Belle Époque
Belle Époque () tarkoittaa ensimmäistä maailmansotaa edeltänyttä aikaa. Käsite syntyi sodan jälkeen muistona sitä edeltäneelle aikakaudelle (noin 1890–1914). Tässä nimityksessä heijastuu toisaalta todellisuus (mm. maailman laajeneminen, huolettomuus ja kehitysusko) ja toisaalta tuohon aikaan liittyvä nostalgia.
Ranskan ja Preussin välisen sodan (1871) jälkeen koitti melko rauhaisa ja sodaton aikakausi Euroopan historiassa. Rauhan aika oli harvinaisen pitkä, ja talous ja tekniikka edistyivät harppauksin. Eniten tämä kehitys kosketti Ranskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Saksaa, Italiaa sekä Itävalta-Unkaria. Kaikkialla Euroopassa työvoima järjestäytyi ammattiliitoiksi ja poliittisiksi puolueiksi. Tämän ajanjakson aikana syntyivät ensimmäiset eurooppalaiset työväenpuolueet.
Tämän aikakauden ihmiset olivat suurpiirteisesti luonnehdittuina hyvin optimistisia ja suhtautuivat huolettomasti tulevaisuuteen. Tämä johtui paljolti Yhdysvalloissa ja Euroopassa saavutetusta erinomaisesta teknologisesta kehityksestä. Positivismi, usko luonnontieteisiin ja tiedeusko, jonka mukaan tiede löytää selityksen kaikkeen, tulivat ihmisten ajatuksiin ja maailmankuviin. Belle Époque oli aistittavissa eritoten suurten eurooppalaisten pääkaupunkien bulevardeilla, kahviloissa, kabaree-näytöksissä, taiteilijoiden ateljeissa, taidegallerioissa, konserttisaleissa ja salongeissa, joissa kävi taloudellisesti varsin suuresti vaurastunutta keskiluokan porvaristoa.
Preussille hävityn sodan jälkeen Ranskassa seurasi suuri talouslama vuosina 1873–1896. Laman jälkeen Ranskan talouskasvu oli ennätysmäistä, sen tukipilarina toimi ns. toinen teollinen rakennemuutos.
Ranska oli laajentunut alueellisesti 1860-luvulla, kun siihen liitettiin Nizzan ja Savoien alueet, mutta kymmenen vuotta myöhemmin se menetti Frankfurtin rauhassa Elsass-Lothringenin. Tästä seurasi vahvan kansallisen revanssin henki, jonka eräänä ilmaisuna voidaan pitää koko kolmannen tasavallan olemassaoloa.
Aikakautta sävytti vielä Venäjän ylempi aristokratia, joka oli henkisesti hyvin ranskalainen tavoiltaan ja ihannoi kaikkea ranskalaista, elintarvikkeitakin. Venäjä loisti kulttuurin ja taiteen saralla eräänlaisena kaukaisena "Itämaana".
Näiden Belle Époquen vuosien aikana tekniset keksinnöt seurasivat toistaan. Keksinnöt muuttivat perusteellisesti ihmisten jokapäiväistä elämää: valokuvaus johdatteli myös elokuvan syntymiseen, velocipedi muuttui polkupyöräksi ja aiempaa pienemmän ja kevyemmän moottorin kehittäminen mahdollisti sen käytön moottoripyörissä, autoissa ja lentokoneissa.
Kemian alalla otettiin jättiharppauksia kehityksessä, kuten tehtiin myös sähkötekniikassa ja terästeollisuudessa. Lääketiede ja hygienia auttoivat lapsikuolleisuuden vähenemiseen ja ihmisten odotettavissa ollut elinikä lähti reippaaseen nousuun. Vuonna 1895 oli Pariisissa ensimmäinen onnistunut ja menestynyt elokuvaesitys, joka ennakoi koko alan vahvaa tulevaisuutta.
Aikakauden ihmiset näkivät teknologian kehityksessä suuren tulevaisuuden. Teknologia oli heidän mielestään mahdollistanut kaiken, myös aiempina vuosisatoina mahdottomina pidetyt asiat. Ranska sähköistyi voimakkaasti.
Vuosien 1889 ja 1900 maailmannäyttelyt ovat edelleenkin symboleja käsitteelle «Belle Époque».
Belle Époque koki ja näki myös kolmen kuvataiteen keskeisen suuntauksen syntymisen ja kehittymisen: fauvismin, joka esitti arkielämän tapahtumia elävien ja lämpimien värien avulla sekä yksinkertaistetulla perspektiivillä, johtohahmonaan Henri Matisse; kubismin, jonka ensimmäisenä ilmentymänä pidetään Pablo Picasson teosta "Les Demoiselles d'Avignon" sekä impressionismin, joka ilmaantui taiteeseen jo 1800-luvun toisella puoliskolla. Impressionismista puhutaan myös musiikin, erityisesti Claude Debussyn teosten yhteydessä.
Jugend eli «Art nouveau» kehittyi melkeinpä viimeisenä kokonaisvaltaisena tyylisuuntana 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa.
Kirjallisuudessa, musiikissa ja myöhäisromantiikassa, jota Suomessa kutsutaan kansallisromantiikaksi, merkitsi Belle Époque lähes kulta-aikaa.
Se huolettomuuden aika, jota Belle Époque edusti, päättyi ensimmäiseen maailmansotaan. Vuosien 1895–1900 välisenä aikana tehdyt mahtavat keksinnöt menettivät vähitellen taianomaista loistoaan, kun niitä käytettiinkin ihmisten surmaamiseen.
Joidenkin historioitsijoiden mukaan aikakauden päättymistä voi jopa varhentaa, sillä Titanicin uppoaminen vuonna 1912 aiheutti syvän pettymyksen ja trauman uskossa teknologian kaikkivoipaisuuteen. Aikakauden ihmiset näkivät ja kokivat sen todellisuuden, jossa ihmisen kehittämä teknologia ei tieteiden valtavasta kehityksestä huolimatta voinut mitään, kun vastassa olivat luonnon omat voimat.
Belle Époquen loppuaikoihin liittyy käsite Fin de siècle, "Vuosisadan loppu".