hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Askites
Askites eli askiitti tarkoittaa nesteen kertymistä vatsaonteloon. Tilaa kutsutaan myös nimellä vesivatsa.
Askites kehittyy yleensä pitkäaikaisen maksasairauden myöhäiskomplikaationa ja on merkki huonosta ennusteesta. Kuolleisuus on ensimmäisenä vuotena noin 40 prosenttia. Siihen voi olla muitakin syitä, kuten eräät syöpälajit.
Askitesia esiintyy esimerkiksi broilerin poikasilla, jotka kasvavat nopeasti. Askitesin perussyynä on veren hapen niukkuus. Askitesin esiintymiseen vaikuttaa seuraavat: korkeus, ilmanvaihto, hengitysteiden tulehdukset, lämpötila, kasvunopeus, ravinto ja munien säilytys- ja hautomo-olosuhteet. Askitesia esiintyy linnuilla esimerkiksi silloin, kun niiden veressä on vähän happea ja ne korjaavat sen lisäämällä verenvirtausta keuhkoissa sekä nostamalla punaisten verisolujen määrää. Lisääntynyt työ laajentaa sydämen oikeaa puolta, jolloin se myös heikkenee. Sen seurauksena vatsanalueen elimiin kertyy verta ja vatsaonteloon oljenväristä heranestettä.
Monica Frassoni
Monica Frassoni (s. 9. syyskuuta 1963 Veracruz, Meksiko) on italialainen vihreä poliitikko ja Euroopan vihreän puolueen toinen puheenjohtaja. Hän toimi europarlamentaarikkona vuosina 1999–2009. Vuosina 1999–2004 hän edusti Belgian ranskankielistä vihreää puoluetta Ecoloa ja vuosina 2004–2009 Italian vihreitä. Vuonna 2009 hän ei tullut valituksi. Frassoni oli europarlamentissa toinen Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän puheenjohtajista vuosina 2002–2009.
Parkanon vesitorni
Parkanon vesitorni on teräksestä valmistettu vesitorni, joka hallitsee Parkanon kaupunkikuvaa 3-tien kupeessa. Vesitorni on valmistunut vuonna 1970 ja sillä on korkeutta noin 40 m. Sen vesitilavuus on 600 m. Vesitornin vartena oleva teräsputki on halkaisijaltaan 2,6 metriä. Säiliöosa on kuusikulmainen vaakatasossa oleva pyöreistä putkista koottu rengassäiliö. Vesitorni on kokonaisuudessaan Parkano Oy:n valmistama suunnittelua ja rakentamista myöten.
Torni on mallikappale Parkano Oy:n 1960-luvun lopulla alkaneesta hankkeesta kehittää teräksestä valmistettu vesitorni sarjatuotantoon soveltuvaksi. Tuotannossa ylävesisäiliön tilavuus olisi ollut valittavissa 150–1000 kuution väliltä. Kehittämistyötä tuki Sitra. Parkanon mallikappale jäi ainoaksi tällä menetelmällä rakennetuista vesitorneista. Hankkeen menestykseen vaikutti osaltaan konepajan siirtyminen uudelle omistajalle Rauma-Repolalle ja tornin vakioulkonäkö.
Betoni oli ollut hallitseva vesitornin rakennusmateriaali. Teräksisen vesitornin etuna nähtiin mahdollisuus valmistaa vesitornin osat hyvissä olosuhteissa konepajalla mahdollisimman suuriksi ja valmiiksi lohkoiksi, lyhyt rakennusaika rakennuspaikalla ja työmaalla tarvittavan rakennustyön pieni määrä: Parkanossa tarvittiin kaivinkonetta perustusten rakentamiseksi ja vinssi nostamaan vesitornin perustuksiin saranoitu varsi pystyyn ja kahtena lohkona paikalle kuljetettu ja työmaalla yhteen koottu säiliö yläilmoihin. Terästornin haittapuoli on korroosio.
Parkanon vesitorni on eristämätön, joten kovalla pakkasella vesi alkaa jäätyä ja käytettävissä oleva vesimäärä pienenee. Vesitornissa on pumput, jotka kierrättävät vettä koko ajan. Jää sulaa nopeasti, kun pakkanen lauhtuu. Kesällä vesitornin vesi lämpenee enemmän kuin eristetyssä betonisäiliössä ja saattaa pilaantua. Lämmöneristeen jättäminen pois tuo säästöä rakennuskustannuksiin, mutta kasvattaa käyttökustannuksia.
Vesitorni oli alun perin rusehtavan keltainen, mutta myöhemmin värin katsottiin olevan hieman ankea. Vesitorni maalattiin uudestaan männyn väreihin; rungon alaosa tummanruskeaksi, yläosa kermankeltaiseksi ja säiliöosa vihreäksi.
Sonia Bisset
Sonia Bisset (s. 1. huhtikuuta 1971, Santiago de Cuba) on kuubalainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on 67,67 m vuodelta 2005.
Bisset voitti Keski-Amerikan mestaruuden keihäässä 1995. Seuraavana vuonna hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden. Vuonna 1997 hän sijoittui Universiadeissa toiseksi ja 1998 voitti jälleen Keski-Amerikan mestaruuden. Bisset heitti Sevillan MM-kisoissa 1999 kuudenneksi tuloksella 63,52. Sydneyn olympialaisissa seuraavana vuonna hän oli viides, jonka jälkeen kauden lopussa hän voitti GP-finaalin tuloksella 65,87.
Bisset ylsi ensimmäiseen arvokisamitaliinsa Edmontonin MM-kisoissa 2001, joissa hän voitti pronssia. Ateenan olympialaisissa 2004 hän oli viides ja Helsingin MM-kisoissa 2005 seitsemäs. hänen sijoituksensa oli kolmas ja seuraavan vuoden neljäs. Yleisurheilun maailmancupissa 2006 Bisset sijoittui toiseksi. MM-kisoissa 2007 Bisset sijoittui kuudenneksi.
Al Arbour
Alger Joseph ”Al” Arbour (1. marraskuuta 1932 Sudbury, Ontario, Kanada – 28. elokuuta 2015) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hän johdatti valmentajana New York Islandersin neljään peräkkäiseen Stanley Cup -voittoon.
Arbour oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän aloitti uransa 1957 Detroit Red Wingsissä. Myöhemmin hän pelasi Chicago Blackhawksissa, Toronto Maple Leafsissa ja St. Louis Bluesissa. Pelaajauransa aikana hän voitti Stanley Cupin neljästi.
Arbour aloitti valmentajauransa St. Louis Bluesin valmentajana 1970. Kahden kauden jälkeen Islandersin GM Bill Torrey palkkasi Arbourin nuoren joukkueen valmentajaksi.
Aluksi Arbour pisti joukkueen puolustuksen kuntoon, ja joukkue päästi alle 100 maalia kaudessa. Joukkueen taso alkoi pikkuhiljaa nousta, ja Arbour voitti Jack Adams Awardin 1979. Vuonna 1980 Islanders voitti ensimmäisen Stanley Cup -mestaruutensa. Islanders voitti seuraavat kolme mestaruutta, ja pelasi vielä finaalissa kaudella 1984–1985, mutta hävisi alkavalle Edmonton Oilersin dynastialle. Arbour lopetti valmentajanuransa Kauden 1985–1986 jälkeen, ja siirtyi Islandersin organisaatioon.
Arbour palasi kuitenkin takaisin joukkueen valmentajaksi 1988–1994 väliseksi ajaksi. Vuonna 1994 jälkeen hän jäi lopullisesti eläkkeelle.
Uran lopettamisen jälkeen Islanders nosti numerolla 739 varustetun viirin hallin kattoon kunnioittaakseen Arbourin 739 runkosarjan voitto-ottelua valmentajana.
Arbour valittiin Hockey Hall of Fameen 1996.
Arbour palasi vielä kerran Islandersin valmennukseen historiallisella yhden päivän sopimuksella 3. marraskuuta 2007. Näin Arbour sai urallaan 1 500 runkosarjaottelua täyteen Islandersin valmentajana. Tuona iltana Islanders pelasi Pittsburgh Penguinsia vastaan ja voitti ottelun 3–2. Voitto oli Islandersille 740. Albourin valmentamana.
Ottelun jälkeen pidetyssä juhlatilaisuudessa Arbourin viiri laskettiin alas hallin katosta ja tilalle nostettiin uusi viiri. Siinä on numeron 739 sijaan hänen Islandersissa valmentamiensa otteluiden lukumäärä 1 500.
Aziz Zakari
Aziz Zakari (s. 2. syyskuuta 1976, Accra, Ghana) on ghanalainen pikajuoksija.
Zakari osallistui Ateenan MM-kisoihin 1997, mutta karsiutui 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajallaan 10,29. Seuraavana vuonna hän selvisi Kuala Lumpurin Kansainyhteisön kisoissa 100 ja 200 metrin juoksun välieriin, mutta 4 x 100 metrin viestijuoksussa hänet diskattiin. Vuonna 2000 Zakari voitti Afrikan mestaruuden 100, 200 ja 4 x 100 metrillä. Sydneyn olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun 100 metrillä, mutta keskeytti loppukilpailussa. 4 x 100 metrillä Ghanan joukkue keskeytti alkuerissä.
Zakari sijoittui seitsemänneksi 100 metrillä Edmontonin MM-kisoissa 2001. Kauden lopussa GP-finaalissa hän oli 200 metrillä kuudes ajalla 20,63. Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 hän karsiutui 100 metrin välierissä, mutta selviytyi 200 metrin loppukilpailuun, jossa sijoittui viidenneksi ajalla 20,29. Kauden lopussa hän juoksi GP-finaalissa 100 metrillä viidenneksi. Zakari karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 100 metrin alkuerissä. Seuraavana vuonna Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 4 x 100 metrin alkuerissä. Henkilökohtaisella 100 metrillä hän selviytyi finaaliin, mutta keskeytti loppukilpailussa. Loppukilpailun seitsemästä maaliin tulleesta kuusi alitti kymmenen sekunnin rajan. Kauden lopussa Zakari sijoittui 100 metrillä kolmanneksi ajalla 10,15.
Zakari juoksi ensimmäisen kerran alle 10 sekunnin 14. kesäkuuta 2005 samassa juoksussa, jossa Jamaikan Asafa Powell juoksi uuden maailmanennätyksen. Samana vuonna hän juoksi Helsingin MM-kisoissa 100 metrillä kahdeksanneksi ja toiseksi ajalla 10,01. Seuraavana vuonna hän sijoittui Kansainyhteisön kisoissa 100 metrillä viidenneksi. Huhtikuussa 2006 Zakari jäi kiinni doping-testissä anabolisten aineiden käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Hänen 29. huhtikuuta 2006 alkaen tekemänsä tulokset mitätöitiin. Hänen kilpailukieltonsa päättyi 8. kesäkuuta 2008.
Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui sen sijaan jo alkuerissä.
Ana Gabriel
Ana Gabriel (s. María Guadalupe Araújo Young, 10. joulukuuta 1955 Sinaloassa Meksikossa) on suosittu meksikolainen laulaja, joka on urallaan laulanut monentyylistä musiikkia, tyyleihin lukeutuvat mm. morteña, ska, bolero, ranchera, huapango, viihde, rock, jopa dance.
Gabrielin vanhemmat ovat Rafael Araújo ja kiinalaissyntyinen Isabel Yong. Mm. Agustín Laran innoittamana hän aloitti laulamisen ja säveltämisen jo 6-vuotiaana. Anan ollessa 15-vuotias perhe muutti Tijuanaan, jossa hän aloitti kirjanpidon opinnot. Gabriel nousi lavalle ensimmäistä kertaa 15. syyskuuta 1974. Alettuaan laulaa Tijuanan baareissa 1980-luvun alussa Gabriel pääsi osallistumaan "Valores juveniles" -kilpailuun jossa hänelle povattiin suurta tulevaisuutta laulajana. Vuonna 1977, 22-vuotiaana hän nauhoitti ensimmäisen laulunsa "Compréndeme"
Ura alkoi kuitenkin tosissaan vasta 1987 jolloin Gabriel voitti OTI:n kansallisen musiikkifestivaalin ja sijoittui saman järjestön kansainvälisessä kilpailussa Lissabonissa kolmanneksi.
Gabrielilta on ilmestynyt 18 studiolevyä. Hän on erittäin suosittu varsinkin kotimaassaan ja voittanut useita palkintoja (mm. Lo Nuestro, Billboard). Hän on duetoinut muun muassa Plácido Domingon, Rocío Juradon ja Vikki Carrin kanssa.
Alex Kipchirchir
Alex Kipchirchir (s. 26. marraskuuta 1984 Uasin Gishu) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Kipchirchir pelasi nuorena jalkapalloa ja koripalloa ja aloitti yleisurheilun vasta loppuvuodesta 2001 tavattuaan Moses Tanuin, joka sai hänet kiinnostumaan juoksemisesta. Seuraavana vuonna Kipchirchiristä tuli nuorten maailmanmestari, kun hän voitti Kingstonissa 800 metrin juoksun ajalla 1.46,59. Vuonna 2003 Kipchirchir teki uuden mailin nuorten ME:n 3.50,25. Kauden lopussa hän sijoittui 1 500 metrin juoksussa toiseksi. Hän oli toinen myös seuraavan vuoden .
Kipchirchir selviytyi Helsingin MM-kisoihin 2005 sijoituttuaan Kenian karsinnoissa kolmanneksi. Helsingin MM-kisoissa hän oli 1 500 metrillä seitsemäs, mutta kauden lopussa juoksi kolmanneksi ajalla 3.33,71. Seuraavana vuonna hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 800 metriä ajalla 1.45,88. Samana vuonna hän voitti Afrikan-mestaruuskilpailuissa sekä 800 että 1 500 metrin kilpailut. Kauden lopussa hän voitti 1 500 metrillä ajalla 3.32,60 sekä yleisurheilun maailmancupin.
Tyree Washington
Tyree Washington (s. 28. elokuuta 1976 Riverside, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Washington voitti Ateenan MM-kisoissa 1997 pronssia 400 metrin henkilökohtaisesta kilpailusta pronssia ajalla 44,39 ja oli mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-kultaa. Pitkän viestin joukkue kuitenkin hylättiin myöhemmin Antonio Pettigrew'n tunnustettua käyttäneensä dopingia. Vuonna 2003 Washington voitti maansa mestaruuden 400 metrillä, ja MM-kultaa 400 metrillä Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Pariisin kultamitalin hän sai jälkikäteen, kun Jerome Young hylättiin dopingin käytön vuoksi. Sekä Birminghamissa että Pariisissa hän oli mukana Yhdysvaltain 4x400 metrin viestin voittaneessa joukkueessa, mutta molemmilla kerroilla joukkueet hylättiin muiden juoksijoiden dopinghylkäysten vuoksi.
Washington voitti myös sekä 2006 Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 4x400m viestikullan.
Washington oli mukana 4x400 metrin viestijuoksun maailmanennätyskvartetista, johon hänen lisäksi kuuluivat myös Antonio Pettigrew, Jerome Young sekä Michael Johnson. Maailmanennätys 2.54,20 juostiin New Yorkissa 22. heinäkuuta 1998. Aika kuitenkin hylättiin vuonna 2008 kun Antonio Pettigrew myönsi käyttäneensä dopingia urallaan.
Washingtonin valmentajana toimi Blackman Ihem sekä myöhemmin myös Antonio Pettigrew. Sairasteluja ja loukkaantumisia vastaan taistellut Washington ilmoitti heinäkuussa 2008 lopettavansa pitkän uransa.
Glen Sather
Glen Sather (s. 2. syyskuuta 1943 High River, Alberta, Kanada) on entinen jääkiekkoilija ja valmentaja WHA:sta ja NHL:stä. Tällä hetkellä hän on New York Rangersin GM. Sather on tunnettu siitä, että hän valmensi aikoinaan Edmonton Oilersin moneen Stanley Cup -mestaruuteen.
Sather pelasi yhteensä kymmenen kautta NHL:ssä ja yhden kauden WHA:ssa. Hän pelasi runkosarjassa 739 ottelua, joissa teki 99 maalia ja 146 syöttöä; yhteensä siis 245 pistettä. Hän keräsi myös 801 rangaistusminuuttia.
Pudotuspeleissä hän pelasi 77 ottelua, tehden pisteet 2-6-8, ja sai 88 rangaistusminuuttia. Hän lopetti uransa WHA-kauden jälkeen 1977.
Sather aloitti Oilersin valmentajana 1979 ja johdatti joukkueen heti pudotuspeleihin. Hän valmensi lopulta Oilersin dynastiaan neljällä Stanley Cup -voitolla 1984, 1985, 1987 ja 1988. Hän jatkoi Oilersin organisaatiossa vuoteen 2000 asti, vaikka ei toiminutkaan enää 1990-luvulla päävalmentajana. Hän siirtyi New York Rangersin organisaatioon, ja on mm. valmentanut joukkuetta 90 ottelun verran. Nykyään hän on NHL:n pitkäaikaisimpana toiminut GM.
Sather valittiin Hockey Hall of Fameen 1997.
Oslon tuomiokirkko
Oslon tuomiokirkko () on kirkkorakennus Norjan pääkaupungissa Oslossa. Se sijaitsee Oslon Stortorvet-aukiolla. Kirkko on Norjan kirkon Oslon hiippakunnan pääkirkko. Norjan kuningashuone ja valtio käyttävät kirkkoa kirkollisiin tilaisuuksiinsa. Kirkko valmistui vuonna 1697, ja sitä on uudistettu vuosina 1848–1850. Vuonna 1950 kirkko restauroitiin Oslon 900-vuotisjuhlia varten.
Nykyinen tuomiokirkko on kolmas tuomiokirkko Oslossa. Oslon ensimmäinen tuomiokirkko oli "Halvardskatedralen", joka rakennettiin romaaniseen tyyliin kuningas Sigurd I Jerusaleminkävijän aikakaudella 1100-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Myöhemmin se sai myös goottilaisia piirteitä. Ensimmäisen tuomiokirkon rauniot on nähtävillä Gamlebyenissä.
Chris Bristow
Chris Bristow (2. joulukuuta 1937 Lambeth – 19. kesäkuuta 1960 Spa-Francorchamps) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. F1-urallaan hän ehti osallistua neljään Grand Prix'iin, eikä saavuttanut yhtään MM-pistettä. Hän sijoittui heti ensimmäisessä osakilpailussaan kymmenenneksi.
Chris Bristow kuoli Belgian Grand Prix -kilpailussa vuonna 1960. Kahdennellakymmenennellä kierroksella Bristowin auto, joka oli tulossa mäen alla olevaan kaarteeseen, syöksyi ulos radalta ja pyörähti ympäri. Bristow viskautui ulos autostaan ja hänen päänsä irtosi piikkilangan viillettyä. Auton tuulilasista löytyneet höyhenet antoivat aiheen olettaa, että Bristow menetti autonsa hallinnan linnun iskeydyttyä tuulilasiin. Viisi kierrosta myöhemmin Alan Staceyn auto syöksyi ulos radalta ja kuljettaja sai surmansa.
Catius
Catius (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli roomalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Gallia Transpadanasta.
Catius kirjoitti neljää kirjaa käsittäneen tutkielman olevaisen luonteesta ja korkeimmasta hyvästä ("De rerum natura et de summo bono"). Cicero kirjoitti vuonna 45 eaa. kirjoitetussa kirjeessä, että Catius oli juuri kuollut. Cicero pilkkasi kirjeessä ajatusta jota kutsui nimellä "spectra Catiana" — Catiuksen ajatukset esittivät epikurolaisen ajatuksen materiaalisista kuvista (ειδωλα), joiden he ajattelivat esittäytyvän mielelle ja herättävän näin aistimuksen poissaolevista kappaleista.
Vanhat Horatiuksen kommentaattorit ovat katsoneet, että tämän toisen kirjan neljännessä satiirissa esiintyvä Catius, joka pitää mahtipontisen ja paatoksellisen luennon erilaisista ruokapöydän nautinnoista, on tämä sama epikurolainen Catius. Ciceron todistuksen perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että satiiri on kirjoitettu useita vuosia Catiuksen kuoleman jälkeen, ja näin Horatius on saattanut viitata nimellä johonkin hovin mässäilijään.
The Used (albumi)
The Used on samannimisen yhtyeen 25. kesäkuuta 2002 julkaistu esikoisalbumi. Levy on myynyt kultaa Yhdysvalloissa.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 63.
In Love and Death
In Love and Death on The Usedin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2004.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kuudennella sijalla.
Lies for the Liars
Lies for the Liars on The Usedin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 22. toukokuuta 2007.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan viidennellä sijalla. Iso-Britanniassa se nousi albumilistan sijalle 39.
Kaikki kappaleet ovat "Maybe Memories" -julkaisulta.
Atelier Stockholm
Atelier Stockholm on tukholmalainen taidekoulu, joka opettaa vanhojen mestarien piirustus- ja maalaustekniikoita. Koulu sijaitsi ennen Yhdysvalloissa nimellä Pantura Studios. Koulua johtavat Hans-Peter Szameit ja Sanna Tomac.
Opintosuunnitelma noudattaa klassisia periaatteita, jossa ensiksi opetellaan piirtämään ja sen jälkeen maalaamaan. Piirustusohjelmassa oppilaat aloittavat piirtäen Charles Barguen litografioita sight-size-menetelmällä ja kipsipatsaita valkoiselle paperille hiilellä. Piirustusohjelman viimeisenä haasteena on piirtää patsas hiilellä ja valkoisella talkilla värilliselle paperille.
Maalausohjelma alkaa asetelman tai patsaan maalaamisella grisaille-paletilla, jossa on yleensä ainoastaan mustaa ja valkoista. Tämän jälkeen siirrytään rajoitettuun värilliseen palettiin, ja lopulta koko palettiin.
Samaan aikaa kun oppilaat piirtävät patsaita ja maalaavat asetelmia, he tekevät elävästä mallista lyhyitä ja pitkiä asentoja. Opintojen lomassa opiskelijoille esitellään myös taiteen kaupallinen puoli ja siihen liittyvät tavat.
Stuart Lewis-Evans
Stuart Lewis-Evans (20. huhtikuuta 1930, Luton, Bedfordshire – 25. lokakuuta 1958, East Grinstead, Sussex) oli brittiläinen Formula 1 -ajaja. Hän osallistui urallaan 14 Grand Prix’hin, joissa hän ajoi kahdesti paalulle ja palkintosijoille. Hän sai urallaan yhteensä 16 MM-pistettä.
Lyhyellä urallaan Lewis-Evans teki vaikutukseen F1-maailmaan. Vähäisestä menestyksestään huolimatta hänet arvioitiin nousevaksi lahjakkuudeksi. Ensimmäisessä Grand Prix’ssään hän sijoittui neljänneksi. Fangiolle, Brooksille ja Masten Gregoryn Maseratille hän ei voinut mitään. Tony Vandervell kiinnostui nuoresta lahjakkuudesta ja palkkasi hänet Vanwall-talliinsa. Vanwall osoittautui kuitenkin epäluotettavaksi. Lewis-Evans voitti kuitenkin tallille epävirallisen Marokon Grand Prix’n, ja saavutti paalun kauden viimeisessä GP:ssä.
Kausi 1958 oli menestyksekkäämpi vuosi, ja samalla Vanwallin viimeinen kokonainen. Ensisijaiset kuljettajat Stirling Moss ja Tony Brooks voittivat kolme kilpailua ja Lewis-Evans saavutti kaksi palkintosijaa. Hänen kautensa kuitenkin päättyi kohtalokkaasti pölyisellä Ain-Diab Circuitilla Marokon GP:ssä. Hänen moottorinsa hajosi singoten auton kovalla vauhdilla reunavalliin. Lewis-Evans sai vakavia palovammoja. Hänet kiidätettiin Englantiin hoitoon, mutta hän kuoli saamiinsa vammoihin kuusi päivää myöhemmin.
Lewis-Evansin kuolema vaikutti Vanwalliin. Vandervellin terveys horjui eivätkä uudet ajajat halunneet osallistua tallin toimintaan. Vanwall ei kyennyt enää osallistumaan F1-sarjan jokaiseen osakilpailuun.
Maybe Memories
Maybe Memories on The Usedin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 8. heinäkuuta 2003 julkaistu CD/DVD.
Erkki Pullinen
Erik (Erkki) Pullinen (6. kesäkuuta 1871 Antrea – 20. marraskuuta 1934 Helsinki) oli kannakselainen maanviljelijä ja maanviljelysneuvos. Pullinen oli suomalaisen puolueen, kansanpuolueen, edistyspuolueen ja maalaisliiton kansanedustajana ja toimi myös kahteen otteeseen ministerinä 1920-luvulla.
Pullisen vanhemmat olivat talollinen "Anders (Antti) Pullinen" ja "Eeva Kristiina Kaiponen". Pullinen pääsi ylioppilaaksi 1891 ja hän suoritti alemman hallintotutkinnon 1894 ja agronomin tutkinnon 1897. Pullinen toimi Osaran maamieskoulun opettajana Hämeenkyrössä 1897–1898 ja maanviljelijänä Antreassa 1898–1934 sekä Viipurin maalaiskunnassa 1914–1934. Pullinen oli "Suomalaisen maanviljelyskauppa Oy":n johtaja 1899–1900 ja 1917–1918 sekä Viipurin läänin maanviljelysseuran sihteeri 1901–1916.
Politiikassa Pullinen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1914, kansanpuolueen edustajana 1917–1918, Edistyspuolueen kansanedustajana 1918 ja 1922–1926 sekä Maalaisliiton kansanedustajana 1930–1932. Hän edusti koko eduskuntauransa ajan Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Edistyspuolueen riveissä Pullinen oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Vennolan II hallituksessa 1921–1922 ja Kallion I hallituksessa 1922–1924. Kunnallispolitiikassa Pullinen oli mukana Antrean kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Pullinen sai maanviljelysneuvoksen arvon 1922. Hänellä oli monia luottamustehtäviä eri maatalousalan järjestöissä.
Elias Sopanen
Elias Walfrid (E.W.) Sopanen (28. syyskuuta 1863 Savonlinna – 8. huhtikuuta 1926 Kangaslampi) oli eteläsavolainen kihlakunnantuomari ja maanviljelijä joka toimi nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana sekä oikeusministerinä 1920-luvulla.
Sopasen vanhemmat olivat kauppias "Adolf Albin Sopanen" ja "Maria Tarasoff". Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1886 saaden varatuomarin arvon 1889. Sopanen oli asianajajana ja kaupunginvaltuuston sihteerinä Savonlinnassa 1887–1900 ja sen jälkeen Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1900–1907, ylimääräisenä viskaalina 1902–1904, varakanneviskaalina 1904 ja 1906–1907 sekä asessorina 1904–1906 ja 1907–1908. Sopanen toimi Leppävirran tuomiokunnan tuomarina 1908–1910 ja Rantasalmen tuomiokunnan tuomarina 1910–1926. Maanviljelijänä Sopanen oli vuodesta 1897 lähtien.
Sopanen oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä 1914–1917. Edistyspuoluetta edustanut Sopanen oli oikeusministerinä Kallion I hallituksessa 1923–1924 noin kuukauden verran. Kunnallispolitiikassa Sopanen oli mukana Kangaslammin kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Suomen sisällissodan aikana Sopanen toimi Varkauden taistelun jälkeen 87 ihmistä epäselvissä olosuhteissa kuolemaan tuominneen tutkijalautakunnan puheenjohtajana.
Yrjö Johannes Eskelä
Yrjö Johannes Eskelä (11. helmikuuta 1886 Jepua – 23. kesäkuuta 1949) oli sisäasiainministerinä Cajanderin I hallituksessa 1922 ja Cajanderin II hallituksessa 1924. Hän ei edustanut mitään puoluetta vaan oli ammattiministeri.
Emil Böök
Emil Böök (9. marraskuuta 1835, Helsinki – 15. heinäkuuta 1914) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja rehtori. Böök väitteli tohtoriksi vuonna 1868 kouluhistoriallisella tutkimuksella "Realismen i den tyska skolan intill medlet af det adertonde århundradet". Väitöksen jälkeen hän toimi kasvatustieteen dosenttina vuoteen 1892 saakka. Kasvatus- ja opetusopin professorin Zachris Joachim Cleven jäätyä eläkkeelle vuonna 1882 Böök hoiti 1880-luvulla yliopiston kasvatus- ja opetusopin professorin virkaa useaan eri otteeseen virkaa tekevänä.
Emil Böök toimi alun perin Lauantaiseuran vuonna 1831 perustaman Helsingfors Lyceumin rehtorina vuosina 1869–1891. Rehtorin mukaan koulua kutsuttiin "Böökin lyseoksi", ja sen oppilaisiin kuului muun muassa C. G. E. Mannerheim, jonka Böök joutui vuonna 1879 erottamaan koulusta kurittomuuden vuoksi. Lopulta Mannerheim kuitenkin suoritti koulun loppuun yksityisesti Böökin lyseossa vuonna 1887.
Helsingissä Vuorikatu 22:ssa sijainneen Böökin lyseon toiminta päättyi 1891, koska se oli ollut lähellä suomalaisuusliikettä oleva ruotsinkielinen koulu ja suomenkieliset perheet alkoivat vähitellen panna lapsiaan entistä enemmän suomenkielisiin kouluihin. Tämän jälkeen Emil Böök toimi vielä vuosina 1891–1914 ruotsalaisen normaalilyseon historian yliopettajana.
Böökin vanhemmat olivat tullivahtimestari Karl Gustaf Böök ja Fredrika Sjöberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1863 Eugénie (Jenny) Charlotta Amalia Augusta Paldanin kanssa. Emil Böökin poika Einar Böök oli suomalaisen sosiaalipolitiikan kehittäjä, joka toimi muun muassa sosiaalihallituksen ylitirehtöörinä ja sosiaaliministerinä.
Ilmari Auer
Ilmari Auer (sukunimi vuoteen 1895 Tappura) (17. helmikuuta 1879 Lempäälä – 13. heinäkuuta 1965 Helsinki) oli maanviljelysneuvos ja Edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Auerin vanhemmat olivat talollinen "Karl Gustaf Tappura" ja "Mariana Vilhelmina Kukkola". Hän pääsi ylioppilaaksi 1900 ja suoritti Tanskassa agronomin tutkinnon 1904 ja sen jälkeen Suomessa filosofian kandidaatin tutkinnon 1909. Auer oli Elisenvaaran maanviljely- ja karjanhoitokoulujen opettajana 1904–1905, Uudenmaan läänin maanviljelysseuran sihteerinä ja maatalouskonsulenttina 1905–1907 ja Tuusulan kansanopiston ja Sörnäisten kristillisen kansanopiston opettajana 1909–1911.
Auer toimi MTK:n sihteerinä 1917–1918, Valtion viljakonttorin johtajana 1922–1924, Hypoteekkiyhdistyksen agronomina 1931–1940 ja 1942–1944 sekä maatalousministeriön tuotanto-osaston ylimääräisenä esittelijänä 1941–1942. Auer oli myös maanviljelijänä Tuusulassa 1909–1914 ja 1926–1963, Helsingin maalaiskunnassa 1910–1916 sekä Jaalassa 1916–1926.
Politiikassa Auer oli Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1921 ja 1924–1926 sekä Maalaisliiton kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Maalaisliiton edustajana Auer oli Ingmanin II hallituksessa apulaismaatalousministerinä 1924 ja maatalousministerinä 1924–1925.
Auer sai maanviljelysneuvoksen arvon 1947 ja Helsingin yliopiston maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtorin arvon 1958.
Axel Palmgren
Axel Palmgren (3. maaliskuuta 1867 Helsinki – 19. helmikuuta 1939 Helsinki) oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Palmgrenin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Axel Albert Palmgren ja Olga Wilhelmina Mathilda Malmgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1886 ja suoritti yleisen oikeustutkinnon 1889 saaden varatuomarin arvon 1892. Palmgren oli senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1892–1893, oikeusosaston kopistina 1893–1894, Helsingin raastuvanoikeuden notaarina 1894–1904 ja maanviljelyshallituksen sihteerinä 1897–1903. Hänet erotettiin maanviljelyshallituksen sihteerin virasta hallinnollista tietä 1903, mutta hän sai viran takaisin eroten kuitenkin vuonna 1906.
Palmgren siirtyi 1903 elinkeinoelämän palvelukseen. Hän oli Karhula Oy:n palveluksessa 1903–1904, johtokunnan jäsenenä 1904–1915 ja yhtiön toimitusjohtajana 1907–1915. Palmgren oli "Suomen sahanomistajain yhdistyksen" toimitusjohtaja ja "Suomen sahateollisuuden työnantajaliiton" asiamies 1916–1917 sekä STK:n toimitusjohtaja 1918–1936.
Politiikassa Palmgren oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1917–1922 ja 1924–1936, edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli kauppa- ja teollisuusministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925 ja Sunilan II hallituksessa 1931–1932. Palmgren sai ministerin arvon 1936.
Palmgrenin puoliso vuodesta 1896 oli Anna Henriette von Kraemer (k. 1939).
Yrjö Pulkkinen
Yrjö Rafael Pulkkinen (3. huhtikuuta 1875 Parkano – 4. helmikuuta 1945 Helsinki) oli tamperelainen asianajaja ja myöhemmin Keskuskauppakamarin yliasiamies. Pulkkinen toimi kokoomuksen kansanedustajana ja ministerinä 1920-luvulla.
Pulkkisen vanhemmat olivat metsänhoitaja Adam Pulkkinen ja Ellida Rosalie Ljuboff Achté. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 ja suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1896 sekä oikeustutkinnon 1897 saaden varatuomarin arvon vuonna 1900. Pulkkinen oli senaatin talousosaston ylimääräisenä kopistina 1896–1897, Turun hovioikeuden ylimääräisenä virkamiehenä 1899–1903 ja Tampereen pellava- ja rautateollisuus Oy:n virkailijana 1903–1904. Hän oli tamperelaisen "Einar Ahlmanin & Yrjö Pulkkisen lakiasiaintoimiston" osakas 1904–1912 ja toimiston omistaja 1913–1917. Tämän jälkeen Pulkkinen oli Tampereen Osake-Pankin pääjohtajana 1917–1920, lainvalmistelukunnan vanhempana jäsenenä 1920–1921 ja Keskuskauppakamarin yliasiamiehenä 1922–1940. Suomen sisällissodan aikana Pulkkinen oli Tampereen naisvankilan johtajana.
Pulkkinen oli kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1922–1929. Hän toimi valtiovarainministerinä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925 ja kauppa- ja teollisuusministerinä Tulenheimon hallituksessa 1925. Kunnallispolitiikassa Pulkkinen oli mukana Tampereen kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana ja Helsingin rahatoimikamarin jäsenenä.
Pulkkinen sai vuorineuvoksen arvonimen 1931.
Kaarlo Heinonen
Kaarlo Richard (K.R.) Heinonen (9. helmikuuta 1878 Naantali – 26. helmikuuta 1944 Hämeenlinna) oli toimitusjohtaja ja sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri.
Heinosen vanhemmat olivat työmies "Kaarlo Heinonen" ja "Ida Sofia Mellberg". Käytyään kansakoulun Heinonen toimi puuseppänä Turussa, Porvoossa ja Helsingissä vuoteen 1907 saakka. Hän oli Helsingin paikallisjärjestön sekä Tehdas- ja sekatyöväenliiton taloudenhoitaja 1907–1916 ja SDP:n taloudenhoitaja 1916–1921. Tämän jälkeen Heinonen toimi Maalaiskuntien liiton koulu- ja konttoritarpeiden myyntiosaston johtajana 1922–1923 sekä Kustannus Oy Kansanvallan toimitusjohtajana 1919–1921 ja 1924–1944. Heinonen oli myös Työväen kalenterin ja Työväen taskukirjan toimitussihteerinä.
Heinonen oli SDP:n kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1919–1921. Hän oli puolustusministerinä Väinö Tannerin sosiaalidemokraattisessa vähemmistöhallituksessa 1926–1927. Kunnallispolitiikassa Heinonen oli mukana Helsingin kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä.
Helsinki Times
Helsinki Times on sitoutumaton englanninkielinen uutislehti, joka ilmestyi toukokuusta 2007 lähtien. Sen painettu lehti lopetettiin 2015.
"Helsinki Timesin" päätoimittaja Alexis Kouros on vuonna 1990 Suomeen muuttanut iranilaissyntyinen lääkäri, kirjailija, toimittaja ja ohjaaja.
Lehden painos oli noin 15 000. Kerran viikossa Helsingissä ilmestynyt lehden painaminen loppui, kun sen julkaisija Helsinki Times Oy asetettiin konkurssiin 9. helmikuuta 2015 yhtiön omasta pyynnöstä. Helsinki Timesin viimeinen painettu numero ilmestyi 22. tammikuuta 2015. Julkaisuyhtiön osakkaat neuvottelevat vielä konkurssipesän kanssa siitä, voidaanko lehden internetversion julkaisua jatkaa. Sen sisarlehti on ilmaisjakelulehti "SixDegrees", joka harventaa ilmestymistään tai myös lopettaa toimintansa konkurssin myötä.
Lehden lukijoita olivat työn tai loman vuoksi Suomessa oleskelevat henkilöt, kuten diplomaatit, liikemiehet ja opiskelijat. Lukijatutkimuksen mukaan lehteä lukivat pääasiassa akateemiset, johtavassa asemassa olevat 30–40-vuotiaat ulkomaalaiset tai uussuomalaiset henkilöt, jotka olivat kotoisin yli 60 maasta. Maksullisen "Helsinki Timesin" tekeminen kävi kannattavaksi, koska pääkaupunkiseudulla asui riittävästi ulkomaalaisia lukijoita.
Lehden osiot olivat kotimaan ja kansainvälisten uutisten lisäksi kulttuuri, talous, urheilu, tiede ja teknologia, seitsemän päivän televisio-ohjelmat, seitsemän päivän sääkartta, viikkokatsaus Suomen lehtiin sekä kooste Suomea koskevista uutisista maailman medioissa. HKL osti lehdeltä ilmoitustilaa tiedottaakseen ulkomaalaisille lukijoille ja maahanmuuttajille Helsingin liikenteestä. Lehdellä on päivittäin uusiutuvat nettisivut. Helsinki Times ilmestyi perjantaisin.
Vuonna 2013 "Helsinki Times" ryhtyi yhteistyöhön "Helsingin Sanomien" kanssa ja julkaisi HS:n uutisia englanniksi.
Olavi Puro
Olli (Olavi) Heikki (O.H.) Puro (sukunimi aikaisemmin Kaasinen) (15. tammikuuta 1883 Kaavi – 11. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli toimittaja ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton KK:n johtokunnan sihteeri joka toimi SDP:n kansanedustajana ja sisäasiainministerinä Tannerin vähemmistöhallituksessa 1927.
Puron vanhemmat olivat torppari Juho Heikki Kaasinen ja Silja Hallikainen. Hän kävi kansakoulun ja teollisuuskoulun ja valmistui rakennusmestariksi. Puro oli myyjänä ja rautatieläisenä vuoteen 1903 ja sitten rakennusmestariharjoittelijana talon- ja rautatierakennuksilla 1903–1904 sekä kunnan rakennusmestarina 1905. Naimisiin hän meni Agda Silvennoisen kanssa vuonna 1908.
Toimittajana Puro toimi Eteenpäin-lehden palveluksessa Kotkassa vuosina 1907–1912. SOK:n valistustyön neuvojana ja Yhteishyvän aputoimittajana hän työskenteli vuosina 1912–1916 sekä Edistysmielisen osuuskauppaväen keskuskomitean sihteerinä 1916.
Puro oli Työmiehen toimitussihteerinä 1917–1918, Helsingin elintarvelautakunnan puheenjohtajana ja toimitusjohtajana 1918, KK:n valistus- ja neuvontatyön hoitajana ja Kuluttajain lehden toimittajana 1918–1923 sekä Henki-Kansan kirjallinen sihteerinä 1924–1925. Viimeksi Puro toimi KK:n kirjallisissa tehtävissä 1925–1927 ja KK:n johtokunnan sihteerinä ja työehtosopimusasiain hoitajana 1928–1933.
SDP:n kansanedustajana Puro toimi 1919–1922 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Puro oli sisäasiainministerinä Väinö Tannerin sosialidemokraattisessa vähemmistöhallituksessa 1927 ja valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaalissa.
Alma
Alma on naisen nimi myös Suomessa. Nimi Alma juontaa alkuperänsä latinankielisesta termista "almus", jonka femiinimuoto on "alma" ja joka tarkoittaa lempeää, mietoa. Sana esiintyy myös latinalaisessa sanonnassa "Alma mater", jota usein käytetään siitä yliopistosta, jossa henkilö on opiskellut. Nimen voi katsoa myös tulleen espanjasta, jossa "alma" on merkinnyt sielua.
Suomessa nimi Alma on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä 8 725 henkilölle.
Espanjan sekä portugalin kielessä alma tarkoittaa sielua ja unkarin kielessä omenaa.
ALMA, radioteleskooppi Atacaman autiomaassa Chilessä.
Juho Koivisto
Johannes (Juho) Koivisto (sukunimi aikaisemmin Keski-Koivisto; 15. maaliskuuta 1885 Kurikka – 13. lokakuuta 1975 Kurikka) oli eteläpohjalainen maanviljelijä ja pitkäaikainen Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Koiviston vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Keski-Koivisto ja Josefina Fredrika Liljeqvist. Käytyään kansakoulun hän oli maanviljelijänä Kurikassa vuosina 1906–1958. Koivisto tunnettiin Kurikassa puhujana jo 1900-luvun alkupuolella, ja vuodesta 1903 alkaen hän toimi nuorisoseuratoiminnassa sihteerinä ja myöhemmin puheenjohtajana. Hän oli mukana torvisoittokunnassa ja näytelmäpiireissä. Koivisto oli myös Kurikan suojeluskunnan perustajajäsen ja toimi sen perustamiskokouksen puheenjohtajana. Hän toimi myös Kurikan osuusmeijerin isännöitsijänä.
Koivisto oli Maalaisliiton kansanedustajana Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1927–1950. Hän oli apulaismaatalousministerinä Svinhufvudin II hallituksessa 1930–1931 ja Cajanderin III hallituksessa 1937–1939. Sotien aikana Koivisto oli II maatalousministeri Rytin I hallituksessa 1939–1940 ja Rytin II hallituksessa 1940–1941 sekä II valtiovarainministeri Rangellin hallituksessa 1941–1943.
Koivisto oli tasavallan presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1925. Kunnallispolitiikkaan hän osallistui Kurikan kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Koivisto sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1935 ja maanviljelysneuvoksen 1960.
Eemil Linna
Kustaa Eemil (K. E.) Linna (sukunimi aikaisemmin Ainiala) (17. tammikuuta 1876 Pälkäne – 10. tammikuuta 1951 Tampere) oli pirkanmaalainen maanviljelijä ja nuorsuomalaisen puolueen sekä edistyspuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Linnan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Axel Ainiala ja Maja Stina Häkärä. Käytyään kansakoulun ja 1898 maanviljelys- ja meijeriopiston Linna toimi maanviljelijänä Messukylässä Tampereen lähellä.
Linna oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1913–1917 ja 1917–1918 sekä Edistyspuolueen kansanedustajana 1918–1930 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli maatalousministerinä Mantereen hallituksessa 1928–1929 ja Kivimäen hallituksessa kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä 1932–1936 ja apulaismaatalousministerinä 1934–1936 sekä vielä maatalousministerinä noin kahden viikon ajan syksyllä 1936.
Linna oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikkaan hän osallistui Messukylän kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Linna sai kunnallisneuvoksen arvon 1920.
Linna oli MTK:n johtokunnan puheenjohtaja 1936–1951.
Linna oli naimisissa vuodesta 1913 Eeva Maria Taipaleen kanssa. Hänen poikansa diplomi-insinööri Antti Emil Linna oli 1960-luvulla Suomen Kansanpuolueen ja liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana.
Bruno Sarlin
Bruno Gustaf Willehad Sarlin (8. marraskuuta 1878 Viitasaari – 6. tammikuuta 1952 Helsinki) oli maaherra ja Helsingin kaupungin huoltotoimen toimitusjohtaja. Sarlin oli myös Edistyspuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Sarlinin vanhemmat olivat kanttori "Konstantin Ferdinand Sarlin" ja "Margaretha Charlotta Granberg". Päästyään ylioppilaaksi 1899 Sarlin toimi asianajajana 1904–1906, kaakkoispiirin vaivaishoidonneuvojana 1906–1918 ja kolmannen piirin köyhäinhoidontarkastajana 1918–1920. Hän oli Köyhäinhoitolehden päätoimittaja 1913–1918 ja "Fattigvårdsbladetin" päätoimittaja 1913–1914. Sarlin oli Kuopion kaupungin vt. poliisimestarina 1917, Pohjois-Savon ja Kajaanin sotilaspiirin piiriesikunnan kansliapäällikkönä ja Kuopion kaupungin komendanttina 1918 sekä sotaorpojen huollon ohjaaja sosiaalihallituksessa 1918.
Sarlin luopui kansanedustajan paikastaan tultuaan valituksi Vaasan läänin maaherraksi vuonna 1920. Hän oli maaherrana vuoteen 1930 ja toimi tämän jälkeen Suomi-yhtiön tarkastajana 1930–1931 ja Helsingin kaupungin huoltotoimen toimitusjohtajana 1931–1945. Sarlin oli myös Huoltaja-lehden toimittajana 1918–1922 ja 1932–1937 sekä lehden päätoimittajana 1937–1951. Lisäksi Sarlin toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun opettajana 1937–1942.
Edistyspuolueen kansanedustajana Sarlin edusti Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä 1919–1920 sekä Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä vuosina 1930–1935 ja 1945–1948. Hän oli sosiaaliministerinä Kivimäen hallituksessa 1935–1936.
Presidentin valitsijamiehenä Sarlin toimi vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä ja rahatoimikamarin puheenjohtajana.
Bruno Sarlin oli naimisissa vuodesta 1906 Signe Dagmar Johanna Hallbergin kanssa. Heidän poikansa oli toimitusjohtaja, pääkonsuli Juhani Saraste.
Antti Linna
Antti Emil Linna (7. lokakuuta 1916 Messukylä – 17. tammikuuta 2000 Kangasala) oli diplomi-insinööri ja toimitusjohtaja. Hän toimi kansanedustajana 1960-luvulla Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen kansanpuolueen riveissä.
Linnan vanhemmat olivat maanviljelijä, kansanedustaja Kustaa Eemil Linna ja "Eeva Maria Taipale". Linna pääsi ylioppilaaksi 1936 ja suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon 1941. Linna oli Teknillisen korkeakoulun mineralogis-geologisen laitoksen assistenttina 1940–1941, Geologisen tutkimuslaitoksen vuori-insinöörinä 1941–1942 ja Lohjan kalkkitehtaan kaivosinsinöörinä 1942–1945. Vuosina 1945–1952 Linna oli "Maantuote Oy":n toimitusjohtajana ja vuodesta 1952 "Insinööritoimisto Oy Tutkimuksen" toimitusjohtajana. Hän oli Neste Oy:n maakaasuosaston johtajana 1971–1978.
Linna oli kansanpuolueen kansanedustajana 1962–1965 ja puolueen nimen vaihdon jälkeen liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana 1965–1966. Linna oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1962 presidentin vaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Tampereen kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä.
Linna toimi Pirkan Hiihdon puheenjohtajana vuosina 1968–1971 ja osallistui itse hiihtoon seitsemän kertaa.
Julius Stjernvall
Julius Stjernvall (26. lokakuuta 1874 Mäntsälä – 6. toukokuuta 1939) oli vuorineuvos ja Kone- ja Siltarakennus Oy:n toimitusjohtaja.
Eversti-isänsä Carl Julius Stjernvallin ja isänisänisänsä luutnantti Hans Henrik Stjernvallin lailla Julius Stjernvall antautui ensin sotilasuralle. Hän kävi Haminan kadettikoulun ja valmistui sitten koneinsinööriksi Helsingin polyteknillisestä opistosta vuonna 1900. Hän oli aluksi Siemens & Halske -yhtiön palveluksessa Helsingissä noin kymmenen vuotta ja siirtyi sitten 1914 Kone- ja Siltarakennus Oy:n apulaisjohtajaksi. Hänestä tuli yhtiön toimitusjohtaja 1917. Kone- ja Siltarakennus Oy, myöhempi Wärtsilä, valmisti ensimmäisen maailmansodan aikana tykistön ammuksia sekä Venäjän laivaston laskuun suuria laivankorjaustöitä. Lisäksi tehtaan monipuoliseen tuotantoon kuului separaattoreita, rautatiesiltoja, sulfiittiselluloosan keittoastioita ja puserrettuja metallitavaroita. Laivoja rakennettiin yhtiön omissa veistämöissä. 1926 Kone- ja Siltarakennus Oy osti Hietalahden telakka- ja konepajan kaikki osakkeet ja siirsi laivanrakennuksen Hietalahdelle.
Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut Stjernvall toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919. Hän oli mukana myös Helsingin kunnallispolitiikassa. Hänen mukaansa on nimetty Helsingin Kulosaaressa Stjernvallintie, vuodesta 1958 Vuorineuvoksentie.
Water Street Atelier
The Water Street Atelier on yhdysvaltalainen taidekoulu, joka toimii nykyään Manhattanilla, New Yorkissa. Aiemmin koulu sijaitsi Brooklynissä, mistä sen nimi juontaa juurensa. Jacob Collinsin johtama koulu opettaa vanhojen mestarien tapaa piirtää ja maalata.
Koulussa on kaksi osiota. Takahuone on Collinsin yksityinen studio, isompi edessä oleva huone on oppilaitten tila, missä Collins myös työskentelee suurempien figuratiivisten maalaustensa kanssa.
Oppilaat tulevat usein opiskelemaan kouluun neljäksi vuodeksi. Ensimmäisenä vuotenaan oppilaat viettävät suurimman osan ajastaan piirtäen ja maalaten kipsipatsaita ja elävää mallia, piirtäen lyhyitä ja pitkiä asentoja. Tämän jälkeen siirrytään pelkästään figuuriin ja enimmäkseen pitkään asentoon (3–4 viikkoa), joita piirretään lyijykynällä. Tämän jälkeen siirrytään grisaille-figuurimaalaukseen (paletilla yleensä ainoastaan mustaa ja valkoista), josta sitten siirrytään koko palettiin. Collins esittelee myös asetelma- ja maisemamaalausta.
Collins pyrkii opettamaan aina kun hänellä on mahdollisuus siihen. Tiukkojen aikataulujen kohdalla myös Collinsin vanhat oppilaat tulevat opettamaan. Yleensä kerran vuodessa oppilaat pyrkivät tekemään erillisen maisemamaalausmatkan tai muun matkan, jonka aikana opettaa vieraileva opettaja.
Collins hyväksyy ohjelmaansa ainoastaan kolmesta neljään uutta oppilasta vuodessa. Hän edellyttää avointa mieltä ja suurta motivaatiota, eikä niinkään suuria teknisiä taitoja aloittaessa. Koulun ohjelma vaatii oppilailta suurta keskittymistä ja itsemotivaatiota. Ohjelmaa ei ole rakennettu tarkasti, vaan Collins valvoo itse oppilaiden kehitystä ja päättää milloin kukin on valmis siirtymään uuteen vaiheeseen, ja missä oppilaiden heikot kohdat milloinkin ovat. Tätä samaa periaatetta noudattivat 1800-luvun ranskalaiset taideakatemiat.
Michael Grimaldi, Kate Lehman, Dan Thompson, Camie Davis, Nicholas Hiltner, Sarah Lamb, Edward Minoff, Travis Schlaht, Sam Wisneski, Douglas Flynt, Scott Waddell ja Carl Dobsky.
Nikolai Astrup
Nikolai Astrup (s. 30. elokuuta 1880 - k. 21. tammikuuta 1928) oli norjalainen taidemaalari. 
Astrup syntyi Bremangerissa, mutta eli lapsuutensa Jølsterissa missä hänen isänsä työnskenteli pappina. Hän opiskeli maalausta ja piirtämistä Oslossa sekä asui jonkin aikaa Pariisissa ja Saksassa kunnes palasi kotikaupunkiinsa. Astrup kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1928.
Maalauksissaan Astrup suosi selkeitä, voimakkaita värejä ja maalasi tavallisesti maisematauluja. Hänen tyyliään pidetään uusromanttisena.
Asiantuntijat pitävät Nikolai Asturupia yhtenä tärkeimmistä norjalaisista 1900-luvun taidemaalaireista ja hänen taulujaan on myyty huutokaupoissa keskimäärin puolen miljoonan dollarin hintaan.
Uuno Brander
Uuno Edvard Brander (23. heinäkuuta 1870 Kitee – 13. heinäkuuta 1934 Kitee) oli ylijohtaja ja pohjoiskarjalainen tilanomistaja, joka toimi nuorsuomalaisen puolueen sekä edistyspuolueen kansanedustajana ja ministerinä.
Branderin vanhemmat olivat filosofian maisteri Aksel Emil Brander ja Anna Amalia Telén. Brander oli naimisissa kahdesti, Ingeborg Winterin (1873–1902) ja Helena Sofia Karttusen (1876–1961) kanssa. Ingeborgin kanssa hän sai kaksi lasta ja Helenan kanssa kuusi lasta, joihin lukeutuivat muun muassa metsäneuvos Veikko Palosuo (1911–1999) sekä pääsihteeri, rovasti Simo Palosuo (1918–1998).
Brander pääsi ylioppilaaksi 1889 ja suoritti agronomin tutkinnon 1893. Brander toimi maatilan hoitajana ja meijerikoulun opettajana Kiteellä sekä kirjanpitäjänä ja tilanhoitajan apulaisena Köyliönkartanossa 1893–1896. Hän oli Viipurin läänin Uudenkirkon kansanopiston maatalousaineiden opettajana 1896–1898, Maamiehen toimittajana 1899 ja Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran sihteerinä ja karjanhoitokonsulenttina 1899–1904.
Brander oli maanviljelyshallituksen ylitarkastaja 1904–1917, maataloushallituksen ylijohtaja 1917–1923 ja "Maataloudellisen rajaseututoiminnan" ylijohtaja 1923–1934. Hän viljeli Kiteellä omistamaansa tilaa vuosina 1896–1934 ja toimi Suomen Punaisen Ristin työttömien kotien avustustoimiston johtajana pula-aikana 1931–1932. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1932.
Brander oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä ja 1911–1914 sekä 1917 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän oli Edistyspuolueen kansanedustajana 1924–1926 Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja 1930–1932 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Brander toimi maatalousministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919 ja apulaismaatalousministerinä Mantereen hallituksessa 1928–1929. Brander oli valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaalissa.
K.I.N.G.
K.I.N.G. on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin vuonna 2006 ilmestynyt CD-single, jonka painosmäärä rajoitettiin 1 000 kappaleeseen. Singleä myytiin vain Norjassa.
Kuudennusmiehet (yhtye)
Kuudennusmiehet oli 1990-luvulla vaikuttanut eteläpohjalainen kitararock-yhtye. Myöhemmin yhtyeen jäsenet soittivat Lauri Tähkä & Elonkerjuu -yhtyeessä.
Scott Waddell
Scott Waddell on yhdysvaltalainen taidemaalari.
Waddell aloitti opintonsa Floridan valtionyliopistossa. Sieltä hän jatkoi Florence Academy of Arttiin 2003 ja Douglas Flyntin yksityisoppiin 2004. Lopulta hän päätyi opiskelemaan Water Street Atelieriin Jacob Collinsin ohjaukseen 2004-2006.
Hjalmar Granfelt
Otto Hjalmar Granfelt (15. marraskuuta 1874 Turku – 25. kesäkuuta 1957 Turku) oli suomalainen professori, joka toimi myös lyhyen aikaa Suomen oikeusministerinä 1920–1921.
Granfelt toimi Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosenttina 1906–1908, yleisen lainopin ja lainopin ensyklopedian apulaisena 1908–1909 sekä prosessioikeuden professorina 1909–1918 ja 1920–1941. Hän toimi ritariston ja aateliston edustajana valtiopäivillä vuosina 1905–1906. Itsenäistymisen jälkeen hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta ja toimi oikeusministerinä Erichin hallituksessa 1920–1921.
Toshikatsu Matsuoka
Toshikatsu Matsuoka (25. helmikuuta 1945 – 28. toukokuuta 2007) oli japanilainen poliitikko. Hän oli Japanin maatalousministeri 26. syyskuuta 2006 lähtien.
Matsuoka syntyi maanviljelijäperheeseen vuonna 1945 Kumamoton prefektuurissa, Kyūshūn saarella. Hän opiskeli maataloustiedettä Tottori University -yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1969. Sen jälkeen hän siirtyi töihin Japanin maatalousministeriöön. Matsuoka tuli valituksi parlamenttivaaleissa vuonna 1990, ja liittyi samana vuonna liberaalidemokraattiseen puolueeseen. Vuonna 2006 maan uusi pääministeri Shinzō Abe nimitti Matsuokan maatalousministeriksi.
Matsuokaa syytettiin hänen ministeriaikanaan taloudellisista epäselvyyksistä, muun muassa kulukorvausten vääristelystä, lahjoitusten vastaanottamisesta ja ministeriön tarjouskilpailuiden vääristelystä. Matsuoka teki 28. toukokuuta 2007 itsemurhan hirttäytymällä virka-asunnossaan Tokiossa. Matsuokan oli tarkoitus myöhemmin samana päivänä antaa parlamentin edessä selvitys taloudellisista epäselvyyksistä.
Onni Hämäläinen
Onni Ferdinand Hämäläinen (3. huhtikuuta 1885 Turku – 17. syyskuuta 1954 Helsinki) oli sotaministerinä Vennolan II hallituksessa 1921. Hän ei edustanut mitään puoluetta, vaan oli ammattiministeri.
Hämäläisen vanhemmat olivat konemestari Johan Hämäläinen ja Eva Karolina Niskanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1905. Hämäläinen kävi Konstantinovin sotaopiston Venäjällä, hänestä tuli aliluutnantti 1907 ja hänet sirrettiin reserviin 1909. Hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen yleisen oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1913. Hämäläinen sai varatuomarin arvon 1922.
Hämäläinen osallistui ensimmäiseen maailmansotaan venäläisessä insinöörirykmentissä. Suomen itsenäistymisen jälkeen hän palveli Suomen armeijassa ja sotaministeriössä eri tehtävissä 1918–1921 ja hänestä tuli everstiluutnantti 1919. Sotaministerinä Hämäläinen oli 1921. Hän oli sittemmin yleisen revisio-oikeuden asessorina 1923–1931 ja valtion revisiolaitoksen osastopäällikkönä 1931–1947. Viimeksi Hämäläinen toimi asianajajana Helsingissä vuodesta 1947 alkaen.