hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jouko Karvinen
Jouko Karvinen (s. 31. elokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja. Karvinen toimi Stora Enson toimitusjohtajana 29. maaliskuuta 2007 – 31. heinäkuuta 2014. Hän ilmoitti huhtikuussa 2014 luopuvansa tehtävästä kun seuraaja löydetään. Karvisen seuraajaksi nimitettiin ruotsalainen Karl-Henrik Sundström 1. elokuuta 2014 alkaen. Karvinen esiintyy myös ruotsalaisen SKF-yhtiön, Montes del Plata- ja 'Veracel Celulose SA'-yhtiöiden johtoryhmien piirissä, sekä EU-Russia Industrialists’ Round Tablessa (IRT).
Karvinen on valmistunut diplomi-insinööriksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1982. Ennen uraansa Stora Ensolla Jouko Karvinen työskenteli Philipsin Medical Systems -divisioonan toimitusjohtajana kesäkuusta 2002 joulukuuhun 2006. Maaliskuussa 2006 Karvinen nimitettiin Philipsin johtoryhmään. Aikaisemmin Karvinen on ollut ABB Group Ltd:n automaatioteknologia-divisioonassa ja oli sen johtokunnan jäsen vuosina 2000–2002. Karvinen on Metsäteollisuus ry:n ja Nokian hallitusten jäsen ja varapuheenjohtaja
Karvinen valittiin vuoden 2011 Innovaatiojohtajaksi. Valintaraati kiitteli Karvisen johtaman Stora Enson "Rethink" -kampanjaa, joka raadin mukaan sai yhtiön haastamaan itseään ja koko toimialaa. Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Karvisen tekniikan kunniatohtoriksi kesällä 2012.
Karvinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Atlas-pankki
Atlas-pankki Oy oli vuosina 1924–1929 toiminut suomalainen liikepankki. Sen edeltäjä oli Oulussa vuonna 1918 perustettu Pohjois-Suomen Pankki, mutta 1924 se siirtyi Helsinkiin ja otti nimen Atlas-pankki. Pankille valmistui vuonna 1929 uusi Toivo ja Jussi Paatelan suunnittelema pääkonttorirakennus Helsingin Yliopistonkadun (silloinen Hallituskatu) ja Mikonkadun kulmaan. Pankilla oli kaikkiaan 25 konttoria.
Pankki joutui kiinteistösijoitustensa yms. takia vararikon partaalle kun sen koko osakepääoma ja vararahastot oli käytetty. Joulukuussa 1929 se siirtyi Helsingin Osakepankin haltuun.
Länsi-Suomen Osake-Pankki
Länsi-Suomen Osake-Pankki oli 1912 perustettu Lounais-Suomessa toiminut liikepankki. Pankilla oli 17 konttoria Lounais-Suomen alueella ja sen talletukset olivat vuonna 1920 72 miljoonaa markkaa. Länsi-Suomen Osake-Pankki omisti yhdessä Tampereen Osake-Pankin kanssa helsinkiläisen 1918 perustetun Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n. Vuonna 1929 nämä kolme pankkia yhdistettiin Maakuntain Pankki Oy:ksi.
Tampereen Osake-Pankki
Tampereen Osake-Pankki oli 1898 perustettu liikepankki, jonka pääkonttori oli Tampereella. Se rakennutti itselleen toimitalon Kauppakadun ja Hämeenkadun väliin (Kansallispankintalo).
Toimintansa Tampereen Osake-Pankki aloitti 17.10.1898. Ensimmäinen pääjohtaja oli R. Laethén, joka kuitenkin kohta kuoli. Hänen seuraajansa oli Ernst Borenius.
Pankilla oli vuonna 1920 28 konttoria ja talletuksia 79 miljoonan markan arvosta. Tampereen Osake-Pankki omisti yhdessä Länsi-Suomen Osake-Pankin kanssa helsinkiläisen 1918 perustetun Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n. Vuonna 1929 nämä kolme pankkia yhdistettiin Maakuntain Pankki Oy:ksi. Ennen yhdistymistä Tampereen Osake-Pankilla oli 1920-luvun lopulla 42 sivukonttoria ja sen osakepääoma oli 65 miljoonaa markkaa.
Tjung
Tjung () on joki Sahan tasavallan länsiosassa Siperiassa Venäjällä. Tjung on 1 902 kilometriä pitkä ja se laskee Viljuihin, joka puolestaan on Lenan sivujoki.
Tjung jäätyy lokakuussa ja pysyy jäässä toukokuun loppupuolelle, jopa kesäkuun alkuun asti. Merkittävimmät Tjungiin laskevat joet ovat Tšimidikjan ja Džippa.
Maakuntain Pankki
Maakuntain pankki oy oli 1929 perustettu liikepankki, joka oli muodostettu yhdistämällä 3 liikepankkia: Länsi-Suomen Osake-Pankki, Tampereen Osake-Pankki ja näiden yhdessä omistama Maakuntain Keskus-Pankki Oy. Maakuntain Pankki oli perustamisensa jälkeen Suomen kolmanneksi suurin liikepankki, mutta se joutui 1930-luvun lamavuosina vaikeuksiin holtittoman luotonantonsa takia. Pankin tappiot nousivat yli 180 miljoonan markan, ja Suomen Pankki painosti sen yhdistymään 1932 Kansallis-Osake-Pankkiin.
Maakuntain Keskus-Pankin johtajana vuosina 1918–1928 ollut Gustaf Waldén jatkoi Maakuntain pankin 2. johtajana 1928–1932.
Uskontokunta
Uskontokunta on saman uskonnon tunnustajien yhteisö.
Uskontokunnalla voidaan myös tarkoittaa
Pohjolan Osake-Pankki
Pohjolan Osake-Pankki (vuodesta 1949 lähtien Pohjos Oy) oli 1916 perustettu liikepankki, jolla oli yli 30 sivukonttoria Pohjois-Suomessa.
Perustamiseen tarvittavasta osakepääomasta puolet kerättiin Oulusta ja sen ympäristöstä. Oululaisten lisäksi perustajissa oli Kemin, Tornion ja Rovaniemen liikemiehiä ja apteekkareita. Toimintansa pankki aloitti 21.4.1917.
Pohjolan Osake-Pankki oli mukana yhdessä Tampereen Osake-Pankin ja Länsi-Suomen Osake-Pankin kanssa perustamassa Maakuntain Keskus-Pankki Oy:tä 1918, mutta myi Keskus-Pankin osakkeet 1929 eikä mennyt mukaan pankkifuusioon, jossa syntyi Maakuntain Pankki Oy.
1949 pankkitoiminta ja talletukset myytiin Kansallis-Osake-Pankille ja uuden Pohjos Oy nimisen yhtiön tehtäväksi jäi Pohjolan Osake-Pankin jäljelle jääneen omaisuuden realisointi. Pohjos Oy:n toiminta päättyi 1971.
Suomen Maatalous-Osake-Pankki
Suomen Maatalous-Osake-Pankki oli vuonna 1916 perustettu liikepankki, jonka pääkonttori oli vuoteen 1927 saakka Tampereella ja sen jälkeen Helsingissä Eteläesplanadi 24:ssä. Pankilla oli 32 sivukonttoria. Pankki fuusioitiin 1958 Kansallis-Osake-Pankkiin.
Pankki syntyi palvelemaan maatalouden luotto- ja sijoitustarpeita. Pankki perustetiin, kun kaivattiin ruotsinkielistä Landmannabankenia vastaavaa pankkia, joka toimisi suomenkielisten hyväksi. Perustamisessa puuhamiehenä oli "P. J. Helsingius". Perustajien joukossa oli entisiä valtiopäivämiehiä ja kansanedustajia lähinnä nuorsuomalaisten ja maalaisliittolaisten piiristä. Toimintansa pankki aloitti alkuvuodesta 1917. Osakepääoma oli 5 miljoonaa markkaa.
Pankin pääjohtajina toimivat Onni Markula (1917–1933), Kyyros Suomalainen (1933–1945) ja Olavi Talas (1946–1958).
Možaiskin puolustuslinja
Možaiskin puolustuslinja oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka perustettiin 18. heinäkuuta 1941 ja uudelleen nimettiin Moskovan reservirintamaksi 30. heinäkuuta 1941. Možaiskin puolustuslinjan pohjalta luotiin myöhemmin Reservirintama. Rintaman komentajana toimi kenraaliluutnantti Pavel Artemjev.
Možaiskin puolustuslinja oli nopeasti rakennettu puolustuslinja, jonka tarkoituksena oli suojella Moskovaa lännen suunnasta. Se alkoi Kalininista ja kulki Volokolamskin kautta Kalugaan. Vaikka puolustuslijalle oli tuotu vahvistuksia linja muodostaneiden 5., 16., 43. ja 49. armeijan yhteisvahvuus oli vain noin 90 000 miestä. Moskovan puolustusta johtanut Georgi Žukov päättikin keskittää puolustuksen vain avainkohtiin: Volokolamskiin, Možaiskiin, Malojaroslavetsiin ja Kalugaan. Wehrmachtin hyökkäys alkoi 15. (tai 13.) lokakuuta 1941 ja valloitti nopeasti Možaiskin ja Malojaroslavetsin.
Suomen Käsityöläis-Osakepankki
Suomen Käsityöläis-Osakepankki (vuodesta 1943 Käsiteollisuuspankki Oy) oli vuonna 1917 perustettu pienteollisuutta ja vähittäiskauppaa palvelemaan tarkoitettu liikepankki. Pankilla oli 11 konttoria ja 1920 sen talletukset olivat 14 miljoonaa markkaa. Pääkonttori sijaitsi Helsingissä, ensin "Pohjoisesplanadi 37":ssä, sitten "Keskuskatu 1":ssä. Pankki kärsi huomattavia luottotappioita 1940 Viipurin menetyksen jälkeen. Se fuusioitiin Pohjoismaiden Yhdyspankkiin 1945.
Eric Bloom
Eric Bloom (s. 1. joulukuuta 1944 New York) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Blue Öyster Cult -yhtyeen päälaulajana ja kitaristina. Bloom tunnetaan kovana scifi-fanina ja hänen kitarastaan käytettiin nimitystä "stun"-guitar. Nimitys tullee Star Trek -sarjan aseista.
1960-luvun lopulla koulusta valmistumisen jälkeen Bloom toimi roudarina ja teknikkona sekä musiikkikaupan myyjänä. Kaupassa hän tutustui Soft White Underbelly -yhtyeen jäseniin ja pääsi heidän lavateknikoksi. Yhtyeen laulajan erottua 1969 Bloomista tuli yhtyeen laulaja. Soft White Underbellystä tuli ensin Stalk Forrest Group ja vuonna 1970 lopulta Blue Öyster Cult.
Blue Öyster Cult nousi suureen suosioon 1970-luvun puolivälissä ja Eric Bloom piti yllä yhtyeen hevi-imagoa pukeutumalla lavalla nahkavaatteisiin ja peililaseihin. Hänen imagonsa oli vastakohta kitaristi Donald "Buck Dharma" Roeserille, joka pukeutui lavalla valkoisiin pukuihin.
Bloom on kirjoittanut lauluja tunnettujen scifi-kirjailijoiden, kuten Michael Moorcock, Eric Van Lustbader ja John Shirley, kanssa.
Luotto-Pankki
Luotto-Pankki Oy oli 1917 perustettu erityisesti suomenkielisille asiakkaille tarkoitettu liikepankki. Pankilla oli pääkonttori Helsingissä "Aleksanterinkatu 15":ssä ja sivukonttorit Helsingissä, Viipurissa ja Turussa.
Luotto-Pankki perustettiin Kansallis-Osake-Pankin tuella; KOP myönsi osakkeiden merkitsijöille luottoja.
Pankki fuusioitiin 1933 Kansallis-Osake-Pankkiin ja sen toiminta päättyi samana vuonna. Pankki oli ollut jo vuodesta 1923 Kansallis-Osake-Pankin ja sitä lähellä olevien piirien omistuksessa.
Grand Prix World Championship
Grand Prix World Championship, joka usein lyhennetään GPWC, oli autourheilusarja, jota suunniteltiin perustettavaksi F1:n kilpailijaksi. GPWC:n taustalla oli "GPWC Holdings" -niminen ryhmittymä, johon kuului viisi suurta F1-valmistajaa: Mercedes-Benz, BMW, Renault, Honda ja Toyota.
Ryhmittymän tarkoitus oli neuvotella Bernie Ecclestonen kanssa tallien kannalta suotuisampi ns. Concorde-sopimus, joka määrittelee muun muassa TV-tulojen jaon. Jos tallit eivät saisi mitä haluavat, vaihtoehtona oli kilpailevan sarjan GPWC:n perustaminen. GPWC oli alun perin tarkoitus aloittaa jo vuonna 2004, mutta se viivästyi. Kun Scuderia Ferrari solmi Ecclestonen kanssa Concorde-jatkosopimuksen tammikuussa 2005, alkoi GPWC:n perustaminen näyttää entistä epätodennäköisemmältä.
GPWC-holdingsin seuraajaksi perustettiin Grand Prix Manufacturers Association eli GPMA, johon kuuluivat BMW Group (BMW Sauber), Mercedes-Benz (Team McLaren) ja Honda (Honda F1). Toyota erosi ryhmittymästä elokuussa vuonna 2006 ja Renault helmikuussa vuonna 2007.
Syyrian lippu
Syyrian lippu on Syyrian tunnus. Malliltaan se on horisontaalinen trikolori ja sen värit ovat ylhäältä alas punainen-valkoinen-musta. Valkoisen raidan keskellä on kaksi vihreää viisisakaraista tähteä. Tähdet viittaavat Yhdistyneen arabitasavallan kahteen valtioon, Egyptiin ja Syyriaan.
Nykyinen lippu oli Syyrian käytössä aiemmin vuosina 1958–1961 maan ollessa osa Yhdistynyttä arabitasavaltaa. Se otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1980.
Lipussa on panarabialaiset värit: musta, valkoinen, punainen ja vihreä. Punavalkomusta trikolori puolestaan on Egyptin vuoden 1952 vallankumouksen yhteydessä käyttöön otettu arabialaisen vapautuksen lippu. Syyrian lippu muistuttaakin väreiltään Jemenin lippua, Egyptin lippua, Sudanin lippua ja Irakin lippua.
Kalininin rintama
Kalininin rintama oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton puna-armeijan rintama, joka muodostettiin puna-armeijan pääesikunnan, Stavkan määräyksellä Lännen rintaman joukoista lokakuussa 1941 puolustusryhmitykseksi Moskovan taistelussa. Lännen rintaman tehtäväksi jäi Moskovan puolustaminen lännen suunnasta.
Kalininin rintamaan kuului perustamishetkellä 22., 29., 30. ja 31. armeija sekä kolme kivääri-, kaksi ratsuväki- ja yksi moottoroitu divisioona ja 8. panssariprikaati. Rintaman sitkeä vastarinta pakotti kansallissosialistisen Saksan asevoimia siirtämään kyseiselle rintamanosalle merkittävästi joukkoja.
Kalininin rintama nimettiin 1. Baltian rintamaksi lokakuussa 1943.
Savo-Karjalan Osake-Pankki
Savo-Karjalan Osake-Pankki oli vuonna 1916 perustettu suomalainen liikepankki. Pankin pääkonttori oli Viipurissa ja sillä oli parhaimmillaan 46 sivukonttoria Itä- ja Kaakkois-Suomessa. Pankilla oli vuonna 1920 talletuksia 36 miljoonaa markkaa.
Pankin perustamisen takana olivat viipurilaiset liikemiehet, jotka perustivat pankin tukemaan Savon ja Karjalan pienyrittäjiä ja hoitamaan Venäjän-kauppaan liittyviä pankkisuhteita. Pankin erikoisuus oli uudenaikainen voitonjakoperiaate, jonka mukaan tallettajille kuuluisi osa vuosivoitoista.
Pankin alkuvuosia rasittivat epäonnistuneet hankkeet. Vuonna 1919 pankki hankki Suomen Kauppapankki Osakeyhtiön osake-enemmistön. Kaupan tarkoituksena oli pankkien yhdistäminen ja toiminnan laajentaminen, mutta suunnitelma epäonnistui. Kauppapankin osakkeet jouduttiin myymään 5 miljoonan markan tappiolla Helsingin Osake-Pankille. Toinen epäonnistuminen tapahtui savonlinnalaisen K. V. Korhosen sahan luototuksessa, jossa pankki kärsi muutamien miljoonien luottotappiot. Tilanne johti lopulta siihen, että pankin pääjohtaja K. N. Rantakari ja sen hallitus erotettiin 1924.
Seuraavan pääjohtajan Väinö Väisälän aikana pankin asiat alkoivat kehittyä suotuisasti. Pankki pysyi kuitenkin maakuntapankkina eikä sillä ollut esimerkiksi sivukonttoria Helsingissä. Helsingissä pankkia edusti Maakuntain Keskuspankki Oy.
Vuonna 1940 Lahteen siirtynyt pankki julistettiin suoritustilaan talvisodan aiheuttamien menetysten takia. Jatkosodan aikana pankin omaisuutta onnistuttiin saamaan takaisin ja realisoimaan, joten pankin velkojat ja tallettajat saivat omat saatavansa 1943. Pankin toiminta päättyi lopullisesti 1952, jolloin sen osakkeenomistajat saivat purkuosuutena 188 prosenttia osakepääomasta. Inflaatio oli kuitenkin tässä välissä syönyt osakepääoman reaaliarvon olemattomiin.
Trikolori
Trikolori on lippu, joka pääosin muodostuu kolmesta yhtäsuuresta erivärisestä kentästä. Trikolori erisnimenä tarkoittaa Ranskan lippua, joka oli ensimmäinen trikolori. Yleisnimenä se on mikä tahansa kolmivärinen lippu, kuten esimerkiksi Italian lippu, Venäjän lippu, Saksan lippu ja Jemenin lippu, joka on myös panarabialaisuuden trikolori. Kentät voivat olla kummassa asennossa tahansa, sekä vaaka- että pystyasennossa.
Johan Zacharias Blackstadius
Johan Zacharias Blackstadius (s. 14. maaliskuuta 1816 Falkenberg Ruotsi – 25. helmikuuta 1898 Tukholma Ruotsi) oli ruotsalainen taidemaalari ja graafikko, joka työskenteli myös Suomessa.
Hän käsitteli ensimmäisenä maalarina Kalevala-aihetta teoksessa "Väinämöinen kiinnittää kieliä kanteleeseensa" 1851. Hänen töistään merkittävimpiin kuuluu "S:t Sigfrid, som döper allmoge i Småland", josta hän sai näyttelyssä 1866 kunniamaininnan.
Blackstadius opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa. Hän siirtyi Suomeen 1844 viideksi vuodeksi ja maalasi alttaritauluja ja muotokuvia. Hän toimi piirustuksenopettajana Tukholman teknillisessä koulussa 1860–1881. 
Hänen teoksiaan oli ensi kerran näytteillä 1852. Suomessa teoksia on Kansallismuseon kokoelmissa.
Blackstadiuksen vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Fredrik Blackstadius ja Anna Fredrika Stenbäck.
Ainakin Hämeenkyrön, Kurikan, Kurun ja Pöytyän kirkoissa on Blackstadiuksen maalaama alttaritaulu.
Jemenin lippu
Jemenin lippu on Jemenin tunnus, joka otettiin käyttöön Pohjois- ja Etelä-Jemenin yhdistyttyä vuonna 1990 Jemeniksi. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Se on pelkkä panarabialainen trikolori, ja viittaukset aiempiin valtioihin on jätetty pois.
Jemenin arabitasavallan eli Pohjois-Jemenin lippu oli käytössä vuosina 1962–1990. Se on puna-valko-musta trikolori ja sen keskellä on vihreä viisisakarainen tähti.
Jemenin kansantasavallan eli Etelä-Jemenin lippu oli käytössä vuosina 1945–1990. Lippu on puna-valko-musta trikolori, jonka tangon puolella on sininen kolmio. Kolmiossa on punainen tähti sosialismin merkkinä.
Jamaikan dollari
Jamaikan dollari (valuuttakoodi JMD) on vuodesta 1969 lähtien ollut Jamaikan virallinen rahayksikkö. Jamaikan dollarin symbolina käytetään yleensä dollarimerkkiä, $, mutta toisinaan käytetään esitystä J$ tai JA$, valuutan erottamiseksi muista dollareista. Jamaikan dollari jakautuu 100 senttiin.
Käytössä on seuraavat setelit ja kolikot:
Setelit; $5000 (harvoin käytetty), $1000, $500, $100 ja $50
Kolikot; $20(harvoin käytetty), $10, $5, $1, 25c ja 10c
Jamaikan dollaria käytettiin virallisena valuuttana myös Caymansaarilla vuoteen 1972 saakka.
Johan Parviainen
Johan Parviainen (12. maaliskuuta 1834 Kiihtelysvaara – 8. tammikuuta 1900) oli suomalainen Jyväskylässä vaikuttanut kauppias ja teollisuusmies.
Pohjois-Karjalasta kotoisin ollut Parviainen asettui Jyväskylään 1849 ensin serkkunsa Mikko Parviaisen palvelukseen ja vuodesta 1856 lähtien itsenäiseksi kauppiaaksi.
Parviainen harjoitti tukku- ja vähittäiskauppaa, perusti Jyväskylään viinanpolttimon, oluttehtaan ja vuonna 1874 sahalaitoksen Jyväsjärven länsipäähän "Korkeakoskelle". Hän perusti myös laivaveistämön ja harjoitti laivaliikennettä Päijänteellä. Parviainen osti myös yrityksiä kuten vuonna 1887 Tourulan nahkatehtaan ja Karstulassa sijainneen Kimingin rautaruukin. Vuonna 1884 Parviainen sai ensimmäisenä keskisuomalaisena kauppaneuvoksen arvonimen.
Vuonna 1897 Parviainen hankki omistukseensa Säynätsalon saaren ja siirsi Korkeakosken sahalaitoksen sinne vuonna 1900. Hän luopui myös vähittäiskaupasta ja keskittyi puutavarateollisuuteen.
Johan Parviainen harjoitti myös maanviljelyä vuonna 1885 ostamallaan "Sulkulan" tilalla Jyväsjärven rannalla. Tilalla asui ja sitä hoiti hänen tyttärensä Hanna Parviainen, joka raivautti lisää peltoa, harjoitti karjan- ja hevostenjalostusta, perusti tilalle turvepehkutehtaan ja kunnosti myös tuottavaan kuntoon Karhujärven, Pitkälahden ja Vähälahden rappiotilat.
Johan Parviaisen kuoltua Säynätsalon tehtaiden johtajana toimi hänen poikansa Hugo Parviainen (1872-1920) jonka johdolla yritys muutettiin osakeyhtiöksi [1907 ja sen nimeksi tuli "Joh. Parviainen Osakeyhtiö". Hugo Parviainen perusti Säynätsaloon myös vaneritehtaan 1914. Vuonna 1919 Säynätsalon tehdaslaitokset yhdistettiin Joh. Parviaisen Tehtaat Osakeyhtiö nimiseksi yhtiöksi. Hugo Parviaisen kuoltua espanjantautiin 1920 tehtaan johtoon siirtyi hänen veljensä Walter Parviainen (1869-1925) ja tämän kuoltua heidän sisarensa Hanna Parviainen joka johti tehtaita 1925-1936. Tehtaiden 1920-luvulla alkaneet taloudelliset vaikeudet joita 1930-luvun lamakausi vielä pahensi pakottivat Hanna Parviaisen myymään yhtiön pankeille 1936. Yhtiö jatkoi toimintaansa vuoteen 1946 saakka jolloin se siirtyi Enso-Gutzeit Oy:n omistukseen. Tänä aikana Säynätsaloon perustettiin vielä kuitulevytehdas joka aloitti toimintansa 1947.
Hellen
Hellen () on mytologinen helleenien eli kreikkalaisten kantaisä, Deukalionin ja Pyrrhan poika ja Amfiktyonin veli. Hänen poikansa ovat kantaisiä Kreikan pääheimoille – Aiolos aiolialaisille, Doros doorilaisille ja Ksuthos akhaialaisille (poikansa Akhaioksen mukaan) ja joonialaisille (poikansa Ionin mukaan). He valloittivat Kreikan Fthian ja myöhemmin levittivät valtansa myös muihin Kreikan kaupunkeihin. Näiden alueiden ihmisiä kutsutaan helleeneiksi heidän esi-isänsä mukaan.
Hanna Parviainen
Hanna Maria Parviainen (3. elokuuta 1874 Jyväskylä – 12. helmikuuta 1938 Helsinki) oli Suomen ensimmäinen kauppaneuvoksen arvonimen saanut nainen. Hän toimi Säynätsalossa toimineen saha- ja vaneriteollisuutta harjoittaneen Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n johtajana vuosina 1922–1925, johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1925–1930 ja omistajana vuosina 1925–1936. Kauppaneuvoksen arvo Parviaiselle myönnettiin vuonna 1926.
Parviaisen vanhemmat olivat kauppaneuvos Johan Parviainen ja Maria Charlotta Hedberg. Hän opiskeli Jyväskylän tyttökoulussa, josta sai päästötodistuksen vuonna 1891 ja vietti sen jälkeen vuoden ranskankielisessä sisäoppilaitoksessa Genevessä, Sveitsissä. Palattuaan Suomeen Parviainen kävi keitto- ja käsityökoulun ja Punaisen Ristin samarialaiskurssin. Vuosina 1893–1894 hän kävi kauppakoulua Tukholmassa ja opiskeli kirjanpitoa.
Hankittuaan kirjanpitäjän pätevyyden Parviainen työskenteli isänsä tehtaiden kassanhoitajana (1895–1900). Johan Parviaisen kuoltua vuonna 1900 hän hoiti perheen maatiloja vuoteen 1920.
Vuoteen 1919 saakka Parviainen asui Jyväsjärven rannalla sijainneella Sulkulan mallitilalla. Hän raivautti peltoja, harrasti karjan- ja hevosjalostusta, perusti turvepehkutehtaan, rakennutti teitä sekä kalasti ja harrasti kalanviljelyä. Tilalla oli yksi Suomen ensimmäisistä syväporakaivoista ja päärakennuksen päätyyn Parviainen rakennutti tähtitornin, jonka peiliteleskoopin teki Yrjö Väisälä. Parviaisen arkkitehtiystävätär Wivi Lönn suunnitteli tilalle hedelmäpuutarhan, jossa koeviljeltiin eri omenalajikkeita ja tutkittiin niiden ominaisuuksia Suomen ilmasto-oloissa. Tilalta Parviainen muutti Jyväskylään Seminaarinkadulle.
Vuosina 1922–1925 Parviainen toimi Joh. Parviainen Oy:n johtajana ja Kiminki Oy:n toimitusjohtajana. Vuosina 1923–1936 hän oli Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n hallintoneuvoston ja vuosina 1923–1930 johtokunnan jäsen. Veljensä Walter Parviaisen kuoleman jälkeen Hanna Parviaisesta tuli vuonna 1925 Joh. Parviaisen tehtaiden omistaja ja johtokunnan puheenjohtaja.
Parviaisen aikana kiinnitettiin huomiota sosiaaliseen toimintaan. Lönn suunnitteli vuonna 1929 Muuratsalon omakotialueen yhtiön työntekijöille ja Parviainen lahjoitti jokaiselle alueelle muuttaneelle perheelle jalostetun omenapuun, marjapensaita ja muita puutarhakasveja. Parviainen tuki myös eri naisjärjestöjen toimintaa ja avusti puutteessa eläviä leskiä ja orpoja. Vuonna 1927 valmistui Parviaisen Säynätsalon seurakunnalle rakennuttama, Armas Lindgrenin suunnittelema Säynätsalon kirkko.
Parviainen johti Säynätsalossa sijainneita tehtaita vuoteen 1936 saakka, jolloin ne yhtiön heikentyneen taloudellisen tilan vuoksi myytiin Suomen Pankille ja Kansallis-Osake-Pankille. Parviainen muutti tämän jälkeen Helsinkiin, missä vietti viimeiset vuotensa. Joh. Parviaisen Tehtaat Oy siirtyi vuonna 1946 Enso-Gutzeit Oy:n haltuun. Nykyään Säynätsalon tehtaat ovat osa UPM-konsernia.
Johan Reinhold Sahlberg
John (Johan) Renhold Sahlberg (6. kesäkuuta 1845 Helsinki – 8. toukokuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen hyönteistieteilijä. Hän tuli ylioppilaaksi 1865, jonka jälkeen valmistui filosofian kandidaatiksi 1869, eläintieteen dosentiksi 1871 ja tohtoriksi 1880. Vuonna 1883 hänestä tuli hyönteistieteen ylimääräinen professori Helsingin Aleksanterin yliopistoon, ja tässä virassa hän oli eläkkeelle jäämiseensä asti vuoteen 1918. Hän toimi myös hyönteismuseon esimiehenä 1883-1918.
Sahlberg meni naimisiin v. 1873 pikkuserkkunsa Augusta Theresia Wilhelmina (Mimmi) Wervingin kanssa, joka oli hänen nuoruutensa ystävä ja erikoistunut kasvitieteeseen. Heille syntyi viisi lasta, joista Unio (s. 1882, vuodesta 1906 Uunio Saalas) oli myös tunnettu hyönteistieteilijä.
Jo kouluajoista alkaen Sahlberg oli kiinnostunut hyönteisistä. Alkuun hän keräsi hyönteisiä asuinseutunsa Turun ympäristöstä, myöhemmin hän teki hyönteisretkiä eri puolille Suomea. Kiinnostus jatkui koko elämän ajan ja hänestä tulikin aikansa etevin Suomen hyönteisten tuntija. Hän valitsi monesti kesänviettopaikkansakin sillä silmällä, että Suomen hyönteistö tulisi tutkituksi mahdollisimman tarkkaan. Tunnetuin hän oli kovakuoriaisia ja kaskaita koskevista tutkimuksistaan.
Sahlbergin, hänen isänsä Reinhold Ferdinand Sahlbergin ja isoisänsä Carl Reinhold Sahlbergin keräämät kokoelmat käsittivät lopulta noin 200 000 yksilöä ja 25 000–30 000 lajia. Sahlbergin kuoltua ne lunastettiin Turun yliopistolle vuonna 1921.
Sahlberg kuvasi tieteelle uusia hyönteislajeja 500, joista 400 oli kovakuoriaisia. Eräs hänen löytämänsä ja kuvaamansa tieteelle uusi kovakuoriaislaji löytyi vuonna 1896 Palestiinasta Betlehemin läheltä niin sanotuilta Salomonin lammikoilta ja sille hän antoi nimen "Philhydrus salomonis".
Johan Sahlberg oli tuottelias kirjoittaja. Hän kirjoitti noin 350 julkaisua valtaosin hyönteisistä. Hänen väitöskirjansa koski Suomen ja Skandinavian pikkukaskaita (1871). Hän toimi Societas pro Fauna et Flora Fennica -seurassa ja oli sen sihteeri.
Sahlberg teki paljon matkoja Suomeen, lähialueille ja kauemmaksi Eurooppaan ja Aasiaan. Näiltä matkoilta hän myös keräsi arvokkaita hyönteisnäytteitä. Vaikka retket järjestettiin entomologisessa eli hyönteistieteellisessä tarkoituksessa, hän tutustui retkillä muutenkin paikalliseen elämään, oloihin ja ihmisiin, joista hän kirjoitti matkakertomuksissaan. Hän kirjoitti lukuisia kirjeitä matkoiltaan. Useilla matkoilla hänellä oli mukana perheenjäseniä.
Sahlberg oli vakaumuksellinen kristitty eikä hän kannattanut darwinismia. Hän oli kiinnostunut uskonnollisista kysymyksistä sekä siveellisyys- ja raittiusasioista. Hän oli myös Ylioppilaiden Raittiusyhdistyksen puheenjohtaja ja osallisena perustamassa Nuorten Miesten Kristillistä Yhdistystä (NMKY) (1890).
Elpo
ELPO ry eli "Elämäntapojen ja toiminnan ohjaamisen opinnollinen yhdistys" on valtakunnallinen yhdistys, jonka suomalainen taiteilija, suunnittelija ja kirjailija Aleksanteri Ahola-Valo(1900–1997) perusti vuonna 1983 Hämeenlinnassa elämäntyönsä suojelemiseksi ja tunnetuksi tekemiseksi.
Yhdistyksen tehtävänä on Ahola-Valon monipuolisen elämäntyön tunnetuksi tekeminen ja myös Ahola-Valon sanoin: ”tarpeettomuuksien vastustaminen, elämäntapojen parantaminen sekä terveen elämän siirtolan ja pysyvän taide- ja muun luovan työn museon perustaminen”. Ahola-Valo halusi yhdistyksen viestittävän samaa viisaan rakkauden sanomaa, jota hän koko elämällään julisti. Ihmisyyden perusta on, että jokaisella ihmisellä on välineet ja mahdollisuus kehittää itseään jatkuvasti kohti aitoa ja oikeaa elämää.
Yhdistys julkaisee Aleksanteri Ahola-Valon tuotantoa tai hänen elämäänsä käsittelevää kirjallisuutta. Ahola-Valon elinaikana yhdistys julkaisi kolme osaa Ahola-Valon lapsuuden aikaisista Koulupojan päiväkirjoista. Ahola-Valo käänsi itse ensimmäiset osat. Ensimmäisten osien pohjalta Kaija Juurikkala on sittemmin tehnyt Valo–elokuvan ja Kai Kyösti Kaukovalta näytelmät ”Nuohoojapoika ja ”Valon lapsi”, jotka on esitetty Hämeenlinnan Miniteatterissa.
Yhdistys jatkaa päiväkirjojen käännös- ja julkaisutyötä ja asettaa Ahola-Valon arkiston tutkijoiden käyttöön. Ahola-Valon seura Elpo ry on Suomen kirjailijanimikkoseurat ry:n jäsenjärjestö.
Ronnie Starr
Ronnie Starr on suomalainen rock-yhtye, joka on perustettu keväällä 2000.
Ronnie Starr perustettiin vuonna 2000 ja julkaisi heti perustamisvuonnaan omakustanne-EP:n "Late night with Ronnie Starr". Levy-yhtiö kiinnostui yhtyeestä EP:n ilmestyttyä ja valitsi kyseisen tuotoksen kuukauden kovimmaksi omakustanteeksi.
Maaliskuussa 2001 julkaistiin toisena omakustanteena "Ronnie's Angels" -EP, ja keikkatiheys kasvoi. Seuraavan vuoden marraskuussa Ronnie Starr otti ison askeleen eteenpäin, kun Levy-yhtiö julkaisi ensimmäisen virallisen singlen "The Dance / Miss Moonshine". Singlen promootiokiertue Apulannan lämmittelijänä kattoi koko Suomen.
Keväällä 2003 Ronnie Starr sai Lasse Kurjen tuottajaksi ensimmäisen pitkäsoiton tekoon. Kesällä nauhoitettu albumi "First Take" julkaistiin syyskuussa 2003. Albumin 11 kappaletta edustavat melodista ja tarttuvaa rockia. Suurimpana musiikillisena innoittajana voidaan pitää 1970-luvun radio-rockia. Albumilta on julkaistu kaksi singleä, ”An Avenue” ja ”Rock´n´Roll Dreams”. Syksyllä 2003 kuvattiin Ronnie Starrin ensimmäinen musiikkivideo ”Rock´n´Roll Dreams”. Vuoden 2004 ensimmäisessä Levyraadissa video sai hyvän vastaanoton sijoittuen toiseksi.
Seuraava EP, "In Full Swing!!" (syyskuu 2004), nousi ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen singlelistan neloseksi ja Free Record Shopin listalle sijalle kaksi. Ronnie Starrin kappaleet soivat ahkerasti myös radioissa: muun muassa ”Sour Love” ja ”An Avenue” nousivat molemmat Radio Suomipopin Top 30 -listan kärkipaikalle.
Helmikuussa 2005 Ronnie Starrilta julkaistiin jälleen EP, Evil & Simple, joka nousi myös Suomen viralliselle singlelistalle. EP:ltä eniten radiossa soi Superstar-kappale. EP jäi viimeiseksi Levy-yhtiön Ronnie Starr julkaisuksi.
Keväällä 2007 ilmestyi Ronnie Starrin kakkosalbumi "Off the City". Levy-yhtiönä toimi Bianca-Pop Music ja jakelusta vastasi Edel Records Finland. Levyltä julkaistiin yksi single digitaalisesti, "Living Off the City". Kyseisen kappaleen lisäksi radiossa soi Off the Cityltä mm. "Someone Tender" ja "Let It Rain".
Alkuvuodesta 2016 Ronnie Starrin alkuperäiset jäsenet ovat pitäneet taas tiivisti yhteyttä...
Jakutskin lentoasema
Jakutskin lentoasema () on lentoasema Sahan tasavallan pääkaupungissa Jakutskissa Venäjällä. Se on Sahan suurin ja tärkein lentoasema. Lentoaseman kapasiteetti on 700 matkustajaa tunnissa. Nykyinen kansainvälinen terminaali valmistui vuonna 1996.
Jakutskin lentoaseman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931. Lentoasema palveli toisen maailmansodan aikana Eurooppaan lentävien yhdysvaltalaisten koneiden välilaskupaikkana.
Arbovirukset
Arbovirusryhmä koostuu viruksista, joilla on samankaltainen leviämistapa ja virusinfektio-oireisto. Tämäntapaista luokittelua ei kuitenkaan nykyään enää käytetä. Arbovirus, "(arbo=arthropod-borne=niveljalkaisten levittämä)" Arbovirukset kuuluvat eri ryhmiin mutta niitä yhdistävät epidemiologiset ja ekologiset samankaltaisuudet, joista ne ovat saaneet yhteisnimityksensä. Arbovirukset lisääntyvät sekä selkärankaisissa että niveljalkaisissa isännissä.
Ensimmäinen eristetty arbovirus on ollut keltakuumeenaiheuttaja, joka kuuluu flavirusryhmään, ja se on myös ensimmäinen ihmisestä eristetty virus. Keltakuumetta esiintyy Afrikassa, Etelä- ja Keski-Amerikassa. Sen levittäjänä toimii hyttynen.
Suurin osa arboviruksista ei uhkaa ihmisten terveyttä, mutta ne muutamat, jotka uhkaavat, ovat pelättyjä virustauteja aiheuttavia.
Neljä päätautityyppiä ovat:
Arbovirukset on jaoteltu kolmeen ryhmään, jotka ovat "Flaviviridae", "Togaviridae", jonka alaryhmänä ovat alfavirukset, ja Bunyavirukset. Arbovirusryhmään kuuluu myös muita viruksia, kuten orbi-, rabdo- ja iridoviruksia. Myös nämä virukset ovat samankaltaisia, kuten muut ryhmään kuuluvat virukset. Arboviruksia on tunnistettu tähän mennessä ainakin 550.
Bobby Seale
Bobby Seale (s. 22. lokakuuta 1936) on yhdysvaltalainen kansalaisoikeusaktivisti, joka perusti yhdessä Huey P. Newtonin kanssa Mustien Panttereiden itsepuolustuspuolueen (myöhemmin Mustat Pantterit) vuonna 1966.
Seale liittyi Afroamerikkalaiseen yhdistykseen yliopistossa ja tämän sanotaan innoittaneen hänet perustamaan Mustat Pantterit, jossa oli jäsenistöä enimmillään yli 5000. Sealesta tuli puolueen puheenjohtaja ja FBI on valvonut Sealen toimia tiukasti tästä saakka.
Bobby Seale oli yksi alkuperäisestä ”Chicagon kahdeksikoksi” kutsutusta aktivistista, joita syytettiin salaliitosta ja yllytyksestä mellakkaan Chicagossa 1968 järjestetyssä demokraattien kansallisessa puoluekokouksessa. Tuomari Julius Hoffman tuomitsi hänet neljäksi vuodeksi vankeuteen oikeuden halventamisesta.
Seale itse kertoo kirjassaan "Sanoista tekoihin" (1970) kuinka tuomari toistuvasti oikeudenkäynnissä kieltäytyi myöntämästä Sealelle lupaa valita oma asianajajansa (perustuslaillinen oikeus Yhdysvalloissa) ja lopulta laitatti Sealelle suukapulan, jottei tämä voinut häiritä oikeudenkäyntiä.
Huey P. Newton
Huey Percy Newton (17. tammikuuta 1942 – 22. elokuuta 1989) oli Mustat Pantterit -järjestön ideologinen johtaja ja perustajajäsen yhdessä Bobby Sealen kanssa. Järjestö perustettiin lokakuussa 1966. Hän sai muodollisesti suoritetuksi koulun loppuun, mutta ei siitä huolimatta osannut koulun päätyttyä lukea vaan oppi vasta sitkeän itseopiskelun kautta. Opiskeluaikana Bay Arealla hän osallistui poliittiseen toimintaan. Hän luki Frantz Fanonin, Malcolm X:n, Mao Tse-tungin ja Che Guevaran teoksia. Juuri tänä aikana hän perusti Bobby Sealen kanssa Mustat Pantterit -järjestön.
Newtonin ampui 24-vuotias Tyrone Robinson, joka tuomittiin 32 vuodeksi vankilaan. Robinsonin väitettiin olleen tunnettu oklahomalainen huumekauppias ja murhan liittyneen huumekauppoihin.
Sulfiditeetti
Sulfiditeetti kuvaa natriumsulfidin (NaS) määrää valkolipeässä eli sellun keittoon sulfaattimenetelmällä käytettävässä kemikaaliseoksessa. Valkolipeän sulfiditeetti on nykyaikaisessa massatehtaassa yleensä 35–40 %. Tällä tasolla saadaan sulfidin positiivinen vaikutus suurimmaksi osaksi hyödynnettyä. Jos sulfiditeetti nostetaan yli 40 %:n olisi se keittotuloksen kannalta vielä positiivista, mutta johtaisi liiallisiin korroosioriskeihin kemikaalien regenoinnissa.
Sulfideetti lasketaan:
formula_1
Osakeyhtiön purkaminen
Tämä artikkeli käsittelee osakeyhtiön purkamista Suomessa. Purkamista säätelee osakeyhtiölaki ().
Osakeyhtiötä purettaessa on ratkaisevaa se, onko yhtiössä riittävästi varoja sen velkojen maksuun vai ei. Varojen riittäessä toimeenpannaan selvitystilamenettely. Mikäli varat huomataan riittämättömiksi, on yhtiö asetettava konkurssiin.
Yhtiön on tehtävä viipymättä rekisteri-ilmoitus, jos sen oma pääoma on negatiivinen tai julkisen yhtiön omapääoma on alle puolet osakepääomasta (Osakeyhtiölaki 2006/624 20. luku 23 §) ja kutsuttava koolle yhtiökokous yhtiön taloudellisen aseman parantamiseksi tai yhtiön asettamiseksi selvitystilaan. Selvitystilassa olevan yrityksen toiminnan jatkaminen on vaikeaa, koska lain 2006/624 22. luvun mukaan yhtiön hallitus ja johto voi joutua henkilökohtaiseen vastuuseen, mikäli se aiheuttaa osakkeenomistajille tai velkojille vahinkoa.
Yhtiön selvitystilan tarkoituksena on yhtiön varallisuusaseman selvittäminen, sen jälkeen yhtiön omaisuuden realisoiminen ja velkojen maksu. Tämän jälkeen mahdollisesti jäljellä olevat varat jaetaan osakkaille jako-osuuksien mukaisesti. Yhtiöjärjestyksessä voidaan määrätä varojen jakamisesta myös muulla tavalla, jolloin yhtiöjärjestys ratkaisee varojen jakotavan. Selvitystila ymmärretään puhekielessä usein virheellisesti konkurssiksi. Selvitystilasta seuraa kuitenkin konkurssi vain siinä tapauksessa, että yhtiössä ei purettaessa ole riittävästi varoja sen velkojen maksuun.
Yhtiön asettaa selvitystilaan yhtiökokous, kaupparekisteriviranomainen tai tuomioistuimen päätös. Kun selvitystila on vapaaehtoinen, sen aloittamisesta ja lopettamisesta päättää yhtiökokous 2/3 määräenemmistöllä osakeyhtiölain (OYL) 5:27:n mukaisesti. Rekisteriviranomainen määrää yhtiön selvitystilaan tai poistaa sen rekisteristä, mikäli yhtiöllä ei ole toimikelpoista hallitusta, yhtiöllä ei ole rekisteriin merkittyä edustajaa, tilinpäätösasiakirjoja ei ole viety rekisteröitäväksi vuoden kuluessa tilikauden päättymisestä tai yhtiö on asetettu konkurssiin, joka on rauennut varojen puutteeseen.
Uuden osakeyhtiölain mukaan selvitystila alkaa heti, kun sitä koskeva päätös on tehty ja selvitysmiehet valittu. Selvitystilan astuttua voimaan selvitysmiesten tulee hakea julkinen haaste yhtiön velkojille. Haaste velvoittaa velkojat ilmoittamaan saatavansa siinä mainittuun määräpäivään mennessä. Mikäli velkoja ei toimita ilmoitusta, saatavat raukeavat.
Q-analogia
q-analogia on matematiikan osa-alue, joka muistuttaa tavallista analyysiä, mutta perustuu hieman erilaiseen määritelmään. q-analogiassa saadaan monia normaalia tutunnäköisiä tuloksia, mutta tavallisten funktioiden q-analogioiden ominaisuudet ovat yleensä hieman totutusta poikkeavia. q-analogiassa keskeinen suure on kompleksiluku "q", joka valitaan siten, että formula_1.
Eulerin–Jacksonin operaattori eli q-derivaatta on eräs tapa määritellä derivaatan diskreetti vastine. q-derivaatta, joka operoi funktioon "f(x)", määritellään erotusosamääränä
Helposti nähdään, että kun tässä formula_3 niin q-derivaatan määritelmä lähestyy tavallisen derivaatan määritelmää.
Tämän q-derivaatan avulla voidaan määritellä differentiaaliyhtälöiden diskreettejä vastineita, q-differenssiyhtälöitä. Tällaisen yhtälön yleinen muoto on
missä "z" ja "q" ovat kompleksilukuja. Kun derivaatan lisäksi määritellään vielä q-siirto -operaattori
saadaan määriteltyä kokonainen q-derivaattaan perustuva analyysin vastine.
Usein vastaantulevia merkintöjä ovat nk. q-sulkeet
sekä q-kertoma
joiden avulla kirjoitettuna q-analogian lausekkeet muistuttavat normaalin analyysin vastaavia. Erityisesti kannattaa huomata, että
joten q-kertoma on täsmälleen analoginen tavallisen kertoman kanssa.
Allen Lanier
Allen Glover Lanier (25. kesäkuuta 1946 Long Island, New York Yhdysvallat – 14. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen Blue Öyster Cult -yhtyeessä soittanut muusikko. Lanier soitti yhtyeessä kitaraa ja kosketinsoittimia. Lanier soitti myös John Calen ja Jim Carrollin kanssa.
Lanier oli mukana Blue Öyster Cult-yhtyeessä sen perustamisesta, eli vuodesta 1967 asti. Yhtye tunnettiin aluksi nimillä Soft White Underbelly ja Stalk Forrest Group. Hänen yhtyeelle tekemiä kappaleita ovat muun muassa "True Confessions", jonka hän myös itse lauloi, "Tenderloin", "Searchin' For Celine", "In Thee" ja "Lonely Teardrops". Hän erosi yhtyeestä vuonna 1985 pettyneenä yhtyeen silloiseen musiikilliseen suuntaukseen, mutta palasi kuitenkin takaisin vuonna 1987.
Vuonna 2007 Lanier siirtyi sivuun BÖC:n lavakokoonpanosta. Yhtyeen kotisivujen ja Facebook-päivitysten mukaan hän "jäi eläkkeelle" yhtyeen toiminnasta ja eli Manhattanilla vaimonsa kanssa. Lanier oli mukana vuoden 2012 lopulla järjestetyssä Blue Öyster Cultin 40-vuotisjuhlakonsertissa, joka jäi hänen viimeiseksi julkiseksi esiintymisekseen.
Lanier seurusteli aikoinaan muusikko Patti Smithin kanssa.
Lanier tunnettiin kovana tupakkamiehenä. Hän sairasti keuhkoahtaumatautia, johon hän menehtyi elokuussa 2013.
Juhan Parts
Juhan Parts (s. 27. elokuuta 1966 Tallinna) on Viron entinen pääministeri ja Res Publica -puolueen entinen puheenjohtaja. Parts toimi Viron pääministerinä vuosina 2003–2005. Hän toimi myöhemmin Andrus Ansipin toisen ja kolmannen hallituksen talous- ja viestintäministerinä 2007–2014.
Isänmaan ja Res Publican liitto (IRL) asetti Partsin puolueen pääministeriehdokkaaksi vuoden 2015 vaaleissa. Vaaleissa IRL koki suuren vaalitappion, mihin yhtenä syynä arvioitiin olleen Partsin asettamisen pääministeriehdokkaaksi, vaikka tämä ei ollut puolueen puheenjohtaja. Juuri ennen vaaleja pidetyssä pääministeriehdokkaiden vaalitentissä Partsin arvioitiin pärjänneen kuitenkin vahvasti. Vaalien jälkeen Parts puolusti IRL:n vaaliohjelmaa ja kertoi jakavansa vastuun tappiosta yhdessä puolueen puheenjohtajan Urmas Reinsalun kanssa.
Viron hallitus esitti 10. lokakuuta 2016 Partsin nimittämistä Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäseneksi. Partsin nimitys hyväksyttiin sekä Euroopan parlamentissa että Eurooppa-neuvostossa joulukuun lopulla.
Parts on opiskellut oikeustiedettä Tarton yliopistossa.
Eelis
Eelis on suomalainen miehen etunimi, jonka ruotsinkielinen vastine on "Elis". Huhtikuuhun 2018 mennessä nimi Eelis on Suomessa annettu 10 881 ja Elis 4 532 miehelle, jota paitsi nimi Elis on myös noin 50 naisella. Elias-nimen tavoin myös Eelis ja Elis ovat muunnoksia hepreankielisestä nimestä "Eliyahu" (Elia), joka tarkoittaa "minun Jumalani on Yahweh". Eeliksen samoin kuin Eliaksenkin nimipäivä on 9. huhtikuuta, samoin Eliksen nimipäivä suomen­ruotsalaisessa kalenterissa.Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita
Carl Axel Setterberg
Carl Axel Setterberg (tai Karl Aksel Zetterberg, 14. elokuuta 1812 Bogsta Norrby, Södermanland, Ruotsi – 7. tammikuuta 1871 Vaasa) oli Ruotsissa syntynyt arkkitehti, joka on tunnettu uuden Vaasan luojana.
Arkkitehdiksi Setterberg opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 1834–1841. Valmistuttuaan hänet nimitettiin Gävleborgin läänin rakennusmestariksi. Siellä hän ehti työskennellä 10 vuotta, kunnes kuuli Vaasan palosta ja kiinnostui jälleenrakentamisen tarjoamista mahdollisuuksista. Vaasassa olikin lääninarkkitehdin virka avoinna, johon Setterberg haki. Vuonna 1853 hänet nimitettiin virkaan määräaikaisena, tehtyään vaikutuksen kuvernööri Berndt Federleyhin. Virka vakinaistettiin vuonna 1855, kun Setterbergistä tuli Suomen suuriruhtinaskunnan kansalainen. Setterbergistä tuli myös Vaasan kaupunginarkkitehti vuonna 1854.
Vaasan palon jälkeen kaupunki siirrettiin Klemetsön niemelle, noin 7 kilometriä luoteeseen vanhasta sijainnistaan, lähemmäksi meren rantaa. Kaupunginarkkitehtina Setterberg sai suunniteltavakseen uuden Vaasan (Nikolainkaupunki 1855–1917) asemakaavan. Siitä tuli moderni ruutuasemakaava, jossa otettiin huomioon paloturvallisuuden lisäksi myös edustavuus. Asemakaavassa kaupungin jakoivat osiin leveät puistokadut ja keskustan kortteleita jakoivat palokadut. Näin Setterberg pyrki minimoimaan uuden suurpalon mahdollisuuden.
Setterbergin suunnittelemia rakennuksia ovat mm. Vaasan tullikamari 1856, A. A. Levónin talo (Vaasan höyrymyllyn konttorirakennus) 1861, Uusi hovioikeudentalo 1862, Vaasan kirkko (Pyhän kolminaisuuden kirkko) 1862, Raatihuone (myöhemmin ruotsalainen lyseo) 1864, Maaherrantalo 1865 ja Vaasan kruununmakasiini 1868. Näiden lisäksi Setterberg suunnitteli yli 150 yksityisrakennusta. Rakennusten määrä on mittava ja Setterbergillä oletetaankin olleen useita piirtäjiä alaisinaan. Tähän viittaa ainakin 12 piirustustaulua, jotka ovat löytyneet hänen jäämistöstään.
Vuonna 2006 Setterberg äänestettiin merkittävimmäksi vaasalaiseksi kautta aikojen äänestyksessä, joka pidettiin Vaasan 400. juhlavuonna.
Setterberg kuoli Vaasassa 7. tammikuuta 1871 pitkän sairauden jälkeen.
Klaus von Klitzing
Klaus von Klitzing (s. 28. kesäkuuta 1943) on saksalainen fyysikko. Hän on Max Planck -instituutin tutkija. Klitzing sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1985 sähkövirran ja magneettikentän väliseen jännitteeseen liittyvän niin sanotun kvantti-Hall-ilmiön tutkimisesta.
Klaus von Klitzing syntyi vuonna 1943 saksalaisten miehittämässä Puolassa. Hän suoritti perustutkintonsa Braunschweigin yliopistossa ja jatkoi tohtoriksi Würzburgin yliopistossa. 1970-luvulla hän työskenteli Oxfordissa ja Grenoblessa, 1980-luvun alussa Münchenin yliopistossa ja vuodesta 1986 johtajana Stuttgartin Max Planck -instituutissa.
Hän sai Nobelin palkinnon vuonna 1985 havainnostaan, että tietyissä olosuhteissa johtimen sähkönjohtavuus on kvantittunut eli muuttuu hyppäyksittäin, ei tasaisesti. Tuon hyppäyksen suuruus riippuu atomiydintä kiertävän elektronin nopeudesta suhteessa valonnopeuteen. Von Klitzingin kokeiden avulla toiset tutkijat saattoivat tutkia komponenttien sähkönjohtavuutta ennennäkemättömällä tarkkuudella.
Russian Love
Russian Love oli pohjoissuomalainen rock-yhtye, joka julkaisi Suomen ensimmäisen englanninkielisen goottirock-albumin. Yhtye perustettiin vuonna 1986 Haapavedellä, mutta yhtyeen jäsenet muuttivat 1980-luvun lopulla Ouluun, jossa yhtye vaikutti loppu-uransa.
Russian Loven uran voi jakaa kahteen osaan: alkuaikojen goottirock-kauteen (1986–1991) ja alternative rock -kauteen (1992–1998). Yhtye julkaisi viisi albumia, joista ensimmäinen, alun perin vain vinyyli-LP:nä julkaistu "Nergal", julkaistiin uudelleenmasteroituna CD:llä huhtikuussa 2007. Vuonna 2010 yhtyeeltä julkaistiin vuonna 1998 äänitetty ja aiemmin julkaisematon download-single "Never Say Goodbye".
Den ljusnande framtid är vår
Den ljusnande framtid är vår on ruotsalaisen Magnus Ugglan viides albumi vuodelta 1980. Levyn kappaleista hitiksi nousi "Centrumhets", joka on yksi Ugglan tunnetuimmista kappaleista. Kaikki levyn kappaleet ovat Magnus Ugglan käsialaa.
Levy on äänitetty Marcus Music Studiossa, Europa Film Studiossa, KMH Studiossa, Polar Studiossa ja Park Studiossa.
Ernani
Ernani on nelinäytöksien ooppera, jonka tyylilaji on "dramma lirico". Oopperan on säveltänyt Giuseppe Verdi ja libreton siihen on kirjoittanut Francesco Maria Piave. Libretto pohjautuu Victor Hugon näytelmään Hernani. Oopperan ensi-ilta oli Venetsian La Fenice teatterissa 9. maaliskuuta 1844.
Oopperasta on tehty lukuisia äänityksiä ja se on eri oopperatalojen ohjelmistoissa, joskin satunnaisesti.
Oopperan Ernani eri näytökset säveltäjä on nimennyt:
Impregnointi
Impregnoinnilla tarkoitetaan kyllästämistä yleisesti. Paperiteollisuudessa impregnoinnilla tarkoitetaan keittonesteen imeytymistä hakkeeseen ennen varsinaista sellun keittoa. Sähkömoottorien valmistuksessa käytetään yleisesti eristyksenä polyesterihartsiliuokseen kastamista, josta käytetään myös nimitystä impregnointi.
Impregnointi tapahtuu keittoliuoksen virratessa puun huokosiin paine-eron ja kapillaarivoimien vaikutuksesta (penetraatio) sekä liuoksessa liuonneena olevien keittokemikaalien diffuusioituessa puuhun. Diffuusion nopeuteen vaikuttaa liuoksen väkevyyden lisäksi sen lämpötila ja pH. Hyvä impregnoitumisen kannalta pitäisi hakkeen koon olla mahdollisimman pieni. Kuituvauriot ovat kuitenkin sitä suuremmat mitä pienempää haketta tehdään. Hakkeen koko on siten kompromissi imeytymisnopeuden ja haketusvaurioiden välillä. Hyvä impregnoituminen on onnistuneen sellun keiton kannalta erittäin tärkeää.
Impregnointia käytetään myös betonin pinnan sulkevana tai osittain sulkevana menetelmänä. Impregnoinnissa käytetään muun muassa seuraavia aineita: silaani, siloksaani, akryyli ja epoksi. Impregnoinnilla pyritään ehkäisemään etenkin kemiallisen rasituksen alaisissa rakenteissa haitallisten yhdisteiden tunkeutuminen betoniin tai teräsbetoniin. Tällaisia rakenteita sijaitsee muun muassa suolattujen teiden ympäristöissä. Impregnointi aine sulkee betonin huokoisia ja näin muodostaa betonin pintaan vettä hylkivän kalvon, jolloin betonille saavutetaan pidempi elinkaari.
Hannu Haukka
Hannu Haukka (s. 1954) on Keravalla toimivan kristillisen medialähetysjärjestön IRR-TV:n toiminnanjohtaja. Kanadansuomalainen Haukka on johtanut IRR-TV:tä sen perustamisesta 1986 lähtien inkeriläissuomalaisen vaimonsa Laura Haukan kanssa.
Englantia, venäjää ja suomea sujuvasti puhuva Hannu Haukka on tehnyt kristillistä medialähetystyötä yli 30 vuotta. Neuvostoliittoon 1970-luvun lopulla alkanut työ on laajentunut 2000-luvulla Aasiaan, Lähi-itään ja Afrikkaan. TV-ohjelmat noin 50 kielellä ja suurkaupunkeihin suunnatut mediakampanjat ovat saavuttaneet miljoonia ihmisiä kristillisellä sanomalla.
Hannu Haukka toimii IRR-TV:n kautta yleiskristillisellä pohjalla yhteistyössä eri kirkkojen, seurakuntien ja järjestöjen kanssa.
Hannu Haukka nimitettiin toukokuussa 2010 Trinity Western -yliopiston humanistisen tiedekunnan kunniatohtoriksi Vancouverissa Kanadassa.
IRR-TV
IRR-TV (Suomen ulkopuolella Great Commission Media Ministries) on vuonna 1986 perustettu medialähetystyöhön erikoistunut yleiskristillinen lähetysjärjestö. IRR-TV on alun perin lyhenne sanoista "International Russian Radio and TV," mikä kuvastaa työn alkuperäistä suuntautumista Venäjälle. Työ on sittemmin laajentunut myös moniin muihin maihin. IRR-TV tunnetaan parhaiten kaupunkimissioista, joita järjestö on toteuttanut yhdessä paikallisseurakuntien kanssa vuodesta 2003 lähtien 50 kaupungissa. Järjestö on tehnyt 20 vuoden aikana tuhansia tv-ohjelmia noin 50 kielellä. IRR-TV:n työn tukijoita ovat yksityiset lahjoittajat, seurakunnat, rukousryhmät ja säätiöt.
IRR-TV toteuttaa kohdemaissaan myös media- ja johtajuuskoulutusta sekä välittää humanitaarista apua mm. nuorisovankiloihin, lastenkoteihin ja katulapsille Venäjälle ja Keski-Aasiaan sekä suurkatastrofeista kärsiville ihmisille Aasiaan.
IRR-TV:n toiminnanjohtajana toimii Hannu Haukka.
AlfaTV (aikaisemmalta nimeltään BC-TV) on suomalainen televisiokanava, joka näyttää IRR-TV:n ohjelmia ja aloitti toimintansa 1. lokakuuta 2012. BC-TV vaihtoi nimensä AlfaTV:ksi 1. joulukuuta 2013.
Radio Dei
Taivas TV7
AlfaTV
IRR-TV julkaisee maksutonta "Itäportti"-lehteä, joka ilmestyy 5–7 kertaa vuodessa. Lehdellä on noin 15 000 tilaajaa.
Relaskooppi
Relaskooppi on metsälössä olevan puun määrän mittaamisessa käytettävä apuväline, jota käytetään puuston pohjapinta-alan arvioimisessa. Kun lisäksi määritetään puuston korkeus ja pääpuulaji, saadaan puuston runkotilavuus (m/ha) arvioitua relaskooppitaulukoista.
Relaskoopin kehitti vuonna 1948 itävaltalainen metsätieteilijä Walter Bitterlich.
Relaskoopin osat ovat tiedetyn mittainen suora varsi ja sen päässä oleva tietyn levyinen aukko tai rako, hahlo. Tavallisimmin käytetään metrin mittaista vartta ja 2 cm:n levyistä hahloa, jolloin relaskooppikertoimeksi saadaan yksi, eli yksi luettu puu vastaa yhtä neliömetriä hehtaarilla. Vastaava on myös 0,65 m:n mittainen ketjurelaskooppi, jossa on 1,3 cm:n hahlo.
Relaskoopin toiminta perustuu siihen, että puu tulee luetuksi relaskooppikoealaan, jos se on lähempänä mittaajaa kuin mikä on sen rajaetäisyys. Rajaetäisyys taas riippuu puun läpimitasta ja relaskooppikertoimesta. Relaskooppia käytettäessä ei siis tarvita koealan rajaamista.
Relaskoopilla mitatessa asetetaan varsi silmän alle ja hahlopään läpi katsoen kierretään ympäri 360 astetta. Jos puu on 1,3 metrin korkeudella niin paksu että se täyttää hahlon kokonaan, se kerryttää pohjapinta-alaa relaskooppikertoimen verran, eli kertoimella 1 mitattaessa 20 hahlon täyttävää puuta tuottaa pohjapinta-alan 20 (m/ha). Jos puu on rajapuu eli täyttää hahlon juuri ja juuri, se voidaan laskea mukaan puolella painolla. Usein relaskoopilla mitataan pohjapinta-ala muutamasta eri kohdasta ja näistä lasketaan keskiarvo, jonka perusteella hehtaarilla olevaa tilavuutta arvioidaan relaskooppitaulukon avulla. Relaskooppitaulukossa on esitetty keskimääräinen runkotilavuus hehtaarilla kullakin pohjapinta-alalla ja keskipituudella. Taulukoita erilaisille metsätyypeille ja puulajeille löytyy esimerkiksi metsäalan kirjallisuudesta.