hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Qumran
Qumran ("Khirbet Qumran") on asutusraunioista, hautausmaasta sekä luolastoista koostuva arkeologinen kohde, joka sijaitsee kuivalla ylängöllä Kuolleenmeren luoteisrannikolla Israelissa. Se tunnetaan parhaiten Kuolleenmeren kääröinä tunnetuksi tulleen tekstikokoelman löytöpaikkana. Alueella tehtiin arkeologisia kaivauksia ensimmäisen kerran 1950-luvulla. Luolien käsikirjoituslöytöjen myötä tutkijoiden mielenkiinto kohdistui lähellä sijaitseviin raunioihin.
Kuolleenmeren kääröt ovat yhteenä yli 900 kirjoituksen joukko, joka löydettiin vuosina 1947–1956 yhdestätoista Qumranin lähistöllä sijaitsevasta autiomaaluolasta lähellä Kuolluttamerta. Kääröt ovat kuuluneet luultavasti essealaiselle Qumranin luostarille. Jotkin luolat näyttävät olleen pysyviä kirjastoja rakennettuine hyllyineen. Suurin osa kääröistä on ilmeisesti hylätty luoliin ensimmäisen juutalais-roomalaisen sodan aikana roomalaisten sotilaiden pelossa. Vespasianuksen joukot tuhosivat asutuksen vuonna 68 jaa.
Nahka- ja papyruskääröihin kirjoitettujen tekstien joukossa oli Vanhan testamentin kirjojen käsikirjoituksia, apokryfisiä ja pseudepigrafisia tekstejä, joista suurin osa on entuudestaan tuntemattomia, sekä Qumranissa eläneen uskonnollisen ryhmän omia kirjoituksia. Suurin osa kirjoituksista on katkelmia, vain kymmenkunta tekstiä on säilynyt kokonaisena.
Kuolleenmeren kääröjen löytymisen jälkeen Qumranissa on tehty laajoja kaivauksia. Juutalaisia rituaalikylpylöitä ja hautausmaita on löydetty, sekä suuri vesisäiliö, suuri ruokala tai kokouspaikka, kirjoitushuone ja vartiotorni. Alue on rakennettu joskus vuosien 150 ja 130 eaa. välillä. Useimmat tutkijat uskovat sen olleen juutalaisen lahkon koti, luultavasti essealaisten, toiset sanovat sen olleen jonkin varakkaan perheen huvila, jotkut jopa sanovat sen olleen roomalainen linnoitus. Kuolleenmeren kääröjen löytöpaikka sijaitsi länteen tästä löydetystä yhteisöstä.
Qumranista on löydetty myös hautausmaa jossa on hautoja noin 1200.
Aalborg
Aalborg (myös muodossa Ålborg) on Tanskassa Pohjois-Jyllannin alueella sijaitsevan Aalborgin kunnan keskustaajama. Vuoden 2017 alussa taajamassa oli 113 417 asukasta.
Aalborgin kaupunki sijaitsee Jyllannin niemimaalla Limvuonon etelärannalla. Aalborg on Tanskan neljänneksi suurin kaupunkitaajama Kööpenhaminan, Aarhusin ja Odensen jälkeen ja Pohjois-Jyllannin suurin kaupunki. Vuonna 2010 Aalborgissa oli 102 312 asukasta. Kaupungin motto on ""Vild med Verden"".
Aalborgin historia ulottuu yli 1 000 vuoden taakse, jolloin viikingit asuttivat Limvuonon rannalla olevan alueen kauppapaikaksi. Aalborg on perustettu vuonna 1035 ja siitä tuli kaupunki vuonna 1342. Se kukoisti keskiajalla, ja oli jo 1300-luvulla yksi Tanskan suurimmista kaupungeista. Vuonna 1516 se sai monopoliaseman suolasillin kauppaan. Sillinkalastuksen väheneminen 1800-luvulla aiheutti talouslaman. 1900-luvulla siitä tuli teollisuuskaupunki. Saksalaiset laskuvarjojoukot valtasivat sen lentokentän toisessa maailmansodassa.
Aalborgin yliopisto on perustettu 1974.
Aalborg on vanhastaan teollisuuskaupunki. 1800-luvun puolivälistä on kaupungissa tuotettu akvaviittia. Vuosisadan loppupuolella alkoi myös sementintuotanto.
Aalborgin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat viikinkien hauta-alue ja sen yhteydessä toimiva viikinkimuseo sekä Aalborgin eläintarha. Taidemuseo Kunsten valmistui vuonna 1972.
Josephus
Josephus (yleensä muodossa Josefus, joskus myös Josefos), syntyjään Josef ben Mathitjahu (hepr. יוסף בן מתתיהו eli Joosef Matteuksenpoika), kreikaksi Iōsepos (Ιώσηπος), roomalaiselta nimeltään Titus Flavius Iosephus (n. 37 Jerusalem – n. 100 Rooma), oli ensimmäisen vuosisadan juutalainen historioitsija.
Josephus oli papillista ja kuninkaallista sukua. Hän selviytyi Ensimmäisestä juutalaissodasta vuosina 66–73 antauduttuaan Jotapatan piirityksen jälkeen ja siirryttyään roomalaisten puolelle. Hän asettui Roomaan. Hän sai Rooman valtakunnan kansalaisuuden ja nautti suosiota Vespasianuksen, Tituksen ja Domitianuksen hoveissa. Jerusalemin piirityksessä vuonna 70 Josephus oli Tituksen mukana piirittämässä Jerusalemia ja kehotti usein juutalaiskapinallisia antautumaan.
Siksi juutalaiset ovat suhtautuneet Josephukseen kaksijakoisesti. Toisaalta hän oli tärkeä juutalaisen uskon puolestapuhuja valtaapitäville roomalaisille, erityisesti Jerusalemin tuhon jälkeen. Hänen teoksensa ovat tärkeitä aikansa historiallisia lähteitä. Toisaalta häntä pidetään maanpetturina, koska hän jätti asemansa kapinajohtajana ja liittyi roomalaisiin. Näin hänen teoksiaan voidaan pitää puolueellisina ja roomalaisia suosivina.
Myöhemmällä iällä Josephus palasi juutalaisille juurilleen.
Josephus kirjoitti enimmäkseen kreikaksi. Hänen teoksensa ovat:Josephus kirjoitti ensimmäisestä juutalaisten ja roomalaisten välisestä sodasta arameaksi kohderyhmänä Mesopotamian juutalainen yhteisö. Sen jälkeen hän kirjoitti kreikaksi laajemmasta ajanjaksosta – makkabealaisista Jerusalemin tuhoon. Tämä teos, "Juutalaissodan historia", valmistui noin vuonna 75–79. Suuri osa kirjasta perustuu hänen omaan elämäänsä, paljolti hänen omiin hallinnollisiin ja sotilaallisiin kokemuksiinsa. Teos on tärkeimpiä Jeesuksen ajan Palestiinan poliittisten olojen historiallisia lähteitä.
"Juutalaisten muinaisajat" on juutalaisen kansan historia maailman luomisesta juutalaissotaan 60-luvun lopulle jaa. Se sisältää myös omaelämäkerrallisen liitteen, jossa Josephus puolustaa toimintaansa sodan loppupuolella. Hänen selontekonsa on samansuuntainen Vanhan testamentin kanssa, mutta ei täsmälleen samanlainen. Erojen on oletettu johtuvan siitä, että hänellä oli käytettävissään ehkä jopa Nehemian ajalta peräisin olevia muinaisia tekstejä, jotka olivat säilyneet Jerusalemin temppelin tuhosta. Koska hänellä oli läheiset suhteet roomalaisiin vallanpitäjiin, hän on saattanut saada jotkut tai jopa kaikki tekstit takaisin ja luvan niiden säilyttämiseen. Toisaalta Kuolleenmeren kääröjen on katsottu olleen juuri sellaisia Jerusalemin temppelin pyhiä asiakirjoja, jotka on piilotettu roomalaisilta. Nuo kaksi vaihtoehtoa eivät kuitenkaan sulje toisiaan täysin pois.
"Apionia vastaan" on juutalaisen uskon ja filosofian puolustus, joka tähdentää juutalaisuuden ikivanhoja juuria verrattuna paljon nuorempiin kreikkalaisiin traditioihin. Se hyökkää myös Apionin antiseemiläisiä näkemyksiä ja Manethon luomia myyttejä vastaan.
Yaoundé
Yaoundé on Kamerunin pääkaupunki ja maan toiseksi suurin kaupunki (Douala on suurin). Vuonna 2015 sen asukasluvuksi arvioitiin 2,7 miljoonaa. Yaoundé (lausutaan "Jaunde") sijaitsee keskeisellä paikalla Kamerunin runsasväkisessä lounaisosassa, ja on keskusprovinssi Centren pääkaupunki.
Yaoundén perustivat saksalaiset kauppiaat vuonna 1888 norsunluukauppaa varten. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä miehittivät belgialaiset joukot ja sodan jälkeen siitä tuli Ranskan Kamerunin pääkaupunki. Kamerunin itsenäistyessä 1960 Yaoundé oli luonnollinen valinta myös uuden valtion pääkaupungiksi. Pian tämän jälkeen jo aiemmin alueelliseksi teollisuuskeskukseksi kehittynyt kaupunki sai oman yliopiston, ja kasvoi muutamassa vuosikymmenessä runsaan 100 000 asukkaan paikkakunnasta miljoonakaupungiksi.
Yaounden yliopisto on kehittynyt vuonna 1962 perustetusta yliopisto-opintojen instituutista, josta tuli varsinainen Kamerunin yliopisto 1963 ja Yaoundén yliopisto 1973. Sillä on humanistinen, luonnontieteellinen, teknillinen, kasvatustieteellinen, maataloustieteelinen ja lääketieteellinen tiedekunta. Opiskelijoita on yli 10 000.
Yaoundé on noin 750 metrin korkeudella merenpinnasta, rannikolle ja Doualaan sieltä on matkaa noin 200 kilometriä. Ilmastollisesti se kuuluu Afrikan sademetsävyöhykkeeseen, joten lämpötila pysyttelee läpi vuoden tasaisena: päivän ylin noin 28 °C ja yön alin noin 18 °C. Samoin alue on varsin kostea ja vuotuinen sademäärä noin 1 700 millimetriä. Kaikkein sateisin kausi on syys-lokakuussa, pienempi sadekausi huhti-toukokuussa. Ympäröivä maaseutu on kumpuilevaa ylänköä, jossa muutama kukkula kohoaa yli kilometrin korkeuteen merenpinnasta.
Pitkään Yaoundén tehokkaat liikenneyhteydet rajoittuivat rautatiehen Doualaan. Itsenäistymisen jälkeen ratoja on rakennettu lisää, ja 1990-luvulla Yaoundé sai kansainvälisen lentokentän sekä uuden valtatien Doualaan. Tämä on kehittänyt kauppaa ja luonut edellytyksiä matkailulle. Alueen teollisuus tuottaa huomattavissa määrin tupakkaa, meijerituotteita, savi- ja lasituotteita sekä puutavaraa.
Nepalilainen musiikki
Nepalilaisessa musiikissa on hyvin monia eri lajityyppejä. Intialainen sarangi on luultavasti yksi yleisimmistä nepalilaisessa musiikissa käytetyistä soittimista. Tunnetuin perinteisen nepalilaisen musiikin lajityyppi on panchai baja. Nepalissa tehdään myös populaarimusiikkia. Sen tunnetuin tyyli on intialaisesta populaarimusiikista vaikutteita saanut 1950-luvulla syntynyt light music. Ensimmäinen merkittävä nepalilainen light music -artisti oli Dharma Raj Thapa.
Tiekartta (rauhansuunnitelma)
Tiekartta oli Yhdistyneiden kansakuntien, EU:n, Venäjän ja Yhdysvaltojen vuonna 2003 allekirjoittama rauhanpyrkimys, joka tähtäsi itsenäiseen, rauhantilaiseen Palestiinan valtioon vuoden 2005 aikana. Osana suunnitelmaa Gazan alue tyhjennettiin israelilaismiehityksestä elo–syyskuussa 2005.
Suhteellinen vaalitapa
Suhteellinen vaalitapa on vaalitapa, jossa edustajat valitaan niin, että vaaleihin osallistuneen liittouman paikkamäärä on suhteessa liittouman ehdokaslistan yhteisäänimäärään. Suhteellinen vaalitapa edellyttää useamman ehdokkaan - ja käytännössä myös useamman liittouman - vaalipiirejä. Suhteellisessa vaalissa kullekin ehdokkaalle lasketaan vertausluku, johon vaikuttavat sekä ehdokkaan saamien äänien että tämän edustaman ryhmittymän saamien äänien määrä. Suhteellinen vaalitapa on pienille puolueille enemmistövaalitapaa edullisempi (Duvergerin laki)
Suhteellinen vaalitapa on käytössä mm. Suomessa, Ruotsissa, Puolassa, Turkissa, Espanjassa, Belgiassa ja Argentiinassa. Suomessa avointa listavaalia D’Hondtin menetelmällä käytetään eduskuntavaaleissa, EU-vaaleissa ja kunnallisvaaleissa.
Useissa suhteellisen vaalitavan maissa on käytössä äänikynnys, mikä tarkoittaa, että puolueen tai yksittäisen ehdokkaan tulee saada vähintään tietty prosenttiosuus äänistä voidakseen saada yhtään ehdokasta läpi. Joissain maissa jaetaan taas tasauspaikkoja niille puolueille, jotka kärsivät paikkojen jaossa eniten eli niille, jotka saavat pienemmän osuuden ehdokaspaikoista kuin ovat saaneet äänistä.
Eduardo Durão
Eduardo Durão on mosambikilainen timbila-muusikko. Durãon ja hänen yhtyeensä musiikki on saanut suosiota myös Mosambikin ulkopuolella.
Venancio Mbande
Venancio Mbande (s. 1930) on mosambikilainen timbila-artisti. Hän on yhtyeineen saanut suosiota myös Mosambikin ulkopuolella ja lienee kansainvälisesti tunnetuin timbila-muusikko.
Unix-työkaluohjelmat
Unix-työkaluohjelmat on määritelty IEEE:n and The Open Groupin standardin IEEE Std 1003.1 (POSIX) osassa "Shell & Utilities". Standardista on useita versioita: vuoden 1990, 1992, 2001 ja 2004.
Alkuperäinen AT&T Version 1 UNIX sisälsi 60 komentoa: ar, as, b, bas, bcd, boot, cat, chdir, check, chmod, chown, cmp, cp, date, db, dbppt, dc, df, dsw, dtf, du, ed, find, for, form, hup, lbppt, ld, ln, ls, mail, mesg, mkdir, mkfs, mount, mv, nm, od, pr, rew, rkd, rkf, rkl, rm, rmdir, roff, sdate, sh, stat, strip, su, sum, tap, tm, tty, type, un, wc, who ja write.
Seuraavat komennot toteutetaan usein komentotulkin sisäisinä:
alias, bg, cd, command, false, fc, fg, getopts, jobs, kill, newgrp, pwd, read, true, umask, unalias, wait.
Tunisian dinaari
Tunisian dinaari () on Tunisian rahayksikkö. Sen kansainvälinen valuuttakoodi (ISO 4217) on TND. Se on suljettu valuutta, eli rahaa ei saa kuljettaa ulos maasta ja sitä voi vaihtaa itselleen vain Tunisiassa. Tunisian dinaarin kurssi on kiinteä ja palkkion periminen vaihdosta on kiellettyä. Yksi Tunisian dinaari vastaa n. 0,70:tä euroa. Tunisian dinaari jakautuu 1000 "millimiin".
Elektrolyytti
Elektrolyytti on aine, joka johonkin liuottimeen (esimerkiksi veteen) liuenneena tai sulassa tilassa johtaa sähköä ja jonka sähkövirta hajottaa kemiallisesti. Elektrolyyttiliuoksessa ionit (ioniliuos) kuljettavat liikkuessaan sähkövarauksia, ja ionien liike tuottaa sähkövirtaa.
Yleisimpiä elektrolyyttejä ovat emäkset, hapot ja suolojen vesiliuokset. Ihmisen elimistö tarvitsee elektrolyytteinä toimivia magnesiumia, kalsiumia, kaliumia ja natriumia. Elektrolyyttejä käytetään myös muun muassa akuissa.
Plasmidi
Plasmidi on kromosomin ulkopuolella solulimassa sijaitseva ja itsenäisesti kahdentuva rengasmainen DNA-molekyyli, jonka sisältämät geenit eivät ole eliölle välttämättömiä. Plasmideja on bakteereilla ja hiivoilla. Plasmidien koko on suurimmillaan noin 400 000 emäsparia (bp). Yhdessä solussa voi olla samasta plasmidista 1–500 kopiota. Termiä ”plasmidi” käytti ensimmäisenä yhdysvaltalainen molekyylibiologi Joshua Lederberg vuonna 1952.
Vaikka plasmidit eivät ole välttämättömiä normaalioloissa elävälle organismille, niistä voi kuitenkin olla etua sen ympäristön muuttuessa. Plasmidit voivat sisältää esimerkiksi antibioottiresistenttejä geenejä tai geenejä, jotka mahdollistavat solun rakennusaineiden syntetisoimisen erilaisista lähtöaineista.
Jokainen plasmidi sisältää ainakin yhden DNA-sekvenssin, jossa on replikaation aloituskohta eli ORI-alue (). Tämä mahdollistaa plasmidi-DNA:n kahdentumisen itsenäisesti kromosomaalisesta DNA:sta. Suurimman osan bakteereista plasmidit ovat rengasmaisia, mutta myös lineaarisia plasmideja tiedetään.
Plasmideja käytetään hyödyksi geenitekniikassa ja yhdistelmä-DNA-tekniikassa.
Geenitekniikassa käytettyjä plasmideja kutsutaan vektoreiksi. Niitä käytetään kuljettamaan geenejä organismista toiseen ja yleensä ne sisältävät jonkin geenimerkin, jonka avulla voidaan plasmidin sisältävät solut seuloa muista. Monissa vektoreissa on myös ns. polylinkkeri tai multikloonauskohta (, MCS). MCS on lyhyt alue, joka sisältää joitakin yleisesti käytettyjä restriktiokohtia. Tämä mahdollistaa DNA-fragmenttien helpon lisäämisen restriktiokohtaan restriktio- ja ligaasientsyymien avulla.
Pyramidi
Pyramidi (< kreik. "pyramis") on maasta tai kivestä tehty ylöspäin kapeneva, geometrisen pyramidin muotoinen suuri rakennelma. Muinaiset kansat rakensivat pyramideja haudoiksi ja temppeleiksi. Egyptin pyramidit, joista suurin on Kheopsin pyramidi, ovat hautoja. Kaksoisvirtainmaan pyramidit eli zikkuratit ovat porraspyramideja, joissa on monia kerroksia. Tunnetuin lienee Urin zikkurat. Monet esikolumbiaaniset kulttuurit Etelä- ja Keski-Amerikassa rakensivat pyramideja, vaikkeivät hautamonumenteiksi.
Egyptissä on yli 130 pyramidia. Ne toimivat faaraoiden hautoina.
Egyptin pyramidien ajatus lienee ollut tasoitettu porraspyramidi. Ensimmäiset Egyptin haudat olivat matalia kumpuja. Myöhemmin haudoista tehtiin suorakaiteen muotoisia. Kun useita suorakaiteen muotoisia mastaba-hautoja pinottiin päällekkäin, saatiin pyramidi.
Egyptin pyramidien rakennustavasta ei ole vieläkään varmuutta. Nykykäsityksen mukaan pyramidit rakennettiin palkkatyövoimalla, ei orjatyöllä.
Sumerilaiset rakensivat Etelä-Mesopotamiassa temppelinsä matalille tasanteille. Kun uusia temppeleitä rakennettiin vanhojen päälle, tasanteet kasvoivat korkeutta. Näin syntyivät zikkuratit. Kun tasanteet kasvoivat suuriksi, ne pengerrettiin ja syntyi porraspyramidi. Assyrialaiset rakensivat Pohjois-Mesopotamiaan jumaltensa kunniaksi suuria zikkurateja kuten sumerilaisetkin. Myös babylonialaiset omaksuivat sumerilaisilta zikkuratit.
Nubialaiset omaksuivat egyptiläisiltä hautaustavat ja pystyttivät jyrkkäsivuisia pyramideja. Pyramidinmuotoisia suuria rakennuksia on myös esimerkiksi Jaavalla ja Burmassa.
Amerikassa ensimmäiset pyramidit rakennettiin Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosassa. Sen jälkeen pyramidien rakennustaito levisi myös Pohjois-Amerikkaan.
Mayat ja muut keskiamerikkalaiset kansat rakensivat porraspyramideja. Pyramidien huipulla oli temppeli, jonne johti veistoksin ja kaiverruksin koristellut portaat. Mayat maalasivat pyramidinsa joskus punaiseksi, sillä punainen oli heille uskonnollisesti tärkeä väri. Kuninkaat haudattiin joskus pyramidin sisälle.
Asteekkien pääkaupungissa Tenochtitlánissa oli suuri pyramiditemppeli, jossa asteekit järjestivät tärkeimmät uskonnolliset seremoniansa kuten ihmisuhrit.
Etelä-Amerikassa mochicat, chavinit, nazcat, chimut ja inkat rakensivat tasahuippuisia porraspyramideja ja kumpuja.
Nykyajan tunnetuimpia pyramideja ovat esimerkiksi Louvren pyramidi ja tuntemattoman sotilaan muistomerkki Kairossa.
Pyramidi (geometria)
Pyramidi on geometrinen kappale. Se on kartio, jonka pohja on monikulmio.
Määritelmästä seuraa, että pyramidi on monitahokas, jonka sivutahkot ovat kolmioita. Kaikille sivutahkoille yhteinen kärki on nimeltään pyramidin "huippu". Huipun ja pohjan etäisyyttä kutsutaan pyramidin korkeudeksi.
Jos pyramidin huipun ja pohjan keskipisteen yhdysjana on kohtisuorassa pohjaa vasten, pyramidin sanotaan olevan "suora". Suora pyramidi, jonka pohja on säännöllinen monikulmio, on "säännöllinen". Säännöllinen pyramidi, jonka pohja ja sivutahkot ovat tasasivuisia kolmioita, on nimeltään (säännöllinen) tetraedri.
Pyramideja luokitellaan usein myös sivutahkojen lukumäärän perusteella. Esimerkiksi kolmisivuisella pyramidilla on kolme sivutahkoa, nelisivuisella neljä ja niin edelleen. Egyptin hautapyramidit olivat nelisivuisia, tetraedri taas on kolmisivuinen.
Pyramidin pinta-ala saadaan laskemalla pohjan ja sivutahkojen alat yhteen. Koska monikulmiona pohja voidaan jakaa kolmioiksi ja myös sivutahkot ovat kolmioita, palautuu tehtävä kolmioiden pinta-alan laskemiseen.
Pyramidi on kartion erikoistapaus, joten sen tilavuus voidaan laskea kaavalla formula_1. Tässä formula_2 on pohjan pinta-ala ja formula_3 on pyramidin korkeus.
Marduk (yhtye)
Marduk on ruotsalainen black metal -yhtye. Mardukin sanoitusten pääaiheita ovat satanismi, kuolema ja sota.
Morgan Steinmeyer Håkansson perusti Mardukin vuonna 1990 Norrköpingissä, Ruotsissa. Vuonna 1991 Marduk julkaisi kolme kappaletta sisältäneen demon nimeltä "Fuck Me Jesus". Vuonna 1992 ilmestyi Mardukin ensimmäinen täysipainoinen albumi, "Dark Endless", ja yhtye aloitti keikkailun Ruotsissa saatuaan vahvan fanipohjan. Vuonna 1994 Marduk aloitti keikkailun muualla Euroopassa ja 1995 yhtyeellä oli ensimmäinen keikka Atlantin toisella puolella Méxicossa. Vuonna 2000 Marduk löysi lopulta tämänhetkisen levy-yhtiönsä, Blooddawn Productionsin. Vuonna 2004 Marduk julkaisi yhdeksännen studioalbuminsa "Plague Angel", joka teki läpimurron Euroopassa ja myöhemmin Yhdysvalloissa. Marduk juhlisti 15-vuotistaivaltaan julkaisemalla live-albumin nimeltä "Warschau", jossa on 17 live-raitaa Piolen keikalta 2005. Marduk on esiintynyt Suomessa muun muassa Lepakossa pääsiäisenä 1999, Tuska Open Air -festivaalilla 2002 sekä vuoden 2006 Nummirock-festivaaleilla. Mardukin piti esiintyä Firebox Metal Festissä Seinäjoella vuonna 2010, mutta yhtye ei päässyt paikalle Islannin tuhkapilvien vuoksi.
Kaldealaiset
Kaldealaiset ovat seemiläinen kansa pohjoisessa Irakissa ja eteläisessä Turkissa, saman alueen assyrialaisten sukulaiskansa. Historiallisesti he ovat keskittyneet Irakissa Mosulin lähellä sijaitsevan "Tel Keppen" (tai "Tal Kayf") kylän ympärille. Alkuperäisten Mesopotamian asukkaiden jälkeläisinä he ovat islamilaisuutta vanhempi kulttuuri islamilaisella alueella. He puhuvat muinaiseen aramean kieleen perustuvaa kieltä, jonka merkistö on lähellä hepreaa ja arabiaa.
Kaldealaiset asettuivat eteläiseen Mesopotamiaan joskus välillä 1000-500 eaa. vaeltaen alueelle Arabiasta. Heidän kielensä oli aramea. Heidän asuma-alueensa oli huomattavasti etelään aramealaisten asuinalueesta. Jotkut babylonian Assyrian vasallikuninkaat olivat 900-700 eaa. kaldealaisia. Kovin kapinallinen oli Marduk-apal-iddina II, joka välillä kaappasi vallan, välillä pakeni etelän suoalueille. Lopulta tähän hermostuen Sanherib hävitti Babylonin. Babylonian 6. vuosisadan eaa. 11. dynastiaa sanotaan "kaldealaiseksi dynastiaksi". Roomalaiset sanoivat kaldealaisiksi Babyloniasta tulleita astrologeja ja matemaatikkoja.
Tähtikartta
Tähtikartta tai tähtikartasto on kartta tähtitaivaasta.
Koska tähtikartta kuvaa katsojan yläpuolista taivasta, ilmansuunnat itä ja länsi esitetään tähtikartassa päinvastoin kuin tavallisessa kartassa.
Tähtikartassa erikokoiset pisteet kuvaavat taivaalla näkyviä kohteita, joita ovat aurinkokuntamme planeetat, kaukaisemmat tähdet, galaksit ja niin edelleen. Suurempi piste ei tarkoita sitä, että kohde todella näkyisi suurempana tai se olisi fyysisesti suurempi, vaan kohde on kirkkaampi (vrt. magnitudi).
Tähtikarttaan liitetään koordinaatit ja kellonaika, jotka kertovat, missä kohtaa maapalloa tähtitaivas on kartan mukainen. Tähtikartan koordinaatit ovat yleensä rektaskensio ja deklinaatio.
Karttaan merkitään yleensä tähdistöt yhdistämällä samaan tähdistöön kuuluvat tähdet viivoin, kuten Orionin tähdistön tähtikuvio. Koska tähdistöt ovat yleensä saaneet nimensä eläinten tai mytologisten henkilöiden mukaan, on vanhoissa tähtikartoissa usein esiintynyt myös näiden kuvia.
Kartassa voi myös olla muita viivoja, kuten ekliptika, taivaanekvaattori, ja karttatyypistä riippuen myös horisontti.
Jos jokin kappale, esimerkiksi Saturnus on tähtikartassa reunalla, niin se on horisontissa, mutta jos se on keskellä, se näkyy suoraan yläpuolella.
Magnitudi
Magnitudilla (, suuruus tai koko) tarkoitetaan jonkin suureen suuruusluokkaa.
Tarkemmin:
Sökö
Sökö on Suomen kansallispokeripeli. Peli on muunnelma viiden kortin avopokerista. Sököstä käytetään myös nimitystä Sousem sekä Canadian tai Scandinavian stud.
Sökön olennainen osa on panostaminen, joka vaikuttaa pelivalintoihin merkittävästi. Koska kortteja ei vaihdeta, pelaaminen ilman panosta on yksinkertaisesti onnenpeliä, jossa parhaat kortit saanut voittaa. Panoksen oikea-aikaisella nostamisella tai pelistä oikealla hetkellä luopumisella voi taitava pelaaja vaikuttaa menestykseensä ratkaisevasti.
Säännöistä on eri versioita, säännöt ovat yleensä pääosin seuraavat:
Sökön käsien todennäköisyydet ovat samat kuin tavallisessa pokerissa, paitsi että "4 väri" ja "4 suora" ovat mukana. Perinteisesti sökössä "kaksi paria" voittaa "4 värin" ja "4 suoran", vaikka todennäköisyyksien mukaan ne ovat kahta paria parempia.
Seismologia
Seismologia (kreikan kielestä "seismos"=maanjäristys, "logos"=tieto) eli maanjäristystiede on tieteen ala, joka tutkii maanjäristyksiä ja maan läpi kulkevia aaltoliikkeitä. Seismologiaan kuuluu myös vedenalaisten maanjäristysten, tulivuorenpurkausten, mannerlaattojen liikkeiden sekä tsunamien tutkiminen.
Maanjäristykset (ja muu maan liike) aiheuttavat seismisiä aaltoja. Nämä aallot kulkevat kiven läpi, ja mahdollistavat maanalaisten tapahtumien ja muodostumien havaitsemisen.
Yksi ensimmäisistä merkittävistä havainnoista oli se, että maapallon keskusta on nestemäinen. Paineaallot kulkevat maan ytimen läpi, mutta poikittaiset tai mutkittelevat aallot tarvitsevat kiinteää ainetta edetäkseen, joten ne eivät kulje ytimen läpi.
Maaperän piirteiden kartoittamista kutsutaan tarkemmin nimellä seismografia. Räjähdysten aiheuttamia seismisiä aaltoja on käytetty mineraalien ja öljylähteiden löytämiseen kiven sisältä.
Momenttimagnitudi
Momenttimagnitudi on maanjäristyksen voimakkuutta ilmaiseva mittaluku. Momenttimagnitudiasteikon esittivät vuonna 1979 seismologit Thomas C. Hanks ja Hiroo Kanamori. Momenttimagnitudi on United States Geological Surveyn nykyisin kaikille suurille maanjäristyksille käyttämä asteikko.
Seismologit käyttävät sitä määrittämään maanjäristyksestä vapautuvaa energiaa samaan tapaan kuin Richterin asteikkoa.
Momenttimagnitudi formula_1 määritellään seuraavan yhtälön mukaan:
jossa formula_3 on seisminen momentti mitattuna dyne-senttimetreinä (dyn·cm = 10N·m). SI-yksiköissä yhtälö on seuraavanlainen:
Vakiot tässä yhtälössä on valittu niin, että asteikko vastaa karkeasti muita asteikkoja, kuten Richterin asteikkoa.
Eräs momenttimagnitudin etu muihin vastaaviin asteikkoihin verrattuna on, ettei se saturoidu eli kyllästy yläpäässä. Toisin sanoen sillä ei ole mitään sellaista arvoa, jonka jälkeen kaikki suuret maanjäristykset saisivat suuruudekseen saman arvon. Tämän vuoksi momenttimagnitudi on nykyään yleisimmin käytetty asteikko suurissa maanjäristyksissä.
USGS ei käytä momenttimagnitudia maanjäristyksissä, joiden suuruus on alle 3,5.
Maanjäristyksen energia, "E", on 1/2000 kertaa momentti, jolloin SI-yksiköissä
Jos energian yksikkönä käytetään megatonneja (Mt), joilla 1 Mt TNT = 4 PJ = 4·10 J, ylläoleva yhtälö saa muodon:
ja jos energia ilmoitetaan ekvivalentteina megatonneina, (EMt, "equivalent Mt"), energia megatonneina kerrotaan luvulla 1000/15 tutkimusten perusteella, että 1000 tonnia räjähdettä vastaa maanjäristystä magnitudiltaan noin 4. Tällöin yhtälö saa muodon
Tästä yhtälöstä voidaan päätellä, että magnitudiltaan yhtä suurempaan (esim. 5,0:sta 6,0:aan) maanjäristykseen tarvitaan noin 32-kertainen energiamäärä. Magnitudiltaan 6,0:n maanjäristys vastaisi siis noin 1,1 megatonnia räjähdettä.
Hallstattin kulttuuri
Hallstattin kulttuuri oli rautakautinen eurooppalainen kulttuuri vuosina 1200–475 eaa. Hallstattin ihmiset tai ainakin osa heistä olivat varhaisia kelttejä. Kulttuurin ajallinen seuraaja on La Tènen kulttuuri.
Hallstattin kausi jaetaan neljään vaiheeseen:
Kaikkein varhaisin Hallstatt-aineisto on saattanut olla muidenkin kuin kelttiläisiä kieliä puhuvien kansojen tuottamaa. Ennen 700-lukua eaa. ei tunnetuissa asutuksissa ole merkkejä kovin mutkikkaista yhteiskunnallisista järjestelmistä.
Hallstatt C -kaudella vuoden 800 jälkeen ylimystö alkoi rakentaa mäkilinnoituksia, ja myös tuon ajan hautakumpujen esinesisältö on vaikuttava. Samalla kaupan volyymi kasvoi. Hallstatt D-kaudella runsaimmat haudat keskittyivät entistä enemmän länteen. Siirtyminen saattoi johtua uuden kreikkalaisen kauppasiirtokunnan perustamisesta Massaliaan (Marseille) 600 eaa.
400-luvun alussa eaa. Hallstatt D:n rikkaat ruhtinaskunnat hävisivät, kukkulalinnakkeet hylättiin, ja myös kaupankäynti mullistui. Hiukan pohjoisempana syntynyt La Tènen kulttuuri nousi pian Hallstattin kulttuurin tilalle.
Hallstatt-kulttuurin asuttama alue Itävallassa tuli arkeologisesti tunnetuksi Pohjois-Itävallan Hallstattin hautalöydöistä 1800-luvun puolivälissä.
Sanikkaiset
Sanikkaiset (Pteridophyta) ovat siemenkasvien ohella toinen putkilokasvien alakuntaan kuuluvista kaarista. Ne ovat vanhimpia ja kehitystasoltaan matalimpia putkilokasveja. Ensimmäiset sanikkaiset olivat kortteita ja liekoja, jotka ilmestyivät devonikauden alussa noin 400 miljoonaa vuotta sitten. Niillä ei ole kukkia, mutta lieoilla ja kortteilla on kukintoa muistuttava itiötähkä. Kivihiilikauden kasvistosta valtaosa muodostui sanikkaisista ja kivihiili koostuu lähinnä niiden jäänteistä.
Sanikkaiset ovat itiökasveja. Niillä on selvä sukupolvenvuorottelu: suvullinen polvi on haploidinen "alkeisvarsikko", pieni vihertävä levy, joka kiinnittyy alustaansa juurtumahapsillaan. Sen pinnalla ovat siittiö- ja munasolupesäkkeet. Siittiöt uivat alkeisvarsikon pinnalla kosteuden turvin munasolujen luo, ja hedelmöittyneestä munasolusta kehittyy varsinainen sanikkainen. Se tuottaa aikanaan itiöitä, joista kasvaa suvuttomasti uusia alkeisvarsikkoja.
Sanikkaisia pidetään taksonomisesti epäyhtenäisenä ryhmänä. Sanikkaisiksi kutsutut kasvit, liekomaiset, kortteet ja saniaiset, jaetaan kuuteen luokkaan:
Saniaisia ja kortteita on aiemmin pidetty erillisinä ryhminä, mutta esitetyssä luokituksessa kortteet sijoittuvat saniaisten sisälle käärmeenkielisaniaisten ja varsinaisten saniaisten ryhmien väliin. "Marattiopsida"a lukuun ottamatta kaikkien luokkien kasveja esiintyy myös Suomessa.
Aiemmin sanikkaiset on jaettu alakaariin:
Ryhmiä on pidetty myös itsenäisinä kaarina, jolloin niiden tieteellisen nimen päätteenä on "-phyta".
Tässä esitetään sanikkaisten luokista, lahkoista, heimoista ja suvuista epätäydellinen katsaus, joka sisältää kaikki Pohjoismaissa esiintyvät sanikkaiset. (suomenkieliset nimet )
Tom Hanks (seismologi)
Thomas C. Hanks on yhdysvaltalainen seismologi, joka suositteli vuonna 1979 momenttimagnitudin käyttöä Richter-asteikon sijasta. Hän on työskennellyt US Geological Survey:ssä (USGS).
Taivaankappale
Taivaankappale on (yleensä) näkyvä taivaan kohde. Taivaankappaleita ovat esimerkiksi kaikki tähdet, mukaan luettuna oma Aurinkomme, kuut, planeetat, asteroidit, transneptuniset kohteet, komeetat, meteorit ja maahan asti päätyvät meteoriitit. Taivaankappaleita ovat myös ns. kompaktit tähdet, valkoiset kääpiöt, neutronitähdet eli pulsarit ja mustat aukot.
Periaatteessa taivaankappaleita ovat kaikki maailmankaikkeuden aineelliset kappaleet, lukuun ottamatta tähtienvälisessä avaruudessa harhailevia atomeja ja pölyhiukkasia, äärimmäisen harvaa ainetta.
Taivaankappaleista koostuvia avaruuden erillisiä ryhmiä ovat muun muassa galaksit, pallomaiset tähtijoukot, tähtijärjestelmät, kuten oma Aurinkokuntamme, sekä meteoriparvet.
Kaltiainen
Kaltiaiset ovat ruisjauhoista, vedestä ja suolasta valmistettuja pieniä, kupinmuotoisia leipiä, joita paistetaan nuotiolla puunrungon päässä.
Celestinus III
Paavi Celestinus III (s. n. 1106 – 8. tammikuuta 1198) oli paavina 10. huhtikuuta 1191 – 8. tammikuuta 1198. Hänen oikea nimensä oli Giacinto Bobone Orsini ja hän syntyi aateliseen Orsinin sukuun. Paaviksi tullessaan hän oli vain diakoni. Hänet vihittiin papiksi 13. maaliskuuta 1191. Celestinus kuoli kupan aiheuttamiin komplikaatioihin ja hänet on haudattu Lateraanikirkkoon.
Celestinus kruunasi Henrik VI:n keisariksi päivä paaviksi valitsemisen jälkeen. Myöhemmin Celestinus julisti Henrikin pannaan, koska tämä piti Rikhard Leijonamieltä vangittuna oikeudettomasti. Vuonna 1192 hän vahvisti saksalaisen ritarikunnan säännöt. Hän olisi eronnut paavin virasta ja hän ehdotti itselleen seuraajaa juuri ennen kuolemaansa, mutta kardinaalit eivät sallineet hänen tehdä sitä.
Aleksanteri III (täsmennyssivu)
Aleksanteri III on ollut useamman kuin yhden hallitsijan nimi:
Metalliteollisuus
Metalliteollisuus tarkoittaa metalleja jalostavia ja metallituotteita tuottavia tuotannollisen teollisuuden sektoreita, joihin lukeutuvat mm. perusmetalliteollisuus, autoteollisuus, konepajateollisuus ja lentokoneteollisuus.
Sanalla "metalliteollisuus" voidaan tarkoittaa myös Teknologiateollisuus ry:tä (ent. "Metalliteollisuuden keskusliitto ry"), joka on metalli- ja elektroniikkateollisuuden alojen suomalainen työnantajaliitto.
Metalliteollisuus alkoi Suomessa 1600-luvulla ruukkiteollisuutena, johon kuului metallien perusteollisuutta ja metallituotteiden valmistamista. Teollistumisen alettua 1800-luvulla syntyi konepajateollisuus ja ruukkien yhteyteen perustettiin konepajoja, joiden tuotteina oli esim. rautatiekalustoa, laivoja ja erilaisia koneita. Konepajat ja telakat syrjäyttivät ruukit 1900-luvun vaihteessa.
Another Hostile Takeover
Another Hostile Takeover on rock-yhtye Hanoi Rocksin yhdeksäs albumi. Se ilmestyi 30. maaliskuuta 2005 ja nousi ilmestymisviikollaan Suomen albumilistan sijalle 5 sekä Japanin albumilistan sijalle 13.
Levy oli yhtyeen toinen sen jälkeen, kun se vuonna 2002 perustettiin uudelleen. Useat arvostelijat pitivät sitä parempana kuin edellistä albumia Twelve Shots on the Rocks (2002).
Pian albumin ilmestyttyä Hanoi Rocks herätti huomiota erikoisella markkinointitempauksella. 15. huhtikuuta 2005 yhtye esitti "Another Hostile Takeoverin" kappaleita Stockmannin tavaratalon aurinkokatoksella Helsingin keskustassa. Kappaleen Center of My Universe lopussa kuullaan myös Michael Monroen isän, Yleisradion entisen pääkuuluttajan Pentti Fagerholmin ääntä.muita levyn teossa mukana olleita:
Etyyni
Asetyleeni eli etyyni on alkyynien luokkaan kuuluva orgaaninen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on CH. Asetyleenin löysi Edmund Davy vuonna 1836.
Asetyleeni on normaaliolosuhteissa väritön ja erittäin tulenarka kaasu, jonka kiehumispiste on −85 °C, sulamispiste −81 °C, itsesyttymislämpötila 305 °C, molekyylimassa 26,0379 g/mol ja CAS-numero 74-86-2. Normaalisti asetyleenillä on miellyttävä makea tuoksu. Jos kaasu kuitenkin valmistetaan käyttämällä kalsiumkarbidia, hajusta tulee epäpuhtauksien takia terävän valkosipulimainen. Asetyleeni voi räjähtää erittäin suurella voimalla - hajoten hiileksi ja vedyksi - jos kaasun paine ylittää 1850 kPa. Suurin osa asetyleenin energiasta on hiilten välisessä kolmoissidoksessa.
Asetyleeniä käytetään muun muassa hitsauksessa ja polttoleikkauksessa. Puhtaassa hapessa poltettuna se voi saavuttaa jopa 3 000 °C:n lämpötilan. Asetyleeniä säilytetään ja kuljetetaan imeytettynä asetoniin. Asetoni kykenee sitomaan itseensä yli 25-kertaisen tilavuutensa verran asetyleeniä.
Asetyleeniä voi myös liueta veteen. 25 °C:n lämpötilassa liukoisuus on 1 085 milligrammaa litraa kohden.
Bruno Maderna
Bruno Maderna (21. huhtikuuta 1920 – 13. marraskuuta 1973) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari.
Venetsiassa syntynyt Maderna, syntymänimeltään Bruno Grossato, oli lapsena viulunsoiton ihmelapsi. Orkesteria hän pääsi johtamaan jo 12-vuotiaana. Hän otti myöhemmin äitinsä sukunimen. Maderna perusti yhdessä Luciano Berion kanssa RAI:n (Radiotelevisione Italiana) "Studio di Fonologia Musicalen" vuonna 1955. Hän on säveltänyt muun muassa teoksen "Hyperion".
Etelä-Karpaatit
Etelä-Karpaatit (lempinimeltään "Transilvanian Alpit") ovat Karpaattien vuoriston osa Romaniassa, Itä-Euroopassa. Vuoristo erottaa Transilvanian pohjoisessa Etelä-Romanian Valakiasta. Etelä-Karpaatit ovat Tatran jälkeen Karpaattien toiseksi korkein vuoristoalue.
Korkeimmat huiput ovat:
Etydi
Etydi on sävellys, jonka tarkoituksena on johonkin erityiseen soittotekniseen keinoon perehdyttäminen ja sen harjoittaminen. Siksi ne ne ovat usein vain yhdelle soittimelle sävellettyjä ja niiden vaikeus piilee yleensä instrumentin soittoon vaaditussa teknisessä osaamisessa.
Kaikesta huolimatta etydit ovat myös suosittuja konserttikappaleita, sillä niiden esittäminen tuo niihin lisävaikeutta sekä motivoi harjoittelemaan niitä. Erikseen on vielä sävelletty erityisiä konserttietydejä, joissa musiikillinen puoli korostuu.
La Tènen kulttuuri
La Tènen kulttuuri oli Euroopassa noin vuosina 500 eaa. – 50 eaa. vaikuttanut rautakautinen kulttuuri, jolla lienee ollut vahva yhteys kelttiläistä kieltä puhuneisiin väestöihin. Kaikki La Tènen piirissä eläneet ihmiset eivät kuitenkaan ehkä olleet kelttejä, eivätkä kaikki keltit kuuluneet La Tènen kulttuurin alueeseen.
La Tènen kulttuuria edelsi Hallstattin kulttuuri, joka alkoi muuttua La Tènen kulttuuriksi vuoden 500 eaa. jälkeen. La Tènen ydinalue kattoi 400-luvulla eaa. Itä-Ranskan, Etelä-Saksan, Itävallan ja Sveitsin, mistä se levisi muualle Eurooppaan kuten Britteinsaarille, Pojoen laaksoon ja Keski-Turkkiin. La Tènen keltit hyökkäilivät Välimeren alueen korkeakulttuurien kimppuun ryöstäen Rooman 390 eaa. ja kreikkalaisen Delfoin 279 eaa. Iberian niemimaan keltiberit eivät kuitenkaan edustaneet La Tènen kulttuuria kuten muut mannerkelttiläiset kansat. Heidän kelttiläinen kielensäkin katosi jo varhain roomalaisvalloituksen myötä ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
La Tènen kulttuuri löydettiin 1857 Neuchâtelinjärven pohjoisosassa Sveitsissä. Arkeologi Hans Hildebrand esitti 1872, että löydöt olivat peräisin esiroomalaiselta aikakaudelta ja myöhemmältä ajalta kuin aiemmin löydetty Hallstattin kulttuuri. Alueelta löydettiin vuoteen 1917 jatkuneissa kaivauksissa kaikkiaan 166 miekkaa, 269 keihäänkärkeä, 29 kilpeä, 382 solkea sekä monenlaisia muita esineitä ja työkaluja.
La Tènen kulttuuria edeltänyt Hallstattin taide koostui yksinkertaisista geometrisista kuvioista kuten suorista ja sahalaitaisista raidoista ja ympyröistä. Ihmishahmot olivat hyvin karkein reunaviivoin kuvattuja. La Tène -kulttuurin taide oli hienostuneempaa, ja muilta kansoilta saaduista vaikutteista kehitettiin omaleimaista tyyliä. Kuviot muuttuivat monipuolisemmiksi, ja etenkin kaarevia muotoja suosittiin. Ihmis- ja eläinkasvoja keltit kaiversivat etenkin viinikannujen kahvoihin.
Damaskiteräs
Damaskiteräs on juovikas teräslaji, joka kehitettiin Lähi-Idässä miekkojen ja veitsien valmistamiseen. Damaskiteräksen nimi tulee Damaskoksen kaupungista Syyriasta. Nykyään damaskiteräs valmistetaan ahjohitsaamalla kerroksittain kahta eri väristä teräslajia. Kun yhteen hitsatut teräslevyt taotaan ohuemmaksi, katkaistaan ja hitsataan uudelleen päällekkäin riittävän monta kertaa, saadaan aikaan tälle teräkselle ominainen aaltoileva kuviointi. Damaskiteräksen alkuperäinen valmistusmenetelmä tuotti teräkselle kuvioinnin lisäksi myös erinomaiset sitkeys- ja terävyysominaisuudet, mutta riittävän tarkkoja tietoja tarvittavista materiaaleista ja työvaiheista ei ole säilynyt nykyaikaan.
Damaskiterät ovat suosittuja puukoissa, miekoissa ja muissa teräaseissa. Taito takoa damaskiterä on eräs mestarillisimmista sepäntaidon näytteistä. Siinä sepän on tiedettävä tarkoin, missä lämpötilassa mikäkin työvaihe on suoritettava.
Rheinland-Pfalz
Rheinland-Pfalz (vanha suomennos "Reininmaa-Pfalz") on Saksan osavaltio maan lounaisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Nordrhein-Westfaleniin, idässä Hesseniin, kaakossa Baden-Württembergiin ja lounaassa Saarlandiin. Lisäksi lännessä Luxemburgin, luoteessa Belgian, sekä etelässä Ranskan valtioihin. Osavaltion pinta-ala on 19 847 km² ja siellä on 4,06 miljoonaa asukasta. Pääkaupunki on Mainz (193 955 asukasta), muita suuria kaupunkeja Ludwigshafen (167 410), Koblenz (107 064), Trier (100 234) ja Kaiserslautern (99 469).
Rein muodostaa rajan Baden-Württembergin ja Hessenin kanssa kaakossa ennen virtaamistaan osavaltion pohjoisosan läpi. Reinin laaksoa rajoittavat vuoret, ja sen muodostama maisema käsittää monia Saksan historiallisesti tärkeimpiä paikkoja. Luoteessa on Eifelvuorten eteläisin osa, etelämpänä Hunsrückin vuoriketju, joka jatkuu Taunusvuorina toisella puolella Reiniä. Eteläosan ylänköä nimitetään Pfälzerwaldiksi.
Hallituspuolue on SPD ja pääministeri vuodesta 2013 Malu Dreyer.
Baden-Württemberg
Baden-Württemberg on Saksan osavaltio maan lounaisosassa. Etelässä sen rajanaapuri on Sveitsi, lännessä Ranska. Naapuriosavaltiot ovat Rheinland-Pfalz, Hessen ja Baijeri. Baden-Württembergin pinta-ala on 35 742 km² ja siellä on 10,8 miljoonaa asukasta. Pääkaupunki on Stuttgart.
Reinjoki muodostaa osavaltion länsirajan ja suurimman osa etelärajaa. Lounaisosassa on Schwarzwaldin vuoristoalue. Etelässä Baden-Württemberg rajoittuu Alppien juuriin ja Bodenjärveen. Tonavan lähteet sijaitsevat myös osavaltiossa.
Baden-Württemberg muodostuu historiallisista Badenin, Hohenzollernin ja Württembergin osavaltioista. Toisen maailmansodan jälkeen miehitysvallat perustivat alueelle kolme uutta osavaltiota: Württemberg-Baden (USA), Württemberg-Hohenzollern (Ranska) ja Baden (Ranska). Nämä yhdistettiin vuonna 1952 Baden-Württembergiksi, joka on jaettu neljään hallintoalueeseen (Regierungsbezirk): Freiburg, Karlsruhe, Stuttgart ja Tübingen. Hallintoalueet on jaettu edelleen 35 piiriin ja yhdeksään piirivapaaseen kaupunkiin.
Baden-Württemberg on perinteisesti ollut konservatiivien hallitsema osavaltio. Vuosina 1953–2011 sen pääministerinä oli kristillisdemokraatti. Varsinkin teollisuus- ja yliopistokaupungeissa vihreä puolue on noussut merkittäväksi vaikuttajaksi. Vuonna 2011 valtaan nousi SPD:n ja vihreiden koalitio, jonka johdossa on vihreiden kautta aikojen ensimmäinen osavaltion pääministeri Winfried Kretschmann.
Baden-Württembergin osavaltio on jaettu neljään hallintopiiriin (), 35:een piirikuntaan (), joihin suurin osa kunnista ja kaupungeista kuuluu, sekä yhdeksään kaupunkipiiriin (), eli piirikuntaan kuulumattomaan kaupunkiin.
Hallintopiirit: Freiburg, Karlsruhe, Stuttgart, Tübingen
Mecklenburg-Etu-Pommeri
Mecklenburg-Etu-Pommeri () on Saksan osavaltio maan pohjoisosassa, Itämeren rannikolla. Lännessä sen rajanaapuri on Schleswig-Holstein, lounaassa Niedersachsen (Ala-Saksi), etelässä Brandenburg ja idässä Puola. Osavaltioon kuuluu myös saaria Itämerellä, merkittävimpinä Rügen, Hiddensee, Usedom ja Poel. Osavaltiolla on pinta-alaa 23 200 km², ja siellä on 1,6 miljoonaa asukasta, mikä tekee siitä Saksan harvimmin asutun osavaltion. Pääkaupunki on Schwerin, mutta satamakaupunki Rostock on asukasluvultaan yli kaksi kertaa niin suuri. Mecklenburg-Etu-Pommeri kärsii suurista muuttotappioista. 25 suurimmasta kunnasta ainoastaan kaksi on muuttovoittoisia ja kaikki kaupungit ovat muuttotappioisia.
Itämeren rannat ja saaret houkuttelevat monia turisteja vuosittain, kuten myös sisämaan järvet. Suurimmat kaupungit ovat Rostock, Greifswald, Stralsund, Schwerin, Neubrandenburg ja Güstrow. Yli 200 000 asukkaan Rostockia lukuun ottamatta kaikkien kaupunkien asukasluku on alle 100 000.
Vanha Pommeri, johon kuului Stettin (nykyään Szczecin) ja alueet Oderjoen itäpuolella (Taka-Pommeri, Hinterpommern) kuuluu nykyään Puolaan. Etu-Pommeri (Vorpommern) oli Ruotsin hallussa Westfalenin rauhasta 1648. Ruotsin Pommeri liitettiin Preussiin 1720 ja 1815.
Etu-Pommerin länsipuolelle sijaitseva Mecklenburg oli ruhtinaskunta vuodesta 1348 lähtien, mutta jaettiin 1621. Mecklenburg-Schwerin ja Mecklenburg-Strelitz muodostettiin suuriruhtinaskunniksi 1815, mutta ne saivat tasavaltalaiset hallitukset 1918. Ne liitettiin lyhyeksi aikaa Länsi-Pommeriin 1947–1952. Saksan demokraattinen tasavalta lakkautti 1952 alueen jakamalla sen kolmeksi piiriksi. Alueet ovat olleet nykyisen osavaltion osa Saksojen yhdistymisestä vuodesta 1990, jolloin Saksan demokraattisen tasavallan piirit järjestettiin Saksan liittotasavallan järjestelmän mukaisiksi osavaltioiksi.
Aiemmin osavaltio oli jaettu 12 piiriin (Kreise) ja kuuteen itsenäiseen kaupunkiin. Vuoden 2011 syyskuussa osavaltio järjestettiin uudelleen kuuteen piiriin.
Hallituspuolueet ovat SPD ja CDU ja pääministeri Erwin Sellering (SPD, 2008–)
Ala-Saksi
Ala-Saksi (, alasak. Nedersassen) on Saksan osavaltio maan pohjoisosassa, Pohjanmeren rannikolla. Ala-Saksin pinta-ala on 47 618 neliökilometriä ja väkiluku 7,78 miljoonaa (2011). Pääkaupunki on Hannover.
Osavaltion suomenkielinen nimi on suora käännös kaksiosaisesta saksankielisestä nimestä. Se koostuu sanoista "nieder" ’matala, alava’ ja "Sachsen" ’Saksi’.
Ala-Saksin luoteisosa Pohjanmeren rannikolla on Itä-Friisinmaata (). Siihen kuuluu seitsemän saarta, Itäfriiseinsaaret. Kaakkoisosa, Emsland, on harvaan asuttu alue, joka oli muinoin soiden peitossa. Pohjoisosa on tasaista, mutta etelässä kulkee kaksi vuorijonoa: Weserbergland ja Harz. Suurimmat kaupungit sijaitsevat keskellä osavaltiota. Koillisosa osavaltiosta tunnetaan nimellä Lüneburger Heide, Lüneburgin nummi. Alue rikastui keskiajalla suolakaupalla. Pohjoisessa Elbe erottaa Ala-Saksin Hampurista, Schleswig-Holsteinista, Mecklenburg-Vorpommernista ja Brandenburgista. Elben etelärannalla Hampurin liepeillä olevaa aluetta kutsutaan nimellä "Altes Land" (alasaksaksi Olland, Hollannista 1100-luvulla saapuneiden siirtolaisten mukaan), ja se tunnetaan tuhansista hedelmäpuistaan.
Ala-Saksin rajanaapureina ovat lännessä Alankomaat ja lounaassa Nordrhein-Westfalen, etelässä Hessen ja Thüringen, idässä Saksi-Anhalt, Brandenburg ja Mecklenburg-Etu-Pommeri sekä pohjoisessa Hampuri ja Schleswig-Holstein. Bremenin alueet ovat Ala-Saksin ympäröimiä.
Osavaltio on jaettu 37 piiriin ("Landkreise"), yhteen erikoiskuntaliittoon ("Kommunalverband besonderer Art") ja kahdeksaan itsenäiseen kaupunkiin ("Kreisfreie Städte").
Slaavit
Slaavit ovat Euroopan suurin indoeurooppalainen etnolingvistinen ryhmä. Slaavilaisia kieliä puhuvia kansojen yhteenlaskettu väkiluku on noin 350 miljoonaa. Kielellisen yhteyden lisäksi slaavilaisuudella viitataan yleisesti myös koettuun tai luultuun geneettiseen tai kulttuuriseen yhteyteen. Suurin osa slaavilaisista kansoista elää Euroopassa. Slaavien yhtenäisyyttä erityisesti korostavaa ajattelua kutsutaan panslavismiksi. Panslavismi eli voimakkaana poliittisena liikkeenä lähinnä 1800-luvun puolivälissä. Kolmea pääryhmää vertaillessa voi huomata niillä olevan keskenään eroja niin geneettisesti kuin kulttuurisesti. Esimerkiksi itäslaavit poikkeavat mahdollisesti suurestikin länsislaaveista, mutta vertaillessa vaikka pelkästään itäslaaveihin kuuluvia kansoja niin huomattavia yhtenäisyyksiä voidaan huomata niin kulttuurisesti kuin geneettisestikin.
Slaavit jaetaan alueellisesti kolmeen pääryhmään, jotka jakaantuvat kansoiksi. Ei ole täyttä yksimielisyyttä siitä, mitkä ryhmät ovat omia kansojaan, ja mitkä vain jonkun toisen kansan heimohaaroja.
Itäslaavien sanotaan Kiovan Venäjän aikana olleen yhtenäinen kansa, josta myöhemmin uusille alueille levittäytymisen seurauksena kehittyneen omat kansansa: muun muassa Ukrainalaiset ja Isovenäläiset. Itäslaaveilla on vieläkin vahvat yhteydet toisiinsa. Suurin osa on ortodokseja ja itäslaavilaiset kielet ovat lähellä toisiaan.
Panslavismi on slaavien yhtenäisyyttä korostava aate.
Slaavien vanhimmasta historiasta tiedetään varsin vähän. Nimitys slaavi ("Sklavenoi" tms.) tavataan ensimmäistä kertaa itäroomalaisissa teksteissä 500-luvulla jaa. Englanninkielinen orjaa tarkoittava sana slave juontuu sanasta slav, slaavi. Tämä johtuu siitä, että slaavilaisia heimoja oli läntisten kansojen orjina, ennen vapautumistaan roomalaisajan jälkeen.
Ilmeisesti slaavit olivat tässä vaiheessa levittäytymässä oletetusta alkukodistaan Mustanmeren pohjois- ja luoteispuolelta, Dnepr-joen ja Karpaattien väliltä. Slaavit ottivat osaa kansainvaelluksiin valloittaen lähes koko Balkanin, jonka Itä-Rooma (Bysantti) pystyi valloittamaan takaisin vasta 800-luvulla. Keski-Euroopassa slaavit levittäytyivät Elbelle saakka. Nykyisen Venäjän alueella slaavilaista väestöä työntyi pohjoiseen, jossa perustettiin kaupunkeja, ja samalla slaavilainen kieli omaksuttiin alkuperäisväestöjen keskuuteen. Tämä johti balttilaisen ja suomalais-ugrilaisen kielialueen voimakkaaseen supistumiseen.
Innocentius III
Paavi Innocentius III (s. n. 1161) oli paavina 8. tammikuuta 1198 – 16. heinäkuuta 1216. Hänen oikea nimensä oli Lotario de' Conti ja hän oli Trasimondo Contin, Segnin kreivin poika sekä paavi Klemens III:n sisarenpoika. Lotario syntyi Anagnissa, Italiassa. Hänen isänsä kuului kuuluisaan Contin sukuun, josta on tullut yhdeksän paavia, mukaan lukien Gregorius IX, Aleksanteri IV ja Innocentius XIII. Hänen äitinsä "Claricia" kuului ylhäiseen roomalaiseen Scottin sukuun.
Lotario kävi koulua Roomassa ja Pariisissa, missä hän opiskeli teologiaa, sekä Bolognassa, missä hän opiskeli oikeustiedettä. Häntä pidettiin älykkäänä, sivistyneenä ja oppineena sekä yhtenä aikansa parhaista kanonisen oikeuden tuntijoista.
Aleksanteri III:n kuoleman jälkeen hän palasi Roomaan ja toimi kirkon viroissa Lucius III:n, Urbanus III:n ja Gregorius VIII:n lyhyiden kausien aikana kohoten kardinaali-diakoniksi vuonna 1190. Paavi Celestinus III:n kaudella (1191–1198) hän lähti Roomasta Anagniin, koska Celestinus III kuului Segnin suvun vihollisiin, Orsinin sukuun.
Celestinus kuoltua 8. tammikuuta 1198 37-vuotias Lotario de' Conti valittiin vielä samana päivänä paaviksi ja hän otti nimen Innocentius III. Keisarin valtaistuin oli yhä tyhjä Henrik VI:n kuoltua vuonna 1197. Innocentius käytti valtatyhjiötä hyväkseen vähentääkseen Saksan vaikutusta Italiassa. Ensin hän palautti paavin maallisen vallan Roomassa ja Rooman prefekti, keisarin edustaja kaupungin hallitsijana, vannoi uskollisuutta Innocentiukselle. Vielä nykyäänkin Innocentius III:ta pidetään koko keskiajan ja joidenkin mielestä kaikkien aikojen mahtavimpana paavina. Hänellä oli korkea käsitys asemastaan ja tehtävästään. Paaviksi tultuaan hän julisti Rooman kaupungin asukkaille:
Uusi paavi tulkitsi olevansa suoraan Kristuksen sijainen ja näin ollen kuninkaita korkeampi ja oikeutettu käskemään kaikkia. Noustessaan johtamaan katolista kirkkoa Innocentius III sai käskettäväkseen keskiajan tehokkaimman organisaation. Kirkko muistutti enemmän valtiota kuin uskonnollista nykyaikaista kirkkoa; sillä oli omat lakinsa, lainsäätäjänsä, tuomioistuimensa, lakimiehensä, vankilansa sekä Euroopan parhaiten järjestetty ja tehokkain hallintokoneisto. Innocentius III oli koko Euroopan johtaja, koska Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin kuoltua hänellä ei ollut ainuttakaan tarpeeksi vaikutusvaltaista kilpailijaa. Paavin poliittisia neuvoja noudatettiin niin Ranskassa, Englannissa, Tanskassa, Unkarissa kuin myös Böömissä.
Innocentius III:n kuoleman jälkeen hänen ruumiinsa oli esillä Perugian katedraalissa. Tähän liittyy aikalaiskertomus (kardinaali Jacques de Vitry), jonka mukaan hänen päällään olleet arvokkaat vaatteet ryöstettiin hänen yltään ja asia huomattiin vasta seuraavana aamuna, kun hyvässä mätänemistilassa ollut ruumis löydettiin lähes alastomana.Hanska 2005: 210-211.
Hän on kirjoittanut teoksen "De contemptu mundi", (suom. Maailman halveksunnasta.)