hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Avoimen tyypin osakeyhtiö
Avoimen tyypin osakeyhtiö (, AOOT) on venäläinen yhtiömuoto. Neuvostoliitossa 1990-luvun alussa yksityistämisten yhteydessä luotiin perestroikan aikaisten kooperatiivi- ja yhteysyritystyyppien rinnalle tuomaan paremmin markkinatalouteen sopivia yritystyyppejä lainsäädäntöön. Avoimen tyypin osakeyhtiö vastasi tavanomaista osakeyhtiötä, missä omistusosuus määräytyi osakkeiden mukaan, kun taas toinen osakeyhtiöksi mainittu suljetun tyypin osakeyhtiö puolestaan vastasi rajavastuuyhtiötä, missä omistusosuus määriteltiin vapaasti ostettavien ja myytävien osakkeiden sijasta yhtiöjärjestykseen kirjatuin omistusosuuksin.
Näin ollen suljetun tyypin osakeyhtiön osuuksien muuttaminen edellytti yhtiöjärjestyksen muuttamista, jolloin omistuspohjan muuttaminen ei ollut niin helppoa kuin osakekaupoin. Yksityistämisaallossa suljetun tyypin osakeyhtiöt olivat usein suurten teollisuuslaitosten tytäryhtiöiksi muutettuja sivutoimipisteitä, mitä ei ollut tarkoituskaan saattaa omistukseltaan vapaan kaupankäynnin piiriin.
Suljetun tyypin osakeyhtiö
Suljetun tyypin osakeyhtiö (, AOZT) oli suljettua osakeyhtiötä Venäjän lainsäädännössä edeltänyt lähinnä rajavastuuyhtiötä tarkoittava yhtiömuoto, jossa omistusosuus määriteltiin omistettujen osakkeiden sijasta yhtiöjärjestyksiin kirjatuin yhtiöosuuksin.
Kaarlo Koskelo
Kaarlo Koskelo (syntyjään Karl Anton Tanelinpoika Ääpälä, 12. huhtikuuta 1888 Kotka – 21. joulukuuta 1953 Oregon, Yhdysvallat) oli painin olympiavoittaja Tukholman kisoista 1912. Hän edusti aktiiviaikanaan Kotkan Rientoa, jossa Koskelon valmentajana toimi Vilho Alhojärvi.
Suomen sisällissodassa Koskelo taisteli punakaartin Savitaipaleen rintaman päällikkönä. Sodan jälkeen hän pakeni Venäjän kautta Yhdysvaltoihin ja perusti Oregonin Astoriaan saunayrityksen.
Koskeloa voidaan pitää painin "tähdenlentona". Hän ei lyhyehköllä painiurallaan voittanut esimerkiksi yhtään Suomen mestaruutta.
Emil Väre
Emil Ernst Väre (syntyjään Vilén, tunnettu myös nimellä Eemeli Väre, 28. syyskuuta 1885 Kärkölä – 31. tammikuuta 1974 Kärkölä) oli kaksinkertainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja ja maailmanmestari sekä epävirallinen Euroopan mestari.
Väreen ura oli varsin loistelias. Hän esimerkiksi voitti kaikki vuosina 1912–1916 painimansa ottelut. Väre oli Viipurin Voimailijoiden perustajajäseniä. Väre päätti kilpauransa Antwerpenin kultamitaliin, jonka hän voitti sopuottelussa Taavi Tammista vastaan.
Painin Suomen-mestaruuden Väre voitti 73 kg:n sarjassa vuosina 1909 ja 1911.
Aktiiviuransa jälkeen Emil Väre teki mittavan päivätyän painin järjestötehtävissä. Hän oli kymmenkunta vuotta Painiliiton hallituksessa sekä toimi kahteen otteeseen Viipurin Voimailijoiden puheenjohtajana.
Fabius Pictor
Quintus Fabius Pictor (n. 254 eaa. – ?) oli vanhin roomalainen historioitsija, senaattori ja yksi ensimmäisiä annalisteja. Hän sai cognomeninsa esi-isältään, joka vuonna 304 eaa. koristi Saluksen temppelin maalauksin. Cannaen taistelun jälkeen Pictor osallistui lähetystöön, joka kävi kysymässä neuvoa Delfoin oraakkelilta. Hän kirjoitti kreikaksi ja senaattorisäädyn näkökulmasta Rooman historian aina troijalaisista vaiheista toiseen puunilaissotaan saakka. Häntä käyttivät lähteinään Polybios, Livius ja Dionysios Halikarnassolainen. Ciceron aikaan hänen teoksensa oli käännetty latinaksi.
Fabius Maximus Rullianus
Quintus Fabius Maximus Rullianus tai Rullus oli roomalainen sotapäällikkö, joka voitti vuonna 295 eaa. yhtyneet italialaiset kansat ratkaisevassa Sentinumin taistelussa. Hänen isänsä oli Fabius-suvun jäsen Marcus. Hän oli viisinkertainen konsuli ja samnilaissotien sankari.
Hänet mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 325 eaa. kun hän toimi Lucius Papirius Cursorin diktaattorivuonna "magister equitumina". Hän löi samnilaiset Imbriniumin lähellä. Cursor syytti Fabiusta senaatissa siitä että tämä oli toiminut ilman diktaattorin suostumusta. Kansa ja senaatti kannattivat kuitenkin Fabiusta ja lopulta Cursor armahti hänet.
Fabiuksesta tuli konsuli ensimmäisen kerran vuonna 322 eaa., ja vuonna 315 eaa. hänet valittiin diktaattoriksi, mutta hän hävisi samnilaisia vastaa käydyn Lautulaen taistelun. Vuonna 310 eaa. hän oli taas konsulina ja taisteli etruskeja vastaan Sutriumissa. Vuonna 308 eaa. hän oli kolmannen kerran konsulina ja kukisti Perusian ja Nuceria Alfaternan.
Vuonna 304 eaa. Fabius valittiin kensoriksi. Vuonna 297 eaa. hän oli neljännen kerran konsulina ja kukisti samnilaiset Tifernumissa. Vuonna 295 eaa. hänet valittiin yksimielisesti viidennen kerran konsuliksi. Viidennellä konsulikaudellaan hän kukisti etruskien, samnilaisten ja gallien liiton Sentinumin taistelussa, joka oli kolmannen samnilaissodan ratkaiseva taistelu.
Fabiuksen poika oli konsuli Quintus Fabius Maximus Gurges, ja hänen pojanpoikansa oli toisen puunilaissodan sotapäällikkö Quintus Fabius Maximus.
Fabius Maximus
Quintus Fabius Maximus Verrucosus (n. 275-203 eaa.) oli roomalainen sotilas. Toisessa puunilaissodassa hän oli sotapäällikkönä. Hänestä tehtiin diktaattori vuonna 217 eaa. Hän sai varovaisen sodankäyntitapansa johdosta lisänimen "Cunctator" ("vitkastelija"). Lisänimi oli alun perin halventava, mutta roomalaisten kärsittyä Cannaessa vuonna 216 eaa. murskaavan tappion Hannibalia vastaan hänen taktiikkaansa palattiin uudelleen, tällä kertaa menestyksekkäästi.
Fabricius Luscinus
Gaius Fabricius Luscinus oli roomalainen sotapäällikkö ja vuosien 282 ja 278 eaa. konsuli. Tarinan mukaan vuonna 279 eaa. Fabriciuksen ollessa lähettiläänä Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen luona eräs kuninkaan hovimiehistä tarjoutui myrkyttämään kuninkaansa. Fabricius kieltäytyi. Tämän johdosta muun muassa Cicero ja Boëthius viittaavat Fabriciukseen oikeamielisyyden perikuvana.
Fabricius
Fabricius () voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Faethon
Faethon () oli kreikkalaisessa mytologiassa auringonjumala Helioksen poika.
Myytin mukaan Faethonin ystävät eivät uskoneet häntä, kun hän kertoi olevansa auringonjumala Helioksen poika. Faethon meni isänsä luo ja pyysi, että saisi ohjata taivaankannen ylitse kulkevia auringonvaunuja osoittaakseen ystävilleen olevansa oikeasti auringonjumalan poika. Helios oli luvannut toteuttaa kaikki poikansa toiveet, ja niinpä Faethon sai isältään luvan ohjata auringonvaunuja.
Faethon ei kuitenkaan kyennyt ohjaamaan auringonvaunuja ja hevosia vaan joutui paniikkiin, syöksyi alas taivaalta lähelle maata ja oli polttaa kaiken tuhkaksi. Kertomuksen mukaan Faethonin syöksyessä maahan suurin osa Afrikan niemimaasta muuttui autiomaaksi ja etiopialaisten iho paloi mustaksi. Jumalten kuningas Zeus pelasti maailman syöksemällä Faethonin salamaniskulla Eridanos-jokeen. Faethonin sisaret, heliadit, muuttuivat häntä itkiessään poppeleiksi ja heidän kyyneleensä meripihkaksi.
Kreikkalainen tragediakirjailija Euripides on kirjoittanut kadonneen tragedian Faethonin surullisesta kohtalosta. Roomalaisista runoilijoista Ovidius käsittelee tragediakertomusta tunnetuimmassa teoksessaan "Muodonmuutoksia". Ovidiuksen on katsottu käyttäneen kreikkalaista tragediakertomusta lähdeteoksenaan. V. A. Koskenniemen runo "Poppelit" perustuu Faethonin tarinaan.
Faidra
Faidra () oli kreikkalaisessa mytologiassa sankari Theseuksen vaimo.
Theseus meni Faidran kanssa naimisiin hänen edellisen vaimonsa Hippolyten kuoltua. Faidra rakastui näiden yhteiseen lapseen, poikapuoleensa Hippolytokseen, mutta ei saanut tältä vastarakkautta. Tästä kiivastuneena Faidra kertoi Theseukselle Hippolytoksen yrittäneen kohdella häntä väkivaltaisesti. Theseus uskoi vaimoaan, minkä vuoksi Hippolytoksen täytyi lähteä pakoon. Theseus rukoili Poseidonia rankaisemaan Hippolytosta, ja pakomatkalla merenrannassa merihirviö pelästyttikin Hippolytoksen hevoset siten, että hän putosi vaunuistaan ja kuoli. Kuultuaan tämän Faidra katui tekoaan, tunnusti miehelleen valehdelleensa ja surmasi itsensä.
Faidra oli Kreetan kuningas Minoksen tytär, ja hänellä oli useita sisaruksia.
Tietoturva-aukko
Tietoturva-aukoilla eli haavoittuvuuksilla () viitataan ohjelmistoissa oleviin virheisiin, joiden avulla ulkopuolinen voi päästä tekemään kohdetietojärjestelmässä toimia, joita ei normaalisti pitäisi päästä tekemään. Tietoturva-aukot pyritään yleensä korjaamaan ohjelmien päivityksissä.
Se, kuinka paha tietoturva-aukko on, riippuu itse aukosta mutta myös siitä, millaisessa ohjelmistossa aukko on. Esimerkiksi käyttöjärjestelmässä oleva tietoturva-aukko voi pahimmillaan antaa ulkopuoliselle taholle täydet käyttöoikeudet koneelle. Näin tietokoneelta voidaan esimerkiksi lukea ja tuhota tietoa.
Tietoturva-aukoista uutisoitaessa käytetään termiä nollapäivän aukko tai nollapäiväaukko (0-day, zero day). Se tarkoittaa uutta haavoittuvuutta, joka on hyödynnettävissä heti sen löytöpäivänä.
Guillaume Farel
Guillaume Farel (1489–1565) oli ranskalainen evankelista ja reformoidun kirkon perustaja nykyisten Neuchâtelin, Bernin ja Geneven kantonien alueella Sveitsissä.
Farel muistetaan useimmiten siitä, että hän taivutteli Jean Calvinin jäämään Geneveen 1536 ja palaamaan sinne 1541 heidän karkotuksensa jälkeen 1538. Farel työskenteli yhdessä Calvinin kanssa kouluttaen lähetyssaarnaajia, jotka levittivät protestanttisuutta muihin maihin, erityisesti Ranskaan.
Farel oli tulinen saarnaaja ja katolisen kirkon tarmokas arvostelija. Uskonpuhdistuksen varhaisvuosina hän oli Jacques Lefevre d'Etaplesin, uskonpuhdistusta kannattavan katolisen papin, oppilaana. Työskennellessään Lefevren kanssa Meauxissa Farel sai vaikutteita luterilaisuudesta ja hänestä tuli niiden innokas edistäjä. Hänen täytyi paeta Sveitsiin kuvien käyttöä jumalanpalveluksessa käsittelevien kirjoitustensa nostattamien erimielisyyksien takia.
Farisealaiset
Farisealaiset eli fariseukset (, sanasta "parash", "erottaa", lat. "pharisæ|us", -"i") olivat juutalainen uskonnollis-kansallinen puolue nykyisen Israelin alueella. Farisealainen puolue syntyi alemman papiston keskuudessa noin vuonna 100 eaa. vastavoimaksi ylemmän papiston saddukealaisille. He pitivät itseään juutalaisten uskonnollisina johtajina. Farisealaisille tunnusomaista oli juutalaisen lain tarkka noudattaminen pienimpiäkin yksityiskohtia myöten.
Fariseukset olivat yhteiskunnallinen liike, johon jäseniä liittyi kaikista yhteiskuntaluokista. Tavallisen kansan keskuudessa fariseukset olivatkin suosittuja yläluokkaisiin ja aristokraattisiin saddukealaisiin verrattuna. Suosiota kansan keskuudessa lisäsi myös Rooman miehittäjähallinnon vastustaminen ja vahva kansallismielisyys, johon liittyi hellenististen vaikutteiden vastustaminen juutalaisessa yhteiskunnassa. Fariseukset eivät kuitenkaan varsinaisesti olleet aktiivisessa vastarinnassa. Liikkeen piirissä oli myös sovinnaisempia näkemyksiä, joiden mukaan Rooman kanssa toimeen tuleminen oli järkevää, koska se takasi kohtalaisen rauhalliset olot.
Fariseuksille tunnusomaista oli tiukka sitoutuminen Mooseksen lakiin ja "vanhinten säädöksiin", joita oli noudatettava tiukasti. He eivät noudattaneet vain Mooseksen lakia, vaan myös suullista perimätietoa. Paljolti fariseusten vaikutuksesta syntyi nykyisen kaltainen lakikeskeinen juutalaisuus. Vanha uhrausten, Jerusalemin temppelin ja vuotuisten yhteisten juhlien ympärille rakentunut juutalaisuus koki lopullisen romahduksen roomalaisten tuhottua Jerusalemin temppelin vuonna 73. Saddukeusten aristokratia murtui, ja juutalaisuus siirtyi yhä vahvemmin koteihin ja synagogiin.
Raamatun Uudessa testamentissa farisealaiset esitetään Jeesuksen vastustajana. Fariseusten vastustajina puolestaan esitettiin saddukeukset. Toisin kuin saddukeukset farisealaiset uskoivat kuolemanjälkeiseen elämään, kuolleiden ylösnousemukseen ja enkeleiden olemassaoloon. Apostoli Paavali oli alun perin fariseus nimeltään Saulus Tarsolainen.
Jeesus oli itse lähimpänä farisealaisia kuin muita Israelin tuon ajan puolueita, saddukeuksia, selootteja ja essealaisia. Fariseusta käytetään myös synonyyminä ulkokultaisuudelle Uuden testamentin evankeliumien painotusten mukaan.
Jeesuksella ja fariseuksilla oli kuitenkin hyvin vähän teologisia eroja. Jeesuksen kritiikki suuntautui siihen, että fariseukset eivät eläneet kuten he opettivat, ja että fariseukset painottivat mishnaa halakhan sijaan, ja lain kirjainta sen hengen sijaan.
Publius Quinctilius Varus
Publius Quinctilius Varus (s. noin 53 eaa.–k. 9 jaa.) oli roomalainen kenraali ja Germanian maaherra 7–9 jaa. Arminiuksen johtamat germaanit voittivat Teutoburgin metsässä Varuksen johtamat kolme legioonaa, ja Varus teki taistelun loppuvaiheessa itsemurhan. Tappio oli valtava järkytys ja pysäytti Rooman laajentumisen Reinille.
Varus kuului vanhaan patriisisukuun, jolla ei ollut juuri poliittista vaikutusvaltaa. Hänen isänsä Sextus Quinctilius Varus osallistui Julius Caesarin salamurhaan, ja teki itsemurhan Filippoin taistelun jälkeen vuonna 42 eaa. Publius Quinctilius Varuksesta tuli jo varhain Octavianuksen, tulevan keisari Augustuksen, kannattaja. Varus kohensi asemaansa Augustuksen hallintokoneistossa menemällä naimisiin Augustuksen neuvonantajan Marcus Vipsanius Agrippan tyttären kanssa. Vuonna 13 eaa. hän oli konsulina yhdessä tulevan keisarin Tiberiuksen kanssa. Varus sai Afrikan provinssin prokonsulin viran vuosiksi 7–6 eaa., ja hänestä tuli myös Syyrian legaatti 6–3 eaa. Juudeassa syttyi kapina Herodes I Suuren kuoltua vuonna 4 eaa. Varus murskasi kapinalliset tehokkaasti ja palautti Rooman hallinnon alueelle. Roomalaiset lähteet eivät kuitenkaan mainitse kyseistä tapahtumaa ja Josephus jää yksin tapahtuman ainoaksi lähteeksi. Kuitenkin, Varuksen kyvykkyydestä vakuuttunut Augustus lähetti tämän lopulta vuonna 7 jaa. Rooman valtakunnan rajaseudulle, Reinin itäpuolelle, jossa Varus toimi legaattina eli sekä sotapäällikkönä että maaherrana. Hänen tehtävänään oli vakiinnuttaa Rooman toimi- ja tuomiovalta vastavalloitetulla alueella.
Saavuttuaan Germaniaan Varus aloitti sen voimakkaan roomalaistamisen. Varuksen toimet nostattivat useat germaaniheimot vastarintaan. Keruskien taitava päällikkö Arminius nousi salassa pidetyn vastarinnan johtoon. Syyskuussa vuonna 9 Arminius onnistui johtamaan talvileiriin siirtymässä olleen Varuksen ansaan. Varukselle oli ilmoitettu, että eräs kaukainen heimo oli noussut kapinaan. Varus päätti kukistaa kapinan matkalla talvileiriin ja johti legioonansa Teutoburgin metsään, jossa Arminiuksen kokoamat germaanijoukot odottivat heitä. Maasto oli epäedullinen roomalaisten taistelutaktiikan kannalta, ja rankkasateet tekivät mutaisista rinteistä vaikeakulkuisia. Marssi metsän läpi kesti kolme päivää. Sen aikana roomalaiset tuhottiin täysin. Varus teki lopulta itsemurhan heittäytymällä miekkaansa.
Ikääntyvä Augustus oli surun murtama saatuaan kuulla hirvittävästä tappiosta. Hänen kerrotaan valittaneen: ”Varus, Varus, anna takaisin legioonani!” Rooma menetti kaikki Reinin itäpuolella olleet alueensa, ja Varuksesta tehtiin Augustuksen epäonnistuneen Germania-politiikan syntipukki. Taistelussa tuhoutuneiden legioonien numeroita ei enää koskaan käytetty. Keisari Augustus ymmärsi tappion laajemmat seuraukset: Rooma olisi suojaton, jos germaanit lähtisivät etenemään kohti pääkaupunkia. Germania-hankkeeseen uhratut varat olivat menneet hukkaan. Lisäksi keisari erotti kaikki germaanista syntyperää olevat henkivartijansa ja karkotti heidät valtakunnastaan. Uusia legioonia värvättiin ja maa oli lähes poikkeustilassa.
Johann Gottlieb Fichte
Johann Gottlieb Fichte (19. toukokuuta 1762 Rammenau – 29. tammikuuta 1814 Berliini) oli saksalainen filosofi. Hän kuuluu merkittävimpiin saksalaisen idealismin edustajiin. Häntä pidetään joskus saksalaisen nationalismin ja antisemitismin isänä, vaikkakin tahtomattaan.
Fichte opiskeli Jenan (1780) ja Leipzigin yliopistossa (1781–1784). Vuodesta 1810 hän toimi professorina ja yliopiston rehtorina Berliinissä, missä hän ranskalaisen sotaväen liikkuessa kaduilla vuosina 1807–1808 piti kuuluisat puheensa, "Reden an die deutsche Nation". Fichten nationalismi olikin suunnattu Ranskaa vastaan.
Fichten pääkiinnostuksen kohteita olivat ontologia, metafysiikka ja epistemologia. Aluksi hän seurasi Baruch Spinozan jalanjäljissä, mutta myöhemmin hän kiinnostui Immanuel Kantin filosofiasta. Filosofiassaan, joka on jyrkkää idealismia, Fichte koettaa osoittaa, että kaikki olevainen ja koko maailman järjestys on hengen välttämätön tuote. Tietoisuuden perimmäinen olemus on Fichen mukaan Ego. Jumala on hänestä eettinen maailmanjärjestys, myöhemmin absoluuttinen olevainen, joka ilmenee vain eettisessä toiminnassa.
Fichten ensimmäisen elämäkerran kirjoitti hänen poikansa Immanuel Hermann Fichte (1796–1879), saksalaisen filosofian ”spekulatiivisen teismin” perustaja.
Vilho Tuulos
Vilho Immanuel ”Ville” Tuulos (26. maaliskuuta 1895 Tampere – 2. syyskuuta 1967 Tampere) oli olympiavoittaja, kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Tuulos voitti olympiakultaa kolmiloikassa Antwerpenin kisoissa 1920. Karsintakilpailussa hypätty 14,50 metriä oli Tuuloksen paras tulos kisoissa ja se huomioitiin myös varsinaisessa kilpailussa.
Tuulos paransi kolmiloikan Euroopan ennätystä kahdesti: 20. heinäkuuta 1919 Tampereella hyppäämällä 15,30 m ja 6. heinäkuuta 1923 Boråsissa tuloksella 15,48 m. Jälkimmäinen jäi vain 4 cm:n päähän maailmanennätyksestä ja säilyi Euroopan ennätyksenä yli 16 vuotta.
Lomaivitin kieli
Lomaiviti on austronesialainen kieli, jota puhutaan Fidžin saaristovaltiossa, Tyynellä valtamerellä. Kieltä puhutaan pääasiassa Koron, Makogain, Ovalaun, Batikin, Nairain ja Gaun saarilla. Kielellä on noin 1 630 äidinkielistä puhujaa (2000).
Rimatara
Rimatara on saari Ranskan Polynesiassa. Kapteeni Samuel Pinder Henry löysi sen vuonna 1822. Rimatara on ympyrän muotoinen vulkaaninen saari, joka kuuluu Australsaariin. Se on saariryhmän pienin saari.
Rimataraa ympäröi riutta, jonka syvyys on 8–10 metriä. Saaren suurin kylä on Amaru, muita kyliä ovat Anaputo ja Mutua ura. Siellä on myös lentokenttä (IATA: RMT), josta pääsee Air Tahitin lennoilla Tahitille, Rurutulle ja Tubuaille. Kentän kiitotie on noin 1 500 metriä pitkä.
Matkaa naapurisaarelle Rurutulle on 150 kilometriä ja Ranskan Polynesian pääsaarelle Tahitille 550 kilometriä. Rahtilaiva Tuhaa Pae III käy saarella 2–3 viikon välein tuoden sinne elintarvikkeita ja muita tarvikkeita. Rimataralla käy joskus harvoin turisteja, joskaan saarella ei ole hotelleja. Rimataran korkein kohta on 83 metriä korkea Mount Uhau.
Vuonna 2012 saaren asukasluku oli 873.
La Palma
La Palma on saari Espanjalle kuuluvilla Kanariansaarilla. Saaren pinta-ala on 708 km² ja sen väkiluku oli 86 528 vuonna 2008. Asukkaista 17 132 asui saaren pääkaupungissa Santa Cruz de La Palmassa.
La Palman saari on tuliperäinen ja syntynyt vedenalaisen tulivuoren purkauksessa, jonka yhteydessä sen huippu on romahtanut ja muodostanut kalderan, Caldera de Taburienten. Saaren korkein kohta, Roque de los Muchachos, on 2 426 metriä merenpinnan yläpuolella ja on kalderan reunamuodostuman pohjoinen osa. Kalderan alueet muodostavat kansallispuiston. Viimeisin La Palman tulivuorenpurkaus tapahtui vuonna 1971, kun saaren eteläkärjessä oleva Teneguia-tulivuori purkautui.
Saaren useimmat rannat ovat kallioisia, mutta siellä täällä on mustia hiekkarantoja, jotka ovat muodostuneet murentuneesta laavasta. Niitä on mm. Tazacortessa, Puerto Naosissa ja Los Cancajosissa. Saaren luonto on monin paikoin vehreää ja etenkin saaren pohjoisosassa on runsaasti metsiä. Näistä on syntynyt saaren lisänimi "La Isla Bonita" (kaunis saari).
La Palma on useimmille vielä tuntematon matkailukohde. Upean luonnon ansiosta saari sopii erinomaisesti vaeltajille ja muille aktiivilomailijoille. Saarella voi viettää myös rauhallista lepolomaa laavahiekkaisten rantojen äärellä. Eksoottiset suola-altaat ovat La Palman erikoisuus ja matkailuvaltti.
Monet tähtiharrastajat pitävät saarta yhtenä maailman parhaista tähtientarkkailupaikoista. Roque de los Muchachosin reunalla on useita observatorioita, muun muassa Nordic Optical Telescope, joka on pohjoismaiden yhteinen tähtitorni ja on varustettu 2,5 m peilikaukoputkella.
Saaren pääkaupunki Santa Cruz de La Palma on pieni, tunnelmallinen kaupunki, jossa vaalitaan perinteistä kanarialaista arkkitehtuuria.
La Palman lentoasema sijaitsee noin kahdeksan kilometriä pääkaupunki Santa Cruz de La Palman eteläpuolella. Saaren tieverkosto on hyväkuntoinen, mutta suurten korkeuserojen takia monin paikoin mutkainen ja mäkinen, ja kätevimmin saarella pääsee liikkumaan omalla autolla. Saarella on myös toimiva joukkoliikennejärjestelmä.
Misfits
Misfits on yhdysvaltalainen punkrock-yhtye. Glenn Danzig perusti yhtyeen vuonna 1977 New Jerseyn Lodissa. Misfits on yhdistetty varsinkin horror punkiksi ja deathrockiksi kutsuttuihin tyyleihin, joiden kehittäjänä yhtyettä pidetään.
Yhtyeen kokoonpano vaihteli sen kuuden vuoden olemassaolon aikana runsaasti, josta kertoo se että yhtyeellä oli näiden kuuden vuoden aikana kuusi rumpalia (Necros-yhtyeen rumpali Todd Swalla myös soitti pari keikkaa heidän kanssaan). Kaikki Misfitsin kappaleet ovat Glenn Danzigin sanoittamia sekä säveltämiä, tosin sävellykset yleensä hienosäädettiin muiden yhtyeen jäsenten kanssa. Kaikki Misfitsin levyt julkaistiin Glenn Danzigin levy-yhtiön Plan 9:n kautta (paitsi "Cough Cool" Blank Recordsin (myös Glennin oma), "Beware" englantilaisen Cherry Redin ja Evilive 12"EP sekä "Wolfs Blood/Earth A.D." saksalaisen Aggressive Rock Produktionen kautta). Misfits oli yksi ensimmäisistä yhtyeistä, jotka loivat hardcore-musiikille tietä, tosin tietämättään. Misfits on myös ollut vaikuttaja monille nykyajan isommillekin yhtyeille, kuten Metallicalle ja Guns N' Rosesille. Alkuperäinen Misfits hajosi vuonna 1983.
Yhtyeen jo alkuaikoina jättäneen Diane DiPiazzan korvasi piakkoin Jerry Only, joka vuonna 1995 toi Misfitsin takaisin ilman yhtyeen perustajaa, Glenn Danzigia. Tämä on usein vedenjakaja yhtyeen fanien kesken, jotkut pitävät tästä, toiset taas eivät. Tätä kokoonpanoa kutsutaan fanien keskuudessa nimellä Misfits '95.
Only, Danzig ja jo 80-luvulla yhtyeessä soittanut Doyle soittivat kaksi reunion-konserttia syksyllä 2016. Ensimmäinen niistä oli 4. syyskuuta Denverissä ja toinen syyskuun puolivälissä Chicagossa. Rumpalina niissä toimii Dave Lombardo.Misfitsin musiikkia on julkaistu myös lukuisina bootleggeina, tarkimmat listat netistä löytyy täältä ja täältä.
Kriittinen massa
Kriittinen massa on fissiilistä materiaalista tehdyn kappaleen massan raja-arvo, jossa kappaleen kriittisyys "k"=1. Kriittisen massan ylittyessä kappaleen kriittisyys "k" on suurempi kuin 1 (ylikriittinen kappale), ja alittuessa "k" on alle 1 eli kappale on alikriittinen. Ylikriittisessä kappaleessa tapahtuu (aina) spontaani ja progressiivinen ydinreaktioiden ketjureaktio, jossa atomien ytimiä halkeaa eli fissioituu ja vapautuu energiaa. Vastaavasti alikriittisessä kappaleessa ketjureaktiota ei synny.
Ydinaseen toiminta perustuu kappaleen kriittisen massan ylittämiseen. Kappaleen kriittistä massaa voidaan pienentää ainakin kappaleen muodolla, materiaalilla, isotooppisella puhtausasteella, sekä hetkellisesti myös kappaleen energiatilalla (lämpö/painetila) sekä neutronilähteillä tai heijastimilla. Myös käsitettä kriittinen koko käytetään. Tällöin sovitut muuttujat jätetään huomioimatta tai asetetaan oletusarvoon ja lasketaan tällaisen oletuskappaleen muodostaman pallon halkaisija tai tilavuus. Ylikriittinen kappale voidaan luoda esimerkiksi puristamalla alikriittinen kappale pienempään tilaan räjähteillä. Kriittinen massa liittyy fysikaaliseen käsitteeseen vaikutusala, joka ilmoittaa reaktioiden todennäköisyyden atomiytimien ja ydinhiukkasten vuorovaikutuksissa.
Ydinreaktoreissa ei koskaan synny kappaletta, joka voisi saavuttaa tai ylittää kriittisen massan ja siten aiheuttaa ydinräjähdystä. Ydinpolttoaineen isotooppinen rikastusaste on tavallisesti 2–5 % luokkaa, eikä mikään määrä ydinpolttoainetta voi muodostaa ylikriittistä kappaletta. Reaktoreista puhuttaessa saavutetaan ns. "reaktorin kokonaiskriittisyys" (ei pidä sekoittaa kappaleen kriittisyyteen tai kriittiseen massaan), kun reaktorin kokonaiskriittisyys on arvossa "k"=1. Tämä tarkoittaa, että fissioreaktioissa syntyvien vapaiden neutronien määrä on keskimäärin sama kuin uusien fissioiden aiheuttamiseen kuluvien ja reaktorista karkaavien vapaiden neutronien yhteenlaskettu määrä. Toisin sanoen reaktioiden määrä per aikayksikkö pysyy kutakuinkin samana, ja sitä kautta reaktorin teho pysyy kutakuinkin samana. "Reaktorin ylikriittisyys" tarkoittaa, että kokonaiskriittisyys on yli 1 ja fissioreaktioiden määrä per aikayksikkö kasvaa. Alikriittisessä reaktorissa vastaavasti reaktioiden määrä per aikayksikkö vähenee. "Reaktorin kriittisyyttä" voidaan hetkellisesti nostaa tai alentaa, mutta sitten kokonaiskriittisyys pitää palauttaa arvoon 1. Muussa tapauksessa reaktori voi ylikuumentua ja ydinpolttoaine voi sulaa tai toisaalta ydinketjureaktio voi kokonaan pysähtyä.
Canadian Pacific Railway
Canadian Pacific Railway eli CP (tai "CPR" tai "CPRail" ) on kanadalainen rautatieyhtiö, joka hoitaa tavaraliikennettä omistamallaan yli 22 400 raidekilometrin rataverkolla Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Yhtiön kotipaikka on Calgary Albertassa.
Vuoden 2017 talousjulkaisu Forbesin kokoamalla maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli sijalla 875. Se luokiteltiin tämän yrityslistan kriteeristöllä Kanadan 26. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön markkina-arvo oli 14 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 4,7 miljardia USD (2016).
Canadian Pacific Railway perustettiin alkujaan vuonna 1881, tarkoituksenaan yhdistää maan asutettu itäosa Keskilännen ja länsirannikon kanssa. Rautatie Vancouveriin valmistui 7. marraskuuta 1885 – kuusi vuotta aikataulusta edellä. Itärannikon ja länsirannikon välinen rataosuus valmistui vuonna 1889.
Rautatie osallistui myös muuhun kuin rautatiealan kaupalliseen toimintaan. Vuonna 1882 lähetettiin ensimmäiset kaupalliset sähkösanomat yhtiön oman lennätinlinjan välityksellä. Samana vuonna yhtiö hankki omistukseensa myös Dominion Express Companyn, joka hoiti pikalähetyksiä. Seuraavana vuonna yhtiö aloitti omien vetureiden rakentamisen, ja myöhemmin laajensi kalustonrakennustoimintaa myös matkustajavaunuihin. Samana vuonna yhtiön omat höyrylaivat alkoivat liikennöidä Suurilla järvillä. Laivatoiminta laajeni Tyynellemerelle vuonna 1891 ja Atlantille vuonna 1903. Yhtiö hoiti myös sisävesilaivaliikennettä Kanadan länsiosissa.
Vuonna 1986 Canadian Pacific -yhtiö oli maan toiseksi suurin yksityinen yhtiö, sen tulot ylittivät 15 miljardia Kanadan dollaria.
Vuosina 1996-2005 yhtiö organisoitiin uudelleen ja sen osia karsittiin melkoisesti. Nykyisen Canadan Pacific -konsernin emoyhtiö Canadian Pacific Railway Ltd. on perustettu lokakuussa 2001. Sen Yhdysvaltain puoleinen rataverkko peräisin Delaware & Hudson-, sekä Chicago, Minneapolis, St. Paul & Pacific-yhtiöiltä (Soo Line), jotka ovat Canadian Pacificin tytäryhtiöitä. Loppuvuodesta 2007 Canadian Pacific ilmoitti ostavansa yhdysvaltalaisen Dakota, Minnesota & Eastern-rautatien, sekä siihen kuuluvan Iowa, Chicago & Eastern-tytäryhtiön. Kauppa laajentaisi Canadian Pacificin rataverkkoa noin 2 500 maililla, tarjoten muun muassa suoran yhteyden Kansas Cityyn. Surface Transportation Board hyväksyi fuusioitumisen 30. syyskuuta 2008.
Volvo 66
Volvo 66 on Volvon vuosina 1975–1980 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka oli uudelleennimetty ja jatkokehitetty versio DAF 66 -mallista. Sen seuraajaksi tuli Volvo 340/360 -sarja.
Volvo oli laajentanut valikoimaansa hankkimalla pieniä autoja valmistaneen alankomaalaisen DAF:n 1970-luvun puolivälissä. Volvon DAF 66 -malliin tekemät uudistukset liittyivät lähinnä turvallisuuteen. Istuimissa oli pääntuet, puskurit olivat suuremmat ja oviin oli asennettu sivutörmäyssuojat. Ohjauspyörä oli suunniteltu kokoonpainuvaksi. Lisäksi vaihteistoon tuli parkkiasento, joka lukitsee voimansiirron.
Autoa valmistettiin kaksiovisena sedanina ja kolmiovisena farmarina. Moottorit olivat nelisylinterisiä, ja valittavana oli 1,1- (47 hv) tai 1,3-litrainen (54 hv). Voimansiirtona oli aina portaaton CVT-automaattivaihteisto.
Volvo 66:ta valmistettiin yhteensä 106 137 kappaletta. Suomessa auto ei tullut kovin yleiseksi, koska se poikkesi Volvon perinteisestä mallistosta ja oli melko kallis muihin kokoluokkansa autoihin verrattuna. Vuosina 1976–1979 niitä myytiin hieman yli 800 kappaletta. Vuoden 1999 lopussa Volvo 66 -autoja oli rekisterissä 62 kappaletta.
Volvo 340 ja 360
Volvo 340 ja 360 ovat Volvon vuosina 1976–1991 valmistamia keskiluokan automalleja, jotka korvasivat edeltäneen Volvo 66:n. Niiden seuraajiksi tuli 440/460-sarja 1980-luvun lopulla, mutta valmistusta jatkettiin vielä jonkin aikaa uusien mallien rinnalla.
Volvo oli laajentanut valikoimaansa hankkimalla pieniä autoja valmistaneen alankomaalaisen DAF:n 1970-luvun puolivälissä. Keväällä 1976 esitelty kolmiovinen Volvo 343 oli Volvo 66:n uudenaikaisempi seuraaja. Se oli takavetoinen monikäyttöauto, jossa oli perässä pieni porras. Muotoilu oli persoonallinen ja Volvoksi tunnistettava. Tekniikka pohjautui edeltäjään, voimansiirtona oli portaaton CVT-vaihteisto "Variomatic". Moottori oli Renault’n uusi 1,4-litrainen ja 70-hevosvoimainen.
"Variomaticin" rinnalle tuli perinteinen manuaalivaihteisto vuonna 1979. Samana vuonna kolmiovisen rinnalle tuli viisiovinen Volvo 345. Vuonna 1981 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet ajovalot, etusäleikön ja kojelaudan. Uutena moottorina oli Volvon oma 2,0-litrainen, jonka yhteyteen sai ainoastaan manuaalivaihteiston.
Vuonna 1982 mallinumerointia muutettiin siten, että jatkossa sekä kolmi- että viisioviset tunnettiin 340-nimisenä. Samana vuonna esiteltiin paremmin varusteltu 360-malli, joka tuli vuonna 1983 saataville myös neliovisena sedanina. Seuraavana vuonna sedan lisättiin myös 340-mallin korivaihtoehdoksi.
Syksyllä 1985 mallit kokivat kasvojenkohotuksen, jossa ne saivat suuremmat puskurit, joihin oli sijoitettu sivuvilkut. Myös takavaloihin tehtiin muutoksia. Uusia moottoreita olivat 1,7-litrainen (80 hv) bensiinimoottori sekä 1,6-litrainen (54 hv) diesel, jotka molemmat tulivat Renault’lta.
"Tekniikan Maailma"- ja "Vauhdin Maailma" -lehtien toimittajat tekivät Volvo 343 Variomatic -autolla Keimolan moottoriradalla Vantaalla syksyllä 1978 yhtäjaksoisen peruuttamisen maailmanennätyksen (1 769 kilometriä yhden vuorokauden aikana), jolla aikaisempi tanskalaisten tekemä ennätys (386 kilometriä) rikkoutui yli nelinkertaisesti.
Volvo 480
Volvo 480 on Volvon vuosina 1986–1995 valmistama urheilullinen kolmiovinen hatchback. 480 oli valmistajan ensimmäinen etuvetoinen malli, ja sen muotoilu poikkesi silloisten Volvojen pelkistetyn kulmikkaasta linjasta. Samalle alustalle perustuvat myöhemmin esitellyt 440- ja 460-mallit. 480:n myynti jäi vähäiseksi, eikä se koskaan tullut myyntiin Yhdysvalloissa, jonne se oli suunniteltu. Mallin seuraajana voidaan pitää vuonna 2006 esiteltyä Volvo C30:a.
Volvo 480 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1986. Sen 1,7-litrainen (109 hv) moottori oli peräisin Renault’lta. Vuonna 1988 esiteltiin 480 Turbo, jossa moottorin teho oli 120 hevosvoimaa. Vuonna 1993 markkinoille tuli 2,0-litrainen (110 hv) moottori.
480:stä oli suunnitteilla myös avomalli, mutta se ei edennyt sarjatuotantoon saakka vaan jäi prototyyppiasteelle.
Fucking
Fucking [] on kylä Tarsdorfin kunnassa Itävallassa lähellä Salzburgia. Fuckingin asukasluku on 104. Kylä perustettiin vuonna 1070.
Jo vuodesta 1070 kylän nimenä on ollut Fucking. Nimen lähtökohtana on ollut alueella 700-luvulla asunut mies nimeltä Focko. "Ing" on vanhassa saksan kielessä kansaa tai ihmisiä monikossa tarkoittava pääte, joten "Fucking" tarkoittaa lähinnä "Fockon jälkeläisten/väen kotipaikkaa".
Vuonna 2004 asukkaat järjestivät äänestyksen, pitäisikö kylän nimi muuttaa, mutta enemmistö äänesti sitä vastaan. Syynä äänestyksen järjestämiseen oli jatkuvasti katoavat kaupunginnimikyltit: "fucking" on englannin kielen alatyylinen sana, jota tarkoittaa sukupuoliyhdyntää.
Vuonna 2012 huhtikuussa levisi huhuja että kylän nimeksi vaihdettaisiinkin Fugging. Mutta pormestari kielsi tämä väitteen kun häneltä kysyttiin.
Kylän mukaan on saanut nimensä myös olutmerkki Fucking Hell.
Volvo 440 ja 460
Volvo 440 ja 460 ovat Volvon vuosina 1988–1996 valmistamia keskiluokan automalleja, jotka korvasivat edeltäneen 340/360-sarjan. Samalle alustalle perustui myös aiemmin esitelty Volvo 480. Mallien seuraajiksi tulivat Volvo S40 ja V40.
Hatchback-korinen Volvo 440 esiteltiin vuonna 1988 korvaamaan 340, joka kuitenkin jäi mallistoon vuoteen 1991 saakka. Ainoa korimalli oli viisiovinen, eikä kolmiovista tullut edellismallin tavoin tarjolle. Vuonna 1989 esiteltiin sedan-korinen Volvo 460, joka korvasi 360-mallin.
Vuonna 1993 mallit kokivat kasvojenkohotuksen, jossa niiden ulkonäköä muutettiin vastaamaan suurempaa Volvo 850 -mallia. Uutena turvallisuusvarusteena oli sivutörmäyssuojausjärjestelmä SIPS.
Volvo 780
Volvo 780 on Volvon vuosina 1985–1990 valmistama edustusluokan coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Volvo 740/760 -mallisarjaan. Se korvasi edeltäneen Volvo 262C:n ja seuraajaksi tuli vuonna 1997 Volvo C70.
Bertonen suunnittelema 780 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1985. Bensiinimoottoreina olivat nelisylinteriset 2,0- ja 2,3-litraiset sekä 2,8-litrainen V6. Dieselmoottori oli kuusisylinterinen 2,4-litrainen.
Duoraitiovaunu
Duoraitiovaunu ("tram-train") on raitiovaunu, joka voi liikennöidä sekä raitiotiellä että yleisen liikenteen rautatieverkolla. Vaunun sähköjärjestelmä ja kulunvalvonta soveltuvat molemmille raideliikennejärjestelmille.
Duoraitiovaunut käyttävät katuverkolla 750 V tasavirtaa, rataverkolla useimmiten korkeajännitteistä vaihtovirtaa, 15 kV 16⅔ Hz (Saksa, Ruotsi ym.) tai 25 kV 50 Hz vaihtovirtaa (Suomi, Ranska, Tanska ym.) Rataverkolla käytetään automaattista kulunvalvontaa, kadulla liikenne on kuljettajien aistinvaraisessa ohjauksessa.
Duoraitiovaunut ovat yleensä osa pikaraitiotiejärjestelmää.
Karlsruhe on duoraitiotien pioneeri, jossa duoliikennettä on ollut vuodesta 1992. Duoraitiovaunut yhdistävät Karlsruhen moniin kaupunkeihin kuten Heilbronniin, Rastattiin, Pforzheimiin ja Baden-Badeniin. Yksittäisen linjan pituus on jopa 50–100 km.
Saarbrückenin duoraitiotie, jonka keskustan raitiotieosuus on myös täysin uusi, otettiin käyttöön 1997 ja se ulottuu Ranskan puolelle Sarregueminesiin.
Kasselissa duoraitioliikenne käynnistyi 2005. Sinne on hankittu sekä kahden jännitteen 
että diesel-hybridivaunuja.
Duoraitiotieliikenteestä on päätetty tai se on suunnitteilla useissa kaupungeissa Ranskassa, Hollannissa ja Saksassa, mm. Mulhousessa ja Pariisin lähellä Bondy–Aulnay-linjalla.
Pohjoismaissa duoraitiotietä tutkitaan Ruotsissa Linköpingin ja Norrköpingin välille. Suomessa pääkaupunkiseudulla ja Turussa on tutkittu duoraitioliikennettä.
Jo ennen Karlsruhen duoraitiotietä on ollut olemassa järjestelmiä, joissa raitiovaunuilla on liikennöity samalla radalla rautatieliikenteen kanssa. Tällaisia ratoja ovat olleet mm. Köln–Bonn-radat (nykyiset raitiolinjat 16 ja 18) Wienin ja Badenin välinen rata sekä Tukholman Lidingöbanan (vuoteen 1979 asti). Näillä radoilla on kuitenkin ollut vain pienimuotoista tavaraliikennettä samalta yhtiöltä kuin raitiovaunuliikennekin. Karlsruhessa nimenomaan tällaiset radat, nykyinen linja S1 olivat keskeinen innoitus varsinaiseen duoraitiovaunuliikenteeseen.
Suomessa Kuopion kaupunki on vuonna 2018 käynnistänyt selvityksen siitä, voitaisiinko duoraitiotie toteuttaa välille Suonenjoki–Kuopio–Siilinjärvi–Lapinlahti–Iisalmi. Vastaavat selvitykset ovat käynnissä myös Jyväskylän ja Lahden seuduilla. Jyväskylässä selvitykseen osallistuvat myös Äänekoski, Laukaa ja Muurame sekä Lahdessa Heinola ja Orimattila.
Automaattirata
Automaattirata eli automaattimetro on metroliikenteen muoto, jossa kuljettaja on korvattu automaatiolla. Automaattiradat ovat aina metroja, koska automaatio soveltuu vain muusta liikenteestä kokonaan erotettuun liikenteeseen.
Helsingin metroa oli suunniteltu automaattiradaksi jo rakentamisvaiheessa, ja tällä hetkellä selvitetään metron automatisointia.Automaattimetron eduiksi on esitetty alhaiset liikennöintikustannukset, kun kuljettajaa ei tarvita, tavallista metroa suurempi liikennöintitiheys sekä tavallista metroa pienemmät investointikustannukset asemien ollessa lyhempiä. Toisaalta ongelmina on nähty automaation mahdollinen epäluotettavuus sekä pikaraitiotietä korkeammat investointikustannukset. Automaattimetron kapasiteetti voi vaihdella raitiotien ja metron kapasiteettien välillä junan koon ja vuorotiheyden mukaan.
Holografia
Holografia (kreikaksi "όλος-hòlòs" koko + "γραφή-grafè" kirjoittaminen, piirtäminen) on tiede ja menetelmä, jossa lasersäteen avulla luodaan kolmiulotteinen (3-D) kuva, eli hologrammi. Se on tekniikka, joka sallii valonsäteen hajautua esineestä kuvattavaksi ja myöhemmin uudelleenkonstruoitavaksi siten, että kappale on samassa paikassa suhteessa kuvausmediaan kuin se oli kuvaushetkellä. Kuva muuttuu kun paikka ja näyttöjärjestelmän suunta muuttuu juuri samalla tavalla kuin esine olisi vielä paikallaan.
Hologrammeja käytetään yleisesti väärennösten estämiseksi muun muassa seteleissä, mutta holografiatekniikkaa voidaan käyttää myös optisesti tallentamiseen ja hakuun ja informaation prosessointiin. On yleinen virhe sekoittaa volumetrinen näyttö hologrammeihin, etenkin tieteisfantasioissa kuten Star Trek, Tähtien sota, Red Dwarf, ja Aikahyppy.
Holografian keksi unkarilainen fyysikko Dennis Gabor (1900–1979) vuonna 1947. Hän sai keksinnöstään fysiikan Nobelin palkinnon vuonna 1971. Keksinnön teki mahdolliseksi Mieczysław Wolfken tutkimustyö, joka loi tekniset edellytykset edistymiselle. Tämä löytö oli odottamaton tulos tutkimuksesta, jonka tarkoituksena oli aikaansaada parannuksia elektronimikroskooppiin Thomson-Houston-yhtiössä Rugbyssä, Englannissa. Englantilainen Thomson-Houston-yhtiö haki patenttia joulukuussa 1947 (patentti GB685286), mutta tieteenala ei edistynyt ennen laserin keksimistä vuonna 1960.
Yuri Denisyuk teki ensimmäiset 3D-kappaleita kuvaavat hologrammit vuonna 1962 Neuvostoliitossa ja Emmett Leith ja Juris Upatnieks Michiganin yliopistossa Yhdysvalloissa. Kuvan korkealaatuiseen näyttämiseen käytettyjä fotokemiallisia tekniikoita kehitti Nicholas J. Phillips
Hologrammi
Hologrammi on kolmiulotteinen (3-D) kuva. Se on luotu lasertekniikan avulla. Se sisältää parallaksi-ilmiön, joka erottaa sen muista 3-D-kuvista. Hologrammi tarvitsee itselleen jonkin väliaineen, jossa se näkyy, eli yleensä kaasua. Hologrammilla tarkoitetaan myös sitä hienopiirteistä juovakuviota, joka sisältää kuvan muodostamiseen tarvittavan tiedon.
Hologrammin on keksinyt unkarilainen fyysikko Dennis Gabor (unk. Gábor Dénes) (1900–1979) vuonna 1947. Hän sai keksinnöstään Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1971.
Luettelo merialueista
Luettelo merialueista käsittää maapallon merialueet. Kansainvälinen merikartoitusjärjestö International Hydrographic Organization, IHO, määrittelee, että merialueita on 66.
BNSF Railway
BNSF Railway eli vuoteen 2005 saakka "Burlington Northern and Santa Fe Railway", on yhdysvaltalainen rautatieyhtiö, jonka rataverkko kattaa lähes kaksi kolmasosaa Yhdysvaltain alueesta. Yhtiön rataverkko on muodostunut 150 vuoden kuluessa yli 390 eri rautatieyhtiön fuusioitumisen seurauksena.
BNSF Railway hoitaa tavaraliikennettä omistamallaan 51 480 raidekilometrin mittaisella rataverkolla, ja työllistää 40 000 ihmistä. Yhtiö omistaa 6 300 veturia ja noin 220 000 tavaravaunua. Yhtiöllä on myös lyhin rautatiereitti Chicagon ja Los Angelesin välillä.
Burlington Northern and Santa Fe Railway syntyi vuonna 31. joulukuuta 1996, kun rautatieyhtiöt Burlington Northern Railroad pohjoisessa ja Atchison, Topeka and Santa Fe Railway lounaassa fuusioituivat. Uusi yhtiö kattaa alueen, joka ulottuu Mississippijoelta länteen Tyynenmeren rannikolle. Yhtiön nimi vaihtui nykyiseksi keväällä 2005.
http://www.bnsf.com – BNSF Railwayn virallinen kotisivu
Adobe Flash
Adobe Flash (aiemmin Macromedia Flash ja Shockwave Flash) tai lyhyesti Flash on Adobe Systemsin tuottama kehitysympäristö, jonka avulla voidaan luoda multimediaesityksiä esimerkiksi verkkosivustoille ja mobiililaitteisiin. Kehitysympäristön uusin versio on Adobe Animate CC.
Flashia käytettiin laajasti Internetissä 2010-luvun alussa esimerkiksi kuvagallerioiden, animaatioiden, opetusohjelmien, kokonaisten web-sivustojen, tai pelien luomiseen. Nykyään Flashin avulla voidaan myös julkaista tekstiä sisältäviä sivuja (FlashPaper 2) vastaavalla tavalla kuin Adoben PDF-tiedostoina. Flashin sisällä toimii myös sen oma ohjelmointikieli, ActionScript. Flash-kehitysympäristössä tuotettujen esitysten näyttämiseen tarvitaan toisto-ohjelma, joka on tavallisimmin selaimeen ladattava lisäosa.
Kehitystyökalussa käytettävä projektitiedosto on FLA-muodossa. Internetissä julkaisua varten tiedosto muutetaan SWF-muotoon.
Flash CS5 -ohjelmiston mukana tuli kehitystyökalut iPhonelle, mutta Apple julkaisi uudet versiot omista kehitystyökaluistaan. Samalla julkaistuissa uusissa käyttöehdoissa kiellettiin muiden, kuin Applen hyväksymien kehityssovellusten käyttäminen.
Flashia käytetään myös middlewarena erityisesti pelien käyttöliittymien kehityksessä Scaleformin avulla.
Flashilla on tehty Disneyn televisiosarja "Paljon melua Maggiesta" ("The Buzz on Maggie").
Adobe ilmoitti heinäkuussa 2017 lopettavansa Flashin kehittämisen ja jakamisen vuoden 2020 loppupuolella.
Mikropsia
Mikropsia on neurologinen häiriötila, joka saa ihmisen näkemään kohteet pienempinä kuin ne todellisuudessa ovat. Häiriö ei vaikuta silmän toimintaan, ainoastaan aivojen tapaan käsitellä näköinformaatiota. Mikropsia saattaa johtua migreenista, epilepsiasta tai psykedeelisistä huumeista (LSD, psilosybiini).
Saman tyyppistä häiriötilaa, jossa kohteet näkyvät todellisuutta suurempana kutsutaan nimellä makropsia.
Mikropsiaa kutsutaan myös Liisa Ihmemaassa -syndroomaksi, lilliputtinäöksi tai lilliputtihallusinaatioiksi.
Oulu–Kontiomäki-rata
Oulu–Kontiomäki-rata on Suomen rataverkon osuus Oulun ja Paltamon kunnan Kontiomäen asemien välillä. Rataosan pituus on 166 km ja se on valmistunut vuonna 1930. Rata kulkee seuraillen Oulujokea ja Oulujärven pohjoisrantaa. Valtatie 22 kulkee miltei yhtä matkaa radan kanssa.
Rataosan kautta kulkee suuri osa Kontiomäeltä ja Kajaanista lähtevästä liikenteestä. Myös Kostamuksesta tuleva liikenne ajetaan pääosin Kontiomäen kautta Ouluun ja sieltä edelleen Raaheen ja Kokkolaan. Liikennettä hoitaa VR-Yhtymä. Rataosalla ajetaan kymmenen henkilöjunavuoroa päivittäin.
Rataosalla ajetaan usein raskaita rautamalmipellettijunia. Nämä junat ovat 900 metriä pitkiä, koostuvat kolmesta (nykyisin kahdesta) Sr2-sähköveturista sekä 60 vaunusta, ja painavat jopa 5 600 tonnia. Näin painavien junien jarrutusmatka on yli kilometri. Toisinaan näitä myös vedetään edelleen kolmella Dr16-veturilla.
Rataosa on yksiraiteinen, kauko-ohjattu ja sähköistetty. Rataosalla on myös junien automaattinen kulunvalvonta (JKV). Sähköistys otettiin käyttöön 1. joulukuuta 2006, jännite ajolankoihin kytkettiin 1. lokakuuta 2006 ja sähköveturivetoinen koeliikenne alkoi 1. marraskuuta 2006.
Radan suurin sallittu nopeus henkilöliikenteessä on 120 km/h ja tavaraliikenteessä 100 km/h. Sähköistyksen myötä suurimmaksi sallituksi nopeudeksi henkilöliikenteessä tulee 140 km/h.
Rataosan liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti Oulusta.
Ratahallintokeskus on varannut liikennepaikkanimet Niska ja Liminpuro rataosalle suunniteltaville uusille liikennepaikoille. Niskan suunniteltu liikennepaikka sijaitsee rataosuudella Utajärvi–Vaala, ja Liminpuron suunniteltu liikennepaikka rataosuudella Vaala–Kivesjärvi. Edellä mainitut rataosuudet ovat rataosan pisimpiä liikennepaikkavälejä. Niskan ja Liminpuron toimiessa välisuojastuspaikkoina rataosan läpäisykyky lisääntyisi, koska samaan suuntaan kulkevien junien keskinäinen välimatka olisi lyhyempi.
Edellä mainittujen välisuojastuspaikkojen perustaminen on yksi keino lisätä kapasiteettia, sillä rataosalla on käytössä niin kutsuttu asemavälisuojastus. Asemavälisuojastuksella tarkoitetaan sitä, että rataosalla on opastimia ainoastaan liikennepaikoilla, eikä linjaosuuksia ole mitenkään jaettu lyhyempiin suojastusväleihin opastimin. Tällöin liikennepaikkojen välillä voi liikennöidä ainoastaan yksi juna kerrallaan.
Rataosa on valmistunut viidessä osassa seuraavasti:
23. toukokuuta 1995 otettiin käyttöön Kontiomäen ohitusraide, jonka avulla Vartiuksen ja Oulun välinen liikenne voidaan ohjata Kontiomäen ohitse, tarvitsematta siirtää vetureita junan päästä toiseen Kontiomäen ratapihalla.
Rondo
Rondo () on soitinmusiikin muototyyppi. Alun perin rondo on ollut eräänlainen keskiaikainen piiritanssi, jossa tanssijat tanssivat ensin piirissä, sitten ulkopuolella vaihtelevilla tavoilla ja taas piirissä. Soitinmusiikin rondon muoto jäljittelee piiritanssia.
Rondo oli erityisen suosittu juuri klassismin aikana. Syy tähän voi olla juuri siinä, että rondo on muodoltaan yksinkertaisena helppo ymmärtää. Lisäksi rondo on ihanteellinen sonaatin viimeiseksi osaksi, sillä se poikkeaa ensimmäisen osan sonaattimuodosta sekä luonteeltaan toisesta, hitaasta osasta.
Rondo koostuu toistuvasta teemasta sekä teeman välissä olevista erilaisista jaksoista, kuten tanssikin ennen. Rakennetta kuvataan usein kirjaimilla, jossa A vastaa teemaa ja muut kirjaimet väliosia. A B A C A on lyhin mahdollinen rondomuoto, sillä ollakseen rondo teeman täytyy toistua ainakin kolmesti; sävellaji ja korkeus, jolta teema soitetaan, voivat tosin vaihdella. 
Usein etenkin klassismin ajan rondot olivat ns. sonaattirondoja. Sen rakenne myötäilee rondon lisäksi sonaattimuotoa. Esittelyjaksoa vastaa ABA, jonka jälkeen tulee teemasta usein poikkeava taite. Esimerkiksi, jos rondo on duurissa, niin C-taite on usein mollissa ja vastaa näin kehittelyjaksoa. Kun teema on C-taitteen jälkeen toistunut kolmannen kerran toistuu B-taite kertausjaksonomaisesti. Se on kuitenkin yleensä jollakin tavalla aiemmasta B-taitteesta poikkeava. Sonaattirondo päättyy teemaan tai lopukkeeseen eli codaan.
Rondoja on sävelletty pääosin klassismin ja romantiikan aikana. Ne olivat joko itsenäisiä kappaleita tai osa esimerkiksi sonaatista. Yleisimmillään rondot esiintyvät juuri sonaatin viimeisenä osana, kuten esimerkiksi Haydnilla, Mozartilla, Beethovenilla ja Chopinilla. Rondoja on myös muiden sonaattimuotoisten teoksissa, kuten sinfonioissa ja konsertoissa.
Proteus-oireyhtymä
Proteus-oireyhtymä eli Wiedemannin oireyhtymä on erittäin harvinainen tauti, jonka tunnusomaisia piirteitä ovat kasvaimen tapaiset muodostumat, kudoksen mosaiikkimaiset ylikasvualueet muun muassa päässä, luissa ja ihossa. Taudissa ovat yleisiä myös rasvapaukamat, paksut luomet ja verisuonikasvaimet. Taudin syitä ei edelleenkään tiedetä, eikä siihen ole olemassa hoitoa. Taudin oireiston kuvasi kokonaisuudessaan ensimmäisenä Hans-Rudolf Wiedemann ja hänen tutkijakollegansa vuonna 1983. Taudin esiintymistiheyden arvioidaan olevan elävänä syntyvillä lapsilla 1/100 000.
Tiedemiehet ovat tutkineet proteus-oireyhtymästä kärsivien geenimuutoksia, tutkijat ovat selvittäneet geenimutaation osuutta taudin syntyyn. Yhdysvaltalaisen National Genome Research -instituutin tutkijat löysivät sairastuneissa kudoksissa mutaation geenissä AKT1.
Pilkkanimen elefanttimies saanut Joseph Merrick on kuuluisin Proteus-oireyhtymästä kärsinyt ihminen. Proteus-oireyhtymä on saanut nimensä Kreikan mytologiassa esiintyvältä, muotoaan muuttavalta Proteus-hahmolta.
Shiroi senshi Yamato
Shiroi senshi Yamato (, ) on Yoshihiro Takahashin koiramanga. Se ilmestyi vuosina 1978–1989. Yamato ja sen omistaja Ryō lähtevät kotoaan päämääränään tulla taistelukoiramestareiksi. Matkalla he kohtaavat niin ystäviä kuin vihollisia aina tavallisista koirista gorillaan ja ihmisiä tappavaan jättiläisliito-oravaan. Sarja on hyvin raaka ja koiratappeluita ihannoiva.