hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Amuri
Amuri on kahden kaupunginosan muodostama alue Tampereella. Se jakaantuu IV ja V kaupunginosiin.
Amurin alue rakennettiin 1860-luvulla työväestön asuinalueeksi. Alueen nimi tulee aikakauden ajankohtaisista vertauksesta: suomalaisia siirtolaisia lähti tuolloin kaukaiselle Amurinmaalle Venäjälle. Uusi kaupunginosa sijaitsi myös ajan mittapuun mukaan kaukana keskustasta ja tehtaista.
Se muodostui eheistä puutalokortteleista, jotka olivat pienempiä kuin muualla kaupungissa. Alueen alkuperäisenä itärajana oli Kortelahdenkatu, jonka länsipuolelta myytiin ensimmäiset 40 tonttia vuonna 1869. Talot olivat yksikerroksisia. Amurin työläisasunnot olivat tyypillisesti yhteiskeittiöasuntoja, joissa kahdella tai neljällä huoneella oli yhteinen keittiö. Yhdessä huoneessa asui aina yksi perhe.
1960-luvulla Amurin puutalot purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostaloja. Yksi kortteli säästettiin ja siitä tehtiin työläismuseo. Sen asunnot sisustettiin ajanjakson 1880−1970 eri aikakausien työläisasuntojen näköisiksi.
Finlayson Oy rakennutti työntekijöitään varten Hämeenpuiston, Puuvillatehtaankadun, Mustanlahdenkadun ja Satakunnankadun rajaamaan kortteliin vuosina 1951–1955 Amurinlinnan, johon kuuluvat rakennukset suunnitteli arkkitehti Erik Bryggman.
Tunnettuja Amurin asukkaita ovat olleet kirjailija Väinö Linna, kirjailija Ilpo Kaukovalta, taidemaalari Gunnar Pohjola ja maaherra Risto Tainio. Kirjailija F. E. Sillanpää asui Amurissa 1900-luvun alussa, jolloin hän opiskeli Tampereen Reaalilyseossa.
Amuri ulottuu itä–länsi-suunnassa Hämeenpuistosta Sepänkadulle ja pohjois–etelä-suunnassa Paasikiventieltä Pirkankadulle. Amurin pääkatu on Pirkankadusta erkaneva Satakunnankatu, joka jatkuu itäänpäin Tammerkosken yli. Satakunnankadun huomattavimmat poikkikadut ovat Kortelahdenkatu ja Mustanlahdenkatu; Kortelahdella on tarkoitettu Näsijärvestä pistävän Mustanlahden perukan toista haaraa. Molemmat nimet mainittiin jo Tampereen kaupungin ensimmäisessä asemakaavassa vuodelta 1822. Rautatien vieressä kulkevan Näsijärvenkadun alkuperäinen nimi vuoteen 1936 saakka oli Pohjoinen rantakatu (samaan vuoteen saakka Eteläpuisto Kaakinmaan kaupunginosassa oli Eteläinen rantakatu). Amurissa sijaitsevat muun muassa pääkirjasto Metso, Tampereen taidemuseo, työläismuseokortteli ja Pyynikin uimahalli. VIII kaupunginosa (Särkänniemi) sijaitsee välittömästi Amurin pohjoispuolella Näsijärven rannassa. Muut naapurikaupunginosat ovat Tampereen I kaupunginosa (Finlayson, aiemmin Näsi) ja II kaupunginosa (Tammerkoski) idässä, VI kaupunginosa (Kaakinmaa) etelässä sekä VII kaupunginosa (Pyynikinrinne) lounaassa.
Amurin pohjoisreunalla Paasikiventien vieressä kulkee Tampere–Pori-rata, josta erkanee 1960-luvulla rakennettu Parkanon rata (Tampere–Seinäjoki-rata). Radan varrella on ollut Amurin seisake, joka kuitenkin poistettiin käytöstä 1980-luvulla mutta otettiin uudelleen käyttöön 1990-luvulla ja poistettiin uudelleen käytöstä 2005.
Brian Aldiss
Brian Wilson Aldiss, OBE, (18. elokuuta 1925 East Dereham, Norfolk – 19. elokuuta 2017 Oxford, Oxfordshire) oli brittiläinen kirjailija, joka kirjoitti tieteiskirjallisuutta, valtavirran kaunokirjallisuutta ja tietokirjallisuutta.
"Frankenstein Unbound" (1973) oli pohjana Roger Cormanin vuoden 1990 samannimiselle elokuvalle. Tarina "Superlelut elävät koko kesän" ("Supertoys Last All Summer Long") oli puolestaan pohjana Stanley Kubrickin aloittamalle ja Steven Spielbergin ohjaamalle elokuvalle "A.I. – Tekoäly".
Aldissille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunniamerkki vuonna 2005. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Saarela
Saarela on Oulun kaupunginosa Oulujoen varrella, noin viisi kilometriä keskustan itäpuolella ja kaksi kilometriä Myllyojan suuralueen eteläpuolella. Siihen kuuluu osa-alueena myös Kumpulankangas. Kaupunginosassa asuu noin 1 300 asukasta.
Kaupunginosan kadunnimet kuten Yrjö Saarelan tie, Painijantie ja Niskalenkki viittaavat painin olympiavoittajaan ja maailmanmestariin Yrjö Saarelaan.
Yleisesti rauhallisena pidetty alue on omakoti- ja rivitalovaltaista asuinaluetta. Tulevaisuudessa kaupunginosa laajentunee etelään joen rantoja seuraillen.
Saarelansaaressa sijaitsee taidegalleria Art Halvare. Galleriaan liittyy myös veistospuisto saaren alueella. Kaupunginosan alueella on myös Markkuun ryhmäpuutarha.
Kaupunginosassa on päiväkoti ja seurakuntatalo.
Oulun kaupunginvaltuusto päätti 17.5.2010 lakkauttaa Oulujoen Saarelan sivukoulun 1.8.2010 alkaen ja siirtää siellä annettavan perusopetuksen Oulujoen pääkoululle. Tätä ennen Saarelassa toimi peruskoulun 1. ja 2. luokka.
Malmö FF
Malmö Fotboll Förening on vuonna 1910 perustettu ruotsalainen jalkapalloseura. Se on yksi maansa suurimmista seuroista AIK:n, IFK Göteborgin ja Djurgårdenin ohella. Malmö FF on voittanut Ruotsin mestaruuden 20 kertaa ja Cupin 14 kertaa. Lisäksi se on ainoa ruotsalaisjoukkue, joka on pelannut Euroopan Cupin (nyk. Mestarien liiga) loppuottelussa. Tuo tapahtui kaudella 1978/79, jolloin Nottingham Forest oli kuitenkin vahvempi.
Joukkueen suurin menestys on 1970-luvulta, jolloin se voitti viisi mestaruutta. Myös 1980-luvulla MFF oli vahva. Roy Hodgsonin valmentama joukkue voitti viisi kertaa Allsvenskanin peräkkäin. Mestaruus ratkaistiin kuitenkin tuohon aikaan playoffeissa, joista MFF saavutti vain kaksi mestaruutta.
Malmö eteni Mestarien liigan kauden 2014–2015 lohkovaiheeseen ensimmäistä kertaa seurahistoriassaan ja ensimmäisenä ruotsalaisseurana neljääntoista vuoteen. Se voitti viimeisen karsintakierroksen toisessa osaottelussa FC Red Bull Salzburgin 3–0 ja meni jatkoon yhteismaalein 4–2.
Mihail Baryšnikov
Mihail Nikolajevitš Baryšnikov (, , s. 27. tammikuuta 1948 Riika) on venäläinen balettitanssija, joka on vuodesta 1974 työskennellyt Yhdysvalloissa.
Baryšnikov on käyttänyt jopa täydelliseksi kutsuttua tanssitekniikkaansa niin klassisen baletin kuin modernin tanssinkin lajeissa. Lisäksi hän on esiintynyt näyttelijänä niin television saippuasarjoissa kuin nykyisen kotikaupunkinsa New Yorkin suurissa draamateattereissakin Broadwaylla.
Baryšnikov syntyi venäläiseen perheeseen Riiassa, Latvian sosialistisessa neuvostotasavallassa. Hänen isänsä oli insinööri ja äitinsä ompelija.
Baryšnikov aloitti tanssin opiskelun Vaganovan balettikoulussa 15-vuotiaana. Lahjakkuutensa ansiosta hän pääsi Leningradin (nykyinen Pietari) Kirovin balettiin vuonna 1966. Kun Kirovin baletti oli Kanadan-kiertueella vuonna 1974, Baryšnikov anoi poliittista turvapaikkaa Torontosta ja matkusti Yhdysvaltoihin.
Vuosina 1974–1979 hän oli ensitanssija American Ballet Theatressa (ABT). Hän liittyi New York City Balletiin vuosiksi 1978–1979, kunnes palasi takaisin American Ballet Theatreen vuonna 1980 ja toimi seurueen taiteellisena johtajana vuoteen 1989 asti. Heinäkuun 3. päivänä vuonna 1986 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Vuosina 1990–2002 Baryšnikov oli ohjaajana White Oak -tanssiprojektissa.
Baryšnikov sai Oscar-ehdokkuuden ensimmäisestä elokuvaroolistaan Herbert Rossin elokuvassa "Käännekohta" vuonna 1977. Baryšnikov näytteli pääosaa Taylor Hackfordin ohjaamassa elokuvassa "Taylor Hackfordin Valkeat yöt" (1985), ja hänellä oli myös näkyvä rooli venäläisenä emigranttitaiteilijana televisiosarjassa "Sinkkuelämää".
Baryšnikovilla on aikuisikäinen suomalainen kummityttö, ja hän on vieraillut Suomessa usein.
Myllyoja (Oulu)
Myllyoja on Oulun kaupunginosa ja suuralue Oulujoen pohjoisrannalla, noin viisi kilometriä keskustasta itään. Kaupunginosassa asuu noin 2 500 asukasta.
Varsinainen Myllyojan kaupunginosa käsittää Vaalantien (yhdystie 8300), Parkkisenkankaantien, Oulujoen ja Myllyoja-nimisen ojan erottaman alueen. Alue on taajaan rakennettua, ja varsinaisia viheralueita löytyy vain luonnontilaisesta Myllyojanpuistosta.
Kaupunginosa on sekoitus omakotitaloja ja 1970-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Alueen pohjois- ja eteläosat ovat omakotitalovaltaista aluetta, kun taas aluekeskus on ympäröity kerrostaloin. Oulujoen rannoilla on vain omakotitalotontteja.
Kaupunginosan peruspalvelut on keskitetty Myllyojan keskukseen.
Sarkasmi
Sarkasmi on purevaa ivaa tai purevan ivallinen ilmaus. Se on sanallista ironiaa, joka on tarkoituksellista, peittelemätöntä ja yleensä loukkaavaksi tarkoitettua. Sarkasmilla ilmaistaan kielteistä ja arvostelevaa asennetta tiettyjä henkilöitä tai tapahtumia kohtaan.
"Sanallisessa ironiassa" viestin tarkoitettu merkitys on erilainen tai päinvastainen kuin sanojen tavanomainen merkitys. "Sarkasmi" on purevaksi ja teräväksi tarkoitettua sanallista ironiaa, ja se koetaan siksi loukkaavaksi ja joskus raivostuttavaksi. Toisin kuin ironia, sarkasmi on aina harkittua ja sillä on selkeä kohde, joka on yleensä ihminen mutta joskus myös esimerkiksi esine tai uskomus. Vain ihmiset voivat olla sarkastisia, mutta tilannekin voi olla ironinen.
Sarkasmiksi voidaan kutsua sellaistakin purevaa, ivallista tai halveksuvaa kommenttia, joka ei ole ironinen.
Psykolingvistikko Roger J. Kreuz (1996) määrittelee viisi piirrettä, joista sarkasmin voi tunnistaa:
Sarkasmi on sitä ymmärrettävämpää, mitä paremmin kuulija tuntee sanojan. Ilman tietoa sanojan todellisista mielipiteistä sarkasmi voidaan erehdyksessä käsittää vilpittömänä mielipiteenä. Esimerkiksi kannabiksen vaaroja kauhistelevan lausahduksen tulkinta riippuu siitä, tietääkö kuulija sanojan olevan kannabiksen kannattaja vai vastustaja.
Joissain tutkimuksissa jo kolmevuotiaiden lasten on havaittu ymmärtäneen sarkasmia. Ranskankielisillä lapsilla tehdyssä tutkimuksessa havaittiin, että viisivuotiaat lapset ymmärsivät sarkasmin, kun siihen liittyi sarkastinen äänenkorkeuden vaihtelu. Yli seitsemänvuotiaat lapset ymmärsivät sarkasmin asiayhteydestä ilman äänenvaihteluakin.
Ihminen käyttää sarkasmin ymmärtämiseen kolmea aivojen osaa. Vasemman aivopuoliskon kieleen liittyvä aivokuoren osa tulkitsee lausahduksen kirjaimellisen merkityksen. Otsalohko ja oikea aivopuolisko päättelevät sen asiayhteyden. Lopuksi ventromediaalinen prefrontaalinen aivokuori yhdistää asiat ja tulkitsee lausahduksen sarkasmiksi. Autisteilla ja henkilöillä, jotka kärsivät aivovaurioista, on usein vaikeuksia ymmärtää sarkasmia.
Sana "sarkasmi" on peräisin kreikankielisestä sanasta "sarkasmos" ("σαρκασμός") (’iva, pilkka’) jonka verbimuoto on "sarkazein" ('puhua kitkerästi, ivata', sananmukaisesti ’repiä lihaa’ tai ’purra huulta raivoissaan’).
Ain’t Talkin’ ’Bout Love
”Ain’t Talkin’ ’bout Love” on hard rock -yhtye Van Halenin kappale yhtyeen esikoisalbumilta "Van Halen" (1978). Samana vuonna kappale julkaistiin myös singlenä.
Kitarariffin varassa etenevä kappale on yhtyeen ensimmäisiä hittejä ja tunnetuimpia kappaleita. Apollo Four Forty -niminen konemusiikkiyhtye käytti kappaleen riffiä hitissään ”Ain’t Talkin’ ’bout Dub” (1997).
San José
San José on yleinen nimi monelle paikalle:
Another One Bites the Dust
Another One Bites the Dust on Queen -yhtyeen vuonna 1980 julkaisema funk-vaikutteinen rock-kappale. Se löytyy albumilta "The Game" ja julkaistiin myös singlenä. Siitä muodostui Queenin suurin kaupallinen hitti. Se nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja sitä on myyty yli neljä miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Singlen b-puolena on Mayn samanhenkinen kappale "Dragon Attack". Kappale julkaistiin myös vuonna 1981 ilmestyneellä kokoelmalevyllä "Greatest Hits I".
Kappale on basisti John Deaconin säveltämä, mutta myös laulaja Freddie Mercury muokkasi sitä. Deacon sai lauluun vaikutteita Chicin kappaleesta "Good Times". Rumpali Roger Taylor vihasi kappaletta.
Väitetään myös, että kappale sisältäisi takaperin kuunneltuna repliikin "It's fun to smoke marijuana".
Laulun tekee muistettavaksi sen tarttuva ja mieleenjäävä bassoriffi. Laulua on käytetty usein urheilutapahtumien taustamusiikkina, ja se inspiroi "Weird Al" Yankovicin tekemään laulusta parodiaversion "Another One Rides the Bus".
Åbo IFK
Åbo Idrottsföreningen Kamraterna (ÅIFK) on vuonna 1908 perustettu turkulainen urheilun yleisseura. Ruotsinkielisen seuran tärkeimmät lajit ovat käsipallo, jalkapallo ja yleisurheilu. Seurassa on pelattu aikoinaan myös jääkiekkoa, jossa joukkue voitti Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason mestaruuden vuonna 1967. Samana vuonna seuran jääkiekkojoukkueen rungolle perustettiin uusi erikoisseura, Kiekko-67.
Jalkapallossa seura on 1900-luvun alkupuoliskolla saavuttanut hyvääkin menestystä. Se on voittanut kolme Suomen mestaruutta ja viisi SM-hopeaa. Vuonna 1910 seura voitti Suomen-mestaruuden, kun se kaatoi loppuottelussa Viipurin Reippaan maalein 4–2. Seuraavana vuonna ÅIFK ylsi SM-hopealle, kun Helsingin Jalkapalloklubi oli loppuottelussa vahvempi lukemin 7–1. Vuosina 1913–1917 seura sai neljä peräkkäistä SM-hopeaa, sillä vuonna 1914 ei järjestetty SM-kilpailuja. Kolme ensimmäistä SM-loppuottelutappiota tulivat Kiffeniä vastaan. Vuonna 1913 ÅIFK hävisi 3–5, vuonna 1915 0–1 ja 1916 maalein 2–3. Vuonna 1917 ÅIFK kohtasi jälleen HJK:n, mutta hävisi loppuottelun 2–4. Toisen Suomen-mestaruutensa seura voitti 1920. Se kohtasi loppuottelussa HPS:n ja voitti sen 2–1. ÅIFK oli mestari myös vuonna 1924, jolloin se voitti loppuottelussa HPS:n lukemin 4–3. Kaudella 2016 seuran edustusjoukkue pelaa Kolmosessa.
Turun Palloseura perustettiin vuonna 1922 ÅIFK:n vastavoimaksi. Kuitenkin vuodesta 2008 ja hetken aikaa myös 1990-luvulla ÅIFK on toiminut TPS:n reserviseurana.Käsipallo tuli seuran ohjelmaan 1940-luvulla, ja se on tällä hetkellä seuran tärkein laji, ainakin edustustasolla. ÅIFK:n miehet pelaavat SM-liigaa ja naiset 1-divisioonaa. ÅIFK:n miesten päävalmentajana toimii BK-46:sta tuttu Robin Karlsson.
Sulo Salmi
Sulo Artur Salmi (4. maaliskuuta 1914 Vaasa – 29. huhtikuuta 1984 Vaasa) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Lontoon olympialaisissa 1948 hän voitti kultaa joukkuekilpailusta ja sijoittui kahdeksanneksi hypyissä.
Jump (Van Halenin kappale)
Jump on hard rock -yhtye Van Halenin hittikappale. Kappaleen single julkaistiin 31. joulukuuta 1983. Single pysyi peräti viisi viikkoa Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykkösenä. Se ilmestyi yhtyeen albumilla "1984". Jump on lisäksi mukana Van Halenin kokoelma- ja livealbumeilla "The Best of Volume I", "The Best of Both Worlds" ja "". Kappaleesta tehtiin myös Van Halenin ensimmäinen musiikkivideo.
Kappale rakentuu muistettavan syntetisaattoririffin ympärille. Laulu edustaa "pehmeämpää" Van Halenia, jossa kosketinsoittimet saivat suuremman huomion. Tyylimuutokset johtivat osittain ensimmäisen kokoonpanon hajoamiseen, mutta "Jump" on edelleen yhtyeen tunnetuin kappale.
Eddie Van Halenin kitarariffia (kappaleen lopussa), käytettiin myöhemmin myös kappaleessa "Top of the World" albumilta For Unlawful Carnal Knowledge.
David Lee Rothin mukaan "Jumpin" musiikkivideon tekeminen maksoi yhteensä 650 dollaria.
Laulua on esitetty mäkihyppykilpailujen yhteydessä nimensä takia.
Juhani Palmu
Helge Juhani Palmu (s. 8. heinäkuuta 1944 Turku) on suomalainen taidemaalari. Hänen töidensä aiheina ovat useimmiten suomalaiset maaseudun talouskeskukset (esimerkiksi ladot) ja maisemat tai šamanistiset symbolit yhdistettyinä luolamaalausten tyylisiin ihmishahmoihin.
Palmun isä oli taidekauppias, jolla oli 1970-luvun lopulla kahvila-taidegalleria Turussa. Isä oli myös Jehovan todistaja. Palmu työskenteli mainospiirtäjänä 1960-luvulla ennen maalariksi ryhtymistään. Hän on opiskellut Onni Ojan yksityisoppilaana sekä Kölnissä vuosina 1991–1993.
Palmu tunnetaan myös taloudellisesta kyvystään ja ajoittain runsaista tuloistaan. Taidemyyntitaustasta huolimatta 80 prosenttia Palmun myyntituloista sanotaan tulevan oheistuotteista, Palmu Design Collectionin vaaseista, tekstiileistä ja painotuotteista.
Vuonna 2007 "City-lehden" kulttuurikyselyssä 60 prosenttia vastaajista mainitsi Palmun maan yliarvostetuimmaksi taiteilijaksi.
Palmu osti vuonna 1998 Kapteeninkadulla sijainneen helsinkiläisen Strindbergin taidesalongin irtaimistoineen ja arkistoineen. Siellä hän esitteli omien töidensä ohella muun muassa Eero Nelimarkan kirjeitä. Palmu sulki toistaiseksi Strindbergin gallerian kuten myös Aleksanterinkadun toimipisteensä kesäkuussa 2007.
Palmu on ollut naimisissa kuusi kertaa, muun muassa Katriina Wuoriston ja Tiina Jylhän kanssa. Nykyinen vaimo on Leila Palmu (o.s. Pikk). Palmu haki huhtikuussa 2009 avioeroa. Hän kuitenkin perui hakemuksen myöhemmin kesäkuussa. Palmu loukkaantui vakavasti tulipalossa kotonaan kesäkuussa 2017. Hänelle on tehty useita leikkauksia ja ihonsiirtoja alaraajoihin ja hän on menettänyt yhdeksän varvasta jaloistaan.
Valentinianus I
Flavius Valentinianus I (321 – 17. marraskuuta 375) oli Rooman keisari 364–375.
Valentinianus oli upseeri armeijassa Julianuksen ja Jovianuksen aikana. Jovianuksen kuoltua armeija valitsi hänet keisariksi. Pian hän nimitti myös veljensä Valensin kanssahallitsijakseen. Veljekset jakoivat valtakunnan kahteen osaan: Valensista tuli Itä-Rooman keisari, Valentinianuksesta Länsi-Rooman keisari.
Valentinianuksen aikana Rooma soti barbaarikansoja kuten burgundeja, sakseja ja alemanneja vastaan, joista aiemmin ei ollut edes kuultu. Aluksi Valentinianus toimi Milanosta käsin, mutta muutti vuonna 365 Pariisiin, josta käsin hän soti alemanneja vastaan. Alemannit lyötiin Reinin taakse ja heidän kanssaan solmittiin rauha.
Samoihin aikoihin saksit hyökkäsivät Gallian rannikkoa vastaan. Pohjois Britannian piktit ja skotit olivat liittossa saksien kanssa. Valentinianus lähetti "comes" Flavius Theodosiuksen Britanniaan kukistamaan hyökkääjiä. Kukistettuaan heidät Theodosius lähetettiin Afrikaan jossa eräs Firmus oli aloittanut kapinan.
Vuonna 374 kvadit, eräs germaaniheimo, hyökkäsi Pannoniaan. Vuonna 375 keisari lähti Illyriaan suuren armeijan kanssa heitä vastaan. Ottaessaan vastaan kvadien lähetystöä Valentinianus sai aivoverenvuodon johon hän kuoli 17. marraskuuta 375.
Grasse
Grasse on kaupunki Etelä-Ranskassa, Alpes-Maritimesin departementissa. Kaupungin pinta-ala on 44,44 neliökilometriä ja asukasluku 48 801 (2006). Kaupunki on nykyisin tunnettu hajuvesiteollisuuden keskuspaikka.
Grasse sijaitsee sisämaan vuoriston rinteillä; sen alin kohta on 80 metriä ja korkein 1061 metriä merenpinnasta.
Grasse ilmestyi keskiajan asiakirjoihin 1000-luvun alkupuolella, mutta kaupungin perustamisajankohtaa ei tarkkaan tiedetä. Grasse oli 1100-luvulla pieni itsenäinen tasavalta, jota hallitsi neuvosto, jonka jäsenet käyttivät itsestään nimitystä "Cunsuls par la grâce de Dieu" (Konsulit Jumalan armosta). Esikuvana tälle hallinnolla olivat Italian alueen tasavallat, ja kaupunki olikin kiinteässä kanssakäymisessä Pisan kaupunkivaltion kanssa. Cannesin sataman kautta Grasse toimitti Pisaan saippuaa, öljyä ja parkittuja nahkoja. Vastavuoroisesti se sai Pisasta raakanahkaa ja aseita. Grassella oli hyvin ehdoin neuvoteltu sopimus Cannesin kaupungin kanssa kauttaliikenteestä.
Kaupungin vapaus, varakkuus ja strateginen asema, jonka ansiosta se hallitsi koko sisämaata, kiinnostivat Provencen kreiviä. Vuonna 1227 Provencen kreivi Raymond Bérenger valloitti kaupungin ja periaatteessa lopetti kaupungin omalaatuisen vapauden. Kreivi kuitenkin jätti grasselaisille suuren osan heidän vapauksiaan, heidän etuoikeutensa ja jopa osan autonomiastakin. Myös Antibesin piispa oli muuttanut asumaan kaupunkiin, ja myöhemmin sinne muutti myös hiippakunnan hallinto.
Näin Grassesta tuli laajan alueen hallinnollinen ja juridinen keskus. Sen merkitys entisestään korostui, kun 1388 Nizza ja sen kreivikunta siirtyivät Savoien herttuan alaisuuteen. Vahvasti linnoitettuna ja aktiivisena kaupunkina Grasse hyödynsi maantieteellisen asemansa antamat mahdollisuudet. Vuonna 1491 koko Provencen kreivikunta, mukaan lukien myös Grasse, liitettiin Ranskan kuningaskuntaan.
Kun Ranskassa suuren vallankumouksen jälkeen luotiin departementtien järjestelmä, tuli Grasse osaksi Varin departementtia, jonka hallintokaupunkina se toimi pari vuotta 1793–1795. Grassen alue erotettiin Varin departementista 1860 ja liitettiin Nizzan kreivikuntaan, joka tuolloin liitettiin osaksi Ranskaa. Alueesta tuli Alpes-Maritimes-departementti.
Grasse hyödynsi hyvin maantieteellisen asemansa myös kaupankäynnissä ja alueen taloudessa. Nahkateollisuus, joka oli kaupungin merkittävin tulonlähde, keskitti toimintansa Italian ja Pisan sijaan Ranskaan vuonna 1491 tapahtuneen liittymisen myötä.
Ajan myötä nahkateollisuuden merkitys väheni, ja tilalle nousi eritoten 1700-luvulta lähtien alueen kasvulle miellyttävän ilmaston hyödyntäminen. Näin kaupunkia ympäröivät kukkaviljelmät alkoivat tuottaa runsaasti raaka-ainetta hajuvesiteollisuuden käyttöön. Lähes kaikki luonnonvarainen ranskalainen hajuvesimateriaali on jo pitkään tuotettu Grassessa. Myös turismi on noussut keskeiseksi Grassessa, kuten kaikkialla Ranskan Välimeren rannikolla.
Mäkitupalainen
Mäkitupa tarkoittaa jonkin maatilan alueella olevaa "vuokra-asumusta", pikku tupaa, johon yleensä ei kuulunut mainittavammin viljelypinta-alaa, toisin kuin torppaan. Asukkaita kutsuttiin mäkitupalaisiksi (murteittain myös "mäkimökkiläisiksi" tai "mökkiläisiksi"). He kuuluivat Suomen tilattomaan väestöön. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvun loppupuolelta lähtien 1900-luvun alkupuolelle torpparilakiin asti. Mäkitupalaiset työskentelivät yleensä palkollisina ulkopuolisissa töissä, ja muodostivat huomattavan osan maaseudun työvoimareservistä.
Lainsäädäntöön mäkituvat tulivat vuonna 1762, jolloin talonisännät velvoitettiin rakentamaan naimisissa oleville tai naimisiin aikoville palkollisilleen tilan alueelle "mäkitupia" asumuksiksi. Pyrkimyksenä oli maataloustyöväestön asunto-oloja parantamalla edistää syntyvyyttä ja työvoiman saatavuutta.
Vuokrattu mäkitupa käsitti yleensä vain pienen talon. Viljelysalaa sopimukseen ei kuulunut ollenkaan tai sitä oli vain hyvin vähän. Mäkitupalaiset saivat elantonsa pääasiassa ulkopuolisilla töillä: metsä- ja uittotöillä, satunnaisilla töillä talollisten luona tai käsityöläisinä. Työsuhteet olivat usein kausiluonteisia. Lisäksi mäkitupalaisen tuli maksaa tilalliselle tuvan vuokra työvelvoitteena, taksvärkkinä. Mäkitupia oli eniten Suomen länsi- ja lounaisosissa.
Sääty-yhteiskunnassa asumismuoto määritti myös yhteiskunnallista asemaa: mäkitupalaiset miellettiin alempiin yhteiskuntaluokkiin, niukasti irtolaisväestön yläpuolelle. Henki- ja kirkonkirjoissa mäkitupalaiset eroteltiin esimerkiksi talollisista, torppareista, käsityöläisistä ja irtolaisista.
Usein sekoitetaan toisiinsa mäkituvat ja torpat. Torppa sisälsi kuitenkin asumuksen lisäksi useimmiten varsin kohtuullisesti viljelyalaa ja tarjosi mäkitupaa olennaisesti paremmat mahdollisuudet omavaraisuuteen. Torppareilla saattoi olla jopa palkollisia.
Huonon omavaraisuuden ja niukkojen toimeentulomahdollisuuksien vuoksi mäkitupalaiset olivat herkkiä lähtemään siirtolaisiksi. Heillä ei ollut kotimaassaan paljoa menetettävää, ja kohdemaan leveämpi leipä sekä usein tarjottu oma viljelymaa houkuttivat.
Mäkitupalais- ja torpparikysymys nousivat merkittäväksi ongelmaksi 1800-luvun lopulla, sillä vuokratilallisten asema ja asumisen ehdot saattoivat olla kohtuuttoman raskaat. Tähän ahdinkoon lupasi apua nouseva työväenliike, joka sai voimakasta kannatusta mäkitupalaisilta. Liikkeen tärkeimpänä tukiryhmänä maaseudulla on perinteisesti pidetty torppareita, mutta tutkimusten mukaan kyseessä olivat juuri mäkitupien asukkaat.
Mäkitupalaiskysymys ratkesi vasta 1919 niin sanotun torpparivapautuslain myötä, jolloin mäkitupalaiset saivat mahdollisuuden lunastaa tilat itselleen. Lex Kallio -lain nojalla tilattomat saattoivat hankkia itselleen lisämaata. Vuosina 1919–1937 mäkitupia lunastettiin itsenäisiksi yhteensä 45 170.
Laillinen suojelu
Laillinen suojelu tarkoittaa Suomessa ja Ruotsissa sääty-yhteiskunnan aikana, ja vielä 1800-luvulla voimassa ollutta lainsäädännöllistä määritelmää, jossa jokaisen kansalaisen, jolla ei ollut omaa maata tai omaa erillistä elinkeinoa, tuli pestautua tällaisen henkilön palvelukseen. Muutoin häntä kohdeltiin irtolaisena. 1850-luvulla alkoivat kuitenkin muutokset.
Janakkalalaisen talonpoika Kustaa Paturi ja Suomalaisen puolueen kärkihahmo, professori, senaattori ja vapaaherra Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen kävivät lehdistön palstoilla melkoisen väännön laillisesta suojelusta, kun asia oli kuumimmillaan ja lainmuutokset valmisteluvaiheessa.
Talonpoika Paturi kannatti laillisen suojelun jatkamista ja hänen perustelunsa olivat, että kansa ei lähtisi turhaan liikkeelle ja että ihmisillä olisi jonkinlainen perusturva, kun heillä olisi varma toimeentulo, vaikka niukempikin. Poliitikko Yrjö Koskinen on kuitenkin vakaasti päätynyt laillisen suojelun poistamiseen lainsäädännöstä. Hän perusteli varsin modernisti suojelun poistoa sillä, että työvoiman pitäisi liikkua sinne, missä sitä eniten tarvitaan, ja siten ihmisten toimeentulo paranisi ja elintaso, vaikka käsitettä ei vielä tuolloin tunnettu, kohoaisi.
Taustalla Yrjö Koskisella olivat tietenkin syntyvän teollisuuden työvoimatarve ja yleisesti elinkeinoelämän vaatimukset. Paturin perustelut kohosivat myös samoista tarpeista, mutta maatalouden ja maaseudun kannalta katsottuna. Pienipalkkainen maaseutu hänen mukaansa häviäisi aina kilpailun teollisuuden palkoille. Tosin Paturi verhosi selvästi nämä vaatimuksensa yleiseen huolenpitoon vähäosaisista. Toisaalta samaan aikaan yhteiskunnassa käytiin keskustelua, jopa edellä mainitut kaksi miestä samoissa kirjoituksissaan, köyhäinhoidosta ja siitä keillä tai millä instituutiolla on velvollisuus hoitaa köyhät.
Kustaa Paturi voitti kiistelun köyhäinhoidosta, jossa hän kannatti kunnallista toimintaa köyhien hyväksi ja Yrjö Koskinen perinteistä almujen antamista. Kuitenkin kysymys laillisesta suojelusta päättyi Yrjö Koskisen näkemysten voittoon ja asetukseen elinkeinovapaudesta ja vapaasta muutto-oikeudesta, jotka lopullisesti voimaan tullessaan muuttivat tilanteen 1880-luvulla.
Yrjö Lindegren
Yrjö Lorenzo Lindegren (13. elokuuta 1900 Tampere – 12. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Lindegrenin vanhemmat olivat puutarhuri Willehad Lindegren ja Wilhelmina Lilius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja valmistui arkkitehdiksi 1925. Vuonna 1937 Lindegren voitti Pariisin maailmannäyttelyssä arkkitehtuurin grand prix -palkinnon. Vuonna 1952 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Yhdessä Toivo Jäntin kanssa hän suunnitteli Helsingin Olympiastadionin. Lontoon olympialaisissa 1948 hän voitti taidelajien kaupunkisuunnittelusarjassa kultamitalin.
Helsingin Mäkelänkadun varrella sijaitseva Käärmetalo on Lindegrenin suunnittelema. Hän suunnitteli myös Eläkelaitos Elonvaran liiketalon Helsingissä 1930 ja Pielisjärven sairaalan 1931.
Rauman maalaiskunta
Rauman maalaiskunta () oli Satakunnassa sijainnut Suomen kunta. Rauman maalaiskunta ja Rauma yhdistyivät vuonna 1993. Rauman maalaiskunta ympäröi Raumaa pohjois-, itä- ja eteläpuolelta. Muut naapurikunnat olivat Eurajoki, Kodisjoki, Lappi ja Pyhäranta. Vuonna 1954 Syvärauma liitettiin Raumaan.
Rauman maalaiskunnalla ei ollut varsinaista keskustaajamaa, vaan käytännössä kunnan keskus oli Rauman kaupunki; muun muassa kunnantoimisto sijaitsi Raumalla. Rauman maalaiskunnan Uotila oli aikanaan Suomen suurin kylä, ja siellä asui noin 4 500 henkeä. Koululaisille sekä Uotilan nuorille on yhteinen kokoontumistila nuorisotalo ”Sinisellä koululla”.
Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Muinan kotiseutumuseo Vasaraisilla sekä lukuisat hiidenkiukaat. Omaa kirkkoa ei kunnassa ole koskaan ollut. Seurakunta oli ennen kuntaliitosta yhteinen Rauman kanssa; Rauman kaupunki- ja maaseurakunta.
Rauman maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla raastetusta perunasta tehty "riivat pannkakko" ja "laiskanperunat".
Anttila, Haapasaari, Kaaro, Kolla, Kortela, Kulamaa, Lahti, Nihattula, Sampaanala, Sorkka, Soukainen, Syvärauma, Taipalmaa, Tarvola, Tiilivuori, Unaja, Uotila, Vasarainen, Vermuntila, Voiluoto ja Äyhö.
Luettelo Osmanien valtakunnan sulttaaneista
Tämä on luettelo Osmanien valtakunnan sulttaaneista (). Luettelo alkaa Ottomaanivaltion perustajasta Osman I:stä joka perusti Ottomaanivaltion vuonna 1299 ja loppuu viimeisiin islamin kalifiin Abdul Mejid II:n.
29. lokakuuta 1923 Mustafa Kemal Atatürk lakkautti sulttaanikunnan ja julisti Turkin tasavallan perustetuksi. Osmanien kalifaatti lakkautettiin 3. maaliskuuta 1924.
Sigillografia
Sigillografia eli sfragistiikka on historiantutkimuksen aputiede, jonka tutkimuskohteena ovat sinetit. Heraldiikka on usein keskeisessä asemassa tehtäessä päätelmiä, jotka koskevat sinettien tunnistamista ja ajoittamista.
Sigillografian, jota aiemmin on kutsuttu, erityisesti saksankielisellä alueella, "sphragistiqueksi", on tiede joka lajittelee ja tukii joko vahaan painettuja tai metalliin lyötyjä, joita kutsutaan bulliksi, sinettejä.
Sinetti on kohokuvoihinen, painatettu tai kaiverrettu aihen, joka painetaan yleensä muovautuvaan materiaaliin, jota esimerkiksi sinettivaha on. Tosin kovalla paineella tai voimalla se voidaan tehda myös metalliin ja kiveen. Sinettikuviota kutsutaan usein sinettimatriisiksi ja pääsääntöisesti se tehdään pronssista tai kuparista. Sinettiä on käytetty ja yhä edelleenkin käytetään henkilökohtaisen vallan symbolina, mutta myös julkisten laitosten tunnuksena.
Ertuğrul
Ertuğrul (1191/1198 – 1281), tunnetaan myös nimellä Ertoğrul, oli Osmanien valtakunnan perustajan Osman I:n isä. Ertuğrul oli Oğuzin turkkilaisen Kayı-heimon johtaja. Hänen saapumisensa Rümin sultanaatin avuksi taistelussa Bysanttia vastaan 400 hevosmiehensä kanssa Anatoliaan Mervistä käynnisti tapahtumaketjun, joka johti Osmanien valtakunnan syntymiseen. Poikansa Osmanin tavoin häntä kutsuttiin usein arvonimellä "Ghazi", islamin suuri soturi.
Ertuğrul syntyi Ahlatissa vuonna 1191 tai 1198. Hänen isänsä Süleymanin hukuttua paetessaan mongolien teurastusta vuonna 1227 Ertuğrul nousi vuonna 1230 Kayı-heimon johtoon. Ertuğrulin nousu asemaan oli seurausta hänen avustaan seldžukeille sodassa Bysanttia vastaan. Rümin sulttaani Kayqubad I luovutti Ertuğrulille Karaja Dağin, vuoristoisen alueen lähellä Angoraa (nykyinen Ankara). Yhden näkökulman mukaan Ertuğrulin maa-alueiden tarkoituksena oli toimia suojana Bysanttia ja muita vihollisia vastaan. Vuonna 1231 hän valloitti Söğütin kylän ja hänelle annettiin kylä ja sitä ympäröineet maa-alueet. Kylästä tuli Ertuğrulin kuoltua hänen poikansa hallintoaikana Osmanien valtakunnan pääkaupunki vuonna 1299. Ertuğrulillä oli kaksi muuta poikaa, Saru Batu Savcı Bey ja Gündüz Bey.
1800-luvulla Ottomaanien laivaston frigatti "Ertuğrul" nimettiin hänen kunniakseen. Myös Ertuğrul Gazin moskeija Turkmenistanin Ašgabatissa on nimetty hänen kunniakseen.
Orhan I
Orhan, Orhan Gazi tai Orkhan (kuoli 1361) oli juuri syntyneen Osmannien valtakunnan (silloin Osmanlin heimo) toinen bey (päällikkö) vuodesta 1324 vuoteen 1359. Orhan valloitti suurimman osaa läntistä Anatoliaa ja otti osaa hajoavan Bysantin poliittiseen myrskyyn menemällä naimisiin Theodoran, Johannes VI Kantakuzenoksen tyttären, keisari Johannes V Palaiologoksen holhoojan, kanssa. Avioliiton hintana Orhan auttoi Kantakuzenosta syrjäyttämään Johannes V:n ja hänen sijaishallitsijansa valtaistuimelta. Vuonna 1354 Orhanin poika Suleiman Pašša (Süleyman Paşa), miehitti Gallipolin, jonka sen kreikkalaiset asukkaat olivat hylänneet maanjäristyksen jälkeen, ja loi täten reitin Osmanneille manner-Eurooppaan.
Murad I
Murad I (1319 tai 1326 - 1389, kutsumanimeltään "Hüdavendiğar", Jumalan sotilas) oli Osmanien valtakunnan hallitsija vuodesta 1362 vuoteen 1389. Hän oli Orhan I:n ja Bysantin prinsessa Helenin (Nilofer) poika ja nousi valtaistuimelle isänsä kuoltua vuonna 1362. Murad loi valtakunnan rakentamalla hienoston juuri valloitettuun Adrianopoliin (nykyinen Edirne Turkissa) ja laajentamalla valtakuntaa Eurooppaan, asettaen suurimman osan Balkania Osmanien vallan alle ja pakottaen Bysantin keisarin maksamaan hänelle veroa. Murad teki Osmanlien heimosta imperiumin. Hän loi sulttaanin tittelin vuonna 1383 ja janitsaarien joukot sekä "devşirme" -värväysjärjestelmän. Murad myös organisoi hallituksen "Divan", timarien ja timarinhaltijan systeemin ja sotilastuomarin, "kaziasker". Hän myös loi Anadolun (Anatolia) ja Rumilin (Eurooppa) provinssit.
Murad taisteli vahvaa Karamanidien emiraattia vastaan Anatoliassa ja serbejä, bulgarialaisia ja unkarilaisia vastaan Euroopassa. Hänen liikkeensä Balkanilla loivat Unkarin kuninkaan johtaman kristittyjen liiton, joka kuitenkin murskattiin Maritsan taistelussa 26. syyskuuta 1371, Muradin kykenevän luutnantti Lalaşahin, Rumilin ensimmäisen kuvernöörin ("beylerbeyi") johdolla. 1366 Serbian kuningas pakotettiin maksamaan veroa sulttaanille ja vuonna 1385 Sofia joutui Osmanien valloittamaksi. Vuonna 1389 osmanit voittivat serbit Kosovo Poljen taistelussa Muradin johdolla.
Turkkilaisten lähteiden mukaan valtakuntaa 30 vuotta hallinnut sulttaani kuoli salamurhaajan uhrina Kosovo Poljen taistelukentällä. Surmatyön teki serbiaatelismies Milos Obilic. Tarinan tunnetuimman version mukaan Murad tutki heti kamppailun jälkeen taistelukenttää. Obilic teeskenteli kuollutta mutta loikkasi ylös ja iski miekan ohi ratsastaneen Muradin sydämeen.
Serbit uskovat, että Milos Obilic lähti ottomaanien leiriin ja kertoi karanneensa serbijoukoista. Niin hän pääsi Muradin telttaan, missä hänen piti polvistua tämän edessä. Tällöin Obilic iski sulttaania veitsellä vatsaan.
Kolmannen teorian mukaan serbit surmasivat Muradin jo taistelun alkuvaiheessa. Firenzen senaatin lokakuussa vuonna 1389 Bosnian kuninkaalle lähettämässään kirjeessä kerrotaan, miten tusina ratsumiestä oli murtautunut osmanien etulinjan läpi. Tuntematon ratsumies pääsi päälliköiden telttaan ja surmasi sulttaanin miekallaan.
Amos Biwott
Amos Biwott (s. 8. syyskuuta 1947 Nandin piirikunta, Kenia) on entinen kalenjin-heimon nandi-haaraan kuuluva kenialainen juoksija, vuoden 1968 Meksikon olympialaisten estejuoksun olympiavoittaja.
Amos Biwott oli ensimmäisiä kenialaisia kansainvälisen tason huippujuoksijoita, ja hän aloittikin olympiavoitollaan vielä nykyaikanakin jatkuvan afrikkalaisten, erityisesti kalenjinien hallintokauden maailman estejuoksuradoilla. Samoissa olympialaisissa Naftali Temu oli jo aikaisemmin voittanut 10 000 metrin juoksussa Kenian kautta aikain ensimmäisen olympiakullan. Samoissa kisoissa myös Kipchoge Keino voitti kultaa 1 500 metrillä.
Ennen olympiakultaansa 21-vuotias Biwott oli juossut vain kolme estejuoksukilpailua, eikä hänen esteidenylitystekniikkansa ollut erityisen hyvä. Asiantuntijoiden mielestä se oli jopa humoristisen näköinen. Biwott ylitti vesiesteet tekemällä huikean loikan astumatta lainkaan esteen päälle. Sekä Meksikon alkuerä- että loppukilpailujuoksunsa hän juoksi historiallisesti kastelematta ollenkaan kenkiään. Finaalin viimeisen kierroksen alkaessa hän oli vasta yhdeksännellä sijalla, mutta huikean 200 metrin loppukirinsä ansiosta hän nousi voittoon, jättäen maanmiehensä Benjamin Kogon hopealle 0,6 sekunnin erolla.
Vuonna 1970 Biwott sijoittui Kansainyhteisön kisoissa estejuoksussa kolmanneksi, ja 1972 olympialaisissa kuudenneksi. Hän päätti uransa sijoituttuaan kahdeksanneksi vuoden 1974 Kansainyhteisön kisoissa.
Urheilu-uransa jälkeen Biwott työskenteli Keniassa vankeinhoitoalalla vuoteen 1978 saakka, jolloin häntä syytettiin varkaudesta ja hän joutui itse vankilaan vuodeksi. Myöhemmin oltuaan lähes 10 vuotta työttömänä, hän sai työpaikan stadionin vartijana.
Biwott on naimisissa Chereno Maiyon kanssa ja heillä on viisi lasta. Maiyo on myös entinen juoksija ja yksi Kenian ensimmäisistä olympialaisiin osallistuneita naisia.
The Spaghetti Incident?
The Spaghetti Incident? on Guns N’ Roses -yhtyeen albumi, jossa on ainoastaan coverkappaleita.
Moni albumin raita nauhoitettiin jo alkuperäiskitaristi Izzy Stradlinin aikana, vaikka hän lähti yhtyeestä jo vuonna 1991. Kitaristi Gilby Clarke nauhoitti loput kappaleista. Albumin materiaali on nauhoitettu enimmäkseen "Use Your Illusion" -albumien aikaan. Alun perin suunniteltiin, että "Use Your Illusion" julkaistaisiin yhtenä kolmen CD:n pakettina, jossa olisi ollut myös nämä kappaleet. Yhtyeen entinen rumpali, Steven Adler, nosti oikeusjutun albumin vuoksi valittaen, että hänelle ei maksettu rojalteja raidoista, joissa hän oli mukana.
Albumi sai huomiota Guns N’ Rosesin nauhoitettua levylle murhaaja Charles Mansonin sanoittaman kappaleen ”Look At Your Game Girlin”. Tämä kappale on piiloraita, eikä sitä lue levyn kappalelistassa. Kappaleen aiheuttaman kohun vuoksi Axl Rose sanoi poistavansa sen levyn uusintapainoksista, mutta näin ei kuitenkaan tapahtunut. Rose valitti, että media ymmärsi väärin hänen kiinnostuksensa Mansonia kohtaan.
Basisti Duff McKagan laulaa levyllä monessa kappaleessa. Levyltä löytyy myös laulu ”Ain’t It Fun”, jossa laulaa myös suomalaisen Hanoi Rocksin Michael Monroe.
Levy myi 4,7 miljoonaa kappaletta. Se ei ollut niin suuri menestys kaupallisesti kuin yhtyeen edelliset levyt, pois lukien "Live Like A Suicide". Levyä ei kuitenkaan ole unohdettu ja se lienee yksi tunnetuimpia cover-albumeita.
Albumin kappaleet eroavat aiemmasta Guns N’ Rosesin tuotannosta tyylillisesti siten, että mukana on nyt myös punkia.
Levyllä julkaistujen kappaleiden lisäksi Guns N’ Roses äänitti studiossa The Stooges -yhtyeen ”Down on the Street” -kappaleen taustat. Se jätettiin pois levyltä, koska saman yhtyeen ”Raw Power” kuulosti heidän mielestään paremmalta. Yhtye äänitti taustat myös Hanoi Rocks -yhtyeen kappaleeseen "Beer and a Cigarette", mutta Slashin mukaan kappaleesta luovuttiin, koska yhtye ei halunnut Andy McCoyn saavan rahaa.
"Suluissa on kyseisen kappaleen alkuperäisesittäjä."
A Rocha
A Rocha on kristillinen luonnonsuojelujärjestö, joka aloitti toimintansa Portugalissa vuonna 1983 Ria de Alvor-joen suistoprojektin yhteydessä. Suistoon perustettiin tällöin tutkimusasema ja lintuobservatorio. "A rocha" on portugalin kieltä ja tarkoittaa kalliota. Vuodesta 1994 lähtien uusia A Rocha -projekteja on perustettu muihin osiin Eurooppaa, Lähi-itään, Afrikkaan ja Pohjois-Amerikkaan. Suomen projekti on perustettu huhtikuussa 2002. Sen puheenjohtajana toimii Panu Pihkala.
Mastodontit
Mastodontit ("Mammut") ovat sukupuuttoon kuolleita norsueläimiä. Ne muistuttivat nykyisiä norsuja.
Mastodonttien syöksyhampaiden ja ruumiin koko kasvoi ja kehittyi lajien kehittyessä. Egyptissä eli oligoseenikaudella tapiirien kokoisia "Palaeomastodon"- ja "Phiomia"-lajeja, joille ominaista oli pitkät leuat ja pienet syöksyhampaat kummassakin leuassa.
Myöhemmin pleistoseenikaudella eli Amerikassa suurikokoiseksi kehittyneitä "Stegomastodon"- ja "Mastodon"-lajeja, joista viimeinen, yli 11 000 vuoden takainen 3 metriä pitkä varsinainen mastodontti ("Mastodon americanus", " Mammut americanum") eli 3,75 miljoonaa vuotta sitten ja oli mammutin tapaan pitkäkarvainen. Se muistutti nykyisiä norsuja, mutta oli niitä matalampi ja pidempiruumiinen.
Aikuisen korkeus oli 2,5–3 metriä ja paino 3,5–5,4 tonnia. Säkäkorkeus oli 2–2,6 m. Mastodontit söivät muun muassa havupuiden oksia ja käpyjä, lehtiä, ruohoa ja suokasveja.
Mastodontit olivat tavallisia Yhdysvaltain Keskilännessä Suurten järvien eteläpuolella noin 40 000–11 000/9000 vuotta sitten.
Joitain mastodontteja saattoi olla elossa vielä noin 7 000–5 500 vuotta sitten. Ihmisten metsästyksen arvellaan vaikuttaneen mastodonttien sukupuuttoon kuolemiseen.
Waldemar Cierpinski
Waldemar Cierpinski (s. 3. elokuuta 1950 Neugattersleben, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen urheilija, olympiamaratonin kahdesti voittanut juoksija.
Cierpinski oli ensin hyvä estejuoksija, mutta päätti siirtyä maratonille vuonna 1974. Hän oli täysin tuntematon osallistuessaan vuoden 1976 olympialaisten maratonille. Hän juoksi yhdessä Frank Shorterin kanssa 25 kilometristä lähtien. Hän voitti Shorterin 51 sekunnilla. Cierpinski sijoittui neljänneksi vuoden 1978 Euroopan-mestaruuskisoissa. Hän voitti vuoden 1980 olympialaisissa maratonin toisen kerran. Hän johti 36 km:stä maaliin, vaikkakin Alankomaiden Gerard Nijboer saavutti viimeisillä kilometreillä. Cierpinski on voittanut yhdessä Abede Bikilan kanssa olympiamaratonin kaksi kertaa. Cierpinski sijoittui kolmanneksi ensimmäisissä yleisurheilun maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1983.
Waldemar Cierpinski on nykyisin Saksan olympiakomitean jäsen.
Kelpo Gröndahl
Kelpo Olavi Gröndahl (28. maaliskuuta 1920 Pori – 2. elokuuta 1994 Pori) oli reposaarelainen painin olympiavoittaja. Urheilu-uransa jälkeen Gröndahl toimi Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustajana 1962–1970. Vuosina 1953–1980 hän työskenteli Porissa satamavalvojana. Gröndahl oli myös Porin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen. Hänet valittiin kolmesti presidentin valitsijamieheksi. Vuonna 1982 Gröndahl sai opetusministeriön myöntämän kultaisen ansioristin.
Gröndahl voitti Suomen-mestaruuden kreikkalais-roomalaisessa painissa vuosina 1943 ja 1946–1955 (87 kg:n sarjassa) ja vapaapainissa vuosina 1948 (yli 87 kg), 1949, 1950 ja 1952 (87 kg).
Vuoden 2008 loma-asuntomessujen yhteydessä Porin Reposaaressa nimettiin puisto hänen mukaansa ja paljastettiin Olavi Karihaaran suunnittelema muistolaatta.
Oleksandrija
Oleksandrija () on kaupunki keskisessä Ukrainassa, lähellä Dnepr-jokea. Siellä oli vuoden 2013 väestöarvion mukaan yhteensä 82 819 asukasta.
Kuopion Palloseuran Akatemia
KuPS Akatemia oli vuosina 2003–06 toiminut Kuopion Palloseuran reservijoukkue. Se harjoitteli ja pelasi kotiottelunsa emoseuransa tavoin Magnum Areenalla. Kaksi viimeistä toimintavuottaan eli kaudet 2005 ja 2006 seura pelasi Kakkosessa.
KuPS Akatemia syntyi vuonna 2003, kun KuPSissa päätettiin, että A-junioreiden sijaan tarvittaisiin reservijoukkuetta. Seuraavaksi vuodeksi A-junioreiden SM-sarjan joukkueesta muodostettiinkin uusi joukkue, joka sijoitettiin Kolmoseen.
Heti seuraavana vuonna tapahtui. Samalla kun KuPS kiipesi Ykkösestä takaisin Veikkausliigaan, reservijoukkue nousi Kakkoseen. Nousun yhteydessä reservijoukkueen nimi päätettiin vaihtaa KuPS Akatemiaksi.
KuPS Akatemia pelasi kaudella 2005 Kakkosen itälohkossa ja päätyi lopulta neljännelle sijalle. Vuonna 2006 lohkojaon muututtua KuPS Akatemia sijoitettiin paikallisvastustaja Kingsin kanssa helsinkiläispainotteiseen Kakkosen A-lohkoon, jossa se sijoittui kauden päätteeksi seitsemänneksi.
Kaudella 2007 joukkue olisi pelannut lohkossa C, mutta KuPS:n tehtyä farmisopimuksen Kingsin kanssa, KuPS Akatemia päätettiin lakkauttaa.
Akatemian päävalmentajana toimi Jouni Jäntti, kakkosvalmentajanaan Kai Nyyssönen. Valmennusryhmään kuuluivat lisäksi taitovalmentaja Anssi Pellikka sekä nopeusvalmentaja Sami Länsivuori. Joukkueenjohtajan sekä huoltajan toimia hoiti Sami Miettinen.
John Huston
John Huston [ˈhjuːstən] () oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -näyttelijä ja -käsikirjoittaja. Monet Hustonin ja hänen luottonäyttelijänsä Humphrey Bogartin yhteistöistä ovat nousseet klassikoiksi: esimerkiksi esikoisohjaus "Maltan haukka" (1941), "Sierra Madren aarre" (1948), "Myrskyvaroitus" (1948) ja "Afrikan kuningatar" (1950). Huston sai vuoden 1948 parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon "Sierra Madren aarteesta".
Hustonin ohjaus korostaa vahvoja luonnekuvia, ja useimmiten hän saa paljon irti näyttelijöistään. Usein Huston sovitti elokuviksi tunnettuja klassikkoromaaneja. Hänen laajaa tuotantoaan (46 elokuvaa) pidetään usein epätasaisena, mutta joukkoon mahtuu muutamia ehdottomia klassikkoja. Näitä ovat muun muassa "Asfalttiviidakko" (1950), "Sopeutumattomat" (1961), "Wise Blood – levoton veri" (1979) sekä Hustonin viimeiseksi elokuvaksi jäänyt James Joyce -sovitus "Muistot" (1987). Hänen myöhäisemmän uransa arvostetuin elokuva on kuitenkin "Prizzin kunnia" (1985).
Hustonille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1983.
Nuoruudessaan John Huston kokeili useita eri ammatteja, muun muassa nyrkkeilemistä, ennen kuin päätyi elokuva-alalle. Hän aloitti käsikirjoittajana 1930-luvulla.
Huston oli useita kertoja naimisissa. Näyttelijät Anjelica Huston ja Danny Huston ovat hänen lapsiaan. John Huston ohjasi isäänsä, näyttelijä Walter Hustonia muun muassa "Sierra Madren aarteessa" ja näytteli itsekin sivurooleja, muistettavimmin Roman Polanskin "Chinatownissa" (1974).
Lajiteltavissa taulukoissa on lisäksi mainittu muut työt näyttelijänä, käsikirjoittajana ja tuottajana.
Kartano
Kartano tarkoittaa suurtilaa tai sen isoa päärakennusta. Kartanolle ei ole tarkkaa määritelmää. Kartano on yleensä suurtila, joka on vauras ja sen omistukseen liittyy paljon metsää ja maata. Kartanoon liittyy usein puutarha.
Alkujaan kartano perustui yleensä säterivapauteen tai läänitykseen, ja se oli omavarainen elintarvikkeiden ja muidenkin tavaroiden suhteen. Siellä vietettiin yleensä säädynmukaista elämää. Lisäksi kartanoilla oli usein torppia ja runsaasti peltoa ja metsää. Kartanoita asuttivat alun perin aateliset, mutta myöhemmin kartanoita siirtyi myös talonpoikien omistukseen.
Etymologisesti nimitys juontuu ruotsin sanasta "herrgård" ’herraskartano’, tarkemmin sanasta "gård" ’piha, aitaus, linnoitus’.
Kartanoiden omistajat olivat aiemmin yleensä aatelisia tai muita säätyläisiä, mutta myöhemmin kartanoita saattoivat omistaa myös talonpojat.
Kartanoita on ollut itsenäisiä ja niin sanottuja kruununkartanoita (kuninkaan omistamia). Kuninkaankartanot olivat kruunun omistamia suuria maatiloja. Ne olivat valtion hallinnon keskuspaikkoja, joihin kerättiin veroja. Lisäksi ne toimivat mallikartanoina talonpojille. Kuninkaankartanot olivat yleensä voudin tai lampuodin hoitamia. Kuninkaankartanoista käytettiin eri nimityksiä kuten: herraskartano, karjakartano ja mallikartano.
Suomessa kartanoihin luetaan rälssisäterit, kruununkartanot sekä muunlaiset suuret tilat, jotka historiallisesti ovat olleet säätyläisten omistuksessa. Komeita aatelissukujen omistamia kartanoita on kutsuttu herraskartanoiksi ja Itä-Suomessa hoveiksi. Herraskartanot ovat voineet olla sekä tehokkaita maa- ja metsätaloustiloja että säätyläisten seuraelämän näyttämöitä. Suomen vanhoista herraskartanoista yli puolet sijaitsee Varsinais-Suomessa. Valtion omistamia, kruununkartanoita vaatimattomampia tiloja on kutsuttu "latokartanoiksi". Myös ensimmäisiä 1600- ja 1700-luvuilla perustettuja rautaruukkeja ja suurempia sotilasvirkataloja voidaan pitää kartanoina.
Virossa herraskartanoa kutsutaan moisioksi. Kadonneen baltiansaksalaisen kulttuurin muistomerkkinä Virossa on säilynyt runsaasti moisioita, vaikka niistä suuri osa on aikojen saatossa rappeutunut tai hylätty. Moisioiden alkumuotona pidetään muinais-Viron ylimysten yksityistiloja, ja ensimmäisten moisioiden lasketaan syntyneen 1200-luvun alussa. Moisioita oli 1500-luvun alussa yli 200 ja 1800-luvun puolivälissä jo noin 1 120.
Myös paikoin Varsinais-Suomessa sana "moisio" on tarkoittanut kartanoa, muualla Suomessa kuitenkin lähinnä peltoa.
Bayezid I
Bayezid I (1354–1403, kutsumanimeltään "Yıldırım" ’salama’) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1389 vuoteen 1402. Hän astui valtaistuimelle isänsä Murad I:n salamurhan jälkeen ja antoi välittömästi kuristaa nuoremman veljensä Yakubin estääkseen tätä kaappaamasta valtaa.
Kostoksi isänsä murhasta Bayezid tapatti kaikki Kosovo Poljen taistelussa saadut serbivangit. Hänen onnistui silti neuvotella sopimus serbijohtaja Stephen Bulcovicin kanssa, ja hän myönsi Serbialle huomattavan itsevallan. Vuonna 1391 hän aloitti Konstantinopolin piirityksen. Bysantin keisarin Johannes V Palaiologoksen pyynnöstä uusi ristiretki suunnattiin Bayezidia vastaan. Vuonna 1396 kristittyjen joukot kärsivät Unkarin kuninkaan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Sigismund Luxemburgilaisen alaisuudessa tappion Nicopoliksen taistelussa. Konstantinopolin piiritys kesti vuoteen 1398, jolloin bysanttilaiset maksoivat huomattavan summan, jotta Bayezid lopettaisi piirityksen.
Vuonna 1400 mongolien sotapäällikkö Timur Lenk onnistui suostuttelemaan osmanienn valloittamat kuningaskunnat liittymään mukaan sotaretkelleen osmaneja vastaan. Kohtalokkaassa Ankaran taistelussa 20. heinäkuuta 1402 Timur onnistui kaappaamaan Bayezidin vangikseen. Jotkin aikalaislähteet kertovat, että Timur piti häkkiin kahlittua Bayezidia voitonmerkkinään. On paljon tarinoita Bayezidin vankeudesta – kuten tarina, jonka mukaan Timur käytti Bayezidia jalkajakkaranaan. Kuvauksia pidetään kuitenkin yleisesti perättöminä, sillä Timurin omien hovihistorioitsijoiden mukaan Bayezidia kohdeltiin varsin hyvin ja Timur suri hänen kuolemaansa. Myös muiden johtajien kohtelu osoittaa, että Timur aikoi tosissaan palauttaa Bayezidin osmanien valtakunnan hallitsijaksi. Vuotta myöhemmin Bayezid kuoli; joidenkin lähteiden mukaan hän teki itsemurhan.
Bayezidin kuoltua valtakunta ajautui 11 vuotta kestäneeseen hajaannusvaiheeseen ja sisällissotaan, jonka aikana valtakunnalla ei ollut selkeää hallitsijaa, vaan kukin Bayezidin viidestä pojasta tavoitteli vuorollaan valtaa. Voitettuaan jokaisen veljistään valta periytyi viimein Mehmedille, jonka Timur Lenk alun perinkin valitsi Bayezidin seuraajaksi.