hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962 pelattiin Chilessä. Mestaruuden voitti toistamiseen Brasilia, joka voitti loppuottelussa Tšekkoslovakian maalein 3–1.
Kisojen järjestämisestä kilpaili ainoastaan kolme maata: Saksan liittotasavalta, Argentiina ja Chile. Alun perin Argentiina oli ennakkosuosikki järjestäjämaaksi, mutta lopulta kisat menivät Chilelle, jonne oli rakennettu uusi hieno stadion kaksi vuotta aikaisemmin maanjäristyksessä tuhoutuneen tilalle. Pelisysteemi säilyi samana kuin vuoden 1958 kisoissa; karsinnoista lopputurnaukseen pääsi 14 joukkuetta, jotka jaettiin neljään neljän joukkueen lohkoon. Isäntämaa Chile ja hallitseva maailmanmestari Brasilia selviytyivät kisoihin ilman karsintaa. Kunkin lohkon kaksi parasta pääsi puolivälieriin.
Brasilia voitti alkulohkonsa, ja Tšekkoslovakia tuli toiseksi jättäen taakseen Espanjan ja Meksikon. A-lohkon kaksi parasta olivat Neuvostoliitto ja Jugoslavia, kun Uruguay ja Kolumbia putosivat. B-lohkosta jatkoon menivät Saksan liittotasavalta ja isäntä Chile. Italia jätettiin lohkon kolmanneksi ja Sveitsi hävisi kaikki ottelunsa. D-lohkosta puolivälieriin selvisivät Unkari ja Englanti, kun Argentiina ja Bulgaria putosivat jatkosta.
Puolivälierässä isäntämaa Chile yllätti voittamalla Neuvostoliiton maalein 2–1. Englannin ja Brasilian kamppailussa kisojen ehkä kirkkain tähti (Pelén loukkaannuttua) Garrincha johdatti kahdella maalillaan Brasilian kohti välieriä. Ottelu päättyi lopulta 3–1. Jugoslavia pudotti Saksan liittotasavallan 1–0 päättyneessä ottelussa, samoin kuin Tšekkoslovakia Unkarin samoin lukemin.
Välierissä vastakkain asettuivat Brasilia ja Chile sekä Tšekkoslovakia ja Jugoslavia. Ainoastaan noin 6 000 katsojaa saapui seuramaan, kun Jugoslavia hävisi Tšekkoslovakialle 3–1, kun taas Brasilian 4–2-voittoa Chilestä jännitti peräti 76 600 katsojaa. Chile otti lopulta kisoissa kolmannen sijan voittamalla pronssiottelussa Jugoslavian 1–0.
Finaalin näyttämönä toimi pääkaupunki Santiagon Estadio Nacional. Brasilia lähti otteluun kokoonpanolla Gilmar, D. Santos, Mauro, Zozimo, N.Santos, Zito, Garrincha, Didi, Vavá, Amarildo ja Zagallo. Tšekkoslovakian avauskokoonpano taas näytti seuraavanlaiselta: Schrojf, Tichy, Novak, Pluskal, Popluhar, Masopust, Pospichal, Scherer, Kvasnak, Kadraba ja Jelinek. Ottelussa turnauksen yllättäjoukkue Tšekkoslovakia siirtyi varttitunnin pelin jälkeen 1–0 johtoon, kun Masopust laittoi Schererin pitkän syötön maaliin. Brasilian vastaus tuli kaksi minuuttia ennen puoliaikaa, kun Amarildo tasoitti pelin. Brasilia siirtyi 68. minuutin kohdalla Ziton maalilla 2–1 -johtoon. Ottelun lopullinen ratkaisu tapahtui 81 minuutin kohdalla, kun Tšekkoslovakian maalivahti Schrojff kadotti korkean keskityspallon näkyvistään auringon häikäistessä. Vavá siirsi pallon helposti verkkoon, ja Brasilia johti 3–1. Tuomarin vihellettyä päätösvihellyksen Brasilia liittyi Italian ja Uruguayn seuraan kaksi maailmanmestaruutta voittaneiden maiden kerhoon.
4 maalia
3 maalia
Johannes VI Kantakuzenos
Johannes VI Kantakuzenos (1295 – 15. kesäkuuta 1383) oli Bysantin keisari vuosina 1347–1354.
Kun Andronikos III:sta tuli vuonna 1328 keisari, hänen ystävästään Johannes Kantakuzenoksesta tuli yksi valtakunnan tärkeimmistä miehistä. Ennen vuonna 1341 tapahtunutta kuolemaansa Andronikos teki Kantakuzenoksesta poikansa Johanneksen holhoojan ja valtakunnan hallitsijan siihin asti, kunnes poika olisi täysi-ikäinen. Johannes Kantakuzenos julistautui kuitenkin itse keisariksi. Seurasi sisällissota, jossa molemmat osapuolet saivat apua serbeiltä ja turkkilaisilta. Sota päättyi 1347, ja Johannes Kantakuzenoksesta tehtiin Johannes V:n hallitsijakumppani.
Johannes VI:n hallituskaudella Bysantin valtakunta oli jo tuhon partaalla. Valtakunta soti genovalaisia vastaan, jotka hallitsivat Galataa. Samaan aikaan serbit yrittivät laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella. Ensimmäisen kerran myös turkkilaiset asettuivat asumaan Euroopan puolelle, mikä tapahtui sen jälkeen, kun Johannes VI ei pystynyt maksamaan palkkaamilleen turkkilaisille.
Johannes V Palaiologos palasi valtaan vuonna 1354. Kantakuzenos vetäytyi luostariin, jossa hän kirjoitti omia tekojaan puolustelevan historiateoksen vuosilta 1320–1356.
The Shadows
The Shadows on brittiläinen rautalankayhtye, joka aloitti Cliff Richardin taustayhtyeenä vuonna 1958 nimellä The Drifters. The Shadows -nimi otettiin käyttöön vuonna 1959, jolloin yhtyeeseen kuuluivat Hank Marvin (oikea nimi Brian Rankin, soolokitara), Bruce Welch (komppikitara), Jet Harris (bassokitara) ja Tony Meehan  (rummut).
Vuonna 1961 yhtyeeseen liittyi siinä loppuun asti rumpuja soittanut Brian Bennett ja seuraavana vuonna Jet Harrisin korvasi basson varressa Brian 'Licorice' Locking, jonka puolestaan korvasi noin vuoden kuluttua John Rostill. The Shadows pääsi kotimaassaan viisi kertaa singlelistan ykköspaikalle kappaleilla Apache (1960), Kon-Tiki (1961), Wonderful Land (1962), Dance On (1962) ja Foot Tapper (1963). Yhtyeellä oli myös toistakymmentä top ten -hittiä ja albumitkin myivät erinomaisesti, mutta vuosikymmenen edetessä listasuosio hiipui hiljalleen. Vuonna 1969 The Shadows lopetti toimintansa.
Hajoamisen jälkeen Hank Marvin ja Bruce Welch perustivat australialaisen John Farrarin kanssa yhtyeen Marvin, Welch & Farrar. Vuonna 1973 sama kolmikko vahvistettuna Brian Bennettillä järjestäytyi jälleen yhtyeeksi The Shadows. Tällä kokoonpanolla ja vaihtelevilla basisteilla tehtiin muutamia levyjä sekä kiertueita ja vuonna 1975 The Shadows edusti Englantia Eurovision laulukilpailuissa kappaleella "Let Me Be the One". Vuonna 1977 julkaistiin listaykköseksi mennyt kokoelma-albumi 20 Golden Greats ja samoihin aikoihin kokoonpanoksi vakiintui Hank Marvin (soolokitara), Bruce Welch (komppikitara), Brian Bennett (rummut), Alan Jones (basso) ja Cliff Hall (kosketinsoittimet).
Vuonna 1980 yhtye vaihtoi levy-yhtiötä siirtyen EMI:ltä Polydorille. Vuonna 1988 basistiksi vaihtui Mark Griffiths. Vuonna 1990 The Shadows hajosi, josta lähtien Hank Marvin keskittyi soolouraansa. The Shadows palasi vuonna 2004 jäähyväiskiertueelle Englantiin ja jatkoi jäähyväiskiertuetta kiertämällä Eurooppaa vuonna 2005. Yhtye kiertää yhä ajoittain ja se esiintyi viimeksi Suomessa Cliff Richardin kanssa marraskuussa 2009.
Andronikos IV Palaiologos
Andronikos IV Palaiologos (1348–1385) oli Bysantin keisari vuosina 1376–1379.
Andronikos oli keisari Johannes V:n poika. Hän kapinoi isäänsä vastaan kun ottomaanien sulttaani Murad I pakotti Johanneksen vasallikseen vuonna 1373. Andronikos oli liitossa Muradin pojan kanssa joka hänkin kapinoi omaa isäänsä vastaan. Kummankin kapina epäonnistui. Murad antoi sokaista oman poikansa ja vaati alaistaan Johannesta menettelemään samoin. Johannes ei kuitenkaan sokaissut kun yhden Andronikoksen silmistä.
Vuonna 1376 genovalaiset auttoivat Andronikosta kaappaamaan vallan. Mutta Genovan suurin vihollinen Venetsia hyökkäsi heti häntä vastaan. Vuonna 1379 venetsialaisten onnistui syrjäyttää Andronikos ja asettaa hänen isänsä takaisin valtaistuimelle. Andronikos kapinoi vielä kertaalleen vuonna 1385, mutta kuoli pian tämän jälkeen.
Chennai
Chennai (, vuoteen 1996 Madras) on Tamil Nadun osavaltion pääkaupunki Bengalinlahden rannalla Intiassa. Chennai on Intian kuudenneksi suurin kaupunki, kaupungissa asui neljä miljoonaa ihmistä vuonna 2011 ja sen esikaupunkialueella noin 8 696 010.
Kaupunki on tunnettu muun muassa tamilinkielisestä elokuvateollisuudestaan, Kollywoodista. Kaupunki on kaupan ja teollisuuden keskus, se on Intian suurimpia ja eräs maailman suurimpia teknologiakeskuksia. Kaupunkia kutsutaan "Etelä-Intian portiksi". Monet ulkomaalaiset yritykset ovat ulkoistaneet palvelutoimintojaan ja perustaneet tuotantolaitoksiaan kaupunkiin. Nokialla on matkapuhelintehdas kaupungin lähistöllä ja tukikeskus. Matkapuhelimen latureita valmistava Salcomp avasi tehtaan kaupunkiin syyskuussa 2007.
Chennai Central on kaupungin päärautatieasema, joka on myös Chennai Suburban Railway -paikallisjunajärjestelmän solmukohta. Chennain metro on rakenteilla. Chennain kansainvälinen lentoasema palvelee kaupungin ja lähialueiden lentoliikennettä.
Kriketti on suosittua Chennaissa kuten muuallakin Intiassa. Kaupungin oma joukkue Chennai Super Kings kilpailee Indian Premier Leaguessa. Chennai Superstars pelasi Indian Cricket Leaguessa kunnes turnaus lakkautettiin Indian Premier Leaguen perustamisen myötä. Chennai Open (aiemmin myös nimillä "Gold Flake Open" ja "Tata Open") on vuosittain kaupungissa pelattava miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1996. Nykyisin turnaus kuuluu ATP World Tour 250 -sarjaan.
Meksikonlahti
Meksikonlahti on Atlantin valtameren läntisin lahti. Sen pohjoisosana on Yhdysvallat itäisestä Floridasta läntiseen Texasiin. Lahteen laskee Mississippijoki. Eteläinen rantaviiva aina Jukatanin niemimaalle asti kuuluu Meksikolle. Itäosiltaan lahti rajoittuu Kuuban länsikärkeen ja Karibianmereen. Atlantin valtamereen se yhdistyy Yhdysvaltojen ja Kuuban välistä kulkevan Floridansalmen kautta.
Meksikonlahden kokonaispinta-ala on noin 1,6 miljoonaa neliökilometriä, josta eteläinen kolmasosa on trooppisella vyöhykkeellä. Lahdelta saa alkunsa Golfvirta, joka kuljettaa lämmintä vettä Euroopan ja Skandinavian rannikoille. Tuhoisat hurrikaanit ovat yleinen vieras lahdella. Meksikonlahdella on myös tunnettu saariryhmä Key West. Rannikon tärkeimpiin kaupunkeihin lukeutuvat muun muassa Tampa, New Orleans ja Houston Yhdysvalloissa, Veracruz Meksikossa ja Havanna Kuubassa.
Deep Impact (luotain)
Deep Impact on NASAn luotainohjelma, joka tutki komeettojen koostumusta ohilento- ja iskeytyjäosasta koostuneella luotaimella.
Deep Impact laukaistiin Cape Canaveralista 12. tammikuuta 2005. Luotaimen osa iskeytyi suunnitellusti Tempel 1 -komeettaan 4. heinäkuuta 2005.
Avaruusluotaimen suunnittelusta vastasivat Ball Aerospace & Technologies Corp. ja Jet Propulsion Laboratory.
Alkuperäisen tieteellisen tehtävänsä jälkeen luotain on toiminut EPOXI-nimisen tutkimustehtävän palveluksessa.
Alun perin Deep Impact koostui kahdesta erillisestä osasta: ohilentoluotaimesta (flyby spacecraft) ja iskeytyjästä (smart impactor). Kantorakettina oli Boeing Delta II.
Ohilentoluotain on noin 3,2 metriä pitkä, 1,7 metriä leveä ja 2,3 metriä korkea. Se on tehty alumiinista ja alumiinisesta kennostosta. Koska luotain lensi ohituksen aikana komeetan pyrstön läpi, se on varustettu suojalla komeetasta irtoavia pölyhiukkasia vastaan. Kiinteiden aurinkokennojen tuottama sähkö varastoidaan pieneen nikkelivetyakkuun. Aurinkokennojen kokonaispinta-ala on 7,5 neliömetriä.
Ohilentoluotaimen ohjausmoottori toimii hydratsiinilla, jossa on sekä polttoaine että hapetin, eikä sitä tarvitse sytyttää, sillä se hajoaa spontaanisti katalyytin vaikutuksesta. Hydratsiinimoottori on toimintavarma, sillä siinä tarvitaan vain yksi venttiili.
Tiedonsiirto Maan ja luotaimen välillä tapahtuu NASAn Deep Space Networkin kautta X-kaistalla.
370 kiloa painava iskeytyjä tehtiin pääasiassa kuparista. Koska komeetassa uskottiin olevan vain vähän kuparia, iskeytyjän aiheuttama vääristymä olisi tämän ansiosta helppo suodattaa pois komeetan ytimen spektristä. Iskeytyjä irrotettiin ohilentoluotaimesta 24 tuntia ennen kohtaamista, jonka jälkeen se toimi pääasiassa sisäisen akun varassa. Lentoradan ja kallistuskulman hienosäätöä varten iskeytyjällä oli lisäksi pieni hydratsiinimoottori.
Iskeytyjän radiolähettimen teho ei riittänyt suoraan yhteyteen Maahan, ja siksi kaikki tiedot välitettiin ohilentoluotaimen kautta. Iskeytyjä kommunikoi ohilentoluotaimen kanssa S-kaistalla.
Ikšķile
Ikšķile (, , ) on noin 3 900 asukkaan kaupunki Latviassa. Se oli muinaisen Liivinmaan keskus ja se sijaitsee Väinäjoen varrella parinkymmenen kilometrin päässä nykyisestä Riian kaupungista. Ikšķile sai kaupungin oikeudet 1992.
Vuonna 1189 ensimmäiset lähetyssaarnaajat saivat luvan rakennuttaa kirkon Väinäjoen liiviläisten keskukseen Ykskylään (viroksi Üksküla, saksaksi Uexküll) ja paikasta muodostui myöhemmän saksalaisten Baltian valloituksen sillanpääasema. Alueella taistelivat pakanallisten liiviläisten päällikkö Ako sekä Saksalainen ritarikunta ja heidän kristitty liiviläisliittolaisensa Kauppo. Lopulta liiviläiset käännytettiin kristinuskoon.
1200-luvun alussa Riian perustamisen jälkeen sen merkitys asteittain väheni kaupallisten aktiviteettien ja myös piispanistuimen siirtyessä lähempänä Väinäjoen suuta sijaitsevaan toiseen liiviläiskylään, josta sittemmin kasvoi yksi Itämeren alueen kauppakeskuksista. Ikšķilessä on vielä nähtävissä linnanrauniot, mutta suurin osa muista historiallisista osista on jäänyt Väinäjoen patoaltaan alle.
Kaupunki on antanut nimensä Uexküll-aatelissuvulle.
Henrik IV (Ranska)
Henrik IV (13. joulukuuta 1553 – 14. toukokuuta 1610) oli ensimmäinen Bourbon-sukuinen Ranskan kuningas. Hän hallitsi vuosina 1589–1610. Hän oli Navarran kuningas Henrik III vuodesta 1572. Hänen vanhempansa olivat Vendômen herttua Anton Bourbonilainen ja Navarran kuningatar Jeanne d’Albret.
Henrik IV oli alun perin protestantti Henrik Navarralainen, joka nuoruudessaan esiintymällä katolisena vältti täpärästi joutumasta pärttylinyön verilöylyn uhriksi. Henrik IV:stä tuli laillinen kruununperijä Anjoun herttuan kuoleman jälkeen 1584, koska hän oli Ludvig IX:n jälkeläinen ja Kapetingien viimeinen miespuolinen perillinen. Hän joutui kuitenkin taistelemaan kruunusta katolista liigaa vastaan, joka ei hyväksynyt protestanttista kuningasta. Aiempi kuningaskin Henrik III liittyi lopulta Henrik IV:n joukkoihin, mutta hänet murhattiin pian. Henrik IV oli Henrik III:n kuoltua nimellisesti kuningas vuodesta 1589, mutta katolinen liiga vastusti häntä yhä.
Henrik IV löi katolisen liigan joukot vuonna 1589 "Arquesissa" ja vuonna 1590 "Ivryssä", mutta joutui luopumaan Pariisin piirityksestä, kun katolinen liiga liittoutui espanjalaisten kanssa. Lopulta Henrik suostui ainakin nimellisesti luopumaan protestanttisuudesta - hänen kerrotaan sanoneen ”Pariisi on aina yhden messun arvoinen” - ja tuli käytännössäkin kuninkaaksi 1594. Hän antoi Nantesin ediktin, joka lisäsi protestanttien uskonnonvapautta huomattavasti, ja käytännössä lopetti Ranskan uskonsodat. Henrik IV kävi menestyksekkään sodan Espanjaa vastaan vuosina 1595–1598, lisäsi ulkomaankauppaa kauppasopimuksilla osmanien Turkin, Englannin ja Espanjan kanssa, ja rohkaisi Kanadan uudisasuttamista. François Ravaillac -niminen fanaatikko murhasi Henrik IV:n vuonna 1610.
Henrik IV oli aikaansa nähden suvaitsevan ja kansasta välittävän asenteensa sekä ulkopoliittisen menestyksensä takia varsin pidetty, mistä syystä hän on saanut lempinimiä kuten "Suuri" ja "Hyvä kuningas".
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Margerete de Valois (, lapseton avioliitto mitätöitiin vuonna 1599) ja toinen Maria de’ Medici.
Tästä avioliitosta syntyivät lapset:
Hyllykallio
Hyllykallio on kaupunginosa Seinäjoella, joka sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta itään päin. Sen väkiluku oli 4 237 joulukuussa 2016. Kaupunginosa on osa Hyllykallion suuraluetta.
Hyllykalliolla on kerros-, rivi- ja omakotitaloja. Se on myös suuri liiketoiminnallinen keskus, joka alkoi kehittyä 1960-luvulta alkaen silloisen Nurmon ja Seinäjoen rajan lähelle noin kolmen kilometrin päähän Seinäjoen keskustasta. Hyllykallion alueella sijaitsevat muun muassa lasten sisäleikkipuisto Touhutalo, Nurmon vesitorni sekä Prisma. Hyllykallion vieressä sijaitsevalla Pohjan asuinalueella on Päivölän kauppakeskittymä, jossa sijaitsevat K-Citymarket, Biltema, Minimani ja Tokmanni.
Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Hyllykallio kuului Nurmon kuntaan. Hyllykallio on kuitenkin rakennettu niin kiinni kanta-Seinäjokeen, että osa piti sitä enemmän Seinäjoen kuin Nurmon asuinalueena.
Joseph Brodsky
Joseph Brodsky (alun perin Iosif Aleksandrovitš Brodski, ven. Иосиф Александрович Бродский, 24. toukokuuta 1940 Leningrad, Neuvostoliitto – 28. tammikuuta 1996 New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen runoilija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1987.
Brodsky syntyi Leningradissa juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli valokuvaaja ja äiti kirjanpitäjä. 15-vuotiaana Brodsky lopetti koulunkäynnin ja työskenteli vuosina 1956–1962 yli kymmenessä työpaikassa. 16-vuotiaana hän luki Saadin "Gulistanin", mikä oli koulukirjojen jälkeen hänen ensikosketuksensa runouteen. Brodsky opetteli itsekseen englantia ja puolaa. Hän kiinnostui klassisesta filosofiasta, uskonnosta, mytologiasta, englantilaisesta ja amerikkalaisesta runoudesta. 18-vuotiaana hän alkoi kirjoittaa runoja. Vuonna 1961 Brodsky tutustui Anna Ahmatovaan.
Vuonna 1964 neuvostoviranomaiset syyttivät Brodskya tyhjäntoimittamisesta (loisena elämisestä). Runoilijan työtä ei hyväksytty hänen ammatikseen, koska Brodskyllä ei ollut siihen muodollista koulutusta. Brodsky tuomittiin viideksi vuodeksi pakkotyöhön ja sisäiseen karkotukseen ja lähetettiin Arkangelin alueelle. Ennen karkotusta Brodskyä pidettiin mielisairaalassa ja Krestyn vankilassa. Muun muassa säveltäjä Dmitri Šostakovitš kritisoi Brodskyn oikeudenkäyntiä laittomana. Brodsky kärsi tuomiotaan maaliskuusta 1964 marraskuuhun 1965. Hänet armahdettiin vuonna 1965 kun muiden muassa Jean-Paul Sartre ja Ahmatova protestoivat tuomiota vastaan.
Neljä Brodskyn runoa julkaistiin antologioissa Leningradissa vuosina 1966 ja 1967, mutta suurin osa hänen tuotannostaan ilmestyi vain lännessä. Hän käänsi runoja englannista ja puolasta (muun muassa Czesław Miłoszin tuotantoa) venäjäksi. Brodsky karkotettiin Neuvostoliitosta vuonna 1972 ja hän muutti ensin Wieniin, mistä runoilija W. H. Auden ja Michiganin yliopiston slaavisten kielten professori Carl Ray Proffer auttoivat hänet Yhdysvaltoihin. Brodsky asui Brooklynissä ja Massachusettsissa. Hänen teoksensa ensimmäinen englanninkielinen käännös ilmestyi vuonna 1973. Brodsky opetti muun muassa Columbian yliopistossa ja Mount Holyoke Collegessa. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1977.
Brodsky julkaisi tuotantonsa pääosan englanniksi. Tuotanto koostuu runoista ja esseistä. Hänen runojaan on käännetty useille kielille. Brodsky käytti kieltä kuin musiikkia, ja hän mainitsi tärkeimmiksi innoittajikseen barokkimusiikin ja vanhan jazzin, erityisesti Clifford Brownin.
Brodsky kuoli sydänkohtaukseen kotonaan Brooklynissä tammikuussa 1996.
Deep Impact
Deep Impact tarkoittaa seuraavia asioita:
Savon Sanomat
Savon Sanomat on Kuopiossa ilmestyvä seitsenpäiväinen sitoutumaton sanomalehti, jonka päälevikkialuetta ovat Pohjois-Savo ja Etelä-Savon pohjoisosat. Lehti perustettiin vuonna 1907 maalaisliiton äänenkannattajaksi ja vaalilehdeksi.
Lehteä kustantaa Savon Media Oy, jonka omistaa Keskisuomalainen Oyj. Lehden levikki on 52 934 (LT 2014), ja lukijoita sillä on 126 000 (KMT 2014/2015). Savon Sanomat on levikin mukaan Suomen kuudenneksi suurin seitsenpäiväinen sanomalehti. Parhaimmillaan levikki oli 1990-luvun alussa, jolloin se oli noin 90 000. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.
Savon Sanomien miespuolinen henkilöstö on 1970-luvun alusta asti vuosittain palkinnut Hilmanpäivänä 21. marraskuuta ”savolaisen naisen, joka on töillään ja toimillaan osoittanut esimerkillistä taitavuutta, tietävyyttä ja aikaansaavuutta”.
Lehti jakoi vuonna 2011 kolmannen Savon Sanomien vuoden väitöskirjapalkinnon parhaasta Kuopion yliopistossa hyväksytystä väitöksestä.
Wole Soyinka
Akinwande Oluwole "Wole" Soyinka (s. 13. heinäkuuta, 1934, Abeokuta) on nigerialainen kirjailija, joka sai ensimmäisenä afrikkalaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1986. Hän on Nigerian huomattavin näytelmäkirjailija. Hän kirjoittaa englanniksi.
Soyinka kävi koulunsa Nigeriassa ja opiskeli Leedsin yliopistossa, Englannissa englantilaista kirjallisuutta. Hän työskenteli Royal Court Theatressa Lontoossa ennen paluutaan Nigeriaan tutkimaan afrikkalaista draamaa. Afrikassa asuessaan Soyinka on opettanut Lagosin, Ibadanin ja Ifan yliopistoissa, maanpakoon lähdettyään Atlantan yliopistossa Yhdysvalloissa.
Soyinkalla on ollut aktiivinen rooli Nigerian politiikassa, vuonna 1967 Nigerian sisällissodan aikana hänet vangittiin, koska hän oli yrittänyt omin päin neuvotella osapuolten välille rauhaa. Hänet vapautettiin lähes kahden vuoden jälkeen, kun kansainvälinen huomio kohdistui vangittuun kirjailijaan.
Soyinka on arvostellut avoimesti maailman hirmuhallitsijoita. Iso osa hänen tuotannostaan käsittelee ”kansan oikeuksia tallovaa saapasta ja sen saappaan sisällä olevan jalan värin yhdentekevyyttä”. Nigerian ollessa diktaattori Sani Abachan vallassa 1993–1998 Soyinka pakeni maasta. Hän on nykyisin Unescon hyvän tahdon lähettiläs. Etniseltä taustaltaan Soyinka on joruba.
Ernst Moritz Arndt
Ernst Moritz Arndt (26. joulukuuta 1769 – 29. tammikuuta 1860) oli saksalainen kirjailija ja runoilija. Nationalistisen kauden ajattelija Arndt piti oppi-isänään Johann Gottlieb Fichteä. Tämän tavoin hän lietsoi saksalaisissa kansallistunnetta ja saavutti suuren suosion.
Fichtestä poiketen Arndt ihannoi voimaa ja väkivaltaa. Sotaakin hän piti Jumalan säätämyksenä, koska ihminen epätäydellisyydessään ei kestäisi ikuista rauhaa, vaan kaikkinaiset paheet kitkisivät hänestä tällöin viimeisetkin hyveet. Orjamieli oli kirjailijalle paheista suurin. Kansallissosialisteille Ernst Moritz Arndt tarjosi paljon ajattelun apuvälineitä.
Arndt's lyric poems are not all confined to politics. Many among the "Gedichte" are religious pieces.
This is a selection of his best-known poems and songs:
Friedrich von Schelling
Friedrich Wilhelm Joseph (von) Schelling (27. tammikuuta 1775 Leonberg – 20. elokuuta 1854 Bad Ragaz) oli saksalainen filosofi. Hän toimi professorina muun muassa Münchenissä ja Berliinissä.
Filosofisesti Schelling yleensä lasketaan postkantilaiseen saksalaiseen idealismiin muun muassa Fichten, Reinholdin ja Hegelin kanssa. Schelling tunsi henkilökohtaisesti ja vaihtoi ajatuksia monien aikalaistensa filosofien kanssa. Näistä mainittakoon Fichte, Hegel, Goethe ja Hölderlin. On selvää, että fichteläinen idealismi on vaikuttanut Schellingin filosofiaan keskeisesti, ja Schelling tekikin nimeä nuorena julkaisemassaan teoksessa "Über die Möglichkeit einer Form der Philosophie überhaupt" (1794), jossa hän käsittelee lähinnä idealistista filosofiaa, ja joka sai itse Fichteltä tunnustusta. Kuitenkin Schellingin filosofia sisältää piirteitä, joita ei löydy Fichteltä, kuten luonnonfilosofia, panteismi ja myöhemmin taiteen nostaminen erääksi filosofian keskeiseksi aiheeksi. Schelling koki, että filosofian oli tarkasteltava ihmisen ja maailman (luonnon) välistä vuorovaikutusta, toisin sanoen tietoisuutta tai maailman kokemista, sekä subjektista käsin fichteläisellä metodologialla, että sen aikaisen tieteen metodologialla objektiivisesta maailmasta käsin. Koska idealistit kehittäessään kantilaista filosofiaa kyseenalaistavat Kantin ”olion sinänsä” ("die Dinge an sich") ja käsittelevät tietoisuutta tuotteliaana toimintana ("produktive Tätigkeit", jonkinlainen Hölderlin-tyyppinen ”Seynia” muistuttava ilmiö), on tämän vaikutus nähtävissä monissa myöhemmissä eurooppalaisissa filosofisissa suuntauksissa.
Schellingin ajattelussa ilmeni eri kehitysasteita. Teoksessaan "Ideen zu einer Philosophie der Natur" (1797) hän esitti panteistista luonnonfilosofiaa. Myöhemmin hän asettui ("Darstellung meines Systems", ym.) Spinozaa lähentelevälle niin sanotun identiteettifilosofian kannalle, jonka mukaan henki ja luonto ovat identtiset jumalallisessa kaikkiyhteydessä. Lopulta hän päätyi ("Philosophie und Religion", "Philosophische Untersuchungen über das Wesen der menschlichen Freiheit" ym.) mystillis-uskonnolliseen mietiskelyyn.
Schellingin puoliso oli vuodesta 1803 Caroline Schelling, o.s. Michaelis (1763–1809), joka oli J. D. Michaëliksen tytär ja August Wilhelm Schlegelin aiempi puoliso. Tätä ennen Schelling oli kihloissa Carolinen tyttären Auguste Böhmerin (k. 1800) kanssa.
Sani Abacha
Kenraali Sani Abacha (20. syyskuuta 1943 – 8. kesäkuuta 1998) oli Nigerian sotilasdiktaattori 1993–1998.
Abacha otti vallan marraskuussa 1993 sekavissa oloissa Ernest Oladeinde Shonekanin virkamieshallitukselta, joka oli nostettu valtaan kun Ibrahim Badamasi Babangida oli julistanut Kashimawo Olawale Abiolan vaalivoiton mitättömäksi. Vaalivoittaja Abiola laitettiin vankilaan, jossa hän oli koko Abachan valtakauden ajan, minkä johdosta Nigeria erotettiin Kansainyhteisöstä ja se joutui diplomaattisesti erityksiin.
Abachan hallinnon aikana ihmisoikeuksia rikottiin yleisesti. Yhdeksän ogoni-aktivistin, mukaan lukien Ken Saro-Wiwan hirttäminen vuonna 1995 todennäköisesti tekaistujen syytteiden perusteella veti kansainvälisen huomion Nigerian tilanteeseen.
Abachan alaisuudessa Nigerian armeija johti Afrikan valtioiden interventiota, joka palautti Sierra Leonen siviilivaltaan maaliskuussa 1998.
Abachan kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen; juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi intialaista prostituoitua.
Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä. Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi.
Johann Gottfried von Herder
Johann Gottfried von Herder (25. elokuuta 1744 Mohrungen, Itä-Preussi – 18. joulukuuta 1803 Weimar) oli saksalainen weimarilainen klassismin kauden kirjailija ja filosofi. Hänen johtoajatuksensa koski orgaanisen kansan muodostamaa valtakuntaa. Herderiä pidetään kulttuurisen nationalismin isänä.
Kansallissosialistit pyrkivät omimaan Herderin ajatuksia, vaikka tämä oli pikemminkin aatteellinen isänmaanystävä kuin kansalliskiihkoilija. Omistautuminen isänmaalle oli Herderille suuri inhimillinen hyve: isänmaallisuutensa menettäessään ihminen hukkaa myös itsensä ja sen myötä maailman ympäriltään.
Vaihteisto
Vaihteisto on laite, jolla siirretään tehoa, sekä muunnetaan momentin ja pyörimisnopeuden suhdetta. Vaihteiston avulla voidaan valita sisääntuloakselin ja ulostuloakselin välinen välityssuhde.
Vaihteisto voi olla yhdistettynä moottoriin esimerkiksi kytkimellä tai momentinmuuntimella. Vaihteistoja käytetään laajalti ajoneuvoissa, lentokoneissa, voimalaitoksissa, sekä teollisuudessa. Varsinaisen vaihteiston lisäksi vaihteiksi voidaan laskea kaikki, mitkä muuntavat momenttia ja kierrosnopeutta – esimerkiksi napavaihteet, alennusvaihteet ja jakovaihteet.
Vaihteiston pienet vaihteet (joilla välityssuhteen arvo on suuri) tarjoavat suuren momentin ja alhaisen pyörimisnopeuden. Vaihteiston suuremmat vaihteet (joilla välityssuhteen arvo on pieni) tarjoavat alhaisempaa momenttia ja suurta pyörimisnopeutta. Vaihteistolta saatavan momentin suuruuteen vaikuttaa tehonlähteeltä, eli moottorilta saatava teho kyseisellä kierrosnopeudella. Vaihteiston hyötysuhde esimerkiksi planeettapyörästöissä paranee mitä pienempi välityssuhde on, johtuen lähinnä vaihteiston sisäisien häviöiden kasvamisesta.
Välityssuhteen muuntamisen avulla moottori voidaan pitää käyntinopeusalueella niin alhaisissa, kuin korkeissakin voiman ulosoton nopeuksissa. Esimerkiksi tavanomainen polttomoottori sammuu alhaisilla kierroksilla, joten valitsemalla vaihteistolta suurempi välityssuhde voidaan nostaa moottorin kierrosnopeutta lähemmäksi käyntinopeusaluetta – samalla pitäen vaihteiston voiman ulosoton nopeus alhaisena. Sähkömoottori ei välttämättä tarvitse vaihteistoa, sillä sähkömoottorin tehontuotto saattaa olla riittävä alhaisillakin kierrosnopeuksilla, joten hyytymisongelmaa ei välttämättä ilmaannu. Sama tilanne on myös ajettaessa polkupyörällä, sillä jalkojen voimantuotto ei vaadi minimikierrosnopeutta. Näin ollen yksivaihteisellakin pyörällä pystyy ajamaan.
Vaihteiston välityssuhde on käyttävän akselin pyörimisnopeuden ja käytettävän akselin pyörimisnopeuden osamäärä. Yleensä moottoriajoneuvon vaihteiston välityssuhde on yhtä suurempi, eli vaihteisto kasvattaa momenttia mutta pienentää pyörimisnopeutta. Polkupyöräillessä jalkojen pyöritysnopeus on niin paljon polttomoottorin kierroslukua pienempi, että välityssuhde on yleensä yhtä pienempi, jolloin momentti pienenee ja pyörimisnopeus kasvaa. Portaalla tarkoitetaan yleensä vaihteiston sisäistä momentinvälitystiehen kuuluvaa kokonaisuutta, joka muuntaa momenttia. Tavallisesti tällainen kokonaisuus on hammaspyöräpari. Vaihteistossa on siten aina vähintään yksi porras ja kaksi hammaspyörää. Portaiden lukumäärä vaikuttaa lähinnä suurimpaan välityssuhteeseen, joka vaihteistolla on mahdollista saavuttaa.
Välityssuhde voidaan myös laskea vaihteiston hammaspyörien hammaslukujen suhteena.
Tempel 1
Tempel 1 (virallisesti 9P/Tempel) on Ernst Wilhelm Leberecht Tempelin 3. huhtikuuta 1867 löytämä komeetta. Kun komeetta löydettiin, sen kiertoaika oli 5,68 vuotta, ja se havaittiin uudelleen vuosina 1873 ja 1879. Tempel 1:n kiertorata menee kuitenkin ajoittain läheltä Jupiteria niin, että tämä vaikuttaa sen kiertoaikaan. Tämä tapahtui vuonna 1881, ja kiertoaika piteni 6,5 vuoteen. Muutos vaikutti myös komeetan havaitsemiseen, ja sitä ei seuraavan kerran havaittu kuin vasta 1960-luvulla, jolloin amerikkalainen astronomi Brian G. Marsden teki komeetan radasta tarkkoja laskelmia ottaen huomioon Jupiterin vaikutuksen.
4. heinäkuuta 2005 kello 5:45 UTC NASAn Deep Impact -avaruusluotaimen iskeytyjäosa osui tarkoituksellisesti Tempel 1:n pintaan.
Željko Ražnatović
Željko Ražnatović (serbiaksi Жељко Ражнатовић), (17. huhtikuuta 1952 – 15. tammikuuta 2000), laajalti tunnettu nimellä Arkan (serbiaksi Аркан) oli serbialainen puolisotilaallisten joukkojen johtaja ja kansanedustaja. Haagin kansainvälinen oikeus etsi häntä, mutta hän ehti kuolla ennen kiinni joutumistaan. Nimi Arkan tulee sarjakuvahahmon nimestä.
Ražnatovićin isä oli ilmavoimien upseeri. Željko Ražnatović sekaantui rikolliseen toimintaan kuten koruvarkauksiin ja pankkiryöstöihin läntisessä Euroopassa 1970- ja 1980-luvulla. Hän sai vankilatuomioita ja karkasi vankiloista Belgiassa, Alankomaissa ja Saksassa.
1990-luvulla hän perusti Serbien vapaaehtoiskaarti-nimisen puolisotilaallisen ryhmän, jota kutstuttiin tiikereiksi.
Arkanin "tiikerit" toimivat vuosina 1991-1995 alkuaan Itä-Slavoniassa. Heidän koulutusleirinsä oli Erdutissa entisellä sotilasalueella.
Arkanin "tiikerit" puhdistivat Bosnian sodassa huhtikuussa 1994 Bijeljinan, Zvornikin ja Brčkon. Syksyllä 1995 Arkanin joukot taistelivat Banja Lukan, Sanski Mostin ja Prijedorin alueella. Arkanin nimi liitetään Vukovarin sairaalamassamurhaan, Srebrenican joukkoteurastukseen ja Sarajevon piiritykseen. Arkan johti monia Bosnian sotatoimia ja palkitsi urheimmat sotilaansa. "Tiikerit" teloittivat vankinsa. Saatujen tietojen mukaan he myös ryöstivät ja salakuljettivat. Arkan itse toistuvasti kielsi haastatteluissa osallistuneensa sotarikoksiin 1990-luvulla.
Željko Ražnatović oli eräiden serbien juhlittu sankari, ja pääsi parlamenttiin vuonna 1992. Seuraavana vuonna Arkan kumppaneineen perusti Serbian yhtenäisyyspuolueen.
Arkan avioitui huomattavasti nuoremman serbialaisen suosikkilaulajan Svetlana "Ceca" Veličkovićin kanssa 19. helmikuuta 1995. He saivat kaksi yhteistä lasta seitsemän Arkanin aikaisempien avioliittojen lasten lisäksi. Ražnatovićit asuivat varakkaiden asuinalueella ja harjoittivat sekä kunniallisia että hämäriä liiketoimia. Heitä haastateltiin usein televisiossa.
Naamioituneet miehet ampuivat Ražnatovićin 15. tammikuuta 2000 Belgradissa sijaitsevassa viiden tähden hotellissa. Todistajien mukaan teko oli palkkamurha.
Arkanin asianajaja on esittänyt, että murhan takana olisi ollut Ison-Britannian erikoisjoukko Special Boat Service. Vuoden 1999 sodan aikana Arkan oli ilmoittanut mobilisoivansa tiikerinsä puolustamaan Jugoslavian liittotasavaltaa mikäli NATO käyttäisi maajoukkoja.
Troijalainen (tietotekniikka)
Troijalaiseksi tai troijanhevoseksi sanotaan tietokonetekniikassa ja tietokoneverkkosodankäynnissä viattomaksi naamioitua haittaohjelmaa tai ohjelman pätkää. Tavallisesti se tekee jonkin yksinkertaisen hyödyllisen toiminnon, mutta samalla käynnistää viruksen, madon, tekee tuhoja tai perinteisimmillään avaa takaportin tai muun haavoittuvuuden tietojärjestelmään. Se voi myös tehdä tiedonhakua, tietojen tuhoamista tai vastaavaa, jättämättä mitään jälkiä.
Paras tapa torjua troijalaisia on olla asentamatta ja käynnistämättä sellaisia ohjelmia, joiden alkuperää ei tunne tai joiden valmistajaan ei voi luottaa. Jotkin sähköpostiohjelmat saattavat ajaa sähköpostin liitteissä olevat ohjelmat liitteitä avattaessa, mikä vaikeuttaa ohjeen noudattamista. Samaten käyttöjärjestelmä saattaa olla säädetty niin, että järjestelmä ajaa irtomedialla olevan autorun-ohjelman automaattisesti, jolloin pelkäksi musiikki-CD:ksi luultu levy voi asentaa tietokoneelle haittaohjelmia.
Virustorjuntaohjelmat, sähköpostisuodattimet ja palomuurit voivat osaltaan torjua troijalaisia, mutta tällainen suodattaminen ei koskaan voi olla täydellistä. Ulkoministeriössä 2013 hyökännyt haittohjelma Uroburos oli mahdollisesti troijalainen . Virukselle tunnettuja muita nimiä olivat Snake Turla.
Nimitys tulee antiikin Kreikan taruissa esiintyvästä Troijan hevosesta.
Troijan hevonen
Troijan hevosella voidaan tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Juuri
Juuri on kasvin lehdetön, tavallisesti maanalainen osa, joka kiinnittyy varteen ja kasvaa suurin piirtein alaspäin, mutta juuristo eli juurien muodostama kokonaisuus voi myös levittäytyä vaakatasossa. Juuria on erilaisia. Juuren päätehtävät ovat veden ja ravinteiden nostaminen varteen sekä kasvin pitäminen paikallaan maaperässä. Juuren toiminta perustuu osmoosiin, ja juuren sisällä sijaitseva neste on väkevämpää kuin ulkopuolella sijaitseva neste.
Juuri on joko pääjuuri tai lisäjuuri. Pääjuureksi kutsutaan selvästi yhtenäistä, paksua, suoraan alaspäin tunkeutuvaa juurta, jollainen on muun muassa voikukalla. Lisäjuuri taas haarautuu moneen, lähellä maanpintaa laajalle ulottuvaan juurihaaraan. Lisäjuuri on muun muassa heinäkasveilla.
Juurista haarautuvat juurikarvat, jotka mahdollistavat veteen liuenneiden ravinteiden oton. Poikkeustapauksessa koko juuri voi puuttua, kuten sammalilta, tai juurikarvat, kuten metsämännyltä, jolloin juurikarvoja korvaavat sienirihmat. Ne elävät kasvin kanssa molemminpuolisessa hyötysuhteessa eli symbioosissa.
Juuren päässä on suojaava juuren huntu, joka varmistaa juuren kasvamisen ja tunkeutumisen maahan. Se on yleensä ihmissilmälle näkymätöntä. Juuren kasvaminen vaatii kosteutta, ja nuoren kasvin kasvupyrähdys alkaa vasta juurten kehityttyä.
Suurilla puuvartisilla kasveilla voi muodostua tukevoittavia pönkkäjuuria tai lankkujuuria. Kosteilla paikoilla, joilla maaperässä on hyvin vähän happea, kuten esimerkiksi mangrovemetsissä, jotkin kasvit kasvattavat maan pinnalle tulevia hengitysjuuria.
Juuret ovat erikoistuneet erilaisiin tehtäviin. Ravinnon kannalta tärkeimpänä voidaan pitää mukulajuurta, joka on ravintosäiliönä toimiva juuri, jollainen on esimerkiksi porkkanalla. Luonnossa esiintyviä syömäkelpoisia juuria nimitetään juuriksi. Ihmisen kasvattamina niitä nimitetään juureksiksi. Luonnonkansat, kuten metsästäjä-keräilijät, etsivät maasta ravinnokseen juuria.
Brian Eno
Brian Eno, koko nimeltään Brian Peter George St. Jean le Baptiste de la Salle Eno (s. 15. toukokuuta 1948 Woodbridge, Suffolk) on englantilainen muusikko, kuvataiteilija ja musiikkiteoreetikko. Häntä pidetään yhtenä elektronisen musiikin (erityisesti elektronisen rockmusiikin) pioneereista ja ambient-musiikkigenren keskeisimpänä kehittäjänä. Ennen muusikon uraansa hän oli opettaja ja luennoi elektroniikasta.
Brian Eno aloitti ammattimuusikon uransa Lontoossa laulaja Bryan Ferryn kanssa perustamassaan Roxy Music -yhtyeessä. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1971–1973. Erimielisyydet Ferryn kanssa veivät Enon soolouralle. Vuosina 1973–1978 hän julkaisi neljä elektronisen musiikin merkkiteosta: "Here Come The Warm Jets", "Taking Tiger Mountain (By Strategy)", "Another Green World" ja "Before and After Science". Näitä seurannut "Ambient"-sarja – "Music for Airports", "The Plateaux of Mirror", "Day of Radiance" ja "On Land" – antoi nimen uudelle musiikkityylille, ambientille.
Brian Eno on julkaissut paljon musiikkia myös muiden artistien kanssa. Vuonna 1981 hän teki Talking Headsin David Byrnen kanssa albumin "My Life in the Bush of Ghosts". Hän oli mukana myös David Bowien kokeellisilla 1970-luvun lopun niin sanotun Berliini-trilogian levyillä "Low", ""Heroes"" ja "Lodger" sekä vuonna 1995 albumilla "1.Outside". Vuonna 1995 ilmestyi myös "salanimellä" The Passengers U2-yhtyeen kanssa yhteistyössä tehty "Original Soundtracks No. 1", jolla esiintyivät muun muassa Howie B. ja Luciano Pavarotti.
No wave -avantgarde-vaikutteet tulivat Brian Enon tuottamalta kokoelmalevyltä "No New York" (1978), jolla soittivat muun muassa Lydia Lunch ja James Chance.
Eno on myös tuottanut albumeja monille artisteille ja yhtyeille, kuten Talking Heads, U2 (mm. "Joshua Tree"), Devo, Ultravox, Slowdive ja James. Enon luomus on myös Windows 95 -käyttöjärjestelmän käynnistysääni (jonka hän teki Apple Macintoshillaan).
Eno myös kertoi ettei ole koskaan eläessään käyttänyt PC:tä, koska ei pidä niistä.
Eno on ollut videotaiteen kehityksessä mukana jo varhaisilla minimalistisilla elokuvillaan "Mistaken Memories of Medieval Manhattan" ja "Thursday Afternoon". Enon viimeisimpiä kokeiluja tällä saralla on "77 million paintings", DVD:nä julkaistu teos, joka muuttaa kotitelevision ruudun alati muuttuvaksi videomaalaukseksi.
Varsi
Varsi on tavallisesti kasvin maanpäällinen osa eli ilmaverso, joka kannattelee lehtiä ja kukkia, eli toimii kasvin tukirankana. Varsi mahdollistaa myös veteen liuenneiden ravinteiden nostamisen ylös lehtien ja kukkien saataville. Puutuneisuuden mukaan varret voidaan jakaa pehmeisiin ruohovarsiin ja koviin puuvarsiin. Niiden väliset erot aiheutuvat etenkin puuvarren suuremmasta ligniinipitoisuudesta.
Varren kasvusuunta on ylöspäin. Varsi kasvaa kärjestään, ja kasvu alkaa pysähtyä vasta kukkien muodostuessa. Latvan vartta ja pieniä lehtiä kutsutaan silmuiksi. Silmu on siis kehittymätön verson latva, joka kasvaa yhdestä kasvupisteestä. Niveleksi kutsutaan lehtien kiinnityskohtaa. Nivelväli on nimensä mukaisesti nivelten väli. Varren varsinainen kasvupiste sijaitsee kärjessä, mutta eräillä kasveilla kasvua tapahtuu myös ”nivelvälin tyvessä”.
Varsi saattaa myös olla maavarsi, kuten maanalainen juurakko tai silmu. Pitkin maata luikertelevaa juurakkoa kutsutaan rönsyksi. Kasvin maanalaista silmua, joka toimii myös ravintosäiliönä, kutsutaan sipuliksi.
T. S. Eliot
Thomas Stearns Eliot (26. syyskuuta 1888 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 4. tammikuuta 1965 Lontoo) oli englantilais-amerikkalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja kriitikko. Eliot oli 1900-luvun merkittävimpiä englanninkielisiä kirjailijoita. Nobelin kirjallisuuspalkinnon hän sai vuonna 1948. Eliotin tuotanto voidaan jakaa kolmeen kauteen, "Aution maan" (1922) modernismiin, "Neljän kvarteton" (1943) uskonnollissävyiseen runouteen sekä näytelmäteoksiin, kuten "Murha katedraalissa" (1935).
Eliotin runoelma "Autio maa" (The Waste Land, 1922) nousi ensimmäisen maailmansodan jälkeisen sukupolven tunnukseksi, koska se kuvasi pettymystä, kulttuuripessimismiä ja maailmantuskaa. Itse Eliot piti pääteoksenaan neljän pitkän runon kokoelmaa "Neljä kvartettoa" (Four Quartets, 1943). Siinä näkyy Eliotin myöhemmän iän taipumus uskonnollisuuteen. Teoksen osat "Burnt Norton", "East Coker", "The Dry Salvages" ja "Little Gidding" olivat ilmestyneet itsenäisinä teoksina jo vuosina 1935–1942. Runot ovat Eliotin varhaiskauden runouteen verrattuna tyyliltään vuolaampia ja mietteliäämpiä. Kaikessa tuotannossaan hän sekä tähdensi klassistina perinteen merkitystä että modernistina rikkoi vanhoja kaavoja. Hänen kirjallisia esikuviaan olivat vanhat myytit, 1600-luvun englantilaiset metafyysiset runoilijat ja 1800-luvun ranskalaiset symbolistit.
Eliot käytti runonäytelmässään "Murha katedraalissa" (Murder in the Cathedral, 1935) lähtökohtanaan antiikin tragedioita ja keskiaikaisia kristillisiä opetusnäytelmiä. Useissa näytelmissään, kuten "Cocktailkutsut" (The Cocktail Party, 1950) ja "Yksityissihteeri" (The Confidential Clerk, 1953) Eliot kuvasi arvostelevasti yläluokan elämää komedian muodossa.
Eliot tunnetaan myös lasten kissarunoistaan "Old Possum's Book of Practical Cats" (1939), jotka jatkoivat englantilaista nonsense-perinnettä.. Andrew Lloyd Webber loi vuonna 1981 runoista suositun musikaalin "Cats".
Romain Rolland
Romain Rolland (29. tammikuuta 1866 Clamecy, Nièvre, Ranska – 30. joulukuuta 1944 Vézelay) oli ranskalainen kirjailija. Hän sai vuonna 1915 Nobelin kirjallisuuspalkinnon pääteoksestaan "Jean-Christophe". Rolland edusti oikeanmukaisuuden etsintää ensimmäisen maailmansodan ajan henkisessä murroksessa.
Romain Rolland opiskeli École Normale Supérieure -eliittiyliopistossa. Hän kirjoitti tohtorintutkintonsa aiheesta ”Modernin lyyrisen teatterin lähteet – oopperan historia Euroopassa ennen Lullya ja Scarlattia”. Valmistumisen jälkeen Rolland toimi opettajana sekä musiikin historian ja taidehistorian professorina. Hän luopui korkeakoulu-urastaan vuonna 1912, kun hän pystyi elättämään itseään kirjoittamisella.
Rolland oli koko ikänsä aktiivinen pasifisti. Hän osallistui sodan aikana Punaisen Ristin toimintaan. Sodan jälkeen hänestä tuli yksi aikansa tunnetuimmista intellektuelleista. Hän perusti "Europe"-lehden ja pyrki edistämään Ranskan ja Saksan välisiä suhteita. Maksim Gorkin kutsusta hän matkusti vuonna 1935 Moskovaan, jossa Stalin otti hänet vastaan ranskalaisen älymystön edustajana. Rolland kuoli 78-vuotiaana vuonna 1944 saksalaisten miehittämässä Vézelayssa.
Rollandin ensimmäiset teokset liittyivät musiikkiin ja taiteeseen. Hän kirjoitti kirjat Beethovenista (1903) ja Tolstoista ("La vie de Tolstoi", 1911). Vuosina 1904–1912 Rolland kirjoitti kymmenosaista kehitysromaaniaan "Jean-Christophe". Vuonna 1924 ilmestynyt kirja Mahatma Gandhista teki Gandhia osaltaan tunnetuksi Euroopassa. Toinen laaja, moniosainen teos oli "Lumottu sielu" vuosilta 1924–1927. Rolland kirjoitti ahkerasti myös kirjeitä ja päiväkirjaa, ja ne on myös julkaistu hänen kuolemansa jälkeen.
Suomeksi käännettyinä ovat ilmestyneet seuraavat teokset:Suomeksi on julkaistu myös Rollandin ja Maksim Gorkin kirjoituksia sisältävä "Mille puolen barrikaadin? Romain Rollandin ja Maksim Gorkin vastaukset interventeille". Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1931.
Jane Russell
Ernestine Jane Geraldine Russell (21. kesäkuuta 1921 Bemidji, Minnesota – 28. helmikuuta 2011 Santa Maria, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, malli ja oman aikansa seksisymboli.
Jane Russell aloitti uransa 1940-luvulla, jolloin hän nousi palvotuksi seksisymboliksi elokuvassa "Lainsuojaton" (1943). Hänen uransa kulta-aikaa oli kuitenkin 1950-luvun alkupuoli, jolloin hän esiintyi ehkä kuuluisimmassa elokuvassaan "Herrat pitävät vaaleaveriköistä" (1953), vastanäyttelijänään Marilyn Monroe. Ensi-illassa hän ja Monroe painoivat käden- ja jalanjälkensä Grauman's Chinese Theatren edustan betonilaattoihin.
1950-luvun lopussa Russellin suosio hiipui heikosti menestyneiden elokuvien vuoksi. Hän esiintyi viimeisessä elokuvassaan vuonna 1970 mutta vieraili sen jälkeen aika ajoin televisiossa.
Hän oli naimisissa kolme kertaa, ja hänellä oli ensimmäisestä avioliitostaan kolme adoptoitua lasta. Vuonna 1955 Russell perusti World Adoption International Fund (WAIF) -järjestön. Hän kuoli keuhkoperäiseen sairauteen 89-vuotiaana kotonaan Kaliforniassa.
Eyvind Johnson
Olof Edvin ”Eyvind” Verner Johnson (29. heinäkuuta 1900 Boden, Norrbotten, Ruotsi – 25. elokuuta 1976 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto yhdessä Harry Martinsonin kanssa vuonna 1974.
Eyvind Johnson syntyi kuusilapsiseen perheeseen ja lähti 14-vuotiaana sekalaisiin töihin lähikaupunkiin: sahalle ja tiilitehtaalle. Työttömäksi jäätyään hän matkusti Tukholmaan tehdastöihin. Metallityöväenlakon aikana 1920 yritti ensimmäistä kertaa elää kirjoitustuloillaan. Vuonna 1921 hän lähti pariksi vuodeksi Saksaan ja Ranskaan ja kirjoitti sieltä ruotsalaisiin lehtiin.
Johnsonin varhaiset teokset käsittelevät hänen vaatimattomia lähtokohtiaan ja sosiaalisia ja poliittia ongelmia. Myöhäisemmissä teoksissa hän kokeilee ja kyseenalaistaa kertojan roolia ja ajan käsittelyä kirjallisuudessa.
Johnsonin pääteos on neliosainen, osittain omaelämäkerrallinen sarja "Romaani Olofista", joka kertoo nuoren miehen kasvuvuosista Norlannissa 1900-luvun alkupuolella.
Doris Day
Doris Day ("Doris Mary Ann Kappelhoff"; s. 3. huhtikuuta 1922 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän teki viimeiset elokuvansa 1968.
Doris Day aloitti tanssijana, mutta päätyi lopulta elokuviin ja hänen ensimmäinen elokuvansa "Valtameren romanssi" valmistui 1948. Seuraavana vuonna Day levytti ensimmäisen kerran ja hänestä tuli yksi 50- ja 60-lukujen suosituimmista näyttelijöistä ja laulajista.
Vuonna 1956 valmistui Alfred Hitchcockin trilleri "Mies joka tiesi liikaa", jossa Day osoitti näyttelijänlahjansa. Hän lauloi siinä myös ikivihreän "Que Sera, Seran". Hänen loistavat komediennen kykynsä pääsivät oikeuksiinsa kolmessa aikanaan rohkeina pidetyssä komediassa "Kaikki alkoi puhelimesta" (The Pillow Talk, 1959), "Rakkaani, tule takaisin" (Lover Come Back, 1961) ja "Älä lähetä kukkia" (Send Me No Flowers, 1964), joissa miespääosaa esitti Rock Hudson. Vuonna 1962 hän loisti Cary Grantin kanssa komediassa "Minkin kosketus". Day teki viimeiset elokuvansa 1968.
Vuosina 1968–1973 Daylla oli oma sitcom-komediasarja nimeltään "Doris Day Show", jonka tunnussävelmänä oli Que Sera, Sera.
Vuonna 1985 hän juonsi omaa lemmikkieläimistä kertovaa talk show’taan "Doris Day’s Best Friends", jonka ensimmäisenä vieraana oli vaikeasti sairas Rock Hudson. Day on myös kirjoittanut omaelämäkerran "Doris Day: My Own Story".
Vuonna 2008 Daylle myönnettiin Grammy-palkinto elämäntyöstä, mutta hän ei tullut hakemaan sitä, mikä osoittaa että hän on yksi täydellisimmin julkisuudesta vetäytyneistä Hollywood-tähdistä.
Doris Day on ollut naimisissa neljä kertaa, mutta kolme avioliittoista päättyi avioeroon ja yksi leskeytymiseen. Hänellä oli yksi lapsi ensimmäisestä avioliitosta, muusikko Terry Melcher, joka syntyi 1942 ja kuoli syöpään 2004.
Elokuvauransa jälkeen hän on keskittynyt eläinsuojelutyöhön. Hän luopui taiteilijanimestään, nykyisin hänet tunnetaan nimellä Clara Kappelhoff.
Octavio Paz
Octavio Paz (31. maaliskuuta 1914 – 19. huhtikuuta 1998) oli meksikolainen runoilija, kirjailija ja diplomaatti, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1990.
Pablo Neruda rohkaisi nuorta Pazia, joka julkaisi ensimmäiset runonsa jo 19-vuotiaana. Vuonna 1937 Paz kävi Espanjan sisällissodan keskellä osoittamassa tukeaan tasavaltalaisille. Vuonna 1962 Paz lähetettiin Intiaan Meksikon suurlähettilääksi, ja siellä hän kirjoitti valmiiksi useita teoksiaan.
Pazin nuoruudenteoksia sävyttävät marxilaisuus, surrealismi, eksistentialismi, buddhalaisuus ja hindulaisuus. Hänen runonsa "Aurinkokivi" (Piedra del sol, 1957) on tunnettu surrealistisen runouden edustaja. Myöhemmät teokset kertovat usein kuvataiteesta, kuten Joan Mirón töistä.
Esseistinä Paz kirjoitti Meksikon politiikasta ja taloudesta, asteekkien taiteesta, antropologiasta ja seksuaalisuudesta.
Pazin tuotanto on muokannut Meksikon kuvaa maailmalla ja meksikolaisten kuvaa itsestään. Tähän on etenkin vaikuttanut kirjan kokoinen kulttuuriantropologinen essee "El laberinto de la soledad" meksikolaisten kulttuurista ja käyttäytymisestä.