hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jacques Laffite
Jacques-Henri Laffite (s. 21. marraskuuta 1943 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen kilpa-autoilija, joka kilpaili Formula 1:n MM-sarjassa vuosina 1974–1986.
Laffite aloitti uransa ajamalla Ranskan Formula Renault, Formula 3 sekä Formula 2 -sarjoissa. Hän voitti Critérium de Formule Renault -mestaruuden vuonna 1972, Formula 3 -mestaruuden 1973 ja Euroopan Formula 2 -mestaruuden 1975.
Laffite aloitti F1-uransa toisen ranskalaispilotin, Jean-Pierre Jabouillen, mekaanikkona. Menestys pienemmässä Formula 3 -sarjassa, muun muassa Monacon kisan voitto 1973, nosti Laffiten autourheilun kuninkuusuokkaan. Laffitesta ja Jabouillesta tuli sittemmin sukulaisia, kun he menivät naimisiin kahden sisaruksen kanssa. Lopulta heistä tuli tallikaveruksia Ligierillä. Laffite on ajanut myös muun muassa suomalaisen Keke Rosbergin, belgialaisen Jacky Ickxin, ranskalaisen Didier Pironin ja ranskalaisen René Arnouxin tallitoverina. Ligier-tallin lisäksi Laffite kilpaili Williamsin, Iso Marlboron ja Frank Williams Racing Carsin talleissa.
42-vuotiaaksi asti kilpaillut Laffite on kokeneimpia F1-kuljettajia kautta aikojen, hän starttasi urallaan kaikkiaan 176 GP-kilpailuun (tätä enemmän kisoja on vain 11 kuljettajalla) ja saavutti niissä 6 voittoa, 26 muuta palkintosijaa, 7 paalupaikkaa ja 6 kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä hän keräsi urallaan 228. Hän ajoi kilpailun johdossa 283 kierroksen ajan. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Ruotsissa Anderstorpin GP:ssä 1977 ja viimeisen Kanadan Montrealin GP:ssä 1981. Kaikki voitot tulivat Ligierin autolla. Hän sijoittui MM-pisteissä neljänneksi kolmena perättäisenä vuonna 1979, 1980 ja 1981. Laffite ajoi myös sarjan ulkopuolisia kilpailuja.
Laffiten lempinimi "Happy Jacques" kuvasi hänen suhtautumistaan lajiinsa, kilpakumppaneihinsa ja elämään yleensäkin. Hänen F1-uransa päättyi kuitenkin vähemmän onnellisissa merkeissä, sillä hän katkaisi molemmat jalkansa onnettomuudessa, joka sattui välittömästi startin jälkeen Britannian GP:ssä Brands Hatchissa vuonna 1986. Hän toipui ja palasi vielä autourheilun pariin, mutta ei enää koskaan formula-ykkösiin.
Formula 1:sten jälkeen Laffite ajoi erilaisissa vakioautoluokissa, mm. lankonsa Jean-Pierre Jabouillen kanssa sekä DTM:ää. Lisäksi hän ajoi Le Mansin 24 tunnin ajoja vuosina 1972-74, 1977-78, 1990, 1993-94 sekä 1996
Laffite on toiminut myös ranskalaisen TF1 -kanavan kommentaattorina sekä testannut Renault R27 -autoa.
Lihavoitu merkitsee paalupaikkaa ja "kursivoitu" kilpailun nopeinta kierrosta.
Perjantai 13.
Perjantai 13. päivä on yleisen taikauskoisen käsityksen mukaan epäonnen päivä. Se on ilmeisesti lähtöisin kahdesta erillisestä taikauskoisesta käsityksestä: perjantai on huonon onnen päivä ja 13 huonon onnen luku. Jossain vaiheessa nämä kaksi näkemystä ovat sulautuneet yhteen. Sanonnan käyttö tunnetaan 1800-luvun lopulta alkaen. Yleiseksi uskomus on tullut vasta 1900-luvulla, minkä on väitetty johtuneen Thomas Lawsonin vuonna 1907 julkaisemasta romaanista "Friday the Thirteenth". Perjantai 13. päivän pelkoa kutsutaan paraskevidekatriafobiaksi.
Erään tarinan mukaan päivä olisi saanut merkityksensä kun Ranskan kuningas Filip IV Kaunis vangitutti Temppeliherrain ritarikunnan jäsenet. Kuningas oli lähettänyt kaikkiin kaupunkeihin, joissa temppeliherroja oleskeli, kirjeen, joka oli sallittua avata vasta 13. lokakuuta 1307. Kirjeessä kuningas syytti temppeliherroja saatananpalvonnasta. Temppeliherrat vangittiin ja poltettiin roviolla.
Aina kun kuukauden ensimmäinen päivä on sunnuntai, on 13. päivä perjantai. Näin sattuu joka vuosi ainakin kerran. Enimmillään niin voi sattua kolme kertaa vuodessa (helmi-, maalis- ja marraskuussa tai karkausvuosina tammi-, huhti- ja heinäkuussa).
Gregoriaanisessa kalenterissa vuoden päivät sattuvat joka 400. vuosi samoille viikonpäiville. Voidaan osoittaa, että 400 vuoden kuluessa kuukauden 13. päivä sattuu perjantaiksi hieman useammin (688 kertaa) kuin millekään muulle viikonpäivälle.
Taulukossa vuosien 2000–2028 perjantain 13. ajankohdat:
Vanttila (Espoo)
Vanttila () on Espoon kaupunginosa numero 43 Suur-Kauklahden suuralueessa, ja myös kylä Espoon kaupungissa. Kaupunginosassa asui vuodenvaihteessa 2013–2014 1 971 asukasta.
Vanttilassa on puutalovaltainen asuinalue, joka sisältää muun muassa BoKlok-asuntoja, kaupunkimaisen tiivisti rakennettuja pientaloja sekä erillis- ja paritaloja puistomaisilla tonteilla. Ne edustavat eri vuosikymmenten tyylisuuntauksia. Vanttilan kaupunigosaan ja kylään kuuluu myös teollisuuslaue, joka tunnetaan paremmin nimellä Kauklahden teollisuusalue.
Vanttilassa on Espoon kaupunginpuutarha ja sen arboretum. Alueen pääkulkuyhteys on Kauklahdenväylältä, (maantie 1130) sekä myös Kauklahden (oik. Vanttilan) teollisuusalueen kautta Kauklahdenväylälle. Lisäksi kulkuyhteys Latokaskeen. Syksystä 2010 alkaen uusi alikulkutunneli Vantinportin kautta mahdollistaa myös suoran linja-auto- ja autoliikenneyhteyden Kauklahteen. Meri on lähimmillään Saunalahdessa. Vanttilassa, sen teollisuusalueella sijaitsee vuonna 2005 valmistunut vanhoillislestadiolaisten Rauhanyhdistys.
Vanttilaan valmistui 30. kesäkuuta 2009 uusi koulurakennus, joka on mitoitettu 700 oppilaalle. Koulussa on peruskoulun luokat 1–9.
Vanttilassa on edelleen kaksi toimivaa maatilaa: Bensuls, jossa oli kartanomainen päärakennus, sekä Ingals. Jofsin päärakennus ja sivurakennukset ovat kaupunginpuutarhan toimisto- ja varastokäytössä, päärakennus edelleen osittain asuttu. Ervastin entisen tilan rapattu päärakennus on nykyään yksityisasunto. 5. tammikuuta 2012 Bensulsin kartano tuhoutui täysin tulipalossa. Bensulsin kartano oli arvioitu rakennustaiteellisesti mielenkiintoiseksi.
Lähimmät ruokakaupat löytyy Kauklahden puolelta. K-marketista saa myös postin palvelut, Kauklahden juna-asemalla on R-kioski.
Espoon sisäinen linja 165 (Matinkylä metroasema-Kivenlahti-Saunalahti–Vanttila-Kauklahti), 166 (Vanttila-Kauklahti-Lasilaakso), 165N (yölinja Kamppi-Kivenlahti-Saunalahti-Vanttila-Kauklahti), 167 (Vanttila-Kauklahti-Järvikylä).
Läheiseltä Kauklahden juna-asemalta pääsee myös busseilla 118 (Tapiola metroasema-Niittykumpu metroasema-Tuomarila-Espoon keskus-Kauklahti), 213 ja 213N (Kamppi-Espoon keskus-Kauklahti), 168 (Espoon keskus-Mikkelä-Kauklahti), 911 (Kauklahti-Kirkkonummi).
Kauklahden juna-asemalta pääsee lähijunilla E, U ja L (yöjuna).
Nimi Vanttila, "Fanntsby", tulee ruotsinkielisestä sukunimestä Fant. 1900-luvun alussa kylästä käytettiin nimeä Fannsby. Fantsby on vanha kylännimi: Fantzby (1492), Ffandzby (1540), Fantsby (1595). Nimi on juonnettu henkilön nimestä, ja vanhoissa asiakirjoissa mainitaan vuonna 1433 lautamies Anders Fantt Espoosta sekä 1500-luvun alussa Jöns Fanten. Suomenkielinen nimi Vanttila on onomatopoeettinen käännös ruotsinkielisestä ja otettiin käyttöön vuonna 1965.
Bartolomeu Dias
Bartholomeu Dias (noin 1450 – 29. toukokuuta 1500) oli portugalilainen löytöretkeilijä, joka purjehti ensimmäisenä tunnettuna eurooppalaisena Afrikan lounaiskärjen, Hyväntoivonniemen ympäri.
Portugali oli 1400-luvulla kartoittanut Afrikan rannikkoa Henrik Purjehtijan johtamana. Kuningas Juhana II jatkoi hänen työtään. Hän valitsi 37-vuotiaan Bartolomeu Diasin tutkimaan, päättyykö Afrikan manner vai jatkuuko se Terra Australis -mantereena, kuten jokin kartat esittivät. Tätä reittiä pitkin saattaisi löytyä kauppareitti Intiaan.
Hänen mukaansa on nimetty korvetti Bartolomeu Dias (1858) ja ohjusfregatti NRP Bartolomeu Dias.
Vuosina 1487–1488 kahdella karavelilla tekemällään matkalla hän purjehti koko Afrikan länsirannikon pituuden ja kiersi mantereen eteläkärjen Cape Agulhasin. Retkeilijöiden huoltoalus jätettiin odottamaan nykyisen Ghanan tienoille. Nykyisen Etelä-Afrikan kaakkoisrannikolla Dias joutui miehistön kapinan vuoksi kääntymään takaisin. Hän oli kuitenkin varmistanut meritien olemassaolon. Paluumatkan alussa ohitettiin Hyväntoivonniemi, jolle Dias antoi nimen "Myrskyjen niemi"; niemen nykyisen nimen antoi kuningas Juhana II. Bartolomeu Dias oli näin selvittänyt, että Afrikan ympäri oli mahdollista purjehtia Intiaan.
Paluumatkalla ryhmä löysi huoltoaluksensa ryöstettynä. Purjehdittuaan 16,5 kuukautta Dias palasi Lissaboniin joulukuussa 1488. Menestyksestä huolimatta kului 10 vuotta seuraavaan retkeen, sillä espanjalaiset ilmoittivat löytäneensä meritien Intiaan purjehtimalla länteen. Tämä Kolumbuksen päätelmä osoittautui virheelliseksi. Kun Portugalin valtaistuimelle nousi Emanuel I, tutkimukset aloitettiin uudelleen.
Vuonna 1497 matkaan lähetettiin Vasco da Gaman johtama retkikunta, johon kuului myös Dias. Nyt osattiin jo valita purjehdusreitti suotuisien tuulien mukaan, mikä tarkoitti purjehdusta Länsi-Atlantilla. Ryhmä pääsi Intiaan ja palasi sieltä vuonna 1499.
Sen sijaan Dias hukkui Hyväntoivonniemellä toukokuun lopussa 1500.
Huhtikuussa 2008 Namibian rannikolta löydettiin Diasin laivastoon kuuluneen laivan hylky.
Hylky on vuodelta 1488, eli samalta matkalta jolloin Bartolomeu Dias purjehti Hyväntoivonniemen ympäri. Hylky sisälsi arvokkaan aarteen hopea- ja kulta-rahoineen, tonneittain kuparia ja viisikymmentä norsun syöksyhammasta.
Álava
Álava, baskiksi Araba, virallisesti Araba/Álava, on maakunta pohjoisessa Espanjassa Baskimaan itsehallintoalueen eteläosassa. Se on yksi seitsemästä alueen baskimaakunnasta. Maakunnan pinta-ala on 3 038 neliökilometriä ja asukasluku 326 574 (vuonna 2017).
Rajanaapureita ovat Burgosin, La Riojan, Navarran, Guipúzcoan ja Vizcayan maakunnat.
Álavan sisäpuolella on Treviño, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueeseen kuuluvan Burgosin maakunnan erillisalue. Treviñon liittyminen Álavaan (Baskimaahan) on saanut jonkinasteista kannatusta.
Álavan pääkaupunki on Vitoria-Gasteiz, joka toimii myös itsehallintoalueen pääkaupunkina. Maakunta on jaettu edelleen seitsemään piirikuntaan ("comarcas"), jotka ovat Añana, Ayala, Campezo, Laguardia, Salvatierra, Vitoria ja Zuya.
Espanjan maakunnat
Seitsemäntoista itsehallintoalueen lisäksi Espanja on jaettu viiteenkymmeneen maakuntaan ().
Maakuntien merkitys on vähentynyt itsehallintojärjestelmän käyttöönoton jälkeen, mutta ne toimivat edelleen vaalipiireinä ja postiosoitteissa.
Suurin osa maakunnista on nimetty pääkaupunkinsa mukaan. Ainoastaan Extremaduran Mérida ja Galician Santiago de Compostela ovat itsehallintoalueiden pääkaupunkeja olematta myös maakuntien pääkaupunkeja.
Asturian, Baleaarien, Cantabrian, La Riojan, Madridin, Murcian ja Navarran itsehallintoalueet koostuvat vain yhdestä maakunnasta.
Albacete (maakunta)
Albacete on maakunta keskisessä Espanjassa Kastilia-La Manchan itsehallintoalueen eteläosassa. Rajanaapureita ovat Valencian, Alicanten, Murcian, Granadan, Jaénin, Ciudad Realin ja Cuencan maakunnat.
Albaceten väkiluku on 390 032 (vuonna 2017), pinta-ala 14 926 neliökilometriä ja pääkaupunki Albacete.
Villarrobledon karnevaali on merkittävä vuotuinen tapahtuma alueella.
Alicante (maakunta)
Alicante () on maakunta Välimeren rannikolla itäisessä Espanjassa Valencian itsehallintoalueella. Sen rajanaapureita ovat Murcian, Albaceten ja Valencian maakunnat. Maakunnan pääkaupunki on Alicante.
Maakunnassa on noin 1,8 miljoonaa asukasta. Se sijaitsee Espanjan kaakkoisosassa, ja maisema on Välimerelle tyypillistä, missä hiekkarannat sijoittuvat vuoristoalueiden lomaan. Matkailussa sitä markkinoidaan nimikkeellä Costa Blanca. Alueella on Unescon kulttuuriperintöluetteloon kuuluva Elchen palmumetsä ja monia arkeologisia kohteita.
Sognevuono
Sognevuono () on Norjan pisin ja maailman toiseksi pisin vuono. Maailman pisin on 350 kilometriä pitkä Scoresby Sund Grönlannin itärannikolla. Sognevuono ulottuu yli 200 kilometriä sisämaahan ja sen suurin mitattu syvyys on 1 308 metriä.
Sognevuono sijaitsee Länsi-Norjassa Sognin ja Fjordanen läänissä. Sognevuono päättyy Jotunheimenin ylänköalueeseen, joka on Norjan korkeinta seutua ja kansallispuistoaluetta. Vuonon pohjoispuolella sijaitsee Norjan suurin jäätikkö, Jostedalsbreen.
Sognevuonon sisäosien haaraumat lännestä itään:
Almería (maakunta)
Almería on maakunta Välimeren rannikolla eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen itäosassa. Sen rajanaapureita ovat Granadan ja Murcian maakunnat. Maakunnan pääkaupunki on Almería.
Almerían pinta-ala on 8 774 neliökilometriä. Väkiluku on 706 672 (vuonna 2017) ja väestötiheys 80,5 asukasta neliökilometrillä. Almeríassa on yhteensä 101 kuntaa.
Almeríassa sijaitsee Euroopan ainoa aavikko. Myös osa Sierra Nevadan kansallispuistosta on maakunnan alueella.
Roger Williamson
Roger Williamson (2. helmikuuta 1948 Leicestershire, Englanti – 29. heinäkuuta 1973 Zandvoort, Alankomaat) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Lyhyellä urallaan hän tuli toiseksi Formula 3 -sarjassa vuonna 1971 ja voitti sen seuraavana vuonna. Hyvien ajonäyttöjen ansiosta hän pääsi seuraavana vuonna ajamaan Formula 1 -luokkaan March-tallissa.
Hän joutui keskeyttämään ensimmäisen kilpailunsa Jody Scheckterin aiheuttaman joukkokolarin vuoksi. Toisessa kilpailussaan Hollannin Zandvoortin radalla hän ajoi rajusti ulos menetettyään auton hallinnan renkaan rikkoutumisen johdosta. Hurjien volttien päätteeksi Williamsonin auto päätyi 275 metrin päähän onnettomuuspaikasta väärin päin radan varteen ja syttyi tuleen. Kilpailua ei kuitenkaan keskeytetty, mutta silti Williamsonin kilpakumppani, David Purley, riensi auttamaan yrittäen työntää autoa takaisin pyörilleen ja sammuttaa tulipaloa kuitenkaan onnistumatta. Ratavalvojat, joilla ei kuljettajien tavoin ollut tulelta suojaavia asusteita tai sammuttimia, jäivät odottamaan paloauton saapumista. Koska kilpailua ei keskeytetty, paloauton saapuminen viivästyi ja Williamson tukehtui autoonsa. Purleyn mukaan Williamsonin viimeiset sanat olivat: "Dave, get me out of here!" ("Dave, auta minut ulos täältä!"). Tulen sammuttua autonromu (Williamson yhä sisällä) peitettiin lakanalla ja kilpailu jatkui. Purley sai George-mitalin urheudestaan Williamsonin pelastusyrityksessään.
Williamsonin kuolemaan johtanut onnettomuus televisioitiin ja se osoitti selkeästi kyseiselle aikakaudelle tyypilliset puutteet turvallisuusasioissa.
Cádiz (maakunta)
Cádiz on maakunta Välimeren rannikolla eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen lounaisosassa. Sen rajanaapureita ovat Huelvan, Sevillan ja Málagan maakunnat sekä Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva Gibraltar.
Cádizin pinta-ala on 7 436 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Cádiz. Maakunnan asukasluku on 1 239 435 (vuonna 2017) ja väestötiheys 166,7 asukasta neliökilometrillä. Noin yhdeksäsosa väestöstä asuu pääkaupungissa. Maakunnassa on yhteensä 44 kuntaa.
Flåm
Flåm on norjalainen kylä, joka vielä 1980-luvulla oli lähes tiettömien taipaleiden takana Sogne-vuonosta pistävän Aurlandinvuonon perukassa.
Kylään johtaa insinööritaidon mestarinäytteeksi kutsuttu rautatien "pistoraide", joka yli 800 metrin korkeudesta tunturista laskeutuu 18 kilometrin matkalla merenpinnan tasolle tehden jopa silmukankin tunnelissa. Kyseinen Flåmsbana-rata haarautuu Bergenin radalta Myrdalin rautatieasemalla, josta on vaihtoyhteys alas Flåmiin.
Nykyään kylään pääsee myös hyvin pitkiä maantietunneleita pitkin niin Oslon kuin Bergeninkin suunnalta, sekä myös Norjan pisintä (ainakin valmistuessaan 2001) maantietunnelia pitkin Lærdalin kylästä. Kautta aikojen kylän paras tieyhteys kesäaikaan on ollut vuonolautta (norjaksi "färja").
Flåmin kylästä on tunturin ylittävä patikkapolkuyhteys länsipuolella sijaitsevaan Nærøyfjordenin laaksoon. Ylhäällä tunturissa on Grindaflethyttanin tunturimaja. Yläniityllä on vesiputous, joita riittää enemmänkin laaksossa. Vesiputouksista suurin sijaitsee Flåmsbana-radan varrella, jonka luo rakennetulle asemalle juna pysähtyy alaspäin mennessään ihan vain matkailijoiden vuoksi.
Huelva (maakunta)
Huelva on maakunta Atlantin rannikolla eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen länsiosassa. Sen rajanaapureita ovat Portugali sekä Badajozin, Sevillan ja Cádizin maakunnat. Maakunnan pääkaupunki on Huelva.
Huelvan pinta-ala on 10 128 neliökilometriä. Väkiluku on 518 930 (vuonna 2017) ja väestötiheys 51,2 asukasta neliökilometrillä. Noin 30 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa. Maakunnassa on yhteensä 79 kuntaa.
Huelvan talous perustuu maanviljelyyn ja kaivosteollisuuteen. Maakunnassa sijaitsee Palos de la Fronteran kylä, josta Kristoffer Kolumbus lähti ensimmäiselle merimatkalleen vuonna 1492. Osa Doñanan kansallispuistosta on maakunnan alueella.
Tampereen Ilves
Tampereen Ilves on 10. huhtikuuta 1931 perustettu tamperelainen urheiluseura. Ilveksellä on toimintaa jalkapallossa, jääkiekossa, futsalissa, salibandyssa, streetballissa, ringetessä ja cheerleadingissä. Seuran menneisiin lajeihin kuuluvat jääpallo, koripallo, käsipallo, lentopallo, amerikkalainen jalkapallo, keilailu ja taitoluistelu.
Jalkapallossa Ilves on voittanut miehissä Suomen-mestaruuden kerran ja Suomen cupin kahdesti, ja osallistunut myös eurocupeihin. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Veikkausliigassa (2015) ja naisten edustusjoukkue Naisten Liigassa (2015). Ilveksen jalkapallojaostossa on noin 4 000 pelaajaa, mikä on yli kolminkertainen määrä jääkiekkojaostoon verrattuna. Ilveksen kuuluisimpia pelaajia ovat toiseksi eniten maaotteluita pelannut Ari Hjelm, eniten maaleja Veikkausliigassa tehnyt Valeri Popovitš ja ruotsalaisessa Djurgårdenissa pelannut Toni Kuivasto. Vuonna 1998 Ilves oli perustamassa Veikkausliigassa vuosina 1999–2010 pelannutta Tampere Unitedia.
Ilves tunnetaan jääkiekossa toiseksi parhaiten menestyneenä seurana Suomessa. Ilveksen edustusjoukkue on voittanut 16 Suomen-mestaruutta ja lisäksi naiset ja juniorijoukkueet yhteensä useita kymmeniä.
Ilveksen kuuluisimpia pelaajia ovat maaotteluiden maailmanennätysmies Raimo Helminen ja lähes tuhat NHL-ottelua pelannut Jyrki Lumme sekä vuodesta 1960 vuoteen 1982 joukkuetta edustanut Lasse Oksanen. Juniorityöstään tunnettu seura on kunnostautunut erityisesti maalivahtien kasvattajana.
Ilveksen salibandyjoukkue pelaa kaudella 2012–2013 Miesten Salibandyliigassa. Korkeinta sarjatasoa salibandyliigaa Ilves on pelannut kaksi kautta 1995–1996 ja 1996–1997.
Ilveksen futsal-joukkue, Ilves FS, pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla, Futsal-liigassa. Joukkue on moninkertainen Suomen mestari ja Suomen edustaja UEFA Futsal Cupissa. Se on myös voittanut Futsal Cupin kerran ja on yksi liigan kautta aikain menestyneimpiä futsal-seuroja.
Santa Cruz de Tenerife (maakunta)
Santa Cruz de Tenerife on Espanjan maakunta, joka käsittää Atlantilla sijaitsevan Kanariansaarten itsehallintoalueen länsiosan. Siihen kuuluu noin puolet Kanariansaarista, mukaan lukien Teneriffan, La Gomeran, El Hierron ja La Palman saaret.
Maakunnan pääkaupunki on Teneriffan saarella sijaitseva Santa Cruz de Tenerife, joka on myös toinen itsehallintoalueen pääkaupungeista. Noin 24 prosenttia maakunnan 1 007 641 (2017) asukkaasta asuu pääkaupungissa. Maakunnassa on yhteensä 53 kuntaa.
Santa Cruz de Tenerifen maakunnassa on kolme Espanjan kansallispuistoa: Caldera de Taburiente La Palmalla, Garajonay La Gomeralla ja Teide Teneriffalla.
Toinen osa Kanariansaarista kuuluu Las Palmasin maakuntaan.
Biskaja
Biskaja (baskiksi ja virallisesti Bizkaia, ) on maakunta Biskajanlahden rannikolla pohjoisessa Espanjassa Baskimaan itsehallintoalueen luoteisosassa. Sen rajanaapureita ovat Cantabrian, Burgosin, Gipuzkoan ja Araba/Àlavan maakunnat.
Maakunnan pinta-ala on 2 217 neliökilometriä ja asukasluku 1 148 302 (vuonna 2017). 30 prosenttia asukkaista asuu pääkaupungissa Bilbaossa ("Bilbo"). Baskimaan hengellisenä keskuksena pidetty Guernica ("Gernika-Lumo") sijaitsee Biskajassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Barakaldo, Portugalete, Durango ja Balmaseda.
Seppo Heikinheimo
Seppo Erkki Sakari Heikinheimo (3. kesäkuuta 1938 Helsinki – 26. toukokuuta 1997 Helsinki) oli musiikkitieteilijä, musiikkikriitikko, kirjailija ja kääntäjä. Hän oli pianisti Sakari Heikinheimon poika ja ohjaaja Hannu Heikinheimon veli. Hän oli naimisissa laulaja Päivi Heikinheimon kanssa.
Heikinheimo opiskeli pianonsoittoa Erik Tawaststjernan johdolla sekä musiikkitiedettä ja klassillista filologiaa Helsingin yliopistossa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1972 Karlheinz Stockhausenin musiikista.
Heikinheimo aloitti uransa "Uudessa Suomessa" (1959–1963), ensin valokuvaajana, sitten toimittajana, ja loi maineensa "Helsingin Sanomien" musiikkitoimittajana. Hän päätyi konserttiarvioissaan usein joko ylistäviin tai tyrmääviin tuloksiin. Heikinheimo toimi 1970-luvun vaihteessa useita vuosia Helsingin kaupunginorkesterin määräaikaisena intendenttinä ja oli mukana perustamassa Mikkelin musiikkijuhlia.
Heikinheimo kirjoitti teokset Martti Talvelasta, Oskar Merikannosta ja Aarre Merikannosta ja käänsi muun muassa Dmitri Šostakovitšin kiistellyt muistelmat, Otto Kumeniuksen muistelmat, Wolfgang Hildesheimerin Mozart-elämäkerran, Solomon Volkovin Pietarin kulttuurielämästä kertovan teoksen ja Garri Kasparovin "Maailmanmestarin". Hän julkaisi sotaromaanin ja suomennoksia ainakin salanimillä Antti Virtanen ja Raimo Ontronen.
Kriitikkona Heikinheimo oli kiistelty, ja hänen takiaan pianisti Olli Mustonen ei moneen vuoteen konsertoinut Helsingissä. Suomalaisuuden liiton puheenjohtajuus (1996–1997) jäi lyhytaikaiseksi.
Heikinheimo oli vuodesta 1962 naimisissa laulaja Päivi Heikinheimon (o.s. Kaivola) kanssa. Heille syntyi kaksi lasta, joista tytär Laura Heikinheimo (s. 1966) on Radion sinfoniaorkesterin äänitystuottaja.
Heikinheimo teki itsemurhan toukokuussa 1997 helsinkiläisessä hotellissa. Postuumisti ilmestyneessä omaelämäkerrassaan "Mätämunan muistelmat" hän kertoo tehneensä päätöksen itsemurhastaan saman vuoden maaliskuussa. Muistelmiensa päätteeksi Heikinheimo listaa syitä itsemurhaansa. Niihin kuuluvat muun muassa pesäpallo-otteluissa soitettava ”mökämusiikki”, jonka vuoksi otteluissa ei voi enää käydä, hänen surkimukseksi kutsumansa Martti Ahtisaaren valinta presidentiksi sekä "Helsingin Sanomien" kulttuuritoimituksen ilmapiiri, jonka Heikinheimo mainitsee muuttuneen epämiellyttäväksi. Lisäksi hän kertoo musiikkikirjojen ja elämäkertojen kirjoittamisen olevan nykyään turhaa lukijoiden puutteen vuoksi.
Viimeisenä Heikinheimo sanoo tulleensa nuoruudestaan asti harhaanjohdetuksi ja vihdoin tajunneensa, ettei Jumalaa ole olemassa. Hän päättää muistelmansa arameankieliseen raamatunlauseeseen ”Eeli, Eeli lama sabaktani” (”Jumalani, Jumalani, miksi minut hylkäsit?”).
LC50
LC50 tai LC on annos, joka tappaa puolet koe-eläimistä tietyn ajan kestävän kokeen aikana. LC50 on lyhenne englannin kielen sanoista "Lethal Concentration, 50%" eli letaaliannos, 50%. Arvoa käytetään yleensä hengityksen kautta vaikuttavista kaasuista, sumuista tai aerosoleista. Eri koe-eläinten arvot eivät ole suoraan verrattavissa keskenään tai ihmiseen. Yleensä LC50 arvo ilmoitetaan mikrogrammoina (tai milligrammoina) ainetta per litra, tai käyttäen yksikköä parts per million (ppm). Mitä pienempi LC50-arvo on, sitä myrkyllisempää aine on.
Esim. Henkilö X on hengittänyt myrkyllistä kaasua. Tällöin käytetään tätä myrkyllisyyden mittayksikköä. Sitä käytetään myös vertailtaessa kemiallisten aseiden vaikutuksia.
Joskus käytetään yksikköjä kuten LC tai LC jotka viittaavat kuolettavaan annokseen joka tappaa vastaavasti 25% tai 75% koe-eläimistä. LC () taas on vähäisin julkaistu pitoisuus, jonka on raportoitu tappaneen ihmisiä tai eläimiä.
Toksikologiassa toinen suosittu myrkyllisyyden mittari on LD50, jota yleensä käytetään ihon läpi tai suun kautta nieltynä vaikuttavista myrkyistä.
Euroopan unionin alueella, myös Suomessa, kaasumaista ainetta pidetään:
Nämä arvot tarkoittavat milligrammaa kyseistä ainetta litrassa kyseistä ainetta keskimäärin neljän tunnin aikana.
Magilla Gorilla
Magilla Gorilla on Hanna-Barberan samannimisen piirrossarjan päähenkilönä esiintyvä gorillahahmo, joka luotiin 1960-luvulla. Gorillahahmo seikkaili 1960-luvulla suomenkielisessä "Retu ja kumppanit" -lehdessäkin.
"Magilla Gorilla" -piirretyssä Magilla on herra Piiparin (Mr. Peebles) lemmikkieläinkaupan näyteikkunassa ikävystyneenä odottamassa, että joku ostaisi hänet. Magilla syö jatkuvasti banaaneja, ja tämän takia hän käy Herra Peeblesin kukkarolle. Aika ajoin joku asiakas ostaa Magillan, mutta Magilla palautetaan aina pian, ja herra Piipari joutuu maksamaan rahansa takaisin. Magillan ovat ostaneet esimerkiksi varkaat, jotka halusivat käyttää häntä apuna pankkiryöstössä, sekä eräässä toisessa jaksossa mainostoimiston miehet, jotka halusivat käyttää häntä maskottina uudelle tuotteelleen. Ainoa asiakas, joka oikeasti haluaisi pitää Magillan, on pieni tyttö nimeltä Ogee (lausutaan englanniksi kuten ”oh gee”), mutta hänellä ei kuitenkaan ole tarpeeksi rahaa.
Zaragoza (maakunta)
Zaragoza on maakunta pohjoisessa Espanjassa Aragonian itsehallintoalueen keskiosassa. Sen rajanaapureita ovat Lleidan, Tarragonan, Teruelin, Guadalajaran, Sorian, La Riojan, Navarran ja Huescan maakunnat.
Maakunnan pääkaupunki on Zaragoza, joka toimii myös itsehallintoalueen pääkaupunkina. Toinen tärkeä kaupunki on Calatayud.
Zaragozan pinta-ala on 17 275 neliökilometriä. Väkiluku on 953 486 (vuonna 2017) ja väestötiheys 55,2 asukasta neliökilometrillä. Lähes kolme neljännestä asukkaista asuu pääkaupungissa. Maakuntaan kuuluu yhteensä 292 kuntaa, joista yli puolet ovat alle 300 asukkaan kyliä.
Haulikkorihla
Haulikkorihla on pitkäpiippuinen metsästykseen tarkoitettu taittolukkoinen yhdistelmäase, jossa on yksi haulipiippu ja yksi rihlapiippu. Rihlapiippu lähes aina alempana. Piiput voivat sijaita myös rinnakkain, mutta se on harvinaista.
Haulikkorihlaa ei tule sekoittaa rihlakkoon, jolla tarkoitetaan rihlattua metsästysasetta (luodikko ja kivääri). Vanhat suustaladattavat metsästys"pyssyt" olivat sileäpiippuisia ja ne ladattiin vaihtoehtoisesti joko haulipanoksella tai kuulalla aiotun riistan mukaan. Piipun rihlaaminen ja kaliiperin pienentäminen tarkkuuden ja lähtönopeuden parantamiseksi edustivat tuolloin uutta tekniikkaa ja aseiden eriytymistä käyttötarkoituksen mukaan. Nimityksiksi vakiintui "haulikko" ja "luodikko" eli " rihlakko" tai sotilastermein saksalaislainana "kivääri" ( haulikon tapaan, ja sitä käytetään tavallisimmin pienriistan metsästyksessä. Haulipiippu on yleensä 12/70 tai 12/76 -kaliiperinen, luotipiippu esimerkiksi .222 rem.
Haulikkorihlaa käytetään korvaamaan kaksi asetta esimerkiksi metsälintuja metsästettäessä, jolloin karkottuvia tai lähietäisyydellä olevia saaliita pyydystetään haulipiipulla ja haulikon kantomatkan (n. 35 metriä) ulkopuolella olevia liikkumattomia maaleja kivääripiipulla.
Haulikkorihla ei yleensä ole luotipiippunsa osalta yhtä tarkka kuin pulttilukkoiset kiväärit, mutta tarkkuus on silti yleensä täysin riittävä vaativaankin metsästykseen. Haulipiippu eroaa haulikon piipusta usein vain pituutensa osalta: haulikkorihlojen piippupari on usein lyhyempi.
Muita monipiippuisia yhdistelmäaseita ovat mm. drillinki kahdella hauli- ja yhdellä luotipiipullaan, ja kaksoisluodikko kahdella luotipiipullaan. Drillinki ei ole Suomessa niin yleinen kuin haulikkorihla. Kaksoisluodikko yleistyi Suomessa vasta, kun Valmet toi 412-sarjansa markkinoille 80-luvulla. Tätä ennen kaksoisluodikkoja ei yleisesti meillä käytetty, lähinnä aseiden korkean hinnan vuoksi. Edullisempia haulikkorihloja sekä kaksoisluodikoita on tullut viimeisen kymmenen vuoden aikana myyntiin Venäjältä. Niitä valmistaa maineikas venäläinen asetehdas Izhevsky Mekhanicesky Zavod. Kyseinen tehdas valmistaa Baikal haulikot sekä Kalashnkikov AK-47 kiväärit.
Juha Leiviskä
Juha Ilmari Leiviskä (17. maaliskuuta 1936 Helsinki) on suomalainen arkkitehti, muotoilija ja akateemikko. Häntä pidetään Suomen nykyarkkitehdeista kansainvälisesti tunnetuimpana.
Leiviskän sakraaliarkkitehtuurin kaarta on luonnehdittu ainutlaatuiseksi koko maailmassa. Hän on voittanut useita palkintoja, muun muassa Carlsbergin arkkitehtuuripalkinnon (1995) ja Antonio Feltrinelli -palkinnon (2008). Vuonna 1992 hän sai Pro Finlandia -mitalin ja akateemikoksi hänet nimitettiin vuonna 1997.
Leiviskän vanhemmat olivat insinööri Toivo Ilmari Leiviskä sekä lehtori, filosofian maisteri Sonja Sylvia Jämsén-Astala.
Leiviskä valmistui ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1954, minkä jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria Teknillisessä korkeakoulussa valmistuen arkkitehdiksi vuonna 1963. Hänen tärkeimpiä opettajiaan olivat professorit Nils Erik Wickberg, Hilding Ekelund ja Olli Pöyry sekä assistenttina toiminut Aarno Ruusuvuori. Leiviskä toimi myös itse Teknillisen korkeakoulun rakennustaiteen historian ja tyyliopin assistenttina vuosina 1959–1971. Valmistumisen jälkeen Leiviskä työskenteli aluksi yhteistyössä Bertel Saarnion kanssa vuosina 1964–1968. Oman arkkitehtitoimiston hän perusti vuonna 1967. Vuodesta 1978 lähtien hänellä on ollut yhteinen arkkitehtitoimisto professori Vilhelm Helanderin kanssa.
Leiviskä on suunnitellut myös ulkomaille ja hänen töitään on ollut esillä lukuisissa kansainvälisissä näyttelyissä. Huomattavan osan Leiviskän tuotannosta käsittävät hienovaraisesti toteutetut kirkkojen ja seurakuntakeskusten suunnittelu- tai entistämiskohteet. Rakennusten sisätilojen suunnittelussa Leiviskän arkkitehtuurin keskeinen instrumentti on valo. Hän käyttää taidokkaasti hyväksi luonnonvaloa ottaen huomioon päivän kierron mukaiset vaihtelut, jotka rikastuttavat tilakokemusta. Tilasarjat kutoutuvat toimiviksi kokonaistaideteoksiksi, joissa materiaalien, värien ja valaistuksen yksityiskohdat tukevat pääteemaa.
Tiloja rajaavina elementteinä Leiviskä käyttää vaihtelevan korkuisia seinäpintoja ja ikkunoita. Valon arkkitehtuuria tukevat myös hänen itse suunnittelemansa valaisimet, jotka sekä jäsentävät tilaa että luovat pehmeän tehokkaasti keinovaloa sitä tarvittaessa. Monia Leiviskän valaisimia on myös yleisesti saatavilla Artekin valikoimissa, samaan tapaan kuin muun muassa Alvar Aallon valaisimia. Leiviskä on suunnitellut myös JCDecaux-konsernille HSL:n käyttämät joukkoliikenteen pysäkkikatokset.Kaikki Juha Leiviskän valaisimet on suunniteltu hänen itsensä suunnittelemia tiloja varten. Valaisimien esikuvana ovat olleet erityisesti Tanskalaisen Poul Henningsenin PH-valaisimet. Leiviskän valaisinten rakenne on yksinkertainen ja vähäeleinen. Useimmat niistä perustuvat hehkulampun käyttöön, eikä niiden optiikka enää toimi, jos valonlähde vaihdetaan tavalliseen pienoisloisteputkeen. Leiviskä puolustaa hehkulamppuja niiden luoman tunnelman ja "lämpimän luonteen" takia.
Drillinki
Drillinki (saks. "Drilling", kolmoset) on kolmipiippuinen metsästysase. Siinä on yleensä kaksi rinnakkaista, samaa kaliiperia olevaa haulipiippua ja yksi luotipiippu näitten alla. Toinen yleinen yhdistelmä on kaksi samaa kaliiperia olevaa rinnakkaista luotipiippua, joitten alla yksi haulipiippu. Myös kolmella haulipiipulla tai kolmella luotipiipulla varustettuja drillinkejä on olemassa sekä aseita, joissa on kaksi erikaliiperista luotipiippua sekä yksi haulipiippu. Tällöin haulipiippu ja isompi luotipiippu ovat yleensä päällekkäin ja pienempi luotipiippu on kiinnitetty näitten väliseen saumaan yleensä oikealle puolelle.
Drillinki on monipuolinen metsästysase, joka soveltuu monenlaisen riistan ampumiseen. Drillingit ovat saavuttaneet suosiota erityisesti Keski-Euroopassa, jossa saman jahtitapahtuman aikana voidaan ampua monenlaista riistaa. Myös aseitten lukumäärää rajoittava lainsäädäntö on lisännyt drillingin suosiota joissakin maissa. Drillingin heikkouksina voidaan mainita aseen suurehko paino sekä se, että yhdistelmäase on aina kompromissi erilaisten ominaisuuksien välillä, eikä drillinki näin ollen vedä vertoja parhaille kivääreille tai haulikoille.
Nelipiippuista kivääriä kutsutaan vierlinkiksi. Vierlinki ei ole suosittu metsästysase, koska se on painava ja valmistustapansa vuoksi erittäin kallis.
Muita yhdistelmäaseita ovat mm. haulikkorihla ja kaksoisluodikko.
Heikki Palva
Heikki Väinö Kaleva Palva (s. 5. toukokuuta 1935 Porvoo) on suomalainen kielitieteilijä, arabian kielen emeritusprofessori Helsingin yliopistossa. Palva on toiminut myös Göteborgin yliopiston arabian kielen, erityisesti nykyarabian professorina vuosina 1970–1982.
Heikki Palva on itämaiden tutkimuksen alalla kansainvälisesti arvostettu tutkija, jolla on ansioita myös oman tieteenalansa ulkopuolella. Hän on toiminut teologisessa tiedekunnassa eksegetiikan assistenttina ja tuntiopettajana sekä ansioitunut pitkäaikaisena raamatunkäännöskomitean jäsenenä (1983–1990). Palvan luottamustehtäviin lukeutuvat toiminta Uskonnonvapauskomitean jäsenenä ja Suomen Jerusalemin-instituutin (vuodesta 1997 Lähi-idän instituutti) hallituksen puheenjohtajana.
Palva sai 2001 Väinö Tannerin Säätiön tunnustuspalkinnon Lähi-idän kielten ja kulttuurien tuntemuksen sekä uskonnollisen suvaitsevuuden lisäämisestä.
Palva on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1986, ja hänet kutsuttiin Tiedeakatemian kunniajäseneksi vuonna 2012.
Palva promovoitiin teologian kunniatohtoriksi vuonna 2005.
Heikki Palvan veli on professori Antti Palva.
Tumppi Vähä-Pesola
Tuomo ”Tumppi” Vähä-Pesola on suomalainen muusikko, jonka tunnetuin teos on Dingon "Levottoman Tuhkimon" kosketinsoitinriffi. Nykyisin Vähä-Pesola omistaa porilaisen Studio Sunsetin. Nykyisin hän tekee musiikkia TumSound-nimellä.
Vähä-Pesola oli Dingon alkuperäinen kosketinsoittaja ja vaikutti yhtyeessä ensin keväästä 1983 marraskuuhun 1983, jolloin Neumann päätti ottaa Pete Nuotion yhtyeeseen ja Vähä-Pesola lähti yhtyeestä. Nuotio erosi yhtyeestä heinäkuussa 1986, jolloin Vähä-Pesola palasi kosketinsoittajaksi. Dingo hajosi lokakuussa 1986. Yhtyettä on koottu uudelleen vuosina 1993, 1998 ja 2004, mutta ilman Vähä-Pesolaa. Vähä-Pesola ei soita yhdelläkään Dingon levyllä lukuun ottamatta vuonna 1983 äänitettyä "Hölmöläisten laiva" -demoa, joka julkaistiin vuonna 2006 Dingon "Kunnian päivät 1983–1986" -kokoelmalla.
Kaksoisluodikko
Kaksoisluodikko on nimensä mukaisesti kahdella, tavallisesti samankaliiperisella luotipiipulla varustettu kiväärimallinen ase. Piiput voivat sijaita joko päällekkäin tai rinnakkain.
Kaksoisluodikoita käytetään yksinomaan metsästysaseina. Ne yleistyivät 1800–luvulla erityisesti Englannin siirtomaakaudella, jolloin niitä käytettiin suurriistan metsästykseen. Tämän vuoksi niiden kaliiperit painottuvat yleensä myös suurriistan metsästykseen tarkoitettuihin kaliipereihin. Pulttilukkoinen kivääri on edullisempana sittemmin lähes syrjäyttänyt kaksoisluodikon Suomessa. Maissa jossa villisian ajometsästys on yleistä, kaksoisluodikot ovat erinomaisia nopeasti kehittyviin tilanteisiin ja siksi yleisiä .
Kaksoisluodikon etuna pulttilukkoiseen kivääriin on nopea toinen laukaus asetta virittämättä. Haittana taas lippaan puuttuminen, suurempi paino ja toisen piipun osumapisteen siirtyminen aseen piippuparin lämmetessä epätasaisesti sellaisissa aseissa joissa piiput on juotettu yhteen. Saatavilla on myös ratkaisuja joissa piiput ovat irti toisistaan ja toisen piipun osumapiste on itsenäisesti säädettävissä sekä sivu-, että korkeussuunnassa. Yleensä kaksoisluodikko ei ole osumatarkkuudeltaan parhaiden pulttilukkoisten veroinen, mutta osumatarkkuus on riittävä kaikkeen suurriistan metsästykseen.
Peräaukko
Peräaukko eli anus () on ruoansulatuselimistön päätepiste. Ihmisellä peräaukkoa edeltää peräsuoli. Useimmilla eläimillä alkeellisista madoista ihmisiin on putkimainen suolisto, joka kulkee kokonaisuudessaan suusta peräsuoleen. Peräaukko viittaa yleisesti ottaen biologiassa siihen ruoansulatuskanavan kohtaan, jossa ulosteet poistuvat elimistöstä.
Peräaukkoa kontrolloivat sulkijalihakset. Niitä on kaksi, sisäinen ja ulkoinen, joista ulkoinen on tahdonalainen ja sisäinen tahdosta riippumaton eli autonominen. Ulostaessa ulosteet poistuvat kehosta peräaukon kautta, mikä on peräaukon pääasiallinen tehtävä. Pieraistaessa autonominen rengaslihas rentoutuu ja estää silti ulosteen karkaamisen.
Peräaukko on erogeeninen alue, minkä vuoksi sillä on merkitystä useiden ihmisten seksuaalisuudessa. Tätä kutsutaan anaaliseksiksi. Peräaukon seutu voidaan valkaista esteettisistä syistä.
Peräaukon sairauksiin lukeutuvat esimerkiksi peräpukamat, peräaukon syöpä ja peräaukon haavauma eli anaalifissuura.
Kapernaum
Kapernaum () oli muinainen kaupunki Genesaretinjärven rannalla Galileassa, Pohjois-Israelissa. Paikalla ei enää ole kuin raunioita, jotka yhdysvaltalainen tutkija Edward Robinson löysi vuonna 1838. Kapernaum lienee kuitenkin ollut asuttuna 150-luvulta eaa. 750-luvulle. Raamatun mukaan Jeesus asui kaupungissa ainakin jonkin aikaa, opetti synagogassa ja teki myös Raamatussa mainittuja ihmetekoja. Kapernaum oli myös Jeesuksen opetuslasten Pietarin, Jaakobin, Johanneksen ja Andreaksen kotipaikka.
Kapernaumin mukaan on nimetty Seinäjoen kaupunginosa Kapernaumi.
Laibach
Laibach on 1. kesäkuuta 1980 perustettu slovenialainen avantgarde-yhtye, jonka nimi on otettu Ljubljanan saksankielisestä nimestä. Vuonna 1984 Laibach perusti kahden muun taiteilijaryhmän IRWINin (kuvataide) ja Gledališce Sester Scipion Nasicen (teatteri, muutti nimensä vuonna 1987 muotoon Gledališce Rdeci Pilot ja vuonna 1990 muotoon Kozmokineticni Kabinet Noordung) kanssa yhteisen taiteilijakollektiivin nimeltä Neue Slowenische Kunst. Sitä ennen Laibach oli poikkitaiteellinen ryhmä, joka keskittyi myös kuvataiteeseen. Laibach Kunst -konseptiin on kuulunut ajoittain myös kaksi sivuryhmää: 300 000 V.K. ja Germania.
Laibach tunnetaan omintakeisesta, kokeilullisesta tyylistään ja provokatiivisesta flirttailusta totalitarismin kanssa. Yhtyeelle on tyypillistä asettua kulloinkin vallitsevaa poliittista ilmapiiriä vastaan joko suorasanaisesti tai vihjailevasti. Yhtyettä on väitetty välillä äärioikeistolaiseksi ja toisinaan taas äärivasemmistolaiseksi. Muusikko ja toimittaja Richard Wolfson kuvaili vuonna 2003 yhtyeen toimintatapaa: ”Laibachin metodi on erittäin yksinkertainen, tehokas ja kauhistuttavan altis virheellisille tulkinnoille. Aluksi he omaksuvat vihollisen tyylin, ottavat käyttöönsä valtiovallan asut ja symbolit ja liioittelevat sitten tätä kaikkea vieden sen parodian rajoille asti… Seuraavaksi he kääntävät huomionsa hyvin polttaviin aiheisiin – Länsi-Euroopan tuntemaan pelkoon Itä-Euroopasta tulevia maahanmuuttajia kohtaan, Euroopan unionin valtapeleihin, länsimaisen demokratian ja totalitarismin vertailuun.”
Laibachin taiteeseen ja toimintatapoihin liittyen on tehty akateemista tutkimusta, jopa tohtorinväitöskirja.
Rammsteinin tiedetään ottaneen Laibachilta vaikutteita.
Laibachin konsertit Suomessa:
Jamssit
Jamssit ("Dioscorea") on "Dioscoreaceae"-heimoon kuuluva kasvisuku. Lämpimissä oloissa kasvava jamssi on yleinen viljelykasvi Afrikassa, Karibialla ja osissa Aasiaa sekä Keski- ja Etelä-Amerikkaa. Länsi-Afrikassa ja Uudessa-Guineassa jamssi on tärkein viljelykasvi.
Jamssien mukula muistuttaa ulkonäöltään suuresti punaista bataattia ("Ipomoea batatas") – jopa niin paljon, että asiaan perehtymättömän on vaikea erottaa niitä valokuvasta. Ainakin Yhdysvalloissa jamssi-nimitystä käytetään virheellisesti myös bataatista.
Jamssit ovat trooppisen vyöhykkeen kasveja, ja niitä tunnetaan ainakin 12 lajia, joista vain yksi on peräisin uudelta mantereelta. Jamssit ovat ikivanhoja kasveja, joita on arveltu olleen jo jurakaudella. Jamssien koko vaihtelee suuresti: ne saattavat pienimmillään olla hieman perunaa suurempia juurimukuloita, mutta jotkin lajit tekevät jopa 20 kilon mukuloita. Suurin tunnettu juurimukula on löydetty isojamssilta ("Dioscorea alata") Malesiasta, ja se painoi 60 kiloa. Jamssit tekevät mukulat noin kahden metrin syvyyteen. Jamssien viljely onkin melko monimutkaista; köynnöksiä pitää tukea vahvoin tukirakentein, kun mukuloita kaivetaan maasta.
Jaén (maakunta)
Jaén on maakunta eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueella. Sen rajanaapureita ovat Córdoban, Ciudad Realin, Albaceten ja Granadan maakunnat. Maakunnan pääkaupunki on Jaén.
Jaénin pinta-ala on 13 496 neliökilometriä. Väkiluku on 643 484 (vuonna 2017)
Jáenissa on neljä kansallispuistoa. Maakunnassa on myös kaksi tärkeää renessanssinaikaista kaupunkia, Úbeda ja Baeza, jotka on nimetty Unescon maailmanperintökohteiksi.
Jaakko Tallus
Jaakko Tapio Tallus (s. 23. helmikuuta 1981 Lieksa) on suomalainen entinen yhdistetyn hiihtäjä, joka edusti urallaan Lieksan Hiihtoseuraa.
Tallus voitti junioreiden MM-kilpailuissa kultaa joukkuekilpailussa 1998 ja 2000 sekä hopeaa normaalimatkalla, sprintissä ja joukkuekilpailussa 2001. Hän sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2001 sprinttikilpailussa neljänneksi, normaalikilpailussa kymmenenneksi ja oli saavuttamassa pronssia joukkuekilpailussa.
Tallus voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 henkilökohtaisessa normaalikilpailussa hopeaa, oli sprintin neljäs ja oli mukana Suomen olympiakultaa voittaneessa yhdistetyn joukkueessa. Talluksen hyvät suoritukset myös hiihto-osuuksilla olivat suuri yllätys – uransa alussa hänet oli opittu tuntemaan paremminkin vahvana hyppääjänä.
Tallus oli mukana myös Val di Fiemmen MM-hiihtojen 2003 pronssia voittaneessa joukkueessa. Normaalimatkalla hän oli 13. ja sprintissä 20. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui normaalimatkalla kahdeksanneksi, sprintissä 12:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Vuoden 2006 Torinon olympialaisissa Tallus oli normaalikilpailussa ja sprinttikisassa viides ja oli mukana joukkuekisan pronssimitalin voittaneessa Suomen joukkueessa.
Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Tallus kuului Suomen kultajoukkueeseen ja sijoittui normaalikilpailussa 11:nneksi. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli yhteislähtökilpailussa yhdeksäs ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksastoista.
Tallus sijoittui maailmancupissa kaudella 2001–2002 kokonaiskilpailussa neljänneksi ja sprinttikilpailussa kuudenneksi.
Tallus ilmoitti kesäkuussa 2010 lopettavansa uransa vedoten motivaation puutteeseen ja perhesyihin. Uran jälkeen Tallus valmensi vuoden verran yhdistetyn urheilijoita Kuopion alueella kunnes pääsi opiskelemaan pelastusopistoon. 2013 Tallus muutti perheensä kanssa Jyväskylään ja toimii nykyisin Keski-Suomen Pelastuslaitoksella palomiehenä.
Pienoiskivääri
Pienoiskiväärillä ("piekkari") tarkoitetaan luodin ja piipun sisähalkaisijamitaltaan .22-kaliiperista (n. 5,6 mm) asetta, joka ampuu nk. reunasytytteistä patruunaa. Pienoispistooli on vastaavia, pienoiskivääriinkin sopivia patruunoita käyttävä pistoolityypin ase.
Pienoiskiväärin tarkkuus on muita kivääriaseita vastaava n. 100 metriin saakka, sen jälkeen tarkkuus ja teho laskevat nopeasti. Pienoiskiväärin luodin lähtönopeus on tavallisesti 300-450 m/s. Tällöin luodin lentoradan lakipiste sadalta metriltä voi olla jopa 90 cm:n korkeudella. Tehokkaalla kiväärillä lakipiste voi tuolloin olla vain muutamia senttejä. Vrt: yleisen metsästyskaliiperi 243 win:n luodin lentorata kaareutuu 28-32 cm 300 metrin matkalta.
Pienoiskivääri on metsästyslain muutoksen jälkeen jälleen yleistymässä Suomessa pienriistan metsästyksessä.
Pienoiskiväärit ja -patruunat luokitellaan patruunan pituuden mukaan: .22 Short, .22 Long, yleisin patruunatyyppi .22 LR (Long Rifle) ja .22 WMR (Winchester Magnum Rimfire) nk. Magnumpienoiskiväärin patruuna. .22 LR kaliiperisella aseella voi ampua myös kahta lyhyempää patruunatyyppiä. .22 WMR-aseella ei kuitenkaan voi ampua muita patruunatyyppejä. Muita reunasytytteisiä patruunoita ovat muun muassa 6 mm Flobert, eli "penniläinen", jonka hylsyssä ei yleensä ole ruutia, vaan luoti saa liike-energiansa nallimassan palamisesta. Hyvin matalatehoista penniläistä voi yleensä turvallisesti ampua muissa paitsi .22 WMR-pienoiskiväärikaliiperin aseissa.
Reunasytytteisessä patruunassa ei ole erillistä nallia vaan nallimassa on sijoitettu messinki- tai teräshylsyn sisälle kantaan, sen takaosan levennyksen uraan. Näin iskusytytteistä nallimassaa on koko kannan alueella. Koska nallimassa täytyy voida sytyttää hylsyn kantaa äkillisesti iskien, ei hylsyn ainevahvuus voi olla suuri. Se puolestaan estää suuren ruutimäärän ja siitä syntyvän paineen. Näin pienoiskivääri ei voi olla koskaan niin tehokas kuin tavallinen nk. keskussytytteistä patruunaa käyttävä ase.
Pienoiskiväärillä saa metsästää, kun osumaenergia on piipun suusta mitattuna vähintään 100 joulea (E0 > 100 J).
Pienoiskiväärillä metsästettäviä lajeja ovat villikani, orava, piisami, näätä, minkki, kärppä, hilleri, heinäsorsa, tavi, haapana, jouhisorsa, heinätavi, lapasorsa, punasotka, tukkasotka, haahka, alli, telkkä, tukkakoskelo, isokoskelo, riekko, kiiruna, pyy, peltopyy, fasaani, nokikana, lehtokurppa ja sepelkyyhky. Lisäksi saa ampua rauhoittamattomia lintuja.
Kaki
Kaki ("Diospyros kaki") on eebenpuiden eli persimonien ("Diospyros") sukuun kuuluva kasvi, jonka makeat hedelmät ovat syötäviä. Sitä kutsutaan myös nimillä kakiluumu, persimon/persimoni ja sharon. Kaki on kotoisin Japanista ja Kiinasta, mutta sitä viljellään nykyisin muuallakin. Kakin hedelmä muistuttaa kellertävää tomaattia, jonka pinta punertuu hedelmän kypsyessä. Erittäin pehmeä kypsä malto on makea ja hapoton ja maultaan luumua muistuttava.
Raa’at kakit ovat kovia ja syötäväksi kelpaamattomia, koska ne sisältävät paljon parkkihappoa, joka häviää kypsymisen aikana. Hedelmät muuttuvat kypsyessään pehmeiksi. Jos hedelmä kuivattaa suuta ja maistuu kitkerältä, se on vielä raaka. Israelissa viljeltävä sharon on kakin jalostettu muoto, jossa ei ole parkkihappoa eikä siemeniä. Se on raakanakin makea. Espanjassa viljeltävää lajiketta kutsutaan persimoniksi ja Uudessa-Seelannissa viljeltävää lajiketta kakiksi.
Kakihedelmä säilyy parhaiten kylmässä. Se on arka etyleenille, joten sitä ei suositella säilytettävän runsaasti etyleeniä tuottavien kasvisten vieressä.
Kakissa on hiilihydraattia noin 20 g / 100 g ja C-vitamiinia 11 mg / 100 g. Siinä on muihin hedelmiin verrattuna suhteellisen paljon A-vitamiinia.
Gregorius XIII
Paavi Gregorius XIII, syntymänimeltään Ugo Buoncompagni, oli paavina 13. toukokuuta 1572 – 10. huhtikuuta 1585). Hän pyrki valloittamaan takaisin katoliselle kirkolle ne alueet, jotka uskonpuhdistus oli siltä vienyt. Hän oli katolisen vastauskonpuhdistuksen huomattavimpia paaveja ja jesuiittojen suosija. Hänen määräyksestään vuonna 1582 otettiin käyttöön gregoriaaninen kalenteri.Hanska 2005: 115.
Gregorius XIII muun muassa lähetti Skandinaviaan jesuiittaisä Antonio Possevinon taivuttelemaan Ruotsin kuningas Juhana III:ta käätymään takaisin katoliseen kirkkoon. Possevinon matkakertomuksen mukaan erityisesti suomalaiset olisivat olleet valmiita jättämään luterilaisuuden, koska olivat mieltyneet vanhoihin kirkonmenoihin.Hanska 2005: 114.
Ranskan uskonsodissa Gregorius XIII tuki katolisia heidän sodassaan protestanttisia hugenotteja vastaan. Hän jopa lyötätti juhlamitalin sen johdosta, että Ranskan katoliset olivat surmanneet noin 10 000 hugenottia, jotka olivat tulleet juhlimaan hugenottien johtomiehen Navarran kuninkaan Henrik Bourbonin (myöhempi Ranskan kuningas Henrik IV) ja Ranskan kuninkaan sisaren häitä Pariisiin. Tästä Pyhän Bartolomeuksen yön tapahtumasta on Vatikaanin palatsin valtaistuinsalissa fresko, jonka Giorgio Vasari maalasi Gregorius XIII:n määräyksestä.
Näistä tapahtumista huolimatta myöhemmin kuninkaaksi kruunattu entinen hugenottiprotestantti Henrik IV kääntyi lopulta katoliseen uskoon, mutta paavin harmiksi hän myös sääti niin sanotulla Nantesin ediktillä Ranskaan uskonvapauden ja oli siten lojaali myös entisille hugenottiveljilleen.
Gregorius XIII antoi siunauksensa Espanjassa toimineen nuntiuksensa suunnitelmalle salamurhata Englannin kuningatar Elisabet I. Hän julisti hankkeen olevan Jumalan silmissä armollinen teko. Suunnitelma kumminkin epäonnistui.
Hän toimi vastauskonpuhdistajana myös humanistisella puolella lahjoittamalla paaviutensa aikana kaksi miljoonaa kultarahaa vähävaraisille opiskelijoille. Opiskelijoita varten hän perusti lukuisia pappisseminaareja Roomaan niin englantilaisille, saksalaisille kuin kreikkalaisillekkin. Myös lähetystyön hän otti vakavasti lähettämällä lähetyssaarnaajia aina Japaniin saakka.
Gregorius XIII:n määräyksestä katolisissa maissa otettiin käyttöön hänen nimeään kantava gregoriaaninen kalenteri. Siihen siirryttiin lokakuussa 1582, jolloin lokakuun 4. päivän jälkeen seurasi suoraan 15. lokakuuta. Protestanttisissa ja ortodoksisissa noudatettiin kuitenkin vielä pitkään tämän jälkeen vanhaa juliaanista kalenteria, joten niissä oli eri päivämäärä kuin katolisissa maissa. Esimerkiksi Englannissa ja sen siirtomaissa uuteen ajanlaskuun siirryttiin vasta vuonna 1752, Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa 1753 ja Venäjällä vasta 1918.
Heikki Kirkinen
Heikki Kirkinen (22. syyskuuta 1927 Kuusjärvi – 9. tammikuuta 2018) oli Itä-Suomen yliopiston (Joensuu) historian professori. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1949 Joensuun lyseosta, valmistui filosofian kandidaatiksi 1952, lisensiaatiksi 1958 ja tohtoriksi 1961 Helsingin yliopistosta.
Hän toimi Joensuun yliopiston rehtorina 1971–1981 sekä Sorbonnen yliopiston suomen kielen, kirjallisuuden ja kulttuurin vierailevana professorina 1966–1970.
Kirkinen ansioitui Karjalan historian ja karjalaisen identiteetin tutkijana. Hänen harrastuksiinsa kuului musiikki; hän on muun muassa opiskellut musiikkitiedettä sekä säveltänyt.