hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luettelo ydinonnettomuuksista
Ydinonnettomuuksien vakavuutta mitataan Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n INES-asteikolla tasossa 4–7. Joukkoa tapahtumia saatetaan asiantuntijayhteisön ulkopuolella nimittää myös "onnettomuudeksi", vaikka valvontaviranomaiset eivät pidäkään niitä seurauksiltaan tarpeeksi merkittävinä, jotta niitä voitaisiin nimittää onnettomuuksiksi. Tällaisia INES-luokiteltuja 1–3 tapahtumia on lueteltu luettelossa ydinlaitostapahtumista (Ines 1–3).
Ydinonnettomuuksien lisäksi on tapahtunut joitakin ydinaseonnettomuuksia, joista jotkut ovat olleet ympäristölle ja ihmisille aiheuttamiensa vahinkojen perusteella jopa 6- tai 7-luokan ydinonnettomuuksien vertaisia.
Alla INES-luokitukset on kirjattu niiden onnettomuuksien kohdalle, joista se on tiedossa. INES-tiedot eivät ole täysin vertailukelpoisia eri maiden erilaisten raportointikäytäntöjen vuoksi, eikä niitä voi käyttää luotettavasti vertaamaan eri maiden ydinvoiman turvallisuutta.
Kevytvesireaktorit ovat länsimaissa selvästi yleisin voimalaitosreaktorityyppi, OECD-maissa vuonna 2007 toimineesta 346 ydinvoimalaitoksesta 303 eli 88 % oli kevytvesireaktoreita. Kevytvesireaktoreille on sattunut kaksi varsinaista onnettomuutta:
1979 - Three Mile Island (Harrisburg), Yhdysvallat
2011 - Fukushima, Japani
Muut ydinreaktorityypit kuin kevytvesireaktorit eivät välttämättä ole käyttöhistoriansa aikana osoittautuneet yhtä luotettaviksi, eikä niiden turvallisuusominaisuuksia ole välttämättä suunniteltu yhtä perinpohjaisesti. Historian ainoa väestölle vaaraa aiheuttanut ydinvoimalaonnettomuus sattui RBMK-tyyppiselle reaktorille Neuvostoliitossa, Tšernobylissä.
1969 - Saint Laurentin ydinvoimala, Ranska
1967 - Chapelcrossin ydinreaktori, Englanti
30. marraskuuta 1975 - Leningradin ydinvoimalaitos, Neuvostoliitto
1980 - Saint-Laurentin ydinvoimala, Ranska
26. huhtikuuta 1986 - Tšernobyl, Neuvostoliitto (Ukraina)
1957 - Windscalen ydinreaktori, Englanti
1957 - Kyštymin plutoniumintuotantolaitos, Tšeljabinskin alue, Neuvostoliitto
6. huhtikuuta 1993 - Siperian kemiallinen kombinaatti (Tomsk-7), Seversk, Tomskin alue, Venäjä
1955 - Chalk River, Kanada
1958 - Chalk River, Kanada
1961 - SL-1, Idaho Falls, Yhdysvallat
1969 - Lucensi, Sveitsi
1986 - Uraaninrikastuslaitos Kerr-McGee Corp, Yhdysvallat
1999 - Tokaimuran ydinjätteenkäsittelylaitos, Japani
Arvopaperi
Arvopaperi on esimerkiksi omistusosuuden (esim. osakeyhtiön osake) tai määritellyn oikeuden (esim. asunto-osakeyhtiön osake) todisteena oleva asiakirja tai arvo-osuus, kuten osakekirja tai joukkovelkakirja. Myös juoksevat velkakirjat, sijoitusrahasto-osuudet ja johdannaisinstrumentit ovat arvopapereita. Arvopaperit helpottavat osuuksien ja/tai oikeuksien siirtämistä henkilöltä toiselle esim. kaupan tai perinnön yhteydessä. Arvopaperi toimii luovutettavana merkkinä omistuksesta tai oikeudesta. Omalta osaltaan arvopaperi käsitteenä mahdollistaa suurempien kokonaisuuksien jakamisen pienempiin osuuksiin osakeyhtiön ja joukkovelkakirjan kaltaisissa monen henkilön omistamissa rakenteissa.
Historiallisesti arvopaperilla on tarkoitettu nimenomaan osuuden tai oikeuden merkiksi tuotettua fyysistä asiakirjaa. Nykyisin fyysiset asiakirjat on yhä useammin korvattu tietojärjestelmään tallennetuilla arvo-osuuksilla. Tällöin jokin riippumaton taho, esim. arvopaperikeskus, ylläpitää tietojärjestelmässään kirjaa olemassa olevista (omaan viitekehykseensä kuuluvista) arvo-osuuksista sekä niiden omistajista.
Arvopaperin käsitettä käsitellään Suomen lainsäädännössä mm. Arvopaperimarkkinalaissa, Laissa kaupankäynnistä vakioiduilla optioilla ja termiineillä, Sijoitusrahastolaissa sekä yleisesti osakeyhtiötä, asunto-osakeyhtiötä ja lainoja koskevassa lainsäädännössä. Ruotsalaisen mallin mukaisesti arvopaperi voidaan määritellä siten, että sen välitön hallinta on sen osoittaman etuuden saamisen välttämätön edellytys.
Arvopaperin vaihdantaa on pyritty edistämään mm. lainsäädännön keinoin, jotta arvopapereilla käytävä kauppa ei kärsisi lainsäädännöstä johtuvien epävarmuustekijöiden vuoksi. Muun muassa varastetun arvopaperin vilpittömässä mielessä oleva ostaja saa, toisin kuin varastetun irtaimen reaaliesineen kohdalla, saantosuojaa arvopaperin oikeaa omistajaa kohtaan. Oikea omistaja ei siis voi vaatia arvopaperin takaisin luovuttamista enää sen jälkeen, kun arvopaperin oikeudettomasti haltuunsa saanut on ennättänyt luovuttaa sen kolmannelle. Varastettu tai kadonnut arvopaperi voidaan käräjäoikeuden päätöksellä kuolettaa.
Arvo-osuusjärjestelmä
Arvo-osuusjärjestelmässä pidetään kirjaa yritys- ja yksityissijoittajien arvo-osuusmuotoisista arvopaperiomistuksista sekä toteutetaan näihin omistuksiin tapahtuvat muutokset (siirrot, kaupat, yhtiöjärjestelyt jne.) Arvo-osuus on perinteisen painetun osake- tai velkakirjan sähköinen vastine. Arvo-osuusjärjestelmään kirjataan rahatilien tapaan sijoittajan omistamien osakkeiden ja velkakirjojen eli arvo-osuuksien lukumäärät. Kunkin omistajan arvo-osuusomistukset on kirjattu yhdelle tai useammalle arvo-osuustilille.
Arvo-osuusjärjestelmää ylläpitää Arvopaperikeskus, Euroclear Finland. Arvo-osuusjärjestelmää käyttävät asiakkaidensa puolesta lähes kaikki markkinoilla toimivat pankit ja sijoituspalveluyritykset. Pääsääntöisesti järjestelmän palvelut (arvo-osuustilien avaukset, tapahtumien kirjaus, pörssikauppojen toteutukset, liikkeeseenlaskupalvelut ym.) ovat sijoittajien ja liikkeeseenlaskijoiden saatavilla tällaisten yritysten kautta. Arvopaperikeskus tarjoaa myös joitain rajoitettuja palveluita suoraan sijoittaja-asiakkaille tai yleisölle.
Siirtyminen arvo-osuuksiin on toteutettu keväästä 1992 alkaen. Kaikki pörssikaupan kohteena olevat osakkeet ja vaihteleva joukko muita arvopapereita kuten vaihtovelkakirjat ja joukkovelkakirjat on siirretty järjestelmään. Tämän myötä pörssiosakkeiden kaupassa ei enää käsitellä osakekirjoja, vaan kauppojen toteutus eli selvitys tapahtuu tietojärjestelmissä eri arvo-osuustilien välillä ("traditio longa manu").
Myös muita kuin julkisen kaupankäynnin kohteena olevia arvopapereita voidaan siirtää arvo-osuusjärjestelmään, mutta se on harvinaista. Esimerkiksi asunto-osakeyhtiöiden osakekirjat tyypillisesti edelleen vaihtavat omistajaa fyysisinä paperille painettuina arvopapereina.
Emissio (taloustiede)
Emissio tarkoittaa arvopaperien kuten osakkeiden tai obligaatioiden liikkeelle laskemista.
Osake-emissiosta käytetään tavallisesti nimitystä osakeanti.
Suomessa valtion obligaatiot laskee liikkeelle valtiokonttori.
Emissiokurssi tarkoittaa hintaa, jolla arvopaperi lasketaan liikkeelle. Emissiokurssi ei välttämättä ole sama kuin arvopaperin nimellisarvo. Emissiokurssi voidaan ilmoittaa myös liikkeeseenlaskuhinnan suhteena nimellisarvoon. Emissiokurssi 100 (prosenttia) merkitsee, että lainasta maksetaan sen nimellisarvo. Jos emissiokurssi alittaa 100, lainasta maksetaan alle nimellisarvon.
Emissiovoitto tarkoittaa emissiokurssin ja nimellisarvon erotusta. Emissiovoitto jää arvopaperin liikkeeseenlaskijalle.
Rekyyli (osakemarkkinat)
Rekyyli on osakkeiden kurssikehityksen äkillinen heilahdus vastakkaiseen suuntaan.
Kurssiin voi jyrkän nousun aikana tulla hetkellinen lasku ja laskun aikana äkillinen käännös ylöspäin. Rekyyli seuraa usein markkinoiden ylireagointia johonkin uutiseen tai tapahtumaan.
Volatiliteetti
Volatiliteetti (engl. "Volatility") on rahoitusinstrumentin tuoton keskihajonta annetulla, yleensä vuoden, aikahorisontilla. Se on eräs riskiä kuvaava tunnusluku. Tavallisimmin luku lasketaan päivätuottojen keskihajonnasta ja ilmoitetaan prosentteina vuodessa.
Olettamalla rahoitusinstrumentin arvon vaihtelun seuraavan satunnaiskävelyä tai Wienerin prosessia, volatiliteetti nousee ajan neliöjuuressa. Tämä johtuu siitä, että pidemmän ajan kuluessa instrumentin arvo voi ajautua kauemmaksi lähtöarvostaan. Matemaattisesti tulos saadaan soveltamalla Iton lemmaa.
Historiallisella volatiliteetilla viitataan volatiliteettiin, joka lasketaan historiallisista arvon muutoksista. Implisiittisestä volatiliteetista puhutaan taas silloin kun tarkoitetaan volatiliteettia, joka liittyy tämän hetkisiin ko. instrumentin johdannaismarkkinatasoihin.
Yleensä volatiliteetti formula_1 mitataan vuositasolla. Se voidaan laskea jakamalla tietyn aikavälin tuottojen keskihajonta formula_2 aikavälin vuosissa mitatun pituuden formula_3 neliöjuurella:
formula_4.
Jonkun tietyn aikavälin volatiliteetti formula_5 taas saadaan kertomalla volatiliteetti formula_1 vuosissa ilmaistun aikavälin formula_7 neliöjuurella:
formula_8.
Esimerkiksi, jos osakkeiden päivittäisen tuoton keskihajonta on 1 % eli 0,01 ja pörssipäiviä on vuodessa 252, saadaan volatiliteetti jakamalla päivittäinen keskihajonta pörssipäivän vuosissa ilmaistun keston 1/252 neliöjuurella:
formula_9.
Kuukausitason volatiliteetti:
formula_10.
Likviditeetti
Likviditeetti (engl. "Liquidity") tarkoittaa maksuvalmiutta ja maksukykyä ja toisaalta sitä, miten helposti jokin omaisuuserä on muutettavissa rahaksi. Esimerkiksi omistusasunnon katsotaan olevan epälikvidi sijoitus, koska sen myymiseen liittyy paljon käytännön ongelmia (kuten pitkä myyntiaika sekä usein uuden asunnon hankkiminen). Verbi "likvidoida" tarkoittaa yritystaloudessa "selvittää varat", "tehdä loppuselvitys". Likvidointi voi tapahtua yrityksen lopettamisen yhteydessä. Tähän perustuu myös sanan kuvaannollinen merkitys: poliittisen vastustajan tuhoaminen.
Julkisessa kaupankäynnissä likviditeetti kuvaa arvopaperimarkkinoiden kykyä välittää kauppoja nopeasti ja tehokkaasti. Jos likviditeetti on pieni, arvopapereiden osto ja myynti voi olla vaikeaa, koska kaupankäyntitoimeksiantoja ei ole paljoa. Hyvä likviditeetti takaa isojenkin kauppojen nopean toteuttamisen ilman suurta vaikutusta hintatasoon. Epälikvideillä arvopapereilla osto- ja myyntitoimeksiantojen ero on leveä.
Likviditeetti tarkoittaa myös maksuvalmiutta tai maksukykyä. Lyhytaikaisten velkojen suhde helposti rahaksi muutettavaan omaisuuteen kuvaa yrityksen maksuvalmiutta. Käyttötilillä oleva omaisuus ja käteinen raha ovat täysin likvidejä. Vastaavasti esimerkiksi pitkä määräaikaistalletus on epälikvidi, koska sen muuttaminen rahaksi ei välttämättä onnistu (talletusta ei voi nostaa tai sen nostaminen tulee kalliiksi).
Pankin puolestaan on ylläpidettävä maksuvalmiuttaan kassareservillä.
Yleisindeksi
Yleisindeksi on arvopaperimarkkinoiden kokonaistilannetta kuvaava suhdeluku, joka kuvaa esimerkiksi pörssin päälistan osakkeiden kurssikehitystä.
OMX Helsinki -yleisindeksissä osakkeet ovat mukana markkina-arvoaan vastaavalla painolla.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto, ruotsiksi "De gröna unga och studerandenas förbund", on suomalainen vihreiden nuorten ja opiskelijoiden valtakunnallinen kattojärjestö. Vihreät nuoret kuuluu jäsenjärjestönä Vihreä liitto -puolueeseen. Järjestö profiloi itsensä samanaikaisesti sekä poliittiseksi järjestöksi että kansalaisjärjestöksi. Vihreät nuoret toimii aktiivisesti Euroopan vihreissä nuorissa.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto perustettiin marraskuussa 2003 korvaamaan vuonna 1999 muodostettu Vihreät nuoret ja opiskelijat, jonka pohjana oli syyskuusta 1993 toiminut Vihreät nuoret. Yhdistysten keskeinen ero on se, että nykyisen jäseninä on paikallisjärjestöjä ja entisen jäseninä henkilöitä.
Vihreiden nuorten perusarvoja ovat ympäristön kunnioittaminen, demokratian edistäminen ja ihmisoikeuksien ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden turvaaminen. Vuonna 2012 Vihreät nuoret esitti Eurooppa-ohjelmassaan linjauksen, jonka mukaan Euroopan unionista tulisi kehittää demokraattinen liittovaltio. Vihreät nuoret on Vihreässä liitossa vaikutusvaltainen: järjestöllä on yksi edustaja puoluehallituksessa ja viisi edustajaa puolueen 40-henkisessä valtuuskunnassa.
Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto siirtyi vuonna 2017 käyttämään itsestään nimeä Vihreät nuoret lyhenteen ViNO sijaan.
Järjestöllä on vuodesta 2007 alkaen ollut kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa.
Vihreiden nuorten jäsenjärjestöt edustavat Vihreitä nuoria paikallisesti ja järjestävät toimintaa paikkakunnillaan. Vihreiden nuorten jäsenenä on mahdollista olla joko paikallisjärjestön jäsenenä tai suoraan liiton jäsenenä. Vihreiillä nuorilla on toistakymmentä jäsenjärjestöä, jotka on lueteltu alla.
Puoluekokous
Puoluekokous on puolueen jäseniä edustava virallinen kokous, joka on yleensä myös puolueen korkein päättävä elin. Suomessa puoluekokouksen tarkoituksena on valita puolueelle puheenjohtaja ja puoluehallitus, joissakin puolueissa myös puoluevaltuusto, keskuskomitea tai vastaava elin ja päättää puolueohjelmasta. Henkilövalintojen lisäksi puoluekokouksessa hyväksytään puolueen periaatteet, joita kutsutaan joko periaateohjelmaksi tai puolueohjelmaksi. Puoluekokous voi myös valita puolueen ehdokkaan esimerkiksi presidentinvaaleihin.
Puoluekokous järjestetään tavallisesti muutaman vuoden välein (esimerkiksi SDP ja Kokoomus kahden vuoden välein). Erityistä tarvetta varten voidaan kutsua koolle ylimääräisiä puoluekokouksia. Joissakin puolueissa puoluekokoukset on tapana nimetä järjestysnumeroilla ensimmäisestä kokouksesta alkaen.
Pohjois-Karjalan maakunta
Pohjois-Karjala () on Suomen maakunta, joka sijaitsee Itä-Suomessa. Maakuntakeskus on Joensuu. Muita kaupunkeja ovat Kitee, Lieksa, Nurmes ja Outokumpu. Runsasvesistöisen maakunnan suurin järvi on Pielinen (pinta-ala 868 km²) ja korkein kohta Lieksan Koli, joka yltää 347 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Pohjois-Karjalaa ympäröivät seuraavat maakunnat: Pohjois-Savo ja Etelä-Savo lännessä, Kainuu pohjoisessa ja Etelä-Karjala etelässä. Idässä maakunta rajoittuu Venäjään Karjalan tasavaltaan.
Pohjois-Karjala muodosti oman läänin vuodesta 1960 vuoden 1997 lääniuudistukseen saakka, jolloin se yhdistettiin Kuopion ja Mikkelin läänien kanssa Itä-Suomen lääniksi. Pohjois-Karjala on nimensä mukaisesti pohjoinen osa Suomen puoleisesta osasta vanhaa historiallista Karjalaa.
Pohjois-Karjalan väestömäärä oli 164 744 asukasta vuoden 2015 lopulla. Maakunta jakaantuu 13 kuntaan, joista viisi on kaupunkeja.
Pohjois-Karjala jakaantuu kolmeen seutukuntaan:
Vuonna 2017 Pohjois-Karjalassa sijaitsi 28 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Vaikka Pohjois-Karjala sijaitsee pelkästään Karjalan historiallisen maakunnan pohjoisosassa, sen tunnus on lähes identtinen historiallisen Karjalan vaakunan kanssa.
Vuoden 2003 tilastojen mukaan maakunnan 62 000 työpaikasta 5 000 on alkutuotannossa, 16 000 jalostuksessa ja 41 000 palveluissa. Työpaikkojen kokonaismäärä on kasvanut sekä verrattuna 1990-luvun lamaa edeltäneeseen aikaan että luonnollisesti sen jälkeen.
Alkutuotannossa maatalouden lisäksi merkittävää on metsätalous. Teollisuuden toimialoista suurimmat ovat metalli- ja muovituotteiden valmistus sekä metsäteollisuus. Palvelutyöpaikoista merkittävä osa on julkisia palveluita.
Työttömien osuus työvoimasta vuonna 2004 oli 17,1 % (koko maa 11,1 %). Suurinta työttömyys oli Enossa (23,7 %) ja pienintä Kontiolahdella (11,6 %).
Sumiainen
Sumiainen (epävir. ) oli Keski-Suomessa sijainnut Suomen kunta. Sumiaisten alueen pinta-ala on 308,35 km², josta 78,77 km² vesistöjä.. Sumiainen on Keitelejärven lahtien pirstomaa mäkimaata. Sumiaisten naapurikunnat olivat Konnevesi, Laukaa, Suolahti ja Äänekoski.
Sumiaisten kirkonkylä sijaitsee Sumiainen- ja Ala-Keitele-järvien välisellä kapealla kannaksella. Taajamasta on venereitti Kuokanjokea pitkin Keiteleen kanavan kautta Päijänteelle sekä Keiteleen ja Neiturin kanavan kautta Konnevedelle. Sumiainen on suosittua kesänviettoseutua.
Äänekosken ja Suolahden kaupungit sekä Sumiaisten kunta yhdistettiin Äänekosken kaupungiksi 1.1.2007.
Nykyään Sumiainen muodostaa Äänekosken tilastollisessa osa-aluejaossa samannimisen suuralueen, jossa oli 1 202 asukasta vuonna 2013. Suuralue jakautuu kahteen tilastoalueeseen, jotka ovat "Sumiaisten kirkonkylä" ja "Sumiaisten haja-asutusalue". Kirkonkylän tilastoalueeseen kuuluu vain samanniminen pienalue, jossa oli 435 asukasta. Haja-asutusalueen tilastoalue jakautuu kolmeen pienalueeseen: Matilanvirta-Saarikas (300 as.), Rautionmäki (161 as.) ja Vihijärvi-Syvälahti (306 as.).
Haapakylä, Viitakylä, Hämälänkylä, Kirkonkylä, Lohilahti, Matilanniemi, Mäkelänkylä, Pakanaranta, Raikkaus, Rannankylä, Rautionmäki, Saarikas, Sorvapohja, Syvälahti, Taipale, Vihijärvi
Valtakunnallista huomiota saavutti 1980-luvulla perustettu Sumiaisten poikamiespankki. Sumiaisissa on järjestetty vuodesta 2003 alkaen Suolirock-festivaalit sekä "Maailman pienin" Rock-tapahtuma. Sumiaisissa järjestetään vuosittain myös kyläpäivä.
Sumiaisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kuivakalakeitto, ohrauunipuuro sekä lanttu- ja naurispuuro.
OSI-malli
OSI-malli eli Open Systems Interconnection Reference Model kuvaa tiedonsiirtoprotokollien yhdistelmän seitsemässä kerroksessa. Kukin kerroksista käyttää yhtä alemman kerroksen palveluja ja tarjoaa palveluja yhtä kerrosta ylemmäs. OSI-malli on ISO:n kehittämä malli tietoliikennejärjestelmien suunnitteluun. OSI-viitemalli on käsitteellisesti ehjä ja ISO:n kansainvälinen standardi ISO/IEC 7498-1. Määrittely on myös saatavilla ITU-T:ltä X.200 suosituksena. OSI-protokollapinon oli tarkoitus korvata TCP/IP 1980-luvulla, mutta TCP/IP oli jo kasvavassa käytössä. Käytännön protokollapinoja OSI-mallin mukaisesti ei juurikaan olla kehitetty: päinvastainen tilanne vallitsee TCP/IP-viitemallin suhteen, mallia ei juurikaan käytetä mutta protokollapinot ovat hyvin aktiivisessa käytössä.
OSI-mallin kerrokset ovat:OSI-malli on liki kaikissa tietoliikenteen oppikirjoissa esitetty pakettivälitteisen tietoliikenteen käsitemalli, jonka olennaisia konsepteja ovat ylempien kerroksien datan enkapsulointi alemman kerroksen viesteihin, kerroksien keskittyminen tiettyihin palveluihin ja kerrosten väliset rajapinnat, jotka mahdollistavat protokollien yleiskäyttöisyyden. Eri kerrosten ei tarvitse välittää muiden kerrosten toiminnasta paljoakaan, käytännössä lähinnä osoitekäytännöillä on merkitystä.
Vaikka OSI-protokollapino ei yleistynyt, protokollista muutama on edelleenkin käytössä. OSI-mallin merkitys on kuitenkin kerroksittaisten protokollien viitekehyksenä ja esimerkiksi TCP/IP-protokollapino voidaan esittää OSI-mallin kautta. Käytännössä voidaan tulkita että sovellusprotokollat sisältävät kolme ylintä tasoa, esimerkiksi HTTP-protokolla ylläpitää yhteyttä, neuvottelee esitystavoista palvelimen ja selaimen välillä ja siirtää varsinaisen sisällön. Näin tarkasteltuna nykyinen TCP/IP lähiverkossa istuu kohtalaisen hyvin OSI-malliin. Käytännössä malli menee rikki kun tarkastellaan esim. mobiiliverkkoja, joissa on useita kerroksia IP-protokollan alapuolella tai VPN-arkkitehtuureja, joissa IP-paketteja kuljetetaan toisten IP-pakettien sisällä. Myös esimerkiksi ARP-protokolla sijoittuu OSI-malliin hivenen kömpelösti "epäviralliseen" kerrokseen 2,5. Nykyisen teknologian puitteissa OSI-mallista voidaan pitää tärkeimpänä ajatuksina kerrosten erikoistumista tiettyihin tehtäviin ja tarvetta kerroksia erottaville rajapinnoille. TCP/IP-protokollapino ei kuitenkaan noudata kovin tarkasti kerroksien erottamista toisistaan. Tästä hyvä esimerkki on TCP-protokollan pseudoheader; tarkistussumman laskennassa TCP ottaa mukaan oman headerinsa lisäksi myös IP-protokollaan kuuluvia osoitetietoja.
Suolahti
Suolahti on entinen Suomen kaupunki Keski-Suomessa ja nykyisin Äänekosken kaupunginosa. Suolahden kaupungissa asui 5 380 asukasta (31.12.2006) ja sen pinta-ala oli 67,48 km², josta 9,75 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 95,19 asukasta/km².
Suolahden kauppala perustettiin vuonna 1932, jolloin se ja Äänekoski erotettiin kauppaloiksi Äänekosken maalaiskunnasta. Suolahdessa toimi Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin esikunta vuosina 1940-1944 ja Suolahden sotilaspiirin esikunta 1944-1956.
Suolahden kirkko rakennettiin 1940, ja vuonna 1946 perustettiin Suolahden seurakunta (aiemmin Äänekosken seurakunnan alue käsitti myös Suolahden). Kaupungiksi Suolahti muuttui vuonna 1977. Äänekosken ja Suolahden kaupungit sekä Sumiaisten kunta yhdistyivät vuoden 2007 alussa. Kuntaliitoksessa syntyneen kaupungin nimeksi tuli Äänekoski. Uuden Äänekosken kaupungin vaakunaksi tuli Suolahden kaupungin vaakuna.
Toisin kuin yleensä niitä Suomen kuntien nimiä, jotka ovat "lahti"-loppuisia yhdyssanoja, Suolahden nimeä taivutetaan Lahden tavoin paikallisuutta ilmaistaessa sisäpaikallissijoissa.
Suolahdessa on kaksi rautatieasemaa, Suolahden Wanha Asema ja Suolahden rautatieasema. Suolahdessa on myös Valtran (aiemmin Valmet) traktoritehdas.
Suolahden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla suolamuikkumuhennos.
Suomusjärvi
Suomusjärvi on Suomen entinen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Kunnassa asui ihmistä, ja sen pinta-ala on  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Suomusjärvellä sijaitsee Ajopellon teollisuusalue.
Suomusjärven kunta lakkautettiin ja yhdistettiin se yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin siihenastinen Salon kaupunki, Halikon kunta, Kuusjoen kunta, Perttelin kunta, Muurlan kunta, Perniön kunta, Särkisalon kunta, Kiskon kunta, Kiikalan kunta ja Suomusjärven kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä Salo-nimen ja kaupunki-nimityksen.
Suomusjärven naapurikunnat olivat Karjalohja, Kiikala, Kisko, Nummi-Pusula ja Sammatti.
Seututie 110 kulkee Suomusjärveltä länsi-itäsuuntaisesti ja halkoo kunnan kahtia. Uusi Turun-Helsingin moottoritie valmistui Suomusjärven osalta alkuvuonna 2009. Se paransi kunnan liikenneyhteyksiä entisestään. Kunnan keskusta on vanhan valtatien varressa sijaitseva Kitula. Siellä sijaitsevat useimmat kunnan palvelut kaupoista kouluun. Vuonna 1849 valmistunut, arkkitehti E. B. Lohrmannin suunnittelema Suomusjärven kirkko sijaitsee melko keskellä kuntaa. Kirkonkylä on pieni ja siellä sijaitsee vain muutamia taloja. Kirkonkylän risteyksestä seututieltä 110 on lähes yhtä pitkä matka Turkuun kuin Helsinkiin; Turkuun on 82 kilometriä, Helsinkiin 84. Muista merkittävistä kylistä mainittakoon Kettula, jossa ovat metsästäneet niin useat ulkomaalaiset vieraat kuin Urho Kekkonen. Suomusjärven alueella kesämökin omistaa myös Sauli Niinistö.
Suomusjärvi on tunnettu Suomusjärven kulttuurista (8000-5000 eaa.), joka on saanut nimensä Suomusjärveltä tehtyjen arkeologisten löytöjen perusteella. Alkuvuonna 2009 Suomusjärvellä ehti lyhyen aikaa toimia tätä esittelevä arkeologinen opastuskeskus Kivikausikeskus Rira, joka kuitenkin lopetettiin toukokuussa 2009.
Suomusjärvellä on kaksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemää valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Toinen näistä on Yltäkylän, Laperlan ja Häntälän kylistä koostuva Aneriojärven kyläasutus Toinen on on Suomusjärven kirkonkylä.
Ahtiala, Arpalahti, Häntälä, Hinttala, Kettula, Kitula, Koorla, Lahnajärvi, Laidike, Laperla, Lemula, Rautsuo, Salittu, Salmi, Suomusjärvi, Taipale.
Kitulan taajamassa on 595 asukasta (31.12.2016).
Suomusjärven ravintoloita ovat Ykköspesä Hauklammen levähdysalueella moottoritien varrella sekä vuonna 2015 uudelleen avattu Lahnajärven taukopaikka 110-tien varrella. Aiemmin ruokaa tarjoili myös Suomusjärven motelli Syvälammen rannalla, joka paloi 29. heinäkuuta 2014.
Suomusjärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunajauhoista tehty pannukakku, sisälmyksistä tehty "pylssoosi" ja jälkiruoka "kräämi".
Särkisalo
Särkisalo () on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Särkisalossa oli lakkautushetkellä vuonna 2008 asukasta, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² maata,  km² sisävesialueita ja loput  km² merivesialueita. Kunta oli kaksikielinen, 88 prosenttia asukkaista puhuu suomea äidinkielenään ja 11 prosenttia ruotsia. Särkisalon naapurikunnat olivat Kemiö, Perniö, Tammisaari ja Västanfjärd.
Särkisalon kunta lakkautettiin ja yhdistettiin se yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin siihenastinen Salon kaupunki, Halikon kunta, Kuusjoen kunta, Perttelin kunta, Muurlan kunta, Perniön kunta, Särkisalon kunta, Kiskon kunta, Kiikalan kunta ja Suomusjärven kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä Salo-nimen ja kaupunki-nimityksen.
Särkisalossa on ollut jonkinlaista asutusta ja kauttakulkua pronssikaudella 500-luvulla eaa. mistä kertovat alueelta löydetyt kymmenen hautaröykkiötä. Vakinaisen asutuksen arvellaan tulleen Särkisaloon suunnilleen 1100-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen maininta Särkisalosta on vuodelta 1329. Särkisalolaista kalkkia on käytetty tiedettävästi Turun linnan rakennustöissä 1500-luvulla.
Kristinusko ja ruotsinkielinen väestö saapuivat Särkisaloon keskiajalla. Särkisalossa on perimätiedon mukaan ollut kappeli, joka korvattiin 1500-luvulla saarnahuoneella. 1660-luvulla alueelle määrättiin rakennettavaksi oma kirkko ja Särkisalosta tuli Perniön kappeli. Omaksi pitäjäkseen Särkisalo irtaantui vuonna 1868 ja Särkisalon seurakunta itsenäistyi vuonna 1924.
Särkisalo sijaitsee Saaristomeren rannikolla ja siihen pieni kaistale manteretta ja 119 erikoista sisäsaariston saarta. Särkisalon väestö oli keskittynyt saarille, joista suurimmat ovat Isoluoto, Ulkoluoto ja Pettu. 22 neliökilometrin kokoinen Isoluoto on Särkisalon pääsaari, jossa sijaitsevat Särkisalon kirkonkylä ja suurin kylä Förby. Kunnan mannerosa ja Isoluodon kiinteän pengertien vuoksi Särkisalon katsottiin olevan saaristo-osakunta.
Isoluodolla sijaitsee puinen 1700-luvulla rakennettu Särkisalon kirkko. Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Särkisalossa kuuluu Tessvärin kartano. Särkisalon asukasluku oli 708 vuonna 2013. Kesäisin alueen asukasluku nelinkertaistuu. Alueen palvelut ovat hiljalleen vähentyneet, ja yksi merkittävimmistä työnantajista, Förbyn kaivos, lopetti toimintansa vuonna 2010.
Särkisalo jakaantui yhteensä 26 kylään: Aisböle, Bastböle, Falkki (Falkberg), Finnari (Finnarv), Förby, Hakkala, Heikberg, Hästö, Kaukassalo (Kolsjö), Kiviniemi (Stennäs), Kota, Kraila (Gråböle), Montola (Mondola), Muuri (Murom), Niksaari (Niksor), Norrby, Pensalo, Pettu, Seppälänmäki (Smedsby), Siksalo (Siksala), Suutarkylä, Särkisalon kirkonkylä (Finby kyrkoby), Söderby, Taamarla (Domarby), Tessvärr, Verkkoranta (Varkna).
Särkisalon pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "kryyrätys silaka" eli maustesilakat, jotka tarjoillaan kylmien kuoriperunoiden ja hapanleivän kera.
Ullava
Ullava on Keski-Pohjanmaalla Länsi-Suomen läänissä sijainnut entinen Suomen kunta. Ullavan, Lohtajan ja Kälviän valtuustot päättivät kuntaliitoksesta Kokkolan kanssa 3.12.2007, ja liitos astui voimaan 1.1.2009. Uuden kaupungin nimeksi tuli Kokkola, ja sillä on yli 45 000 asukasta. Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen ja siellä asui ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km, josta  km on vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km.
Ullavan naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Halsua, Kaustinen ja Kälviä.
Ullava sijaitsee Suomenselän reuna-alueella, keskellä Keski-Pohjanmaata. Kälviälle, Kannukseen, Toholammille ja Kaustiselle on matkaa noin 30 km ja Kokkolaan noin 50 km.
Entisen Ullavan kunnan alueen suurin pituus luoteesta kaakkoon on noin 30 kilometriä ja suurin leveys lounaasta koilliseen noin kymmenen kilometriä, mutta tästä huolimatta kunnan kokonaispinta-ala oli vain runsaat 160 neliökilometriä. Tämä johtui alueen erikoisen koukeroisesta muodosta; lyhimmillään etäisyys kunnan rajalta toiselle oli vain muutamia satoja metrejä.
Ullavan kirkko valmistui 1783, sen tekijäksi mainitaan Matti Kuorikoski. Ullava itsenäistyi Kälviästä vuonna 1909.
Ullavan asukkaista noin kolmannes saa elantonsa alkutuotannosta, lypsy- ja lihakarjataloudesta. Puolet väestöstä saa toimeentulonsa palveluista, kaupasta, rakennustoiminnasta ja liikenteestä. Lupaava litium-esiintymä ja mahdollinen Keliber-projektin kaivostoiminta antavat toiveita uusista työpaikoista tulevaisuudessa.
Ala-asteita Ullavassa on kaksi. Yläastetta käydään Kälviällä, ja yleensä myös lukiota jäädään jatkamaan sinne. Kuitenkin viime vuosina useat ullavalaiset ovat siirtyneet opiskelemaan Kokkolaan tai musiikkilukioon Kaustiselle.
Yhdistysten, järjestöjen ja urheiluseuran toiminta on vilkasta.Talvisin Ullavassa järjestetään Hopeasompa-hiihtokilpailuja, jossa on sarjoja useille ikäluokille. Kesäisin puolestaan järjestetään yleisurheilukilpailuja, jossa on palkintona muun muassa Urheilu Shop Ala-Korven tuotetteita.
Kylät ja nuorisoseurat toimivat aktiivisesti. Esimerkiksi Ylikylän nuorisoseura osallistui vuonna 2011 Yhesä yhteen -hankkeeseen, jossa oli päämääränä koota näytelmä. Ullavalaisten näytelmä "Sukset ristisä?" voitti hankkeessa halutun Esko-patsaan. Patsas komeilikin nuorisoseurantalolla vuoden päivät kaikkien nähtävänä. Teatteriharrastus jatkaa vahvana Ullavassa.
Vapaa-ajan viettoon on Ullavassa monenlaisia luonnollisia mahdollisuuksia. Puhdasvetinen Ullavanjärvi ja laajat metsä- ja suoalueet antavat luonnossa liikkujille hyvät virkistysmahdollisuudet. Rahkosen kylässä, koulun yhteydessä toimiva Ullavan monitoimitalo tarjoaa puitteet useille harrastuksille. Talossa on mm. kuntosali, sivukirjasto, kahvio, disco ja Vionoja-sali kulttuuri- ja liikuntakäyttöön.
Ullavassa on useita kyliä ja kyliksi miellettyjä asutuskeskittymiä, joita ovat Alikylä, Haapasalo, Haapala, Hanhisalo, Herlevi, Honkala, Jääskä, Kallinki, Korpi, Länttä, Neverbacka, Norppa, Rahkonen, Sepänkylä, Törbacka, Ullavan kirkonkylä ja Viitasalo.
Ullavan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla kirnupiimäpuuro tai -velli sekä "uunipääryt" eli uunissa kypsennetyt perunat.
Dragsfjärd
Dragsfjärd on entinen Suomen kunta Varsinais-Suomessa. Kunta oli kaksikielinen ja enemmistönä 76 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 21 prosenttia puhui suomea.
Dragsfjärdin naapurikunnat olivat Kemiö, Nauvo, Parainen ja Västanfjärd. Kunnanosassa sijaitsee Dragsfjärden-järvi, jonka mukaan se on nimetty.
Dragsfjärd liitettiin vuoden 2009 alussa uuteen Kemiönsaaren kuntaan, jonka muodostavat Dragsfjärdin lisäksi myös Kemiön ja Västanfjärdin kunnat. Asiasta päättivät kolmen kunnan valtuustot 26. kesäkuuta 2007. Tätä ennen Dragsfjärdiin oli liitetty Hiittisten kunta vuonna 1969.
Dragsfjärd sijaitsee Kemiön saaren lounaisosassa. Dragsfjärdin maa-ala on hyvin rikkonainen. Pinta-alasta vain 8 % oli maata. Suurin osa maa-alasta sijaitsee Kemiön saarella, jonka lisäksi kunnalla oli myös laaja saaristo. Hiittisten saaristo on ollut osa Dragsfjärdia vuodesta 1969 lähtien.
Dragsfjärdin itäosa on tasaista ja laajasti viljeltyä, mitä rikkoo useat kalliomäet. Entisen kunnan länsiosaa kutsuttiin nimellä Ölmos. Ölmos on yhteydessä muuhun saareen kahden kapean kannaksen kautta. Merenlahdet Norrfjärden, Röviken ja niiden väliin jäävä järvi Dragsfjärden erottavat Ölmosin Kemiöstä.
Merkittäviä vesistöjä ovat Dragsfjärdin keskellä sijaitseva Dragsfjärden, sekä Björkboda träsk, Hammarsboda träsk, Stora masugnträsket ja Storträsket. Ainoa joki on Norrfjärdeniin laskeva Sunnanå.
Dragsfjärdissä on kolme taajamaa. Kunnan entinen keskus Taalintehdas, kirkonkylä Kärra ja Björkboda.Biskopsö, Björkboda, Bolax, Genböle, Böle, Dalen, Hammarsboda, Hasselbacken, Hertsböle, Hiittinen (Hitis), Holma, Högsåra, Kasnäs, Kaxskäla, Kråkvik, Kulla, Kärra, Labbnäs, Lillfinnhova, Långnäs, Nordanå, Purunpää, Rosala, Rosendal, Rövik, Skånpusten, Skinnarvik, Släts, Smedskulla, Storfinnhova, Stusnäs, Stubbnäs, Sunnanå, Söderby, Söderlångvik, Söglö, Taalintehdas (Dalsbruk), Tynglax, Vänoxa, Vänö, Ytterkulla, Ytterölmos, Överölmos
Historiallisesta Ölmosin kylästä on muodostunut nykyiset Ytterölmosin, Överölmosin ja Hammarsbodan kylät.Dragsfjärdin pitäjäruoaksi äänestettiin 1980-luvulla keitetty hauki kananmunakastikkeella.
Askainen
Askainen () on entinen Suomen kunta, joka nykyään on osa Maskua Varsinais-Suomen maakunnassa. Askaisten ja Lemun kunta liittyivät Maskuun 1. tammikuuta 2009. Uuden kunnan vaakunaksi valittiin aiempi Askaisten vaakuna. Naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Lemu, Merimasku, Mynämäki, Taivassalo ja Velkua.
Askaisten tunnetuin nähtävyys, marsalkka Mannerheimin syntymäkotina tunnettu Louhisaaren barokkityylinen kartanolinna vietti 350-vuotisjuhliaan vuonna 2005. Nähtävyyksiin kuuluu myös vanha kivikirkko, jonka vuonna 1653 valmistuneet lyijylasi-ikkunat ovat Suomen vanhimmat.
Askaisiin kuuluneet Livonsaari ja Lempisaari siirtyivät vuonna 2011 osakuntaliitoksella Maskulta Naantalille.
Askaisissa on 32 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Muita alueita Askaisissa ovat lisäksi Antikainen, Auttinen, Iiroinen, Kaamanen, Karavainen, Koskoinen, Laakinen, Livonsaari, Raumharja, Ruohoisenmaa, Taloinen ja Tävälä.
Askaisissa järjestetään vuosittain kurkkumarkkinat. Livonsaaressa järjestetään vuosittain kesäkuussa Livonsaari-päivä, jossa valitaan muun muassa vuoden savustaja.
Karvatin pitäjä perustettiin nykyisen Askaisten alueelle, Lemun ja Maskun kirkkopitäjiin, noin vuonna 1405. Pitäjän tehtävänä oli muun muassa oikeustoimien hoitaminen ja veronkanto. Pitäjän historia oli varsin lyhytaikainen.
Askaisten ensimmäinen kuntakokous pidettiin 12.5.1869 Karvatin Potilassa. Puhetta johti Lempisaaren isäntä G. A. von Haartman. Kunta muodostettiin Willnäsin kappelin alueesta.
Askaisten pitäjäruoiksi äänestettiin 1980-luvulla kalapata sekä mustaherukan lehdistä ja sitruunasta uutettu ja hiivalla käytetty "Louhisaaren juoma".
Vahto
Vahto on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä.
Vahto kuului alun perin Ruskon pitäjään, jolloin sitä kutsuttiin Puu-Ruskoksi tai Ruskon korveksi. Itsenäisenä kuntana Vahto aloitti 1870-luvulla, jolloin pidettiin ensimmäinen kuntakokous.
Vahdon kunta liittyi Ruskoon vuoden 2009 alussa. Ruskon vaakunaksi tuli tässä yhteydessä Vahdon vaakuna. 
Vahdon naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Aura, Masku, Mynämäki, Nousiainen, Pöytyä, Rusko, Turku ja Yläne. Vahdon pohjoisin piste oli Kuhankuono, joka oli aiemmin kaikkiaan kahdeksan kunnan yhteinen rajapyykki.
Vahdolla on suuria sora-alueita ja runsaat hyvälaatuiset pohjavesivarat. Lisäksi luonnonvaraisia soita on kunnassa useita. Vahdon suurimpia työllistäjiä on Virtasen autokoritehdas.
Vahdon alueen kyliä ovat Askainen, Auvainen, Hemmola, Hyrköinen, Inkinen, Järvijoki (jakaa Tortinmäen kanssa), Kautranta, Kierikkala, Koivisto, Kylämäki, Laukola, Lavamäki, Parikka, Peijari, Riittiö, Seppälä, Silvola, Sysimäki.Vahdon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sianpääsyltty ja pullamaito.
Velkua
Velkua kuului aikaisemmin Palva nimisenä Taivassalon suurpitäjään. Velkua on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa Länsi-Suomen läänissä. Velkuasta tuli itsenäinen kunta vuonna 1863. Asutusta pitäjän saarilla oli ollut jo paljon tätä aiemmin. Suurimmat saaret; Palva, Velkuanmaa, Teersalo, Salavainen ja Kettumaa, asutettiin jo keskiajan kuluessa. Velkua liitettiin Naantalin kaupunkiin 1.1.2009. Velkua oli pitkään Suomen pienin suomenkielinen kunta ja pienin kunta Ahvenanmaan ulkopuolella. Velkuan alue Naantalissa muodostuu 300 saaresta, joista yhdeksällä on ympärivuotista asutusta. Velkuan kunta sijaitsi kokonaan saarilla, joita sen alueella on noin 300. Velkualle on maantie- ja lauttayhteys Askaisten kautta.
Väestöstä 99,60 % puhui vuonna 2002 äidinkielenään suomea ja 0,40 % ruotsia. Vakituisten asukkaiden lisäksi kunnan alueella oli noin 1 700 kesäasukasta.
Merimasku, Rymättylä ja Velkua päättivät liittyä osaksi Naantalia vuoden 2009 alussa. Kaupungin nimi säilyi ennallaan, ja asukasluvuksi tuli vajaat 20 000. Evankelisluterilainen Velkuan seurakunta oli liitetty Naantalin seurakuntaan jo vuonna 2005.
Velkuan naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Askainen, Iniö, Kustavi, Merimasku, Nauvo, Rymättylä ja Taivassalo.
Velkuan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1968.
Kalle Isokallion romaani "Vapaa Velkua" vuodelta 1997 sijoittuu Velkualle.
Velkuan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "vaspuukit" eli pienistä silakoista tai kilohaileista tehty maustekala.
Velkua sijaitsee kokonaan Turun saaristossa. Sen pääsaari on Palva, johon on lossiyhteys Livonsaaresta jonka eteläkärki Teersalo kuului Velkuaan. Palvasta on lossiyhteys edelleen Velkuanmaalle. Muita merkittäviä saaria ovat Lailuoto, Talosmeri ja Salavainen Palvan eteläpuolella.
Näiden lisäksi vakituista asutusta on Munninmaalla ja Kettumaalla.
Haukka, Kalsor, Kettumaa, Krööpilä, Palva, Pohjakylä, Salavainen, Teersalo, Tiurla.
http://www.naantali.fi/Kunta-info/historiaa/fi_FI/velkuan_historiaa/
Västanfjärd
Västanfjärd (vuoteen 1972 asti suomeksi "Vestanfjärd") oli Suomen kunta, joka sijaitsi Kemiön saarella Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Västanfjärd liitettiin vuoden 2009 alussa uuteen Kemiönsaaren kuntaan, jonka muodostavat Västanfjärdin lisäksi myös Kemiön ja Dragsfjärdin kunnat. Asiasta päättivät kolmen kunnan valtuustot 26. kesäkuuta 2007. Kunnassa asui noin 800 henkeä ja sen pinta-ala oli alle sata neliökilometriä. Kunta oli kaksikielinen. Sen asukkaista 88 prosenttia puhui äidinkielenään ruotsia ja 11 prosenttia suomea.
Västanfjärdin naapurikunnat ennen kunnan lakkauttamista olivat Dragsfjärd, Kemiö, Särkisalo ja Tammisaari. Entisiä naapurikuntia olivat Dragsfjärdiin vuonna 1969 liitetty Hiittinen ja Tenholaan vuonna 1977 liitetty Bromarv; Tenhola puolestaan liitettiin Tammisaareen vuonna 1993.
Vesta-silli on nimetty Västanfjärdin mukaan vuonna 1949.
Västanfjärdin alueelta on löydetty vajaat 20 pronssikautista hiidenkiuasta, mutta esihistoriallisia esinelöytöjä ei ole tehty. Koska merkkejä rautakautisesta asutuksesta ei ole, on oletettu paikkakunnan saaneen ruotsalaiset uudisasukkaansa keskiajan kuluessa. Kaikki Västanfjärdin henkikirjakylät esiintyivät vuoden 1540 maakirjassa.
Västanfjärd kuului 1600-luvulla suureen Kemiön vapaaherrakuntaan, jonka kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti kanslerilleen Axel Oxenstiernalle. Västanvikin ratsutilan omisti Suomen sodan jälkeen Vänrikki Stoolin tarinoissa esiintyvä eversti Carl Johan von Konow, joka asui siellä vuosina 1840–1846.
Västanfjärdin aikaisempi tärkeä elinkeino jo 1600-luvulta lähtien oli kalkin louhinta ja poltto. Illon seudun maanomistajat perustivat 1880-luvulla kaivosyhtiön kalkkivarojen hyödyntämiseksi, ja kalkkiuuneja rakennettiin myöhemmin myös Bredvikiin, Brännbodaan ja Lammalaan. Särkisalolaisen Förbyn kalkkikaivoksen omistaja Karl Forsström osti 1900-luvun alkupuolella Västanfjärdin pienet kalkkiyritykset. Viimeisenä toiminut Lammalan kalkkikaivos suljettiin vuonna 1952.
Västanfjärd muodostettiin Kemiön kappeliseurakunnaksi vuonna 1693, ja ensimmäisen oman papin se sai vuonna 1779. Seurakunnasta päätettiin tehdä itsenäinen vuonna 1904, mutta päätös toteutui vasta Kemiön kirkkoherran vaihtuessa vuonna 1921.
Billböle, Bredvik, Brännboda, Finsjö, Galtarby, Gräggnäs, Illo, Kobböle, Kyrkbacken, Misskärr, Nivelax, Norrlammala, Pörtsnäs, Sirnäs, Södersundvik, Söderlammala, Tappo, Östanå
Ylihärmä
Ylihärmä on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Etelä-Pohjanmaahan kuuluneessa Härmänmaan seutukunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Sen asukasluku oli ja pinta-ala oli km², josta km² vesistöjä (31.12.2008). Kunta lakkautui, kun se yhdistyi Alahärmän, Kauhavan ja Kortesjärven kanssa uudeksi Kauhavaksi vuonna 2009. Ylihärmän naapurikunnat olivat Alahärmä, Isokyrö, Kauhava, Lapua, Vöyri-Maksamaa ja Ylistaro.
Haapoja, Keskikunta, Kirkonkylä, Kosola, Pakka, Vesiluoma, Yliluoma, Kangas, Ikola, Ilomäki, Rannanjärvi, Salomaa, Taipale.
Ylihärmä on antanut nimensä eteläpohjalaisen Rehupiikles-yhtyeen kappaleelle "Ylihärmä" yhtyeen ensimmäiseltä albumilta Noiruttu Pohojam'maa (1995). Kappaleen pohjana on Scott McKenzien tunnetuksi tekemä "San Francisco (Be Sure to Wear Some Flowers in Your Hair)". Kertosäe suomeksi on: "Jos meinaat mennä Ylihärmään".
Sekä Ylihärmän että Alahärmän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "perunaloora" eli suolasilakasta ja perunaviipaleista tehty silakkalaatikko.
Ylihärmäläisiä urheiluseurojaYlihärmäläisiä työnantajia:
Vuolijoki
Vuolijoki on Suomen entinen kunta, joka sijaitsi Kainuun maakuntaan kuuluvassa Kajaanin seutukunnassa, Oulun läänissä. Vuolijoen naapurikuntia olivat Kajaani, Kestilä, Paltamo, Pyhäntä, Sonkajärvi, Vaala ja Vieremä.
Vuolijoen ollessa itsenäisenä kuntana sen väkiluku oli 2 643, ja väestötiheys 3,8 asukasta/km². Vuolijoen alueen pinta-ala on 896,78 km², josta 207,87 km² on vesistöjä. Vuolijoen suurin vesistö on Oulujärven Ärjänselkä.
Vuolijoki oli Itä-Suomen metalliteollisuuden keskus. Vuolijoen kuntaan kuulunut Otanmäki on merkittävä Transtech Oy:n omistaman Otanmäen vaunutehtaan vuoksi.
Nimenä Vuolijoki esiintyy jo 1500-luvun asiakirjoissa. Varhaisimpia mainintoja ovat "Woli joen niemi" (1555), "Wolilax" (1605), "Wuolilax by" (1642), "Wuoli jocki by" (1654) ja "Wuolijoki by" (1673). Nimen tausta ei ole selvä: suomen kielessä "vuoli" tarkoittaa 'katon vaakasuoraa tukipuuta', karjalassa 'sillan kannatinparrua'. Todennäköisimmin kyseessä on kuitenkin saamelaista alkuperää oleva nimi, joka on tarkoittanut yksinkertaisesti "alajokea" (vrt. pohjoissaamen "vuolli" 'ala-').
Vuolijoen kirkko rakennettiin 1907. Vuolijoen kunta perustettiin 11.12.1915 Penttilän talossa pidetyssä perustamiskokouksessa. Vuolijoen kunnan perustamisen yhteydessä päätettiin rakentaa toimitilat.
Maatalousvaltainen kunta teollistui vahvasti 1950-luvulla Otanmäen malmikaivoksen myötä. Myöhemmin Vuolijoelle perustettiin myös Vuorokkaan kaivos.
Kunta liitettiin Kajaanin kaupunkiin vuoden 2007 alussa.
Kirkonkylä, Otanmäki, Käkilahti, Saaresmäki, Vuottolahti, Kytökoski, Kuusiranta, Ojanperä, Itäranta
Vaalan Säräisniemeltä tulee Seututie 879 Vuolijoelle ja jatkuu Kajaanin Vuottolahteen. Kajaanista Vuolijoelle liikennöi kaksi linja-autovuoroa päivässä.
Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan
Tämä on luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan . Kuntien mediaanissa on (). Lähimpänä keskiarvoa (17 733) on Kempele ().
Luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan
Tämä on luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan pois lukien merialueet . Kuntien mediaanissa on ( km²). Lähimpänä keskiarvoa (1 088,26 km²) on Haapavesi (1 086,11 km²).
Silmarillion
Silmarillion ("The Silmarillion") on J. R. R. Tolkienin kirjoittama ja hänen poikansa Christopher Tolkienin kokoama fantasiatarinakokoelma. Sen on suomentanut Kersti Juva. Säkeiden suomentaja on Panu Pekkanen.
Teoksistaan "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin" tunnettu J. R. R. Tolkien kirjoitti näiden teosten kanssa samaan maailmaan sijoittuvaa "Silmarillionia" lähes koko aikuisikänsä. Hän itse piti "Silmarillionia" pääteoksenaan, mutta ei saanut sitä valmiiksi vaan kirjoitti sen eri osista yhä uusia versioita. "Silmarillion" ilmestyi vasta postuumisti vuonna 1977, neljä vuotta Tolkienin kuoleman jälkeen, kun kirjailijan poika Christopher Tolkien kokosi käsikirjoituksen isänsä irtoteksteistä.
Kaunokirjallisena teoksena "Silmarillion" on varsin erikoislaatuinen. Se muistuttaa osin Raamatun Vanhan testamentin tekstiä ja on kirjoitettu ylevään ja etäiseen tyylin. Lukukokemuksena sitä on kuvailtu raskaaksi, mutta myös erityisen kauniiksi. "Silmarillion" koostuu Tolkienin luoman mielikuvitusmaailman asukkaiden alkuperäisistä myyteistä.
Teos jakautuu viiteen osaan. Kukin osa on kerronnaltaan erilainen ja sijoittuu eri aikakauteen.
Kirja keskittyy haltioiden ja ihmisten sukujen alkuaikoihin. Ensimmäisessä osassa Ainulindalë kerrotaan, miten Arda eli maailma luotiin. Toisessa osassa Valaquentassa kerrotaan "valarin" ja "maiarin" nimet ja kuvaillaan heitä. Kolmannessa osassa Quenta Silmarillion kerrotaan, miten "valar" loivat kaiken olevan maan päälle, sekä myös haltioiden ja ihmisten historiasta. Neljännessä osassa Akallabêth kerrotaan Númenorin saaresta, jonka ihmiset saivat palkkioksi sodittuaan haltioiden rinnalla Morgothia vastaan. Viidennessä osassa kerrotaan lähinnä "Taru sormusten herrasta" -trilogian tapahtumat lyhennetysti sekä tarua edeltäneen ajan tapahtumista, jolloin mahtisormukset taottiin.
Kirja sai ilmestyessään kriitikoilta pääosin kielteisen vastaanoton. Monet kirjallisuuskriitikot pitivät teosta liian vakavana verrattuna Tolkienin romaaneihin "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin", joissa on enemmän iloisia hetkiä. Time-lehden mukaan kirjan ongelmana oli, ettei siinä ollut yhtään hahmoa, johon voisi samaistua.
New York Timesin arvostelu piti kuitenkin myönteisenä asiana, että Tolkien oli onnistunut luomaan laajan teoksen, ja luonnehti sitä sankarilliseksi yritykseksi. Myös Time kehui tarinan laajaa ja yksityiskohtaista maailmaa.
Arda
Arda on J. R. R. Tolkienin keksimä fantasiamaailma. Sen kuuluisin maanosa on Keski-Maa, jonne sijoittuvat kirjojen "Silmarillion", "Taru sormusten herrasta", "Keskeneräisten tarujen kirja" sekä "Hobitti eli sinne ja takaisin" tapahtumat. ”Maailmaa” tarkoittava haltiakielinen sana ”Arda” esiintyy Tolkienin kirjoissa vain satunnaisesti, mutta se on omaksuttu Tolkien-fanien keskuudessa hänen luomansa mielikuvitusmaailman vakiintuneeksi erisnimeksi. Arda on olevinaan Maa myyttisenä muinaisaikana, jolloin ”maat ja meret olivat vielä toisenlaiset”.
"Silmarillionin" ensimmäinen osa "Ainulindalë" kertoo Ardan luomisesta. Eru kutsui "ainurin" soittamaan suurimman soiton, ja näiden tietämättä Eru loi heidän soitostaan "Eän", maailmankaikkeuden.
Hugo Salmela
Hugo Salmela (13. kesäkuuta 1884 Kivennapa – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli punakaartin kyvykkäimpiä johtajia Suomen sisällissodassa. Hän toimi pohjoisen rintaman ylipäällikkönä Mihail Svetšnikovin jälkeen helmikuun lopusta 1918 aina kuolemaansa asti.
Salmelalla ei ollut minkäänlaista sotilaskoulutusta, ammatiltaan hän oli sekatyömies ja vapaa-aikanaan harrastelijanäyttelijä. Salmela oli työskennellyt lautatarhatyömiehenä Kotkassa vuodesta 1903 alkaen. Hän näytteli Kotkan työväenteatterissa ja toimi Kymin seuranäyttämön johtajana vuonna 1917. Ennen Tampereelle tuloaan Salmela nousi Kymin punakaartin päälliköksi syksyllä 1917. Sodan alussa Salmela komensi Kotkan, Haminan ja Pyhtään punakaarteja niiden miehittäessä Loviisan osana ruotsinkielisen Itä-Uudenmaan valtausta. Ali Aaltonen ja Eero Haapalainen panivat merkille Salmelan johtamistaidot, ja nostivat hänet pian Kotkan piiriesikunnasta Savon rintamaesikuntaan.
Helmikuun lopussa Salmela siirtyi Tampereelle johtamaan punaisten pohjoista rintamaa. Hänen sotilaallisena neuvonantajanaan toimi venäläinen everstiluutnantti Georgi Bulatsel. Salmela yritti parantaa punakaartin organisaatiota, mutta oli tyytymätön huonoon sotamenestykseen ja joukkojen kurittomuuteen ja uhkasi jättää paikkansa. Tampereen jäätyä saarroksiin hän kuitenkin jäi lähes yksin johtamaan kaupungin puolustusta. Myös Ali Aaltonen pysyi Tampereella, mutta keskittyi juopottelemaan taistelun aikana.
Salmela haavoittui kuolettavasti punaisten päämajassa tapahtuneessa räjähdyksessä 28. maaliskuuta 1918, Tampereen Teknillisellä opistolla. Salmela menehtyi käsikranaattilaatikon räjähdyksestä saamiinsa vammoihinsa saman päivän iltana. Räjäyttäjä oli punaisten läntisen rintaman entinen komentaja, 31-vuotias maalari Kustaa Salminen. Hän oli vahingossa virittänyt käsikranaatin ja heittänyt sen takaisin koriin, jossa käsikranaatteja säilytettiin. Räjähdyksessä kuoli Salmelan lisäksi useita punaisten esikunnan jäseniä. Salmelan seuraajaksi punaisen Tampereen puolustuksen johtajana valittiin Verner Lehtimäki.
Hugo Salmela oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Hänet haudattiin punaisten sankarihautaan Pyynikinharjulle. Myöhemmin valkoiset kaivoivat ruumiin ylös ja hautasivat sen Kalevankankaan joukkohautaan.