Totaalinen sodankäynti
Totaalinen sodankäynti (myös totaalinen sota) on sodan muoto, jossa valtio mobilisoi kaikki olemassa olevat resurssinsa palvelemaan valtion sodankäyntiä tuhotakseen vihollisvaltion mahdollisuuden jatkaa sotaa. Jo ennen 1900-lukua ihmiskunnan käymistä sodista saattoi tunnistaa totaalisen sodankäynnin piirteitä. Esimerkiksi historioitsija David Bell on esittänyt, että Napoleonin sodista muodostuva kokonaisuus oli ensimmäinen totaalinen sota.
Kansainvälinen oikeus ei tunne "totaalisen sodan" käsitettä, vaan se on laitonta sodankäyntiä. Sotatoimien ulottaminen muihin kuin kansainvälisen oikeuden tunnustamiin sotilaallisiin kohteisiin rikkoo sodan lakeja.
Omaksi sodankäynnin muodokseen sen käsittivät vasta 1800-luvun sotateoreetikot. Totaalinen sodankäynti sekoitetaan usein virheellisesti absoluuttisen sodankäynnin kanssa.
Moni toiseen maailmansotaan osallistuneista valtioista siirtyi totaaliseen sodankäyntiin sodan laajetessa ja sen keston pitkittyessä. Sosiologi Trutz von Trothan mukaan totaalinen sota liittää kaikki sitä käyvän valtion kansalaiset mukaan sodankäyntiin, vastaavasti sen kohteeksi joutuvat kaikki ”vihollisen” yhteisön edustajat. Tässä totalisoivassa suuntauksessa, joka vallitsee sotaa käyvän yhteisön sisä- ja ulkopuolella, piilee totaalisen sodan sisältämä joukkotuhon elementti. 
"On olemassa myös toinen, selvempi ero vuoteen 1914. Sotivat kansakunnat ovat mukana kokonaisuuksina, eivät pelkästään sotilaat, vaan koko kansa, miehet, naiset ja lapset. Rintamat ovat kaikkialla. Juoksuhautoja kaivetaan kaupunkeihin ja niiden kaduille. Jokainen kylä on linnoitettu. Jokainen tie on suljettu. Etulinja kulkee tehtaiden halki. Työläiset ovat aseistautuneet erilaisilla aseilla, mutta samalla rohkeudella. Nämä ovat ne suuret ja merkitsevät erot siitä, minkä moni meistä koki taistelussa neljännesvuosisata sitten."Ote Winston Churchillin puheesta "The Few", jonka hän piti Britannian parlamentissa 20. elokuuta 1940.
Totaalisen sodankäynnin käsite on termiä vanhempi. Monet sotateoreetikot käsittelivät ajatusta kokonaisen kansakunnan alistumisesta sodankäynnin tarpeisiin. Yrityksessään selittää Napoleonin sotien suuret uhrimäärät ja sotien poliittiset taustat preussilainen kenraali ja sotateoreetikko Carl von Clausewitz loi teorian absoluuttisesta sodankäynnistä, jonka mukaan sotaa käyvät kansat ajautuvat pitkän vihamielisen vuorovaikutussuhteen vuoksi lopulta moraalisesti rajoittamattomaan sotaan, joka koskettaa osapuolten kansojen koko olemassaolon kirjoa. Clausewitz näki absoluuttisen sodankäynnin olevan mahdotonta, sillä poliitikkojen ja kansojen luonteenomaiseen käytökseen kuuluu asettaa rajoja sodankäynnille.
Termin "totaalinen sota" lanseerasi saksalainen kenraali Erich Ludendorff kirjassaan "Der Totale Krieg" vuonna 1936. Kirjassaan Ludendorff käsitteli ensimmäisestä maailmansodasta saatuja oppeja ja pohti, kuinka Saksan tulisi käydä seuraava suuri sotansa. Ludendorff totesi Clausewitzin opit teoreettisina välineinä aikansa palvelleiksi, vaikka osa hänen totaaliselle sodalle asettamista ehdoista olivat peräisin juuri Clausewitzilta. Joka tapauksessa Ludendorff näki menneen ajan ihanteen ”kunniallisesta sodasta” vanhentuneena. Sota ei enää ollut clausewitzilaisittain jatkoa politiikalle, vaan politiikan tuli nyt palvella sotaa.
Ludendorffin mukaan ensimmäinen maailmansota erosi menneestä sillä tavoin, että enää eivät taistelleet pelkästään armeijat, vaan sota vaikutti sitä käyvien kansojen jokaiseen jäseneen. Sotaa siis kävivät kansakunnat kokonaisuuksina sodan jokaisella tasolla. Tulevan totaalisen sodan vaatimuksiksi tulivat näin talouden ja siviiliväestön osallistuminen armeijoiden lisäksi. Siviiliväestön tahtoa tuli muokata propagandan keinoin ja politiikan kokonaisuutena tuli palvella sodankäynnin päämääriä. Ludendorff esitti myös, että sotaa johtaisi yksi henkilö, mieluiten sotilas, joka osaisi integroida totaalisen sodankäynnin mukanaan tuomat edut. Niin ikään Ludendorffin mukaan oli tärkeää, että totaalinen sota aloitettaisiin hyvissä ajoin ennen varsinaista sodan julistusta. Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels julisti kuuluisassa puheessaan Saksan kansalle helmikuussa 1943 Stalingradin tappion ja kuudennen armeijan antautumisen jälkeen Saksan käyvän nyt "totaalista sotaa".