hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mika Ahola
Mika Ahola (13. joulukuuta 1974 Hämeenlinna, Suomi – 15. tammikuuta 2012 Barcelona, Espanja) oli suomalainen endurokuljettaja. Hän voitti enduron maailmanmestaruuden viisi kertaa peräkkäin, E1-luokassa vuosina 2008 ja 2009, E2-luokassa vuosina 2007 ja 2010, ja E3-luokassa vuonna 2011. Hän on lisäksi ollut seitsemän kertaa jäsenenä voitokkaassa Six-Days-endurojoukkueessa.
Ahola alkoi ajaa enduron maailmanmestaruussarjassa vuonna 1993. Vuonna 1996 hän oli ensimmäistä kertaa voittamassa Six-Days-joukkuekilpailua eli joukkueiden MM-kilpailua. Hän siirtyi TM:n tehdastalliin vuodeksi 1997 ja sijoittui 125-kuutioisten MM-sarjassa toiseksi. Seuraavana vuonna hän otti osaa 250-kuutioisten sarjaan kuten myös voitokkaaseen Six-Days-joukkueeseen. Vuonna 1999 hän sijoittui MM-sarjassa kolmanneksi ja oli jälleen voittamassa Six-Days-kilpailua. Vuonna 2000 hän sijoittui toiseksi 250-kuutioisten luokassa. Seuraavana vuonna hän vaihtoi italialaiseen VOR moottoripyörämerkkiin ja alkoi ottaa osaa yli 500-kuutioisten nelitahtisten sarjaan.
Ensimmäisinä kahtena vuonnaan tässä sarjassa hän sijoittui toiseksi maailmanmestaruusluokassa. Vuonna 2003 hän sijoittui kolmannelle sijalle. Vuosina 2002–2004 hän oli myös voittamassa Six-Days-joukkuekilpailua. Kaudella 2004 hän vaihtoi Husqvarnaan ja sijoittui Enduron E3-luokassa neljänneksi, ja sama menestys jatkui myös kaudella 2005. Vuonna 2006 hän sijoittui toiseksi E2-luokassa Hondalla. Vuonna 2007 Aholasta tuli E2-luokan maailmanmestari voittaessaan puolustavan mestarin, Samuli Aron. Vuosina 2008 ja 2009 Ahola voitti Hondalla maailmanmestaruuden E1-luokassa.
Ahola voitti Päijänteen ympäriajon ennätykselliset kuusi kertaa vuosina 1993, 1995–1998 ja 2000.
Mika Ahola on voittanut Novemberkåsanin kaksi kertaa vuosina 1993 ja 1998. Vuonna 1993 voittaessaan Ahola oli siihen mennessä toinen ulkomaalainen, joka oli voittanut kilpailun. Edellisen kerran ulkomaalainen voitti Novemberkåsanin 1947. Tuolloin kisan voitti tanskalainen Josef Koch.
Ahola ilmoitti lopettamisestaan 1. tammikuuta 2012. Hän kuoli kaksi viikkoa myöhemmin barcelonalaisessa sairaalassa ajoharjoituksissa kaatumisesta seuranneen sisäelinvamman ja leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Oikean käden sääntö
Oikean käden sääntö on matematiikassa ja fysiikassa käytetty muistisääntö, jolla havainnollistetaan vektorien suuntia kolmessa ulottuvuudessa.
Oikeakätinen koordinaatisto tarkoittaa koordinaatistoa, jossa katsottaessa kohti origoa pisteestä jonka kaikki koordinaatit ovat positiivisia, x-, y- ja z-akselit seuraavat toisiaan vastapäivään eli positiivisessa kiertosuunnassa. Tämä pätee myös kaksiulotteisessa koordinaatistossa.
Oikean käden muistisääntöä voidaan käyttää ristitulon tuloksena olevan vektorin suunnan määrittämiseen. Vektoreiden formula_1 ja formula_2 ristitulo on
Oikean käden sääntö kertoo, mihin suuntaan vektori formula_4 osoittaa. Laita oikean käden peukalo, etusormi ja keskisormi kohtisuoraan kulmaan toisiinsa nähden siten, että etusormi ja keskisormi muodostavat L-kirjaimen. Peukalo sojottaa nyt vektorin formula_5 suuntaan, etusormi on formula_2 ja niiden ristitulo eli vektori formula_4 osoittaa keskisormen suuntaan kuvan osoittamalla tavalla.
Sääntöä käytetään usein myös siten, että etusormi osoittaa vektorin formula_1 suunnan, keskisormi formula_2:n ja näiden ristitulo on siten peukalon suuntaan formula_4. Esimerkiksi magneettikentän varattuun hiukkaseen aiheuttaman voiman suunta määritetään usein tällä tavoin. Silloin hiukkasen nopeusvektori osoittaa etusormen suuntaan, magneettikenttä keskisormen suuntaan ja voima peukalon suuntaan.
Mekaniikassa kiertävää liikettä kuvataan vektorisuureilla, joiden suunta on myös määritelty oikean käden säännön avulla. Jos oikeaa kättä pidetään nyrkissä siten, että sormet kiertyvät peukalon ympäri liikkeen kiertosuuntaan, osoittaa peukalo vektorin suunnan. Tällä tavalla on määritelty esimerkiksi kulmanopeusvektorin suunta
, samoin vääntömomentin ja liikemäärämomentin.
Sähkövirta luo ympärilleen pyörteisen magneettikentän, jonka kenttäviivat kiertävät virtajohtimen ympäri. Myös tässä pätee oikean käden sääntö: jos tarttumaotteessa peukalo osoittaa virran suunnan, muut sormet osoittavat magneettikentän suunnan johtimen ympärillä.
Markus Puolakka
Markus Puolakka (s. 6. toukokuuta 1985 Pieksämäki) on suomalainen pikaluistelija. Hän debytoi Erfurtin maailmancupissa helmikuussa 2005. Hän kilpailee pääasiassa lyhyillä, 100 ja 500 metrin matkoilla. Hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon (yhdeksänneksi) ensimmäistä kertaa 100 metrin matkalla Kiinan Harbinin maailmancupin osakilpailussa. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Puolakka sijoittui 500 metrin kilpailussa 30:nneksi.
Puolakkaa valmentaa hänen isänsä Esa Puolakka, joka on myös ollut pikaluistelija ja osallistunut olympialaisiin.
Jevgeni Abalakov
Jevgeni Mihailovitš Abalakov (, 17. helmikuuta 1907 Krasnojarsk, Venäjän keisarikunta – 24. maaliskuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen vuorikiipeilijä. Hänet tunnetaan siitä, että hän kiipesi ensimmäisenä Qullai Ismoili Somonīn huipulle.
Jevgeni Abalakov toimi sekä kuvanveistäjänä että vuorikiipeilijänä. Hän valmistui vuonna 1932 Moskovan taideinstituutista ja ryhtyi Neuvostoliiton kuvataiteilijoiden liiton jäseneksi.
Pik Stalinan lisäksi hän kiipesi yli 50 merkittävän vuoren huipulle, teki Pamirin ja Tienšanin alueilla tieteellistä tutkimusta ja kartoitti näitä alueita. Toisen maailmansodan aikana hän toimi asevoimissa vapaaehtoisena ja opetti sotilaille vuorikiipeilyä.
Jevgeni Abalakov kuoli vuonna 1948 Moskovassa 41 vuoden ikäisenä. Hänen mukaansa on nimetty useita vuorenhuippuja Pamirissa, Tienšanissa ja muissa vuoristoissa. Lisäksi hänen ja hänen veljensä Vitali Mihailovitš Abalakovin mukan on nimetty katu heidän kotikaupungissaan Krasnojarskissa.
Eero Ettala
Eero Anselm Ettala (s. 17. lokakuuta 1984 Helsinki) on suomalainen entinen lumilautailija. Hän on ollut vuodesta 2000 lähtien Nitro Snowboards -joukkueen jäsen.
Ettala on ensimmäinen laskija, joka onnistui Double Backside Rodeo 1080:ssa. Hänen parhaat liikkeensä on taltioitu MDP-Filmille "Follow Me Around". Ettala voitti vuoden 2010 X Gamesin slopestyle-kilpailun. Vuonna 2009 hän voitti arvostetun Big Air -kilpailun Sapporossa.
Ettala on kertonut olevansa kiinnostunut kokeilemaan uusia asioita, jotta voisi kartoittaa mahdollisuuksiaan lumilautailu-uransa jälkeen: hän on kokeillut muun muassa TV-juontajan roolia. Eero Ettalasta kertova dokumenttielokuva "Ender" valmistui vuonna 2015. Keväällä 2016 Ettala vieraili "Lakon ja Herban BOKSISSA". Syksyllä 2016 hän juonsi MTV3:lla esitettyä ohjelmaa "Ota rahat ja juokse" ja siitä lähtien hän on jatkanut juontamista MTV3:lla, esimerkiksi keväällä 2018 hän juonsi Suomen surkeimman kuskin 5. kautta.
Bora-luokan ohjusveneet
Projekti 1239 "Sivutš" -luokan ohjusveneet ovat ilmatyynyaluksia, joita rakennettiin Neuvostoliitossa 1980-luvun lopulta lähtien. Alusluokkaa on kutsuttu myös Bora-luokaksi. 1239-luokan ensimmäinen ohjusvene oli MRK-27 Sivutš, joka sai myöhemmin uuden nimen 615 Boraksi.
Ensimmäinen vene valmistui 1988, mutta otettiin palvelukseen vasta 1997 Mustanmeren laivastoon. Toinen vene, 616 Samun, tuli palvelukseen Itämeren laivastoon 2000.
Alusten uppouma on 1 050–1 280 tonnia, nopeus 50–55 solmua, pituus 64,0–65,6 metriä. Käyttövoimana veneissä on kaksi 35 000 hevosvoiman kaasuturbiinimoottoria. Miehistön määrä voi olla 35–68.
1239-luokan ohjusveneet on valmistanut Krasnyi Metallist Zelenodolskissa.
Ohjuksina aluksilla on 2 x 4 Moskit (SS-N-22 Sunburn) -meritorjuntaohjusta. Ilmatorjuntana yksi Osa-MA -järjestelmä, jossa on 20 x 9M-33 Osa -ilmatorjuntaohjusta.
Tykistöaseistuksena aluksessa on 100 mm:n automaattinen AK-100 DP ja kaksi gatling-tyyppistä 30 mm AK-630 konetykkiä.
Zaventem
Zaventem on kunta Vlaams-Brabantin maakunnassa, Flanderissa, Belgiassa. Kunta kuuluu Halle-Vilvoorden arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2007 Zaventemissa oli 29 034 asukasta ja väestötiheys oli 1 051 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaa kunnalla on 27,62 km². Kunnan pormestari on Francis Vermeiren.
Virallinen kieli Zaventemissa, kuten koko Flanderissa, on hollanti. Kunnassa on myös pieniä vähemmistöjä monista maista Euroopan unionin alueelta, Yhdysvalloista ja Kanadasta. Lisäksi on ranskankielinen vähemmistö, joka on edustettuna kuudella jäsenellä Zaventemin 29-paikkaisessa kunnanvaltuustossa.
Zaventem muodostuu seuraavista osista (): Nossegem, Sint-Stevens-Woluwe ja Sterrebeek.
Brysselin lentoasema sijaitsee Zaventemin alueella. Zaventemin ystävyyskaupunki on Saksassa sijaitseva Blankenheim.
Hilkka Talvio
Hilkka Talvio (o.s. Helenius, s. 18. heinäkuuta 1928) on suomalainen pikajuoksija. Hänen aktiiviuransa sijoittui vuosiin 1944–1950. Hän voitti naisten 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1949 ajalla 12,9 sekuntia ja 1950 ajalla 12,8 sekuntia. Talvion henkilökohtainen ennätys on 12,6, joka oli myös Suomen ennätys.
Per-Erik Ekblom
Per-Erik Ekblom (8. huhtikuuta 1928 – 6. toukokuuta 1993) oli suomalainen kirjeshakinpelaaja ja shakkitoimitsija.
Ekblom kuului 1961 Suomen kirjeshakkiliiton (FCCF) perustajiin. FCCF:ssä hän toimi sihteerinä ja puheenjohtajana. Hänen ansiotaan oli se, että suomi pääsi ICCF:n jäseneksi vuonna 1963 ja Vuodesta 1966 lähtien hän toimikin FCCF:n kontaktina maailmanlaajuisessa ICCF:ssä. Hän toimi vuodesta 1968 vuoteen 1975 ICCF:n tilintarkastajana. Hänestä tuli myös vuonna 1985 virallinen kirjeshakkituomari. Hänet palkittiin vuonna 1985 hopeisella ICCF:n Bertl von Massow-mitalilla ja kaksi vuotta myöhemmin kultaisella. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin FCCF:n huomionosoituspalkinto.
Kirjeshakissa hän osallistui usein kansalliseen mestaruusturnaukseen, jossa hän 1960-luvulla sijoittui kahdesti viidenneksi.
Alex Järvinen
Alex Järvinen (26. kesäkuuta 1884 – 1921) oli suomalainen painija. Urallaan hän otti osaa kahdesti maailmanmestaruuskilpailuihin, joista hän Helsingissä voitti hopeaa ja Berliinissä kultaa, molemmissa kisoissa hän paini luokassa alle 83 kg. Suomessa hän perusti Helsingin Jyryn. Vuonna 1911 hän voitti raskaan sarjan Suomen-mestaruuden Viipurissa käydyissä kilpailuissa.
Aviancan lento 11
Aviancan lento 11 oli reittilento, joka lähti Pariisista 27. marraskuuta 1983 klo 22.25 paikallista aikaa. Koneen reitin piti kulkea Madridin kautta Bogotáan, Kolumbiaan. Ollessaan laskeutumassa Madridiin kone joutui onnettomuuteen, jossa menehtyi 162 matkustajaa ja kaikki 19 miehistön jäsentä. 11 matkustajaa selvisi loukkaantumisilla.
Kone nousi matkalentokorkeuteen lentopinnalle 370. Kone otti yhteyden Madridin aluelennonjohtoon (ACC) 23.31 saaden selvityksen Madridin VOR:lle Pamplonan, Barahonan ja Castejónin kautta. Kello 23.46 Madrid selvitti koneen alas lentopinnalle 190.
Kello 23.56 Madridin aluelennonjohto selvitti koneen lentopinnalle 90 sekä luovutti koneen Madridin lähestymislennonjohdolle. Lähestymislennonjohto selvitti koneen ILS-lähestymiseen Barajasin kiitotielle 33. Kello 0.03 Madridin torni antoi Aviancalle laskeutumisselvityksen. Koneen piti aloittaa loppulähestyminen oikealla kaarrolla Madridin VOR-majakan päältä, mutta lentäjä aloitti kaarron liian aikaisin ja kone joutui alueen minimilaskeutumiskorkeuden alle.
Koneen oikea pääteline sekä ulommainen moottori osuivat noin 685 metrin (2 247 jalan) korkeudessa kukkulaan. Kolme sekuntia myöhemmin kone osui toiseen kukkulaan, kuusi sekuntia myöhemmin kolmanteen kukkulaan ja neljännellä osumalla koneen oikea siipi repesi irti. Repeämän seurauksena kone teki kärrynpyörän, hajosi viiteen kappaleeseen ja pysähtyi maastoon nurin päin.
Koneessa oli 173 matkustajaa ja 19 miehistön jäsentä. Matkustajista 162 kuoli ja 11 selviytyi loukkaantumisilla. Kaikki miehistön jäsenet menehtyivät. Kuolleiden joukossa olivat muun muassa perulainen runoilija Manuel Scorza, meksikolainen kirjailija Jorge Ibargüengoitia ja uruguaylainen kriitikko Ángel Rama, jotka olivat matkalla Bogotáan.
Turmakone, Boeing 747, rekisterinumeroltaan HK-2910, oli vuokrattu SAS:lta Aviancalle.
Kari Laukkanen
Kari Laukkanen (s. 14. joulukuuta 1963 Pielavesi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Laukkanen aloitti uransa vuonna 1982 Kuopion Palloseurassa. Vuonna 1986 Laukkanen vaihtoi belgialaiseen Cercle Bruggeen, jolloin hän pelasi jo Suomen maajoukkueen aloittavana maalivahtina. Hän palasi Kuopioon pelattuaan vain yhden kauden Belgiassa. Pian kuitenkin saksalainen Stuttgarter Kickers palkkasi hänet.
Kickersissä Laukkanen vietti menestyksekästä aikaa, vuonna 1988 hän onnistui joukkueineen nousemaan yhdeksi kaudeksi Bundesliigaan. Laukkanen oli Kickersin ykkösmaalivahti, mutta lopulta hän kuitenkin vaihtoi niin ikään 2. Bundesliigassa pelanneeseen SV Waldhof Mannheimiin. Aluksi hän toimi joukkueen varamaalivahtina, mutta ensimmäisen kauden puolivälin jälkeen hänestä tuli Mannheimin ykkösmaalivahti. Laukkasella on edelleen hallussa yhden kauden aikana päästettyjen maalien ennätys. Kahdeksan vuoden ammattilaisuransa Saksassa jälkeen Laukkanen siirtyi takaisin Suomeen. Hän pelasi Finnairin Palloilijoissa sekä Hangö Idrottsklubbissa ja lopetti uransa 1999 Riihimäen Palloseurassa.
Ammattilaisuransa jälkeen Laukkanen toimi valmennustehtävissä Hongassa. Vuodet 2005–2013 Laukkanen toimi NJS:n valmennuspäällikkönä. Tammikuusta 2014 lähtien Laukkanen on toiminut Kauklahden Pyrinnön valmennuspäällikkönä. Hän on toiminut myös Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen osatoimisena valmentajana ja joukkueenjohtajana vuodesta 2002.
Laukkasen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi poikaa.
Visa (puu)
Visa on siemenen kautta periytyvä puun ominaisuus, jota esiintyy eniten koivulla ja nimenomaan rauduskoivulla, mutta sitä tavataan myös hieskoivulla, harmaa- ja tervalepällä, pihlajalla, raidalla ja vaahteralla. Visautunut puu kasvaa tavallista hitaammin.
Visa näkyy puussa tietynlaisina kuvioina. Puussa on tavanomaista leveämpiä ydinsäteitä ja poikkeuksellisesti suuntautunutta solukkoa. Siihen liittyy kuoren osien jääminen rungon sisään.
Koivussa saattaa olla muunkinlaista kuviointia, joka muodostaa lainekuvioita ja silloin on kyseessä loimukoivu, jota käytetään huonekaluteollisuudessa, samoin kuin visapuuta.
Marie-Louise von Bergmann-Winberg
Marie-Louise von Bergmann-Winberg (s. 9. kesäkuuta 1946, Helsinki, Suomi) on valtiotieteiden professori Keski-Ruotsin yliopistossa, Östersundissa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1987 väitöskirjallaan "Wohlfahrt, Lebensniveau und Lebensweise im deutsch-deutschen Vergleich."
Ricky Rubio
Ricard ”Ricky” Rubio Vives (s. 21. lokakuuta 1990 El Masnou, Barcelonan maakunta) on espanjalainen koripalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä NBA-joukkue Utah Jazzia.
Pelipaikaltaan Rubio on takamies. Hänet tunnetaan erityisesti hyvästä pelinäkemyksestään sekä pallonkäsittelytaidostaan.
Rubio debytoi Espanjan pääsarjassa ACB:ssä 15. lokakuuta 2005 kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana. Euroliigassa hän debytoi 24. lokakuuta 2006. Rubio on voittanut kasvattajaseuransa Joventut Badalonan riveissä FIBA EuroCupin vuonna 2006 sekä ULEB Cupin ja Copa del Reyn vuonna 2008. Rubio osallistui , jossa Minnesota Timberwolves varasi hänet numerolla viisi. Kesällä 2009 Rubio siirtyi FC Barcelona Bàsquetiin kuusivuotisella sopimuksella. 
Kesäkuussa 2011 ilmoitettiin, että Rubio pääsi Minnesota Timberwolvesin kanssa sopimukseen ja pelaa kaudesta 2011–2012 lähtien NBA:ssa. Rubion tulokaskausi Minnesotassa jäi 41 ottelun mittaiseksi, joulukuuhun asti kestäneen työsulun ja ottelussa Los Angeles Lakersia tulleen polvivamman takia.
Yli yhdeksän kuukauden toipumisjakson vuoksi myös Rubion toisen kauden aloittaminen venyi joulukuulle saakka. Paluun kentille hän teki 19. joulukuuta, ottelussa Dallas Mavericksia vastaan.
Myös kausi 2014–2015 jäi Rubiolta vajaaksi loukkaantumisen vuoksi, syynä tuolla kertaa nilkkavamma. Hän pystyi pelaamaan kaudella yhteensä 22 ottelua. Rubio pelasi Minnesota Timberwolvesissa kaikkiaan kuusi kautta. Parhaan pistekeskiarvonsa (11,1), kuten myös parhaan syöttökeskiarvonsa (9,1) hän saavutti näistä viimeisellä, kaudella 2016–2017. Kesällä 2017 Rubio siirtyi Utah Jazziin, jolta Timberwolves sai vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoron.
Rubio johdatti Espanjan mestaruuteen alle 16-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2006, ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Ensimmäisen miesten maaottelunsa Rubio pelasi 18. heinäkuuta 2008. Hän saavutti Espanjan riveissä hopeaa 2008 olympiaturnauksessa.
Vuoden 2012 olympiaturnauksen Rubio joutui jättämään väliin loukkaantumisensa vuoksi. Riod de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän voitti pronssia.
Izegem
Izegem on kaupunki Länsi-Flanderin provinssissa, Flanderissa, Belgiassa. Kaupunki kuuluu Roeselaren arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2007 Izegemissä oli 26 486 asukasta ja väestötiheys oli 1 039 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaa kaupungilla on 25,48 km². Kaupungin pormestari on Gerda Mylle.
Kaupungissa on noin 900 rekisteröityä yritystä. N63-valtatie yhdistää kaupungin Courtrayhyn ja Roeselareen ja E403-moottoritie Courtrayhyn ja Bruggeen. Lisäksi E17-moottoritie (Lille–Courtray–Gent–Antwerpen) kulkee kaupungin alueella. Kaupungin alueella sijaitsevan kanavan varrella on myös satama. Lisäksi rautatie yhdistää Izegemin Courtrayhyn ja Bruggeen.
Izegemin ystävyyskaupungit ovat Bad Zwischenahn Saksassa, Bailleul Ranskassa, Zlín Tšekissä ja Hotton Valloniassa.
Izegem muodostuu seuraavista osista ():
Arto Koskinen
Arto Koskinen (s. 20. tammikuuta 1962 Alatornio) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on tehnyt lukuisia dokumentti- ja TV-elokuvia. Hänen esikoisohjauksensa, pitkä näytelmäelokuva "Kahlekuningas", sai ensi-iltansa 2001. "Kahlekuningas" valittiin muun muassa Berliinin elokuvajuhlien kilpasarjaan lastenelokuvien kategoriaan, se sai parhaan miessivuosa-Jussin (Heikki Hela) ja parhaan äänisuunnittelun Jussin (Olli Pärnänen), ja se oli ehdolla myös parhaasta käsikirjoituksesta. Elokuva voitti myös palkinnon parhaasta esikoisohjauksesta Durangon elokuvajuhlilla 2004.
Koskinen opiskeli aluksi arkkitehtuuria Oulussa. Hän valmistui Taideteollisen korkeakoulun käsikirjoitus- ja ohjauslinjalta 1993. Koskisen ensimmäinen dokumentti "Henkinen arkkitehtuuri" (1990) tutkii unkarilaisen Imre Makoveczin arkkitehtuuria. Koskisen ensimmäisessä fiktiossa "Sukellus" (1989) pienen yhteisön rauha järkkyy, kun rannalta löytyy tytön ruumis. Elokuva voitti pääpalkinnon Cineurope 1991 -festivaaleilla Firenzessä. Muita Koskisen uran alkuvuosien lyhytfiktioita ovat "Kesän viimeinen päivä" (1992) ja "Avaruuden musta kivi" (1994).
Koskisen lyhytdokumenteista Esa Illin kanssa Yle TV1 -kanavalle toteutettu "Ennätysten tekijät" (1993) kuvaa ihmisiä, jotka yrittävät päästä Guinnessin ennätysten kirjaan mitä omituisimmilla tavoilla. Dramatisoidussa dokumentissa "Aivan tavallinen pankkirosvo" (1995) Heikki Määttänen esittää sympaattista reppanaa, joka joutuu hankaluuksiin, kun häneltä varastetaan työttömyyskorvaukset. Vuonna 1996 syntyivät "Mitäs me salamaniskemät", "Haudattu tuntemattomana" ja "Me valehtelijat". Niitä seurasi "Kuka oli Felix Kersten?" (1998), dokumentti ristiriitaisesta hahmosta Heinrich Himmlerin hierojasta ja vakoojasta Felix Kerstenistä.
Vuonna 2004 Arto Koskinen ohjasi dokumentin "Joki taivaalla" kuvataiteilija Osmo Rauhalasta, ja vuonna 2012 valmistui dokumentti jalkapalloilija Jari Litmasesta nimellä "Kuningas Litmanen". Vuonna 2013 valmistui dokumenttielokuva "Epävirallinen linja", Suomen vähemmän tunnetusta roolista Viron itsenäistymisprosessissa.
Koskisen seuraava dokumentti kertoi suomalaisen matkapuhelimen tarinan. "Nokia Mobile – Matkapuhelimen tarina" (2017) valittiin Amsterdamissa järjestettävän IDFA-dokumenttifestivaalin Panorama-sarjaan.
Live in Munich 1977
Live in Munich 1977 on Rainbow'n vuonna 2006 julkaistu livealbumi, joka on äänitetty Münchenissä lokakuussa 1977. 
Konsertti julkaistiin myös LP- ja DVD-formaatissa.
Supersotilas
Supersotilas on kuvitteellinen Amalgam Comicsin luoma kuvitteellinen supersankari. Supersotilas on yhdistelmä Marvelin Kapteeni Amerikasta ja DC:n Teräsmiehestä.
Beaten into Submission
Beaten into Submission on Profane Omenin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2006.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 28.
Syöksypommittaja
Syöksypommittaja on kevyesti aseistettu, useimmiten yksimoottorinen pommikone, joka on suunniteltu pudottamaan pomminsa syöksymällä suuressa kulmassa (70°-90°) pommitettavaan kohteeseen nähden. Syöksypommittajia käytetään yleensä bunkkerien, panssarivaunujen sekä pienten ja keskisuurten vihollislaivojen tuhoamiseen. Koneiden pommilasti on yleensä kevyt, jotta ilmataisteluista selviäminen ja pommittajan hallinta syöksylennossa olisi mahdollista. Kohteiksi voivat silti kelvata asekolonnat sekä erilaiset teollisuuslaitokset.
Ensimmäisiä syöksypommittamiseen tarkoitettuja lentokoneita käyttivät saksalaiset joukot Espanjan sisällissodassa. Natsi-Saksassa kehitettiin myös Junkers Ju 87 -syöksypommittaja (, lyhennettynä "Stuka"), jolla sodittiin laajassa mitassa aina toisen maailmansodan loppuun ja josta kehkeytyi yleisesti tunnetuin konemallinsa edustaja.
Toisen maailmansodan jälkeen hävittäjäkoneiden varustaminen raketeilla, ilmatorjunnan kehittyminen sekä itseohjautuvat ohjukset tekivät syöksypommittajista, kuten monista muistakin pitkälle erikoistuneista sotilaskonetyypeistä (saattohävittäjät yms.), tarpeettomia. Nykyaikaiset hävittäjäpommittajat käyttävät kuitenkin samankaltaisia hyökkäystaktiikoita kuin syöksypommittajat.
Liimatainen (nimimerkki)
Liimatainen oli presidentti Urho Kekkosen nimimerkki "Suomen Kuvalehdessä" vuosina 1966–1975. Liimataisen pakinoita ilmestyi lehdessä kaikkiaan yli 300. Nimimerkki pysyi salaisuutena pitkään, mutta 1960–1970-luvun vaihteessa kirjoittaja tunnettiin jo varsin laajasti. Urho Kekkonen julkaisi Liimataisen nimellä kaksi pakinakokoelmaa, "Tuosta poikki – jukolauta" vuonna 1968 ja "Pahaksi on päässyt" vuonna 1970.
Kekkonen lopetti Suomen Kuvalehteen kirjoittamisen vuonna 1975 sen jälkeen, kun lehti oli palkannut pakinoitsijakseen "Suomen Sosialidemokraatista" erotetun ”Simpan” eli Simo Juntusen, joka oli julkisuudessa arvostellut voimakkaasti Kekkosta ja tämän politiikkaa.
Kekkosen käyttämiä muita nimimerkkejä olivat muun muassa Känä, Mies suomalainen, Pekka Peitsi, Urho Sorsimo ja Veljenpoika.
Kekkonen vaati vuonna 1968 Suomen Kuvalehdessä nimimerkillään, että ”liekkiviinaksi” kutsutun spriin myyminen kiellettäisiin.
Jonathan Gilbert
Jonathan Gilbert (s. 10. heinäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten NBC:n tuottamasta televisiosarjasta "Pieni talo preerialla", jossa hän näytteli Willie Olesonia vuosina 1974–1983.
Näyttelijät Barbara Crane (o.s. Cowan) ja Paul Gilbert ovat Gilbertin adoptiovanhempia. Hänen sisarensa ovat näyttelijä Melissa Gilbert, joka esitti Laura Ingallsia "Pienessä talossa preerialla", sekä näyttelijä Sara Gilbert.
Jonathan Gilbert on yksi kuudesta näyttelijästä, jotka esiintyivät "Pieni talo preerialla" -sarjassa alusta loppuun saakka, lukuun ottamatta pilottielokuvaa. Muut viisi ovat Michael Landon, Melissa Gilbert, Richard Bull, Kevin Hagen ja Dabbs Greer.
Sarjan päätyttyä Gilbert valmistui Hamilton Collegesta sekä myöhemmin Bernard M. Baruch College's Zicklin School of Businessistä. Hän on työskennellyt myös pörssivälittäjänä New Yorkissa.
Joel Vilkki
Joel Adiel Vilkki (8. elokuuta 1899 – 14. heinäkuuta 1976) oli Someron yhteiskoulun rehtori vuosina 1929–1936 ja 1941–1960.
Vilkin puoliso oli Suoma Eliisa Kallo, heidän pojastaan Panu Vilkistä (s. 1927) tuli lastenkirurgi. Tytär Heljä (s. 1935) avioitui taidemaalari Mauri Favénin kanssa.
Vilkki toimi kauemmin kuin kukaan muu Someron yhteiskoulun rehtorina ja oli arvostettu opettaja. Vilkin aikaa Someron yhteiskoulun rehtorina, tähän liittynyttä, aikanaan tunnettua Someron koulujupakkaa 1930-luvulla sekä Vilkin kasvatusihanteita on käsitelty Sampo Haahtelan romaanissa "Idealistit".
Vilkki oli esperanton edelläkävijöitä Suomessa ja yhä käytössä olevan "Suomi-esperanto-suomi" -taskusanakirjan kirjoittaja. Ainutlaatuista oli esperanton ottaminen koulun oppiaineeksi Vilkin aikana. Vilkin oppilaana esperantoa opiskelivat muiden muassa M. A. Numminen ja Severi Parko.
Kiiruun puisto, jonka Vilkki kasvatti omistamansa Kiiruun talon ympärille, on Someron keskustaajaman maamerkkejä.
Someron Jaatilan Rankkulassa on Vilkin mukaan nimetty Joel Vilkin tie. Kiiruun puistossa Kiiruun talon edustalla paljastettiin vuonna 1999 Mauri Favénin suunnittelema Joel Vilkin muistomerkki sekä Joel ja Suoma Vilkin elämäntyöstä kertova Joel ja Suoma Vilkin muistolaatta.
Witwisit Hiranyawongkul
Witwisit Hiranyawongkul (; s. 20. heinäkuuta 1989) on thaimaalainen näyttelijä. Hän on kotoisin Chiang Maista. Hän tuli tunnetuksi roolillaan elokuvassa "The Love of Siam" (2007).
Ivar Hinz
Ivar Johannes Heinrich Alexander Hinz (22. elokuuta 1898 Viipuri – 25. helmikuuta 1953) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat liikemies Johannes Hinz ja Anna Duncker. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Rokan kanssa.
Hinz kävi neljä luokkaa Viipurin ruotsalaista lyseota.
Hinz liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 20. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta pataljoona 1. komppaniaan ja suoritti Libaussa järjestetyn sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.
Hinz saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan muonitusupseeriksi 8. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 lähettiupseeriksi 4. Jääkärirykmenttiin ja edelleen 30. huhtikuuta 1918 alkaen 2. Jääkäriprikaatin esikuntaan. Hinz otti osaa sisällissodassa taisteluihin Viipurissa.
Hinz palveli sisällissodan jälkeen lähettiupseerina 2. Jääkäriprikaatin esikunnasta muodostetussa 2. Divisioonan esikunnassa, josta hänet siirrettiin 24. huhtikuuta 1919 komppanianpäälliköksi Viipurin vartiopataljoonaan, josta muodostettiin myöhemmin Viipurin paikallispataljoona. Hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1921 II Polkupyöräpataljoonaan, missä hänet määrättiin ensin 2. komppanian päälliköksi ja 16. helmikuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi. Autopataljoonaan hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 nuoremmaksi upseeriksi. Armeijasta hän erosi 22. helmikuuta 1922 ja siirtyi myyjäksi Systema Oy:lle Helsinkiin, josta hänet siirrettiin saman yrityksen Vaasan konttorin johtajaksi Vaasaan vuonna 1923. Hän palveli konttorin johtajana vuoteen 1931 saakka, kunnes hänestä tuli Systeman omistaja ja johtaja 15. syyskuuta 1931 alkaen. Hän toimi myös Vaasan katsastusalueen moottoriajoneuvojen katsastusmiehenä 1. syyskuuta 1926 lähtien.
Hinz osallistui talvisotaan 5. Kuljetusjoukkojen esikunnan päällikkönä ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Päämajan alaisen 8. Kuljetusjoukkojen esikunnan päälliköksi, joka oli vuodesta 1942 alkaen alistettu Esikunta-Roille, josta hän siirtyi juuri ennen sodan päättymistä Vaasan liikennepiirin päälliköksi. Sotien jälkeen hän palasi Vaasaan katsastusmieheksi. Hänet haudattiin Vaasaan.
EMDR
EMDR ("Eye Movement Desensitization and Reprocessing") on silmänliikkeisiin perustuva, varsinkin traumaterapiassa käytetty hoitomenetelmä. Sen tarkoituksena on auttaa potilasta selviämään jostain psyykkisestä traumasta, joka saattaa edelleen painaa mieltä ja häiritä ihmisen normaalia elämää. Menetelmän on kehittänyt kalifornialainen psykologi Francine Shapiro.
EMDR-menetelmässä muistikuvia neutraloidaan ja muutetaan ohjattujen silmäliikesarjojen avulla. Hoidon toteuttamiseen kuuluu kahdeksan vaihetta. Hoito alkaa asiakkaan hoidon suunnittelemisesta. Liikesarjaan kuuluu silmien kääntämistä puolelta toiselle. EMDR-terapiassa käydään yleensä 5-10 kertaa. EMDR-menetelmää käytetään tyypillisesti osana laajempaa, muita terapiamenetelmiä käsittävää hoitoa; se ei ole itsenäinen terapiamuoto.
Mario Maurer
Mario Maurer (; s. 4. joulukuuta 1988 Bangkok) on thaimaalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan elokuvassa "The Love of Siam" (2007). Hän on työskennellyt myös hip hop -muusikkona yhdessä veljensä Marcon kanssa. Hän on myös näytellyt elokuvassa Friendship.
Maurerin isä on saksalainen.
Ju
Ju tarkoittaa seuraavia:
Ju on seuraavien henkilöiden nimi:
Neighbours
Neighbours on FremantleMedia Australian tuottama australialainen saippuasarja, jota alettiin esittää 18. maaliskuuta 1985 ja joka jatkuu edelleen. "Neighbours" on voittanut lukuisia Logie-palkintoja. Vuonna 1986 sarjan esittäminen alkoi myös Britanniassa. Poplaulaja Kylie Minogue aloitti julkisen uransa näyttelijänä sarjassa. Tunnusmusiikin sarjaan on säveltänyt brittiläinen Tony Hatch.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Erinsboroughiin, Melbournen kuvitteelliseen esikaupunkiin. Keskiössä ovat Ramsay Streetin ja sen naapuruston asukkaat.
Sarjaa on esitetty Suomessa MTV3 Ava -maksukanavalla nimellä "Naapurit".
Jx
Jx tarkoittaa seuraavia:Jx on seuraavan henkilön nimi:Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Independence Stadium
Independence Stadium voi tarkoittaa seuraavia stadioneita:
Antero Gustafsson
Antero Gustafsson on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Jytäjemmarit-kantriyhtyeen perustajana, basistina ja lauluntekijänä. Gustafsson on vastannut toisen yhtyeen perustajan Marko Ahon ohella Jytäjemmarien kappaleiden teosta. Aho ja Gustafsson ovat toimittaneet myös vuonna 2002 ilmestyneen "Mikko Saa Relaa!" -kirjan, mikä sisältää Pekka Myllykosken laulutekstejä ja tarinoita niiden takaa, sekä sen jatko-osan, vuonna 2010 julkaistun "Mihis me jäätiinkään? – Ison Kirjan Poika" -kirjan.
The Playmate
The Playmate on suomalaisen Francine-yhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 vain Cd-levynä.Levyn juhlavuotena vuonna 2019 levy julkaistaan ensimmäistä kertaa myös LP-levynä.
Independence Stadium (Sambia)
Independence Stadium on stadion Sambian pääkaupungissa Lusakassa. Stadionille mahtuu noin 30 000 katsojaa, ja sitä käytetään lähinnä jalkapallo-otteluissa. Sen viereen rakennetaan suurempi, noin 70 000-paikkainen stadion, jonka pitäisi valmistua vuoteen 2011 mennessä.
Catch the Rainbow: The Anthology
Catch the Rainbow: The Anthology on Rainbow-yhtyeen vuonna 2003 julkaistu kahden cd-levyn kokoelma-albumi.
Level 8
Level 8 on suomalaisen Francine-yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003.
Luc Longley
Lucien James ”Luc” Longley (s. 19. tammikuuta 1969 Melbourne, Victoria) on australialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Longley oli ensimmäinen NBA:ssa pelannut australialainen. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.
Longley pelasi NBA:ssa vuosina 1991–2001 Minnesota Timberwolvesin, Chicago Bullsin, Phoenix Sunsin ja New York Knicksin riveissä. Parhaiten hänet muistetaan Michael Jordanin johtamasta Chicagon suurjoukkueesta 1990-luvun loppupuolelta: Longley saavutti Bullsin riveissä kolme peräkkäistä NBA-mestaruutta vuosina 1996–1998.
Longley pelasi myös Australian maajoukkueessa muun muassa kolmissa kesäolympialaisissa (Soul 1988, Barcelona 1992 ja Sydney 2000) sekä vuoden 1990 MM-kilpailuissa.
Ilkka Remes (jalkapalloilija)
Ilkka Remes (s. 29. heinäkuuta 1963 Lahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitapuolustaja.
Remes pelasi koko uransa Kuusysissä vuosina 1981–1993. Urallaan hän voitti viisi Suomen mestaruutta sekä neljä SM-hopeaa. Liigaotteluita hänelle kertyi kaikkiaan 306 ja niissä hän teki 16 maalia. Remes on voittanut Kuusysissä myös Suomen Cupin kahdesti vuosina 1983 ja 1987.
Maajoukkueessa Remes debytoi 20. helmikuuta 1982 harjoitusottelussa Ruotsia vastaan. Yhteensä Remes pelasi urallaan 34 maaottelua vuosina 1982–1992.
Vlade Divac
Vlade Divac (, s. 3. helmikuuta 1968 Prijepolje, Jugoslavia) on serbialainen urheiluvaikuttaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Divac oli yksi ensimmäisistä NBA:ssa menestyneistä eurooppalaisista pelaajista. Pelipaikaltaan hän oli sentteri.
Divac edusti kotimaassaan vuosina 1980–1989 ja 1998–1999 Elan Prijepoljea, Sloga Kraljevoa, Partizan Belgradia ja Belgradin Punaista Tähteä. NBA:ssa hän pelasi vuosina 1989–1998 ja 1999–2005 Los Angeles Lakersin, Charlotte Hornetsin ja Sacramento Kingsin riveissä.
Jugoslavian maajoukkueessa Divac saavutti hopeaa 1988 kesäolympialaisissa ja 1996 kesäolympialaisissa. Lisäksi hän voitti Jugoslavian riveissä maailmanmestaruuden vuosina 1990 ja 2002 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1989, 1991 ja 1995.
Divac valittiin helmikuussa 2009 Serbian olympiakomitean puheenjohtajaksi.
Die Erlebnisgesellschaft
Die Erlebnisgesellschaft () on saksalaisen yhteiskuntatutkijan Gerhard Schulzen vuonna 1992 ilmestynyt teos. Schulze väittää, että nykyaikaisessa yhteiskunnassa ihmisten suunnistautuminen arkielämässään tapahtuu yhä vähemmän todellisuudessa havaittujen seikkojen perusteella ja yhä enemmän yksilöllisten elämysten ja mielikuvien perusteella. Esimerkki tästä on kulutus minuutta muodostavana toimintana. Mitä enemmän elämyksiä, sitä rikkaampi elämä, on nykyajan toimintasääntö. Schulzen mielestä liian yksipuolinen elämysperäisyys uhkaa ihmisten mahdollisuutta suunnistautua itsenäisesti.
Musandam
Musandam () on Omanin kuvernoraatti Hormuzinsalmen rannalla. Alueen pinta-ala on 1 619 neliökilometriä ja asukasluku 31 425 (2010). Kuvernoraatin pääkaupunki on alueen pohjoisosassa sijaitseva Khasab, josta on matkaa Omanin pääkaupunkiin Masqatiin 481 kilometriä. Musandam on Omanin eksklaavi, sillä Yhdistyneet arabiemiirikunnat erottaa alueen varsinaisesta Omanista.
Alueen kuljetusyhteydet ovat perinteisesti olleet ongelmalliset, mutta heinäkuun lopulta 2008 lähtien tilanne on parantunut, koska nopea matkustajalautta aloitti liikennöinnin Musandamin ja Masqatin välillä. Musandamin pohjoisosassa, Kumzarin ympäristössä puhutaan länsi-iranilaista kumzarin kieltä.
Aluehallinnon alemmalla, eli toisella tasolla kuvernoraatti jakautuu neljää wilayatiin: Khasab, Bukha, Daba al-Bayah ja Madha. Madha sijaitsee erillään muusta kuvernoraatista: Musandamin pääosan ja Omanin sulttaanikunnan pääosan puolivälissä.
Iran Aseman Airlinesin lento 6895
Iran Aseman Airlinesin lennon 6895 onnettomuus tapahtui 24. elokuuta 2008 lähellä Manasin kansainvälistä lentoasemaa Kirgisian pääkaupungissa Biškekissä. Lento oli matkalla Iranin Teheraniin, joskin aiemmin sen kerrottiin olleen matkalla Mašhadiin.
Onnettomuus sattui, kun Itek Airin Boeing 737-200 -koneeseen oli tullut teknisiä ongelmia nousun aikana. Koneen käännyttyä takaisin se syöksyi maahan kesken laskeutumisen noin 2 kilometrin päähän kiitotiestä. Koneessa oli 83 matkustajaa ja seitsemän miehistön jäsentä, joista 68 kerrotaan kuolleen.
Itek Air ei saa lentää Euroopan unionin alueella.
Koneessa oli 83 matkustajaa, joista 68 kuoli. 22 ihmisen ilmoitettiin selvinneen onnettomuudesta hengissä, mukaan lukien kaikki seitsemän miehistön jäsentä. Uhreihin lukeutui myös kymmenhenkinen biškekiläiskoulun lentopallojoukkue.
Hospital Hallucinations Take One
Hospital Hallucinations Take One on thrash metal -yhtye Airdashin vuonna 1989 julkaistu toinen studioalbumi.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 37.CD-versio sisältää lisäksi liveversion kappaleesta "Thank God It's Monday".
Suomen Kansallisbaletti
Suomen Kansallisbaletti on Suomen ainoa ammatillinen balettiryhmä. Suomalainen baletti perustettiin vuonna 1922. Se toimii Suomen Kansallisoopperan yhteydessä.
Kansallisbaletin taiteellinen johtaja on Madeleine Onne, joka aloitti tehtävässä elokuussa 2018.
Kansallisbaletissa on 76 tanssijaa. Esityksiä on vuodessa noin 85 ja ensi-iltoja vuodessa on kolmesta neljään. Kansallisbaletti esittää muun muassa George Balanchinen, Patrice Bartin, John Crankon, Birgit Cullbergin, Jorma Elon, Mats Ekin, Sir Kenneth MacMillanin, Jirí Kyliánin, John Neumeierin ja Rudolf Nurejevin koreografioita.LähdeKansallisbaletin yhteydessä toimii Balettioppilaitos. Suomen Kansallisoopperan Balettikoulu muuttui Balettioppilaitokseksi 1. elokuuta 1998, jolloin se siirtyi osaksi Suomen virallista koulutusjärjestelmää: peruskoulun suoritettuaan oppilas voi pyrkiä toisen asteen ammatillista koulutusta antavalle, 180 osaamispisteen mittaiselle tanssijan perustutkintoon johtavalle linjalle. Ammattiopinnot kestävät kolme vuotta. Oppilaitosta ylläpitää Suomen Kansallisoopperan säätiö. Balettioppilaitoksen rehtori on Satu Ristlakki. Aikaisempia oppilaitoksen rehtoreita ovat olleet muun muassa Hannele Niiranen ja Marko Kallio.
Suomen Kansallisoopperan balettioppilaitoksen järjestämä toisen asteen ammatillinen koulutus valmistaa tanssialan perustutkinnon suorittaneita tanssijoita. Opinnot antavat valmiudet siirtyä koulutusta vastaaviin tanssin ammattitehtäviin ja jatkokoulutukseen. Oppilaitoksen suuntautumisvaihtoehto on baletti. Ammatillisessa koulutuksessa balettitekniikan ja nykytanssin lisäksi opetusohjelmaan sisältyy baletin repertuaari- ja pas de deux -opetusta, karakteri- ja jazztanssia, ilmaisuaineita, kehonhuoltoa, musiikkia sekä tanssin historiaa. Opiskeluaikana ammattiopetuksen opiskelijoilla on mahdollisuus työssäoppimiseen Kansallisbaletin produktioissa.
Hopeahietikon leirintäalue
Hopeahietikko () on leirintäalue Hankoniemen pohjoisrannalla, noin neljän kilometrin päässä Hangon kaupungista. Se on nykyään erityisen suosittu purjelautailijoiden ja perhematkailijoiden keskuudessa. Alueen vieressä sijaitsee myös motelli.
Ka (faarao)
Ka tai Sekhen, oli esidynastisen Egyptin faarao Ylä-Egyptissä. Hän hallitsi Abydosissa noin 3100 eaa. Ka oli todennäköisesti Iry-Horin seuraaja ja häntä seurasi Narmer.
Stina Rautelin
Stina Agnes Elisabeth Rautelin (s. 25. lokakuuta 1963 Helsinki) on suomalainen, Tukholmassa asuva näyttelijä. Teatterikorkeakoulussa opiskellut Rautelin on nähty Suomessa muun muassa televisioelokuvissa "Caprice Classic" (1991) ja "Kasvoton mies" (1995). Ruotsissa hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Lena Klingströminä 15 "Beck"-elokuvassa. Lisäksi hän on näytellyt televisiosarjoissa "Varustamo" ja "Radioskugga".
Rautelin on työskennellyt näyttelijänä myös teatterissa. Hänet on kiinnitetty Tukholman kaupunginteatteriin vuonna 2001.
Hollolan kihlakunta
Hollolan kihlakunta () on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Hämeen läänissä.
Hollolan kihlakunta oli yksi Hämeen linnalääniin 1400-luvun alussa perustetuista kolmesta kihlakunnasta. Kaksi muuta kihlakuntaa olivat Sääksmäen kihlakunta ja Hattulan kihlakunta. Hollolan kihlakuntaan kuuluivat Hollola, Uusikylä, Asikkala, Padasjoki, Jämsä ja Sysmä.
Kihlakuntia johti nimismies, joka vastasi valtiovallan käytöstä Hämeen linnaläänin päällikön nimissä.
Uudenmaan ja Hämeen läänin aikana (1635-1809) Hollolan kihlakunta oli jaettu kahteen osaan: Hollolan yliseen kihlakuntaan ja Hollolan aliseen kihlakuntaan.
Kihlakuntia käytettiin vaalipiirijakona Suomessa Ruotsin kuningaskunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivillä talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehiä valittaessa. Kun Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivistä luovuttiin ylimääräisillä valtiopäivillä 1906 ja siirryttiin eduskuntavaalien 1907 yhteydessä säädyistä riippumattomaan valtiopäiväedustukseen, muodostettiin Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri Tammelan kihlakunnasta, Hauhon kihlakunnasta ja Hollolan kihlakunnasta. 
Hollolan kihlakunnasta Suomen Muinaismuistoyhdistys on julkaissut luettelon numero 18 Hollolan kihlakunta.
Vuonna 1940 Hollolan kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan ulkopuolella oli Lahden kaupunki. Kihlakunnan maapinta-ala oli 2 932,44 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 37 015 henkeä (31.12.1939).
Vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan Hollolan yliseen ja aliseen kihlakuntaan kuuluivat seuraavat pitäjät:
Enemmistöparlamentarismi
Enemmistöparlamentarismi on valtiomuoto, jossa valtiopäivien alahuoneen enemmistö lopullisesti päättää poliittisista asioista ja yksikamarisilla valtiopäivillä parlamentti. Enemmistöparlamentarismi liittyy vahvasti kaksipuoluejärjestelmään, jossa on selkeä hallitusrintama-oppositio -asetelma.
Enemmistöparlamentarismin edelläkävijämaana pidetään Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jossa järjestelmä alkoi kehittyä kuninkaanvallan tultua rajoitetuksi parlamentin vallan kasvaessa.
Enemmistöparlamentarismistä käytetään joissain maissa myös nimitystä Westminster-järjestelmä.
Kanavalogo
Kanavalogo on tunnus, joka näkyy pääsääntöisesti televisioruudun vasemmassa tai oikeassa ylänurkassa, mutta joskus myös alanurkassa. Tämän avulla on mahdollista nähdä heti, mitä kanavaa katsoo. Kanavalogot toimivat myös markkinoinnin välineenä, sillä ne tuovat kanavan visuaalisen ilmeen ja nimen esille myös ohjelmien aikana.
Kanavalogoja käyttivät ensimmäisen kerran italialaiset ja länsisaksalaiset kanavat 1980-luvun puolivälissä. Tarkoituksena oli estää videopiratismia, sillä ilman logoa ohjelmia voitiin nauhoittaa helposti ja väittää levittäjän omaksi materiaaliksi. Myöhemmin käytäntö levisi kansainvälisille kanaville, esimerkiksi Music Televisionille vuonna 1993. Suomessa kanavalogot otettiin käyttöön 1996, aluksi PTV4:llä. Vuonna 1997 kanavalogo tuli käyttöön PTV4:n seuraajalla Nelosella, joka on käyttänyt kanavalogoa koko olemassaolonsa ajan. Vuoden 1998 alussa kanavalogo tuli käyttöön MTV3:lla ja elokuussa myös Ylen kanavilla. Tästä lähtien jokainen suomalainen tv-kanava on käyttänyt kanavalogoa. FST:llä ei ollut kanavalogoa ennen vuotta 2001, jolloin se sai oman kanavansa digitaalisten tv-lähetysten alkaessa. TV1:llä ja TV2:lla ei ollut FST:n osuuksien aikana kanavalogoa, vaan ainoastaan FST:n omalla digitaalisella kanavalla.
Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 1997
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1997 olivat historian toiset maailmanmestaruuskilpailut ja ensimmäiset naisten MM-kisat. Ne pelattiin Suomessa Ahvenanmaalla. Turnaukseen osallistui 10 maata, jotka jaettiin kahteen lohkoon. Lohkojen kaksi parasta pääsivät välieriin. Välierien voittajat pelasivat loppuottelussa ja häviäjät pronssiottelussa. Mestaruuden voitti lopulta Ruotsi kukistettuaan finaalissa Suomen. Turnauksen arvoikkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ruotsin Åsa Karlsson.
Sijat 9–10
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
S/S Louhi
S/S Louhi oli suomalainen sisävesimatkustajalaiva, joka kaatui ja upposi Suvasveden Enonlahdessa 15. toukokuuta 1934, jolloin 34 (eräiden lähteiden mukaan 33) laivan matkustajaa menehtyi. Tämä on pahin Saimaan alueella tapahtunut laivaonnettomuus.
Suvasveden Höyrylaiva Oy:n ja vuodesta 1933 Höyrylaiva Oy Louhen omistama S/S "Louhi" aloitti säännöllisen vuoroliikenteen vuonna 1929 Kuopiosta Leppävirran Näädänmaahan. Alus lähti 15. toukokuuta 1934 Kuopiosta mukanaan 70-80 matkustajaa ja noin 8 000 kiloa lastia. Lastiin kuului jauho-, siemenvilja- suola- ja lannoitesäkkejä sekä kappaletavaraa. Koska laivassa ei ollut varsinaista lastiruumaa, tämä lasti oli sijoitettu laivan etu-, väli- ja takakansille. Laivan päällikkönä oli ensi kertaa reitillä ajanut August Ovaskainen ja perämiehenä kokenut Sikstus Flick.
Laiva saapui Vehmersalmen ja Leppävirran rajalla olevaan Enonlahteen, ja poikettuaan Harjulan laiturissa se jatkoi matkaa Paksulan laituriin. Kun laivaa käännettiin kapeassa lahdessa, se kallistui vasemmalle kyljelleen ja upposi muutamassa minuutissa. Kaatuminen tapahtui lähellä rantaa, jossa oli laivaa odottavia ihmisiä, joten pelastustyöt käynnistyivät heti. Laivan miehistö ja kannella olleet matkustajat saatiin pelastettua vedestä, mutta hyteissä ja laivan alakerrassa olleet matkustajat jäivät uponneeseen alukseen.
"Louhi" oli kapea ja korkea laiva, ja se oli jo Kuopiosta lähdettäessä kallistunut niin, että perämies pyysi matkustajia siirtymään aluksen toiselle laidalle kallistuman oikaisemiseksi. Aluksen pohjalastia oli edellisenä vuonna vähennetty, jolloin sen vakavuus oli kärsinyt. Kaatumisen aiheutti liian suurella nopeudella tehty jyrkkä käännös, ja siihen saattoi vielä myötävaikuttaa kansilastin siirtyminen. Sää oli sen sijaan tapahtumahetkellä tyyni.
Alus nostettiin ylös ja vietiin korjattavaksi Savonlinnan Lypsyniemen konepajalle. Se aloitti liikennöinnin uudestaan saman vuoden syksyllä mutta ajoi tällöin vielä karille Vehmersalmen edustalla. Omistajayhtiö jatkoi kuitenkin vielä liikennöintiä entisellä reitillä kolmen vuoden ajan. Liikennöinti oli kaikesta huolimatta tappiollista, ja lopulta syksyllä 1937 päätettiin laivayhtiö lopettaa ja asettaa "Louhi" myyntiin. Keväällä 1938 "Louhi" myytiin Kuopiossa pidetyssä huutokaupassa Ferdi Tuomaiselle ja Otto Tiihoselle. Laiva nimeksi tuli "Suvasvesi," ja se jatkoi liikennöintiä Kuopio-Näädänmaa reitillä vielä kesäkaudella 1938 ja 1939. Syksyllä laiva siirrettiin Saimaan kanavan kautta Suomenlahden rannikolle.
Useat "Louhen" onnettomuuden uhrit on haudattu Leppävirran vanhalle hautausmaalle, ja siellä on myös vuonna 1964 paljastettu Tauno Gröndahlin veistämä haaksirikon uhrien muistomerkki. Vehmersalmen hautausmaalla on Louhen vehmersalmelaisten uhrien yhteishauta. Enonlahden Osuusliikkeen rannasta, muutaman sadan metrin päästä hukkumispaikasta löytyy opettajapari Eero ja Seija Äijön suunnittelema muistomerkki, joka paljastettiin 22.8.1965. P. J. Tynkkynen teki onnettomuudesta "Louhen tuho" -nimisen arkkiveisun.
Pekunitsa
Pekunitsa () on kylä ja kunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee keskellä Länsi-Inkerin ylänköä Pietarin ja Narvan välisen maantien varrella. Kylässä on asukkaita 3 600 ja kunnassa 4 300 henkeä (vuonna 2002).
Kunnan hallinnollinen keskus on Pekunitsan kylä. Lisäksi siihen kuuluu 21 muuta kylää: Homutta (), Ivanskoi (), Kaikino (), Karstala (), Kirova (), 
Korotsa (), Markkova (), Miesnova (), Pieni-Teskova (), 
Priiskova (), Raitsa (), Rukkulitsa (), Sinkutsa (), Suomen-Laskutsa (), Suuri-Teskova (), Sääpitsä (), Tehlitsä (), Tuomarinautio (), Vanha-Pekunitsa (), Vennäin-Laskutsa (), Vennäin-Priiskova ().
Pekunitsasta ja sen lähikylistä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Suomen kaartin upseerien vuonna 1873 hautakummuista kaivamat esineet ovat nykyään Suomen kansallismuseon kokoelmissa. 1700-luvulla perustetun Pekunitsan ortodoksiseurakunnan jäsenistä valtaosa oli venäläisiä, mutta vielä 1800-luvun lopulla eräissä kylissä (Korotsa, Raitsa, Tehlitsä, Toikana, Vanha-Pekunitsa, Vennäin-Laskutsa) asui inkerikkoja, jotka tosin jo tuolloin puhuivat sujuvaa venäjää. Seudun inkerinsuomalaiset kuuluivat Kupanitsan ja Moloskovitsan luterilaisiin seurakuntiin. 1800-luvun lopulla alueelle muutti paljon virolaisia, jotka vuonna 1902 perustivat oman Teskovan seurakunnan.
Nykyään Pekunitsa on tyypillinen entisen sovhoosin keskustaajama, jossa neuvostoajan kerrostaloja ympäröivät asukkaiden puiset liiterit ja karjasuojat. Kylässä on muutama kauppa, ensiapuasema, kulttuuritalo, keskikoulu, maatalousoppilaitos ja lasten taidekoulu. Vuonna 1812 rakennettu arkkienkeli Mikaelin kirkko, joka alun perinkin jäi keskeneräiseksi, on neuvostoaikana kokenut kovia, mutta otettu 1990-luvulla uudestaan käyttöön. Seudun muita nähtävyyksiä ovat entisen Homutan hovin puistoalue ja Kirovan kartano.
Pekunitsasta on linja-autoyhteys Pietariin, Volossovaan ja Jaamaan.
Kunnan päämies on Hatšik Sugjan, kunnanhallinnon päämies Valeri Penkin.
S/S Turisti
S/S Turisti oli suomalainen sisävesimatkustajalaiva, joka kallistui voimakkaassa sivutuulessa ja upposi 25. marraskuuta 1937 Saimaan Louhivedellä. Onnettomuudessa hukkui 11 henkilöä. Toisen lähteen mukaan onnettomuudessa hukkui 12 henkilöä ja lisäksi yksi pelastunut kuoli saamansa keuhkokuumeeseen. S/S "Turistin" kaatuminen oli Suomen kolmanneksi pahin sisävesilaivaonnettomuus.
Taipalsaarelaisen Otto Karkian omistama vajaat 20 metriä pitkä S/S "Turisti" liikennöi Lappeenrannasta Puumalan ja Anttolan kautta Mikkeliin. Alus oli uppoamishetkellä matkalla Mikkeliin, ja se oli tarkoitus asettaa talviteloille heti Mikkelistä palattua. S/S "Turisti" oli kääntymässä reitiltään vasemmalle kohti Hauskan laituria poiketakseen siellä. Tällöin siihen iski voimakas tuuli, joka kallisti laivaa oikealle kyljelleen. Laivan kansilasti alkoi liikkua ja kallisti edelleen lisää alusta. Toinen laivan pelastusveneistä ja molemmat pelastuslautat irtosivat ja ajelehtivat tiehensä, samoin kaikki kannella ollut irtotavara. Alus upposi 4-5 metriin syvyyteen niin, että laivan savupiippu ja mastot jäivät näkyviin. Katto jäi noin puolen metriä veden pinnan alle.
Myöhemmin pidetyssä oikeudenkäynnissä laivan päällikkö Eino Reponen, perämies Antti Karkia ja Mikkelin satamamestari Heikki Loikkanen tuomittiin kuolemantuottamuksesta tuottamuksella aiheutetusta laivan uppoamisesta. S/S "Turisti" nostettiin ylös ja telakoitiin kesällä 1938 lähellä sijainneella Hauskan rannan laakakalliolle. Laivaa ei kuitenkaan saatu korjattua, vaan se romutettiin Hauskan rannassa ennen sotia.