Beatrix Potter
Helen Beatrix Potter () oli englantilainen lastenkirjailija ja kuvittaja.
Beatrix Potter syntyi Kensingtonissa, Lontoossa vuonna 1866. Kotiopetusta saaneena hänellä oli hyvin vähän mahdollisuuksia tavata muita lapsia. Potterin nuorin veli, Bertram, oli myös harvoin kotona, sillä hänet oli lähetetty sisäoppilaitokseen, Beatrixin jäädessä yksin lemmikkieläintensä kanssa. Lemmikkeinä oli muun muassa kaksi kania: Benjamin, jota Beatrix kuvaili ”näsäviisaaksi ja ilkikuriseksi pikku olennoksi” ja Peter, jota hän kuljetti mukanaan talutushihnassa. Potter saattoi katsella eläimiään tuntikausia, luonnostellen niitä. Vähä vähältä piirroksista tuli yhä parempia, ja näin hänen taitonsa kehittyivät jo varhaisella iällä.
Potterin isä Rupert William Potter (1832–1914) oli ammatiltaan asianajaja, mutta vietti päivänsä herrasmiesten klubilla ja harjoitti harvoin ammattiaan. Potterin äiti Helen Potter (omaa sukua Leech, 1839–1932) oli puuvillakauppiaan tytär ja kulutti aikaansa vierailuilla ja vastaanottaen vierailijoita. Perhe sai toimeentulonsa molempien vanhempiensa perityistä tuloista.
Joka kesä Rupert Potter vuokrasi maaseututalon; ensin Dalguise Housen Perthshiressä Skotlannissa seitsemän kesän ajan 1871–1881, ja sittemmin Lake Districtissä, Englannissa. Vuonna 1882 perhe tapasi paikallisen kirkkoherra Canon Hardwicke Rawnsleyn, joka oli syvästi huolissaan teollisuuden ja turismin vaikutuksista Lake Districtin seutuun. Vuonna 1895 hän perusti National Trust -ympäristönsuojelujärjestön, jonka tarkoituksena oli suojella maaseutua. Beatrix Potter rakastui heti rosoisiin vuoriin ja tummiin järviin, ja Rawnsleyn kautta ymmärsi miten tärkeää oli suojella aluetta.
Beatrixin setä pyrki saamaan Beatrixin opiskelijaksi Kew Gardensiin, mutta häntä ei hyväksytty, koska hän oli nainen.
Potterin monilukuisten projektien ja tarinoiden perustana olivat pienet eläimet, joita hän salakuljetti kotiinsa, sekä eläimet, joita hän tarkkaili perhelomillaan Skotlannissa ja Lake Districtissä. Häntä rohkaistiin julkaisemaan tarinansa "Petteri Kaniini" mutta hänellä oli vaikeuksia löytää julkaisijaa. Kuitenkin hänen ollessaan 36-vuotias, tarina sai myönteisen vastaanoton Warne & Co-kustantamolta. Pieni kirja ja sitä seuranneet teokset otettiin erittäin hyvin vastaan, ja Potter saattoi elää itsenäisesti kirjoista saamillaan tuloilla.
Beatrix kihlautui salaa kustantaja Norman Warnen kanssa. Beatrixin vanhemmat kuitenkin vastustivat avioliittoa, mikä aiheutti kuilun Beatrixin ja hänen vanhempiensa välille. Häitä ei koskaan tullut, sillä pian kihlauksen jälkeen Norman sairastui leukemiaan ja kuoli muutamassa viikossa sairastumisestaan. Beatrix oli murtunut. Hän kirjoitti kirjeessään Normanin sisarelle Millielle, ”Hän ei elänyt pitkään, mutta hän eli hyödyllisen ja onnellisen elämän. Minun on yritettävä uutta alkua ensi vuonna.”
Potter kirjoitti kaiken kaikkiaan , jotka hän myös kuvitti itse vesivärein. Ne julkaistiin pienikokoisina, lapsille helposti pideltäväksi ja luettavaksi. Vuoden 1920 tienoilla Potterin kirjoittaminen väheni näkökyvyn heikkenemisen vuoksi.
Warnen kuoleman jälkeen Potter osti Hill Top -maatilan Sawreyn kylässä, Lake Districtissä. Hän rakasti seudun maisemia, ja vieraili tilalla niin usein kuin saattoi. Kirjoistaan saamiensa säännöllisten tulojen turvin Potter alkoi ostaa maapaloja paikallisen asianajaja William Heelisin opastuksella. 47 vuoden iässä vuonna 1913 Potter nai Heeliksen ja muutti pysyvästi Hill Topiin. Jotkut Potterin rakastetuimmista töistä kuvaavat Hill Topin maataloa ja kylää. Vaikka pariskunnalla ei ollut lapsia, tilalla oli jatkuvasti eläimiä; kissoja, koiria, ja jopa lemmikkisiili, joka nimettiin rouva Siiri Sipiseksi.
Beatrix Potter kuoli Castle Cottagessa, Sawreyssa, vuonna 1943. Hänen ruumiinsa krematoitiin, ja hänen tuhkansa siroteltiin maaseudulle Sawreyn lähellä. Testamentissaan Potter jätti lähes kaiken omaisuutensa National Trustille – kuusitoista neliökilometriä maata, maataloja ja viisitoista tilaa. Testamenttilahjoitus on auttanut varmistamaan Lake Districtin luonnon säilymistä.
Kun Potter tuli siihen ikään, hänen vanhempansa antoivat taloudenhoitajansa hänen alaisekseen yrittäen tukahduttaa Beatrixin älyllisen kehityksen vaatimalla häntä valvomaan taloudenpitoa. Viisitoistavuotiaasta yli kolmekymmenvuotiaaksi hän merkitsi muistiin jokapäiväiset tapahtumat päiväkirjoihinsa, käyttäen omaa salaista koodiaan, jota ei onnistuttu murtamaan ennen kuin vasta vuosikymmeniä hänen kuolemansa jälkeen.