hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Young@Heart
Young@Heart on yhdysvaltalainen vanhusten kuoro, joka on perustettu vuonna 1982 Northamptonissa, Massachusettsissa Walter Salvo Housen vanhusten asuntolassa. Tämän hetkinen kuoro muodostuu yli 70-vuotiaista jäsenistä. Kuoro tunnetaan erityisesti esittämistään kevyen musiikin, popin ja rokin klassikoista: ohjelmistoon on kuulunut muun muassa Radioheadin, Frank Sinatran, Jimi Hendrixin, Bob Dylanin ja Talking Headsin tunnetuksi tekemiä lauluja. Kuoro on kotimaansa lisäksi esiintynyt useita kertoja Euroopassa, Australiassa ja Kanadassa. Young@Heartin kuoronjohtajana on vuodesta 1982 toiminut Bob Cilman.
Stephen Walker ohjasi kuorosta kertovan dokumentin "Young at Heart" vuonna 2007.
Suomalainen televisiosarja "K-70" perustui samantyyppiselle idealle kuin Young@Heart.
Liu Zhongsheng
Liu Zhongsheng (s. 25. lokakuuta 1973) on kiinalainen pistooliampuja.
Liu saavutti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 25 m olympiapistoolissa henkilökohtaisen hopean ja joukkuemestaruuden, uudella maailmanennätyksellä 1743.
Liu oli olympialaisissa Pekingissä 2008 10. 25 m olympiapistoolilla tuloksella 572. Hän sai ensimmäisellä osiolla kahden pisteen rangaistuksen rikkoessaan 45 asteen sääntöä. Liu jäi lopulta seitsemän pisteen päähän finaalipaikasta.
Ida Maria Saarinen
Ida Maria Saarinen (oik. Ida Maria Karke, 4. elokuuta 1900 Forssa – 17. heinäkuuta 1991 Naantali) oli suomalainen kirjailija, joka kuvasi teoksissaan Forssan tehdastyöläisten elämää 1900-luvun alkupuolella.
Saarinen kävi neljä vuotta kansakoulua ja työskenteli sen jälkeen muun muassa puistotyöntekijänä. Hän julkaisi esikoisteoksensa "Nokkosia ja harakankukkia" 73-vuotiaana. Saarinen kirjoitti 1970-luvulla useita teoksia jotka pohjautuivat häneen omiin elämänvaiheisiinsa. Saarinen kirjoitti myös lapsuusmuistoistaan "Uusi Nainen" -lehden lastenpalstalle otsikolla "Taava-muori muistelee".
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailujen 2008 joukkueet
Edinburghin maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuihin 2008 ilmoittautui alustavasti 78 IAAF:n jäsenvaltiota. Lopulta 70 joukkuetta osallistui kilpailuihin.
Australian joukkue julkistettiin 12. maaliskuuta 2008.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Espanjan joukkue julkistettiin 18. maaliskuuta 2008.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kahdeksanneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kahdenneksitoista.Etiopian joukkue julkistettiin 14. maaliskuuta.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.Joukkue voitti joukkuekilpailun.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.Joukkue voitti joukkuekilpailun.
Japanin joukkue julkistettiin 22. maaliskuuta.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksitoista.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.
Kenian joukkue julkistettiin alustavasti 1. maaliskuuta ja lopullinen joukkue 17. maaliskuuta 2008. Viimeinen joukkue julkistettiin 27. maaliskuuta.Joukkue voitti joukkuekilpailun.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.Joukkue voitti joukkuekilpailun.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa toiseksi.
Qatarin joukkue julkistettiin 27. maaliskuuta.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.Saksan joukkue julkistettiin 11. maaliskuuta.Ugandan joukkue julkistettiin 19. maaliskuuta.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kolmanneksi.
Yhdistyneen kuningaskunnan joukkue julkistettiin 18. maaliskuuta.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdenneksitoista.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa yhdeksänneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.
Yhdysvaltain joukkue julkistettiin 21. maaliskuuta.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa seitsemänneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.Joukkue sijoittui joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Liu Guohui
Liu Guohui (s. 8. lokakuuta 1975 Huhehaote) on kiinalainen pistooliampuja.
Liu saavutti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 henkilökohtaisen ja joukkuemestaruuden 25 m vakiopistoolissa, sekä joukkuemestaruuden 25 m olympiapistoolissa, uudella maailmanennätyksellä 1743. Liu saavutti Lahdessa 2002 MM-kilpailuissa kaksi joukkue mitalia, 25 m olympiapistoolissa ja 25 m vakiopistoolissa.
Tan Zongliang
Tan Zongliang (谭宗亮, s. 29. lokakuuta 1971 Shan Dong) on kiinalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Tan Zongliang on voittanut kahdesti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden 50 m pistoolilla Zagrebissa 2006 ja Lahdessa 2002. Lisäksi hän on voittanut useita joukkuemitaleita 10 m ilmapistoolissa ja 50 m pistoolissa.
Ateenan olympialaisissa Tan sijoittui 10 metrin ilmapistoolissa yhdeksänneksi ja 50 metrin pistoolikilpailussa kymmenenneksi. Neljä vuotta myöhemmin Pekingissä Tan jäi jälleen 10 metrin ilmapistoolikilpailussa karsintoihin sijoittuen yhdenneksitoista. Pistoolissa kuitenkin Tan nousi pronssille voittaen uransa ensimmäisen olympiamitalin. Kun toiseksi sijoittunut pohjoiskorealainen Kim Jong-su tuli hylätyksi dopingin takia, Tan nousi hopealle .
Daniele Barbaro
Daniele Matteo Alvise Barbaro (8. helmikuuta 1514 – 1570) oli venetsialainen aatelinen, joka tuli tunnetuksi Vitruviuksen kääntäjänä. Hän opiskeli Padovan yliopistossa filosofiaa, matematiikkaa ja optiikkaa sekä oli Englannissa Elisabet I:sen hovissa suurlähettiläänä. Hän oli lisäksi katolisen kirkon kardinaali ja uudistaja.
Daniele Barbaro syntyi Venetsiassa Barbaron aatelissukuun. Hänen veljensä Marcantonio oli myös diplomaatti ja he rakensivat yhdessä Villa Barbaro -huvilan. Veljekset olivat arkkitehti Andrea Palladion ja taiteilija Paolo Veronesen suojelijoita. Veronese maalasi Daniele Barbarosta enemmän kuin yhden muotokuvan.
Daniele Barbaro yhdisti uransa diplomaattina ja katolisen kirkon kardinaalina. Tämä olisi saattanut laittaa hänet vaikeaan asemaan protestanttisessa Englannissa, mistä johtuen on epäilty, että Barbaro oli ensimmäinen "in pectore" -kardinaali. Vuodet 1550–1570 Barbaro toimi Aquileian hiippakunnan patriarkkana. Hänen statuksensa ansiosta sekä diplomaattina että kirkonmiehenä hän oli Venetsian edustaja Trenton kirkolliskokouksessa.
Barbaro tunnettiin kuitenkin erityisesti kirjallisista töistään. Hän julkaisi mm. uudet painokset isosetänsä Ermolao Barbaron kommentaarista Aristoteleen teokseen "Retoriikka" ja tämän teoksesta "Compendium scientiae naturalis". Hän käänsi italiaksi ja myöhemmin latinaksi Vitruviuksen teoksen "De architectura". Barbaron merkittävin oma teos lienee "La pratica della perspettiva", jossa hän käsittelee maalaustaiteen tiedettä.
Colli Euganei
Colli Euganei on kukkula-alue Veneton alueella muutamia kilometrejä Padovasta etelään Italiassa.
Colli Euganei on tuliperäistä alkuperää. Ensimmäiset purkaukset basalttista magmaa tapahtuivat eoseenikaudella, jolloin alue nousi merenpinnan yläpuolelle. Myöhemmin oligoseenikaudella tahmeammat purkaukset, joissa tuli pinnalle ryoliittiä ja trakyyttiä, muodostivat vulkaanisia kartioita. Colli Euganei säilyi pienenä saaristona aina kvartäärikaudella asti, jolloin koko Pon laakson alue kohosi meren yläpuolelle.
Alueella on edelleen geotermistä toimintaa, joka ilmentyy kuumina lähteinä. Näitä lähteitä on etenkin Abano Termen ja Montegrotto Termen kylpyläkaupungeissa.
Colli Euganei on nykyään suojeltu luonnonpuistona.
Pohjoisten kansojen instituutti
Pohjoisten kansojen instituutti () oli Leningradissa sijainnut tutkimuslaitos, jonka tavoitteena oli Neuvostoliiton pohjoisvähemmistöjä koskevien aiheiden tutkiminen. Yksi tutkimuslaitoksen avainhahmoista oli Vladimir Bogoraz, joka oli tunnettu tšuktšien parissa tehdystä tutkimuksestaan.
Tutkimuslaitos perustettiin vuonna 1930, sillä neljä vuotta aikaisemmin oli syntynyt mahdollisuus opiskella pohjoisten vähemmistöjen kieliä Leningradin valtiollisen yliopiston Itämäisten opintojen instituutissa. Vuoden 1929 loppuun mennessä laitoksen opettajat olivat alkaneet toimia yhdessä yhdistetyn pohjoiskansojen aakkoston luomiseksi () Neuvostoliiton pohjoispuolella asuvia kielivähemmistöjä varten. Tässä versiossa aakkostossa oli 32 latinalaista kirjainta, joista muutamalla oli tarkkeita. Käytännöllisistä syistä aakkostosta haluttiin kärsiä pois tarkkeelliset grafeemit, joten vuosi myöhemmin uusi versio valmistui. 13. joulukuuta 1930 instituutin Tieteellisten tutkimusten seuran presidiumi esitti yhdistetyn pohjoiskansojen aakkoston Neuvostoliiton Uuden aakkoston keskuskomitean tieteelliselle osastolle (ven. Всесоюзного центрального комитета нового алфавита). Sama elin käsitteli ehdotettua aakkostoa uudestaan 18. joulukuuta ja hyväksyi sen 23. helmikuuta 1931. Valistusasiain kansankomissariaatin tieteellinen osasto hyväksyi ehdotuksen samana vuonna toukokuussa.
Aakkostossa oli 39 kirjainta: 29 konsonanttia ja 10 vokaalia. Peruskirjainten lisäksi olivat myös tarkkeelliset kirjaimet, jotka osoittivat liudennusta, pituutta ja aspiraatiota. Heti aakkoston hyväksymisen jälkeen laajamittainen ja järjestelmällinen julkaisukampanja käynnistettiin. Instituutissa noin 300 asiantuntijaa työskentelivät vuodesta 1939 vuoteen 1949.
"Lopulliset periaatteet oikeinkirjoitusten muodustamiseen" pohjoisille kansoille tehtiin ensimmäisessä pan-venäläisessä konverenssissa "Pohjoisten kansojen kielten ja kirjoittamisen kehitys". Leningradin INS:ssa piätetyn konferenssin onferenssin osallistujat edustivat Narkomprosa, Komitet Severaa (Presidium VCIK), VSNTL:n CK Novogo Alfavita SSSR, ja kustantamo Učpedgiz. Itse konferenssin työhön osallistuivat kansallisten pohjoisten piirien, paikallisten pohjoisten lautakuntien, SK VLKSM:in, Neuvostoliiton Tiedeakademian, Leningradin historiallis-kielitieteellisen laitoksen, ja Herzenin pedagogisen instituutin pohjoisten kansojen oaston edustajat. Alustava työ tehtiin INS:ssä.
Konferenssi päätti tehdä oikeinkirjoituksia kaikkiaan 16:lle kielelle, ja hankkia niille kirjoja vallankumouksen 15-vuotispäivän kunniaksi:
World Snooker Association
World Snooker Association ("WSA"), pidemmin "World Professional Billiards & Snooker Association" ("WPBSA"), on ammattilaissnookeria hallinnoiva organisaatio, jonka päämaja sijaitsee Bristolissa, Englannissa.
"WPBSA":n tärkeimmät tehtävät turnauskiertueen ja kaupallisten oikeuksien hallinnoinnin lisäksi ovat snookerin sääntöjen ja ohjeiden laatiminen sekä kurinpidolliset asiat, jotka liittyvät ammattilaisurheiluun. Yhdistys myös palkitsee parhaat pelaajat ja urheilun myötävaikuttajat.
Organisaation puheenjohtajana toimii Barry Hearn Sir Rodney Walkerin jäätyä eläkkeelle. Muut jäsenet ovat kuusikertainen maailmanmestari Steve Davis, David Douglas, Jason Ferguson, Brandon Parker.
John Higginsin manageri Pat Mooney sai potkut organisaation johtotehtävistä oltuaan osallisena sopupelisyytöksissä keväällä 2010 . Mooney toimi myös mm. Graeme Dottin managerina, mutta Dott lopetti yhteistyön välittömästi skandaalin tultua julki .
"World Snooker" on "WPBSA":n kaupallisten oikeuksien omistaja, käytännön järjestelyiden toteuttaja sekä julkinen edustaja. Se vastaa ammattilaisten pääkiertueen ("main tour") järjestämisestä, turnausten sponsorisopimuksista sekä televisio-oikeuksista. "World Snooker" järjestää vuosittain ranking-turnaukset kuten "World Snooker Championship" (maailmanmestaruusturnaus), "UK Championship" ja "Grand Prix" sekä kutsuturnaukset kuten arvostettu "The Masters".
Snooker on yksi suosituimmista urheilulajeista Britteinsaarilla ja sitä harrastaa yli 4 miljoonaa aikuista. Lajin tv-suosio on suuri, sillä esimerkiksi vuoden 2005 MM-finaalia seurasi n. 7,8 miljoonaa ihmistä "BBC"-kanavalla. Suosio on kasvussa myös muualla maailmassa, ja "World Snookerin" ja Eurosportin tekemä lähetyssopimus kattaa 51 eri aluetta ja 95 miljoonaa kotia Euroopassa, Pohjois-Afrikassa sekä Kaukoidässä. Ammattilaisten snookeria voi seurata siis myös Suomessa.
"World Snookerilla" on snooker-akatemia Sheffieldissä, Englannissa. Akatemia otettiin käyttöön vuonna 2006 ja se tarjoaa kattavat harjoittelutilat niin amatööri- kuin ammattilaispelaajillekin. Akatemian rahoittajana toimii "Yorkshire Forward". Sheffieldissä järjestetään harjoittelun lisäksi myös ammattilaisturnausten karsintakierrokset. Akatemiassa harjoittelee muun muassa nuori superlupaus Ding Junhui, joka on voittanut jo kolme ranking-turnausta alle 21-vuotiaana.
Snookerin ammattilaisturnauksissa toimivat tunnetuimmat tuomarit ovat hollantilainen "Jan Verhaas" ja englantilaiset "Eirian Williams", Michaela Tabb, "Alan Chamberlain", "Johan Oomen", "Colin Humphries" sekä "Peter Williamson". Myös muita tuomareita, kuten maltalainen "Terry Camilleri" on esiintynyt pääkiertueen turnauksissa. "Tabb" on ensimmäinen naispuolinen tuomari, joka on tuomaroinut ranking-turnauksen finaalin.
"World Snooker Association" jakaa kauden päätteeksi myös palkintoja niin pelaajille, kuin muillekin lajiin vaikuttaneille. Palkitut pelaajat valitsee "The Snooker Writers Association", ja palkintoja ovat: "Snooker Player of the Year", "Paul Hunter Newcomer of the Year", "Achievement of the Year" sekä "Special Award".
Saturn INT-20
Saturn INT-20 oli ehdotettu keskisuuri Saturn V -pohjainen kantorakettikonstruktio. Sen voi kuvata olleen Saturn V, jonka toinen vaihe S-II olisi korvattu väliosalla tai tehostettu Saturn IB, jossa olisi voimakkaampi S-IC ensimmäinen vaihe.
Kaljuuna
Kaljuuna, myös galleoni on karakista ja karavelista kehitetty, kookas, monikantinen, puusta tehty purjelaiva. Kaljuunan esittelivät maailmalle espanjalaiset 1400- ja 1500-lukujen taitteessa. Oman aikansa laivatyypeistä kaljuuna soveltui hyvin valtameripurjehduksiin ja sitä käyttivätkin useat Euroopan maat 1500-luvulta aina 1700-luvun lopulle saakka. Kaljuunoita käytettiin linja-, kauppa- ja sotalaivoina sekä tutkimusmatkoilla. Sotalaivat oli yleensä aseistettu kanuunoin. Kaljuuna oli aiempia laivatyyppejä yleisesti ottaen pitempi, matalampi ja kapeampi. Kapeus ja mataluus vähensivät veden- ja ilmanvastusta edessä. Kaljuunat myös kyntivät aaltoja edeltäjiään tasaisemmin.
Kaljuuna kulki yksinomaan purjein, joita siinä oli 3–5 purjemastossa. Tyypillisesti fokkamastossa ja isomastossa oli raakapurjeet, kun taas mesaani- ja bonaventuramesaanimastoissa – jos sellainen oli takiloitu alukseen – latinalaispurjeet. Laivan profiilin kannalta oleellinen ero oli myös karakkien massiivinen keulakastelli, joka kaljuunoissa oli suhteellisen pieni, muun muassa sen aiheuttaman tuulen pyörteilyn vuoksi. Laidat levenivät alaspäin, koska muuten raskaat tykit olisivat tehneet aluksesta kiikkerän. Kaljuunojen peräkansi oli usein koristeellinen kaiverruksineen ja kultauksineen.
John Singleton Mosby
John Singleton Mosby (6. joulukuuta 1833 Powhatanin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat – 30. toukokuuta 1916) tunnetaan myös nimellä "Harmaa Aave", oli etelävaltioiden sissijohtaja Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan salamannopeista iskuistaan sekä kyvystään kadota ja harhauttaa Unionin takaa-ajajat.
Mosby meni vuonna 1849 Virginian yliopistoon. Hän ampui kolmantena opiskeluvuonna kaksintaistelussa George R. Turpinia niskaan ja oli päätyä hirteen. Sisällissodan alussa hän liittyi etelävaltioiden armeijaan ja palveli kenraali William "Grumble" Jonesin komentamissa kiväärimiehissä. Hän otti Virginian vapaaehtoisjoukoissa osaa ensimmäiseen Bull Runin taisteluun. Hänestä tuli yliluutnantti Jeb Stuartin ratsuväkitiedustelijoihin, ja hän suunnitteli Stuartin ratsastuksen McClellanin armeijan ympäri Virginian niemimaan taistelujen aikana 1862. Hän jäi Unionin vangiksi ja oli kymmenen päivää Old Capitolin vankilassa. Hän vakoili etelävaltioiden laskuun ja vankienvaihdon jälkeen vei tietonsa henkilökohtaisesti Robert E. Leelle. Tammikuussa 1863 Lee ja Stuart antoivat Mosbyn komentoon 43. Virginian ratsuväkipataljoonan partisaanijoukot. He saivat erityiset sissijoukkoja koskevat säännöt konfederaation hallinnolta, toteuttivat Greenbackin ryöstöretken ja hyökkäsivät Philip Sheridanin kärryvankkurien kimppuun.
Mosby tuli kuuluisaksi ryöstöretkestään kauas Fairfaxin piirikuntaan Unionin linjojen taakse maaliskuussa 1863. Hän vangitsi miehineen kolme korkea-arvoista upseeria, mukaan lukien prikaatinkenraali Edwin H. Stoughtonin, jonka tarinan mukaan herätti läimäyttämällä tätä takamuksille. Vangitsemisen jälkeen Grant käski Sheridania hirttämään Mosbyn kiinnisaadut miehet. George Armstrong Custer hirtätti kuusi Mosbyn miestä Front Royalissa Virginiassa. Tästä kostoksi Mosby antoi teloittaa seitsemän Unionin vankia 6. marraskuuta 1864 Rectortownissa Virginiassa. Vangeista kaksi onnistui karkaamaan. Kahta ammuttiin päähän, mutta nämä jäivät henkiin, ja lisäksi kolme vankia hirtettiin. 11. marraskuuta Mosby kirjoitti Sheridanille ja sopi vankien kohtelemisesta sotavankeina, eikä kenraali Grantin ja eversti Mosbyn päästyä sovintoon teloituksia pantu enempää toimeen.
Useita viikkoja sen jälkeen kun kenraali Lee oli antautunut, Mosby hajotti joukkonsa eikä suostunut antautumaan virallisesti.
Sodan jälkeen hän oli aktiivinen republikaani ja presidenttiehdokas Grantin kampanjapäällikkö. Virginiassa tämä herätti suuttumusta, ja Mosbyn koti poltettiin ja hänet yritettiin myös salamurhata kerran. Hän työskenteli Yhdysvaltojen konsulina Hongkongissa vuodesta 1878 vuoteen 1885, lakimiehenä, rautateillä ja sisäministeriön palveluksessa. Hän kuoli vuonna 1916.
Ariarathes V
Ariarathes V Filopator (kuoli 131/130 eaa.) oli Kappadokian kuningas noin 163 eaa.–131/130 eaa. Hänen vanhempansa olivat kuningas Ariarathes IV ja Antiokhis, joka oli Antiokhos III:n ja :n tytär.
Ariarathes V nousi Kappadokian valtaistuimelle isänsä kuollessa noin vuonna 163 eaa. Hallituskautensa aikana Ariarathes asetti Sofenen valtaistuimelle oman nukkehallitsijansa Mithrobuzaneen. Commagenen kuningas Ptolemaios yritti vallata Kappadokialle kuuluneen Melitenen mutta hänet lyötiin takaisin. Seleukidikuningas Demetrios I Soter ehdotti avioliittoa Ariaratheen ja oman siskonsa Laodice V:n välille, mutta Ariarathes ei suostunut. Demetrios kannatti vuonna 158 eaa. syttyneessä sisällissodassa Ariaratheen veljeä Orofernes II:a. Noin vuonna 156 eaa. Ariaratheen sisko Stratonike IV meni naimisiin Pergamonin kuninkaan Attalos II:n kanssa. Attaloksen avustuksella Ariarathes pääsi palaamaan Kappadokiaan. Vuonna 152 eaa. Ariarathes yhdessä Attaloksen, Rooman ja Ptolemaios VI:n kanssa kannattivat Aleksanteri I Balaksen yritystä kaapata vallan Demetrios I:ltä. Vuonna 133 Pergamonin kuningas Attalos III kuoli ja testamenttasi kuningaskuntansa Rooman valtakunnalle. Attalos II:n poika Aristonikos nousi kapinaan. Ariarathes V taisteli Aristonikosta vastaan, mutta kaatui taistelussa.
William J. Hardee
William Joseph Hardee (12. lokakuuta 1815 – 6. marraskuuta 1873) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa.
Hän oli syntynyt Camden Countyssä Georgiassa. Hän valmistui West Pointista 1838 ja sai komennuksen vänrikiksi 2. rakuunarykmenttiin. Hän taisteli seminolesodissa Floridassa ja Meksikon-Amerikan sodassa. Hän oli Meksikossa Zachary Taylorin alainen, haavoittui kerran ja ylennettiin kahdesti. Sodan jälkeen hän palveli Teksasin rangereiden komentajana, taktiikkaopettajana ja kadettikomendanttina West Pointissa, ja majurina 2. ratsuväkirykmentissä ja 1. ratsuväkirykmentin everstiluutnanttina ennen sisällissotaa. Hän julkaisi nimellä "Hardeen taktiikat" tunnetun, sisällissodassa laajasti käytetyn ohjekirjan.
Sisällissodan alkaessa hän erosi Unionin armeijasta ja liittyi etelävaltioiden armeijaan majurina maaliskuussa 1861. Kesäkuussa hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja lokakuussa kenraalimajuriksi. Lokakuussa 1862 hänestä tuli yksi konfederaation ensimmäisistä kenraaliluutnanteista. Hänen miehensä tunsivat hänet lempinimellä "Old Reliable". Hän palveli Arkansasissa, jossa hänen piti koota prikaati Arkansasin rykmenteistä, ja sai siirron Albert Sidney Johnstonin armeijaan Shilohin taisteluun. 6. huhtikuuta 1862 hän haavoittui käteen, jonka jälkeen siirtyi miehineen Braxton Braggin Tennesseen armeijaan.
Hän komensi Perryvillessä Braggin armeijan vasenta sivustaa syyskuussa 1862 ja sai uransa suurimman voiton Stones Riverissä yllätyshyökkäyksellä joka miltei aiheutti Unionin kenraalimajurin William S. Rosecransin tappion. Tullahoma-sotaretken jälkeen hän siirtyi lyhyesti komentamaan Mississippin ja Itä-Louisianan joukkoja Joseph E. Johnstonin alaisuuteen. Hän nai Mary Foreman Lewisin Alabamasta tammikuussa 1864.
Hän siirtyi takaisin Braggin armeijaan, piiritti Unionin armeijaa Chattanoogassa, kunnes Unionin kenraalimajuri George H. Thomas hyökkäsi konfederaation vahvoihin asemiin Missionary Ridgellä marraskuussa 1863. Tämän jälkeen Hardee siirtyi Braggia vastustavaan upseerioppositioon ja taivutteli presidentti Jefferson Davisia vapauttamaan vanhan ystävänsä Braggin tehtävistään. Sodan lopussa Hardee komensi Etelä-Carolinan, Georgian ja Floridan joukkoja, vastusti Shermanin marssia merelle ja evakuoi Savannahin.
Hän otti osaa Bentonvillen taisteluun maaliskuussa 1865, missä hänen ainoa poikansa ensimmäisestä avioliitosta Elizabeth Dummettin kanssa kaatui. Hän antautui Shermanille Johnstonin kanssa huhtikuussa.
Sodan jälkeen hän työskenteli farmarina Alabamassa, sekatavarakaupassa ja vakuutusbisneksessä. Hän kuoli Wythevillessä Virginiassa sairauteen ja on haudattu Live Oakin hautausmaahan.
Adi Hedman
Adiel Hietanen käytti kirjailijanimeä Adi Hedman (23. elokuuta 1882, Suonenjoki – 30. maaliskuuta 1947, Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Hedmanin vanhemmat olivat kirvesmies Juho Hedman (entinen Hietanen) ja Eeva Nenonen.
Oiva Timonen
Oiva Timonen (26. toukokuuta 1920 Evijärvi – 31. lokakuuta 1998 Nurmo) oli suomalainen vapaapainija.
Timonen edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa, jossa hän 52 kilon sarjassa jätti loukkaantumisen vuoksi urakkansa kesken ensimmäisen kierroksen jälkeen. Maaotteluissa hän paini kahdeksan kertaa.
Seuratasolla Timonen edusti Seinäjoen Urheilijoita ja Seinäjoen Paini-Miehiä. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1950 ja 1952.
Luettelo Kari Peitsamon kappaleista
Tämä on luettelo Kari Peitsamon levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Mukana on Peitsamon soololevyillä julkaistujen kappaleiden lisäksi hänen yhtyeidensä Kari Peitsamo ja Ankkuli, Kari Peitsamo Revival, Kari Peitsamon Skootteri, Kari Peitsamo & Hirttämättömät, Kari Peitsamo & Straight Perverts, Kari Peitsamo Road Hogs, Shöcking Blü ja Devil's Milk kappaleet sekä ne kappaleet Peitsamon yhteislevyiltä Aku Ankkulin, Freud, Marx, Engels & Jungin ja Risto-yhtyeen kanssa, joilla Peitsamo on mukana esittäjän. Listassa on 1010 kappaletta. Jos Peitsamo on levyttänyt kappaleen useampaan kertaan (mukaan lukien live- ja demoversiot), se on mainittu vain kerran. "Puinen koira" ja "Hoochie Coochie Man" esiintyvät listassa kahdesti, koska Peitsamo on tehnyt molemmilla nimillä kaksi eri kappaletta.
Listan lopussa on Peitsamon sanoituksia ja sävellyksiä muille artisteille, joita on yhteensä 18. Peitsamo on itse levyttänyt näistä kaksi kappaletta myöhemmin omille levyilleen, joten ne löytyvät molemmista listoista. Listassa on mukana myös ne Peitsamon ja muiden artistien yhteislevyjen kappaleet, joilla Peitsamo ei ole mukana esittäjänä. Tähän on listattu muiden yhtyeiden levyttämät kappaleet, joita Peitsamo ei ole levyttänyt itse aiemmin. Listassa on myös Peitsamon yhteisalbumeiden kappaleet, joilla Peitsamo ei itse esiinny, mutta jotka hän on säveltänyt tai sanoittanut.
Simon Ings
Simon David Ings (s. heinäkuu 1965 Horndean) on englantilainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Simon Ings asuu Lontoossa.
Ingsin novelleja, esseitä ja artikkeleita on ilmestynyt useissa lehdissä sekä internetissä. Ings teki läpimurron jo esikoisromaanillaan "Kuuma pää" (1992), ja häntä mainostettiin kyberpunkin uudistajana ja uutena William Gibsonina. Aihetta jatkoi romaani "Kuumalinja" (1995). "Kuuma pää" voitti Suomessa vuoden parhaalle tieteisromaanille myönnettävän Tähtivaeltaja-palkinnon vuonna 1994. Palkintolautakunta totesi, että teos ei pyri miellyttämään lukijaa, vaan luomaan näyn rujosta tulevaisuudesta, jossa kaikki on epävarmaa.
John Hunt Morgan
John Hunt Morgan (1. kesäkuuta 1825 – 4. syyskuuta 1864) oli etelävaltioiden kenraali ja ratsuväenupseeri Yhdysvaltojen sisällissodassa
Hän oli syntynyt Huntsvillessä Alabamassa. Hän taisteli Meksikon sodassa sotamiehenä ja otti osaa Buena Vistan taisteluun. Sisällissodan alussa hän liittyi etelävaltoiden armeijaan ja kohosi pian everstiksi 2. Kentuckyn ratsuväenrykmenttiin. Hän taisteli Shilohissa, ja lähti 4. heinäkuuta 1862 Knoxvilleen ja tunkeutui viikkojen kuluessa syvälle Kentuckyyn ja kahakoi Don Carlos Buellin joukkoja vastaan. Hän otti 1.200 vankia, jotka päästi menemään ja tunkeutui syvälle Unionin alueelle ja tuhosi suuria määriä vihollisen varusteita. Hän tunkeutui Indianaan ja Ohioon saakka, tällä Morganin ryöstöretkeksi kutsutulla matkallaan. Hän pääsi kauemmaksi pohjoiseen kuin kukaan muu univormuun pukeutunut etelävaltioiden sotilas. Ryöstöretki johti myös siihen että Edmund Kirby Smith ja Braxton Bragg käynnistivät konfederaation Heartland-offensiivin samana syksynä olettaen että tuhannet kentuckyläiset liittyisivät konfederaation riveihin, jos etelä valtaisi osavaltion.
Morgan ylennettiin prikaatinkenraaliksi 11. joulukuuta 1862. Hän sai arvon konfederaation kongressilta ryöstellessään "William S. Rosecrans"in tarvikelinjoja joulukuussa 1862. Hän saavutti tästä voiton Hartsvillen taistelussa 7. joulukuuta. Joulukuussa Hunt nai Martha Readyn Tennesseestä. Kesällä 1863 Hunt käynnisti sen vuoden "Suuren ryöstöretken" samaan aikaan Gettysburgin ja Vicksburgin taistelujen aikaan, ylitti Ohio-joen ja eteni etelä-Ohioon ja Indianaan. Hänen ryöstöretkensä miltei päättyi 19. heinäkuuta Buffington Islandissa, kun 700 hänen miestään jäi sotavangeiksi Ohiojokea ylittäessään Unionin tykkiveneiden häiritessä ylitystä. Vain alle 200 miestä pääsi joen yli. Sotavangeiksi joutuneet päätyivät surullisen kuuluisaan Camp Douglasin vankileiriin Chicagoon, jossa olivat sodan loppuun, jossa oli huomattavan suuri vankikuolleisuus. Hunt antautui viimein Salinesvillessä Ohiossa 26. heinäkuuta joukkoineen, jotka olivat uupuneita ja nälkäisiä. 27. marraskuuta Morgan ja hänen kuusi upseeriaan, huomattavimpana Thomas Hines pakenivat Ohion rangaistusvankilasta. Morgan onnistui pakenemaan takaisin etelään salamatkustajana junassa.
Hänen ryöstöretkensä sai suurta huomiota liittovaltion ja etelän lehdistössä. Hunt oli rikkonut Braggin käskyä olla ylittämättä joki, ja Unionin vahvat joukko-osastot ja tykkiveneet joella ja sen pohjoispuolella olivat tuominneet ryöstöretken ennalta epäonnistumaan. Hunt sai vankeudesta paettuaan komentoonsa konfederaation joukkoja Tennesseen itäosista ja Virginiasta. 4. syyskuuta 1864 hänet ammuttiin hengiltä hänen paetessaan Unionin joukkojen iskua Greenevillessä Virginiassa. Hänet on haudattu Lexingtonin hautausmaahan.
Tyson Patterson
Tyson Patterson (s. 17. syyskuuta 1978) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija, joka edusti kaudella 2009–2010 Korisliigassa pelannutta Forssan Koripoikia. Takamiehenä pelannut Patterson on Appalachian Staten yliopiston kasvatteja.
Patterson pelasi urallaan myös Ranskassa, Sveitsissä ja Islannissa. Kaikkissa näissä kolmessa maassa hänet valittiin sarjansa parhaaksi takamieheksi. Kauden 2006–2007 Patterson pelasi Islannin pääsarjassa, jossa voitti Islannin mestaruuden lisäksi sarjan syöttö- ja riistotilastot. Suomeen hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 Torpan Poikien riveihin. Hän voitti Korisliigan runkosarjan syöttötilaston 5,2 koriin johtaneen syötön keskiarvolla sekä riistotilaston 3,0 pallonriiston keskiarvolla. Lisäksi pisteitä syntyi ottelua kohden 16,1.
Da Capo (makeinen)
Da Capo on Fazerin valmistama suklaapatukka ja -konvehtimakeinen, jota on valmistettu vuodesta 1916. Da Capo -patukka on Fazerin ensimmäinen suklaapatukka
Vuodesta 1916 vuoteen 1939 Da Capoja myytiin paperipäällysteisenä konvehtikaramellina. Da Capo nimettiin musiikkitermin Da Capo ("alusta uudelleen") mukaan, sillä se sai alkunsa kierrätysajatuksesta, kun laadunvalvonnassa virheellisiksi todetut liköörikonvehdit haluttiin saada käyttöön. Konvehdit sulatettiin, ja seokseen lorautettiin mausteeksi Rhum Martiniqueta, joka tasoitti sopivasti liköörin makua. Suklaapatukkana Da Capoja alettiin valmistaa vuonna 1949, ja vuonna 1957 kääreelliset konvehdit palasivat taas markkinoille. Välillä konvehdit olivat poissa markkinoilta, mutta nykyisin niitä myydään jouluisin ja muun muassa lentokenttien Travel-valikoimissa.
Da Capoja myydään 20 gramman suklaapatukkana ja kolmen kilogramman ja 350 gramman konvehtirasioissa sekä 130 gramman pusseissa.
Alkoholin osuus tuotteessa on minimaalinen, sillä Da Capo -massa keitetään 110-asteiseksi, jolloin suurin osa alkoholista haihtuu. Patukan sisältämä rommi saattaa kuitenkin vaikuttaa puhalluskokeeseen, jos se tehdään heti suklaan syömisen jälkeen. Massan päälle tulee kuorrutus tummasta suklaasta.
Corey Smith
Corey Smith (s. 27. heinäkuuta 1983) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on tällä hetkellä vapaa pelaaja. Hänet valittiin kaudella 2007–2008 Korisliigan parhaaksi ulkomaalaisvahvistukseksi. 195-senttinen Smith on monipuolinen yleispelaaja. Hän on Vanderbiltin yliopiston kasvatteja.
Smith aloitti koripalloharrastuksensa viisivuotiaana Houstonissa. Smith pelasi koripalloa neljä kautta Vanderbiltin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2005. Vuonna 2006 Smith kiersi maailmaa show-ryhmä Harlem Globetrottersin mukana. Suomeen Smith siirtyi kaudeksi 2007–2008 Kouvojen Korisliiga-joukkueeseen. Smith valittiin Korisliigan kuukauden pelaajaksi sekä tammikuussa että helmikuussa 2008. Lisäksi hän voitti Ilta-Sanomien järjestämän IS-tähtikisan, jonka voitosta hän nettosi 3 400 euroa. Runkosarjan pistetilastossa Smith sijoittui viidenneksi 21,0 keskiarvollaan. Kauden päätteeksi hänet palkittiin Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistuksena. Smith voitti Kouvojen mukana kaudella 2007–2008 SM-hopeaa.
Kaudeksi 2008–2009 Smith siirtyi Uruguayn pääsarjassa pelaavaan Hebraica y Macabin joukkueeseen. Smith pelasi joukkueessa 13 ottelua 16,4 pisteen keskiarvolla. Vuoden 2008 lopulla Smith siirtyi latvialaiseen Barons/LMT Riga -joukkueen pelaamaan Latvian koripalloliigaa, Baltian koripalloliigaa ja Eurocupia. Smith poistui joukkueesta tammikuussa 2009.
Helmikuussa 2009 Smith siirtyi Basketliganissa pelaavan Södertälje Kingsin joukkueeseen. Kaudeksi 2009–2010 hän teki paluun Suomeen ja siirtyi Torpan Poikien riveihin.
Walsrode
Walsrode on kaupunki Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa Lüneburgin nummialueen eteläosassa. Kaupungin asukasluku on 23 219. Walsrode on tunnettu vuodesta 1935 lisänimellä "Hermann-Löns-Stadt" saksalaisen journalistin ja kirjailijan Hermann Lönsin vaikutettua alueella 1900-luvun alussa. Pinta-alaltaan Walsrode on Ala-Saksin toiseksi laajin kaupunki.
Ensimmäinen asiakirjamaininta paikkakunnasta on päivätty 7. toukokuuta 986. Walsrode sai kaupunkioikeudet 22. kesäkuuta 1383 Braunschweigin ja Lüneburgin herttuoilta. Kaupungin vaakunasta on varhaisin maininta vuodelta 1479. Kuvanveistäjä Hans Brüggemann syntyi Walsrodessa vuoden 1480 tienoilla. Hän loi tunnetun Bordesholmin alttarin, joka sijaitsee nykyisin Schleswigin tuomiokirkossa. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1626 Johann Tillyn joukot aiheuttivat laajaa tuhoa Walsrodessa. 6. kesäkuuta 1757 tulipalo tuhosi 230 kaupungin 237:stä talosta. 1890 kaupunki liitettiin valtakunnalliseen rautatieverkkoon. Walsrodesta tuli valtakunnallisesti tunnustettu virkistyspaikkakunta ("Erholungsort") vuonna 1973. Kaupungin nähtävyyksiä on muun muassa maailman suurimpiin lukeutuva lintupuisto "Vogelpark Walsrode". Ulkoilmamuseo "Heidemuseum Rischmannshof" avattiin 1912 ja se on lajissaan Saksan vanhimpia. Museo kertoo paikallisen talonpoikaiselämän historiasta.
Walsrode sijaitsee moottoriteiden A 7 ja A 27 risteyksessä. Walsroden rautatieasema on "Heidebahnin", Hannoverista pohjoiseen Buchholziin johtavan suurimmalta osaltaan yksirataisen sähköistämättömän ratalinjan varrella. Etäisyys Hannoverin asemalta on 62 kilometriä.
Walsrodessa syntyneitä tai siellä jossain vaiheessa asuneita kuuluisuuksia ovat Lönsin ja Brüggemannin lisäksi muun muassa muusikko Drafi Deutscher ja näyttelijä Maren Kroymann.
Oskari Vilamo
Oskari Rupert Vilamo (vuoteen 1906 Willman; 27. toukokuuta 1880 Mäntsälä – 29. syyskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen Helsingissä toiminut rakennusurakoitsija.
Kyläseppä Abel Seth Willmanin ja Sifra Marjaana Juhontyttären perheeseen syntynyt Vilamo opiskeli puusepänkoulussa Sortavalassa ja muutti sitten Helsinkiin jossa hän valmistui rakennusmestariksi Helsingin teollisuuskoulusta vuonna 1901. Vilamo työskenteli sitten noin kymmenen vuotta rakennuspiirtäjänä ja -laskijana muun muassa vuosina 1905–1911 professori Onni Tarjanteen toimistossa.
Hän oli sitten vastaavana rakennusmestarina useilla helsinkiläisillä työmailla ja toimi myös urakoitsijana ensimmäisen maailmansodan aikana Helsingin lähistöllä käynnistetyillä venäläisten linnoitustyömailla. Vilamo ryhtyi itsenäiseksi rakennusurakoitsijaksi vuonna 1919. Samana vuonna hänestä tuli vuonna 1910 perustetun Asfaltti-Osakeyhtiö Lemminkäisen johtokunnan puheenjohtaja. Hän hoiti tätä tehtävää kuolemaansa saakka ja 1950-luvun alussa Vilamo lapsineen omisti jo enemmistön yhtiön osakkeista. Lemminkäisen suuromistaja, vuorineuvos Heikki Oskari Pentti (1946–2008) oli Vilamon tyttärenpoika.
Vilamo urakoi pääasiassa Helsingissä toista sataa rakennusta. Tunnetuimpia niistä ovat Hämäläisosakunnan talo, Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu, Lallukan taiteilijakoti, Pääpostitalo, Mehiläisen sairaala ja Lastenlinna. Myös Hämeenlinnassa sijaitseva Hotelli Aulanko oli Vilamon urakoima. Vilamo sai talousneuvoksen arvon 1938. Hän oli Suomen rakennusalan työnantajaliiton varapuheenjohtajana 1932–1934 ja puheenjohtajana 1934–1945.
Vilamo oli naimisissa vuodesta 1913 Siiri Mathilda Einiön (ent. Bäckström) kanssa.
Debbie Brill
Debbie Brill OC (s. 10. maaliskuuta 1953) on kanadalainen korkeushyppääjä. Hän syntyi Missionissa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja sai Kanadan ritarikunnan upseerin arvon vuonna 1983.
Brill kehitti oman hyppytyylinsä, "Brill Bend", joka oli samantapainen kuin Dick Fosburyn samoihin aikoihin kehittämä floppaus. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kaksi kultaa (1970, 1982) ja yhden hopean (1978). Pan-Amerikan kisoissa hän ylsi kultaan (1971) ja pronssiin (1979). Hän on lisäksi yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailujen 1985 pronssimitalisti.
Myös olympialaisiin osallistunut Brill kelpuutettiin vuonna 1982 Canadian Olympic Hall of Fameen.
Ernst-Robert Grawitz
Ernst-Robert Grawitz (8. kesäkuuta 1899 – 24. huhtikuuta 1945) oli professori ja saksalainen natsitohtori toisen maailmansodan aikana. Grawitz syntyi Charlottenburgissa Berliinin länsiosassa. SS:n ja poliisin valtakunnanlääkärinä, Grawitz neuvoi Heinrich Himmlerille kaasukammioiden käyttöä. Hän teki raakoja lääketieteellisiä kokeita keskitysleirivangeille. SS-arvostaan johtuen Grawitz vastasi miltei kaikista tehdyistä lääketietellisistä kokeista. Toisen maailmansodan lopussa Grawitz meni Adolf Hitlerin Führerbunkeriin ja pyysi lupaa lähteä kaupungista etenevän puna-armeijan tieltä. Hitler kuitenkin kielsi tämän, ja kertoman mukaan nöyryytti tätä pelkuruudesta useiden bunkkerin naisten edessä. Tämän jälkeen Grawitz meni kotiinsa ja räjäytti itsensä ja perheensä kesken aterian kahdella käsikranaatilla. "Perikato"-elokuvassa (2004) Grawitzia esitti Christian Hoening.
Robert Irwin
Robert Irwin (s. 1946) on brittiläinen historiantutkija ja kirjailija. Irwin on erikoistunut Arabian ja Lähi-idän historiaan ja opettanut Oxfordin ja Cambridgen yliopistoissa. Ensimmäisen romaaninsa "Tuhannen ja yhden yön painajainen" Irwin julkaisi 1983. Suomeksi Irwinin romaaneista ovat ilmestyneet myös "Täydellinen ruumis" (1995) ja "Sulttaanin rukoustyynyt" (2000). Hän on Royal Society of Literaturen jäsen.
Bob Seger
Robert Clark "Bob" Seger (s. 6. toukokuuta 1945) on yhdysvaltalainen rockmuusikko ja laulaja-lauluntekijä. Seger aloitti muusikonuransa 1960-luvulla ja oli uransa alkuvuosina suosittu kotikaupungissaan Detroitissa. Kansalliseen suosioon Seger nousi albumillaan "Live Bullet" (1976), jota seuranneet kuusi albumia nousivat myös listoille.
Segerin sanoitukset kuvailevat usein Yhdysvaltain sydänmaiden työväenluokan elämää.
Bob Seger syntyi 6. toukokuuta 1945 Michiganissa. Hänen isänsä oli big bandia johtanut muusikko ja tehdastyöläinen. Seger ryhtyi musiikkiuralle jo nuorena ja perusti ensimmäisen yhtyeensä The Decibels 15-vuotiaana. Hänen esikoissinglensä ”East Side Story” ja ”Persecution Smith” julkaistiin viisi vuotta myöhemmin. Seger saavutti uransa alkuvuosina menestystä vain kotikaupungissaan Detroitissa, missä single ”Heavy Music” nousi listaykköseksi.
Seger teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa vuonna 1968. Hänen ensimmäinen singlensä Capitolilla oli sodanvastainen kappale ”2+2=?”, joka nousi listoille Detroitissa mutta ei muualla. Sen sijaan ”Ramblin’ Gamblin’ Man” (1968) nousi kansallisen singlelistan sijalle 17 ja antoi Segerille mahdollisuuden keikkailla myös kotiseutujensa ulkopuolella. Seger ei kuitenkaan saanut uutta top-40-listahittiä ennen vuotta 1977. Hän julkaisi 1970-luvun alkupuolella useita albumeja ja teki ahkerasti kiertueita. Vuoden 1974 aikana Seger teki 267 keikkaa.
Seger perusti vuonna 1974 Silver Bullet Bandin, joka pysyi hänen taustayhtyeenään seuraavien vuosikymmenten ajan. Livealbumi "Live Bullet" (1976) oli Segerin läpimurtoalbumi. Se nousi Billboardin albumilistalle yli kolmen vuoden ajaksi ja aloitti Segerin seitsemän top-10-albumin sarjan. Sitä seurannut "Night Moves" (1976) nosti Segerin supertähteyteen. "Against the Wind" (1980) oli Segerin ensimmäinen listaykkösalbumi.
Julkaistuaan urallaan 13 albumia Seger vähensi keikkailua ja levyttämistä 1980-luvulla keskittyäkseen lastensa kasvattamiseen. Hän sai ensimmäisen listaykkössinglensä vuonna 1987 kappaleella ”Shakedown”. Hän julkaisi 1990-luvulla enää vain kaksi albumia. Vuoteen 2003 mennessä Segerin albumeja oli myyty yhteensä 50 miljoonaa kappaletta.
Seger nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2004.
Siegfried Seidl
Tohtori Siegfried Seidl (24. elokuuta 1911 Tulln, Ala-Itävalta – 4. helmikuuta 1947 Wien) oli itävaltalainen natsi ja Theresienstadtin keskitysleirin komendantti toisessa maailmansodassa.
Siegfried Seidl keskeytti lakiopintonsa, ja teki tilapäistöitä. 1930 hän liittyi natsipuolueeseen ja 1932 SS:ään. Myöhään vuonna 1939 Seidl kutsuttiin poliisin palvelukseen, ja 1940 hän meni RSHA:n Adolf Eichmannin alaisuuteen ja Poseniin SS-komentajaksi. 1941 hän viimeisteli opintonsa, jotka olivat keskeytyneet vuonna 1935. Lokakuussa 1941, SS-Obersturmführer Seidl sai RSHA:lta tehtävän rakentaa Theresienstadtin Ghetto.
1941-1943 hän oli gheton komendantti, ja vastuussa tuhansien ihmisten huonosta kohtelusta ja murhista. Marraskuussa 1942 Seidl ylennettiin SS-Hauptsturmführeriksi. 1944-1945 hän oli SS:n erikoistyöleirien johtajana Itävallassa. Wienin asemapaikastaan Seidl hallitsi unkarinjuutalaisia varten rakennettuja työleirejä Wienissä ja Ala-Itävallassa.
14. marraskuuta 1946 Seidl tuomittiin Wienissä kuolemaan sotarikoksista. Hänet teloitettiin helmikuussa 1947.
Mark Dusharme
Mark Dusharme (s. 23. toukokuuta 1981) on yhdysvaltalainen lentopalloilija, joka pelasi kausilla 2007–2010 lentopallon SM-liigan Hurrikaani Loimaassa väreissä.
Kotimaassaan Dusharme pelasi yliopistosarjaa. Loimaalle hän saapui kesken kauden 2007–2008, kun Hurrikaani Loimaa halusi uudet ulkomaalaisvahvistukset alkukauden vahvistusten pettäessä. Dusharme onnistui avauskaudellaan ja nosti putoajajoukkueen profiiliin jääneen ryhmän aina puolivälieräpeleihin asti. Lopulta Hurrikaani myönsi hopeajoukkue Pielaveden Sampon paremmakseen puolivälierissä. Dusharme oli liigan pistekeskiarvopörssissä kuudennella sijalla.
Myös toinen kausi Hurrikaani Loimaan riveissä oli Dusharmelle ja koko joukkueelle onnistunut. Hurrikaani saavutti tavoitteensa suorasta pudotuspelipaikasta kuudennella sijallaan ja Dusharme oli joukkueen tukipilari läpi kauden. Lopulta joukkue putosi puolivälierissä voitoin 3–1 Isku-Volleylle.
Irmfried Eberl
Irmfried Eberl (8. syyskuuta 1910 Bregenz - 16. helmikuuta 1948) oli saksalainen natsi ja Treblinkan tuhoamisleirin komendantti toisessa maailmansodassa. Hän oli sotilasarvoltaan SS Obersturmführer.
Eberl valmistui lääketieteen koulutusohjelmasta Innsbruckin yliopistossa vuonna 1933. Hän sai pätevyyden lääkäriksi vuotta myöhemmin. Tohtorina ja T-4 eutanasia-ohjelman kannattajana, Eberl vietti kaksi vuotta Brandenburgissa ja Bernburgissa ja auttoi kehittämään ohjelmaa ennen kuin siirrettiin Treblinkan komentajaksi heinäkuussa 1942, ennen kuin hänet siirrettiin kahden kuukauden kuluttua epäpätevyyden vuoksi pois ja korvattiin Franz Stanglilla. 1944 hän liittyi Wehrmachtiin loppusodan ajaksi.
Sodan jälkeen Eberlistä tuli leski hänen toisen vaimonsa kuoleman jälkeen, ja hän jatkoi lääkärinammatin harjoittamista Blaubeurenissa, kunnes hänet pidätettiin tammikuussa 1948. Hän hirttäytyi sellissään seuraavassa kuussa välttääkseen oikeudenkäynnin.
Janne Korpi
Janne Korpi (s. 5. helmikuuta 1986 Vihti) on suomalainen uransa jo lopettanut lumilautailija. Hän on myös raviohjastaja.
Korpi voitti lumikourun nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2005 Sveitsissä. Aikuisten kisoissa Korpi on voittanut kahdesti MM-pronssia: vuonna 2007 big airissa ja vuonna 2013 slopestylessä. Kaudella 2011–2012 Korpi voitti lumilautailun maailmancupin kokonaiskilpailun freestyle-lajeissa (lumikouru, big air ja slopestyle), lumikourussa ja big airissa. Sarjatasolla Korpi edustaa Vihdin lumilautailijoita.
Korpi on osallistunut talviolympialaisiin vuosina 2006, 2010, 2014 ja 2018. Torinon olympialaisissa (2006) Korpi oli lumikourun 20:s ja Vancouverin olympialaisissa (2010) 24:s. Sotšin olympialaisissa (2014) hän kilpaili slopestylessa ja lumikourussa. Slopestylessä hän sijoittui 18:nneksi.
Urheilutoimittajien valitsema vuoden suomalainen lumilautailija Korpi oli vuonna 2012. Hän lopetti lumilautailu-uransa vuonna 2018.
Jannen isä Pekka Korpi on eräs menestyneimmistä suomalaisista raviohjastajista. Myös Janne Korpi on ohjastanut hevosia lumilautailu-uransa ohella. Janne Korpi on ohjastanut isänsä valmentamilla hevosilla useita voittoja ravikilpailuissa. Ensimmäinen suurkilpailuvoitto tuli kesällä 2009 Joensuun V75-raveissa.
Olga
Olga on naisen etunimi. Yleensä sen katsotaan olevan itäslaavilainen muoto skandinaavisesta Helga-nimestä, joka merkitsee pyhää tai pyhitettyä. Nimi on hyvin yleinen varsinkin Venäjällä, mutta myös muissa Itä-Euroopan maissa.
Olga ja Helga ovat miespuolisten Olegin ja Helgen sisarnimiä.
Toisen teorian mukaan Olga juontuisi muinaisslaavilaisista nimistä "Volga" tai "Volh".
Suomessakin nimi Olga oli käytössä jo 1800-luvulla. Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi on annettu 23 153 naiselle ja kuudelle miehelle. Noin kaksi kolmasosaa heistä on syntynyt ennen vuotta 1920, mutta 2000-luvullakin nimi on annettu 1146 tytölle. Olgan nimipäivä on Suomessa 23. heinäkuuta. Myös suomalainen naisennimi Oili on Olga-nimen muunnelma.
Konrad IV
Konrad IV (25. huhtikuuta 1228 – 21. toukokuuta 1254) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan (1237–1254), Jerusalemin kuningaskunnan (1228–1254, nimellä Konrad II) ja Sisilian (1250–1254, nimellä Konrad I) hallitsija. Hän oli Hohenstaufenin keisari Fredrik II:n ja Jolandan, Jerusalemin kuningattaren poika.
Konrad syntyi Andriassa ja oli Fredrikin ja Jolandan toinen ja ainoa eloonjäänyt poika, sillä vanhempi veli menehtyi pian syntymänsä jälkeen. Konrad asui Sisiliassa, ennen kuin muutti Saksaan vuonna 1235. Vuonna 1246 Konrad nai Baijerin kuningattaren Elisabetin, Otto II:n tyttären.
Konradin kuolemasta vuonna 1254 alkoi "Interregnum", jonka aikana kukaan Saksan hallitsija ei saanut kansaa hallintaan. Vasta Rudolf I Habsburgilainen kykeni päättämään sen vuonna 1273.
Orofernes
Orofernes II () oli Kappadokialainen usurpaattori. Hänen isänsä oli Ariarathes IV. Oroferneen veli Ariarathes V nousi Kappadokian kuninkaaksi noin vuonna 163 eaa. Ariarathes ei suostunut avioliittoon seleukidikuninkaan Demetrios I:n siskon Laodike V:n kanssa, minkä jälkeen Demetrios alkoi kannattaa Orofernestä, joka nousi kapinaan veljeään vastaan. Rooman senaatti määräsi veljekset jakamaan kuningaskunnan keskenään, mutta Pergamonin kuningas Attalos II auttoi Ariarathes V:a palaamaan valtaistuimelleen vuonna 158 eaa. Orofernes pakeni seleukidien luokse, mutta hänet vangittiin.
Palmukakadu
Palmukakadu "(Probosciger aterrimus)" on suurin kakadu ja Australian suurin papukaijalintu.
Täysikasvuinen palmukakadu on 50-63 cm pitkä ja painaa 910–1 200 grammaa. Se on väriltään mustanharmaa lukuun ottamatta poskella olevaa paljasta punaista laikkua. Palmukakadulla on komea ja suuri töyhtö. Punaisen kielen kärki on musta. Nokka on mustanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Naaran ylänokka on vaatimattomampi kuin koiraan. Äänet ovat sointuvia vihellyksiä, varoitusääni on terävä kirkaisu.
Palmukakadua tavataan Uudessa-Guinessa ja muutamilla pienemmillä saarilla sekä Koillis-Australiassa. Sen elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on noin 30 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: "aterrimus", "goliath" ja "stenolophus".
Palmukakadut elävät alavien maiden savanneja reunustavilla sademetsien laitamilla 1 300 metrin korkeuteen asti.
Lisääntymiskausi on elokuusta tammikuuhun. Palmukakadun pesä on syvässä puunkolossa normaalisti avoimessa sademetsämaastossa. Pari voi käyttää samaa pesää peräkkäisinä vuosina. Palmukakadun yhden munan hautomisesta huolehtii naaras. Haudonta-aika on 30–35 päivää ja pesäpoikasaika on noin 80 päivää. Palmukakadun soidin on näyttävä; suurempi koiras tarttuu jalallaan keppiin ja alkaa hakata sillä puunrunkoa saaden aikaan voimakkaan äänen.
Palmukakadut syövät siemeniä, pähkinöitä, marjoja, hedelmiä ja silmuja.
Tulimyrsky (albumi)
Tulimyrsky on suomalaisen Moonsorrow-yhtyeen ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin 30. huhtikuuta 2008. Levyn kesto on yli tunnin, ja se sisältää yhden uuden kappaleen, kaksi cover-kappaletta ja kaksi uudelleenäänitettyä kappaletta yhtyeen ensimmäisiltä demoilta. Idea ”Tulimyrsky”-kappaleesta oli elänyt yhtyeen sisällä jo vuosia, mutta sitä ei ollut toteutettu, sillä se ei sopinut edellisten albumien teemoihin. Vaikka "Tulimyrsky" on EP:ksi varsin pitkä, sen nimeäminen EP:ksi oli yhtyeen mielestä soveliasta sen sisältäessä ainoastaan yhden kokonaan uuden kappaleen.
Levyllä esiintyy parhaiten näyttelijänä tunnettu Turkka Mastomäki tarinankertojana. Albumi nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2.
Sortland
Sortland on kunta ja kaupunki Nordlandin läänissä Norjassa. Se sijaitsee Langøyan ja Hinnøyan saarilla Vesterålenin saaristossa Pohjois-Norjassa. Sortland erotettiin omaksi kunnakseen Hadselin kunnasta 1841. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Sortlandin kunnassa oli 10 082 asukasta.
Sortland on yksi Hurtigruten-laivareitin välisatamista.
Gary Cole
Gary Michael Cole (s. 20. syyskuuta 1956 Park Ridge, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Keskiyön kutsu".
Cole syntyi Park Ridgessä, Illinoisissa, jossa hän kävi Rolling Meadows High Schoolia. Tuolloin Cole kiinnostui näyttelemisestä ja esitti Ressua koulun näytelmässä "You’re A Good Man, Charlie Brown". Valmistumisen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Illinois State -yliopistoon teatteria.
Cole aloitti näyttelijän uransa teatterinäyttelijänä Chicagossa ja esiintyi samalla myös New Yorkissa. Televisiossa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1983 elokuvassa "Heart of Steel" ja vuotta myöhemmin elokuvassa "Murha vai painajainen". Sittemmin Cole tunnettaan useiden televisiosarjojen myötä, kun hän esitti pääosaa Emmy-palkitussa televisiosarjassa "Keskiyön kutsu" vuosina 1988–1991. Sarjan jälkeen Cole teki muutamia elokuvarooleja, kunnes vuosina 1995–1996 hän näytteli sheriffi Lucas Buckia televisiosarjassa "Piru irti". Vuonna 1999 Cole tuli tunnetuksi elokuvasta "Konttorirotat", jossa hän näytteli ärsyttävää pomoa Bill Lumberghia. Cole näytteli myös "West Wingissä" varapresidentti Bob Russellia. Hänellä oli myös rooli "Täydelliset naiset" -televisiosarjassa Katherine Mayfairin entisenä aviomiehenä Waynena vuonna 2008.
Television ja elokuvien ohella Cole on lainannut ääntään eri animaatioihin, joista kenties merkittävin oli James Possible "Kim Possiblessa". Hän on myös ääninäytellyt "Family Guyssa" ja "Harvey Birdman, Attorney at Law" -animaation nimikkohahmoa.