Tupolev Tu-95
Tupolev Tu-95 (NATO: Bear) on Tupolevin strategiseksi pommikoneeksi Tupolev Tu-4 seuraajaksi suunnittelema nelimoottorinen potkuriturbiinikone, joka otettiin käyttöön Neuvostoliitossa 1956. Koneen käyttötarkoitus on olla pitkän matkan strateginen pommittaja. Sitä käytetään myös meritiedusteluun. Malli on Venäjän, Ukrainan ja Intian käytössä.
Tu-95 on ainutlaatuinen siinä suhteessa, että se on ainoa edelleen käytössä oleva potkuriturbiinein varustettu pommikone. Koneessa on neljä moottoria, jotka kukin pyörittävät kahta vastakkain pyörivää potkuria. Konetyyppiä on pidetty yhdysvaltalaisen Republic XF-84H -koehävittäjän ohella yhtenä maailman meluisimmista lentokoneista. Kone on niin äänekäs, että on jopa väitetty Yhdysvaltojen seuranneen kylmän sodan aikana Tu-95:iden liikeitä sukellusveneiden seurantaan tarkoitetun vedenalaisen mikrofoniverkoston avulla. Samaan aikaan Yhdysvalloissa otettiin käyttöön strateginen pommikone B-52, jossa oli suihkuturbiinimoottorit, ja joka on Tupolev Tu-95:n tapaan edelleen käytössä.
Kone suunniteltiin Tu-4:n seuraajaksi kuljettamaan 9000 kilogrammaa lastia. Tyypin välitön edeltäjä oli Tu-20, jossa kuitenkin oli ilmeisiä ongelmia. Näiden johdosta tyypin palveluskäyttöikä jäi jokseenkin lyhyeksi. Syksyn 1955 kokeissa se saavutti viiden tonnin kuormalla 850 km/h nopeuden ja 10 200 metrin korkeuden kantomatkan ollessa 12 100 km. Kokonaiskuormaksi tuli 20 000 kg. Seuraavassa mallissa Tu-95M oli tehokkaammat NK-12M-moottorit. Ensimmäisessä Bear-A-mallissa oli kuusi tutkaohjattua AM-23-tykkiä itsepuolustusta varten.
Kylmän sodan aikana 1970-luvulta lähtien Tu-95-koneet lensivät säännöllisesti Kuolan niemimaalta Kuubaan noin 8 000 kilometrin matkan Yhdysvaltain itärannikkoa pitkin.
Venäjän ilmavoimat vastaanotti ensimmäiset uusilla elektronisilla ase- ja pommitusjärjestelmillä varustetut Tu-95 -pommikoneensa vuoden 2014 lopulla. Ilmavoimat suunnitteli vuoden 2014 joulukuussa modernisoivansa vielä 20 pommikonetta lisää vuosien 2015-2016 aikana.
Käytössä olevat mallit ovat strateginen pommikone TU-95M (Bear-A), joka kantaa 20 tonnin lastin, TU-95K (Bear-B) ja TU-95K22 (Bear-G) on vastustettu risteilyohjuksin ja TU-95MS (Bear-H) kymmenellä pitkän matkan H-55 (NATO: AS-15 Kent) -risteilyohjuksella.
Kone tunnettiin pitkään lännen tiedusteluorganisaatioissa Tu-20:na, joka oli Neuvostoliiton ilmavoimien koneelle antama tyyppinumero. Tu-95 oli Tupolevin suunnittelutoimiston sisäinen tyyppinumero koneelle, joka koneen käyttöönoton aikoihin syrjäytti nopeasti entisen tyyppinumeron.
Koneeseen perustuvan laivaston merivalvonta/sukellusvenetorjuntaversion tyyppinumero on Tu-142. Pommikoneesta kehitetyn AWACS-koneen tyyppinumero on Tu-126.
Tu-119 puolestaan oli Tu-95-koneeseen perustuva Neuvostoliiton projekti ydinkäyttöisen pommikoneen luomisessa. 2 prototyyppiä rakennettiin, mutta kone hylättiin käyttäjilleen liian vaarallisena.
Koneesta kehitettiin 1950-luvun lopussa keskipitkän/pitkänmatkan matkustajalentokone Tupolev Tu-114.
Vuonna 2007 on Venäjän federaatio aloittanut jälleen Tupolev Tu-95:llä samoin kuin myös Tupolev Tu-160:lla lähestymislennot Norjan, Britannian ja Yhdysvaltain tukikohtien ilmatilojen lähelle kuitenkaan ilmatilaa loukkaamatta harjoituksen vuoksi. Venäjä on ilmoittanut, etteivät sen strategiset pommittajat kyseisillä lennoilla kanna ydinpommeja.
9. helmikuuta 2008 Tupolev Tu-95 loukkasi Japanin ilmatilaa 3 minuutin ajan Sofuganin saaren yläpuolella noin 650 kilometriä Tokiosta etelään.