määriä muun muassa paperin ja sellun valmistuksessa sekä petrokemikaalien, tekstiilien, saippuan ja pesuaineiden tuotannossa.
Natriumhydroksidi on kaliumhydroksidin ohella monien putkien avaamiseen tarkoitettujen tuotteiden ja suurtalouskonetiskiaineiden tehoaine. Sitä löytyy esimerkiksi päivittäistavarakaupoissa myytävistä putkien avaamiseen tarkoitetuista tuotteista yleensä 10 % liuoksena. Rautakaupoissa myytävät vastaavat tuotteet ovat usein rakeisina tai jauhemaisina pitoisuudeltaan liki 100 %. Natriumhydroksidi syövyttää alumiinia muodostaen vetykaasua, minkä vuoksi se ei sovellu alumiiniastioiden pesuun. Tätä ominaisuutta voidaan kuitenkin hyödyntää erilaisissa reaktion sovelluksissa, ehkä tunnetuimpana ns. "putkimiehenpommi".
Natriumhydroksidia valmistetaan ruokasuolasta eli natriumkloridista (NaCl) elektrolyyttisesti. Natriumkloridiliuokseen johdetaan sähkövirta, jonka vaikutuksesta natriumionit pelkistyvät katodilla natriummetalliksi (Na) ja kloridi-ionit hapettuvat anodilla alkuaineklooriksi (Cl). Natrium reagoi edelleen veden kanssa, jolloin vapautuu vetyä ja syntyy hydroksidi-ioneja. Kloori ja vety muodostavat räjähtävän seoksen, joten anodi- ja katoditila on pidettävä erillään. Kun liuoksesta haihdutetaan vesi pois, saadaan kiinteää natriumhydroksidia. Kaupallisena suurkemikaalina natriumhydroksidi on yleensä 50-prosenttisena vesiliuoksena. Tällainen lipeäliuos on väritön, 12 °C:n lämpötilassa jähmettyvä neste, jonka tiheys on 1,5 kg/dm.
Suomessa natriumhydroksidia valmistavat Kemira Chemicals Oy Oy Äetsässä ja Eka Chemicals Oy Oulussa.
Henry Theel
Henry Per-Erik Theel (14. marraskuuta 1917 Helsinki – 19. joulukuuta 1989 Helsinki) oli 1940- ja 50-luvuilla Suomen suosituimpia laulajia, vaikkakin hän levytti ja esiintyi aina 1980-luvulle saakka. Menestyksekkäimpinä vuosinaan hänet tunnettiin etenkin Toivo Kärjen sävelmien tulkitsijana. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat mm. "Syyspihlajan alla", "Liljankukka", "Hiljaa soivat balalaikat" ja "Satumaa", mutta hän lauloi myös ooppera-aarioita. Äänialaltaan hän oli tenori ja häntä kutsuttiin varsinkin 1950-luvulla "Suomen Tino Rossiksi".
Henry Theel varttui suomenruotsalaisessa perheessä. Isän puolelta hänen sukujuurensa ulottuvat Belgiaan, mutta helsinkiläissyntyisenä hän piti itseään aina "Stadin kundina". Hän nousi ensimmäisen kerran menestykseen vuonna 1942 levyttämällä Arvo Koskimaan tangon "Syyspihlajan alla"; myöhemmin hän teki siitä vielä kaksi uutta levytystä vuosina 1961 ja 1971. Vuonna 1945 hänestä tuli Toivo Kärjen sävelmien tärkein tulkitsija kymmenen vuoden ajaksi. Vuoden 1950 loppuun mennessä hän oli tehnyt jo noin 250 levytystä, joiden ohjelmisto oli monipuolinen tangosta romanttisiin iskelmiin ja ajan uuteen muotitanssiin sambaan. Näistä Kärjen kappaleita oli noin sata ja hän onkin eniten Kärjen sävellyksiä levyttänyt laulaja. Vuodet 1946–1952 hän kiersi Suomea Kärjen yhtyeen solistina. Theel tuli tutuksi myös Punaisen Myllyn revyyteatterista ja elokuvarooleista, joista tunnetuimmat lienevät "Serenadiluutnantti" (1949), "Köyhä laulaja" (1950) ja "Vain laulajapoikia" (1951). "Köyhän laulajan" nimisävelmästä tuli yksi Theelin parhaista levymenestyksistä, jonka hän levytti kahdesti vuosina 1950 ja 1965. Menestystä jatkui 1950-luvun alkuun asti, kunnes seurasi pitkä tauko: hänen äänihuulensa todettiin vaurioituneiksi ja laulaminen kiellettiin häneltä joksikin aikaa kokonaan.
Henry Theel palasi levylaulajana julkisuuteen 1960-luvun alkupuolella ja julkaisi siitä lähtien uusia levyjä tasaiseen tahtiin miltei kuolemaansa asti. 1970-luvun alusta lähtien hän oli Pauli Granfeltin yhtyeen vakituinen solisti. Granfeltin yhtyeen kanssa syntyneitä menestysiskelmiä olivat mm. "Sellanen ol' Viipuri", "Syysillan tuuli", "Tangokavaljeeri" ja "Rattaanpyörä" sekä uudet versiot tangoista "Liljankukka" ja "Hiljaa soivat balalaikat". Theel teki muutaman levytyksen myös Kullervo Linnan Humppa-Veikkojen solistina. 1980-luvulla Theel oli viimeinen sotien aikana aloittaneen viihdemuusikkopolven aktiivisesti esiintynyt edustaja. Kaikkiaan hänen uransa kesti lähes puoli vuosisataa ja levytyksiä kertyi yli 500. Theel on haudattu Helsingin Hietaniemen vanhalle hautausmaalle.
Made in Heaven
Made in Heaven on Queen-yhtyeen studioalbumi, joka ilmestyi marraskuussa 1995. Se nousi listaykköseksi muun muassa Suomessa, jossa levyä on myyty yli 50 000 kappaletta. "Made in Heavenin" tekivät Brian May, Roger Taylor ja John Deacon laulaja Freddie Mercuryn kuoleman jälkeen. Levy sisältää muun muassa kappaleita, jotka oli äänitetty aiemmin Mercuryn kanssa. Monet näistä kappaleista on sovitettu kokonaan uudestaan.
CD-julkaisussa on tuottaja David Richardsin luoma pitkä päätösraita:
Levy julkaistiin vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina Britanniassa 6. marraskuuta 1995. Albumi nousi parhaillaan myyntilistan ykkössijalle 25 listaviikon aikana myyden nelinkertaista platinaa. Yhdysvalloissa albumi ilmestyi päivää myöhemmin 7. marraskuuta heikommalla listamenestyksellä. Levy nousi Yhdysvaltain listalla 58. sijalle myyden kultaa.
Albumin ensimmäinen vinyylipainos oli rajoitettu 50 000 kappaleen erä. Tässä harvinaisemmassa painoksessa vinyylilevy itsessään on valkoinen, ja kansikuva on erilainen. Yleisemmän version dramaattisessa kansikuvassa Mercury hyvästelee symbolisesti auringonlaskun, kun taas ensipainoksen kannessa hän tervehtii samassa paikassa otetussa kuvassa nousevaa aurinkoa. Vaihtoehtoista kansikuvaa on käytetty sittemmin joissain cd-levyjen uudelleenjulkaisuissa.
Albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä vuonna 2001 Japanissa, ja uudelleen vuonna 2004. Remasteroitu CD japaninkielisin kansin julkaistiin myös Euroopassa 12. heinäkuuta 2004.
Svante Arrhenius
Svante August Arrhenius (19. helmikuuta 1859 Uppsala, Ruotsi – 2. lokakuuta 1927 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen fyysikko ja kemisti, Tukholman korkeakoulun (Stockholms högskola, nyk. Tukholman yliopisto) fysiikan professori 1895–1905 ja ensimmäinen ruotsalainen Nobel-palkinnon saanut (Nobelin kemianpalkinto 1903). Palkinnon perusteena oli Arrheniuksen dissosiaatiota koskevat teoriat. Eniten hän on vaikuttanut juuri kemian alalla. Arrheniusta pidetään yhdessä Wilhelm Ostwaldin ja Jacobus Henricus van ’t Hoffin kanssa fysikaalisen kemian perustajana.
Uppsalan yliopistossa 1884 valmistuneessa väitöskirjassaan Arrhenius esitti muun muassa elektrolyyttisen disassosiaatioteorian perusajatukset. Tämä teoria korvasi Faradayn virheellisen kuvauksen kahden materiafaasin välisestä reaktiosta. Aluksi väitöskirja arvioitiin ala-arvoiseksi, eikä sen laatua pidetty riittävän hyvänä dosentuurin myöntämiseksi. Sittemmin Arrheniuksen terävä-älyisyys ja omaleimaisuus huomattiin Wilhelm Ostwaldin ansiosta, ja hänet nimitettiin Uppsalaan fysikaalisen kemian dosentiksi. Myöhemmin hän jatkoi työskentelyään, ja hänet nimitettiin Tukholman korkeakoulun professoriksi.
Arrhenius oli yksi niistä aikalaisistaan, jotka esittivät panspermia-hypoteesia selitykseksi sille, miten elämä Maassa on syntynyt. Siinä selitettiin elämän 'alkusiementen' tulleen avaruudesta. 2000-luvulla ajatus on jälleen saanut huomiota avaruustutkimuksessa.
Vuonna 1896 Arrhenius tutki ensimmäisenä kvantitatiivisesti kasvihuoneilmiötä, erityisesti hiilidioksidin ja vesihöyryn lämpösäteilyominaisuuksia, mutta jo Joseph Fourier oli havainnut ilmiön 1827. Arrhenius selitti kasvihuoneilmiön avulla teoriaansa, jonka mukaan jääkausien ja lämpimien kausien vaihtelu riippuu ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden vaihteluista.
Arrhenius oli myös tieteen kansantajuistaja ja kirjoitti useita suomennettujakin teoksia.
Yläjärvi
Yläjärvi () on yksi Pohjois-Amerikan Suurista järvistä. Yhdysvaltain ja Kanadan raja kulkee järven halki. Jos Huronjärvi, johon Yläjärvi laskee sekä Michiganjärvi käsitetään salmiyhteydestään huolimatta eri järviksi, Yläjärvi on pinta-alaltaan maailman suurin makeavetinen järvi, mutta tilavuudeltaan Baikaljärvi on suurempi. Kaspianmeri taas on sekä pinta-alaltaan että tilavuudeltaan kiistatta maailman suurin järvi, mutta se on suolajärvi. Yläjärven pinta-ala on noin 82 100& neliökilometriä ja se on siten pinta-alaltaan suurempi kuin Tšekki.
Yläjärvi on 563 kilometrin pituinen ja 257 kilometrin levyinen. Järven keskisyvyys on 147 metriä ja suurin syvyys 406 metriä. Sen tilavuus on 12 100 kuutiokilometriä, ja sillä on rantaviivaa 4 393 kilometriä. Järven koosta saa jonkinlaisen käsityksen, kun ajattelee, että sen tilavuudella voisi peittää Suomen pinta-alan noin 35 metrin vesikerrokseen tai koko Euroopan reilun yhden metrin kerrokseen.
Andalusialainen koira
Andalusialainen koira () on Luis Buñuelin (käsikirjoittaja/ohjaaja) ja Salvador Dalín 16 minuuttia kestävä surrealistinen mykkäelokuva.
Elokuva tuotettiin Ranskassa 1929 ja on kuvattu Le Havressa ja Pariisissa. Se sai alkunsa aikansa avantgardistisesta elokuvaliikkeestä mutta myös arvosteli sitä.
Avantgardistisen muodon mukaisesti elokuva koostuu näennäisesti toisiinsa liittymättömistä, ajoittain vastenmielisistä kohtauksista, jotka pyrkivät järkyttämään katsojaa. Toisaalta elokuva irtautuu avantgardistisesta perinteestä keskittymällä myös "sisältöön" ja elokuvan keinoihin: yllättäviin kamerakulmiin, elokuvatrikkeihin jne.
Elokuvan ajankulkua rikotaan muun muassa siirtymällä "olipa kerran" -ajasta "kahdeksan vuotta myöhemmin" -aikaan. Samat henkilöhahmot, esittelemättä jääneet mies ja nainen, esiintyvät elokuvassa toistuvasti. Heitä näytelleet Simone Mareuil ja Pierre Batcheff tekivät myöhemmin itsemurhan, Batcheff vuonna 1932 ja Mareuil vuonna 1954.
Luis Buñuel lisäsi vuonna 1960 elokuvaan äänen. Hän käytti samaa musiikkia (äänitteinä), jota käytettiin vuoden 1929 näytöksissä: otteita Richard Wagnerin "Tristan ja Isolden" "Liebestodista" sekä kahta argentiinalaista tangoa.
Elokuvan alussa mies silpoo naisen silmän partaveitsellä, minkä jälkeen esitetään joukko surrealistisia kohtauksia: aluksi miehen kämmenen reiästä ryömii muurahaisia, sen jälkeen sokea nainen tökkii kepillään kadulla lojuvaa irronnutta kättä.
Mies näkee naisen jäävän auton alle viereisellä kadulla ja alkaa kouria naista, joka pakenee. Kohta mies yrittää päästä nurkkaan ajetun naisen luokse vetäen kahta flyygeliä, jotka sisältävät kuolleita ja mäteneviä aasinosia, Raamatun laintaulut ja kaksi pappia, joista toista näyttelee Dalí itse.
Sen jälkeen miehen isä, jota esittää sama näyttelijä, saapuu rankaisemaan tätä, mutta mies ampuu hänet kahdella pistoolilla, jotka ilmestyvät miehen käsiin tyhjästä. Lopussa naisen kainalokarvat kiinnittyvät miehen kasvoihin, jolloin nainen lähtee rannalle ja tapaa miehen, jota esittää Dalí. He vaikuttavat onnellisilta, mutta viimeinen otos näyttää heidät staattisena ja paikallaan, kuin kuolleena, haudattuna hiekkaan.