hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
John Schlesinger
John Richard Schlesinger (16. helmikuuta 1926 Lontoo, Britannia – 25. heinäkuuta 2003 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli Hollywoodissa ja Britanniassa menestynyt elokuvaohjaaja.
Schlesinger aloitti uransa näyttelijänä mutta siirtyi ohjaajaksi vuonna 1958 televisiosarja "Monitorin" myötä. Vuonna 1961 valmistunut lyhytdokumentti "Terminus" toi hänelle BAFTA-palkinnon, jonka ansiosta hän sai ohjattavakseen seuraavana vuonna ensimmäisen pitkän elokuvansa "Sellaista rakkautta". Hän sai ohjauksestaan Berliinin elokuvafestivaalien pääpalkinnon.
Schlesingerin läpimurroksi osoittautui "Darling – kultaseni" (1965), joka sai kolme Oscar-palkintoa, ja se toi Schlesingerille parhaan ohjauksen ja elokuvan ehdokkuuden. Hänen seuraava elokuvansa "Kaukana mielettömästä maailmasta" (1967) perustui Thomas Hardyn romaaniin ja sai Oscar-ehdokkuuden musiikistaan.
Seuraava ohjaustyö "Keskiyön cowboy" (1969) oli hänen Hollywood-debyyttinsä, jonka päärooleihin palkattiin Jon Voight ja Dustin Hoffman. Alun perin jopa Elvis Presley oli ollut ehdolla Voightin miesprostituoidun rooliin, mutta studiojohtajat olisivat halunneet tehdä liikaa muutoksia käsikirjoitukseen. Elokuva oli suurmenestys, ja siitä tuli ensimmäinen K-18-elokuva, joka sai parhaan ohjauksen, elokuvan ja käsikirjoituksen Oscar-palkinnot. Elokuva sai lisäksi neljä muuta ehdokkuutta.
"Saakelin sunnuntai" (1971) oli poikkeuksellisen menestynyt brittielokuva, joka sai neljä Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien Schlesingerin ohjausehdokkuus. "Heinäsirkat" (1975) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta ja "Maratoonari" (1975) miessivuosaehdokkuuden. Razzie-ehdokkuuden saanut "Honky Tonk Freeway – vallaton valtatie" (1981) oli Schlesingerin ensimmäinen epäonnistuminen ohjaajana. Elokuva jäi myös pahasti tappiolliseksi, minkä vuoksi Schlesinger ajautui hetkeksi televisioelokuvien ohjaajaksi, mutta teki vahvan paluun "Haukka ja lumimies" -trillerillään vuonna 1985. "Pahan riivaamat", "Kohtalokas vuokralainen" ja "Silmä silmästä" menestyivät keskitasoisesti. Schlesingerin viimeiseksi ohjaustyöksi jäänyt "The Next Best Thing" (2000) oli hänen yksi suurimmista epäonnistumisistaan.
Lonkankoukistaja
Lonkankoukistaja ("M. iliopsoas") on syvällä oleva lihas, joka koukistaa lonkkaniveltä. Se muodostuu lihaksista "M. psoas major", "M. psoas minor" (joka esiintyy n. 50 % ihmisväestöstä")" ja "M. iliacus". Lonkankoukistajalihas kiinnittyy rintarangan alimpaan ja kaikkiin lannerangan nikamiin, lonkkaluuhun ja reisiluun yläosaan. Lonkkaa koukistaa myös suora reisilihas ("M. rectus femoris"), räätälinlihas ("M. sartorius") ja leveän peitinkalvon jännittäjälihas ("M. tensor fasciae latae").
Kuntosalilla lonkankoukistajat rasittuvat vatsalihasliikkeissä, usein jopa enemmän kuin vatsalihakset jos liikkeet tehdään väärin.
Olkapää
Olkapää eli hartia on kädellisten ruumiinosa, joka sijaitsee olkavarren yläosassa kaulan vieressä. Olkapään kohdalla on olkanivel. Miehillä hartiat levenevät murrosiässä lihasten kehittyessä.
Olkapään osat ovat solisluu, olkalisäke joka on lapaluussa kiinni, lapaluu, ylempi lapalihas, olkaluu, nivelside sekä lavanaluslihas.
Luzon
Luzon on Filippiinien suurin ja tärkein saari. Luzonin pinta-ala on 104 688 km². Asukkaita Luzonilla on yli 40 miljoonaa. Saarella sijaitsee Filippiinien pääkaupunki Manila sekä väkirikkain kaupunki Quezon City.
Luzon on maailman 17. suurin ja viidenneksi runsasväkisin saari. Se on todella vuoristoista seutua ja siellä sijaitsevatkin Mount Pulag, Filippiinien toiseksi korkein vuori ja Mayon, valtion kuuluisin tulivuori. Luzonin erottavat muista maa-alueista lännessä Etelä-Kiinan meri, idässä Filippiinienmeri ja pohjoisessa Luzoninsalmi.
Hallinnollisesti Luzon käsittää pääsaaren lisäksi useita pienempiä saaria. Kokonaisuus jakautuu kahdeksaan hallinnolliseen alueeseen, jotka jakautuvat edelleen provinsseiksi.
Kahdeksan aluetta ovat:
Olkanivel
Olkanivel () on eturaajan pallonivel, joka liittää lapaluun ja olkaluun toisiinsa. Sitä liikuttavat olkapää- ja rintalihakset sekä leveät selkälihakset. Olkanivelessä ei ole varsinaisia nivelsiteitä vaan sen rakennetta tukevat ympäröivät lihakset ja niiden jänteet. Olkaniveltä tukevia lihaksia ovat alempi ja ylempi lapalihas, lavanaluslihas ja pieni liereälihas.
Olkanivelen sijoiltaanmeno ja jäykistyminen ovat yleisiä kirurgisia ongelmia. Olkanivelen riuhtaisu tai käden varaan kaatuminen voivat synnyttää olkaluun päätä ympäröivän jännekimpun, kiertäjäkalvosimen repeämän. Tämä kiertäjäkalvosinoireyhtymänä tunnettu vamma on yleisin olkapään sairaus.
Mindanao
Mindanao on Filippiinien toiseksi suurin saari. Sen pinta-ala on 94 630 km². Saarella asuu suurin osa Filippiinien muslimiväestöstä. Vuonna 1971 löydettiin saaren sademetsistä eristäytynyt tasaday-heimo, jonka elintavat olivat peräisin kivikaudelta.
Hallinnollisesti Mindanao käsittää pääsaaren lisäksi useita pienempiä saaria. Kokonaisuus jakautuu kuuteen hallinnolliseen alueeseen, jotka jakautuvat 26 provinssiin, joista neljä eivät sijaitse Mindanaon saarella.
Kuusi aluetta ovat:
Spin
Spin on alkeishiukkasten ominaisuus, jonka lähin klassinen analogia on sisäinen pyörimismäärä, mutta täysin spiniä ei voi kuvata klassisilla malleilla. Spin on kvantittunut ominaisuus siinä mielessä, että spinin itseisarvo "S" voi saada vain arvot
missä kvanttiluku "s" on joko kokonaisluku tai puoliluku: "s"=0,1/2,1,3/2... ja formula_2 on Planckin vakio "h" jaettuna formula_3:llä:
Jos spin on kokonaisluku, kyseessä on bosoni, jos puoliluku, kyseessä on fermioni.
Myös spinin jokaisen avaruuskomponentin mahdolliset arvot ovat kvantittuneet. Jos hiukkasen spiniä kuvaa yllä mainittu kvanttiluku "s", spinin komponentti valitun koordinaattiakselin suuntaan voi saada 2"s"+1 arvoa eli esimerkiksi z-akselin suuntainen komponentti voi saada arvot
missä formula_6.
Spin liittyy hiukkasen magneettisiin ominaisuuksiin siten, että jos esimerkiksi atomin kokonaisspin on nollasta poikkeava, niin sillä on magneettinen momentti. Tällainen hiukkassuihku jakautuu epätasaisessa magneettikentässä 2"s"+1 eri osaan. Fyysikoiden puhekielessä spinistä puhuttaessa tarkoitetaan yleensä juuri kvanttilukua "s".
Tavallisten alkeishiukkasten (kvarkit, leptonit) spin on 1/2. Fotonin, gluonin, sekä W ja Z -bosoneiden spin on puolestaan 1. Gravitonin spin on 2.
Spintroniikka tutkii mahdollisuutta hyödyntää elektronin spiniä tiedon tallentamisessa, käsittelemisessä ja siirrossa.
Hammaskoit
Hammaskoit ("Epermeniidae") ovat pieni perhosheimo ja hammaskoimaisten ("Epermenioidea") ainoa alaheimo. Heimon erityispiirteitä ovat suomuton imukärsä, etusiipien takareunassa olevat suomutupsut sekä takasäärien selkäpuolen jäykät harjakset. Heimoon kuuluu vain yksi alaheimo: "Epermeniinae".
Toukat elävät siementen sisällä, ovat lehtimiinaajia tai elävät vapaasti ravintokasvin lehdillä.
Suomesta on löydetty seitsemän lajia, jotka ovat taksonomisessa järjestyksessä:
Latinalaiskortteli
Latinalaiskortteli () on Ranskan pääkaupungin Pariisin kaupunginosa, jossa Pariisin yliopisto, jonka perusti Ludvig IX vuonna 1257 ja useat muut oppilaitokset ovat vanhastaan sijainneet. Se sijaitsee Pariisin viidennessä ja kuudennessa arrondissementissa Seinen eteläpuolella eli "vasemmalla rannalla" (), ja sen länsilaidalla sijaitsevat Saint-Germain-des-Prés ja Luxembourgin puisto. Myös Ranskan suurmiesten hautapaikkana tunnettu Panthéon sijaitsee Latinalaiskorttelissa. Alueen pääkatuja ovat Seinen varrelta Île de la Citén kohdalta etelään johtava Boulevard Saint-Michel sekä Seinen suuntaisena kulkeva Boulevard Saint-Germain.
Alueella on paljon Pariisin yliopistojen rakennuksia, erityisesti yliopiston historiallinen päärakennus Sorbonne. Siksi Latinalaiskorttelia pidetään opiskelijoiden kaupunginosana, vaikka opiskelijoilla nykyään tuskin on varaa asua siellä. Alue saa nimensäkin historiastaan yliopistokaupunginosana, koska latina oli keskiajalla tärkeä yliopiston opetuskieli.
Alueella oli myös ollut poliittisia levottomuuksi vuonna 1871 Pariisin kommuunin keskus oli siellä Place Saint Michelissä, ja siellä olivat suuret Pariisin opiskelijamellakat 1968.
Suomessa yleisesti käytettyä nimitystä Latinalaiskortteli voidaan pitää käännösvirheenä: Suomen kaupungeissa käytetty termi kortteli on tosin samaa alkuperää kuin ranskan "quartier", mutta nykyinen merkitys on toinen: "quartier" merkitsee kokonaista kaupunginosaa.
Kaupunginosa kahviloineen ja bistroineen on suosittu matkailukohde.
Sami Vänskä
Sami Vänskä (s. 26. syyskuuta 1976) on Nightwish-yhtyeessä vuosina 1998–2001 soittanut basisti. Vänskä aloitti bassonsoiton seitsenvuotiaana ja soitti ennen Nightwishia muun muassa Nattvindens Gråt -nimisessä yhtyeessä. Hän ehti tehdä Nightwishin kanssa Over The Hills And Far Away -EP:n sekä kaksi albumia: Oceanborn (1998) ja Wishmaster (2000). 20. elokuuta 2016 hän liittyi entiseen yhtyeensä lavalle esittäen bassokitaralla Stargazersin.
The Carpenter
The Carpenter on kolmen suomalaisen metalliyhtyeen Nightwishin, Children of Bodomin sekä Thy Serpentin split-single, joka on julkaistu marraskuussa 1997.
Nightwish
Children of Bodom
Thy Serpent
Margaret Atwood
Margaret Eleanor ”Peggy” Atwood CC, (s. 18. marraskuuta 1939) on kanadalainen kirjailija, runoilija, feministi ja kirjallisuuskriitikko. Atwood on toiminut kanadalaisten naiskirjailijoiden tienraivaajana. Hän on ollut ehdolla monien kirjallisuuspalkintojen saajaksi, esimerkiksi useita kertoja ehdokkaana Booker-palkinnon saajaksi, ja hän on voittanut kyseisen palkinnon kerran, vuonna 2000 kirjalla "Sokea surmaaja" (engl."The Blind Assassin").
Margaret Atwood syntyi 1939 Ottawassa, Ontariossa. Hänen isänsä Carl Edmund Atwood oli hyönteistutkija ja eläintieteen professori, ja hänen äitinsä Margaret Dorothy Killiam oli ravitsemusterapeutti. Atwood vietti lapsuutensa perheensä kanssa eräretkillä Pohjois-Quebecin metsissä. Tänä aikana hän oppi rakastamaan luontoa ja kirjallisuutta. Vuonna 1946 perhe muutti Torontoon. Myöhemmin hän on opiskellut Englannin kirjallisuutta. Asuttuaan useita vuosia eri puolilla maailmaa, muun muassa Englannissa ja Australiassa, Atwood palasi Torontoon, jossa hän yhä asuu. Hän on naimisissa kirjailija Graeme Gibsonin kanssa, ja heillä on yksi tytär. Kirjoittamisen lisäksi hän on kiinnostunut muun muassa ympäristönsuojelusta ja Kanadan kulttuurista. Atwoodin tuotantoon kuuluu romaaneja, novelleja, runokokoelmia ja lastenkirjoja.
Machu Picchu
Machu Picchu (espanjaksi [ˈmɑtʃu ˈpi(k)tʃu], [ˈmɑtʃu ˈpiktʃu], ’vanha vuori’ tai ’vanha huippu’) on muinainen inkakaupunki Andien harjanteella Perussa Etelä-Amerikassa. Inkat hylkäsivät sen hävittyään espanjalaisvalloittajille lopullisesti vuonna 1572. Machu Picchu on UNESCOn maailmanperintökohde.
Machu Picchu sijaitsee 2 430 metrin korkeudessa trooppisen vuoristometsän keskellä. Kaupunki sijaitsee Urubambajoen laaksossa lähellä Inkavaltakunnan pääkaupunki Cuscoa. Siinä on temppeleitä, hallitsijanpalatsi, asuintaloja ja varastoja. Vuorenrinteille rakennettiin viljelypengermiä. Kaikkein ylimpänä on Intin eli auringon temppeli. Machu Picchu käsitti yhteensä noin 200 rakennusta. Kaupungissa ja sen ympäristössä asui noin 1 200 asukasta, pääasiassa naisia, lapsia ja pappeja.
Machu Picchun rakentaminen alkoi noin vuonna 1440. Kaupungin rakennuttajaksi arvellaan inkahallitsija Pachacútecia. Pachacutec rakensi kaupungin Auringon kultin harjoittamiseen. Kaupungin piti olla valloittamaton, sillä se sijaitsee paljaan kallion ja rotkojen ympäröimänä. Kaupunki toimi ilmeisesti inkojen viimeisenä puolustustukikohtana sen jälkeen kun espanjalaiset olivat valloittaneet Perun 1532. Inkat hylkäsivät kaupungin hävittyään lopullisesti espanjalaisille 1572. Ei osata varmasti sanoa miksi Machu Picchu hylättiin, koska valloittajat eivät koskaan löytäneet kaupunkia. Hylkäämisen jälkeen kaupunki unohtui vuosisadoiksi.
Ensimmäinen tunnettu Macchu Picchussa käynyt ulkomaalainen oli yhdysvaltalainen Hiram Bingham 24. heinäkuuta 1911. Bingham kirjoitti Machu Picchusta menestysteoksen, ja vei sieltä kotimaansa museoihin lukuisia esineitä, joita Peru on viime vuosina vaatinut palautettaviksi. "National Geographic" teki Machu Picchusta erikoisnumeron huhtikuussa 1913, ja kaupunki nousi maailmanmaineeseen. Ennen Hiram Binghamin tuloa kaupunkiin huomattiin että italialaiset matkailijat olivat kaivertaneet erääseen kiveen käyneensä siellä, lisäksi jo 1800-luvulla yksittäisiä matkailijoita oli käynyt siellä.
Machu Picchu on yksi Etelä-Amerikan tärkeimmistä arkeologisista keskuksista, ja se on suosituin turistikohde Perussa. Vuosittain Machu Picchulla käy 400 000 turistia ja määrä on kasvussa. Unescon mukaan näin suuri turistimäärä vaarantaa paikan säilymisen.
Pyynikin näkötorni
Pyynikin näkötorni on Tampereen Pyynikinharjulle vuonna 1929 valmistunut näkötorni. Apulaiskaupunginarkkitehti Vilho Kolhon suunnittelema 26 metriä korkea torni sijaitsee 152 metrin korkeudella merenpinnasta Pyynikinharjun laella. Torni on rakennettu Ahvenanmaalta louhitusta punagraniitista, jota on tuotu aikoinaan Ahvenanmaalta Tampereelle suurin määrin. Sen juurella toimii munkeistaan tunnettu Pyynikin Munkkikahvila.
Pyynikinharju on maailman suurin jääkauden aikainen soraharju. Harju suojeltiin jo 1830-luvulla, kun puiden hakkuu alueella kiellettiin. Vuonna 1868 ravintoloitsija Tallqvist rakennutti harjun päälle Ilomäen huvilahuoneen, jonka paikalle kaupunki rakensi vuonna 1888 Ilomäen puisen näkötornin. Näkötornin piirsi arkkitehti Georg Schreck. Puinen näkötorni vaurioitui vuoden 1918 sisällissodassa käydyn Tampereen taistelun yhteydessa. Sen tilalle rakennettiin vuonna 1929 Tampereen 150-vuotisjuhlan kunniaksi uusi graniittinen näkötorni. Höyrylaiva "Kurun" uppoamisen vuoksi tornin syyskuulle 1929 suunnitellut vihkiäiset peruttiin ja torni vihittiin lopulta vasta 1980-luvulla. Talvisodan aikana Pyynikin näkötornissa toimi Tampereen ilmapuolustusaluekeskuksen alainen ilmavalvonta-asema. Yleisradion keskiaaltoasema toimi tornin länsisiivessä vuodesta 1930 ja Radio 957 aloitti toimintansa vuonna 1985 käyttäen tornia lähetyspaikkanaan.
Nykyään Pyynikin näkötorni on yksi Museoviraston listaamista valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lääninpoliisijohtaja
Lääninpoliisijohtaja johtaa nimensä mukaisesti läänin poliisitoimintaa.
Lääninpoliisijohtajina toimivat (2005):
Reijo Taipale
Reijo Toivo Taipale (s. 9. maaliskuuta 1940 Miehikkälä) on suomalainen iskelmälaulaja.
Taipale syntyi tavalliseen maanviljelijäperheeseen. Hän menetti isänsä ollessaan kolmevuotias. Laulamisen Taipale aloitti jo 12-vuotiaana. Idolinaan hän piti Olavi Virtaa. Jo 1950-luvulla Taipale osallistui useisiin iskelmälaulukilpailuihin ja voitti ne kaikki. Loppuvuodesta 1960 oli edessä muutto Helsinkiin, sillä Taipale arveli sieltä avautuvan uran paremmin kuin kotiseudultaan.
Miehikkälässä asuessaan Taipale hankki elantonsa metsätöillä. Helsingissä hän toimi aluksi rakennuksilla ja lauloi iltaisin naisorkesteri Rytmi-tyttöjen solistina. Sieltä hänet pestasi palvelukseensa veteraanirumpali ja orkesterinjohtaja Kullervo Linna, joka passitti miehen syksyllä 1961 edelleen Scandia-musiikin järjestämään koelaulutilaisuuteen. Tässä koelaulutilaisuudessa Jaakko Salo huomasi Taipaleen kyvyt ja antoi hänelle mahdollisuuden levyttää Kullervo Linnan kanssa.
Taipaleen levytysura alkoi vuonna 1962 kappaleilla ”Aila” ja ”Yön hetket”. Puoli vuotta myöhemmin levytetty Unto Monosen ”Satumaa” toi nuorelle artistille pysyvän paikan tangosolistien eturivissä. Taipaleen muihin hitteihin kuuluvat esimerkiksi ”Tähdet meren yllä”, ”Tango Humiko”, ”Sateen tango”, ”Onnen maa”, ”Elämän parketeilla”, ”Ruusu joka vuodesta”, ”Niittykukkaset” ja ”Jaksaa vanhakin tanssia”. Aluksi hän oli Kullervo Linnan orkesterin laulusolistina vuosina 1961–1964, mutta vuodesta 1965 Taipale on viihdyttänyt suomalaisia oman yhtyeensä kanssa. Taipale on sittemmin levyttänyt myös cover-version ruotsalaisen rockyhtye Kentin kappaleesta ”Dom andra” (suom. ”Ihan kuin nuo toiset”).
Vuonna 2007 Taipale oli yhtenä Iskelmä-Finlandia-palkinnon saajaehdokkaista, mutta Seppo Hovi valitsi tuolloin voittajaksi Eino Grönin. Vuonna 2015 Taipale sai Pro Finlandia -mitalin.
Vuonna 1993 Taipale esiintyi Markku Pölösen käsikirjoittamassa ja ohjaamassa elokuvassa "Onnen maa".
Taipaleesta ilmestyi vuoden 2017 lokakuussa Hellevi Poudan kirjoittama elämäkerta "Satumaa: Reijo Taipaleen tarina".
Taipale on naimisissa Anita Taipaleen kanssa ja heillä on kolme lasta, Satu (s. 1966), Krista (s. 1970) ja Roni (s. 1981). He tapasivat syyskesällä 1962, kihlautuivat joulukuussa 1963 ja avioituivat vuonna 1964.
Therion
Therion on 1980-luvulla perustettu ruotsalainen sinfonista metallia esittävä yhtye. Yhtyeen musiikista on usein löydetty yhtenäisyyksiä 1980-luvun melodisiin heviyhtyeisiin Iron Maiden ja Judas Priest. Yhtyeen kokoonpano on muuttunut paljon vuosien aikana, ja ainoana pysyvänä jäsenenä on ollut kitaristi Christofer Johnsson. Keikoilla yhtyeen mukana on tavan takaa kulkenut joukko oopperalaulajia. Kokoonpano on nähty myös Suomessa.
Yhtyeen nimen "Therion" Johnsson keksi suurimman musiikillisen vaikuttajansa Celtic Frostin kenties suosituimman levyn "To Mega Therionin" nimestä.
Aarre (nimi)
Aarre on suomalainen miehen nimi. Aarren nimipäivä on 12. lokakuuta. Nimi on selitetty muunnokseksi saksalaisesta Aret-nimestä, joka on Suomessa esiintynyt myös muodossa Aaretti, murteellisesti Aarretti. Nimi Aret taas on muunnelma germaanisesta nimestä Arnold, joka tarkoittaa "kotkan tavoin hallitsevaa". Lisäksi suomalaisen Aarre-nimen syntyyn on voinut vaikuttaa kätkettyä arvo-omaisuutta tarkoittava suomen sana aarre..
"Väestörekisterikeskuksen" mukaan on Suomessa ollut kirjoilla kesäkuun 2017 alkuun mennessä 9824 Aarre-nimistä miestä ja alle 16 naista.
Saapasjalkarock
Saapasjalkarock oli Keski-Suomessa Pihtiputaalla vuosittain järjestetty rockfestivaali vuosina 1976–1988 ja vielä yksipäiväisenä kesällä 2006. Tapahtuma järjestettiin yhden välivuoden vuoksi yksitoista kertaa. Saapasjalkarockin lopettamisen aikoihin myös moni muu suomalainen musiikkitapahtuma lopetti toimintansa. Saapasjalkarock keräsi parhaimmillaan 7 000 hengen yleisön. Juhlan nimekkäimpiin esiintyjiin kuuluu yhdysvaltalainen Metallica ja myös muun muassa Fabulous Thunderbirds esiintyi Pihtiputaalla. Suosituin yhtye Saapasjalkarockissa oli kuitenkin vuodesta toiseen kotimainen Popeda, joka esiintyi festivaaleilla vuodesta 1977 alkaen joka vuosi yhteensä 10 kertaa. Pate Mustajärvelle on ojennettu Pihtiputaan viiri Popedan ansioista Saapasjalkarockin vakioesiintyjänä.
Saapasjalkarockin järjestelyjä vetänyt Dex Viihteen ohjelmatoimistoyrittäjä Seppo Kahilainen herätteli Janne Tokolan kanssa henkiin Saapasjalkarockin muistoa jo vuosina 2002-2004, jolloin Pihtiputaalla järjestettiin Saapasjalkayöt-tapahtuma. Kesällä 2002 Saapasjalkayöt aloitti klubi-illoilla Hotelli Pihtiputaassa. Esiintyjinä olivat Turo's Hevi Gee, Osmo's Cosmos sekä SF-Blues. Lisäksi nähtiin koomikkojen Hamlet-kuvaelma, mukana muun muassa Mikko Kivinen. Vuonna 2003 pidettiin puistokonsertti Sallilan puistossa, esiintyjinä Piikkilanka, Lastenorkesteri Loiskis, Ville Parkkonen, Heikki Silvennoinen ja Yö. Viimeinen Saapasjalkayöt-puistokonsertti pidettiin 30. heinäkuuta 2004. Tuolloin esiintyjinä olivat perjantaina Mokoma, Kotiteollisuus, Agonizer, Infernal Void, Stereo Monster ja Killville. Lauantaina esiintyivät Popeda, PMMP, Orion ja Valve.
Jälleen vuoden tauon jälkeen Saapasjalkarock herätettiin henkiin. Kesällä 2006 Pihtiputaalla esiintyi muun muassa Lordi, Kilpi, Negative, Lovex, Irina, Morian, Stella, International Playboys, sekä pihtiputaalainen death metal-yhtye Infernal Void.
Mikko Niskasen elokuvassa "Ajolähtö" (1982) on kohtauksia vuonna 1981 pidetystä Saapasjalkarokista.
Leena Vilkka
Leena Vilkka (s. 21. heinäkuuta 1964 Hyvinkää) on ympäristöfilosofian dosentti Helsingin yliopistossa.
Vilkka on väitellyt filosofian tohtoriksi vuonna 1995 Helsingin yliopistosta eläinten oikeuksista ja luonnon itseisarvoista. Alun perin hän oli koulutukseltaan metsätalousteknikko. Ympäristöfilosofian dosenttina hän on mukana monissa kestävää kehitystä koskevissa tutkimuksissa. Vilkka on Joensuun yliopiston ympäristöestetiikan tutkija.
Vilkka kannattaa arvo-objektivismia. Hänen mukaansa arvot ovat objektiivisesti olemassa. Kirjassaan "Mustavihreä filosofia" Vilkka asettuu ekologisen anarkismin kannattajaksi.
Vilkka on Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen. Vuosina 2001–2006 hän kuului vihreään valtuustoryhmään. Vuoden 2006 syksyllä hän siirtyi Suomen Keskustan ryhmään.
Vilkka on perustanut pienkustantamon, joka julkaisee hänen omia ja muiden kirjoja. Hän on pääkouluttajana Biofilos-yrityksessä, joka pyrkii edistämään ympäristön, luonnon ja eläinten oikeuksia erityisesti yritysmaailmassa.
Vilkan tytät kuoli syöpään, ja hän on julkaissut sen jälkeen aiheesta omakustanteena kirjoja.
Juha Siltala
Juha Heikki Siltala (s. 25. marraskuuta 1957 Alavus) on historioitsija ja Helsingin yliopiston Suomen historian professori, joka tunnetaan psykohistoriallisista tutkimuksistaan ja yhteiskuntakriittisistä kannanotoistaan.
Juha Siltala väitteli historian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1985 aiheenaan Lapuan liikkeen toiminta 1930-luvulla. Hän työskenteli Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1985–1987 ja tutkijana 1989–1997 sekä Helsingin yliopiston tutkijana 1988–1989 ennen valintaansa yliopiston Suomen historian professoriksi 1997.
Siltalan erikoisalue on psykohistoria eli historiantutkimuksen suuntaus, jossa historian tapahtumia ja henkilöitä tulkitaan psykoanalyyttisten metodien avulla. Hän on teoksissaan uudelleentulkinnut Suomen lähihistoriaa psykohistoriallisin menetelmin. Jo väitöskirja "Lapuan liike ja kyyditykset" käsitteli psykologisesta perspektiivistä 1930-luvun alkupuolen joukkoliikettä. "Suomalainen ahdistus" (1992) käsittelee 1800-luvun herätysliikkeiden historiaa. Se pohtii pääosin herättäjien kuten Paavo Ruotsalaisen psyykkisiä tarpeita toiminnalleen, sen vaikutusta heränneisiin ja jossain määrin koko suomalaiseen psyykeen. "Miehen kunnia" (1994) ruotii suomalaisen miehen henkistä tarvetta voittaa häpeä onnistuneilla suorituksilla kansakoulusta vanhuuteen asti. Se perustuu 1980-luvulla kerättyihin omaelämäkertakirjoituksiin ja sen lähdeaineistona on siten 1900–1970 syntyneitä miehiä. "Valkoisen äidin pojat" (1999) psykoanalysoi 1800-luvun kansallisen herätyksen ajan suurmiehiä kuten Snellman, Cygnaeus ja Yrjö-Koskinen. Tämän Suomalainen ahdistus -trilogiaksi kutsutun sarjan jatkoksi Siltala lupasi analyysiä kansalaissodasta, mikä toteutui kirjassa "Sisällissodan psykohistoria" (2009). Tämän lisäksi hän on käsitellyt psykohistorian teoriaa teoksessaan "The Dimension of Change in Psychohistory" (1992) ja artikkeleissaan.
Siltala tunnetaan myös näkyvänä yhteiskunnallisena keskustelijana ja yhteiskuntakriitikkona. Hän on arvostellut terävästi ”turbokapitalismiksi” ja ”hyperkilpailuksi” kutsumaansa nykyistä työelämää ja kantanut huolta ihmisten hyvinvoinnista sen armoilla. Suurta kohua herättänyt teos "Työelämän huonontumisen lyhyt historia" (2004) perustuu suomalaisten työläisten haastatteluihin ja maalaa synkän kuvan 2000-luvun työelämästä, jossa yksisilmäistä taloudellista etua ajavat yritykset polttavat työntekijänsä loppuun.Siltalalle on myönnetty seuraavat palkinnot:
Nominatiivi
Nominatiivi eli nimentö on nominatiivi-akkusatiivi-kielten nominien eli substantiivien, adjektiivien, pronominien ja numeraalien sijamuoto.
Nominatiivi vastaa yleensä seuraaviin kysymyksiin:
Nominatiivi on sanan semanttisesti neutraalein muoto ja usein morfologisestikin vähiten merkitty. Esimerkiksi suomen kielessä yksikön nominatiivilla ei ole lainkaan sijapäätettä (talo-ø). Monikon nominatiivin pääte on "-t" (talo-t), joka on alkuperältään monikon tunnus. Tosin poikkeuksiakin on: islannin kielen maskuliinisukuisen substantiivin "hevonen" yksikön epämääräinen nominatiivimuoto on "hest-ur" (normaalissa kirjoituksessa väliviivaa ei merkitä), kun taas saman sanan yksikön epämääräinen akkusatiivimuoto kuuluu pelkästään "hest".
Nominatiivia käytetään ennen kaikkea predikatiivin ("Lapsi on vilkas) sekä intransitiivi- ja transitiiviverbien subjektin (Mies juoksee, Mies syö omenaa") sijana. Lisäksi nominatiivi esiintyy taipumattoman appositioattribuutin sijana ("Tohtori Mäkelä ilmoitti asiasta tarkastaja Niemiselle") ja puhuttelun sijana ("Älä, hyvä ystävä, ole noin hupsu!").
Yksinkertaistaen nominatiivi on substantiivin, pronominin, adjektiivin tai numeraalin taivuttamaton muoto.
Niin kutsutussa status-lauseenvastikkeessa esiintyy absoluuttinen nominatiivi eli irrallinen nominatiivi, joka tunnetaan myös latinankielisellä nimellään nominativus absolutus ("Siinä hän istui pää täynnä ajatuksia").
Kulli
Kulli on alatyylissä käytetty nimitys siittimelle. Aikaisemmin sana on merkinnyt lisäksi erilaisia ulos työntyvän ruumiinpullistuman aiheuttavia sairauksia. Tyrää on kutsuttu suolikulliksi. Toisaalta jo Gustaf Renvallin "Lexicon Linguae Finnicae" (1826) tuntee kullin siittimen nimityksenä ja lisäksi antaa sanalle ’kullinen’ selityksen "ad scrotum pertinens" ’kivespussiin liittyvä’. Koska tätä on hankala katsoa johdetuksi sairauksista, viittaisi tämä sukuelin-merkityksen ensisijaisuuteen.
Havupuussa, erityisesti männyssä olevasta tukevasta oksasta, joka haarautuu ylöspäin ikään kuin toisena pienempänä latvana, käytetään nimitystä ”kullioksa”.
Wilhelm Gustloff (laiva)
Wilhelm Gustloff oli 1937 valmistunut saksalainen risteilyalus, jonka neuvostoliittolainen sukellusvene upotti torpedoimalla eteläisellä Itämerellä toisen maailmansodan loppuvaiheessa 30. tammikuuta 1945 sen ollessa kuljettamassa valtakunnan itäosista evakuoituja saksalaisia siviilejä. Uppoamisessa hukkuneiden määrää ei tiedetä, mutta sen on arvioitu olleen jopa 9 000 tai yli. Kyseessä on historian eniten ihmishenkiä vaatinut yksittäinen laivaturma.
"Wilhelm Gustloffin" rakensi Blohm+Vossin telakka, ja se laskettiin vesille 5. toukokuuta 1937. Alus kastettiin saksalaissyntyisen Sveitsin kansallissosialistisen puolueen johtajan Wilhelm Gustloffin mukaan, jonka juutalainen opiskelija David Frankfurter oli murhannut vuonna 1936.
"Wilhelm Gustloff" rakennettiin kansallisosialistien KdF (Kraft durch Freude) -järjestön lippulaivaksi, ja sillä piti tarjota edullisia risteilyjä, joihin olisi varaa muillakin kuin rikkailla. Alus suoritti useita risteilyjä ennen sotaa. Toukokuussa 1939 alus oli mukana laivueessa, joka haki Saksan lähettämän Condor-legioonan sotilaita kotiin Espanjasta. Legioona oli avustanut Francisco Francon joukkoja Espanjan sisällissodassa.
Sodan alusta marraskuuhun 1940 "Wilhelm Gustloff" palveli Saksan laivaston sairaalalaiva D:nä. Tämän jälkeen laiva oli Gotenhafenin (puolaksi Gdynia) satamassa koulutettavien sukellusvenemiehistöjen asuinlaivana. Tammikuussa 1945 "Wilhelm Gustloff" valmisteltiin kuljettamaan pakolaisia pois Danzigin alueelta etenevien neuvostojoukkojen tieltä.
Alus lähti Gotenhafenista aamulla 30. tammikuuta 1945 noin klo. 12.30 mukanaan yli 10 000 henkeä (suurin osa siviilejä). Aluksen päällikkönä toimi Friedrich Petersen. Alus oli suunniteltu 1 880 matkustajalle. Sitä saattoi vain yksi miinanraivaaja, Norjasta pakko-otettu, vetoisuudeltaan 700-tonninen ja hiilipolttoinen "Löwe". Illalla neuvostoliittolainen Aleksandr Marineskon komentama sukellusvene "S-13" laukaisi kolme torpedoa kohti "Wilhelm Gustloffia". Kaikki torpedot osuivat: ensimmäinen keulaan, toinen uima-altaan kohdalle ja viimeinen konehuoneeseen. Alus upposi 50 minuutissa vieden mukanaan arvioiden mukaan lähes 10 000 ihmistä. Pienet saksalaiset sota-alukset onnistuivat pelastamaan noin 1 230 henkilöä.
Aluksen hylky lepää 45 metrin syvyydessä koordinaateissa , noin 30 kilometrin päässä rannikosta. Alus on myös julistettu hautapaikaksi, ja Puolan viranomaiset ovat kieltäneet alueella sukeltamisen. Puolalaisissa merikorteissa hylky mainitaan ”Esteenä 73”.
"S-13" upotti 10. helmikuuta 1945 myös saksalaisen S/S "General von Steubenin". Yli 3 000 ihmistä sai surmansa. Alus oli upotuksen tapahtuessa sairaalalaiva ja merkitty selvästi kansainvälisten sopimusten mukaan sellaiseksi. Huomattava osa sen matkustajista oli vaikeasti haavoittuneita, liikuntakyvyttömiä paaripotilaita, joilla ei ollut mitään mahdollisuutta pelastua. "General von Steuben" purjehti kuitenkin sota-alueella. Se ajoi ilman kulkuvaloja ja kuljetti it-tykkejä. Mukana oli myös satoja koulutettuja sukellusvenemiehiä. Näistä syistä johtuen aluksen torpedointi oli sallittu sodanaikainen teko voittajavaltioiden mielestä eikä sitä pidetä sotarikoksena.
Wilhelm Gustloff
Wilhelm Gustloff (30. tammikuuta 1895 Schwerin, Mecklenburg, Saksa – 4. helmikuuta 1936 Davos, Sveitsi) oli saksalaissyntyinen kansallissosialisti ja kansallissosialistisen puolueen Sveitsin osaston johtaja.
Gustloffin mukaan nimettiin Wilhelm-Gustloff-Stiftung sekä KdF-laivaston lippulaiva Wilhelm Gustloff. Wilhelm Gustloffin upottaminen vuonna 1945 on maailmanhistorian eniten henkiä vaatinut laivan uppoaminen.
Wilhelm Gustloff suoritti keskikoulun oppimäärän ja opiskeli pankkivirkailijaksi. Hän kärsi kroonisesta keuhkosairaudesta ja sen aiheuttamasta kurkunpään tulehduksesta, minkä johdosta hänet luokiteltiin ensimmäisen maailmansodan syttyessä palvelukseen kelpaamattomaksi. Vuonna 1917 Gustloff muutti Davosiin, Sveitsiin, jonka vuoristoilmaa pidettiin suosiollisena keuhkotautiselle. 
Vuonna 1921 hän liittyi kansallismielisen Saksalaiskansallisen suojelusliiton jäseneksi. Vuonna 1929 hänestä tuli kansallissosialistisen puolueen jäsen, ja vuonna 1932 hänestä tuli puolueen Sveitsin osaston (NSDAP-Auslandsorganisation Schweiz) johtaja. Gustloff levitti Sveitsissä huomattavan määrän antisemiittistä kirjallisuutta, esimerkiksi useita tuhansia kappaleita Siionin viisaiden pöytäkirjoja. Vuoteen 1936 mennessä hän oli hankkinut puolueelle yli 5 000 jäsentä.
4. helmikuuta 1936 David Frankfurter, Gustloffin entinen opiskelutoveri, surmasi Gustloffin neljällä pistoolinlaukauksella. Frankfurter oli juutalaisen rabbiinin poika, ja murhan motiivit olivat selvästi poliittiset. Kansallissosialistisen puolueen propaganda kohotti Gustloffin ”veritodistajaksi”. Hänet haudattiin suurellisin menoin synnyinkaupunkiinsa Schweriniin, hautajaisissa olivat paikalla niin Adolf Hitler kuin Joseph Goebbelskin. Hitlerin määräyksestä KdF-laivaston uusin ja suurin lippulaiva, joka oli tarkoitus nimetä ”Adolf Hitleriksi”, kastettiinkin Gustloffin mukaan ”Wilhelm Gustloffiksi”. Gustloffin murhaaja Frankfurter tuomittiin verrattain lievään 18 vuoden vankeusrangaistukseen. Kansallissosialistisen puolueen toiminta Sveitsissä sen sijaan kiellettiin levottomuuksien pelossa.
Toisin kuin vuonna 1938, jolloin juutalainen Herschel Grynszpan murhasi Pariisissa saksalaisen lähetystöneuvos Ernst vom Rathin, Saksan kansallissosialistit pidättäytyivät suurimittaisista vastatoimista. Tähän vaikuttivat ennen kaikkea Berliinissä järjestettävät vuoden 1936 olympialaiset. Suurimittaiset vastatoimet olisivat saattaneet vaarantaa kisat tai saada aikaan kansainvälisen boikotin.
Meskaliini
Meskaliini on yksi fenetyyliamiineista, joihin sisältyy monia kemialliselta rakenteeltaan samankaltaisia aineita kuten MDMA ja amfetamiini. Meskaliini kuitenkin eroaa useimmista muista fenetyyliamiineista vaikutuksiltaan ja käyttötavoiltaan: se on psykedeeli kuten monet tryptamiinit (esimerkiksi dimetyylitryptamiini ja psilosybiini). Meskaliini valmistetaan synteettisesti tai uutetaan esimerkiksi meskaliinikaktusesta ja kynttiläkaktuksesta.
Meskaliinin eristi ja tunnisti saksalainen Arthur Heffter vuonna 1897. Ainetta valmistettiin keinotekoisesti ensimmäisen kerran 1919. Meskaliinin luokiteltiin huumausaineeksi YK:n psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa vuonna 1971.
Meskaliinisulfaatti (CHNOS) sulaa 35–36 °C:ssa ja on valkoista. Raaka meskaliini on ruskeaa, ja se sulaa 128–129 °C:ssa.
Erowid-sivun mukaan tyypillinen meskaliiniannos on 200-300 mg syötynä. Täydet vaikutukset ilmenevät 45-60 minuutissa ja kestävät 4-8 tuntia.
Gjirokastër
Gjirokastër tai Gjirokastra () on 20 630 asukkaan (2001) kaupunki Kaakkois-Albaniassa, lähellä Kreikan rajaa. Yhdessä Keski-Albaniassa sijaitsevan Beratin kaupungin kanssa se muodostaa UNESCOn maailmanperintökohteen. Beratin ja Gjirokastran historialliset keskustat valittiin vuonna 2005 UNESCOn Maailmanperintöluetteloon erityisesti hienon 1800-luvun osmaniarkkitehtuuriensa ansiosta.
1200-luvulla kaupunki tunnettiin nimellä Argyropolis, hopeakaupunki tai Argyrokastron (hopealinna). 1300-luvulla se oli osa Epiruksen despotaattia. Vuonna 1417 Osmanien valtakunta valloitti sen. 1800-luvulla kaupungista muodostui Albanian vapautusliikkeen keskus.
Nykyisin Gjirokastër on eteläisen Gjirokastërin maakunnan pääkaupunki. Albanian kommunistinen diktaattori Enver Hoxha syntyi kaupungissa.
Gemmologia
Gemmologia eli jalokivioppi on tieteenala, joka tutkii jalokiviä.
Tieteenä gemmologia on osa mineralogiaa, mutta työnkuvaltaan gemmologi eli jalokiviasiantuntija on lähempänä kultaseppää kuin mineralogia. Suomen Gemmologinen seura järjestää alan koulutusta ja jakaa diplomigemmologin titteleitä. Diplomigemmologin toimenkuvaan kuuluvat muun muassa jalokivien tutkimus, tunnistus, luokittelu, aitoustodistusten kirjoittaminen ja hinta-arviointi.
Geologia tutkii maapalloa ja sen aktiivisuutta. Sen alatiede mineralogia on mineraaleja koskeva tiede. Gemmologia kehittyi mineralogiasta omaksi tieteen alaksi 1800-luvun lopulla.
1920-luvulta lähtien on markkinoille ilmestynyt synteettisiä eli ihmisten valmistamia jalokivimateriaaleja. Viime aikoina on yhä useammin tavattu myös eri tavoin käsiteltyjä kiviä, joista kaikki eivät ole markkinoiden hyväksymiä. Aitojen jalokivien arvoa pidetään yllä laboratorioiden tunnistuskeinoilla. Aito jalokivi on luonnon valmistama tuote.
Sedimentologia
Sedimentologia on geologian osa-alue, joka tutkii sedimenttejä, sedimentaatioprosesseja ja sedimenttikiviä, jotka alun perin kerrostuivat sedimentaatioaltaisiin.
Sedimenttikivet peittävät suuren osan Maapallon pinnasta, ja niihin on tallentunut paljon tietoa Maan historiasta mm. fossiilien muodossa. Sedimentologia liittyy läheisesti stratigrafiaan, joka tutkii kivien kerrosrakenteita.
Sedimentologia käsittää sekä nykyisten sedimenttien että niitä muodostavien prosessien tutkimisen. Se myös vertailee näitä havaintoja muinaisten sedimenttikivien kanssa. Sedimentologit hyödyntävät tietämystään nykyisistä sedimentaatioprosesseista muinaisten sedimenttien tulkitsemiseen ja niiden ymmärtämiseen.
Sedimentologisen tutkimuksen perustana on ajatus siitä, että nykyään maata muokkaavat prosessit ovat olleet samanlaisia myös muinaisina aikoina eli että nykyisyys on avain menneisyyden tulkintaan. Tällaista käsitystä kutsutaan uniformitarianistiseksi periaatteeksi.
Kasino
Kasino (it. "casinò") on rakennus tai tila, joka on useimmiten tarkoitettu huvittelua ja erityisesti rahapelejä varten. Usein kasinot ovat hotellin tai ravintolan yhteydessä. Pelikasinojen pelit on matemaattisesti suunniteltu siten, että kasino voittaa odotusarvoisesti aina ja pelaaja jää tappiolle, mutta joissakin peleissä, pääasiassa erilaisissa pokereissa, pelaajat pelaavat toisiaan vastaan kasinon ottaessa jokaisesta pelatusta kädestä ja järjestämästään pokeriturnauksesta komission, raken. Kasinoilla on usein sekä erilaisia pöytäpelejä että peliautomaatteja. Laitonta kasinoa voidaan kutsua pelipaikaksi.
Alkujaan kasino tarkoitti jonkinlaista paviljonkia, roomalaistyylistä huvilaa tai kylpylän kahvilaa, mutta 1800-luvulla yleistyivät erilaisia urheilu- ja peliaktiviteetteja ja -huvituksia tarjoavat julkiset kasinot. Samalla sanan merkitys alkoi siirtyä nykyiseen muotoonsa. Tosin nykyajan italiassa "casino" merkitsee ilotaloa, ja pelikasinoon viitataan sanalla "casinò". Suomessa sana "kasino" esiintyy vanhastaan myös muutamien merenrannalla sijaitsevien ravintoloiden nimissä (esimerkiksi Hangon Casino sekä Helsingissä Katajanokan Kasino ja Kulosaaren Casino), vaikka niiden yhteydessä ei toimi pelikasinoa.
Maailman suurin kasino on Venetian Macaossa.
Kivijalkakasinojen lisäksi 2010-luvulta lähtien kasinopelaajat ovat voineet pelata internetissä nettikasinojen yleistyessä. Nettikasino on online-sivusto, joka tarjoaa kasinoilta tutuiksi tulleiden kolikkopelien ja pöytäpelien nettiversioita, joita pelataan joko tietokonetta, muita pelaajia tai livejakajia vastaan. Markkinoilta löytyy lukuisia suomenkielisiä nettikasinoja. Kasinopelaamisen yleistyttyä on alettu kiinnittää entistä enemmän huomiota vastuullisen pelaamisen pelisääntöihin ja peliriippuvuuden ehkäisyyn.
Ravenna
Ravenna on kaupunki Italiassa. Siellä asuu noin 160 000 ihmistä (2013). Ravenna on samannimisen maakunnan pääkaupunki ja Ravenna-Cervian arkkihiippakunnan keskus. Maakunta kuuluu Emilia-Romagnan hallinnolliseen alueeseen.
Kahdeksan Ravennan varhaiskristillistä rakennusta 400- ja 500-luvuilta kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon: Galla Placidian mausoleumi, Battistero Neoniano, Sant'Apollinare Nuovon basilika, Battistero degli Ariani, Cappella Arcivescovile, Teodorikin mausoleumi, San Vitalen kirkko ja Sant'Apollinare in Classen basilika. Rooman keisariajalla Ravenna oli merkittävä kaupunki, ja se oli pääkaupunki keisari Honoriuksen ajoista 400-luvun alusta. Länsi-Rooman luhistuttua kaupungista tuli ostrogoottien valtakunnan pääkaupunki ja sitten Bysantin vallan eli Ravennan eksarkaatin keskus Italiassa vuoteen 750.
Kaupungissa käydään paljon maatalouskauppaa, muun muassa viljasta ja maatalouskoneista. Siellä on myös öljynjalostamo.
Räsypokka
Räsypokka on eroottis-henkinen korttipeli, jossa tarkoituksena on saada vastustajat riisumaan vaatteensa. Yleensä sitä pelataan pokeriin perustuvilla säännöillä.
Räsypokassa kierroksen häviävä pelaaja riisuu aina yhden vaatekappaleensa ("rääsyn") pois. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää pelimerkkejä, joiden loppuessa uusia voi lunastaa riisumalla vaatekappale. Tällöin uhkapelitaidolla on suurempi merkitys, ja riisuminen hidastuu. Kun peliä on pelattu tarpeeksi kauan, pelaajat ovat lopulta alastomia. Periaatteessa säännöillä ei ole merkitystä, vaan kaikkia korttipelejä, joissa riisuudutaan, kutsutaan räsypokaksi. Yleensä räsypokkaa pelataan kuitenkin jollain tavallisimmista pokerin säännöistä.
Räsypokkaa saatetaan pelata esimerkiksi riehakkaissa juhlissa tai seurustelukumppanin kanssa. Suomessa SubTV on näyttänyt myös "Räsypokka"-TV-ohjelmaa, jossa pelaajat riisuutuvat TV-kameroiden edessä. Kilpailijat valittiin ravintoloiden Räsypokka-kiertueelta. Pelaajat saivat palkkiokseen 169 euroa ja voittaja 840 euroa. Voittajan ei tarvinnut riisuutua alasti.
Saksan Uusi-Guinea
Saksan Uusi-Guinea () oli Saksan siirtomaaimperiumin ensimmäinen osa. Se oli protektoraattina vuodesta 1884 vuoteen 1914, jolloin se joutui Australian joukoille ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Se käsitti Uuden-Guinean koillisosan sekä useita lähellä sijaitsevia saariryhmiä. Saksan Uuden-Guinean alue, läheiset Bismarckinsaaret sekä Salomonsaaret ovat nyt osa Papua-Uutta-Guineaa. Saksan Uuden-Guinean Mikronesian saaria hallitaan nykyään Mikronesian liittovaltiona, Marshallinsaarina, Nauruna, Pohjois-Mariaaneina sekä Palauna.
Siirtomaan mannerosa Kaiser-Wilhelms-Land muodostettiin Uuden-Guinean kaakkoisosasta. Kaiser-Wilhelms-Landin itäpuolella sijaitsevat saaret nimettiin Bismarckinsaariksi ja kaksi suurinta saarta saivat nimekseen "Neu-Pommern" (”Uusi-Pommeri”, nykypäivän Uusi-Britannia) ja "Neu-Mecklenburg" (”Uusi-Mecklenburg”, nykypäivän Uusi-Irlanti).
Saksan Uuden-Guinean maapinta-ala oli 249 500 neliökilometriä.
Pyhä Leo I
Leo I Suuri (k. 461) oli kirkonopettajana ja paavina 29. syyskuuta 440 – 10. marraskuuta 461."The Book of Saints", s. 341. Hän syntyi luultavasti Toscanassa. Hän kehitti ajatuksen ”primus inter pares” (”ensimmäinen vertaistensa joukossa”), joka tarkoitti Rooman piispan ylivertaisuutta muiden piispojen suhteen. Leo tunnettiin tuotteliaana kirjoittajana, häneltä on jäänyt enemmän kirjeitä ja kirjoitelmia kuin yhdeltäkään muulta paavilta kuuden ensimmäisen vuosisadan ajalta.
Leo kehitti voimakkaasti teologisia perusteluja paavinvallalle, ja hänen aikanaan vakiintuikin käsitys paavin ylivallasta kirkon sisällä. Hän katsoi paavinistuimen nauttivan Jumalan antamaa oikeutusta. Leo I:n mukaan taivasten valtakunnan avainten luovutus ja Jeesuksen sanat apostoli Pietarille pätivät myös muihin Rooman seurakunnan johtajiin. Teologiassaan paaviuden ylivallasta Leo I nojautui Matteuksen evankeliumin sanoihin:
Leo I:n mukaan taivasten valtakunnan avaimien luovuttaminen apostoli Pietarille merkitsi tämän kohottamista muiden apostolien yläpuolelle. Vastaavasti Leo katsoi Pietarin seuraajina pitämiensä Rooman piispojen eli paavien olevan muiden piispojen yläpuolella. Vetoaminen teologiaan paavin asemasta poikkesi tietoisesti Konstantinopolin patriarkkojen vaatimuksista, jotka perustuivat pääosin poliittisille syille.
Myös Länsi-Rooman keisari Valentinianus III tuki Leo I:n vaatimusta paavin ylivallasta kirkon sisällä asettumalla Leon puolelle tämän ja Arlesin piispan välisessä kiistassa. Keisari määräsikin kiistan lopputuloksena, että apostoli Pietarille oli myönnetty ylimmän tuomarin virka sekä ylin hallintovalta kirkossa, kuten myös korkein opetusvirka.
Leo I nautti paavinkautensa aikana myös suurta maallista valtaa johtuen Länsi-Rooman keisarin aseman heikkoudesta. Leo I tunnetaankin hyvin hänen tapaamisestaan hunnikuningas Attilan kanssa. Kyseisessä tapaamisessa Leo I:n onnistui pysäyttää Attilan Italiaan suuntautunut sotaretki, mihin vallaltaan heikko keisari Valentinianus III ei ollut pystynyt.
Leo I oli myös ensimmäinen, joka esitti vaatimuksen paavin erehtymättömyydestä perustaen vaatimuksensa Raamattuun. Idän kristinuskon näkemysten mukaan Rooman kaupunki oli vain yksi viidestä tasa-arvoisesta patriarkaatista, eikä täten Rooman piispan valta ollut muita piispoja korkeampi. Paavin kunnia-asema tunnustettiin idässä, mutta samalla katsottiin ylimmän päätäntävallan kuuluvan ekumeenisille kokouksille eikä paaville.
Viipurin linnalääni
Viipurin linnalääni oli Suomen keskiaikainen hallintoalue. Linnalääni muodostui Torkkeli Knuutinpojan perustettua Viipurin linnan 1290-luvulla puolustamaan Novgorodilta vuonna 1293 vallattua Karjalaa. Novgorodin ja Ruotsin sotimisen päätti vasta 1323 solmittu Pähkinäsaaren rauha, jossa Karjala jaettiin kahden valtakunnan kesken. Rajalinjan epämääräisyyden vuoksi siitä riideltiin ja sodittiin myöhemminkin.
Viipurin linnalääni käsitti koko Itä-Suomen: Ruotsin Karjalan lisäksi lääniin kuului Savo vuoteen 1534 ja Itä-Uusimaa eli Porvoon lääni vielä uuden ajan alussa. Viipurin linnalääni säilyi vuoden 1634 hallitusmuotoon liittyneeseen Kustaa II Aadolf toimeenpanemaan lääninhallinnon uudistukseen saakka.
Linnaläänin päällikkönä oli ruotsalaisia suurmiehiä, kuten Bo Joninpoika Grip, Kaarle Knuutinpoika Bonde ja Sten Sture vanhempi.
Porvoon linnalääni
Porvoon linnalääni oli Uudenmaan maakunnan itäisen puoliskon käsittänyt Suomen paikallishallintoalue, joka tunnetaan jo 1400-luvulla. Porvoon linnalääni oli Viipurin linnan alaisena voutikuntana 1500-luvun alussa, jolloin siihen kuuluivat Helsingin, Sipoon, Porvoon, Pernajan ja Pyhtään pitäjät. Vuonna 1553 osa siitä siirrettiin uuteen Helsingin lääniin, joka kuitenkin liitettiin Porvoon lääniin jo vuonna 1562. Ennen vuonna 1619 tapahtunutta Turun linnalääniin liittämistä sen rajoja muutettiin useaan kertaan. Vuonna 1620 se yhdistettiin Hämeen ja Uudenmaan lääniin.
Suicide Commando
Suicide Commando on belgialainen EBM-yhtye, jonka perusti Johan van Roy vuonna 1986. Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 1994 saksalaisen "Off-Beat" -levy-yhtiön kautta.
Helen Morrison
Helen Morrison (s. 9. heinäkuuta 1942) on yhdysvaltalainen oikeuspsykiatri ja koulutukseltaan lääketieteen tohtori. Hän asuu Chicagossa, Illinoisissa. Hänet tunnetaan parhaiten tavoitteestaan pyrkiä ymmärtämään sarjamurhaajien psyykeä. Hän on haastatellut itse yli 80 sarjamurhaajaa.
Hänen tutkimuksensa pääalue on ollut etsiä sarjamurhaajia yhdistäviä persoonallisuustekijöitä. Hän on julkaissut noin 125 akateemista tutkimusta ja kirjan "My Life Among the Serial Killers: Inside the Minds of the World's Most Notorious Murderers".
Morrison on kehittänyt 30 vuoden aikana oman haastattelumenetelmänsä, joka vaatii pitkiä, vähintään useita tunteja kestäviä yhtäjaksoisia haastatteluja. Hänen menetelmänsä pohjautuu näkemykseen, jonka mukaan sarjamurhaajat osaavat matkia erinomaisesti normaalia käytöstä; matkimista on kuitenkin vaikea pitää uskottavasti yllä yhtäjaksoisesti. Hän haastattelee tavallisesti tekijöitä vuosien ajan, kun oikeudenkäynti on jo ohi.
Näiden haastattelujen perusteella Morrison esittää seuraavat väitteet:Morrison todisti John Wayne Gacyn oikeudenkäynnissä puolustuksen erikoisasiantuntijana. Omaiset lahjoittivat Gacyn ruumiin tieteelle, ja hänen aivojaan säilytetään Morrisonin kellarissa.
Väkevä viini
Väkevä viini on viinistä tai rypälemehusta, tai näiden sekoituksesta, etanolia lisäämällä valmistettua viinijuomaa. Väkevän viinin alkoholiprosentti on 15–22. Alun perin väkevät viinit kehitettiin, jotta viinistä saatiin paremmin säilyvää.
Väkeviä viinejä ovat muun muassa banyuls (banyuls AOC), madeira, málaga, marsala, portviini, sherry ja vermutti.
Bhagavad Gita
Bhagavad Gītā (devanagari: भगवद्गीता, usein lyhyemmin "Gita") on 400–100 eaa. syntynyt hindulaisuuden pyhä kirjoitus, joka on osa laajempaa tekstikokonaisuutta "Mahabharataa (Aranyakaparva. 25 - 42)." Teoksen nimi tarkoittaa "Herran laulua". Bhagavad Gītāssa Krishna, joka hindulaisuuden valtasuuntauksissa katsotaan Vishnun avataraksi, ilmoittaa olevansa Jumala ja kuvailee omaa jumaluuttaan sekä olemassa olevan suhdetta itseensä.
Kahdeksantoistakappaleinen kirja koostuu seitsemästäsadasta säkeestä. Kappaleiden nimet ovat seuraavat:Näistä kuuden ensimmäisen sanotaan käsittelevän karmaa eli toimintaa, kuuden keskimmäisen bhaktia eli antaumusta, ja kuuden viimeisen jnanaa eli tietoa.
Eräs yleisesti tunnetuimmista Bhagavad Gitan kohdista on fyysikko Robert Oppenheimerin lainaus kappaleesta 11.32. Tarinan mukaan Oppenheimer olisi sanonut atomipommin räjäytyksen yhteydessä englanniksi "Now, I am become Death, the destroyer of worlds". Oppenheimerin lause voitaisiin kääntää suomeksi esimerkiksi muotoon "Nyt olen kuolema, maailmojen tuhoaja". Suomennoksessa vastaava kohta kuuluu "Minä olen Aika, maailmojen mahtava lopettaja, ja olen täällä tuhotakseni kaikki ihmiset". Myös englanninkielisiä käännöksiä on erilaisia ja lauseen voi ymmärtää eri tavalla käännöksestä riippuen.
Suomenkielisiä käännöksiä ovat Biokustannus Oy:n julkaisema Martti Humun saksasta kääntämä "Bhagavad-Gîtâ" vuodelta 1905, Gaudeamuksen sanskriitista käännetty laitos "Bhagavadgītā: Herran laulu" sekä A.C. Bhaktivedanta Swamin alkuperäistekstillä ja kommentaareilla varustettu "Bhagavad-gītā kuten se on".
Tilli
Tilli eli maustetilli ("Anethum graveolens") on yksivuotinen Aasiasta peräisin oleva ruohokasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena Välimeren ympäristössä, mutta sitä käytetään enimmäkseen mausteena Pohjoismaissa, Venäjällä ja Puolassa – tosin myös intialainen keittiö tuntee tillin. Suomessa se on yksi viljellyimmistä yrteistä.
Tillin käytössä on huomattava se, että mitä pohjoisemmaksi mennään, sen suositummaksi tulee tillin lehtien käyttö mausteena. Etelässä käytetään mieluummin tillin hedelmiä mausteena. Tämä johtuu siitä, että pohjoisessa, missä päivä on pitkä, lehtiin muodostuu enemmän aromiaineita, mutta etelän maissa lehdet ovat lähes mauttomia. Onkin osoitettu, että tillin lehtien aromiaineiden ero jo Utsjoen ja Etelä-Suomen välillä on huomattava.
Tieteellisen nimensä ("Anethum") on tilli saanut siitä, että se kasvaa varsin nopeasti, sillä kreikkalaiset sanat "ano theo" tarkoitavat "ylös juoksen". Jo roomalaisten gladiaattorien on kerrottu syöneen ”Anethum”-nimistä yrttiä, jonka sanottiin lisäävän heidän voimiaan.
Englantilainen ja muihinkin kieliin tullut nimi dill tai suomen kieleen tullut tilli tulee muinaisnorjalaisesta tai saksilaisesta "dilla"-verbistä, joka tarkoittaa tuudittamista tai unettamista. Nimi juontaa juurensa siitä, että lasta oli tapana sivellä tillivedellä, jotta tämä nukahtaisi helpommin.
Suomeen tilli saapui 1600-luvulla, mutta jo muinaiset egyptiläiset käyttivät tilliä ruuansulatusta parantavana lääkkeenä ja myös hajusteena. Tillistä tehdyn mehun väitetään rauhoittavan levottomia lapsia. Tilliteen uskotaan myös lisäävän imettävän äidin maidoneritystä.
Tilliä kasvatetaan kahdessa eri muodossa: lehti- ja kruunutillinä. Tilli on meille tuttu etenkin keitettyjen perunoiden ja kalan mausteena. Kruunutillin kukintoja käytetään mm. rapujen keittämisessä sekä kurkkujen säilömisessä. Tillin siemenet sopivat säilykkeiden ja marinadien maustamiseen. Suomalainen erikoisuus on tilliliha.