IPCC
Hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli IPCC ("Intergovernmental Panel on Climate Change") on poliittisen päätöksenteon tueksi vuonna 1988 perustettu ilmastotieteen johtavista asiantuntijoista koottu elin, jonka tehtävänä on koota ja arvioida ihmisen aiheuttamaa ilmaston lämpenemistä ja sen vaikutuksia koskevaa tieteellistä tietämystä.
IPCC: ovat perustaneet kaksi Yhdistyneiden kansakuntien alaista järjestöä, Maailman ilmatieteen järjestö (WMO) ja YK:n ympäristöohjelma (UNEP). Perustamispäätöksen taustalla oli tarve saada kootuksi luotettavaa ja päätöksentekijöille ymmärrettävässä muodossa olevaa tietoa. IPCC ei itse tee tutkimusta, mittauksia ja seurantaa, vaan kokoaa ja muokkaa ilmastonmuutoksesta saatavilla olevaa julkaistua ja vertaisarvioitua tieteellistä tutkimustietoa.
IPCC:n puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2002 Rajendra Pachauri. Ensimmäinen puheenjohtaja oli ruotsalainen Bert Bolin (1988–1997), ja hänen seuraajansa oli brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen Bob Watson (1997–2002).
IPCC on julkaissut neljä raporttia viimeisimmistä ilmastotutkimuksen tuloksista sekä kapeampialaisia artikkeleita. IPCC:n raportit ovat kokoomateoksia ilmastotutkimuksen eri osa-alueilta. Ne ovat laajasti siteerattuja lähes missä tahansa ilmastonmuutosta koskevassa keskustelussa. Tuoreimman suuren raportin ensimmäinen osa ilmestyi helmikuussa 2007, loput myöhemmin samana vuonna. Ilmastonmuutoksen perustieteeseen keskittyvän ensimmäisen työryhmän osaraportin tekeminen aloitettiin marraskuussa 2003. Raportin sisältö kävi läpi kaksi kommentointikierrosta, joiden aikana yli 650 asiantuntijaa, hallitusta ja kansainvälistä järjestöä jättivät yhteensä yli 30 000 kommenttia. Edellinen, kolmas raportti julkaistiin vuonna 2001. Viides arviointiraportti on määrä julkaista 2014.
IPCC:n johdossa on valtioiden nimeämiä edustajia, mutta sen jäseninä on myös satoja akateemisen maailman edustajia kuten alan professoreita. Suomen IPCC-ryhmän puheenjohtajana toimii Petteri Taalas.
IPCC sai vuoden 2007 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä Yhdysvaltain entisen varapresidentin Al Goren kanssa. Norjan Nobel-komitea myönsi palkinnon tiedon lisäämisestä ihmisen aiheuttamasta ilmastonmuutoksesta ja työstä toimenpiteitä varten ilmastonmuutoksen korjaamiseksi.
IPCC on julkaissut viisi raporttia viimeisimmistä ilmastotutkimuksen tuloksista sekä kapeampialaisia artikkeleita. IPCC:n raportit ovat kokoomateoksia ilmastotutkimuksen eri osa-alueilta. Ne ovat laajasti siteerattuja lähes missä tahansa ilmastonmuutosta koskevassa keskustelussa. Vuoden 2007 raportin ensimmäinen osa ilmestyi helmikuussa 2007, loput myöhemmin samana vuonna. Ilmastonmuutoksen perustieteeseen keskittyvän ensimmäisen työryhmän osaraportin tekeminen aloitettiin marraskuussa 2003. Raportin sisältö kävi läpi kaksi kommentointikierrosta, joiden aikana yli 650 asiantuntijaa, hallitusta ja kansainvälistä järjestöä jättivät yhteensä yli 30 000 kommenttia. Edelliset raportit julkaistiin 1990, 1995 ja 2001. Viides arviointiraportti julkaistiin 2014. Lokakuussa 2018 IPCC julkaisi erikoisraportin.
Kaikkien IPCC:n raporttien kirjoittaminen noudattaa seuraava menettelyä.
Arviointiraporttien kirjoittajat jakautuvat aihe- tai lukukohtaisesti vastuussa oleviin "pääkirjoittajiin" ja näistä valittuihin, laajemmista kokonaisuuksista vastaaviin "koordinoiviin pääkirjoittajiin", ja joukkoon pääkirjoittajien nimeämiä "avustavia kirjoittajia". Ne asiantuntijoista, joita ei valita johonkin näistä tehtävistä, toimivat luonnoksia arvioivina kommentaattoreina. Pääkirjoittajien valinnassa pyritään monipuolisuuteen näkökannoissa, asiantuntemuksessa ja tasapuolisuuteen niin maantieteellisessä, kuin taloudellisessa mielessä. Samaan pyritään kommentointiprosessissa. Kirjoittajien lisäksi luvuille ja yhteenvedoille nimetään kullekin kaksi "toimitussihteeriä" joista toinen valitaan nimetyistä asiantuntijoista ja toinen asianomaisen IPCC:n työryhmän henkilöstöstä. Heidän tehtävänään on esittää kommentaattoreita työryhmälle ja valvoa pääkirjoittajista riippumattomasti arviointiprosessin ja toimitustyön objektiivisuutta, mutta myös auttaa pääkirjoittajia luonnoksien kirjoittamisessa.
Arviointiprosessin aikana asiantuntijakommentaattorit voivat halutessaan saada nähtäväkseen hallitusten edustajien ja muiden asiantuntijoiden arviot. Viidennen arviointiraportin asiantuntijoiden nimeämisvaiheessa kuka tahansa tieteellinen asiantuntija saattoi hakea hyväksymistä kirjoittajaksi tai kommentoijaksi.
IPCC:n neljäs arviointiraportti "Climate Chance 2007" (, AR4) on neliosainen. Jokainen kolmesta työryhmäraportista sisältää yksityiskohtaisen tieteellisen katsauksen ja erilliset yhteenvedot asiantuntijoille ("Technical summary") ja poliittisille päättäjille ("Summary for policymakers").
Neljäs arviointiraportti, kuten useimmat IPCC:n 1996 jälkeen julkaistut raportit on luettavissa kokonaisuudessaan englanniksi IPCC:n verkkosivuilla.
IPCC:n viides arviointiraportti on määrä julkaista vuonna 2014. Asiasta päätettiin IPCC:n toimesta huhtikuussa 2008 ja yleisistä suuntaviivoista ja aikatauluista sovittiin IPCC:n 31. kokouksessa lokakuussa 2009. IPCC julkaisi viidennen raportin 831 kirjoittajaa 23. kesäkuuta 2010. Joukossa on neljä tutkijaa Suomesta.
Raportin ensimmäinen osa julkaistiin syyskuussa 2013. Ensimmäinen osa keskittyy havaintoihin ilmastonmuutoksen vaikutuksista meriin, jääalueisiin, ilmakehään sekä maanpintaan. Vuonna 2014 julkaistavat osat keskittyvät ilmastonmuutoksen vaikutuksiin, niihin sopeutumiseen, sekä muutoksen hillitsemiseen ja sen torjuntaan.
Ilmastonmuutos on pitkäaikainen ja kumuloituva ongelma. CO kerääntyy ilmakehään vuosikymmenien kuluessa. On olemassa maksimimäärä, joka johtaa vaikeuksiin. IPCC:n mukaan maksimi on 4,1 mrd tonnia hiiltä vuosittain 2004-2300. Nykyinen päästö on 6,3 mrd tonnia hiiltä vuodessa.
Vaikka yksittäiset tieteentekijät ovat ilmaisseet erimielisyytensä IPCC:n tuloksista, ilmastotieteilijöiden ylivoimainen enemmistö (97 %) yhtyy niihin.
Ihmisen aiheuttaman ilmastonmuutoksen vaikutusten vähentämiseksi esitetyt tarvittavat toimenpiteet tarkoittavat laajoja yhteiskunnallisia muutoksia, jonka johdosta aihe on myös herättänyt vastareaktioita. Tämän johdosta IPCC:tä syytettiin vahvasti julkisuudessa valehtelusta, paneelin jouduttua myöntämään tammikuussa 2010 ennustaneensa virheellisesti Himalajan jäätiköiden saattavan sulaa vuoteen 2035 mennessä. Vahvistamattoman ja myöhemmin virheelliseksi osoittautuneen tiedon raporttiin lisännyt aasialainen tutkija perusteli lähteiden käyttöä halulla vaikuttaa päättäjiin alueelle potentiaalisesti tärkeässä asiassa. Vuoden 2010 alussa konservatiivisessa Sunday Telegraphissa esitettiin väitteitä, joiden mukaan osana IPCC:n todistusaineistoa oli mm. vuoristokiipeilylehden artikkeli ja maisterinopinnäyte, jossa oli haastateltu sveitsiläisiä turistioppaita vuoristoalueella. Virheellisyys osassa tieteellistä prosessia ei välttämättä kumoa muiden osien väitteitä, vaikka laskeekin olennaisesti uskottavuutta. IPCC on kritisoidun raportin jälkeen julkaissut kaksi muuta raporttia 2014 ja 2018, joista vastaavaa kohua ei ole noussut.