hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaksoisrakokoe
Fyysikko G. I. Taylor teki 1909 kokeen, jolla todettiin sähkömagneettisen säteilyn dualistinen luonne. Siinä heikon valon annettiin kulkea valokuvauslevylle valonlähteen ja valokuvauslevyn välissä olleen läpinäkymättömän levyn kahden raon kautta. Sen sijaan, että valokuvauslevylle olisi muodostunut kaksi raitaa, siihen muodostuikin useista eri vahvuisista raidoista koostuva interferenssikuvio. Tämä selitettiin ensin sillä, että fotonit interferoivat keskenään raoissa, mutta selitys osoitettiin vääräksi käyttämällä fotonilähdettä joka lähetti vain yhden fotonin kerrallaan; tämäkin koejärjestely tuotti samanlaisen interferenssikuvion.
Eräs tämän kuuluisan kokeen tulkinnoista on, että fotoni voi olla samanaikaisesti monessa eri paikassa. Polkuintegraaliformalismin mukaan fotoni kulkee valonlähteestä valokuvauslevylle periaatteessa kaikkia mahdollisia reittejä pitkin vuorovaikuttaen rinnakkaisen universumin fotonin kanssa.
Fyysikko David Deutschin mukaan tämä on todiste kvanttimekaniikan monimaailmantulkinnan puolesta.
Kaksoisrakokokeen suoritti ensimmäisenä fyysikko Thomas Young 1802. Koe tunnetaankin yleisemmin Youngin kaksoisrakokokeena.
Markku Alén
Markku Allan Alén (s. 15. helmikuuta 1951 Helsinki) on suomalainen rallikuljettaja ja epävirallinen maailmanmestari. Yhteensä Alén on voittanut 19 MM-sarjan osakilpailua ja on kuusinkertainen Jyväskylän Suurajojen voittaja.
Alén voitti myös jäärata-ajon Suomen-mestaruuden vuonna 1970. Alénin isä Eero Alén oli myös jäärata-ajon Suomen mestari.
Rallidebyyttinsä Alén teki vuonna 1969 Renault R8 Gordinilla. Vuoden 1970 Suurajoissa Markku kaatoi Opel Rally Kadettinsa, kun taas vuonna 1971 Alén osallistui kilpailuun Volvo 142:lla ja sijoittui kolmanneksi. Vuonna 1973 hän oli Suurajoissa toinen ja saman vuoden RAC-rallissa lopulta kolmas.
Ensimmäisen MM-osakilpailuvoittonsa Alén saavutti Portugalin osakilpailussa vuonna 1975. Fiatilla Alén saavutti epävirallisen kuljettajien maailmanmestaruuden eli "FIA Drivers Cupin" voiton 1978. Varsinainen kuljettajien maailmanmestaruussarja perustettiin vasta 1979. Fiat jatkoi kilpailutoimintaansa Lancialla, Alén siirtyi Lancialle. Takavetoinen Lancia 037 oli ennen Audin ja muiden nelivetoautojen tuloa hyvin kilpailukykyinen. Lancian nelivetoinen B-ryhmäläinen Delta S4 saatiin valmiiksi vuoden 1985 RAC:hen, jossa Henri Toivonen ja Alén ajoivat kaksoisvoiton. Vuonna 1986 Alén oli 11 päivää rallin maailmanmestari, mutta menetti tittelin Juha Kankkuselle FISA:n mitätöityä San Remon MM-osakilpailun tulokset, minkä johdosta Alén menetti kisasta saamansa pisteet. Häntä ehdittiin jo juhlia kovin seremonioin.
B-ryhmän lopettamisen jälkeen Alén ajoi Lancialla A-ryhmää kolme vuotta ollen vuonna 1987 kuljettajien MM-sarjan kolmas ja 1988 toinen. Tämän jälkeen hän ajoi kaksi vuotta ja yhteensä 12 MM-osakilpailua Subarulla. Vuonna 1992 Alén siirtyi Toyotalle, jolla hänen paras sijoituksensa oli 1993 Safari-rallin toinen sija. Alénin uran pahin onnettomuus tapahtui vuoden 1993 Suurajoissa, jossa hän ajoi ensimmäisellä erikoiskokeella Subarun ensiesittelyssä olleen Impreza 555:n ulos. Tämän jälkeen Alén ja kartanlukija Ilkka Kivimäki päättivät yhdessä lopettaa pitkän aktiiviuransa.
Tämän jälkeen Alén osallistui vielä kotimaisen Blue Rose Teamin ilmoittamalla Ford Focus WRC:llä Suomen MM-ralliin 2001 50-vuotisjuhliensa kruunuksi sekä N-ryhmän Subarulla Costa Smeralda -ralliin Sardiniassa 2001 ja 2002. Ralliuransa jälkeen Alén on ajanut muun muassa jäärataa Keski-Euroopassa ja osallistunut kahdesti Paris–Dakar-erämaaralliin kuorma-autolla. Saksan vakioautosarjaa DTM:ää Alén ajoi vuonna 1995. Alén oli vuosina 2010–2011 mukana testikuljettajana kehittämässä Ferrari FF -autoa.
Vuodesta 2010 lähtien Alén on toiminut autoilun ja moottoriurheilun asiantuntijana tekniikan alan lehdessä ja televisio-ohjelmassa, "Teknavissa".
Myös Markku Alénin poika Anton Alén on kilpaillut rallissa voittaen muun muassa N-ryhmän Jyväskylän MM-rallissa vuonna 2006.
Markku Alénin toinen poika on näyttelijä Andrei Alén.
Carl Albert Congressional Research &amp; Studies Center
Carl Albert Centerin on Oklahoman yliopiston kongressiarkisto, joka sisältää Yhdysvaltain kongressin jäsenten sekä avustajien, harjoittelijoiden ja toimittajien dokumentteja.
Kokoelmat keskittyvät Yhdysvaltain edustajainhuoneen entisen puhemiehen Carl Albertin ympärille. Muut merkittävät kokoelmat koskevat Helen Gahagan Douglasia, Fred Harrisia ja Robert S. Kerr vanhempaa.
Saab 92
Saab 92 oli ensimmäinen sarjavalmisteinen SAABin valmistama henkilöautomalli. Tuotanto aloitettiin Ruotsin Trollhättanissa vuonna 1949 ja vuoteen 1956 mennessä, jolloin valmistus päättyi, Saab 92:ta valmistettiin 20 128 kappaletta.
Saab 92 oli lentokoneita valmistavan SAABin myötä poikkeuksellisen aerodynaaminen henkilöauto: sen ilmanvastuskerroin oli 0,30, joka on jopa pienempi kuin nykyautoissa. Sama vastuskerroin on muun muassa Porsche 996:lla ja Ferrari F40:lla.
Saab 92 rakennettiin Saab 920001 -prototyypin pohjalta. Saab 92:n tuulilasi on keskeltä halkaistu eli kahdesta suorasta lasista tehty pyrkimyksenä valmistuskustannusten säästäminen. Kaikki ensimmäiset Saab 92:set olivat vihreitä, mikä tarinan mukaan johtui siitä, että Saabin varastoissa oli sodan ajan jäljiltä paljon vihreää maalia. Vihreä on yleinen lentokoneiden pohjaväri ja eräs naamiointiväri.
Voimanlähteenä Saab 92:ssa oli vesijäähdytteinen, DKW:n moottoriin perustuva 2-sylinterinen kaksitahtimoottori. Sen sylinteritilavuus oli 764 kuutiosenttimetriä ja se tuotti 25 hevosvoiman tehon. Autossa oli kolme vaihdetta. Hyvän aerodynamiikan ansiosta, vaatimattomasta tehosta huolimatta, sen huippunopeus oli ajan mittapuun mukaan kohtuullisen hyvä 105 km/h.
Saabin rallihistoria alkoi kaksi viikkoa Saab 92:n myyntiin tulon jälkeen. Tällöin Saabin pääsuunnittelija Rolf Mellde ajoi Ruotsin Rallissa toiseksi. Vuonna 1952 Greta Molander voitti 'Coupe des Dames' -kilpailun Monte Carlossa Saab 92:lla, joka oli viritetty tuottamaan 35 hevosvoimaa.
Vuonna 1950 valmistettiin vain 700 kappaletta Saab 92:ia. Vuosimallissa 1951 mittaristot uusittiin saksalaisista VDO:n mittareista amerikkalaisiin Stewart-Warnerin valmistamiin.
Vuonna 1953 markkinoille tuli Saab 92B, jossa on suurempi takalasi ja aukeava tavaratilan kansi. Aiemmin tavarat pakattiin takaistuimen selkänoja kaatamalla sisäkautta. Nyt myös värivaihtoehtoja oli vihreän lisäksi saatavilla harmaata, siniharmaata, ja mustaa.
Vuonna 1954 Saab 92 sai Solexin 32BI-kaasuttimen ja uudet sytytyspuolat, joka nosti tehoja 28 hevosvoimaan. Myös etuvalot uusittiin saksalaisen Hellan valmistamiin. Myös kankaisella rullattavalla katolla oleva malli tuli myyntiin.
Saab 92:ia valmistettiin yhteensä 20 218 kpl. Viimeinen Saab 92 valmistui vuoden 1957 alussa, vaikka sen seuraaja Saab 93 oli tullut myyntiin jo vuonna 1955.
PTV4
PTV4 oli kaapelikanava, joka oli suomalainen televisiokanava. Kanavan ohjelmisto koostui kahdesta osuudesta: valtakunnallisesta osuudesta ja paikallisohjelmistosta. PTV4 oli nykyisen Nelosen edeltäjä ja näkyi noin 20 paikkakunnan kaapeli-tv-verkoissa.
Kanavalla oli vuosina 1992–1994 MM-jääkiekon esitysoikeudet.
Kanava aloitti lähetykset vuoden 1990 alussa nimellä PTV (sanasta "paikallistelevisio"). PTV:n omistajina olivat aluksi Sanoma, Turun Sanomat ja Aamulehti-yhtymä. Ajatuksena oli, että kun pienet paikalliskanavat lyöttäytyvät yhteen, ne voivat kilpailla paremmin mainostuloista.
PTV4 lähetti paljon ulkomaisia elokuvia, mutta myös yhteistä Helsingissä tuotettua ohjelmistoa ja paikallista ohjelmistoa. Jälkimmäistä tuottivat paikalliset kaapeli-tv-yhtiöt, ja sitä näytettiin muun ohjelmiston seassa. Nämä vastaanottivat ohjelmat Helsingistä valokuituverkon avulla. Ulkomailta hankittu ohjelmisto perustui aluksi Sanoman aiemmin omistamiin paikalliskanaviin.
Sanoma osti Aamulehden osuuden PTV:stä vuonna 1994, mistä lähtien se omisti enemmistön yhtiöstä. Samalla alettiin sijoittaa enemmän rahaa ohjelmistoon, ja kanavan nimi vaihtui huhtikuussa 1996 PTV4:ksi. Rajoittunut näkyvyysalue alkoi kuitenkin olla esteenä kanavan toiminnan laajentamiselle. Niinpä yhtiön omistajat päättivät hakea maanpäällistä toimilupaa, minkä ne lopulta saivatkin.
PTV4 lähetti viimeiset ohjelmansa toukokuussa 1997, ja kanavan korvasi seuraavan kuukauden alussa Nelonen. Useat paikallisohjelmien tuottajat jatkoivat ohjelmien lähettämistä itsenäisesti, muun muassa TSTV (aiemmin Turku-TV) aina vuoden 2012 loppuun saakka.
Postmoderni sodankäynti
Postmoderni sodankäynti tarkoittaa sodankäyntiä postmodernissa yhteiskunnassa , jolle on tyypillistä hierakkisuuden asemesta verkostomainen järjestäytyminen, tavaroiden arvon ohella myös niihin liittyvien palveluiden yhä suurempi arvo, aineen osittainen korvaaminen aineen tehokkaammalla käsittelyllä tiedon avulla jne.
Sodankäynti postmodernissa yhteiskunnassa perustuu valtiolliset rajat ylittävään verkkoon, jonka perusrakenteena ovat energiana sähköntuotanto, suorittajina tietokoneet, varastoina tietokonemuistit sekä kuljetuskeinoina nopeat tietoliikenneyhteydet ja niiden avulla muodostettu tietokoneverkko.
Johtoajatuksena on helppo, transaktiokustanuksiltaan vähäinen pääsy tietoon maailmanlaajuisesti sekä rajoittamattomuudesta johtuva aikaista korkeampi kompleksisuuden taso. Sodankäynnin laajuus nousee kulttuurien maailmanlaajuiselle tasolle, mikä viittaa globalisaatioon.
Siirtyminen postmoderniin sodankäyntiin tapahtuu globaalien tietoverkkojen kautta ja ajankohta on noin vuosi 2000. Tiedon tallennuksen ja välittämisen hinta laskee murto-osiin aiemmasta ja se leviää sekunneissa ja globaalisti. Uuden tiedon tuottamiseen osallistuu yhä usempi, globaalien kontaktien määrä lisääntyy radikaalisti. Globaalia tietoa edustavat mm. Echelon, GPS, Glonass, Galileo, muut satelliitit, internet, Intel, Microsoft, Cisco, Google, Nokia, CNN ja muu globaali media.
Postmodernin sodankäynnin kannalta oleellista ovat kolme globaalia kommunikaationopeutta: 1 080 000 000 km/h tiedolle (valon nopeus), 1000 km/h ihmisille ja tärkeille tavaroille (suihkukone) ja noin 40 km/h massatavaroille (kauppalaivat). Aikaskaalat ovat em. tapauksissa maapallolla sekunnin murto-osia, vuorokausi ja kuukausi.
Näiden nopeuksien sotilaalliset sovellutukset ovat informaatiosodankäynti, erikoisjoukkojen operaatiot ja tavanomainen sodankäynti. Kun lisäksi yhdellä yhteydellä tapahtuva tiedonsiirto on kasvanut lennättimen noin kymmenestä bitistä sekunnissa valokaapelin kymmeniin gigabitteihin sekunnissa, tiedon globaalista tasosta on tullut keskeinen. Myös tiedon siirron muodon muuttuminen tekstistä television liikkuvaan kuvaan tehostaa oleellisesti globaalia mediaa.
Uusi tieto syntyy vuorovaikutuksessa vanhojen tietojen kohdatessa toistensa. Kun tämä alkaa tapahtua globaalilla tasolla ja suurina määrinä, maailma tulee muuttumaan merkittävästi.
Merkittävin sodankäynti siirtyy globaaliin tietoon, sodankäynnistä tulee vielä yleisempi kuin edellisessä vaiheessa ja siitä tulee rauhan aikaista, jatkuvaa toimintaa ilman rauhan aikaa; vanhoja sodankäynnin muotoja esiintyy silti edelleen.
Saab 93
Saab 93 oli SAABin (Svenska Aeroplan Aktiebolaget) toinen sarjatuotantoinen henkilöautomalli, muotoilusta vastasi Sixten Sason. Autossa oli kolmisylinterinen moottori ja sisäkumittomat renkaat. Valmistus aloitettiin vuonna 1955. Vuonna 1957 autoon sai kaksipisteturvavyöt lisävarusteena. Samana vuonna autoon tarjottiin myös Fitchel & Sachsin Saxomat-kytkintä, joka mahdollisti kytkimettömän vaihdon kakkos- ja kolmosvaihteiden välillä. Samaa kytkintä sai myös DKW:hen ja Volkswageniin. Vuonna 1957 esiteltiin 93B-malli, jossa oli mm. yksiosainen tuulilasi. Vuonna 1958 alkoi Saab 93 Gran Turismo 750:n valmistus ja mallivuodelle 1960 esiteltiin 93F-malli.Autosta tehtiin myös urheilullinen Saab GT750 -luksusmalli, erityisesti Yhdysvaltojen kasvaneita markkinoita varten.
Saab Sonett
Saab Sonett oli Saabin valmistama urheiluauto, jonka ensimmäinen malli esiteltiin 16. maaliskuuta vuonna 1956 Tukholman autonäyttelyssä. Tätä mallia valmistettiin vain kuusi kappaletta. Ensimmäisen polven Sonett-mallissa oli kolmisylinterinen kaksitahtimoottori. Auton oli suunnitellut ruotsalainen Sixten Sason.
Saab Sonett II (Saab 97) oli kaksipaikkainen, lasikuidulla vahvistettu muovikorinen urheiluauto. Vuosina 1967 ja 1968 moottorina oli edelleen kaksitahtinen moottori. 1968 Saab Sonett II:n kaksitahtinen moottori korvattiin tehokkaammalla Ford V4:lla, jonka yhtiö oli kehittänyt etuvetoiseen Ford 12 M - malliin.
Saab Sonett II:n valmistus päättyi vuonna 1969 ja vuoden 1970 malliksi tuli Saab Sonett III. Saab Sonett III -mallin valmistus aloitettiin vuonna 1970. Auton kori oli uudistettu täysin ja se oli muotoiltu Italiassa. Tuotanto lopetettiin vuonna 1974. Saabin muut urheiluautomallit Saab 93 750 Gran Turismo ja Saab Monte Carlo 850 edustivat autovalmistajan kahta ralliin tarkoitettua autoa.
Saab 90
Saab 90 on ruotsalaisen autonvalmistaja Saabin vuosina 1984–1987 valmistama automalli. Sitä valmistettiin Uudenkaupungin autotehtaalla, jonka omistivat silloin Saab-Scania ja Valmet.
Saab 90 oli Saab 99:n seuraaja. Se perustui muuten edeltäjänsä koriin B-pilarista eteenpäin, mutta siinä oli Saab 900:n perä. Tämä teki tavaratilasta ja polttoainesäiliöstä suuremmat, mutta auto oli kuitenkin pienempi kuin Saab 900. Auto oli saatavana ainoastaan kaksiovisena sedanina ja siinä oli 100-hevosvoimainen Saabin H-moottori. Saab 90 oli saatavana kahtena mallina, neli- tai viisivaihteisena koko tuotannon ajan. Viisivaihteinen malli oli paremmin varusteltu ja siinä oli nelivaihteisesta poiketen etuspoileri, kierroslukumittari ja tihkukytkin.
Vuonna 1986 mallia uudistettiin pienin kosmeettisin muutoksin ja uusin iskunvaimentimin. Vuonna 1987 kaasutinta muutettiin niin, että auto käynnistyisi paremmin kylmällä säällä. Mallia valmistettiin yhteensä 25 378 kappaletta, ja kaikki myytiin Euroopan markkinoille.
Saab 90:stä oli olemassa myös yksi erikoismalli, Saab 90 Lumikko, jossa oli parempi varustelutaso. Kaikki Lumikko-mallit olivat valkoisia.
Saab 9-5
Saab 9-5 on Saabin vuosina 1997–2012 valmistama edustusluokan automalli. Aluksi myytiin vain auton sedan-mallia, mutta hyvin pian tarjolle tuli myös farmarimalli, jota kutsutaan Wagon-nimellä. Saab 9-5 perustuu GM2900-pohjalevyyn, jota käytettiin muun muassa toisen sukupolven Opel Vectra B:ssä.
Ensimmäisen sukupolven Saab 9-5 esiteltiin vuonna 1997 Saab 9000:n seuraajaksi. Ensimmäisen sukupolven 9-5 perustuu tekniikaltaan osin toisen sukupolven Opel Vectra B:hen. Muun muassa nelisylinteriset bensiinimoottorit ovat Saabin omia.
Vuonna 2002 Saab 9-5 sai ensimmäisen faceliftin, jolloin muun muassa korin jäykkyyttä vahvistettiin, ajovalot muuttuivat kirkaslasisiksi (samalla pyyhkijämalliset valopesimet poistuivat) ja turvallisuusominaisuuksia parannettiin.
Vuonna 2005 Saab 9-5 sai toisen kasvojenkohotuksen, jolloin 9-5:n etu- ja takapäätä muokattiin täysin erinäköisiksi ja sisustusta uudistettiin.
Toisen sukupolven Saab 9-5 esilteltiin vuonna 2010.Se perustuu tekniikaltaan Opel Insigniaan. Toisen sukupolven 9-5:een tuli saataville ensimmäistä kertaa 1,6-litrainen 180-hevosvoimainen turbomoottori.
Huomionarvoista on, että kaikki 9-5:ssä käytetyt moottorit ovat turboahdettuja. Perusmoottorina on 2,0-litrainen voimanlähde ja lisäksi tarjolla on eritehoisia 2,3-litraisia vaihtoehtoja. 2,2-litrainen dieselmoottori on Opelin valmistama ja 3,0-litraisesta dieselistä puolestaan vastaa Isuzu.
Utopistinen sosialismi
Utopistinen sosialismi eli utopiasosialismi on teollisen vallankumouksen myötä syntynyt ajatussuuntaus.
Sana utopia tulee Thomas Moren (1478-1535) kirjoittamasta teoksesta "Utopia" (1516). Sana utopia on kreikkaa ja merkitsee suomeksi ”paikka ei missään”. Tommaso Campanella (1568–1639) kirjoitti teoksen "Aurinkokaupunki" (1602).. Näissä ihanneyhteiskuntien kuvauksissa korostettiin yhteisomistusta, mikä liittää ne sosialististen utopioiden sarjaan. 1800-luvun alkupuolella esiintyivät kuuluisat utopistisosialistit, ranskalaiset Henri de Saint-Simon, Charles Fourier ja Étienne Cabet sekä brittiläinen Robert Owen. Owen toteutti aatteitaan omassa tehtaassaan. Myöhemmin hän järjesti New Harmony -nimisen utopiayhteisön kokeilun Yhdysvalloissa. Termin utopiasosialismi esittelivät Karl Marx ja Friedrich Engels "Kommunistisen puolueen manifestissa". Engels käytti Marxin teoriasta nimitystä tieteellinen sosialismi.
Reformismi
Reformismi (reformi ’muutos, uudistus’) on näkemys, jonka mukaan vähittäiset muutokset yhteiskunnassa voivat muuttaa sen perusrakenteita.
Reformismi ajattelusuuntana on esiintynyt sosialistisessa työväenliikkeessä jo alkaen liikkeen synnystä 1800-luvulla.
Reformismi suhtautuu yleensä kielteisesti vallankumouksiin. Usein uudistusten puolesta käytävä taistelu asetetaan sosialistisen vallankumouksen vaihtoehdoksi. Kun kapitalistisen yhteiskunnan sisällä saatiin aikaan uudistuksia, monet reformistit alkoivat katsoa, että kapitalistinen yhteiskunta voidaan näiden uudistusten avulla muuttaa hyväksi. Vallankumouksellisen sosialismin kannattajat ovat perinteisesti kiistäneet tämän.
Käsite reformismi viittaa edelleen useimmiten poliittiseen vasemmistoon. Nykyisinkin sosiaalidemokraattiset puolueet ovat reformistisia puolueita.
Pascalin vaaka
Pascalin vaaka, Pascalin vedonlyönti eli pelurin todistus on jumalatodistusten piiriin usein luettu näkemys, joka tosiasiassa ei pyri todistamaan, että jumala on olemassa. Sen sijaan se pyrkii osoittamaan, että jumalaan uskominen on peliteoreettisesti kannattavaa. Pascalin vaa’an taustalla on kristinuskon jumalakäsitys. Pelurin todistus sanoo, että vaikka ei tiedettäisi, onko jumala olemassa vai ei, jumalaan kannattaa uskoa, koska näin saavutettava palkinto, iankaikkinen elämä, on äärettömän suuri, ja epäuskosta seuraava rangaistus, iankaikkinen kärsimys, on hirvittävä. Voiton odotusarvo, joka on voiton todennäköisyys kertaa voiton arvo, on näin ollen äärettömän suuri. Ajatuskulun esitti ranskalainen matemaatikko Blaise Pascal 1600-luvulla.
Pascalin vaaka sanoo, että jos jumala on olemassa ja jos ihminen uskoo, hän saavuttaa kuoleman jälkeen suuren palkinnon, iankaikkisen elämän. Mutta jos jumala on olemassa ja emme usko, ihminen joutuu iankaikkisiin kärsimyksiin. Pelurin mukaan kannattaa lyödä vetoa sen puolesta, että jumala on olemassa.
Kiteytettynä: jos jumala on olemassa ja toimii sen mukaisesti, se on ainoa mahdollisuus ylipäänsä voittaa mitään pysyvää. Voitto on mahdollisimman suuri. Jos jumalaa ei ole mutta uskoo tähän, saa Pascalin mukaan suojakseen perhettä yms. suojaavia käskyjä ja jännittävämmän elämänkaaren vaikka häviäisikin hetkellisissä nautinnoissa. Jos jumala on, mutta ei usko tähän, häviää suurimman kuviteltavissa olevan tappion verran. Ja ennen kaikkea: jos jumalaa ei ole eikä usko häneen, ei häviä mitään – muttei myöskään voita mitään.
Filosofi William James on sanonut, että jos olisimme jumalan asemassa, meidän pitäisi tehdä kaikkemme estääksemme ihmisiä uskomasta jumalaan valheellisesti ja itsekkäästi palkkion toivossa. Esimerkiksi buddhalaisuudessa on väärin tehdä hyviä tekoja saadakseen paremman jälleensyntymän.
Pascal sanoi, että jos jumalaan uskominen on tunteiden vastaista, pitää ryhtyä elämään ikään kuin uskoisi jumalaan. Pitää ryhtyä käymään uskovaisten tilaisuuksissa (esimerkiksi kirkoissa) ja pitää ryhtyä pyytämään jumalalta jotain eli rukoilemaan.
Pascalin vaaka on yleensä esitetty argumenttina kristinuskon puolesta, mutta koska historia tuntee lukemattomia eri uskontoja ja laskee todennäköisyys uskoa oikeaan jumalaan. Esimerkiksi imaami voisi käyttää Pascalin vaakaa argumenttina islaminuskon puolesta.
Lisäksi on väitetty että kristinuskon Jumala kaikkitietävänä näkisi onko usko aitoa vai pelaamista.
Voidaan yhtä hyvin väittää, että ateisti palkitaan äärettömällä palkinnolla ja uskovainen tuo­mitaan äärettömiin kärsimyksiin kuoleman jälkeen. Tällöin pelurin olisi pyrittävä olemaan uskomatta jumalaan. Ongelmaksi tosin muodostuu tällöin se, että mikäli ateisti ei usko kuolemanjälkeiseen elämään, ei sinne ole järkevää odottaa mitään palkintoa tai rangaistusta.
Ihme
Ihmeeksi kutsutaan tavallisesta poikkeavaa ilmiötä, jonka aiheuttajana pidetään jumalallista hahmoa. Arkikielessä ihmeenä voidaan pitää myös saavutettua tulosta tekniikassa, tieteissä, urheilussa jne.
Vanhassa protestanttisessa uskonpuolustuksessa sekä virallisessa katolisessa uskonpuolustuksessa ihmeillä on tärkeä asema. Joidenkin mukaan uskonto saa ihmeistä oikeuden vaatia ja pakottaa ihmisiä uskoon.
Tyypillisiä ihmeitä ovat ihmeparantumiset. Myös joidenkin uskonnollisten henkilöiden on väitetty saaneen aikaan ihmeitä. Katolinen kirkko voi julistaa henkilön pyhimykseksi jos ihmettä puoltavia todisteita on tarpeeksi. Jotkin intialaiset gurut kuten Sathya Sai Baba ja Swami Premananda väittävät tekevänsä ihmeitä. Ranskalainen kaupunki Lourdes on tunnettu monista ihmeparantumisista.
Mahdollisen ihmeen olemassaolo liittyy myös henkilön maailmankatsomukseen, erityisesti akselille naturalismi-supernaturalismi. Naturalismin mukaan kaikki mitä on olemassa voidaan selittää luonnollisilla prosesseilla ja siten ihme on mahdoton loogisesti, koska se vaatisi luonnonlakien rikkomista. Supernaturalismissa sallitaan tapahtumat, joita ei voi selittää luonnonlakien avulla.
Usein ihmeiden epäilijöitä kutsutaan skeptikoiksi. Tällaiset henkilöt, kuten James Randi, ovat luvanneet suuria rahapalkintoja niille, jotka tekevät todistettavasti ihmeen valvotuissa olosuhteissa.
Filosofi David Hume sanoi, että ihmettä ei pidä pitää tapahtuneena paitsi silloin, jos olisi suurempi ihme, että ihmeestä kertova on erehtynyt tai ei valehtele. Tätä periaatetta kutsutaan "Humen puntariksi". Hume itse määritteli ihmeen luonnonlaeista poikkeavaksi tapahtumaksi. Ciceron mukaan mitään ei tapahdu ilman syytä, ja että 
koska kaikki, mikä voi tapahtua, myös joskus tapahtuu, ei mitään voida pitää ihmeenä.
Pahan ongelma
Pahan ongelma eli teodikean ongelma on kristinuskon oppeihin liittyvä teologinen ja uskonnonfilosofinen ongelma. Ongelma esitetään yleensä jumaluskon vastattavaksi seuraavassa muodossa: jos Jumala on täydellisen hyvä, hän haluaa poistaa pahan, jos hän on kaikkivaltias, hän pystyy poistamaan pahan. Paha on kuitenkin olemassa, joten Jumala ei voi olla samaan aikaan kaikkivaltias ja kaikkihyvä.
Varhaisimman tunnetun pahan ongelman muotoilun esittivät antiikin epikurolaiset. Lactantius kuvasi argumentin seuraavasti:
Pahan ongelman nimitys "teodikea" (kreikan sanoista "theos" jumala, "dike" oikeudenmukaisuus) on peräisin Gottfried Leibnizin teoksesta "Théodicée" vuodelta 1710. Teodikea merkitsee jumalan hyvyyden puolustamista pahan olemassaolosta huolimatta.
Juutalais-kristillisessä teologiassa eräs mahdollinen vastaus perustuu Raamatun kertomukseen syntiinlankeemuksesta. Jumala ei poista pahuutta, koska Jumala on antanut ihmiselle vapaan tahdon: ihminen on vapaa tekemään niin kuin haluaa ja valitsemaan itse kuinka elämänsä elää. Ihminen rikkoi Jumalaa vastaan paratiisissa ollessaan maistamalla hedelmää hyvän ja pahan tiedon puusta, minkä seurauksena ihminen oppi erottamaan hyvän ja pahan. Tästä syystä ihminen karkotettiin paratiisista ja sai joitain muitakin vitsauksia kannettavakseen.
Esimerkiksi kirkkoisä Augustinus katsoi, että paha on vain hyvän puutetta; paha ei ole olemassa itsestään. Samoin pahuus on seurausta siitä, että ihmiset kääntyvät pois hyvästä. Näin pahan alkuperä on ihmisten vapaassa tahdossa.
Moderni ortodoksinen teologi Kallistos Ware kirjoittaa kirjassaan myös "hyvän ongelmasta": siitä, että on pahan ongelma, seuraa, että on myös hyvän ongelma.
Yksi vastaus maailmassa ilmenevään pahuuteen liittyy siihen, että tämä maailma on puutteineenkin paras mahdollinen. Tätä ehdotti esimerkiksi Leibniz. Taustalla on ajatus siitä, että toimiakseen maailmassa on välttämättä tiettyjä ongelmia. Esimerkiksi jos ajatellaan, että lapsi ei saa kärsiä, niin joudutaanko ihmisen vapautta rajoittamaan merkittävästi? Saako lapsi koskea pistorasiaan, josta seuraa mahdollista kärsimystä. Vai pitäisikö Jumalan rajoittaa tätä mahdollisuutta? Tai missä iässä (jos lapsi ei saa kärsiä) kärsimys olisi oikeutetumpaa?
Kristinuskossa on myös korostettu vastauksien sijaan kärsimyksen kestämistä, voittamista ja lohdutusta. Jumala on vastuussa luomastaan maailmasta, mutta Jumala on myös Hän joka vapahtaa! Jumala suostuu luomansa maailman ehtoihin ja kärsii itse Kristuksessa. Kärsivän Kristuksen katsominen auttaa kärsivää.
Eettinen objektivismi
Eettinen objektivismi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hyve
Hyve (, aretē; ) on eettisesti ja moraalisesti arvokas luonteenpiirre. Hyve oli keskeinen käsite erityisesti antiikin moraalifilosofiassa eli etiikassa. Hyveen vastakohta on pahe.
Antiikin Kreikan neljä hyvettä olivat seuraavat:
Kristilliset hyveet koostuvat kolmesta teologisesta hyveestä ja neljästä kardinaalihyveestä. Teologiset hyveet ovat usko, toivo ja rakkaus. Ne on kuvattu pyhän Sofian (viisauden) tyttäriksi. Kardinaali- eli päähyveet ovat urhoollisuus, oikeudenmukaisuus, viisaus ja itsehillintä (eli kohtuullisuus). Lisäksi on usein listattu muita hyveitä: kärsivällisyys, lempeys, nöyryys, kuuliaisuus, kestävyys (hellittämättömyys), siveellinen puhtaus ja yksimielisyys. Usein hyveet visualisoidaan nuoriksi pitkäkaapuisiksi naisiksi, jotka taistelevat pahaa vastaan.
Ahneus (elokuva)
Ahneus ("Greed") on Erich von Stroheimin ohjaama yhdysvaltalainen mykkäelokuva klassikko vuodelta 1924. Se perustuu Frank Norrisin naturalistiseen "McTeague"-romaaniin (1902). Von Stroheim kuvasi romaanin äärimmäisen uskollisesti ja sen pituudeksi tuli noin 10 tuntia. Hän suostui leikkaamaan puolet pois, mutta sekin oli vielä liikaa MGM:lle, jonka 140-minuuttinen versio sitten sai ensi-iltansa 1924. Vuonna 1999 siitä tehtiin 239-minuuttinen restauroitu versio.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Ahneus" oli mukana heistä yhdeksäntoista listalla.
Bysanttilaiset arvonimet
Bysantin valtakunnassa oli käytössä monimutkainen arvonimijärjestelmä. Valtakunnan tuhatvuotisen historian aikana jotkin arvonimet hävisivät tai menettivät merkityksensä ja uusia tuli tilalle. Aluksi osa arvonimistä oli samoja kuin Rooman valtakunnassa. Keisari Herakleioksen aikana suurin osa vanhoista arvonimistä oli menettänyt arvonsa. Samaan aikaan alettiin valtakunnassa käyttää entistä enemmän kreikan kieltä latinan sijaan. Aleksios I Komnenoksen aikana tapahtui taas uusi mullistus, uusia arvonimiä syntyi ja vanhat saivat uuden merkityksen. Komnenosten aikainen järjestelmä säilyi melkein samana aina valtakunnan loppuun saakka.
Heidi Kyrö
Heidi Johanna Kyrö (s. 8. tammikuuta 1978 Kemi) on laulaja, viihdeartisti ja radiojuontaja. Kyrön ura lähti nousukiitoon, kun hän sijoittui toiseksi 15-vuotiaana Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 1993.
Kyrö toimii konserttien ja erilaisten kokoonpanojen solistina pop-, rock- ja bilekeikoilla. Hän esiintyy akustisesti kitaristin tai pianistin kanssa duona tai 10-miehisen orkesterin kanssa. Hän on työskennellyt erilaisissa tapahtumissa kuten YK:n tilaisuuksissa. Kyrö on tuttu dubbauksista, sillä hän on esiintynyt ääninäyttelijänä esimerkiksi Walt Disney -elokuvissa. Hän on myös toiminut musikaalitähtenä eri produktioissa ja lukenut peräpohjolan murteella äänikirjoja.
Heidi Kyröllä on oma laulustudio, jossa opetetaan kevyen musiikin laulamista harrastajille, rock-muusikoille ja näyttelijöille. Kyrö on naimisissa ja asuu nykyisin Hämeenlinnassa. Hänellä on yksi lapsi.
Vuonna 2012 Kyrö osallistui Energiaperhe-kilpailuun.
Vuonna 2017 Kyrö aloitti Radio Suomen Hämeenlinnan aamujuontajana.
Vuonna 2018 Kyrö toimii Seinäjoen Tangomarkkinoiden tuomarina.
Vuonna 2019 Heidi Kyrö on yksi MTV:n Tähdet, tähdet -ohjelman kilpailijoista.
Carl von Clausewitz
Carl Philipp Gottlieb von Clausewitz (1. kesäkuuta 1780 Magdeburg, Preussi – 16. marraskuuta 1831 Breslau, Preussi) oli preussilainen kenraali ja yksi kuuluisimmista sotateoreetikoista. Hänen kirjansa ”Vom Kriege” (osaksi suomennettu "Sodankäynnistä") julkaistiin postuumisti kolmiosaisena vuosina 1832–1833. Tutkimustyö jäi kesken von Clausewitzin kuoleman takia.
Von Clausewitzin tutkimusten pääongelma oli selittää aikakautensa mullistus, Napoleonin sodat. "Sodankäynnistä" oli yksi ensimmäisistä nykyaikaista sotilasstrategiaa käsittelevistä kirjoista.
Von Clausewitz palveli Venäjän armeijassa vuosina 1812–1814. Hän toimi Preussin sotakorkeakoulun johtajana vuosina 1818–1830. Von Clausewitzin teos ”Vom Kriege” on vaikuttanut moniin sodanjohtajiin ja poliitikkoihin. Sen strategiset opit hallitsivat ajattelua sodanjohtotasolla ensimmäiseen maailmansotaan asti. Teoksessa tulee esiin käsite "totaalinen sota", jonka mukaan sotaa käydään kaikkia vihollisen kohteita vastaan, myös siviilejä ja yksityisomaisuutta.Kirjassaan "Sodankäynnistä" käyttämänsä dialektisen tyylin vuoksi Clausewitzia on usein tulkittu virheellisesti ja ristiriitaisesti. Hänen tunnetuin ajatuksensa ”sota on politiikan jatkamista toisin keinoin” () on muun muassa tämän vuoksi ollut myös useimmin virheellisesti lainattu. Yhdysvaltalaisen historioitsijan Cristopher Bassfordin mukaan lausetta ei tarkoitettu eittämättömäksi totuudeksi. Se oli antiteesi aiemmin analyysissä esitetylle teesille sodasta laajemman mittakaavan kaksintaisteluna. Näistä kahdesta rohkeasta väittämästä muodostettu synteesi löytyy Clausewitzin ajatuksesta ”kiehtovasta kolminaisuudesta” ("wunderliche Dreifaltigkeit"), jonka mukaan sota on dynaamista, luonnostaan epävakaata vuorovaikutusta toisilleen vihamielisten joukkojen, sattuman ja järkiperäisen laskelmoinnin välillä.
Kuuluisia Clausewitzin arvostelijoita ovat muun muassa brittiläiset Basil Liddell Hart ja John Keegan, joka on seurannut Liddell Hartin linjauksia. Heidän mukaansa sodanjohdon pitää varoa joutumasta näännytyssotaan. On parempi vaikuttaa vihollisen taistelukykyyn ja -tahtoon kuin sen taisteluvoimaan: pyritään tuhoamisen sijaan väistämään vihollisen taisteluvoima ja isketään sen sijaan niihin tekijöihin, jotka ylläpitävät taisteluvoimaa – huoltoon, energianjakeluun, polttoaineenjakeluun, kauppaan, viestiyhteyksiin ja moraaliin.
Moraalinen absolutismi
Moraalinen absolutismi on arvoteoreettinen näkemys, jonka mukaan arvot ovat ehdottomia, muuttumattomia, ikuisia ja riippumattomia inhimillisistä olosuhteista. Moraalisesta absolutismista on käytetty myös termiä moraalinen realismi, mikä kuvastaa moraalisten arvojen olemassaoloa viitekehyksestä riippumatta.
Päinvastoin kuin moraalinen relativismi eettinen absolutismi hyväksyy ikuisten eettisten arvojen todellisuuden. Esimerkki eettisestä absolutismista on Platonin ajattelu, jonka mukaan hyvän idea on arvojen pohja. Myös Immanuel Kantin kategoriset imperatiivit edustavat absolutismia.
Moraalinen relativismi
Moraalinen relativismi eli moraalirelativismi viittaa etiikassa erilaisiin käsityksiin, joissa moraalin luonne on suhteellinen eli relativistinen, riippuvainen yhteisöstä tai yksilöstä.
Moraalinen subjektivismi
Moraalinen subjektivismi katsoo, että moraaliset arvot syntyvät inhimillisistä tunteista, tarpeista ja toiveista. Subjektivismin mukaan moraaliarvoilla ei ole näistä riippumatonta merkitystä.
Suomalaisen Edward Westermarckin mukaan moraali on subjektiivista ja perustuu tunteisiin. Kun henkilö sanoo tietyn teon olevan moraalisesti väärin, se herättää hänessä tunteen, ettei teko ole oikein. Moraali on siis henkilökohtaista.
Eettinen naturalismi
Eettinen naturalismi on käsitys, jonka mukaan etiikka on kokemusperäinen (empiirinen) tiede ja sitä voidaan tutkia kuten mitä tahansa muutakin luonnollista ominaisuutta. Naturalisteille on tyypillistä palauttaa useat ihmisen psyykkiset ilmiöt luontoon.
Naturalismi kehittyi alun perin antiikin aikana ja sen ensimmäiseksi edustajaksi mainitaan usein Aristoteles. Hän uskoi ihmisen elävän hyvää elämää eläessään niin sanottua "normaalia ihmiselämää". Normaali ihmiselämä voidaan kartoittaa tarkkailemalla useiden ihmisten käytöstä ja vetämällä siitä yleisiä johtopäätöksiä. Ihmisten hyvyys nähdään tällöin lähes synonyyminä sanalle luonnollinen. Kun puhutaan hyvästä ihmiselämästä, tarkoitetaan ihmiselle yleisesti lajinomaisinta elämää. Aristoteles näki sosiaalisen elämän ihmisen luonnollisimpana ominaisuutena.
Myös moraalisuuden ajatellaan naturalistisesti olevan ihmiselle luonnostaan kuuluva ominaisuus. Hyvät teot puolestaan nousevat ihmisten tarpeiden pohjalta. Hyvät teot tyydyttävät tarpeemme ja edistävät elämää. On hyvä antaa nälkäiselle ruokaa, palelevalle vaatteita. Tappaminen on kiellettyä, koska se ei edistä elämää. Moraalinormit perustellaan siis puhtaasti luonnonmukaisen toiminnan kautta. Naturalistien mukaan ristiriitatilanteita ei synny, mikäli ihminen voi järkensä avulla ymmärtää, että toisilla ihmisillä on vastaavia tarpeita kuin hänellä ja ottaa ne rationaalisessa harkinnassaan huomioon. Kyseenalaista kuitenkin on kuinka paljon ihminen puoltaa harkinnassa muiden ja omaa etuaan (ks. altruismi).
Naturalistit yhdistävät hyvän-käsitteen siis vahvasti tosiasioihin; teot voivat olla suoraan hyviä. Tästä naturalisteja on kuitenkin voimakkaasti kritisoitu. Esimerkiksi Humen giljotiinin mukaan tosiasioista ei voi päätellä, miten pitäisi toimia. Tällöin myöskään konkreettisista haluista ei voi päätellä moraalisen toiminnan mittaria.
Naturalismi voidaan myös katsoa filosofiseksi asennoitumiseksi, joka katsoo, ettei moraalia tarvitse mitenkään mystifoida ja irrottaa inhimillisestä todellisuudesta.
Ydinosaaminen
Ydinosaaminen on erikoistumista ja sen kautta saavutettua erityisosaamista. Ydinosaamista on esimerkiksi asia, jonka yksilö tai yhteisö osaa tehdä paremmin kuin muut. Termin kehittäjänä tunnetaan C. K. Prahalad ja Gary Hamel, jotka julkaisivat sarjan aihetta käsitteleviä artikkeleita Harvard Business Review -aikakauslehdessä ja myös kirjoittivat aiheesta kirjan "Competing for the Future".
Yrityksen ydinosaaminen on laajempaa kuin yhden ihmisen osaaminen. Se on yleensä kehitetty vuosien saatossa koko organisaation oppimisen avulla. Yrityksen ydinosaaminen on harvinainen kokonaisuus tietoa, taitoja ja teknologioita, jota muiden on lähes mahdotonta kopioida. Ydinosaamisen avulla pystytään saamaan aikaan kilpailuetua ja ylivertaista arvoa asiakkaalle, tai mahdollisesti avaamaan pääsy uusille markkinoille. Jotta ydinosaaminen olisi yritykselle hyödyllistä ja sellaista, johon sen kannattaisi keskittyä, sen on autettava yritystä menestymään paremmin mieluiten sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä. Ydinosaaminen voi liittyä teknologiaan, markkinoihin tai infrastuktuuriin (esimerkiksi prosesseihin tai toimintaan).
Kun yritykseltä vaaditaan parempaa tulosta, yksi ratkaisu on keskittyminen ydinosaamiseen. Keskittymiseen liittyy olennaisesti mahdollisuuksien mukaan kaiken muun kuin ydinosaamisen ulkoistaminen, eli yritys pyrkii ostamaan ulkopuolelta ne asiat, joita se ei osaa paremmin kuin muut tai joita sen ei valitsemansa strategian perusteella tulisi osata paremmin kuin muut.
Yrityksen ydinosaaminen voi olla millä tahansa alueella, mutta parhaimmillaan se liittyy yrityksen keskeisiin alueisiin, joilla tuotetaan suurin arvo asiakkaalle. Esimerkiksi ohjelmistoyrityksen ydinosaamista voi olla ylivoimainen käytettävyysosaaminen, ohjelmiston laadunhallinta tai projektinhallinta. Yritysosaamisen voi tunnistaa miettimällä, mitkä prosessit ovat yrityksen menestymisen kannalta erittäin tärkeitä ja mitä prosesseja yritys osaa kilpailijoitaan paremmin.
Osaamisia arvioidaan esimerkiksi vuosittaisen strategian päivittämisen yhteydessä eli kartoitettaessa lähinnä sitä, miten tärkeitä ne ovat yrityksen tavoitteille ja strategialle - ja mikä on yrityksen nykyosaamisen taso. Tällöin mietitään myös sitä, mikä osaamistason pitäisi olla. Strategiseen merkittävyyteen vaikuttaa se, voidaanko turvautua kumppanuuteen tai ostaa osaaminen markkinoilta.
Vaikka jokin osaaminen olisi ollut yrityksen ydinosaamista aiemmin, ei se automaattisesti ole yrityksen ydinosaamista jatkossa. Yrityksen ydinosaamisen määrittelyn lähtökohdaksi on hyvä ottaa sen visio ja strategia. Ydinosaamista tulisi miettiä jo strategiaa laadittaessa. Mikäli ydinosaamista ei tunnisteta, se aiheuttaa mahdollisen kasvupotentiaalin menetyksen sekä ydinosaamisen taantumisen, koska sitä ei kehitetä.
Ydinosaaminen on osaamisstrategian perusta. Osaamisen kehittäminen kannattaa keskittää niihin strategisesti merkittäviin osaamisalueisiin, jotka halutaan pitää itsellä ja joissa ero halutun ja nykyisen tason välillä on merkittävä.
Sekä esimiehet että yksilöt ovat vastuussa osaamisesta ja sen kehittämisestä tulevia vaatimuksia vastaavaksi.
Erikoistuminen
Erikoistuminen on keskittymistä suppeammalle alalle, suppeampaan osaamiseen. Erikoistuminen on siis työnjakoa, yhteistyötä ja verkottumista. Erikoistumisen etu on tehokkuuden parantuminen.
Kymmenen naulantekijää pystyy tekemään paljon enemmän nauloja erikoistumalla, jakamalla prosessi kymmeneen osavaiheeseen, kuin tekemällä jokainen naula alusta loppuun itse. Tämä oli Adam Smithin vuoden 1776 kirjan keskeisiä havaintoja.
Tehokkuus tulee erikoistuneista koneista, välineistä ja työkaluista sekä automaatiotason saavuttamisesta prosessin osassa. Lisäksi erikoistuneessa osassa ei tarvita kaikkia samoja elementtejä, joita tulee olla erikoistumattomassa järjestelmässä. Liukuhihna on esimerkki pitkälle erikoistuneesta toiminnasta.
Erikoistumisen kustannuksia ovat erikoistuneen organisaation osien välisen kommunikaation kasvu sekä erikoistuneiden osien riippuvuus kokonaisuudesta.
Globalisaatio voidaan nähdä toistaiseksi suurimpana mahdollisena erikoistumisen, siis tehokkuuden tasona. Globalisaatiossa on oleellista uusi tietotekniikka, joka mahdollistaa globaalisti erikoistuneen organisaation yhteistyön siedettävin kustannuksin ja siedettävässä ajassa.
Steven Weinberg
Steven Weinberg (s. 3. toukokuuta 1933, New York) on yhdysvaltalainen fyysikko, joka yhdisti kvanttisähködynamiikan ja heikot vuorovaikutukset (beetahajoamisen) sähköheikoksi kvanttikenttäteoriaksi 1967.
Weinberg sai Nobelin fysiikanpalkinnon 1979. Sheldon Lee Glashow (1932–) oli ennakoinut teoriaa omalla tahollaan, ja Abdus Salam (1926–1996) päätyi samankaltaiseen tulokseen Weinbergistä riippumatta. Molemmat jakoivat Nobelin palkinnon Weinbergin kanssa.
Weinberg on puolustanut voimakkaasti reduktionismin oppia: kaikki makroskooppisen maailman ilmiöt ovat seurausta kvanttifysiikasta.
Tietokonesimulointi
Tietokonesimulointi on maailman jäljittelyä tietokoneella. Maailmasta tai useimmiten sen osasta tehdään loogis-matemaattinen malli. Malli muutetaan tietokoneen ymmärtämään muotoon tietokoneohjelmaksi käyttäen jotain ohjelmointikieltä. Tietokoneohjelma suoritetaan eli ajetaan. Lopuksi ohjelman tulokset saadaan kuvina, taulukoina ja kaavioina.
Esimerkiksi tietokoneeseen voidaan syöttää yhtälöt joilla säätila lasketaan, säätiedot ja laskea säätilaa eteenpäin.
Tietokoneella voi simuloida monenlaisia muitakin asioita:
kaupan kassajono, lentäminen, kasvihuoneilmiö.
Tietokonesimulaatio ei yleensä pysty antamaan varmoja tuloksia, koska reaalimaailman ilmiöitä käsittelevät mallit ovat monesti väistämättä epätarkkoja ja koska tietokoneen laskentakyvyt ovat rajalliset.
Supertietokoneiden tulo Suomeen 1980-luvulla paransi merkittävästi kykyä ennustaa sää oikein.
Tietokonesimulaatio kertoo monesti itsestäänselvyyksiäkin.
Ennen Persianlahden sotaa 1991 amerikkalaiset simuloivat monia vaihtoehtoja ja esitettyjä ideoita ja hioivat näin lopullista hyökkäysvaihtoehtoa. Yksi simulointien tulos oli muun muassa se, että Bagdadiin hyökättiin vain F-117 häivekoneilla. Simuloinnit osoittivat, että näin muun muassa tappiot jäivät pienimmiksi. mutta on selvä, että tutkassa näkymätön häivekone on haavoittumattomampi kuin muut sotilaslentokoneet.
Tietokonesimulointi vaatii runsaasti laskentatehoa. Nykyiset supertietokoneetkaan eivät ole niin tehokkaita kuin tutkijat haluaisivat, sillä aina löytyy simulaatio, jota tutkijat eivät kykene tehokkassakaan tietokoneessa ajamaan.
Tietokoneen kapasiteetin valtava kasvu on mahdollistanut simuloinnin aivan uudella tavalla. Esimerkiksi "n":n muuttujan lineaarisen yhtälöryhmän ratkaiseminen vaatii noin "n·n" kertolaskua. Suuret lineaariset yhtälöryhmät käsittävät miljoonia muuttujia. Miten tällaisen miljoonan muuttujan linaarisen yhtälöryhmä ratkaiseminen on kehittynyt?
Yksinkertaistettuna yhden ihmisen kyky ratkaista edellä mainitun tyyppinen yhtälöryhmä on siis pudonnut noin yhteen 60. miljardisosaan paperiversiosta. Vastaava koskee tosin vain ns. polynomisessa ajassa ratkaistavia ongelmia. NP-täydellisten ongelmien, joita on kohdattu muun muassa geenitekniikkaan liittyvässä simuloinnissa, ratkaisuteho on kasvanut paljon hitaammin. Tietokone on edelleen keskeisesti laskin (computer). Kehitys perustuu muun muassa tekniikan kehitykseen ja kasvavaan erikoistumiseen. Paperilla taustaorganisaatioksi riittää ehkä heimo (paperin (vast.) valmistus ja laskijan elättäminen), tietokonetapauksessa se on käytännössä globaali taso, ihmiskunta.Simulointi vaatii monesti erittäin raskasta laskentakykyä tietokoneelta, varsinkin jos simuloidaan säätilan kaltaista mutkikasta systeemiä.
Tuomiopäivä
Tuomiopäivä tai viimeinen tuomio on monissa uskonnoissa esiintyvä maailmanlopun käsite. Eräissä uskonnoissa maailmanloppuun liittyy jumalan tai jumalien tuomio vastustajilleen.
Sana tuomiopäivä perustuu suomalaisessa kulttuurissa lähinnä kristillisen käsitykseen maailmanlopusta. Kristinuskon mukaan Jumala tuomitsee ihmiset viimeisellä tuomiolla toisaalta sen mukaan, miten kukin on elänyt maan päällä, ja toisaalta sen mukaan keiden nimet on kirjoitettu elämän kirjaan. Taivaaseen pääsevät saavat tunnustusta hyvistä teoistaan, kadotukseen joutuvia sen sijaan rangaistaan laiminlyönneistään. Tuomio on ikuinen.
Jeesuksen opetuksen mukaan kukaan ei tiedä, milloin tuomiopäivä koittaa, ei edes Jeesus itse, vaan yksin Isä. Tästä huolimatta kristinuskon piirissä on kautta aikojen pyritty ennustamaan maailmanlopun päivämäärää tutkimalla erilaisia "Raamatun" kirjoituksia.
"Raamatun" "Johanneksen ilmestyksen" mukaan arkkienkeli Mikael sitä ennen tuhoaa vastustajansa Saatanan Harmageddonin taistelussa.
Koraanin toistuvina teemoina ovat usko tuomiopäivään ja tuonpuoleisessa tapahtuvaan rangaistukseen tai palkitsemiseen. Islamilaisessa eskatologiassa käydään taistelu hyvän ja pahan voimien kesken. Varsinainen viimeinen tuomio tapahtuu, kun maailmanhistoria loppuu ja kuolleet nousevat haudoistaan. Ylösnousemus koskee sekä sielua että ruumista.
Rumiko Takahashi
Rumiko Takahashi (, s. 10. lokakuuta 1957, Niigata, Japani) on japanilainen mangataiteilija. Tuottelias Takahashi on erittäin suosittu kotimaassaan, ja hänen laajoja mangasarjojaan on julkaistu paljon myös Japanin ulkopuolella.
Hänen luomansa Ranma 1/2 oli keskeinen mangan läpimurrossa Eurooppaan.
Hän on yksi harvoja naisia, jotka tekevät ns. shōnen-mangaa. Lajityypin pääasiallinen kohdeyleisö ovat pojat ja nuoret miehet, mutta Takahashilla on paljon myös naispuolisia lukijoita.
Takahashin ura lähti nousuun 1978, kun hän voitti kotimaassaan "Shonen Sunday" - lehden uusien sarjakuvataiteilijoiden kilpailun. Takahashi työskenteli ensin Kazuo Umezun apulaisena. Hänen ensimmäinen oma pitkä sarjansa oli Urusei yatsura, jonka julkaiseminen Shōnen Sunday -lehdessä alkoi 1978. Komediasarja kertoo nuoren miehen rakkaudesta avaruusolentoon. Urusei yatsurasta on tehty 195-osainen televisiosarja ja kuusi anime-elokuvaa, joista "Beautiful Dreamer – Vastustamattomat olennot" (1984) on julkaistu myös suomeksi tekstitettynä. Kaksi ensimmäistä elokuvaa on ohjannut Mamoru Oshii.
Laajimmin tunnettu lienee 38 taskukirjana julkaistu Ranma ½ -sarja. Se oli yksi keskeisistä sarjoista mangan läpimurrossa Eurooppaan ja oli suosittu myös Yhdysvalloissa. Sarjasta tehty anime oli myös suosittu kansainvälisesti.
Komediallinen taistelusarja kertoo nuoresta miehestä nimeltä Ranma Saotome. Ranma on saanut kiinalaiseen taikalähteeseen pudotessaan kirouksen, jonka vuoksi hän muuttuu kylmän veden vaikutuksesta naiseksi. Kuuma vesi muuttaa hänet takaisin mieheksi. Sarjaa kuljettavat tästä syntyvät tilanteet sekä se, että Ranma on kihlattu Tendon perheen Akane-tyttärelle, mistä syntyy lisää sotkuja.
Takahashin sarjojen keskeisiä aineksia ovat fantasia, monenlaiset henkiolennot ja itämaisten taistelulajien mestarit. Tarinoita kuljettavat eteenpäin romantiikka ja slapstick- sekä tilannehuumori. Shōnen-mangalle tyypilliseen tapaan mieslukijoita "lahjotaan" ajoittain alastonkohtauksilla esimerkiksi kylpylöissä. Takahashia on kritisoitu sarjojen loppuratkaisujen epämääräisyydestä ja tarinan heikosta kuljetuksesta hahmojen ollessa sinänsä persoonallisia.
Hänen viimeisin pitkä sarjansa, keskiaikaiseen Japaniin sijoittuva fantasiatarina Inuyasha on 558 lukua pitkä. Sen viimeinen luku julkaistiin 2008. Pitkien sarjojen lisäksi Takahashi on julkaissut lukuisia lyhyitä töitä. Vuonna 2009 hän alkoi työstää uutta sarjaansa Rinne, jossa Sakura-niminen tyttö yhdessä Rinne-nimisen luokkatoverinsa kanssa auttavat kummituksia tuonpuoleiseen. Sarja on Takahashin tavalliseen tyyliin sekoitus toimintaa, huumoria ja romantiikkaa. Ensimmäinen osa ilmestyi Suomessa 2010. Sarjan suomentaminen kuitenkin lopetettiin osan 14 jälkeen kustantajan lopetettua mangapokkareiden suomentamisen.
Juniper Networks
Juniper Networks on yhdysvaltalainen tietoliikenne- ja verkkolaitteiden valmistaja (erityisesti suuret TCP/IP–reitittimet ja palomuurit). Juniper Networksilla on yli 9 000 työntekijää.
Juniper Networks perustettiin vuonna 1996 Kaliforniassa ja uudelleen vuonna 1998 Delawaressa. Se listautui Nasdaq-pörssiin 25. kesäkuuta 1999. Vuosina 1999 ja 2000 sen osake splitattiin. Vuonna 2004 Juniper Networks osti Netscreen Technologiesin 3,4 miljardin Yhdysvaltain dollarin hinnalla.
Suomessa toimii tytäryhtiö Juniper Networks Finland Oy.
Ylioppilastutkintolautakunta
Ylioppilastutkintolautakunta () on opetus- ja kulttuuriministeriön alainen virasto, joka vastaa ylioppilastutkinnon johtamisesta, järjestämisestä ja toimeenpanosta. Ministeriö nimittää ylioppilastutkintolautakuntaan kolmeksi vuodeksi kerrallaan puheenjohtajan ja tarpeellisen määrän jäseniä yliopistojen ja muiden korkeakoulujen sekä opetushallituksen esityksestä. Lautakunta valitsee keskuudestaan kaksi varapuheenjohtajaa. Ylioppilastutkintolautakunnan jäsenten tulee olla ylioppilastutkintoaineita ja opetustointa hyvin tuntevia henkilöitä. Lautakunta voi ottaa apujäseniä kokeiden laatimista ja arvostelua varten. Lautakunnan jäsenyys on sivutoimista, ja jäsen hoitaa lautakuntaan liittyviä tehtäviään oman päätoimensa ohella.
Lautakunnan puheenjohtajana on vuodesta 2013 ollut Helsingin yliopiston kasvatustieteen professori Patrik Scheinin. Häntä edelsivät biologi Juhani Lokki (2007–2012) ja matemaatikko Aatos Lahtinen (1998–2006).
Tutkinnon toimeenpanoa varten lautakunnalla on kanslia, jossa on n. 30 kokopäivätoimista virkailijaa. Kansliaa johtaa pääsihteeri Kaisa Vähähyyppä.
Cursus honorum
Cursus honorum tarkoittaa viranhaltijan uraa Rooman valtakunnassa. Eri virat seurasivat toisiaan määrätyssä järjestyksessä.
Nordic Jet Line
Nordic Jet Line oli Tallinnassa kotipaikkaansa pitäneen norjalaisvarustamon AS Nordic Jetlinen kauppanimi. Suomessa toiminnasta vastasi Nordic Jetline Finland Oy, joka oli aloittanut toimintansa vuonna 1997. Varustamo operoi väliä Helsinki-Tallinna kahdella nopealla katamaraanialuksella.
Nordic Jet Line lopetti liikennöinnin Helsinki-Tallinna -välillä ja siirsi molemmat katamaraaninsa pois Suomenlahdelta vuonna 2008.. Ensin Nordic Jet nimettiin Ceuta Jetiksi ja lähti kesällä 2008 Suomenlahdelta kohti Espanjan ja Marokon välistä liikennetyösarkaa. Myöhemmin samana syksynä myös toinen katamaraani, Baltic Jet lähetettiin samoille leveyksille uudella nimellään Algeciras Jet.
Alukset menivät Nordic Jet Linen kanssa samaan konserniin kuuluneen FRS Iberian liikenteeseen. Molemmat alukset saivat Kyproksen lipun.
Nordic Jetlinen omistajana ovat nykyään FRS ja Euro Work. Yritys operoi tällä hetkellä Ålandstrafikenille Ahvenanmaan reittiliikenteessä nimellä Nordic Coast Line. Ahvenanmaan maakunnan hallitus omistaa operoitavat alukset.
Operoitavat linjat ovat: