Radio Télévision Libre des Mille Collines
Radio Télévision Libre des Mille Collines oli ruandalainen radioasema, joka oli toiminnassa 8. heinäkuuta 1993 − 31. heinäkuuta 1994 välisen ajan. Yhtenä Ruandan suosituimmista, ellei suosituimpana, radiokanavista sillä oli suuri merkitys Ruandan kansanmurhan aikana huhti–heinäkuussa 1994.
Radioaseman ranskankielinen nimi tarkoittaa ”Tuhansien kukkuloiden vapaata radioasemaa”. Nimitys ”Tuhansien kukkuloiden maa” tarkoittaa Ruandaa. Radioasema sai tukea hallituksen kontrolloimalta Radio Rwandalta, joka oli siis tavallaan Ruandan yleisradio. RTML:llä oli myös mahdollisuus käyttää lähetyksiinsä Radio Rwandan välineistöä. RTML lähettikin ohjelmaa samalla taajuudella kuin hallituksen kanava aamutunneilla, jolloin virallista ohjelmaa ei tullut.
Laajasti Ruandan väestön keskuudessa kuunneltu RTML-radioasema lähetti tehokkaasti tutsien, maltillisten hutujen, belgialaisten ja Yhdistyneiden kansakuntien UNAMIRin vastaista vihapropagandaa. On laajasti todistettu, että RTML:llä oli suuri merkitys kansanmurhan mahdollistaneen asenneilmapiirin synnyttämisessä.
RTML tuki Hutuvoima-ideologiaa ja oli lähellä akazu-hutuja, jotka olivat kansanmurhan pääideologeja.
RTML perustettiin 1993 pääasiassa vastustamaan tuolloin käynnissä olleita presidentti Juvenal Habyarimanan ja tutsien Ruandan isänmaallisen rintaman välillä käytyjä rauhanneuvotteluita. Habayrimanan perhe tuki radioasemaa.. RTML:stä tuli pian suosittu radioasema sen valtion radiosta eroavan musiikkitarjonnan ansiosta. Pian radio sai uskollisen kuulijakunnan nuorten ruandalaisten keskuudesta. Hutunuoret olivatkin myöhemmin Interahamwen runko. Alun perin RTML:n nimen mukaisesti radion toiminnan yhteydessä piti toimia myös televisiokanava, mutta sitä ei saatu suunnitelmista huolimatta toteutetuksi. Television puuttuessa radio muodostui Ruandan tärkeimmäksi tiedotusvälineeksi ja erityisesti RTML:llä tuli olemaan suuri vaikutus kuulijoihinsa.
RTML:n 50:stä perustajajäsenestä 40 oli Pohjois-Ruandan hutuja, jotka olivat presidentti Habayrimanan alaisia tai muita läheisiä eli akazuja. Itse presidentti oli RTML:n suurin osakkeenomistaja. Monet RTML:n työntekijöistä olivat olleet Radio Rwandan palveluksessa entuudestaan. RTML:n pääideologina oli historioitsija Ferdinand Nahimana, joka vastasi Ruandan tiedotuspalvelun johtajana myös Radio Rwandasta aina erottamiseensa huhtikuun 1992 asti. Toinen merkittävä mies RTML:n takana oli Habyarimanan vävy, lupaava tehtailija Felicién Kabuga, joka myöhemmin toi muutaman päivän ennen kansanmurhan alkamista maahan kiinalaisia viidakkoveitsiä. Lisäksi mukana olivat suosittu pop-laulaja Simon Bikindi, joka oli nuorisoministeriön edustaja, ja "Liittouma tasavallan puolustamisen puolesta"-Hutu Power-puolueen johtohenkilö Jean-Bosco Barayagwiza, jota myöhemmin syytettiin puolueen Impuzamugambi-nuorisomiliisin aseistamisesta.
Radioaseman pyrkimyksenä oli luoda syvää vihamielisyyttä ja ennakkoluuloja hutu- ja tutsiväestöjen välille. Vihaa lietsova retoriikka sovitettiin hienostuneen huumorin käytön ja suositun zairelaisen pop-musiikin lomaan. RTML tarjosi ja lupasi kuulijoille sellaista, mitä muilta radiokanavilta ei kuultu tai sallittu. RTML oli villi nuorison suosima hupikanava, jonka suosittuja ohjelmia olivat muun muassa hurmaavien juontajien juontamat "call-in"-show't, joissa kuuntelija saattoi soittaa studioon. Lisäksi radiokuuluttajat saattoivat olla riehakkaasti päissään kuuluttaessaan.
Arvostelijat ovat sanoneet, että Ruandan hallitus avusti RTML:n luomisessa "viharadioksi" kiertääkseen sen faktan, että hallitus oli sitoutunut YK:lle kieltämään kaiken "vahingollisen radiopropagandan" maaliskuussa 1993 Dar-es-Salaamissa. Kuitenkin RTML:n johtaja Ferdinand Nahimana on väittänyt, että asema perustettiin ensisijaisesti vastapainoksi Ruandan isänmaallisen rintaman Radio Muhaburan lähettämälle propagandalle.
Tammikuussa 1994 radioaseman lähetysten julkilausumissa haukuttiin ja moitittiin UNAMIR komentajaa Romeo Dallairea epäonnistumisesta estämään noin 50 ihmisen surmaaminen YK:n demilitarisoimalla alueella.
Kun presidentti Habayrimanan yksityiskone ammuttiin alas 6. huhtikuuta 1994, RTML yhtyi niiden joukkoon, jotka syyttivät teosta tutsikapinallisia, ja alkoi vaatia "lopullista sotaa tutsien hävittämiseksi".
Noin puoli vuotta ennen kansanmurhaa RMTL alkoi puhua lähetyksissään avoimesti tutsien hävittämisestä ja karkottamisesta Ruandasta. RTML:n kuuluttajan Georges Ruggiun mukaan radiokanavan johto kielsi käyttämästä lähetyksissä sanaa "tutsi", vaan tuli käyttää sanaa "inyenzi" (torakka) tai "inkotanyi", joka tarkoitti aseistautunutta tutsisoturia eli RPF:n sotilasta. Pian RTML ei kuitenkaan tehnyt eroa inyenzin ja inkotanyin välillä ja jo eräässä RTML:n ensimmäisistä lähetyksistä haastattelija Gaspard Gahigi ilmoitti, ettei inyenzin ja RPF:n välillä ollut eroa.
Hutu-yhtenäisyytta ja tutsien hävittämistahtoa pohjustettiin viihteellä, kuten Simon Bikindin lauluilla. Yksi hänen suosituimmistaan lauluistaan "Bene Sebahinzi" (Maanviljelijöiden isän jälkeläiset) soi usein RTML:llä. Laulu kertoi ajasta, jolloin maataviljelevät hutut olivat tutsivallan alla. RTML:n sanoma hutuille oli, että hutut joutuisivat jälleen orjiksi, jos RPF pääsisi maahan, eikä tutseja hävitettäisi. 21. tammikuuta 1994 RTML:n suosittu juontaja Kantano Habimana, joka oli kunnostautunut hututietoisuuden nostattamisessa ja tutsivastaisuuden levittämisessä, hekumoi sillä, kuinka tutsilapsi oli sanonut hänelle alkaneensa pelätä joutuvansa hyökkäyksen kohteeksi. Lopuksi Habimana kehotti hutuja aloittamaan toiminta välittämättä kansainvälisestä mielipiteestä.
Käytännössä välittömästi presidentin koneen ampumisen jälkeen hutut aloittivat suunnitelmansa maan puhdistamiseksi tutseista. Päivä koneen ampumisen jälkeen 7. huhtikuuta 1994 RTML vaati kostoa tutseille presidentin surmaamisesta ja kysyi hutuilta: "Haudat eivät ole vielä täynnä. Kuka tekee hyvän työn ja auttaa meitä täyttämään ne kokonaan?". Samana päivänä RTML juhli taajuuksillaan, että laajan tutsien asuttaman Kigalin eteläisen kaupunginosan Nyamirambon tutsit oltiin tapettu. 8. huhtikuuta RTML ilmoitti, että satoja tutseja oli paennut Nyamirambon moskeijaan. RTML:n ilmiannon perusteella hutujoukot lahtasivat moskeijaan paenneet tutsit viimeisen henkeen saakka.
Hutujoukot, armeijan osastot, Impuzamugambi-joukot ja nuorisojärjestö Interahamwen miliisijoukot kulkivat ympäri Ruandaa ja Kigalin katuja RTML:n kanavalle säädetyt radiot korvillaan. Nuoren hutun tärkeimmät välineet kansanmurhassa olivat transistoriradio ja viidakkoveitsi. Myös tutsit kuuntelivat radiota, koska sen avulla he tiesivät, milloin tuli vaihtaa piilopaikkaa, kun heidän nimensä luettiin radiossa. RTML aloitti kertomalla tutsien ja heitä auttavien hutujen autojen rekisterinumeroita, jotta hutut saattoivat pysäyttää nämä autot. 3. toukokuuta YK-joukot yrittivät evakuoida Kigalin Hôtel des Mille Collines- hotelliin paenneet tutsit RPF:n hallinnoimille alueille, mutta RTML sai suunnitelmasta tiedon ja julkisti sen lähetyksessään. RTML:n ansiosta Interahamwe pysäytti saattueen. Eräässä ohjelmassa kuuluttaja Valérie Bemeriki luetteli 13 henkilön henkilötiedot lempinimineen, työpaikkoineen ja kotiosoitteineen sekä pyysi kuuntelijoita etsimään ja tappamaan nämä.
18. kesäkuuta RTML:n kuuluttaja Georges Ruggiu ilmoitti lähetyksessä, että Mutaran kunnan Gitvessä ei ollut vielä tapettuja tutseja. Ruggiun ilmoitus saa aikaan sen, että hyökkäys siirtyy tuolle alueelle. Hutut pystyttivät tiesulut paon estämiseksi ja Interahamwe hyökkäsi surmaten lopulta yli 70 tutsiperhettä. RTML:n lähetyksissä surmattujen lukumääriä luettiin kuin urheilutuloksia.
RTML toimi myös hutujen välisenä kommunikaatiovälineenä. Siviilivirkamiehet ja armeijan sotilashenkilöt ilmoittivat RTML:n taajuuksilla, millä alueella tarvittiin lisää ammuksia, kranaatteja ja joukkoja, jotta kaikki tutsit ja maltilliset hutut saataisiin surmattua. RTML:llä myös neuvottiin, kuinka erottaa tutsi hutuista. Kabimana kehotti tutseja nousemaan joukosta esiin, jotta nämä voitaisiin surmata. Hän myös kehotti katsomaan ruumiin rakennetta ja pituutta ja sitä oliko nenä pieni. Kangura-lehden Hassan Ngeze sen sijaan kehotti RTML:n lähetyksessa käyttämään tiesulkuja varoituksena. Tutsit oli eroteltava hutuista tapettaviksi henkilökortin perusteella, eikä vain ulkonäön. Jos oli epäselvyyttä, henkilön etnisyys piti selvittää viranomaisen kanssa.
9. huhtikuuta virkaan astuneen väliaikaisen hallituksen pääministeri Jean Kambanda kiitti RTML:ää ja sanoi sen olevan välttämätön vihollisten kukistamiseksi. Vihollisen hän määritteli olevan se, joka ei kannata heidän mielipiteitään.
RTML ja sanomalehti "Kangura" olivat äärihutujen tärkeimmät pää-äänenkannattajat sekä tiedonantajat kansanmurhan aikana. RTML lähetti kansanmurhan aikana suoria viestejä, joissa muun muassa kehotettiin raiskaamaan tutsinaisia, jotka teon jälkeen tuli tappaa tai jättää eloon, jotta nämä synnyttäisivät hutulapsia. Ruandanbelgialainen RTML:n kuuluttaja Georges Ruggiu todisti myöhemmin Arushassa oikeudenkäynnissä, että Kangura ja RTML olivat symbioosissa. RTML sai rahaa mainostamiseen Kanguralta ja RTML tuki Kanguraa lähetyksissään. Tiivistä yhteyttä lisäsi, että Kangura-lehden päärahoittaja Félicien Kabuga istui RTML:n johtokunnan puheenjohtajana.
Kun Ruandan isänmaallinen rintama (RPF) eteni, hiljeni RTML aluksi viikoksi, kunnes aloitti saatuaan lähetykset toimimaan liikutettavalla välineistöllä tutsipelon lietsomisen lähetyksissään 14.–15. huhtikuuta ja käski hutuja pakenemaan Zaireen. RTML kuvasi kuinka torakat ovat julmia ja repivät viattomilta hutumaanviljelijöiltä sisäelimet irti sekä näyttävät piruilta. RTML sai hutut sen verran pelon valtaan, että nämä alkoivat paeta kylistään silmittömästi, mutta niin, etteivät nämä unohtaneet lopettaa tutsien tappamista. RTML pakeni miljoonien hutupakolaisten kanssa Zaireen heinäkuussa.Ruandan kansainvälinen sotarikostuomioistuin 23. lokakuuta 2000 toimet RTML:ää vastaan. Ensimmäisenä toimena oli Kangura-lehden päätoimittajaa Hassan Ngezen vastainen oikeudenkäynti.
19. elokuuta 2003 oikeudessa Arushassa RTML:n johtajille Ferdinand Nahimanalle ja Jaan Bosco Barayagwizalle vaadittiin elinkautista vankeusrangaistusta kansanmurhasta, kansanmurhaan kiihottamisesta, rikoksista ihmisyyttä vastaan ennen kansanmurhaa ja sen aikana.
3. joulukuuta 2003 oikeus katsoi kaikki syytetyt syyllisiksi ja tuomitsi Nahimana ja Ngeze elinkautiseen vankeuteen sekä Barayagwiza vankeuteen 35 vuodeksi. Tällä hetkellä käsitellään tuomion valitusta.