hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Die schöne Müllerin
Die schöne Müllerin (Kaunis myllärintytär), D. 795, on Franz Schubertin säveltämä lied-tyyliä edustava laulusarja, jonka tekstinä ovat runoilija Wilhelm Müllerin runot.
Müller julkaisi runonsa vuonna 1820, ja Schubert sävelsi useimmat niistä vuoden 1823 toukokuun ja syyskuun välillä, jolloin hän työskenteli myös "Fierabras"-oopperan parissa. Schubert jätti teoksestaan pois muutaman runon sekä runosarjaan kuuluneen esipuheen ja jälkipuheen.
Teoksen alkuperäinen nimi kokonaisuudessaan kuuluu "Die schöne Müllerin, ein Cyclus von Liedern, gedichtet von Wilhelm Müller" (Kaunis myllärintytär, laulusarja Wilhelm Müllerin runoihin). Joskus sarjaan viitataan nimellä ”Müllerlieder”, joka tarkoittaa 'myllärin lauluja', sillä päähenkilö on mylläri.
Sarjassa on kaksikymmentä laulua, joista noin puolet perustuu yksinkertaiseen säkeistön toistoon ja puolessa taas on hieman monimutkaisempi rakenne. Laulujen tunnelmat vaihtelevat paljon. Mukana on sekä optimistisia että traagisia lauluja, ja samoin kappaleiden tempossa on suuria vaihteluita. Sarjan alussa mies, itsekin mylläri, vaeltelee pitkin virtaa lumoutuneena siitä. Mies saapuu myllyn luokse ja rakastuu siellä asuvaan myllärintyttäreen. Aluksi asiat näyttävät menevän suotuisasti, mutta pian selviää, että tyttö rakastaa metsästäjää. Tarinan päähenkilö vaipuu epätoivoon ja heittäytyy virtaan. Viimeinen laulu on joen kehtolaulu sen pohjassa makaavalle sankarille. Kyseessä on siis tyypillinen romanttisen aikakauden kertomus.
"Die schöne Müllerin" on Schubertin pidetyimpiä teoksia, ja sitä esitetään ja levytetään usein. Esitykset kestävät tempojen vaihteluiden mukaan keskimäärin noin 60–70 minuuttia. Tunnettuja levytyksiä menneiltä vuosikymmeniltä ovat esimerkiksi Fritz Wunderlichin levytys ja Dietrich Fischer-Dieskaun useat levytykset. Viime vuosina ainakin Werner Güran, Ian Bostridgen sekä Peter Schreierin levytykset ovat saaneet suotuisan vastaanoton.
Nyosjärvi
Nyosjärvi on Kamerunissa Keski-Afrikassa sijaitseva järvi, jonka vesi on kasautunut vanhaan vulkaanisen toiminnan seurauksena syntyneeseen kraatteriin. Vesialtaan pohjaan on varastoitunut suuria määriä hiilidioksidia. Kaasun on arveltu päätyvän järven pohjaan joko luonnollisen hajoamisprosessin tai vulkaanisen toiminnan seurauksena. Nyosjärven kaltaisissa järvissä tämä kaasuvarasto ei aina lämpimän pintaveden ja järven syvyydestä aiheutuvan pohjaveteen kohdistuvan paineen takia poistu pohjasta normaaliin tahtiin, minkä seurauksena sitä voi kasaantua pinnan alle suuriakin määriä. Pienikin maanjäristys tai myrsky voi kuitenkin saada järven vedet sekoittumaan niin, että pohjaliejun alle juuttuneet kaasukuplat vapautuvat. Tällöin voi seurauksena olla vakava luonnonkatastrofi, kun hiilidioksidin määrä ilmassa nousee äkisti.
Tällainen mullistus tapahtui Nyosjärvellä elokuussa vuonna 1986. Tuolloin ilmaan purkautui yhden ainoan yön aikana niin paljon hiilidioksidia, että se syrjäytti hapen suurella alueella ja tukehdutti 1 600–1 800 ihmistä hengiltä. Ihmisten lisäksi kuoli suuri määrä karjaa ja muita eläimiä. Viime vuosikymmeninä Nyosjärven kaasupurkaukset ovat vieneet yhteensä noin 2 000 ihmisen hengen. Vuoden 1986 Nyosjärven katastrofin kaltaiset onnettomuudet on nykyisin pyritty estämään purkamalla järven pohjaan kasautuneita kaasuvarastoja keinotekoisesti ennen kuin hiilidioksidin määrä kasvaa liian suureksi.
Maailmassa on Nyosjärven lisäksi vain kaksi järveä, joiden veteen tiedetään varastoituvan samalla lailla hiilidioksidia. Toinen niistä on Manounjärvi, joka sijaitsee myös Kamerunissa, ja toinen on Kivujärvi Ruandan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajalla.
Luettelo black metal -yhtyeistä
Tämä on aakkosellinen luettelo black metal -yhtyeistä. Ennen yhtyeen lisäämistä luetteloon, katso luettelon käyttökelpoisuudesta ja merkittävyyskynnyksestä.
__SISLUETTPAKOTUS__
Husband Hill
Husband Hill on noin sadan metrin korkeuteen ympäröivän maaston yläpuolelle kohoava geologinen pinnanmuodostuma Columbiankukkuloilla Marsissa. Husband Hill on Columbiankukkuloiden korkein kohta ja se on nimetty edesmenneen yhdysvaltalaisen astronautin Rick Husbandin mukaan. Husband toimi komentajana avaruussukkula Columbian viimeisellä matkalla, jonka päätteeksi sukkula räjähti maan ilmakehässä ja kaikki aluksessa olleet seitsemän astronauttia, Husband mukaan lukien, menehtyivät.
NASAn Mars-mönkijä Spirit saapui Colubiankukkuloille heinäkuussa 2004 ja alkoi kavuta kohti Husband Hillin huippua huhtikuussa 2005.
Arkala
Arkala on noin 20 taloutta käsittävä kylä Oulussa Joloksen kaupunginosassa, entisen Ylikiimingin kunnan alueella valtatien 20 varrella. Kylä sijaitsee noin 40 kilometriä Oulusta itään ja noin 25 kilometriä pohjoiseen Ylikiimingin taajamasta.
Kylässä toiminut Pohjoiskulman koulu lakkautettiin vuonna 2009. Arkala kuuluu Ylikiimingin koulun koulupiiriin.
Kylällä toiminut kyläkauppa lakkautettiin vuonna 2005. 40 vuotta toiminut Teboilin huoltoasema, myöhemmin kylmäasema, lopetti toimintansa vuoden 2008 lopussa. Nykyään ainoa toimiva yritys kylällä on Arkalan Puuperinne Oy.
Valtatiellä 20 liikennöi Arkalan kohdalla noin 8 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Kaupunginosan sisäinen liikenne on pääasiallisesti sidottu koululaisvuoroihin. Ajomatka Oulun keskustaan kestää noin 40–50 minuuttia liikennetilanteesta riippuen.
Kuten usein on tapana, myös Arkalan kylän kerrotaan saaneen nimensä sen ensimmäisen asukkaan mukaan. Aikoinaan paikalle on perimätiedon mukaan asettunut asumaan Arka-Jussi.
Rupert Grint
Rupert Alexander Lloyd Grint (s. 24. elokuuta 1988 Watton-at-Stone, Hertfordshire, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Ron Weasleyn roolista "Harry Potter" -elokuvasarjassa (2001–2011). Grint on näytellyt lisäksi muun muassa elokuvissa "Driving Lessons" (2006), "Cherrybomb", "Wild Target" (molemmat 2010) ja "Into the White" (2012).
Grint syntyi Hertfordshiressa, ja hän on Nigel ja Jo Grintin viisilapsisen perheen esikoinen: hänellä on yksi veli, James (1990), ja kolme siskoa, Georgina (1993), Samantha (1996) ja Charlotte (1999).
Rupert katsoi televisiosta lastenohjelmaa, kun siellä haettiin näyttelijöitä elokuvaan "Harry Potter ja viisasten kivi". Rupert lähetti hakemuksen, mutta siihen ei vastattu. Hän meni ohjelman internet-sivuille ja näki siellä erään näyttelijän lähettämän videon. Hän lähetti toisen viestin ja liitti mukaan videon, jonka hän teki äitinsä kanssa. Videossa hän räppäsi ja kertoi, miksi juuri hän olisi sopiva Ronald Weasleyksi. Hän jopa naamioitui opettajattareksi. Rupert Grint valittiin rooliinsa 10 929 hakijan joukosta. Hän harrastaa piirtämistä, kitaransoittoa, jalkapalloa, uimista, pyöräilyä ja golfia.
Haastatteluissa Grint on myöntänyt hämähäkkikammon vaikeuttaneen "Harry Potter ja salaisuuksien kammio" -elokuvan kuvauksia.
Vuonna 2002 Rupert voitti Nuori taiteilija -palkinnon lupaavimmasta tulokkaasta sekä Empire Awardsin Paras debyytti -palkinnon samaisesta "Harry Potter ja viisasten kivi" -elokuvasta. Samana vuonna hän sai palkinnon Golden Satellites Awardsissa erityisestä saavutuksesta. Hän sai myös "Driving Lessonsista" parhaan näyttelijän palkinnon.
Jokikokko
Jokikokko on kylä Nuorittan kaupunginsassa Oulussa, entisen Ylikiimingin kunnan alueella. Kylä sijaitsee lähellä Kiiminki- ja Nuorittajokien yhtymäkohtaa, noin kymmenen kilometriä Ylikiimingin taajamasta itään. Pääelinkeinot ovat maa- ja metsätalous. Vakinaisia asukkaita kylällä on noin 60, lisäksi kylällä on kesäasuntoja.
Koulutoiminta Jokikokon kylällä aloitettiin yksityisissä tiloissa vuonna 1946, oma koulutalo rakennettiin 1950. Koulu lakkautettiin 1982 ja on nykyisin asumiskäytössä. Vuosina 1993–2005 kylä kuului Nuorittan koulun koulupiiriin, ja sen jälkeen Ylikiimingin koulun koulupiiriin.
Vaaralampi on kalastuspaikka noin 1,5 kilometrin päästä Jokikokon koulusta.
Lammelle istutetaan lohta ja muita kalalajeja.
Vepsä (Oulu)
Vepsä, myös "Vepsänkylä", on noin 130 asukkaan kylä ja 1. tammikuuta 2009 alkaen Oulun 42. kaupunginosa entisen Ylikiimingin kunnan alueella. Vepsän kylä sijaitsee noin 13 kilometriä kaakkoon Ylikiimingin taajamasta, ja noin 50 kilometriä Oulusta itään. Alueen suurin järvi on Vepsänjärvi.
Vepsän kylän Kokon tilalla on asuttu jo 1600-luvulla, mutta 1600–1700-lukujen vaihteessa maakirjoihin on merkitty tilan olevan autiona ja talonpojan vaimoineen olevan kerjuulla. Tilan maille on myöhemmin rakennettu torppia, kansakoulun rakennukset sekä nuorisoseuran talo.
Seurantalo perustettiin virallisesti 10. huhtikuuta 1910. Aluksi toiminta oli vaatimatonta, ja seurantalolla tapahtui myös tulipalo. Se kuitenkin perustettiin uudelleen vuonna 1929, mutta paloi vuonna 1943. Vuonna 1947 seurantalolle saatiin tilat Jurvakaisen puojirakennuksesta, joka peruskorjattiin 1980-luvulla.
Vepsältä raivattiin metsäautotie 13 kilometrin päähän Kivijärvelle. Tie oli valmistuessaan vuonna 1952 Pohjois-Pohjanmaan ensimmäinen metsäautotie. Tie rakennettiin ilman koneellista apua vain hevosten avulla, ja työkaluina olivat lapiot, kuokat, kanget, kirveet ja pokasahat.
Nykyisin Vepsän kylään voi tutustua perinnepolun avulla. Perinnepolku alkaa Vepsän koulun laavulta, jossa on saatavilla myös reitin karttoja.
Vepsä on nykyisen seututien 836 varrelle noin 10 km² laajuiselle alueelle muodostunut kylä, jonka pääelinkeinoina ovat maa- ja metsätalous. Kylän oma koulu muodostaa Vepsän koulupiirin, johon kuuluvat Vepsän lisäksi myös jokelan, Alavuoton sekä Ylivuoton kylät. Vepsällä toimii nuorisoseura. Vepsänkylällä asuu 181 asukasta.
Brunninkylän kulmakunnan muodostavat viisi maatilaa. Se sijaitsee noin 1,5 kilometriä Vepsänkylän eteläpuolella paikallistien 18697 eli Aittokyläntien varrella. Alkuperäiset viisi maatilaa ovat kylälle nimensä antaneen Brunnin lisäksi Honkanen, Kukkula, Miehelä ja Lepistö.
Ylikylä on noin 40 asukkaan kulmakunta noin kolmen kilometrin päässä Vepsänkylältä kaakkoon. Se sijaitsee lähes seututien 836 varrella.
Kiteen eläinpuisto
Kiteen eläinpuisto on Kiteellä sijaitseva eläinpuisto, joka perustettiin vuonna 1996. Puistosta avautuu näkymä Pyhäjärvelle. Eläinpuistossa on kotieläimiä ja Suomen luonnon villieläimiä, mutta myös muiden maiden eläimiä, esimerkiksi alpakoita ja strutseja.
Eläinpuiston yhteydessä on Pajarinhovin matkailukeskus, jossa on ravintola, matkamuistomyymälä, mökkivuokraamo sekä kylpylä.
Pierre Nkurunziza
Pierre Nkurunziza (s. 18. joulukuuta 1963 Bujumbura) on hutu-taustainen Burundin presidentti ja CNDD-puolueenjohtaja. CNDD oli hutujen etninen kapinaliike, mutta muuttui sisällissodan jälkeen poliittiseksi puolueeksi. Nkurunziza valittiin presidentiksi 19. elokuuta 2005 ja hän astui virkaansa 26. elokuuta 2005. Hänen edeltäjänsä oli Domitien Ndayizeye.
Nkurunzizan isä oli kansanedustaja. Hänet surmattiin 1972 etnisissä levottomuuksissa yli 100 000 muun burundilaisen kanssa.
Nkurunziza on opiskellut Burundin yliopistossa kasvatustiedettä ja liikuntatiedettä. Hän liittyi CNDD:hen 1995 kun tutsiarmeija hyökkäsi yliopistolle. Nkurunziza nousi CNDD:n apulaispääsihteeriksi 1998, puheenjohtajaksi 2001 ja ministeriksi 2003.
Nkurunziza valittiin uudelle kaudelle kesäkuussa 2010. Hän oli opposition boikotoimassa vaalissa ainoa ehdokas ja sai 91,62 % äänistä.
Nkurunzizaa vastaan alkoivat protestit, kun hän huhtikuussa 2015 ilmoitti pyrkivänsä kolmannelle kaudelle. Korkeimman oikeuden päätöksen mukaan kolmas kausi oli laillinen, koska häntä ei valittu vaalilla 2005, vaan parlamentti asetti hänet tehtäväänsä. 13. toukokuuta 2015 Nkurunzizan ollessa Tansaniassa tiedustelupalvelua johtanut kenraalimajuri Godefroid Niyombare ilmoitti että Nkurunziza on syrjäytetty. Presidenttiä tukeneet joukot saivat pääkaupunki Bujumburan hallintaansa kahden päivän taistelujen jälkeen.
Nkurunziza valittiin kolmannelle kaudelle 21. heinäkuuta 2015 järjestetyssä opposition boikotoimassa vaalissa.
Maassa murhattiin tämän jälkeen maan tiedustelupalvelun johtaja kenraali Adolphe Nshimirimana, ihmisoikeusaktivisti Pierre Claver Mbonimpaa ammuttiin, ja tutseja sisällissodan aikana edustanut entinen pääesikunnan päällikkö eversti Jean Bikomagu surmattiin 15. elokuuta 2015.
Paviaanit
Paviaanit ("Papio") ovat ihmisapinoiden ja drillin jälkeen kookkaimpia apinoita. Sukuun kuuluu nykyisen käsityksen mukaan viisi lajia: vaippapaviaani ("Papio hamadryas"), sfinksipaviaani ("Papio papio"), keltapaviaani ("Papio cynocephalus"), anubispaviaani eli oliivipaviaani ("Papio anubis", syn. "P. olivaceus") ja karhupaviaani eli tsakma ("Papio ursinus"). Anubis- ja karhupaviaani luokiteltiin ennen keltapaviaanin alalajeiksi. Eräissä luokituksissa nämä kaikki viisi lajia on yhdistetty vain yhden lajin, "Papio hamadryas", alalajeiksi.
Aiemmin myös drilli ("Mandrillus leucophaeus") ja mandrilli ("Mandrillus sphinx") luettiin kuuluvaksi paviaaneihin, mutta nyttemmin ne on erotettu omaan "Mandrillus"-sukuunsa.
Paviaanit elävät avoimessa maastossa Afrikan savanneilla. Ne ovat kaikkiruokaisia, mutta pääosa niiden ravinnosta on kasviperäistä. Ne liikkuvat vanhan uroksen johtamissa 5–250 yksilön laumoissa. Luonnossa paviaanit elävät noin 30-vuotiaiksi.
Luettelo Kroatian sodan operaatioista
Tämä on luettelo Kroatian itsenäisyyssodan tunnetuimmista sotilasoperaatioista. Operaationimet kroatialaisia. Operaatio on kroatiaksi "operacija" tai "aktcija".
Antonius Padovalainen
Pyhä Antonius Padovalainen (; alun perin: Fernando Martins de Bulhões; 1195 Lissabon — 13. kesäkuuta 1231 Arcella) oli roomalaiskatolinen portugalilainen fransiskaani, pappi, pyhimys ihmeidentekijä ja kirkonopettaja. Hän on laivojen haaksirikkojen, nälkiintymisen, Amerikan intiaanien, amputoitujen, eläinten, aasien, venemiesten, Brasilian, Texasin Beaumontin hiippakunnan, kotieläinten, vanhojen ihmisten, odottavien äitien, uskon eukaristiaan, Italian Ferrazzanon, kalamiesten, satojen, hevosten, Portugalin Lissabonin, postin, merimiesten, sorrettujen ihmisten, Italian Padovan, köyhien, Portugalin, kadonneiden asioiden etsijien, steriiliyden, sikopaimenten, Tigua-intiaanien ja vaeltajien suojeluspyhimys. Hänen symboleitaan ovat Jeesus-lapsi kirjan päällä, liljat, kalat, pullo ja krusifiksi, muuli, raha-arkku ja ihmissydän, sydän, tuli, kuvattuna kirjaa pitelevänä sekä leipä. Paavi Gregorius IX julisti hänet pyhimykseksi vuonna 1232, ja paavi Pius XII julisti hänet kirkonopettajaksi 16. tammikuuta 1946. Katolinen kirkko viettää pyhimyksen juhlapäivää 13. kesäkuuta eli päivänä, jona hän kuoli 36-vuotiaana.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Antoniusta on muistettu seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
Pyhä Antonius eli neljän seuraavan paavin hallintoaikoina: Celestinus III, (1191-98) Innocentius III, (1198-1216) Honorius III (1216-27) ja Gregorius IX (1227-41).
Pyhälle Antoniukselle on laadittu latinankielisiä litanioita, hetkipalveluksen pienoisversio, ja hänestä on joskus käytetty nimitystä "Malleus Haereticorum", eli "harhaoppisten vasara". Antoniuksen on uskottu laatineen vuosisatoja fransiskaanien suosiossa olleen latinankielisen rukouksen "Ecce Crucem Domini."
Pyhä Antonius Padovalainen syntyi vuonna 1195 Fernando Martinsina Portugalin Lissabonissa varakkaaseen aatelisperheeseen, mahdollisesti Martin Bouillonille ja Theresa Tavejralle. Hänet kävi katedraalikoulua, ja hän liittyi 15-vuotiaana vuonna 1210 augustinolaiseen luostariyhteisöön pyhän Vincentin luostariin, jonka hän lopulta jätti kuultuaan Marokon viidestä fransiskaanimarttyyreistä. Hän halusi itsekin marttyyriksi ja liittyi fransiskaaneihin vuonna 1220, jolloin hän otti nimen Antonius. Pyhimys matkasi laivalla Marokkoon joulukuussa 1220, mutta hän sairastui perillä vakavasti. Hän lähti paluumatkalle, joutui ankaraan myrskyyn, joka vei hänet Sisiliaan. Koska hänen terveytensä pysyi huonona, hänen ei sallittu tehdä lähetystyötä saraseenien keskuudessa, vaan sen sijaan hän opetti teologian Italian Bolognassa ja Etelä-Ranskan Montpellier’ssa, Toulousessa ja Puy-en-Velayssa. Hän toimi myös saarnaajana ja koska hän oli menetynyt harhaoppisten käännyttämisessä, häntä kutsuttiin "Harhaoppisten vasaraksi." Antoniuksen pidettyä paastonaajan saarnoja vuonna 1231 hänen terveytensä heikkeni ja hän vetäytyi Camposanpieroon. Häntä lähdettiin viemään Padovaan, jonne hän ei ehtinyt, vaan hänet otettiin klarissalaisluostariin Arcellassa, jossa hän kuoli 36-vuotiaana 13. kesäkuuta 1231.
Pyhän Antonius Padovalaisen elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Hirvikoski
Hirvikoski on kylä ja taajama Loimaan kaupungissa. Ennen Loimaan kunnan ja Loimaan kaupungin kuntaliitosta vuonna 2005 se oli Loimaan kunnan hallinnollinen keskus ja kirkonkylä. Hirvikoski sijaitsee noin neljä kilometriä Loimaan kaupungin keskustasta luoteeseen. Taajamien kasvettua yhteen uudisrakentamisen myötä Hirvikoski luetaan Tilastokeskuksen vuoden 2011 tilastollisten taajamien määrittelyssä osaksi Loimaan keskustaajamaa.
Hirvikoskella on kirjasto, peruskoulu, kansanopisto, entisen Loimaan kunnan kunnantalo sekä Charles Bassin ja Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaan 1830-luvulla rakennettu Kanta-Loimaan kirkko. Taajamassa on muun muassa urheilukenttä ja liikuntakeskus Hirvihovi, jossa sijaitsee uimahalli Vesihovi. Muita julkisia palveluja ovat vanhainkoti ja päiväkodit. Löytyy Ravintola Habibi sekä kauppoja K-Market ja M-Market. Palveluihin kuuluu myös apteekki ja pankkiautomaatti.
Burundin lippu
Burundin lippu on Burundin kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 28. kesäkuuta 1967. Vihreä väri symboloi toivoa, valkoinen puhtautta ja punainen itsenäisyyskamppailua. Lipun valkoinen risti jakaa sen neljäksi alueeksi - kahdeksi vihreäksi ja kahdeksi punaiseksi. Keskellä olevan ympyrän sisällä on kolme tähteä, jotka edustavat Burundin kolmea suurinta etnistä ryhmää: hutuja, tutseja ja twa-kääpiökansaa. Tähdet merkitsevät myös valtion moton kolmea osaa: yhtenäisyyttä, työtä ja edistystä.
Burundin lipun värit ja ulkoasu ovat pysyneet maan itsenäistymisestä asti samana, ainoastaan ympyrässä oleva tunnus on vaihtunut. Ensimmäisessä lipussa oli kuvattuna Burundin perinteinen tunnus, karyenda-rumpu, sekä maan pääasiallinen viljelykasvi durra. Lippu vahvistettiin 30. maaliskuuta 1962 ja nostettiin ensi kertaa salkoon Burundin itsenäistyttyä 1. heinäkuuta. Monarkian päätyttyä marraskuussa 1966 karyenda poistettiin lipusta. Nykyinen lippu otettiin virallisesti käyttöön 28. kesäkuuta 1967.
Colonization
Colonization (koko nimeltään Sid Meier's Colonization) on Sid Meierin ja Brian Reynoldsin kehittämä strategiapeli. Pelin on julkaissut Microprose vuonna . Peli on vuoropohjainen strategiapeli, joka keskittyy eurooppalaisten suurvaltojen siirtomaakauteen uuden mantereen, Amerikan, alueella vuosien 1492 – 1850 välillä. Peli julkaistiin alun perin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle, ja se käännettiin myöhemmin Windowsille, Amigalle ja Macintoshille (1995).
Pelin aluksi pelaaja valitsee yhden neljästä siirtomaavallasta pelattavakseen. Pelattavat siirtomaavallat ovat Englanti, Ranska, Espanja ja Hollanti.
Pelimekaniikka on hyvin samankaltainen Civilization-pelin kanssa. Pelaaja mm. perustaa ja kehittää siirtokuntia, kouluttaa uusia yksiköitä, käy kauppaa ja sotii muita siirtomaavaltoja sekä alkuperäisasukkaita vastaan. Pelin lopullisena päämääränä, ja ainoana tapana voittaa peli, on itsenäiseksi julistautuminen emovaltiosta.
Peli alkaa vuodesta 1492. Alkuvalikoiden jälkeen pelaajan laiva on saapunut jonnekin Uuden Maailman itäisille rannoille. Pelaajan tavoitteena on perustaa siirtokunta ja kehittää sen toimintoja, ja vähitellen laajentaa merentakaista valtakunnan osaa perustamalla lisää siirtokuntia.
Siirtokunnissa voidaan kouluttaa uusia, eri ammatteja osaavia siirtolaisia, saarnaajia ja sotilasyksiköitä. Tavalliset vapaat siirtolaiset ("Free Colonists") voivat myös siirtyä intiaanikylään hankkimaan oppeja intiaaneilta. Ammattilaisia voidaan myös hakea emämaasta.
Civilizationista poiketen kaupankäynti hoidetaan aluksi vain oman emovaltion kanssa tai intiaanikylien kanssa. Tietyssä vaiheessa on kuitenkin mahdollista kehittää kaupankäyntiä myös muiden eurooppalaisten siirtomaavaltojen kanssa, jolloin kauppaa voidaan käydä sekä Euroopan satamien että muiden siirtokuntien kanssa suoraan. Kaupattavina kohteina on eri viljalajikkeita, vaatteita, malmeja ja aseita.
Pelin aikana kasvatetaan "Continental Congressia", eli joukkoa Amerikan historian tärkeitä henkilöitä. Henkilön saaminen kongressiin antaa lisämahdollisuuksia uskontoon, kaupankäyntiin, sotilastoimiin ja politiikkaan. Kongressiin liittyvät pelin aikana muun muassa Pocahontas, Benjamin Franklin ja Simón Bolívar.
Varjakainen
Varjakainen eli Varjankainen eli Varjakka on suomalainen satuhenkilö, joka esiintyy muutamassa eri kansansadussa. Varjakainen on kuningas, joka asuu Varjakanmaassa.
Kertomuksessa Mikko Mieheläisestä isäntä lähettää hurjan poikansa Mikko Mieheläisen perimään Varjakaiselta kuninkaalta kahta hopeatynnyriä. Mieheläisen rekeä vetää Metsän eläjäksi kutsuttu hirviö, jota Vetehinen ohjastaa. Nämä olennot mieheläinen on aikaisemmin vanginnut. Varjakka pelkää Mieheläistä, ja luovuttaa vastalauseitta hopean.
Helsingin hiippakunta
Helsingin hiippakuntia ovat:
ATR 42
ATR 42 on alun perin ranskalais-italialaisen konsortion (Aérospatiale ja Aeritalia) kehittämä potkuriturbiinikone. Konsortion nykyisillä jäsenillä (monikansallinen EADS ja Aeritalian seuraaja Alenia Aeronautica) on yhteisyritys Ranskassa (Avions de Transport Régional, ATR), joka valmistaa ja kehittää ATR-lentokoneita.
ATR 42-300 lensi ensilentonsa 16. elokuuta 1984. Koneen nimen numeroyhdistelmä 42 tulee sen istumapaikoista, joiden lukumäärä vaihtelee 40:n ja 50:n välillä. ATR 42-300 oli konetyypin alkuperäinen tuotantoversio, jota valmistettiin vuoteen 1996 asti.
Konetyypin uudistettu versio ATR 42-500 teki ensilentonsa 16. syyskuuta 1994. Se tuli markkinoille seuraavana vuonna ja sitä valmistetaan edelleen. Uudessa 500-sarjan koneessa oli uudet tehokkaammat PW-127E -moottorit sekä kuusilapaiset potkurit, joka on ulkoapäin näkyvin ero vanhemmasta mallista. Koneeseen tehtiin lukuisia muita parannuksia sekä uudistettiin matkustamo.
ATR 42:sta kehitettiin myös pidennetty versio, ATR 72.
Finnair oli tilannut ATR 42-300 -koneita viisi kappaletta jo huhtikuussa 1982 ensimmäisten lentoyhtiöiden joukossa, ja ensimmäiset koneet toimitettiin Finnairille vuonna 1986. Kaikki viisi konetta vaihdettiin vuonna 1990 suurempiin ATR 72 -koneisiin. Suomalaisista lentoyhtiöistä konetyyppiä käyttää enää Nordic Regional Airlines, jolla on laivastossaan uudempia 500-sarjan koneita.
Lähde:
La Massana
La Massana on kunta Andorrassa, 6 kilometriä Andorra la Vellan pohjoispuolella. Siihen kuuluvat La Massanan, L'Aldosan, Escàsin, Sisponyn, Anyósin, Palin, Xixerellan, Ertsin, Puiol del Piun ja Mas de Ribafetan kylät. La Massanan kylä sijaitsee 1 232 metrin korkeudessa. Kunnan pinta-ala on 61 neliökilometriä ja asukasluku oli arviolta 9 628 vuonna 2017.
Jaana Kapari-Jatta
Jaana Marjatta Kapari-Jatta (s. 19. toukokuuta 1955 Turku) on suomalainen kirjallisuuden suomentaja. Hän suomentaa kirjoja englannista, ja hänen kenties tunnetuin suomennostyönsä on Harry Potter -kirjasarja. Kapari-Jatta on suomentanut myös muun muassa Roald Dahlin, Edgar Allan Poen ja Oscar Wilden tuotantoa.
Vuonna 2002 Kapari-Jatalle myönnettiin Kääntäjien kansainvälisen järjestön FIT:n Astrid Lindgren -palkinto menestyksestä lasten- ja nuortenkirjallisuuden suomentamistyössä. Vuonna 2007 Kapari-Jatta sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon ja vuonna 2014 J. A. Hollon palkinnon.
Tammi julkaisi vuonna 2008 Jaana Kapari-Jatan kirjan "Pollomuhku ja Posityyhtynen", jossa hän kertoo muun muassa Harry Potter -kirjojen suomentamisesta. Hän on suomentanut myös sarjassa vuonna 2016 ilmestyneen kahdeksannen kirjan "Harry Potter ja kirottu lapsi".
Kapari-Jatta asuu talvisin Afrikassa ja kesäisin Loviisassa. Kapari-Jatta on perustanut gambialaisen aviomiehensä kanssa ammattikoulun Gambian suurimpaan kaupunkiin Serekundaan. Loviisassa hänellä on yhdessä miehensä kanssa kauppa, joka myy gambialaisia vaatteita ja käsitöitä. Kapari-Jatalla on kolme lasta ja kolme lastenlasta.
FIT
FIT (International Federation of Translators) on kääntäjien, tulkkien ja terminologien kansainvälinen yhdistys. Liiton FIT-lyhenne tulee ranskan kielestä ja on lyhenne sanoista "Fédération internationale des traducteurs." FIT on perustettu vuonna 1953. Suomen kääntäjien ja tulkkien liitto SKTL on FITin jäsenjärjestö.
Runebergintorttu
Runebergintorttu on mantelilla ja arrakkipunssilla tai rommilla maustettu lieriön muotoinen leivonnainen. Sen päällä on tavallisesti vadelmahilloa sokerikuorruterenkaan ympäröimänä. Leivos on saanut nimensä Suomen kansallisrunoilijan Johan Ludvig Runebergin mukaan, jonka kerrotaan mielellään nauttineen leivoksia aamiaisella punssin kera. Runebergintorttuja on saatavilla yleensä tammikuusta Runebergin päivän 5. helmikuuta tienoille. Joistakin porvoolaisista kahviloista niitä on saatavilla ympäri vuoden.
Runebergintorttu on saanut useita eri variaatioita, ja sitä voidaan valmistaa sekä mantelilla maustettuna että ilman. Torttu on saanut useita eri muunnoksia myös ulkomuotonsa suhteen esimerkiksi kotileipureiden käsissä, jolloin tortusta voi tavata muun muassa muffinsinmuotoon tehtyä torttua tai kakun mallista runebergintorttua.
Usein kuullun käsityksen mukaan runebergintortun kehitti J. L. Runebergin vaimo Fredrika Runeberg, jonka tiedetään tehneen miehelleen vehnäjauhoista, korppujauhoista, keksimuruista ja manteleista omenahillolla ja sokerikuorrutuksella koristeltuja leivoksia. Tarina kertoo, että Runebergillä oli makean nälkä ja hän pyysi vaimoltaan jotain herkullista syötävää. Kun Fredrikalla ei ollut mitään sopivaa antaa, päätti hän tehdä leivonnaisen niistä aineksista, jotka hänellä oli. Fredrika Runebergin 1850-luvulta peräisin olevassa reseptikirjassa on kyseisen leivoksen ohje, joka kuitenkin lienee muunnelma alun perin porvoolaisen kondiittorimestarin Lars Asteniuksen 1840-luvulla luomasta tortusta.
Käsikonsoli
Käsikonsoli tarkoittaa pelikonsolia, jossa näyttö ja ohjaimet ovat samassa laitteessa. Laite on suunniteltu kuljetettavuuteen ja toimii akulla tai paristoilla ilman jatkuvaa verkkovirtaa.
Pienikokoiset kädessä pidettävät pelikoneet ovat myös kehittyneet ajan mittaan, ja kehityksessä voidaan erottaa selvästi ainakin kolme vaihetta:
Elektroniikkapelit, ensimmäisinä ja tunnetuimpina Nintendon "Game & Watch" -pelit 1970-luvun lopulta alkaen. Elektroniikkapeleissä koko laite nestekidenäytön rakennetta myöten on suunniteltu pelkästään yhtä peliä varten.
Ensimmäiset varsinaiset käsipelikonsolit, joiden pelit ovat vaihdettavia ja näyttö perustuu valmiiden pelikohtaisten kuvioiden sijaan pikseleihin. Näitä pelikoneita alkoi ilmestyä markkinoille vuodesta 1989 alkaen.
Kehittyneemmät käsipelikonsolit, joissa käytetään RISC-prosessoreja, ja myös muut ominaisuudet ovat kehittyneempiä alkoi ilmestyä 1990-luvun lopulla. Uusimmissa laitteissa on myös mahdollisuus pelata monen pelaajan kesken langatonta linkkiä käyttäen, ja osassa on mukana myös matkapuhelinominaisuudet, nämä laitteet alkoivat kehittyä 2000-luvulla.
Käsikonsolit voidaan ns. kotikonsoleiden tavoin jakaa eri sukupolviin.
Ensimmäisiä käsikonsoleita olivat:
Ensimmäinen käsikonsoli sukupolvi alkoi vuonna 1989. Tarkkaa päättymisaikaa ei ensimmäiselle sukupolvelle voi nimetä koska uusia näiden kaltaisia yksiköitä valmistetaan ja myydään edelleen. Ensimmäisen sukupolven käsikonsoleita olivat:
Toinen käsikonsolisukupolvi alkoi vuonna 1998 Game Boy Colorin julkaisulla. Nintendo hallitsi 2. käsikonsoli sukupolvea suvereenisti Game Boy konsoleilla. Gizmondosta ei ollut vastusta Nintendolle, ja lopulta Gizmondo ajoi yhtiönsä konkurssiin. Toisen käsikonsolisukupolven konsoleita olivat:
Kolmas sukupolvi polkaistiin käyntiin vuonna 2004 Nintendo DS:n ja PlayStation Portablen julkaisuilla. Kolmannen sukupolven konsoleilla pystyi pelaamisen lisäksi esimerkiksi selaamaan internetiä, kuuntelemaan musiikkia ja katsomaan elokuvia. Uusi ominaisuus oli myös se, että Nintendo DS:ssä oli kaksi näyttöä, joista toinen oli kosketusnäyttö. Kolmannen sukupolven käsikonsoleita ovat:
Neljäs eli nykyinen käsikonsoli sukupolvi alkoi vuonna 2011 Nintendo 3DS:n julkaisulla. Muutamaa kuukautta myöhemmin ilmestyi Nintendon kilpailijan Sonyn PlayStation Vita. Uusia ominaisuuksia olivat Nintendo 3DS:n kyky luoda visuaalisia 3D-efektejä. PlayStation Vitan valttikortti sen sijaan oli kyky luoda erittäin edistyneitä, visuaalisia efektejä jotka ovat jo hyvin lähellä ns. "kotikonsoli" tasoa. PS Vitasta löytyy myös vakiona kaksi analogista ohjainsauvaa sekä 5-tuuman OLED-kosketusnäyttö ja takana oleva kosketuspaneeli. Neljännen sukupolven käsikonsoleita ovat:
Star Control
Star Control on kolmiosainen videopelisarja. Pelit keskittyvät avaruustaisteluun, strategiapelaamiseen ja seikkailuun. Sarjan toista osaa pidetään 1990-luvun videopelien parhaimmistona, ja siitä onkin tehty moderni käännös "The Ur-Quan Masters".
Sarjan ensimmäinen peli on "Star Control: Famous Battles of the Ur-Quan Conflict". Pelin julkaisi vuonna 1990 Accolade, ja sen kehittäjänä toimi Toys for Bob. Pelin ytimenä on kahden avaruusaluksen välinen ylhäältäpäin kuvattu avaruustaistelu eräänä ensimmäisistä videopeleistä pidetyn Spacewarin tapaan. Avaruustaistelun ohella pelissä oli strateginen osuus. Pelin taustatarinana oli kahden tähtienvälisen liittouman välinen sota. Pelin avaruustaistelun vetovoimaa lisäsivät sen hyvin tasapainotetut alukset.
"Star Control II: The Ur-Quan Masters" on pelisarjan toinen osa. Sitä pidetään yleisesti sarjan parhaana pelinä. Peli lisää edeltävään peliin verrattuna seikkailupeliosuuden, joka kertoo ihmisten ja näiden liittolaisten välisestä taistelusta pahaa Ur Quan -lajia vastaan. Pelin seikkailupeliosuudessa pelaaja tutkii tähtijärjestelmiä etsien uusia resursseja ja liittolaisia. Peli laajentaa edellisen osan avaruustaistelua uusilla aluksilla.
Star Control 2:en kehitti Toys For Bob, ja sen julkaisijana toimi edeltävän osan tavoin Accolade. Peli julkaistiin vuonna 1992 MS-DOS:lle. Se käännettiin myöhemmin Macintoshille ja 3DO:lle.
"Star Control 3":n kehittäjänä toimi Legend Entertainment, ja peli julkaistiin vuonna 1996 MS-DOS:lle ja Macintoshille. "Star Control 3" on pelillisesti edeltäjäänsä suppeampi keskittyen lähinnä taisteluun ja tutkimusmatkailuun. Pelin juonta pidetään yleisesti huonona verrattuna edeltäjäänsä. Samoin pelin avaruustaistelua on pidetty heikompana johtuen muun muassa alussuunnittelusta ja pelin tekoälyn omituisuuksista.
"The Ur-Quan Masters" (UQM) on avoimen lähdekoodin käännös "Star Control II":sta nykyaikaisille käyttöjärjestelmille. Se toimii ainakin Microsoft Windowsilla, Linuxilla, Mac OS X:llä ja FreeBSD:llä. UQM sai alkunsa, kun "Star Control II":n kehittäjät Fred Ford ja Paul Reiche III julkaisivat pelin 3DO-version lähdekoodin GNU GPL -lisenssin alaisena vuonna 2002.
"The Ur-Quan Masters" on kehittäjiensä mukaan kehitysvaiheessa, mutta on kuitenkin jo täysin pelattava. The Precursors on tehnyt peliin alkuperäisistä "Star Control II":n musiikkikappaleista uusversioita, mutta myös alkuperäisiä kappaleita voi pelissä käyttää.
Ilmoitettujen jatko-osien kehitys on lakikiistassa alkuperäisen trilogian ja immateriaalioikeuksien omistajuudesta.
Oddfellows
The Oddfellow on epäpoliittinen keskinäisen avun järjestö eli veljeskunta, joka perustettiin virallisesti vuonna 1810 Manchesterissa.
Veljeskunta kehittyi Englannissa 1700-luvulla, jolloin ei ollut hyvinvointivaltiota, kansallista terveydenhuoltoa tai sosiaaliturvaa. Järjestön tarkoituksena on turvata jäsenten ja heidän perheidensä toimeentulo sairauden ja vanhuuden varalta. Järjestöllä on myös neuvontapalvelu. Nykyään järjestöllä on myös olutiltoja ja muuta virkistystoimintaa.
Legendan mukaan järjestö juontaisi juurensa jo israelilaisten Baabelin vankeuteen 500-luvulle eaa.
Amerikan Yhdysvalloissa järjestön jatkaja on I.O.O.F. eli Independent Order of Odd Fellows. Se on brittiläistä järjestöä laajempi, ja silläkin on ikää lähes 200 vuotta. Sen perusti Thomas Wildey Baltimoressa 26. huhtikuuta 1819.
Suomen Odd Fellow -järjestö on lähtöisin Yhdysvalloista, ja se saapui Suomeen Ruotsin kautta vuonna 1925. Järjestö on kaksikielinen. Tällä hetkellä jäseniä on noin 8 000.
Odd Fellow -järjestö sekoitetaan usein vapaamuurariuteen, jota se toimintatavoiltaan muistuttaa. Se ei kuitenkaan ole vapaamuurarillinen.
Sen ulkoinen tunnusmerkki on kolme toisiinsa linkittynyttä lenkkiä, jotka kuvastavat ystävyyttä, rakkautta ja totuutta.
Keskiajalla Englannissa syntyi merkittävä kilta- ja ammattikuntalaitos edistämään ja harjoittamaan tiettyjä ammatteja ja elinkeinoja. Ammattikuntajärjestelmä sisälsi tiukkoja sääntöjä eri ammattiluokille tarkoituksena suojata ammattisalaisuuksia ja käsityötaitoa.
Yhteiskunnan sosiaalisen lainsäädännön puute johti siihen, että killat ja ammattikunnat elinkeinoelämään yhdistävien tehtävien lisäksi myös ottivat tehtäväkseen auttaa jäseniään ja heidän perheitään työttömyys-, sairaus- ja kuolintapauksissa. Välttääkseen ulkopuolisten sisäänpääsyn kokouksiin käytettiin sisäänpääsyn yhteydessä tunnussanoja ja -merkkejä.
Vähitellen kiltojen ja ammattikuntien alkuperäinen merkitys heikkeni ja jäljelle jäi se toiminnan osuus, joka perustui yhteenkuuluvaisuuteen ja sisäiseen avunantoon. Tämä kehitys on vaikuttanut sellaiseen merkittävään yhdistys- ja veljeskuntatoimintaan, jolle tunnusomaista on ihanteellisten eettisten oppien ja käytännön avustustoiminnan harjoittaminen. Odd Fellow -veljeskunnan juuret ovat todennäköisesti tässä yhteiskuntakehityksessä.
Varmuudella ei voida sanoa, miten Odd Fellow sai alkunsa. Eräässä museossa Hardwichissä, Skotlannissa säilytetään pergamentille kirjoitettua Odd Fellow -seuralle annettua vapaakirjettä. Kirje on päivätty 7. toukokuuta 1643, mutta väitetään, että Odd Fellow -veljeskunta olisi perustettu yli sata vuotta aikaisemmin eli 5. helmikuuta 1537. Englantilaisessa kirjallisuudessa mainitaan Odd Fellow ensimmäisen kerran tietääksemme 1745. Siinä ei kuitenkaan anneta lähempiä tietoja järjestöstä tai sen toiminnasta.
Järjestöä pidetään vapaamuurarien tapaan salaseurana, vaikka se itse sen kieltääkin.
Väri-indeksi
Väri-indeksi on luku, joka ilmaisee tähtitieteessä tähden värin. Tähden väri-indeksin perusteella saadaan selville tähden likimääräinen pintalämpötila. Väri-indeksi saadaan mittaamalla tähden kirkkaus kahdella erivärisellä suotimella ja laskemalla saatujen kirkkauksien erotus. Tavallisin menetelmä on käyttää sinistä (B) ja kellanvihreää (V) suodinta, joista saatavaa väri-indeksiä kutsutaan B–V-indeksiksi. B–V-indeksi on negatiivinen (0...−0,5) sinertävillä erittäin kuumilla tähdillä ja positiivinen (0...+2,5) kellertävillä sekä punaisilla viileämmillä tähdillä. Erityisen kuumille tähdille voidaan myös käyttää ultraviolettisäteilylle herkkää suodinta (U) sinisen suotimen kanssa, jolloin tuloksena saadaan U–B- tai UBV-indeksi. Punaista (R) ja infrapunasuodinta (I) käyttämällä saadaan puolestaan R–I-indeksi, joka soveltuu viileille punertaville tähdille.Nykyinen laajalti käytetty tähtien värijärjestelmä UBV on kehittynyt vanhasta järjestelmästä, joka oli kaksikanavainen: M (fotovisuaalinen) ja M (fotografinen, valokuvauksellinen) aaltoalue. Näiden aallonpituudet ovat 540 ja 430 nanometriä. Fotovisuaalinen tarkoittaa valokuvauksellista menetelmää, jossa kirkkausmittaus on säädetty vastaamaan suunnilleen silmän näkemää aluetta valitsemalla sopiva suodin ja valokuvauslevy. Vanha väri-indeksi M - M oli CI tai C.I. Uudessa UBV-järjestelmässä V = M ja B = M + 0,11. Viisikanavaisessa UBVRI-järjestelmässä on pohjana alkuperäinen UBV-järjestelmä, johon
on lisätty kanavat R ja I sekä myöhemmin pitkäaaltoiset infrapunakanavat J, H, K, L, ja M.
UBV-järjestelmän kanavat ovatJos tähden pintalämpötila T on tiedossa, 
karkea arvio väri-indeksille saadaan lasketuksi.
B-V = 7000 K/T - 0,56UBV- ja UBVRI-järjestelmien lisäksi on kehitetty muitakin väri-indeksijärjestelmiä kuten Uvby-järjestelmä.
Tupakat
Tupakat ("Nicotiana") on koisokasveihin kuuluva kasvisuku. Monet tupakat sisältävät nikotiini-nimistä alkaloidia, minkä vuoksi virginiantupakkaa ("Nicotiana tabacum") sekä palturitupakkaa ("Nicotiana rustica") viljellään päihdekasveina. Koristekasvina viljellään etenkin koristetupakkaa ("Nicotiana" Sanderae-ryhmä) ja narsissitupakkaa ("Nicotiana sylvestris"), mutta myös konsulintupakkaa ("Nicotiana langsdorffii"). Kaiken kaikkiaan on olemassa 67 erilaista tupakkalajia.
Angela Gheorghiu
Angela Gheorghiu (oik. "Burlacu", s. 7. syyskuuta 1965 Adjud, Romania) on oopperalaulaja ja yksi tunnetuimmista nykysopraanoista maailmassa. Gheorghiun sydäntä lähellä ovat Giuseppe Verdi ja Giacomo Puccinin musiikki sekä oopperan tyylilajeista eritoten verismo. Oopperan lisäksi hän on levyttänyt muun muassa kotimaansa Romanian musiikkia sekä kirkkomusiikkia.
Gheorghiun isä oli veturinkuljettaja. Sisarensa Elenan kanssa Gheorghiu alkoi laulaa oopperaa jo varsin nuorena. Kolmetoistavuotiaana hän pääsi opiskelemaan laulua Bukarestin Musiikkiakatemiaan opettajanaan pääasiallisesti Mia Barbu. Hänen valmistumisvuotenaan 1989 Romaniassa tapahtui suuria mullistuksia. Nicolae Ceaușescun valtakauden loppuminen tiesi Gheorghiulle mahdollisuutta luoda kansainvälinen ura. Hänen ensimmäinen roolinsa ammattimaisena oopperalaulajana oli "Mimì" Cluj-Napocan oopperan La bohèmessa vuonna 1990.
Gheorghiun kansainvälinen oopperaura käynnistyi 1992 Covent Gardenissa, roolina Zerlina Mozartin "Don Giovannissa". Gheorghiu teki erinomaisen vaikutuksen ja debytoi Wienin valtionoopperassa "Lemmenjuoman" Adinana ja lauloi tämän jälkeen Mimìn roolin Metropolitan Operassa.
Vuonna 1994 tunnettu kapellimestari Georg Solti etsi Violettan roolin täyttäjää uuden "La Traviatan" tuotantoon. Kuultuaan Gheorghiun koelaulun Solti totesi:
Violettan rooli nosti Gheorghiun lopullisesti kansainväliseksi oopperatähdeksi.
Gheorghiu on levyttänyt useita albumeja, italian- ja ranskankielistä oopperaa, hengellistä musiikkia sekä romanialaista musiikkia. Rooleista hänen suosikkejaan ovat jo mainittujen Violettan, Adinan ja Mimìn lisäksi "La rondinen" Magda sekä "Romeon ja Julian" Julia.
Angela Gheorghiun äänityyppi on lyyrinen sopraano ja ääni on väriltään tummahko ja pehmeä ilman spintosopraanoille ominaista ylä-äänten voimaa ja kirkkautta.
Gheorghiun sukunimi tulee laulajan ensimmäiseltä aviomieheltä, josta hän on eronnut. Gheorghiu on ollut naimisissa ranskalaisen tenorin Roberto Alagnan kanssa vuodesta 1996 vuoteen 2013. Aviopari esiintyi usein yhdessä niin levyllä kuin näyttämölläkin.
Raimo Sirkiä
Raimo Juhani Sirkiä (s. 7. helmikuuta 1951 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja (tenori).
Vuonna 1959 Sirkiä teki kahdeksanvuotiaana harmonikan- ja tuohitorvensoittajat roolit elokuvissa "Pekka ja Pätkä mestarimaalareina" sekä "Sampo". Hän oli Suomen nuorten harmonikkamestari vuosina 1961–1963 ja 1965.
Sirkiä voitti Timo Mustakallio -laulukilpailun vuonna 1981, jonka jälkeen hän oli kiinnitettynä Kielin oopperassa 1983–1985, Dortmundin oopperassa 1985–1991 sekä Suomen Kansallisoopperassa vuodesta 1990 ja Deutsche Oper am Rheinissa vuodesta 1991. Lisäksi Sirkiä on vieraillut menestyksellisesti useilla keskieurooppalaisilla oopperanäyttämöillä. Vuosina 2002–2007 hän toimi Savonlinnan oopperajuhlien taiteellisena johtajana.
Sirkiä on tehnyt italialaisen sekä saksalaisen oopperan saralla erittäin laajan repertuaarin. Hän on esittänyt lähes kaikki Verdin, Puccinin, Straussin ja Wagnerin oopperoiden tenoripääroolit. Keväällä 2006 Sirkiä jäi eläkkeelle Kansallisoopperasta, jossa hänen viimeinen pääroolinsa oli Richard Wagnerin "Parsifalin" nimirooli.
Raimo Sirkiän isä oli viihdetaiteilija Raimo Armas Sirkiä (1931–2018), joka tunnettiin muun muassa huuliharpunsoittajana.
Vuonna 2002 Sirkiä aiheutti kohun purkamalla Tapio Rautavaaran omin käsin rakentaman kotitalon Helsingin Oulunkylän Teinintieltä Rautavaara-seuran ja perikunnan kiivaasta vastustuksesta huolimatta.
Muska
Marija ”Muska” Babitzin (; s. 28. kesäkuuta 1952 Helsinki) on suomalainen laulaja. Hän on musikaalisen venäläisen emigranttiperheen tytär, joka vietti lapsuutensa Helsingin Eirassa.
Muska aloitti keikkailun vuonna 1969 osallistuessaan muun muassa Kirkan ja Dannyn kiertueille. Hänen omat ensimmäiset yhtyeensä olivat Orfeus ja The Hot Dogs. Ensisingle "Kirjoita postikorttiin" ilmestyi vuonna 1971 Scandian kustantamana. Seuraavana vuonna Muska siirtyi Love Recordsin artistiksi ja vuonna 1973 ilmestyi Muskan nimeä kantanut pitkäsoitto ja "Krokotiili rock" -singlestä tuli suuri hitti.
Vuonna 1974 Muska osallistui Georgij-veljensä kanssa Suomen euro­viisu­karsintoihin luonnonsuojeluaiheisella kappaleella "Senhän sanoo järkikin" ja seuraavana vuonna 1975 ilmestyi levy "Anna, Ykä, Muska, Kirka & The Islanders" Odeon-levymerkille.
Muutamien singlejulkaisujen jälkeen ilmestyi vuonna 1977 Muskan seuraava pitkäsoitto "Tää se päivä on", joka jäi kohtalaisen vähälle huomiolle. Tästä alkanut hiljaiselo päättyi vasta vuoden 1990 Syksyn Sävel -kilpailuun, johon artisti osallistui kappaleella "Pidä kii". Kappale menestyi kisoissa kohtuullisesti ja seuraavana vuonna ilmestyi kilpailukappaleen mukaan nimetty pitkäsoitto.
Vuonna 1993 ilmestyi neljäs pitkäsoittolevy "Pienet suuret pojat", joka kuitenkin menestyi kaupallisesti vaisusti. Tätä seurasi jälleen pitkä levytystauko ja seuraava levy oli Johanna Kustannuksen vuonna 2001 julkaisema "Paha silmä" -albumi. Vuonna 2005 ilmestynyt "Anna mulle aikaa" on omakustanne, kuten myös vuoden 2010 "Kulissit".
Muskan levytyksistä on julkaistu kolme kokoelmalevyä. Vuonna 1997 ilmestynyt "20 suosikkia: Krokotiilirock" sisältää artistin levytyksiä vuosilta 1971-1991. Vuonna 2001 julkaistu "Hitit" puolestaan sisältää uusia versioita Muskan aiemmin levyttämistä kappaleista. Viimeisin kokoelmista on vuonna 2007 julkaistu tupla-cd "Krokotiilirockista Kaipuuseen – 32 pientä ja suurta hittiä 1971–2007."
Muskalle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Muskan isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Muskan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Muskan vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Muskan lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950-2007), Georgij (Ykä) (s. 1955) ja Anna (s. 1960). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Muskan avopuoliso on kitaristi Hannu "KalaHande" Salakka.
Ranuan eläinpuisto
Ranuan eläinpuisto on Suomen pohjoisin eläintarha, joka avattiin vuonna 1983. Alueella on noin 50 eläinlajia ja 200 eläinyksilöä. Alueella on myös makeismyymälä, viinimyymälä ja matkamuistomyymälä. Kesäisin alueella on kotieläinpuisto, satupuisto, autorata ja ratsastusmahdollisuus.
Eläinpuistossa asustavat Suomen ainoat jääkarhut. Vanhempi niistä, Manasse, tuotiin Kolmårdenin eläinpuistosta vuonna 1991, nuorempi Venus Saksasta Rostockin eläinpuistosta keväällä 2006. Venus sai pennut 18. marraskuuta 2011, joista toinen jäi eloon ja voi hyvin. Jääkarhut ovat hyvin stressiherkkiä, ja siksi sen syntymää valmisteltiin huolellisesti häiriöiden estämiseksi. Jääkarhunpennun nimeksi valittiin "Ranzo". Ranzo muutti Itävaltaan Wienin eläintarhaan toukokuussa 2014. 4. joulukuuta 2014 Venus synnytti kaksi pentua. 20. joulukuuta 2014 Ranuan eläinpuisto tiedotti, että pennut olivat kuolleet ja Venus oli syönyt ne.
Eläinpuistossa on jääkarhujen lisäksi myös ruskeakarhuja, susia, ilveksiä, saukkoja, ahmoja ja muita näätäeläimiä, majavia, useita hirvieläimiä kuten hirviä, poroja, ja peuroja, villisikoja, useita vesi- ja petolintulajeja, kuten sorsia, pöllöjä ja haukkalintuja sekä kyykäärmeitä.
Raimo O. Niemen ohjaamassa ja vuonna 1998 valmistuneessa elokuvassa Poika ja ilves oli pääosassa Ranuan eläinpuiston ilveksiä. Tärkein rooli oli Väinö-ilveksellä.
The Lost Boys
The Lost Boys on Joel Schumacherin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1987. Sen tapahtumat sijoittuvat Santa Carla -nimiseen kaupunkiin Kaliforniassa.
Veljekset Sam ja Michael muuttavat Santa Carlaan äitinsä kanssa. Michaelin tutustuttua paikalliseen moottoripyöräjengiin asiat alkavat muuttua oudosti. Michael ei ole enää oma itsensä. Niinpä Sam päättää pelastaa veljensä apunaan veljekset Edgar ja Alan Frog.
Elokuva on kuvattu suurimmaksi osaksi Kalifornian Santa Cruzissa. Kuvauksiin käytettiin myös muun muassa Warner Brothersin studioita. Studiota 12 käytettiin luolana, ja studiota 15 isoisän talon puutarhana.
Kolmården
Kolmården on metsä Ruotsissa, joka historiallisesti erotti Södermanlandin ja Itä-Götanmaan maakunnat toisistaan. Keskiajalla metsä nähtiin suurena esteenä matkalla maakuntien välillä. Alue mainitaan Bråvallan taistelusta kertovassa saagassa, jossa kerrotaan sen nimen olleen aikaisemmin Kolmörker tai Myrkvider. Nykyisessä aluejaossa Kolmården kuuluu Norrköpingin kunnan koillis- ja Nyköpingin kunnan eteläosaan.
Kolmården on myös entinen kunta. Se muodostettiin vuoden 1952 kuntauudistuksessa yhdistämällä aiemmat Krokekin ja Kvarsebon kunnat. Vuonna 1971 kunta liitettiin osaksi Norrköpingin kuntaa. Krokekin kuuluu Itä-Götanmaan ja Kvarsebon alue Södermanlandin maakuntaan. Kunta sijaitsi Bråvikenin lahden pohjoispuolella. Entisen kunnan alueella sijaitsevat Krokekin ja Strömsforsin taajamat.
Babar
Babar on ranskalaisen Jean de Brunhoffin luoma kuvitteellinen norsu, joka alkaa kävellä takajaloillaan, käyttää vaatteita ja kohoaa perheen perustettuaan norsujen valtakunnan kuninkaaksi. Ensimmäisen kerran se esiintyi kirjassa "L'Histoire du Babar" vuonna 1931. Babar on suosittu ja tunnettu hahmo ympäri maailmaa.
Babarin tarina alkaa viidakossa, jossa paha metsästäjä tappaa Babarin äidin. Pariisissa kiltti rouva, joka pitää elefanteista todella paljon, ottaa Babarin suojiinsa, ja sen jälkeen hänen ja hänen perheensä tie johtaa merkillisiin maihin ja jopa vieraalle taivaankappaleelle.
Babarista on lukuisia kirjoja, animaatiosarja ja elokuvia. Francis Poulenc on säveltänyt Babarin tarinaan teoksen "L'Histoire de Babar, le petit éléphant".
Suomeksi ensimmäinen Babar-kirja ilmestyi 1948, ja myöhemmin niitä on tullut eri vuosikymmenillä monessa eri asussa. Täydellistä sarjaa ei kuitenkaan suomeksi ole. Jo 1937 kuolleen Jean de Brunhoffin poika Laurent jatkoi sarjaa 1948.
Babar saattaa olla ranskankielisen maailman tuottama lastenkulttuurin monumentti samalla tavalla kuin Antoine de Saint-Exuperyn Pikku prinssi ja belgialainen Hergén Tintti. Teossarja on herättänyt ihastusta ja murtanut ranskalaisuuden ilmentymänä harvinaisesti kielivallin niin, että se tunnetaan erittäin hyvin myös englanninkielisinä kirjoina. Sitä on myös arvosteltu ankarasti siirtomaavallan ja keskiluokkaisuuden ylistyksenä. Englanniksi tutkimuksia ja pamfletteja ovat julkaisseet mm. Margaret Blount, Ariel Dorfman, Nicholas Fox Weber, Anne Meinzen Hildebrand ja Herbert Kohl. Arvostettu The New York Review of Books julkaisi 2004 joulunumerossaan Alison Lurien laajan yhteenvedon Babar-kirjoista ja niiden vastaanotosta.
Kiskobussi
Kiskobussi tai joskus kiskoauto on rautateillä paikallisliikenteeseen käytetty, yleensä kevyehkö tai pienehkö moottorivaunu. Paikallisliikenteen moottorivaunuja käytettiin Suomessa yleisesti 1950-luvulta 1980-luvulle. Vuodesta 1954 alkaen hankittuja, vastaavia ruotsalaisia moottorivaunuja liitevaunuineen muistuttavia, suomalaisen Valmetin valmistamia siniharmaita kiskobusseja on kutsuttu "lättähatuiksi". Nämä korvasivat aiemmin pienessä määrin hankitut puukoriset moottorivaunut sekä nopeampaan henkilöliikenteeseen tarkoitetut ja siirretyt Dm3- ja Dm4-moottorivaunut.
VR on hankkinut Tšekistä uusia moottorivaunuja, joille on Suomessa annettu tyyppimerkintä Dm12. Aiemmat "lättähattu" -kiskobussit painoivat alle 20 tonnia, uudemmat, kuten VR:n käyttämä Dm12 painaa yli 50 tonnia. "Lättähattu"-kiskobusseja oli sekä moottorivaunuja että moottorittomia liitevaunuja ja näistä koottiin tarpeen mukainen juna, jossa saattoi enimmillään olla kymmenen joko moottori- tai liitevaunua. Vastaavasti useampia Dm12-moottorivaunuja liitetään yhteen matkustajakapasiteetin lisäämiseksi.