hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sukupolvialus
Sukupolvialus ("generation ship") on kuvitteellinen avaruusalus, jonka miehistö korvautuu alkuperäisen miehistön jälkeläisillä aina vanhemman sukupolven kuollessa pois. Tällaisia aluksia voitaisiin käyttää pitkillä tähtienvälisillä matkoilla. Siksi sukupolvialusta sanotaan myös avaruusarkiksi tai tähtien­väliseksi arkiksi.
Asutettujen planeettojen voidaan ajatella myös olevan eräänlaisia sukupolvialuksia ("Avaruusalus Maa").
Jotta geneettinen diversiteetti saataisiin säilymään satojen vuosien matkalla, pitäisi aluksessa olla arvioiden mukaan lähtöhetkellä vähintään 500 henkilöä. Mikäli kuitenkin käytettäisiin spermapankkia ja munasolupankkia, lukumäärä voisi olla paljon pienempi. Matka-aika olisi niin pitkä, että vähintään kymmenet tai tuhannet sukupolvet vaihtuisivat ennen kuin alus olisi perillä kohteessaan. Pitkästä matka-ajasta riippumatta tähtienvälisen arkin etu olisi se, ettei se vaatisi ainakaan teoriassa mullistavaa rakettitekniikkaa. On ajateltu, että tähtienvälinen arkki voitaisiin tehdä vaikkapa louhimalla se suureen asteroidiin. Toinen vaihtoehto olisi rakentaa arkki suureen sylinterimäiseen avaruusasemaan, jossa painovoima syntyisi aluksen pyörimisliikkeestä. Moottoriksi on joskus ajateltu ydinkäyttöistä ionirakettia.
Eräs suuri ongelma tähtienvälisessä avaruudessa matkatessa saattaisi olla voimanlähde. Esimerkiksi ydinvoima vaatii pitkän ajan kuluessa suuret määrät ydin- ja muuta polttoainetta. Myöskään nykyisin ei ole toteutettu arkin vaatimaa täysin suljettua elossapitojärjestelmää, jossa ilma, ravinteet ja vesi kierrätetään aluksen pienoisekosysteemissä. Aluksen osia täytyisi kyetä huoltamaan ja valmistamaan niitä kierrättämällä vanhoja materiaaleja ja osia. Moniin järjestelmiin pitäisi olla varajärjestelmät.
Myös psykologiset ongelmat voivat olla pitkällä matkalla vaikeita. Sukupolvien kuluessa jokin aluksen ryhmä saattaisi nousta kapinaan ja vaikkapa joku aluksen sisäinen itsemurhaterroristi sabotoida koko matkan. Ihmisten geenit saattaisivat rappeutua sukupolvien aikana. Voisi tulla riitaa uuden matkaajasukupolven ja Maan välillä. Miehistö voisi katkaista yhteyden vihaamaansa Maahan, eikä lähettäisi kohdetähdestään Maan tarvitsemia tietoja. Maan elämä voisi itsessään tuhoutua vaikkapa ydinsodassa, tai sivilisaatio romahtaa muusta syystä.
Myöskään ei tiedetä, mikä aluksen matkustajia odottaisi kohdetähden lähellä. Aluksen miehistön täytyisi jossain vaiheessa jättää alus ja ainakin osan jäädä tuntemattomalle planeetalle.
Nukkuja-alus
Nukkuja-alus ("sleeper ship") on kuvitteellinen avaruusalus, jonka miehistö viettää pitkän tähtienvälisen matkan kryonisessa horroksessa, tietokoneen hoitaessa aluksen ohjausta.
Kuuluisia esimerkkejä nukkuja-aluksista ovat "Jupiter"-alus, "Alien"-elokuvasarjan alukset sekä "Botany Bay" -alus "Star Trek" -televisiosarjan jaksossa "Space seed" (”"Varastossa"”).
Kurkijoki
Kurkijoki () on entinen Suomen kunta Laatokan Karjalassa Neuvostoliitolle 1940 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 536 km² ja asukasluku 10 032 (1939). Nykyisin Kurkijoen alue kuuluu Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piiriin, jossa sen alue jakaantuu Kurkijoen ja Elisenvaaran kuntien kesken.
Kurkijoki mainitaan ensimmäisen kerran venäläisissä kronikoissa vuonna 1396. Se mainitaan myös tuohikirjeessä numero 248, joka on löytynyt Novgorodista vuosien 1396–1422 välille ajoitetusta kerroksesta. Kurkijokea on pidetty myös saagoissa mainittuna Karjalanpohjana, jossa muun muassa Skånen tarunomaisen kuninkaan Ivar Vidfamnen kerrotaan kuolleen 700-luvulla.
Alho, Aromäki, Elisenvaara, Haapavaara, Haavikko, Huutomäki, Hämeenlahti, Ihojärvi, Kannansaari, Korpisaari, Kuuppala, Lapinlahti, Lepousmäki, Levonpelto, Lopotti (Kauppakylä, Kirkonkylä), Luhovaara, Marianvaara, Metsikko-Jokiranta, Mikrilä, Oksentiinmäki, Otsanlahti, Pohjii (Pohjiinkylä), Rahola, Riekkala, Rummunsuo (Rungonsuo), Räihävaara, Saares, Savii (Saviinkylä), Savoja, Sillankorva, Sorjo, Soskua, Särkijärvi, Tervu, Titto, Uusikylä, Vätikkä.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 19 koulupiiriin, joista 18 oli suomenkielisiä ja yksi oli ruotsinkielinen.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Kurkijoen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
Kurkijoella ehti olla kaikkiaan kolme luterilaista kirkkoa. Niistä viimeisin puurakenteinen valmistui vuonna 1880. Kirkko jäi talvisodan jälkeen ehjänä paikalleen, ja esineistöä pelastettiin huomattava määrä. Esimerkiksi kirkon kellot ovat käytössä sotien jälkeen rakennetussa Suomussalmen kirkossa. Kun alue vallattiin takaisin jatkosodan alussa, venäläisten huomattiin muuttaneen kirkon elokuvateatteriksi ja tanssipaikaksi. Kirkko kunnostettiin, ja keväällä 1944 arkkipiispa Ilmari Salomies vihki sen uudelleen. Kirkko jäi uusitussa asussaan neuvostoliittolaisille, jotka muuttivat sen viljavarastoksi.
Vuonna 1991 Neuvostoliiton murentuessa saivat entiset kurkijokelaiset luvan palata muisteluretkelle. He löysivät kirkkonsa tyhjillään, koska paikallisen sovhoosin mentyä konkurssiin ei viljavarastoa enää tarvittu. Kirkko oli eräs parhaiten väärässä käytössä säilyneistä puukirkoista ja lajissaan muutenkin harvinaisuus. Suomalaiset alkoivat kunnostaa kirkkoa, mutta tulipalo tuhosi sen. Kirkonmäellä ovat säilyneet suomalaisten pystyttämät muistomerkit, ja hiukan syrjemmällä alueella on kaatuneiden puna-armeijalaisten muistomerkki.
Kuusisto
Kuusisto (, ent. "Kuusluoto") on entinen Suomen kunta ja nykyisin osa Kaarinan kaupunkia. Kunnan muodosti samanniminen saari muun Kaarinan edustalla Saaristomeressä. Pohjoisessa kunta rajoittui Kuusistonsalmeen ja etelässä Kirjalansalmeen.
Kuusisto oli ollut Piikkiön kappeliseurakunta 1653–1863 ja 1885–1914. Oma kuntansa siitä tuli 1914. Kunta liitettiin Kaarinaan vuonna 1946.
Kuusistossa on kaksi tunnettua valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä: puurakenteinen Kuusiston kirkko kirkkomaisemineen ja kuuluisan Kuusiston piispanlinnan rauniot, joihin liittyy nykyään museona oleva Kuusiston kartano. Kolmas vähemmän tunnettu kulttuuriympäristö on arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelemat Bryggmanin huvilat, joista yksi sijaitsee Kuusistossa.
Kuusistossa on myös Digitan hallinnoima Turun radio- ja televisioasema. Maston korkeus on 320 metriä.
Kuusiston läpi kulkee Saariston rengastie eli seututie 180 Paraisille, Nauvoon ja Korppooseen. Kuusiston ja Kirjalansaaren yhdistää Kirjalansalmen riippusilta, jonka keskellä kulkee Kaarinan ja Paraisten välinen raja.
Kuusistossa on 13 kylää, joista monen alkuperäinen nimi on ollut ruotsinkielinen.
Ksenoarkeologia
Ksenoarkeologia on kuvitteellinen tiede, joka tutkii kadonneiden avaruusolentojen sivilisaatioiden muinaisjäännöksiä.
Science fictionissa yleinen teema on ksenoarkeologien löytämä muinaisen kulttuurin laite, joka osoittautuu ensin erittäin hyödylliseksi, mutta paljastuu myöhemmin kyseisen sivilisaation tuhon aiheuttajaksi.
Ministerivaltiosihteeri
Ministerivaltiosihteeri (ruots. "Ministerstatssekreterare") oli virkamies, joka esitteli Venäjän keisarille Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevat asiat. Hän toimi siten linkkinä Suomen senaatin ja Venäjän hallinnon välillä. Ministerivaltiosihteerin viraston asemapaikkana oli Pietari ja monet viraston tehtävistä antoivat sille myös edustuston luonnetta. Viraston yhteydessä toimi myös Suomen passivirasto.
Lain mukaan ministerivaltiosihteerin tuli olla Suomen kansalainen, mutta sortovuosien aikana vuosina 1904–1905 ja 1913–1917 virkaan oli nimitettynä venäläinen henkilö. Ministerivaltiosihteerin virasto lakkautettiin vasta Suomen itsenäistymisen jälkeen, 28. kesäkuuta 1918.
Ministerivaltiosihteerin apuna toimi Suomen asiain komitea.
Nimike ministerivaltiosihteeri otettiin käyttöön 1834, tätä ennen puhuttiin valtiosihteeristä. Venäjän väliaikaisen hallituksen aikana nimettiin ministerivaltiosihteerin tehtävään lykyeksi aikaa Suomen asiain komissaari, Fjodor Roditšev.
Georg von Moller
Georg Alexander Johan Gustaf Wilhelm von Moller, "”Kurun kenraali”" (19. heinäkuuta 1791 – 2. kesäkuuta 1867 Kuru), oli Suomeen asettunut Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri ja ritari, joka johti Hangon puolustusta Krimin sodan aikana. Hän syntyi Kuurinmaalla baltiansaksalaiseen sukuun.
Vuonna 1854 englantilais-ranskalainen laivasto purjehti Hangon lähivesillä, ja uhkasi valloittaa Hangon linnoitukset, jotka olivat peräisin Ruotsin vallan ajoilta. Mollerin johtamat joukot puolustivat linnoituksia rohkeasti, ja vihollinen ajettiin pois. Linnoitukset kuitenkin räjäytettiin varotoimena, ettei vihollinen olisi saanut niitä haltuunsa. Moller aateloitiin taistelun seurauksena, ja hän sai sukunimeensä saksalaisen von-etuliitteen.
Moller asui Kurun Keihäslahdessa, josta syystä häntä nimitettiin ”Kurun kenraaliksi”. Hän lahjoitti Kurun kirkkoon siellä edelleen olevan jäljennöksen Leonardo Da Vincin tunnetusta taulusta "Pyhä ehtoollinen".
İzmir
İzmir (kreikkalaiselta nimeltään Smyrna), on Turkin kolmanneksi suurin kaupunki ja maan toiseksi suurin satama. Asukkaita kaupungissa oli 2 803 418 vuonna 2012. İzmir sijaitsee İzmirinlahden, Egeanmeren rannalla. Se on myös İzmirin maakunnan pääkaupunki.
Vanhalta ajalta 1920-luvulle saakka kaupungin asukkaista noin puolet oli kreikkalaisia. Osa kreikkalaisista turkkilastui, mikä tarkoittaa sitä, että suurimalla osalla väestöstä on edelleen kreikkalaisia esi-isiä. Izmirissä oli jo silloin (noin 1/4 väestöstä) turkkilaisia. Armenialaisväestö oli alle 1/4 väestöstä. Lisäksi kaupungissa asui pieni määrä juutalaisia, amerikkalaisia ja eurooppalaista alkuperää olevia ns. "levanttilaisia". "Egeanmeren helmenä" tunnettu kaupunki oli vuosisatoja kosmopoliittinen satamakaupunki ja kukoistava kauppapaikka.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sèvresin rauhansopimuksen mukaan kaupunki ympäristöineen luovutettiin Kreikalle. Turkki ei kuitenkaan rauhansopimusta hyväksynyt, ja Kreikkakin hyökkäsi Smyrnasta syvemmälle Turkkiin. Syyskuussa 1922 Turkin armeija Mustafa Kemalin johdolla syyllistyi Smyrnassa kreikkalaisten ja armenialaisten vainoon. Turkin armeija sytytti 13. syyskuuta 1922 kaupungin kreikkalais- ja armenialaiskaupunginosat palamaan. Arviolta 30 000 ihmistä sai surmansa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan. Arviot vainoissa ja tuhopoltossa surmansa saaneista vaihtelevat. Surmansa saattoi saada jopa 100 000 kaupunkilaista. Lausannen sopimuksen mukaan Kreikan ja Turkin välillä suoritettiin pakollinen väestönvaihto. Kun kreikkalaisten lisäksi myös tuhopoltosta selvinneet armenialaiset muuttivat pois kaupungista, siitä tuli etnisesti lähes puhtaasti turkkilainen.
Smyrnassa sijaitsi alkukristillinen seurakunta, joka oli yksi Ilmestyskirjan seitsemästä seurakunnasta.
Epica (albumi)
Epica on heavy metal -yhtye Kamelotin vuonna 2003 julkaisema albumi. "Epica" on konseptialbumi ja sellaisena Kamelotin ensimmäinen. Suurin osa sanoituksista kirjoitettiin ennen musiikkia. Levyn nimi viittaa eeppisiin tarinoihin, mutta myös kuvaannollisesti ihmisen sisäisen maailmankaikkeuden episentrumiin. Albumi perustuu löyhästi Goethen "Faustiin".
Albumin kansikuvan on piirtänyt Derek Gores.
Chris
Chris on pääasiassa englanninkielisissä maissa yleinen etunimi, joka esiintyy sekä miehillä että naisilla. Nimi on lyhentymä nimistä "Christian" ja "Christine", jotka johtuvat kristittyä tarkoittavasta sanasta, tai mahdollisesti myös nimestä "Christofer". Näiden nimien suomalaisia vastineita ovat Kristian, Kristiina ja Kristofer.
Adana
Adana on Turkin viidenneksi suurin kaupunki 1 663 485 asukkaalla (2014 lopussa). Adana on Adanan maakunnan pääkaupunki.
NATO:n Incirlikin ilmatukikohta sijaitsee 12 kilometriä kaupungista itään. Adana toimii markkinakeskuksena maatalousalueelle, joka tuottaa puuvillaa, vehnää, ohraa, rypäleitä, sitrushedelmiä, oliiveja ja tupakkaa. Kaupungissa on tekstiili-, värjäys-, villa- ja elintarviketeollisuutta. Se tunnetaan myös kebabistaan ja turnipsimehustaan.
Karma (Kamelotin albumi)
Karma on yhdysvaltalaisen Kamelot-metalliyhtyeen albumi vuodelta 2001.
Kaikkien kappaleiden sävellys ja sanoitus Youngblood–Khan, ellei toisin mainittu.
Motorola 6800
Motorola 6800 oli Motorolan vuonna 1975 markkinoille tuoma edullinen 8-bittinen mikroprosessori, jonka oli tarkoitus kilpailla Intel 8080:n kanssa etenkin hinnassa. Toinen edullinen 8-bittinen suoritin, MOS 6502, vei kuitenkin suurimman osan 6800:n kaavailluista markkinoista. 6802 oli 6800-prosessorin versio, jossa oli kello-oskillaattori ja RAM sisällä.
Merkittävä käyttökohde suorittimelle oli TRS-80 Color Computer, joka oli TRS-80-sarjaan kuuluva malli. Sarjan suorittimia käytettiin myös muun muassa Dragon-kotitietokoneissa sekä Vectrex-pelikonsolissa. Vain yksi pelikonsoli APF-MP1000 käytti sarjan suoritinta.
Muun muassa Fujitsu, Hitachi ja Thomson valmistivat suorittimesta klooneja.6809:ssä on useimmista muista suosituista 8-bittisistä suorittimista poiketen muun muassa oma käsky kertolaskulle.
Itä-Karjalan kysymys
Itä-Karjalan kysymys oli 1920-luvulla Suomen ja Neuvosto-Venäjän välejä hiertänyt kiista Itä-Karjalan asemasta.
Suomen itsenäistyttyä moni sekä oikeistosta että vasemmistosta toivoi, että Itä-Karjala liitettäisiin Suomeen ja luotaisiin Suur-Suomi. Toivottiin, että itäkarjalaiset saisivat itse kansanäänestyksellä ratkaista, haluavatko pysyä osana Venäjää vai liittyä Suomeen. Järjestettiin vapaaehtoisten vapautusretkikuntia Itä-Karjalaan. Näitä retkiä kutsutaan yhteisellä nimellä heimosodat.
Virallinen Suomi alkoi neuvotella rajoista Venäjän sisällissodan rauhoituttua Neuvosto-Venäjän kanssa 1920. Tarton raja- ja rauhansopimuksessa vuonna 1920 määriteltiin Suomen rajat sekä karjalaisen väestön kansalliset oikeudet, joita Neuvosto-Venäjän tuli kunnioittaa.
Kaikki piirit eivät Suomessakaan Tarton rauhan rajaa hyväksyneet vaan pitivät sitä "häpeärauhana", ja toiveet Itä-Karjalan liittämisestä Suomeen elivät pitkään Tarton rauhan jälkeenkin. Heimosotien jälkeen ylioppilaat perustivat Akateemisen Karjala-Seuran, joka ajoi myös heimokansojen vapauttamisen asiaa. Itä-Karjalan kysymys ja karjalaisen väestön vainot hiersivät monta vuotta Suomen ja Neuvosto-Venäjän välejä.
Suomi halusi Tarton rauhaa solmittaessa 1920 Itä-Karjalalle autonomian. Neuvosto-Venäjä antoi sille heikon autonomian, mikä ei Suomelle riittänyt. Tarton rauhansopimuksessa Suomi lupasi luopua vaatimuksistaan Itä-Karjalan alueisiin, jos Neuvosto-Venäjä järjestää Itä-Karjalalle kansallisen hallinnon karjalaisten käsiin. Karjalan Työväenkommuunin asema ei kuitenkaan riittänyt Suomelle, ja suomalaiset katsoivat, ettei Neuvosto-Venäjä ollut järjestänyt Itä-Karjalaan sellaista kansallista itsehallintoa kuin rauhansopimuksessa oli sovittu. Asiaa puitiin Kansainliitossa 1920-luvun alussa ja se ratkesi neuvostovaltion eduksi.
Peter Bichsel
Peter Bichsel (s. 24. maaliskuuta 1935) on sveitsiläinen nykykirjailija. Tyypillisesti hän kirjoittaa pieniä tarinoita pienistä asioista helposti tunnistettavalla lakonisella tyylillään. Lyhyiden kertomustensa ohella hän on julkaissut myös runsaasti kolumneja.
Bichsel syntyi Luzernissa Sveitsissä, mutta varttui Oltenissa. 70- ja 80-luvuilla hän ei ollut erityisen tuottelias lehtimiehen ammattinsa vuoksi. Bichsel on toiminut myös opettajana ja luennoinut yhdysvaltalaisissa yliopistoissa. Nykyään hän asuu Solothurnissa synnyinmaassaan.
Bichselin tuotannosta erityisen suosittuja ovat hänen lapsille kirjoittamansa tarinat. Niistä ensimmäisiä on "Eigentlich möchte Frau Blum den Milchmann kennenlernen" (1964), jota seurasi "Kindergeschichten" (Lastentarinoita) vuonna 1969. Näissä lyhyissä kertomuksissa yksinkertaista juonta korostaa Bichselin tavaramerkki, äärimmilleen pelkistetty kieli. Bichsel onnistuu kirjoittamaan usein sisällöllisesti rikkaita, syvällisiä ja monitulkintaisia kertomuksia hyvin niukalla sanavarastolla ja yksinkertaisin lausein. Usein hän lähtee liikkeelle jostakin itsestään selvästä tosiasiasta: Maa on pyöreä tai pöytä on pöytä ("Ein Tisch ist ein Tisch"). Lasten tapaan hän myös vääntelee sanoja ja leikkii niillä.
Aerosoli
Aerosoli on kaasun ja siinä leijuvien kiinteiden tai nestemäisten hiukkasten seos. Hiukkasten halkaisija vaihtelee 0,002 µm:stä yli sataan mikrometriin.
Ilmakehässä esiintyy luonnollisia aerosoleja, jotka syntyvät esimerkiksi tuli­vuoren­purkauksissa, metsäpaloissa tai tuulen nostaessa pölyä maasta. Ihmisen toiminta, kuten aineiden polttaminen tai maan kyntäminen lisäävät aerosolien määrää. Arvioidaan, että nykyisin 10-50 % koko ilmakehän aerosoleista on ihmisen toiminnan tuottamaa. Kaupungeissa ihmisperäisten aerosolien osuus on suurempi kuin maaseudulla. Merkittävimpiä päästölähteitä kaupungeissa ovat liikenteen ja energiantuotannon hiukkaspäästöt sekä katupöly.
Pilvet ovat näkyvää nesteaerosolia, jossa pisarakoko on muutamasta mikrometristä kymmeniin mikrometreihin. Pilvet ja muut nesteaerosolit heijastavat tehokkaasti auringonvaloa, minkä vuoksi nämä aerosolit jäähdyttävät ilmastoa. Tätä kutsutaan ilmaston hämärtymiseksi (). Sen sijaan palamisessa syntyvä noki absorboi valoa tehokkaasti, minkä vuoksi nokihiukkaset nopeuttavat ilmastonmuutosta.
Aerosoleja ja niiden käyttäytymistä tutkii aerosolitiede, joka jaetaan yleensä tutkimusotteesta riippuen aerosolifysiikkaan ja aerosolikemiaan.
Nebukadressar II
Nebukadressar II (tunnetaan myös nimellä Nebukadnessar II; akkadi: 𒀭𒀝𒆪𒁺𒌨𒊑𒋀 "Nabû-kudurri-uṣur"; '; muinaiskreikaksi "Ναβουχοδονόσωρ" '; "") (vallassa n. 605 eaa.–562 eaa.) oli Uus-Babylonian valtakunnan merkittävin hallitsija. Nebukadressar on tunnettu Juudan ja Jerusalemin valloituksistaan, joista sai alkunsa juutalaisten pakkosiirtolaisuus, ns. Baabelin vankeus, sekä monumentaalisista rakennustöistään pääkaupungissaan Babylonissa.
Nebukadressar rakennutti Ištarin portin. Legendan mukaan hän rakennutti myös Babylonin riippuvat puutarhat (rinnepuutarhat), yhden maailman seitsemästä ihmeestä, jotta hänen vuoristomaasta kotoisin oleva vaimonsa Amyitis tuntisi olonsa kotoisammaksi. Riippuvia puutarhoja ei välttämättä ole koskaan ollut oikeasti olemassa.
Akkadinkielinen nimi, Nabû-kudurri-uṣur, tarkoittaa "Oi jumala Nabu, suojele esikoispoikaani". Nabu on Babylonian viisauden jumala ja Marduk-jumalan poika. Omissa teksteissään Nebukadressar kuvaa itseään Nabun rakastamaksi ja suosikiksi. Hänen nimensä on aiemmin väärin tulkittu tarkoittavan "Oi Nabu, suojele "kudurruani"", missä yhteydessä "kudurru" tarkoittaa kiveen kaiverrettua maanomistuskirjaa. Kuitenkin hallitsijan arvonimessä "kudurru" tarkoittaa lähinnä esikoispoikaa tai vanhinta poikaa.
Vanha testamentti kuvaa, että Jumala vei Nebukadressarilta vallan ja syöksi hänet eläinten keskuuteen seitsemäksi vuodeksi kunnes hän oppisi, että Jumala antaa vallan kenelle haluaa. Tuon seitsemän vuoden kuluttua Nebukadressar parani ja hänelle annettiin takaisin hänen paikkansa Babylonin hallitsijana.
Lauhdevoimalaitos
Lauhdevoimalaitos on voimalaitos, jossa tuotetaan sähköenergiaa polttoainetta polttamalla. Sekä sähköä että lämpöä tuottavaa voimalaitosta kutsutaan vastapainevoimalaitokseksi. Tavallisesti lauhdevoimalaitokset ovat suuria halpaa polttoainetta polttavia nk. peruskuormalaitoksia. Myös ydinvoimalaitokset ovat lauhdevoimalaitoksia, mutta yleensä ne erotetaan polttoaineella toimivista voimaloista.
Lauhdevoimalaitokset optimoidaan pelkkään sähköntuotantoon. Laitokset tehdään yleensä suuriksi sillä silloin kalliit lisäkomponentit sähköntuotannonhyötysuhteen parantamiseksi tulevat kannattavaksi. Suuritehoisten laitosten polttoaineena käytetään halpoja polttoaineita, lähinnä kivihiiltä. Turvelauhdevoimalaitokset ovat harvinaisia eikä uusiutuvia polttoaineita käyttäviä lauhdevoimalaitoksia ole rakennettu toistaiseksi lainkaan, sillä niiden polttamisen vaatima polttotekniikka ei sovellu suurille tehoille yhtä hyvin kuin hiilelle soveltuva pölypoltto.
Syöttövesipumpulla paineistettu vesi höyrystetään ja tulistetaan höyrykattilassa. Höyryllä pyöritetään turbiinia, joka pyörittää sähkövirtaa synnyttävää generaattoria. Höyry paisutetaan (paine laskee) jopa noin 0,02 baariin. Näin matalassa paineessa höyry tiivistyy vasta alle 20 °C:een lämpötilassa. Höyry lauhdutetaan esimerkiksi Suomessa lauhduttimella luonnonvesistöön, lämpimämmillä alueilla käytetään lauhdutustorneja, joilla höyry lauhdutetaan ilmaan. Lauhdevoimalaitoksen nimi tulee tästä lauhduttimesta.
Sähkön tuotannon maksimoimiseksi lauhdevoimaloissa käytetään muun muassa välitulistusta ja syöttöveden esilämmitystä väliottohöyryllä. Sähköntuotannon ja samalla koko laitoksen hyötysuhteeksi saadaan korkeintaan 44 %.
Babylonin riippuvat puutarhat
Babylonin riippuvat puutarhat (tunnetaan myös nimellä Semiramiin riippuvat puutarhat) on yksi antiikin maailman seitsemästä ihmeestä. Ne rakensi oletettavasti Nebukadnessar II vuoden 600 eaa. paikkeilla.
Tarinan mukaan Nebukadnessar II rakennutti puutarhat, jotta hänen vuoristoisesta Meediasta kotoisin oleva vaimonsa Amyitis tuntisi olonsa kotoisammaksi. Antiikin lähteistä kuitenkin vain Josephus mainitsee Nebukadnessarin puutarhojen rakentajaksi, lähteiden ollessa muutenkin ristiriitaisia.
Riippuvista puutarhoista ei ole jäänyt historiallisia todisteita, ja historioitsijat epäilevät niiden olemassaoloa. On mahdollista, että ne sijaitsivat Ninivessä, josta on löytynyt puutarhojen jäänteitä. Brittiläinen tutkija Stephanie Dalley on esittänyt 20 vuoden tutkimustensa perusteella todisteita puutarhojen sijainnista Ninivessä. Hän pitää puutarhojen rakentajana Assyrian kuningasta Sanheribia.
Suomen tiedetoimittajien liitto
Suomen tiedetoimittajien liitto on vuonna 1985 perustettu tieteestä tiedottavien valtakunnallinen etujärjestö. Liitto on jäsen Euroopan tiedetoimittajien liitossa (European Union of Science Journalists’ Associations, EUSJA) ja Tiedetoimittajien maailmanliitossa (World Federation of Science Journalists, WFSJ) sekä yhteisöjäsen European Association of Science Editors (EASE) -järjestössä.
Vuonna 2013 Suomessa järjestettiin Helsingin yliopistolla tiedetoimittajien maailmankonferenssi.
Liitto jakaa vuosittain tunnustuksia erityisistä ansioista tiedejournalismissa tai muussa tiedeviestinnässä. Vuoden tiedetoimittaja -tunnustuksen lisäksi vuosittain myönnetään kaksi kappaletta Vuoden tiedeviestintäpalkintoja. Huomionosoitus on myönnetty seuraavasti:
Kalevala Koru
Kalevala Koru Oy on suomalainen koruja valmistava yritys, joka suunnittelee, valmistaa ja markkinoi kulta-, hopea- ja pronssikoruja. Yritys on alansa suurin Suomessa. Kalevala Koru Oy ja Lapponia Jewelry Oy muodostavat yhdessä Koru-konsernin. Kaikki korut valmistetaan Suomessa. Vuoden 2015 tutkimuksessa Kalevala Koru oli Suomen 11:nneksi arvostetuin tuotemerkki.
Kalevala Korun omistaa Kalevalaisten Naisten Liitto. Aikaisemmin Kalevala Koru valmisti rautakautisten muinaiskorujen jäljitelmiä, mutta nyttemmin sen mallit edustavat nykyaikaista korumuotoilua, joka tosin hakee innoitusta Suomen historiasta ja kulttuurista.
Kalevalan satavuotisjuhlat vuonna 1935 innostivat kirjailija Elsa Heporaudan pohtimaan miten suomalaisen kulttuurin arvo parhaiten tunnistettaisiin. Hän alkoi suunnitella kalevalaisille naisille omistetun patsaan pystyttämistä.
Heporaudan aloitteesta perustettiin Muistomerkkitoimikunta, jonka tavoitteena oli pystyttää patsas Kalevalan aineiston runonlaulajanaisten muistoksi. Muistomerkin aiheeksi valittiin Louhi. Kansalaiskeräys ei tuottanut toivottua tulosta, joten patsashanketta vetävä naistoimikunta päätti perustaa varojen keruuta varten yrityksen, joka myi arkeologisten löytöjen pohjalta tehtyjä muinaiskoruja. Sodan syttymisen vuoksi keräysvarat päätettiin sijoittaa hädänalaisten auttamiseen, ja patsas toteutettiin paljon alkuperäistä ajatusta pienempänä. Vuonna 1941 Muistomerkkiyhdistyksen nimi vaihdettiin Kalevalaiset Naiset ry:ksi ja Kalevala Korusta perustettiin osakeyhtiö. Kuvanveistäjä Eemil Halosen vuonna 1940 tekemä pronssinen patsas nuoresta Louhesta on Kalevala Koru Oy:n myymälässä Helsingissä.
Kalevala Korun tuotteet on aina valmistettu Suomessa. Sen sijaan Kalevala Korun tytäryhtiön Lapponia Jewelry Oy:n tuotantoa on ollut hopeakorujen osalta myös Kiinassa ennen kuin yritys siirtyi Kalevala Korun omistukseen.
Kalevala Korun liikevaihto on noin 14,5 miljoonaan euroa, ja työntekijöitä sillä on noin 120 henkilöä.
Kalevala Koru jakaa yhteistyössä Kalevalaisten Naisten Liiton kanssa vuosittain apurahoja suomalaisen kulttuurin edistämiseen oman kulttuurisäätiönsä kautta. Apuraha voidaan myöntää yksityisten henkilöiden ja yhteisöjen kansanperinteeseen liittyvään tutkimus- ja julkaisutoimintaan, esittävään taiteeseen ja kädentaitoihin.
Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja 1941–1950 oli Aino-Mari Mecklin. Toimitusjohtajana työskenteli vuosina 1988–2007 oli Marja Usvasalo. Vuonna 1996 Suomen liike- ja virkanaisten liitto valitsi hänet Vuoden naiseksi. Vuoteen 2011 asti toimitusjohtajana oli Laura Lares. Nykyinen toimitusjohtaja on Riitta Huuhtanen.
Assur
Assur on muinainen kaupunki Tigris-joen varrella. Se oli aluksi babylonialainen siirtokunta. Noin vuonna 1900 eaa. Assur itsenäistyi kaupunkivaltioksi, josta myöhemmin kehittyi Assyria.
Assur kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Halikarnassoksen mausoleumi
Halikarnassoksen mausoleumi oli noin 353 eaa. rakennettu mausoleumi Halikarnassoksessa, nykyisessä Bodrumissa Turkissa. Sen rakennutti Kaarian kuninkaan Mausolloksen haudaksi hänen leskensä. Mausoleumi oli yksi antiikin maailman seitsemästä ihmeestä.
Halikarnassoksen mausoleumi oli aikansa mahtavin hautarakennus. Mauseleumin jalusta oli 38×32 metriä ja pinta-ala 1216 neliömetriä. Rakennuksen yläosan pyramidissa oli 24 askelmaa. Pyramidin huipulla oli neljän hevosen vetämiä vaunuja esittävä veistos. Plinius vanhemman mukaan koko hautarakennuksen korkeus oli 45 metriä. Siitä jalustan korkeus oli 20 metriä, 36 joonialaisesta pylväästä koostuneen pylväikön korkeus 12 metriä, yläosan pyramidin korkeus 6,8 metriä ja valjakkoryhmän korkeus 6 metriä. Mausoleumin seinät oli päällystetty sinisellä kalkkikivellä ja valkoisella marmorilla, ja sen sisäpuoli oli vihreää vulkaanista kiveä. Rakennukseen kuuluivat myös viemäriverkosto ja maanalaisia käytäviä. Sen ympärillä oli 2,5 hehtaarin alue, jota reunusti muuri.
Mausoleumia koristeli viisi aikansa tunnetuinta kuvanveistäjää: Skopas, Bryaksis, Leokhares, Timotheos ja Praksiteles. Rakennusta kiersi kaksi friisiä, joista yksi kuvasi lapiittien ja kentaurien taistelua ja toinen kreikkalaisten ja amatsonien taistelua. Jalustoihin oli kuvattu ihmishahmoja ja leijonia.
1300-luvulla sattuneet maanjäristykset vaurioittivat mausoleumia, ja vuonna 1404 siitä tiedetään olleen tunnistettavissa enää perustuksen. 1400-luvun alkupuolella Maltan ritarit käyttivät mausoleumin rauniosta ja perustuksesta otettuja kiviä linnoituksensa vahvistamiseen. Bodrumin linnoituksen muureissa voi edelleen löytää kiillotettuja marmorilaattoja, jotka ovat peräisin tästä mausoleumista. Osa mausoleumin korkokuvista on päätynyt Lontooseen British Museumiin.
Matti Viialainen
Matti Tapani Viialainen (s. 16. helmikuuta 1953 Leppävirta) on Etelä-Karjalan maakuntajohtaja vuodesta 2013. Vuosina 2007–2013 hän toimi Etelä-Savon maakuntajohtajana. Vuodet 2000–2007 Viialainen oli SAK:n apulaisjohtaja.
Viialainen oli vasemmistoliiton puoluesihteeri vuosina 1990–1995 ja Eurooppalainen Suomi ry:n toiminnanjohtaja vuosina 1996–1999.
Viialainen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1977. Vuonna 2005 hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta. Gradunsa hän teki 22 vuoden opintotauon jälkeen SKP:n 14. edustajakokouksesta ja siihen johtaneesta kehityksestä. Edita julkaisi tutkielman vuonna 2005 nimellä "Neljä järisyttävää päivää. SKP:n puolinainen vallanvaihdos 1966".
Politiikkaan Viialainen lähti Vietnam-solidaarisuustyön kautta. Hän oli Teiniliiton järjestösihteeri vuonna 1972 ja puheenjohtaja vuosina 1974–1975.. Kommunistiksi hän ryhtyi vuonna 1969.
Vuosina 1990–1995 Viialainen toimi vasemmistoliiton puoluesihteerinä. 1990-luvun alussa hän oli yhtenä harvoista vasemmistoliittolaisista Suomen EU-jäsenyyden kannalla. Viialainen oli Eurooppalainen Suomi ry:n toiminnanjohtaja vuosina 1996–1999. Vuosina 2000–2007 hän oli SAK:n apulaisjohtaja.
Keväällä 2005 Viialainen perusti vasemmistoliiton ja SDP:n yhdistymistä ajavan Vasemmisto yhteen -yhdistyksen. Hän erosi puolueesta keväällä 2006 ja asettui vuoden 2007 eduskuntavaaleissa SDP:n ehdokkaaksi tulematta kuitenkaan valituksi.
Viialainen toimi vuosina 2007–2013 Etelä-Savon maakuntajohtajana. Hänet valittiin kesäkuussa 2013 Etelä-Karjalan uudeksi maakuntajohtajaksi. Viialainen aloitti tehtävässä joulukuussa edeltäjänsä Timo Puttosen jäätyä eläkkeelle.
Vuosina 1995–1997 Viialainen oli Yrjö Sirolan Säätiön puheenjohtaja ja vuodesta 1998 varapuheenjohtaja.
Viialainen on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta. Hän harrastaa poliittista historiaa ja kalastusta.
Ištar
Ištar (sumeriksi "Inanna") oli Mesopotamian tärkein jumalatar läpi Mesopotamian historian. Ištarin symboleina olivat kahdeksansakarainen tähti ja leijona. Hänen tärkein temppelinsä, E-ana (taivaan talo), sijaitsi Urukin kaupungissa, missä hänet liitettiin Anun (taivaan jumala) tyttäreksi. Muissa traditioissa hänet mainitaan Nannan (kuun jumala) ja Enlilin tyttäreksi. Hänen veljensä oli auringon jumala Šamaš ja hänen siskonsa manalan jumalatar Ereškigal. 
Ištarin nimen alkuperäinen muoto on ollut Eštar, ja hän oli rakkauden seksuaalisuuden jumalatar, jolla oli kuitenkin myös sotaisia tehtäviä. Eräs myytti kertoo, kuinka Ištar laskeutui alas manalaan, jota hänen sisarensa Ereškigal hallitsi. Kun Ištar oli poissa maan päältä, lakkasi kaikki kasvu ja uudelleensyntyminen. Vaikka Ištaria juhlittiin "neitsyenä", hänellä oli lukuisia rakastajia, muun muassa Tammuz eli Dumuzi. Ištar oli myös aamutähden eli Venuksen jumalatar.
Missään vaiheessa Ištaria ei liitetty pysyvästi kenenkään jumalan puolisoksi tai äidiksi. Hänellä oli paljon rakastajia, joista tunnetuimpana voidaan mainita paimenjumala Dumuzi. Dumuzin ja Inannan ympärille kirjoitettiin paljon sumerinkielisiä kertomuksia, joissa kuvataan heidän välistä suhdettaan.Ištarin luonnetta on nykyään luonnehdittu myös paradoksaalisuuden ja vastakkainasettelun ilmentymäksi. Ištar on rikkonut Mesopotamian yhteiskunnan tabuja olemalla samaan aikaan hyvä–paha, aseksuaalinen-seksuaalinen, sodan ja rakkauden jumalatar.
Temppeliprostituutio
Uskonnollinen prostituutio tai temppeliprostituutio tarkoittaa seksin harrastamista (muuten kuin oman vakituisen kumppaninsa kanssa) uskonnollisista syistä. Tällaista toimintaa harrastavasta naisesta puhutaan joskus temppeliprostituoituna, tosin sanan prostituutio nykyinen merkitys saattaa hämmentää sen merkitystä.
Antiikin lähteissä (Herodotos ja Thukydides) on paljon mainintoja temppeliprostituutiosta. Babylonissa jokaisen naisen täytyi kerran elämänsä aikana mennä Ištarin temppeliin ja harrastaa siellä seksiä vieraan miehen kanssa. Tätä pidettiin vieraanvaraisuuteen verrattavana palveluksena ja siitä oli määrätty symbolinen maksu.
Eduard Uspenski
Eduard Nikolajevitš Uspenski (, 22. joulukuuta 1937 Jegorjevsk – 14. elokuuta 2018 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimmat hahmonsa ovat Fedja-setä (Дядя Фёдор) eläinystävineen, krokotiili Gena (Крокодил Гена) ja Muksis (Чебурашка, "Tšeburaška"). Uspenskin lastenkirjoja on julkaistu yli 20 maassa. Ne ovat erityisen suosittuja Suomessa.
Uspenski syntyi Moskovan lähistöllä Jegorjevskissa. Jo nuorena hän oli innostunut humorististen kertomusten kirjoittaja, ja kirjailijan ammatti vei lopulta voiton jo valmistumiseen asti edenneistä lentokoneinsinöörin opinnoista. Hän toimi myös Moskovan television lastenelokuvaosastolla piirroselokuvien tuottajana. Uspenskin tuotanto sisältää lastenkirjojen ohella runokokoelmia ja näytelmiä. Hän on myös sovittanut muiden tekstejä näytelmiksi ja elokuviksi: tästä esimerkkinä Hannu Mäkelän hahmo Herra Huu, jonka seikkailuista Uspenski laati venäjänkielisen mukaelman. Neuvostoaikana Uspenski ei saanut julkaista uusia kirjoja yli kymmeneen vuoteen: hänen teoksiaan moitittiin ideologian puutteesta. Viimeisinä vuosinaan hän asui maaseudulla vaimonsa Jelenan ja kaksoistyttäriensä Iran ja Svetan kanssa.
Fedja-sedästä Uspenski on kirjoittanut useita kirjoja. Niistä ensimmäinen ja ehdottomasti suosituin, "Fedja-setä, kissa ja koira" (Дядя Фёдор, пёс и кот), ilmestyi venäjäksi vuonna 1974. Se käännettiin nopeasti suomeksi; käännöksen teki Martti Anhava. Suomessa on sittemmin myös nähty kirjasta useita näyttämösovituksia. Fedja-setä on aikuismainen kuusivuotias poika, jonka äiti ei halua päästää puhuvaa Matroskin-nimistä kissaa asumaan taloon. Siksi hän karkaa vanhempiensa luota asumaan maalle Prostokvašino-nimiseen kylään. Kylän nimi Простоквашино tulee venäjän sanasta Простокваша ’viili, kokkeli, kokkelipiimä’. Tovereina Fedja-sedällä ovat Matroskinin lisäksi muun muassa koira Musti, postiljooni Petškin, Mirri-niminen lehmä sekä keitolla ja perunoilla kulkeva traktori Tr-tr Mitja. Uspenski on jatkanut Fedja-sedästä kirjoittamista muissa teoksissa, mutta ne eivät ole osoittautuneet yhtä menestyksekkäiksi.
Annalistinen koulukunta
Annalistinen koulukunta eli "Annales-koulukunta" () on Ranskassa syntynyt ja kautta maailman levinnyt historiankirjoituksen koulukunta, joka on vaikuttanut voimakkaasti historiankirjoitukseen länsimaissa koko 1900-luvun ajan. Koulukunta tunnetaan eritoten sosiologian tieteellisten menetelmien mukaanottamisesta historiantutkimukseen toteamalla, että historiantutkimuksessa piti ottaa huomioon kaikki yhteiskunnan osatekijät.
Alsacessa sijaitseva Strasbourgin yliopisto oli siirtynyt ensimmäisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1918, takaisin ranskalaisten haltuun. Yliopistoa uudelleenperustamaan värvättiin nuoria ja innostuneita tiedemiehiä. Heistä kaksi historioitsijaa, Marc Bloch ja Lucien Febvre, perustivat yhdessä vuonna 1929 historiallisen aikakauslehden "Annales d’histoire économique et sociale". Lehden keskeisenä tarkoituksena oli suunnata historiantutkimus pois perinteisestä tapahtumahistoriasta, sotahistoriasta, poliittisesta historiasta sekä niin sanotuista merkittävistä yksilöistä. Taustalla oli tieteellistä kunnianhimoa ja kapinaa 1800-luvun historiankirjoituksen auktoriteetteja vastaan. Esikuvana oli muun muassa vuosisadan alun saksalainen historiankirjoitus, mutta eritoten uusi tiede: sosiologia. Näin perustettu lehti antoi nimensä vuosisadan merkittävimmälle historiankirjoituksen koulukunnalle, vaikka sen nimi on muuttunut useita kertoja.
Sosiologian tutkimusmenetelmien lisäksi omaksuttiin vaikutteita muun muassa psykologiasta, jota varsinkin Lucien Febvre on käyttänyt tutkimuksissaan. Myös maantieteellä oli erityisesti ranskalaisella maantieteilijällä Paul Vidal de la Blachella merkittävä rooli annalistien tutkimusmenetelmien kehittämiseen.
Annalistien keskuudessa kehittyivät uudenlaisten lähteiden avustuksella ja myötävaikutuksella muun muassa mentaliteettien historia, totaalinen historia, käsitykset eri pituisesta ajan ja tapahtumien välisestä kestosta (durée), joka oli tapahtumaa keskeisempi. Enää eivät vain asiakirjadokumentit olleet ainoata lähdemateriaalia, vaan myös materiaalinen kulttuuri pääsi toimijaksi historiankirjoitukseen.
Perustajista Marc Bloch toimi ensisijaisesti keskiajan historioitsijana ja tutkimusmenetelmien filosofina. Lucien Febvre keskittyi enemmänkin 1500-lukuun ja sen jälkeiseen historiaan. Myöhempiin suuntauksen edustajiin kuuluva Fernand Braudel käytti ensimmäisenä käsitettä "totaalihistoria" annalismin kuvaajana.
Kun tarkastelee Annales. Histoire, Sciences Sociales –lehden sisältöä, voi havaita eritoten antropologian tulleen hyvin keskeiseksi aputieteeksi tutkimukselle. Samoin laaja sivilisaatioiden tutkimus, jota voidaan kutsua myös kulttuurihistoriaksi, on laajasti käsitettynä eräs nykyisen kirjoittajasukupolven toiminta-alue. Vahvimmin annalisteja on kritisoitu marxilaisen tutkimuksen näkökulmasta. se on katsonut, että annalismilta puuttuu kattava yhteiskunnallinen teoria.
Ensimmäinen sukupolvi"Toinen sukupolvi"Kolmas sukupolvi
Luettelo h-mollimessun levytyksistä
Luettelo joistain Johann Sebastian Bachin h-mollimessun levytyksistä:
Go-Daigo
Go-Daigo (1288–1339) tuli Japanin keisariksi 1318. Vuonna 1219 oli keisarilta ja jopa shōgunilta vienyt vallan Hojo-suku, jonka jäsenet toimivat sijaishallitsijoina. Go-Daigo alkoi juonittelut Hojojen syrjäyttämiseksi 1331. Juoni paljastui ja Go-Daigo pakeni ensin luostariin ja karkotettiin kiinnisaamisen jälkeen Okisaarille. Hän oli kuitenkin ehtinyt saada kannattajia, jotka vuoteen 1333 mennessä kukistivat Hojot ja pakottivat nämä tekemään seppukun eli rituaalisen itsemurhan. Voitto oli suurelta osin taitavan sissisodankävijän Kusunoki Masashigen ansiota, sillä hänen pienen joukkonsa menestys innosti muutkin liittymään kapinaan. Alkoi harvinainen ajanjakso, jolloin Japania hallitsi keisari ilman välimiehiä. Tätä aikaa, jota kesti vain vuodesta 1333 vuoteen 1336, kutsutaan nimellä Kenmu-restauraatio. Monet samuraijohtajat, jotka olivat kannattaneet Go-Daigoa pettyivät hänen heikkouteensa ja nousivat vuoden 1335 lopulla kapinaan Ashikaga Takaujin johdolla. Takauji nimitti erään prinssin keisariksi, jolloin maa jakautui kahteen toisiaan vastaan taistelevaan osaan.
F-teoria
F-teoria on matemaattinen malli, jonka iranilaissyntyinen Harvardin yliopiston tutkija Cumrun Vafa on ensimmäisenä esittänyt. Malli soveltuu säieteorioiden perustaksi, nimenomaan kymmenulotteisena sovitettuna kaksoistoroidaalipinnalle, jolloin jäljelle jää kymmenulotteinen versio.
Teoria sopii myös elliptisten supersäikeiden mallintamiseen.
F-teorian F-kirjain tulee englannin kielen sanasta "father" vastineena M-teorian mahdollisesti "mother"-sanaa tarkoittavalle M-kirjaimelle.
Elohopeamyrkytys
Elohopeamyrkytys on elohopean tai sen yhdisteiden aiheuttama myrkytys. Epäorgaanisen elohopean aiheuttaman myrkytyksen oireita ovat metallin maku suussa, voimakkaat oksennukset ja vatsakivut sekä pitkäaikaisissa myrkytyksissä ientulehdus ja verinen ripuli.
Orgaaniset elohopeayhdisteet ja etenkin niistä luonnossa muodostuva metyylielohopea kasautuvat elimistöön ja voivat aiheuttaa aivosolujen tuhoutumista, vapinaa, halvauksia, silmien näkökentän supistumista, kuuroutta ja sikiövaurioita. Tuhoisimmat metyylielohopean aiheuttamat myrkytykset ovat olleet Japanissa (ns. Minamata-sairaus 1960-luvulla). Suomessa myyntiin tarkoitetun tuoreen kalan elohopeapitoisuus ei saa olla yli 1 mg / kg. Myös dimetyylielohopea on hengenvaarallista, koska se läpäisee useimmat suojakäsineet ja ihon hetkessä ja aiheuttaa tappavan myrkytyksen.
Metallinen elohopea eli nesteenä alkuainemuodossa oleva elohopea on ihmiselle melko vaaratonta, sillä se kulkeutuu ruuansulatuskanavan läpi miltei sellaisenaan. Rikkoutuneen elohopealämpömittarin osien joutuessa nieluun vaaran aiheuttavat lasinsirpaleet, ei elohopea. Kuitenkin metallinenkin elohopea on vaarallista, jos sitä pääsee suoraan verenkiertoon. Intialaisessa "Rasa shastra -"sairaanhoidossa (tarkoittaa "elohopeatiedettä") käytetään metallista elohopeaa yhdistettynä yrtteihin (lyijyn ja arsenikin ohella).
Naisten äänioikeus
Naisten äänioikeus on taloudellinen ja poliittinen uudistus, joka antaa naisille oikeuden äänestää. Äänioikeus ei kuitenkaan aina merkinnyt vaalikelpoisuutta eli naisten mahdollisuutta asettua ehdolle vaaleissa.
Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893. Australiassa myönnettiin vuonna 1902 rajoitettu äänioikeus ja vaalikelpoisuus, jotka kuitenkin koskivat vain valkoista väestöä.
Suomi antoi kolmantena maailmassa ja ensimmäisenä Euroopassa naisille äänioikeuden vuonna 1906 osana yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Samalla sallittiin naisille myös oikeus asettua ehdolle vaaleissa ja vuonna 1907 eduskuntaan valittiin maailman ensimmäiset naisparlamentaarikot.
Neuvosto-Venäjällä naisten äänioikeus annettiin lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917.
Yhdysvalloissa naisten äänioikeus oli New Jerseyn osavaltion perustuslaissa jo vuonna 1776, mutta se kumottiin 1807. Myöhemmin naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa vuonna 1920.
Ranskassa Pariisin kommuuni antoi naisille äänioikeuden 1871, mutta päätös kumottiin kommuunin kaatuessa.
Euroopan maista Sveitsi antoi naisille äänioikeuden vasta vuonna 1971 ja Liechtenstein viimeisenä Euroopassa vuonna 1984. Joissain Sveitsin kantoneissa naisten äänioikeus oli evätty 1990-luvun alkuun asti.
Vuonna 2015 maailmassa ei ole käytännössä enää yhtäkään valtiota jossa naisten äänioikeus olisi täysin kielletty lailla, Saudi-Arabian annettua naisille vaalikelpoisuuden paikallisvaaleissa . Tähän ei kuitenkaan lueta valtioita joissa äänestyksiä ei yleisesti pidetä (eikä näin ollen myös miehilläkään ole oikeutta äänestää). Vatikaanin vaaleissa valittava Paavi valitaan miesedustajien kesken uskonnollisista syistä.
Gammaglobuliini
Gammaglobuliinit ovat veriplasman proteiineja, jotka erottuvat plasmaproteiinielektroforeesissa muista proteiineista. Niihin sisältyvät useimmat vasta-aineet (immunoglobuliinit). Puhdistettuina niitä käytetään ruiskeina eräiden tartuntatautien torjuntaan. Niiden puutostiloista kärsivät henkilöt sairastuvat helposti erilaisiin tulehdustauteihin.
GP2-kausi 2005
GP2-kausi 2005 oli GP2-historian ensimmäinen kausi. Kausi alkoi 23. huhtikuuta San Marinosta ja päättyi 30. syyskuuta Bahrainiin.
Sarjan ensimmäisen mestaruuden voitti Nico Rosberg 15 pisteen erolla Heikki Kovalaiseen.
Kausi 2005 oli ensimmäinen kausi Formula 3000:n päätyttyä ja muututtua GP2:ksi. F3000-sarjan vuoden 2004 kuljettajien mestarin Vitantonio Liuzzin tallia Arden Internationalia voidaan pitää mestaruutta puolustavana tallina. GP2-sarjassa oli kaudella 2005 kaksi aiemmin F1:ssä ajanutta kuljettajaa: Gianmaria Bruni Colonin ja Giorgio Pantano Super Novan tiimissä.
Kaudella 2005 kaikki tallit käyttivät tasapuolisuuden vuoksi Dallara GP2/05 runkoa ja Renault'n moottoria.
Kaudella ajettiin 23 kilpailua 12 eri radalla. Yhtenätoista kisaviikonloppuna oli yksi kisa lauantaina ja toinen kisa sunnuntaina, poikkeuksena Monaco jolloin ajettiin vain yksi kisa. Bahrainissa kilpailut ajettiin torstaina ja perjantaina paikallisen viikonlopun aikana.
Pisteet jaettiin lauantain pitkän kilpailun 8 parhaan joukkoon sijoittuneille kuljettajille ja 6 parhaalle sprinttikisassa. Lauantain pitkään kilpailuun paalupaikalle ajanut kuljettaja palkittiin 2 pisteellä. Nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai 2 ylimääräistä pistettä. Sprinttikisaan paalupaikan ottanut kuljettaja ei saanut ylimääräisiä pisteitä.
Suomessa GP2 lähetykset esitti kaudella 2005 aika-ajot ja kilpailut suorana MTV3+. Lähetykset selosti Timo Pulkkinen.
Kike Elomaa
Ritva Tuulikki ”Kike” Elomaa (o.s. Sainio, s. 16. heinäkuuta 1955 Lokalahti) on suomalainen kehonrakentaja, laulaja ja poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2011 edustaen perussuomalaisia. Kesäkuussa 2017 hän edusti runsaan viikon ajan Uutta vaihtoehtoa, josta hän kuitenkin siirtyi takaisin perussuomalaisiin.
Koulutukseltaan Elomaa on röntgenhoitaja. Ennen valintaansa eduskuntaan hän teki pitkän uran ammattiurheilijana, yrittäjänä ja artistina. Vuonna 2003 Turun hovioikeus tuomitsi Elomaan 1 140 euron sakkorangaistukseen kahdesta rekisterimerkintärikoksesta mieheensä Kimmo Elomaahan liittyvässä useita talousrikoksia sisältävän jutun yhteydessä.
Elomaa voitti vuonna 1981 Ms. Olympia -tittelin, kehonrakennuksen Euroopan mestaruuden, epävirallisen SM-kilpailun ja World Games -kilpailun. Vuonna 1982 hän sijoittui Ms. Olympia -kilpailussa kolmanneksi. Vuonna 1983 hän voitti hopeaa kehonrakennuksen ammattilaisten MM-kilpailussa ja oli viides Ms. Olympia -kilpailussa. Hän pääsi kehonrakennuksen Hall of Fameen vuonna 2001.
Elomaan laulajanura alkoi vuonna 1981 Juha Vainion kanssa levytetyllä singlellä "Nouseeko jo sullakin / Pokkana ja paikallaan". Vuonna 1985 julkaistiin hänen ensimmäinen albuminsa "Hymykuopat". Viimeisin albumi "Kike Elomaa" on vuodelta 2008.
Elomaa yritti eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa sitoutumattomana perussuomalaisten listalta, muttei tullut valituksi. Varsinais-Suomen vaalipiirissä ehdokkaana ollut Elomaa sai 1 847 ääntä. Vuoden 2011 vaaleissa hänet valittiin eduskuntaan perussuomalaisten listalta puolueensa Varsinais-Suomen ääniharavana 13 121 äänellä. Hän on sivistysvaliokunnan jäsen. Elomaa valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Myös näissä vaaleissa hän oli puolueensa ääniharava Varsinais-Suomen vaalipiirissä 9 571 äänellään. Hän on perussuomalaisten eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja kesäkuusta 2015. Kesäkuussa 2017 Elomaa loikkasi useiden muiden perussuomalaisten kansanedustajien kanssa uuteen eduskuntaryhmään nimeltä Uusi vaihtoehto. Hänet valittiin ryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi. Viikkoa myöhemmin Elomaa loikkasi takaisin perussuomalaisiin.
Elomaan isä oli SMP:n ja SKYP:n kansanedustajana 1970-luvulla toiminut maanviljelijä, majuri Arvo Sainio (1921−1984).
Kike Elomaa on ollut avioliitossa vuodesta 1978 Kimmo Elomaan kanssa. Perheeseen kuuluu kaksi akita-rotuista koiraa, Marski ja Sylvi-Tuulikki. Politiikkaan liittyvistä moninaisista tapahtumista sekä kansalaistapaamisista liikenevä aika menee usein erilaisissa hyväntekeväisyys- ja vapaaehtoistoiminnoissa. Loppu vapaa-aika kuluu liikunnan, urheilun ja kuntoilun sekä koirien kanssa lenkkeilyn parissa.
Elomaa asuu Maskussa.
Legenda
Legenda (latinan sanasta "legenda" ’luettava’) on eri yhteyksissä käytettävä ja eri asioita tarkoittava ilmaisu. Legendoista koostuva kirja on "legendaario".
Alun perin legenda on tarkoittanut pyhimyselämäkertaa, mutta sanaa on sittemmin käytetty kuvaamaan epäuskottavaa, epäilyttävää tai kaunisteltua tarinaa, jossa myyttisiä aineksia yhdistellään historiallisiin tosiasioihin.
Legendan alkuperäinen merkitys on pyhimyksen elämää käsittelevä liturginen lukukappale, myöhemmin pyhimyksestä kertova taru, jossa keskeisessä osassa ovat kyseisen henkilön tekemät ihmeteot eli miraakkelit. Alkujaan legendat oli siis tarkoitettu kirkossa luettaviksi, mutta uskon­puhdistuksessa ne torjuttiin pyhäinpalvonnan mukana. Myöhemmin ne on jälleen nostettu arvoon taideteoksina.
"Legendarunot" ovat suomalaisen kansanperinteen muinaisrunoja. Legendaruno "Savilinnut" kertoo, kuinka Jeesus loi linnut savesta. Suomessa on myös legendarunoja Neitsyt Mariasta, maan emosesta ja piispa Henrikin ihmeteoista. Ne ovat saaneet aiheensa kristillisen kulttuurin myötä tulleista legendoista ja apokryfisistä tarinoista. Eino Leinon teos "Helkavirret" edustaa uudempia legendarunoja.
Legenda-sanaa on ruvettu käyttämään kaunistelluista tai ihannoivista kertomuksista, myöhemmin myös merkityksessä "perätön juttu, pötypuhe" (muun muassa ”urbaani legenda”). Toisaalta varsinkin urheilukielessä on tavallaan palattu alkuperäiseen merkitykseen: ”legendalla” tarkoitetaan jostakin maineikkaasta suorituksesta tai henkilöstä kertovaa tarinaa, joka on tosi (tai ainakin totena pidetty) mutta sisältönsä takia ”tarunomainen”. Sitten sanaa on ryhdytty käyttämään myös ihmisestä, josta kerrotaan sellaisia, etenkin ilmaisuissa ”elävä legenda” ja ”legenda jo eläessään” esimerkkinä Elvis.
Zeuksen kuvapatsas Olympiassa
Zeuksen kuvapatsas Olympiassa oli antiikin aikainen kreikkalaisen kuvanveistäjän Feidiaan veistämä, ylijumala Zeusta esittänyt patsas Zeuksen temppelissä Kreikan Olympiassa. Se pystytettiin noin 430 eaa. Patsas oli tehty norsunluusta ja kullasta, ja se oli noin 13 metriä korkea. Se on yksi maailman seitsemästä ihmeestä.
Patsaan kuvaama Zeus piteli oikeassa kädessään siivekästä voittoa esittävää hahmoa ja vasemmassa kädessään valtikkaa, jonka päässä istui kotka. Päässään Zeuksella oli oliiviseppele. Zeus istui valtaistuimella, joka oli tehty eebenpuusta ja norsunluusta ja johon oli kaiverrettu mytologisia hahmoja ja kohtauksia. Patsas istui metrin korkuisella marmorijalustalla. Patsaan runko oli puuta, jonka päälle norsunluu kiinnitettiin.
Patsas siirrettiin Konstantinopoliin 300-luvun lopulla, missä se tuhoutui vuonna 462 tulipalossa.