hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Praying Mantis
Praying Mantis on brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa 1970-luvulla Britanniassa syntynyttä NWOBHM-tyyliä. Yhtye perustettiin 1970-luvun lopussa nimellä "Junction". Vuonna 1980 Praying Mantis julkaisi ensimmäisen levynsä. Se oli kolme kappaletta sisältänyt EP-levy. Ensimmäinen täysimittainen albumi, "Time Tells No Lies", ilmestyi vuonna 1981, kun yhtye oli solminut levytyssopimuksen BMG Europen kanssa. Esikoisalbumiin sisältynyt "Cheated"-single oli menestys. Hiukan sen jälkeen Praying Mantis kuitenkin hajosi. 1990-luvun alussa yhtye perustettiin uudelleen. Vaikka yhtye on jo julkaissut lukuisia albumeita, se ei enää ole saanut kovin paljoa suosiota.
Raven
Raven on NWOBHM-suuntaukseen yhdistetty brittiläinen heavy metal -yhtye. Se perustettiin 1970-luvun lopussa. Vuonna 1981 ilmestyi Ravenin ensimmäinen albumi, "Rock Until You Drop". Muutaman julkaistun albumin jälkeen Raven alkoi jäädä suositumpien NWOBHM-yhtyeiden varjoon. Raven on tehnyt uusia albumeita näihin päiviin asti, mutta ei ole saanut enää paljoa suosiota.
Samson (yhtye)
Samson oli brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa Britanniassa 1970-luvulla syntynyttä NWOBHM-tyyliä. 1980-luvun alussa laulaja "Bruce Bruce" (tunnetaan paremmin nimellä Bruce Dickinson) erosi yhtyeestä voidakseen liittyä Iron Maideniin. Yhtyeen rumpali erosi samoihin aikoihin. Samson ei saavuttanut aikanaan suurta suosiota. Yhtyeen perustanut kitaristi Paul Samson kuoli 9. elokuuta 2002 syöpään.Samsonin perusti vuonna 1977 kitaristi Paul Samson, basisti John McCoy ja rumpali Roger Hunt. Myöhemmin McCoy jättäytyi tuottajaksi ja basistiksi tuli Chris Aylmer. Myös rumpali vaihtui Clive Burriin, joka taas erosi bändistä vuonna 1979 liittyäkseen Iron Maideniin. Hänen tilalleen tuli, hieman ironisesti, aiemmin Maidenissa soittanut Barry Graham. Hänet tultiin myöhemmin tuntemaan tiukkaan leopardiasuun ja miekkailijanmaskiin pukeutuneena Thunderstickinä.
Huhtikuussa 1979 Samsonin ensimmäinen levy, Survivors, ilmestyi. Levyn julkaisua seuranneella keikalla Bristol Granaryssa yhtye tutustui Bruce Dickinsoniin. Heinäkuussa 1979 Dickinson liittyi Samsoniin ja teki näiden kanssa kaksi levyä (Head on ja Shock Tactics).
Ollessaan keikalla 1981 Readingissa Samson alkoi tulla tiensä päähän Dickinsonin liityttyä samaisella keikalla itsensä läpilyöneeseen Maideniin.
Far
Far on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se perustettiin Kalifornian osavaltiossa vuonna 1991. Vuonna 1996 yhtye solmi levytyssopimuksen Immortal Recordsin kanssa ja julkaisi esikoisalbuminsa, "Tin Cans with Strings to You". Alkuvuodesta 1998 julkaistiin yhtyeen toinen albumi, "Water and Solutions". Seuraavana vuonna Far hajosi.
Guaco
Guaco on venezuelalainen salsaa soittava yhtye. Se perustettiin 1960-luvulla. Guacon keulahahmo on laulaja Gustavo Aguado. Guaco ei ole Venezuelan ulkopuolella kovin tunnettu, vaikka sen musiikkia onkin julkaistu myös muualla.
Mick Box
Michael Frederick ”Mick” Box (s. 9. kesäkuuta 1947 Lontoo) on brittiläinen rockmuusikko. Hän on ollut vuodesta 1969 asti rockyhtye Uriah Heepin kitaristi sekä taustalaulaja. Box on yhtyeen alkuperäisistä jäsenistä ainoa, joka vaikuttaa siinä edelleen. Nykyisin hän on yhtyeen pääasiallinen säveltäjä Phil Lanzonin ohella.
Mick Box on ollut Uriah Heepissä koko sen olemassaolon ajan, kuten myös sitä edeltäneissä yhtyeissä The Stalkers ja Spice. Box toimi yhtyeen alkuaikoina yhtyeen johtavana säveltäjänä laulaja David Byronin kanssa.
Box on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Nuoruudessaan Box harrasti musiikin lisäksi nyrkkeilyä ja jalkapalloa. Jälkimmäistä hän pelasi London Schoolboysissa ollen ehdolla myös Tottenham Hotspuriin.
Eläkeläiset (yhtye)
Eläkeläiset on Joensuusta kotoisin oleva yhtye, joka soittaa pääasiassa humppa- ja jenkkaversioita tunnetuista rock- ja popkappaleista. Yhtye on säveltänyt myös omaa materiaalia, sillä levy-yhtiöiltä on ajoittain ollut vaikea saada lupia huumoriversioihin. Eläkeläiset perustettiin huhtikuussa 1993 Kumikamelin sivuprojektina. Ensiesiintyminen tapahtui saman vuoden Provinssirockissa. Ensimmäinen levy ilmestyi vuonna 1994. Suomen ulkopuolella yhtye on melko suosittu erityisesti saksankielisessä Euroopassa, jossa se myös keikkailee usein. Myös Puola ja Alankomaat ovat yhtyeelle tuttuja. Eläkeläiset konsertoivatkin Saksassa enemmän kuin Suomessa.
Eläkeläiset oli yksi vuoden 2010 Eurovision laulukilpailun Suomen edustajaehdokkaista kappaleellaan "Hulluna humpasta". Yhtye oli yksi Suomen karsintojen suurimpia ennakkosuosikkeja ja sijoittui lopulta kolmanneksi.
Vuonna 2017 Eläkeläisten "Humppa of Finland"-levyllä vieraili 149 suomalaista musiikkimaailmasta tunnettua henkilöä, kunkin soittaessa triangelia yhden kilauksen verran.
Esimerkkejä Eläkeläisten cover-versioimista kappaleista:
Eläkeläisten taiteilijanimet on muodostettu ottamalla soittajan ristimänimestä toinen nimi ja yhdistämällä se äidin tyttönimeen. Nykykokoonpanon Onni Waris, Martti Waris, Petteri Halonen, Lassi Kinnunen ja Tapio Santaharju ovat oikeilta nimiltään Jarmo Koponen, Jouni Vento, Jarkko Romppanen, Petteri Kukkonen ja Hannu Lajunen.Vuonna 2000 ilmestyi Ilkka Mattilan toimittama Suuri suomalainen juopottelukirja. Kirjan takakannen mukaan "[t]ämä kirja ei ole Eläkeläisten historiikki, vaan kokoelma tarinoita tapahtumista yhtyeen uran varrelta. Jotkut niistä ovat tarkasti totuudenmukaisia, jotkut eivät. Kuten maailman parhaassa viihteessä yleensäkin, myös tässä kirjassa on noudatettu klassista periaatetta: jos legenda ja totuus ovat ristiriidassa, painetaan legenda."
Synergia
Synergialla tarkoitetaan kahden tai useamman vaikuttavan tekijän kumuloivaa yhteisvaikutusta. 
Sana pohjautuu kreikan sanoihin "sunergiā", yhteistyö ja "sunergos", yhdessä työskentely.
Synergiaetu tai synergiahyöty on joko kuvitteellinen tai todellinen etu, jota odotetaan saatavan esimerkiksi kustannussäästöjen muodossa kun yhdistetään kaksi yksikköä yhdeksi.
Positiivisella synergialla tarkoitetaan tilannetta, jossa kokonaisuus on suurempi kuin sen osien summa. Negatiivista synergiaa voi käyttää terminä kuvaamaan esimerkiksi tilannetta, jossa tiimin henkilöt eivät sovi yhteen ja aiheuttavat kokonaisuuden toiminnalle haittaa.
Symbioosi merkitsee biologiassa kahden tai eliölajin edustajien läheistä yhteiseloa
Kahden tai useamman aineen tai myrkyn yhteisvaikutus kehossa. Elimien yhteistoiminta.
Tiedon ja omien mieltymysten yhteisvaikutus päätöksenteossa.
Taloudellisessa toiminnassa toimintojen yhdistäminen, esimerkiksi fuusiossa niin kutsuttu synergiahyöty tai tehostaminen.
Juutalais-kristillisessä teologiassa synergia tarkoittaa ihmisen ja Jumalan yhteistyötä ihmisen pelastumiseksi. Sen vastakohta on monergismi, jossa Jumala yksin pelastaa ihmisen.
Synergia voi tarkoittaa myös uskontojen välistä yhteistyötä. Sitä ei pidä sekoittaa synkretismiin, joka tarkoittaa uskontojen sekoittumista.
Systeemi on suurempi kuin osiensa summa. Osien "päälle" syntyvät "ylimääräiset" tasot (ominaisuudet) ovat systeemin kokonaisuuden emergenttejä ominaisuuksia. Emergenttejä ominaisuuksia syntyy lähinnä kompleksisissa systeemeissä. Määritelmänä (kompleksinen) systeemi on hyvin lähellä synergiaa. Tämän mukaan, jos joillakin asioilla on synergiaa, ne ovat ainakin lähellä (kompleksista) systeemiä.
Alleeli
Geenimuodot eli vastingeenit eli alleelit ovat saman geenin vaihtoehtoisia muotoja, joilla on kromosomissa sama paikka. Perinteisen perinnöllisyystieteen keksijä Gregor Mendel otti käyttöön käsitteen geenimuoto tarkoittamaan perinnöllisyyden perusyksikköä.
Diploidin solun vastinkromosomeissa samassa geenipaikassa sijaitsevat geenimuodot muodostavat "alleeliparin". Diploidisolu on samaperintäinen, jos sen molemmissa vastinkromosomeissa on geenistä sama geenimuoto, tai eriperintäinen, jos geenimuodot ovat erilaiset. Monessa tapauksessa eriperintäisen parin toinen geenimuoto on vallitseva, toinen väistyvä. Väistyvän ominaisuuden esilletulo on näin ollen mahdollista vain samaperintäisenä. Myös tappava geenimuoto saattaa olla olemassa eriperintäisenä, samaperintäisenä se johtaa yksilön kuolemaan.
Geenimuodot voivat olla myös epätäydellisesti vallitsevia tai yhteisvallitsevia, jolloin molempien geenimuotojen ominaisuudet ilmenevät yksilön ilmiasussa. Yhteisvallitsevat geenimuodot ovat muun muassa ihmisen ABO-veriryhmän takana. Jos samassa kannassa geenimuotoja on kolme tai useampi, kyseessä on useasta geenimuodosta ("multippeli alleeli -" moni). Esimerkiksi ihmisen veriryhmän määrittävät useat geenimuodot. Samalla yksilöllä voi kuitenkin olla enintään kaksi geenimuotoa.
Perinnöllisyystieteessä eliöllä luonnossa tavanomaisesti esiintyvää geenimuotoa kutsutaan usein villialleeliksi ja muita geenimuotoja mutanttialleeleiksi.
Proteus (satelliittirunko)
Proteus on Ranskassa kehitetty pienikokoinen satelliittirunko, jota on käytetty Jason- ja Corot-satelliittien pohjana. Nimi "Proteus" tulee sanoista "Plate-forme Reconfigurable pour l'Observation, les Télécommunications Et les Usages Scientifiques".
Koko 1990-luvun ajan uskottiin Länsi-Euroopassa ja Yhdysvalloissa, että piensatelliitit korvaavat isot satelliitit. Tätä puolsi 1990-luvun alussa tehty NASAn päätös toteuttaa halvempia avaruuslentoja nopeassa tahdissa ("Faster, Better, Cheaper") pyrkien samanlaiseen tehokkuuteen, mitä esimerkiksi auto- ja elektroniikkateollisuus oli saavuttanut. Venäjän avaruustoiminta oli vuodesta 1957 alkaen perustunut pieniin satelliitteihin ja satelliittien sarjatuotantoon, esimerkiksi pieniä vakoilusatelliitteja valmistettiin tuhansia. Piensatelliiteilla uskottiin - etenkin Yhdysvalloissa - olevan myös kaupallisia sovellutuksia, kun suunniteltiin matkapuhelinverkkoja, joiden tukiasemat olisivat satelliitteja ja satelliitti-Internetiä. Valtaosa kaavailluista hankkeista ei toteutunut ja toteutetut hankkeet olivat raskaasti tappiollisia.
Euroopassa Englannissa Surreyn yliopisto lähti 1980-luvulla kehittämään mikrosatelliitteja, jotka painavat alle 100 kg. Ranskassa ei näin pieniin satelliitteihin uskottu, mutta CNES alkoi vuonna 1996 kehittämään 500–700 kg painavaa Proteus-satelliittia. Sen teollinen valmistaja on Alcatel Space.
Proteus-rungolle perustuvista satelliiteista ensimmäinen oli Jason 1, joka laukaistiin joulukuussa 2001. ESAn kanssa yhteistyössä toteutettava CoRoT laukaistiin vuonna 2006, kuten EUMETSATin kanssa toteutettava Jason 2. Jasonit tutkivat merta ja CoRoT tähtiä.
Seuraavat satelliitit ovat käyttäneet Proteus-runkoa:
Kulttuurihistoriallinen psykologia
Kulttuurihistoriallinen psykologia on Lev Vygotskin 1920-luvulla alulle saattama psykologian suuntaus. Kulttuurihistoriallinen psykologia tarkastelee ihmistä ja hänen kehitystään kulttuurisesti ja historiallisesti muotoutuvana ilmiönä. Erityisenä huomion kohteena kulttuurihistoriallisessa psykologiassa ovat ihmisen älyllisessä toiminnassa käyttämät kulttuuriset työkalut tai välineet (erityisesti kieli, symbolit ja merkit) sekä henkisen toiminnan välittynyt luonne.
Kulttuurihistoriallinen koulukunta muodostui neuvostoliittolaisista psykologeista: Vygotskin lisäksi siihen kuuluivat muun muassa Aleksandr Lurija ja Aleksei Leontjev.
Nikolai Adlerberg
Kreivi Nikolai Vladimirovitš Adlerberg (; 19. toukokuuta 1819 Pietari – 25. joulukuuta 1892 München) oli venäläinen kenraali, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1866–1881. Adlerberg oli syntyisin ruotsalaisperäisestä, Baltiaan asettuneesta aatelissuvusta.
Adlerberg taisteli Venäjän keisarillisen armeijan upseerina Kaukasiassa 1841 ja 1844, Unkarissa 1849 sekä Krimin sodassa.Hän palveli myös diplomaattitehtävissä Venäjän Berliinin suurlähetystössä vuodesta 1856 siihen asti kunnes nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi. Virkavaltaisen asenteensa vuoksi hän ei juurikaan nauttinut kansansuosiota. Adlerberg oli mukana useiden uudistusten toimeenpanossa, muun muassa Suomen sotalaitoksen perustamisessa 1878. Aleksanteri II:n kuoltua Adelberg sai pyynnöstään eron virastaan ja nimitettiin Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi. Elämänsä loppuvuodet hän asui Münchenissä.
Gibson Guitar Corporation
Gibson Guitar Corporation on yhdysvaltalainen akustisten, sähkö- ja bassokitaroiden valmistaja.
Orville Gibson aloitti mandoliinien valmistamisen 1894 Yhdysvalloissa Michiganin Kalamazoossa. Orville Gibsonin soittimia markkinoimaan perustettiin vuonna 1902 Gibson Mandolin-Guitar Mfg. Co, Ltd, mutta Gibson itse lopetti toimintansa yrityksessä vuoden kuluttua.
Gibson kehitti 1920- ja 1930-luvuilla kitarasuunnittelua useilla tavoilla. Mallistossa oli esimerkiksi Gibson L5. Vuonna 1936 yritys esitteli ensimmäisen "Electric Spanish" -mallin ES-150, jota pidetään ensimmäisenä kaupallisesti menestyneenä sähkökitarana.
Gibson teki ensimmäisen umpirunkoisen kitaransa (Les Paul Model) Vuonna 1952 yhteistyössä kitaristi Les Paulin kanssa. Vuonna 1958 mallistoon tulivat muun muassa Gibson Explorer, Flying V ja puoliakustinen ES-335. Kaksikelainen "humbucker"-mikrofoni esiteltiin vuonna 1957. Les Paul -mallin valmistus päättyi 1961 SG-mallin vuoksi, mutta valmistusta jatkettiin 1960-luvun lopulla, kun kitaran ottivat käyttöön esimerkiksi Eric Clapton ja Peter Green. Sekä Les Paul että SG tulivat myöhemmin hyvin suosituiksi heavy metal -kitaristien käytössä. Gibson Firebird esiteltiin vuonna 1963.
Gibsonin ja Fenderin kitaroiden välille syntyi lopulta perinteinen kilpailuasetelma: Fenderin Stratocaster- ja Telecaster-malleissa on yksikelaiset mikrofonit, joiden tuottama ääni on terävämpi ja kireämpi kuin Gibsonin humbuckerien tuottama, joka puolestaan on täyteläisempi ja pehmeämpi.
Gibson-kitaroiden tuotanto siirrettiin 1970-luvulla Kalamazoosta Nashvilleen Tennesseehin.
Gibsonin tytäryhtiö Epiphone valmistaa Gibsonin myydyimmistä malleista edullisempia versioita. Epiphonen tuotteiden Gibsonia alhaisemmat myyntihinnat ja valmistuskustannukset johtuvat huokeampien raaka-aineiden käytöstä, suuremmista sarjavalmistuseristä ja osin kiinalaisten ja korealaisten soitintehtaiden käytöstä.
Muita Gibsonin omistamia soitinvalmistajia ovat kitaravalmistajat Kramer ja Steinberger, bassokitaroihin erikoistunut Tobias, pianovalmistaja Baldwin Piano Company, tehoste- ja MIDI-laitevalmistaja "Oberheim" ja rumpuja valmistava Slingerland. Gibson valmistaa myös Gibson-merkkisiä vahvistimia. Gibsonilla on tehdas myös Memphisissä, missä valmistetaan ja myydään Custom Shop -kitaroita.
Gibsonilla webbisivusto MusicYo!, josta voi ostaa kaikkia Gibsonin alabrändien tuotteita. Sivuston osoite johtaa nykyisin sivulle The Guitar Magazine.
Heritage Guitars Company on itsenäinen kitaravalmistaja, jonka perustivat Gibsonin entiset työntekijät Gibsonin siirryttyä Nashvilleen.
Adonis
Adonis () oli kreikkalaisessa mytologiassa luonnon vuosittaista elpymistä ja lakastumista kuvaava haltia, joka tavallisesti ajateltiin ihanaksi, Afroditen hehkuvasti rakastamaksi, aikaisin kuolleeksi nuorukaiseksi.
Adonis oli intohimoinen metsästäjä, mikä koitui hänen kohtalokseen, sillä hän haavoitti villisikaa, joka myöhemmin puri hänet kuoliaaksi. Villisika oli Ares-jumala eläimeksi muuttuneena. Kuvaannollisesti "adonis" tarkoittaa kaunista nuorukaista, naisten hurmaajaa.
Adonis-hahmo on kotoisin Syyrian-Foinikian alueelta, jossa oli uskomuksia kuolevista ja ylösnousevista jumalista ja vuosittain uudistuvan kasvun demonista. Nimi Adon tarkoitti herraa.
Jumaltaruston mukaan Adonis syntyi Kinyraan (Adoniksen isä) ja Myrrhan (Kinyraan tytär) insestisestä liitosta. Kinyraan äiti oli Pygmalion ja norsunluupatsaasta eläväksi puolisoksi muuntuneen patsaspuolison tytär Pafos.
Adonis on alkujaan itämainen jumala, joka symboloi auringon hehkun vaikutusta kasvillisuuteen ja nopeaa lakastumista (sumerilaisten Dumuz, arameassa Tammuz). Adoniksen kunniaksi kreikkalaiset viettivät keskikesällä surujuhlaa.
Akhilleus
Akhilleus (joskus myös Akilles, ) oli Homeroksen mukaan urhoollisin Troijan sodan kreikkalaisista sankareista, fthialaisten myrmidonien kuninkaan Peleuksen ja merenjumalatar Thetiksen poika, jota kentauri Kheiron ja sitten Foiniks kasvattivat. Akhilleus surmasi troijalaisen Hektorin kostoksi siitä, että tämä oli ottanut hengiltä Akhilleuksen serkun Patrokloksen. Hän itse sai surmansa Hektorin veljen Pariksen nuolesta.
Thetiksen saatua tietää jumalilta, että Troija voitaisiin voittaa vain Akhilleuksen avulla, Thetis vei Akhilleuksen Skyros-saarelle ja puetutti hänet tytöksi. Odysseus löysi kuitenkin hänet, ja Akhilleus lähti myrmidonien johtajana Troijan sotaan.
Troijan piirityksen kymmenentenä vuonna kreikkalaisten johtaja Agamemnon otti Akhilleukselta tämän mieliorjattaren Briseiksen, minkä seurauksena vihastunut Akhilleus kieltäytyi joukkoineen jatkamasta taistelua. Tappion uhatessa kreikkalaisia Akhilleus heltyi nähdessään ystävänsä Patrokloksen murheissaan ja salli tämän pukeutua omiin varusteisiinsa ja johtaa myrmidonit taisteluun. Troijalaiset pakenivatkin tätä luullen häntä Akhilleukseksi, mutta lopulta Hektor surmasi Patrokloksen keihäällään. Akhilleus sopi riitansa Agamemnonin kanssa ja kiirehti kostamaan ystävänsä kuoleman. Hän tappoi Hektorin kaksintaistelussa ja laahasi hänen ruumiinsa vaunujen perässä leiriin, mutta luovutti sen Priamokselle lunnaita vastaan.
”Akilleen kantapää” on metafora, jolla tarkoitetaan jonkin asian heikkoa kohtaa, joka voi koitua jopa kohtalokkaaksi. Akhilleuksen syntyessä annettu ennustus povasi tälle väkivaltaista kuolemaa ja siksi Thetis kastoi pojan haavoittumiselta suojelevaan Styks-jokeen. Hän kuitenkin piti kiinni poikaa tämän kantapäästä, mikä näin jäi suojaamatta. Troijan sodan aikaan Paris sai tietoonsa Akhilleuksen haavoittuvuuden ja surmasi Akhilleuksen ampumalla nuolen tämän kantapäähän. Joissakin versioissa Apollon ohjasi nuolen Akhilleuksen kantapäähän, koska Akhilleus oli sodan alkuvaiheissa surmannut Troiloksen hänen temppelissään.
Edirne
Edirne (alkujaan "Hadrianopolis") on kaupunki Turkin Traakiassa Maritzajoen varrella, Kreikan ja Bulgarian rajojen tuntumassa. Kaupungissa asuu arviolta 138 793 asukasta ja se on Edirnen maakunnan pääkaupunki.
Kaupunki sijaitsee Évros-joen varrella noin 5 kilometrin päässä Kreikan- ja 20 kilometriä Bulgarian rajasta. E80-valtatie kulkee kaupungin tuntumassa. Alava maasto sopii hyvin maanviljelykseen.
Kreikka on rakentamassa Edirnen kohdalle 12,5 kilometriä pitkälle maarajalle raja-aitaa, estääkseen laittomia rajanylityksiä.
Köppenin ilmastoluokituksen mukaan alue kuuluu subtrooppiseen kosteaan ilmasto-alueeseen.
Adrianopolin kaupungin perusti Rooman keisari Hadrianus 100-luvulla. Osmanit valloittivat kaupungin vuonna 1362, ja pitivät sitä valtakuntansa pääkaupunkina 1365–1453, kunnes valtakunnan pääkaupungiksi nimettiin Konstantinopoli (Istanbul).
Edirnen historia on ollut myrskyisä. Historian saatossa se on ollut 15 eri taistelun tai piirityksen tapahtumapaikkana, useampia kertoja kuin mikään muu kaupunki maailmassa. Ensimmäinen taistelu siellä käytiin Konstantinus Suuren ja Liciniuksen välillä vuonna 324; viimeksi siellä taisteltiin toisessa Balkanin sodassa vuonna 1913.
Kaupunki siirtyi Sèvres'n rauhassa vuonna 1920 Osmaneilta Kreikalle, mutta palautui vasta syntyneelle uudelle Turkin valtiolle Lausannen sopimuksella 1923.
Vuonna 1575 rakennettu Selimin moskeija on kaupungin merkkittävimpiä rakennuksia. Moskeijan neljä minareettia ovat maan korkeimmat (83 m) ja sen kupoli on 1,2 metriä korkeampi kuin Hagia Sofian moskeija. Moskeija ja sen ympärillä sijaitsevat rakennukset lisättiin 2011 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Toinen merkittävä rakennus on Trakian tliopiston Bayezid IIn lääketieteellinen museo. Se on rakennettu moskeijan ympärille 1488. Se tuli kuuluisaksi mielenterveyspotilaiden hoitamiseen käytetyistä menetelmistä.
Edirne on käynyt kulttuurivaihtoa Saksalaisen Lörrachn kaupungin kanssa vuodesta 2006 alkaen.
Edirnessä järjestetään vuosittain "Kırkpınar", turkkilaisen öljypainin suurkisat.
Koripallossa Olin Edirne Basketball team, pelaa Turkin TBL -sarjaa.
Alaanit
Alaanit olivat Kaukasuksen ja Donin välillä elänyt paimentolaiskansa, joka oli luultavasti sukua sarmaateille. Alaanit olivat taitavia ratsumiehiä, ja monet heistä palvelivat Rooman auxilia-joukoissa osana ratsuväkeä. Alaanien ratsuväki oli raskaasti panssaroitu.
Alaanit hyökkäsivät Roomaan vuonna 134, mutta Arrianos löi heidät järjestämällä kaksi legioonaansa tiheään kahdeksaan rivistöön. Takana olevat rivistöt ja jousimiehet hukuttivat alaanit keihäs- ja nuolisateeseen, etummaisten rivistöjen pitäessä tiukasti linjansa.
Hunnit voittivat alaanit 375. Osa alaaneista liittyi hunneihin, mutta suurin osa pakeni länteen ja sulautui vandaaleihin tai sveeveihin.
Pieni osa alaaneista jäi Kaukasukselle, ja heitä pidetään nykyisten osseettien esi-isinä.
Aleksanteri Nevski
Aleksanteri Nevski eli Pyhä Aleksanteri Nevalainen () (1219 Pereslavl-Zalesski – 1263 Gorodets) oli pyhäksi korotettu Novgorodin ruhtinas sekä myöhemmin Vladimirin suuriruhtinas. Venäjällä häntä pidetään kansallissankarina, sillä hän torjui kahdesti Novgorodia lännestä uhanneet vieraat sotajoukot.
Aleksanteri Nevski syntyi vuonna 1219 Vladimirin suuriruhtinaan Jaroslavin toiseksi vanhimpana poikana. Hänestä tuli vuonna 1236 Novgorodin ruhtinas. Ryhdyttyään yhteistyöhön mongolien kanssa Aleksanteri sai Vladimirin suuriruhtinaan arvon, joka oli aiemmin kuulunut hänen veljelleen, mongoleja vastaan kapinoineelle Andrei II:lle.
Lisänimen "Nevski" eli "Nevalainen" Aleksanteri on myöhemmin saanut hänen Nevajoen rannoilla ruotsalaista, murmanneista, varsinais-suomalaisista ja hämäläisistä vuonna 1240 saavuttamastaan Nevan taistelun voitosta. Nimeä ei käytetty vielä Aleksanterin elinaikana. Kahta vuotta myöhemmin 1242 Aleksanteri löi saksalaisen kalparitarien hyökkäysarmeijan Peipsijärven jäällä.
Sergei Eisensteinin elokuva "Aleksanteri Nevski", jonka huippukohdassa jää pettää raskaisiin rengaspanssareihin pukeutuneiden saksalaisritarien alla, ja Sergei Prokofjevin siihen säveltämä musiikki ovat edistäneet sankarimyytin syntymistä. Eisensteinin elokuva kuvattiin vuonna 1938, jolloin Neuvostoliitossa vallitsivat erittäin saksalaisvastaiset mielialat. Elokuva kuitenkin vedettiin pois levityksestä elokuussa 1939 natsien ja Neuvostoliiton hallituksen allekirjoitettua hyökkäämättömyyssopimuksen.
Saksalaisten ritarien tappio tulkittiin pian oikeauskoisten voitoksi paavin johtamista hyökkäyshaluisista katolilaisista, ja Aleksanteri Nevski julistettiin jo Iivana Julman kauden alussa pyhäksi. Pietari Suuri kunnioitti pyhää soturia rakennuttamalla Aleksanteri Nevskin lavran paikalle, jolla ruhtinaan oli oletettu voittaneen ruotsalaiset vuonna 1240. Pietari suunnitteli myös Aleksanteri Nevskin kunniamerkin, jonka ensi kerran myönsi Katariina I vuonna 1725. Keisarinna Elisabet teetti hänen jäännöksilleen valtavan hopeisen pyhäinjäännösarkun, joka valmistettiin Pietarin rahapajassa vuosina 1750–1753. Josif Stalin otti Pietari Suuren suunnitteleman kunniamerkin uudelleen käyttöön heinäkuussa 1942 sen kunniaksi, että Peipsijärven taistelusta oli kulunut 700 vuotta.
Aleksanteri Nevski äänestettiin merkittävimmäksi Venäjään liittyväksi henkilöksi televisiokanava Rossijan Imja Rossija -äänestyksessä vuonna 2008. Äänestyksessä toiseksi sijoittui tsaari Nikolai II:n aikainen poliitikko Pjotr Stolypin, kolmanneksi äänestettiin neuvostodiktaattori Josif Stalin.
Suomenlinnaan, silloiseen Viaporiin, rakennettiin oma kirkko vuosina 1850–1854. Kirkko oli alun perin ortodoksinen Viaporin venäläisen varuskunnan kirkko, Pyhän Aleksanteri Nevalaisen muistolle pyhitetty.
Alemannit
Alemannit tai alamannit olivat germaaniheimo, joka asui 200-luvulla keskisen Reinin varrella Lounais-Germaniassa.
Alun perin alemannit muodostuivat useista germaaniheimoista, jotka olivat liitossa keskenään ja kuuluivat sveebien ryhmään.
Heidät mainitaan kirjallisissa lähteissä ensi kerran, kun Rooma hyökkäsi heidän kimppuunsa vuonna 213. Seuraavina vuosikymmeninä alemannit alkoivat puolestaan hyökkäillä Rooman provinsseihin ja valloittivat Mainin eteläpuolella sijainneen Agri Decumatesin noin vuonna 260. Keisari Julianus voitti heidät Strasbourgin taistelussa 357, mutta alemannit jatkoivat kuitenkin ryöstöretkiään eteläiseen Galliaan.
Alemannit levittäytyivät nykyiseen Alsaceen ja Sveitsin pohjoisosiin 400-luvulla, ja juurruttivat saksan kielen näille alueille. Vuonna 496 frankkien kuningas Klodvig voitti alemannit Tolbiacin taistelussa ja liitti heidän alueensa frankkien valtakuntaan.
Alemannien alue Alemannia vastasi osittain myöhempää Schwabenin herttuakuntaa. Saksan ranskankielinen nimi "Allemagne" ja espanjankielinen nimi "Alemania" ovat peräisin alemanneilta.
Altai (vuoristo)
Altai ("kultavuoristo") on vuoristo Keski-Aasiassa. Altailla tarkoitetaan toisinaan vain Irtyšin ja Obin latvojen välistä aluetta ja taas toisinaan Irtyšin ja Jenisein latvojen välistä aluetta. Alueella on paljon malmiesiintymiä. Vuoriston korkein huippu on Beluha, 4 506 m. Altain rata, 900 km pitkä, johtaa Siperian pääradalta (Nikolajevskista) Semipalatinskiin.
Beluhavuoren ympäristössä oleva Katunin luonnonsuojelualue, Altyn-Köl-järven sisältämä Altain luonnonsuojelualue ja Ukokin tasangon suojelualue on liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon nimellä "Altain kultavuoret". Siperiassa sijaitseva alue on kooltaan 16 114 neliökilometriä. Alueella asuu uhanalaisia eläinlajeja, kuten lumileopardi.
Altain maantiedettä ja geologiaa tutki 1900-luvun alussa suomalainen maantieteilijä J. G. Granö, joka kirjoitti matkoistaan Altailla myös yleistajuisia matkakirjoja ja otti alueelta runsaasti valokuvia.
Andromeda (mytologia)
Andromeda () on kreikkalaisessa mytologiassa Etiopian kuninkaan Kefeuksen ja Kassiopeian tytär. Kassiopeia kehui olevansa nereidejä kauniimpi. Tämän vuoksi meren jumala Poseidon suuttui ja lähetti meripeto Keton tekemään tuhojaan. Ainoa keino saada Keto lopettamaan oli uhrata meripedolle kuningas Kefeuksen oma tytär. Kuningas kahlitsi oman tyttärensä alastomana kiveen meripedolle uhriksi, mutta hänet pelasti Perseus.
Antero Vipunen
Antero Vipunen on itämerensuomalaisessa kansanrunoudessa maan alla makaava vainaja tai jättiläinen; tietäjä, jolla on hallussaan arvokkaita ikiaikaisia loitsuja tai tietoja.
Kun Väinämöisen loitsusta puuttui kolme sanaa eli luotetta, hän meni ne saadakseen herättämään nukkuvan Vipusen joko hakkaamalla puut tämän haudalta tai menemällä suusta vatsaan. Vipunen saattoi myös nielaista tahallaan Väinämöisen. Vatsassa Väinämöinen takoi niin kovasti, että Vipunen luovutti ja antoi sanat vatsasärystä päästäkseen.
Viron kielessä "vibu" on jousipyssy, joten Virossa Vipunen on käsitetty taitavaksi jousimieheksi.
Useissa kertomuksen versioissa Vipusen mainitaan olevan ansastaja, kuten nimestä Vipunen voi päätellä. "Vipu" on eräänlainen ansalaite. 
Antero Vipusen alkuhahmon arvellaan lainatun saamelaisista tarinoista, joissa käytiin noita Antereeuksen haudalla hakemassa tietoja. Jotkut ovat arvelleet, että Antero Vipunen perustuisi apostoli Andreakseen, jota kuvastavaa vinoristiä olisi pidetty vipuansana.
Antero Vipusesta kertovan tarinan on myös arveltu olevan lainaa muinaisesta Egyptistä, sillä egyptiläinen tarina Rasmus II:n pojasta, Satni-Khamuasetista, sisältää vastaavuuksia Antero Vipuseen. "Satni-Khamuaset" etsii kaiken synnyn salaisuutta joutuen kysymään neuvoa "Nineferkaptah"-nimiseltä vainajalta.
Antero Vipunen antoi nimensä myös Yrjö Karilaan toimittamalle teokselle, jossa esitellään erilaisia pelejä, leikkejä sekä yleis- ja knoppitietoa ("Antero Vipunen: arvoitusten ja ongelmien, leikkien ja pelien sekä eri harrastelualojen pikkujättiläinen". WSOY, Porvoo 1950. 1. painos).
Anglosaksit
Anglosaksit ovat Englantia varhaiskeskiajalta lähtien asuttaneita germaanisia kansoja, jotka puhuivat alun perin muinaisenglannin kieltä. Englannin historiassa käsite anglosaksinen aika tarkoittaa aikaa kansainvaelluksista vuoteen 1066, jolloin normanni Vilhelm Valloittajasta tuli Englannin kuningas. Nykyajan briteistä monet ovat anglosaksien jälkeläisiä, ja nimityksellä viitataan nykyisiinkin englantia puhuviin kansoihin.
Anglosaksilainen väestö pohjautuu 400- ja 500-luvuilla alkaneeseen kehitykseen, jolloin angleja, sakseja ja muutamia muita germaaniheimoja tunkeutui Ison-Britannian saaren itä- ja sittemmin myös etelärannikolle kansainvaellusten pyörteissä. He olivat lähtöisin Pohjois-Saksan, Hollannin ja Tanskan alueelta.
Beda Venerabilisin mukaan kaikki anglosaksit polveutuivat kolmesta germaaniheimosta: angleista, sakseista ja juuteista. Beda kirjoitti, että nämä kansat muuttivat 400-luvulla Pohjois-Saksasta Britteinsaarille brittien hallitsijan Vortigernin kutsumina. Vortigern pyysi heidät apuun taistelussa piktejä ja skotteja vastaan, jotka tekivät ryöstöretkiä etelään nykyisen Skotlannin alueelta.
Ison-Britannian itäisiin ja eteläisiin osiin syntyi saksilaisten (sittemmin angleihin sulautuneina anglosaksien) asutuksia ja kuningaskuntia. 600-luvun alussa olivat muodostuneet anglosaksien seitsemän kuningaskuntaa Wessex, Mercia, Itä-Anglia, Northumbria, Sussex, Kent ja Essex. Vuonna 829 Wessex nousi hallitsevaan asemaan.
Germaaniheimot sulauttivat itseensä tai tunkivat länteen britit, jotka olivat saaren aikaisempaa kelttiläistä väestöä. Kelttiläistä kieltä puhuvien väestöjen haltuun jäivät Ison-Britannian saaresta lopulta lähinnä Wales, Cornwallin niemimaa, Cumbria ja suurin osa Skotlantia. Tulokkaat tekivät muinaisenglannista Britannian valtakielen. Anglosaksit alkoivat kääntyä kristinuskoon 600-luvulla.
Uudemmalla ajalla anglosaksiin, normanniranskaan ja latinaan pohjautuva englannin kieli syrjäytti Walesissa, Cornwallissa, Skotlannissa ja Irlannissa kelttikieliä niin, että niistä on enää vain vähäisiä jäänteitä jäljellä.
Commodore CDTV
CDTV oli ensimmäinen tietokone, joka oli varustettu CD-ROM-asemalla vakiona. CDTV oli lyhenne sanoista "Commodore Dynamic Total Vision".
Commodore julkaisi laitteen maaliskuussa 1991. Se suunniteltiin kodin viihdekeskukseksi ja se kilpaili Philipsin CD-i-laitteen kanssa markkinoista, joita kumpikaan ei onnistunut tavoittamaan.
CDTV oli periaatteessa musta Amiga-tietokone, joka oli varustettu CD-ROM-asemalla, mutta vakiona sen mukana ei tullut näppäimistöä, hiirtä tai levykeasemaa. Commodore markkinoi pääasiassa laitetta Amigan käyttäjäkunnalle suunnatuissa lehdissä, mutta yhteisö vältti laitetta, koska he odottivat CD-ROM-asemaa Amigan muille koneille, joka lopulta ilmestyikin Amiga 570:n muodossa.
CDTV epäonnistui kaupallisesti ja se korvattiin Amiga CD32 -pelikonsolilla.
Apenniinit
Apenniinit () on Italian itärannikkoa myötäilevä 1 400 kilometrin pituinen poimuvuoristo. Sen mukaan on nimetty Apenniinien niemimaa, jolla pääosa Italiasta sijaitsee. Apenniineja on kuvailtu Italian selkärangaksi.
Vuoristo on suurimmaksi osaksi metsäistä, mutta korkeimman huipun Corno Granden (2 912 metriä) yksi sivu on osittain jäätikön peittämä. Itäiset, Adrianmereen laskevat rinteet ovat jyrkkiä, läntisistä muodostuu tasanko, jolla useimmat Italian historiallisista kaupungeista sijaitsevat.
Apenniinien kasvillisuus muuttuu korkeuden mukaan ja pohjoisesta etelään. Pohjoisosien metsien valtalajeja ovat tammi, pyökki, kastanja ja mänty. Eteläosissa kasvaa orjanlaakerikasveja, laakeripuita, mastiksipistaasia, myrttiä ja oleanteria. Viljelykasveista tärkeimmät ovat oliivipuu, jota kasvaa 1 300 metrin korkeudelle asti, sitrushedelmät eteläosassa ja viini, jota viljellään etenkin Toscanan, Lazion ja Apulian alueilla.
Anton Bourbonilainen
Anton Bourbonilainen, Vendômen herttua (1518–1562) () oli Charles Bourbonilaisen, Vendômen herttuan poika ja Henrik IV:n isä, joka nai Navarran kuningattaren Jeanne d’Albretin. Anton Bourbonilainen oli Bourbon-suvun pää vuodesta 1537 kuolemaansa asti.
Fjodor Apraksin
Fjodor Matvejevitš Apraksin (1661 – 10. marraskuuta 1728) oli venäläinen kreivi ja sotapäällikkö, joka loi Venäjän keisarikunnan laivaston.
Apraksin astui tsaari Fjodor III:n palvelukseen jo kymmenenvuotiaana ja kohosi yliamiraaliksi Pietari Suuren aikana. Vuonna 1700 hän oli Azovin kuvernööri ja amiraliteetin johtaja. Apraksin nimitettiin vuonna 1708 Inkerinmaalla ja Suomessa operoineen armeijan komentajaksi. Hän soti menestyksekkäästi Ruotsia vastaan voittaen ruotsalaisen ylipäällikkö Georg Lybeckerin johtamat joukot Inkerinmaalla vuonna 1708 ja vallaten piirityksen jälkeen Viipurin vuonna 1710. Apraksin toimi Venäjän Suomeen hyökänneen armeijan ylipäällikkönä vuonna 1713, valtasi Helsingin ja voitti ruotsalaiset muun muassa Kostianvirran taistelussa. Venäjän valloitettua Suomen Apraksin toimi vuodesta 1717 lähtien nimellisesti Suomen siviilihallinnon korkeimpana päällikkönä.
Vuosina 1712–1723 Apraksin oli Karjalan, Inkerinmaan ja Viron kuvernööri. Hän loi Venäjän laivaston ja komensi sitä Hangon edustalla käydyssä voitokkaassa Riilahden (ven. Gangut) meritaistelussa heinäkuussa 1714.
Vuonna 1718 Apraksin nimitettiin amiraliteettikollegion johtajaksi. Vuonna 1720 perustettiin valtaneuvosto, johon Apraksin nimitettiin. Hän oli Venäjän edustajana Uudenkaupungin rauhanneuvotteluissa. Hän oli vuosina 1722–1723 käydyssä Venäjän–Persian sodassa Kaspianmerellä toimineen laivaston päällikkö. Apraksin toimi Itämeren laivaston päällikkönä vuosina 1723–1726.
Arminius
Arminius (noin 17 eaa.–21 jaa.) oli germaaniheimo keruskien päällikkö. Vuonna 9 jaa. hän voitti roomalaisen Varuksen sotajoukot Teutoburgin metsässä.
Roomalaisen historioitsijan Tacituksen mukaan Arminius oli noin 200 000 hengen keruskiheimon päällikön Segimerin poika. Arminiuksesta tuli vuonna 4 Rooman armeijan keruskeista koottujen auxilia-joukkojen komentaja, sillä hänet oli luultavasti jo nuorena poikana otettu Rooman joukkoihin pantiksi keruskien lupaamasta uskollisuudesta. Palvellessaan Rooman armeijassa Arminius oppi latinaa ja Rooman käyttämää taistelutaktiikkaa, mutta ennen kaikkea hän oppi arvostamaan armeijan kurinalaisuutta. Hän sai myös Rooman kansalaisuuden sekä ritarin aseman ("equites").
Noin vuosina 7–8 Arminius erosi armeijan palveluksesta ja palasi takaisin kotimaahansa. Germanian roomalainen maaherra Publius Quintilius Varus oli aloittanut voimakkaan roomalaistamisen hallitsemillaan alueilla, ja hän pyrki laajentamaan Rooman valtapiiriä. Tämä nostatti useat germaaniheimot kapinaan, jonka johtoon Arminius nousi. Kapinan huipentumana oli kolmen roomalaisen legioonan täydellinen tuhoaminen Teutoburgin metsässä. Arminius päätteli, että väijytys vaikeakulkuisessa metsässä olisi oikea tapa kohdata Rooman joukot. Valmistautumiseen kuului koulutusvaihe, jossa soturit opetettiin hyökkäämään suunnitelmallisesti ja kurinalaisesti.
Taistelun jälkeen roomalaiset tekivät useita rankaisuretkiä Reinin yli vuosina 14–16 sotapäällikkönsä Germanicuksen johdolla. Arminius sen sijaan iski idän suunnalle markomannien kuninkaan Marbodin kimppuun ja kukisti tämän armeijan. Rooma pyrki murentamaan hänen asemaansa kylvämällä riitaa eri germaaniheimojen välille. Roomalaiset pystyivät lyömään Arminiuksen joukot Weserjoen lähellä käydyssä taistelussa, ja Germanicus vangitsi Arminiuksen vaimon Thusneldan. Roomalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet kukistamaan Arminiusta ja joutuivat vetäytymään. Arminius halusi vahvistaa asemiaan tulevien yhteenottojen varalta ja pyrki solmimaan liiton kuningas Marbodin kanssa. Marbod kuitenkin kieltäytyi, ja vuonna 17 keruskit ja markomannit aloittivat sodan toisiaan vastaan. Marbod joutui tappiolle, mutta Arminius joutui silti palaamaan kotiin, sillä tyytymättömyys häntä kohtaan oli kasvanut. Arminius murhattiin vuonna 21. Ilmeisesti surmatyön takana olivat hänen vaimonsa sukulaiset, jotka kannattivat yhteistyötä roomalaisten kanssa.
Arminiusta on joskus pidetty germaanien nationalismin luojana. Olikin harvinaista, että joku taisteli roomalaisia vastaan ja selvisi voittajana. Antiikin aikana ei kuitenkaan voitu puhua nationalismista nykymielessä, ja Arminius tuskin pyrki sinänsä tällaisiin tavoitteisiin. Tuonaikainen heimosoturi osoitti lojaalisuutta heimolleen, ehkä joskus hieman suuremmalle sukulaiskansojen ryhmälle, kuten sveebit.
Saksalainen jalkapalloseura DSC Arminia Bielefeld on nimetty Arminiuksen mukaan.
Fender
Fender Musical Instruments Corporation, alkujaan Fender Electric Instrument Manufacturing Company, on amerikkalainen Leo Fenderin 1940-luvulla perustama yhtiö, joka on yksi laajimmin tunnettuja sähkökitaroiden, bassokitaroiden ja vahvistimien valmistaja maailmassa. Yhtiön pääpaikka on Scottsdalessa Arizonassa, tuotantolaitoksia on Kaliforniassa, Meksikossa, Etelä-Koreassa ja Japanissa.
Fender Electric Instrument Manufacturing Companyn alkuperäinen kotipaikka oli Fullerton, Kalifornia. 1965 Leo Fender myi yhtiönsä Columbia Broadcasting Corporationille eli CBS:lle. 1985 osti oma henkilökunta työntekijä William Schultzin aloitteesta yhtiön takaisin CBS:ltä ja nimesi yhtiön Fender Musical Instruments Corporationiksi (FMIC).
Fender on erityisesti merkittävä roolissaan sähköisten soitinten tuonnissa suuren joukon käyttöön. Ensimmäinen umpirunkoinen sähkökitara Esquire ja ensimmäinen sähköbasso Precision Bass (P-Bass) voidaan katsoa Fender-yhtiön ansioksi. Telecaster nimettiin alkujaan Broadcasteriksi, mutta nimen oli jo rekisteröinyt Gretsch-yhtiö rumpusarjakseen. Leo Fenderiä voi myös pitää nykyaikaisen rockin symbolina pidetyn "Stratocaster"-kitaran keksijänä. Vaikka muut yhtiöt olivat tehneet sähkökitaroita ennen Fenderiä, ne olivat joko perinteisiä akustisia kitaroita varustettuna mikrofonilla tai erikoistuneempia soittimia, kuten Rickenbackerin umpirunkoiset havaijinkitarat.
Fender tekee myös sähköbassokitaroita. Suosituimmat mallit ovat Fender Jazz Bass ja Fender Precision Bass. Yhtiö on aina valmistanut myös vahvistimia ja niihin liittyviä tarvikkeita, joiden tuotanto alkoi 1948, kaksi vuotta ennen soittimien valmistamista. Viime vuosina Fender Musical Instruments Corporation on sekä laajentunut akustisten kitaroiden tekemiseen ja myyntiin että ostanut muita soitinvalmistajia, kuten Guild Guitar Company, Sunn Amplifier Company, SWR bassovahvistimet ja Jackson-kitarat. Fender valmistaa myös mandoliineja, banjoja ja viuluja.
Fender-nimen takana Fender Musical Instruments Corporation on jatkanut kasvuaan lisäten tuotevalikoimaansa pitäen kuitenkin mukana alkuvuosien perinteisen muotoilun. Tuotteiden keskeisimmät Tele, Strat, P-Bass, ja J-Bass ovat pääosin muuttumattomia 1950- ja 1960-luvun alkuperäisistä malleista. Fender-kitaroiden käyttäjiä ovat olleet Ritchie Blackmore, Jimi Hendrix, Eric Clapton, Keith Richards, Dave Murray, Adrian Smith, Janick Gers, Hughie Thomasson, David Gilmour, Mark Knopfler, Yngwie Malmsteen, David Howell Evans (The Edge) sekä Kurt Cobain.
Fender Musical Instruments Corporationin tytäryhtiö on useista tuotteista halvempia versioita Aasiassa tekevä Squier.
Apatiitti
Apatiitti on yleinen fosfaattimineraali ja tärkeä fosfaatin lähde. Apatiitti on yleisnimitys hydroksyyli-, fluori- ja klooriapatiiteille. Apatiitti koostuu pääasiassa kalsiumfosfaatista mutta fluoriapatiitti (Ca(PO)F) sisältää kalsiumfluoridia, klooriapatiitti (Ca(PO)Cl) kalsiumkloridia, ja hydroksyyliapatiitti (Ca(PO)(OH)) hydroksideja.
Apatiittia käytetään paljon fosfaattilannoitteiden valmistuksessa käsittelemällä sitä rikkihapolla.
Apatiitti on hyvin arka hapoille (ei kuitenkaan liukene fluorivetyyn), naarmuuntumiselle ja kolhuille. Se on hyvin hauras ja sen Mohsin kovuus on vain 3-5. Sitä harvoin käytetään koruteollisuudessa, se onkin lähinnä teollisuusmineraali.
Apatiittia esiintyy kaikkialla maailmassa, mutta Suomessa varsinaisia esiintymiä ei ole, joista louhittaisiin pääasiasiassa apatiittia. Esimerkkinä voidaan mainita että sitä löytyy runsaasti muun muassa Lohjan Ojamon rautamalmista. Siilinjärvellä on apatiittikaivos. Suurimmat ja mainittavimmat esiintyvät löytyvät ulkomailta. Näistä mainittavia ovat muun muassa Ylä-Burma, Brasilia, Ceylon, entisen Tšekkoslovakian alueet, Intia, Madagaskar, Meksiko ja Yhdysvallat.
Apatiitit ovat yleensä vihreitä tai joskus ruskeita, mutta muut värimuunnokset ovat hyvin harvinaisia. Esimerkiksi kirkkaankeltaisia ja läpinäkyviä kiteitä on löydetty Durangosta Meksikosta; purppuranvärisiä Ehrenfriedersdorfista Saksasta; ja sinisiä Knappenwandista Itävallasta, Siperiasta Venäjältä, Mainen Auburnista Yhdysvalloista. Läpikuultavia keltaisia kiteitä on löytynyt myös Vesuviuksen tulivuoren purkausaukolta ja Piedmonteselta Italian Alpeilta. Muualta Alpeilta taas on löytynyt vihertävän harmaita ja sameanvalkoisia kiteitä.
Korukivikäyttöön soveltuvaa erittäin harvinaista kissansilmäapatiittia esiintyy Burmassa ja Brasiliassa. Ns. kissansilmäilmiön aiheuttaa kiteen tasalaatuisuus. Kiteen erittäin ohuet kiteiden muodostamat yhdensuuntaiset kuidut ovat samansuuntaisia, ja valoa heijastaessaan saavat aikaan "kissansilmämäisen" viivamaisen hohteen.
Kissansilmäilmiö tulee parhaiten esiin hionnalla. Kide katkaistaan ja sen toinen pää hiotaan pyöreäksi, tai vaihtoehtoisesti koko kide hiotaan kuulaksi. Valmiiksi hiottua kiveä käännellessä pyöröhiottuun kiveen ilmestyy kapea vaalea raita, niin sanottu "kissansilmä", joka kääntyy kiveä liikuteltaessa.
Apatiitin lohkeavuus vaihtelee heikosta etevään, ja sen murros on simpukkamainen tai hauras. Apatiitilla on fluoresenssi, mutta hyvin vaihteleva. Apatiitin kidejärjestelmä on heksagoninen, ja kiteet ovat lyhyitä tai pitkiä pylväitä tai paksuja levyjä.
Apatiitin kidejärjestelmä on heksagoninen ja se on aina ollut helppo sekoittaa myös heksagoniseen, kuusikulmaisia kiteitä muodostavaan berylliin ja smaragdiin, ja muihin samankaltaisiin mineraaleihin. Apatiitti onkin saanut nimensä kreikan kielen "petkuttamista" tarkoittavasta sanasta.
Asovanmeri
Asovanmeri (, ; antiikin aikana "Palus Maeotis") on Mustanmeren lahti Krimin niemimaan itäpuolella, Ukrainan ja Venäjän alueella. Kapea Kertšinsalmi yhdistää Asovanmeren Mustaanmereen.
Asovanmeren pinta-ala on noin 38 000 neliökilometriä, noin kymmenesosa Itämeren alasta. Asovanmeren keskisyvyys on seitsemän metriä ja maksimisyvyys noin 14 metriä, mikä tekee siitä maailman matalimman meren. Veden lämpötilat nousevat kesäisin 25–30 °C:seen, mutta talvisin meri aiemmin jäätyi 2–4 kuukaudeksi. Asovanmeren keskimääräinen suolapitoisuus on 11 promillea, reunaosissa vain 2–4 promillea.
Tärkeimmät Asovanmereen virtaavat joet ovat Venäjältä laskevat Don ja Kuban. Donin kautta Asovanmereltä on kanavayhteys Volgalle ja edelleen Itämeren ja Vienanmeren vesistöalueille.
Lännessä Arabatinkynnäs erottaa Asovanmerestä Syvašmeren (tai -järven), joka on Krimin niemimaan itä- ja pohjoisrannikkoon työntyvien matalien lahtien järjestelmä, jossa suolapitoisuus on hyvin korkea. Asovanmeren koillisosassa on samoin hyvin matala mutta avoin Taganroginlahti, jossa Donin virtaaman takia suolaisuus on alimmillaan. Etelässä Asovanmeren erottavat Mustastamerestä Kertšin niemimaa Ukrainan puolella ja Venäjän puolella Kaukasuksen jatkeena Tamanin niemimaa.
Venäjä on rakentanut Kertšinsalmeen yli 17-kilometrisen sillan, joka yhdistää Venäjän valloittaman Krimin niemimaan Venäjän mantereeseen. Tämä Krimin silta eli Kertšinsalmen silta valmistui toukokuussa 2018. Sillan pohjoispuolelle jää Asovanmeren rannalla olevia Ukrainan satamakaupunkeja, muun muassa Mariupol. Marraskuussa 2018 tapahtui Kertšinsalmen välikohtaus, jossa Venäjä otti asevoimaa käyttäen haltuunsa ukrainalaisia aluksia.
Astarte
Astarte (alk. kreikkalainen Ἀστάρτη, Astarte, Ishtar tai Ashtart) oli seemiläinen hedelmällisyyden jumalatar, jota sidonilaiset palvoivat, ja joka oli myös taivaan kuningatar ja Kuun- ja sodan jumalatar. Hän samaistuu babylonialaisten Ištariin, heprealaisten As´tarotiin (עשתרת, translitteroituna Ashtoreth) ja assyrialaisten ja syyrialaisten Atargatisin. Astarten muita nimiä olivat Istar Babyloniassa, Inanna sumerilaisilla ja Baalat Kanaanissa. Astarte-jumala mainitaan Raamatussa useita kertoja. Astarten ja Ištarin vertauskuvana oli Venus.
Astarte oli alun perin bylonialainen puujumalatar, myöhemmin Astartea palvottiin hedelmällisyyden jumalattarena, jonka heprealainen nimi oli Asera. Hänelle rakennettiin palvontapaikkoja, aserakarsikkoja karsituista puista. Astarten puoliso oli Ēl ja poika Baal.
Astarten tunnukset olivat leijona, hevonen, sfinksi, kyyhky, ja tähti (ympyrän sisällä planeetta Venus). Kuvataan usein alastomana.
Astarte kuvattiin joskus äiti-jumalana lapsi käsivarrellaan, useimmiten kuitenkin alastomana. Astartea palvottiin erinimisenä koko Lähi-idässä, myös muinaisessa Israelissa, Egyptissä, Roomassa ja Kreikassa. On mahdollista että Astarte ja soturijumalatar Anat olivat yksi ja sama jumala, joko alkujaan tai yhteen sulauduttuaan.
Atlasvuoret
Atlasvuoret ovat Pohjois-Afrikassa sijaitseva poimuvuoristo. Vuorijonon pituus on yli 2 000 kilometriä, ja se ulottuu Marokon, Algerian sekä Tunisian alueelle.
Atlasvuoret levittäytyvät suurpiirteisesti Lounais-Marokon Agadirin rannikkokaupungista Pohjois-Algerian läpi Tunisiaan kohti maan pääkaupunki Tunisia. Vuoriston korkein kohta Jebel Toubkal sijaitsee Lounais-Marokossa, joissa sijaitsevat myös useat muut vuoriston korkeimmat huiput. Algeriaa kohti kuljettaessa vuoristo muuttuu sarjaksi ylätasankoja. Atlasvuoristo koostuu jurakaudella muodostuneesta sedimenttikivestä ja alueella esiintyy useita mineraaleja, kuten fosfaattia, rautaa, kivihiiltä ja öljyä.
Ilmastollisesti Atlasvuoristo toimii ilmastotyyppien jakajana Välimeren ja Saharan aavikon välillä. Välimeren puolella vuoriston pohjoisrinteet keräävät sateita tehden esimerkiksi metsät ja viljelmät mahdollisiksi. Pohjoisrinteille muodostuvat virrat on otettu paljolti käyttöön maatalouden kastelujärjestelmiin. Vuoriston etelärinteet ovat huomattavasti pohjoisrinteitä kuivemmat. Atlasvuorten eteläosan muodostavan Sahara ylätasankoa peittävät pensas- ja ruohokasvillisuus ja alueella on useita suolatasankoa ja suolajärviä. Eteläosa on pääasiallisesti liian kuiva maanviljelykselle, mutta siellä harjoitetaan karjan kasvatusta.
Autodafee
Autodafee (), "uskon toimitus" oli Espanjassa ja Portugalissa järjestettyjä inkvisition julkisia seremonioita. Seremoniassa luettiin kerettiläisille tuomiot, joiden toimeenpano kuului maallisille viranomaisille.
Ensimmäinen autodafee pidettiin Sevillassa vuonna 1481, viimeinen Meksikossa 1850. Ne järjestettiin yleensä kaupungin torilla ja mukana oli usein kuninkaallisia. Niissä oli yleensä pitkä kulkue, juhlallinen messu, kuuliaisuuden vala inkvisitiolle, saarna ja tuomion lukeminen. Uhrit olivat yleensä katolisuuteen kääntyneitä entisiä juutalaisia, muslimeja tai protestantteja. Joskus oli kyse kaksinnaimisesta tai noituudesta syytetyistä. Elinkautinen vankeusrangaistus oli ankarin inkvisition käytössä ollut rangaistus. Maallisen viranomaisen oli toimeenpantava rangaistukset lukuun ottamatta vankeusrangaistuksia.
Jonas Lie
Jonas Lauritz Idemil Lie (6. marraskuuta 1833 – 5. heinäkuuta 1908) oli norjalainen kirjailija. Hänen kirjansa kuvaavat pohjoisen luontoa ja ihmisiä, merta sekä perhe-elämää. Suomalaisessa kirjallisuudessa Lien vaikutusta voi nähdä Teuvo Pakkalan teoksissa.
Jonas Lie syntyi Pohjois-Norjassa sijaitsevassa Hokksundissa. Viisi vuotta pojan syntymän jälkeen Lien isä nimitettiin poliisiksi Tromssaan, ja siellä Lie vietti kuusi elämäänsä eniten vaikuttanutta vuotta.
Lie lähetettiin Fredriksværnin laivastokouluun, mutta huono näkö sai hänet luopumaan merielämästä. Hän siirtyi Bergenin latinakouluun opiskelemaan ja vuonna 1851 lukemaan lakia Kristianian yliopistoon, jossa hän tutustui Henrik Ibseniin ja Bjørnstjerne Bjørnsoniin. Lie valmistui vuonna 1857 ja alkoi pian sen jälkeen toimia lakimiehenä Kongsvingerissa, Mjøsa-järven ja Ruotsin välissä sijaitsevassa kaupungissa.
Konsvingerissa ei ollut paljon asiakkaita, joten Liellä oli aikaa kirjoittaa sanomalehtiin, ja hänestä tuli Kristianian lehtien uuttera avustaja. Hänen esikoisteoksensa oli runoteos, joka ilmestyi vuonna 1866 eikä saavuttanut suurta suosiota. Neljän seuraavan vuoden aikana Lie omistautui lähes yksinomaan sanomalehtityöhön tehden kovasti töitä ansaitsematta paljoakaan, mutta hänen kirjoitustaitonsa ja tyylinsä kehittyivät, mikä oli hyödyksi hänen uransa jatkon kannalta.
Vuonna 1870 Lie julkaisi "Den Fremsynte" -teoksen, voimakkaan merestä ja taikauskosta kertovan tarinan, joka kuvaa hänen lapsuudenseutujaan. Seuraavina vuosina Lie kävi uudelleen Nordlandissa ja matkusti Finnmarkiin.
Saatuaan pienen matkarahan Nordlandin-matkansa jälkeen Lie suuntasi Roomaan. Jonkin aikaa hän asui Pohjois-Saksassa ja muutti sitten Baijeriin, mutta vietti talvet Pariisissa. Vuonna 1882 Lie piipahti Norjassa mutta palasi sitten Keski-Eurooppaan. Hän viipyi ulkomailla vuoden 1893 kevääseen asti, jolloin hän asettui asumaan Holskogeniin, lähelle Kristiansundia. Sen jälkeen alkoi hänen tuotteliain kirjailijakautensa.
Jonas Lie kuoli Stavernissa 5. heinäkuuta 1908.