Léon Bakst
Lev Samoilovitch Rosenberg (), yleisemmin Léon (Nikolaievitch) Bakst () (9. toukokuuta 1866 Grodno, Valko-Venäjä – 27. joulukuuta 1924 Rueil-Malmaison), oli ranskalaistunut valkovenäläinen taidemaalari, lavastaja ja pukusuunnittelija.
Lev Rosenberg (Léo Bakst) syntyi nykyisen Valko-Venäjän alueella keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen. Päästyään lukiosta hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa, mutta samalla hän työskenteli osapäiväisesti kirjankuvittajana.
Bakst muutti nimensä Rosenberg ensimmäisen näyttelynsä yhteydessä 1889 nimeksi Bakst, joka perustui hänen äitinsä tyttönimeen Baxter. Hän esitteli töitään 1890-luvun alkupuolella vesivärimaalareiden yhdistyksen järjestämissä näyttelyissä. Hän oleskeli 1893–1897 Pariisissa, missä hän opiskeli Académie Julianissa, mutta hän vieraili kuitenkin usein Pietarissa. 1890-luvun puolivälissä hänestä tuli jäsen kirjailijoiden ja taiteilijoiden muodostamaan yhteisöön, jonka perustajina olivat Sergei Djagilev sekä Alexandre Benois, ja tämä yhteisö muodosti myöhemmin Mir iskusstva –nimisen taidesuuntauksen.
Vuonna 1889 Bakst perusti yhdessä Sergei Djagilevin kanssa vaikutusvaltaisen aikakauslehden "Mir Iskusstva" (). Lehden sivuilla oli Bakstin grafiikkaa, ja nämä näytöt kohottivat hänet myös suuren yleisön tietoisuuteen.
Bakst jatkoi taiteellista työskentelyään ja maalasi myös muotokuvia "Filipp Malyavin" (1899), "Vasily Rozanov" (1901), "Andrei Bely" (1905) sekä "Zinaida Gippius" (1906). Hän työskenteli myös suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitsin lasten taideopettajana. Vuonna 1902 hän sai tilauksen keisari Nikolai II:lta, ja näin syntyi Pariisissa maalaus "Venäläisten merimiesten tapaaminen".
Vuonna 1898 Bakst asetti teoksiaan esille Djagilevin järjestämässä ensimmäisessä suomalaisten ja venäläisten taiteilijoiden näyttelyssä, joka oli osa Maailman taiteen näyttelyä. Myös Münchenissä hän osallistui näyttelyyn, jonka teemana ja järjestäjänä oli Venäläisten taiteilijoiden yhdistys.
Vuoden 1905 vallankumouksellisen liikehdinnän aikana Bakst työskenteli eri lehtien, kuten "Zhupel", "Adskaja Pochta" ja "Satyricon", avustajana ja myöhemmin hän avusti myös taidelehteä "Apollon".
Bakst työskenteli 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppupuolella eritoten näyttämötaiteen eli lavastamisen ja pukusuunnittelun parissa. Hän työsti joukon kreikkalaisia tragedioita, ja vuonna 1908 hän sai nimeä Djagilevin johtaman Ballets russes'n suunnittelijana. Hänen toteutti esimerkiksi baletit "Cleopatra" (1909), "Seherazade" (1910), "Carnaval" (1910), "Narcissus" (1911) sekä "Daphnis et Chloé" (1912). Koko tämän ajan hän asui Euroopassa, koska juutalaisena hänellä ei ollut oikeutta asua vakituisesti oman seurakuntansa ulkopuolella.
Venäjällä oleskelunsa aikana hän opetti kuuluisassa Zvantsevan koulussa, ja yksi hänen oppilaistaan oli Marc Chagall vuosina 1908–1910. Heidän suhteensa rikkoutui vuonna 1910, sillä Bakst kehotti Chagallia olemaan matkustamatta Pariisin. Siellä näet siitä aiheutuisi nuorelle maalarille vain taiteellisia harmeja, ja taloudellisesti olisi mahdollista kokea jopa nälkäkuolema.
Vuonna 1914 Bakst valittiin jäseneksi Venäjän Keisarilliseen taideakatemiaan. Vuonna 1918 hän katkaisi suhteensa Sergei Djagileviin ja hänen Venäläiseen balettiinsa. Hän kuoli vuonna 1924 keuhkotautiin. Hänen hautansa sijaitsee Pariisissa Batignollesin hautausmaan osastossa numero 25.