Pekka Lipponen
Pekka Lipponen on nimimerkki Outsiderin, oikealta nimeltään Aarne Haapakoski (myöhemmin nimimerkistä tuli Haapakosken ja Seppo Tuiskun yhteinen), luoma fiktiivinen veijarihahmo, joka on seikkaillut romaaneissa, kioskilehdissä, sarjakuvissa, kuunnelmissa ja elokuvissa.
Haapakoski loi Pekka Lipposen ja tämän toverin Kalle-Kustaa Korkin vuonna 1945. Koko kansan tuntemiksi hahmot tulivat erittäin suositussa, tammikuussa 1945 alkaneessa radiokuunnelmassa "Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja". Kuunnelmaa esitettiin radiossa keskipäivän aikaan viiden minuutin mittainen jakso, joka päättyi Korkkia tulkitsevan Wilho Ilmarin murahdukseen "Jatkuu huomenna". Päivittäiset viiden minuutin pätkät esitettiin sunnuntaisin puolen tunnin mittaisena koosteena.
Alun perin päähenkilöksi suunniteltu Korkki joutui antamaan nopeasti enemmän tilaa Lipposelle. Suuri ansio tästä lankeaa näyttelijä Oke Tuurille, joka onnistui tekemään Pekasta niin selkeästi erottuvan hahmon inhimillisine heikkouksineen, että Suomen radiokuunnelmia kuunteleva kansa oli myyty. Kuunnelmasarja jatkui Haapakosken kuolemaan saakka, vuoteen 1961. Jotain sarjan suosiosta kertoo se, että radion kuuntelijoista yli 90 % oli kuunnellut Lipposen ja Korkin seikkailuja.
Pekka Lipponen sai myös kuukausittain ilmestyneen oman sarjakirjan, joka ilmestyi vuosina 1956 - 64. Haapakoski kirjoitti yli kahden vuoden ajan Lippos-kirjat yksinään, kunnes palkkasi vuonna 1959 avukseen Seppo Tuiskun, joka kirjoitti kaikkiaan yli puolet sarjan tarinoista.
Lipposen varhaisena prototyyppinä voidaan pitää amerikansuomalaista Calle Lipwayta (Kalle Lipponen), joka vuonna 1944 esiintyi Outsiderin novellissa "Saaban kuningattaren aarre". Varsinaiseksi Lipposen esikuvaksi kirjailija Haapakoski mainitsee Helsingissä asuneen liikemies Sulo W. Taskisen. Ensimmäinen kuunnelma "Ben Huronin testamentti" rakentui Kalle-Kustaa Korkin varaan, Lipposen hahmon ollessa vielä keskeneräinen. Haapakoskelle tulikin kiire kehittää Lipposta, kun sarja osoittautui suosituksi.
Lipponen on kotoisin Rantasalmen Saparomäeltä. Hänen kansalliset erityispiirteensä eivät ole kovinkaan myönteisiä, sillä "näkäräiset" maistuvat ja savolaiseen lupsakkuuteen yhtyvät tittelinkipeys, rehentelevä suunsoitto ja kieroutta lähentelevä oveluus. Lipponen on myös taipuvainen saituuteen ja rasismiin. Hänen mieluisin voimasanansa on änkyttämällä lausuttu "pi-pi-pirskatti". Hyvistä ominaisuuksista nousevat esiin elinvoimaisuus, suomalainen sisu ja neuvokkuus. Juuri persoonallisuuden särmikkyyttä pidetään Lipposen suurimpana vahvuutensa. Aivan kaikki eivät kuitenkaan suhtautuneet myönteisesti Lipposen persoonaan. Hänen kielenkäyttönsä, änkyttämisensä ja liian monet näkäräisensä saivat Ylen ohjelmajohtajan ottamaan yhteyttä Haapakoskeen. Neuvottelujen tuloksena Lipposen julkikuvaa siistittiin jonkin verran ja hänestä yritettiin tehdä raitis.
Sotilasarvoltaan Lipponen oli prinssieversti, jonka arvonimen hän sai palveltuaan Sumulaakson kuningattaren henkikaartin komentajana. Everstin ominaisuudessa Pekka oli valmis ottamaan komentoonsa minkä tahansa ryhmän. Seikkailuihinsa Lipponen joutui usein hyväuskoisuuttaan ja Korkin tehtäväksi jäi pelastaa hänet monesta pinteestä. Ennen vuotta 1945 molemmat olivat olleet muun muassa Abessiniassa myymässä tuohivirsuja. Hieman myöhemmin kumpikin miehistä toimi hetken aikaa Kansainvälisen Öljy-yhtiön tehtävissä. Korkin jatkaessa öljy-yhtiön päätarkastajana Lipponen perusti "Lipposen inpurtti & ekspurtin", jonka pääkonttori oli Park Avenuella New Yorkissa ja sivukonttori San Diegossa Kaliforniassa.
Pekka Lipposen liikematkat suuntautuivat ympäri maailmaa mitä erilaisimpien "ahväärien" merkeissä. Yleensä liiketoimet epäonnistuivat, ja monesti Lipponen joutui huijauksen kohteeksi. Kansainvälisen Öljy-yhtiön asioiden viedessä Korkin ajan, matkasi Pekka yhä enemmän yksinään. Toisinaan hänen apulaisenaan kulki amerikansuomalainen monitoimimies Pavel Pohjola, jonka juuret olivat Viipurissa. Lipposen ja Pohjolan väliset keskustelut, jotka pääosiltaan ovat pelkkää kinastelua, sisälsivät paljon rehevää huumoria. Myös Pekan nuori ja neuvokas veljenpoika Esko Lipponen matkusti setänsä mukana maailman eri kolkissa. Pojan isä Ville Lipponen vilahtaa joissakin tarinoissa, mutta hänen välinsä Pekkaan ovat etäiset vanhan perintöriidan takia. Muutaman kerran Pekan tiet yhtyivät turkulaisen maailmanmatkaajan Olli Olinin kanssa, mutta muita Lipposen mahdollisia ystäviä ei juuri mainittu.
Välillä Pekka Lippos -tarinoissa oli mukana science fiction -elementtejä. Seppo Tuiskun kirjoittamissa vuonna 1962 ilmestyneissä tarinoissa "Avaruusahvääri" ja "Avaruusmarsalkka" Lipponen joutuu huvilaltaan mukaan lentävään lautaseen, joka vie hänet kaukaiselle Auderial-planeetalle liikeasioita hoitamaan. Sarjan viimeisenä julkaisuvuonna 1964 Tuisku palaa uudelleen tieteisromaanien maailmaan Lippos-seikkailussaan "Huuto haudasta", jossa paneudutaan elämän alkulähteitä sääteleviin voimiin, joiden vapauttaminen aiheuttaisi painajaisen koko ihmiskunnalle.
Monenkirjavilla matkoillaan Pekka joutui tutustumaan erilaisiin paikkoihin monista eri näkökulmista. Brasilian viidakoissa hän joutui elämään villimiehenä ja Uuden-Guinean saaristossa ihmisrobottina. Pariisin kaupungin alla Pekka sai tutustua katakombien kauhuihin. Afrikassa kansainväliset rikolliset ja paikalliset alkuasukkaat tekivät hänen olonsa tukalaksi ja Aasian matkoillaan hän oppi tuntemaan kiinalaiskorttelien monet vaarat. Välillä Pekka pistäytyi myös kotimaassaan Suomessa. Rantasalmella hän joutui saunakamarissa nukkuessaan murhaajan maalitauluksi, Savonlinnassa hänet muurattiin Olavinlinnaan ja Varkauden liepeillä hänet yritettiin hukuttaa Kallaveteen; vaikka tarinoiden tyyli ja aiheet olivat selvää lainaa pulp-kirjallisuudesta, oli niihin saatu mukaan sopiva annos omaa ilmettä ja tapahtumia pehmentävää huumoria.
Pekka oli nuoruusvuosinaan ehtinyt kokeilla avioliittoa, mutta huonolla menestyksellä. Mandi Kakkinen eli hirmuinen Manta, joksi Pekka ex-vaimoaan kutsuu, esiintyi useissa Lippos-kirjoissa ja aiheutti ongelmia entiselle miehelleen. 
Avioliittoa käsitellään tarkemmin tarinassa "Öljykuninkaan timantit". Avioeron syyksi tulee lopulta se että Mandi-rouva olikin virallisesti naimisissa toisen miehen kanssa kaapatessaan Pekka Lipposen (jonka rahoja väitettiin Mandin tavoitelleen) ja avioero olikin sitten lopulta muotoseikka. Pekka käyttikin sen jälkeen Mandista sapekkaita nimityksiä ""Mustalais-Villehartin leipäsusi"" ja ""Mustalais-Jalmarin Santra"".
Lipponen oli kovasti nuorten naisten perään ja tarjosi auliisti käsipuoltaan avun tarpeessa tai vain ilman seuraa oleville neitosille. Tarinoissa "Murhaajat mellastavat Mallorcalla" ja "Miljoonamissi" uusi avioliitto häämöttikin vaarallisen lähellä. Viimeksi mainitun tarinan alussa Mandi lähettää Pekalle jo julkaistun kihlauksen johdosta juhlajuomaksi samppanjapulloon pakatun annoksen paitojen pesuvettä pesula Lumikista joka on hänen pääyrityksensä.
Tarinassa "Myrkytetty tikari" Lipponen hävisi kosintakilvan, kun pulassa ollut kiinalaiskaunotar Tien-Tien rakastuikin naapuriinsa.
1950-luvun loppupuolella Pekka rakennutti kesähuvilan Tyynen valtameren rannalle Kaliforniaan. Puolivälissä San Diegoa ja Long Beachia sijainnut rakennus sai nimekseen Villa Saparola isäntänsä synnyinseudun Saparomäen mukaan. Kaksikerroksinen huvila oli rakennettu suomalaisesta punahongasta. Rakennuksesta löytyi Lippos-suvun Rantasalmelta tuotu keinutuoli ja Eevertti Lipposen vanha matka-arkku, puuleili ja paljon muuta supisuomalaista tavaraa. Erillinen saunarakennus oli kiuaskiviä myöten kokonaan suomalaista tekoa.
Vaikka Pekka itse ei kiireittensä vuoksi kovin usein ehtinyt poiketa Villa Saparolassa, ei se koskaan ollut tyhjillään. Huvilan taloudesta ja kunnossapidosta vastasivat Sam ja Molly, musta pariskunta, joka vuosien ajan huolehti siitä, että Villa Saparola oli milloin tahansa valmiina vastaanottamaan prinssieversti Lipposen ja hänen vieraansa. Molly jopa matkusti Lipposen mukana kertaalleen Suomeen tarinassa "Kirottu perintö."
Huvilansa yhteyteen Pekka oli perustanut "seikkailumuseon", joka koostui hänen vuosien varrella hankkimistaan tavaroista. Jokainen museossa oleva esine liittyi seikkailuun, jossa Pekka oli ollut mukana. Oli markiisin kruunu Italiasta, myrkytetty tikari Ceylonilta, lyijystä tehty kultaharkko Kanariansaarilta, ikivanha haarniska Skotlannista ja paljon muuta kiinnostavaa, joka kertoi Pekka Lipposen vaiheikkaasta elämästä ja jännittävistä matkoista eri puolilla maailmaa. Ehkä eniten arvossa Pekka pitää vaatimattoman näköistä platinasta tehtyä ritaritähteä, jossa on kruunupäinen ärjyvä karhu: se on tietenkin hänen prinssieverstin arvoonsa liittyvä "Kiljuvan Karhun komentajamerkki" (joka esiintyy yhteisjulkaisujen kannessa)
Vuonna 1956 ilmestymisensä aloittanut "Pekka Lipposen seikkailuja" -kirjanen saavutti välittömästi suuren suosion ja vahvisti Lipposen menestystä yhdessä radiokuunnelmien kanssa. Vuonna 1958 aloittanut sarjakirja "Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja" sai niin ikään hyvän vastaanoton. 96-sivuisten jännärien kirjoittaminen muiden töiden ohessa vei kuitenkin Aarne Haapakoskelta siksi paljon aikaa, että hän koulutti itselleen apulaisen Seppo Tuiskusta (s. 1935), joka oli innokas omaksumaan roolinsa toisena Outsiderina. Vuonna 1959 Tuisku aloitti uransa Haapakosken "haamukirjoittajana", niin että kummankin tuotantoa julkaistiin vuorotellen.
Tuisku omaksui lähes täysin Haapakosken tyylin eikä lukeva yleisö tiennyt, että nimimerkki Outsiderin taa kätkeytyi kaksi eri kirjoittajaa. Haapakosken kuoltua Malagalla vuonna 1961 jatkoi Tuisku yksin Lipposen ja Korkin seikkailujen "muistiinmerkitsemistä" vuoden 1965 loppuun saakka. Lukijat uskoivat Haapakosken kirjoittaneen monen vuoden ajan varastoon eivätkä aavistaneet, että Outsider oli vaihtunut eri mieheksi. Tuisku on toimittanut myös Jerry Cottonia. Vanhoja Pekka Lipposen ja Kalle Kustaa-Korkin seikkailuja ilmestyikin joskus myös Jerry Cottonissa jatkosarjoina.
Suomen televisiossa Mainos-TV esitti yksitoista jaksoa Pekka Lipponen -televisiosarjaa keväällä 1964. Televisiosovituksesta vastasivat Seppo Tuisku ja Reino Helismaa. Lipposen roolissa oli Ossi Elstelä ja Korkkina Kullervo Kalske.
Vuonna 1979–1981 ilmestyi Kolmiokirjan kustantamana Pekka Lipponen juniorin seikkailuja (kirjoittajina Tapio Vilpponen, Juhani Salomaa ja Kari Nenonen; lehtilistauksen etukirjaimet kertovat kirjoittajan). Tässä sarjassa seikkaili Pekka Lipposen poika Jussi. Juniorin seikkailut olivat saaneet selvästi vaikutteita Jerry Cottonilta. Aiheetkin olivat astetta rajumpia ja sisälsivät huumeita ja terroristeja.
Hahmojen pohjalta tehtiin myös elokuva.
Epävirallinen televisioelokuva.
Pekka Lipponen ja Kalle Kustaa Korkki
1965
Pekka Lipponen junior
1979
1980
1981