Eero Tarasti
Eero Aarne Pekka Tarasti (s. 27. syyskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen musiikintutkija, semiootikko, pianisti ja kirjailija, musiikkitieteen professori Helsingin yliopistossa vuosina 1984–2016; sitä ennen hän oli taidekasvatuksen professori 1979–1983 ja musiikkitieteen professori 1983 Jyväskylän yliopistossa.
Eero Tarasti on toiminut vierailevana professorina Pariisin yliopistossa Sorbonnessa 1995, Pariisin VIII yliopistossa 2002, Aix-Marseillen yliopistossa 2002, Tarton yliopistossa 1997–1998, Minnesotan yliopistossa 1999. Hän oli Japan Foundationin fellow 1991, Indianan yliopiston fellow ja research associate 1993–1994, CNRS/Sorbonnen tutkijana 2008, sen tohtorikoulun tieteellisen neuvoston jäsenenä 1998–2014, Umberto Econ johtaman Istituto Superiore Scienze Umanen johtokunnan jäsenenä 2005–2015.
Hän on pitänyt vierailuluentoja ja luentokonsertteja lähes kaikissa Euroopan maissa sekä Yhdysvalloissa, Kiinassa, Japanissa, Venäjällä, Kazakstanissa, Iranissa, Meksikossa, Brasiliassa, Argentiinassa, Chilessä ja Perussa. Hän on järjestänyt 80 kansainvälistä kongressia Suomessa ja ulkomailla.
Hän on ohjannut/toiminut vastaväittäjänä/esitarkastajana 105 väitöskirjassa kotimaassa ja ulkomailla.
Eero Tarasti on perustanut Imatran kansainvälisen semiotiikan instituutin ja toiminut sen puheenjohtajana 1988–2013; hän oli Kansainvälisen semiotiikan yhdistyksen varapuheenjohtaja 1994–2003 ja puheenjohtaja 2004–2014. Hän on aikakauslehti "Synteesin" perustaja ja päätoimittaja vuodesta 1982. Hän on kansainvälisen julkaisusarjan "Acta semiotica fennica" perustaja ja päätoimittaja vuodesta 1988. Hän on Helsingin yliopiston musiikkiseuran perustaja ja puheenjohtaja vuodesta 1989.
Hän opiskeli pianonsoittoa Helsingissä ensin Helsingin Kansankonservatoriossa (Aino Salmela-Hälvä) ja sitten yksityisesti Kaisa Arjavalla ja edelleen Sibelius-Akatemiassa (1967–1975) sekä Wienissä N. Floresin ja Pariisissa Jules Gentilen ja Jacques Février'n johdolla sekä Rio de Janeirossa Heitor Alimondan johdolla.
Tarastin isä oli kansliapäällikkö Aarne Tarasti. Hänen veljensä on Lauri Tarasti, ja hänen puolisonsa on pianisti, musiikintutkija Eila Tarasti o.s. Tahvonen.
Valmistuttuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1967 Tarasti opiskeli Helsingin yliopistossa aluksi teoreettista filosofiaa ja valtiotieteitä, mutta Erik Tawaststjernan kehotuksesta hän valitsi musiikkitieteen vuonna 1968. Hän opiskeli myös Pariisissa Claude Lévi-Straussin sekä A. J. Greimasin johdolla. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1973 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 1976.
Tarastin väitöskirja "Myth and Music" tarkastettiin Helsingin yliopistossa 1978. Sen aiheena on myytin estetiikan ilmeneminen taidemusiikissa, ja se julkaistiin 1978 kansainvälisen kustantajan Mouton de Gruyterin  julkaisusarjassa. Kirja on käännetty myös suomeksi ja ranskaksi. Hän on tehnyt tutkimustyötä myös Brasiliassa ja julkaissut Heitor Villa-Lobosin elämäkerran (1987, engl. 1994). Hän on julkaissut n. 400 artikkelia ja esseitä, ja 40 teosta eri kielillä. Hän on julkaissut kaksi romaania: "Professori Amfortasin salaisuus" (1995, myös viroksi ja ransk.) ja "Eurooppa/Ehkä" (2016; ilmestynyt jo aiemmin 2012 ransk. "Le retour à la Villa Nevski" ja  ital. "L’eredità di Villa Nevski)".
Tarasti toimi Jyväskylän yliopistossa taidekasvatuksen ja musiikkitieteen professorina vuoteen 1984 saakka, jolloin hän siirtyi Helsinkiin. Tarasti on hoitanut Helsingin yliopiston musiikkitieteen professuuria vuodesta 1984 vuoteen 2016; hän on ollut Imatralla vuosina 1988–2013 toimineen Kansainvälisen semiotiikan instituutin ISI:n perustajana ja johtajana.
Professori Tarasti on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 ja Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1998. Hän on lukuisien kansainvälisten tiedeyhdistysten, johtokuntien ja julkaisujen neuvostojen jäsen.
Vuonna 2016 Tarasti perusti Kulttuuriperintöjen Akatemian, Academy of Cultural Heritages (ACU) –instituution, joka toimii Suomessa ja Kreikassa; hän on sen puheenjohtaja.