hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
MEMS-Pico
MEMS-Pico on kiinalainen pikosatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 25.5.2007.
Sen toteutti Zhejiangin yliopisto ja Kiinan tiedeakatemian alainen "Shanghai Institute of Microsystem and Information Technology". Satelliitissa kokeiltiin MEMS-teknologioita, pieniä kiihtyvyysantureita, gyroskooppeja ja infrapuna-sensoreita.
MEMS-Pico ei omaa asennonsäätöjärjestelmää eikä propulsiojärjestelmää. Täten siinä ei ole liikkuvia osia (gyroskoopit perustunevat lasertekniikkaan). Se on muodoltaan 26-tahkoinen pallomainen kappale. Pinnasta osa on aurinkokennojen peittämä (ala: 270 neliösenttimetriä), joka mahdollistaa satelliitin pitemmän toiminnan kuin akku- tai paristokäyttöisenä. Sähkötehon tuotto on 2 wattia.
Satelliitin hyötykuormana on MEMS IR-sensori ja CMOS-kamera. Tärkeä osa satelliittia on sen S-kaistan tietoliikennejärjestelmä (komentojen vastaanotto 2100 MHz ja sanomien (4096 bps) lähetys maahan 2300 MHz taajuudella).
Diadeemikeijuahven
Diadeemikeijuahven ("Pseudochromis diadema") on keijuahveniin kuuluva kala. Värikästä, aggressiivista diadeemikeijuahventa pidetään meriakvaariokalana.
Diadeemikeijuahven kasvaa noin 6–8 cm pitkäksi. Vartalon yleisväri on keltainen, selkää pitkin kulkee heleän pinkki juova.
Diadeemikeijuahven elää luonnossa Tyynellämerellä: Indonesian, Thaimaan, Malesian ja Filippiinien ympäristön koralliriutoilla.
Diadeemikeijuahven on aggressiivinen laji ja puolustautuu itseään isompia kaloja vastaan. Se sopii muuten riutta-akvaarioon, mutta syö sieltä katkaravut. 
Diadeemikeijuahvenet syövät pieniä äyriäisiä.
Veteraanikuorma-autojen Seura
Veteraanikuorma-autoseura (aiemmin: Veteraanikuorma-autojen Seura ry) on valtakunnallinen, vanhojen tavara-autojen ja muiden hyötyajoneuvojen entistämistä, sekä näihin liittyvän perinteen ja historiatiedon tallentamista edistävä harrastajajärjestö. Seura on yksi Suomen ajoneuvohistoriallinen keskusliitto – SAHK RY:n 26:sta itsenäisestä jäsenjärjestöstä.
SA-HK ry:n ja viranomaisten yhteistyönä ovat syntyneet useat tämän päivän harrastustoimintaa tukevat päätökset; museoajoneuvopäätös, MR-rekisteritunnukset, museoajoneuvojen katsastusjärjestelmä, ajoneuvoveron alentaminen, sekä dieselveron ja käyttömaksun poistaminen museoajoneuvoilta.
Tavoitteidensa toteuttamiseksi seura mm. järjestää jäsenistölleen vuosittain kokoontumisia ja matka-ajoja eri puolille Suomea sekä ajoneuvojen entisöintiä käsitteleviä neuvontatilaisuuksia.
Seura tuottaa kuorma-autoperinnettä, ajoneuvojen entistämistä ja kuljetuskulttuuria käsitteleviä kirjallisia julkaisuja ja AV-tallenteita, sekä kerää ja taltioi alaan liittyvää materiaalia. Jäsenlehti "VetKu" tuotetaan pääosin jäsenistön aineistosta, ja se toimii jäsenistön keskinäisenä yhdyssiteenä ja informaatiokanavana. Julkaisua tuotetaan neljä numeroa vuodessa. Seuralla on omat, kuorma-autojen historiaan perehtyneet ja näiden entisöintiin erikoistuneet museoajoneuvotarkastajat.
Republic 20 on Veteraanikuorma-autojen seura ry:n omistama kuorma-auto, joka on valmistettu v. 1920. Auto on entistettynä alkuperäistä vastaavaan kuntoon ja rekisteröity museoajoneuvoksi.
Pääkaupunkialue (Tanska)
Pääkaupunkialue () on yksi Tanskan viidestä hallinnollisesta alueesta (). Alueen pinta-ala on 2 546,3 km² ja vuoden 2012 alussa siellä oli 1 714 589 asukasta. Väentiheys alueella oli 673,4 asukasta neliökilometriä kohti. Alueellinen pääkaupunki on Hillerød, mutta suurin taajama on koko Tanskan pääkaupunki Kööpenhamina.
Pääkaupunkialue muodostettiin 1. tammikuuta 2007 osana Tanskan kuntauudistusta. Alueeseen kuuluu kaksi entistä amtia (Kööpenhaminan amt ja Frederiksborgin amt) sekä Kööpenhaminan, Frederiksbergin ja Bornholmin kunnat.
Sjællandin alue
Sjællandin alue (suomeksi myös "Sjellannin alue", ) on yksi Tanskan viidestä alueesta (). Alueen pinta-ala on 7 217,8 neliökilometriä ja vuoden 2012 alussa siellä oli 817 907 asukasta. Väentiheys alueella oli 113,3 asukasta neliökilometriä kohti. Alueen pääkaupunki on Sorø, mutta suurin taajama on Roskilde.
Sjællandin alue muodostettiin 1. tammikuuta 2007 osana Tanskan kuntauudistusta. Alueeseen kuuluu kolme entistä amtia: Roskilden amt, Storstrømin amt ja Länsi-Sjællandin amt.
Heikki Koskenniemi
Heikki Kustaa Johannes Koskenniemi (27. syyskuuta 1919 Helsinki – 26. syyskuuta 2013 Turku) oli suomalainen antiikintutkija (filologi). Papyrologiseen aineistoon erikoistunut Koskenniemi oli Turun yliopiston klassillisen filologian professorina vuosina 1964–1986. Hän oli raamatunkäännöskomitean jäsen.
Keski-Jyllannin alue
Keski-Jyllannin alue () on yksi Tanskan viidestä alueesta (). Alueen pinta-ala on 13 000,2 km² ja vuoden 2012 alussa siellä oli 1 266 682 asukasta. Väentiheys alueella oli 97,4 asukasta neliökilometriä kohti. Alueen pääkaupunki on Viborg, mutta alueen suurin taajama on Aarhus.
Keski-Jyllannin alue muodostettiin 1. tammikuuta 2007 osana Tanskan kuntauudistusta. Alue kuuluu entinen Ringkøbingin amt, suurin osa Aarhusin amtista, suurin osa Viborgin amtista ja pohjoisosa Vejlen amtista.
Zhejiangin yliopisto
Zhejiangin yliopisto () on yksi Kiinan vanhimmista ja arvostetuimmista yliopistoista. Yliopisto perustettiin vuonna 1897 ja se sijaitsee Hangzhoussa Zhejiangin maakunnassa 120 km lounaaseen Shanghaista.
Zhejiangin yliopiston edeltäjä Qiushin akatemia perustettiin vuonna 1897 ja se oli yksi ensimmäisistä nykyaikaisista korkeamman asteen oppilaitoksista Kiinassa. Sittemmin sen nimeä muutettiin monta kertaa ja se sai nykyisen nimensä 1. huhtikuuta 1928. Kiinan–Japanin sodan syttymisen seurauksena yliopisto siirrettiin Guizhouhun ja se palasi Hangzhoun kaupunkiin vuonna 1946. Vuonna 1952 Kiinan oppilaitosjärjestelmää uudistettiin ja Zhejiangin yliopistosta erotettiin joitakin laitoksia, joista tuli itsenäiset Hangzhoun yliopisto, Zhejiangin maatalousyliopisto ja Zhejiangin lääketieteellinen yliopisto. Ne yhdistettiin takaisin Zhejiangin yliopistoon 15. syyskuuta 1998.
École National Supérieure des Mines de Paris arvioi Zhejiangin yliopiston vuonna 2009 maailman 89. parhaaksi yliopistoksi ja QS World University Rankings arvioi sen vastaavaksi sijaksi vuonna 2014 144. Kiinan hallintoakatemia arvioi sen puolestaan maan kolmanneksi parhaaksi yliopistoksi Tsinghuan- ja Pekingin yliopistojen jälkeen.
Vuonna 2014 yliopistossa oli yhteensä 46 666 opiskelijaa. Henkilökuntaa yliopistolla on yhteensä 8 291 ja heistä professoreja on 1 418.
Zhejiangin yliopistossa on viisi kampusta: Zijingang, Yuquan, Xixi, Huajiachi ja Zhijiang.
Eero Häkkinen
Eero Johannes Häkkinen (4. marraskuuta 1911 Suonenjoki – 19. elokuuta 1976 Nilsiä) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1966–1969. Häkkinen oli myös Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen ja puheenjohtaja.
Häkkinen valmistui ylioppilaaksi 1935 ja kansakoulunopettajaksi 1937 Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta. Hän suoritti sokeainopettajantutkinnon 1938 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1945.
Vuosina 1930–1932 Häkkinen työskenteli käsityöläisenä ja 1932–1935 varastomiehenä Helsingissä. Hän oli vaikeasti näkövammainen ja toimi Helsingin sokeainkoulun opettajana 1938–1947 ja Kuopion sokeainkoulun johtajana 1947–1972. Häkkinen oli Sokeain Keskusliiton puheenjohtaja vuosina 1961–1976. Vuonna 1968 hän sai sosiaalineuvoksen arvonimen.
Pohjois-Jyllannin alue
Pohjois-Jyllannin alue () on yksi Tanskan viidestä alueesta (). Alueen pinta-ala on 7 874,0 km² ja vuoden 2012 alussa siellä oli 579 996 asukasta. Väentiheys alueella oli 73,7 asukasta neliökilometriä kohti. Alueen pääkaupunki ja suurin taajama on Aalborg.
Pohjois-Jyllannin alue muodostettiin 1. tammikuuta 2007 osana Tanskan kuntauudistusta. Alueeseen kuuluvat entiset Nordjyllandin amt, osa Viborgin amtista ja pieni osa Aarhusin amtista.
Etelä-Tanskan alue
Etelä-Tanskan alue () on yksi Tanskan viidestä alueesta (). Alueen pinta-ala on 12 256,5 km² ja vuoden 2012 alussa siellä oli 1 201 342 asukasta. Väentiheys alueella oli 98,0 asukasta neliökilometriä kohti. Alueen pääkaupunki on Vejle, mutta suurin taajama on Odense.
Etelä-Tanskan alue luotiin 1. tammikuuta 2007 osana Tanskan kuntauudistusta. Alue muodostettiin yhdistämällä Fynin amt, Riben amt ja Etelä-Jyllannin amt sekä osa Vejlen amtista.
Päijät-Hämeen avoimet langattomat verkot
Päijät-Hämeen avoimet langattomat verkot muodostuvat (2007) kolmesta kunnallisesta verkosta: Hartolan kirjastoverkosta, Hollolan WLAN:sta sekä Mastonetistä. Mastonet on Suomen toiseksi laajin avoin langaton verkko panOulun jälkeen.
Hollolan WLAN on Hollolan kunnan avoin langaton verkko, jota ylläpitää Hollolan kunta omassa kunnallisessa tietoverkossaan. Langattomuuden osalta teknistä tietoa on hyödynnetty Mastonetin kanssa. Verkko toimii sekä Hollolan pääkirjastossa Salpakankaalla kuntakeskuksessa että Kalliolan sivukirjastossa Vesikansassa.
Verkko perustettiin 2006 vuoden 2005 lopussa tehdyn toteutettua laajempaa avointa langatonta verkkoa koskevan kunnallisaloitteen tarjoamasta ideasta.
Kirjasto on Hartolan kunnan kirjastoonsa perustama avoin langaton verkko. Se toimii myös kirjastorakennuksen ulkopuolella, erityisesti pohjoispuolella.
Mastonet on Lahden kaupungin omistaman Suomen 4G:n alkujaan perustama kaupallinen verkko, joka kunnallistettiin ja liitettiin Lahden kaupungin tukiasemin varustettavaan kouluverkkoon. Siihen lisättiin myöhemmin kaupungin virkistystoiminnalle oleellinen Lahden satama sekä kulttuuri- ja urheilutapahtumille oleelliset Lahden stadion ja Sibeliustalo.
Päijät-Hämeessä on lisäksi kaupallisia avoimia langattomia verkkoja, joita on ravintoloissa. Niissä ei edellytetä rekisteröitymistä tai yhteydestä maksamista, mutta ne ovat toisaalta periaatteessa tarkoitetut asiakkaille. Yksi tällainen verkko on Lahdessa Kuvapalatsissa Vapaudenkadun varrella. Sen SSID on kuvapalatsi. Toinen samoissa tiloissa toimiva avoin langaton lähiverkko on ruotsalaisen Way Cup:n.
Kirkon viestintäpalkinto
Kirkon viestintäpalkinto on kirkkohallituksen joka toinen vuosi myöntämä palkinto, joka annetaan tunnustuksena kristillisen sanoman, kristillisen tiedon tai kristinuskon mukaisten elämänarvojen ansiokkaasta välittämisestä viestinnän keinoin. Sen myöntäminen perustuu kahden edeltävän vuoden ansioihin. Palkinnon suuruus oli 7 500 euroa vuonna 2018.
Sen edeltäjä vuoteen 2010 saakka oli Kirkon tiedonvälityspalkinto, joka jaettiin vuosittain tammikuussa Kirkon tiedotuskeskuksen perustamisen vuosipäivänä eli niin kutsuttuna KT:n päivänä.
Onsajanmatala
Onsajanmatala on asumaton saari Iin kunnan vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee rantamatalikolla Myllykankaan kylän edustalla vajaan puolen kilometrin päässä rannikosta.
Saari on matala ja se on pääasiassa koivumetsän sekä leppäpensaikon peittämä. Saaren eteläkärki on kivikkoinen ja jatkuu osittain vedenpinnan yläpuolelle näkyvänä karikkona kohti etelää.
Aggtelekin kansallispuisto
Aggtelekin kansallispuisto on kansallispuisto Unkarin pohjoisosassa Aggtelekin karstialueella. Puisto perustettiin vuonna 1985 ja se lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995.
Kansallispuisto on pinta-alaltaan 198,92 neliökilometriä, josta 39,22 neliökilometriä on tarkennetussa suojelussa. Se sijaitsee noin 700-900 m. korkeudessa. Keski-Euroopan suurin stalaktiittiluolasto nimeltään Baradla-Domican luolat sijaitsee alueella. Se on 25 kilometriä pitkä ja jatkuu Slovakian puolelle.
Radio Sputnik
Radio Sputnik oli suomalainen venäjänkielinen radioasema, joka toimi Suomessa FM-taajuudella. Lähetyksen kuuluvuusalue ylsi E18-valtatietä Viipurista Helsinkiin, mukaan lukien kolme rajanylityspaikkaa. Radio Sputnik tarjosi sekä venäläisiä että neuvostoaikaisia hittejä ympäri vuorokauden. Lisäksi kanava lähetti uutisia, mainoksia ja erilaisia teema- ja asiaohjelmia.
Radio Sputnik aloitti lähetyksensä 21. syyskuuta 1999 ja viralliset avajaiset olivat 29. syyskuuta 1999. Suomen Gallup Oy:n kesällä 2000 tekemän tutkimuksen mukaan 75 prosenttia venäläisistä matkailijoista kuunteli Radio Sputnikia Suomen vierailunsa aikana. Saman vuoden syksynä jo 89 prosenttia kyselyyn osallistuneista Suomessa asuvista venäjänkielisistä kuunteli radioasemaa säännöllisesti. Radio Sputnik toimi vuoden 2015 huhtikuusta heinäkuuhun nimellä Spirit FM, kunnes Radio Sputnik aloitti taas vanhalla nimellään Spirit FM:n rinnalla. Samalla se muutti musiikkilinjansa rockmusiikkiin ja sen alalajeihin.
Kesäkuussa 2018 ilmoitettiin, että Radio Sputnikin ja Spirit FM:n taajuudet siirtyvät Basso Median käyttöön. Basso Media käynnistää kaksi uutta radiokanavaa, jotka eivät jatka lopettaneiden radiokanavien brändeillä.
21. kesäkuuta 2018 Radio Sputnikin entisillä taajuuksilla aloitti lähetykset I LUV 2K.
Seeprapreussinahven
Seeprapreussinahven ("Dascyllus aruanus") on koralliahveniin kuuluva kala.
Seeprapreussinahven kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Siinä on kolme mustaa pystyraitaa.
Seeprapreussinahven elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Nuoret seeprapreussinahvenet piileksivät korallisen suojissa ja viihtyvät ryhmässä, mutta aikuiset yksilöt ovat aggressiivisia etenkin lajitovereita kohtaan.
Seeprapreussinahvenet syövät luonnossa pieniä katkarapuja, mutta oppivat syömään liha- ja leväpitoista akvaariokalanruokaa.
Luettelo planetaarisista sumuista
Luettelo planetaarisista sumuista on epätäydellinen luettelo planetaarisista sumuista.
Christian Prudhomme
Christian Prudhomme (s. 11. marraskuuta 1960) on Tour de Francen järjestävän yrityksen toimitusjohtaja. Tähän tehtävään hänet valittiin vuonna 2005 ja hänen edeltäjänsä oli Jean-Marie Leblanc, jonka aikana hän toimi apulaisjohtajana nimitystään edeltävät kaksi vuotta.
Ennen liittymistään Tour de Francen johtajistoon hän toimi urheilutoimittajana Ranskan valtion omistamalla yksityisellä TV-kanavalla France Télévisions. Hän on selostanut useita vuosia Tourin tapahtumia, ja hän myös toimi juontajana suositussa ja tunnetussa urheiluohjelmassa "Stade 2".
Hän toimi vuodesta 1998 lähtien Equipe TV:n päätoimittajana, mutta uransa aikana hän on toiminut urheilutoimittajana myös Europe 1:ssä sekä TV 5 -kanavalla.
Aurora (lehti)
Aurora on Turun yliopisto julkaisema, vuodesta 1994 lähtien ilmestynyt sidosryhmälehti. Lehdessä käsitellään muun muassa yliopistolla tehtävää tutkimusta ja käydään keskustelua ajankohtaisista tiedepoliittisista aiheista. Lehti on ollut luettavissa verkossa vuodesta 2000 lähtien.
Aurora ilmestyy kolme kertaa vuodessa ja se toimitetaan muun muassa kaikille Turun yliopiston yhteistyötahoille ja alumneille. Lisäksi lehteä jaetaan useissa yliopiston rakennuksissa.
Seitsemän (televisiosarja)
Seitsemän on vuonna 2001 Yle TV1:llä esitetty suomalainen televisiosarja. Sarja on TV1:n Kotikatsomon viides niin sanottu kausisarja. Ensiesityksellä sen jokainen jakso keräsi yli miljoona katsojaa. Sarja nähtiin uusintana 7.6.–23.8.2010 TV1:n Kotikatsomossa.
Viiden perheen taloyhtiö voittaa lotossa pääpotin, 28,8 miljoonaa markkaa. Mutta mihin ihmeeseen katoaa yksi miljoonien arvoinen lottolappu?
Courtney Thorne-Smith
Courtney Thorne-Smith (s. 8. marraskuuta 1967 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Thorne-Smith tunnetaan parhaimmin televisiosarjoista "Melrose Place" ja "Ally McBeal". Myöhemmin hän näytteli James Belushin kanssa televisiosarjassa "Perheen kalleudet" ("According to Jim"). Viimeksi hänet on nähty puolivakituisesti sarjassa "Miehen puolikkaat".
Thorne-Smith on naimisissa Roger Fishmanin kanssa. He avioituivat 1. tammikuuta 2007. Heillä on yksi lapsi, tammikuussa 2008 syntynyt poika. Thorne-Smith oli aiemmin naimisissa Andrew Conradin kanssa kesäkuusta 2000 tammikuuhun 2001.
Courtney Thorne-Smith on julkaissut myös kirjan. Hän aloitti projektin helmikuussa 2007, ja kirja julkaistiin syyskuussa 2007. Kirja on nimeltään "Outside In".
Jean-Marie Leblanc
Jean-Marie Leblanc (s. 27. heinäkuuta 1944 Fontaine-au-Bois, Ranska) on toiminut Ranskan ympäriajon järjestävän yrityksen johtajana vuosina 1989–2005.
Hän on organisoinut myös muita suuria kilpailuja, ja hän toimi aiemmin puheenjohtajana "Association international de Coures cyclistes" -järjestössä.
Saavutettuaan yrityksen määritellyn eläkeiän 61 vuotta hän luovutti tehtävänsä Christian Prudhommelle vuonna 2005.
Hän toimi aiemmin vuosina 1966–1971 kilpapyöräilijänä. Hänen paras sijoituksena oli toinen sija neljä päivää kestävässä Dunkerquen ajossa ("Quatre jours de Dunkerque"). Tämän jälkeen hän oli urheilutoimittajana eri lehdissä.
Luettelo avoimista tähtijoukoista
Luettelo avoimista tähtijoukoista:
James Abourezk
James George Abourezk (s. 24. helmikuuta 1931) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Abourezk syntyi libanonilaisille vanhemmille ja kouluttautui insinööriksi ja lakimieheksi. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1971–1973 ja edusti sen jälkeen vuoteen 1979 Etelä-Dakotaa Yhdysvaltain senaatissa.
Abourezk on ensimmäinen Yhdysvaltain senaattiin päässyt arabi. Hän perusti vuonna 1980 "American-Arab Anti-Discrimination Committeen" ja on julkaissut mm. kirjateoksen "Advise and Dissent: Memoirs of South Dakota and the U.S. Senate" vuonna 1989. Hän asuu nyt Sioux Fallsissa.
Franzénin puisto
Franzénin puisto on Oulun keskeisimpiä puistoja. Se on nimetty oululaisen runoilijan ja kirjailijan Frans Mikael Franzénin mukaan. Hänen patsaansa, joka on Oulun vanhin patsas ja paljastettiin vuonna 1881, sijaitsee puistossa.
Puisto sijaitsee Torikadun, Kajaaninkadun, Kirkkokadun sekä Linnankadun reunustamalla alueella, Oulun kaupungin syntysijoilla. Franzénin puiston paikalla oli alun perin Kirkkotorina tunnettu aukio, joka muutettiin puistoksi 1800-luvun loppupuolella. Franzénin puiston ja Oulun vanhan monumentaalikeskuksen museovirasto on luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Kirkkotorin mukaan on saanut nimensä puistoa lännessä rajaava Torikatu. Puistoa ympäröi useita merkittäviä rakennuksia, kuten Oulun tuomiokirkko, Oulun lääninhallitus, Oulun Lyseo, Franzénin talo ja Suomen Pankin Oulun konttori.
Kuvanveistäjä Erland Stenbergiltä tilattiin 21.6.1878 Frans Mikael Franzénin rintakuva silloiselle Kirkkotorille. Muistomerkin ympäristön istuttamisesta tehtiin päätös Oulun kaupunginvaltuustossa 20.6.1880. Kaiku-lehden mukaan kokouksessa oli nähtävänä piirustus ”kirkkotorin kaunistamiseksi”, jonka valtuusmiehet hyväksyivät. Saman vuoden lokakuussa kaupunginvaltuuston listalla oli maistraatin ehdotus Kirkkotorin istuttamiseksi jo kyseisenä syksynä. Ehdotus ei kuitenkaan tullut hyväksytyksi, vaan jäi valtuustossa pöydälle. Franzénin muistomerkki pystytettiin puuttomalle kirkkotorille ja paljastettiin juhlallisessa tilaisuudessa 30.6.1881.Tilaisuutta varten puisto koristeltiin irtopuin.
Puiston valmistuminen viivästyi useita vuosia.  Kaupunginpuutarhuri A.L. Dansson julkaisi Uleåborgs Tidningenissä 3.12.1885 katsauksen vuoden 1885 puistotöihin, missä todettiin Kirkkotorin työt tehdyksi ja puuistutukset 95 prosenttisesti onnistuneeksi. Nurmien kylvö oli jättänyt enemmän toivomisen varaa.
Puistosta on lohkottu myöhemmin osia viereisten katujen levennyksiin, mutta pääosin puisto on säilynyt alkuperäisen kaltaisena.
Puistoon istutettiin jo 1880-luvulla koivuja. Rauduskoivujen ohella siellä on kaksi ryhmää marjakuusia, hansaruusupensas sekä perenna- ja kesäkukkaryhmät. Japaninmarjakuusien ryhmä sijaitsee Franzenin patsaan ympärillä. Hiekoitettuja käytäviä lukuun ottamatta puistoalue on nurmikkoa.
OpenEspa
OpenEspa on Kalkhaksen toteuttama helmikuusta 2006 alkaen toiminut avoin langaton verkko, joka toimii Helsingissä Esplanadilla ja Helsingin kauppatorilla. Kalkhaksen mukaan verkko on riittävä myös matkapuhelinten Internet-puheluille.
Pisaraperhokala
Pisaraperhokala ("Chaetodon unimaculatus") on perhokaloihin kuuluva kala. Se syö sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Pisaraperhokala kasvaa 20 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä, kelta-valko-mustakuvioinen. Silmän läpi kulkee musta juova, ja selkäevän tyvessä on musta pisara.
Pisaraperhokala elää Fidžillä, Indopasifisella merialueella, Sri Lankan ja Havaijin ympäristössä.
Pisaraperhokala on yksiavioinen ja muodostaa pareja kutuajaksi. Muulloin ne liikkuvat pienissä parvissa.
Pisaraperhokala syö koralleja, äyriäisiä ja levää.
Harvard Revised -luettelo
Harvard Revised -luettelo on lista 9 096 tähdestä, joiden kirkkaus ylittää 6,5 magnitudia eli ovat nähtävissä paljain silmin. Edward Pickering julkaisi listan vuonna 1908 työskennellessään Harvard College Observatoryssa. Tähdet, jotka kuuluvat listaan, merkitään HR-etuliitteellä. Lista on pohja Yalen yliopiston Bright Star Cataloguelle. Joskus listaan lasketaan mukaan myös 14 novaa.
Anthony Rapp
Anthony Dean Rapp (s. 26. lokakuuta 1971 Chicago) on amerikkalainen näytelmä- ja elokuvanäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Mark Cohenina musikaalin Rent alkuperäisessä Broadway-kokoonpanossa vuonna 1996 ja myöhemmin samasta roolistaan musikaalin elokuvaversiossa. Hän myös esitti Jaska Jokusen roolin vuoden 1999 Broadway-tuotannossa musikaalista You're A Good Man, Charlie Brown.
Hän esiintyi ensimmäistä kertaa Broadwayllä kymmenvuotiaana vuonna 1981 The Little Prince and the Aviator -musikaalissa, joka perustuu Antoine de Saint-Exupéryn kirjaan "Pikku Prinssi". Ennen ensi-iltaa show kuitenkin poistettiin tuotannosta. Vuonna 1987 Rapp esiintyi elokuvassa "Adventures in Babysitting", jonka ohjasi Chris Columbus.
Rapp on esiintynyt useissa elokuvissa ja Broadway show'issa. Hänen merkittävimpiin töihinsä kuuluvat elokuvat "Surutta? Sekaisin" (Dazed and Confused), "Kaunis mieli" (A Beautiful Mind), "Road Trip", "Moni kakku päältä kaunis" (Six Degrees of Separation) ja Rent.
Vuonna 2000 Rapp julkaisi sooloalbumin "Look Around".
Vuonna 2006 Rapp julkaisi muistelmansa ajastaan Rentissä, hänen äitinsä kamppailusta syöpää vastaan ja omasta kamppailustaan löytää itsensä. Kirjan nimi oli "Without You: A Memoir of Love, Loss, and the Musical Rent".
Rappin elämänkumppani on näyttelijä Rodney To. Pari yrittää adoptoida lasta. Heillä on kolme kissaa Emma, Sebastian ja Spike.
Ruskokärpässieni
Ruskokärpässieni ("Amanita regalis") on ruskealakkinen ja myrkyllinen kärpässienilaji.
Ruskokärpässienen 10–20 cm leveä lakki on reunoilta uurteinen, nuorena munamainen tai pallomainen ja valkean suojuksen peittämä, kasvaessa laakenee ensin kuperaksi ja myöhemmin laakeaksi. Valkean suojuksen revetessä paljastuu tummanruskea pintakelmu, johon valkoiset suojusjätteet jäävät laikuiksi. Pintakelmu saattaa haalistua sateella kellanruskeaksi. Heltat ovat tiheät, irtotyviset ja pysyvästi kellanvalkoiset. Sienen 10–25 cm pitkä ja 1–2,5 cm paksu jalka on valkoinen, tanakka ja tasapaksu, mutta sen tyvimukulassa on suomukiehkurainen tiivis tuppi. Jalassa on kookas valkoinen rengas, jonka reunoilla on kellanvaaleita suomuja. Malto on valkoista, mutta aivan pintakelmun alla kellertävää. Sienessä ei ole erityistä tuoksua.
Ruskokärpässieni muistuttaa toista myrkyllistä kärpässienilajia, punakärpässientä, jonka lakin pintakelmu on punainen. Toinen myrkyllinen kärpässienilaji, jota ruskokärpässieni muistuttaa, on Suomessa harvinainen pantterikärpässieni. Ruskokärpässieni muistuttaa myös eräitä syötäviä sieniä, kuten rusokärpässientä (jolla kuitenkin on pitkittäisuurteinen rengas ja jonka malto punertuu leikkauspinnoilta) sekä ukonsientä ja akansientä (joiden lakki on vaaleapohjainen ja ruskeasuomuinen eikä valkolaikkuinen, ja joiden rengas on irtonainen).
Ruskokärpässieni kasvaa elokuusta syyskuulle lehtomaisissa kuusikoissa, kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Se on kuusen ja joskus myös koivun juurisieni. Se on hyvin yleinen varsinkin Etelä-Suomessa, mutta se kasvaa koko maassa. Se ei kuitenkaan ole niin yleinen kuin punakärpässieni.
Ruskokärpässienen tärkeimmät myrkyt ovat iboteenihappo ja siitä dekarboksyloitumalla muodostuva muskimoli. Ne ovat samoja myrkkyjä kuin punakärpässienen myrkyt, mutta ruskokärpässieni aiheuttaa kuitenkin vakavamman myrkytyksen. Myrkytysoireita ovat huimaus, sekavuus, hallusinaatiot, kouristukset ja yliaktiivisuus. Niiden ilmeneminen alkaa noin ½–3 tunnin kuluttua sienten syömisestä ja ne voivat kestää 8–12 tuntia. Myrkyt vähenevät keitettäessä, joskaan eivät poistu kokonaan, joten ruoaksi sientä ei pidä käyttää.
Luettelo pallomaisista tähtijoukoista
Tämä artikkeli on luettelo pallomaisista tähtijoukoista numerotunnuksella mainiten.
Purppuraherttuakala
Purppuraherttuakala ("Centropyge bispinosa") on koralliriuttojen värikäs kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa.
Purppuraherttuakala kasvaa 10 cm pitkäksi. Sen kyljet ovat pystyraitaiset sinisen ja punaisen eri sävyissä. Pyrstö ja evät ovat sinisävyiset, ja niiden uloin reuna on hohtavan vaaleansininen.
Purppuraherttuakala on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Sen levinneisyysalue ulottuu Itä-Afrikasta Tuamotosaarille, pohjoisessa Izu-saarille ja etelässä Lord Howe-saarelle. Sitä ei tavata Punaisellamerellä, Havaijilla eikä Tyynenmeren eteläosissa.
Purppuraherttuakalat elävät alueilla, joilla kasvaa paljon koralleja, sekä laguuneissa että riutan avomeren puoleisilla rinteillä.
Purppuraherttuakalat elävät yksin tai ryhminä. Ne muodostavat 3-7 yksilön haaremeita.
Purppuraherttuakalaa pidetään sellaisessa riutta-akvaariossa, jossa se voi etsiskellä ruokaa elävästä kivestä ja pääsee halutessaan suojaan koloihin tai korallien väliin. Jotkut yksilöt saattavat näykkiä jättiläissimpukoita ja joitakin koralleja.
Luonnossa herttuakala syö levää ja pieniä selkärangattomia. Akvaariossa se hyväksyy erilaisen liha- ja leväpitoisen korvaavan ruoan.
WLAN-verkot Suomessa
WLAN-verkot Suomessa koostuvat yksityisistä ja julkisista langattomista verkoista. Verkot ovat avoimia tai suljettuja. Yksityisiä suljettuja verkkoja ovat mm. hotellien asiakkailleen tarjoamat verkot ja yksityisiä avoimia verkkoja ovat jotkin ravintoloiden ja kahviloiden asiakkailleen tarjoamat verkot. Julkisia suljettuja verkkoja on eri laitoksissa ja julkiset avoimet verkot ovat yleensä kirjasto- ja yliopistolaitoksen ylläpitämiä.
Hallituksen tietoyhteiskuntaohjelman mobiilityöryhmä ehdotti, että kuntien tietotekniikkapanostusten lisäksi olisi koko maahan saatava avoin langaton verkko vuoteen 2010 mennessä. Maanlaajuista palvelua on tällä hetkellä vain GPRS-palvelut matkapuhelinoperaattoreiden verkoissa, mutta ongelmaksi niissä nähdään hitaus ja heikot vasteajat.
Kansainvälisistä kaupallisista verkoista esimerkkinä myös Suomessa toimiva TeliaSonera HomeRun. Tukiasemia löytyy esimerkiksi lentokentillä, käyttömaksut ovat korkeita ja suunnattu yrityskäyttäjille. TeliaSonera HomeRun muodostui kun Soneran vastaava wGate-palvelu yhdistettiin tuotenimenä Telian HomeRun-palveluksi.
Langattomien verkkojen tehtävästä kunnallisena palveluna käydään laajaa keskustelua. Oulun panOULU on esimerkki laajasta ja kattavasta julkisesta avoimesta verkosta, kun taas Helsingissä avoimen verkottamisen laajentaminen on ollut kunnallispoliittinen keskustelun aihe lähinnä siksi, että siellä on myös runsaasti yksityistä tarjontaa, mihin ei ole haluttu kaupungin vaikuttavan tarjoamalla julkisia avoimia verkkoja nykyistä laajemmin.
Oulun panOULUn jälkeen toiseksi laajin verkko on Lahden Mastonet. Helsingissä tai pääkaupunkiseudulla asia ei ole edennyt. Kaupunginvaltuutetut Osku Pajamäki ja Jouko Malinen tekivät asiasta valtuustoaloitteen. Helsingin kaupunki kokeilee joitain WLAN-yhteyksiä joukkoliikenteessä.
Antibiotika
Antibiotika () on vuonna 1997 perustettu bulgarialainen tyttötrio. Yhtyeeltä on ilmestynyt kolme albumia. Yhtye laulaa bulgariaksi.
Halttari
Halttari on saari Simon kunnan vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee Maksniemen kylän edustalla Karsikon kalasataman eteläpuolella aivan Karsikon niemen kärjessä. Vain muutamien kymmenien metrien levyinen salmi erottaa saaren Karsikon niemestä. Saaren eteläpuolella sijaitsee Laitakarin saari.
Halttari on Karsikon ja Maksniemen tavoin vanhaa kalastusseutua. Alueella on harjoitettu kalastusta elinkeinona satojen vuosien ajan. Saarella on ollut vielä 1900-luvun alussa kalastustukikohta, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa ennen vuotta 1928. Tuolloin perustettiin Halttarin kalastusyhtymä, ja saarelle perustettiin uusi kalastustukikohta. Sen rakennukset ovat edelleen nähtävissä. Kalastusyhtymän toiminta väheni kuitenkin 1960–1970-lukujen vaihteessa, kun lohisaaliit pienenivät merkittävästi Kemijoen patoamisen vuoksi.
Keltaherttuakala
Keltaherttuakala ("Centropyge flavissima", vanh. "Centropyge flavissimus") 
on keisarikaloihin kuuluva kala.
Keltaherttuakala kasvaa 15 cm pitkäksi. Se on muuten keltainen, mutta silmän ympärillä on sinistä.
Keltaherttuakala on kotoisin Fidžiltä ja Tahitilta.
Keltaherttuakala ei sovi yhteen muiden keisarikalojen kanssa. Se voi myös näykkiä kivikoralleja ja simpukoita.
Keltaherttuakala syö luonnossa lähinnä levää. Sopiva lämpötila-alue on 24–28 °C.
Paskaletto (Simo)
Paskaletto on matala ja asumaton saari Simon kunnan vesialueella Perämerellä. Saari sijaitsee Simonkylän edustalla Tiurasen saaren koillispuolella. Maannousun vuoksi Paskaletosta voi laskuveden aikaan kävellä Tiuraseen.
Saari on noin 1 100 metrin pituinen ja leveimmältä kohdaltaan vajaan kilometrin levyinen. Saaren rannat ovat pääasiassa ruoikkorantoja, sisäosissa kasvaa lehtimetsää ja pensaikkoa. Saarta ympäröivä vesialue on pääosin matala. Saarella on kaksi lampea sekä järvi, jossa on saari.
Venezuelan bolívar
Bolívar fuerte on Venezuelan rahayksikkö. Sen tunnus on VEF ja lyhenne Bs. F. Venezuelassa tehtiin 1.1.2008 rahanuudistus, jossa rahasta leikattiin kolme nollaa pois. Tuolloin valutaan nimeen lisättiin "fuerte" (vahva) ja se sai uuden koodin entisen VEB:n tilalle.
Käytössä olevat setelit ovat 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 Bs. F ja kolikot 1, 5, 10, 12½, 25 ja 50 céntimosia ja 1 bolívarin.
Voice of Wilderness
Voice of Wilderness on Korpiklaanin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. tammikuuta 2005.
Alex Harvey
Alex Harvey (5. helmikuuta 1935 – 4. helmikuuta 1982) oli skotlantilainen rockmuusikko, joka nousi kuuluisuuteen glam rockin aikakaudella 1970-luvulla.
Alexin musiikilliset juuret olivat dixieland jazzissa ja skiffle-musiikissa. Skiffle-musiikki oli erittäin suosittua Englannissa ja Skotlannissa 1950-luvun lopulla. Näihin aikoihin Alexia kutsuttiin Skotlannin vastaukseksi Tommy Steelelle. Vuonna 1959 perustettiin Alex Harvey's Soul Band.
Vuonna 1972 hän löysi kotikaupungistaan Glasgow'sta särmikkään progerock-ryhmän Tear Gas, josta tuli hänen hurjimpien ideoidensa kyvykäs toteuttaja. Uuden bändin nimeksi tuli Sensational Alex Harvey Band (tunnettu myös lyhenteellä SAHB). Sensational Alex Harvey Bandiin kuuluivat Zal Cleminson (kitara), Chris Glen (basso) ja serkukset Ted ja Hugh McKenna (rummut ja koskettimet).
Alex oli erittäin hyvä lavaesiintyjä, ja hän kehitteli hyvän lavashow'n bändinsä kanssa. Kitaristi Zal Cleminson käytti klovnimaskia esiintyessään. Suomessa Sensational Alex Harvey Band kävi esiintymässä Ruisrockissa vuonna 1976. Yhtye hajosi vuonna 1977 Alexin lähtiessä soolouralle. Hän teki kolme soololevyä, joista viimeiseksi jäi "Soldier On The Wall" vuonna 1982.
4. helmikuuta 1982 Harvey sai ankaran sydänkohtauksen odotellessaan rannalla lauttaa uuden bändinsä The Electric Cowboys kanssa esiintymisensä jälkeen. Matkalla sairaalaan hän sai ambulanssissa toisen sydänkohtauksen, joka oli kohtalokas. Tämä tapahtui päivää ennen hänen 47:ttä syntymäpäiväänsä Zeebruggessa, Belgiassa.
Juice Leskinen on tehnyt kappaleesta "Tomahawk Kid" käännöksen Popeda-yhtyeelle nimellä "Mää ja Tapparan mies" (1992). Lisäksi Leskinen on tehnyt Harveyn kappaleesta "The Last of The Teenage Idols" käännöksen, jonka Pate Mustajärvi on levyttänyt sooloalbumilleen nimellä "Viimeinen kultahammas" (1995). Suosituin Sensational Alex Harvey Bandin singleistä oli Tom Jonesin alun perin esittämä "Delilah", joka ylsi listoille. Englannissa sijoitus oli (7) ja Suomessa (12).
Alexin nuorempi veli Leslie Harvey oli myös muusikko, kitaristi yhtyeessä Stone the Crows. Hän kuoli sähköiskuun koskettaessaan samaan aikaan kitaran kieliä ja viallista mikrofonia keikalla 2. toukokuuta 1972.
Tales Along This Road
Tales Along This Road Korpiklaanin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2006.
Sakura Sena
Sakura Sena (s. 31. tammikuuta 1975) on japanilainen pornonäyttelijä ja -malli. Hän asuu nykyisin Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa.
Sena siirtyi pornoalalle 1990-luvun puolenvälissä. Hän kohtasi arvostelua maansa tiedotusvälineissä suurennettuaan rintansa huomattavan kookkaiksi implanteilla, millä hänen katsottiin näyttävän huonoa esimerkkiä.
Sena teki Yhdysvaltain-ensiesiintymisensä "Score"-lehdessä. Hänellä on kolme veljeä.
Spirit of the Forest
Spirit of the Forest on Korpiklaanin esikoisalbumi, joka julkaistiin 10. marraskuuta 2003.
Prometheus (täsmennyssivu)
Prometheus voi viitata seuraaviin asioihin:
One Hour Photo
One Hour Photo on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen trillerielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Mark Romanek ja jonka pääosaa esittää Robin Williams. Williams voitti elokuvasta vuonna 2003 parhaan miesnäyttelijän Saturn-palkinnon.
Sy Parrish (Robin Williams) on yksinäinen mies, joka on ollut vuosia töissä valokuvausliikkeessä. Päivittäin hän takaa sen, että asiakkaat saavat mahdollisimman hyvät valokuvat. Syn vakioasiakkaita on Yorkinin perhe: aviomies William (Michael Vartan), vaimo Nina (Connie Nielsen) ja heidän poikansa Jake (Dylan Smith). Sy on teettänyt heidän kuvansa jo vuosien ajan ja muodostanut pakkomielteen perhettä kohtaan. Hän ihailee heidän onnellisuuttaan ja vaurauttaan, muistaa kaikki asiat heistä ulkoa ja haluaa kaiken lisäksi olla osa heidän perhettään. Lopulta Sy alkaa seurata heitä ja saa huomata, ettei perhe olekaan niin täydellinen kuin voisi luulla.
Joensuun yhteiskoulun lukio
Joensuun yhteiskoulun lukio on Joensuun keskustassa vuodesta 1907 (vuosina 1988–2013 Rantakylässä) toimiva lukio. Lukiossa on kolme linjaa: yleislinja, musiikin ja ilmaisun linja sekä urheilulinja. Koulussa on noin 650 opiskelijaa, ja se on Itä-Suomen toiseksi suurin. Koulun rehtori on Esa Räty.
Joensuun kaupunginhallitus päätti vuonna 2013 Niinivaaran lukion ja Yhteiskoulun lukion yhdistymisestä, ja vuosina 2014–2015 rakennettiin uutta lukiota varten uudisrakennus vanhan Wivi Lönnin suunnitteleman rakennuksen jatkeeksi. Uudisrakennuksen on suunnitellut Pasi Siistonen. Uudet tilat ja laitteet maksoivat noin 12 miljoonaa euroa. Samassa rakennuksessa lukion kanssa toimii Joensuun seudun kansalaisopisto.
Vuonna 1912 valmistui Wivi Lönnin suunnittelema oma koulutalo Koulukadun ja Papinkadun kulmaan, jossa koulu toimi vuoteen 1988 asti, jolloin koulu muutti Rantakylään Pataluodonkadulle. Lukio muutti takaisin vanhalle paikalleen keskustaan syksyllä 2013.
Koulun 100-vuotisjuhlat olivat syyskuussa 2007. Juhliin kuului päiväjuhla, juhlajumalanpalvelus, ohjelmalliset iltamat ja avoimet ovet. Sadan entisen oppilaan kirjoittama 320-sivuinen juhlakirja ”Sata vuotta – eikä suotta!” julkistettiin juhlien yhteydessä. Esillä oli myös koulun ja Pohjois-Karjalan museon yhteinen näyttely Eväitä elämään.
Joensuun kaupunginvaltuusto päätti vuonna 2013 Joensuun yhteiskoulun lukion ja Niinivaaran lukion yhdistymisestä Papinkadulle syksyllä 2015 noin 650 opiskelijan yksiköksi. Uudessa Joensuun yhteiskoulun lukiossa on kolme linjaa: urheilulinja, musiikin ja ilmaisun linja sekä yleislinja. Vuonna 2015 Papinkadulle valmistui Pasi Siistosen suunnittelema uudisrakennus vanhan Wivi Lönnin suunnittelemaan rakennuksen jatkeeksi. Samassa rakennuksessa toimii Joensuun seudun kansalaisopisto.
Joensuun yhteiskoulun lukio osallistuu Joensuun urheiluakatemian toimintaan. Koulussa on kilpaurheiluun panostavilla opiskelijoilla valmentautumisen ja kilpailemisen ohella mahdollisuus suorittaa lukio-opinnot ja ylioppilastutkinto. Joensuun yhteiskoulun lukion urheilulinjalle valitut saavat paikan urheiluakatemian valmennusryhmistä. Urheiluakatemialla voi hyvittää joitain kursseja.
Joensuun yhteiskoulun lukiossa toimii myös musiikin- ja ilmaisunlinja, jossa opiskelijat voivat valita pääaineekseen musiikin, kuvataiteen tai draaman. Kursseja omasta pääasineesta tulee suorittaa vähintään kahdeksan. Vuosittain tälle linjalle valitaan noin 30 opiskelijaa.
Vanhanmaailmankillit
Vanhanmaailmankillit on hammaskarppikalojen ryhmä, joka sisältää monia akvaariokaloina pidettäviä lajeja. Nimensä mukaisesti vanhanmaailmankillien esiintymisalue on Aasiassa ja Afrikassa. Ryhmä käsittää nykyluokituksen mukaan kaksi heimoa, "Aplocheilidae", joka esiintyy Kaakkois- ja Etelä-Aasiassa sekä Madagaskarilla, ja "Nothobranchiidae", joka elää Afrikan mantereen sisävesissä. Aiemmin kaikkia vanhanmaailmankillejä pidettiin yhtenä heimona tai alaheimona ("Aplocheilinae"), mutta nykyään "Aplocheilidae", "Nothobranchidae" ja "Rivulidae" (uudenmaailmankillit) ovat samantasoisia yksiköitä, eikä termi vanhanmaailmankillit vastaa yhtä taksonomista ryhmää.
Jotkut viuhkapyrstölajit ("Nothobranchius") elävät Itä-Afrikassa hyvin pienellä alueella lammikoissa, jotka kuivuvat kuivan kauden aikana lähes kokonaan. Heimoon kuuluu kaksitoista sukua. Lajeja on noin sata, joista monet ovat kohtalaisen suosittuja akvaariokaloja, koska ne ovat värikkäitä, pienikokoisia ja kestäviä.
Afrikkalaiset viiripyrstöt taas on aiemmin luokiteltu yhteen sukuun "Aphyosemion", mutta nyttemmin siitä on erotettu omiksi suvuikseen "Fundulopanchax ", "Chromaphyosemion", "Diapteron", "Scriptapyhsosemion", "Callopanchax" ja "Archiaphyosemion".
Samettivälskäri
Samettivälskäri ("Acanthurus nigricans") on välskärikaloihin kuuluva kala.
Samettivälskäri kasvaa noin 20 cm pitkäksi. Se muistuttaa ulkonäöltään paljon pastellivälskäriä "Acanthurus japonicus". Ruumis on luumunvärinen, kiekkomainen, ja peräosaa kiertää keltainen kapea raita. Pyrstö on vaaleansininen, ja siinä on keltainen poikkiraita. Silmän alla on valkoinen läikkä, pienempi kuin pastellivälskärillä.
Samettivälskäri on kotoisin Havaijilta ja Tyynenmeren keskiosista.
Samettivälskäri on usein aggressiivinen lajitovereitaan ja muita välskäreitä kohtaan, mutta ei kiusaa pienempiään.
Samettivälskäri on levänsyöjä.
Ishtar Terra
Ishtar Terra (Ishtarin maa) on toinen planeetta Venuksen suurista vuoristoisista ylänköalueista, eräänlainen "manner" Venuksessa, jossa ei ole varsinaisia mannerlaattoja. Pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitsevan Ishtar Terran ala on Maan Australian ja Yhdysvaltain alan välillä. Alueen koordinaatit ovat pituus 300-60°, leveys 45-80°. Ishtar Terra nousee noin 3,5 kilometriä planeetan keskikorkeutta ylemmäs.
Ylänkö on nimetty mesopotamialaisen hedelmällisyyden ja sodan jumalattaren Ištarin mukaan. Siellä on Maxwell Montes, Venuksen korkeimmalle ulottuva laaja vuorijono, jonka vuoret nousevat jopa 10,7 kilometriä planeetan keskikorkeuden yläpuolelle ja 14 kilometriä planeetan alimman kohdan yläpuolelle.
Maxwell Montesin alueella näkyy suuri meteoriittikraatteri. Ishtar Terra on suurelta osin vuorten ympäröimä. Maxwell Montes on Ishtarin maan "itärannikolla", Akna Montes länsipuolella ja Freyja Montes pohjoisessa, ja Danu Montes osassa eteläpuolta. Akna Montes jatkuu länteen tessera-alueena, jossa on harjanteita ja laaksoja.
Ishtar Terran Maxwell Montesiin kuulumaton alue on soikea Lakshmi Planum, Lakshmin tasanko. Lakshmin tasangolla on kaksi valtavaa pyöreää entistä tulivuoren purkausaukkoa, josta alueen pinta on peräisin. Toinen on 420 km leveä Sacajawea Patera paikassa 64.5 P 337 I. Sen purkausaukon läpimitta on 120×215 km, ja syvyys 1,2 km.. Toinen on lännempänä sijaitseva pienempi Colette Patera.
Maihinnousualus
Maihinnousualus on sota-alus, jonka päätehtävä on kuljettaa taistelujoukkoja rannikolle. Koosta ja tyypistä riippuen niillä on lentokansi helikoptereita ja STOL/VTOL-hävittäjiä varten. Aluksilla on myös vesille laskettavaa maihinnousukalustoa, kuten ilmatyynyaluksia tai amfibiajoneuvoja.
Maihinnousualuksia on useiden maiden laivastoilla. Nykyisin kokoluokka vaihtelee alle 10 000 tonnin aluksista keskikokoista lentotukialusta muistuttaviin noin 40 000 tonnin ”helikopteritukialuksiin”.
Ensimmäiset varsinaiset maihinnousualukset otettiin käyttöön toisessa maailmansodassa. Näiden alusten syväys oli kuormattunakin vain parisen metriä, eli ne pääsivät niin lähelle rantaa, että ajoneuvokalustolla pystyttiin ajamaan aluksesta maihin. Toteuttamansa Dunkerquen evakuoinnin jälkeen liittoutuneiden ainoa mahdollisuus ryhtyä taisteluun Manner-Euroopassa oli rannikolle suoritettu maihinnousu. Kun Winston Churchill oli tehnyt esityksen maihinnousualuksesta, joka kykenisi kuljettamaan yhden tai useamman panssarivaunun, kokoontui brittiläinen varusteluteollisuus kesällä 1940 käsittelemään asiaa. Kokoukseen osallistunyt yhtiö Hawthorn Leslie and Company esitti suunnitelman, jonka perusteella valmistui marraskuussa 1940 ensimmäinen LCT-tyyppinen (). Se oli tyyppiä LCT Mk I, tai LCT(1).
LCT-aluksesta rakennettiin useita versioita. Sen lisäksi, että LCT sopi miehistön ja ajoneuvojen kuljettamiseen, se kävi useiden erikoisversioiden alustaksi. Sellaisia olivat muun muassa ilmatorjuntatykein varustettu alus, joka ilmatorjunnan suojaamistehtävän lisäksi osallistui jalkaväen tukemiseen. Niistä käytettiin nimeä "Landing Craft Flak". Aluksille ei annettu yksilöllistä nimiä, vaan ne saivat ainoastaan numeron.
Suurimmat maihinnousualukset ovat Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen käyttämät Tarawa- (LHA) ja Wasp-luokan (LHD) alukset. Niiden vetoisuus on noin 40 000 tonnia, eli ne ovat kooltaan keskikokoisen lentotukialuksen luokkaa.
Niillä voi olla 40–50 lentolaitetta eli valikoima erilaisia helikoptereita ja Harrier-hävittäjiä aina tehtävästä riippuen. Toisinaan aluksia nimitetäänkin helikopteritukialuksiksi.
Aluksilla on niiden oman miehistön lisäksi tilat noin 2 000 merijalkaväen sotilaalle, jotka toimitetaan maihin etupäässä helikoptereilla, kun alus pääsee kohdealueelleen. Aluksilla on tilaa myös maihinnousukalustolle, kuten ilmatyynyaluksille.
Baltian Landeswehr
Baltian Landeswehr, joka toimi 7. joulukuuta 1918:sta 3. heinäkuuta 1919, oli alkujaan Latvian armeija, mutta muodostui Saksan keisarikunnan lakattua olemasta lähinnä Baltian yhdistyneen herttuakunnan baltiansaksalaisten vapaaehtoiseksi sotajoukoksi.
Sen tavoitteena oli Versailles’n rauhansopimuksen mukaisesti estää neuvosto-Venäjää valtaamasta yhdessä balttilaisten punakaartien kanssa Viroa tai Latviaa, sekä toisekseen yrittää saada saksalaisille vähemmistöille johtava asema näissä maissa. Landeswehrin sotilaallinen merkitys katosi sen hävittyä virolaisten tukemille latvialaisjoukoille Wendenin taistelussa 19.–21. kesäkuuta 1919, jonka jälkeen se alistettiin Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien everstiluutnantti Harold Alexanderin alaisuuteen ja yhdistettiin Latvian armeijaan.
Joukko-osaston ensimmäisenä komentajana toimi majuri Emil von Scheibler, jonka jälkeen hänen seuraajakseen 6. helmikuuta 1919 tuli majuri Alfred Fletcher. Viimeisenä komentajana toimi brittiläinen everstiluutnantti Harold Alexander.
Baltian Lahdeswehrin tappio Viron 3. divisioonaa vastaan päätti Viron vapaussodan. Joukko-osastona Viron 3. divisioonassa oli myös latvialainen Cesiskuksen 2. rykmentti, jota komensi Venäjän keisarikunnan armeijan palveluksessa aikaisemmin ollut eversti Ernst Põdder, josta tuli 4. huhtikuuta Viron 3. divisioonan komentaja.
Baltian Landeswehrista vapautuneita sotilaita liittyi elokuussa 1919 muodostuneeseen ja joulukuuhun 1919 saakka toimineeseen Deutsche Legioniin, joka taisteli ympärysvaltojen puolelle Venäjän sisällissodassa yhdessä venäläisten valkoisen liikkeen kanssa bolševikkeja ja neuvostovenäläisiä joukkoja vastaan.
Ruusupapu
Ruusupapu ("Phaseolus coccineus") on koristekasvina kasvatettu köynnös.
Ruusupapu kasvaa 2–4 m korkeaksi. Sen lehdet ovat halkaisijaltaan noin 10 cm ja muodostuvat kolmesta lehdykästä. Kukat ovat valkoiset, punaiset tai oranssinsävyiset. Palot ovat keitettyinä syötäviä, kun ne ovat vielä litteitä ja korkeintaan n. 16 cm pitkiä. Sitä isommista, jo pullistuneista paloista otetaan talteen ja keitetään pelkät pavut.
Ruusupapu on kotoisin Keski-Amerikasta, missä se on monivuotinen kasvi. Intiaanit ovat käyttäneet sen tärkkelyspitoisia juuria ravinnoksi.
Ruusupapu kasvatetaan yleensä siemenistä taimiksi sisätiloissa ja istutetaan kasvupaikalle pieninä taimina hallojen mentyä tai kylvetään suoraan lämpimään maahan. Se kasvaa vehreäksi seinämäksi varsin nopeasti. Se pitää tukea säleikköön tai muuhun vastaavaan. Se kukkii heinäkuulta syyskuulle. Jos köynnöksestä haluaa siemeniä talteen seuraavaksi vuodeksi, siemenpalon täytyy antaa tuleentua aivan ruskeaksi ja kuivaksi, ennen kuin se poimitaan. Musta-violetinkirjavat pavut otetaan sisältä talteen siemeniksi. Siemenet säilytetään kuivassa, ilmavassa ja pimeässä paikassa, missä ne saavat jatkaa kuivumistaan, kunnes ne istutetaan keväällä.
Keijunmekko
Keijunmekko ("Rhodochiton atrosanguineus") on kukkiva köynnöskasvi.
Keijunmekko kasvaa 2–3 metriä korkeaksi. Sen kukassa verholehdet muodostavat vaaleanpunaiset kellot, teriö on tummemman punainen tötterö, joka roikkuu kellon sisällä. Lehdet ovat sydämenmuotoisia.
Keijunmekko on kotoisin Meksikosta. Siellä se on monivuotinen, mutta koska se ei kestä alle +5 °C lämpötiloja, sitä kasvatetaan Suomessa yleensä yksivuotisena.
Keijunmekon siemenet kasvatetaan mullan päällä. Esikasvatuksen voi aloittaa jo helmikuussa. Kasvi jaksaa silti kukkia koko kesän – tummat teriöt karisevat, mutta verholehtikellot säilyvät pitkään.
Luoteis-Venäjän armeija
Luoteis-Venäjän armeija oli yksi Venäjän valkoisista armeijoista, jotka taistelivat bolševikkeja vastaan Venäjän sisällissodassa. Armeija taisteli Pietarin (Petrogradin) eteläpuolella ja Virossa puna-armeijaa vastaan. Se oli yhteistoiminnassa myös Viron kanssa ja pyrki etenemään Virosta käsin Pihkovan kautta kohti Pietaria.
Luoteis-Venäjän armeijaa komensi 19. kesäkuuta 1919 alkaen kenraalimajuri Aleksandr P. Rodzjanko, joka ylennettiin 2. lokakuuta 1919 kenraaliluutnantiksi ja hänen jälkeensä jalkaväenkenraali Nikolai Judenitš, joka lokakuussa 1919 onnistui pääsemään hetkellisesti aivan Pietarin edustalle saakka. Judenitšin jälkeen Luoteis-Venäjän armeijan kolmantena ja viimeisenä komentajana toimi kenraaliluutnantti Pjotr Glazenap (28. marraskuuta 1919 – 22. tammikuuta 1920).
Luoteis-Venäjän armeijan yhteyteen perustettiin brittien vaatimuksesta 11. elokuuta 1919 myös Luoteis-Venäjän hallitus.
Luoteis-Venäjän armeija perustettiin Virossa keväällä 1919, ja siihen kuului 26. syyskuuta 1919 noin 20 640 sotilasta. Varustuksena sillä oli kuusi panssarivaunua, kaksi panssariautoa, kolme panssarijunaa, 57 tykkiä, 380 konekivääriä, 333 pikakivääriä ja kuusi lentokonetta. Sen vaatetus tuli briteiltä ja ranskalaisilta sekä muonitus näiden lisäksi yhdysvaltalaisilta. Yhdysvallat oli valmistautunut jopa siihen, että kun Luoteis-Venäjän armeija valtaa Pietarin, niin Virossa olevilla elintarvikkeilla voidaan hoitaa nälkää näkevän väestön tarpeet.
Luoteis-Venäjän armeija aloitti hyökkäyksensä Pietarin suuntaan 28. syyskuuta 1919 tavoitteenaan katkaista Pietarin ja Pihkovan välinen rautatieyhteys, Pietarin–Lugan rata, ja sen jälkeen Pietarin–Moskovan rata, jonka jälkeen Pietarin valtaaminen olisi tullut mahdolliseksi. Pietarilaisten kulkupuheiden mukaan Ruotsi ja Suomi olisivat olleet liittymässä hyökkäykseen. Suomessa valtionhoitaja Mannerheim oli kannattanut osallistumista hyökkäykseen, mutta Mannerheimin jälkeen tasavallan presidentiksi noussut K. J. Ståhlberg vastusti Suomen osallistumista. Stålhberg vastusti hanketta muun muassa siksi, etteivät valkoiset venäläiset monarkistit hyväksyneet Venäjän keisarikunnasta itsenäisiksi julistautuneita valtioita. Judenitš oli valmis Pietarin valloittamisen jälkeen valmis ottamaan haltuun myös Suomen.
Pakokauhun lisäännyttyä Pietarissa kansankomissaarien neuvosto määräsi kaupungin puolustuksen johtoon sota-asiainkansankomissaari Lev Trotskin, joka hankki asiantuntemusta Pietarin puolustamiseen ottamalla kenraali Dmitri Nadjožnyin perheen panttivangiksi ja pakottamalla tämän suunnittelemaan Pietarin puolustuksen. Luoteis-Venäjän armeija otti haltuunsa Lugan 13. lokakuuta 1919, Krasnoje Selon ja Hatsinan 16. lokakuuta 1919.
Pietaria puolusti puna-armeijan 7. armeija, jossa oli muun muassa Suomen sisällissodan aikana Venäjälle paenneita punakaartilaisia, virolaisen eversti A. Korkin komentama latvialainen tarkka-ampujadivisioona, kiinalaisia sekä pietarilaisia työläisiä, kuusi panssarijunaa, Itämeren laivaston alukset tykeillään, kymmenen panssariautoa ja 148 tykkiä.