hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pikaruokala
Pikaruokala on ravintola, josta saa ostettua nopeaa ruokaa, kuten hampurilaisia ja ranskanperunoita. Pikaruokaloiden tarjoilu keskittyy pikaruokaan ja virvoitusjuomiin, eikä niissä yleensä ole alkoholitarjoilua.
Pikaruokalat ovat hyvin yleisiä Yhdysvalloissa sekä joissakin Aasian valtioissa, kuten muun muassa Kiinassa ja Japanissa. Itämaisissa pikaruokaloissa tarjoillaan enemmän nuudeleita hampurilaisten sijaan. Kansainvälisesti tunnetuimpia pikaruokalaketjuja ovat muun muassa McDonald's, Burger King, Subway ja KFC. Yleismaailmallisesti Subway on suurin pikaruokalaketju, mutta Suomessa Hesburgerilla on suurin markkinaosuus. Suomessa perinteikkäämpiä pikaruokaloita ovat grillikioskit. Pikaruokaa on yleisesti saatavilla myös muun muassa huoltoasemilta ja huvipuistoista.
Amerikkalaistyyliset hampurilaisravintolat tulivat Suomeen 1970-luvulla, joista ensimmäisiä olivat Go-Inn, Matkaravinnon Wimpy ja Tukon Carrols.. Myös pizza yleistyi tuohon aikaan. Pikaruokaloiden kirjo Suomessa on laajentunut jopa viime vuosinakin: uusimpia tulokkaita ovat muun muassa meksikolaista pikaruokaa tarjoava ketju Chalupa ja sushiburritoa tarjoavat ruokapaikat.
Monet pikaruokalat ovat auki ympäri vuorokauden, jotkut taas aamuyöhön saakka. Yleensä pikaruokaloista voi myös hakea ruokaa mukaan (take away), joskus myös autokaistan kautta.
McKinseyn tutkimuksen mukaan lähes kolmeneljäsosaa pikaruokaloiden ja ravintoloiden työntekijöistä korvautuu roboteilla. Vuonna 2017 McDonaldsin entinen toimitusjohtaja Ed Rensi kertoi, että työntekijöiden korvaaminen roboteilla etenee palvelualoilla ja lopulta käytetään robotteja. Robottien käyttöönottoon vaikuttaa työntekijöiden palkkojen lisäksi Rensin mukaan työn liikasääntely jota hän kuvailee hölynpölyksi.
Leipäkuoriainen
Leipäkuoriainen eli leipäpukki ("Stegobium paniceum") kuuluu puunkaivajien, "Anobiidae", kuoriaisheimoon. Aikuinen leipäkuoriainen on 3 mm pitkä, ruosteenruskea ja tiheäkarvainen kuoriainen. Toukka on 3 mm pitkä, käyrä ja vaalea. Leipäkuoriainen on aiemmin ollut todellinen vitsaus merenkulkijoille, sillä se tuhosi laivojen laivakorppuvarastot.
Leipäkuoriaiset ovat yleisempiä lämpimillä leveysasteilla. Leipäkuoriainen elää symbioosissa hiivasienen kanssa.
Jamie Madrox
Jamie Madrox (oikealta nimeltään James Spaniolo) (s. 5. marraskuuta 1975) on yhdysvaltalaisen Twiztid-yhtyeen toinen jäsen. Hän on tehnyt myös soololevyn ja vapaapaininut Insane Clown Possen omistamassa Juggalo Championship Wrestling-painipromootiossa.
Monoxide Child
Paul Methric (s. 14. heinäkuuta 1973), taiteilijanimeltään Monoxide Child, on yhdysvaltalainen rapmuusikko, joka tunnetaan parhaiten kaksihenkisen Twiztid-yhtyeen jäsenenä. Hän on myös tehnyt soololevyn ja vapaapaininut Insane Clown Possen omistamassa Juggalo Championship Wrestling -painipromootiossa. Vuosina 1993–1997 Methric kuului Twiztidiä edeltäneeseen House of Krazees -yhtyeeseen taiteilijanimenään Hektic.
Chuck Billy
Chuck Billy (s. 23. kesäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten Testament-nimisen thrash metal -yhtyeen vokalistina. Billy korvasi Testamentin entisen laulajan Steve Souzan 1980-luvun puolivälissä ja on siitä asti ollut Testamentin vokalistina. Vuonna 2002 Chuck Billyllä todettiin harvinaislaatuinen syöpä, josta hän kuitenkin parantui ja pääsi palaamaan Testamentiin pienen sairausloman jälkeen.
Chuck Billy on osittain Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaiden sukujuurta.
Uolevi Nojonen
Uolevi Nojonen (oikealta nimeltään Ahti Uolevi Ylä-Nojonen, s. 6. kesäkuuta 1939 Virrat ) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut myös salanimellä A. U. Pirkkala yhdessä Asko Martinheimon kanssa.
Nojonen valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1966 ja on siviiliammatiltaan opettaja. Nykyisin Nojonen asuu Tampereella ja on vapaa kirjailija. Kirjojen lisäksi Nojonen on kirjoittanut kuunnelmia, erilaisia näytelmiä, satutekstejä ja dramatisointeja.
Omintakeisissa nuortenkirjoissaan Nojonen on kuvannut tavallisesti maaseudun poikia.
Vilkku-kirjat
Muu tuotanto
Salanimellä A. U. Pirkkala kirjoitetut teokset
Yhdessä Larssi Nojosen kanssa kirjoitetut teokset
Elinluovutuskortti
Elinluovutuskortti antaa luvan käyttää kortin täyttäneen henkilön elimiä ja kudoksia kuoleman jälkeen toisten henkilöiden hengen pelastamiseksi tai terveyden parantamiseksi. Vuoden 2010 lakimuutoksen jälkeen kortti ei enää ole välttämätön, sillä nykyisin oletetaan vainajan suostuneen elintensä luovutukseen, ellei hänen tiedetä sitä elinaikanaan erityisesti kieltäneen. Elinluovutuskortin mukana kantaminen on edelleen hyvä varmistaa tahtonsa toteutuminen.
Suomalaisista noin 18 prosenttia on allekirjoittanut elinluovutuskortin. Vuonna 2009 tehdyn kyselyn mukaan 90 % suomalaisista olisi valmis luovuttamaan elimiä kuolemansa jälkeen toisen ihmisen sairauden hoitoon. Mikäli kuollut henkilö on eläessään antanut luvan elimiensä käyttöön elinsiirroissa, toimenpide voidaan tehdä, vaikka lähiomaiset sitä vastustaisivat. Kansallisen Terveysarkiston Omakantaan pystyy ilmaisemaan mielipiteensä elinluovutuksesta.
Valmiita elinluovutuskortteja jaetaan apteekeissa, terveyskeskuksissa, lääkäriasemilla, joillakin huoltoasemilla ja Suomen Punaisen ristin Veripalvelussa. Kortin voi tilata maksuttomasta palvelunumerosta tai tilata tai tulostaa itse "Lahja elämälle" -verkkosivuilta. Korttia suositellaan kuljetettavaksi aina mukanaan, jotta esimerkiksi vakavan onnettomuuden sattuessa tieto mahdollisista siirrännäisistä saadaan sairaalaan mahdollisimman pian.
Ruumiinsa voi testamentata myös tutkimuskäyttöön. Tämä tapahtuu ruumiinluovutuskirjalla, jonka allekirjoittamalla henkilö sitoutuu antamaan kehonsa kuoleman jälkeen opetuskäyttöön. Lomakkeita voi tilata yliopistojen lääketieteellisistä tiedekunnista. Testamentin voi peruuttaa soittamalla laitokselle. Anatomian laitos maksaa tarvittaessa ruumiin tuhkaamisen. Palsamoinnin takia ruumiiden tulee olla kokonaisia. Siksi ruumiin luovuttaja ei voi luovuttaa elimiä tai kuolla tapaturmaisesti. Myös pitkä kuljetusmatka yliopistoille karsii luovuttajia. Ongelmia tuottaa myös varastointitilojen rajallisuus.
Arbitraasi
Arbitraasi on tilanne, jossa voidaan saada voittoa ilman riskiä.
Arbitraasitilanne voi syntyä esimerkiksi kahden eri tuotteen tai markkinapaikan välille. Jos yhdessä markkinapaikassa kaupataan samaa tuotetta eri hinnalla kuin toisessa, tällöin voi saada voittoa ilman riskiä. Ostamalla tuotetta siitä markkinapaikasta, jossa tuotteen hinta on halvempi, ja myymällä tuotteen saman tien kalliimmalla toisella markkinalla saadaan voittona tuotteiden hintojen erotus.
Taloustieteissä toimivan markkinan eräänä tunnusmerkkinä pidetään arbitraasivapautta, eli markkinoilla ei ole pitkäaikaisia arbitraasitilanteita. Sillä jos arbitraasitilanne syntyy, niin markkinoilla toimivat osapuolet alkavat hyödyntää sitä, jolloin hintaero ja siten myös arbitraasi katoavat: Arbitraasin hyödyntämisestä seuraa, että tuotetta aletaan ostaa halvemmilta markkinoilta, jolloin sen hinta nousee. Vastaavasti tuotetta aletaan myydä kalliimmilla markkinoilla, mikä johtaa hinnan laskuun. Halvalla markkinalla tuotteen hinta siis nousee ja kalliilla laskee, kunnes hinnat ovat samat, ja arbitraasi katoaa.
Arbitraasitilanteita voi syntyä myös esimerkiksi urheiluvedonlyönnissä jossa kaksi vedonlyöntitoimistoa antavat kertoimet joiden palautusprosentiksi muodostuu yli 100, näin pelaaja jää varmasti voitolle. Tähän liittyy myös riskejä, jos vaikka vedonlyöntitoimisto on laittanut kertoimet esimerkiksi väärinpäin ja näin ollen palauttaa panoksen pelaajalle.
Kimmo
Kimmo on suomalainen miehen etunimi.
Kimmo on kansanrunoissa esiintyvä nimi, jota ehdotettiin etunimeksi vuonna 1865. Yrjö Karilas ehdotti sitä uudemman kerran 1919. Nimen teki tunnetuksi Eino Leinon kirjoittama runo "Kimmon kosto", joka oli kokoelmassa "Kangastuksia" 1902.
Kimmosta tuli muotinimi 1960–1980-luvuilla, mutta 2000-luvun alussa se on ollut harvinainen nimivalinta. Suomenkielisessä almanakassa Kimmo on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Väestörekisterikeskuksen mukaan heinäkuun 2017 loppuun mennessä 18 097 miestä on saanut nimekseen Kimmo.
Copa Sudamericana
Copa Sudamericana (suom. "Etelä-Amerikan cup"), joka tunnetaan sponsorisyistä myös nimellä Copa Bridgestone Sudamericana, on kansainvälinen jalkapallon cup-kilpailu joka on vuodesta 2002 lähtien vuosittain järjestetty turnaus Etelä-Amerikan seurajoukkueille. Kilpailun järjestäjä on Conmebol eli Etelä-Amerikan jalkapalloliitto.
Copa Sudamericana on Etelä-Amerikan toiseksi tärkein seurajoukkuekilpailu heti Copa Libertadoresin jälkeen. Cupin voittaja kohtaa Copa Libertadoresin voittajan Recopa Sudamericanan finaalissa.
Eniten mestaruuksia on voittanut argentiinalainen Boca Juniors. Se on myös ainoa joukkue joka on pystynyt puolustamaan edellisen kauden mestaruuttaan Copa Sudamericanassa. Boca Juniorsilla on kaksi mestaruutta vuosilta 2004 ja 2005.
Finaalin tulos on kahden ottelun yhteistulos.
Reko Lundán
Reko-Kalevi Lundán (2. huhtikuuta 1969 Janakkala – 27. lokakuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja teatteriohjaaja. Lundán kirjoitti urallaan kolme romaania (viimeisen yhdessä vaimonsa kanssa), kahdeksan näytelmää ja kuunnelmia. Hänet tunnettiin yhteiskunnallisten ilmiöiden kuten talous- ja sosiaalipolitiikan kommentoijana. Hän osallistui myös Aamu-TV:n "Jälkiviisaat"-ohjelmaan.
Lundán opiskeli Teatterikorkeakoulussa pääaineenaan dramaturgia vuosina 1989–1994. Hän kirjoitti kuusi näytelmää ja ohjasi useita. Hän sai vuonna 1999 Eino Kalima -palkinnon ohjauksestaan "Lokki". Näytelmä "Aina joku eksyy" oli Suomen ehdokkaana Pohjoismaisen näytelmäkirjailijapalkinnon saajaksi vuonna 2000. Lundánin esikoisromaani "Ilman suuria suruja" oli ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi vuonna 2002.
Lundánin näytelmä "Tarpeettomia ihmisiä" herätti huomiota ilmestyessään. Näytelmässä työttömäksi joutunut mies kokee kriisin elämässään ja alkaa purkaa tuskaansa käyttämällä väkivaltaa parisuhteessaan. Lundán korosti, että teatterin tehtävä on viihdyttämisen lisäksi myös nostaa esiin arkoja aiheita. Hänen näytelmänsä "Ihmisiä hyvinvointivaltiossa" käsitteli revyyn keinoin lamaa ja antoi kasvot aiemmin kasvottomaksi jääneelle politiikalle. Hänen viimeiseksi ohjauksekseen jäi Ruotsalaisessa teatterissa esitetty "Tanssiva pappi" ("Den dansande prästen") syyskuussa 2006.
Reko Lundán kuoli 37-vuotiaana aivokasvaimeen 27. lokakuuta 2006 Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Suurin osa näytelmistä on julkaistu WSOY:n kustantamina.
WiiConnect24
WiiConnect24 oli Nintendon Wii-pelikonsolin ominaisuus, joka mahdollisti joidenkin konsolin ominaisuuksien toiminnan konsolin ollessa valmiustilassa: esimerkiksi ystävä voisi "Animal Crossingissa " vierailla toisen ystävän kaupungissa ja jättää viestejä toisen ollessa poissa kaupungista. WiiConnect24 ei ole sama asia kuin Nintendo Wi-Fi Connection, joka on tarkoitettu verkkomoninpeliä varten. WiiConnect24 esiteltiin ensi kerran vuoden 2006 E3-messuilla .
Palvelua tullaan käyttämään myös sisällön, kuten muutostiedostojen ja päivitetyn pelisisällön jakamiseen Wiin ollessa käyttämätön. Nintendon toimitusjohtaja Satoru Iwata kuvaili vuoden 2006 E3-messujen lehdistötilaisuudessa Wiitä "konsoliksi, joka ei koskaan nuku." WiiConnect24 vaatii toimiakseen lähes yhtä paljon energiaa kuin pieni hehkulamppu.
WiiConnect24:n voi poistaa käytöstä ja ottaa käyttöön Wiin asetuksista. Wiin optinen levyasema hehkuu neonsinisenä kun käyttäjä on vastaanottanut sisältöä. Valon voimakkuutta voi myös säätää Wiin asetuksista. Wiin LEDit näyttävät WiiConnect24:n senhetkisen tilan Wiin ollessa poissa päältä:
Japanilaisen "Nikkei Business Publications" -sanomalehden haastattelussa Nintendon toimitusjohtaja Satoru Iwata kertoi,
että WiiConnect24:ä' voitaisiin käyttää demojen lataamiseen Nintendo DS:lle.
Nintendon eurooppalaisen Wii-sivuston mukaan WiiConnect24:ää voi käyttää tekstiviestien lähettämiseen, kuvien vaihtamiseen ja viestittelyyn muiden Wii-käyttäjien välillä.
Seuraavat Wii Channel -kanavat käyttävät WiiConnect24:ää hyväkseen:Seuraavia pelejä ei ole vielä julkaistu, mutta niiden tiedätään käyttävän WiiConnect24:ää hyväkseen:
Seuraavien pelien kehittäjät ovat ilmaisseen halunsa käyttää WiiConnect24:ää hyväkseen:Ensimmäinen ohjelmistopäivitys WiiConnect24:n välityksellä teki joistakin konsoleista käyttökelvottomia, jolloin kuluttajien oli joko lähetettävä konsolinsa Nintendolle korjaukseen, jolloin menetetyt tallennukset palautettiin, tai vaihtaa se ilmaiseen korvaavaan yksikköön. Jälkimmäinen vaihtoehto oli nopeampi, mutta kuluttaja menetti tallennetun datansa.
Inkeri Kilpinen
Elina Inkeri Kilpinen (o.s. "Koski", ent. "Benson", 15. kesäkuuta 1926 Heinola – 14. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen näytelmäkirjailija, jonka esitetyin teos on 1960-luvun puolenvälin farssi "Tuntematon potilas".
Kilpinen valmistui terveydenhoitajaksi vuonna 1950 ja sai filosofian kandidaatin paperit Helsingin yliopistosta 1953. Hän toimi tutkijana Helsingin kaupungin terveydenhuollossa ja virastotutkijana kaupunginkansliassa. Kilpinen asui Espoossa.
Kilpinen toteaa tuotantonsa jakautuvan neljään osaan: näytelmiin, matkakirjoihin, lastenkirjoihin ja muihin kirjoihin. Hänen toinen näytelmänsä, farssi "Tuntematon potilas", oli suurmenestys, jota esitettiin kymmenissä suomalaisissa teattereissa.
Kilpisen näytelmiä on käännetty useille kielille, kuten englanniksi, islanniksi, kiinaksi ja venäjäksi.
Näytelmiä
Kirjoja
Liikenne ihmisvoimalla
Liikenne ihmisvoimalla tarkoittaa kaikkea liikennettä ja liikettä, jonka voimalähteenä toimii ihmisen lihakset. Siinä käytetään jotain välinettä, joten esimerkiksi kävely ja uiminen eivät kuulu "liikenteeseen" vaikka ovatkin liikkumista. Purjehdus jne. puolestaan käyttävät ihmisvoiman sijasta tuulivoimaa yms.
Liikenne ihmisvoimalla on ollut olemassa 60 000–200 000 vuotta (kuten myös liikenne eläinvoimalla) ja se on yhä ainoa luotettava voimanlähde alueilla, jossa liikenneinfrastruktuuri on kehittymätön tai esimerkiksi sodan tai maanjäristyksen vuoksi vaurioitunut.
Avatar: The Last Airbender (videopeli)
Avatar: The Last Airbender (Euroopassa Avatar: The Legend of Aang TV-sarjan mukaisesti) perustuu samannimiseen amerikkalaiseen animaatiosarjaan. Peli julkaistiin Wiille, Nintendo DS:lle, PlayStation 2:lle, Nintendo GameCubelle, Xboxille, PlayStation Portable:lle, Game Boy Advancelle ja PC:lle.
Voit pelata Aangina, Katarana, Sokkana tai Haruna kasvattaessasi joukkoasi voittamattomaksi ja tutkiessasi Avatar-universumia.
Välimerenliitäjä
Välimerenliitäjä ("Calonectris diomedea") on Välimeren ympäristössä ja Itä-Atlantilla elävä merilintu, joka pesii yhdyskunnittain jyrkkien rantakallioiden ja kalliosaarten koloissa.
Linnun pituus on noin 45–56 senttimetriä ja siipiväli 112–126 senttimetriä.
Laji oli aikoinaan erittäin yleinen varsinkin Portugalille kuuluvilla Selvagenssaarilla, mutta 1970-luvulla laji oli vaarassa kuolla sukupuuttoon saarilla. Lintuja pyydettiin 1800-luvun alkuvuosista lähtien jopa 30 000 yksilöä vuodessa höyhenten ja lihan vuoksi. Nykyisin kanta on elpynyt. Nimialalaji "diomedea" pesii Välimerellä, alalaji "borealis" Azoreilla (50 000–90 000 paria), Kanariansaarilla (30 000 paria) ja Madeiralla. Maailman populaation koko on 280 000–420 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Välimeren populaatio talvehtii avomerellä Etelä-Afrikan ympärillä, alalaji "borealis" Brasilian ja Pohjois-Argentiinan edustalla. Nuoret "borealikset" viettävät ensimmäisen kesänsä Keski- ja Pohjois-Amerikan vesillä, kun taas nuoret "diomedeat" palaavat kesäksi Välimerelle.
Parit palaavat pesimäsaarelle helmikuun puolivälistä lähtien, mutta muninta alkaa vasta toukokuun lopulla ja jatkuu koko kesäkuun. Pesä on kivenlohkareen alla, maassa kasvillisuuden suojassa tai kolossa. Linnut käyvät maissa ainoastaan öisin. Naaras munii yhden munan, jonka haudonta kestää 54 päivää. Poikaset opettelevat lentämään lokakuussa tai marraskuun alussa.
Syö kaloja, äyriäisiä ja jätteitä.
Chico’s
Chico’s on suomalainen ravintolaketju, joka kuuluu S-ryhmään. Chico’sin ruokalista edustaa Amerikan mantereen ruokakulttuuria, erityisesti hampurilaisia ja tex-mexiä.
Ensimmäinen Chico’s avattiin vuonna 1991. Vuonna 2010 Chico’s-ravintoloita oli 17, ja vuoteen 2018 ravintoloiden määrä on supistunut kahdeksaan. Kaikki ketjun ravintolat sijaitsevat pääkaupunkiseudulla.
Floyd Dixon
Jay Riggins Jr. eli Floyd Dixon (8. helmikuuta 1929, Marshall – 26. heinäkuuta 2006, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -pianisti, -laulaja ja -lauluntekijä.
Dixon syntyi Marshallissa, Texasissa ja muutti vuonna 1942 perheineen Los Angelesiin. Hän solmi vuonna 1949 levytyssopimuksen Modern Recordsin, vuonna 1952 Specialty Recordsin ja vuonna 1954 Atlantic Recordsille kuuluvan Cat-yhtiön kanssa. Vuonna 1984 häneltä tilattiin "Olympic Blues" 1984 kesäolympialaisia varten. Vuonna 1993 Dixon sai yhdysvaltalaiselta Rhythm and Blues Foundation Pioneer Awardin. 1990-luvulla hänellä oli levytyssopimus Alligator Recordsilla.
Dixon kuoli munuaisvaurioon Los Angelesissa 26. heinäkuuta 2006.
Eteläinen pallonpuolisko
Eteläinen pallonpuolisko on se maapallon osa, joka jää päiväntasaajan eteläpuolelle. Eteläisellä pallonpuoliskolla kesä on joulukuusta helmikuuhun ja talvi kesäkuusta elokuuhun.
Maanosista kokonaan eteläisellä pallonpuoliskolla ovat Etelämanner ja Oseania. Lisäksi se kattaa suurimman osan Etelä-Amerikkaa sekä osia Afrikasta ja Aasiasta.
Eteläinen pallonpuolisko on pohjoista pallonpuoliskoa harvempaan asuttu ja vähemmän teollistunut. Sen maapinta-ala on pohjoista huomattavasti pienempi. Eteläisellä pallonpuoliskolla asuu vain 10–12 prosenttia maapallon väestöstä. Eteläisellä pallonpuoliskolla etäisyydet mantereiden välillä ovat pitkiä.
Tosh Townend
Tosh Townend (s. 12. marraskuuta 1985) on ammattirullalautailija Huntington Beachista, Kaliforniasta. Hänestä tuli ammattilainen 15-vuotiaana. Townend sai sponsorisopimuksen Elementin kanssa 17-vuotiaana. Nyt hän on ammattilaistiimissä ja julkaisee nimilautoja. Tosh vaihtoi kenkäsponsorinsa Emericalta Element Footwearille.
Tosh Townendin isä on australialainen Peter Townend, joka oli vuoden 1976 surffauksen maailmanmestari. Peter Townendilla oli lautoja ympäri taloa ja hän antoi Toshin käyttää niitä vapaasti. 16-vuotiaana Tosh päätti lopettaa koulun ja alkoi tehdä enemmän rahaa kuin yksikään hänen opettajistaan. Hänen isänsä hyväksyi poikansa koulun lopettamisen.
John Mack
John Mack (30. lokakuuta 1927 – 23. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen klassinen oboisti.
Mack syntyi Somervillessä, New Jerseyssä. Hän opiskeli oboensoittoa Juilliard School of Musicissa Harold Gombergin ja Bruno Labaten johdolla sekä Curtis Institute of Musicissa Marcel Tabuteaun johdolla. Myöhemmin hän toimi New Orleansin sinfoniaorkesterin oboistina ja opetti Louisianan valtionyliopistossa. Vuosina 1963–1965 hän soitti Kansallisessa sinfoniaorkesterissa.
Mack soitti vuosina 1965–2001 Clevelandin orkesterissa. Vuonna 1990 Clevelandin orkesteri tilasi säveltäjä Ellen Zwilichiltä oboekonserton Mackin 25 orkesterissa viettämän vuoden kunniaksi. Mack kuoli Clevelandissa, Ohiossa aivokasvaimeen vuonna 2006.
Alfred Cortot
Alfred Denis Cortot (26. syyskuuta 1877 – 15. kesäkuuta 1962) oli ranskalais-sveitsiläinen pianisti ja kapellimestari. Hänen isänsä oli ranskalainen ja äitinsä sveitsiläinen.
Cortot syntyi Nyonissa, Sveitsin ranskankielisellä alueella ja opiskeli Pariisin konservatoriossa. Hän debytoi vuonna 1897 esittämällä Ludwig van Beethovenin kolmannen pianokonserton. Vuonna 1902 hän johti Richard Wagnerin "Jumalten tuhon" Pariisin-ensiesityksen.
Cortot opetti vuosina 1907–1923 Pariisin konservatoriossa muiden muassa Clara Haskilia, Dinu Lipattia, Vlado Perlemuteria ja Marguerite Monnotia. Vuonna 1919 hän perusti Pariisissa École Normale de Musique de Paris -opiston. Hän kuoli Lausannessa.
Cortot on opettanut myös suomalaisia pianisteja kuten Ilmari Hannikaista ja Erik Tawaststjernaa.
V2 – Jäätynyt enkeli
V2 – Jäätynyt enkeli on 12. tammikuuta 2007 ensi-iltansa saanut suomalainen jännityselokuva. Se on jatko-osa vuonna 2004 julkaistulle elokuvalle "Vares – yksityisetsivä" ja Vares-elokuvasarjan toinen osa. Elokuva perustuu Reijo Mäen romaaniin "Jäätynyt enkeli". Elokuvan ohjaaja on Aleksi Mäkelä, joka ohjasi myös ensimmäisen osan. Jussi Vareksen roolissa nähdään toista ja viimeistä kertaa Juha Veijonen.
Elokuvan kohtausmusiikin on säveltänyt Lauri Porra. Elokuvan soundtrack julkaistiin King Foon kautta 5. tammikuuta 2007 ja koostuu pääosin suomalaisesta metallimusiikista. Nimikappaleen ”Frozen Angel” esittää elokuvassa myös mukana oleva Norther-yhtye ja tunnuskappaleen ”Sleep Well” Kotipelto.
D-liitin
D-liitin on yleinen elektroniikkaliitin, josta on monta eri versiota erilaiseen käyttöön. Liittimen kehitti ITT Cannon vuonna 1952.
Yleisimmät D-liittimet tyypillisine käyttökohteineen ovat:
Hovi
Hovi on hallitsijan (historiallisesti myös korkeiden aatelisten tai kirkkoruhtinaiden) asunto, tilukset ja muu lähiympäristö sekä siihen kuuluva henkilökunta. Hovissa sen haltija, teki päätöksensä ja vietti siellä aikaa.
Hovit ovat tärkeitä kulttuurillisia ja poliittisia keskuksia. Hovit on useimmiten rakennettu palatsiin tai linnaan, mutta mahdollisesti myös kartanoon tai muuhun suureen rakennukseen. Renessanssin aikaan hovit kehittyivät enemmän kulttuurilliseen suuntaan. Tällöin kuninkaalliset, ruhtinaat ja muut aateliset ja rikkaat kiinnostuivat taiteesta, varsinkin antiikkisesta ja keräsivät suuret kokoelmat hoveihinsa.
Hovin tärkeitä työntekijöitä ovat mm. hovimarsalkka, hovimestari, hovinainen, hovitaiteilija ja hovinarri. Hoviin kuului myös paljon muutakin väkeä, jotka hoitivat hovia, sen ympäristöä kuin asukkaita, joita he myös palvelivat ja avustivat.
Tunnetuin suomalainen hovi sijaitsee Turun linnassa.
Savossa, Karjalassa ja Inkerissä hovi-nimitys viittaa kartanoihin ja yleensäkin suuriin maatiloihin.
Ludvig II
Ludvig II tai Ludwig II voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Luettelo Suomen rannikkokunnista
Tämä on luettelo Suomen rannikkokunnista. Luettelo sisältää Suomen kunnat, joilla on merenrantaa, lueteltuna karkeasti järjestyksessä rannikkoa pitkin Perämereltä Suomenlahdelle. Kaupunkien nimet on lihavoitu.
Pohjanlahden rannikkokuntia on kuudessa maakunnassa.
Lapin kunnat:
Pohjois-Pohjanmaan kunnat:
Keski-Pohjanmaan kaupunki:
Pohjanmaan kunnat:
Satakunnan kunnat:
Varsinais-Suomen kunnat:
Saaristomeren ja Ahvenenmeren rannikkokuntia on kahdessa maakunnassa.
Varsinais-Suomen kunnat:
Kaikki Ahvenanmaan kunnat ovat rannikkokuntia.
Suomenlahteen rajoittuvat Uusimaa ja Kymenlaakso.
Uudenmaan kunnat:
Kymenlaakson kunnat:
Bongo Comics
Bongo Comics on yhdysvaltalainen sarjakuva-albumeja julkaiseva kustantajayhtiö, joka on keskittynyt lähinnä Simpsoneiden ja Futurama-sarjakuvien julkaisemiseen. Suurimmaksi osaksi yhtiö julkaisee Simpsoneihin liittyviä sarjakuvia, ja myös muutamaa Futuramaa, joita ovat muun muassa Simpsons Comics, Futurama Comics, Krusty Comics, Lisa Comics, Bart Simpson, Bartman, Itchy & Scratchy Comics ja Radioactive Man. Steve Vance, Cindy Vance, Bill Morrison ja Simpsoneiden luoja Matt Groening perustivat Bongo Comics -yhtiön vuonna 1993.
Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa
Propaganda ensimmäisessä maailmansodassa pyrki värväämään sotilaita ja luomaan isänmaallista taistelutahtoa. Vihollisen tekemistä julmuuksista kerrottiin kauhutarinoita ja sotasensuurilla pyrittiin estämään tietojen leviämistä tappiollisista taisteluista.
Britanniassa propaganda ajoi ihmisiä ensimmäisen maailmansodan alussa liittymään armeijaan ja lähtemään rintamalle.
Lehdet julistivat joka maassa sodan alussa toiveikasta, isänmaallista propagandaa. Propaganda pyrki luomaan taistelutahtoa, ja kylvämään vihaa vastustajia kohtaan, sekä kasvattamaan omien poliitikkojen suosiota. Isossa-Britanniassa ennen sotaa sitä vastustaneet poliitikot pitivät mahtipontisia isämaallisia värväyspuheita, joilla houkuteltiin sotilaita liittymään armeijalle ja lähtemään rintamalle. Eräs värvääjä, Horatio Bottomley, joka piti erityyppisiä värväyspuheita erilaisista palkkioista, ja sai värvättyä eniten miehiä. Lontoossa kierteli naisia, jotka tarjosivat siviilipukuisille miehille valkoisia sulkia, jotka symboloivat pelkuruutta ja epäisänmaallisuutta. Sodanvastaisia kirjoituksia julkaisivat pasifistit ja muut sodanvastustajat, sekä bolševikit ja kommunistit, joiden mukaan vallankumouksellinen defaitismi ja kieltäytyminen rintamapalveluksesta imperialistisia päämääriä palvelevan sodan aikana ajoi vallankumouksen asiaa.
Sotasensuuri pyrki estämään tietojen leviämisen tappiollisista taisteluista siviiliväestön keskuuteen. Britanniassa sensuuri esti sotakirjeenvaihtajien saapumisen rintamalle ja ranskalaisille ei kerrottu oman armeijansa tappiosta maan rajalla. Monet Britannian lehdet taipuivat itsesensuurin avulla levittämään isänmaallista propagandaa. Propaganda vastusti myös oman maan epäisänmaallisiksi väitettyjä aineksia. Propagandalla haettiin myös puolueettomien maiden kannatusta.
Vihollisen tekemiä hirmutekoja liioiteltiin. On totta, että saksalaiset tekivät julmia tekoja Belgiassa, mutta niitä liioiteltiin Ranskan propagandassa. Saksalaisten väitettiin silpovan naisia. Rintamalle levisi huhuja, jotka paisuivat ja muuttuivat mielikuvituksellisiksi ja makaabereiksi kiertäessään rintamalla. Saksan rintamamiesten juoruissa väitettiin esimerkiksi venäläisten saapuneen länsirintamalle.
Osa propagandasta oli esimerkiksi sukupuolitautien vastaista valistusta.
Propagandan tueksi ja myös vastapainoksi painettiin rintamalla sotilaiden omasta aloitteesta rintamalehtiä, joissa oli ankaraa sotilashuumoria ja poliitikkoihin ja sotaherroihin kohdistuvia ilkeyksiä. Sodan loppupuolella levitettiin Saksan rintamasotilaiden keskuudessa vallankumouksellista propagandaa.
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga
Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga ("The League of Extraordinary Gentlemen") on Alan Mooren käsikirjoittama ja Kevin O'Neilin kuvittama sarjakuva. Kyseessä on steampunk-henkinen tieteissarjakuva, joka sijoittuu 1800-luvun lopun Englantiin. Sarjakuvaan on koottu suuri joukko 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun klassisesta tieteis- ja kauhukirjallisuudesta tuttuja hahmoja.
Sarjakuva julkaistiin alun perin omana lehtenään vuosina 1999–2003. Suomessa sarjakuvan julkaisi kahtena erillisenä albumina Egmont vuonna 2003. Sarjakuvasta on tehty myös vuonna 2003 ilmestynyt "Herrasmiesliiga"-niminen elokuvaversio.
Sarjakuva sai sittemmin jatko-osan "Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga: 1910". Tämä kertomus, joka viljelee runsaita viittauksia Bertolt Brechtin "Kolmen pennin oopperaan", kertoo liigan vaiheista uudella vuosisadalla. Toinen jatko-osa, "1969", vie uudistuneen liigan 1960-luvun Lontooseen. Molemmat jatko-osat on suomennettu.
Merkillisten herrasmiesten liiga toimii yhteistyössä Brittiläisen imperiumin tiedustelupalvelun kanssa. Sen jäseniä ovat ensimmäisessä tarinassa:Lisäksi sarjassa nähdään sivuosissa myös muita kirjallisuudesta tuttuja hahmoja, kuten:
Sherlock Holmesin esiintyminen vain sivuroolissa ja 1800-luvun ehkä tunnetuimman kauhuhahmon, kreivi Draculan, jääminen pelkäksi synkäksi muistoksi neiti Murrayn menneisyydessä johtuvat käsikirjoittaja Alan Mooren mukaan siitä, että nämä hahmot olisivat muuten jättäneet sarjakuvan muut hahmot liiaksi varjoonsa.
Hemminki
Hemminki on suomalainen miehen etunimi.
Hemminki on suomalainen muunnos pohjoismaisesta nimestä Hemming, joka esiintyy myös sukunimenä, mutta jonka merkitys on epäselvä. Yksi mahdollinen merkitys on 'nahka'.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1708 lähtien vaihdellen kirjoitusasuissa "Hemmingus", "Hemingus" ja "Hemming". Vuodesta 1890 lähtien se on ollut muodossa Hemminki.
Vuoden 2012 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan Hemminki-nimisiä on Suomessa ollut kirjoilla 916 miestä ja ainakin kaksi naista, ja Hemming-nimisiä 1653 miestä ja ainakin kaksi naista.
Hemminki on myös sukunimi, eikä mitenkään erityisen harvinainen. Sukunimenä Hemminkiä käytetään ainakin Pohjanmaalla.
James Woods
James Howard Woods (s. 18. huhtikuuta 1947 Vernal, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Woods on ollut kahdesti Oscar-ehdokkaana: elokuvista "Salvador" (1986) ja "Ghosts of Mississippi" (1996). Hän on voittanut Emmy-palkinnon elokuvista "Promise" ja "My Name Is Bill W".
Woods syntyi 18. huhtikuuta 1947 Vernalissa Utahissa. Hänellä on irlantilais-englantilais-saksalaiset sukujuuret. Hän opiskeli valtiotiedettä MIT:ssä, mutta jätti opinnot kesken ryhtyäkseen näyttelijäksi. Hänen ensimmäiset roolinsa olivat New Yorkin näyttämöllä. Woodsin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli elokuvassa "The Visitors" (1972). Hän näytteli 1970-luvulla myös useissa televisiosarjoissa, televisioelokuvissa ja minisarjoissa. 1980- ja 1990-luvuilla Woods esiintyi useissa elokuvissa ja sai niistä Oscar-ehdokkuuksia. Hän on menestynyt 2000-luvulla jälleen televisionäyttelijänä.
Woods on ollut kahdesti naimisissa. Hänet tunnetaan taitavana pokerinpelaajana, joka on osallistunut suuriin turnauksiin.
Pyrotekniset aineet
Pyrotekniset aineet ovat monesti räjähteisiin verrattuna hitaasti palavia hapetin-polttoaine-seoksia. Pyroteknisia aineita ovat esimerkiksi tulitikun rikkipää ja tähtisadetikku ja ilotulitteiden ainesosat. Alumiinijauho on tyypillinen pyrotekninen aine, jota käytetään joidenkin ilotulitteiden valmistamiseen.
Brain Drain
Brain Drain on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin vuoden 1989 toukokuussa julkaistu albumi. Se on viimeinen albumi jossa on mukana yhtyeen alkuperäisbasisti Dee Dee Ramone, ja samalla viimeinen jonka yhtye levytti alkuperäiselle levy-yhtiölleen, Sire Recordsille. Albumi sisältää singlenäkin julkaistun kappaleen ""Pet sematary"", joka sävellettiin Stephen Kingin samannimisen elokuvan soundtrackille.
Esko-Pekka Tiitinen
Esko-Pekka Tiitinen (s. 1. joulukuuta 1956 Suonenjoki) on suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija. Hänen tuotantonsa käsittää kirjoja sekä lapsille että aikuisille, radiokuunnelmia, elokuvakäsikirjoituksia, oopperalibrettoja, televisiosarjoja ja teatterinäytelmiä. Tiitinen on taiteilijaprofessori vuosina 2014–2018.
Vuonna 1976 Tiitinen valmistui ylioppilaaksi, 1978 lastentarhanopettajaksi Joensuun korkeakoulusta ja 1982 musiikkileikkikoulunopettajaksi Sibelius-Akatemiasta. Vuodesta 1986 lähtien hän on ollut vapaa kirjailija ja kuvataiteilija.
Kuvataiteilijana Tiitinen on pitänyt useita yksityisnäyttelyitä ja osallistunut moniin ryhmänäyttelyihin. Hänen teoksiaan on muun muassa Joensuun ja Kuopion taidemuseoissa.
Vuonna 2008 Tiitinen voitti Finlandia Junior -palkinnon teoksellaan "Villapäät". Se oli myös Topelius-palkintoehdokas. Tiitisen teoksia on käännetty useille kielille, muun muassa englanniksi, espanjaksi, japaniksi, koreaksi, norjaksi, ruotsiksi ja tanskaksi.
Tiitinen oli Topelius-palkintoraadin jäsen 1996 sekä valtion lastenkulttuurijaoston ja kirjallisuustoimikunnan jäsen 2004–2006. Tiitinen on Lukukeskuksen puheenjohtaja kaudella 2014–2016.
Tiitinen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän asuu Outokummussa.
Lähde
Lähde
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1904
Vuoden 1904 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Wienissä 23. toukokuuta. Ne olivat ensimmäiset viralliset maailmanmestaruuskilpailut. Kisojen ainoa laji oli kreikkalais-roomalainen paini, jossa painittiin kahdessa painoluokassa: yli ja alle 75-kiloisissa. Kisoihin osallistui Böömistä, Itävallasta, Saksasta, Tanskasta ja Unkarista kaikkiaan 26 painijaa.
Carl Saxa
Carl Saxa (5. tai 28. syyskuuta 1796 – 7. kesäkuuta 1849), suomalaisittain Kaarle, oli suomalainen pappi ja varhainen suomentaja. Hän avusti useita sanomalehtiä runosuomennoksillaan.
Carl Saxa syntyi syksyllä 1796, luultavasti Kruunupyyssä, jossa hänen isänsä oli hoidettavana mielisairauden vuoksi. Hänen vanhempansa olivat Suomussalmen kappalainen Carl Saxa ja Maria Magdalena Nylander. Perheeseen syntyi ainakin toinen poika Simon Johan (s. 1892). Uskonnollisesti Saxat olivat herännäisiä.
Carl Saxa kävi Oulun triviaalikoulua vuosina 1810–1815 ja suoritti ylioppilastutkinnon Turussa vuonna 1815. Hän aloitti heti opiskelut Turun akatemiassa. Opiskelujensa aikana Saxa toimi opettajana Kajaanin alialkeiskoulussa vuosina 1817–1819. Papiksi hänet vihittiin 1818 Turussa.
Vuonna 1819 Saxa sai työtä vt. kappalaisena lapsuudenseudultaan Suomussalmelta. Vuonna 1821 hän toimi siellä armovuodensaarnaajana ja seuraavasta vuodesta alkaen kappalaisena. Nousevan kansallisromantiikan innoittamana Saxa keräsi Suomussalmen seuduilta kansanrunoja, jotka olivat painovalmiina 1823. Mielenterveydelliset ongelmat pakottivat Saxan pitämään virkavapaata vuosina 1825–1827, ja hänen runonsa ilmestyivät vasta Zacharias Topelius vanhemman julkaisemina.
Naimisiin Saxa meni Fredrika Svanbergin kanssa 1828. Heille syntyi seitsemän lasta: Maria Helena 1829, Carl Gustaf 1830, Victor Fredrik 1834, Isak Immanuel 1836, Christina Ulrika 1839, Johan Emel 1843 ja Selma Olivia 1845.
Ensimmäiset sanomalehdissä ilmestyneet runot Saxa julkaisi 1820-luvulla. Saxan runot olivat käännöksiä tai mukaelmia ruotsista ja yleensä vahvasti uskonnollishenkisiä. Niitä ilmestyi "Oulun Viikko-Sanomissa", Elias Lönnrotin toimittamassa "Mehiläisessä" ja "Turun Viikko-Sanomissa". Mahdollisesti Saxan käsialaa on ensimmäinen Runeberg-suomennos "Jouhten", joka ilmestyi 1834 "Oulun Viikko-Sanomissa". Lisäksi Saxan runoja oli mukana Frans Isaac Fortellin toimittamassa "Koottuja suomalaisia lauluja" -sarjan ensimmäisessä ja ainoaksi jääneessä osassa, joka ilmestyi Oulussa 1828.
Saxan kirkollisen uran huipentuma oli nimitys Hyrynsalmen kirkkoherraksi 1846. Viranhoidon hän tosin aloitti vasta kaksi vuotta myöhemmin eikä ehtinyt hoitaa sitä kuin vuoden, koska kuolema päätti hänen elämänsä kesällä 1849.
Valokopiointi
Valokopiointi on menetelmä, jolla monistetaan tekstiä tai kuvia sisältävästä paperista kopioita toiselle paperille käyttämällä valokopiokonetta. Valokopioinnin lanseerasi Xerox 1960-luvulla ja vähitellen 20 vuoden kuluessa se syrjäytti muut kopiointitekniikat. Valokopioinnin levinneisyys on yksi syy siihen, miksei paperiton toimisto ole vieläkään 2000-luvun alussa todellisuutta.
Valokopiointia käytetään laajalti liike-elämässä, oppilaitoksissa ja julkisella sektorilla. Valokopioinnin suosion on ennustettu jo kauan laskevan, kun työntekijät alkaisivat levittää ja luoda asiakirjoja täysin sähköisessä muodossa. Edelleen on useimmiten helpointa sekä vaivattominta lukea ja käsitellä asiakirjaa, joka on paperilla ja ottaa siitä tarvittaessa muutamia kopioita, antaen ne eteenpäin.
Aiemmin kopiointiin on käytetty muun muassa fotostat-menetelmää, jossa käytettiin kameraa ja herkkää valokuvauspaperia ja kopio kuivattiin koneessa heti.
Keski-Suomen kotiseutulaulu
Keski-Suomen kotiseutulaulu on Keski-Suomen maakuntalaulu. Se on yksi Suomen itsenäistymisen jälkeen Suomen historiallisten maakuntien maakuntalaulujen rinnalle luoduista uusien maakuntien maakuntalauluista. Laulun runoili nimensä mukaisesti korpilahtelainen Martti Korpilahti ruotsalaisen Ivar Widéenin sävelmään. Sen ensiesitys oli vuonna 1920.
Ben Bot
Bernard Rudolf (Ben) Bot (s. 21. marraskuuta 1937, Batavia) on hollantilainen poliitikko ja kristillisdemokraattisen CDA-puolueen (Christen-Demokratisch Appèl) jäsen. Hän oli Alankomaiden ulkoministeri 3. joulukuuta 2003 alkaen aina 22. helmikuuta 2007 saakka.
Ben Bot opiskeli oikeustiedettä Leidenin yliopistossa ja Harvardin oikeustieteellisessä tiedekunnassa Cambridgessa Massachusettsissa. Hän väitteli tohtoriksi Leidenin yliopistosta 1968.
Vuodesta 1963 lähtien Bot työskenteli Alankomaiden ulkoministeriössä. Hän kuului 1964–1970 Alankomaiden edustajistoon Euroopan yhteisöissä ja työskenteli sitten Alankomaiden suurlähetystöissä ensin Buenos Airesissa 1973 asti ja Itä-Berliinissä 1976 asti. Seuraavat kuusi vuotta hän oli ulkoasiainministeriössä Haagissa, jonka jälkeen neljä vuotta maansa pysyvän edustajan sijaisena NATO:ssa Brysselissä. 1986 alkaen hän oli maansa suurlähettiläänä Turkin Ankarassa, ja sen jälkeen vuodesta 1989 ulkoministeriön pääsihteerinä. Vuodesta 1992 lähtien Bot oli Alankomaiden pysyvä edustaja Euroopan unionissa, kunnes jäi eläkkeelle 1. tammikuuta 2003.
Botin 10 vuotta kestänyt edustajantoimi EU:ssa oli poikkeuksellisen pitkäaikainen. Jäätyään eläkkeelle hän liittyi kumppaniksi Brysseliläiseen konsulttitoimistoon Praaning Meines. Jo samana vuonna Jan Peter Balkenenden toinen hallitus vaihtoi ulkoministeriä, kun Jaap de Hoop Scheffer jätti paikkansa. Ben Bot seurasi häntä Alankomaiden ulkoministerinä 3. joulukuuta 2003. Hän jatkoi Balkenenden väliaikaisessa kolmannessa hallituksessa, muttei enää marraskuun 2006 ennenaikaisten vaalien jälkeisten neuvottelujen tuloksena syntyneessä Balkenenden neljännessä hallituksessa. Botia seurasi ulkoministerinä Maxime Verhagen myös kristillisdemokraateista 22. helmikuuta 2007.
Länsi-Intian yliopisto
Länsi-Intian yliopisto (, UWI) on yliopisto Länsi-Intian alueella. Sillä on neljä kampusta: Mona Jamaikan Kingstonin seudulla, Saint Augustinen kaupungissa Trinidad ja Tobagon luoteisosassa, Cave Hill Barbadoksen Bridgetownin lähistöllä sekä paljolti verkkoyliopistona toteutettu Avoin kampus. Lukuvuonna 2015–2016 opiskelijoita oli runsas 49 000, joista osa-aikaisesti opiskeli 31 prosenttia. Yliopiston motto on "Oriens Ex Occidente Lux".
Yliopisto palvelee opiskelijoita Anguillalla, Antigua ja Barbudalla, Bahamaa, Barbadosilla Belizessä, Brittiläisillä Neitsytsaarilla, Caymansaarilla, Dominicalla, Grenadalla, Jamaikalla, Montserratilla, St. Kitts ja Nevisissä, St. Lucialla, Saint Vincent ja Grenadiineillä, Trinidad ja Tobagolla ja Turks- ja Caicossaarilla.
Länsi-Intian yliopisto perustettiin vuonna 1948. Sen ensimmäinen kampus, jolla aluksi oli ainoastaan 33 opiskelijaa, sijaitsi Jamaikalla. Toinen kampus muodostettiin St. Augustinelle. Vuoteen 1962 saakka tämä kahden kampuksen korkeakoulu akateemisesti kytköksissä (affiliated) Lontoon yliopistoon; vasta tällöin muodostettiin itsenäinen Länsi-Intian yliopisto.
Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2018 Karibian toiseksi parhaaksi yliopistoksi Puerto Ricon yliopiston jälkeen ja maailmanlistan sijalle 1088.
Denzil Douglas
Denzil Llewellyn Douglas (s. 14. tammikuuta 1953) on Saint Kitts ja Nevisin nykyinen pääministeri. Hänestä tuli Saint Kitts ja Nevisin työväenpuolueen puheenjohtaja vuonna 1989.
Douglas nousi maansa pääministeriksi vuonna 1995. Hänet on valittu uudelleen 2000, 2004 ja 2010. Häntä edelsi Kennedy Simmonds. Douglas toimi myös ulkoministerinä vuoteen 2000 saakka. Hän on valmistunut Länsi-Intian yliopistosta ja hänellä on yksi tytär.
Alan Sokal
Alan Sokal (s. 1955) on fysiikan tutkija. Hän työskentelee New Yorkin yliopistossa.
Sokal tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1996 tekemästään huijauksesta, jota kutsutaan Sokal-jupakaksi (englanniksi Sokal Hoax, Sokal Affair). Sokal kirjoitti kvasitieteellisen artikkelin, jota hän tarjosi julkaistavaksi "Social Text" -nimiseen julkaisuun. Artikkelin otsikko oli tahallisen vaikeaselkoinen ”Transgressing the boundaries: Toward a transformative hermeneutics of quantum gravity” eli ”Rajoja ylittämässä: Kohti kvanttigravitaation transformatiivista hermeneutiikkaa”. Samaan aikaan hän kirjoitti "Lingua Franca" -lehteen jutun, jossa hän tunnusti "Social Text" -lehdessä olevan kirjoituksensa olevan täyttä puppua.
Sokal halusi osoittaa, että humanististen tieteiden edustajat syyllistyvät usein lainaamaan luonnontieteellisiä käsitteitä ilman, että he kunnolla ymmärtävät niitä. Kritiikin kärki oli suunnattu varsinkin ranskalaisfilosofeja, kuten Baudrillardia, Derridaa, Lacania, Deleuzea ja Guattaria kohtaan.
Tapauksesta sukeutui tiedesodaksi kutsuttu kiista, josta on taitettu peistä humanististen tutkijoiden ja luonnontieteilijöiden välillä ympäri maailmaa. Keskustelua on käyty tieteen etiikasta. Sokalin toivomuksena on, että filosofiassa ja humanistisessa tutkimuksessa sovellettaisiin samoja kriteerejä kuin muussakin vakavasti otettavassa tutkimuksessa.
Sokal julkaisi yhdessä belgialaisen fyysikon, Jean Bricmontin, kanssa vuonna 1998 teoksen "Impostures intellectuelles", joka on käännetty englanniksi nimellä "Fashionable nonsense: postmodern intellectuals’ abuse of science". Se on käännetty myös useille muille kielille. Teoksessa kirjoittajat selostavat, miten varsinkin postmoderniksi kutsutussa keskustelussa tietoisesti hämärretään käsitteiden merkityksiä niin, että tuloksena on pseudotieteellistä tekstiä, joka ei tarkoita yhtikäs mitään.
On jopa kehitetty sivustoja, josta voi tulostaa tieteellistä jargonia jäljitteleviä artikkeleita, jotka ovat täydellistä hölynpölyä.
Rafael Kubelík
Rafael Jeroným Kubelík (29. kesäkuuta 1914 – 11. elokuuta 1996) oli tšekkiläinen kapellimestari ja säveltäjä. Hänen isänsä oli viulisti ja säveltäjä Jan Kubelík.
Kubelík syntyi Býchoryssä ja opiskeli musiikkia Prahassa. Vuosina 1936–1939 ja 1942–1948 hän toimi Tšekin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Hän lähti Tšekkoslovakiasta toisen maailmansodan yhteydessä ja sai Sveitsin kansalaisuuden vuonna 1967.
Kubelík toimi vuosina 1950–1953 Chicagon sinfoniaorkesterin, vuosina 1955–1958 Royal Opera Housen, vuosina 1961–1979 Baijerin radion sinfoniaorkesterin ja vuosina 1972–1974 Metropolitan-oopperan musiikillisena johtajana. Hänen levytyksiään ovat muiden muassa Mahlerin ja Schumannin sinfoniat sekä monien tšekkiläisten säveltäjien teokset.
Kubelíkin sävellyksiin kuuluu viisi oopperaa, sinfonioita ja kamarimusiikkia. Hän kuoli Kastanienbaumissa lähellä Luzernia vuonna 1996, jolloin hänet haudattiin Vyšehradin hautausmaalle Prahaan.
Congonhas
Congonhas on historiallinen kaupunki Minas Geraisin osavaltiossa Brasiliassa noin 90 kilometriä osavaltion pääkaupungista Belo Horizontesta etelään. Vuonna 2010 kaupungissa oli noin 47 000 asukasta.
Congonhas tunnetaan parhaiten UNESCOn maailmanperintökohteeksikin nimetystä "Santuário de Bom Jesus de Matosinhos" -basilikasta, jonka teetti portugalilainen seikkailija Feliciano Mendes 1700-luvulla. Aleijadinho, joka oli yksi barokkityylin parhaista taiteilijoista, oli luomassa rakennusta. Vuolukivestä tehdyt patsaat Vanhan testamentin profeetoista rakennuksen terassilla lukeutuvat Aleijadinhon parhaimpiin töihin.
Izumi Tateno
Izumi Tateno (s. 10. marraskuuta 1936 Tokio) on Japanissa syntynyt, Suomessa vuodesta 1964 lähtien asunut pianisti, joka opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1968 vuoteen 1981.
Tateno syntyi Tokiossa ja opiskeli Tokion taideyliopistossa valmistuen vuonna 1960. Hän voitti vuonna 1968 toisen palkinnon Ranskassa järjestetyssä Olivier Messiaen -pianokilpailussa. Vuodesta 1997 lähtien Tateno on toiminut Oulunsalon musiikkijuhlien taiteellisena johtajana.
Hänen isänsä valmistui Musashinon musiikkikoulusta. Hänen äitinsä on sendailaisesta perheestä, jossa oltiin noh-taiteilijoita seitsemässä sukupolvessa, aina Meiji-uudistukseen asti. Perhe pakeni sodan ajaksi Tochigin prefektuuriin. Tateno opiskeli Keion yksityiskoulussa ja meni sieltä Keion lukioon ja sieltä Tokion taideyliopistoon.
Tateno on Japanin Sibelius-yhdistyksen puheenjohtaja.
Tateno oli nuoresta lähtien kiinnostunut Déodat de Séveracista ja esitti hänen musiikkiaan. Vuonna 2002 Tateno perusti Japanin Séverac-yhdistyksen, jossa hän toimii neuvonantajana. Vuonna 2006 julkaistiin Séveracin keskeinen pianotuotanto Tatenon soittamana kaksoisalbumilla "Sunflower Sea. Pianoworks by Déodat de Séverac" (Finlandia Records).
Esiintyessään Tampereella 9. tammikuuta 2002 Tateno kaatui saatuaan aivohalvauksen, jonka jälkitautina hänen oikea kätensä halvaantui osittain. Vaikka oikean käden toiminta ei täysin palautunutkaan kuntoutuksessa, hän teki comebackin Oulunsalon musiikkijuhlilla elokuussa 2003. Siellä hän esitti Aleksandr Skrjabinin ja Dinu Lipattin vasemmalle kädelle tehtyjä sävellyksiä. Esiintymisen innoittamana hän päätti ryhtyä alan uranuurtajaksi. Seuraavana vuonna hän esiintyi Japanissa, jossa hän sai myös paljon julkisuutta mediassa. Sen jälkeen hän on popularisoinut vasemmalle kädelle sävellettyjä uusia kappaleita esiintymisillään ja nauhoituksillaan.
Hänen vaimonsa Maria Holopainen on sopraano. Heidän poikansa Janne Tateno on viulisti.
Walter Susskind
Jan Walter Susskind (1. toukokuuta 1913 Praha – 25. maaliskuuta 1980 Berkeley) oli tšekkiläissyntyinen kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Prahan konservatoriossa ja siirtyi vuonna 1938 Lontooseen.
Susskind debytoi johtamalla "La Traviatan" esityksen Prahassa vuonna 1934. Hän johti uransa aikana muun muassa Toronton sinfoniaorkesteria (1956–1965) ja Saint Louisin sinfoniaorkesteria (1968–1975). Hän työskenteli viimeisinä vuosinaan Cincinnatin sinfoniaorkesterin kanssa. Vuosina 1968–1975 hän toimi opettajana Etelä-Illinoisin yliopistossa. Susskind kuoli Kaliforniassa.
Susskind sävelsi muun muassa lauluja ja orkesterimusiikkia.
Iguaçun kansallispuisto
Iguaçun kansallispuisto on kansallispuisto ja UNESCOn maailmanperintökohde Brasiliassa aivan Argentiinan rajalla Iguaçu-joen varrella. Iguassun putoukset ovat osittain puiston alueella. Kansallispuisto jatkuu Argentiinaan rajan toisella puolella Iguazún kansallispuistona, joka on myös maailmanperintöluettelossa.
Puisto tunnetaan vesiputouksestaan, jonka virtaus on yli 1 000 m³/s ja runsaasta eläimistöstään (etenkin linnustosta), johon kuuluu useita harvinaisia ja uhanalaisia lajeja.
Vaha-animaatio
Vaha-animaatio (joskus myös savianimaatio) on stop motion -animaatiotekniikka, jossa hahmot, esineet ja joskus myös tausta on tehty muovailtavasta aineesta, esimerkiksi plastoliinista. Animointi tapahtuu tekemällä vahaan pieniä muutoksia, jotka sitten kuvataan filmille filmiruutu tai useampi ruutu kerrallaan.
Animaatiotekniikan tunnetuimpia edustajia ovat Will Vinton ja Nick Park. Suomessa vaha-animaatioita on tehnyt Tuula Pukkila. Hänen vaha-animaatiosarjojaan "Lohikäärme Justus" (1986) ja "Taikuri Savinen" (1978) on esitetty Pikku Kakkosessa.
Eleazar de Carvalho
Eleazar de Carvalho (28. kesäkuuta 1912 Iguatu – 12. syyskuuta 1997 São Paulo) oli brasilialainen kapellimestari.
Carvalho syntyi Iguatussa, Cearássa ja opiskeli Sergei Koussevitskin johdolla. Hän toimi vuosina 1963–1968 Saint Louisin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Hän johti myös Brasilian sinfoniaorkesteria ja São Paulon osavaltion sinfoniaorkesteria. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Claudio Abbado, Seiji Ozawa, Charles Dutoit, David Zinman, Zubin Mehta, Gustav Meier ja José Serebrier .
Carvalho kuoli pitkän sairauden jälkeen kotonaan São Paulossa vuonna 1997.
Serra da Capivaran kansallispuisto
Serra da Capivaran kansallispuisto on kansallispuisto Brasilian kaakkoisosassa Piauín osavaltiossa. Puisto luotiin suojelemaan alueelta löydettyjä esihistoriallisia esineitä ja luolamaalauksia. Vanhimmat luolamaalauksista ovat 25 000 vuotta vanhoja ja ne edustavat Etelä-Amerikan ensimmäisiä ihmisyhteisöjä .
Alue valittiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1991.
Mia Ikumi
Mia Ikumi () (s. Osaka, Japani) on mangapiirtäjä, joka tunnetaan erityisesti Tokyo Mew Mew -sarjasta, jota hän on tehnyt yhdessä Reiko Yoshidan kanssa. Ikumi sai idean Mew Mewiin sattumalta: hänen oli tarkoitus tehdä kauhutarina, mutta tulikin piirtäneeksi yhden kissatytön. Yoshida ihastui siihen ja pyysi piirtämään lisää. Mew Mew paisuikin suureksi projektiksi, joka on tehnyt hänet tunnetuksi muun muassa Suomessa. Ikumi harrastaa cosplayta.
Ikumi sai vuonna 1998 julkaistuksi ensimmäiset työnsä. Hänen varhaistuotantoaan on esimerkiksi Vadelmametsän prinsessa, lyhyt mangatarina, joka on ilmestynyt myöhemmin "Tokyo Mew Mew" -kirjassa numero 6.
Ikumi on myös tehnyt Tokyo Mew Mewille jatko-osan nimeltä "Tokyo Mew Mew a la mode". Ikumin muuta tuotantoa ovat "Super Doll Licca-chan" (1998–1999, kaksi kirjaa), "Repure" (2004, yksi kirja) ja "Wish" (2005, yksi kirja).
Dekooderi
Dekooderi on laite, ohjelma tai niiden yhdistelmä, joka purkaa tai erottelee jonkin algoritmin mukaan pakattua, salattua, yhdistettyä tai kätkettyä informaatiota alkuperäiseen muotoon käsittelyä tai esittämistä varten.
Dekooderin vastakohta on enkooderi, joka muuttaa signaalin helpommin siirrettävään tai tallennettavaan muotoon.
Meliorativnyi
Meliorativnyi () on maaseututaajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 14 kilometriä Petroskoista luoteeseen Murmanskiin johtavan maantien varrella. Asukkaita taajamassa on 2 400 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1947 paikalle perustettiin koneellinen maanparannusasema, josta taajama on saanut nykyisen nimensä. 1960-luvulla siitä käytettiin nimeä "Tomitsy". Vuonna 1986 siitä tuli erillinen paikallishallintoalue. Nykyään taajamassa on valtiollinen maanparannus- ja puunhankintayritys, sahalaitoksia, kiviveistämö, autoliikennettä harjoittava yritys, paloasema ja leipomo. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, poliklinikka ja vapaa-ajankeskus. Meliorativnyissa on myös Äänisenrannan piirin lasten luomistyön keskus ja ortodoksinen kirkko.