hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vappuneekeri
Vappuneekeri oli Turun Sanomalehtimiesyhdistyksen julkaisema vappulehti, joka ilmestyi vuosittain 1950–2006.
Lehden nimi tulee lehtimiesten leikkimielisestä nimityksestä "lehtineekeri", joka puolestaan juontuu siitä, että oikovedoksia lukiessa heille saattoi tarttua painomustetta käsiin ja kasvoihinkin.
Tanbo
Tanbo on Kobujutsussa käytettävä puinen pamppu, suora, muotoilematon, poikkileikkaukseltaan pyöreä keppi. Se on noin 60 cm pitkä ja sitä käytetään yksittäin (yleisempi) tai kahta tanbota kerralla, yksi kumpaankin käteen. Tanboharjoittelu valmistaa myös puukon käyttämiseen taistelussa, sillä liikeradat ovat pääosin samat. Tanbo on tehty yleensä puusta ja sitä käytetään mm. useissa karateseuroissa tukemaan aseetonta harjoittelua. Tanbon voi ostaa alan liikkeestä tai valmistaa itse joko puusta tai muusta sopivasta materiaalista (hiilikuitu, muovi). Tanboharjoittelu koostuu pariharjoituksista, katasta (liikesarja) ja kihonharjoittelusta (riveissä tehtävä perusharjoittelu kuviteltua vastustajaa vastaan).
Jō
Jō () on japanilaisissa taistelulajeissa käytettävä ase. Jō merkitsee keppiä. Jōn pituus on noin 128 senttimetriä, paksuus noin 2,4 cm ja se valmistetaan yleensä tammesta.
Yksilöharjoittelua varten jō-sauva voidaan tehdä esimerkiksi harjanvarresta, mutta pariharjoituksessa suositaan tammipuista jō-sauvaa. Heikot harjanvarret eivät kestä kontaktiharjoittelua, vaan tikkuuntuvat iskuista helposti sekä saattavat vääntyä kosteuden vaihdellessa. Jō on merkittävästi kevyempi ja nopeampi käsitellä kuin sitä pidempi ja massiivisempi bō. Sillä voidaan tehdä tekniikkoja huomattavasti bō-sauvaa pienemmässä tilassa. Jō-tekniikat ovat ketterämpiä ja monipuolisempia, eivätkä vaadi voimaa samassa suhteessa kuin bō-tekniikat. Samankaltaisuudestaan huolimatta, edellä mainittujen aseiden etäisyydet ja tekniikat eroavat huomattavasti.
Jō-harjoittelu koostuu katasta (ennalta määrätty liikesarja) ja kihonista eli perustekniikan harjoittelusta. Kata voidaan tehdä yksin kuten aiki-jōssa tai yhdessä bokkenilla varustautuneen parin kanssa kuten jōdōssa. Myös kihon-harjoittelu voidaan tehdä pariharjoitteluna tai yksin ryhmässä (harjoittelu riveissä kuviteltua, yleensä itsen kokoiseksi ajateltua, vastustajaa vastaan) harjoitteluna. Vaikka jō on perinteinen ase, voi sen nähdä hyödyllisenä myös nykyaikaista itsepuolustusta silmällä pitäen, sillä sitä voi simuloida esimerkiksi haravalla tai katuharjalla. Myös hyökkääjällä voi olla edellä mainittu väline apunaan tai vaikkapa pesäpallomaila, jota vastaan jō-harjoittelu voi auttaa puolustautumaan. Jō-harjoittelu valmentaa myös aseetonta kamppailua varten.
Suomessa harjoitellaan ZNKR jōdōa muutamissa Kendo-seuroissa. Edistyneet ZNKR jōdōkat harjoittelevat usein myös Shindō Musō-ryū jōjutsua. Shindō Musō-ryū jōjutsua harjoitellaan myös muutamissa suomalaisissa iaido- ja karate-seuroissa.
Myös aikidossa harjoitellaan jōn kanssa niin sanottuja aiki-jō-tekniikoita.
Taura Musō-ryū jōjutsua voi opiskella Suomessa ainakin Helsingissä ja Siilinjärvellä. Taura Musō-ryū jōjutsun harjoitteleminen edellyttää kyseisen koulukunnan jäseneksi liittymistä.
Edistyneet Kashima-Shinryū harjoittelijat osaavat tämän tyylisuunnan jō-tekniikkoja. Suomessa lajia voi harjoitella ainakin Helsingissä ja Tampereella.
Hanbō
Hanbō () tai "puoliseiväs" on japaninkielinen nimitys taistelulajeissa käytettävälle, yleensä noin 90 cm pituiselle puiselle kepille. Nimitys juontaa juurensa aseen pituudesta, joka on puolet "tavallisesta" seipäästä (bō). Hanbōta käytetään joissakin japanilaisissa budolajeissa sekä okinawalaisessa kobujutsussa.
Katalepsia
Katalepsia (kr. "κατάληψη") on lihasten jännitysjäykkyystila, jossa ihminen äkkiä jäykistyy siihen asentoon, jossa sillä hetkellä oli. Tällöin hänen raajojaan on mahdollista asetella erilaisiin asentoihin, joissa ne myös pysyvät. Katalepsia on oireena joissakin aivo- ja mielisairauksissa kuten skitsofreniassa. Tila voidaan saada aikaan myös keinotekoisesti hypnoosissa suggeroinnin avulla.
Eiku
Eiku on kobujutsussa käytettävä ase. Se on leveä- ja litteäpäinen puinen sauva, alun perin mela. Eikua käytetään samoin kuin 180 cm pitkää Bō-sauvaa, mutta pieniä eroavaisuuksia löytyy. Bo on symmetrinen, joten molempien päiden käyttäminen on samankaltaista. Eikulla tehtävässä katassa puolestaan on liikkeitä, jotka symboloivat veneessä tehtäviä tekniikoita. Eikun esikuvaa, airoa saatettiin pitää hankaimissakin. Eiku on melko harvinainen ase, varsinkin Suomessa. Muuallakin sillä näkee tehtävän lähinnä muotoa, eli kataa.
Merguisaaret
Merguisaaret ovat Myanmarille kuuluva saaristo Andamaanienmeressä Myanmarin eteläisimmän kärjen länsirannikolla.
Brittiläiset maantieteilijät kartoittivat saariryhmää siirtomaa-ajalla a heidän mukaansa saaristoon kuuluu yhteensä 804 saarta. Saariryhmä alkaa suurpiirteisesti Myeikistä Tanintharyin alueelta pohjoisessa ja jatkuu etelään aina Myanmarin ja Thaimaan vastaiselle rajalle. Saariryhmän suurin saari on Kadan Kyun Myeikiä vastapäätä.
Saariryhmä on mokenien etnisen ryhmän kotiseutua, jotka tunnetaan myös merimustalaisina. Alueelle on kehittynyt jonkin verran ekoturismia, mutta kaiken kaikiaan saariryhmä on varsin eristäytynyt muusta maailmasta. Osalla saarista on kalkkikiviluolia, joissa pesii jaavansalangaaneja. Lintujen pesiä kerätään perinteiseen kiinalaiseen keittiöön kuuluvan pääskysenpesäkeiton valmistamsta varten. Ympäröiviltä vesiltä löytyy myös helmisimpukoita. Ylikalastus on muodostunut ongelmaksi saariston lähialueilla.
Lintuvuori
Lintuvuoret ovat valtamerten korkeita ja jyrkkiä rantakallioita, joilla ympäristöön sopeutuneet linnut kuten lokit, myrskylinnut, merimetsot, suulat ja ruokit pesivät yhdyskuntina. Yhdyskunnat voivat muodostua yhdestä tai useammasta lajista, ja niissä saattaa olla jopa sata tuhatta yksilöä. Tiheimmillä alueilla voi olla 25 munaa neliömetrillä.
Suurimmat lintuvuoret sijaitset Pohjois-Atlantin rannikoilla Huippuvuorilla, Färsaarilla, Islannissa, Grönlannissa, Skotlannissa ja Norjan pohjoisosissa.
Nikolai Kovaljov
Nikolai Dmitrijevitš Kovaljov (, s. 6. elokuuta 1949 Moskova) on armeijakenraali ja Venäjän valtakunnanduuman jäsen, joka oli Boris Jeltsinin presidenttikaudella vuosina 1996–1998 FSB:n johtaja ennen Vladimir Putinia.
Kovaljov on vuodesta 2004 johtanut duuman veteraanien asioiden komiteaa (valtiokuntaa).
Hän toimi myös Pronssisoturikiistaan vuoksi vierailleen duuman valtuuskunnan puheenjohtajana 30. huhtikuuta 2007 - 1. toukokuuta 2007. Ennen valtuuskunnan matkaa hän totesi lentokentällä, että Viron hallituksen on erottava. Tallinnassa valtuuskunta lievensi kannanottoja ja Nikolai Kovaljov väitti Viron hallituksen erovaatimuksen olleen edustaja Leonid Slutskinin yksittäinen kannanotto.
Lestijärvi (järvi)
Lestijärvi on Lestijärven kunnassa sijaitseva Keski-Pohjanmaan suurin järvi. Järvi on lähes 13 kilometriä pitkä ja 8 kilometriä leveä. Järven pinta-ala on 64,7 neliökilometriä, ja se on Suomen 64. suurin järvi. Järven pinta on 140,7 metriä merenpinnan yläpuolella.
Järvi on yleismuodoltaan soikea, mutta luoteisrannan Hiidenniemi ja kaakkoisrannan Itäniemi jakavat sen osittain kahdeksi seläksi. Järvi on varsin matala. Syvin kohta (7 metriä) sijaitsee Itäniemen luoteispuolella. Varsin vähäsaarisen järven lounaisosassa on pieniä saaria, suurimmat ovat Nevansaari (31 ha) ja Vasikkasaari (18 ha). Lestijärvi on lähellä Suomenselän vedenjakajaa, ja sen valuma-alue on suppea. Järvi laskee Pohjanlahteen Lestijokea pitkin. Joki alkaa järven pohjoisimmasta kohdasta Kiiskilänlahden perukasta. Lestijärven kirkonkylä sijaitsee järven länsirannalla.
Lestijärvi valittiin Keski-Pohjanmaan maakuntajärveksi vuonna 2011 järjestetyssä valtakunnallisessa maakuntajärviäänestyksessä.
FGBMFI
FGBMFI – Full Gospel Business Men’s Fellowship International on yhteiskristillinen kansainvälinen liikemiesjärjestö, jonka tavoitteena on rohkaista miehiä toimimaan aktiivisesti omissa kristillisissä seurakunnissaan. Suomessa järjestö toimii nimellä Suomen täyden evankeliumin liikemiesten kansainvälinen veljesliitto (Stelk).
Järjestö korostaa, että se ei ole seurakunta, vaan että sen tarkoituksena on evankelioinnin lisäksi toimia uskoon tulleiden aktivoimiseksi seurakunnalliseen toimintaan. Eri paikkakunnilla itsenäisesti toimivat osastot kokoontuvat itse valitsemaansa ajankohtaan ja sopivaksi katsotulla tiheydellä, tyypillisesti kerran viikossa – kerran kuukaudessa. Järjestö on avoin kaikille sen toiminnasta kiinnostuneille miehille. Tunnusomaista on maallikoiden aktiivinen toiminta. Toiminta-ajatus painottaa jäsenten henkilökohtaisen tunnustuksen ja kokemusten jakamista siitä, miten usko Jeesukseen Kristukseen on muuttanut heidän elämänsä. Hengelliseltä suuntaukseltaan järjestö julistaa ”täyttä evankeliumia”, johon kuuluu esimerkiksi Pyhän Hengen jakamat armolahjat (ks. myös karismaattinen liike).
Järjestön perusti Los Angelesissa Yhdysvalloissa armenialaista sukujuurta oleva Demos Shakarian vuonna 1951. Järjestön omien tietojen mukaan se vuonna 2007 toimi 150 maassa levittyään 2000-luvun alussa voimakkaasti etenkin Afrikassa, Aasiassa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa.
Järjestö julkaisee Voice-lehteä, jota on julkaistu eri kielillä. Järjestön kansainvälisenä johtajana toimii Demos Shakarianin poika Richard Shakarian.
Ensimmäinen yritys aloittaa toiminta Suomessa tapahtui 1970-luvulla. STELKin toiminta vakiintui kuitenkin vasta vuonna 1980. 1990-luvulla Stelk-Finland ry:n pitkäaikaisena liittohallituksen puheenjohtajana toimi Pertti Jotuni, joka liittyi toimintaan 1980-luvun lopulla. Vuonna 2007 liittohallituksen puheenjohtajana toimii Tarmo Mäyränen.
Vuonna 2009 Stelk-osastoja toimi 14 paikkakunnalla. Säännöllisesti kokoontuivat Espoon, Helsingin, Jyväskylän, Kouvolan, Kuopion, Lahden, Nastolan, Porin, Tampereen, Turun, ja Valkeakosken osastot. Forssassa ja Mikkelissä toiminta on alkamassa.
Järjestön suomenkielinen lehti on myös nimeltään Voice. Lehti on suomennettu versio amerikkalaisesta esikuvastaan ja ilmestyy epäsäännöllisesti.
Leonid Slutski
Leonid Eduardovitš Slutski (, s. 4. tammikuuta 1968) on Venäjän valtionduuman edustaja ja sen ulkoasiainkomitean (valiokunnan) ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän on Moskovan yliopiston kansainvälisten suhteiden taloudellisten kysymysten osaston dekaani.
Leonid Slutski toimi Pronssisoturi-kiistan aikana Venäjän duuman valtuuskunnan jäsenenä. Ryhmä vieraili 30. huhtikuuta 2007 - 1. toukokuuta 2007 Tallinnassa. Ryhmää johti Nikolai Kovalev. Ennen Moskovan lentokentältä lähtöä, valtuuskunta vaati Viron hallituksen eroa. 
Tallinnassa ryhmä lievensi kannanottoja ja Nikolai Kovalev väitti Viron hallituksen erovaatimuksen olleen edustaja Leonid Slutskinin yksittäinen kannanotto.
Panamericana-valtatie
Panamericana-valtatie (, Keski-Amerikassa myös "Carretera Interamericana", ) on Yhdysvaltain etelärajalta alkava ja Puerto Monttiin, 1 500 kilometriä Etelä-Amerikan eteläkärjestä pohjoiseen, päättyvä maantie. Pohjoisessa se yhtyy Yhdysvaltain ja Kanadan tieverkkoon, ja jatkuu Alaskassa (ks. Alaska Highway). Yhdysvaltain ja Kanadan alueella reitille ei ole määritelty virallisia tieosuuksia. Valtatien kokonaispituus olisi noin 48 000 kilometriä, tien katkaisee Panaman ja Kolumbian rajalla oleva 50 kilometrin pituinen Darién Gapiksi kutsuttu, erittäin vaikeakulkuinen suo- ja sademetsä-alue.
Dmitri Linter
Dmitri Linter (, s. 22. marraskuuta 1973) on venäläinen virkamies, hän toimi varapuheenjohtajana koordinointikeskuksella Novorossija Moskovassa.. Vuonna 2007 hän oli Pronssisoturi-muistomerkkiä suojelleen Yövartio-liikkeen johtaja Virossa.
Pronssisotilaan siirtämiseen liittyvien mielenosoitusten aikana huhtikuussa 2007 Linter oli yksi 27:stä tutkintavankeuteen vangitusta. Myös hänen avustajansa Yövartioliikkeessä Maksim Reva pidätettiin. Venäjän liittoneuvoston puhemies Sergei Mironov vaati Linterin vapauttamista. Virossa vieraillut Leonid Slutskin johtama duuman parlamenttivaltuuskunta vaati saada tavata Linterin, mutta pyyntöä pidettiin Viron puolesta mahdottomana toteuttaa. Duuman parlamenttivaltuuskunta raportoi matkansa tulokset voitonpäivän jälkeen. Dmitri Linter on aikaisemmin ollut mukana Viron venäläisessä puolueessa. Hän on ollut ehdokkaana Euroopan parlamentin vaaleissa 2004 ja Riigikogun vaaleissa 2007.
Latvian rajavartiosto otti Linterin kiinni Moskova-Riika -junassa 15. maaliskuuta 2009, jossa hän oli matkalla Riikaan "Tulevaisuus ilman fasismia" -konferenssiin (venäjäksi "Будущее – без нацизма"). Koska hänellä oli ollut vain yksikertaviisumi Venäjälle, ei häntä voitu palauttaa junassa Moskovaan, vaikka Linterin mukaan latvialaiset väittivät, että hänellä on vielä kerran mahdollisuus matkustaa Venäjälle. Linter ei ole Venäjän federaation kansalainen.
Rosetti
Rosetti tarkoittaa seuraavia:Rosetti on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hans von Euler-Chelpin
Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin (15. helmikuuta 1873 Augsburg – 6. marraskuuta 1964 Tukholma) saksalaissyntyinen ruotsalainen biokemisti. Hän sai vuonna 1929 Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Arthur Hardenin kanssa sokerien käymisen ja sokerien käymiseen tarvittavien entsyymien tutkimisesta.
Von Euler-Chelpin syntyi Saksassa ja opiskeli kemiaa Berliinin yliopistossa Hermann Emil Fischerin ja A. Rosenheimin sekä fysiikkaa E. Warburgin ja Max Planckin johdolla. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1895. Valmistumisen jälkeen von Euler-Chelpin työskenteli 1896–1897 Göttingenin yliopistossa Walther Hermann Nernstin alaisena. Kesällä 1897 hän siirtyi Tukholmaan Svante Arrheniuksen laboratorioon.
The Descent – loukussa
The Descent – loukussa on Neil Marshallin käsikirjoittama ja ohjaama kauhuelokuva vuodelta 2005.
Elokuvalle on tehty vuonna 2009 ensi-iltansa saanut jatko-osa "The Descent – loukussa 2", jonka ohjasi Jon Harris. Samoja näyttelijöitä jatko-osassa ovat vain Shauna Macdonald Sarahina ja Natalie Jackson Mendoza Junona.
Sarah menettää aviomiehensä ja tyttärensä auto-onnettomuudessa. Vuosi sen jälkeen hän lähtee viiden ystävättärensä kanssa tutkimaan vuoristossa sijaitsevaa luolaa. Luolan suuaukko romahtaa ja ryhmän on löydettävä toinen ulospääsy. Pian he kuitenkin huomaavat, etteivät he ole luolassa yksin. Ryhmä joutuu käyttämään alkukantaisemmatkin keinot selviytyäkseen.
Sulfiittimenetelmä
Sulfiittimenetelmän avulla valmistetaan selluloosaa käyttäen raaka-aineena pääasiassa kuusipuuta. Puu kuoritaan ja hakataan hakkurissa lastuiksi. Näitä lastuja keitetään sitten kovassa paineessa happamassa liuoksessa joka sisältää kalsiumvetysulfiittia CaHSO ja rikkidioksidia SO. Keiton aikana puussa oleva ligniini ja muut oheisaineet liukenevat keitinliuokseen jonka jälkeen selluloosakuidut voidaan erottaa liuoksesta. Erotettu kuitumassa pestään ja kuivataan ja se voidaan myös valkaista kloorilla.
Jäteliuoksesta on valmistettu etyylialkoholia eli sulfiittispriitä, tai se on väkevöity ja sitten poltettu. Aikaisemmin jäteliuos laskettiin vesistöihin mikä aiheutti huomattavia ympäristöongelmia. Nykyisin sulfiittimenetelmä ei ole enää käytössä Suomen selluloosatehtaissa vaan ne käyttävät sulfaattimenetelmää.
With Teeth
With Teeth (tunnetaan myös nimellä Halo 19) on yhdysvaltalaisen industrial rock-yhtyeen Nine Inch Nailsin vuonna 2005 julkaistu albumi. Albumia pidetään yhtyeen comebackina, sillä keulakuva Trent Reznor oli kamppaillut muutaman vuoden alkoholisminsa kanssa. Albumi on yhtyeen ensimmäinen studioalbumi kuuteen vuoteen. Se meni poispäin monimutkaisista ns. konseptimaisista albumeista (esimerkiksi "The Downward Spiral" ja "The Fragile") enemmän virtaviivaisempaan suuntaan, joten kappaleet eivät ole yhteyksissä toisiinsa. Albumilla vierailee Nirvanasta ja Foo Fightersista tuttu Dave Grohl.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Trent Reznor.
Euroopan julkaisu sisälsi bonusraidan "Home" ("The Hand that Feeds" singlen b-puoli) 14. raitana, mutta kappale on mukana vinyylijulkaisussa, "Sunspots"-kappaleen jälkeen. Ison-Britannian versio sisältää lisäksi toisen bonuskappaleen, "Right Where It Belongs V2". Japanilainen versio sisältää Ison-Britannian bonusraidan ja "The Hand That Feeds (Ruff Mix)" Photekilta.
Unkarinvinttikoira
Unkarinvinttikoira () on peräisin Unkarista ja sen lähialueilta. FCI hyväksyi rodun vuonna 1966. Se kuuluu roturyhmään 10.
Unkarinvinttikoiran kanssa voi harrastaa näyttelyitä ja rata- ja maastokilpailuja. Rotu on Suomessa hyvin harvinainen. Ensimmäinen pentue Suomessa syntyi 2001. Suosituin se on Keski-Euroopassa, erityisesti Saksassa.
Unkarinvinttikoira on alkukantainen rotu, lihaksikas, jäntevä ja raskastekoisempi kuin esimerkiksi greyhound. Kaikki vinttikoirilla tunnetut värit ovat sallittuja paitsi sininen, sini-valkoinen, ruskea, sudenharmaa sekä musta parkinruskeinmerkein ja kolmivärisyys. Turkki on lyhyt ja tiivis, talvella voi kehittyä melko runsaasti aluskarvaa. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 65–70 cm ja nartuilla 62–67, mutta tärkeämpää on kuitenkin kokonaisvaikutelma.
Koira on hyvin voimakastahtoinen ja omanarvontuntoinen, ja sillä on vahva vartioimisvietti. Omalle laumalleen se on lempeä, hyväntahtoinen ja lojaali. Tottelevaisuutta voi opettaa vain tiettyyn rajaan, sillä vinttikoiran luonne ei oikein tahdo taipua. Se on toisaalta myös herkkä, sillä uudet oudot tilanteet stressaavat sitä. Vapaasti juokseminen on sille hyvin tärkeää, kuten vinttikoirille yleensäkin. Sen palautuminen on hämmästyttävän nopeaa. Rodun metsästysvietti on voimakas.
Jo
Jo tarkoittaa seuraavia:
Jo on seuraavien henkilöiden nimi:
Alcântaran avaruuskeskus
Alcântaran avaruuskeskus () on Brasilian luotainrakettien laukaisukeskus, joka sijaitsee nimensä mukaisesti Alcântarassa, Brasilian koillisrannikolla.
Brasilia pyrkii luomaan Alcantarasta kaupallisen laukaisukeskuksen. Sen sijainti lähellä päiväntasaajaa on edullinen ja mahdollistaa jopa 30–40 prosenttia painavampien satelliittien laukaisun kiertoradalle. Alcântaraan voidaan tuoda raketteja ja muuta tavaraa sekä ilma- että vesiteitse. Sen sääolosuhteet ovat hyvät verrattuna moniin muihin laukaisukeskuksiin.
Venäjän avaruusjärjestö ja Brasilia ovat solmineet yhteistyösopimuksen avaruustoiminnassa. Brasilian rakettitekniikkaa on alettu suunnata nesteajoaineita käyttäväksi, kun se aiemmin perustui kiinteisiin ajoaineisiin. Vuonna 2014 suunniteltiin ensimmäisen nesteajoaineraketin testausta Alcantarassa. Brasilian rakettikehitys perustuu pääosin venäläiseen teknologiaan. Venäjä auttaa Brasiliaa myös laukaisukeskuksen kehittämisessä.
Elokuussa 2003 brasilialainen kehitteillä oleva VLS-1-kantoraketti räjähti laukaisualustalla. Noin 20 ihmistä sai surmansa.
Vuonna 2010 Brasilia laukaisi VSB-3 kantorakettinsa onnistuneesti ballistiselle lennolle avaruuteen.
Pierre Dupuy
Pierre Dupuy, tunnettu myös nimellä Puteanus (27. marraskuuta 1582 – 14. joulukuuta 1651), oli ranskalainen historioitsija, joka kuului oppineisiin libertiineihin. Toinen libertiini Jacques Dupuy oli hänen veljensä.
Dupuy syntyi Agenissa, Lot-et-Garonnessa, Akvitaniassa, Ranskassa. Vuonna 1615 Pariisin "parlementin" ensimmäinen puheenjohtaja Mathieu Molé antoi hänen tehtäväkseen inventoida käsikirjoitukset, jotka tunnettiin nimellä "Trésor des diaries". Työ kesti 11 vuotta. Inventaari on talletettuna Ranskan kansalliskirjastoon ja puhtaaksikirjoitetut tekstit arkistoihin Pariisiin, Lontooseen ja muualle.
Dupuyn työtä arvostetaan edelleen, mutta sen on osittain korvannut julkaisu "Layettes du trésor" (4 osaa, toimitettu 1863–1902; yltää taaksepäin vuoteen 1270 saakka). Dupuy julkaisi myös yhdessä veljensä Jacquesin js heidän ystävänsä Nicolas Rigaultin kanssa Jacques Auguste de Thoun "Historian" (1620, 1626). Veljekset toimivat myös kuninkaallisen kirjaston hoitajina, ja toimittivat hakemiston kirjastosta (Nos. 9352–9354 ja 10366–10367 Ranskan kansalliskirjaston latinankielisessä kokoelmassa). Dupuy kuoli Pariisissa.
Työnsä aikana Dupuy tutustui valtavaan määrään ennen julkaisemattomia kirjoituksia. Ne antoivat hänelle materiaalia moniin teoksiin:
Nämä teokset, erityisesti viimeksi mainittu, ovat merkittäviä keskiajan kirkon ja valtion suhteiden tutkimisen kannalta.
Muita teoksia:
Parhaat 1994–2000
Parhaat 1994–2000 on Tommi Läntisen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2000. Se sisältää kaikki Läntisen soolouran hitit vuodesta 1994 vuoteen 2000 asti, viisi uutta kappaletta sekä live-taltioinnin "Via Dolorosa" -kappaleesta.
Walkiakoski (yritys)
Osakeyhtiö Walkiakoski Aktiebolag oli Valkeakoskella vuosina 1873-1934 toiminut metsäteollisuusyritys, josta tuli sittemmin osa Yhtyneet Paperitehtaat Oy:tä ja edelleen osa UPM-Kymmene-konsernia.
Yhtiön toiminta sai alkunsa, kun tamperelaiset konttoristi "Carl Johan Helin" (1844–1902), apteekkari "Edvard Julius Granberg" (1823–1884) ja kauppias "Carl Oskar Willgren" (1832–1882) perustivat 1871 Valkeakosken Myllysaareen ensin puuhiomon ja sitten paperitehtaan, jossa oli 2 paperikonetta. Tämä tehdas käytti aluksi nimeä "E. J. Granberg & C:o", mutta pian muodostettiin 1,2 miljoonan markan osakepääoman omaava "Osakeyhtiö Walkiakoski Aktiebolag", jonka säännöt senaatti vahvisti 17. heinäkuuta 1873. Perustajista Helin joutui luopumaan osakkuudestaan jo alkuvaiheessa, mutta Granberg ja Willgren jatkoivat toimien vuorotellen tehtaan isännöitsijöinä. 1880 valmistui Valkeakoskelle Suomen ensimmäinen sulfaattiselluloosatehdas.
1880-luvun kuluessa uusi yhtiö kärsi tappioita Venäjän kaupassaan, ja se joutui 1886 velkojiensa hallintaan, ja lopulta yhtiö teki konkurssin. Velkojien muodostama yhteenliittymä osti Valkeakosken tehtaan konkurssihuutokaupassa, ja tehtaan toimintaa jatkoi ensin avoin yhtiö "Walkiakoski Nya Bolag" ja vuodesta 1889 lähtien edellisenä vuonna perustettu "Aktiebolaget Walkiakoski".
Vuonna 1912 yhtiön palveluksessa oli 1000 henkilöä, myynti oli 9 miljoonaa markkaa ja tuotanto muodostui 13 000 tonnista eri paperilaatuja sekä 10 500 tonnista selluloosaa. Yhtiö jatkoi toimintaansa ilman suuria ongelmia aina vuoteen 1917 saakka. Vuoden 1917 vallankumous Venäjällä johti siihen, että tärkein markkina-alue menetettiin. Samoin aiheutui maksamatta jääneiden saatavien ja kiinteistöjen menetyksistä 7,3 miljoonan markan tappiot.
Yhtiön rahoitustilanne oli 1920-luvun alussa vaikea, ja sen pääosakas helsinkiläinen pankkiiri Moses Skurnik joutui luovuttamaan Ab Walkiakosken osakkeet Helsingin Osakepankille. Pankki asetti yhtiön johtoon 1924 kenraali Rudolf Waldenin, joka oli 1920 perustanut Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n. Ab Walkiakoski liitettiin osaksi samaa konsernia 1929 ja fuusioitiin Yhtyneisiin Paperitehtaisiin 1934.
Myllysaaren paperitehdas oli nykyisen UPM-Kymmene Oyj:n Tervasaaren paperitehtaan edeltäjä Valkeakosken Myllysaaressa. Tehdas toimi vuosina 1873–1938. Tulipalo tuhosi tehtaan vuonna 1901. Tulipalon jälkeen vuonna 1901 tehtaalle hankittiin kaksi uutta isompaa paperikonetta (PK II ja PK III) ja yksi palossa vaurioitunut paperikone (PK IV → PK I) korjattiin. Lisäksi yksi paperikone rakennettiin Tervasaareen tuhoutuneiden koneiden (I–III) osista.
Tulipalo tuhosi tehtaan uudelleen vuonna 1938, jolloin paperitehtaan toiminta siirtyi lopullisesti nykyiseen Tervasaaren paperitehtaaseen mantereen puolelle. Tehtaan viimeinen omistaja oli Yhtyneet Paperitehtaat Oy.
Tehtaalla on ollut yhteensä kuusi paperikonetta: parhaimmillaan 4 konetta ja lopetusvaiheessa yksi kone.
PKII ja PKII:n välissä oli suuri kymmentelainen kalanteri.
Uudemmat paperikoneet sijaitsevat Tervasaaren paperitehtaassa.
Hiisjärvi
Hiisjärvi () on pieni järvi Sumajoen vesistössä Karjalan tasavallan itäosassa Karhumäen piirissä, lähellä Arkangelin alueen rajaa. Järvi sijaitsee Vienanmeren ja Äänisjärven väliin muodostuvalla Vienankannaksella. Hiisjärven pinta-ala on 11,4 km² ja valuma-alue 262 km². Hiisjärveen laskee etelästä Sumajärvi. Hiisjärvi puolestaan laskee Sumajokea pitkin pohjoiseen Puljärveen. Hiisjärven länsirannalla sijaitsi vielä 1930-luvulla pieni Hiisjärven kylä.
Klandestiinikirjallisuus
Klandestiinikirjallisuudella tarkoitetaan salaisesti levitettyä "maanalaista" filosofista kirjallisuutta. Yleisesti nimityksellä viitataan ennen kaikkea Ranskassa 1600- ja 1700-lukujen vaihteessa levitettyyn varhaiseen valistuskirjallisuuteen.
Klandestiinikirjallisuudessa saatettiin esimerkiksi kyseenalaistaa uskonnollisia tai muita auktoriteetteja, tai levittää muita ajatuksia, joiden julkinen esittäminen oli tuohon aikaan vaarallista. Siksi tällainen kirjallisuus painettiin sensuurin välttämiseksi laittomasti Ranskassa tai ulkomailla. Osa kirjallisuudesta levitettiin ainoastaan käsin kirjoitettuina kopioina. Yleensä ajatuksia ei ollut tarkoituskaan levittää laajalti tavallisen kansan pariin, vaan ainoastaan oppineiden keskuudessa.
Läpi tulen ja jään – 25 vuotta!
Läpi tulen ja jään – 25 vuotta! on Tommi Läntisen toinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 28. syyskuuta 2005. Kokoelma sisältää Läntisen suurimmat soolohitit vuosilta 1994-2005, mutta myös kolme Boycott -hittiä sekä yhden Fabrics -klassikon.
Kokoelmalla on mukana DVD, joka sisältää Lahden Isojano-ravintolassa 4. toukokuuta 2005 taltioidun 25-vuotisjuhlakonsertin sekä seitsemän musiikkivideota.
Takaraivo
Takaraivo () on pään tai kallon takaosa. Takaraivon alueella on takaraivonluu. Luja isku tai osuma takaraivoon voi aiheuttaa kuoleman.
Raivo on vanhassa suomen kielessä tarkoittanut kalloa, eikä sillä ole suoraa yhteyttä raivo-tunnetilaan.
Synnytysopissa takaraivon tunnistaminen on tärkeää. Joskus takaraivo voi litistyä synnytyksen yhteydessä. Jos lasta vielä nukutetaan selällään, takaraivo voi jäädä pysyvästi litteäksi. Siksi suositellaankin, että pientä lasta nukutettaisiin välillä kyljellään tai päätä käännettäisiin aika ajoin.
Jacques Dupuy
Jacques Dupuy (1591-1656) oli ranskalainen historioitsija ja kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja yhdessä veljensä Pierre Dupuyn kanssa. Heidät luetaan oppineisiin libertiineihin. Aiemmin Dupuy toimi Saint-Sauveurin priorina. Hän kokosi kuninkaan kirjastoon 9000 teoksen ja 296 käsikirjoituksen kokoelman, joka muodostaa nykyisin osan Ranskan kansalliskirjastosta.
Barker-Littoinen
Barker-Littoinen Oy oli Turussa toiminut tekstiiliteollisuusyritys joka muodostettiin 1941 fuusioimalla "Aktiebolaget John Barker Osakeyhtiö" ja "Littoinen Oy".
Finlaysonin tehtaan tekniseksi johtajaksi Suomeen tullut John Barker perusti Turkuun puuvillakehräämön joka aloitti toimintansa 1845. Tehtaasta muodostettiin osakeyhtiö nimeltä "Aktiebolaget John Barker & C:o" vuonna 1872. Vuonna 1891 otettiin käyttöön puuvillakutomo; siihen saakka tehdas oli tuottanut vain puuvillalankaa.
"Aktiebolaget John Barker Osakeyhtiö" muodostettiin 1898 ja vuonna 1912 sen palveluksessa oli 300 työntekijää. 1927 työntekijöitä oli 1850 ja myynti oli 101 miljoonaa markkaa. Littoinen Oy oli puolestaan 1738 perustettu Littoisissa toiminut villakankaita valmistanut yritys.
Vuonna 1965 Barker-Littoinen omisti enää Barkerin puuvillatehtaan Turun Raunistulassa. Yhtiö fuusioitiin 1971 Kaukomarkkinat Oy:hyn sen puuvillatekstiilejä valmistavaksi Barker-yksiköksi. 1978 tämä yksikkö siirtyi osaksi vastaperustettua Valvilla Oy:tä.
Valvilla lopetettiin 1993, mutta Esa Pulsa perusti sen raunioille Barker Kutomo Oy:n ja osti vielä myymättömiä koneita sekä yhdisti siihen kaksi aiemmin perustamaansa tehdasta. Nykyisin tämä yritys toimii Liettuan Kaunasissa.
Reclaim the Streets
Reclaim the Streets on Englannissa 1990-luvun alussa alkanut ympäristönsuojelua ja kapitalismikriittisyyttä edustava kansalaisliike. Liike järjesti vuonna 1995 ensimmäiset kadunvaltausjuhlat, eli Street Partyt.
Toiminta tuli Suomeen vuonna 1999, jolloin järjestettiin ensimmäiset kadunvaltausjuhlat Helsingissä. Tapahtumia on järjestetty Suomessa jo 10 vuoden ajan, useimmissa suurimmissa kaupungeissa, kuten Helsingissä, Turussa, Lahdessa, Tampereella, Jyväskylässä ja Joensuussa.
Kadunvaltaukset ovat mielenosoituksia, joiden tarkoituksena on vallata yksi kaupungin kaduista lyhyeksi aikaa autoliikenteeltä ja antaa se "takaisin ihmisille", hauskanpidon ja itsensä toteuttamisen tilaksi. Kadunvaltauksilla kritisoidaan kaupunkien autoistumista ja julkisen tilan kaupallistumista. Tapahtumissa on yleensä dj soittamassa musiikkia sekä erilaisia kansalaisjärjestöjä esittelemässä toimintaansa. Kadunvaltaukset ovat kansalaistottelemattomuuden yksi muoto.
Yksittäisten kadunvaltausten lisäksi RTS muun muassa valtasit 1996 Lontoossa sijaitsevan kuusikaistaisen M41-moottoritien, porasi asvalttiin reikiä ja istutti niihin puun taimia.
Yhdistyneet Villatehtaat
Yhdistyneet-villatehtaat (nimi vuoteen 1932 De Förenade Yllefabrikerna Aktiebolag) oli 1902–1960 toiminut tekstiiliteollisuusyritys, jonka kotipaikka oli Hyvinkää.
Yhtiö muodostettiin 1902 yhdistämällä neljä eri villatehdasta vastaperustettuun osakeyhtiöön. Nämä tehtaat olivat:
Yhtiö keskitti Hyvinkäälle kutomotoimintansa 1907 ja kehräämötoimintansa 1915. Yhtiö listautui Helsingin pörssiin toukokuussa 1915. Vuonna 1920 yhtiön palveluksessa oli tuhat henkilöä ja myynti oli 61 miljoonaa markkaa. Samana vuonna ostettiin Helsingin Vanhassakaupungissa toiminut "A.B. Helsingfors Mekaniska Väveri", joka muutettiin kutomoksi.
Ossian Donner toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1918, jonka jälkeen toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana toimi kauppaneuvos Finn Feiring 1918–1948.
Yhdistyneet Villatehtaat nousi 1930-luvulla Suomen viidentoista suurimman teollisuusyrityksen joukkoon. Vuonna 1949 yhtiöllä oli 1 700 työntekijää ja myynti oli 1 300 miljoonaa markkaa. Tuotanto koostui silloin villakankaista, raionista valmistetuista silkki- ja vuorikankaista, huonekalukankaista, huovista ja myyntiin tarkoitetuista langoista. Ossian Donner säilyi yhtiön merkittävänä osakkeenomistajana aina 1940-luvulle saakka. 1960 yhtiö fuusioitiin osaksi samana vuonna perustettua Villayhtymää. Yhtiön Hyvinkään-villatehdas siirtyi myöhemmin Valvilla Oy:n haltuun ja tehtaan toiminta päättyi lopullisesti 1988.
Villayhtymä
Villayhtymä Oy oli 1960–1969 toiminut tekstiiliteollisuusyritys jonka kotipaikka oli Hyvinkää. Sen toimintaa jatkoivat Hyvilla Oy (1970–1978) ja Valvilla Oy (1978–1993).
Yhtiö muodostettiin 1960 yhdistämällä useita suomalaisia tekstiiliteollisuusyhtiöitä:
Uuteen yhtiöön kuuluivat myös "Länsi-Uudenmaan Villa Oy" ja "Pojoviks Klädesfabriks Ab". Villayhtymän tytäryhtiöitä olivat "Orimattilan Villatehdas Oy", "Helsingin Verkatehdas Oy", "Hy-Ko-Työstö Oy", "Lainatekstiili Oy", "Teksoglass Oy", "Oy Wabo Ab" ja "Vitivalko Oy".
Villayhtymä muodostettiin Pohjoismaiden Yhdyspankin (PYP) aloitteesta. Järjestelyllä pyrittiin kohentamaan villateollisuuden kannattavuutta. Yhtiön pääomistajia olivat Tampella, Hämeenlinnan Verkatehtaan omistanut Arthur A. Amberla ja PYP. 1960-luvun lopulla PYP omisti jo osake-enemmistön Villayhtymässä.
Villayhtymän perustaminen helpotti joksikin aikaa villateollisuuden tilannetta, mutta vuonna 1969 oma pääoma oli jo lähes kokonaan menetetty. Vuonna 1968 Villayhtymän palveluksessa oli 2 400 henkilöä ja sen liikevaihto oli 62 miljoonaa markkaa. Seuraavana vuonna Villayhtymä jätti konkurssihakemuksen.
Villayhtymän toimintaa jatkamaan perustettiin "Hyvilla Oy", jonka Yhdyspankki omisti aluksi kokonaan. Perustamisen tarkoitus oli pienentää Yhdyspankin tappioita. Koska laki kuitenkin salli pankille korkeintaan 20 % omistusosuuden, oli Hyvillaa varten tehtävä lakimuutos, jolla omistuskattoon saatiin joustoa. "Lex Hyvilla e"li "Laki liikepankkilain 29 §:n väliaikaisesta muuttamisesta" säädettiin 1971. Sen innokkain ajaja oli kansandemokraattinen kansanedustaja Veikko Rytkönen. Lain kannattajat vetosivat Hyvillan 2 000 työntekijän ja 600 eläkeläisen etuihin.
Vuonna 1974 Hyvillan omistuspohja laajeni, kun mukaan tulivat Finlayson, Suomen Trikoo ja Tampereen Verkatehdas. Hyvilla toimi muutaman vuoden kannattavasti, mutta 1970-luvun puoliväliä lähestyttäessä se oli jo raskaasti tappiollinen. Tappioiden syy oli ulkomainen kilpailu. Yhtiön kilpailijat ulkomailla saivat valtion tukea. Hyvillaa ei yrityksistä huolimatta saatu kannattavaksi.
Vuonna 1978 Hyvillan liiketoiminnot ja Kaukomarkkinat Oy:n Barker-yksikkö siirrettiin uudelle "Valvilla Oy" -nimiselle yhtiölle, josta valtio omisti 60 %, Hyvilla Oy 20 % ja Kaukomarkkinat Oy 20 %. Valvilla joutui lopettamaan tuotantotoimintansa vuosien 1988–1991 välillä ja se teki konkurssin 1993.
Hyvillaan jäi vuoden 1978 järjestelyissä mattotehdas, joka myytiin jo saman vuoden aikana. Mattotehtaan myynnin jälkeen Hyvillassa oli muutamia kiinteistöjä Hyvinkäällä ja Tampereella. Ne se realisoi 1980-luvun alkuun mennessä. Hyvilla fuusioitiin Yhdyspankkiin vuonna 1981.
Petrovski Jam
Petrovski Jam () on entinen kunta ja kylä nykyisessä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se on saanut nimensä Pietari Suuren paikalla käynnin johdosta. Alueella sijaitsi myös Vienanmeren–Itämeren kanavan (Stalinin kanavan) rakentamisvaiheessa pakkotyöleiri sekä jatkosodan aikana puna-armeijan huoltotukikohta jossa oli myös kenttäsairaala, jonka suomalaiset kaukopartiomiehet tuhosivat vuonna 1942.
Nisibis
Nisibis, nykyiseltä nimeltään Nusaybin, on kaupunki Itä-Turkissa Mardinin maakunnassa. Kaupunki sijaitsee aivan Syyrian Hasakan maakunnan rajan tuntumassa. Väkilukuarvio vuodelle 2014 oli 90 152.
Kaupunki tunnettiin jo antiikin aikana. Seleukidit perustivat kaupungin uudelleen nimellä Antiokia Mygdonia (Αντιόχεια της Μυγδονίας). Myöhemmin Nisibis sijaitsi Rooman ja Persian raja-alueella ja se vallattiin useaan kertaan. Lucullus valtasi sen ja Trajanus valtasi sen toistamiseen vuonna 115. Septimius Severus valtasi kaupungin vuonna 194. Sapor I valtasi sen takaisin Persialla, mutta vuonna 297 se luovutettiin Roomalaisille. Julianuksen tappion jälkeen Nisibis luovutettiin takaisin Persialle.
Vuokko (kylä)
Vuokko on Juuan suurimpia kyliä kunnan pohjoisosassa Pielisen ja valtatie 6:n välissä Vuokonjärven rantamilla. 
Elinkeinorakenteeltaan maa- ja metsätalouspainotteisen Vuokon asukasluku on noin 500. Vuokonjärvi jakaa kylän viiteen osa-alueeseen, jotka ovat Vihtasuo, Etelä-, Keski-, Länsi- ja Pohjois-Vuokko. Itä-Vuokko puuttuu, koska sen paikalla on Pielinen. Kylän asutus keskittyy nauhamaiseksi molemmin puolin Vuokonjärveä.
Kylän koulu on Vihtasuon koulu, joka on kolmiopettajainen 50 oppilaan kyläkoulu. Kylässä toimii aktiivinen 4H-kerho.
Kylätoimikuntia on kaksi: pohjoisosassa Vuokon Kylätoimikunta ja eteläosassa Vuokon eteläinen Kyläseura ry.
Vihtasuon Kojonniemessä toimi Venäjän vanhauskoisten Pyötikön luostari 1840-luvun lopulta 1880-luvulle. Luostarin kiviaidatulla hautausmaalla on Nurmeksen ortodoksisen seurakunnan 1980-luvulla rakentama Pyötikön tsasouna.
Keski-Vuokossa on kalastajatsasouna, joka valmistui Niemelän tilalle 2002 samalle paikalle, jossa oli tsasouna edellisvuosisatoina.
Vuokonjoen silta on luonnonkivistä 1930-luvulla rakennettu kaariholvisilta, joka ylittää Vuokonjärven laskuissa kaivetun kalliokanjonin. Silta on museosilta.
Keski-Vuokon kulttuurimaisemahankkeessa kunnostetaan vanhat asutuksia ympäröivät kiviaidat ja jokivarsi sekä rakennetaan pisteaitoja. Tulevaisuuden suunnitelmissa on vuokkolaisen savupirtin siirtäminen takaisin alueelle.
Kiviaidat ovat Nekkosenniemellä, jossa ne ympäröivät lehmien ja lampaiden laitumia. Kiviaitojen verkostoa on kunnostettu 2000-luvulla. Kauniita kiviaitoja on alueella yli kaksi kilometriä.
Vuokonjärven kesäteatteri tarjoaa kesänäytelmiä kauniissa pohjoiskarjalaisessa maisemassa, veden äärellä. Teatteri on toiminut vuodesta 1987 lähtien. Teatterissa on katettu katsomo.
Vuokon kylän sivut
Uman Namu
Uman Namu oli raisiolainen 1980-luvulla toiminut ja yhden albumin julkaissut suomalainen rockyhtye, jonka solistina toimi Janus Hanski. Yhtyeen nimi syntyi kitaristi Tomi Norhan piruiluna toimittaja Uma Aaltosen teiniseksiä ja nuortentapakulttuuria käsittelevien radio-ohjelmien ja valistuslehtisten ajatusmaailmaa vastaan.
Interaktiivinen fiktio
Interaktiivinen fiktio on kirjallisuuden ja pelien välimuoto, jossa lukija voi tehdä tarinan kannalta merkittäviä valintoja, jotka vaikuttavat tarinan etenemiseen. Interaktiivisen fiktion muotoja ovat pelikirjat, tekstiseikkailut, hypertekstikirjallisuus ja visual novelit.
Yksi varhaisia lajityypin pelejä on "Hunt the Wumpus" vuodelta .
Achim von Arnim
Achim von Arnim (koko nimi Carl Joachim Friedrich Ludwig von Arnim; 26. tammikuuta 1781 Berliini – 21. tammikuuta 1831 Wiepersdorfin linna, Jüterbog) oli saksalainen kirjailija. Clemens Brentanon ja Joseph von Eichendorffin ohella häntä pidetään Heidelbergin romantiikan keskeisenä edustajana.
Achim von Arnim syntyi preussilaiseen aatelisperheeseen. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Berliinissä. Arnim opiskeli lakia ja matematiikkaa Hallessa ja Göttingenissä. Vuosina 1801–1804 hän teki veljiensä kanssa eri Euroopan maihin suuntautuvan opintomatkan. Opiskeluaikanaan Arnim tutustui myös kirjailija Clemens Brentanoon, josta tuli hänen läheinen ystävänsä. He julkaisivat yhdessä saksalaista kansanrunoutta sisältävän kirjan "Des Knaben Wunderhorn", josta tuli erittäin suosittu.
Achim von Arnim avioitui Brentanon sisaren Bettinan kanssa, josta myös tuli merkittävä saksalainen kirjailija. He saivat kuusi lasta, joista tytär Gisela von Arnim saavutti myös myöhemmin vanhempiensa tavoin menestystä kirjailijana.
Vuodesta 1809 Arnim asui Berliinissä. Hän perusti siellä Clemens Brentanon kanssa poliittisen seuran nimeltä "Christlich-deutsche Tischgesellschaft". Yhdistystä, jonka jäseniksi esimerkiksi juutalaisilla ei ollut asiaa, on monesti pidetty luonteeltaan konservatiivisena. Arnim toimitti myös "Zeitung für Einsiedler"- ja "Der Preußische Correspondent" -nimisiä lehtiä.
Vuodesta 1814 kuolemaansa asti Arnim vietti maaseudulla sijaitsevalla tilallaan Wiepersdorfin linnassa. Hän kuoli siellä äkilliseen sydänkohtaukseen tammikuussa 1831.
Arnim edusti tyylillisesti romantiikkaa. Silti etenkin hänen myöhäisemmät teoksensa tuntuvat jo enteilevän realismia. Achimia on pidetty erityisen hyvänä proosakirjailijana. Kuitenkin myös hänen runonsa ovat jääneet elämään esimerkiksi Johannes Brahmsin ja Richard Straussin laulujen sanoituksina.
Achim von Arnimin romaanit, näytelmät ja runot ovat saaneet viime aikoina lisää huomiota osakseen. "Die Internationale Arnim-Gesellschaft" on julkaissut Arnimin teoksista uutta kriitistä laitosta vuodesta 1995 eteenpäin. Suomenkielellä joitakin Arnimin novelleja on saatavilla ainakin J. A. Hollon kääntämässä ja Yrjö Hirnin toimittamassa teoksessa "Saksalaisia kertomuksia romantiikan aikakaudelta" (Otava, 1952), mutta muuten hänen teoksensa joitakin runoja lukuun ottamatta ovat toistaiseksi kääntämättä suomeksi.
Julian Gardner
Julian Gardner (s. 1978) on englantilainen pokeriammattilainen. Hänen merkittävin pokerisaavutuksensa on World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen kakkostila vuonna 2002.
Gardner on toisen polven pokeriammattilainen, joka seurasi isänsä Daven jalanjälkiä ammatinvalinnassaan. Hän aloitti paikallisella kasinolla käymisen 15-vuotiaana ja 20-vuotiaana hän oli jo voittanut 10 turnausta. 21-vuotiaana hän oli ollut 25 kertaa turnausten finaalipöydässä.
Vuonna 2000 Gardner osallistui ensimmäistä kertaa WSOP:n pääturnaukseen. Hän kolminkertaisti pelimerkkinsä kahden ensimmäisen tunnin aikana siirtyen kisan johtoon. Gardner kuitenkin putosi jatkosta ennen päivän päättymistä.
Vuonna 2002 24-vuotiaana Gardner sijoittui toiseksi WSOP:n pääturnauksessa voittaen 1,1 miljoonaa dollaria. Hänestä tuli nuorin miljoona dollaria pokeriturnauksessa voittanut pelaaja. Gardner sijoittui pääturnauksessa rahasijoille myös 2003 ja 2004 ja oli ainoa näinä jokaisena kolmena vuonna pääturnauksessa rahoilla ollut pelaaja. Vuonna 2005 hänen rahasijasarjansa katkesi, mutta hän sijoittui tuona vuonna rahoille neljässä muussa WSOP-turnauksessa. Vuonna 2006 Gardner oli rahoilla kolmessa WSOP-turnauksessa mukaan lukien 2 000 dollarin no limit hold'em -turnaus, jossa hän oli kolmas. Seuraavana vuonna hän oli jälleen rahasijoilla WSOP:n pääturnauksessa.
Gardner on ollut mukana "Late Night Poker" -televisio-ohjelmassa sekä Ison-Britannian 888.com Poker Nations Cup -joukkueessa. Hän on yksi "The Secrets of Online Power Poker"-kirjan kirjoittajista. Gardner on kihloissa pokerinpelaaja Kerry "Pint Size" Clarken kanssa.
Tammikuussa 2009 Gardnerin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,4 miljoonaa dollaria.
D-Bus
D-Bus on prosessien väliseen kommunikaatioon käytettävä rajapinta, joka tarjoaa tavan siirtää tietoa tietokoneohjelmien ja ohjelmakomponenttien välillä. D-Bus on avoimen lähdekoodin projekti, jota kehitetään freedesktop.org-projektin alla, ja sitä käytetään pääasiassa vapaissa Unix-johdannaisissa kuten Linuxissa.
D-Busin tarkoituksena on mahdollistaa erityisesti graafisten työpöytäohjelmistojen välinen kommunikointi. Sen tärkeimpänä inspiraation lähteenä on KDE-projektissa kehitetty DCOP. D-Bus on sittemmin korvannut GNOME:n CORBA-tekniikan ja KDE:n 4.0-versiosta lähtien myös DCOP:in.
D-Bus toimii taustaohjelman (daemon) avulla, ja ohjelmia voi olla käytössä useita. Jokaista instanssia kutsutaan kanavaksi. Yleensä kanavia on kaksi: Kaikille käyttäjille yhteinen järjestelmän kanava, joka käynnistetään järjestelmän käynnistyksen yhteydessä, ja käyttäjäkohtainen kanava, joka käynnistetään työpöytäympäristön käynnistyessä (käyttäjän kirjautuessa sisään, jos työpöytäympäristö on määritelty automaattisesti käynnistyväksi).
D-Busin avulla ohjelmat tarjoavat erilaisia "palveluita", jotka sisältävät erilaisia "olioita". Oliot toteuttavat erilaisia "rajapintoja" jotka sisältävät metodeita jotka palauttavat tietyn tyyppistä tietoa. Palveluiden nimet on eritetty pistein, ja olioiden nimet vinoviivoin. Esimerkiksi Amarok 2.0 näkyy D-Busille palveluna "org.kde.amarok", ja soittolista näkyy kyseisen palvelun oliona "/TrackList". Tämä olio toteuttaa rajapinnan "org.freedesktop.MediaPlayer" metodit, esimerkiksi "GetCurrentTrack()". Rajapintojen etuna on se, että "org.freedesktop.MediaPlayer" on määritelty vain kerran, ja jos käyttäjä käyttää jotain muuta mediasoitinta, ei D-Bus-kutsua tarvitse muuttaa näiltä osin - vain palvelun nimi ja olion nimi muuttuvat.
Eräs D-Busin päälle rakennetuista palveluista oli HAL (Hardware Abstraction Layer), joka välitti laitteistoon liittyviä tapahtumia niistä kiinnostuneille ohjelmille; esimerkiksi kuvankäsittelyohjelma voi haluta tietoa järjestelmään liitetyistä skannereista tai digikameroista, ja tiedostonhallintaohjelma voi haluta tietoa asemaan laitetuista CD-ROM-levyistä tai koneeseen kytketyistä USB-muisteista. HALia ei kuitenkaan käytetä uudemmissa KDE- ja GNOME -järjestelmissä, koska se sisälsi liikaa päällekkäisyyttä Linuxin udev -toiminnallisuuden kanssa.
Sinineitokala
Sinineitokala eli ulappaneitokala,
Sinineitokala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen pyrstö on voimakkaan haarautunut, selkä hiukan tummempi kuin kylki. Pyrstö on vaaleamman sininen, pyrstön reunoissa mustat raidat. Se sekoitetaan helposti viherneitokalaan, "Chromis viridis",
Sinineitokala elää luonnossa Karibialla.
Sinineitokaloja pidetään ainakin 7 kalan parvissa.
Sinineitokala syö lihapitoista leväruokaa, mielellään monta kertaa päivässä.
Things Falling Apart
Things Falling Apart (tunnetaan myös nimellä Halo 16) on Nine Inch Nails -yhtyeen vuonna 2000 julkaistu albumi, joka sisältää remix-versioita vuonna 1999 julkaistun tupla-albumin "The Fragile" kappaleista. ”10 Miles High” -kappaleen alkuperäinen versio on julkaistu "Fragilen" singlen "We’re in This Together" b-puolena, joka on lähes identtinen, poikkeuksena että oikean ja vasemman puolten kanavat ovat toisin päin.
Pietro Ingrao
Pietro Ingrao (30. maaliskuuta 1915 Lenola – 27. syyskuuta 2015 Rooma) oli italialainen poliitikko.
Ingrao liittyi vuonna 1942 Italian kommunistiseen puolueeseen ja kuului toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen. Hän oli parlamentin jäsen yhtämittaisesti vuosina 1948–1994 sekä Italian edustajainhuoneen puhemies 1976–1979.
Ingrao julkaisi useita runoja ja poliittisia esseitä. Tärkeimpiä teoksista on vuonna 1995 Rossana Rossandan kanssa yhteistyössä julkaistu "Appuntamenti di fine secolo".
The Skeleton Key
The Skeleton Key on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Iain Softleyn ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Ehren Kruger, joka on tunnettu myös "Ring"-elokuvan käsikirjoittajana.
Elokuva kertoo nuoresta Carolinesta, joka saa uuden työpaikan vanhasta kauniista talosta, työnantajana mukava vanha rouva Violet Devereaux. Carolinen työnkuvaan sisältyy Violetin aviomiehen Benin hoitaminen, joka halvaantui ullakolla hämärissä olosuhteissa. Caroline saa Violetilta yleisavaimen jolla saa auki kaikki talon ovet. Tutkiessaan vanhaa taloa, löytää Caroline talon ullakolta oven jota avain ei aluksi suostu avaamaan. Lukuisten yritysten jälkeen Caroline pääsee huoneeseen ja syöksyy suoraan hoodoon synkkään maailmaan josta ei ole paluuta.
Irja Rannikko
Irja Mirjam Rannikko (16. elokuuta 1912 Pori – 14. huhtikuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänen roolejaan ovat Emma elokuvassa "Kersantilleko Emma nauroi?", Dagny Kehvelinin osa elokuvassa "Hei, rillumarei!" sekä merkittävimpänä Paula Sanelma Puupposen rooli elokuvassa "Laivaston monnit maissa". Hän esiintyi myös Pekka Puupää -elokuvissa.
Rannikko kuului näyttelijöihin, jotka olivat merkittäviä teattereissa mutta eivät saaneet suosiota osakseen elokuvauralla. Peter von Bagh paheksuu voimakkaseen tyyliinsä Rannikon valintaa "Laivaston monnit maissa" -elokuvan romanttiseen pääosaan. Rannikko esiintyi kaikkiaan 78 elokuvassa, mutta mikään niistä ei noussut kovinkaan merkittäväksi. Hän toimi näyttelijänä Porissa ja muun muassa Helsingin Työväen Teatterissa ja Helsingin Ympäristöteatterissa. Myöhemmin hän toimi pukijana ja kuiskaajana Suomen Kansallisteatterissa.
Rannikko sai Jussi-kunniamaininnan 1946 naissivuosasta elokuvassa "Houkutuslintu".
Julia Ann
Julia Ann (Tavella) (s. 8. lokakuuta 1969, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Ann on entinen "Penthouse Pet" sekä nykyinen AVN Hall of Famen jäsen. Hän teki ensiesiintymisensä pornoelokuvien alalla vuonna 1993. Hän on PETA:n pitkäaikainen jäsen.
Julia Ann meni 21. kesäkuuta 2003 naimisiin elokuvaohjaaja Michael Ravenin kanssa. Annille on myönnetty vuonna 2000 AVN Award.
Han Seung-soo
Han Seung-soo (hangeul:한승수; hanja:韓昇洙) (s. 28. joulukuuta 1936 Chuncheon) on eteläkorealainen poliitikko ja diplomaatti, sekä Etelä-Korean pääministeri helmikuusta 2008 syyskuuhun 2009. Aiemmin hän on toiminut Etelä-Korean ulko-, kauppa-, talous- ja rahaministerinä sekä maan varapääministerinä, ja vuonna 2001 Yhdistyneiden kansakuntien 56. yleiskokouksen puheenjohtajana.
Han Seung-soo opiskeli valtio-oppia josta suoritti kandidaatintutkinnon 1960 Yonsein yliopistossa ja maisterintutkinnon 1963 Soulin kansallisessa yliopistossa; hän valmistui sittemmin tohtoriksi Yorkin yliopistosta 1968 taloustieteen alalta. Euroopan yhteisö palkitsi hänen tohtorintyönsä, otsikoltaan "The Growth and Function of the European Budget".
Vuosina 1970–1988 hän toimi Soulin yliopistossa taloustieteen professorina, 1986–1987 myös vierailevana professorina Tokiossa. Sen ohella hän oli neuvonantaja YK:n Aasian ja Tyynenmeren alueen talous- ja sosiaalikomissiolle (ESCAP) sekä Maailmanpankille, joista jälkimmäinen lähetti hänet 70-luvun lopulla joksikin aikaa Jordanian hallitukselle konsultiksi.
Han Seung-soo valittiin Etelä-Korean parlamenttiin 1988, ja hän on edelleen sen jäsen. 1988–1990 hän toimi kauppaministerinä. 1993 hänet asetettiin suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin, ennen kuin presidentti Kim Young-sam teki hänestä henkilöstöpäällikkönsä. 1996–1997 Han oli varapääministeri sekä talous- ja rahaministeri. Hänen aikanaan Korean tasavalta liittyi OECD:hen ja Pohjois-Korea lähetti Etelä-Korealle avunpyyntöjä riisitoimituksista.
Huhtikuussa 2001 Han pääsi viimein ulkoministeriksi. Tässä asemassa hän tuli saman vuoden syyskuussa valituksi Yhdistyneiden kansakuntien 56. yleiskokouksen puheenjohtajaksi. Yleiskokouksen puheenjohtajana Han sai kunnian vastaanottaa vuoden 2001 Nobelin rauhanpalkinnon Yhdistyneiden kansakuntien puolesta. Hänen puheenjohtajavuoronsa päättyi syyskuussa 2002. Han luopui jo tätä ennen Etelä-Korean ulkoministerin paikasta, mutta palasi saman vuoden vaaleissa kansalliskokouksen jäseneksi.
Han Seung-soo edustaa Hannara Dang -puoluetta, ja Etelä-Korean presidentinvaalin 2007 voittanut saman puolueen Lee Myung-bak nimitti hänet pääministeriehdokkaakseen tammikuussa 2008. Lee esitti Hanin valintaa pääministeriksi 25. helmikuuta, ja parlamentti hyväksyi valinnan 29. helmikuuta 2008. Han Seung-soo seurasi pääministerinä Han Duck-soota.