hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Simo Rundgren
Simo Arttur Rundgren (s. 28. kesäkuuta 1953 Kolari) on keskustalainen poliitikko. Hän oli kaudella 2011–2015 kansanedustaja Lapin vaalipiiristä.
Rundgren on koulutukseltaan teologian maisteri Helsingin yliopistosta (1982). Vuosina 1985–1994 Rundgren työskenteli Kolarin kirkkoherrana ja vuosina 1993–1996 Ylitornion kristillisen kansanopiston rehtorina. Vuosina 2001–2003 ja 2007–2008 hän toimi Tarvasjoen kirkkoherrana.
Vuosina 1997–2000 ja uudelleen vuoden 2012 vaalien jälkeen Rundgren on ollut Kolarin kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Hän on Lapin liiton valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 2013.
Rundgren valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2003 vaaleissa. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hän jäi varasijalle. Rundgren nousi uudestaan eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän sai 3 825 ääntä. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi.
Eduskunnassa Rundgren oli sivistysvaliokunnan jäsen sekä Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtaja. Hän on ollut hallintoneuvoston jäsen Alkossa vuodesta 2012 ja vuosina 2007–2011 Kemijoki Oy:ssä.
Rundgren avioitui vuonna 1975 kielten lehtori Marja Elisabet Rundgrenin kanssa. Heillä on kuusi lasta, joista Paulus Rundgren on jääkiekkoilija.
Cyberpunk 2020
Cyberpunk 2020 on R.Talsorian Gamesin kustantama kyberpunk-roolipeli synkästä lähitulevaisuudesta. Roolipelin suomensi Joona Vainio.
Cyberpunk 2020 -pelimaailma sijoittuu vuoden 2020 Pohjois-Amerikkaan. Peli sijoittuu usein "Night Cityn" kaupunkiin, joka on kuvitteellinen rannikkokaupunki San Franciscon ja Los Angelesin välissä. Pelimaailman aikajana pohjautuu 90-luvun alun käsitykseen tulevaisuudesta, ja eräät todellisuuden kehityssuunnat eivät siksi heijastu pelin tulevaisuusnäkymään. Näitä ovat esimerkiksi Neuvostoliiton hajoaminen, Internetin kasvu sekä GSM-matkapuhelinstandardi. Pelimaailma on voimakkaasti teknologiapainotteinen (kuten kyberneettiset jäsenet ja informaatiosodankäynti), ja vaikutteita pelimaailman tyyleihin on haettu muun muassa glam rockista. Mottona pelissä onkin: Tyyli ennen tarkoitusta, asenne ennen kaikkea.
Cyberpunk 2020 poikkeaa tavanomaisesta tasopohjaisesta roolipelistä painottamalla taitoja. Tietyt hahmotyypit käyttävät määrätyn määrän taitopisteitä sekä vaadittuihin että vapaavalintaisiin taitoihin, ja taidot kehittyvät pelin edetessä taitopisteiden avulla.
Roolipelissä on kymmenen perusluokkaa hahmoille:Pelissä ominaisuuksia on yhteensä yhdeksän ja jokainen ominaisuus saa arvon väliltä 2 - 10:Näiden lisäksi pelissä luetellaan ominaisuuksiksi "juoksu, hyppy" ja "nosto" ja nämä ominaisuudet määritellään yllä lueteltujen ominaisuuksien pohjalta.
Kun peli pääpiirteisesti painottuu taitoihin, on taitoja luotu peliin monia. Jokainen taito sijoittuu yhteen yhdeksästä ominaisuudesta, ja taito voi sisältää arvon väliltä ei mitään tai 1-10. Taito saattaa olla hyvin rajattu (kuten uimataito) tai hieman laajempi (kuten tykistöaseet).
Night City on stereotyyppinen tulevaisuuden kaupunki korostettuine luokkaeroineen ja ongelmineen. Night Cityn periaatteellinen valta on kaupungin hallituksella ja poliisivoimilla, mutta todellisuudessa valta on enemmän suuryrityksillä sekä rikollisliigoilla.
Night Cityn kaupungissa asuinalueet ryhmittyvät neljään eri tasoon, tasot ovat:Night Cityn kaupunki ei tarjoa terveydenhuoltopalveluita, ja TraumaTeam toimiikin kaupungissa ainoana merkittävänä yrityksenä tämän perustarpeen tyydyttämiseksi. TraumaTeam tarjoaa palveluitaan vain jäsenille, ja palvelutarjontaan kuuluu muun muassa automaattisesti asiakkaan tilaa tarkkailevat ja tarvittaessa noutopalvelun hälyttävät älykortit, noutopalvelu raskaasti aseistetulla, jopa 600 km/h kulkevalla AV-4 lentokalustolla (myös sotatoimialueelta), paikan päällä tapahtuvat, äkillistä hoitoa vaativat toimenpiteet sekä huippukirurgit laidasta laitaan käytettävissä 24 tuntia vuorokaudessa.
Tämän lisäksi TraumaTeam toteuttaa kyberneettisten laajennusten lisäämistä ja poistamista sekä hoitaa kyberpsykoosin (psykoosi, joka aiheutuu kun liian monta kyberneettistä laajennusta asennetaan ihmiseen) saaneita asiakkaita.
Sonia O’Sullivan
Sonia O’Sullivan (s. 28. marraskuuta 1969 Cork, Irlanti) on irlantilainen juoksija, joka on keskittynyt kestävyysmatkoille.
O’Sullivanin vahvin matka on 5 000 metriä. Vuoden 1995 MM-kisoissa Göteborgissa hän voitti matkan maailmanmestaruuden. 1998 maastojuoksun MM-kisoissa Marrakechissa hän voitti sekä pitkän että lyhyen matkan maailmanmestaruudet. Euroopan-mestaruuden hän voitti 3 000 metrillä vuonna 1994 sekä 5 000:lla ja 10 000 metrillä vuonna 1998.
O’Sullivan on saavuttanut arvokisoista viisi hopeamitalia: 1993 Stuttgartin MM-kisoissa 1 500 metrillä, 1997 sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä, 2000 Sydneyn olympialaisissa 5 000 metrillä sekä 2002 Münchenin EM-kisoissa 5 000 sekä 10 000 metrillä.
Vuodesta 2006 lähtien O’Sullivanilla on ollut Irlannin ja Australian kaksoiskansalaisuus. Hänellä on mahdollisuus edustaa Australiaa Kansainyhteisön kisoissa, mutta muuten hän edustaa Irlantia. O’Sullivan valittiin Australian joukkueeseen Kansainyhteisön kisoihin 2006.
Wounded Knee
Wounded Knee (lakotaksi "Čaŋkpé Opí") on kylä Pine Ridgen intiaanireservaatissa Etelä-Dakotassa. Kylän väkiluku on 382 (2010). Vuonna 1890 siellä tapahtui Wounded Kneen verilöyly.
Mika Lintilä
Mika Tapani Lintilä (s. 15. huhtikuuta 1966 Toholampi) on suomalainen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana vuodesta 1999. Lintilä aloitti Suomen elinkeinoministerinä joulukuun 2016 lopulla.
Lintilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1986 ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi 1992. Myöhemmin hän suoritti myös hallintotieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 2000. Työurallaan Lintilä on toiminut Pouttu Oy:n talouspäällikkönä. Sotilasarvoltaan Lintilä on reservin vääpeli ja hän on ollut rauhanturvaajana 1988–1990 Golanin UNDOF-operaatiossa.
Lintilän Aaro-isä toimi silloisen maalaisliiton ja myöhemmin keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1962–1972. Naimisiin Mika Lintilä meni vuonna 1993 farmaseutti Pirjo Lintilän (o. s. Pikkukangas) kanssa. Mika Lintilällä on kaksi lasta, vuonna 1981 syntynyt tytär Jutta ja vuonna 1993 syntynyt nuorempi tytär Netta.
Keskustan sisällä Lintilä on toiminut puolueen talouspoliittisen työryhmän vetäjänä ja häntä pidetään porvarihallituksen kannattajana. Eduskuntaan Lintilä nousi ensimmäisen kerran vuoden 1999 vaaleissa Vaasan vaalipiiristä. Lintilä uusi paikkansa vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ollen Vaasan vaalipiirin ääniharava keräten yli 10 000 ääntä.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Lintilän äänimäärä heikkeni jonkin verran. Kuitenkin Keskustan Keski-Pohjanmaan piiri toivoi hänestä ministeriä Vanhasen II hallitukseen, mutta tämä toive ei toteutunut.
Lintilä vaati huhtikuussa 2007 että Yleisradion hallintoneuvoston tulisi tutkia ovatko Yleisradion pääjohtaja Mikael Jungner ja Yleisradion hallituksen puheenjohtaja Hannu Olkinuora ylittäneet valtuutensa suhteessa hallintoneuvostoon, kun he sallivat digitaalisen televisio-ohjelman välittämisen analogisena kaapelissa analogisten lähetysten loppuessa. Kansanedustaja Jyri Häkämies kritisoi asiaa seuraavana päivänä.
Lintilän johtama työryhmä esitti huhtikuussa 2009, että televisiovastaanottimen omistamiseen perustuvasta 224 euron televisiomaksusta luovuttaisiin, ja tilalle säädettäisiin kaikille pakollinen 175 euron mediamaksu.
Mika Lintilä valittiin äänestyksen jälkeen Sipilän hallituksen uudeksi elinkeinoministeriksi 27. lokakuuta 2016. Keskustan puoluehallituksen ja eduskuntaryhmän yleiskokouksen äänestyksessä Lintilän vastaehdokkaana oli Mauri Pekkarinen, jonka Lintilä voitti äänin 37–33. Lintilän ministerikausi alkoi 29. joulukuuta 2016 edeltäjänsä Olli Rehnin siirryttyä Suomen Pankkiin. Lintilä kertoi myös luopuvansa Suomen Hippos ry:n hallituksen puheejohtajan tehtävästä ministerinpestinsä vuoksi. Hänet oli aiemmin keväällä valittu viidennelle kaksivuotiskaudelle Hippoksen puheenjohtajaksi.
Elinkeinoministeriksi noustuaan Lintilä arvioi, että hallitus saattaa keväällä 2017 joutua tekemään lisäleikkauksia, jotka eivät kuitenkaan hänen mukaansa olisi merkittävän suuria. Suomen talouskasvun Lintilä arvioi nousevan vuonna 2018 valtiovarainministeriön ennustetta korkeammalle.
Hannu Hoskonen
Hannu Tapio Hoskonen (s. 23. elokuuta 1957 Ilomantsi) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän on toiminut kansanedustajana kausilla 2003–2011 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ja vuodesta 2015 Savo-Karjalan vaalipiiristä.
Eduskunnassa Hoskonen on perustuslakivaliokunnan ja talousvaliokunnan jäsen. Hän on myös Ilomantsin kunnanvaltuuston puheenjohtaja vuodesta 2000 ja Ilomantsin ortodoksisen seurakunnan valtuutettu.
Hoskonen valmistui ylioppilaaksi Ilomantsin lukiosta vuonna 1976, metsäteknikoksi Nikkarilan metsäopistosta vuonna 1980 ja metsätalousinsinööriksi Joensuun metsä- ja puutalousopistosta. Vuosina 1981–2003 hän työskenteli Ilomantsin metsänhoitoyhdistyksen metsänhoidonneuvojana.
Hoskonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Sotilasarvoltaan Hoskonen on alikersantti (ylennetty 2004).
Antikoagulantit
Verenohentajat eli antikoagulantit ovat lääkeaineita, jotka hidastavat veren hyytymiseen johtavia kemiallisia reaktioita. Verenohennuslääkehoito voidaan aloittaa, jos potilaalla on lisääntynyt taipumus veren hyytymien muodostumiseen, valtimonkovettumatauti tai juuri läpikäyty leikkaus. Nämä lääkkeet eivät liuota jo muodostuneita hyytymiä, mutta ehkäisevät niiden kasvua ja uusien muodostumista.
Tavallisin syy pysyvään verenohennuslääkehoitoon on pitkäaikainen eteisvärinä. Myös sydämen mekaaninen keinoläppä vaatii pysyvää verenohennushoitoa.
Verenohentajia voidaan käyttää myös rotanmyrkyissä, ja muissa vastaavissa käyttötarkoituksissa, joissa myrkytys perustuu eläimen sisäiseen verenvuotoon.
Verenohentajat voidaan jakaa välittömästi vaikuttaviin verenohentajiin, jotka estävät aktivoituneita hyytymistekijöitä, ja välillisesti vaikuttaviin verenohentajiin, jotka vaikuttavat hyytymistekijöiden muodostukseen maksassa. Välittömästi vaikuttavia verenohentajia ovat hepariini ja siitä valmistetut pienimolekyyliset hepariinit (LMWH, low molecular weight heparins) kuten enoksapariini ja daltepariini, hyytymistekijä X:ään vaikuttavat fondaparinuuksi ja rivaroksabaani sekä hyytymistekijä II:een (trombiiniin) vaikuttava dabigatraani. Hyytymistekijöiden muodostumista maksassa estävistä lääkkeistä tärkein on varfariini.
Verenohentajat kuuluvat verisuonitukkeumia estäviin eli antitromboottisiin lääkeaineisiin, joissa on kaksi muutakin alaluokkaa: verihiutaleisiin vaikuttavat valtimotukoksia ennalta ehkäisevät lääkkeet, esimerkiksi asetyylisalisyylihappo, dipyridamoli, klopidogreeli, prasugreeli ja tikagrelori sekä liuotushoidossa käytettävät plasminogeenin aktivaattorit, joita ovat esimerkiksi streptokinaasi, alteplaasi, reteplaasi ja tenekteplaasi. Hyytymisjärjestelmään vaikuttaviin lääkkeisiin kuuluvat tukkeumanestäjien lisäksi verenvuotoa hillitsevät eli antifibrinolyyttiset lääkkeet, kuten traneksaamihappo, jota käytetään esimerkiksi leikkauksissa. Se estää plasminogeenia aktivoitumasta plasmiiniksi.
Nummitatti
Nummitatti ("Suillus bovinus") on syötäväksi kelpaava sieni.
Nummitatin lakki on 3–12 cm leveä ja muodoltaan kupera. Väriltään se on ruskeankellertävä, usein punertava. Lakin pinta on märkänä limainen, muuten aivan kiiltävän sileä. Sienen kellanvalkoinen malto on pehmeää, joustavaa ja sitkeää. Hyvänä lajituntomerkkinä on, etteivät pillikerroksen kaikki pillit ole yhtä pitkiä. Siten osittain johteinen pillikerros antaa epätasaisen vaikutelman. Väriltään pillistö on harmahtavan keltainen ja kulmikkaat pillit ovat väljäaukkoisia.
Nummitatin jalka on myös sileäpintainen ja pitkä, väriltään se on lakin kaltainen. Muodoltaan jalka on usein käyrä. Nummitatin maku on hyvin mieto, eikä siinä ole juurikaan havaittavaa tuoksua.
Nummitatin voi usein helposti sekoittaa kangastattiin ("Suillus variegatus"), josta sen kuitenkin erottaa pillien muodon avulla. Myös Ruskotatti ("Boletus badius") ja samettitatti ("Boletus subtomentosus") voivat myös joskus muistuttaa nummitattia.
Nummitatin kasvuaika on elokuusta lokakuun loppuun. Sientä tavataan männyn seuralaisena kuivissa, hiekkapitoisissa kangasmetsissä sekä kalliojäkäliköissä ja sammaleisissa kallion painanteissa. Se muodostaa usein tiheitä, jalan tyveltä yhteenkasvaneita ryhmiä, usein yhdessä punanuljaskan ("Gomphidius roseus") kanssa. Ryhmässä kasvaessaan nummitattien lakit usein peittävät toisensa. Sieni on hyvin yleinen koko maassa. Sen pillit ovat kulmikkaat, kerrotut.
Nummitatti on satoisa ja hyvä ruokasieni. Keitettäessä se muuttuu punertavaksi. Kenties makunsa vuoksi nummitattia ei aina pidetäkään kangas- ja voitatin veroisena. Nummitatti sopii kuitenkin hyvin erilaisten muhennosten ja kastikkeiden raaka-aineeksi.
Eero Reijonen
Eero Juhani Reijonen (s. 10. syyskuuta 1947 Polvijärvi) on liperiläinen Suomen Keskustan kansanedustaja.
Reijonen toimi kansanedustajana vuosina 2003–2015 sekä uudelleen 1.3.2018 alkaen kun Elsi Katainen siirtyi Euroopan parlamenttiin. Eduskunnassa hän oli useiden valiokuntien ja jaostojen jäsen. Liperin kunnanvaltuustossa hän on ollut jäsenenä vuodesta 1985. Kunnanhallituksen jäsen hän on ollut vuosina 1992–1996, valtuuston puheenjohtajana vuodesta 2001. Lisäksi hänellä on muitakin yhteiskunnallisia luottamustoimia.
Koulutukseltaan Reijonen on rakennusmestari ja työskennellyt aikaisemmin parissa eri rakennusyrityksessä. Reijonen on sotilasarvoltaan majuri. Hän on naimisissa ja perheessä on neljä lasta.
Hepola
Hepola on yksi Kemin kaupunginosista. Hepolan alue syntyi valtionyhtiö Veitsiluoto Oy:n (nykyisin Stora Enso) rakentaessa asuntoja työntekijöilleen Hepolaan. Hepolassa on () asukasta ja vain noin 80 työpaikkaa. Hepolassa sijaitsee yksi Kemin kolmesta yläasteesta, yksi kuudesta ala-asteesta. Hepola on suurimmaksi osaksi omakotitalovaltaista aluetta ja alueella sijaitsee myös rivitaloja.
Hepola on myös yksi Tilastokeskuksen määrittelemistä tilastollisista taajamista. Vuoden 2011 lopussa Hepolan taajamassa oli 1 942 asukasta ja sen maapinta-ala oli 3,31 neliökilometriä.
Hinkuyskä
Hinkuyskä on "Bordetella pertussis" -bakteerin aiheuttama sairaus, jonka tyypillinen oire on puuskittainen yskä. Yskät saattavat kestää jopa kuukausia. Yli kahden viikon yskässä on syytä epäillä hinkuyskätartuntaa. Hinkuyskän itämisaika on 1–2 viikkoa. Sairaus tarttuu ihmisestä toiseen pisaratartuntana. Hinkuyskä on tartuntakykyinen kuitenkin vain sen alkuvaiheissa. Hinkuyskää voidaan lievittää ja sen tarttuvuutta vähentää antibiooteilla.
Hinkuyskää vastaan rokotetaan laajamittaisesti. Hinkuyskäinfektioita voi kuitenkin esiintyä pienillä lapsilla, joilla ei ole tautia vastaan täyttä rokotussuojaa. Rokottamattomalle lapselle hinkuyskä voi olla hengenvaarallinen.
Maailman terveysjärjestö (WHO) on arvioinut hinkuyskän aiheuttavan vuosittain 50 miljoonaa sairastapausta ja 300 000 kuolemaa. Suomessa aloitettiin yleiset hinkuyskärokotukset 1952, mikä merkittävästi vähensi sairastuvuutta ja kuolleisuutta. 2000-luvulle tultaessa tautitapaukset lisääntyivät, mikä saattaa liittyä bakteerin virulenssitekijöiden muutoksiin. 2000-luvun alussa hinkuyskä oli Suomessa ainoa lasten yleiseen rokotusohjelmaan kuuluva tauti, jonka esiintyvyys lisääntyi. Sairastamisen tai rokotuksen jälkeinen immuniteetti kestää vain muutamia vuosia, joten etenkin nuorilla ja aikuisilla hinkuyskää esiintyy enenevästi.
Jules Bordet ja Octave Gengou onnistuivat 1906 ensimmäisinä kasvattamaan ja eristämään "Bordetella pertussis" -bakteerin. Pian tämän jälkeen Gengou valmisti ensimmäisen hinkuyskärokotteen.
Matti Väistö
Matti Kalervo Väistö (s. 14. marraskuuta 1949 Kitee) Joensuun Kiihtelysvaarassa asuva Suomen Keskustan entinen kansanedustaja. Hän oli eduskunnassa 1987–2007. Vuoden 2007 vaaleissa hän ei enää ollut ehdokkaana. Väistö oli valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1988.
Koulutukseltaan Väistö on vuonna 1976 Helsingin yliopistosta valmistunut agronomi. Hän on työskennellyt toimittajana "Karjalan Maassa". Väistön sotilasarvo on yliluutnantti (2004). Väistö sai valtiopäiväneuvoksen arvonimen vuonna 2007.
Väistön aviopuoliso on kasvatustieteen maisteri ja lastentarhanopettaja Reija Eevi Aulikki Hämäläinen. Heillä on kolme lasta.
Deadwood
Deadwood on yhdysvaltalainen HBO-yhtiön tuottama televisiosarja. Sen tapahtumapaikkana on todellinen etelädakotalainen Deadwoodin kaupunki Yhdysvalloissa 1870-luvulla. Suurella osalla sarjan päähenkilöistä, kuten Calamity Jane ja Wild Bill Hickok, on todellinen historiallinen vastineensa ja useat sarjan tapahtumista liittyvät todellisiin tapahtumiin. Sarjan varsinainen sisältö on kuitenkin käsikirjoittajien luomaa fiktiota.
Pääosaa Seth Bullockia esitti Timothy Olyphant. Al Swearengeniä esitti Ian McShane.
Sarjaa ohjasi David Milch. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen ja ensiesitys oli tammikuussa 2006. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta.
Koivunpunikkitatti
Koivunpunikkitatti ("Leccinum versipelle") on tattien heimoon kuuluva hyvä ruokasieni.
Koivunpunikkitatin lakki on 5–20 cm leveä. Nuoren sienen lakki on muodoltaan puolipallomainen, mutta myöhemmin se muuttuu laakeaksi ja kuperaksi. Lakin himmeä pintakelmu ei muutu märkänäkään tahmeaksi toisin kuin monilla muilla tateilla ja se ulottuu erityisesti nuoremmissa itiöemissä selvästi lakin reunan yli. Väriltään lakki on oranssi tai punaruskea, tiilenpunainen, mutta vanhemmiten lakin väri haalistuu hieman. Pillit ovat vaaleanharmaita.
Pitkä ja tanakka jalka on pohjaväriltään valkoinen, ja siinä kasvaa tummia nukkatupsuja. Tyvestään se on usein huomattavan paksu, jopa tynnyrimäinen. Malto on valkoista, mutta leikkauspinnoissa väri muuttuu nopeasti harmaan lilaksi ja myöhemmin mustaksi.
Koivunpunikkitatin voi helposti sekoittaa haavanpunikkitattiin ("Leccinum aurantiacum") ja männynpunikkitattiin ("L. vulpinum"), joista sen kuitenkin erottaa muun muassa kasvupaikan avulla. Haavanpunikitatti on nimensä mukaisesti haavan, ja männynpunikkitatti männyn seuralainen. Haavanpunikkitatin jalka on myös kuvioinniltaan erilainen. Männynpunikkitatilla puolestaan pintakelmu on tummempi, eikä sen malto tummu yhtä voimakkaasti.
Koivunpunikkitatti vaikuttaa olevan itsessäänkin eräänlainen lajiryhmä, johon kuuluisivat nimilajin lisäksi pohjanpunikkitatti ("L. atrostipitatum"), nukkapunikkitatti ("L. callitrichum"), keltapunikkitatti ("L.cerinum") ja kalvaspunikkitatti ("L. roseotinctum"). Vuonna 2008 ilmestyneen Funga Nordica luvussa Leccinum esittävät tutkijat Henning Knudsen ja Andy Taylor DNA-tutkimuksiin perustuen, että nämä ovat yhden ja saman lajin synonyymeja. Suomalainen kokenut tattien tutkija Mauri Korhonen pitää näitä morfologisesti sekä mikroskooppisiin että makroskooppisiin tuntomerkkeihin perustuen kyseisten taksonien olevan varsin selkeästi niin eriytyneitä, että niitä olisi pidettävä eri lajeinaan.. Nordic Macromycetes vuodelta 1992, luvun kirjoittajana Olle Persson, tunnistaa näistä koivunpunikkitatin lisäksi kalvaspunikkitatin nimillä Leccinum roseotinctum ja Leccinum percandidum. Ilmeisesti tähän sienilajiin, mahdollisesti muihinkin punikkitatteihin viittaa vanha kansanomainen nimitys oravikko..
Sientä tavataan koivun seuralaisena rehevähköissä koivikoissa ja koivusekametsissä kesästä syksyyn. Suomessa sitä tavataan koko maassa yleisenä.
Punikkitatit on satoisia ja hyviä ruokasieniä. Keittämistä tai liottamista ei suositella, sillä näin käsitelty koivunpunikkitatti muuttuu pehmeäksi. Sienestä valmistettu ruoka muuttuu myös mustaksi, mutta se ei vaikuta makuun.
Välitodistus
Välitodistus on koulusta 1. luokasta alkaen saatava todistus syyslukukaudelta. Ennen sana tarkoitti talvilomalla saatavaa entisajan välitodistusta. Välitodistuksessa lasketaan syyslukukauden aikana aineista ollut kokeiden keskiarvo, tuntityöskentely, läksyjen teko, suhtautuminen sekä keskittyvyys.
Suomen oppikouluissa annettiin aikoinaan lukukausitodistukset syys- ja kevätlukukauden päättyessä sekä lisäksi välitodistus kummankin lukukauden puolivälissä. Lukukausitodistusten tavoin nekin sisälsivät arvosanat käytöksestä, huolellisuudesta ja kaikista oppiaineista. Myöhemmin, 1960-luvulta lähtien tällainen välitodistus annettiin vain kevätlukukauden puolivälissä, maaliskuun lopulla. Syyslukukauden puolivälissä voitiin sen sijaan antaa kirjallinen kehotus oppilaalle, jonka olisi syytä tehostaa opiskeluaan.
Haavanpunikkitatti
Haavanpunikkitatti ("Leccinum aurantiacum", syn. "Leccinum rufum") on hyvä ruokasieni, ja se kuuluu kauppasieniin. Sen lakki on 5–25 cm leveä ja kupera. Väriltään haavanpunikkitatti on oranssin punaruskea. Sen malto on valkoista, leikkauspinnoissa väri vaihtelee harmaan liilan ja mustan välillä. Suomessa haavanpunikkitatti kasvaa haavan seuralaisena yleisenä koko maassa Lappia myöten. Haavanpunikkitatin kanssa samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi koivunpunikkitatti, lehmäntatti, lehtopunikkitatti ja männynpunikkitatti.
Nokitatti
Nokitatti ("Leccinum variicolor") on hyvä ruokasieni. Sen lakki on 5–15 cm leveä, kupera ja kyhmypintainen. Väriltään se on harmaa tai harmaanmusta. Malto on valkoista, leikkauspinnoissa heikosti punertuvaa. Sieni kasvaa koivun seuralaisena kosteissa metsissä, kuten suon reunoilla, kesästä syksyyn. Suomessa sitä tavataan yleisenä koko maassa.
Diatsepaami
Diatsepaami on bentsodiatsepiineihin kuuluva lääkeaine, jota käytetään ahdistuneisuuden, tuska- ja levottomuustilojen, paniikkihäiriön, unettomuuden, epileptisen kohtauksen ja alkoholin vieroitusoireiden hoitamiseen sekä esilääkityksenä ennen kirurgisia ja diagnostisia toimenpiteitä.
Hoffmann-La Roche toi diatsepaamin ensimmäisenä myyntiin tuotenimellä "Valium" vuonna 1963. Lääkkeen kehittäjä toimi Leo Sternbach. Diatsepaami oli paranneltu versio klooridiatsepoksidista, jonka Hoffmann-La Roche oli tuonut "Librium"-nimisenä markkinoille kolme vuotta aikaisemmin. Diatsepaamia alettiin käyttää laajasti varsinkin Yhdysvalloissa, ja se korvasi vaarallisia barbituraatteja.
"Valium" oli eniten myyty yksittäinen lääke Yhdysvalloissa vuodesta 1969 vuoteen 1982. Suurin piikki myynnissä oli vuonna 1978, jolloin Valiumia myytiin yli 2,3 miljardia tablettia. Tästä seurasi myös se, että useat potilaat jäivät riippuvaiseksi lääkkeestä, sillä diatsepaami saattaa aiheuttaa säännöllisessä käytössä voimakastakin riippuvuutta. Tämän vuoksi diatsepaamia ja muita bentsodiatsepiineja käytetään nykyään pääsääntöisesti lyhytaikaiseen ahdistuksen, unettomuuden tai lihasjäykkyyden hoitoon.
Suomessa diatsepaami sai myyntiluvan 27. huhtikuuta 1966, ja sitä myydään nykyään Suomessa nimillä Diapam, Diazepam, Medipam ja Stesolid. Valmistemuotoja ovat tabletti, peräpuikko, peräruiske, oraaliliuos ja suonensisäiseen annosteluun tarkoitettu liuos.
Diatsepaamin rauhoittava vaikutus perustuu siihen, että se jarruttaa keskushermoston toimintaa. Diatsepaami lisää Gamma-aminovoihapon (GABA) affiniteettia postsynaptiseen reseptoriin, minkä seurauksena keskushermoston toiminta vaimenee. 
Diatsepaami on myös fosfodiesteraasi-4 inhibiittori, millä saattaa olla antidepressiivinen vaikutus.
Gamma-aminovoihapon vaikutukset ihmiseen ovat sedaatio, ahdistuneisuuden lieveneminen, yleinen rentoutuminen ja lihasjännityksen laukeaminen. Bentsodiatsepiinien ns. hypnoottisille, eli nukahtamista helpottaville vaikutuksille kehittyy kuitenkin nopeasti toleranssi.
Kuten kaikki bentsodiatsepiinit, myös diatsepaami aiheuttaa säännöllisessä käytössä fyysistä riippuvuutta. Tämän vuoksi lääkettä pyritään käyttämään mahdollisimman lyhyen aikaa, yleensä muutaman viikon ajan. Diatsepaamin riippuvuus- ja väärinkäyttöriski on erittäin suuri.
Diatsepaamin yleisin haittavaikutus on uneliaisuus, johon voi myös liittyä haparointia, sekavuutta, heikotusta, huimausta, päänsärkyä, kaksoiskuvia sekä lihasheikkoutta.
Liian suuri annos diatsepaamia aiheuttaa yllä lueteltujen haittavaikutusten kaltaisia oireita, mutta oireet ovat voimakkaampia. Erittäin suuri annos voi aiheuttaa kehon lämpötilan ja verenpaineen laskun ja hengityksen lamaantumisen. Alkoholi ja muut keskushermostoa lamaavat aineet lisäävät diatsepaamin vakavia haittavaikutuksia.
Diatsepaami on rasvaliukoinen ja metaboloituu maksassa. Diatsepaamin aineenvaihduntatuotteita ovat nordiatsepaami ja tematsepaami sekä niistä edelleen muodostuva oksatsepaami, jotka kaikki ovat farmakologisesti aktiivisia. Sedatiivinen eli rauhoittava vaikutus kestää enimmillään noin kahdeksan tuntia.
Isohapero
Isohapero ("Russula paludosa") on haperoihin kuuluva hyvä ruokasieni.
Isohaperon lakki on 8–20 senttimetriä leveä ja kupera, joskus puolipallomainen. Väriltään se on heleän- tai verenpunainen ja vanhemmiten haalistuva. Haalistuessaan sienestä voi tulla jopa aivan valkoinen. Jalka on valkoinen, 10–15 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä paksu. Malto on valkeaa ja nuorena kiinteää, mutta vanhemmiten hauraampaa. Heltat ovat hieman kellertäviä.
Isohaperoa muistuttavia sieniä ovat kangashapero ("Russula decolorans"), viinihapero ("Russula vinosa"), tulipunahapero ("Russula emetica"), punajalkahapero ("Russula rhodopoda") ja koivunlehtohapero ("Russula intermedia"). Isohaperon erottaa näistä suuren koon, miedon maun ja valkosen mallon avulla.
Isohapero kasvaa hyvin yleisenä koko Suomessa. Sieni kasvaa kangasmetsissä, rämeillä, korpimetsissä ja tunturikoivikoissa havupuiden ja kouvun seuralaisena. Kasvuaika on heinäkuusta syyskyyhun.
Isohapero on hyvä ruokasieni ja se kuuluukin Eviran suosittelemiin ruokasieniin. Sen haju ja maku on mieto. Haperoa ei tarvitse ryöpätä. Sen voi joko kuivata, pakastaa tai syodä sellaisenaan.
Keltahapero
Keltahapero ("Russula claroflava") on haperoihin kuuluva ruokasieni.
Keltahaperon lakki on 4–10 cm leveä ja laakeneva. Väriltään se on kirkkaankeltainen, lakin keskeltä joskus hieman oranssinsävyinen. Sienen vanhetessa väri haalistuu. Malto ja jalka ovat valkeat, mutta ne harmaantuvat murtumakohdista ja sienen iän mukana. Heltat ovat vaaleankeltaiset, vanhemmiten nekin muuttuvat harmahtaviksi.
Keltahaperoa muistuttavia lajeja on muutamia. Munahapero ("Russula lutea") on pieni ja kellertävä laji, jonka heltat ovat tumman keltaiset ja jonka jalka ei harmaannu. Sinappihapero ("R. ochroleuca") on puolestaan helppo erottaa keltahaperosta polttavan kirpeän makunsa ja ruskean keltaisen värinsä avulla. Myös kangashapero ("R. decolorans") voi toisinaan olla kellertävä, mutta sen kasvupaikat ovat huomattavasti karumpia.
Sieni kasvaa koivun seuralaisena ranta- ja korpimetsissä kosteilla paikoilla heinä-syyskuussa. Suomessa sitä tavataan yleisenä koko maassa.
Sienen maku on mieto. Sen voi syödä raakana tai paistaa, mutta laji soveltuu myös kuivattavaksi.
Pikkusormi
Pikkusormi (tai pikkurilli, latinaksi "digitus minimus", "digitus quintus" tai "digitus V") on ihmisen sormista tavallisesti ohuin ja peukalon kanssa lyhin ihmisestä riippuen. Pikkusormi sijaitsee kauimpana peukalosta. Joillakin ihmisillä pikkusormi on vinossa asennossa.
Hevosenkenkärata
Hevosenkenkärata () on erikoinen taivaankappaleen rata, joka on saanut nimensä siitä, että sopivasti valitussa koordinaatistossa sen muoto muistuttaa hevosenkenkää. Radan olemassaolon ennusti teoreettisesti Ernest William Brown vuonna 1911.
Hevosenkenkärata on periaatteessa normaali aurinkokeskinen ellipsirata, mutta jos sitä tarkastellaan koordinaatistossa, jota pyöritetään Aurinkoa kiertävän planeetan tahtiin, sen erikoinen hevosenkenkää muistuttava muoto tulee esiin. Hevosenkenkärata on erikoistapaus troijalaisradasta ja esiintyäkseen se vaatii radalla liikkuvan asteroidin lisäksi kahta suurempaa massakappaletta, joista toinen on keskustähti ja toinen sitä kiertävä planeetta. Tällainen systeemi muodostuu esimerkiksi Auringosta ja Maasta. Maasta katsoen hevosenkenkä ympäröi Maan rataa siten, että Maa jää aina kengän kärkien väliin.
Sitä milloin hevosenkenkärata tarkalleen ottaen voi esiintyä ei tunneta, mutta ainakaan tavallisten L4 ja L5 pisteitä kiertävien troijalaisasteroidien ratojen stabiilisuusehto ei näytä pätevän siihen. Hevosenkenkärata sijaitsee periaatteessa samassa kolmen kappaleen gravitaatiopotentiaalikuopassa kuin Lagrangen pisteet L4 ja L5, mutta esiintyy vain silloin, kun kuopan "syvyys" sallii asteroidin ohittaa Maasta katsottuna Auringon takana sijaitseva piste L3.
Hevosenkenkäradalla tapahtuvaan liikkeeseen liittyy kaksi toisistaan poikkeavaa aikaskaalaa. Koska hevosenkenkäradalla liikkuva asteroidi on lukittunut planeetan kanssa 1:1-resonanssiin sen kiertoaika keskustähden ympäri on käytännössä sama kuin planeetan kiertoaika. Toinen aikaskaala vastaa aikaa, joka kuluu yhden hevosenkengän kiertämiseen. Tämä vastaa Maan etäisyydellä tyypillisesti runsasta sataa vuotta.
Vuonna 1981, 70 vuotta radan teoreettisen ennustamisen jälkeen, Dermott ja Murray osoittivat, että Saturnuksen kuut Epimetheus ja Janus kiertävät toisiaan hevosenkenkäradoilla siten, että nämä kuut vaihtavat noin 50 v välein paikkoja (Tässä systeemissä "keskustähtenä" toimii siis planeetta Saturnus). Vuonna 1997 Wiegert, Innanen ja Mikkola osoittivat, että Aurinkoa kiertävä asteroidi 3753 Cruithne liikkuu Maan suhteen hevosenkenkäradalla. Vuonna 2002 sama osoitettiin asteroidille 2002 AA. Armaghin observatorion tähtitieteilijät A. A. Christou ja D. J. Asher raportoivat 2010 uudesta löydöstä 2010 SO, joka on Maa-Aurinko hevosenkenkärataa stabiilisti kiertävä asteroidi. Sen läpimitta on 200-400 metriä.
Kuru (tauti)
Kuru eli naurutauti on vain Papua-Uudessa-Guineassa tavattu aivosairaus, joka on nykytiedon mukaan parantumaton. Se on prionisairaus, joka löydettiin 1900-luvun puolivälissä. Tauti levisi fore-heimon keskuudessa, jolla oli tapana syödä osa kuolleiden jäsentensä ruumiista. Myöhemmin sairauden todettiin johtuvan juuri tästä perinteestä. Sairauden tavallisia oireita ovat vapina, kaatuilu ja tahattomat naurunpyrskähdykset. Taudin nimi tulee foren kielen vapinaa tarkoittavasta sanasta 'kuru'.
Kuru oli yleisimmillään 1950- ja 1960-luvuilla. Siihen kuoli vuosittain yli 200 ihmistä. Suurin osa kuolleista oli naisia ja lapsia. Miehet söivät pääsääntöisesti kuolleen lihan, naiset ja lapset söivät aivot. Vainajan syöminen oli osa hautajaisseremoniaa.
Taudin mekanismi liittyy läheisesti eläimillä esiintyvään hullun lehmän tautiin ja sen ihmisillä esiintyvään muotoon Creutzfeldt–Jakobin tautiin.
Kurua alettiin tutkia 1950-luvulla, kun huomattiin, että sitä esiintyy syrjäisellä alueella vain yhden heimon alueella. Tutkijat havaitsivat, että kyseessä on aikaisemmin tieteelle kuvaamaton sairaus. Vuosien mittaan tutkimukset eivät edenneet, kunnes vuonna 1962 tutkijat Michael Alpers ja Daniel Carleton Gajdusek alkoivat tutkia sitä yhdessä. He kiinnittävät huomiota lampailla esiintyvään skrapiin. Eläimen aivotaudin ei kuitenkaan tiedetty siirtyneen ihmisten aivoihin.
Tutkijat yrittivät osoittaa, että myös kuru on tarttuva aivosairaus. Kuruun kuolleen tytön aivoista otettiin näyte, joka vietiin Yhdysvaltoihin tartuntakokeilua varten. Siellä aivokudosta ruiskutettiin kahden simpanssin aivoihin, ja kahden vuoden kuluttua simpanssit saivat oireita tartunnasta. Ihmisen rappeuttava aivosairaus oli ensimmäisen kerran osoitettu tarttuvaksi. Havainto julkaistiin helmikuussa 1966.
Tutkijat eivät kuitenkaan tienneet taudin leviämistapaa, eivätkä sitä, miksi sitä esiintyi vain fore-heimolla. Väestölaskennasta kävi ilmi, että vuoden 1960 jälkeen syntyneet lapset olivat lakanneet sairastumasta tautiin. Kun tutkittiin muutoksia heimon elintavoissa, havaittiin, että ihmissyönti oli lakannut Australian siirtomaavallan käyttöön ottamien ihmissyönnin kieltävien lakien ja kristittyjen lähetyssaarnaajien työn tuloksena, ja tartuntatapa oli näin hävinnyt.
Vainajien syöminen liittyi heimon hautajaisseremoniaan. Vainajan ruumis poltettiin, ja se syötiin vainajan hengen vapauttamiseksi. Kun vain lähisukulaiset söivät vainajan lihaa, kuru ei levinnyt heimon ulkopuolelle.
Tutkijat halusivat vielä selvittää, mistä kuru oli saanut alkunsa. Antropologi Shirley Lindenbaumin avulla selvitettiin, että tauti on ilmeisesti peräisin 1900-luvun alusta. Simpanssikokeella havaittiin, että Creutzfeldt–Jakobin taudilla ja kurulla on yhtäläisyyksiä. Ilmeisesti yhden ihmisen aivoissa oli tapahtunut spontaani muutos, josta epidemia oli alkanut.
Daniel Carleton Gajdusek palkittiin tautia koskevista tutkimuksistaan lääketieteen Nobel-palkinnolla vuonna 1976.
Kuru (täsmennyssivu)
Kuru on:
Troijalainen asteroidi
Troijalainen asteroidi on Lagrangen pisteissä L4 ja L5 Jupiterin radalla 60 astetta sen edellä tai jäljessä kiertävä asteroidi. Nimitys johtuu siitä, että ensimmäiset löydetyt troijalaisasteroidit (ensimmäinen havainto vuodelta 1906) nimettiin Troijan sodan henkilöiden mukaan.
Tyypillinen troijalainen liikkuu suppealla, lähes ellipsinmuotoisella radalla Lagrangen 4 tai 5 pisteen ympäri, samalla kun nämä pisteet planeetan kiertäessä Aurinkoa säilyvät vakioetäisyydellä planeetasta. Troijalaisrata on esimerkki stabiilista 1:1 keskiliikeresonanssista, tilanteesta jossa kahden keskustähteä kiertävän kappaleen sideeriset kiertoajat ovat yhtä pitkät. 
Pääsääntöisesti tällainen tilanne ei ole mahdollinen vaan yleensä toinen (pienempi) kappaleista sinkoutuu pois.
Troijalaisia tunnetaan (huhtikuussa 2012) L4-pisteen luona 3403 ja L5-pisteen luona 1758.
Nykyään (huhtikuussa 2012) troijalaisasteroideja tunnetaan Jupiterin lisäksi myös muilta planeetoilta: Neptunukselta 8 kpl ja Marsilta 3 kpl.
Jupiterin troijalaisten ratojen keskietäisyydet ovat välillä 5,05–5,40 AU, kun Jupiterin keskietäisyys on 5,203 AU. Troijalaisvyöhyke ulottuu käytännössä noin 30–90 astetta Jupiterin eteen ja taakse.
Suurin troijalainen on 370×195 km:n mittainen 624 Hektor.
Saturnukselta ei tunneta planeetan kanssa samalla aurinkokeskisellä radalla liikkuvia troijalaisia, mutta kahdella sen kuulla on sen sijaan samalla Saturnusta kiertävällä radalla liikkuvia seuralaisia: Tethyksellä on troijalaiset Telesto ja Calypso sekä Dionella Helene ja Polydeuces.
Edellä mainitun tavallisten troijalaisten (small oscillations) lisäksi taivaanmekaniikassa tunnetaan myös kaksi muuta troijalaisrataa. Tadpole (ei kunnollista suomenkielistä nimeä), joka on huomattavan paljon L4 (tai L5) pisteestä planeetan edelle (tai jälkeen), ei koskaan kuitenkaan Lagrangen pisteeseen L1 saakka loittoneva muodoltaan hieman sammakontoukkaa muistuttava rata sekä hevosenkenkärata, jota pitkin liikkuva kappale pääsee edellisistä poiketen ohittamaan Lagrangen pisteen L1.
Voidaan osoittaa, että teoriassa maankaltainen eksoplaneetta voisi liikkua keskustähtensä ympäri riittävän massiivisen jättiläisplaneetan troijalaisena.
Paul Desmond
Paul Desmond (25. marraskuuta 1924 – 30. toukokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti ja -säveltäjä. Hän soitti vuosina 1951–1967 pianisti Dave Brubeckin kvartetissa. Desmond sävelsi yhden yhtyeen tunnetuimmista kappaleista, ”Take Fiven”. Hänen ristimänimensä oli Paul Emil Breitenfeld.
Dave Brubeckin kvartetin hajottua vuonna 1967 Desmond piti lyhyen tauon. Myöhemmällä urallaan hän soitti yhdessä muun muassa Gerry Mulliganin, Jim Hallin, Chet Bakerin ja Ed Bickertin kanssa. Desmond kuoli keuhkosyöpään vuonna 1977.
Tura
Tura on kaupunkityyppinen taajama ja laajan, Krasnojarskin aluepiiriin itäosissa ylänköalueella sijaitsevan Evenkian piirin hallinnollinen keskus Keski-Siperiassa Venäjällä. Turan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 5 535, edellisessä laskennassa se oli ollut 5 836 (2002). Tura on 16 253 asukkaan Evenkian suurin asutuskeskus; sen lisäksi piirissä ei ole muita kaupunkimaisia taajamia.
Turan koordinaatit ovat ().
Sash!
Sash! on saksalainen kolmen DJ:n ja tuottajan muodostama yhtye, joka on julkaissut vuodesta 1995 alkaen elektronista musiikkia. Sashin johtohahmona toimii Sascha Lappessen, joka työskentelee yhdessä Ralf Kappmeierin ja Thomas "Alisson" Lüdken kanssa. Ennen Sashia yhtye oli toiminut jonkin aikaa nimellä Careca. Sashin levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 22 miljoonaa kappaletta ja yli 65 Sashin levyä ovat myyneet kultaa tai platinaa. Heidän tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa "Encore Une Fois", "Ecuador", "Mysterious Times" ja "Stay".
Sashin levyillä vierailleista naisvokalisteista mainittavimpia ovat Tina Cousins, Sarah Brightman, La Trec sekä suomalainen Inka. Sashilta ilmestyi kokoelma-albumi helmikuussa 2007 ja vuoden 2008 lopuksi uusi comeback kokoelma-albumi "The Best Of" parhaista kappaleista varustettuna remix-versioilla eri kappaleista ja myös varustettuna uudella comeback-kappaleella "Raindrops (Encore Une Fois)".
Empiirinen kaava
Kemiassa empiirinen kaava ilmaisee eri alkuaineiden atomien suhteellisen määrän molekyylissä. Empiirinen kaava voidaan esittää esimerkiksi muodossa (HO), joka kertoo, että kyseisessä molekyylissä on kaksi atomia vetyä jokaista happiatomia kohden. Empiirinen kaava ei kerro molekyylin rakenteesta eikä atomien lukumääristä molekyylissä (vertaa molekyylikaava). Empiirisestä kaavasta voidaan laskea alkuaineiden massaprosenttiset osuudet. Jos lisäksi tiedetään molekyylimassa, voidaan selvittää molekyylikaava.
Fysiikassa empiirinen kaava tarkoittaa matemaattista yhtälöä, joka ennustaa havaitun ilmiön oikein ja jonka fysikaalista alkuperää ei osata selittää. Esimerkiksi 1888 Johannes Rydbergin keksimä Rydbergin kaava ennusti oikein vedyn spektriviivojen aallonpituudet Lymanin sarjassa kahden kokonaisluvun avulla. Koska vetyatomin rakennetta ei tunnettu ei osattu selittää "miksi" kaava toimi ennen kuin Niels Bohr esitti atomimallinsa vuonna 1913.
Rakennekaava
Rakennekaava ilmaisee molekyylin atomien määrän, sekä sen, kuinka atomit ovat sitoutuneet toisiinsa.
Monilla yhdisteillä on sama molekyylikaava, mutta erilainen rakenne. Toisin kuin kemiallinen kaava tai aineen kemiallinen nimi, rakennekaava esittää tarkasti aineen molekyylirakenteen. Rakennekaavan visuaalisuuden takia kemiallista reaktiota tai synteesiä kuvataan useasti sen avulla. Rakennekaavaan merkitään usein vain hiiliatomit ja heteroatomit yksinkertaisuuden vuoksi. Tällöin sitä kutsutaan viivakaavaksi.
Joitakin rakennekaavojen esitystapoja ovat
Liukoisuustulo
Liukoisuustulo kuvaa niukkaliukoisen ioniyhdisteen pitoisuutta sen kylläisessä liuoksessa. Se on riippuvainen aineen lämpötilasta, liuottimesta ja liuotettavasta aineesta.
Kun liukoinen kiinteä suola on kosketuksessa kylläisen liuoksensa kanssa, vallitsee liuoksessa olevien ionien ja liukenemattoman suolan välillä dynaaminen tasapaino. Tämä tarkoittaa, että samanaikaisesti liuoksessa olevat ionit sitoutuvat yhteen muodostaen kiinteää suolaa, mutta samalla suolaa liukenee hajoten ioneiksi. Dynaamisessa tasapainotilassa eri suuntiin, lähtöaineista tuotteisiin ja tuotteista lähtöaineisiin, kulkevat reaktiot tapahtuvat samalla nopeudella, jolloin reaktiossa olevien lähtöaineiden ja tuotteiden konsentraatiot eivät muutu pitkänkään ajan kuluessa.
Jos ioniyhdisteen eli suolan kemiallinen kaava voidaan esittää muodossa MX, missä "p" ja "q" ovat kokonaislukuja, se hajoaa liuetessaan M- ja X -ioneiksi. Sen liukoisuustulo on tällöin missä [M] ja [X] ovat ionien M ja X konsentraatiot kylläisessä liuoksessa. Toisin sanoen liukoisuustulo on liukenemisreaktion tasapainovakio.
Liukoisuustulo riippuu vahvasti myös liuoksessa ennestään olevien ionien konsentraatiosta. Tämän vuoksi liukoisuustulo on käyttökelpoinen mitta vain niukkaliukoisille yhdisteille ja niillekin vain, jos liuoksessa ei ole muiden aineiden ioneja.
Million Dollar Baby
Million Dollar Baby on Clint Eastwoodin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2004. Elokuvan käsikirjoituksen on laatinut Paul Haggis F.X. Toolen (nyrkkeilymanageri Jerry Boydin nimimerkki) novellien pohjalta. Toolen alkuperäisnovelli oli nimeltään "Rope Burns". Se on sittemmin julkaistu uudelleen elokuvan nimellä ja suomennettu nimellä "Miljoonan taalan tyttö: tarinoita kehästä".
"Million Dollar Babyn" pääosissa nähdään Clint Eastwood, Hilary Swank ja Morgan Freeman. Elokuva kertoo aliarvostetun nyrkkeilyvalmentajan tarinan, joka yrittää sovittaa tekemänsä virheet johdattamalla naisnyrkkeilijän ammattilaiskehiin.
"Million Dollar Baby" oli vuoden 2005 Oscar-gaalan suurin voittaja, vaikka "Lentäjä" saikin viisi palkintoa "Million Dollar Babyn" neljää vastaan. "Million Dollar Babyn" Oscarit tulivat kuitenkin kaikista tärkeimmistä kategorioista. Elokuva palkittiin vuoden parhaana, Hilary Swank voitti parhaan naisnäyttelijän, Morgan Freeman parhaan miessivuosan ja Clint Eastwood parhaan ohjaajan tittelin.
Vuonna 2006 elokuva sai César-palkinnon parhaana ulkomaalaisena elokuvana Ranskassa. Vuonna 2017 "The New York Timesin" elokuvakriitikot arvioivat sen kuluvan vuosisadan kolmanneksi parhaaksi elokuvaksi.
Ehdokkuudet:
Hilary Swank
Hilary Ann Swank (s. 30. heinäkuuta 1974 Lincoln, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on kaksinkertainen parhaan naispääosan Oscar-voittaja elokuvista "Boys Don't Cry" ja "Million Dollar Baby".
Swankin ura Hollywoodissa alkoi pienellä roolilla elokuvassa "Buffy, vampyyrintappaja" vuonna 1992. Ensimmäisen isomman roolinsa hän sai Karate Kid -sarjan neljännessä osassa "Karate Kid saa seuraajan".
Swank meni naimisiin näyttelijä Chad Lowen kanssa vuonna 1997. Tammikuussa 2006 pariskunta ilmoitti asumuserostaan ja saman vuoden toukokuussa he kertoivat eroavansa lopullisesti. Hilarylla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Henrik VI
Henrik VI on ollut seuraavien hallitsijoiden nimenä:
Sillihapero
Sillihapero ("Russula xerampelina") on hyvä, ruoaksi kelpaava hapero. Sen lakki on 5–12 senttimetriä leveä, kupera ja limainen. Väriltään se on hyvin vaihteleva. Osalla sienistä lakki on tummanpunainen tai violettiin vivahtava. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen, hieman punahäiveinen. Joskus se voi myös olla aivan punainen. Malto on aluksi valkeaa, mutta vahingoittuneista kohdista ruskettuva. Sienen haju muistuttaa sillin tai keitetyn ravun hajua. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasieni. Sientä tavataan yleisenä kangasmetsissä, kuusikoissa ja sekametsissä. Kasvuaika on heinäkuusta lokakuuhun.
Sillihaperon taksonomia on vielä tutkimuksen alainen; kyseessä on lajiryhmä tai ryhmälaji. Tällä ei kuitenkaan ole merkitystä sienen käytön kannalta.
Savuhapero
Savuhapero ("Russula adusta") on haperolaji. Sen lakki on 6–15 senttimetriä leveä ja laakea. Se on harmahtavan ruskea ja kosteana tahmea. Jalka on 3–7 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä paksu. Väriltään se on valkoinen. Malto on valkoista ja kiinteää, vahingoittuneista kohdista se muuttuu punertuvaksi ja sitten harmahtavaksi. Haju on ummehtunut ja maku on mieto. Se on kelvollinen syötäväksi, mutta maku ei ole hyvä. Suomessa sientä tavataan yleisenä kangasmetsissä ja havumetsissä kesäkuusta lokakuuhun.
Viinihapero
Viinihapero ("Russula vinosa" syn. "Russula obscura") on männyn
ja kuusen juurisienenä esiintyvä haperolaji. Sen lakki on 4–12 senttimetriä leveä ja purppuranpunainen tai tumman viininpunainen.
Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Malto on valkeaa ja kiinteää, mutta murtumakohdista ensin punertava ja sitten harmaantuva. Se on yleinen koko Suomessa kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Viinihapero on kuusen ja männyn juurisieni. Kasvuaika on heinäkuusta syyskuun.
Viinihaperon haju on heikko, ja maku mieto. Se on kauppasieni ja hyvä ruokasieni. Viinihapero ei tarvitse esikäsittelyä.
Viinihaperoa muistuttavia lajeja ovat muun muassa lehtoviinihapero ("Russula pubescens"), sillihapero ("Russula xerampelina") ja kuusihapero ("Russula queletii").
Ruokavalio
Ruokavalio on kaikki se, mitä yksittäinen eliö tai eliöryhmä käyttää ravinnokseen. Jokaisella toisenvaraisella eli muita eliöitä ravintonaan käyttävillä eliöllä on ruokavalio. Niiden sanotaan syövän jotain ja se mitä aikavälin sisällä syödään muodostaa ruokavalion. Fotosynteesiin kykenevillä eliöillä kuten kasveilla luonnollisesti ei ole ruokavaliota. Ruokavalio hahmotetaan tunteja tai vuorokautta pidemmiltä aikaväleilta, voidaan esimerkiksi puhua minkälainen ruokavalio on kuukauden, vuoden tai tietyn vuodenajan aikana.
Nykyihmisen kohdalla ruokavalioon kuuluu tietoinen suunnittelu, joka pohjautuu tietoon tai käsityksiin siitä, minkälainen syöminen on terveyden ja hyvinvoinnin kannalta tavoiteltavaa tai eettisesti arvokasta. Ruokavaliossa pääravintoaineet ovat hiilihydraatti, rasva ja proteiini, joiden suhteet vaihtelevat. Proteiinin määrä on ruokavalioissa suhteellisen samankaltainen, sillä proteiinimäärä ei voi olla pitkään liian pieni tai liian suuri kokematta terveyshaittoja. Siten ruokavalioissa enemmän vaihtelevat hiilihydraattien ja rasvojen osuudet, proteiinin osuuden pysyessä suhteellisen samana. Sen vuoksi ruokavaliot käytännössä jaotellaan korkeahiilihydraattisiin ja vähärasvaisiin sekä korkearasvaisiin ja vähähiilihydraattisiin. Luonto varastoi energiaa joko rasvana tai hiilihydraattina.
Ruokavaliota arvioitaessa kiinnitetään huomio siihen, mistä ruoka-aineista se koostuu ja minkälaisia määriä niitä syödään. Voidaan myös määritellä siihen, mitä ruoka-aineita voidaan nauttia samalla aterialla toistensa kanssa. Ihminen kärsii energiavajeesta saadessaan liian vähän kaloreita ruokavaliosta. Toisaalta ihmiselle välttämättömien kivennäis- ja hivenaineiden sekä vitamiinien vähäisyys tai puuttuminen johtaa puutostiloihin. Ruokavaliot vaihtelevat ympäristön ilmanalan ja kasvillisuuden mukaisesti ja perinteiset ruokavaliot on muodostettu tietyssä sijainnissa mahdollisista ruoista, joista on kokemuksen avulla muodostunut tasapainoisia ruokavalioita.
Normaalipainoisen ihmisen tulee saada ravinnostaan sen verran energiaa, että se riittää kattamaan sekä perusaineenvaihdunnan että liikunnan aiheuttaman energiantarpeen. Aikuisilla 60–80 % energiantarpeesta aiheutuu välttämättömien elintoimintojen ylläpidosta eli perusaineenvaihdunnasta. Perusaineenvaihdunnan suuruuteen vaikuttaa eniten henkilön lihasmassan koko, jonkin verran myös ikä, sukupuoli, perintötekijät, hormonit, fyysinen kunto ja nukkumistavat.
Erityisruokavaliossa rajoitetaan yhden tai useamman ruoka-aineen käyttö terveydellisistä (kuten allergiasta tai sairaudesta), eettisistä tai elämänkatsomuksellisista syistä. Erityisruokavalio voi olla sopimattoman ruoka-aineen korvaamista toisella, valmistautumista laboratoriotestiin, laihduttamista, perustua nielemis- tai puremisongelmiin, korkeaan verenpaineeseen tai veren rasva-arvoihin, sairauksiin kuten syövän, munuais- ja muiden elinsairauksien tai perinnöllisten aineenvaihduntasairauksien hoitoon.
Stuart Sutcliffe
Stuart ”Stu” Sutcliffe (23. kesäkuuta 1940 Edinburgh, Skotlanti – 10. huhtikuuta 1962 Hampuri, Länsi-Saksa) oli brittiläinen taiteilija ja muusikko. Hän toimi The Beatlesin alkuperäisenä basistina.
Hän oli John Lennonin ystävä ja taideopiskelutoveri Liverpoolissa ennen liittymistään The Quarrymen -yhtyeeseen. Sutcliffe keksi Lennonin kanssa yhtyeen uuden nimen aluksi muodossa Beetles () Buddy Hollyn Crickets-yhtyettä () mukaillen, sittemmin nimi muunnettiin sanaleikiksi beatmusiikista.
Sutcliffe vaikutti välillisesti The Beatlesin ulkoiseen olemukseen. Hän omaksui tyttöystävänsä valokuvaaja Astrid Kirchherrin kautta uuden hiustyylin, jonka muut yhtyeen jäsenet omaksuivat vähitellen ja josta tuli varhaiskauden tunnusomainen piirre. Yhtyeen Hampurin-ajan ja sen jälkeiset esiintymisasut olivat myös Kirchherrin ja Sutcliffen kehittämiä ennen Brian Epsteinin yhtyeelle tuomaa tyyliä.
Sutcliffe ei kehittynyt muusikkona muun yhtyeen mukana ja hän jätti The Beatlesin vuonna 1961 mentyään kihloihin Kirchherrin kanssa. Hän jäi Saksaan ja keskittyi taideopintoihin. Hän kuoli kuitenkin aivoverenvuotoon 21-vuotiaana vuonna 1962. Hän on mukana Beatlesin "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" -albumin kansikuvassa.
Stuart Sutcliffe Beatlesbible-sivustolla