hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jorma
Jorma on suomalainen miehen etunimi. Se on vanha ortodoksinen ristimänimi. Jorman nimipäivä on ollut suomenkielisessä almanakassa 26. kesäkuuta vuodesta 1950 asti. Aiemmin nimipäivä oli 13. syyskuuta vuodesta 1908 alkaen. Nimi on alkuaan heprean Jeremia, jonka karjalaiset ovat omaksuneet venäjästä. Vaikka Jorma on suomalainen ortodoksista alkuperää oleva Jeremia-nimen muoto, Suomen ortodoksinen kalenteri ei yhdistä Jormaa Jeremiaan vaan Hermolaokseen, johon sillä ei kuitenkaan ole etymologista yhteyttä. Suku- ja kylännimet Jormanen ja Jormas lienevät samaa perua kuin etunimi Jorma.
Nimet Jorma ja Kari tulivat tunnetuiksi Juhani Ahon karjalaisromaanin "Panu" ilmestyttyä 1897. Kirjassa esiintyy vanha Jorma-niminen tietäjä. Aho lienee ottanut nimen karjalaisesta paikannimestä Jormala. Tämän jälkeen ensimmäisiä Jormaksi nimettyjä oli Akseli Gallen-Kallelan poika Jorma Gallen-Kallela vuonna 1898. Hänet on tiettävästi nimetty Ahon romaanin mukaan.
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Jorma on 1900-luvun alusta vuoden 2012 loppuun mennessä annettu 35 551 miehelle ja alle kymmenelle naiselle. Nimen kulta-aikaa olivat 1940–1950-luvut, jolloin nimi annettiin yli 23 000 pojalle, mikä on Suomessa väestörekisterissä olleiden Jormien kokonaismäärästä jopa yli 60 prosenttia. 1960-luvun loppupuolella Jorma poistui Suomessa suosittujen etunimien joukosta, ja 1980-luvulta lähtien nimeä on annettu enää ani harvoin. Sanalla "jorma" on nykyään nolo sivumerkitys, ja lisäksi "eräjorma" on käytössä haukkumanimenä tietynlaisesta konservatiivisesta miestyypistä. Toisaalta nimi on saanut hieman käyttöä myös Yhdysvalloissa, missä sen suosiota on lisännyt amerikansuomalainen laulaja Jorma Kaukonen.
Jormien lempinimiä ovat ainakin Jomppe, Jope, Jopi, Jori, Jore ja Jorkka.
Luettelon Jormat ovat suomalaisia, ellei eri kansallisuutta mainita.
Blood Bowl
Blood Bowl on Games Workshopin Warhammerin fantasiamaailmaan sijoittuva lautapeli, jossa kaksi joukkuetta pelaa amerikkalaista jalkapalloa muistuttavaa väkivaltaista peliä, jossa vastustajia pahoinpidellään. Pelin säännöt saa ladattua ilmaiseksi valmistajan kotisivuilta.
Blood Bowlista on tullut myös konsolipeli.
Molemmat joukkueet koostuvat vähintään 11 kenttäpelaajasta ja mahdollisista varaolennoista. Pelaajat voivat olla esimerkiksi kääpiöitä, örkkejä, ihmisiä tai epäkuolleita. Peli koostuu kahdesta kahdeksan vuoron erästä. Peli alkaa aloituspotkulla, jonka jälkeen vastaanottava joukkue saa pelivuoron. Vuoron aikana joukkue voi kuljettaa tai heittää palloa ja taklata. Pallon heiton ja taklauksen onnistuminen heitetään nopalla, ja onnistumiseen vaikuttavat kyseisen pelaajan ominaisuudet. Tarkoituksena on toimittaa pelipallo vastustajan kenttäpuoliskon peräriville. Pelin erityispiirre on, että epäonnistuneesta toiminnasta, heitosta tai taklauksesta, pelivuoro vaihtuu.
Peliä voi pelata myös liiga- ja turnausmuodossa. Joukkueet tienaavat lisää rahaa ja faneja. Pelaajat voivat kehittyvät ja oppia uusia taitoja, mutta toisaalta voivat myös huonontua. Joukkueille voi ostaa esimerkiksi uusia pelaajia, cheerleadereitä tai apteekkareita.
Pelitä on julkaistu vuosien saatossa useita laitoksia.
Blood Bowlista löytyy enemmän rotuja kuin Warhammer Fantasy Battlesta.
Aleksei Kasatonov
Aleksei Viktorovitš Kasatonov (, s. 14. lokakuuta 1959 Leningrad, Neuvostoliitto) on entinen jääkiekkoilija. Kasatonov oli 1980-luvulla useiden vuosien ajan Neuvostoliiton maajoukkueessa puolustajana yhdessä Vjatšeslav Fetisovin kanssa. Kasatonov ja Fetisov pelasivat kuuluisassa Neuvostoliiton ykkösviisikossa yhdessä Vladimir Krutovin, Igor Larionovin, Sergei Makarovin kanssa.
Kun Fetisov ja Larionov vaativat 1980-luvun lopulla mahdollisuutta pelata ulkomailla, Kasatonov oli valmentaja Viktor Tihonovin puolella. Kasatonov ja Fetisov eivät olleet puheväleissä pelatessa New Jersey Devils -seurassa. Nykyisin Kasatonov toimii SKA Pietarin general managerina.
Aki
Aki on suomalainen miehen etunimi. Se on lyhentymä nimestä Joakim, joka puolestaan pohjautuu heprean "Jehoiachim"-nimeen (’Jahve herättää’). Toisaalta Aki voi olla myös Augustin ja Akselin lyhentymä.
Japanissa Aki on naisen etunimi, joka johtuu ’säihkyvää’, ’kirkasta’ tai ’syksyä’ tarkoittavasta japanin kielen sanasta.
Vuoden 2009 loppuun mennessä nimen Aki oli Suomessa saanut 9 360 suomalaista miestä ja alle 20 naista.
Esko
Esko on suomalainen miehen etunimi. Eskon nimipäivä on suomenkielisessä almanakassa 12. kesäkuuta. Suomessa on vuoden 2009 loppuun mennessä elänyt 34 922 Esko-nimistä henkilöä.
Esko-nimi on muunnos muinaisskandinaavisesta Eskil-nimestä.
Luettelo Mortal Kombat -pelisarjan hahmoista
Luettelo Mortal Kombat -pelisarjan pää- ja sivuhahmoista.
Merkit:
Alkuperäinen Sub-Zero kuoli ja muuttui Noob Saibotiksi. Uudeksi Sub-Zeroksi tuli hänen pikkuveljensä.
Leevi (nimi)
Leevi on heprealaisperinen miehen etunimi, joka tarkoittaa uskollista. Nimi periytyy Raamatusta, jossa Leevi oli Jaakobin kolmas poika. Pohjois-Suomessa nimen on tehnyt suosituksi erityisesti Lars Levi Laestadius. Suomalaiseen almanakkaan nimi ilmestyi 1950, mutta sitä on käytetty jo paljon aikaisemmin. Suomessa on elokuuhun 2016 mennessä ollut 11 166 Leevi -nimistä henkilöä, joista enemmistö on 2000-luvulla syntyneitä.
Thomas Bodström
Thomas Lennart Bodström (s. 9. huhtikuuta 1962) on ruotsalainen poliitikko, joka edustaa sosiaalidemokraattista työväenpuoluetta. Hän toimi lokakuusta 2000 lokakuuhun 2006 saakka maansa oikeusministerinä.
Thomas Bodströmin isä on entinen sosiaalidemokraattinen poliitikko Lennart Bodström, joka toimi ulkoministerinä Olof Palmen hallituksessa vuosina 1982–1985. Nuorena Thomas Bodström ei ollut mukana puoluepolitiikassa vaan tuli aluksi julkisuuteen 1980-luvun loppupuolella pelatessaan jalkapalloa Allsvenskan-seura AIK:n edustusjoukkueessa vuosina 1987–1989. Vuonna 1990 Bodström suoritti juristexamen-tutkinnon Tukholman yliopistossa, minkä jälkeen hän toimi kymmenen vuotta juristina. Juristin urallaan Bodström keskittyi erityisesti kansainvälisiin kysymyksiin. Hän toimi myös muun muassa Ruotsin UNICEFIN, Ruotsin asianajajaliiton ja Asianajajat ilman rajoja -järjestön Ruotsin osaston hallituksissa.
Tultuaan lokakuussa 2000 nimitetyksi Göran Perssonin hallituksen oikeusministeriksi asuntokaupoistaan nousseen kohun vuoksi tehtävästä eronneen Laila Freivaldsin jälkeen Bodström oli vielä tuntematon nimi suurelle yleisölle ja politiikan toimittajille. Hän ei ollut nimittämishetkellä minkään puolueen jäsen, mutta liittyi pian sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen. Bodström toimi oikeusministerinä kuusi vuotta aina syksyyn 2006 asti, jolloin sosiaalidemokraatit joutuivat oppositioon porvarikoalition voitettua valtiopäivävaalit. Vuonna 2004 Bodström kirjoitti ensimmäisistä ministerivuosistaan kirjan nimeltä "700 dagar i Rosenbad". Kesällä 2008 hän julkaisi ensimmäisen rikosromaaninsa "Pakenija" ("Rymmaren"). Hän jatkoi rikoskirjailijana romaaneilla "Idealisten" (2009) ja "Lobbyisten" (2010).
Bodströmin ollessa oikeusministerinä epäiltiin, että hän olisi yhdysvaltalaisten tekijänoikeusjärjestöjen painostuksesta määrännyt 2006 BitTorrent-seurantapalvelin The Pirate Bayn laitteiston takavarikoiduksi. Neljä eri puolueen kansanedustajaa teki ministeri Bodströmin menettelystä kantelun perustuslakivaliokunnalle. Todisteita siitä, että Bodström olisi painostanut poliisia, ei löytynyt.
Vuonna 2002 Bodström tuli valituksi Ruotsin valtiopäiville Örebron läänin vaalipiiristä puolueensa puoluelistan kärkinimenä. Bodströmin jatkettua vaalien jälkeen ministerintehtävissä hänen tilallaan valtiopäivillä istui neljä vuotta varaedustaja Matilda Ernkrans. Hän uusi edustajanpaikkansa vuoden 2006 vaaleissa, joissa hän oli aiempaan tapaan sosiaalidemokraattien puoluelistan ykkösnimi. Vuoden 2006 vaalien jälkeen Bodström toimi valtiopäivien oikeusvaliokunnan puheenjohtajana sekä lastensuojelujärjestö ECPATin Ruotsin puheenjohtajana.
Bodström valittiin valtiopäivien jäseneksi myös vuoden 2010 vaaleissa, mutta hän luopui paikastaan muutama viikko vaalien jälkeen. Hän oli pyytänyt oikeutta jäädä vanhempainvapaalle muutettuaan syyskuussa 2010 perheensä kanssa Yhdysvaltoihin, mutta pyyntöön ei oltu suostuttu.
Thomas Bodström on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
France Prešeren
France Prešeren (3. joulukuuta 1800 Vrba, Slovenia – 8. helmikuuta 1849 Kranj, Slovenia) on Slovenian kansallisrunoilija.
Prešereniä pidetään slovenialaisen runouden johtohahmona, joka on saanut runsaasti tunnustusta niin kotimaassaan kuin muualla Euroopassakin. Häntä pidetään myös yhtenä Euroopan parhaista romantiikan ajan kirjailijoista. Toisinaan hänen nimensä kirjoitetaan saksalaisempaan muotoon "Franz Prescheren", erityisesti dokumenteissa ajalta, jolloin Slovenia oli osa Itävaltaa.
France Prešeren syntyi 3.12.1800 maanviljelijäperheeseen Vrban kylässä, Sloveniassa. Prešerenin äiti olisi halunnut hänestä papin, mutta tuleva runoilija valitsi toisin. Hän opiskeli Wienin yliopistossa filosofiaa ja myöhemmin lakia. Saatuaan laissa tohtorin arvon Prešeren palkattiin Ljubljanaan erääseen lakifirmaan assistentiksi. Itsenäistä lakimiestä Prešerenistä ei kuitenkaan koskaan tullut.
Prešeren kuoli 8.2.1849 Kranjissa, Sloveniassa.
France Prešeren kirjoitti runoja vapaa-aikanaan. Hänen tunnetuin tuotoksensa, "Sonetni Venec" (suom. "Seppele soneteista") sai voimansa Prešerenin epäonnisesta rakkaudesta Julija Primiciä kohtaan (saksalaisemmin "Julia Primita") sekä Prešerenin läheisen runoilijaystävän Matija Čopin ("Matthias Tschop") kuolema.
"Sonetni Venecin" on kirjoitustyyliltään erikoinen: yhden sonetin viimeisestä rivistä tulee seuraavan sonetin ensimmäinen rivi, ja näin kaikki 14 sonettia muodostavat tunteellisen lyriikan yhteenpunotun seppeleen, jossa yhtä sonettia ei voi olla ilman toista. Kaikkien 14 sonetin ensimmäiset rivit puolestaan muodostavat uuden sonetin, ja tämän sonetin jokaisen rivin ensimmäiset kirjaimet taas muodostavat sanat "Primicovi Julji", suomennettuna "Julija Primicille".
Prešeren kirjoitti sloveenin lisäksi myös saksaksi. Hänen kielellisestä lahjakkuudestaan runouden saralla todistaa myös se, että kun Prešerenin runoja ensi kertaa julkaistiin lehdessä, ne olivat siellä sekä saksan että sloveenin kielellä.
Seitsemäs säkeistö eräästä Prešerenin runosta, Zdravljicasta (suom. "Maljalaulu"), on ollut Slovenian kansallislaulu vuodesta 1991. Lisäksi Prešerenin kuolinpäivä, helmikuun kahdeksas, on slovenialaisen kulttuurin päivä, joka tunnetaan myös nimellä Prešerenin päivä. Hänen kuvansa oli myös tuhannen tolarin setelissä sekä vuodesta 2007 2 euron kolikossa.
France Prešerenin patsas sijaitsee Ljubljanassa Prešerenin aukiolla, ja se tuijottaa aukion toisella laidalla sijaitsevaa Julija Primicin kohokuvaa.
Milla
Milla on naisen etunimi, jonka nimipäivä on Suomessa 19. toukokuuta. Milla lisättiin suomalaiseen nimipäiväkalenteriin vuonna 1973. Nimi voi olla lyhentymä Emiliasta, Ludmilasta tai Camillasta.
Toukokuuhun 2018 mennessä nimi Milla on annettu Suomessa noin 10 100 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1960 jälkeen.
Brett Halliday
Brett Halliday oli kirjailija Davis Dresserin (31. heinäkuuta 1904 – 4. helmikuuta 1977) tunnetuin nimimerkki. Tällä nimimerkillä hän kirjoitti suosittuja Mike Shayne -romaaneja ja novelleja. Dresser kirjoitti myös kirjailijanimillä Asa Baker, Mathew Blood, Kathryn Culver, Don Davis, Hal Debrett, Anthony Scott ja Anderson Wayne ei-sarjamuotoisia lännentarinoita ja jännitystarinoita.
Dresser oli Mystery Writers of America -järjestön perustajajäseniä. Hän asui Santa Barbarassa, Kaliforniassa, kunnes kuoli 72 vuoden ikäisenä.
Charles Munch
Charles Munch [šarl mynš] (alk. Münch; 26. syyskuuta 1891 Strassburg, Saksa – 6. marraskuuta 1968 Richmond, Virginia, Yhdysvallat) oli ranskalainen kapellimestari, joka tunnettiin etenkin ranskalaisen musiikin johtajana. Hän ei kuitenkaan välittänyt taiteellisista maaerotteluista vaan tuli tunnetuksi myös Ludwig van Beethovenin, Ernest Blochin, Aleksandr Borodinin, Johannes Brahmsin, Joseph Haydnin, Franz Lisztin, Felix Mendelssohnin, W. A. Mozartin, Robert Schumannin, Sergei Prokofjevin, Pjotr Tšaikovskin ja Giuseppe Verdin tulkitsijana. Munchin maineikkainta työskentelyaikaa oli Bostonin sinfoniaorkesterin johtajuus 1949–1962.
Alun perin hänen sukunimensä oli Münch. Hän syntyi Saksan kansalaiseksi Strassburgissa (nykyään Ranskan Strasboug). Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Saksan armeijan sotilaana. Toisen maailmansodan aikana hän kuitenkin oleskeli Pariisissa ja tuki vastarintaliikettä rahallisesti.
Munchin isoisä oli ollut opettaja ja urkuri. Isä taas toimi kuoronjohtajana ja urkurina ja tuli tunnetuksi etenkin Bach-tulkinnoistaan. Charles itse opiskeli Strassburgin konservatoriossa Hans Pfitznerin johdolla. Charles Munchin ensikonsertti viulistina oli vuorossa vuonna 1912. Samana vuonna hän aloitti Pariisissa opinnot Lucien Capet’n alaisuudessa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Munch opiskeli Carl Fleschin oppilaana Berliinissä. Sen jälkeen hän palveli konserttimestarina Strasbourgissa ja sittemmin Gewandhaus-orkesterissa Wilhelm Furtwänglerin ja Bruno Walterin toimiessa kapellimestareina.
Vuonna 1933 Munch muutti Pariisiin ja meni naimisiin kirjailija-kääntäjä Geneviève Mauryn kanssa. Munchista tuli Société philharmonique de Paris -orkesterin johtaja 1935, ja Société des Concerts du Conservatoire -orkesterin johtoon hän astui 1937. Hän myös opetti École normale de musique -oppilaitoksessa. Yhdysvaltoihin hänet kutsui ensimmäisenä New Yorkin filharmonikot. Bostonin sinfoniaorkesterin edessä hän kuitenkin johti ensikonserttinsa uudella mantereella joulukuussa 1946. New Yorkin -debyytti oli vuorossa seuraavassa kuussa, ja sitä seurasivat vierailut muidenkin amerikkalaisorkestereiden kapellimestarina.
Bostonin orkesterin musiikillisena johtajana hän toimi Sergei Koussevitzkyn jälkeen. Tämän 23-vuotiseksi venyneen jakson jälkeen hän palasi Ranskaan ja toimi vierailevana kapellimestarina eri orkestereissa. Hän kuoli kesken Amerikan-kiertueen, jota hän teki Pariisin orkesterin kanssa.
Charles Munchille johtaminen ei ollut niinkään ammatti kuin pyhä kutsumus. Kapellimestarit muodostivat hänen näkemyksensä mukaan eräänlaisen papiston, jonka tunnuksia olivat kuri, opiskelu, kieltäytyminen ja ylpeys. Musiikki oli aina ensimmäisellä sijalla. Hän ei välittänyt analysoida musiikin tekemisen saloja.
Ranskalaiset antoivat kapellimestarille lempinimen ”kaunis Charles” ja vuonna 1949 Elle-naistenlehden lukijat valitsivat hänet toiseksi mieluisimmaksi päivällisseuralaiseksi Winston Churchillin jälkeen.
Leivinjauhe
Leivinjauhe on leivonnassa käytetty synteettinen kohottaja-ainesosa, jonka tarkoitus on nopeuttaa taikinan kohoamista. Leivinhiiva on yleinen luonnollinen kohottaja-aine.
Leivinjauhe on yleensä valkoista ja hyvin hienorakeista jauhetta. Leivinjauhe koostuu pääasiassa emäksisestä ruokasoodasta, happamasta natriumpyrofosfaatista – jonka E-koodi on E450 – ja tärkkelyksestä. Säilyvyyden ja maun parantamiseksi voidaan käyttää myös muita aineita. Veteen sekoitettuna leivinjauhe tuottaa hiilidioksidia.
Happamien lisäaineiden tarkoitus on estää leivinjauhetta antamasta lipeäistä makua. Liiallinen leivinjauheen käyttö saattaa myös värjätä leivonnaisen ruskeanvihertäväksi. Jos taikinaan laitetaan happamia aineksia kuten piimää tai hedelmämehua, voi leivinjauheen sijasta käyttää pelkkää ruokasoodaa. Mitallinen ruokasoodaa vastaa kahta mitallista leivinjauhetta. Leivinjauheen voi aina korvata ruokasoodalla tässä suhteessa.
Tärkkelys tasoittaa seoksen koostumusta ja estää muiden aineiden ennenaikaisen toiminnan.
Ravintoarvoltaan leivinjauhe on pääasiassa hiilihydraatteja, noin kymmenen prosenttia on proteiinia.
Miina Äkkijyrkkä
Miina Äkkijyrkkä (s. 2. heinäkuuta 1949 Iisalmi) on suomalainen kuvanveistäjä, karjakko ja perinteisen suomalaisen karjan puolustaja. Hänet tunnetaan erityisesti nauta-aiheisista veistoksistaan. Äkkijyrkkä oli alkujaan nimeltään Riitta Loiva, mutta muutti vuonna 1976 nimekseen Miina Äkkijyrkkä. Vuonna 2002 hän alkoi käyttää signeerausta Liina Lång; Lång on hänen sukunsa aiempi nimi. Äkkijyrkälle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Äkkijyrkkä on käynyt Ypäjän Hevostalouskoulun 1965–1966 ja Maaningan karjanhoitokoulun 1967–1968, minkä jälkeen hän pääsi Suomen Taideakatemian Kouluun, josta valmistui 1973.
Nautaeläimet ovat Äkkijyrkän teosten yleisin aihe. Äkkijyrkkä on tehnyt muun muassa lehmäaiheisia veistoksia sekä peltirakennelmia. Vuonna 2007 hän teki Marimekolle tekstiilejä samasta aiheesta. Valtion kuvataidepalkinnon hän sai vuonna 2002.
Hänen taidettaan on myös julkaistu vuonna 2010 Suomen postimerkeissä.
Taiteilijatyönsä lisäksi Äkkijyrkällä on ollut itäsuomalaista nautakarjaa eli kyyttöjä, ja hän on toiminut suomalaisen alkuperäiskarjan puolestapuhujana. Ensimmäisen lehmänsä hän hankki vuonna 1974, ja se esitti pääroolia Matti Kassilan elokuvassa "Natalia". Kyytön hän osti vuonna 1976 kangasniemeläiseltä Pentti Sappiselta. Joulukuussa 1989 Äkkijyrkkä osti kiuruvetisen Helvi Tossavaisen kuolinpesältä neljä kyyttöä, jotka olisivat muutoin menneet teuraaksi.
Äkkijyrkkä asui 1996–2010 Helsingin kaupungilta vuokraamassaan Vuosaaren Uutelan Skatan tilalla, jossa hän piti myös navettaa. Helsingin kaupunki irtisanoi vuokrasopimuksen Äkkijyrkän kanssa. Helsingin käräjäoikeus päätti 6.11.2008, että kaupungilla oli perustellut syyt irtisanoa tilan ja maa-alueiden vuokrasopimukset. Äkkijyrkkä määrättiin lähtemään tilalta vuoden 2008 loppuun mennessä. Hovioikeus on pitänyt voimassa käräjäoikeuden päätöksen. Osa tilalla asuneesta karjasta pantiin teuraaksi vuoden 2009 lopussa, ja niiden lihaa on mainostettu nimenomaan Äkkijyrkän kyyttöjen lihana.
Äkkijyrkällä on kolme lasta.
Whirimako Black
Whirimako Black on uusiseelantilainen laulaja. Hän on maori. Whirimako Black toimi vuosina 1991–1993 yhtyeessä Tuahine Whakairo, josta lähdettyään hän aloitti soolouran. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli "Hinepukohurangi: Shrouded in the Mist", joka julkaistiin vuonna 2001.
Mira Luoti
Mira Anna Maria Luoti (s. 28. helmikuuta 1978 Pori) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten PMMP-yhtyeen toisena laulusolistina. Hän on esiintynyt myös musikaaleissa.
Luoti osallistui vuoden 2002 alussa "Popstars"-laulukilpailuun, jonka tarkoituksena oli muodostaa naisista koostuva pop-yhtye. Hän pääsi samaan Tiramisu-nimiseen ryhmään yhdessä kilpailun sittemmin voittaneiden Ushman ja Susannan kanssa, mutta putosi ennen finaalia. Kilpailussa hän kuitenkin tutustui Paula Vesalaan ja perusti tämän kanssa PMMP saman vuoden kesällä.
Luoti toimi vuoden 2011 "Idols"-laulukilpailun Kuopion koelauluissa vierailevana tuomarina. Syksyllä 2013 Luoti tuomaroi "The Voice Kids" -laulukilpailua yhdessä Elastisen ja Krista Siegfridsin kanssa. Luoti osallistui keväällä 2015 "Tähdet tähdet" -ohjelman toiselle kaudelle, mutta putosi kilpailusta jo toisena.
Luoti julkaisi 8. tammikuuta 2016 ensimmäisen soolosinglensä ”Pinnan alla”. Saman vuoden aikana julkaistiin singlet ”Puhu mulle hulludesta”, ”Musta laatikko”, ”Lähiölaulu”, ”Tunnelivisio” sekä ”Sitä tipahtaa pimeyteen”. 16. syyskuuta 2016 Luoti julkaisi albuminsa "Tunnelivisio". Luoti teki albumin yhdessä Arto Tuunelan kanssa.
Hänen yhtyeessään soittavat Emppu Suhonen, Malla Rantanen, Alina Toivanen ja Jenni Salminen.
Luoti on ollut mukana myös UIT:n "Ilon palasia" -musikaalissa ja näytellyt Turun Kesäteatterissa "Risto Räppääjä ja villi kone" -näytelmässä. Luoti on näytellyt myös nuoruudessaan Kaarinan nuorisoteatterissa. Luoti esiintyi Marco Bjurströmin ohjaamassa "Rent"-rockoopperassa Helsingin Aleksanterin teatterissa vuonna 2012. Syksyllä 2013 Luoti esiintyy Sleepy Sleepersistä kertovassa "Kuka Mitä Häh?" -musikaalissa.
Luoti on asunut Turussa, Kaarinassa ja Helsingissä.
Luoti sai silloisen aviomiehensä Kristian Björkin kanssa Eirik-nimisen pojan vuonna 2007 ja Trine-tytön kesäkuussa 2009. Heinäkuussa 2012 pariskunta jätti avioerohakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen.
17. heinäkuuta 2014 Mira Luoti sai avopuolisonsa Mika ”AH” Haapasalon kanssa Urho-pojan. Pari erosi kesällä 2018.
Karina Lombard
Karina Lombard (s. 21. tammikuuta 1969 Tahiti, Ranskan Polynesia) on tahitilaissyntyinen näyttelijä, jolla on nykyisin Yhdysvaltain kansalaisuus.
Lombardin äiti Nupuree Lightfoot oli alkuperältään sioux-intiaani, isä Henry Lombard on puolestaan eurooppalaista sukua. Lombard syntyi Tahitilla. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan yhdeksän kuukauden ikäinen, minkä jälkeen Lombard muutti isänsä kanssa Tahitilta Espanjaan. Lombard opiskeli sittemmin useissa eri sisäoppilaitoksissa Sveitsissä. Nuoruudessaan hän myös matkusteli paljon Euroopassa, ja puhuu sujuvasti ranskaa, englantia, italiaa, espanjaa ja saksaa. Sittemmin hän muutti New Yorkiin, jossa hän aloitti mallin ja näyttelijän työt. Lombard on biseksuaali.
Lombard sai ensimmäisen roolinsa televisiosarjasta "Kuumaa hiekkaa" vuonna 1987. Vuonna 1993 hän esiintyi pääosassa elokuvassa "Kaukainen Sargassomeri". Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Firma", "Intohimon tuulet" ja "Kull, valloittaja".
Lombard esiintyi televisiosarjassa "L-koodi" sarjan ensimmäisellä kaudella vuonna 2004 ja vieraili sarjassa muutaman kerran myöhemmillä kausilla. Hän näytteli scifi-sarjassa "4400" vuosina 2005–2006. Lombard on toiminut myös laulajana.
Bruno Cremer
Bruno Cremer (6. lokakuuta 1929 Saint-Mande, Ranska – 7. elokuuta 2010 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä. Cremer esiintyi pitkään teatterissa, mutta näytteli myös suosituissa televisiosarjoissa ja elokuvissa.
Ranskassa ja ranskankielisissä maissa hän on laajalti tunnettu roolistaan Georges Simenonin romaaneihin perustuvissa komisario Maigret'sta tehdyissä televisioelokuvissa. Näistä elokuvista kaksi on kuvattu Suomessa; Hannu Kahakorven ohjaama "Maigret ja aave" (1994) sekä Pekka Parikan ohjaama "Maigret Suomessa" (1996). Kummassakin elokuvassa Maigret'n apulaista suomalaista komisario Vaaraa näytteli Timo Torikka.
Cremerin kansainvälisesti tunnetuin elokuvatyö oli yksi päärooleista William Friedkinin ohjaamassa elokuvassa Pelon palkka ("Sorcerer", 1977). Cremer näytteli myös merkittävää osaa nykyranskalaisen elokuvan ehkä maineikkaimman ohjaajan François Ozonin elokuvassa Hiekan peitossa ("Sous le sable", 2000). Tämän lisäksi Cremer esiintyi muun muassa Costa-Gavrasin, Bertrand Blierin ja Claude Lelouchin elokuvissa.
Mario Kart DS
Mario Kart DS on Nintendon kehittämä ja alun perin 2005 Nintendo DS -pelikonsolille julkaisema ajopeli. Se on "Mario Kart" -pelisarjan ensimmäinen osa, jossa on verkkomoninpeli.
Pelaaminen tapahtuu Nintendo DS:än D-Padia liikuttamalla, sekä muita näppäimiä painamalla. Pelin idea on yhä selvitä ensimmäisenä maaliin, kun muut kilpailijat yrittävät kaikenlaisilla kepulikonsteilla voittaa sinut. Pelissä on monta eri moodia: yksinpeli (Single Player), moninpeli (Multiplayer), sekä Nintendo Wi-Fi-pelimuoto, jossa DS ottaa yhteyttä WLAN-verkkoon.
D-padilla ohjataan autoa ja DS:n oikealla laidalla sijaitsevilla näppäimillä (A, B, X, Y) kaasutetaan, jarrutetaan ja käytetään esineitä. Perusasetuksilla pelatessa auto saa lisävauhtia A-näppäimestä ja jarruttaminen tapahtuu B-näppäimellä. Y-näppäimellä vaihdetaan karttanäkymää ja X ja olkanäppäin L ovat esineiden käyttämistä varten. Olkanäppäimellä R saadaan auto pomppimaan. Suurempi merkitys sillä on mutkissa, sillä sitä painamalla pohjassa auto kääntyy mutkissa helpommin. Mikäli D-padilla kääntelee autoa nopeasti sivuille, auto saa pienen ja hetkellisen lisävauhdin. Nämä yksityiskohdat saavat pelin muistuttamaan hyvin paljon Crash Team Racing peliä ja sen sarjaan kuuluvia Crash Nitro Kart ja Crash Tag Team Racing pelejä.
Peli oli Nintendon ensimmäinen Internet-moninpelin sisältävä DS-peli. Tämä toimii Nintendon oman Nintendo Wi-Fi Connection -palvelun avulla. Nintendo DS:ssä on sisäänrakennettu Wi-Fi -vastaanotin, ja yhteys Nintendo Wi-Fi-Connectioniin tapahtuu omalla langattomalla Internet-reitittimellä, Nintendo USB Connectorilla tai DS Download Stationien kautta. Verkkopeli toimii maksimissaan neljän pelaajaan kesken, mutta myös lähiverkkopelaaminen yhdellä tai useammalla kortilla onnistuu, jolloin maksimipelaajamäärä on kahdeksan.*= Aluksi lukittu hahmo. Avautuu kun voitat tietyt radat.
**= Vain monipeli-tilassa.
SPARK (ohjelmointikieli)
SPARK on ohjelmointikieli, joka on suunniteltu erityisesti suurta luotettavuutta vaativien järjestelmien ohjelmointiin. SPARK on tarkoin määritelty Ada-kielen alijoukko. Kaikki SPARK-ohjelmat ovat siis laillisia Ada-ohjelmia, ja ne voidaan kääntää Ada-kääntäjällä.Koska kaikki SPARK-ohjelmat ovat laillisia Ada-ohjelmia, alla on listattu markkinoilla olevia Ada-kääntäjiä.
Mikkelin rautatieasema
Mikkelin rautatieasema (lyh. Mi, ) sijaitsee Mikkelin Savilahdessa Hallituskadun itäpäässä, Mannerheimintien varrella. Mikkelin torilta asemalle on matkaa noin 230 metriä.
Mikkelin asema on Savon radan varrella. Etelään päin mentäessä seuraava henkilöliikenteen käytössä oleva asema on Mäntyharju ja pohjoiseen päin Pieksämäki (vuoteen 2014 Haukivuori). Etäisyyksiä:
Mikkelin rautatieasemalta on henkilöjunayhteydet kumpaankin suuntaan kaukojunilla. Lisäksi asemalla on myös rahtiliikennettä. Se on eräs Suomen vilkkaimpia raakapuun lastauspaikkoja.
Nykyisen aseman viereen valmistui vuonna 2007 matkakeskus, jonka yhteydessä linja-autoliikenne siirtyi asemalle.
Lähes kaikki junat käyttävät tällä hetkellä raidetta 1, paitsi yksi iltavuoro Kajaaniin lähtee raiteelta 2.
Uusrenessanssityyliä edustavan Mikkelin aseman piirustukset on hyväksytty 1888 ja se on rakennettu Savonradan yhteydessä. Asemarakennus on edelleen alkuperäinen ja sitä on laajennettu vuosina 1902 ja 1925. Ensimmäisessä laajennuksessa poikkipäätyinen avokuisti muutettiin sisätilaksi. Viimeksi sitä on peruskorjattu 1997.
Aseman yhteydessä, Mannerheimintien toisella puolella on edelleen talvisodan aikana vara-asemaksi rakennettu kivinen puolipallon muotoinen sirpalesuoja.
Marsalkka C. G. E. Mannerheimin käytössä oli vuodesta 1939 lähtien käytössä oma esikuntajuna. Se sisälsi veturin, kaksi makuuvaunua, konduktöörinvaunun, ilmatorjuntavaunun ja autonkuljetusvaunun. Hän käytti vaunua vuoteen 1946 asti.
Mannerheimin salonkivaunu on rakennettu vuosina 1929–1930. Se sisältää salongin ja viisi makuuhyttiä. Vaunussa on myös keittiö ja WC.
Salonkivaunu sijaitsee Mikkelin rautatieasemalla, aseman vierellä ja se on avoinna yleisölle vain kerran vuodessa, Puolustusvoimain lippujuhlapäivänä 4. kesäkuuta. Kesällä 2006 salonkivaunu ei ollut nähtävillä rakennustöiden vuoksi.
Puputan
Puputan on balilaisten käymä itsemurhataistelu hollantilaisia imperialisteja vastaan.
Hollannin siirtomaa-armeija otti haltuunsa Balin suurimman kaupungin ja Etelä-Balin pääkaupungin Denpasarin vuonna 1906. Balin hallitsijasuvut ymmärsivät valtansa päättyneen. Heillä oli mielestään olemassa vain yksi vaihtoehto reagoida - itsemurhataistelu eli "puputan". "Taisteluun" osallistui koko hovi pieniä lapsia myöten.
Kun Denpasarin kaupunki oli valloitettu, hovin jäsenet marssivat juhla-asuissa näyttävinä saattueina aseinaan rituaalitikarit. Saattueet kävelivät rauhallisesti hollantilaisia vastaan pysähtymättä, vaikka hollantilaiset avasivat tulen. Hallitsijat tulivat ensimmäisessä aallossa, sitten vaimot lapset sylissään, sitten nuoret hallitsijan 12-vuotiaan veljen johdolla. Kaikki surmattiin; balilaiset tappoivat pikkulapset itse tikareilla.
Etelä-Balin koko hovi tuhoutui viimeistä jäsentä myöten. Uhraus ei jäänyt kuitenkaan turhaksi. Ranskalainen lehtimes näki tapahtuman ja raportoi asiasta Euroopan lehtiin. Hollantilaisten maine siirtomaaisäntinä kärsi tietysti tästä. Tapahtuman jälkeen hollantilaiset suhtautuivat balilaisiin hyvin varovaisesti - he ilmeisesti ymmärsivät, että kyseessä oli ylpeä kansa, jonka reaktiot huonoon kohteluun voivat olla arvaamattomat. Balista tulikin sittemmin Hollannin mallisiirtomaa.
Aino Sallinen
Aino Sallinen (aikaisemmin Sallinen-Kuparinen, s. 17. marraskuuta 1947) toimi Jyväskylän yliopiston rehtorina 1. tammikuuta 1992 – 31. heinäkuuta 2012. Hän on yliopiston pitkäaikaisin rehtori.
Sallinen on Suomen ensimmäinen puheviestinnän professori. Hänet valittiin ensimmäisen kerran rehtoriksi kesken kauden vuonna 1992, jolloin hänestä tuli toinen naisrehtori Pohjoismaissa. Vuosina 1994 ja 1997 hänet valittiin kahdesti kolmivuotiskausiksi sekä 2000 viisivuotiskaudeksi ja vuonna 2005 uudelleen viideksi vuodeksi, vuoteen 2010 saakka. Hänet valittiin vuonna 2009 jatkamaan rehtorina vuoden 2012 loppuun.
Hän on muun muassa Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsen vuodesta 2004. Aino Sallinen toimii ritarikuntien kanslerina.
Dreambox
Dreambox on saksalaisen Dream Multimedian kehittämä Linux-käyttöjärjestelmää hyödyntävä DVB-vastaanotin.
Ensimmäiset Dreambox-mallit olivat ainoastaan satelliittilähetysten vastaanottoon. Sittemmin on tullut myös antenni- ja kaapeli-tv-vastaanottoon tarkoitettuja malleja ja uusimmissa malleissa käytettävän järjestelmän määrittävä komponentti on käyttäjän vaihdettavissa oleva viritinmoduuli. Dreamboxien ensimmäiset versiot perustuvat DBox2-vastaanottimeen ja laitteessa oleva ohjelmistokin on perua DBox2:lle ohjelmistoa kehittävästä TuxBox-projektista.
Dreamboxin erikoisominaisuus useimpiin muihin laitteisiin verrattuna on sen verkkosovitin, jolla laite voidaan kytkeä Ethernet-lähiverkkoon, mikä mahdollistaa televisio-ohjelmien helpon siirtämisen tietokoneelle ja esimerkiksi ajastuksia voidaan tehdä tietokoneelta käsin WWW-selaimella.
Dreambox on vakavan televisioharrastajan laite. Sen käytön perusasiat on opittavissa melko vähässä ajassa, mutta ohjelmiston avoimuus mahdollistaa myös kustomoinnin ja virittelyn. Internetistä löytyy lukuisia keskustelupalstoja, joilla laitteesta keskustellaan laajasti ja usein varsin asiantuntevasti.
Dreambox DM7000S ja Dreambox DM7020S ovat hyvin samankaltaisia, tosin uudemmassa 7020 mallissa on esiintynyt ongelmia verkkoliitännän nopeuden osalta. Ongelma on kuitenkin korjattavissa mm. kondensaattorin vaihdolla. 7020-mallista on julkaistu myös päivitetty 7020Si-versio.
Malli DM500 on hieman uudempi, ulkomitoiltaan kompakti laite, jossa ei ole paikkaa kiintolevylle. DM500:n DVB-C -mallin virittimen herkkyys VHF-taajuuksilla on riittämätön, ja alimmilla taajuuksilla lähetettäviä kanavia ei voida vastaanottaa ilman ulkoista antennivahvistinta. Uudempi DM600 on muutoin vastaava kuin DM500 (ja DM500+), mutta siinä on kookkaampi kaukosäädin sekä paikka 2,5-tuumaiselle ATA-kiintolevylle.
DM7025-mallissa on kaksi paikkaa käyttäjän vaihdettavissa oleville viritinmoduleille. Moduleiden ei tarvitse olla keskenään samanlaisia ja laite onkin harvoja markkinoilla olevia vastaanottimia, jotka toimivat samanaikaisesti useamman DVB-standardin kanssa. DM7025:ssä laitteen prosessoriarkkitehtuuri on vaihtunut PowerPC:stä MIPS:iin, eivätkä vanhempien mallien ohjelmistot ole suoraan yhteensopivia sen kanssa. Dreambox 7025 käyttää Enigma 2 -ohjelmistoa ja vanhemmat mallit Enigma 1:sta. Joillekin vanhemmille malleille on myös saatavilla Enigma 2, mutta julkaisut ovat lähinnä kokeiluluonteisia.
Uusimmat laitteet ovat tyypeiltään DM800 ja DM8000. Molemmissa on tuki DVB-S2-standardille eli valmius HDTV-lähetyksien vastaanottoon. DM8000:ssa on lisäksi modulaariset virittmiet. Molemmissa laitteissa on mahdollisuus käyttää SATA-kiintolevyjä, toisin kuin iäkkäämmissä malleissa, jotka mahdollisuus on ainosastaan ATA-levyn käyttöön.
Natriumnitriitti
Natriumnitriitti (NaNO) on kemiallisesti typpihapokkeen (HNO) natriumsuola. Natriumnitriitti on valkoista tai kellertävää, hajutonta, rakeista, kiteistä tai jauhemaista kiinteää ainetta, joka absorboi ilmasta kosteutta. Sen moolimassa on 69,0 g/mol, suhteellinen tiheys 20 °C:ssa 2,17 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 82 g/100 ml 20 °C:ssa ja CAS-numero 7632-00-0.
Elintarvikkeissa säilöntäaineisiin lukeutuva natriumnitriitti merkitään E-koodilla E 250 ja sitä käytetään lähinnä liha- ja kalajalosteissa säilyvyyden parantamiseen sekä punaisen värin korostamiseen. Aikoinaan nitriitillä oli suuri merkitys "Clostridium botulinum" -bakteerin aiheuttamien ruokamyrkytysten ehkäisemisessä, mutta kylmäsäilytyksen ja elintarvikehygienian kehityttyä sen säilöntävaikutuksen merkitys on vähentynyt.
Natriumnitriittiä voidaan käyttää ruudin ainesosana - ruuti ei ime ilmasta kosteutta, eikä "pilaannu".
Aftenposten
Aftenposten on Norjan toiseksi suurin sanomalehti, joka on ollut aikaisemmin lähellä kokoomuspuolue Høyreä. Lehden perusti Christian Schibsted 14. toukokuuta 1860 Christiania Adresse-bladina. Nimi muuttui Aftenposteniksi 1. tammikuuta 1861.
Aftenpostenin kustantajalla on myös muita julkaisuja.
William Boyce
William Boyce (11. syyskuuta 1711 – 7. helmikuuta 1779) oli englantilainen säveltäjä ja urkuri.
Boyce syntyi Lontoossa ja toimi äänenmurrokseensa saakka kuoropoikana St. Paulin katedraalissa. Musiikinopintonsa Boyce aloitti säveltäjä Maurice Greenen johdolla. Vuonna 1758 Boyce pääsi urkuriksi Chapel Royaliin. Myöhemmällä iällään hän menetti kuulonsa lähes kokonaan.
Boycen tuotantoon kuuluu muun muassa kahdeksan sinfoniaa ja kamarimusiikkia.
Peleus
Peleus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Aiginan kuningas Aiakoksen ja Endeiksen poika ja Akhilleuksen isä.
Tapettuaan veljensä Telamonin kanssa velipuolensa Fokoksen hänen täytyi paeta Aiginasta. Fthiassa kuningas Eurytion puhdisti hänet synnistään ja antoi hänelle hänen tyttärensä Antigonen vaimoksi. Kalydonin metsäkarjun metsästyksen yhteydessä Peleus kuitenkin vahingossa osui keihäällään Eurytioniin tappaen tämän ja joutui taas pakenemaan – tällä kertaa Iolkokseen.
Iolkoksessa Peleuksen vapahti murhastaan Akastos. Akastoksen puoliso Astydameia rakastui Peleukseen, joka kuitenkin torjui tämän. Tästä katkeroituneena Astydameia lähetti Antigonelle viestin, jossa hän väitti Peleuksen aikovan naida Akastoksen tyttären Steropen; tästä murtuneena Antigone hirtti itsensä. Lisäksi Astydameia kertoi miehelleen Peleuksen aikoneen viedä hänen kunniansa. Tästä suuttuneena tämä päätti tappaa kerran puhdistamansa miehen ja kutsui Peleuksen metsästysretkelle. Kun Peleus oli nukahtanut metsästyksen jälkeen, Akastos kätki tämän miekan ja hylkäsi tämän. Aamun valjetessa Peleuksen yllätti joukko kentaureja, ja olisi kohdannut loppunsa, ellei Kheiron olisi säästänyt häntä. Kheiron jopa palautti hänelle hänen miekkansa, jonka hän oli etsinyt ja löytänyt. Myöhemmin Peleus palasi Iolkokseen Iasonin ja dioskuurien kanssa ja kosti Astydameialle revityttämällä tältä raajat irti ja marssituttamalla armeijansa kaupunkiin hänen lävitseen.
Antigonen kuoltua Peleus nai meri-nymfi Thetiksen, ja tämä synnytti hänelle Akhilleuksen. Häälahjaksi Peleus sai Poseidonilta kaksi kuolematonta hevosta: Ksanthos ja Balios. Heidän häistänsä sai myös alkunsa riita, joka johti Pariksen tuomioon ja myöhemmin Troijan sotaan.
Geoffrey Rush
Geoffrey Roy Rush (s. 6. heinäkuuta 1951, Toowoomba, Queensland, Australia) on Oscar-palkittu australialainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelijänuransa teatterissa Brisbanessa. Hänellä on myös taidetutkinto Queenslandin yliopistosta, jossa hänellä oli huonekaverinaan Mel Gibson.
Vuonna 1997 Rushin ura kohosi nousukiitoon, kun hän voitti Oscarin parhaasta miespääosasta elokuvassa "Loisto". Tätä ennen hän oli näytellyt lähinnä teatterissa.
Vuonna 1998 Rush näytteli kolmessa merkittävässä elokuvassa: Victor Hugon romaaniin perustuvassa elokuvassa "Kurjat", "Elisabetissä" ja "Rakastuneessa Shakespearessa", josta hän sai myös parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 2001 Rush oli kolmannen kerran ehdolla Oscarin saajaksi, kun hän sai miespääosaehdokkuuden elokuvasta "Quills – syntiset säkeet", jossa hän näytteli Markiisi de Sadea.
Rush on ollut viime aikoina ahkera näyttelijä, sillä viimeisten vuosien aikana hän on esiintynyt lukuisissa elokuvassa. Hän on näytellyt muun muassa elokuvasarjassa "Pirates of the Caribbean". Suorituksestaan televisioelokuvassa "Peter Sellersin elämä" Rush sai Emmy-palkinnon parhaasta miespääosasta elokuvassa tai minisarjassa.
Rush asuu tällä hetkellä Camberwellissä, Melbournen esikaupunkialueella. Hän on ollut vuodesta 1988 naimisissa näyttelijä Jane Menelausin kanssa. Parilla on avioliitostaan kaksi lasta: tytär Angelica (s. 1992) ja poika James (s. 1995).
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:Ehdokkaana:
Pohjalaisia (ooppera)
Pohjalaisia op. 45 on Leevi Madetojan vuosina 1920–1923 säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Se pohjautuu Artturi Järviluoman tekijännimellä julkaisemaansa samannimiseen näytelmään. Madetoja laati myös oopperan libreton. Pohjalaisia-ooppera kertoo eteläpohjalaisesta kansanelämästä ja sen taistelusta osin väkivaltaista esivaltaa vastaan. Pohjalaisia-näytelmä perustuu pääosin Anton Kankaan käsikirjoitukseen Härmäläisiä.
Teoksen kantaesitys oli 25. lokakuuta 1924 Suomalaisessa oopperassa. Teosta esitettiin vuonna 1927 Tukholmassa neljä kertaa ruotsinkielisenä 27. huhtikuuta 1927 alkaen Armas Järnefeltin ansiosta ja esitettiin Tanskassa vuonna 1938, 39 ja 51 Kööpenhaminassa. Madetoja muokkasi oopperan musiikista myöhemmin myös orkesterisarjan ("Pohjalainen sarja" op. 52).
Suomalainen ooppera esitti oopperan Tukholmassa myös 20. maaliskuuta 1950.
"Pohjalaisia" oli vasta perustetun Tampereen Oopperan ensimmäinen tuotanto vuonna 1947http://www.tampere-talo.fi/media/11-2-2016-tampereen-oopperan-pohjalaisia-aloittaa-kotimaisten-oopperoiden-sarjan . Teos tulee uudestaan Tampereen Oopperan ohjelmistoon kevätkaudella 2017 Tuomas Parkkisen ohjauksessa.
Vanha viha
Vanha viha tarkoittaa Ruotsin ja Moskovan ruhtinaskunnan välistä sotaa, joka käytiin 1495–1497. Sota liittyi Ruotsin ja Venäjän rajaerimielisyyksiin sekä Ruotsin ja Tanskan kiistaan Kalmarin unionin säilymisestä. Sodan aikana Suomea, varsinkin Hämettä ja Savoa, hävitettiin pahasti. Sota ei johtanut rajamuutoksiin. Nimitystä "vanha viha" on toisinaan käytetty myös vuosien 1570–1595 Ruotsin ja Venäjän välisestä 25-vuotisesta sodasta, mutta sen yleisempi nimitys on pitkä viha.
Kalmarin unionin lähestyessä loppuaan tilanne Suomen itärajalla alkoi kärjistyä. Moskovan ruhtinaskunta alkoi kiinnittää huomiota suomalaiseen asutukseen, joka oli siirtynyt yli Pähkinäsaaren rauhassa sovittujen rajojen. Moskovasta vaadittiin rajan tarkistamista. Tästä syystä vuonna 1475 alettiin rakentaa Olavinlinnaa ja Viipurin kaupungin muuria parannettiin, jotta raja pystyttäisiin turvaamaan.
Ruotsi oli koko Kalmarin unionin ajan jakautunut unionin kannattajiin ja vastustajiin. Vastustajat katsoivat, että unioni tukee Tanskan etuja. Unionin hallitsija Hannu-kuningas liittoutui tämän jälkeen Moskovan kanssa. Tilanne johti sotaan vuonna 1495. Venäläiset piirittivät Viipurin, joka puolustautui menestyksekkäästi Knut Possen johdolla. Venäläisten perääntymiseen liittyy tarina Viipurin pamauksesta. Myös Pietari Kylliäisen puolustaman Olavinlinnan piiritys epäonnistui.
Alkuvuodesta 1496 venäläinen hyökkäysosasto, jonka miesvahvuudeksi mainitaan 200 ratsumiestä, kuitenkin tunkeutui Savon kautta Hämeeseen , teki hävitystyötä polttaen muun muassa Hattulan kirkon ja peräytyi ennen kuin Turusta lähetetyt joukot tavoittivat sen. Samana vuonna Iivana III lähetti Ruhtinas Ivan Ljapuninin veljensä Petr Ušatyjninin sekä Ivan Fedorovitšin ustjugilais- , dvinalais-, äänisläis-, ja vagalaisjoukkojen kanssa Oulujärven ja Kainuun alueelle. Retken seurauksena joukot ottivat "lukemattomia vankeja".
Edward S. Ellis
Edward Sylvester Ellis (2. huhtikuuta 1840 Ohio – 20. kesäkuuta 1916 Maine) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Ellis aloitti opettajan-ammatissa. Vuonna 1860 hän julkaisi romaanin "Seth Jones: or, The Captives of the Frontier" Beadle-kustantamon Dime Novels -sarjassa. Teos sai suuren suosion ja Ellisin menestyksekäs kirjailijan ura alkoi. Hän oli hyvin tuottelias ja käytti lukuisia eri kirjailijanimiä. Hän kirjoitti myös tietoteoksia.
Suomessa Ellisin tunnetuin seikkailuhahmo on intiaani Nopsajalka (Deerfoot). Ellis, Edward Sylvester
CIPA
CIPA on peittyvästi periytyvä synnynnäinen hermostohäiriö, josta kärsivä ei tunne kipua, hikoile eikä aisti kylmiä tai kuumia lämpötiloja. Oireiston aiheuttaa geneettinen virhe, joka vaikuttaa kivun ja lämmön tunteita välittäviin hermosoluihin.
Oireistosta käytetään lyhennettä CIPA, joka tulee englannin kielen sanoista "congenital insensitivity to pain with anhidrosis". Se kääntyy suurin piirtein "synnynnäisenä kivuntunnottomuutena ja hikoilukyvyttömyytenä".
CIPA-oireyhtymään liittyy kohonnut kuolleisuus, ja puolet potilaista menehtyy alle kolmen vuoden iässä. Potilaita on maailmanlaajuisesti joitakin satoja.
Yhdysvalloissa tapauksia tunnetaan noin 35. Oireyhtymä on tavallista yleisempi Japanissa, jossa potilaita on yli 300. Pohjoisruotsalaisessa Vittangin kylässä CIPA:n kaltaisia tautitapauksia on havaittu lähes neljäkymmentä. Tämä häiriö on kuitenkin hieman erilainen, sillä siitä kärsivillä on kyky hikoilla.
Potilailla esiintyy monesti kehitysvammaisuutta. Kyvyttömyys tuntea kipua ja lämpötiloja voi altistaa myös erilaisille onnettomuuksille.
Kakuei Tanaka
Kakuei Tanaka (), 4. toukokuuta 1918 – 16. joulukuuta 1993) oli japanilainen poliitikko ja Japanin pääministeri 7. heinäkuuta 1972 – 22. joulukuuta 1972 sekä 22. joulukuuta 1972 – 9. joulukuuta 1974. Hän oli myös hallitsevan liberaalidemokraattisen puolueen merkittävin jäsen 1980-luvun puoleenväliin, jolloin hänet syrjäytettiin monien skandaalien jälkeen.
Tanaka vangittiin Lockheed-skandaalissa. Hänet todettiin syylliseksi lahjuksien ottamiseen Lockheed-yhtiöltä.
Guaranit
Guaranit oli yksi merkittävimmistä Etelä-Amerikan alkuperäiskansoista, joka asui aikoinaan alueella joka kattoi Uruguayn, nykyisen Paraguayn ja kaksi lääniä Argentiinasta (Corrientes ja Entre Rios). Nimi 'guarani' tarkoittaa taistelijaa. Guaranit tunnetaan parhaiten yhteistyöstään jesuiitta-lähetyssaarnaajien kanssa, sekä urheasta puolustustaistelustaan Paraguayn valtion suojana, kun Brasilia, Argentiina ja Uruguay hyökkäsivät yhdessä naapurinsa kimppuun.
Ennen eurooppalaisten tuloa guaranit asuivat paalutettujen kylien yhteistaloissa, 10-15 perhettä samassa talossa. Keskushallintoa ei ollut: kylien yhteistoiminta oli satunnaista ja vapaaehtoista. Eurooppalaisten tullessa guaraneja oli noin 400 000. He harjoittivat maanviljelyä eli kasvattivat maniokkia ja maissia, metsästivät puhallusputkilla ja jousilla ja keräsivät villihunajaa. Puunkaiverrus ja ruukunteko olivat hienoja taidemuotoja.
Guaranin kieli on hyvin säilynyt. Sillä on kirjoitettu uskonnollista kirjallisuutta jo 1600-luvulla.
Guarani-heimoon kuuluvia ihmisiä on Survival Internationalin arvion mukaan tällä hetkellä noin 80,000. Suurin osa guaraneista asuu Paraguayn, Brasilian, Bolivian ja Argentiinan alueella; eniten Brasiliassa, missä heitä elää noin 51,000. Brasiliassa guaranit asuvat seitsemän osavaltion alueella ja heidät on jaettu kolmeen ryhmään: "Kaiowát", "Ñandevat" sekä "M'byát". Suurin ryhmä on Kaiowát, joiden nimi tarkoittaa '"metsän ihmisiä"'. Guaranit ovat erittäin hengellisiä. Useimmissa yhteisöissä on erillinen rukoushuone ja hengellinen johtaja, jonka auktoriteetti perustuu enemmänkin arvovaltaan ja kunnioitukseen, kuin käytännön voimaan ja valtaan. Aikojen alusta lähtien guaranit ovat etsineet esi-isiensä lupaamaa maata ('"Maa ilman pahuutta"'), jossa ihmiset olisivat vapaita kärsimyksestä ja kivusta.
Guaranien, kuten monien muidenkin alkuperäisheimojen elinolot on uhattuna. Ahdinkoa aiheuttavat lähinnä kiistat maa-alasta kaivostyöntekijöiden ja karjatilallisten kanssa. Monia guaraneja on tapettu ja monet ovat päätyneet itsemurhaan. Itsemurhat ovat guaranien keskuudessa paljon yleisempiä, kuin muun väestön. Syynä tähän uskotaan olevan guaranien elämäntapa- ja tehtävä etsiä heille kuuluvaa maata, jota ei yksinkertaisesti enää nykyään ole. Pahin tilanne on brasilialaisen Mato Grosso do Sul -osavaltion alueella, jossa Guaranit aikanaan omistivat 350,000 neliökilometriä maata, kun nykyään siitä ei ole enää juuri mitään jäljellä. Alkuperäisväestön osa on muutenkin heikko Etelä-Amerikassa, ja heimojen puolia pitää vain muutama kansalaisjärjestö, kuten Survival International ja AmazonWatch. Kesäkuussa 2016 pitkäaikainen guarani-aktivisti, Leia Aquino menehtyi yllättäen aivoverenvuotoon. Tämä koettiin suurena takaiskuna alkuperäisväestön puolesta taistelevien keskuudessa.
Rasmus Nalle
Rasmus Nalle ("Rasmus Klump") on tanskalaisten Carla ja Vilhelm Hansenin vuonna 1951 luoma sarjakuva. Sarja on käännetty useille kielille ja monissa se on nimetty uudelleen "Petzi"ksi. Lapsille tarkoitetun sarjakuvan päähenkilöitä ovat Rasmus Nallen lisäksi hänen ystävänsä Pingo (pingviini), Pelle (pelikaani), piippua polttava Kalle ("Skæg", mursu) ja Kille ja Kaija ("Pilskaden", kilpikonna ja papukaija). Monessa sarjassa Kille ja Kaija esittävät omaa näytelmäänsä samaan tapaan kuin Pelle Pelottoman Pikku apulainen.
Sarjakuva ilmestyi aluksi sanomalehdissä. Ensimmäinen albumi vuonna 1952 oli nimeltään "Rasmus Nalle rakentaa laivan". Laivan nimeksi tulee "Mary" ja Rasmus Nalle ystävineen purjehtii sillä moniin seikkailuihin. Mieluisin paikka heille on kuitenkin koti, jossa he saavat paljon äidin paistamia pannukakkuja.
Ro-ro-alus
Ro-ro-alus tarkoittaa laivaa, johon kuormaus tapahtuu aluksen sivusta, perästä tai keulasta rullaten, eikä sen lastaamisessa tarvita nosturia. Lyhennys ro-ro tulee englannin kielen sanoista "roll on roll off." Nosturilla lastattava alus on vastaavasti lo-lo – eli "lift on lift off".
Ro-ro-aluksen turvallisuudesta on esitetty kritiikkiä sillä perusteella, että se voi olla herkempi saamaan vuotoja, jos aluksessa on keulaportti, esimerkkinä M/S Estonian keulavisiiri. Vain pieni osa maailman ro-ro-aluksista on niin sanottuja läpiajettavia (keula- ja peräportti), ja suurin osa onkin varustettu vain peräportilla. Läpiajettavuus on yleinen ominaisuus matkustaja-autolautoissa, mutta suurimmassa osassa lastilautoista on vain peräportti. Alustyyppi on nopea purkaa ja lastata, joten se soveltuu hyvin lyhyehköille matkoille sisämerien liikenteeseen. Koska ro-ro-alusten rahtitilassa on pakostakin paljon käyttämätöntä tilaa, se soveltuu huonosti valtamerirahtialukseksi, suuria autonkuljetuslaivoja lukuun ottamatta.
Storo-aluksen nimi tulee englannin kielen sanoista "stowable ro-ro". Storo-lasti lastataan kuten ro-ro-lasti, mutta lasti siirretään aluksessa kuljetuskalustosta kannelle ja kiinnitetään kuten irtolasti. Storo-alusten lastaaminen kestää kauemmin kuin ro-ro-aluksen. Aluksen kapasiteetti on storo-aluksissa tehokkaammassa käytössä kuin ro-ro-aluksissa.
Riitta Ylipahkala
Riitta ”Ritu” Ylipahkala (s. 1948) on Helsingin Saalem-seurakunnan evankelista ja nuorisotyöntekijä.
Ylipahkala toimi 1999–2003 kansanedustaja Marja-Liisa Tykkyläisen eduskunta-avustajana. Markku Vuorinen on kirjoittanut hänen elämästään muistelmakirjan nimeltä "Ritu – Riitta Ylipahkalan tarina" (Vantaa 1983, RV-kirjat).
Hän on elänyt rajun nuoruuden, johon kuului muun muassa huumeiden käyttöä. Uskoon tulonsa jälkeen Ylipahkala on panostanut nuorten auttamiseen, kertonut huumeiden vaaroista Suomessa ja ulkomailla sekä pyrkinyt perustamaan syrjäytymisuhassa oleville ihmisille muuta toimintaa, esimerkiksi osallistumalla entisten rikollisten kuoron ja alkoholisteille ja narkomaaneille tarkoitetun Karisma-kodin perustamiseen. Ylipahkala on kirjoittanut elämästään kirjan "Pettävä pilvi".
Ylipahkala kiertää edelleen Suomessa, eri seurakunnissa, levittäen evankeliumin sanomaa ja johdattaen ihmisiä Kristukselle.
Ylipahkala on myös tehnyt TV7:lle hengellisiä, Jeesuksesta Kristuksesta ja Häneen turvautumisesta eli käytännön kristillisyydestä kertovia ohjelmia.
Lest We Forget
Lest We Forget on Marilyn Mansonin syyskuun lopulla 2004 julkaistu kokoelmalevy. Levyllä on yksi uusi kappale: cover Depeche Moden "Personal Jesuksesta". Albumista on julkaistu myös Deluxe Edition -versio, jolla on mukana DVD-levy joka sisältää kaikki tämän albumin julkaisuun asti tehdyt Marilyn Mansonin musiikkivideot (lukuun ottamatta Tainted Lovea ja Astonishing Panorama of the End Timesia) ja bonusmateriaalia.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 22.