hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Peg Entwistle
Lillian Millicent ”Peg” Entwistle (5. helmikuuta 1908 Port Talbot, Wales – 16. syyskuuta 1932, Hollywood, California, Yhdysvallat) oli englantilainen näyttelijä. Hän teki itsemurhan hyppäämällä Hollywood-kyltin H-kirjaimen päältä vuonna 1932.
Kun hän oli syntynyt Walesissa niin perhe muutti pian sen jälkeen Lontooseen. Hänen elämänsä oli täynnä tragedioita, hän oli teini-ikäinen kun hänen äitinsä kuoli ja hän muutti isänsä kanssa New Yorkiin 1920-luvulla. Isä meni uudestaan naimisiin, ja sai kaksi poikaa, mutta sitten hänen isänsä kuoli jäätyään kuorma-auton alle. Entwistle muutti leski-isänsä kanssa Walesista New Yorkiin vuonna 1922.
Hän kärsi masennuksesta isänsä kuoltua auto-onnettomuudessa. Entwistle kuitenkin unelmoi viihdyttäjän urasta ja pyrki määrätietoisesti haaveeseensa. Hän teki teatteridebyyttinsä repertoaariteatterissa Bostonissa 17-vuotiaana näytelmässä "Hamlet". Myöhemmin Entwistle pääsi myös sivuosaan kahteen Broadway-näytelmään.
Entwistle solmi vuonna 1927 näyttelijä Robert Keithin kanssa avioliiton, joka kesti kaksi vuotta. Jo muutaman kuukauden kuluttua paljastui että Keith oli ollut naimisissa aiemmin ja että hänellä oli 6-vuotias poika.
Suuri lama iski pahasti Broadwayhin, eikä yleisöllä ollut enää varaa käydä katsomassa kalliita näytelmiä. Entwistlen viimeisimmät näytelmät olivat pahoja floppeja. Hän päätti muuttaa Hollywoodiin, sillä elokuvateollisuus kukoisti. Hänen ainoaksi elokuvakseen jäi pahasti kriitikoiden kynsiin jäänyt "Thirteen Women". Tämän jälkeen RKO-elokuvayhtiö ei uudistanut Entwistlen sopimusta. Hän jatkoi haaveitaan elokuvanäyttelijän urasta ja kävi useissa valintatilaisuuksissa, muttei saanut lisää rooleja. Vain viisi kuukautta Hollywoodiin saapumisensa jälkeen hän oli menettänyt itsetuntonsa ja rahansa.
16. syyskuuta 1932 Entwistlen masennus oli saavuttanut huippunsa. Hän lähti juopuneena setänsä asunnosta, jossa asui, sanoen sedälleen kävelevänsä läheiseen alkoholiliikkeeseen. Entwistle ei kuitenkaan mennyt kauppaan vaan Hollywood-kyltille Mount Leelle. Hän kiipesi huoltotikkaita pitkin H-kirjaimen päälle ja hyppäsi kuolemaansa. Hänen ruumiinsa löydettiin vasta kahden päivän kuluttua. Väitetään että kyltillä olisi hänen kuolemansa jälkeen kummitellut valkoisiin puettu nainen.
Flamingot
Flamingot ("Phoenicopteridae") on lintujen heimo, joka toisinaan lasketaan haikaralintujen ("Ciconiiformes") lahkoon, toisinaan omaan flamingolintujen lahkoonsa ("Phoenicopteriformes"). Jälkimmäisessa luokituksessa "Phoenicopteridae" on lahkonsa ainoa heimo. Flamingojen heimoon kuuluu kuusi lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun: "Phoenicopterus" (flamingot) ja "Phoenicoparrus" (andienflamingot); pikkuflamingo, "Phoeniconaias minor", on oman sukunsa ainoa laji.
Flamingot elävät parvissa veden äärellä. Ne syövät äyriäisiä ja levää, joita ne kahlatessaan siilaavat nokallaan matalasta vedestä.
Flamingojen höyhenpeite on luonnossa punertavansävyinen. Väri syntyy ravinnosta saadusta karotenoidista. Karotenoidia sisältää eniten katkaravut joita flamingot syövät.
Suomessa on havaittu chilen-, pikku- ja tavallisia flamingoja, mutta kaikki yksilöt on tulkittu tarhakarkulaisiksi.
Bussibongaus
Bussibongaus on harrastus, joka perustuu joukkoliikenteen, erityisesti linja-autoliikenteen, havainnointiin. Linja-autoista ja linja-autoliikenteestä kiinnostunut henkilö, "bussibongari", tarkkailee linja-autoja esimerkiksi kirjoittamalla kalustoyksiköiden tiedot ylös omaan havaintokirjaan. Harrastukseen kuuluu myös linja-autokaluston kuvaamista ja keskustelua alan harrastajien foorumeilla muun muassa tavallisesta kalustokierrosta poikkeavasta liikenteestä. Bussibongari saattaa vapaa-ajallaankin matkustaa omaksi huvikseen eri kulkuneuvoilla kirjoittaen samalla ylös tekemiään havaintoja. Yleensä hieman kokeneemmilla bussibongareilla on hienosti kulkuneuvoilla koristeltu havaintokirja, jota he nimittävät ”Bubossaksi” (yhdistelmä sanoista bussi ja bongaus).
Alcorcón
Alcorcón on kaupunki Madridin alueella Espanjassa, 13 kilometriä pääkaupungista Madridista lounaaseen. Sen asukasluku oli vuonna 2015 noin 170 000. Kaupunki on kasvanut nopeasti. Vielä vuonna 1955 siellä asui 1 370 asukasta, mikä kolminkertaistui vuoteen 1960 mennessä. Vuonna 1975 väkiluku oli 112 616.
Alcorcónissa on Universidad Rey Juan Carlosin lääketieteen kampus (vuodesta 1998) ja Universidad San Pablo-CEU:n Montepríncipen kampus. Kaupunki on liitetty Madridin metroverkkoon.
Kaupungissa on vanha kirkko nimeltä Santa María la Blanca, jonka vanhimmat osat ovat peräisin 1500-luvulta. 1900-luvun alussa rakennettiin Valderasin markiisien kolme linnaa. Suurin niistä on entisöity kunnallismuseoksi ja toiseksi suurimmassa on työväenopisto.
Alcorcónista on kotoisin jalkapalloseura AD Alcorcón.
Karel Poborský
Poborský aloitti ammattilaisuransa SK České Budějovicessa 1980-luvun lopulla. Välissä hän kävi pelaamassa Viktoria Žižkovissa, Slavia Prahassa, Manchester Unitedissa, Benficassa, Laziossa ja Sparta Prahassa ennen palaamistaan Budějoviceen pelaajauransa päätteeksi.
Maansa maajoukkueessa Poborský debytoi vuonna 1994. Hän pelasi EM-kisoissa vuosina 1996, jolloin joukkue saavutti hopeaa, 2000 ja 2004 sekä MM-kisoissa vuonna 2006. Poborský oli 118 maaottelullaan pitkään eniten maaotteluita pelannut tšekkiläispelaaja kunnes Petr Čech ohitti hänet vuonna 2016.
Dos Hermanas
Dos Hermanas on Sevillan kaakkoinen esikaupunkilähiö Andalusiassa Espanjassa. Se sijaitsee Guadaíra- ja Guadalquivirjokien välissä. Sevillaan on matkaa 10 km. Kaupungissa on 131 317 asukasta (2015). Kaupunki on kasvanut nopeasti, vielä 1981 asukasluku oli 50 727.
Kaupungin nimi "kaksi sisarta" on annettu Ferdinand III:n luutnantti Gonzalo Nazarenon sisarten Elvira ja Estefanía Nazarenoan mukaan, jotka legendan mukaan valloituksen jälkeen löysivät luolasta kellon ja Pyhän Annan kuvan ja päättivät rakentaa kirkon. Kaupungin asukkaasta käytetään nimitystä "nazareno" tai "nazarena" (fem).
Dos Hermanasin rautatieasemalla pysähtyvät Sevillasta Cádiziin, Málagaan ja Granadan kautta Almeríaan kulkevat kaukojunat. Lisäksi Cercanías-lähijunajärjestelmän linja C-1 kulkee kaupungin halki. Dos Hermanasin pohjoista Montequinton kaupunginosaa palvelee myös Sevillan metron linja 1.
Verenkiertohäiriö
Verenkiertohäiriö on ihmisen normaalin verenkierron häiriytymistä tai estymistä. Verenkiertohäiriöt voivat aiheuttaa jopa pysyviä elimellisiä vammoja. Tilapäiset verenkiertohäiriöt ovat vaarallisia vain, jos ne sijaitsevat aivoihin verta vievissä verisuonissa.
Aivojen verenkiertohäiriöstä voi seurata huimausta, pahoinvointia sekä liike-, näkö- ja puheen häiriöitä. Aivojen verenkiertohäiriö voi aiheuttaa myös lihaskouristuksia. Verenkiertohäiriö korvan alueella voi aiheuttaa äkillisen kuulonmenetyksen. Selkäytimen verenkiertohäiriö aiheuttaa tavallisimmin halvauksen. Alaraajojen verenkiertohäiriöt voivat johtaa katkonaiseen kävelyyn (klaudikaatio). Pahimmillaan verenkierron katkettua raajaan syntyy kuolio (nekroosi).
Verenkiertohäiriöt voivat aiheuttaa myös puutumista ja kihelmöintiä.
Verenkiertohäiriöihin ovat syynä esimerkiksi verisuonten ahtautumat (ateroskleroosi). Niitä syntyy, kun veren korkea kolesterolipitoisuus aiheuttaa tukkeutumia verisuoniin. Verisuonien kalkkeutumat aiheuttavat myös tukoksia.
Verenkiertohäiriöitä voi aiheuttaa myös luun tai nikaman painautuminen verisuonta vasten. Tästä seuraa normaalin verenkierron hidastuminen. Esimerkiksi niskanikaman painama verisuoni voi estyä toimittamasta hapekasta verta aivoihin.
Myös jotkin lääkeaineet ja päihteet voivat heikentää verenkiertoa.
Castellón de la Plana
Castellón de la Plana (valenciaksi: Castelló de la Plana) on Castellónin maakunnan pääkaupunki Valenciassa Costa del Azaharilla Välimeren rannalla. Sen asukasluku oli noin 172 000 vuonna 2015.
Kaupunki perustettiin alun perin La Magdalenan kukkulalle, jonka Jaakko I valloitti maureilta 1233. Asukkaiden pyynnöstä se siirrettiin 1251 nykyiselle paikalleen tasangolle. Siitä tuli pääkaupunki 1833 ja kaupunginoikeudet se sai 1873. Nähtävyyksiin kuuluvat 1300-luvun goottilainen Santa Marían kirkko ja 1600-luvun kaupungintalo.
Universitat Jaume I perustettiin 1991.
Davey Moore
David S. ”Davey” Moore (1. marraskuuta 1933 Lexington – 25. maaliskuuta 1963 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, joka oli höyhensarjan maailmanmestari maaliskuusta 1959 maaliskuuhun 1963.
Moore puolusti mestaruuttaan suomalaista Olli Mäkeä vastaan Helsingin Olympiastadionilla elokuussa 1962 voittaen tämän toisessa erässä.
Seuraavana vuonna Moore hävisi tyrmäyksellä Sugar Ramosille ja vaipui koomaan. Hän kuoli sairaalassa Los Angelesissa neljän päivän kuluttua. Ottelu herätti keskustelua siitä, olisiko tuomarin pitänyt keskeyttää ottelu aikaisemmin. Bob Dylan teki tapahtumasta laulun ”Who killed Davey Moore?”.
Davey Moore tunnetaan myös nimellä ”musta nukuttaja”.
Bomban talo
Bomban karjalaiskylä on karjalaista rakennus- ja ruokakulttuuria sekä perinteitä esittelevä matkailukohde Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee Pielisen rannalla, noin kolmen kilometrin päässä Nurmeksen keskustasta. Nykyään Bomban alue on monipuolinen matkailukohde, jonka yhteydessä toimii muun muassa kylpylähotelli ja kesäteatteri. Lisäksi alueella järjestetään monenlaisia liikunnallisia ohjelmapalveluja. Karjalaiskylän keskus ja keskeisin nähtävyys on Bomban talo, joka on vuosina 1977–1978 matkailukohteeksi rakennettu suuri karjalaistyylinen hirsitalo.
Bomban talo on kopio vuonna 1855 Jegor Bombin -nimisen miehen pojalleen Dmitri Jegorovitšille Suojärvellä rakennuttamasta talosta. Talo on rakennettu suurista ja pyöreistä tasapaksuisista hirsistä pitkin sulkanurkin ilman, että on käytetty yhtään rautanaulaa tai minkäänlaisia rautaisia sideosia. Aikoinaan talossa asui Bombinien suurperhe, ja kun Dmitri vuonna 1915 kuoli, maat jaettiin hänen viiden poikansa kesken. Vuonna 1934 talo purettiin, hirret pantiin viiteen kasaan ja arvalla valittiin, mikä kasa kullekin veljekselle tuli.
Vuonna 1960 esiintyi ensi kerran julkisuudessa ajatus talon uudelleenrakentamisesta. Hankkeen ensisijaisena viejänä oli Suojärven Pitäjäseura. Seura asetti vuonna 1974 talotoimikunnan tutkimaan uudelleenrakentamisen mahdollisuuksia ja seuraavana vuonna tehtiin päätös talon rakentamisesta. Vuonna 1976 hankkeeseen tuli mukaan Karjalan Liitto, ja samalla hanke laajeni kokonaisen perinteisen karjalaiskylän rakentamiseksi. Bomban talo ja kylä valmistuivat 1. elokuuta 1978. Bomban talon suunnittelivat alkuperäisrakennuksen pohjalta Vilho Suonmaa ja Jarmo Santala.
Nykyään Bomban talossa toimii karjalaista perinneruokaa tarjoava ravintola sekä oluttupa ja kesäterassi. Talon toiminnot ovat Pohjois-Karjalan Osuuskaupan omistuksessa.
Suojärven pitäjäseura aloitti tsasounan rakentamisen Bomban karjalaiskylään alueen muiden rakennustöiden yhteydessä. Tsasounan esikuvana toimi luovutetulle alueelle jäänyt Ägläjärven tsasouna ja sen piirsi arkkitehti Erkki Helasvuo. Hirret, joita rakentamiseen tarvittiin kaikkiaan 1500 metriä, saatiin lahjoituksena Ylä-Karjalan alueelta. Karjalan ja koko Suomen arkkipiispa Paavali vihki tsasounan käyttöön 17.9.1980. Kesäkuun 28. päivänä vietetään sen nimikkojuhlaa. Margit Lintu on maalannut tsasounan ikonit. Vuonna 1991 Suojärven pitäjäseura lahjoitti tsasounan Nurmeksen ortodoksiselle seurakunnalle, joka käyttää sitä jumalanpalveluksissaan.
Bomban kylpylähotelli valmistui Pielisen rantaan 1991 ja laajennusosa 2008. Se tarjoaa vierailleen sauna- ja allasosastojen lisäksi myös erilaisia kauneus- ja hoitopalveluja sekä kuntosalin. Kylpylähotellissa on myös nykyaikainen ravintola ja kahvila.
Bomban kylpyhotelliin tehtiin lisää altaita ja saunamaailma, jotka valmistuivat kesällä 2017.
Alvar Wilska
Alvar Pietari Johannes Wilska (14. maaliskuuta 1911 Parikkala – 22. joulukuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen tiedemies.
Wilska syntyi Parikkalan Rautalahden kylän Kivennavan taloon, vanhimpana Juhana Wilskan ja Anna Maria Saukkosen perheen kolmestatoista lapsesta. Wilskan ensimmäinen puoliso vuodesta 1935 oli sairaanhoitaja Elli Kyllikki Rancken ja toinen vuodesta 1955 lääketieteen lisensiaatti Maija-Liisa Kotilainen. Toimittaja Kimmo Wilska on Alvar Wilskan poika toisesta avioliitosta. Wilska kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin maanviljelyslyseosta 1927, vain 16-vuotiaana. Hän suoritti medikofiilitutkinnon Helsingin yliopistossa 1929 ja aloitti sen jälkeen lääketieteen opinnot. Wilska valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1930 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1934, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1938. Hänen väitöskirjansa "Untersuchungen über das Richtungshören" käsitteli suuntakuuloa.
Wilska oli Helsingin yliopiston fysiologian dosentti 1940–1944, ylimääräinen professori 1944–1959, Wihurin tutkimuslaitoksen johtaja 1944–1947, Lousiana State Universityn professori Yhdysvalloissa 1959–1960 ja Arizona Universityn (Tucson) fysiikan professori vuosina 1960–1982. Hän oli erittäin monipuolinen tiedemies, joka julkaisi tutkimuksia muun muassa aisti- ja hermofysiologian sekä optiikan ja elektronioptiikan aloilta. Hän myös kehitti stereo- ja anoptraalimikroskoopin sekä rakensi Suomen ensimmäisen elektronimikroskoopin. Lisäksi hän oli kiinnostunut muun muassa kansanterveyskysymyksestä, sokerin merkityksestä hammaskarieksen synnyssä, ravinnon rasvoista, lihavuudesta, ruokavaliokysymyksistä sekä tupakan vahingollisuudesta ja valisti kansaa näistä aiheista. Hän teki myös muun muassa antibioottitutkimusta.
Asevelvollisuusaikanaan 1937–1938 Wilska palveli puolustusministeriön asesuunnittelukunnassa, palvelusajan päätyttyä hän jäi vielä sen asiantuntijaksi. Tiettävästi Wilska osallistui talvisodan aikana Molotovin cocktailin kehittelyyn ja keksi sille nimen. Sotilasarvoltaan Wilska oli lääkintämajuri (1943).
Adam Philippe de Custine
Adam Philippe de Custine (4. helmikuuta 1740 Metz – 28. elokuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen kreivi ja kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussotien alkuvaiheessa. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vallankumouksen niin sanottuna terrorin aikana.
Custine kuului aatelissukuun, ja hän ansioitui seitsenvuotisessa sodassa siinä määrin, että sai johdettavakseen kokonaisen rakuunarykmentin. Ranskan asetuttua Amerikan vallankumouksessa tukemaan kapinoivia siirtokuntia Englantia vastaan, kuului hän siirtokuntalaisten puolella Pohjois-Amerikassa menestyksekkäästi taistelleisiin joukkoihin.
Palattuaan Ranskaan Adam Philippe de Custine kohosi kenraalimajuriksi. Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa vuonna 1789 hän edusti Lorrainen aatelia ja asettui vakaasti tukemaan liberaalia liikettä. Custinen näkemyksen mukaan Ranskalle oli välttämätöntä saavuttaa luonnolliset rajansa – mikä koillisessa tarkoittaa Reinjokea – erityisesti koska se nyt vallankumouksen jälkeen oli yksin muuta Eurooppaa vastassa. Vuonna 1791 de Custine palasi armeijaan kenraaliluutnantiksi ylennettynä. Sotilaiden keskuudessa hän oli suosittu johtaja, lempinimenään "général moustache".
Kreivi Custinen johtama armeija valloitti syksyllä 1792 alkajaisiksi Landaun ja sitten muutkin Reinin länsipuoliset alueet Lounais-Saksassa, miehittäen Mainzin ja Frankfurtin. Hänellä oli näin hallussaan Hessenin tärkeimmät keskukset. Valloittamillaan alueilla hänen joukkonsa levittivät vallankumouksen aatteita ja säädettiin uusia asetuksia, joilla aatelistoa ja papistoa verotettiin aiempaa enemmän Reinin maakunnissa. Hessen sai kuitenkin alkutalvesta apua Preussilta, ja preussilaisten joukkojen keskitys kohti Frankfurtia sai Custinen perääntymään taisteluiden jälkeen ensin Mainziin. Keväällä hänen joukkonsa joutuivat palaamaan Reinin yli länsipuolelle ja vetäytymään aina takaisin Landauhun saakka.
Custine lähetettiin tämän jälkeen pohjoisen armeijan kanssa Belgian ja läntisen Saksan takaisinvaltaukseen, mutta hän kärsi tappioita eikä kyennyt vastaamaan Itävallan hyökkäyksiin. Epäonnistuneiden sotatoimien seurauksena hallinnossa syytettiin Custinea maanpetturuudesta. Tiettyjen poliittisten piirien toiminnan tuloksena hän oli pakotettu lähtemään Pariisiin vastaamaan syytöksiin veljeilystä vihollisen kanssa hyökkäämättömyytensä takia. Custine joutui oikeuden eteen elokuussa 1793, ja huolimatta osaavasta puolustuksesta hänet tuomittiin kuolemaan 27. elokuuta 1793. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä.
Kenraali Custinen pojanpoika oli kirjailija Astolphe de Custine.
Pirunsarvi-käsimerkki
Pirunsarvi-käsimerkki on muun muassa rock- sekä heavymusiikin kuuntelijoiden suosima tervehdys ja Texasin yliopiston jalkapallojoukkueen kannatusmerkki. Ensimmäiset käsimerkin käytön jäljet voidaan jäljittää antiikin Kreikkaan saakka. Käsimerkki tarkoittaa alkujaan kateuden pirun torjumista. Nykyinen tapa on perua italialaisilta, jotka torjuvat merkin avulla pahaa silmää. Välimeren maissa käsimerkillä on myös monia alatyylisiä merkityksiä.
Heavytervehdyksessä merkki osoitetaan kämmen kohteeseen päin. Kämmenselkä kohteeseen päin osoitettuna merkkiä pidetään usein loukkaavana, etenkin Etelä-Euroopassa ja Etelä-Amerikassa merkityksessä "aisankannattaja" eli mies, jota vaimo pettää, koska aisankannattaja on italiaksi cornuto, kreikaksi κερατάς (keratas) ja espanjaksi cornudo, jotka kaikki viittaavat sarviin.
Käsimerkistä tuli vakiintunut heavytervehdys sen jälkeen, kun Ronnie James Dio alkoi käyttää merkkiä vuodesta 1979 alkaen liityttyään Black Sabbathiin. Dio kertoi, että hän oli oppinut merkin italialaiselta isoäidiltään, joka vanhan kansan tapojen mukaan käytti sitä pahan silmän poismanaamiseen.
Toisinaan käsimerkillä viitataan pirunsarviin, ja viimeistään 1960-luvulta lähtien sillä on ollut myös yhteyksiä satanismiin. Varsinkin Saatanan Kirkon perustaja Anton LaVey käytti sitä usein, mikä on johtanut väärinkäsityksiin heavytervehdyksen merkityksestä.
Sähköisessä tekstipohjaisessa viestinnässä pirunsarvi-käsimerkki kuvataan merkein: \,/ tai \m/ ja myös \µ/.
Kaarlo Wilska
Kaarlo ”Kalle” Johannes Wilska (31. tammikuuta 1910 Viipuri – 15. marraskuuta 1981, Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja SF:n järjestäjä.
Kaarlo Wilska toimi vuosikymmeniä Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa ja järjestelytöiden ohessa hän oli mukana useissa kotimaisissa elokuvissa. Vuonna 1964 hän tuli Yleisradioon tuotantojärjestelijäksi TV 1:n tuotantopalveluun, mistä hän jäi eläkkeelle vuoden 1975 lopulla. Wilskan elokuvaroolit olivat sivurooleja, joista tunnetuimpia olivat "Tuntemattoman sotilaan" jalaton sotilas (1955), "Hän varasti elämän" -elokuvan Mäenpää (1962) sekä "Kahdeksan surmanluodin" saarnamies.
Jussi Niemi
Jussi Veli Johannes Niemi on suomalainen muusikko, joka tunnetaan etenkin yhteistyöstään Matti Nykäsen kanssa. Niemi on säveltänyt ja sanoittanut Nykäsen esittämiä kappaleita ja perustanut Nykäsen yhtyeen, jossa soittaa itse kitaraa.
Jussi Niemi soitti 1970-luvun alussa Sammy Babitzinin yhtyeessä ja myöhemmin Gulliverissa ja Kummituksessa.
Jussi Niemi on naimisissa iskelmälaulaja Päivi Kautto-Niemen kanssa. Hän on säveltänyt useita Kautto-Niemen esittämiä kappaleita ja soittanut kitaraa tämän yhtyeessä. Vuonna 1985 Jussi Niemi osallistui Syksyn Sävel-kilpailuun esittämällä itse säveltämänsä ja O. Stenvallin sanoittaman kappaleen ”Kylmä katu”. Samassa kilpailussa Päivi Kautto-Niemi esitti Niemen säveltämän ja Stenvallin sanoittaman kappaleen ”Sadun maailma”.
Surrey (Kanada)
Surrey on Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa sijaitseva kaupunki. Se on provinssin toiseksi suurin kaupunki Vancouverin jälkeen ja kuuluu Vancouverin metropolialueeseen. Surrey muodostuu kuudesta kaupunkikeskuksesta, joita ovat Fleetwood, Whalley/City Centre, Guildford, Newton, Cloverdale ja South Surrey.
Surrey perustettiin 1879 ja se sai kaupunginoikeudet vuoden 1993 syyskuussa. Surreyssa asuu jo runsas 517 000 ihmistä ja se on yksi Kanadan nopeimmin kasvavista suurkaupungeista (468 251 as. (VL 2011) ja 394 976 as. (VL 2006)). Kaupunkiin muuttaa joka kuukausi noin 800 ihmistä.
Uskottavuusosamäärä
Uskottavuusosamäärä on tilastollinen suure, joka nojautuu uskottavuusosamäärätestiin. Siinä lasketaan rajoitetun ja rajoittamattoman uskottavuusfunktion maksimiarvon suhde. Uskottavuusosamäärätestin nollahypoteesi on, että rajoitetun ja rajoittamattoman mallin välillä ei ole eroa.
Merkitään uskottavuusosamäärää Λ (lambda). Jos nollahypoteesi on voimassa, tavallisten todennäköisyysjakaumien tapauksessa −2 log Λ noudattaa asymptoottisesti khii toiseen -jakaumaa, jonka vapausasteena on rajoitetun ja rajoittamattoman mallin parametrien lukumäärän erotus.
Monet yleiset tilastolliset testit kuten Z-testi, F-testi, Pearsonin khii toiseen -testi ja G-testi voidaan muokata logaritmisiksi uskottavuusosamäärälausekkeiksi tai niiden approksimaatioiksi.
Ennen tietokoneiden yleistymistä monet uskottavuusosamäärät olivat laskennallisesti käteviä. Nykyisin logaritmin laskeminen ei vie yhtään enempää aikaa kuin kahden luvun kertominen.
Tilastollinen malli on usein parametrisoitu jatkuvien tai diskreettien todennäköisyysfunktioiden perhe "f"("x"). Nollahypoteesi on usein asetettu määrittelemällä parametri θ parametriavaruudessa Θ, joka on laajemman avaruuden Θ osajoukko. Uskottavuusfunktio "L"(θ) = "L"(θ| "x") = p("x"|θ) = "f"("x") on parametrin θ funktio "x":n ollessa vakio eli aineiston pysyessa samana. Uskottavuusosamäärä on määritelty
London (Kanada)
London (lempinimeltään "The Forest City" eli ’Metsäkaupunki’) on Lounais-Ontariossa Kanadassa sijaitseva kaupunki ja Middlesexin piirikunnan keskus. Kaupungin asukasluku on noin 380 000 ja sitä ympäröivällä metropolialueella asuu lähes 490 000 ihmistä (2016).
Englantilaiset uudisasukkaat perustivat Londonin vuonna 1826 ja se sai kaupunginoikeudet 1. tammikuuta 1855. Nykyisin se on Lounais-Ontarion suurin, Ontarion viidenneksi suurin ja Kanadan viidenneksitoista suurin kaupunki.
Kaupunki tunnetaan myös Justin Bieberin kotipaikkana.
Karin Pacius
Karin Pacius (s. 21. maaliskuuta 1956) on suomalainen näyttelijä, joka on 1980-luvun alusta ollut kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin. Hän on näytellyt myös muutamissa elokuvissa ja radiokuunnelmissa.
Roger Allers
Roger Allers (s. 1949 Rye, New York) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja, joka on työskennellyt useiden, etenkin Disneyn studioiden, animaatioelokuvien parissa niin animaattorina, käsikirjoittajana kuin ohjaajanakin. Allersin tunnetuin ohjaustyö on animaatioelokuva "Leijonakuningas", jonka hän ohjasi yhdessä Rob Minkoffin kanssa. Käsikirjoittajana hän on toiminut muun muassa elokuvissa "Oliver ja kumppanit", "Pieni merenneito", "Kaunotar ja hirviö" ja "Aladdin".
Allersin viimeisin pitkän elokuvan ohjaustyö on "Karvakamut"-tietokoneanimaatioelokuva, jonka maailmanensi-ilta oli 2006.
Vuonna 2007 Allers oli Oscar-ehdokkaana yhdessä tuottaja Don Hahnin kanssa parhaasta lyhytanimaatiosta tulkinnallaan H. C. Andersenin sadusta "Pieni tulitikkutyttö" ("The Little Match Girl").
Allers toimi syyskuussa 2014 maailmanensi-iltansa saaneen "Kahlil Gibran’s The Prophet" -elokuvan käsikirjoittajana sekä vastaavana ohjaajana. Elokuva perustuu Kahlil Gibranin vuonna 1923 ilmestyneeseen runoteokseen "Profeetta" ja koostuu kirjan eri luvuista, joista jokaisella on oma ohjaajansa eri puolilta maailmaa. Elokuvan yhtenä tuottajana toimi Salma Hayek.
Jouluilta Impivaarassa
Jouluilta Impivaarassa on Aleksis Kiven Seitsemän veljestä -romaaniin perustuva radiokuunnelma, jota esitetään radiossa joskus jouluisin. Äänite on vuodelta 1984. Ohjaus on Antti-Einari Halosen ja osissa muun muassa Veikko Honkanen, Erkki Saarela, Pertti Sveholm, Markku Huhtamo, Olli Ikonen, Timo Toikka ja Matti Ranin. Musiikki on Edward Vesalan.
Kuunnelmassa jouluillan tunnelma lämpenee niin paljon, että loppujen lopuksi rakennus syttyy tuleen ja seitsemän veljestä joutuu pakenemaan yövaatteissa ulos pakkaseen. Ulkona he ovat hätää kärsimässä.
Vainaja-sarja
Vainaja-sarja on Pentti Järvisen Radioteatterille kirjoittama ja ohjaama kuunnelmasarja, jossa pääosassa on vainaja. Kuunnelmien päärooleissa ovat Ritva Valkama ja Aarre Karén.
Sokeain kuunnelmapalkinnon sarja on saanut kahdesti. Vuonna 1995 palkinnon sai "Vainaja kaupan päälle" ja vuonna 2005 "Vainaja ehtii ensin".
Julkunen Tiprusta
Julkunen Tiprusta on Yleisradion Radioateljeen "Uusi vuosi - vuoden vaihtuessa" -ohjelmassa esiintyvä hahmo. Julkunen on keski-ikäinen mies, joka soittaa puhelimella vääriin numeroihin ja yrittää keksiä jutuntynkää. Hän saa jonkun ihmisen naputtamaan tahtia, toisen viheltämään puhelimessa Maamme-laulua ja kolmannen sopimaan treffeistä. Ohjelman on käsikirjoittanut ja ohjannut Harri Huhtamäki, kertojana on Tom Wentzel. Ohjelmat ovat kuunneltavissa Sverigesradion sivuilta http://sverigesradio.se/sida/artikel.aspx?programid=2511&artikel=4511738
Aiemmin Ruotsin suomalaisten radiossa 1970-luvulla esiintyi Julukunen (Kaino "KE" Efraim Julukunen) Keski-Posiolta. KE tiedusteli kunnantalolta muun muassa elintarvikekortteja ja toivoi pääsevänsä vaikkapa armeijaan sotahommiin, kun jäi aikanaan asekin valmiiksi.
EGA
EGA () on IBM:n vuonna 1984 julkaisema näyttöstandardi CGA:n ja VGA:n välissä. Standardi esiteltiin yhdessä PC/AT:n kanssa, ja sisälsi 16 värin paletin sekä 640×350 pikselin resoluution sekä Motorola MC6845 -piirisarjan.
Standardi EGA-näytönohjain sisälsi 16 kilotavua ROM-muistia, jolla laajennettiin tietokoneen BIOS-piiriä muun muassa grafiikkafunktioilla. Tämän lisäksi standardit grafiikkakortit sisälsivät 64 kilotavua perusmuistia, joka oli juuri riittävästi kaksiväri-korkearesoluutiotilan hallitsemiseksi. EGA-grafiikkakorteista tehtiin markkinoille myös kloonikortteja, jotka saattoivat sisältää jopa 256 kilotavua perusmuistia standardin 64 kilotavun sijaan sekä standardin ulkopuolisia grafiikkatiloja, kuten 640×400, 640×480 ja 720×540. Tämän lisäksi kloonikortit tarjoilivat myös muita standardin ulkopuolisia ominaisuuksia kuten näytön automaattitunnistusta sekä 400-viivaisen lomitetun näyttötilan CGA-monitoreille.
Jokainen kortin 16 väristä pystyi saamaan oman RGB-värikoodin EGA:n väripalettijärjestelmässä, joka mahdollisti värien valitsemisen valmiista 64 värin paletista. Tuki uniikeille väreille oli mukana aina 640×350 pikselin resoluutioon asti.
Lisäksi EGA sisälsi 16-väritilan CGA:n 640×200 pikselin sekä 320×200 pikselin grafiikkatiloille. Näissä tiloissa ei ollut kuitenkaan mahdollisuutta valita värejä, vaan värit olivat samat kuin CGA:ssa. Vaikka EGA tarjosi tuen CGA:n grafiikkatiloille, ei EGA ollut 100 % yhteensopiva CGA-standardin kanssa.
EGA käytti liitintyyppinä PC:n ISA-väylää, joka oli saatavilla jo 8-bittisissä versioissa.
Osmankäämit
Osmankäämit ("Typha") on noin kymmenen lajia käsittävä kasvisuku osmankäämikasvien heimossa. Sen lajit esiintyvät kosteissa paikoissa. Lajit kasvavat kaikissa maapallon ilmastovyöhykkeissä tropiikista viileään. Suomessa esiintyy kaksi lajia: leveäosmankäämi ("Typha latifolia") ja kapeaosmankäämi ("Typha angustifolia"). Niitä käytetään koristekasveina lammikkojen rannoilla ja kuivakukka-asetelmissa. Osmankäämin mehevästä juurakosta on tehty hätäleipää. Australiassa sikäläisen osmankäämilajin nuoria versoja on syöty myös salaattina, ja juurakoista on punottu narua. Osmankäämi tuntuu villaiselta. Osmankäämi on kuvattuna entisen Kälviän kunnan vaakunassa.
Näyttötila
Näyttötila on tietokonenäytön resoluution ("leveys×korkeus pikseleinä"), värisyvyyden ("bittiä per pikseli, bpp") ja virkistystaajuuden ("näytön päivitystiheys hertseinä") yhdistelmä.
Tietokoneen alkuajoista aina 2000-luvun alkuun asti suurin osa tietokoneista käytti 4:3-kuvasuhdetta, ja jotkut harvat tietokoneet 5:4-kuvasuhdetta. Nykyisin, etenkin kannettavissa tietokoneissa, suosituimmat kuvasuhteet ovat 16:10 ja 16:9.
Martti Korpilahti
Martti Ilmari Johannes Korpilahti (vuoteen 1906 Forsgren; 25. huhtikuuta 1886 Korpilahti – 25. syyskuuta 1938 Korpilahti) oli tunnettu keskisuomalainen kotiseuturunoilija ja säveltäjä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1910 Jyväskylän lyseosta ja valmistui kansakoulun opettajaksi. Hän toimi Jyväskylässä opettajana ja koulunjohtajana. Samalla hän osallistui aktiivisesti musiikkielämään sekä kuoronjohtajana että laulujen sanoittajana. Yksi tunnetuimmista Korpilahden sanoittamista lauluista on Ivar Widéenin säveltämä Keski-Suomen kotiseutulaulu vuodelta 1920.
Korpilahden tekemät sanoitukset ovat suomalaiskansallisia. Hänen aiheitaan olivat luonto, koti, koulu, juhlat ja isänmaa. Hän oli keskisuomalaisen kotiseutuhengen herättäjä (esimerkiksi sanoitukset "Oi päivät seutuvilla Päijänteen" ja kotiseutulaulun "Männikkömetsät ja rantojen raidat"). Oman ruotsinkielisen sukunimensäkin hän vaihtoi syntymäpaikkansa mukaiseksi. Korpilahti on lukuisten joulu- ja koululaulujen sanoittaja tai säveltäjä. Tunnetuimpia hänen joululaulusuomennoksiaan ovat Carl Collanin Z.Topeliuksen runoon säveltämä ”Sylvian joululaulu” sekä ranskalainen ”Heinillä härkien kaukalon”. Korpilahti oli toimelias kulttuuripersoona ja taitava juhlapuhuja.
Korpilahti toimi monien kuorojen johtajana, muun muassa Mieskuoro Sirkoissa (1924–1927) sekä Jyväskylän suojeluskunnan sekakuorossa. Hän perusti myös Jyväskylän Nuorisoseuran sekakuoron. Korpilahti osallistui aktiivisesti suojeluskuntatyöhön muun muassa Jyväskylän suojeluskuntapiirin valistusjohtajana vuosina 1923–1926. Tasavallan presidentti myönsi Martti Korpilahdelle Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkin vuonna 1937.
Kuvanveistäjä Pauli Koskisen tekemä Martti Korpilahden muistomerkki (1974) on Jyväskylän Lounaispuistossa.
Muddus
Muddus on kansallispuisto Norrbottenin läänissä Ruotsin Lapissa. Puisto sijaitsee Jällivaaran taajamasta lounaaseen pääosin Jällivaaran, mutta joiltakin osin myös Jokimukan kunnan alueella. Kooltaan alue 493 neliökilometriä. Puisto on perustettu vuonna 1942 ja sitä on laajennettu 1984. Kansallispuistossa sijaitsee Ruotsin vanhin mänty, jonka ikä on noin 710 vuotta.
Alueella on koskematonta metsää ja suomaata. Siellä on melko tasaista, alueella on vain yksittäisiä vuorenhuippuja. Alueen eteläosassa on useita kuilumaisia laaksoja. Esimerkiksi "Måskoskårså" on 50–70 metriä syvä ja 2,5 kilometriä pitkä. Muddusjaure-järven ympärillä olevalla suomaalla on monipuolinen lintulajisto.
Puistossa kulkee pari erilaista reittiä. Niiden varsilla on neljä mökkiä ja kaksi kotaa. Tiettyyn aikaan vuodesta kulkua on paikoitellen rajoitettu.
Seututie 892
Seututie 892 eli Kyröntie on Suomen tieverkon osuus Kainuussa. Tie eroaa seututieltä 891 Hyrynsalmen Kytömäessä. Sieltä se kulkee Suomussalmelle Ämmänsaareen alittaen Ämmänsaaren radan ja yhtyen viitostiehen. Tien pituus on 34 kilometriä.
Matkun rautatieasema
Matkun rautatieasema () oli Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla ratakilometrillä 179,3. Liikennepaikka sijaitsi Forssan kaupungin alueella, kuitenkin vuosina 1923–1969 Koijärven kunnan alueella Matkun kylässä, nykyisten Humppilan ja Urjalan liikennepaikkojen välillä.
Liikennepaikka otettiin käyttöön rataosan valmistuessa 1876 rautatien ja Urjalan ja Forssan välisen maantien risteyksessä silloisen Urjalan kunnan alueella. Liikennepaikka oli IV luokan asema samalla rataosalla olevien läheisten Urjalan ja Humppilan asemien ohella. Aluksi liikennepaikan nimenä oli Forssa, mutta se muutettiin kylän nimen mukaiseksi 1890-luvun lopulla Jokioisten rautatien valmistuttua. Aseman läheisyyteen perustettiin höyrysaha, jonne rakennettiin asemalta sivuraide.
Osista Urjalan ja Tammelan kuntia muodostettiin vuonna 1923 Koijärven kunta, jonka alueeseen Matkun kylä kuului. Vaikka Matkun merkitys tavaraliikennepaikkana oli vähentynyt Jokioisten radan valmistuttua, asemanseutu muodostui Koijärven kunnan tärkeimmäksi asutuskeskukseksi. Harvaan asuttu Koijärven kunta lakkautettiin vuoden 1969 alussa, jolloin osa siitä liitettiin takaisin Urjalaan ja osa Forssaan.
Matkun asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1982, ja samaan aikaan purettiin höyrysahan sivuraide. Matkustajajunien pysähdykset Matkussa lopetettiin 27. toukokuuta 1990, ja liikennepaikka poistui lopullisesti liikennepaikkojen luettelosta sähköistyksen valmistumisen myötä 2000, kun pääraiteen vaihteet purettiin.
Matkun IV luokan asemarakennus oli todennäköisesti Valtionrautateiden rakennussuunnittelijan Knut Nylanderin käsialaa, kuten muutkin rataosan liikennepaikkarakennukset. Matkun aseman piirustuksia ei kuitenkaan ole signeerattu. Asemaa laajennettiin 1908, ja laajennussuunnitelmat piirsi Bruno Granholm. Aseman tavarasuoja purettiin vuonna 1999 ja itse asemarakennus vuonna 2001 sen huonokuntoisuuteen ja pääraidetta liian läheiseen sijaintiin vedoten.
Asema-alueella ollut VR:n rataosaston taukotila on nykyisin Humppilassa Jokioisten Museorautatien Humppilan asemalla asemarakennuksena.
Sahanniemi
Sahanniemi on Heinolan kaupunginosa, joka sijaitsee Tommolasta kaakkoon. Heinolan keskustaan on matkaa noin kaksi ja puoli kilometriä. Sahanniemen alue on lähes kokonaan teollisuusaluetta. Alueella sijaitsee muun muassa UPM Kymmenen vaneritehdas ja Heinolan kaupungin jätevedenpuhdistamo. Sahanniemi rajoittuu maa-alueella Tommolaan ja vesialueella Maitiaislahteen sekä Kymijokeen.
Leveäosmankäämi
Leveäosmankäämi ("Typha latifolia") on osmankäämeihin kuuluva monivuotinen, ilmaversoinen kasvi, jota kasvaa kosteissa paikoissa. Laji on yleinen suuressa osassa Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
Leveäosmankäämi kasvattaa 1,5–2 metriä pitkän, paksun varren. Juurakko on suikerteleva ja sen sisus on taikinamainen. Pitkät, vaalean sinivihreät lehdet kasvavat kaljussa varressa vuorottain, enimmäkseen varren tyviosasta. Tavallisesti ne eivät ulotu kukinnon tasalle. Lehdet ovat tavallisesti 1–2 cm leveitä, tasasoukkia, litteitä, jäykähköjä ja hohkaisia. Lehden tuppi on pitkä ja tiiviisti vartta ympyröivä. Lehden kärkiosa ei ole kierteinen. Varren kärjessä sijaitseva tiivis, lieriömäinen kukinto on kaksiosainen. Hedekukat sijaitsevat kukinnon yläosassa ja emikukat alaosassa. Hede- ja emikukat ovat toisissaan kiinni. Mustanruskea emikukkaosa kasvaa 10–25 cm pitkäksi ja 2–3 cm paksuksi. Leveäosmankäämi kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Suurimmissa kukinnoissa voi olla jopa yli 100 000 pientä kukkaa.
Leveäosmankäämi muistuttaa suuresti lähisukulaistaan kapeaosmankäämiä ("T. angustifolia"), mutta jälkimmäisen lehdet ovat kapeampia ja hede- ja emikukkaosat toisistaan erillään. Lajit voivat myös risteytyä keskenään.
Leveäosmankäämiä tavataan koko Euroopassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu satunnaisempana Pohjois-Afrikkaan, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Lajia tavataan myös paikoitellen Siperiassa. Leveäosmankäämiä kasvaa myös suurimmassa osassa Pohjois-Amerikan mannerta pohjoisimpia ja lounaisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa leveäosmankäämi on paikoitellen erittäin yleinen linjan Oulu–Lieksa eteläpuolella. Runsaimmillaan laji on Varsinais-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot lajista on Etelä-Lapista. Leveäosmankäämi on Suomessa viime vuosikymmeninä yleistynyt ja levinnyt pohjoiseen päin muun muassa liikenteen mukana.
Leveäosmankäämin tyypillisiä kasvupaikkoja ovat järvien, jokien ja murtovesilahtien matalavetiset rannat, ojat, lammikot ja kaivannot. Joskus laji kasvaa myös märällä maalla.
Leveäosmankäämiä on aikaisemmin käytetty moneen eri tarkoitukseen. Kasvin lehtiä on käytetty mattojen raaka-aineeksi ja tynnyreiden tiivistämiseen. Kukintoja on puolestaan käytetty tyynyjen täytteenä untuvien kanssa. Leveäosmankäämin paksua juurta on myös entisaikoina käytetty hätäravintona. Myös kasvin pieniä kevätversoja voi syödä raakana tai keitettynä. Nykyään leveäosmankäämiä viljellään jonkin verran koristekasvina ja käytetään kuivakukkana.
Macquarienpingviini
Macquarienpingviini, vanhalta nimeltään töyhtöpingviini, ("Eudyptes schlegeli", saksalaisen Hermann Schlegelin mukaan) on töyhtöpingviineihin kuuluva pingviinilaji, joka asuttaa Etelämannerta ympäröivää merta. Sillä on useimmista muista pingviineistä poiketen valkoinen naaman väritys. Ne voivat kasvaa 70 sentin pituisiksi ja painaa 4-5 kiloa. Macquarienpingviinit lisääntyvät vain Macquariensaarella ja viettävät paljon aikaa meren pintasyvyyksissä.
Tutkijat epäilevät, että macquarienpingviini olisi kultatöyhtöpingviinin alalaji. Näiden lajien yksilöiden on tiedetty lisääntyvän keskenään, mutta sitä tapahtuu muidenkin pingviinilajien kesken.
Macquarienpingviinit pesivät rannoilla tai rinteiden sileillä alueilla. Kuten useimmat muutkin merilinnut, macquarienpingviinit muodostavat yhdyskuntia. Lisääntymiskausi alkaa syyskuussa ja muninta lokakuussa. Kahta munaa haudotaan noin 35 päivää ja hautomisjaksot kestävät jopa kaksi viikkoa. Kuoriutuneita poikasia hoidetaan vielä kolme viikkoa ja sen jälkeen molemmat vanhemmat käyvät säännöllisesti hankkimassa ruokaa merestä. Yksin jätetyt poikaset muodostavat suuria ryhmiä.
Kahden kuukauden jälkeen poikaset ovat tarpeeksi kasvaneita jättääkseen pesänsä ja ne myös tekevät niin. Nuoret linnut yleensä palaavat synnyinsijoilleen pesimään noin kuuden vuoden iässä.
Macquarienpingviinejä ei pidetä uhanalaisina. Vuosien 1870 ja 1919 välisenä aikana näitä pingviinejä tapettiin niistä saatavan öljyn vuoksi. Tasmanian hallitus antoi ihmisille luvan tappaa keskimäärin 150 000 pingviiniä (sekä töyhtö- että kuningaspingviinejä) vuosittain. Kiellon voimaanastumisen jälkeen Macquariensaaren pingviinien määrä on kasvanut noin 850 000 pariin.
Kalkkimaan rata
Kalkkimaan rata tai Kalkkimaan sivurata oli Suomen rataverkon osuus, jonka alkuperäinen päätepiste oli Tornion kaupungin Kalkkimaan kylässä. Sivurata haarautui Kemin ja Rovaniemen väliseltä rautatieltä Liedakkalan kylässä, nykyisten Laurilan ja Törmän liikennepaikkojen väliltä.
Rautatie rakennettiin alun perin avolouhoksista louhitun kalkkikiven kuljetuksia varten. Vuonna 1917 perustettu "Oy Kalkkimaa Ab" joka liitettiin 1952 Rauma-Repola Oy:hyn omisti Alatornion Ruottalassa dolomiittikalkkiavolouhoksen. Kalkkimaan rata palveli tämän louhokseen ja sen yhteydessä toimineen maanviljelyskalkkitehtaan liikennettä vuosina 1933–1982. Nykyisen vuonna 1972 rakennetun teollisuuskalkkitehtaan on omistanut vuodesta 2000 Svenska Mineral Ab.
Sivuradan pituus oli alun perin noin kahdeksan kilometriä. Kaivoksen kuljetusten päätyttyä kolmen kilometrin osuus kaivokselta sähköasemalle purettiin, ja tämä osuus oli olemassa aina 2000-luvun lopulle saakka. Jäljelle jäänyttä osuutta käytettiin satunnaisesti muuntajakuljetuksiin, eikä se ollut kiinteästi yhteydessä muuhun rataverkkoon. Purkamisen jälkeen rataosuus on ollut käytössä sora- ja metsäautotienä, ja talvisin se on moottorikelkkareittinä sekä hiihtolatuna.
Petteri Paronen
Timo Petteri Paronen (s. 16. marraskuuta 1955 Kemin maalaiskunta) on Kuopion entinen kaupunginjohtaja. Hän oli kaupunginjohtajan virassa elokuusta 2001 tammikuuhun 2018, jolloin jäi eläkkeelle. Hänen kaudelleen ajoittuivat muun muassa Saaristokaupungin suunnittelu, kaavoittaminen ja rakentaminen sekä viiden kunnan (Vehmersalmi, Karttula, Nilsiä, Maaninka ja Juankoski) liittyminen Kuopioon.
Paronen väitteli tohtoriksi farmasiasta Kuopion yliopistossa vuonna 1983. Hän hoiti farmasian teknologian apulaisprofessuuria 1988–1990 ja professuuria 1990–2001 ja työskenteli Kuopion yliopiston vararehtorina 1994–1998 ja rehtorina 1998–2001.
Paronen oli vuodesta 1989 Helsingin yliopistossa farmasian teknologian dosentti.
Parosen tutkimuskohteita ovat olleet lääkevalmisteiden kehittäminen, etenkin keuhkojen ja ihon kautta tapahtuva annostelu, sekä lääketeollisuuden valmistusmenetelmien optimointi.
Paronen on poliittisesti sitoutumaton. Hänen isänsä oli lentomestari, hävittäjälentäjä Onni Paronen. Petteri Parosen vaimo on Elsa Paronen, joka valittiin Pohjois-Savon maakuntauudistuksen muutosjohtajaksi syyskuussa 2016.
Pietari Aapo Herajärvi
Pietari Aapo (Petter Abram) Herajärvi (9. syyskuuta 1830 Kalkkimaa, Alatornio – 3. marraskuuta 1885 Alatornio) oli omintakeinen kansantaiteilija, runojen ja pilkkalaulujen tekijä, niin sanottu kylähullu. Oikeaa nimeään paremmin hänet tunnettiin ”Kalkkimaan pappina” syntymäkylänsä mukaan sekä erityisesti sen vuoksi, että hänen kerrottiin muistaneen pappien saarnat ulkoa ja tehneen myös omia pilkkasaarnojaan.
Herajärvi syntyi aviottomana lapsena, ja köyhyys ja huonommuus leimasivat hänen repaleista ja turvatonta lapsuuttaan. Hänen on arvioitu olleen lahjakas ja omanneen ilmiömäisen muistin. Vaeltaessaan kulkurina talosta taloon hän painoi mieleensä niin saarnat, kaskut, runot kuin uutisetkin. Aikuistuttuaan hän sepitteli pilkkarunoja ja esitti suorasukaisia puheita kenestä tahtoi. Hän myös kertoi loitsuja, mutta ei harrastanut varsinaisesti kansanparannusta. Herajärvi herätti eriskummallisella käytöksellään kiinnostusta ympäri Tornion ja Haaparannan seutua. Hänellä oli pitkät hiukset ja parta ja hän oli pukeutunut tavallisesti pitkiin viittoihin ja hameisiin. Kerrotaan, että häntä on myös luultu ortodoksipapiksi. Tiettävästi hän käytti runsaasti alkoholia ja mahdollisesti myös kuoli alkoholimyrkytykseen.
Pietari kuoli naimattomana ja lapsettomana vuonna 1885, kertomusten mukaan kotipitäjänsä Alatornion kirkkomaan aidan viereen. Hänen povitaskustaan löytyi viinapullo – joka ei kertoman mukaan ollut tarkoitettu kulkijalle itselleen vaan palkkioksi kantajille.
Pietari Herajärvestä historiallisena henkilönä tiedetään hyvin vähän, mutta legendaarisesta hahmosta nimeltä Kalkkimaan pappi kerrotaan sitäkin enemmän. Kalkkimaan papista on Tornionjokilaaksossa kerrottu tarinoita 1800-luvun lopusta meidän päiviimme. Hänestä on muodostunut alueella kulttihenkilö, ja tutkijat ovat korottaneet hänet modernisti jopa performanssi- ja ITE-taiteilijaksi.
Erään Herajärvestä kerrotun tarinan mukaan Kalkkimaan pappi joutui tuomarin eteen oikeuteen todistajana. Hän oli lyönyt vetoa siitä, että pystyy pyllistämään takapuolensa tuomarille ja pieraisemaan. Oltuaan todistamassa tuomarin edessä hän pudotti povestaan leipäpalan lattialle kumartuen ottamaan sitä. Samalla hän pyllisti tuomariin päin pieraisten voimakkaasti. Tuomari moitti, että tehän olette häpeämätön, kun pierette oikeudessa. Istunnossa oli juuri aikaisemmin ollut puhe siitä, ettei kuulopuheen perusteella voi todistaa ja että pitää nähdä. Kun Kalkkimaan pappi kysyi lautamiehiltä: "Kuas näki?" ei kukaan heistä sanonut nähneensä. "No ei kuulupuheishiin voi luottaa nähjä se pittää!"
Rankku Kanuuna
Rankku Kanuuna (Umperio Bogarto) on fiktiivinen henkilö, joka esiintyy Disneyn eläinmaailmassa. Kanuuna on yksityisetsivä. Kyseessä on käsikirjoittaja Carlo Chendin ja piirtäjä Giorgio Cavazzanon 1980-luvun alussa luoma sarjakuvahahmo. Rankun alkuperäinen italiankielinen nimi on "Umperio Bogarto", josta hän saikin ensimmäisen suomalaisen nimensä, "Humppi Pokari". Nämä ovat molemmat väännöksiä kovaksikeitettyjä etsivähahmoja usein esittäneen näyttelijä Humphrey Bogartin nimestä. Rankun toimistokin on kuin suoraan stereotyyppisistä amerikkalaisista dekkariromaaneista. Hänellä on myös vuokranmaksu pahasti rästissä. Rankku pukeutuu popliinitakkiin, lierihattuun ja kumipohjakenkiin.
Rankku on etsivänä melkoisen tohelo ja taitamaton. Roope Ankka turvautuu kuitenkin silloin tällöin hänen palveluksiinsa, koska Rankku on kuitenkin ylivoimaisesti halvin etsivä koko Ankkalinnassa. Rankku aloitti uransa hotellietsivänä, jonka tehtävänä oli jahdata maksamatta tiehensä häipyneitä asiakkaita. Siirryttyään isompien juttujen pariin on Rankku viime vuosina ruvennut yhteistyöhön myös Touhon kanssa.
Törmän rautatieasema
Törmän rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Keminmaan kunnassa rataosalla . Se sijaitsee ratakilometrillä km 878+075 Laurilan ja Tervolan rautatieasemien välisellä osuudella. Nykyinen liikennepaikka otettiin käyttöön vuonna 2000 rataosuuden Oulu–Rovaniemi sähköistys- ja perusparannustöiden yhteydessä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulusta käsin.
Liikennepaikalla on yksi läpiajettava sivuraide, ja se on tarkoitettu pelkästään junien kohtaamisia varten. Matkustajajunat eivät pysähdy, eikä liikennepaikalla ole tavaraliikenteen palveluja. Varsinaista asemarakennusta ei ole, ainoastaan laitetila.
Alun perin Törmässä on ollut seisake, joka on lakkautettu lopullisesti lättähattuliikenteen päättyessä. Alueella on yhä vanhoja rautatien rakennuksia.
Kultatöyhtöpingviini
Kultatöyhtöpingviini ("Eudyptes chrysolophus") on yleisin pingviinilaji ja läheistä sukua kalliotöyhtöpingviinille ja mahdollisesti macquarienpingviinille.
Laji on väritykseltään mustavalkoinen lukuun ottamatta kellanoransseja töyhtöjä silmien yläpuolella. Kultatöyhtöpingviinit kasvavat noin 45–55 senttimetrin pituisiksi ja 4,5 kilon painoisiksi. Ravinnokseen ne saalistavat merestä kalmareita, krillejä ja muita äyriäisiä. Ne munivat yleensä kaksi munaa, joista toisen emo hylkää. Hautomisaika on noin 34 päivää.
Kultatöyhtöpingviini on yksi maailman monilukuisimmista pingviinilajeista. Lintujen lukumääräksi on laskettu noin yhdeksän miljoonaa paria. Niillä on ainakin 216 yhdyskuntaa 50 lisääntymisalueella, joihin kuuluvat muun muassa eteläinen Chile, Falklandinsaaret, Eteläiset Orkneysaaret, Eteläiset Shetlandsaaret ja osittain myös Antarktiksen niemimaa.
Vaikka kultatöyhtöpingviinejä on vielä runsaasti, laji on siitä huolimatta määritelty vaarantuneeksi, koska sen populaatio on huvennut 30 prosentilla kolmen sukupolven aikana. Kultatöyhtöpingviinin pesintäalueita uhkaavat samat asiat kuin muitakin Eteläisen jäämeren saaria: kaupallinen kalastus, meren lämpeneminen ja öljyvahingot.
PAT
Pat voi tarkoittaa seuraavia:
Törmä
Törmä voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Jaavan maanjäristys 2006
Vuoden 2006 Jaavan maanjäristys havaittiin 27. toukokuuta klo 05.54 paikallista aikaa (01.54 Suomen aikaa) Intian valtamerellä noin 25 kilometriä lounaaseen indonesialaisesta Yogyakartan kaupungista Jaavan saaren eteläisellä puolella (koordinaatit ). U.S. Geological Surveyn mukaan maanjäristys tapahtui 17,1 kilometriä merenpinnan alapuolella. Jakartan meteorologian laitoksen ja geofysiikan viraston mukaan järistyskeskus sijaitsi 37 kilometriä etelään Yogyakartasta ja 33 kilometriä merenpinnan alapuolella. Järistyksen momenttimagnitudi oli 6,3.
Viimeisten arvioiden mukaan maanjäristyksessä sai surmansa vähintään 6 234 ihmistä, 36 299 loukkaantui, 135 000 kotia tuhoutui ja kodittomaksi jäi 600 000 henkilöä. Kuolleista 3 580 ja haavoittuneista ainakin 1 892 oli Bantulin alueella.
Sosiaaliministeriön virkailija Sopar Jaya sanoi, että kuolleiden määrä oli 5 137, joista kaksi kolmasosaa Bantulin alueella. Yli viisi miljoonaa ihmistä asui 50 kilometrin säteellä järistyskeskuksesta. Rannikolla asuvat pakenivat sisämaahan tsunamin pelossa, mutta tsunamia ei kuitenkaan syntynyt, koska järistys ei ollut tarpeeksi voimakas.
Indonesia sijaitsee niin kutsutussa Tyynenmeren tulirenkaassa, mikä altistaa sen maanjäristyksille ja vulkaanisille purkauksille. Maanjäristyksen epäillään olleen tektonistista alkuperää eikä suoraan yhteydessä Merapi-tulivuoren meneillään olevaan purkaukseen. Tosin maanjäristyksen raportoitiin aiheuttaneen lisääntynyttä aktiivisuutta tulivuoressa.
Presidentti Susilo Bambang Yudhoyono määräsi armeijan joukkoja Keski-Jaavan provinssiin auttamaan pelastustoimissa ja uhrien evakuoimisessa.
Monet maat tarjosivat apua tuhoutuneille alueille. Yhdistynyt kuningaskunta tarjosi kolme miljoonaa puntaa ($5,600,000 U.S); Australia tarjosi kolme miljoonaa Australian dollaria ($2,270,000 U.S); Kiina antoi kaksi miljoonaa US dollaria, Yhdysvallat taas antoi 2,5 milj. US dollaria. EU lupasi kolme miljoonaa euroa. Japani ja UNICEF tarjosivat välitöntä pelastusapua. Punainen Risti, Punainen Puolikuu, OXFAM ja UNICEF toimittivat telttoja ja pelastustarvikkeita uhreille. Pelastusryhmät Japanista ja Malesiasta toimivat onnettomuusalueilla.
Marlin ja Zapotek
Marlin ja Zapotek () ovat italialaisten Massimo De Vitan ja Bruno Concinan kehittämiä fiktiivisiä hahmoja, jotka työskentelevät Ankkalinnan museossa. Zapotek esiintyi ensimmäisen kerran De Vitan tarinassa "Salaperäinen Mu-manner" (, Italiassa 1979 "Topolino e l'enigma di Mu"). Myöhemmin hänen apurikseen tuli Bruno Concinan käsikirjoittaman ja De Vitan piirtämän tarinan "Topolino e il segreto della Gioconda" (ensijulkaisu Italiassa 1985) myötä professori Marlin ja tämän aikakone. Hahmot ovat lähinnä italialaisten "Topolino"-sarjakuvataiteilijoiden käytössä: Zapotek-tarinoita on yli 200, joista lähes kaikki ovat italialaista alkuperää. Suomessa tarinoita on julkaistu yli 70, monet niistä Aku Ankan taskukirjoissa ja yksi tarina Mikin mainiot -sarjan albumina "Mikki ja viisauden kivi".