hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Perspektiivittömien kylien likvidointi
Perspektiivittömien kylien likvidointi oli 1950–1960-luvun vaihteessa Neuvostoliitossa toteutettu toimi, jolla perspektiivittömiksi eli kehityskelvottomiksi nähdyt maaseudun kylät tyhjennettiin asukkaista. Kylien kolhoosit, sovhoosit, kaupat ja palvelut lakkautettiin, joten asukkaat joutuivat siirtymään suurempiin keskuskyliin. Tarkoituksena oli luoda tehokkaita maatalousyksiköitä, joilla saavutettaisiin Yhdysvaltojen etumatka maataloudessa ja vähentää kaupunkien ja maaseudun elintasoeroja.
Luettelo suurimmista tähdistä
Luettelo suurimmista tunnetuista tähdistä halkaisijan mukaan. Mittayksikkönä on Auringon säde, joka on päiväntasaajalla noin 696 000 kilometriä.
Luettelo lähimmistä tähdistä
Seuraavassa luettelossa lähimmistä tähdistä on lueteltu lähimmyysjärjestyksessä enintään 5 parsekin eli 16,308 valovuoden etäisyydellä sijaitsevat tähdet. Luettelo rajoittuu enintään 5 parsekiin, koska suuremmilla etäisyyksillä virhemarginaali on yleensä enemmän kuin 2 %. Enintään 5 parsekin etäisyydellä olevia tähtiä tunnetaan nykyisin Aurinko mukaan luettuna 66 kappaletta 50:ssä tähtijärjestelmässä.
Aurinkoa lähin tähti on 4,22 valovuoden päässä oleva Proxima Centauri eli Alfa Centauri C. Se on himmeä punainen kääpiö, jollaisia suurin osa lähitähdistä on. Itse päätähti Alfa Centauri on keltaisesta ja oranssista tähdestä koostuva lähekkäinen kaksoistähti, joka on Maasta 4,395 valovuoden eli 1,33 parsekin päässä. Suomessa paljain silmin havaittavista tähdistä lähin on 8,6 valovuoden päässä oleva Sirius.
Ruskeiden kääpiöiden nimet on esitetty rusehtavalla taustalla. Spektriluokan taustaväri vastaa kyseisen tähden spektriluokitusta. Tähtien, joiden näennäinen kirkkaus on yli 6,5 ja jotka eivät täten näy paljain silmin, näennäinen kirkkaus esitetään tummanharmaalla taustalla.
Alla on englanninkielinen kartta joistakin lähimmistä tähdistä:
Mäntsälä-lehti
Paikallislehti Mäntsälä (perustettu 1972) oli Mäntsälässä ja sen lähikunnissa Pornaisissa, Pukkilassa ja Askolassa ilmestynyt sanomalehti. Lehden perustivat Alisa ja Reijo Alanko. Se ilmestyi kaksi kertaa viikossa, maanantaisin ja perjantaisin. Lehden levikki laski tasaisesti 1990-luvulta lähtien noin 6 000:sta loppuaikojensa 3 700 kappaleeseen. Lehti siirtyi 1.12.2010 Suomen Lehtiyhtymä- konsernin omistukseen. Samalla konsernilla oli paikkakunnalla jo toinen ilmaisjakeluna jaettava Mäntsälän Viikkouutiset.
Mäntsälä-lehdestä löytyivät mäntsäläläiset tapahtumat, paljon tietoa palvelutarjonnasta sekä mm. "Lukijain palsta". Lisäksi säännöllisesti ilmestyi teemanumeroita mm. autoilusta ja asunnoista.
Mäntsälä-lehti oli ainoa tilattava paikallislehti paikkakunnalla. Se lakkautettiin 2013, samoin oli lakkautettu ilmaislehti Mäntsälän Viikkouutiset. Jäljelle jäi Suomen Lehtiyhtymän ESS-konsernilta ostama Mäntsälän Uutiset. Siinä vaiheessa kaikki kolme olivat Suomen Lehtiyhtymän omistuksessa.
Luettelo absoluuttisesti kirkkaimmista lähitähdistä
Kirkkaat lähitähdet ovat tässä tähtiä, joiden absoluuttinen kirkkaus on yli +8,5 eli mukaan ei lasketa punaisia kääpiötähtiä. Tähtiä on lueteltu muutamissa aurinkoa ympäröivissä palloissa, esim. pallossa jonka säde on 10 parsekia. Luettelot vain suunta-antavia, ei täydellisiä. Auringon tyyppisen tähden spektriluokka on G2V. Auringonkaltaisia ovat tähdet, joiden spektri on F, G tai K ja spektrissä esiintyy V.
10 parsekia on 32,6 valovuotta.
Tähden etäisyys 32.7 - 42.4 valovuotta Auringosta.
Tähtiä, jotka ovat arviolta 42.5 -- 48.9 valovuoden 
päässä auringosta.
Nämä tähdet ovat yli 48,9 valovuoden päässä 
Auringosta.
Viktoriaaninen muoti
Viktoriaaninen muoti viittaa 1800-luvun pukeutumis- ja sisustustyyliin, romanttiseen tyyliin. Tyyli on saanut nimensä Iso-Britannian kuningatar Viktorian mukaan.
Naisten viktoriaaniselle pukeutumistyylille tunnusomaista ovat pitkät hameet, krinoliini ja tyrnyyri, tiukat korsetit ja korkeat kaulukset. Pukeutuminen oli peittävää. Rusketusta vältettiin ja hienot naiset käyttivät hansikkaita sekä pitsisiä päivänvarjoja. Muoti vaihteli kuten tänäkin päivänä ja muutokset näkyivät siluetissa, hameen koossa ja muodossa, hihoissa, kaula-aukoissa, väreissä ja vyötärölinjassa. Siluettiin voitiin vaikuttaa korsetilla ja monenlaisilla korostavilla alusvaatteilla kuten krinoliinilla. Muotiin vaikuttivat myös teollisuuden edistysaskeleet, kuten tekstiiliteollisuuden kehittyminen ja valmistumistapojen muuttuminen nopeammiksi ja edullisemmiksi. Tärkeä keksintö oli ompelukone, joka yleistyi 1860-luvulla. Ompelukoneen myötä vaatteet tietenkin halpenivat. Esimerkiksi 1870-luvulla muotivaatteet olivat erittäin monimutkaisia ja täynnä kankaisia koristeita, pitsiä ja laskoksia. Tämän on tulkittu johtuneen pitkälle siitä, että vaatteet oli helpompaa ommella täyteen koristusta, ja se tehtiin kun se oli mahdollista. Samoin krinoliini, jonka tarkoitus oli korvata kymmenet painavat alushameet, leveni lopulta käytännössä niin suureksi kuin se oli mahdollista tehdä ja hameista tuli valtavia.
Myös miesten pukeutuminen oli muodollisempaa kuin nykyisin. Ruumiillisen työn tekijöitä lukuun ottamatta miehen odotettiin käyttävät takkia, liiviä ja hattua, paitahihasillaan näyttäytyminen oli sopimatonta. Housujen vyötärö nousi navan korkeudelle asti. Vyön sijasta käytettiin olkaimia.
Sisustuksessa vallitsevia olivat kertaustyylit, kuten uusrokokoo ja uusrenessanssi. Muodikas sisustus oli vaatetuksen tapaan raskasta ja koristeellista.
Viktoriaaniseen aikaan liittyy surupukeutuminen perheessä tai suvussa kuolleen henkilön muistoksi. Surupuvut olivat mustia ja sen ajan mittapuun mukaan yksinkertaisia ja naiset – varsinkin lesket – saattoivat käyttää suruhuntua. Miehet pukeutuivat arkisinkin tummaan, joten heidän surupukeutumisensa ei juuri eronnut tavallisesta. Suruajan pituus vaihteli surijan sukupuolen ja edesmenneen henkilön läheisyyden perusteella. Kuningatar Viktoria pukeutui puolisonsa kuoleman jälkeen loppuelämänsä mustaan.
Luettelo raskaimmista tähdistä
Luettelossa raskaimmistä tähdistä on tähtiä, joiden arvioitu massa on 25 Auringon verran tai enemmän.
Pecos Bill
Pecos Bill on legendaarinen cowboy monissa yhdysvaltalaisissa kansantaruissa. Nämä tarut kirjasi vuonna 1923 Edward O'Reilly kirjassaan "Saga of Pecos Bill".
Tarinan mukaan Pecos Bill syntyi Texasissa 1830-luvulla. Hän joutui eroon vanhemmistaan pienenä lapsena, kun hän putosi vaunuista lähellä Pecos-jokea. Preeriasudet ottivat Pecos Billin kasvatikseen, ja hän oppi heidän seurassaan puhumaan eläinten kieltä. Palatessaan ihmisten ilmoille Pecos Bill keksi lasson, kesytti pyörremyrskyn ja ratsasti sillä, käytti kalkkarokäärmettä ruoskana, juotti ranchinsa Rio Granden vedellä ja teki useita muita samantapaisia urotekoja. Hänen hevosensa nimi on Myrskytuuli ja vaimokseen hän otti Sue Nopsajalan.
Pecos Bill on ollut sarjakuvan ja piirroselokuvan aiheena.
Rooman keisari
Rooman keisari on Rooman tasavallan jälkeisen ajan Rooman valtakunnan hallitsijoista käytetty nimi. Varsinaista Rooman keisarin virkaa ei ollut, vaan kyse oli useiden virkojen ja valtuuksien yhdistelmästä, joka muuttui vuosisatojen kuluessa.
Keisarikunnan alkuaikoina aiemmat tasavaltalaiset muodot suurelta osin säilyivät. Tätä vaihetta keisariuden historiassa kutsutaan "prinsipaatiksi". Myöhemmin 300-luvulla keisarius muuttui yksinvaltiuden suuntaan, josta käytetään nimitystä "dominaatti", mutta keisariudesta ei silti muodostunut monarkiaa sen nykyisessä merkityksessä. Keisari oli virallisesti "primus inter pares", ensimmäinen vertaistensa joukosta, eikä hänellä ollut rajatonta "de jure" -valtaa. Monet keisarit eivät olleet hallitsijoita myöskään "de facto", sillä aikojen saatossa todellista valtaa käyttivät usein esimerkiksi byrokraatit ja sotilaat, joille keisari oli kätevä nukkehallitsija.
Keisarin auktoriteetti pohjautui tasavaltalaisiin virkoihin. Yleensä keisari valitutti itsensä sekä konsuliksi että kensoriksi. Hän johti myös senaattia princeps senatuksen (senaatin pään) viran haltijana ja pontifex-pappien kollegiota pontifex maximuksen viran haltijana. Näiden virkojen haltijana hänellä oli suuri henkilökohtainen arvovalta ("dignitas" ja "auctoritas"). Henkilökohtaisesti keisarilla oli myös "imperium maius" (suurempi imperium) ja tribuuninoikeudet. Tämän yhdistelmän johdosta keisarilla oli ylin tuomiovalta, veto-oikeus kaikkiin päätöksiin ja täydellinen koskemattomuus.
Keisarin tavallisia titteleitä olivat imperaattori, "caesar" ja "augustus", joista ensimmäinen on tasavaltalainen sotapäällikön kunnianimi ja kaksi viimeistä on johdettu henkilönimistä. Alkuaikoina keisareilla ei ollut varsinaista univormua, myöhemmin he käyttivät purppuraviittaa ja diadeemia.
Suomen kielen "keisari"-sana juontuu Gaius Julius Caesarin nimestä. Caesarin on joskus tulkittu olleen ensimmäinen keisari, mutta periaatteessa hän toimi diktaattorina vanhan tasavaltalaisen järjestelmän rajoissa. Nykykäsityksen mukaan vasta Augustus vei tämän pitkään kestäneen valtionmuutoksen niin pitkälle, että voidaan puhua varsinaisesta keisariudesta.
Bo Giertz
Bo Harald Giertz (31. elokuuta 1905 Räpplinge, Öölanti – 12. heinäkuuta 1998 Djursholm) oli Göteborgin hiippakunnan piispa 1949-1970, komministeri (kappalainen) Torpan seurakunnassa Linköpingin hiippakunnassa 1939–1949. Bo Giertzin isä oli kirurgi Knut Giertz.
Nuorena Giertz oli ateisti. Hän opiskeli lääketiedettä Uppsalassa, jossa tutustuminen kristittyihin opiskelijoihin johti siihen, että hänestä tuli kristitty ja hän vaihtoi lääketieteen opinnot teologiaan. Giertz vihittiin papiksi 1934.
Giertz oli konservatiivisen ja korkeakirkollisen kristillisyyden taisteluvalmis puhemies. Hän kuului Kyrklig samlingin perustajiin ja oli voimakas naispappeuden vastustaja. Lisäksi hän on kirjoittanut runsaasti kirjoja, joista osaa pidetään alansa klassikkoina. Kyrkans tidning -lehden lukijat äänestivät 2004 hänet 1900-luvun tärkeimmäksi kristilliseksi vaikuttajaksi Ruotsissa. Giertzin teokset tunnetaan hyvin myös Suomessa, jossa niitä on julkaissut etenkin Sley-kirjat Oy.
18 Scorpii
18 Scorpii (18 Sco, HR 6060) on Maata lähinnä oleva ns. Auringon kaksonen. Monet tähden ominaisuudet ovat hyvin lähellä Auringon vastaavia, ja sen takia tähti on vieraan elämän etsijöiden mielenkiinnon kohde. 18 Scorpiita pidettiin kymmenisen vuotta aurinkomaisimpana tunnettuna tähtenä. Kesäkuussa 2010 ilmoitettiin, että HIP 56948 on aurinkomaisin tunnettu tähti.
Tähdeltä ei ole löydetty eksoplaneettoja, mikä saattaa viitata siihen, ettei sillä ole "kuumia jupitereita" niin kuin Auringollakaan eikä myöskään valokuvatun tyyppisiä, kaukana keskustähdestä sijaitsevia massiivisia kaasuplaneettoja, joita ei ole Auringollakaan. Nykytekniikalla Aurinkokunnan tyyppisen järjestelmän havaitseminen 18 Scorpiin ympäriltä on mahdotonta, ellei kooltaan suunnilleen Jupiteria vastaava planeetta pimennä 18 Scorpiita säännöllisin väliajoin. Tähdellä on sama pintalämpötila, väri, painovoima pinnalla, raudan osuus, mikroturbulenssi, pyörimisnopeus, kromosfäärin aktiivisuus sekä litiumin ja berylliumin osuus kuin Auringolla. Tähti kiertää Linnunrataa samalla tavoin kuin Aurinko. Tähden kirkkaus ja ikä on hieman suurempi kuin Auringolla. Alkuaineiden runsauskuvio on toisenlainen. Aikaisemmin väitettiin eniten Aurinkoa muistuttavaksi tähdeksi 16 Cygni A:ta, joka on Aurinkoa vanhempi ja kirkkaampi.
Tällöin tähden aktiivisuusvaihtelut ovat myös voimakkaampia kuin Auringon, ja sen kromosfääri on huomattavasti aurinkoa aktiivisempi.
Pecos Bill (sarjakuva)
Pecos Bill on amerikkalaisen kansantarun sankarista tehty italo-western-tyylinen lännensarjakuva. Sarjakuvan loivat käsikirjoittaja Guido Martina (1906 - 1991) ja kuvataiteilija Raffaele Paparella (1915 - 2001) vuonna 1949.
Sarjakuvan Pecos Bill on älykäs heikkojen puolustaja ja pahan vastustaja. Hän vastustaa tuliaseita ja käyttää vain lassoa, missä hän onkin erityisen taitava. Apunaan hänellä on Davy Crockett ja Calamity Jane, jotka vastaavat todella eläneitä henkilöitä vain nimeltään. Tosin pulska Davy Crockett kehuskelee usein Alamo-tarinoillaan. Pecos Billin rakastettu on Sue Nopsajalka tarussakin.
Lehti oli suosittu Suomessa 50-luvulla. Se ilmestyi a5-koossa joka toinen aukeama värillisenä. Sarjaa piirsi usea piirtäjä, muun muassa tunnettu Hugo Pratt. Lehteä julkaistiin Suomessa 322 numeroa. Kustantaja oli aluksi Artko Oy, mutta vaihtui 1954 Kustannus oy Pecos Billiksi, joka julkaisi myös Korkeajännitystä. Vuodesta 1962 vuoteen 1974 lehteä julkaisi Sarjakustannus Oy. Sen jälkeen yhtiö julkaisi vuosina 1981 ja 1982 sarjakirjan ja vuonna 2002 julkaistiin kaksi nostalgianumeroa ensimmäisistä Pecos Bill -lehdistä.
37 Geminorum
37 Geminorum on tähti, joka sijaitsee Kaksosten tähtikuviossa.
37 Geminorum muistuttaa huomattavasti Aurinkoa spektriltään, lämpötilaltaan, pyörimisnopeudeltaan, massaltaan, kirkkaudenmuutoksiltaan ja metallipitoisuudeltaan. Tämä G0V-spektriluokan tähti on noin 56,34 valovuoden eli 17,283 parsekin etäisyydellä. Tähti loistaa meille visuaalisella alueella magnitudilla +5,73. Tähden väri-indeksi B-V on +0,57 Aurinkoa, absoluuttinen kirkkaus +4,54 Aurinkoa ja luminositeetti 1,33 Aurinkoa, eli se on kolmanneksen Aurinkoa kirkkaampi. Tähden massa on 1,1 ja säde 1,03 Aurinkoa. Pintalämpötila on 5500 K. Ikää 37 Geminorumilla on 5,5 miljardia vuotta eli hiukan enemmän kuin Auringolla.
51 Pegasi
51 Pegasi (51 Peg) on ensimmäinen auringonkaltainen tähti, jolta löydettiin eksoplaneetta 6. lokakuuta 1995 mittaamalla tarkasti tähden spektrin vaihteluja, jossa näkyi Doppler-ilmiöstä johtuva pieni säteisnopeuden vaihtelu.
51 Pegasi kuuluu hieman Aurinkoa kirkkaampana ja suurempana spektriluokkaan G2.5V tai G4-5Va, eli se on alijättiläinen tai kirkas pääsarjan tähti, joka on lähtenyt kehittymään pääsarjasta kohti punaista jättiläisvaihetta.
Tähti on 4–6 % Aurinkoa massiivisempi, noin 7,5 miljardin vuoden ikäinen, ja sen metallipitoisuus on Aurinkoa suurempi. Se pyörähtää akselinsa ympäri kerran 37 vuorokaudessa.
51 Pegasiita kiertävän eksoplaneetan eli "kuuman jupiterin" 51 Pegasi b:n massa on yli 0,468 Jupiterin massaa, kiertoaika 4,23077 päivää, radan isoakselin puolikas 0,052 AU ja soikeus noin 0. Hyvin lähellä keskustähteään olevan planeetan lämpötila on 1 200 K.
Keltainen kääpiö
Keltainen kääpiö on tähtitieteessä tähti, jonka massa on noin 0,7–1,4 Auringon massaa ja kirkkaus suunnilleen Auringon luokkaa tai hieman kirkkaampi ja himmeämpi. Keltaisen kääpiön ei tarvitse olla aurinkomainen tähti. Esimerkkejä keltaisista kääpiöistä ovat Aurinko, Alfa Centauri A, Zeta Reticuli, Eta Cassiopeiae, Delta Pavonis, 47 Ursae Majoris, Beta Hydri ja Rho Coronae Borealis.
Ottorino Respighi
Ottorino Respighi (9. heinäkuuta 1879 Bologna – 18. huhtikuuta 1936 Rooma) oli italialainen säveltäjä.
Respighi opiskeli Bolognassa viulunsoittoa ja sävellystä. Opettajista erityisesti Giuseppe Martucci (1856–1909) antoi hänelle herätteitä uuteen italialaiseen soitinmusiikkiin, vastapainoksi vallitsevalle italialaiselle oopperalle. Vuonna 1900 hän matkusti orkesterin muusikkona oopperavierailulle Pietariin, missä sai opetusta Nikolai Rimski-Korsakovilta, jonka luo hän palasi vielä uudestaan 1902. Rimski-Korsakov vaikutti ratkaisevasti hänen loistavaan, värikkääseen soitinnustaitoonsa. Respighi opiskeli jonkin aikaa myös Berliinissä, missä tutustui Max Bruchiin ja Ferruccio Busoniin. Vuodesta 1913 hän toimi sävellyksenopettajana Rooman Santa Cecilia –akatemiassa ja 1924–1926 sen johtajana.
Respighi meni 13. tammikuuta 1919 naimisiin itseään viisitoista vuotta nuoremman sävellyksenoppilaansa Elsa Olivieri-Sangiacomon kanssa. Hän muun muassa viimeisteli aviomiehensä keskeneräisen oopperan "Lucrezia", perusti Respighi-säätiön ja oli läsnä edesmenneen säveltäjän 100-vuotistilaisuudessa 1979.
Muiden samaan sukupolveen kuuluneiden italialaissäveltäjien tavoin Respighi kaipasi uudistusta, joka avaisi näkymiä aikansa eurooppalaisiin virtauksiin. Hän ei kuitenkaan kuulunut kaikkein radikaaleimpiin uudistajiin. Respighin ensimmäiseen ja parhaaseen luomiskauteen liittyvät hänen yhteytensä ranskalaiseen impressionismiin, sekä mieltymys Richard Straussin innoittamaan tietoiseen soinnilliseen sensualismiin ja välittömään ilmaisuun.
Respighin musiikin runollisuus, joka ilmenee jo oopperassa "Semirama" (ensiesitys Bolognassa 1910), löysi lopullisesti viimeistellyn muotonsa sinfonisessa runossa "Fontane di Roma" (Rooman suihkulähteet, 1916), joka saavutti suuren menestyksen Arturo Toscaninin johdolla. Teoksessa on kuultavissa loistavien sointikuvien rinnalla intiimejä, herkkiä jaksoja, jonkalaisia hän kehitteli edelleen myöhemmissä, kevyemmin ja pidättyvämmin luonnehdituissa teoksissaan kuten "I pini di Roma" (Rooman pinjat, 1924) tai "Trittico Botticelliano" (Botticelli-triptyykki, 1927). Respighia on hyvin osuvasti luonnehdittu italialaisen maiseman sävelmaalariksi.
Silloinkin kun Respighi käytti luomistyönsä lähteinä gregoriaanista kirkkolaulua tai renessanssimusiikkia, hän piti kiinni ensimmäisten menestysteostensa tyylistä eikä sen vuoksi tullut seuranneeksi myöhempää yleiseurooppalaista kehitystä. Hän pysytteli tuotannossaan kapea-alaisena, mutta taidoiltaan tunnustettuna säveltäjänä. Hänen soitinmusiikkiansa, kamarimusiikki mukaan luettuna, on pidetty yleisesti kiinnostavampana kuin näyttämömusiikkia.
Respighi vieraili Helsingissä vuonna 1933. Sinfoniakonsertin lisäksi hän johti Suomalaisessa Oopperassa oopperansa "Maria Egyptiläinen".
Respighi
Respighi on seuraavien henkilöiden sukunimi:Respighi voi olla myös:
Beta Hydri
Beta Hydri (β Hyi / β Hydri) on Etelän vesikäärmeen tähdistössä 24,4 valovuoden päässä sijaitseva keltainen alijättiläistähti, joka on paisumassa punaiseksi jättiläiseksi.
Jos tällä alijättiläisellä on joskus ollut Maan etäisyydellä elokelpoinen planeetta, se on joutunut ankaran kasvihuoneilmiön kouriin, kuten Venus aurinkokunnassamme nyt.
Tähti on noin 2,5 miljardia vuotta Aurinkoa vanhempi, ja se muistuttaa huomattavasti Aurinkoa, minkä takia sitä on tutkittu paljon. Tähden massa on 1,1 Auringon massaa ja säde 1,46 Auringon sädettä, ja tähti on 3,53 kertaa Aurinkoa kirkkaampi. Tähden metallipitoisuus on 0,49-1,00 kertaa Auringon metallipitoisuus ja ikä 6,7 miljardia vuotta. Tähden auringonpilkkujakso on spektrimittausten mukaan noin 15-18 vuotta.
Beta Hydri on mukana NASAn suunnitelmassa tähdistä, joilta aletaan etsiä planeettoja Terrestrial Planet Finder (TPF) -ohjelmassa.
Niilo Rauhala
Niilo Rauhala (s. 10. heinäkuuta 1936 Kittilä) on Oulussa asuva pappi ja runoilija. Teologian kandidaatiksi 1963 valmistunut Rauhala on toiminut seurakuntapappina ja sairaalateologina ja osallistunut asiantuntijajäsenenä Raamatun käännöskomiteaan ja kirkon virsikirjakomiteaan sekä vanhoillislestadiolaisten Siionin laulut -kokoelman uudistustoimikuntaan. Rauhala on ollut jäsenenä Suomen kirkon käsikirjakomiteassa valmisteltaessa Jumalanpalvelusten ja Kirkollisten toimitusten kirjaa sekä ollut yhtenä Ruotsin nykyisen virsikirjan suomentajana.
Rauhalan lyriikka on vahvasti uskonnollissävytteistä, ja sitä onkin luonnehdittu uskonnolliseksi modernismiksi. Runoissaan hän puolustaa lapsia ja on huolissaan ihmisten ja maailman tilasta. Monet runot käsittelevät luontoa. Rauhala on julkaissut yli kaksikymmentä runokokoelmaa. Vuoden 1986 virsikirjassa on kolmetoista Rauhalan kirjoittamaa virttä ja lisäksi 14 suomennosta sekä uudistuksia ja muokkauksia 164 virressä. Pääteoksinaan Rauhala pitää kokoelmia "Lumen ja auringon välissä" (Otava, 1973), "Sade ja elämä, jäljittelemättömän runsas" (Otava, 1976) ja "Purjeitten nopeat varjot" (Otava, 1989).
Rauhalalla on vaimonsa Leenan (o.s. Tulkki) kanssa kymmenen lasta. Kirjailija Pauliina Rauhala on hänen miniänsä.
Launonen
Launonen on kylä Lopen kunnassa. Kylä sijaitsee suurin piirtein kirkonkylän ja Riihimäen puolessa välissä. Matkaa molempiin on noin 12 kilometriä.
Launosissa on ollut asutusta jo runsaan tuhannen vuoden ajan. Launosten kylän nykytilaan vaikuttava historian jakso alkaa noin 1860-luvulta, jolloin kylän kartanoihin asettui vahvoja maatalouden kehittämisestä kiinnostuneita isäntiä. Voimakas maatalouden uudistaminen Launon kartanossa ja erityisesti Santamäessä merkitsi suurta työvoiman lisäystä kylässä.
Santamäessä ryhdyttiin kehittämään myös monenlaista muuta tuotantoa kasvavan maatalouden tueksi kuten meijeri, saha, tiilitehdas, sekä mylly. Kormun kartano tuli naimakaupan mukana osaksi Santamäen isännän H.G. Paloheimon kasvavaa talousmahtia. Vuonna 1907 Paloheimo rakennutti kapearaiteisen hevosvetoisen Riihimäen–Lopen rautatien, joka kulki Kormun, Santamäen, sekä Launosten kylien läpi Kesijärvelle. Launosten asemalta oli säännöllistä henkilöliikennettä Riihimäelle vuodesta 1911 radan liikenteen muututtua höyryvetoiseksi. Rata oli toiminnassa vuoteen 1952.
Neale Donald Walsch
Neale Donald Walsch syntyi Milwaukeessa, Wisconsin-osavaltiossa perheeseen, joka kannusti häntä henkisellä tiellä. Hänet tunnetaan parhaiten kirjoittamistaan kirjoista "Keskusteluja Jumalan kanssa" ja "Ystävyys Jumalan kanssa".
Väitetään, että hänen kirjoittamansa kirjat ovat Jumalan "kanavoimia", jotta ihmiset löytäisivät nykyaikaisen näkökulman Jumalaan. Esimerkiksi kirjan Jumala sanoo, että "sinun ei ole pakko tehdä mitään". Walsch/Jumala yrittää viestiä meille epäitsekkäästä Jumalasta, joka on erilainen kuin kristittyjen ja juutalaisten Jumala. Hänen näkemys tuo esille kokonaan uudenlaisen henkisyyden, jossa kaikki ihmisyys tulee keskittymään yhteen - jota voidaan kutsua sanoilla 'ihmisyyden tiimi'.
Kirjoista löytyy rinnastuksia Bahá'í-uskoon. Kirjat ovat saaneet vetovoimaisen vaikutuksen New Age alakulttuurissa.
Ennen kirjojen julkaisemista Walsch toimi radion puheohjelman vetäjänä. Hän oli tuohon aikaan masentunut alkaessaan kirjoittamaan kirjoja.
Vuonna 2003 julkaistiin elokuva "Indigo", jonka oli kirjoittanut Neale Donald Walsch ja James Twyman, ohjaajana Stephen Simon. Walsch myös näytteli elokuvan päähenkilöä.
Merkittävimmät suomennetut kirjat ovat:
Seder
Seder on juutalainen juhlapäivällinen, jota vietetään pesah-juhlan ensimmäisenä ja toisena iltana ystävien ja sukulaisten kanssa.
Ennen ateriaa kolme palaa matzohia(ohutta vehnänäkkileivän kaltaista keksiä) asetetaan matzoh-piiloon. Keskellä oleva pala matzohia murretaan puoliksi, toinen puoli laitetaan takaisin matzoh-piiloon mutta toinen puoli, joka sanotaan afikomeksi, piilotetaan.
Seder pöytään katetaan aina seder-lautanen, jolla on harosettia (rouhittuja pähkinöitä, omenoita, kanelia ja viiniä - seos kuvaa laastia, jota juutalaisorjat käyttivät Egyptissä), persiljaa, joka on kastettu suolaveteen (kuvaa kevättä ja juutalaisten kyyneleitä), kananmuna (kuvaa kevättä), reisiluu (kuvaa uhrilammasta) ja vasta raastettua piparjuurta (kuvaa orjuuden karvautta).
Aterian aikana kaadetaan neljä lasillista viiniä, jotka kuvaavat orjuudesta vapautumisen neljää eri vaihetta, sekä viides lasi (niin kutsuttu Eliaan malja), joka asetetaan seder-pöydälle. Päivällisen aikana talon ovi avataan profeetta Eliaa varten.
Päivällisen jälkeen lapset etsivät afikomenia, ja joka sen löytää, saa erikoispalkinnon. Joissain perheissä afikomen rikotaan useampiin paloihin niin, että useampi lapsi voi saada löytämispalkinnon.
Elintarviketeollisuus
Elintarviketeollisuus on teollisuuden ala, joka tuottaa elintarvikkeita tai elintarvikkeiden raaka-aineita. Järjestelmänä elintarvikkeiden tuottaminen on mutkikas, maailmanlaajuinen joukko erilaisia liiketoiminnan aloja joka tuottaa suurimman osan maailman väestön kuluttamasta ruoasta. Vain kotitarveviljelyn voidaan katsoa olevan modernin elintarviketeollisuuden vaikutuksen ulkopuolella.
Elintarviketeollisuuden piiriin kuuluvat:
Pohjimmiltaan elintarviketeollisuus on kaupallista ruoan liikettä pellolta lautaselle. Nykyaikainen elintarviketeollisuus on viimeisten 150 vuoden aikana tapahtuneen teknologian ja kulttuurin muutosten tulosta. Perinteisesti, tuhansien vuosien ajan, ruoan tuotanto keskittyi kahden toiminnon ympärille:Huomattava osa väestöstä oli suoraan tekemisissä maatalouden kanssa. Samalla moni ruokki itsensä suoraan pellolta. Nykyaikainen elintarviketeollisuus perustuu huomattavasti enemmän tekniikkaan, erityisesti koneellistumiseen ja biokemiaan, eikä ihmis- tai eläintyövoimaan. Elintarviketeollisuus koostuu tällaisestä ruoan kasvatuksesta, käsittelystä, varastoinnista ja liikuttelusta. Teollisuus on globaalia ja raaka-aineita voidaan kuljettaa maapallon toiselta puolelta saakka. Esimerkiksi eurooppalaisia maatalouskoneita ja pohjoisamerikkalaisia kemikaaleja voidaan säännöllisesti kuljettaa maatiloille Etelä-Amerikkaan, jossa maataloustuotteet kasvatetaan ja maataloustuotteet kuljetaan takaisin joko kulutettavaksi tai edelleen jalostettavaksi. Ruoan alkuperä ja jalostuspaikka on muuttunut epäselvemmäksi, syömämme ruoka on koottu useista lähteistä.
Nykyinen elintarvikejärjestelmä on suuresti riippuvainen teknologiasta, kuljetuksesta ja logistiikasta fyysisten tuotteiden kannalta sekä markkinoinnista ja lainsäädännöstä tehokkaiden kuluttajamarkkinoiden kannalta. Suunnattoman suuri määrä yrityksiä ja ihmisiä on osallisena tässä suuressa ja mutkikkaassa järjestelmässä. Jatkuvaa materiaalin, ruokatuotteiden ja niihin liittyvän tiedon virtaa valvoo suuri joukko säädöksiä ja iso virkakoneisto.
Suomessa elintarviketeollisuus on neljänneksi suurin teollisuuden ala metalli-, metsä- ja kemianteollisuuden jälkeen. Vuonna 2011 tuotannon bruttoarvo oli 11,3 miljardia euroa ja jalostusarvo 2,5 miljardia euroa. Itse elintarviketeollisuudessa työskentelee lähes 33000 työntekijää noin 2000 toimipaikalla.
Yhdysvalloissa kuluttajat käyttävät yli biljoona (1 000 000 000 000) dollaria vuosittain ruokaan, mikä on noin 10 prosenttia bruttokansantuotteesta. Elintarviketeollisuudessa työskentelee yli 16,5 miljoonaa henkeä.
British Steel
British Steel on heavy metal -yhtye Judas Priestin vuonna 1980 julkaisema albumi. Sitä pidetään yhtenä yhtyeen parhaista ja merkittävänä albumina koko tyylilajinkin mittakaavassa. Sitä voidaan pitää yhtyeen lopullisena läpimurtoalbumina.
Levyn materiaali on sekoitus rosoisia ("Rapid Fire" ja "Steeler"), anthem-tyyppisiä mahtipontisia ynnä julistuksenomaisia kappaleita ("Metal Gods" ja "United") ja rock-vivahteisempia kappaleita (tunnetut "Breaking the Law" ja "Living After Midnight"). Levyn rauhallisin kappale on reggae-rytmiikasta vaikutteita ottava "The Rage". Kokonaisuutena levyn musiikki on sävyltään tummaa ja rytmiltään voimakasta, mutta silti suhteellisen melodista.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Downing/Halford/Tipton
Vuoden 2001 remasteroidun version bonusraidat
Tōhoku
Tōhoku (, "koillisseutu") on Japanin pääsaaren Honshūn pohjoisosat käsittävä alue. Se koostuu Akitan, Aomorin, Fukushiman, Iwaten, Miyagin ja Yamagatan prefektuureista.
Tōhoku sijaitsee kaukana Japanin poliittisen ja taloudellisen elämän keskuksista, joten se on suurilta osin säilyttänyt maaseutuluonteensa nykyaikaan saakka. Alue on muun Japanin tavoin vuoristoinen ja toimii merkittävänä riisintuottaja-alueena. Tōhoku voidaan jakaa itäiseen ja läntiseen osaan alueen lävistävän pohjois-eteläsuuntaisen Ōu-vuorijonon avulla tai pohjoiseen ja eteläiseen osaan siten, että Iwaten ja Akitan prefektuurit jäävät pohjoisosaan ja Miyagin sekä Yamagatan prefektuurit eteläiseen osaan.
Tōhokun länsipuolinen osa on itäpuolta eristyneempi liikenneyhteyksien kannalta ja rajoittuu Japaninmereen. Länsipuoli on talvella runsaslumisempi kuin Tyynenmeren rannikon suojaisa itäpuoli. Pohjois-eteläsuuntainen jako on kuitenkin merkityksellisempi, sillä Tōhokun eteläpuolisko on taloudellisesti pohjoispuoliskoa huomattavasti kiinteämmässä yhteydessä Kantōn tasankoon ja Tokioon. Tōhoku Shinkansenin rakentamisen myötä raja on kuitenkin siirtymässä pohjoiseen. Tōhokun lounaisraja naapuroivaan Hokurikuun on suureksi osaksi keinotekoinen. Pohjoisessa Tōhokun erottaa Hokkaidōsta Tsugarun salmi, jonka nykyään alittaa Seikan-tunneli.
Tōhoku oli Japanin alkuperäiskansan, ainujen, viimeinen hallussaan pitämä alue Japanin pääsaarella. Japanilaisen asutuksen raja levisi alueelle etelästä 600–800-luvuilla. Nykyään asutus on keskittynyt suureksi osaksi laaksoon, joka erottaa Ōu-vuorijonon Kitakamin ja Abukuman ylängöistä. Merkittävin alueellinen kaupunki on Sendai.
Kantō
Kantō (, "raja-aseman itäpuolen seutu") on Japanin pääsaaren Honshūn keskiosan itärannikolla sijaitseva alue. Siihen kuuluvat Chiban, Gunman, Ibarakin, Kanagawan, Saitaman, Tochigin ja Tokion prefektuurit.
Kantō voidaan jakaa kahteen ala-alueeseen. Alueen eteläosa on Suur-Tokio, joka koostuu Chiban, Kanagawan, Saitaman ja Tokion prefektuureista ja on Japanin merkittävin metropolialue. Pohjoinen Kantō, johon kuuluvat Gunman, Ibarakin ja Tochigin prefektuurit, on menettänyt nopeasti maaseutuluonnettaan kaupunkialueen laajetessa pohjoiseen. Kantōn länsiosassa vuoret estävät kaupunkimaisen rakentamisen, ja alue liittyykin viereiseen Tōkain seutuun vain hyvin kapean rannikkokaistaleen kautta. Pohjoisessa Kantō rajautuu Tōhokun alueeseen.
Kantō on saanut nimensä Kantōn tasangosta, jolla suuri osa, hieman yli 40 prosenttia, siitä sijaitsee. Kantō on Japanin Tyynenmeren rannikon teollistuneen kaupunkialueen, ”Tōkaidōn megalopoliksen”, itäinen päätepiste. Alue on toiminut Japanin poliittisena keskuksena feodaalikaudelta lähtien Kamakura- ja Edo-kausilla. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan alueen prefektuurien yhteenlaskettu väkiluku oli 40 433 711 henkeä ja vuonna 1991 sen väestötiheys oli 1 192 henkeä neliökilometriä kohti.
Mallioikeus
Mallioikeudella () suojataan tuotteen uutta muotoilua muun muassa jäljittelyä vastaan. Mallioikeudessa suojan kohteena on tuotteen tai sen osan ulkomuoto. Suojan kohteen tulee aina olla konkreettinen tavara. Suomessa mallioikeuden rekisteröi Patentti- ja rekisterihallitus (PRH). Ulkomailla mallisuojaa hakevilla on käytettävissään kolme eri vaihtoehtoa: kansalliset rekisteröintijärjestelmät, Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) hallinnoima yhteisömallijärjestelmä tai Maailman henkisen pääoman järjestön (WIPO) hallinnoima Haagin sopimuksen Geneven asiakirjan mukainen mallien kansainvälinen rekisteröintijärjestelmä.
Mallioikeus suojaa tuotteen tai sen osan ulkomuodon. Mallioikeuden saanti edellyttää, että malli on uusi ja yksilöllinen. Mallioikeuslaki tuli voimaan 1.4.1971 ja sitä koskevat merkittävimmät muutokset (Muutettu kansallinen mallilaki) ovat tulleet voimaan elokuussa 2002, jolloin kansallinen mallioikeuslainsäädäntö yhdenmukaistettiin mallioikeusdirektiivin edellyttämällä tavalla ja toukokuussa 2011 Suomen liityttyä kansainvälistä rekisteröintiä tarkoittavaan Haagin sopimuksen Geneven asiakirjaan. Yhteisömalli eli EU:n alueen kattava mallioikeusjärjestelmä tuli voimaan 1.4.2003. Mallin määritelmä, rekisteröintiedellytykset, suojan sisältö ja laajuus sekä voimassaoloaika ovat samat kansallisessa järjestelmässä ja yhteisömallissa.
”Mallilla” tarkoitetaan tuotteen tai sen osan ulkomuotoa, joka johtuu tuotteen ja/tai sen koristelun piirteistä, erityisesti linjoista, ääriviivoista, väreistä, muodosta, pintarakenteesta ja/tai materiaalista.
”Tuotteella” tarkoitetaan kaikkia teollisesti tai käsityönä valmistettuja tavaroita mukaan luettuina muun muassa osat, jotka on tarkoitettu koottavaksi moniosaiseksi tuotteeksi, pakkauksia, pakkauksen ulkoasua, graafisia symboleita ja typografisia kirjasinlajeja, ei kuitenkaan tietokoneohjelmia.
Mallioikeuden kohteena voi olla perinteisesti tavara- ja koristemallit, mutta myös tuotteen irrottamattomat yksityiskohdat esimerkiksi pullon kaula. Myös muun muassa logot, käyttöliittymät, pakkausten ulkoasut sekä kirjasinmallit voivat olla mallioikeuden kohteina.
Mallioikeus tarkoittaa sitä, ettei kukaan saa ilman mallioikeuden haltijan lupaa käyttää hyväksi mallia. Mallin hyväksikäyttämistä on muun muassa mallin mukaisen tai sen sisältävän tuotteen valmistaminen, tarjoaminen, markkinoille saattaminen, käyttäminen, maahantuonti, maastavienti taikka varastoiminen näihin tarkoituksiin.
Mallioikeus on hakemuksesta voimassa 5 vuotta ja se voidaan uudistaa neljästi aina viideksi vuodeksi kerrallaan. Enimmäissuoja-aika voi siis olla 25 vuotta.
Mallisuoja ei Yhdysvalloissa ole koskenut auton varaosia. Euroopan komissio on esittänyt, että mallisuoja ei Euroopassa koskisi moniosaisen tuotteen osaa, jota käytetään tuotteen korjaamiseen sen alkuperäisen ulkoasun palauttamiseksi.
Helix (yhtye)
Helix on kanadalainen hard rock -yhtye, joka on ollut koossa yli 30 vuotta. Yhtye on perustettu Kitchenerissä, Kanadan Ontarion osavaltiossa vuonna 1974. Yhtye julkaisi debyyttilevynsä "Breaking loose" 1979. Helix oli hyvin suosittu 1980-luvulla. Kolmannen levyn No Rest for the Wickedin myötä Helix siirtyi suuremman levy-yhtiön, Capitolin listoille, samalla joukkoon liittyi rumpali Greg "Fritz" Hinz, joka soitti lopulta yhtyeessä 15 vuotta. Seuraavalta levyltä Walkin' the Razor's Edge irtosi hittisingle "Rock you". Vuosikymmenen puolivälissä julkaistu Long Way to Heaven oli listaykkönen Ruotsissa. Vuonna 1992 kitaristi Paul Hackman kuoli auto-onnettomuudessa - yhtyeen pakettiauton kuljettaja nukahti rattiin.
Chūbu
Chūbu () on Japanin pääsaaren Honshūn keskellä oleva alue. Se koostuu yhdeksästä prefektuurista: Aichi, Fukui, Gifu, Ishikawa, Nagano, Niigata, Shizuoka, Toyama ja Yamanashi.
Chūbu on käsitteenä uusi: se tarkoittaa kirjaimellisesti ”[Honshūn] keskiosaa”, ja sitä käytettiin ensimmäisen kerran maantiedon oppikirjassa 1900-luvun alussa. Se viittasi siten alueeseen, joka jää länsipuolella sijaitsevan Kinkin ja itäpuolella sijaitsevien Kantōn ja Ōshūn eli Tōhokun väliin. Historiallisesti se on jaettu Tyynenmeren rannikon Tōkain, Japaninmeren rannikon Hokurikun ja keskiosan vuoriston Tōsanin seutuihin.
Chūbun alue on vuoristoinen ja sitä hallitsevat Japanin Alpit, mutta niiden reunamille jää useita alankoja, joilla tuotetaan muun muassa riisiä, teetä ja sitrushedelmiä. Alueen kolme merkittävää teollisuuskeskusta ovat Nagoyan ympäristön Chūkyōn metropolialue, Tōkain rannikko Shizuokan ja Hamamatsun kaupunkien ympäristössä ja Hokurikun pohjoisosa Niigatan kaupungin ympäristössä.
Kansai
Kansai () eli Kinki (近畿地方, "Kinki-chihō") on alue Japanin pääsaaren Honshūn keskiosassa. Alueen merkittävimmät kaupungit ovat Japanin historiallinen pääkaupunki Kioto, talouskeskus Osaka ja tärkeä satama Kōbe. Kansain alueella ei ole tarkasti määriteltyjä rajoja, mutta tyypillisesti siihen lasketaan kuuluviksi Kioton, Osakan, Hyōgon, Naran, Mien, Shigan ja Wakayaman seitsemän prefektuuria. Tämän alueen pinta-ala on noin 33 000 neliökilometriä ja siellä on yli 22 miljoonaa asukasta.
Nimi "Kansai" tarkoittaa ’tulliportin ("kan") länsipuolta ("sai")’ ja muodostaa vastaparin Kantōn alueelle, jonka nimi tarkoittaa vuorostaan ’tulliportin itäpuolta ("tō")’. "Kinki" on Japanissa ensisijaisempi nimitys. "Kinai" (畿内) on puolestaan historiallinen termi, joka tarkoitti Kioton ja Naran ympäristön viittä historiallista provinssia: Izumi, Kawachi, Settsu, Yamashiro ja Yamato. "Kinki" viittaa alun perin tämän alueen ("ki") viiteen provinssiin ja lähialueiden ("kin") kymmeneen provinssiin.
Kansain alue on japanilaisen kulttuurin kehto ja ennen Meiji-restauraatiota ja pääkaupungin siirtoa Tokioon myös maan poliittinen keskus. Nykyisinkin se on Länsi-Japanin ydinaluetta paitsi väestönsä myös taloutensa suhteen, ja sisältää Kioton, Osakan ja Kōben muodostaman Keihanshinin metropolialueen. Perinteisesti alue on jaettu sisäosan teollistuneempaan seutuun, johon kuuluvat Kioton, Osakan ja Hyōgon prefektuurit, ja maaseutumaisempaan ulko-osan seutuun, johon kuuluvat Shigan, Naran ja Wakayaman prefektuurit. Nykyisin tällä jaolla on vähemmän merkitystä Kioton ja Hyōgon pohjoisosien taantuessa ja Shigan eteläosien kaupungistuessa. Pohjoisessa Kansain alue rajautuu Japaninmereen, etelässä Tyyneenmereen. Shigan prefektuurissa sijaitsee Biwajärvi, Japanin suurin järvi, ja alueen eteläosassa laaja Kiin niemimaa, josta suuri osa on luonnontilaista ja taloudellisesti kehittymätöntä aluetta.
Määri
Määri (, ja ) on historiallinen maakunta nykyisessä Tšekin tasavallassa. Tšekin tasavalta koostuu kolmesta historiallisesta maakunnasta: Böömistä, Määristä ja pienestä osasta Sleesiaa. Määrin, joka ei ole toisen maailmansodan jälkeen ollut virallinen hallintoalue, nykyisenä pääkaupunkina on Brnon kaupunki, mutta historiallinen keskus oli kolmikymmenvuotiseen sotaan saakka Olomouc. Määri kattaa Tšekin pinta-alasta vajaan kolmasosan.
Määrissä puhutaan tšekin yleiskielestä poikkeavia murteita. Jotkut määriläiset eli moraavit määrittelevät itsensä etnisesti tšekeistä eli böömiläisistä erilliseksi ryhmäksi. Kun vielä vuonna 1991 maan väestöstä 1 362 000 ihmistä eli 13,2 prosenttia ilmoitti olevansa määriläisiä, on määrä vuoteen 2001 mennessä supistunut 380 000:een eli 3,7 prosenttiin.
Varhemmin kelttien ja myöhemmin germaanien asuttama Määri päätyi 500-luvun lopulla länsislaavien asuinalueeksi, ja 800-luvulla se oli niin kutsutun Suur-Määrin valtakunnan keskus. Vaikka alue oli tšekinsukuisten asuttama, se ei suinkaan alusta alkaen kuulunut prahalaisten muodostamaan ruhtinaskuntaan, vaan sillä oli omat paikalliset hallitsijansa. Noin vuonna 1000 se joutui Puolalle ja 1029 Böömille. Bööminkin ylivallan aikana Määrillä oli toisinaan omat ruhtinaansa, useimmiten Böömin kuninkaan sukulaisia (ja joskus nämä olivat kuninkaan kilpailijoita).
Vuonna 1182 Määristä tuli rajakreivikunta Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Se liitettiin vuonna 1478 hetkellisesti Unkariin, jolta se palautui muodollisesti Böömille, jonka mukana se päätyi Itävallan alaisuuteen vuonna 1526. Uskonpuhdistuksella eri muodoissaan (hussilaisuus, luterilaisuus ja pietismi) oli kannattajia erityisesti Määrin alueella. Määriläisprotestantteja lähti huomattavia määriä pakoon Yhdysvaltoihinkin asti, missä heistä muodostui yksi taustaryhmistä muun muassa Pennsylvanian vanhoillisille yhdyskunnille (vertaa Wachovia). Tšekkoslovakian osana Määri oli vuosina 1918–1992, ja Tšekkiin se on kuulunut vuodesta 1993.
Lotte Lehmann
Lotte Lehmann (27. helmikuuta 1888 – 26. elokuuta 1976) oli saksalainen sopraanolaulaja, jonka erikoisalaa oli saksankielinen oopperarepertuaari. Varsinkin Richard Straussin oopperoissa hän loisti – Lehmannin hienoimpana roolina pidetään "Ruusuritarin" Marsalkatarta.
Lotte Lehmann syntyi Perlebergissä. Opiskeltuaan Berliinissä hän debytoi Hampurin valtionoopperassa vuonna 1909 kolmannen pojan roolissa Mozartin "Taikahuilussa".
Vuonna 1914 hän sai kiinnityksen Wienin valtionoopperaan, jossa hän esitti useita Straussin oopperoiden sankarittaria, muun muassa teoksissa "Ariadne auf Naxos" (1916), "Nainen ilman varjoa" (1919), "Intermezzo" (1924) ja "Arabella" (1933. Lehmann lauloi myös useassa Puccinin oopperan Wienin ensi-illassa. 1914 Lehmann oli esiintynyt vuonna 1914 ensimmäisen kerran Lontoon Covent Gardenissa, jonne hän palasi vuosien 1924–1935 välillä esiintymään useaan otteeseen. Hän oli myös vakiovieras Salzburgin festivaaleilla, missä hän lauloi niin oopperoissa kuin resitaaleissakin, muun muassa kuulun kapellimestarin Arturo Toscaninin johtaman orkesterin säestämänä.
Vuonna 1930 Lehmann teki Amerikan-debyyttinsä Chicagossa, roolina oli Sieglinde Wagnerin "Valkyyriassa". Lehmannin muita Wagner-rooleja olivat Eva "Nürnbergin mestarilaulajissa" ja Elsa "Lohengrinissä". Hän oli kuuluisa myös Beethovenin "Fidelion" Leonoren roolista. Itävallan tultua liitetyksi Saksaan vuonna 1938 Lehmann muutti Yhdysvaltoihin, missä hän esiintyi Metropolitan-oopperassa vuoteen 1945 saakka.
Oopperan ohella Lehmann keräsi mainetta liedien esittäjänä – hän lauloi resitaaleissa aina eläkkeelle siirtymiseensä asti. Pitkällä, lähes 40 vuotta kestäneellä urallaan Lehmann esiintyi yli 500 äänitteellä.
Lavoilta vetäytymisensä jälkeen 1951 Lehmann opetti mestarikursseja kotonaan Santa Barbarassa ja Lontoossa. Levyteollisuuden edistämiseksi tekemästään työstä hän sai oman tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 1735 Hollywood Boulevard – tosin etunimi väärin kirjoitettuna: ”Lottie”. Lehmann oli myös osaava kirjoittaja ja julkaisi neljä kirjaa: romaanin, kaksi muistelmateosta sekä kirjan laulun tulkinnasta vuosina 1937–1945.
Lotte Lehmann kuoli 88 vuoden iässä Santa Barbarassa vuonna 1976. Hänet on haudattu Zentralfriedhofin hautuumaalle Wieniin.
Yorkshirenterrieri
Yorkshirenterrieri on alkujaan skotlantilaista alkuperää oleva pitkäkarvainen kääpiöterrieri. Se jalostettiin 1800-luvulla pyydystämään rottia. Rotu on keinotekoisesti jalostettu yhdistelemällä useita pieniä terrierirotuja. Yorkit noteerattiin ensi kerran omaksi rodukseen vuonna 1886. Sitä ennen se oli vain yksi muoto skotlantilaisista terriereistä.
Varhaisin rodun oletetuista kantaisistä on kaiketi ollut watersidenterrieri, joka oli jo 1700-luvun puolivälissä varsin yleinen Yorkshiren alueella. Yhtäläisyyksiä nykyisiin yorkshirenterriereihin on esimerkiksi värityksessä ja silkinpehmeässä karvassa. Toisen merkittävän kantarodun uskotaan olleen varhainen skyenterrieri, josta edelleen kehitettiin muun muassa paisleynterrierit ja clyesdalenterrierit, jotka nykyisten yorkshirenterriereiden lailla olivat silkkikarvaisia. Molemmat rodut tosin ovat nykyaikaan tultaessa kadonneet itsenäisinä rotuina. Clyesdalenterrierejä tavattiin vielä 1900-luvun alussa muun muassa Amerikan terrierikenneleistä.
1860-luvulla elänyt ensimmäinen nimeltä tiedetty rodun kantaisä Huddersfield Ben oli jo pitkälle jalostettu, muttei kuitenkaan muistuttanut juurikaan rotua sellaisena kuin se nykyisin tunnetaan. Huddersfield Benin jälkeläisten linjaa edelleen jalostettiin tekemällä ristisiitoksia maltankoirien ja perhoskoirien kanssa.
Yorkshirenterrierillä on pitkä, silkkinen karvapeite, joka laskeutuu suorana ja sileänä maahan saakka. Rotu on ryhdikäs, pystykorvainen ja terrierimäinen, sen runko on hieman korkeutta pidempi. Aluskarvaton turkki on pitkää, päässä ja rinnassa on kullanväristä ja muualla turkin väri on tumman teräksensininen. Yorkshirenterrierin paino on 1,5 kg-6,5 kg. Etenkin turkin pituuden suhteen ollaan varsin tarkkoja, sillä juuri pitkä silkkikarvainen turkki tekee koirasta rotupuhtaan. Rodun korkeasta jalostusasteesta ja jalostusketjun lyhyydestä johtuen varsin usea koira kasvaa yli 3,1 kg. Myös värivirheitä esiintyy paljon. Etenkin kokomustan värityksen aikaansaava geenivirhe on ilmeisen hallitseva, josta seuraa, että kaikista mustan koiran pennuista tulee automaattisesti mustia. Yorkshirenterrieri on maailman toiseksi pienin koirarotu chihuahuan jälkeen.
Suomessa rotu on melko harvinainen, ja yorkshirenterriereitä rekisteröidään vajaa 300 vuodessa. Rotumääritelmän sanoin yorkshirenterrieri on valpas, älykäs, vilkas sekä tasapainoinen kääpiöterrieri. Se on iso koira pienessä koossa, jota voisi kuvata suorastaan uhkarohkeaksi. Koulutus saattaa olla hieman haastavaa kuten muillakin terriereillä, sillä miellyttämishalua ei ole yhtä paljon kuin esimerkiksi paimenkoirilla.
Hokuriku
Hokuriku () on yksi Japanin alueista. Pitkänomainen alue sijaitsee Honshūn saaren keskiosassa Japaninmeren rannikolla ja kuuluu laajempaan Chūbun alueeseen. Sillä ei ole hallinnollista merkitystä. Yleensä Hokurikuun katsotaan kuuluviksi Fukuin, Ishikawan, Toyaman ja Niigatan prefektuurit, mutta joskus Niigata jätetään alueen ulkopuolelle. Alueen keskiosassa Japaninmereen työntyy Noton niemimaa.
Alue on kokonaisuudessaan vuoristoinen ja alavaa maata on vähän. Merkittävimpiin vuorijonoihin kuuluvat Echigo- ja Hidavuoret. Honshūn Japaninmeren puoliselle ilmastolle tyypillisesti alueen talvet ovat runsaslumisia. Alueen joet ovat vuoristoisuudesta johtuen nopeasti virtaavia; niistä tärkeimpiin kuuluvat muun muassa Shinano ja Jinzū. Vanhastaan Hokurikun alue on tunnettu nimillä "Hokuroku" (北麓) ja "Koshi no kuni" (越国).
Edo-kaudella Hokuriku tuotti etenkin riisiä ja se kävi Osakan alueen ja Ezon eli nykyisen Hokkaidōn kanssa kauppaa "kotamaebune"-laivojen välityksellä. Muihin perinteisiin teollisuudenaloihin kuuluivat esimerkiksi silkinvalmistus ja puuteollisuus. Meiji-restauraation jälkeen alueelle syntyi vesivoiman tuotantoa ja myöhemmin 1900-luvulla metalli-, öljynjalostus-, kemian- ja koneteollisuutta. Toisen maailmansodan jälkeen alueen talous taantui, sillä se kärsi edelleen vuoristoisuuden aiheuttamista huonoista liikenneyhteyksistä. Hokurikun pohjoisosalla on läheiset talousyhteydet Suur-Tokioon, eteläosalla pikemminkin Keihanshinin metropolialueeseen. Pohjoisosassa on enemmän raskasta teollisuutta ja kemianteollisuutta, eteläosassa tekstiili- ja koneteollisuutta. Vuonna 2015 valmistunut luotijunayhteys Hokuriku Shinkansen on parantanut alueen saavutettavuutta ja lisännyt matkailua.
YAMAM
YAMAM (ימ"מ) on lyhenne Erikoispoliisiyksiköstä (יחידת משטרה מיוחדת) hepreaksi. YAMAM on Israelin terrorismin vastainen poliisiyksikkö. YAMAMilla on ammattimaisen ja menestyksekkään anti-terroristiyksikön maine. Se pystyy sekä panttivankien pelastusoperaatioihin että hyökkäyksiin terroristeja vastaan. Anti-terroristitoimien lisäksi se tekee SWAT-tyylisiä tehtäviä ja salaisen poliisin töitä.
YAMAM perustettiin 1974 Maalotin verilöylyn jälkeen. Israelissa YAMAMia kutsutaan myös "Terrorismin vastaiseksi yksiköksi" (היחידה ללוחמה בטרור). YAMAN kuuluu Israelin MAGAV-poliisivoimiin eikä armeijaan.
YAMAM on riippumaton yksikkö ja tekee omia operaatioitaan.
Keski-C
Keski-C:llä tarkoitetaan länsimaisessa musiikissa C-nuottia, joka sijaitsee diskantti- ja bassoviivastojen välissä. Keski-C:tä kutsutaan usein myös nimellä C4 (nuotti-oktaavinotaatiossa) tai oktaavialojen nimistön mukaisesti "yksiviivaiseksi c:ksi" (c¹). Keski-C on yleensä kosketinsoitinten koskettimiston keskiosassa, ja se on miesten äänialan ylärajan lähellä ja naisten äänialan alarajan lähellä. Kitaran keski-C on oktaavia alempi "pieni c".
Oktaavin keski-C:tä ylempänä on 2-viivainen C ja sitä edelleen oktaavin ylempänä on 3-viivainen C ja niin edelleen. Alaspäin oktaaveittain mentäessä seuraavaksi keski-C:stä tulevat pieni, suuri, kontra ja sub-kontra C.
Vaikka yksiviivaista c:tä nimitetään yleisesti keski-C:ksi, tämä nimitys on koskettimistokohtainen. Muiden soitinten soittajat saattavat kutsua sitä eri nimellä. Esimerkiksi länsimaisen konserttihuilun soittaja saattaisi kutsua tätä nuottia "ala-C:ksi", sillä se sijaitsee konserttihuilun alimmassa rekisterissä.
Nykyisen määritelmän mukaan, jossa yksiviivainen A (a¹) on 440 Hz, keski-C:n taajuus on noin 261,6 Hz.
Nikeforos Bryennios vanhempi
Nikeforos Bryennios ("Νικηφόρος Βυρέννιος") oli usurpaattori joka yritti kaapata vallan Bysantin valtakunnassa vuonna 1078. Hänen kuuluisan poikansa (tai lapsenlapsensa) nimi oli myös Nikeforos Bryennios. Nikeforoksen kapinasta kirjoittivat omissa teoksissaan ainakin hänen poikansa ja tämän vaimo Anna Komnena jotka olivat kummatkin historioitsijoita.
Keisari Mikael VII Dukas oli erittäin epäsuosittu sen jälkeen kun hänen aikanaan valtakunta oli menettänyt alueita Italiasta ja Vähästä-Aasiasta. Armeija oli kapinan partaalla ja vuonna 1078 kaksi eri kenraalia kapinoivat. Nikeforos Botaniates marssi Nikaiaan ja julistautui siellä keisariksi. Samaan aikaan myös Nikeforos Bryennios, joka oli Mikaelin aikana ollut Dyrrakionin "dux", aloitti kapinansa Balkanilla, jossa hänellä oli suurin tuki. Konstantinopolin aristokraatit ja papisto tukivat mieluimmin Botaniatesta ja tunnustivat hänet keisariksi.
Kun Botaniates pääsi valtaan, hän lähetti nuoren ja kuuluisan kenraalin Aleksios Komnenoksen kukistamaan Bryenniosta joka oli jo saanut valtaansa suurimman osan Balkanista. Aleksioksen tytär Anna Komnena isänsä elämäkerrassa kertoo kuinka Aleksios oli vähällä hävitä taistelun, mutta sai lopulta sotajuonen ansiosta Bryennioksen armeijan kukistettua.
Taistelun jälkeen Bryennios vangittiin ja lähetettiin keisarin luokse. Bryennioksen kapinaa jatkoi hänen alaisensa Basilakios jonka Aleksios myös kukisti myöhemmin.