hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Adobe Systems
Adobe Systems Inc. on digitaalisen sisällön luomiseen, hallitsemiseen ja jakamiseen tarkoitettujen ohjelmistojen tuottaja. Yhtiön tunnetuimpia tuotteita ovat PDF:n käsittelyohjelma Adobe Acrobat, kuvankäsittelyohjelma Photoshop, vektorigrafiikkaohjelma Illustrator sekä lukemattomat kirjasintyypit (fontit). Adobe on yksi maailman suurimmista ohjelmisto-yrityksistä.
Adobe Systems osti 3. joulukuuta 2005 suurimman kilpailijansa Macromedia Inc:n. Kaupan myötä muun muassa ColdFusion, Director, Dreamweaver, Flash, FreeHand ja Fireworks siirtyivät osaksi Adoben tuotevalikoimaa.
Adoben perustivat John Warnock ja Charles Geschke joulukuussa 1982. Heidän tavoitteenaan oli kehittää PostScript-sivunkuvauskieltä. Miehet tapasivat 1970-luvun loppupuolella työskennellessään Xeroxin PARC-tutkimuskeskuksessa, jossa he tutkivat laiteriippumattomia grafiikkajärjestelmiä ja tulostamista.
Vuonna 1983 Geschke ja Warnock julkaisivat Adobe PostScript -teknologian tekstin ja kuvan tulostamiseen paperille. PostScript lisensoitiin tulostinvalmistajille kaikkialla maailmassa, ja se on nykyisinkin yksi tulostimien ydintekniikoista.
Adobe hyödynsi menestystään PostScript-teknologian suhteen ja laajentui työpöytäsovelluksiin Adobe Illustrator- ja Adobe Photoshop -ohjelmistoillaan. Näitä seurasi Adobe InDesign -taitto-ohjelmisto.
Adobe julkaisi Adobe Acrobat -ohjelmiston ja Adobe PDF -muodon (Portable Document Format). Siten yhtiö yhdisti työpöytäohjelmistokokemuksensa PostScript-tulostukseen. Acrobatin ja PDF:n avulla pystyttiin toimittamaan digitaalisia dokumentteja juuri halutun näköisinä eri tietokoneympäristöihin ja sovelluksiin.
Adobe Premiere Pro
Adobe Premiere Pro on Adoben epälineaarinen videoeditointiohjelma. Premiere Pro on tarkoitettu ammattimaiseen käyttöön ja se tukee muun muassa uusimpia teräväpiirtoformaatteja. Ohjelma on osa Adoben Adobe Creative Cloud -ohjelmistopakettia.
Premiere Pro korvasi vuonna 2003 1.0 version myötä aiemman vastaavan tuotteen Adobe Premieren. 2004 Adobe julkaisi Adobe Premiere Elementsin, joka on kuluttajille tarkoitettu kevyempi versio Prosta.
Avira Antivirus
Avira Antivirus (aiemmin Avira AntiVir) on saksalaisen Aviran kehittämä virustorjuntaohjelmisto. Yksityiskäyttäjille on tarjolla ilmainen "Avira Free Antivirus" ja "Avira Free Security Suite" sekä laajemmat maksulliset versiot. Yrityskäyttöön on myös tarjolla maksulliset tuotepaketit.
Avira on saatavana Windows- ja macOS-käyttöjärjestelmille sekä Android- ja iOS-mobiililaitteille.
AV-Comparatives palkitsi Aviran vuoden 2008 virustorjuntaohjelmapalkinnolla heidän "Summary Report 2008" -testissä.
Vuonna 2012 PCworld sijoitti ilmaisen Avira AntiVir 2012 -ohjelmiston neljänneksi parhaaksi virustorjuntaohjelmistoksi. Vuonna 2014 TomsGuide valitsi Avira Free Antiviruksen vuoden parhaaksi virustorjuntaohjelmistoksi. Samana vuonna Gizmo's freewaren testissä Avira sai huomiota toimivuudestaan haittaohjelmia vastaan. Avira on myös menestynyt Virus Bulletin 100 -listoilla.
Microsoft Excel
Microsoft Excel on taulukkolaskentaohjelma, joka on osa Microsoft Officea. Ohjelmistosta on saatavilla Windows- ja Mac OS X -versiot.
Excelin toiminta perustuu soluihin.
Excel kehitettiin alun perin Macintosh-tietokoneisiin vuonna 1985. Vasta marraskuussa 1987 ohjelmasta julkaistiin ensimmäinen Windows-versio.
Vuodesta 1993 lähtien Excelissä on voinut käyttää Visual Basic -ohjelmia vakiokomentojen lisäksi. Visual Basic for Applications (VBA) mahdollistaa uusien funktioiden luomisen taulukon soluihin, erillisten ikkunoiden teon tietojen syöttöä varten ja liittymien teon ulkoisiin ohjelmiin ilman erillistä kehityspakettia tai maksullista lisäosaa. Myös DLL-ohjelmia voidaan kutsua, mutta niitä ei voi luoda VBA:lla. Aiemmissa versioissa oli käytettävissä erillinen makro-kieli, jolla voitiin viitata vain valikosta löytyviin peruskäskyihin ja laittaa niitä peräkkäin, ohjelmaksi.
Microsoft Windowsille tehdyt versiot:
Macintosh-versiot:
Windows Movie Maker
Windows Movie Maker on videonmuokkausohjelma, joka tuli Windows Me:n, XP:n, Vistan, Windows 8:n ja Windows 8.1:n -käyttöjärjestelmien mukana. Sen 1.0-versio oli erittäin kevyt, äärimmilleen yksinkertaistettu muokkausohjelma. 2.0-versio oli huomattavasti monipuolisempi. Movie Maker suunniteltiin alun perin Windows Me:lle ja eteni versioon 6.0. Windows Movie Makerilla voi esimerkiksi lisätä videopätkään puhetta sen nauhoituksen jälkeen. Ohjelmaa ei ole tarkoitettu ammattilaiskäyttöön.
Ohjelma ei tullut Windows 7 -käyttöjärjestelmän mukana, mutta sen pystyi halutessaan lataamaan Windows Download Centerin kautta.
Muokkausohjelma oli ladattavissa myös muille käyttöjärjestelmille Microsoftin omilta sivuilta aina 10. tammikuuta 2017 asti, jonka jälkeen Microsoft ei ole enää tukenut Windows Live Essentialsia ja tämän myötä myös Windows Movie Makeriä. Sovelluksen korvasi täysin uusi "Windows Story Remix"-videonmuokkausohjelma, joka julkaistiin syksyllä 2017.
Aldebaran
Aldebaran (α Tauri, α Tau) on Härän tähdistön kirkkain tähti. Yötaivaan tähdistä se on 14. kirkkain. Aldebaranin nimi on peräisin arabiankielisestä nimityksestä "Al Dabaran" ’seuraaja’, joka viittaa sen sijaintiin Plejadien avoimen tähtijoukon jäljessä. Aldebaran ei ole näennäisesti tähden ympärille levinneen, meitä lähinnä sijaitsevan Hyadien tähtijoukon jäsen, vaikka niin helposti erehtyisikin kuvittelemaan. Itse asiassa Aldebaran sijaitsee Maan ja Hyadien välissä.
Spektriluokaltaan Aldebaran kuuluu luokkaan K5, joka näkyy meille tähden oranssina värinä. Lähempi tarkastelu osoittaa, että se on jo alkanut laajeta, koska sen ytimen vetyvarat on jo käytetty loppuun ja ydinfuusiossa on siirrytty polttamaan heliumia. Sillä on myös pienempi seuralaistähti, himmeä M2-spektriluokan kääpiötähti, joka kiertää päätähteään monen sadan astronomisen yksikön etäisyydellä. Aldebaran on laajentunut noin 5,3 × 10 kilometrin kokoiseksi eli 38 kertaa omaa Aurinkoamme suuremmaksi. Hipparcos-satelliitti on mitannut sen etäisyydeksi 65,1 valovuotta, jolloin sen absoluuttisen kirkkauden on oltava 150 kertaa Auringon vastaavaa kirkkautta suurempi. Tähden kirkkaus myös muuttuu hiukan: noin 0,2 magnitudin verran.
Vuonna 1997 havaittiin Aldebaranin mahdollinen toinen seuralainen, jonka massaksi määritettiin 11 kertaa Jupiterin massa ja kiertoetäisyydeksi tähden ympäri noin 1,35 AU.
Digital Video
Digital Video (DV) on vuonna 1996 markkinoille tullut digitaalinen videoformaatti. DV on sekä koodekki että fyysinen kasettiformaatti. Kasetteja on kolmea kokoa, joista pienintä ja yleisintä kutsutaan nimellä MiniDV.
"Tavallinen" DV on etupäässä kuluttajille suunnattu formaatti, mutta sen pohjalta on kehitetty ammattimaisempaan käyttöön suunnatut muunnelmat DVCAM ja DVCPRO.
Vuonna 2003 julkaistiin DV:n korvaajaksi tehty HDV, joka käytti eri koodekkia ja se oli yhteensopiva DV-kameroiden kanssa.
DV:n tarkat määritykset rajataan IEC 61834 standardilla. DV-nauhalla videon tallennusnopeus on 35,5 Mbit/s. Varsinaisen videokuvan osuus datasta on 25 Mbit/s. Loput on varattu äänelle, aikakoodeille, virheenkorjaukselle ja kameran asetustiedoille. DV-kasetti voi sisältää myös muistia, johon jotkut kamerat osaavat tallentaa esimerkiksi otsikoita tai tekstejä.
Kuten useimmista muistakin SDTV-tarkkuuden videoformaateista, myös DV:stä on olemassa PAL-versio (resoluutio 720×576 pikseliä, 50 kenttää sekunnissa) ja NTSC-versio (resoluutio 720×480 pikseliä, 59,94 kenttää sekunnissa).
DV-koodekki on teknisesti lähellä DVD-videolevyissä käytettävää MPEG-2-pakkausmuotoa. Sen tavoitteena on kuitenkin toimia mahdollisimman laadukkaana ja editointikelpoisena raakataltiona, ja siksi jokainen kuva pakataan erikseen. Haittapuolena ratkaisussa on suuri tilantarve esimerkiksi DVD-videoon verrattuna. DV-koodekki käyttää pakkaukseen kahta menetelmää: väri-informaatio pakataan ensin ns. "chroma subsampling" -menetelmällä (4:2:0 tai 4:1:1), minkä jälkeen data pakataan esimerkiksi DCT-algoritmilla pakkaussuhteessa 5:1.
DV-koodekilla pakattua videota voidaan tallentaa DV-kasetin sijaan myös suoraan kameran tai tietokoneen muistiin, erilliselle muistikortille tai kirjoitettavalle CD-, DVD- tai MiniDVD-levylle.
Arcturus
Arcturus (α Boötis) on Karhunvartijan tähdistön päätähti, jonka näennäinen suuruusluokka on –0,0 ja absoluuttinen suuruusluokka –0,2. Se on tähtitaivaan neljänneksi kirkkain tähti ja Siriuksen jälkeen toiseksi kirkkain Suomessa näkyvä tähti.
Helpoin tapa löytää Arcturus yötaivaalta on seurata Otavan kauhan ”vartta” alaspäin. Arcturuksesta samaa linjaa eteenpäin jatkettaessa tulee vastaan myös Spica, Neitsyen päätähti.
Arcturus tulee antiikin kreikankielisestä sanasta "Ἀρκτοῦρος" ("Arkturos"), joka tarkoittaa ”Karhunvartijaa”, ja josta tulee myös Karhunvartijan tähdistön suomenkielinen nimi. Arabian kielessä tähdestä käytetään nimeä Haris-el-sema, ”taivaan pitäjä.” Tätä nimeä on joskus on roomalaistettu muotoihin Aramec ja Azimech, mutta nykyisin niitä ei enää käytetä.
Kiinassa Arcturusta kutsutaan nimellä "Dah Jyaoo" (大角, "Suuri sarvi"; Pinying: Dajiao), koska tähti on Sarvi-nimisen kiinalaisen tähtikuvion (; Pinying: Jiaosu) osa. Myöhemmin Arcturuksesta tuli "Kangh Shiuh" (亢宿, Pinying: Kangsu) -nimisen kiinalaisen tähtikuvion osa.
Muinaisjapanilaiset omaksuivat kiinalaisen nimen "大角", mutta tähden läntinen nimi (アルクトゥルス) on tavallisempi nykyään.
Arcturuksen magnitudi on −0,05. Se on 115 kertaa Aurinkoa kirkkaampi, mutta suurin osa tähden säteilystä tulee infrapunasäteilynä, jolla se loistaa 180 kertaa päivätähteämme kirkkaammin.
Arcturus luokitellaan K1,5 IIIpe -luokan punaiseksi jättiläistähdeksi. Kirjaimet "p" ja "e" kuvaavat tähden sähkömagneettista spektriä: "p" tulee englannin sanasta ”peculiar”, epätavallinen, ja "e" sanasta ”emission”, joka viittaa emissioviivoihin. Tämä on melko tavallista punaisille jättiläisille, mutta Arcturus on ilmiöstä oppikirjamainen esimerkki.
Hipparcos-satelliitin mukaan Arcturus on meistä 36,7 valovuoden (11,3 parsekin) päässä eli kosmologisessa mittakaavassa melkein naapurissamme. Satelliitin havainnoista selvisi myös, että Arcturus on muuttuva tähti. Kirkkauden muutoksen suuruus on 0,04 magnitudia noin 8,3 vuorokauden ajanjaksolla. Uskotaan, että tähden pinta sykkii, mikä on tavallista jättiläistähdillä. Sykkimisen nopeus on 150 m/s ja taajuus yksi sykähdys 1,842 päivässä.
Arcturuksen näennäinen läpimitta on 0,019–0,027 kaarisekuntia ja todellinen 24,5 Auringon sädettä. Arcturus on vanha Linnunradan paksun kiekon populaation tähti ja kuuluu samaan ryhmään 52 muun tähden kanssa. Tähti polttaa heliumia ytimessään ja vetyä kuoressa sen ympärillä.
Hipparcos-satelliitin havaintojen mukaan Arcturus on kaksoistähti, jonka kumppani on noin 20 kertaa päätähteä himmeämpi. Tähdet kiertävät toisiaan niin lähellä, että nykyisillä havaintomenetelmillä niiden erottaminen visuaalisesti on erittäin vaikeaa. Toiset tutkimukset ovat kuitenkin tulleet siihen tulokseen, ettei Arcturus sittenkään olisi kaksoistähti.
Messier 2
Messier 2 (tai M2 tai NGC 7089) on Vesimiehen tähdistössä sijaitseva pallomainen tähtijoukko. Sen löysi Jean-Dominique Maraldi vuonna 1746 ja Charles Messier – tietämättä Maraldista – löysi kohteen tasan 14 vuotta myöhemmin. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteen muodostuvan yksittäisistä tähdistä.
M2 on halkaisijaltaan noin 175 valovuotta, siinä on noin 150 000 tähteä ja on yksi rikkaimmista ja tiiviimmistä pallomaisista tähtijoukoista. Kohteen kirkkaimmat tähdet ovat punaisia ja keltaisia jättiläisiä, +13.1. Joukosta on löydetty tähän mennessä 21 muuttuvaa tähteä, joista yhden kirkkaus vaihtelee välillä +12.5...+14.0.
M2 on vaikea löytää paljain silmin keskiverto-olosuhteissa, mutta kiikareilla tai pienellä kaukoputkella se on jo mahdollista nähdä.
Messier 3
Messier 3 tai NGC 5272 on pallomainen tähtijoukko Ajokoirien tähdistössä. Sen löysi Charles Messier vuonna 1764. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteen koostuvan yksittäisistä tähdistä, n. vuonna 1784.
Tämä joukko on yksi suurimista ja kirkkaimmista, ja se sisältää jopa puoli miljoonaa tähteä. Kohteen etäisyys Aurinkokunnastamme on noin 33 900 valovuotta. Kohteen halkaisijaksi on mitattu valokuvista jopa yli 20 kaariminuuttia, mutta kaukoputkella sen kooksi voi havaita n. 10 kaariminuuttia. Kohteen painovoima jaksaa pitää jopa 38 kaariminuutin päässä olevat tähdet joukossa mukana.
Kohteen kirkkaimmat tähdet ovat magnitudiltaan n. 12.7, ja koko kohteen näennäinen kirkkaus on 6.2, joten se on hyvissä olosuhteissa näkyvissä jopa paljain silmin. M3:sta on löydetty 212 muuttuvaa tähteä, enemmän kuin yhdestäkään muusta pallomaisesta tähtijoukosta.
Ilmeisesti tämän kohteen löytymisen jälkeen Charles Messier alkoi systemaattisesti etsiä tällaisia komeettaa muistuttavia kohteita sen sijaan, että luetteloi vain vahingossa löytyneet, kuten M1 ja M2.
Avaruusfysiikka
Avaruusfysiikka on avaruuden fysiikan ilmiötä tutkiva fysiikan haara. Tähtitiede tutkii siten osittain samoja kohteita. Suomessa tutkitaan avaruusfysiikkaa mm. Ilmatieteen laitoksella ja Oulun yliopistossa. Tutkimuksen kohteena ovat mm. revontulet ja avaruussää.
Messier 4
Messier 4 on pallomainen tähtijoukko Skorpionin tähdistössä, Antareksen lähellä. "Messier 4" sijaitsee aivan Antares-tähden vieressä, ja se on mahdollista nähdä paljain silmin.
Kohteen löysi Philippe Loys de Chéseaux, ja Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa 8. toukokuuta 1764. Messier oli myös ensimmäinen, joka havaitsi kohteen koostuvan yksittäisistä tähdistä — kohteen ollessa näin ainoa pallomainen joukko, josta hän havaitsi yksittäisiä tähtiä.
Kohde saattaa hyvinkin olla kaikkein pienin pallomainen tähtijoukko, ja ilmeisesti se on myös kaikkein lähimpänä aurinkokuntaamme. Seuraavaksi lähin on ilmeisesti NGC 6397. "M4" on myös yksi kaikkein harvimmista tai hajanaisimmista joukoista, ja se kulkee meistä poispäin n. 70,4 km/s. Kohteesta on löydetty 43 muuttuvaa tähteä.
Vuonna 1987 kohteesta löydettiin kaikkien aikojen ensimmäinen millisekuntiluokan pulsari. Pulsari pyörii kerran kolmessa millisekunnissa eli 300 kertaa sekunnissa. Tämä on 10 kertaa nopeammin kuin Rapusumun keskustassa oleva pulsari.
Elokuussa 1995 Hubble-avaruusteleskooppi valokuvasi kohteessa olevia valkoisia kääpiöitä, jotka ovat Linnunratamme vanhimpia tähtiä. Heinäkuussa 2003 Hubble kohteesta planeetan, joka kiertää yhtä näistä valkoisista kääpiöistä.
Tähtienvälinen pöly himmentää tätä kohdetta paljon: ilman pölyä se olisi yksi komeimmista joukoista taivaalla. Valokuvista on voitu mitata sen halkaisija, joka vastaa suunnilleen täysikuun kokoa. Kaukoputkella kohde vaikuttaa pienemmältä, noin 14 kaariminuutin kokoiselta.
Messier 5
Messier 5 on pallomainen tähtijoukko Käärmeen tähdistössä. Sen löysi Gottfried Kirch yhdessä vaimonsa Maria Margarethen kanssa vuonna 1702. Charles Messier löysi kohteen itsenäisesti 23. toukokuuta 1764. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteen muodostuvan yksittäisistä tähdistä.
M5:n etäisyys Aurinkokunnastamme on noin 24 500 valovuotta. Siinä on yli 100 000 tähteä, joista yli sadan tiedetään olevan muuttuvia tähtiä. Kohteen arvioidaan olevan yksi vanhimmista ja suurimmista pallomaisista tähtijoukoista. M5 kulkee aurinkokunnastamme poispäin n. 52 km/s nopeudella.
M5:stä on toistaiseksi löydetty 105 muuttuvaa tähteä, joista ensimmäiset löydettiin jo 1890. Kohteen kirkkaimpien tähtien suhteellinen kirkkaus on 12.2.
Messier 7
Messier 7 on avoin tähtijoukko Skorpionin tähdistössä. Ptolemaios tunsi sen jo vuonna 130. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa 23. toukokuuta 1764.
M7 on suuri ja kirkas joukko, joka on helppo havaita paljainkin silmin. M7 on Messierin luettelon eteläisin kohde, eikä näy Suomessa.
Pravda
Pravda (, "Totuus") oli Neuvostoliiton johtava sanomalehti ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean äänenkannattaja vuosina 1912–1991.
Pravda perustettiin 1912 maanpaossa Wienissä, ja sitä salakuljetettiin Venäjälle. Ensimmäisen kerran lehti ilmestyi Pietarissa5. toukokuuta 1912. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Pravda oli Neuvostoliitossa kommunistisen puolueen keskuskomitean virallinen sanomalehti vuosina 1918–1991. Lehti tunnettiin lännessä etenkin siitä, että se julkaisi kaikki puolueen viralliset kannanotot. Toinen merkittävä lehti "Izvestija" oli hallituksen äänenkannattaja.
Jeltsin myi lehden Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen 22. elokuuta 1991. Lehden osti kreikkalainen Giannikosin perhe. Lehti lakkasi jälleen ilmestymästä 1. elokuuta 1996, kun perhe riitautui vanhoillisen toimituksen kanssa ja sillä oli myös taloudellisia vaikeuksia levikin romahdettua. Se jakautui sitten kahtia, kommunistisen puolueen lehdeksi Pravda ja muutamien alkuperäisen Pravdan toimittajien perustamaksi verkkolehdeksi Pravda.ru. Osapuolet kävivät oikeudessa kiistaa nimen omistusoikeudesta, ja oikeuden päätöksen mukaan molemmat saivat käyttää nimeä Pravda.
Ukrainalainen toimittaja Georgy Gongadze perusti Ukrainska Pravda, joka jatkoi ilmestymistä sen jälkeenkin kun Ukrainan turvallisuusviranomaiset surmasivat Gongadzen. Vähemmän kuuluisia Pravda-nimisiä sanomalehtiä on ilmestynyt ja ilmestyy muuallakin. Slovakiassa samanniminen lehti on yksi suurimmista. Samanniminen päivälehti ilmestyy myös Serbiassa sekä kuukausittainen julkaisu Liettuassa.
Aatos Erkko
Aatos Juho Michel Erkko () oli merkittävä suomalainen lehdenkustantaja, ministeri ja yksi Suomen varakkaimmista henkilöistä. Hän oli "Helsingin Sanomien" päätoimittaja ja Sanoma-yhtiön toimitusjohtaja sekä yhtymän suurin yksittäinen omistaja. Erkon suvun kolmannen polven jäsentä luonnehdittiin yhdeksi Suomen vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän esiintyi julkisuudessa vain harvoin.
Aatos Erkon isä oli sanomalehtimies ja poliitikko Eljas Erkko ja äiti englantilaissyntyinen Violet Eugenie Sutcliffe. Hänen isoisänsä oli sanomalehtimies ja poliitikko Eero Erkko.
Aatos Erkko kävi Suomalaista yhteiskoulua, mutta keskeytti oppikoulun viimeisen kouluvuoden jouluna. Vuonna 1952 hän opiskeli vuoden ajan journalismia Columbian yliopistossa New Yorkissa.
Erkon puoliso vuodesta 1959 oli Jane o.s. Airola (1936–2014). Avioliitto oli lapseton.
Erkko teki uransa Sanoma Osakeyhtiössä.
Oman kertomansa mukaan Aatos Erkko ei olisi halunnut lehtialalle, mutta ei voinut isänsä päätöksiä vastustaakaan. Aatos Erkko aloitti vuonna 1953 suoraan "Viikkosanomat"-lehden päätoimittajana. Hänet valittiin Sanoma Osakeyhtiön hallitukseen vuonna 1957. "Helsingin Sanomien" päätoimittaja hän oli 1961–1970 ja sen sekä "Ilta-Sanomien" kustantajana 1970–1989. Sanoma Osakeyhtiön toimitusjohtaja Erkko oli vuosina 1965–1976. Yhtiön hallituksen puheenjohtajana Erkko toimi 1972–1999. Sanoman hallituksen puheenjohtaja hän oli 1999–2001. Erkko jätti SanomaWSOY:n hallituksen lopulta 1. huhtikuuta 2003.
Suomen EU-äänestyksen alla Erkko laittoi lukuisten lehtien etusivuille EU:n jäsenyyttä kannattavia ilmoituksia. Silloisena Kauppalehden päätoimittajana toimineen Lauri Helveen mukaan Erkko oli vahvasti EU-jäseneksi liittymisen kannalla ja Erkko otti tehtäväkseen Suomen uittamisen EU:n jäseneksi ilmoituskampanjalla. Lehtien joukkoon kuuluivat muiden muassa Helsingin Sanomat,
Aamulehti, Turun Sanomat, Iltalehti, Ilta-Sanomat ja Kauppalehti.
Jane ja Aatos Erkon säätiö on lahjoittanut Tampereen yliopistolle Amerikan-tutkimukseen keskittyvän oppituolin.
Erkko oli Sanoma-yhtymän suurin yksittäinen omistaja. Kesäkuussa 2009 hänen hallinnassaan oli 23,29 prosenttia yhtiön osakkeista, kun vielä 2003 hän omisti lähes 29 prosenttia osakekannasta. Erkko testamenttasi omistamansa Sanoma-yhtiön osakkeet Jane ja Aatos Erkon säätiölle, jonka hän oli perustanut puolisonsa kanssa vuonna 2002. Erkon kuollessa hänen kaikkien osakkeidensa arvo oli noin 700 miljoonaa euroa.
Erkko sai Islannin Haukan ritarikunnan upseerinmerkin (1978), Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkin (1980) sekä Suomen Leijonan ritarikunnan suurristin (1999). Hän sai ministerin arvonimen vuonna 1995, valtiotieteiden kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistosta samoin vuonna 1995 ja Brittiläisen imperiumin ritarikomentajan (Knight Commander of the British Empire) arvonimen vuonna 1997.
Stadin Slangi ry valitsi Erkon vuoden 2002 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2002.
Amenmesse
Amenmesse oli Egyptiä 19. dynastian aikaan vuosina 1203–1200 eaa. hallinnut faarao.
Pitkään luultiin, että Amenmesse oli Merenptahin poika Seti-Merenptah, mutta uudemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että Amenmesse ei todennäköisesti ollut edes kuninkaallista alkuperää. Hänen vanhemmistaan ei tiedetä mitään, mutta hänen vaimonsa oli todennäköisesti Baktwerel.
Amenmesse nousi valtaistuimelle ennen faarao Merenptahin poikaa Seti II:sta. Syytä tähän ei tiedetä. Todennäköisesti prinssi Seti oli matkalla jossain kaukaisessa maakunnassa tai valtiovierailulla jossain naapurimaassa, kun Amenmesse päätti käyttää tilaisuutta hyväkseen ja nousta valtaan. Hallitusaikanaan hän otti monia edellisten faaraoiden hankkeita omakseen ja jatkoi niitä lyhyen hallitusaikansa ajan. Varmuudella ei kuitenkaan voida sanoa mitä rakennusprojekteja hän aloitti sillä Seti II:n korvasi Amenmessen nimen omallaan.
Amenmesse on haudattu muiden Uuden valtakunnan faaraoiden tapaa Kuninkaiden laaksoon (hauta KV10). Haudan koristelut ovat osittain keskeneräisiä, ja osa niistä on tuhottu muinaisina aikoina. Haudasta löytyi kolme muumiota, kaksi naisen ja yksi miehen, joita ei kuitenkaan ole tunnistettu. Todennäköisesti muumiot kuuluvat kuitenkin Amenmesselle ja mahdollisesti hänen vaimoilleen. Muumioiden yhteydestä on löytynyt myös kanooppiastioita ja graniittisen sarkofagin kappaleita. Sarkofagi on alun perin kuulunut henkilölle nimeltä Anketemheb, mutta otettu uudelleen käyttöön kuninkaan haudassa. Sekä sarkofagista että kanooppiastioista on löydetty nimi Takhat (Merenptahin vaimo), joten on todennäköistä että hänet on haudattu tänne. Lisäksi haudasta on löytynyt Seti I:lle kuuluvien shabti-hahmojen palasia. Hauta on suljettu yleisöltä, koska siellä suoritetaan parhaillaan arkeologisia kaivauksia.
RGB-värimalli
RGB-värimalli on väritila, jossa eri värejä muodostetaan sekoittamalla keskenään punaisen, vihreän ja sinisen väristä valoa. Värimallin nimi juontuu näiden päävärien englanninkielisistä nimistä: "red", "green", ja "blue". Tällaista värillisiä valoja yhdistelevää värimallia kutsutaan "additiiviseksi", mikä on vastakohta esimerkiksi painotekniikassa käytetylle "subtraktiiviselle", värejä valosta vähentävälle, värimallille. RGB-värimallia käytetään värien esittämiseen muun muassa tietokoneessa ja televisiovastaanottimessa, joiden näyttölaitteiden pikselit muodostuvat punaisen, vihreän ja sinisen värisistä valonlähteistä.
Kuvatiedostoja käsitellään yleensä RGB-väritilassa. RGB-värikuvatiedosto muodostuu kolmesta värikanavasta. Näytöllä kanavat näkyvät punaisina, vihreinä ja sinisinä pisteinä, havaittava väri syntyy näiden pisteiden yhteisvaikutuksesta. Käytettäessä 24 bitin bittisyvyyttä, eli 8 bittiä osaväriä kohden, joka on digitaalisissa kuvissa eniten käytetty bittisyvyys, jokainen kuvapiste voi esittää 256 erilaista kirkkaustasoa kutakin kolmea osaväriä kohti. Kaikki väriyhdistelmät (256 × 256 × 256) voivat tällöin muodostaa 16 777 216 erilaista väri-kirkkausyhdistelmää.
Digitaalikamerat tallentavat kuvatiedostot yleensä sRGB-väriavaruudessa. Ammattilaiskameroissa väriavaruudeksi voidaan valita muukin väriavaruus. sRGB-väriavaruus vastaa näytön asetuksista löytyvää sRGB-väriavaruutta. sRGB on määritelty vuoden 1996 monitorien väritoistolle, mutta myös nykyiset CRT- ja nestekidenäytöt sekä digitaalikamerat ja tulostimet noudattavat sRGB-standardia. Ammattikäytössä sRGB-väriavaruutta pyritään yleensä välttämään, koska se ei kata kaikkia värejä (etenkään sinivihreitä), jotka voidaan esittää CMYK-mallilla.
Skanneri saattaa tehdä kuvatiedostoon värihunnun, jolloin jotkut RGB-väreistä korostuvat kuvassa. Värihuntu poistetaan kuvaan jätetyn harmaakortin ja kuvankäsittelyohjelman harmaan pipetin avulla. Myös digitaalikamerat tallentavat kuvan RGB-muodossa. Kameran ottama kuva on kennolla yleensä ns. Bayer-RGB-muodossa, josta luodaan normaali RGB-kuva erilaisten algoritmien avulla.
Tietotekniikassa käytetty 32-bittinen RGBA-kuva käyttää RGB-kuvaan verrattuna lisäksi alfakanavaa, jota käytetään läpinäkyvyystietoon renderöinnissä.
Toimitusjohtaja
Toimitusjohtaja on useissa yhteisömuotoja koskevissa laeissa käytetty termi henkilöstä, jolla on vastuu päivittäisestä yrityksen hallinnoimisesta.
Toimitusjohtajan valinta on Suomessa tavallisesti vapaaehtoista; yhtiö voi toimia myös ilman toimitusjohtajaa. Toimitusjohtajan asema vaihtelee yhtiömuodon mukaan. Henkilöyhtiössä toimitusjohtajan saattaa erottaa yhtiömies yksin henkilöyhtiön luonteen vuoksi. Osakeyhtiössä toimitusjohtajan nimityksestä sekä asemasta päättää yhtiön hallitus, jollei yhtiöjärjestys määrää toisin.
Yhteisölaeissa toimitusjohtajalle on säädetty usein yleistoimivalta (esimerkiksi juoksevan hallinnon hoitaminen) ja lukuisia erikseen mainittuna tehtäviä. Osakeyhtiön yhtiökokous voi päättää yksimielisenä toimitusjohtajalle muutoin kuuluvasta asiasta toimitusjohtajasta riippumatta.
Missään suomalaisessa yhteisömuodossa ei ole mahdollisuutta käyttää toimitusjohtajana oikeushenkilöä, vaan toimitusjohtajan on aina oltava luonnollinen henkilö. Joissakin muissa maissa, kuten Hollannissa, eräiden yhtiömuotojen toimitusjohtajaksi voidaan valita oikeushenkilökin, kuten esimerkiksi toinen yhteisö.
Asunto-osakeyhtiöissä toimitusjohtajasta käytetään termiä isännöitsijä.
Suuren yrityksen toimitusjohtajasta käytetään joskus nimitystä pääjohtaja.
Konsernin emoyhtiön toimitusjohtajasta käytetään joskus nimitystä "konsernijohtaja".
Toimitusjohtajan varahenkilöstä on perinteisesti käytetty nimitystä varatoimitusjohtaja. Viime aikoina uusituissa laeissa (osakeyhtiölaki ja osuuskuntalaki) nimitys on muutettu toimitusjohtajan sijaiseksi.
Toimitusjohtaja ei kuulu työsopimuslain piiriin, eikä hänelle siksi ole irtisanomisaikaa hänen työnsä hallintoelinluonteen vuoksi. Usein laaditaan kuitenkin toimitusjohtajasopimus, joka säätelee paitsi irtisanomista ja siitä maksettavaa korvausta myös työsuhde-etuja.
Vastuun jakaminen hallituksen ja toimitusjohtajan välillä voi olla hankalaa, ja eri yhtiöissä on erilaisia ratkaisuja. Laissa ei säädetä asiasta tarkasti. Mikäli yhtiöllä ei ole toimitusjohtajaa, hallitus vastaa yhtiön juoksevien asioiden järjestämisestä kuten kirjanpidosta ja työsuhteiden järjestämisestä.
Osakeyhtiölain mukaan toimitusjohtajalla on oikeus osallistua hallituksen kokouksiin, jollei yhtiöjärjestyksessä muuta määrätä tai hallitus päätä toisin.
Toimitusjohtajaa koskee yhtiön hallintoa koskeva huolellisuus- ja lojaliteettivelvoite. Toimitusjohtajan tulee siis toimia huolellisen johtajan tavoin sekä hyvän liikkeenjohtotavan mukaisesti. Velvoitteen rikkominen, esimerkiksi yhden osakkaan suosiminen muiden kustannuksella, saattaa johtaa henkilökohtaiseen vahingonkorvausvastuuseen. Toimitusjohtajan huolellisuuden arvioinnissa käytetään vertailukohtana yleisesti huolellisen johtajan toimintaa, ei siis tietyissä tapauksissa riitä, että toimitusjohtaja toimii yhtä huolellisesti kuin omissa asioissaan, vaan hänen tulee toimia kuten huolellinen johtaja tehtävässä toimisi.
Seti II
Seti II oli Egyptiä 19. dynastian aikaan vuosina 1200–1194 eaa. hallinnut faarao.
Seti oli faarao Merenptahin ja kuningatar Takhatin poika. Vaikkakin hän oli Egyptin kruunun laillinen perijä, ehti Amenmesse nousta valtaistuimelle noin kolmeksi vuodeksi ennen häntä. Syytä tähän ei tiedetä, mutta todennäköisesti Seti oli poistunut pääkaupungista kun Amenmesse kaappasi vallan. Seti todennäköisesti yritti saada valtaistuinta itselleen palattuaan, mutta ei siinä heti onnistunut. Setillä oli lisäksi ainakin kolme päävaimoa, Takhat, Tiaa ja Tausret. Setillä ja Tausretilla oli ainakin yksi poika, myös nimeltään Seti-merenptah, joka kuitenkin kuoli jo nuorena. Setin seuraajaksi nousi hänen ja oletettavasti Tiaan poika Siptah. Kuningatar Tausretin oletetaan kuitenkin pitäneen todellista valtaa aina 19. dynastian loppuun saakka.
Seti II:n hallitusaika oli ilmeisesti varsin rauhallinen, sillä Siinain kaivoksilla tapahtuneen pienen selkkauksen lisäksi ei muita merkintöjä sotilaallisesta toiminnasta löydy. Hänen tiedetään ottaneen Amenmessen aloittamia rakennuksia omin nimiinsä ja korvanneen Amenmessen nimen omallaan. Lisäksi hän viimeisteli muutamia Ramses II:n aikana keskeytyneitä rakennusprojekteja. Setin rakentamista temppeleistä ei voida olla täysin varmoja, sillä hän väittää rakentaneensa useita, joista ei ole löydetty mitään todisteita.
Seti on haudattu muiden Uuden valtakunnan kuninkaiden tapaan Kuninkaiden laaksoon (hauta KV15). Haudan alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Oletettavasti Seti haudattiin vaimonsa Tausretin hautaan, josta hänet on myöhemmin siirretty tähän hautaan, jonka viimeistely on selvästi keskeneräinen. Haudan rakennuttajana oletetaan olleen Setnakht. Haudan rakennus on ilmeisesti keskeytetty jossain vaiheessa, mahdollisesti Amenmessen hallitusaikana, jolloin Setin nimi pyyhittiin seiniltä. Setin vaimo kuningatar Tausret palautti Setin nimen haudan seinille hallitusaikanaan.
Puoliryhmä
Puoliryhmä on algebrallinen rakenne, joka koostuu liitännäisen operaation * suhteen suljetusta joukosta G. Toisin sanoen, puoliryhmä on assosiatiivinen magma. Puoliryhmä eroaa ryhmästä siinä, että puoliryhmässä ei tarvitse olla käänteisalkiota eikä neutraalialkiota. Jos neutraalialkio on, puoliryhmää kutsutaan monoidiksi.
Puoliryhmät toteuttavat seuraavat ehdot:
Siptah
Siptah oli Egyptiä 19. dynastian aikaan vuosina 1194–1188 eaa. hallinnut faarao.
Siptahin isä oli hänen edeltäjänsä faarao Seti II ja kuningatar Tiaa oli hänen äitinsä. Siptah nousi lailliseksi kruununperijäksi Seti II:n ja Takhatin pojan Seti-merenptahin kuoltua. Seti II:n kuoleman jälkeen hän nousi valtaan. Tällöin hän oli vielä hyvin nuori ja mahdollisesti jollain tavoin kehitys- tai liikuntavammainen, sillä hänen haudasta löydetty jalkansa oli epämuodostunut (mm. CP-vammaa on esitetty syyksi). On epäselvää hallitsiko Siptah koskaan täydellisesti, sillä kuningatar Tausret sekä kansleri Bay vaikuttivat suuresti hänen hallitusaikanaan, ehkä jopa toimivat kanssahallitsijoina. Siptah kuoli kuudentena hallitusvuonnaan, jolloin kuningatar Tausret otti täyden vallan.
Siptah on haudattu Kuninkaiden laaksoon (hauta KV47). Hautaan on haudattu kaksi henkilöä, joista toisen oletetaan olevan itse Siptah ja toisen hänen äitinsä kuningatar Tiaa. Haudasta löytyi myös Siptahin epämuodostunut jalka. Jonkin aikaa hautauksen jälkeen, hautaan murtauduttiin ja kaikki Siptahin nimet pyyhittiin pois, mutta mahdollisesti kansleri Bay palautti ne myöhemmin.
Akateeminen vapaus
Akateeminen vapaus on länsimaisen yliopistolaitoksen perusarvo. Sen tulkinta vaihtelee eri maissa ja jopa eri tieteenaloilla ja yliopistoissa. Akateeminen vapaus merkitsee itsenäistä ajattelua ja vastuuta oman näkemyksen rakentamisessa.
Helsingin yliopiston rehtorin Ilkka Niiniluodon mukaan "Yliopistojen kasvatustehtävän osalta akateeminen vapaus merkitsee valintojen ja vastuun antamista opiskelijoille, jotka näin voivat omaksua itsenäisen elämän vakaumuksen" (avajaispuheessa 10. syyskuuta 2004).
Yliopisto-opiskelijat ovat pyrkineet puolustamaan akateemista vapautta vastustamalla opiskeluoikeuteensa 1990-luvulta alkaen esitettyjä rajoituksia. Ensimmäisenä rajoituksia vastusti F5-opiskeluoikeusliike. 2000-luvulla rajoitusesityksiä on esitetty uudestaan, ja opiskelijajärjestöt ovat järjestäneet niitä vastustavia mielenosoituksia.
Tausret
Tausret oli Egyptiä 19. dynastian aikaan vuosina 1188–1186 eaa. hallinnut faarao-kuningatar. Hän oli 19. dynastian viimeinen faarao.
Tausret oli alun perin faarao Seti II:n toinen vaimo ja kuningatar. Jo Setin hallitusaikana Tausret nousi varsin merkittävään asemaan. Seti mm. määräsi hänelle valmistettavaksi haudan Kuninkaiden laaksoon. Setin kuoltua ja hänen poikansa Siptahin noustua valtaan Tausret otti todellisen vallan kansleri Bayn kanssa ryhtymällä mahdollisesti sijaishallitsijaksi. Siptahin nuoren iän ja sairauden takia Tausret hoiti todennäköisesti valtion johdon koko Siptahin hallituskauden ajan. Siptahin kuoltua Tausret kruunautti itsensä faaraoksi kuningatar Hatsepsutin tapaan.
Tausret haudattiin todennäköisesti hautaansa Kuninkaiden laaksossa (hauta KV14), mutta Ramses III otti haudan myöhemmin käyttöönsä isäänsä Setnakhtia varten. Tausretin muumiota ei ole tunnistettu, mutta haudasta KV35 (Amenhotep II) löytynyt naisen muumio on mahdollisesti hänen.
Sarkofagi
Sarkofagi on egyptologiassa kivestä tehty uloin säiliö muumiolle. Sana juontaa juurensa kreikan kielen sanasta "sarkofagos", joka tarkoittaa lihan syöjää. Kreikkalainen historioitsija Herodotos (n. 500–400 eaa.) uskoi sarkofagin syövän sisältämänsä lihan. Vainajan muumio laitettiin sarkofagin sisään puisessa tai harvemmin jalometallisessa arkussa. Sarkofageja käytettiin pääasiassa Egyptissä aina Vanhan valtakunnan ajoilta koptilaiseen kauteen asti.
Egyptiläisen mytologian mukaan kuollut henkilö siirtyy tuonpuoleiseen, jossa hän jatkaa elämäänsä. Tämän elämän varmistamiseksi maanpäällisen ruumiin oli kuitenkin säilyttävä ainakin osittain. Sarkofagi oli yhdessä sisältämiensä hauta-arkkujen kanssa yksi keino suojella vainajan ruumista ja mahdollistaa hänen ikuinen elämänsä.
Varhaisdynastisen kauden aikana, jolloin kaikki egyptiläiset haudattiin hiekkaan, ei ollut vielä tarvetta sarkofageille. Hautauskulttuurin muututtua Vanhan valtakunnan aikana syntyi kuitenkin tarve valmistaa muumioidulle ruumiille eräänlainen säiliö, jonka tarkoitus oli pääasiassa suojella muumiota hajoamiselta ja muilta luonnon voimilta, mutta sillä oli myös vahva uskonnollinen merkitys.
Vanhan valtakunnan neljännestä dynastiasta lähtien arkkuihin alettiin kirjoittaa arkkutekstejä, jotka varmistivat vainajan perustarpeiden täyttymisen tuonpuoleisessa.
Keskivaltakunnan alkuaikoina hautaus suoritettiin yleensä vain puiseen arkkuun, mutta koska puu lahoaa kohtalaisen nopeasti, tarvittiin pysyvämpi ratkaisu. Niinpä muumioille ryhdyttiin valmistamaan kivisiä säiliöitä, joiden sisään ne sijoitettiin puisissa arkuissa. Uuden valtakunnan 18. ja 19. dynastioiden aikana sarkofageista ryhdyttiin luomaan ihmisen kaltaisia. Tavoitteena oli mahdollisesti tehdä vainajasta entistä pitkäikäisempi luomalla hänestä kuva, joka kestäisi vuosituhansia.
Kreikkalais-roomalaisella kaudella sarkofageihin maalattiin usein jonkun roomalaisen keisarin kasvot. Sarkofagien käyttö loppui koptilaiskauden alkaessa.
Sarkofagit valmistettiin yleensä graniitista, basaltista, hiekkakivestä tai kalkkikivestä. Ne olivat lähes yksinomaan kuninkaallisten ja heidän perheidensä käytössä. Sarkofagit olivat usein hyvin massiivisia ja niitä saattoi olla jopa useita sisäkkäin.
Alkujaan sarkofagit olivat useimmiten neliskulmaisia tai kartussin muotoon veistettyjä. Ne oli koristeltu erilaisin hautatekstein, joihin kuului Uuden valtakunnan aikana oleellisesti otteita Kuolleiden kirjasta. Usein sarkofagin kylkeen kuvattiin kaksi silmää (Horuksen silmä) sille puolelle, joka osoitti itään päin. Näiden silmien kautta vainajan uskottiin pystyvän tarkkailemaan ulkopuolista maailmaa ja poistumaan arkustaan.
Uuden valtakunnan aikaan sarkofagit muuttuivat kuvaamaan niissä olevaa ihmistä. Tällöinkin sarkofagien pintaan kaiverrettiin erinäisiä uskonnollisia tekstejä. Jumalatar Nut liitettiin usein myös sarkofageihin maalaamalla hänen ruumiinsa sarkofagin kannen sisäpuolelle.
Abu Ghraibin vankilan kidutusskandaali
Abu Ghraibin vankilan kidutusskandaali paljastui huhtikuussa 2004 "60 Minutes II" -ohjelman julkaistua yhdysvaltalaisten sotilasvanginvartijoiden ottamia valokuvia vankien pahoinpitelyistä ja kidutuksista irakilaisessa, nykyään Bagdadin maakuntaan kuuluvan Abu Ghraibin piirikunnan vankilassa. Vankilaan teljettyjä vankeja oli kidutettu esimiesten määräyksestä tai oma-aloitteisesti. Tapahtumista levisi myös internetissä valokuvia, ja se aiheutti maailmanlaajuisen kohun.
Abu Ghraibin vankila sijaitsee Irakissa 32 kilometriä länteen Bagdadista. Vankilakompleksin rakensi brittiläinen urakoitsija 1960-luvulla, se on pinta-alaltaan 1,15 neliökilometriä. Vankilassa säilytettiin Saddam Husseinin valtakautena tuhansia poliittisia vankeja, ja siellä on teloitettu jopa 4 000 vankia pelkästään vuonna 1984. Saddamin kaudella vankilassa oli 40 000–60 000 vankia.
Liittouman joukkojen otettua Irakin haltuunsa vankilan nimi muutettiin "Baghdad Central Confinement Facility"ksi (BCCF). Liittouman johdolla vankilassa pidettiin 7 000 vankia, osa vastarintataistelijoita, osa rikollisia ja osa ilman syytteitä. Vankilaa valvoi yksi sotilaspoliisipataljoona.
Vankila suljettiin elokuussa 2006 ja tyhjä vankilarakennus luovutettiin irakilaisille. Se nimettiin uudelleen Bagdadin keskusvankilaksi ja otettiin käyttöön vuonna 2009. Uusittuun vankilaan mahtuu 13 000–14 000 vankia.
Tammikuussa 2004 Yhdysvaltain asevoimien sotilaspoliisi kersantti Joseph Darby sai haltuunsa CD-ROM:in jolle oli tallennettu valokuvia vankien kidutuksista. Hän ilmoitti kuvista esimiehilleen, jolloin liittouman komentaja kenraaliluutnantti Ricardo Sanchez määräsi asiasta tutkinnan. Kenraalimajuri Antonio Taguba luovutti 4. huhtikuuta 53-sivuisen raportin, joka määrättiin salaiseksi.
Taguban raportin valmistuessa 17 sotilasta, mukaan lukien laitoksen aiempi johtaja, prikaatikenraali Janis Karpinski vapautettiin palveluksesta. Taguba nimesi myös muita, mutta skandaalin tultua julki osa nimetyistä oli edelleen töissä vankilassa.
Tapaus sai kansainvälistä huomiota "60 Minutes II" -ajankohtaisohjelman julkaistua vankilasta otettuja valokuvia. Valokuvista tunnistettiin ainakin korpraali Lynndie England ja spesialisti Charles Graner. Valokuvia julkaistiin tiedotusvälineissä ympäri maailman. Vankilan vankeja oli kuvattu häpeällisissä tilanteissa, ja toisinaan kuvissa esiintyi hymyileviä sotilaita.
Yhdysvaltalainen kirjailija Susan Sontag on analysoinut näiden kuvien voimaa esseessä "Muiden kidutusta katsellen" (Kulttuurivihkot 4-5/2004 s. 33-39).
Keskeinen osa väärinkäytöksiä oli nöyryyttävien kuvien ottaminen kidutuksen uhreista. Kidutusskandaalin aiheuttaneet kuvat ovat levinneet laajalle niin perinteisessä mediassa kuin Internetissäkin. Alla eräitä kuvia tapahtumista.
Yhdysvaltojen sotaoikeus on tuominnut 11 sotilasta vankeuteen väärinkäytöksistä. Pisimmät tuomiot ovat olleet kymmenen vuotta. Vankilan komentaja Janis Karpinski menetti kenraalin asemansa.Vuonna 2013 vankilassa toiminut turvayritys maksoi korvauksia vangeille. Oikeudenkäynti toista turvayritystä vastaan jatkuu.
Armeijakunta
Armeijakunta on itsenäisiin sotatoimiin pystyvä sotatoimiyhtymä, johon kuuluu kaikkia sen tehtävään tarvitsemia maavoimien aselajeja. Armeijakunta ei ole määrävahvuinen, eikä sen osia ole määritelty tarkkaan, vaan se muodostetaan tehtävän ja vastuualueen mukaan. Toisen maailmansodan aikainen armeijakunta käsitti 2–5 divisioonaa tai prikaatia ja esimerkiksi armeijakunnalle kuuluvaa raskasta tykistöä. Armeijakunnan yläpuolella on armeijan esikunta.
Armeijakunta sisältää alayksikköinä Suomessa nykyisin prikaateja ja sitä suurempi on ollut esimerkiksi maanpuolustusalue.
Puolustustehtävässä olevaan armeijakuntaan voisi kuulua tyypillisesti esimerkiksi:
Välimerkki
Välimerkkejä käytetään kirjoitetussa kielessä varsinaisten kirjoitusmerkkien – kuten kirjainten – lisäksi erottamaan ja yhdistämään merkkejä tai ilmauksia. Varsinkin kirjakielessä välimerkkien käyttö noudattaa sääntöjä, jotka kuuluvat kielioppiin. Ne auttavat tekstin hahmottamisessa.
Välimerkkisääntöjen hallintaa pidetään tärkeänä osana kielitaitoa erityisesti kirjoitetun kielen käyttöön perustuvissa yhteiskunnissa.
Välimerkkejä käytetään eri kielissä hyvinkin eri tavoin.
Julkaisuohjelma
Julkaisuohjelmalla () taitetaan erilaisia yleensä paperille painettavia kirjoja, lehtiä, mainoksia ja muita julkaisuja. Tällaiset ohjelmat tunnetaan myös nimellä taitto-ohjelma, ja ne voidaan nykyisin lukea osaksi kirjapainotaitoa.
Ohjelmia käyttää yleensä taittaja, joka asettelee sivun elementit tavoittelemansa sivuasemoinnin ("layout") mukaiseksi hiirtä ja näppäimistöä käyttäen. Elementit ovat tekstiä ja erilaisia kuvia. Tekstit tuodaan taittoon tekstinkäsittelytiedostoina ja kuvat kuvankäsittelyohjelmalla painettavaksi käsiteltyinä tiedostoina. Tyypillisiä tiedostomuotoja ovat TIFF, EPS ja 1990-luvulta alkaen varsinkin sanomalehtipainoa käytettäessä yleistynyt JPEG.
Julkaisut tallennetaan työtä tehtäessä yleensä ohjelman omaan tiedostomuotoon, jossa se monesti voidaan lähettää painettavaksikin. Yleisesti käytetään myös PDF- ja postscript-tiedostoja julkaisujen välittämiseen niin kirjapainoon kuin yleisön käyttöön.
Julkaisuohjelmien tulo markkinoille ravisteli rajusti kirjapainoalaa, jolta katosi kokonaisia ammatteja. Aiemmin julkaisut taitettiin ns. saksitaittona leikkaamalla ja liimaamalla kirjapainosta saatuja ladelmia sivuiksi, ja kirjapaino valmisteli julkaisun painokuntoon. Nykyään kirjapainon tehtäväksi jää usein vain painolevyjen tulostaminen ja julkaisun painaminen sekä jälkikäsittely.
Kuvatiedostomuodot
Kuvatiedostomuodot eli -formaatit ovat tiedostomuotoja, joilla tallennetaan digitaalisia kuvia.
Kuvatiedostot ovat joko bittikartta- tai vektorigrafiikkaa. Bittikarttagrafiikassa kuvat esitetään pikseleiden eli neliömäisten alkioiden taulukkona. Vektorigrafiikassa kuvan elementit ovat koordinaatein ja matemaattisin funktioin esitettäviä peruselementtejä, joita yhdistelemällä muodostetaan monimutkaisempia kuvia. Pikselikuvaa suurennettaessa neliöt tulevat näkyviin ja reunaviivan sahalaitaisuus ilmaantuu näkyviin. Vektorikuvassa reunaviiva säilyy aina viivamaisena ja terävänä.
Pikselikuvia voidaan tallentaa useilla ohjelmilla, muiden muassa Photoshopilla, Corel Photo-Paintilla ja PaintShop Prolla. Vektorikuvia voidaan luoda muiden muassa FreeHand-, Illustrator- ja CorelDRAW-ohjelmilla. Ohjelmat käyttävät sekä yhteisiä että ohjelmakohtaisia tiedostomuotoja. Joissakin tapauksissa aiemmat ohjelmaversiot eivät kykene avaamaan myöhemmillä versiolla tallennettuja kuvia. Kuvankäsittelyohjelmat ja taitto-ohjelmat avaavat melkein kaikki julkaisukäyttöön tarkoitetut kuvatiedostot.
Jotkut pikselikuvat ovat pakattuja. Tällöin kuvatiedoston tarvitsema bittimäärä pienenee ja kuva vaatii vähemmän muistia ja on nopeammin siirrettävissä langattomasti. Kuvan pakkaaminen voi kuitenkin tasapäistää kuvassa olevien pikselien väritarkkuutta. Häviöllistä pakkausta (esimerkiksi JPG) käytettäessä kuvatiedostosta tuhoutuu lopullisesti osa pikselien väri-informaatiosta. Muutosta ei välttämättä näe silmin. Pakkaus jättää kuitenkin jälkensä kuvatiedostoon. Kuvatiedostoa suurentamalla näkyviin saadaan 8 x 8 pikselin alueita, jotka vaikeuttavat kuvankäsittelyä. Joissakin kuvankäsittelyohjelmissa on mahdollista vähentää pakkauksen kuvatiedostoon aiheuttamia vaikutuksia.
Erilaisia kuvatiedostomuotoja ovat:
Kuvatiedostojen tiedostomuotoa voidaan vaihtaa kuvankäsittelyohjelmalla tai kuvatiedostomuotojen kääntäjillä. Tiedostomuodon vaihtaminen voi vaikuttaa kuvan laatuun.
SVG
SVG () on kaksiulotteisten vektorikuvien kuvauskieli, joka perustuu World Wide Web Consortiumin kehittämään avoimeen kuvatiedostostandardiin. Teknisesti SVG-kuvatiedostot on tehty XML-merkintäkielellä. Kuvissa on mahdollista esittää myös liikettä.
SVG tukee kolmea erilaista graafista objektia:
Jos tallennustilasta on puutetta, SVG-kuvat voidaan pakata gzipin avulla. Tällöin tiedostoja voidaan kutsua "SVGZ-tiedostoiksi". Koska tiedostoformaatti muodostuu tekstistä, se pakkautuu erittäin hyvin. Usein jo pakkaamaton SVG-muotoinen kuvatiedosto on vastaavaa kuvaa esittävää rasterikuvatiedostoa pienempi.
SVG:n ensimmäinen hahmotelma julkaistiin vuonna 1999, ja elokuussa 2000 World Wide Web Consortium julkisti ensimmäisen ehdotuksensa suositukselle. Se keräsi pian suosiota, kun Adobe julkaisi SVG Viewer 3:n. Adobe Flashin suosion kasvu teki SVG:stä puolestaan vähemmän suosittua.
Apple kuitenkin ilmoitti vuonna 2008 estävänsä Flashin. IE9 alkoi tukea SVG:tä 2010 ja Android 2012. Sen tuki on sen jälkeen levinnyt kaikkiin moderneihin selaimiin.
SVG:llä voidaan kuvata vektorigrafiikkakuvia, bittikarttakuvia (esimerkiksi digitaaliset valokuvat) ja tekstiä samassa dokumentissa. Kaikki SVG:n määritykset ovat XML-koodia, joka voidaan myös syvätä mihin tahansa muuhun XML-dokumenttiin.
SVG-kuvia voidaan dynaamisesti muokata selaimessa DOM-rajapinnan kautta, esimerkiksi JavaScript-kielellä. Myös SMIL-kieltä voidaan käyttää animaatioiden ohjaukseen.
SVG-standardissa on myös kaksi profiilia "(SVG Tiny ja SVG Basic)," jotka sopivat matkapuhelimiin.
Saksitaitto
Saksitaitto on nimitys lehden, kirjan, esitteen tai muun painotuotteen taitolle, joka tehdään käsityönä eikä tietokoneohjelman avulla. Ennen kuin julkaisuohjelmat yleistyivät 1990-luvulla mutta kun kohopainotekniikasta oli jo siirrytty offset- tai syväpainoon, painettavaksi tarkoitetut julkaisut taitettiin saksitaittona eli leikkaamalla, liimaamalla ja reprokuvaamalla. Menetelmä oli yleisimmillään 1970- ja 1980-luvuilla.
Valmistuneet tekstit toimitettiin konekirjoitusarkkeina työohjeiden kera kirjapainoon tai latomoon. Sieltä palautettiin julkaisun taittajien käyttöön paperiliuskoja, joille tekstit oli tuotettu valoladontana työohjeiden mukaan toivotun levyisiksi palstoiksi halutulla kirjasintyypillä. Nykyisin taitto tehdään tietokoneella ja sen tekevät joko toimittajat tai taittajat lehden koosta riippuen.
Taittajat leikkasivat ja liimasivat liuskoista julkaisun sivun mukaisia kokonaisuuksia eli leiskoja (lay out) ja jättivät tilaa kuville. Joskus taitto tehtiin valmiiksi peisteiksi (paste up), jolloin kirjapaino valmisti niistä suoraan filmit tai painolevyt. Kuvat tilattiin reprolaitoksesta rasteroitaviksi kirjapainokäyttöön ja toimitettiin kirjapainoon tai liimattiin sivulle. Sivut tehtiin viimeistään kirjapainossa valmiiksi peisteiksi eli paste upeiksi ennen painolevyille kuvaamista.
Käytetystä painotekniikasta riippuen kirjapaino joko latoi sivujen aineistot taittajien toimittamien sivumallien mukaan irtokirjakkeista palstoiksi ladottujen levyjen avulla tai jäljensi taittajien tuottaman paperisen sivun peist upin painopellille valokuvaamalla painofilmiksi ja syövyttämällä filmin mukaan painopellille.
Saksitaittoaikakaudella kirjapainojen ammattinimikkeitä ja välineitä olivat valolatoja valolatomakoneineen, reprokuvaaja reprokameroineen sekä asemoija eli taittaja liimauslaitteineen, saksineen ja taittoveitsineen.
Saksitaitto ei vaatinut enää samanlaista ammattitaitoa kuin kohopaino ja metalliladonta, mutta ammattiyhdistysliike piti monissa maissa yhä tiukasti kiinni toimenkuvien rajoista. Suomessakin taittohuoneessa vierailevaa toimittajaa käskettiin olla tarttumatta itse taittoveitseen tai seurauksena olisi työtaistelu. Britanniassa kirjapainoalan ammattiliitot onnistuivat vastustamaan saksitaiton yleistymistä ja kohopainosta offsetiin siirtymistä 1980-luvun puoliväliin asti niin, että muun muassa "The Guardian" -⁠sanomalehti käytti kohopainoa vuoteen 1987 saakka. Rupert Murdochin onnistui uudistaa omien brittilehtiensä ("The Times, The Sunday Times, The Sun" ja "News of the World") tekniikka uuden, salaisuuden verhossa rakennetun Wappingin painotalon myötä 1986 niin, ettei metalli- tai edes valolatojia enää tarvittu lainkaan vaan toimittajien teksti siirtyi tietokoneen muistista suoraan painoaineistoon. Tämä kuitenkin onnistui vain käyttämällä liittoon kuulumatonta työvoimaa, mistä seurasi ay-liikkeen vuoden kestänyt tulokseton työtaistelu. Se oli suuren kaivoslakon 1984–1985 ohella yksi Britannian ammattiyhdistysliikkeen suurista tappioista Margaret Thatcherin pääministerikaudella.
Kultti (yhdistys)
Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liitto Kultti ry (perustettu 1991) on pienten aikakauslehtien yhteisjärjestö. Jäsenlehtiä on yli 170. Kultti puolustaa pienlehtien asemaa ja tukee niiden tekijöitä tiedottaen, tutkien, kouluttaen ja markkinoiden. Järjestön toimisto on Helsingissä. Vuonna 2013 Kultti ry allekirjoitti Julkisen sanan neuvoston perussopimuksen.
Kultti ry on julkaissut vuodesta 2011 katukulttuurilehti "Isoa Numeroa". Vuodesta 2006 Kultti ry on myöntänyt yhdessä Akateemisen kirjakaupan kanssa Vuoden laatulehti -palkintoa. Kultti ry:n hallituksen puheenjohtaja Ilkka Lehdonmäki.