hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Salama (vuoristorata)
Salama on vuoristorata Linnanmäen huvipuistossa, Helsingissä. Se avattiin 25. huhtikuuta 2008 eli kauden 2008 avajaispäivänä. Radan pituus on 420 metriä ja korkein kohta noin 17 metriä. Laitteen kapasiteetti on noin 800 ihmistä tunnissa ja maksiminopeus 60 kilometriä tunnissa. Radan erikoisuutena ovat pyörivät vaunut. Yhteen vaunuun mahtuu neljä matkustajaa, ja yhteensä vaunuja on kuusi. Sen valmisti saksalainen Maurer Söhne 
-yhtiö. Rata rakennettiin kokonaan Hurjakuru-vesiradan päälle, minkä vuoksi radan suunnittelu ja pystytys olivat vaativia operaatioita. Pystytystä varten koko Hurjakurun ratakouru jouduttiin täyttämään hiekalla, jotta työkoneet saattoivat kulkea ympäri työmaata. Salama maksoi Linnanmäelle 4,7 miljoonaa euroa.
Salaman nimi on "Kalevalasta". Sitä korostamaan on radan keskelle on rakennettu tulta ja vettä syöksevä tolppa, ”Sampo”.
Victor Cook
Victor Cook on yhdysvaltalainen animaattori ja ohjaaja, joka on työskennellyt enimmäkseen Disneyn tuottamien animaatioiden parissa. Tämän myötä hän on ollut kolme kertaa Daytime Emmyn -ehdokkaana. Uransa alkuvaiheessa Cook teki storyboardeja muun muassa Simpsoneihin ja elokuvaan Jafarin paluu.
Cook kävi nuorena eri kouluissa Texasissa, Floridassa ja Kaliforniassa, sekä Okinawassa. Matkustelun myötä hän kiinnostui sekä yhdysvaltalaisista että japanilaisista animaatioista. Cook innostui myös keräilemaan Marvel Comicsin ja DC Comicsin sarjakuvia, sekä mangaa. Huolimatta siitä, että hän varttui sarjakuvien ja animaatioiden fanina, Cook keskittyi enemmän piirtämään lyhyitä sarjakuvia ja poliittisia piirroksia Cal State Long Beach koulun sanomalehteen. Myöhemmin hänen collegen taideopettaja laittoi Cookin ottamaan yhteyttä erääseen koulun entiseen oppilaan, joka valmistumisensa jälkeen siirtyi työskentelemään animaation pariin. Tapamaaninen herätti Cookin innostuksen uudelleen animaatiota kohtaan. Hän soitti Filmationille kysyäkseen olisiko heillä vapaita työpaikkoja, jonka myötä yhtiö otti Cookin koeajalle työskentelemään BraveStarrin pariin.
Myöhemmin hän alkoi tehdä storyboardeja Disneyn animaatiosarjoihin, kuten Buzz Lightyear of Star Command ja Disneyn Tarzanin legenda, sekä toimi tuottajana ja ohjaajana Lilo & Stitchissä. Vuonna 2006 Cook lähti Disneyltä ohjatakseen animaatioelokuvan . Tällä hetkellä hän työskentelee uuden Hämmästyttävä Hämähäkkimies -animaatiosarjan parissa.
Limberg bei Wies
Limberg bei Wies on kunta Deutschlandsbergin piirikunnassa, Steiermarkissa, Itävallassa. Kaupungin pormestarina toimii Franz Krieger Itävallan sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Lake Monowai
Lake Monowai on järvi Fiorlandin kansallispuiston pohjoisosassa Uuden-Seelannin Eteläsaarella, noin 120 kilometriä Invercargillin kaupungista koilliseen. Lake Monowain pinta-ala on 31 neliökilometriä.
Booker T. Jones
Booker T. Jones (s. 12. marraskuuta 1944 Memphis, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen multi-instrumentalisti, säveltäjä ja tuottaja. Hän oli rhythm and blues -yhtyeen Booker T. & the M.G.’sin keulakuva ja Stax Records -levy-yhtiön tuottaja.
Jo varhain Jones osasi soittaa muun muassa oboeta, saksofonia ja pianoa. 16-vuotiaana vuonna 1962 hän sävelsi kappaleen ”Green Onions”.
Vuonna 1992 Jones liitettiin Rock and Roll Hall of Fameen. 11. helmikuuta 2007 hän sai Grammy-palkinnon elämäntyöstään.
Booker T. Jones vieraili Suomessa kesällä 2009 Pori Jazzissa.
I Walk Among You
I Walk Among You on Iced Earthin julkaisema EP. Se esittelee yhtyeeseen palanneen laulajan Matt Barlow’n ja sisältää yhden uuden kappaleen seuraavalta "The Crucible of Man" albumilta, sekä kolme miksattua (joissa Barlow laulaa) edelliseltä "Framing Armageddon" -albumilta.
Black Mark Productions
Black Mark Records ruotsalainen indie-levy-yhtiö. Levy-yhtö keskittyy lähinnä extreme metalin julkaisuun. Sen perusti taiteilijanimeä Quorthon käyttänyt Thomas "Ace" Forsberg julkaistessaan yhtyeensä Bathoryn ensimmäisen albumin. Quorthonin kuoltua levy-yhtiö julkaisi tribuuttikokoelman In Memory of Quorthon, jossa oli mukana myös Quorthonin kanssa yhteistyötä tehnyt Jennie Tebler. Nykyään sen omistaa Börje "Boss" Forsberg ja se toimii Eksjöstä käsin.
Merkittävimpiä Black Mark Recordsille levyttäneitä yhtyeitä ovat Edge of Sanity, Morgana Lefay, Nightingale, Cemetary, Felshrawl ja 8 Foot Sativa.
Armoton ase (vuoden 1994 elokuva)
Armoton ase (tai Soturit, "Warriors") on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut kanadalainen toimintaelokuva, jonka ohjasi Shimon Dotan ja käsikirjoittivat Alex Epstein, sekä Benjamin Gold. Pääosassa esiintyivät Gary Busey ja Michael Paré.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa rutiinimaiseksi action-rutistukseksi ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Palamedes
Palamedes () oli kreikkalaisessa mytologiassa Euboian kuninkaan Nauplioksen poika, jonka äidiksi mainitaan joko Klymene, Hesione tai Filyra. Hänen ansiokseen luetaan laskutaidon, valuutan, painomittojen, nopan, shakin edeltäjän "pessoin", kiekonheiton, majakoiden, sotilasarvojen ja neljän uuden kirjaimen lisääminen kreikkalaisiin aakkosiin. Palamedes tuomittiin juonittelujen tuloksena petturina kuolemaan Troijan sodan aikana.
Yleisimmän syyn mukaan Palamedeen kohtaloon oli syynä hänen ajautumisensa Odysseuksen vihan kohteeksi. Troijan sodan sytyttyä Palamedes saapui Odysseuksen luokse muistuttamaan tätä valasta, jonka tämä oli antanut Helenan kilpakosinnan aikana. Odysseus ei kuitenkaan ollut halukas osallistumaan sotaan, vaan esitti mielenvikaista kyntäen peltoaan härän ja hevosen vetämällä auralla. Palamedes kuitenkin näki tämän esityksen läpi, ja sieppasi Telemakhoksen, Odysseuksen pojan, ja asetti tämän auran eteen – tai joidenkin muunnelmien mukaan uhkasi surmata tämän miekallaan, jolloin Odysseuksen oli pakko lopettaa teeskentelynsä ja suostua osallistumaan sotaretkeen. Toisen version mukaan hän ajautui julkiseen sanaharkkaan Odysseuksen kanssa taivaankappaleiden ennusmerkeistä, jolloin Odysseus raivostui Palamedeelle tämän Ithakaa koskevista kommenteistaan.
Palamedeen kuolemasta on myös useita eri muunnelmia. Joskus Odysseuksen on väitetty juonineen Palamedesta vastaan Agamemnonin ja joskus Diomedeen kanssa, mutta useimmiten Odysseus yksin on mainittu syylliseksi. Odysseus järjesti kirjeen, jonka Priamos olisi lähettänyt Palamedeelle, ja lisäksi hautasi pussillisen kultaa Palamedeen telttaan. Agamemnoksen löydettyä leiriin jätetyn kirjeen kulta kaivettiin maasta ylös, ja Agamemnon antoi Palamedeen kivitettäväksi. Kivityksessäkin hän osoitti urheutta pitämällä päänsä pystyssä ja ilmoittamalla säälivänsä totuutta, joka oli kuollut jo ennen häntä.
Yhdessä versioissa Odysseus ja Diomedes väittivät Palamedeelle löytäneensä aarteen kaivosta, ja kun tämä suostui pahaa-aavistamattomana laskeutumaan kaivoon, nämä kivittivät hänet kaivon pohjalle kuoliaaksi. Toisessa muunnelmassa heidän väitetään tehneen surmatyönsä hukuttamalla Palamedeen tämän ollessa kalastamassa. Toisaalta hänen kerrotaan olleen suuri sankari sodassa, ja saaneen surmansa Pariin niskaan ampumasta nuolesta. Agamemnon järjesti hänelle suuret hautajaiset.
Palamedeen isä, Nauplios, kosti poikansa epäoikeudenmukaisena pitämänsä kohtalon kreikkalaisille monin tavoin. Hänen kerrotaan saaneen sotapäälliköiden puolisoiden pettämään miehiään valheellisten kirjeiden avulla, ja kun kreikkalaiset olivat palaamassa sodasta laivoillaan, harhauttaneen monet näistä merkkitulilla haaksirikkoon ja kuolemaansa Euboian rannikolle.
Homeros ei mainitse Palamedesta kirjoituksissaan. Flavius Philostratus kirjoittikin teoksessaan "Apollonios Tyanalaisen elämä" Palamedeella olleen kaksi katkeraa vihollista: Odysseus, joka juoni kansan kivittämään hänet kuoliaaksi, ja Homeros, joka kielsi häneltä paikan eepoksessaan.
Hellhammer
Hellhammer voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
For Death and Glory
For Death and Glory on alankomaalaisen Thronar-yhtyeen debyyttialbumi.
Tappavat sankarit
Tappavat sankarit () on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka ohjasi Menahem Golan ja käsikirjoittivat Damian Lee ja Gregory Lee. Pääosassa esiintyivät Michael Paré ja Jan-Michael Vincent.
Entinen merivoimien sotilas Brad Cartowski on loukkaantunut Ateenaan lentokenttään kohdistuneessa terroristi iskussa. Samassa kaaoksessa hänen vaimonsa kidnapataan, joka lennätetään kaapatulla lentokoneella Pohjois-Afrikkaan. Cartowski lähtee terroristien perään saaden apuunsa toisen entisen merivoimien sotilaan Cody Grantin. Cartowski saa pian selville terroristien piilopaikan, mutta joutuu itse kaapatuksi. Hän joutuu kidutuksen kohteeksi, mutta onnistuu pakenemaan ja palaa takaisin lisä vahvistuksilla pelastaakseen vaimonsa, sekä saadakseen kostonsa terroristiryhmän johtajalle Jose Maria Carlosille.
Nylandia Rock
Nylandia Rock oli ruotsinkielisen nuorisojärjestön Nylands Svenska Ungdomsförbundin järjestämä rock-tapahtuma. NSU piti tärkeänä edistää nuorisotyötä omalla tahollaan joten yhdistys ryhtyi 1980-luvulla promotoimaan rockmusiikkia. Toiminnalle haettiin mallia pohjanmaalta, jossa Svenska Österbottens Ungdomsförbund jo järjesti rockfestivaalia Moikipäässä.
Ensimmäinen Nylandia Rock pidettiin vuonna 1982 Finlandia-talossa. Paikalla oli suomenruotsalaisia yhtyeitä Uudeltamaalta, Turun seudulta ja Pohjanmaalta.
Nylandia Rock jatkui vuodesta 1984 vuosittaisena tapahtumana vuoteen 1989 asti. Tapahtuma järjestettiin vielä vuonna 1984 suurempana tapahtumana vanhassa messuhallissa (nyk. Töölön kisahalli), ja sen jälkeen se kiersi pienempänä tapahtumana vuosittain eri puolilla Uusimaata. Festivaalin pienentäminen mahdollisti konserttien järjestämisen maakunnissa.
Vuonna 1991 festivaalin luonne ja nimi muuttui Raseborg-Rock-tapahtumaksi. Se pidettiin Raaseporin linnan kesäteatterin näyttämöllä, ja festivaaleille kutsuttiin esiintyjiä myös Ruotsista.
Seuraava suurempi tapahtuma oli vuonna 1993 Tammisaaressa järjestetty Ramsrock. Tapahtumassa oli yleisöä 1 300 henkilöä.
NSU järjesti Porvoossa seuraavana vuonna myös rock-tapahtuma Kokonrockin. Festivaalin yleisökadon ja musiikkifestivaalien kovan kilpailun vuoksi NSU päätti lopettaa rockfestivaalien järjestämisen vuoteen 1994.
Vuonna 2002 NSU päätti silti yrittää vielä uudelleen, tällä kertaa pienepimuotoisesti sekä ilman kaupallisia päämääriä, järjestämällä NSU-rock -nimisen tapahtuman. NSU rock järjestettiin samanaikaisesti Loviisassa ja Tammisaaressa ja siihen osallistui muutamia paikallisia nuoriso-orkestereita.
Vuonna 2003 NSU julkaisi levyn "Den Finlandssvenska Samlingsskivan", jossa esiintyi 13 eri nuoriso-orkesteria vuosien varrelta.
NSU:n rocktapahtumissa on vuosien varrella esiintynyt monia enemmän ja vähemmän tunnettuja suomenruotsalaisia rock- sekä muita orkestereita. 
Muutamia festivaaleilla esiintyneistä orkestereista ovat esimerkiksi: Major Minor, 2 Fun, Happy End, Gycklarnas Afton, Viktor Hurmio, New Bandits, Nakhit Silmillah, Good Evening Manchester, Gigi Sannholm ja Trio kanal. Festivaalien kävijämäärää lisäämään tuotettiin myös muutamia Ruotsista tuotettuja "vetonauloja", kuten Niklas Strömstedt, Ankie Bagger ja Staffan Hellstrand orkestereineen.
Ammunnan Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Suomen Ampumaurheiluliiton (SAL) Suomen-mestaruuskilpailut 2007 järjestettiin kaikissa lajiryhmissä.
Ilma-aseilla järjetettiin SM-kilpailut kolmessa lajiryhmässä, pistoolissa, kiväärissä ja riistamaalissa:
Pistooleiden SM-kilpailuja järjestettiin kaksi:
Kivääreissä järjestettiin kolme SM-kilpailua:
Pohjolan maljan voittaa parhaiten SM-kilpailuissa menestynyt seura. Pisteitä jaetaan 1. sijasta 8, 2. sijasta 7, jne. ja 8. sijasta 1 pisteen.
First Strike Still Deadly
First Strike Still Deadly on thrash metal -yhtye Testamentin vuonna 2001 julkaistu albumi. Albumin kappaleet ovat uudelleen nauhoitettuja versioita albumien "The Legacy" ja "The New Order" kappaleista. Tämän lisäksi mukana on uusintaversio yhtyeen demoaikojen kappaleesta "Reign of Terror".
Aleksandr Sjomin
Aleksandr Valerjevitš Sjomin (, , s. 3. maaliskuuta 1984 Krasnojarsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-liigan Vitjaz Podolskissa. Sjomin tunnetaan taitavana ja viihdyttävänä pelaajana, hänen heikkoutensa ovat epätasaisuus ja puolustuspelaaminen
Sjomin on kotikaupunkinsa Sokol Krasnojarskin kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen aikuisten sarjatason ottelunsa kaudella 2001–2002 Traktor Tšeljabinskin joukkueessa Venäjän toisella sarjatasolla. Washington Capitals varasi Sjominin kauden jälkeen vuoden 2002 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Kauden 2002–2003 Sjomin pelasi Lada Toljatin joukkueessa Venäjän Superliigassa.
Sjomin siirtyi NHL:ään kaudella . Tulokaskaudellaan hän pelasi 52 ottelua, joissa teki kymmenen maalia ja 12 syöttöä. Sjomin palasi ajaksi Lada Toljattiin ja oli kaudella 2004–2005 seuran paras maalintekijä. Sjomin ei voinut palata seuraavaksi vuodeksi NHL:ään, sillä hänellä oli kaksivuotinen asepalvelus suorittamatta. Sjomin suoritti asepalveluksensa pelaten samalla Ladassa kaksi kautta. Jälkimmäisen kauden lopulla Ladan talousvaikeuksien vuoksi Sjomin siirtyi loppukaudeksi Himik Moskovan alueeseen.
Sjomin palasi Capitalsiin kaudeksi . Hänet sijoitettiin joukkueen ykkösketjuun Aleksandr Ovetškinin kanssa ja tekikin kauden aikana 77 ottelussa 38 maalia ja 35 syöttöä. Ovetškinin parina Sjominista tuli yksi Capitalsin tehokkaimmista pelaajista useiksi vuosiksi. Sjominin kausia varjostivat usein loukkaantumiset, eikä hän kertaakaan kyennyt pelaamaan täysin ehjää kautta. Kausi jäi hänen viimeisekseen Capitalsissa ja hän siirtyi vapaana agenttina Carolina Hurricanesiin.
Kauden alku viivästyi pelaajien työsulun vuoksi, jonka aikana Sjomin pelasi neljä ottelua kasvittiseurassaan Sokol Krasnojarskissa ja 20 ottelua KHL-liigan Torpedo Nižni Novgorodissa. Sjomin pelasi kolme rikkonaista kautta Hurricanesissa, minkä jälkeen seura osti hänen sopimuksensa ulos. Kaudeksi Sjomin siirtyi yksivuotisella sopimuksella Montreal Canadiensiin. Sjomin pelannut Canadiensia miellyttävällä tasolla, vaan hänet siirrettiin vapaiden pelaajien listalle jo 15 ottelun jälkeen ja pian hänen sopimuksensa purettiin. Sjomin päätti palata takaisin Venäjälle ja teki joulukuussa sopimuksen KHL-liigan Metallurg Magnitogorskin kanssa.
Sjomin on edustanut Venäjän maajoukkuetta monissa arvokisoissa. Sjomin voitti vuoden 2008 maailmanmestaruuskilpailussa kultaa.
Hohner
Hohner Musikinstrumente GmbH & Co. KG on saksalainen soitinvalmistaja, jonka pääkonttori sijaitsee Trossingenissa. Yhtiö on erityisen tunnettu huuliharppujen ja harmonikkojen valmistajana; se tuottaa noin miljoona huuliharppua vuodessa. Lisäksi yhtiö tekee tai on tehnyt nokkahuiluja, melodikoja, kitaroita ja bassokitaroita sekä kazooita.
Hohner on perustettu vuonna 1857. Sen huuliharput tehdään edelleen käsityönä Saksassa. Yhtiö teettää monien muiden soitinvalmistajien tavoin edullisempia soittimiaan Kauko-Idässä.
1980-luvun puolestavälistä 2000-luvun alkuun Hohnerilla ja suomalaisella Hellas-Pianolla oli yhteisyritys Hohner-Hellas Oy, joka valmisti Hohner-merkkisiä pianoja Hyvinkäällä.
Raphael Semmes
Raphael Semmes (27. syyskuuta 1809 Charles County, Maryland – 30. elokuuta 1877 Mobile, Alabama) oli merimies, lakimies, kapteeni ja Etelävaltioiden kenraali sekä amiraali Yhdysvaltain sisällissodassa.
Semmes teki 15-vuotisen uran merimiehenä Yhdysvaltain laivastossa ennen sisällissotaa. Sen lisäksi hän opiskeli lakia ja valmistui 1834 asianajajaksi. Meksikon–Yhdysvaltain sodassa (1846–1848) hän palveli "USS Somersilla" Yhdysvaltain laivastossa komentajana. Hänen tehtävänään oli tukkia meksikolainen Veracruzin satama. Semmes kunnostautui taistelussa upottamalla meksikolaisten vakoilulaivan, mistä hän sai kiitokset. Sodan jälkeen hän palasi Mobileen lakimieheksi. Kun sisällissota alkoi, hän liittyi Konfederaation merivoimiin. Hän sai "CSS Sumterin" komennon ja menestyi hyvin jahdatessaan Pohjoisvaltioiden kauppa-aluksia. Hän upotti 18 laivaa Karibialla ja Atlantilla. Tammikuussa 1862 hän vei laivansa korjaukseen Gibraltariin, jota britit pitivät hallussaan. Siellä hänen piti jättää laiva takaa-ajajilleen. Hän matkusti sieltä Lontooseen ja otti siellä äskettäin rakennetun" CSS Alabaman" komennon. Laivalla hän kaappasi vuoteen 1864 saakka yli 60 Pohjoisvaltioiden alusta. 19. kesäkuuta 1864 pohjoisvaltioiden höyrylaiva "USS Kearsarge" upotti "Alabaman" Ranskan rannikon edustalla, mutta sillä välin amiraali Semmes pakeni jälleen ja matkusti Englannista takaisin Amerikkaan. Hänet ylennettiin 10. helmikuuta 1865 komentavaksi amiraaliksi, ja hän sai komentoonsa James Riverin laivueen, jonka tehtävänä oli puolustaa meritietä Richmondiin. Kaupungin hylkäämisen jälkeen huhtikuussa hänen oli pakko upottaa laivansa, jolloin Semmes nimitettiin prikaatinkenraaliksi ja hänen merimiehistään tuli jalkaväkeä. Sodan jälkeen hän oli lyhyen aikaa pidätettynä. Mitään rikossyytteitä ei kuitenkaan voitu todistaa. Hän palasi sodan jälkeen Mobileen, missä hän työskenteli asianajajana, filosofian ja kirjallisuuden professorina, sanomalehtijulkaisijana ja tuomarina. Hän kuoli vuonna 1877. Hän on Alabamassa yhä hyvin suosittu sisällissodan hahmo.
I Am Kloot
I Am Kloot on brittiläinen Manchesterissa vuonna 1999 perustettu vaihtoehtorockia soittava yhtye. Yhtye nauttii Euroopassa ja varsinkin kotimaassaan laajasta kulttisuosiosta. Yhtyeen kappaleet sanoittavat ja säveltävät suurimmaksi osaksi sen keulakuva laulaja-kitaristi John Bramwell. Musiikillinen tyyli vaihtelee melankolisesta ja ehkä hieman psykedeelisestä indie rockista rauhallisen akustiseen brittipopvaikutteiseen musiikkiin.
Yhtyeen ensimmäinen albumi "Natural History" julkaistiin vuonna 2001, joka nousi huonosti Ison-Britannian albumilistalla sijalle 119. Seuraavat albumit "I Am Kloot" (2003) ja "Gods and Monsters" (2005) olivat jo suuria menestyksiä Britannian indie rockin piirissä nostaen yhtyeen jonkinlaiseen kulttimaineeseen omassa kotimaassaan. Single "Over My Shoulder" sai myös jonkin verran soittoa medioissa. Jopa kenties kuuluisin Ison-Britannian radio DJ John Peel huomasi myös yhtyeen lahjakkuuden ja he esiintyivätkin kyseisen miehen musiikkisessioissa, joka julkaistiin albumina 2006. Tuorein albumi on alkuperäisesti vuonna 2007 ainoastaan yhtyeen keikoilla jaeltu albumi "I Am Kloot Play Moolah Rouge", joka julkaistiin kuitenkin seuraavana vuonna kaupallisena albumiversiona.Virallisten jäsenten lisäksi yhtyeessä on toiminut monia sessiomuusikoita yhtyeen studiojulkaisuilla sekä keikkamuusikoita live-esiintymisissä.
Dorothy Dell
Dorothy Dell Goff (30. tammikuuta 1915 – 8. kesäkuuta 1934) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi niin Broadwaylla kuin elokuvissakin.
Mississippin Hattiesburgissa syntyneen Dellin Hollywood-ura jäi varsin lyhyeksi, sillä hän kuoli liikenneonnettomuudessa Kaliforniassa vain 19-vuotiaana. Hän ennätti kuitenkin näytellä muun muassa elokuvassa "Pikku päivänsäde" (1934), jonka ohjasi Alexander Hall ja jonka tähtenä oli Shirley Temple.
Dell oli myös Miss New Orleans 1930. Hänet on haudattu New Orleansin Metairie Cemeteryyn.
Alexander Hall
Alexander Hall (11. tammikuuta 1894 – 30. heinäkuuta 1968) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Pikku päivänsäde" (1934), "Henki etsii asuntoa" (1941) ja "Vaimoni sulhaset" (1953). "Henki etsii asuntoa" toi ohjaajalle Oscar-ehdokkuuden.
Bostonissa, Massachusettsissa syntynyt Hall kuoli aivoverenkiertohäiriöön San Franciscossa 74-vuotiaana.
Irvin McDowell
Irvin McDowell (15. lokakuuta 1818 – 10. toukokuuta 1885) oli amerikkalainen ammattiupseeri, joka sai kyseenalaista kuuluisuutta hävittyään ensimmäisen Bull Runin taistelun Yhdysvaltain sisällissodan alussa.
McDowell syntyi Columbusissa, Ohiossa. Hän pyrki Troyesin kollegeen Ranskaan ennen kuin valmistui West Pointista 1838, missä yksi hänen luokkatovereistaan oli P. G. T. Beauregard, hänen tuleva vastustajansa Bull Runin taistelussa. Hän sai komennuksen toiseksi luutnantiksi 1. Yhdysvaltojen tykistöön. McDowell palveli taktiikkaopettajana West Pointissa, ennen kuin hänestä tuli kenraali John E. Woolin kenttäadjutantti Meksikon-Yhdysvaltain sodan aikana. Hänet ylennettiin väliaikaisesti kapteeniksi Buena Vistassa ja hän palveli adjuntanttina kenraalin toimistossa sodan jälkeen. 1856 hänet ylennettiin majuriksi kenraalin toimistoon.
McDowell ylennettiin vakinaisen armeijan prikaatinkenraaliksi 14. toukokuuta 1861, ja sai komentoonsa koillis-Virginian armeijan, vaikkei koskaan ollut komentanut joukkoja taistelussa. Ylennys oli hänen vanhan opettajansa, Salmon P. Chasen ansioita. Vaikka McDowell tiesi että hänen joukkonsa eivät olleet valmiita taisteluun ja olivat kokemattomia, paine Washingtonin poliitikkojen taholta pakotti hänet aloittamaan ennenaikaisen offensiivin konfederaation Pohjois-Virginian joukkoja vastaan. Hänen strategiansa Bull Runissa oli mielikuvituksellinen, mutta kunnianhimoisen monimutkainen, ja hänen joukkonsa olivat liian kokemattomia toteuttaakseen sen tohokkaasti, mikä johti nöyryyttävään murskatappioon.
Bull Runin tappion jälkeen kenraalimajuri George B. McClellan sijoitettiin Washingtonia puolustavan Unionin armeijan komentoon Potomacin armeijaan. McDowell komensi divisioonaa uudessa armeijassa, mutta McClellan järjesteli uudelleen pian joukkojaan jolloin McDowell sai komentoonsa I armeijakunnan seuraavana keväänä. Hänen armeijakuntansa pysyi takana puolustamassa Washingtonia Virginian niemimaan sotaretken aikana. Sen odotettiin marssivan McClellanin tueksi, mutta hermostuneet poliitkot, jotka pelkäsivät että kenraali Stonewall Jackson hyökkäisi Shenandoahin laakson sotaretkellään viimein Washingtoniin, pitivät McDowellin 40 000 sotilasta takana.
Viimein kolme itsenäistä päällikkyyttä eli kenraalit McDowell, John C. Frémont, ja Nathaniel Prentice Banks yhdistetiin kenraalimajuri John Popen Virginian armeijaan ja McDowell johti III armeijakuntaa. Cedar Mountainin toimiensa takia, McDowell ylennettiin viimein vakinaisen armeijan kenraalimajuriksi 1865; kuitenkin häntä syytettiin myöhemmästä katastrofista II Bull Runin taistelussa. Hän todisti myös Fitz John Porteria vastaan, kun Pope oli haastanut tämän sotaoikeuteen.
Heinäkuussa 1864 hän sai komentoonsa Tyynenmeren puolustusalueen. Hän komensi myöhemmin Kalifornian joukkoja, 4. sotilasaluetta Arkansasissa ja Louisianassa jälleenrakentamisen aikana ja lännen sotilasaluetta. Hänet ylennettiin pysyvästi kenraalimajuriksi 1872 Hän erosi armeijasta 1882 ja palveli San Franciscon puistokomissiossa ennen kuolemaansa. Hänet on haudattu San Franciscon kansalliseen hautausmaahan.
Adolphe Menjou
Adolphe Jean Menjou (18. helmikuuta 1890 – 29. lokakuuta 1963) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa, ja kuoli hepatiittiin Kalifornian Beverly Hillsissä 73-vuotiaana.
Menjou sai katolisen kasvatuksen ja valmistui Cornellin yliopistosta. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "Nainen Pariisissa" (1923), "Etusivu uusiksi" (1931), "Tähti on syntynyt" (1937) ja "Kunnian polut" (1957).
Menjoulla oli irlantilainen äiti ja ranskalainen isä. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1931 ja sai tähden Hollywood Walk of Famelta.
Gunn Margit Andreassen
Gunn Margit Andreassen (s. 23. heinäkuuta 1973 Kristiansand, Norja) on norjalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Andreassen on voittanut urallaan kaksi olympiamitalia, hopeaa Salt Lake Cityn viestissä 2002 ja pronssia Naganon viestissä 1998. MM-kisoissa Andreassen on voittanut kaksi kultamitalia, yhden hopeamitalin ja kaksi pronssimitalia.
Andreassenilla oli yksi, vuonna 2004 syntynyt David-niminen lapsi ampumahiihtäjä Frode Andresenin kanssa. Poika kuitenkin kuoli yllättäen, ilmeisesti epilepsiakohtaukseen, uudenvuodenpäivänä 2018.
Edna Purviance
Olga Edna Purviance (21. lokakuuta 1895 Paradise Valley, Nevada, Yhdysvallat – 11. tammikuuta 1958 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi Charles Chaplinin mykkäelokuvissa.
Purviance syntyi Paradise Valleyssa Nevadan osavaltiossa Louise ja Madison Gates Purviancelle. Purviancen ollessa kolmevuotias perhe muutti Lovelockin kaupunkiin, jonne vanhemmat perustivat hotellin. Vanhempien erottua vuonna 1902 Louise-äiti jatkoi hotellinpitoa yksin, kunnes vuonna 1904 meni uudelleen naimisiin. Valmistuttuaan paikallisesta lukiosta vuonna 1913 Purviance muutti San Franciscoon, jossa opiskeli vuoden ajan liiketaloutta ja aloitti tämän jälkeen työskentelyn sihteerinä.
Vuonna 1915 hän tapasi Charles Chaplinin, joka oli juuri siirtynyt Essanay-elokuvayhtiöön ja etsi elokuviinsa uutta naisnäyttelijää. Purviancella ei ollut kokemusta näyttelemisestä, mutta hän liittyi silti Chaplinin vakionäyttelijöihin. Hänen ensimmäinen roolinsa oli elokuvassa "Ilta ulkona" (1915). Purviance ja Chaplin aloittivat myös pian suhteen, joka kesti vuoteen 1918.
Purviance esiintyi yhteensä yli kolmessakymmenessä Chaplinin lyhytelokuvassa vuosina 1915–1923 ja hänen pitkissä elokuvissaan "Chaplinin poika" (1921) ja "Nainen Pariisissa" (1923). "Nainen Pariisissa" oli Chaplinin ensimmäinen draamaelokuva, jonka kautta hän yritti myös luoda Purviancelle uutta uraa draamanäyttelijänä antamalla tälle pääroolin, sillä hän piti vanhentunutta Purviancea sopimattomana jatkamaan komediarooleissa. Vaikka elokuva sai erinomaiset arviot, Purviance ei enää jatkanut elokuvauraa lopetettuaan näyttelemisen Chaplinin ohjauksessa. Hän esiintyi sen jälkeen vain kahdessa elokuvassa, pääosassa Josef von Sternbergin esittämättä jääneessä elokuvassa "A Woman of the Sea" (1926), jonka Chaplin tuotti, sekä ranskalaisessa elokuvassa "Education du Prince" (1927). Chaplin kuitenkin piti Purviancen studionsa palkkalistoilla aina tämän kuolemaan asti.
Elokuvauransa jälkeen Purviance vetäytyi Hollywoodista. Hän oli vuosina 1938–1945 avioliitossa lentäjä John Squiren kanssa ja kiersi tämän mukana lentäen Yhdysvaltoja ja Etelä-Amerikkaa. Purviance kuoli syöpään 11. tammikuuta 1958, ja hänet haudattiin Grand View Memorial Park Cemeteryyn Kalifornian Glendaleen.
William T. Anderson
William T. ”Bloody Bill” Anderson (1839 – 26. lokakuuta 1864) oli etelävaltioiden sissijohtaja Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet tunnettiin raakuudestaan Unionin sotilaita, Jayhawker-sissejä ja Unionia kannattavia siviilejä kohtaan Missourissa ja Kansasissa.
Anderson syntyi Kentuckyssä ja kasvoi Huntsvillessä, Missourissa. Hänen isänsä oli hatuntekijä William C. Anderson. Isä matkusti pian Kaliforniaan, jolloin Bill muutti äitinsä ja veljiensä kanssa Agnes City Townshipiin, Kansasiin. Hän työskenteli jonkin aikaa vankkurireiteillä ja oli epäiltynä rikoksista, lähinnä hevosvarkauksista Missourissa.
Kesällä 1863 Anderson liittyi veljensä kanssa William Quantrillin komentamaan etelävaltioita kannattavaan sissijoukkoon. Hänen sisarensa Mary, Josephine ja Martha oli viety Kansas Cityyn vankilaan epäiltyinä etelävaltioiden sissien avustamisesta. 14. elokuuta vankila romahti, jolloin Mary rampautui ja neljä naista, heidän joukossaan Josephine, kuoli. Tämä sai Andersonin kohtelemaan Unionin sotilaita ja siviilejä erittäin raa’asti.
Anderson osallistui Lawrencen kaupungin ryöstöön Kansasissa 21. elokuuta 1863. Noin 200 miestä ja poikaa surmattiin ja kaupungin rakennukset poltettiin. Tämän jälkeen Anderson perusti oman sissikomppaniansa Missourissa maaliskuussa 1864. Hänen joukkoonsa kuuluivat Jesse James ja Frank James, ja heillä oli tapana ampua vankinsa ja koristaa hevostensa suitset näiden päänahoilla. 27. syyskuuta 1864 Anderson ja hänen miehensä syyllistyivät Clementin massamurhaan Missourissa. He ryöstivät siviilejä ja tappoivat 22 Unionin sotilasta, jotka olivat menossa koteihinsa lomalle. Tämän jälkeen Unionin majuri A. V. E. Johnston järjesti Andersonille väijytyksen, mutta etelävaltioiden sissit nujersivat hänet ylivoimalla. Antautuneet ammuttiin ja 120 Unionin miestä sai surmansa.
Unionin eversti Samuel P. Cox otti nyt tehtäväkseen Andersonin eliminoimisen. Hän paikansi Andersonin Rayn piirikuntaan Missourissa ja järjesti väijytyksen, jossa Andersonia ammuttiin päähän. Andersonin ruumis vietiin Richmondiin Missouriin ja asetettiin julkisesti näytteille ja valokuvattiin. Hänet haudattiin Richmondin pioneerien hautausmaahan merkitsemättömään hautaan.
Point of Impact
Point of Impact (tunnetaan myös nimellä "Spanish Rose") on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoselokuva. Elokuvan ohjasi Bob Misiorowski ja käsikirjoitti George Fernandez. Pääosassa esiintyivät Michael Paré, Michael Ironside ja Barbara Carrera.
Jack David on kova ja suorapuheinen poliisi, jota syytetään työparinsa kuolemasta erään pieleen menneen tehtävän johdosta. Kaiken syytösten takana on korruptoitunut pomo Martin Cullen. David erotetaan poliisivoimista ja saa yllättäen töitä kuubalaiselta rikospomolta Roberto Largolta. Davidin tehtävänä on toimia Largon vaimon Evan henkivartijana. David saa tietää Largon olevan yhteydessä entiseen pomoonsa Culleniin ja yrittää saada totuuden selville, jolla hän saisi paljastettua koko huijauksen.
Backsliders
Backsliders oli 1970- ja 1980-luvun taitteessa perustettu suomalainen hard rock -yhtye. Erityisesti moottoripyöräilijöiden keskuudessa suosittu yhtye ehti julkaista viisi studioalbumia sekä yhden Hurriganes-coveralbumin yhdessä kitaristi Albert Järvisen kanssa nimellä Flashbacksliders, kunnes yhtyeen toiminta hiipui 1990-luvunpuolivälissä.
Kitaristit Dan Eklund ja Olli Hildén jatkoivat Backslidersin jälkeen soittajina Michael Monroen taustayhtyeessä. Hildén on Monroen serkku.Flashbacksliders:
Kokoelma-albumit:
Ernie Davis
Ernie Davis (14. joulukuuta 1939 New Salem, Fayette County, Pennsylvania – 18. toukokuuta 1963 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän voitti vuoden 1961 Heisman Trophyn. Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen pelaaja, jolle myönnettiin kyseinen palkinto.
Yli 50 yliopistoa tarjosi Davisille stipendiä aikana, jolloin ne olivat afroamerikkalaisille tiukassa. Hän päätti seurata Syracusen yliopistossa idoliaan Jim Brownia, jonka urheilulehti The Sporting News valitsi vuonna 1999 kaikkien aikojen amerikkalaisen jalkapallon ammattilaispelaajaksi. Syracusessa Davis sai kannettavakseen Brownin numeron 44 paidan. Lukuisten voittojen ja murskattujen yliopistosarjaennätysten kautta Davisista tuli NFL:n ykkösvaraus (ensimmäinen afroamerikkalainen ykkösvaraus) 1962. Varauksen teki Washington Redskins, mutta Davis kaupattiin heti Cleveland Brownsiin, jossa Jim Brownkin pelasi.
Davis ei kuitenkaan pelannut yhtään ammattilaisottelua, sillä hän sairastui kesällä 1962 akuuttiin myelooiseen leukemia, johon hän kuoli toukokuussa 1963 vain 23-vuotiaana. Hänelle myönnettiin vuonna 1979 postuumisti paikka College Football Hall of Famessa. Ernie Davis Middle School on hänen mukaansa on nimetty koulu Elmirassa Chemungin piirikunnassa New Yorkissa, jonne hän muutti 12-vuotiaana ja jossa hänen lahjansa amerikkalaiseen jalkapalloon kävivät ilmi. Davis on haudattu paikkakunnan Woodlawnin hautausmaalle.
Robert C. Gallagherin kirjaan "Ernie Davis: The Elmira Express" perustuva Hollywood-elokuva "Express - Ernie Davisin tarina ()" vuodelta 2008 kertoo Ernie Davisin elämäntarinan. Elokuvassa Davisia näyttelee Rob Brown. Syracuse Orangen päävalmentaja Ben Schwartzwalderia näyttelee Dennis Quaid.
Eduard Venski
Eduard Venski (s. 21. huhtikuuta 1977) on valkovenäläinen lentopalloilija, peilipaikaltaan keskitorjuja. Venski on pelannut Suomen lentopalloliigassa kaudesta 2002-2003 lähtien. Hänen seuransa on ollut läpi vuosien Vammalan Lentopallo, jonka riveissä Venski on saavuttanut kaksi SM-kultaa, kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Venski on valittu urallaan kuusi kertaa lentopalloliigan tähdistökentälliseen (2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015), ja kerran hänet on noteerattu liigan parhaimmaksi pelaajaksi (2011). Venski on kautta aikain toiseksi eniten tähdistökentälliseen valintoja saanut pelaaja lentopalloliigassa. SM-liigaotteluita Venski on kaiken kaikkiaan pelannut uransa aikana liki 500. Venski on voittanut lentopalloliigan torjuntatilaston viidesti, kausina 2008-09, 2009-10, 2010-11, 2012-13, 2014-15.
Kauden 2015-16 päätteeksi VaLePa ilmoitti seuraikoniksi muodostuneelle Venskille, ettei halua jatkaa hänen sopimustaan. Venski olisi ollut valmis tekemään jatkosopimuksen. Venski pelasi VaLePassa yhtäjaksoisesti yhteensä 14 kautta.
Glen Duncan
Glen Duncan (s. 1965 Bolton) on brittiläinen kirjailija.
Duncan opiskeli filosofiaa ja kirjallisuutta Lancasterin yliopistossa. Hänen esikoisromaaninsa "Hope" ilmestyi vuonna 1997. Duncan asuu New Yorkissa ja Lontoossa.
Berliinin kongressi
Berliinin kongressi 13. kesäkuuta – 13. heinäkuuta 1878 oli Euroopan suurvaltojen huippukokous, joka päätti Balkanin kansojen ja valtioiden kohtalosta Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välisen sodan (1877–1878) jälkeen. Kongressia johti Saksan keisarikunnan kansleri Otto von Bismarck ja myös Britannian pääministerillä Benjamin Disraelilla oli siellä keskeinen rooli.
Venäjä ja Ottomaanit olivat jo solmineet maaliskuussa 1878 San Stefanon rauhansopimuksen, joka liitti Venäjään itäosan Armeniaa ja loi suur-Bulgarian, johon kuului 3/5 Balkanista. Kongressi mitätöi San Stefanossa tehtyjä päätöksiä ja uudet päätökset olivat: Romania, Serbia ja Montenegro itsenäistyivät. Bulgariasta tuli itsenäinen ruhtinaskunta, joka menetti Turkille Makedonian ja Itä-Rumelian. Venäjä sai Bessarabian ja osia Armeniasta (Kers). Britannia sai Kyproksen. Bosnia ja Hertsegovina siirtyivät Itävalta-Unkarin hallintaan
Kongressin varsinaiset osallistujamaat olivat Brittiläinen imperiumi, Itävalta-Unkari, Ranska, Saksa, Italia, Venäjä ja Osmanien valtakunta. Kreikan, Romanian, Serbian ja Montenegron lähettiläät saivat osallistua omien maidensa asioiden käsittelyyn, mutta eivät olleet kongressin täysivaltaisia jäseniä.
Mosby Parsons
Mosby Monroe Parsons (21. toukokuuta 1822 – 15. elokuuta 1865) oli yhdysvaltalainen upseeri Meksikon–Yhdysvaltain sodassa ja prikaatikenraali etelävaltioiden armeijassa Yhdysvaltain sisällissodan aikana.
Parsons syntyi Gustavus Adolphus Parsonsin ja hänen vaimonsa Patience Monroe Bishopin vanhimmaksi lapseksi Charlottesvillessä Virginiassa. Kun hän oli 13-vuotias, perhe muutti Colen piirikuntaan Missouriin. Kaksi vuotta myöhemmin Parsons muutti uudestaan Jefferson Cityyn, mitä hän piti sen jälkeen kotinaan. Nuorena miehenä Mosby luki lakia ja sai pätevyyden 1846. Hän palveli vapaaehtoisena Meksikon-Yhdysvaltain sodassa kapteenina eversti Alexander W. Doniphanin rykmentissä ja sai maininnan urheudesta Sacramenton taistelussa 28. helmikuuta 1847. Hän palasi sodan jälkeen Missouriin ja avioitui Mary Wellsin kanssa 18. syyskuuta 1850. Hänen vaimonsa kuitenkin kuoli kolmen vuoden päästä, ja hänelle jäi poika Stephen Kearney Parsons.
Parsons palveli Yhdysvaltain piiriasianajajana läntisessä Missourissa. Vuonna 1856 hänet valittiin valtion lainsäädäntöön. Hänestä tuli osavaltion senaattori vuonna 1858. Hän palveli senaattorina alkuvuoteen 1861 ja sisällissodan syttymiseen saakka.
Eroamiskriisin aikana Missourissa Parsons nimitettiin prikaatikenraaliksi ja komentajaksi 6. Missourin kansalliskaartiin. Hän saapui liian myöhään eikä ehtinyt ottaa osaa kahakkaan Boonvillessä mutta johti divisioonaansa Carthagessa ja Wilson's Creekin taistelussa Missourissa ja Pea Ridgen taistelussa Arkansasissa.
Parsons nimitettiin prikaatikenraaliksi konfederaation armeijaan 5. marraskuuta 1862, ja hän johti jalkaväkiprikaatiaan Prairie Grovessa Arkansasissa kuukautta myöhemmin. Hänen joukkonsa osallistui hyökkäykseen Helenaan Arkansasiin 4. heinäkuuta 1863, ja hän auttoi Richard Tayloria pysäyttämään Nathaniel Prentice Banksin Red River -sotaretken 1864 Louisianassa, ja vastustamaan Unionin kenraalimajuri Frederick Steele Camdenin tutkimusretkeä Arkansasiin.
Parsonsin ylensi kenraalimajuriksi Trans-Mississippin alueen komentaja Edmund Kirby Smith 30. huhtikuuta 1864, mutta presidentti Jefferson Davis ei vahvistanut ylennystä.
Sodan päätyttyä Parsons lähti monien muiden Missourin konfederaatiolaisten tavoin Meksikoon, koska ei halunnut antautua. Parsons ja hänen viisi kumppaniaan, mukaan lukien entinen konfederaation kongressin jäsen Aaron H. Conrow, vangittiin ja teloitettiin lähellä Camargoa Chihuahuassa 15. elokuuta 1865. Asialla oli rosvojoukko. Hänet on sanottu haudatun Nuevo Leoniin, mutta hautapaikkaa ei tiedetä, eikä varmuutta ole siitä, haudattiinko hänet ylipäänsä.
Jake McDorman
Jake McDorman (s. 8. heinäkuuta 1986) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa elokuvassa "Aquamarine" hengenpelastaja Raymondia ja "Kampus Greekissa" Evania. McDorman näytteli pääosaa Brian Finchiä CBS:n jännityssarjassa "Limitless". Hän on myös vieraillut esimerkiksi televisiosarjoissa "C.S.I. Miami" ja "House".
McDorman syntyi Dallasissa, Texasissa Deborah Gale (o.s. Stallings) ja John Allen McDorman III:lle. McDormanilla on pikkusisko, Morgan, sekä isosiskopuoli, Mandy. Lopetettuaan Boy Scouts of Americassa panostaakseen näyttelijänuraansa McDorman sai ensimmäisen roolinsa esittäen partiolaista opetusvideossa. McDorman opiskeli näyttelemistä Dallas Young Actors Studiossa ja kävi Richmondin High Schoolia, Westwood Junior High Schoolia sekä Northwood Hills Elementary Schoolia.
TW Hydrae
TW Hydrae on T Tauri -tyypin muuttuva tähti, joka sijaitsee Vesikäärmeen tähdistössä, noin 56 parsekin (183 valovuoden) etäisyydellä. Se on osa laajempaa, nuorten tähtien muodostamaa TW Hydraen assosiaatiota.
TW Hydrae on varsin nuori tähti. Sen massa on suunnilleen yhtäsuuri kuin Auringolla, mutta ikä on vain noin 10 miljoonaa vuotta. Tähteä ympäröi protoplanetaarinen kiekko, jonka säde on noin 225AU:ta ja jonka keskellä on noin 8AU läpimittainen aukko. Radio- ja infrapuna-alueella tehtyjen mittausten perusteella on päätelty, että kiekossa tapahtuu aktiivista planetesimaalien muodostumista. Tähdeltä on löydetty myös vajaan 10 Jupiterin massainen planeetta, TW Hya b.
John Greely
John Greely on metallimusiikin laulaja, joka on laulanut yhdysvaltalaisessa power metal -yhtyeessä Iced Earth. Hän oli laulajana yhtyeen albumilla "Night of the Stormrider". Myöhemmin hän menetti asemansa vokalistina jouduttuaan erimielisyyksiin Jon Schafferin kanssa.
Nathaniel Lyon
Nathaniel Lyon (14. heinäkuuta 1818 – 10. elokuuta 1861) oli Unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan toimistaan Missourissa sodan alussa. Hän oli ensimmäinen sisällissodassa kaatunut Unionin kenraali.
Lyon oli syntynyt Ashfordissa Connecticutissa ja valmistui West Pointista vuonna 1841. Hän sai komennuksen toiseksi luutnantiksi 2. USA:n ratsuväkeen ja taisteli seminolisodissa Floridassa ja Meksikon–Yhdysvaltain sodassa. Hänet ylennettiin kapteeniksi Contrerasiin ja Churubuscoon. Hän palveli rajaseudulla, ja osallistui intiaanien joukkomurhaan Clear Lakessa Kaliforniassa vuonna 1850.
Maaliskuussa 1861 hän saapui St. Louisiin komentamaan D-komppaniaa 2. USA:n jalkaväkeen. Hän epäili kaupungin kuvernöörin antavan salaa aseita etelävaltioille Unionin asevarastosta, ja marssitti joukkonsa piirittämään Missourin osavaltion joukkojen leiriä. Seurauksena oli mellakointia St. Louisissa ja 10. toukokuuta 1861 hänen joukkonsa avasivat tulen siviilijoukkoon, jolloin 28 ihmistä kuoli ja 77 haavoittui. Tämän jälkeen hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja hän sai komentoonsa Unionin joukot Missourissa. Lyon julisti sodan St. Louisin kuvernööri Claiborne J. Jacksonia ja Missourin osavaltiokaartia vastaan. Lyon jahtasi Jacksonia Jeffersonvilleen, josta kuvernööri pakeni osavaltion hallinnon kanssa Boonevilleen, ja Lyon nimitti tilalle oman hallituksensa.
13. heinäkuuta Lyon leiriytyi Springfieldiin Missouriin 6 000 unionin sotilaan kanssa. Sterling Pricen ja Benjamin McCulloughin 12 000 miehen konfederaatiolaisjoutkot marssivat Springfieldiin, ja 10. elokuuta armeijat kohtasivat Wilson's Creekin taistelussa.
Lyon haavoittui taistelussa kahdesti, ja lopulta häntä ammuttiin rintaan, päähän ja jalkaan. Hänet on haudattu Eastfordiin Connecticutiin.
Dominic Barker
Dominic Barker (s. 1966 Lancashire, Englanti) on nykyisin Barcelonassa asuva kirjailija. Hän on julkaissut nuorten fantasiaromaanin "Pertteli: Poika joka ei halunnut pelastaa maailmaa" ja sen jatkon "Blart II: The Boy Who was Wanted Dead or Alive - Or Both".
Pyhän Andreaan kirkko (Oulu)
Pyhän Andreaan kirkko on yksi Karjasillan seurakunnan kirkoista. Kirkko sijaitsee Kaakkurin kaupunginosassa Oulussa.
Punatiilinen modernistinen kirkko on rakennettu vuosina 2003–2004. Sen on suunnitellut arkkitehti Janne Pihlajaniemi arkkitehtitoimisto Arkkitehdit m3 Oy:stä. Kirkkosaliin mahtuu 500 henkeä.
Kirkon lattimosaiikit ja ikkunalasien kuvioinnit on suunnitellut taidegraafikko Lauri Rankka. Kirkkotekstiilit ovat tekstiilitaiteilija Tiina Toivolan käsialaa.
George Beahm
George Beahm on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kustantanut kirjoja ja toiminut kustantamoissa markkinointijohtajana, kustannustoimittajana ja kirjojen pakkaajana. Hän on kirjoittanut kymmeniä kirjoja kirjailijoista ja kirjallisuudesta. Beahm asuu puolisonsa kanssa Virginiassa.
Andrei Bitov
Andrei Georgijevitš Bitov (; 27. toukokuuta 1937 Pietari – 3. joulukuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli venäläinen kirjailija, joka on kirjoittanut useita kokeellisia teoksia. Hän sai Bunin-palkinnon 2006 proosavalikoimastaan.
Bitov on ollut professori Pekka Pesosen keskeinen tutkimuskohde, ja hän pitää Bitovia ”venäläisen postmodernismin” isänä.
Anders Bodelsen
Anders Bodelsen (s. 1937) on tanskalainen jännityskirjailija. Hänet yhdistetään tanskalaisen kirjallisuuden uusrealismin aaltoon 1960-luvulla.
John S. Marmaduke
John Sappington Marmaduke (14. maaliskuuta 1833 – 28. joulukuuta 1887) oli etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa ja Missourin kuvernööri vuosina 1884–1887, kuolemaansa saakka.
Hän syntyi Arrow Rockissa Saline Countyssä, Missourissa. Hänen isänsä Meredith Miles Marmaduke (1791–1864) oli Missourin kahdeksas kuvernööri. Hänen isoisoisänsä John Breathitt oli palvellut Kentuckyn kuvernöörinä vuosina 1832–1834, kuollen virassaan.
Marmaduke meni Chapel Hillin akatemiaan Lafayette Countyssä Missourissa ja Masonic Collegeen Lexingtonissa Missourissa, ennen kuin meni Yalen yliopistoon kahdeksi vuodeksi ja Harvardiin vuodeksi. Kongressimies John S. Phelps nimitti Marmaduken West Pointiin, mistä hän valmistui 1857, 30. luokkansa 38 oppilaasta. Hän palveli vähän aikaa toisena luutnanttina kiväärimiehissä ennen kuin siirrettiin ratsuväkeen eversti Albert Sidney Johnstonin alaiseksi. Marmaduke palveli Utahin sodassa mormoneja vastaan 1858–1860.
Sisällissodan alussa hän oli Missourin osavaltiokaartin eversti. Hänen joukkonsa epäonnistuivat Boonvillen taistelussa 17. heinäkuuta 1861. Kiukustuneena tilanteesta Marmaduke erosi, ja meni Richmondiin Virginiaan, missä hänet nimitettiin 1. luutnantiksi konfederaation vakinaiseen armeijaan. Konfederaation sotahallinto käski hänet palvelukseen Arkansasiin, missä hänet valittiin pian everstiluutnantiksi 1. Arkansasin pataljoonaan. Hän palveli kenraaliluutnantti William J. Hardeen esikunnassa, joka oli entinen West Pointin jalkaväentaktiikoiden opettaja. Marmaduken entinen komentaja Utahin sodassa, Albert Sidney Johnston, pyysi häntä liittymään esikuntaansa alkuvuonna 1862.
Marmaduke haavoittui Shilohin taistelussa everstinä 3. konfederaation jalkaväessä, ja oli toimintakyvytön useita kuukausia. Marraskuussa 1862 sotahallinto ylensi hänet prikaatinkenraaliksi. Hänen ensimmäinen komennuksensa prikaatinkenraalina oli Prairie Groven taistelu. Huhtikuussa 1863 Marmaduke lähti Arkansasista 5 000 miehen ja kymmenen tykistöyksikön kanssa ja meni Unionin miehittämään Missouriin. Kuitenkin hän joutui perääntymään Cape Girardeaun taistelussa ja pakotettiin palaamaan Helenaan Arkansasiin.
Syyttelyt seurasivat pian Marmadukea. Syyskuussa 1863 hänen suora esimiehensä Lucius M. "Marsh" Walker syytti häntä pelkuruudesta taustelukentällä, koska hän ei ollut miestensä kanssa läsntä. Walker piti tätä loukkauksena ja haastoi tämän kaksintaisteluun, joka päättyi Walkerin kuolemaan 6. syyskuuta.
Marmaduke komensi myöhemmin ratsuväendivisioonaa Trans-Mississippin alueella, palveli Red River-sotaretkellä ja Pricen ryöstöretkellä Missouriin, missä hän jäi sotavangiksi Mine Creekin taistelussa perääntymismatkalla Westportin taistelusta. Yhä sotavankina Johnson's Islandissa Ohiossa ollessaan Marmaduke ylennettiin kenraalimajuriksi maaliskuussa 1865. Hänet vapautettiin kun sota loppui.
Sodan jälkeen hän asui St. Louisissa, työskenteli vakuutusalalla, rautateillä ja Missourin kuvernöörinä. Hän kuoli kuvernöörin virassaan keuhkokuumeeseen 1887 ja on haudattu Arlingtonin sotilashautausmaahan. Kaksi hänen veljeään kuoli sisällissodassa.
Gino Bianco
Luigi Emilio Rodolfo Bertetti Bianco, paremmin tunnettu nimellä Gino Bianco (22. heinäkuuta 1916 Milano, Italia – 8. toukokuuta 1984 Rio de Janeiro, Brasilia) oli kilpa-ajaja, joka ajoi yksityistä Maseratia Escuderia Bandeirantes-tallille. Hän muutti lapsena Brasiliaan ja aloitti kilpa-autoilun siellä. Hän osallistui neljään Formula 1-osakilpailuun, parhaana tuloksenaan 18. sija 1952 Britannian Grand Prix:ssa. Muut kilpailut Bianco keskeytti.
Crazy Machines
Crazy Machines on saksalaisen FAKT Softwaren kehittämä tietokonepeli. Pelimekaniikka perustuu suurelta osin The Incredible Machine -pelisarjaan. Crazy Machines on pulmapeli, jossa pelaajan tulee suorittaa erilaisia tehtäviä monimutkaisia laitteistoja rakentamalla. Peliin on julkaistu useita laajennuksia ja sille on tehty jatko-osa Crazy Machines II. Pelistä on olemassa sekä saksan- että englanninkielinen versio.
Herbie Brennan
James Herbert ”Herbie” Brennan (s. 1940) on irlantilainen kirjailija. Hän on kirjoittanut useita kymmeniä kirjoja ja hänen teoksiaan on ilmestynyt yli viidessäkymmenessä maassa.
Loveenlankeaminen
Loveenlankeaminen tarkoittaa suomalaisessa kansanperinteessä tietäjän vaipumista tai matkustamista loveen, joka käsitettiin ehkä yleisimmin vainajalaksi. Tutkijat ovat arvelleen loveenlankeamisen tarkoittavan hurmos- eli transsitilaa.
Šamanistisissa perinteissä noidat ovat käyttäneet hurmostilaan päästäkseen muun muassa paastoamista, hyppelyä, soittoa ja huumausaineita. Suomensukuiset kansat ovat aikanaan käyttäneet noitarumpua ja päristintä. Loveenlankeamisen alussa tapahtuu hermokouristuksia, jotka johtavat tajuttomuuteen. Tässä tilassa henkilö sielun uskotaan poistuvan ruumiista tuonpuoleiseen, missä häneen asettuvat henget ja saneluttavat hänellä tahtonsa.
Puhekielessä loveenlankeamiselle on muodostunut myös rakastumista tarkoittava merkitys johdannaisena englannin kielen sanasta "Love".