Kirahvi
Kirahvi ("Giraffa camelopardalis") on Afrikassa luonnonvaraisena elävä sorkkaeläin. Se on korkein maanisäkäs. Kirahvia kutsuttiin suomen kielessä 1960-luvulle asti myös sirahviksi.
IUCN on siirtänyt kirahvin ryhmään vaarantunut, sillä sen kannat ovat romahtaneet 30 vuodessa, ja niitä on (2015). Syksyllä 2016 tuli myös julki geenitutkimukseen tieto, että kirahvilajeja on neljä, jotka eivät risteydy keskenään. Lajien eriytymisen johdosta määrän pieneneminen on entistä suurempi uhka lajin häviämiselle täysin. Marrakuussa 2018 IUCN lisäsi kolme, kaikista löydetyistä yhdeksästä kirahvin alalajista äärimmäisen uhanalaisten lajien listalle. Järjestön mukaan Etelä-Afrikan kirahvikanta on vielä ihan kunnossa, mutta osa Länsi-, Keski, ja Itä-Afrikan pääkirahvikannoista ovat äärimmäisen uhattuina.
Kirahviuroksen korkeus on (suurimmat yksilöt jopa kuusi metriä) ja paino keskimäärin . Naaraat ovat hieman lyhyempiä ja painavat vähemmän. Kirahvin pää on kiilamainen. Sekä uroksella että naaraalla on pysyvät, muodoltaan tappimaiset nahkapeitteiset sarvet. Naaraan sarvet ovat pienemmät kuin uroksella. Silmät ovat suuret, vinot ja pitkien, tuuheiden ripsien suojaamat. Kirahvilla on jyrkästi taaksepäin viettävä selkä. Kaulanikamia on seitsemän kuten muillakin nisäkkäillä, ja niiden pituus on noin 40 senttimetriä. Kirahvin turkissa on vaalealla pohjalla erikokoisia ja -muotoisia läiskiä, joiden väri vaihtelee oranssista lähes mustaan. Harvinaisempina värivaihtoehtoina esiintyvät myös kirkkaan oranssi ja harmaa. Jokaisen yksilön kuviointi on erilainen. Kirahvin kieli on juuresta vaaleanpunainen ja muuttuu kärkeä kohden mustaksi tai tumman siniseksi. Kielen värin on arvioitu suojaavan auringolta.
Kirahvit elävät yksikseen tai pieninä ryhminä. Useimmiten ne kuljeskelevat kokoisina ryhminä, joiden kokoonpano vaihtuu jatkuvasti, sillä ne eivät ole varsinaisesti laumoja. Ryhmän jäsenillä on keskinäinen arvojärjestys, ja johtajana toimii täysikasvuinen uros. Yksinäiset kirahvit elävät metsissä, joissa niitä on vaikea havaita, kun taas tasangoilla on turvallisempaa kokoontua ryhmäksi. Kirahvin vihollisia ovat suuret petoeläimet, kuten leijona, ja ihminen. Kirahvi on herkästi säikkyvä eläin ja lähtee helposti juoksemaan karkuun. Kirahvi on kasvinsyöjä, joka syö lehtiä, oksia ja muita kasvinosia.
Kirahvi voi elää luonnossa noin 25-vuotiaaksi, tavallisesti elämänkaaren pituus on noin 15–20 vuotta. Suurin kirjattu ikä vankeudessa elävällä kirahvilla on , joidenkin lähteiden mukaan .
Kirahvit elävät Afrikassa Saharan eteläpuolisilla alueilla, puu- ja pensassavanneilla sekä ruohotasangoilla.
Aiemmin kirahvilla luokiteltiin olevan yhdeksän eri alalajia: angolankirahvi ("G. c. angolensis"), eteläafrikankirahvi ("G. c. giraffa"), masaikirahvi ("G. c. tippelskirchi"), nubiankirahvi (G. c. camelopardalis), thornicroftinkirahvi ("G. c. thornicrofti"), kordofankirahvi ("G. c. antiquorum"), länsiafrikankirahvi ("G. c. peralta"), rothschildinkirahvi ("G. c. rothschildi") ja verkkokirahvi ("G. c. reticulata"). Nykyisen luokituksen mukaan alalajeja on kuitenkin vain kuusi kappaletta. Kalifornian yliopisto julkaisi joulukuussa 2007 DNA-tutkimuksen, jonka mukaan eri kirahvipopulaatioiden geneettiset erot ovat niin suuret, että niitä tulisi pitää erillisinä lajeina. Kuusi populaatiota ovat olleet erillään toisistaan ainakin . Näitä erilaisia kirahveja pidetään kryptisinä lajeina, sillä eri populaatioiden yksilöissä on ulkoisia eroja lähinnä kuvioinnissa ja lisääntymisen ajoituksessa.