hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vladimir Pantelei
Vladimir Pantelei (s. 3. toukokuuta 1945) on 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa menestynyt neuvostoliittolainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Pantelei sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kymmenenneksi 1 500 metrillä ajalla 3.45,0. Hänen edellään yhdeksänneksi sijoittui suomalainen Pekka Vasala. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Pantelei oli samalla matkalla jälleen kymmenes ajalla 3.42,9 ja jälleen Vasala tuli juuri hänen edellään maaliin. Münchenin 1972 olympialaisissa Pantelei sijoittui Vasalan voittamassa 1 500 metrin loppukilpailussa kahdeksanneksi ajalla 3.40,2. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 1 500 metrillä ajalla 3.41,4 viidenneksi – tällä kertaa yhden sijan Pekka Vasalaa parempana.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Pantelei saavutti 1 500 metrin juoksussa pronssia Wienissä 1970 loppuajalla 3.49,8 sekä hopeaa Sofiassa 1971 ajalla 3.41,5.
Götan hovioikeus
Götan hovioikeus () on ruotsalainen Jönköpingissä sijaitseva hovioikeus. Sen perusti kuningatar Kristiina vuonna 1634. Götan hovioikeus oli silloisen Ruotsin valtakunnan neljäs hovioikeus, Svean hovioikeuden, Turun hovioikeuden ja Tarton hovioikeuden jälkeen. Götan hovioikeustalo valmistui vuonna 1650 ja hovioikeus toimii tiloissa edelleen. Hovioikeuden tuomiopiiriin kuuluvat Kalmarin, Kronobergin, Jönköpingin, Itä-Götanmaan ja Örebron läänit.
Warteggin piirrostesti
Warteggin piirrostesti (Wartegg Zeichen Test) eli lyhennettynä WZT on projektiivisiin testeihin ja ilmaisuanalyysimenetelmiin kuuluva psykologinen testi, jota käytetään lähinnä persoonallisuuden arvioimiseen. Testin kehitti itävaltalais-saksalainen psykologi Ehrig Wartegg (1897-1983) Leipzigin yliopistossa 1930-luvulla. Sitä on käytetty Suomessa laajalti. Anglosaksisiin maihin sen käyttö ei levinnyt, minkä vuoksi suuri osa sitä koskevasta alkuperäisestä julkaisutiedosta on saksankielistä.
Testissä tutkittavalle annetaan lomake, jossa on kahdeksan nelikulmaista ruutua. Kussakin ruudussa on abstrakti merkki tai merkkejä, joita tutkittavaa pyydetään käyttämään piirroksen alkuna ja täydentämään ne valmiiksi piirroksiksi.
Ruuduissa olevien piirroksenalkujen ajatellaan olevan niin sanottuja reseptiivisymboleja, jolloin tiettyyn ruutuun piirretyn vastauksen ajatellaan heijastavan juuri tiettyjä tutkittavan persoonallisuuden elementtejä. Vastauksia tulkittaessa taustalla on oletus valmiiden piirrosten symboliarvosta. Psykologiaa, filosofiaa ja psykoanalyysia opiskellut Wartegg oli nuorena kiinnostunut modernista taiteesta, kuten Wassily Kandinskysta ja Kleestä, ja siihen liittyvästä symboliikasta. Hän itse perustikin teoriansa piirroksenalkujen symboliarvoista osittain 1920-luvun taideteorioihin ja osittain mystiseen filosofiaan. Testilomakkeen kuviot muistuttavatkin varhaisia abstrakteja taideteoksia. Wartegg ei testiään kehittäessään tiettävästi kuitenkaan hyödyntänyt yhteyttä toiseen tunnettuun senaikaiseen projektiiviseen menetelmään, Hermann Rorschachin musteläiskätestiin, vaikka tosin mainitsi sen joissakin kirjoituksissaan.
Warteggin itsensä mukaan lomakkeella olevien kahdeksan piirroksenalkujen symbolimerkitys ja vastaava psyyken osa-alue ovat ylhäältä vasemmalta oikealle lukien seuraavat:Testistä on sittemmin julkaistu hieman toisistaan poikkeavia tulkintakäytäntöjä sisältäviä ohjekirjoja. Tulkinnassa voidaan kiinnittää huomiota esimerkiksi siihen, millä tavoin piirroksenalku on integroitu valmiiseen kuvaan, sekä piirroksen yleisiin piirteisiin. Piirroksissa ilmeneviä piirteitä voidaan myös pisteyttää. Jos testin toimivuutta arvioidaan kvantifiointia, empiiristä tutkimusta ja tilastollista analyysiä edellyttäviä nykykriteereitä vasten, ei tällaisin menetelmin osoitettavasta toimivuudesta ole näyttöä. Monien muiden projektiivisten testien tavoin subjektiiviset kokemukset testin toimivuudesta voivat kuitenkin olla hyviä. Testiä ei edellä todetun vuoksi suositella käytettäväksi yksinään, vaan testitulosten perusteella syntyvät oletukset tulisi tutkia muilla testimenetelmillä.
Laissa yksityisyyden suojasta työelämässä säädetään, että käytettäessä psykologisia testauksia soveltuvuusarvioinnin yhteydessä työnantajan on varmistettava, että testejä tehtäessä käytetään luotettavia testausmenetelmiä. Kansainvälisen työjärjestö ILO:n ohjeistossa todetaan, että grafologiset, astrologiset ja muut näihin verrattavat testit tulisi olla poissuljettuja työnantajan taholta esimerkiksi työhönottotilanteessa.
Compass Point Studios
Compass Point Studios oli tunnettu levytysstudio Nassaun kaupungissa Bahamalla. Sen perusti Island Recordsin perustaja Chris Blackwell vuonna 1977. Muun muassa AC/DC levytti menestysalbuminsa "Back in Blackin" (1980) Compass Pointin studiolla. Myöhemmin vuonna 1983 AC/DC levytti siellä myös "Flick of the Switchin" ja sen jälkeen "Who Made Whon".
Studiolla ovat levyttäneet myös Judas Priest, Grace Jones, Iron Maiden, The Rolling Stones, Talking Heads, Robert Palmer, Jimmy Buffett, The B-52’s, Emerson, Lake & Palmer, Spandau Ballet, Roxy Music, Shania Twain, Shakira, The Tragically Hip, Mariah Carey, Céline Dion, Björk, Widespread Panic, R.E.M., Liz Phair, Joss Stone ja U2.
Studio lopetti toimintansa Bahamalla vuonna 2010.
Väinö Tanner (täsmennyssivu)
Väinö Tanner voi tarkoittaa seuraavia:
Silvano Simeon
Silvano Simeon (27. lokakuuta 1945 – 12. joulukuuta 2010) oli italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kiekonheitto.
Simeon sijoittui kiekonheitossa kuudenneksi Budapestin EM-kilpailuissa 1966 tuloksella 55,96 m. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 59,34 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän oli neljästoista tuloksella 56,14 cm ja Prahan EM-kilpailuissa 1978 kahdestoista tuloksella 59,16 m.
Simeon voitti kiekonheiton Italian mestaruuden kymmenen kertaa eli useammin kuin kukaan muu Adolfo Consolinia lukuun ottamatta. Hänen mestaruusvuotensa olivat 1966–1967, 1969–1974, 1977 ja 1979. Italian ennätystä hän paransi yhdeksän kertaa. Milanossa 16. huhtikuuta 1967 hän paransi ennätystä kolme kertaa – edellinen ennätys oli Adolfo Consolinin yli 11 vuotta aiemmin heittämä 56,98 m. Livornossa 14. toukokuuta 1967 hänestä tuli ensimmäinen italialainen 60 metriä ylittänyt kiekonheittäjä tuloksellaan 61,72 m. Vuonna 1972 Simeon paransi ennätystä kahdesti ja vuonna 1973 kerran lukemiin 63,86 m. Vuonna 1975 hän menetti ennätyksen Armando De Vincentisille, joka paransi sitä vielä Roomassa 27. toukokuuta 1976, mutta tuossa samassa kilpailussa Simeon otti ennätyksen takaisin nimiinsä heittämällä ensin tuloksen 64,96 m ja sen jälkeen 65,10 m. Ennätys pysyi hänen nimissään helmikuuhun 1984 saakka.
Indonesian hallintoalueet
Indonesian hallintoalueet ja kaupungit on lueteltu seuraavissa taulukoissa. Hallintoalue eli on maakuntaa askelta alempi Indonesian hallinnollinen yksikkö. Hallintoalue ja kaupunki ovat hallinnollisesti samaa tasoa, ja niillä on oma paikallinen hallitus ja lainsäädäntöelin. Kaupungin ja hallintoalueen ero on väkiluvussa, alueen koossa ja sen taloudessa. Hallintoalueen pinta-ala on yleensä suurempi kuin kaupungin. Kaupungin elinkeinoihin taas ei yleensä kuulu maatalous.
Hallintoaluetta johtaa hallintoaluejohtaja, , kaupunkia johtaa pormestari ("walikota"). Hallintoalueiden ja kaupunkien johtajat sekä edustuksellisten elimien jäsenet valitaan suorilla kansanvaaleilla viiden vuoden välein. Jakartan erityisalueen pormesterit ja hallintoaluejohtajat valitsee kuitenkin kuvernööri. Kukin hallintoalue ja kaupunki jakautuu edelleen osa-alueisiin.
Seuraavassa on lueteltu hallintoalueet ja kaupungit maakunnittain. Maakunnassa on aina pääkaupunki.
Thomas Whitlock
Thomas "Tom" Whitlock (s. 1954) on lauluntekijä ja sanoittaja. Hänen tunnetuin sanoituksensa on vuoden 1988 kesäolympialaisten tunnuslaulu "Hand in Hand" (1988).
Keijulurikki
Keijulurikki ("Charmosyna pulchella") on Papua-Uudessa-Guineassa esiintyvä kaijalaji.
Keijulurikin pituus on noin 18 cm ja paino 24–34 g. Sen höyhenpuvun päävärit ovat punainen ja vihreä. Pää ja mahapuoli sekä pyrstön keskiosa ovat punaiset, siivet, selkä ja pyrstön tyviosa ovat vihreät. Niska ja yläperä ovat purppuranhohtavan mustat, rinnassa keltainen viiru, ja pitkähkön pyrstön kärki on keltainen. Nokka on oranssinpunainen, iiris ruskea ja koivet ruskeanharmaat. Naaras muistuttaa koirasta, mutta sillä on keltaiset laikut yläperän sivuilla. Nuori yksilö on himmeämmän värinen ja sen nokka on ruskehtava.
Keijulurikki elää Papua-Uuden-Guinean keskiosan vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta noin 500 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, nimialalaji "pulchella" sekä "rothschildi". Keijulurikki on lemmikkinä melko harvinainen.
Keijulurikit elävät pääasiassa vuoristometsissä, paikoin myös alempana lähellä merta. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai meluavina parvina, joissa voi olla toistakymmentä yksilöä. Ne lyöttäytyvät usein muiden lurikkien ja mesikoiden seuraan.
Pesintää tapahtuu joulu-huhtikuussa. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Munia on tavallisesti kaksi, kooltaan 18,9×16,2 mm. Haudonta-aika on noin 25 päivää ja pesäpoikasaika noin kaksi kuukautta.
Keijulurikit syövät siitepölyä, kukkia ja mettä.
Jaakko Tähtinen
Jaakko Tähtinen (8. tammikuuta 1904 Tampere – 15. maaliskuuta 1970) oli tamperelainen arkkitehti, joka on suunnitellut suuren määrän Tampereen rakennuskantaa.
Hän piirsi sekä asuin- että toimistorakennuksia. Tähtisen päätyönä voidaan pitää vuonna 1965 valmistunutta Tampereen jäähallia. Hän on suunnitellut liikerakennuksia myös Kuopioon, Poriin ja Joensuuhun. Tähtinen teki 1950-luvun alussa Suomen Yhdyspankille mallipiirustuksen, jonka mukaan toteutettiin useita pankin konttoreita eri puolille Suomea.
Hänen poikansa Antti Tähtinen oli myös arkkitehti, joka jatkoi heidän yhteisen Arkkitehtitoimisto Tähti-Set Oy:n toimitaa.
Carmelo Rado
Carmelo Rado (s. 4. elokuuta 1933) on entinen italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kiekonheitto.
Rado sijoittui Rooman 1960 olympialaisten kiekonheitossa parhaana italialaisena seitsemänneksi tuloksella 54,00 m. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 52,82 m.
Pakotie (vuoden 1972 elokuva)
Pakotie on Sam Peckinpahin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1972. Pääosissa ovat Steve McQueen ja Ali MacGraw, jotka olivat tuohon aikaan naimisissa. Elokuvasta tehtiin uusintaversio vuonna 1994 ja rooleissa nähdään Alec Baldwin ja Kim Basinger jotka niin ikään olivat aviopari oikeastikin.
Mestarivaras Doc McCoy (McQueen) viruu tyrmässä ja hänen vaimonsa Carol (MacGraw) rakastelee kuvernööri Jack Beynonin (Johnson) kanssa sillä ehdolla, että McCoy pääsee ehdonalaiseen. Heti vapauduttuaan sadistinen ja korruptoitunut kuvernööri pakottaa McCoyn vielä yhteen pankkiryöstöön palkkaamiensa rikollisten avuksi, sillä hän tietää tämän olevan alansa paras. Operaation loputtua Beynon pettää McCoyn ja on juuri ampumaisillaan hänet kunnes Carol tappaa Beynonin viime hetkellä. He aloittavat pitkän pakomatkan läpi Teksasin perässään poliisit ja yksi rosvoista, Rudy Butler (Lettieri) joka haluaa saada McCoyn hengiltä ja tämän osuuden ryöstösaaliista. Vaarallisten takaa-ajojen ja kiperien tilanteiden jälkeen McCoy onnistuu ampumaan Butlerin ja nuoripari ajaa kauas Meksikoon.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Pakotie" saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Irianinlurikki
Irianinlurikki ("Charmosyna josefinae") on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji.
Irianinlurikin pituus on noin 24 cm ja paino noin 68 g. Se on selvästi kookkaampi kuin useimmat muut melanesianlurikit. Sen höyhenpuvun päävärit ovat punainen ja vihreä. Pää, yläselkä, yläperä, mahapuoli sekä pääosa pyrstöstä ovat punaiset, siivet, selkä ja niska vihreät. Pitkähkön pyrstön kärki ja alapuoli ovat keltaiset. Nokka on oranssinpunainen, iiris keltainen ja koivet ruskeat. Naaras muistuttaa koirasta mutta sen alaselkä on vihreä. Nuori yksilö on himmeämmän värinen.
Irianinlurikki elää Papua-Uuden-Guinean länsiosan vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 300 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia, nimialalaji "josefinae" sekä alalajit "sepikiana" ja "cyclopum". Irianinlurikki on lemmikkinä harvinainen.
Irianinlurikit elävät pääasiassa vuoristometsissä 750–2 000 metrin korkeudella, paikoin myös alempana. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai hiljaisina pikku parvina. Ne lyöttäytyvät usein keijulurikkien seuraan.
Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Pesä on kolossa. Munia on tavallisesti kaksi. Haudonta-aika on noin 25 päivää ja pesäpoikasaika noin kaksi kuukautta.
Irianinlurikit syövät siitepölyä, kukkien nuppuja ja mettä sekä mahdollisesti pehmeitä hedelmiä.
Hannele Tonna
Hannele Tonna (o.s. Valkonen, s. 3. tammikuuta 1978) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja maailmanmestari. Seuratasolla hän edustaa Hankasalmen Hankaa ja häntä valmentaa Eivind Tonna.
Tonna – tuolloin vielä Valkonen – aloitti menestyksekkään uransa jo nuorten sarjoissa: Vuonna 1996 hän voitti viestissä MM-pronssia ja kaksi vuotta myöhemmin normaalimatkalla MM-pronssia ja viestissä MM-kultaa. Vuonna 2001 Valkonen osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihin EM-kilpailuihin ilman suurempaa menestystä. Seuraavana vuonna hän voitti Pohjoismaiden mestaruuskisoissa viestihopeaa. Toisissa EM-kilpailuissaan Castelrottossa 2003 hän voitti hopeaa keskimatkalla nousten samalla Suomen kirkkaimpaan hiihtosuunnistuseliittiin. Hän on toistaiseksi voittanut urallaan seitsemän MM-mitalia, kolme EM-mitalia ja yhdeksän PM-mitalia. Ensimmäisen MM-kultansa Valkonen voitti 2004 Åsarnassa joukkuetovereineen Liisa Anttila ja Erja Jokinen. Rusutsussa Japanissa 2009 Tonna voitti ensimmäisen henkilökohtaisen MM-kultansa sprintissä.
Hannele Tonna on saavuttanut menestystä myös suunnistuksessa, jossa hän edustaa Asikkalan Raikasta. Tonnalla on tilillään Venlojen viestin voitto kesältä 2007, jolloin hän vastasi Raikkaan avausosuudesta.
Tonnan isä on tunnettu hiihtosuunnistusvalmentaja Paavo Valkonen.
Päivät kuin unta
Päivät kuin unta on suomalaisen iskelmälaulaja Tapio Heinosen kokoelmalevy, joka ilmestyi syksyllä 2008.
Perrhaibia
Perrhaibia ( tai , ) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se oli osa Histiaiotiin tetrarkiaa.
Perrhaibia käsitti Histiaiotiin ja koko Thessalian pohjoisimman osan Makedonian rajalla. Thessalialaiset hallitsivat yleensä Perrhaibiaa, mutta perrhaibialaisia pidettiin kuitenkin erillisenä kansana thessalialaisista. Perrhaibiasta ei koskaan tullut yhtä Thessalian hallintoalueista Histiaiotiin ja muiden tetrarkioiden tavoin. Perrhaibian lounaispuolella sijaitsi varsinainen Histiaiotis ja kaakkoispuolella Pelasgiotis.
Perrhaibian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Kaupungeista Azoros, Dolikhe ja Pythion muodostivat Perrhaibian Tripoliin eli kolmen kaupungin liiton.
Perrhaibiaa asutti sille nimen antanut perrhaibien tai perrhaibialaisten ( tai ) heimo. Perrhaibeja pidettiin erillisinä varsinaisista thessalialaisista, ja nämä olivat todennäköisesti seudun varhaisempia asukkaita ennen thessalialaisten siirtymistä alueelle Thesprotiasta Epeiroksesta. Perrhaibit kuuluivat amfiktyoniliittoon, jossa heillä oli yksi ääni.
Perrhaibit asuttivat mahdollisesti alun perin koko Histiaiotiin aluetta. Perrhaibien sanottiin aiemmin asuttaneen myös Peneios-joen eteläpuolista aluetta Boibeis-järvelle saakka, mutta sieltä heidät olivat perinteen mukaan ajaneet pois lapiitit. Thesprotiasta saapuneiden thessalialaisten vallattua Thessalian perrhaibit siirtyivät alueen vuoristoisempaan pohjoisosaan. Perrhaibeja pidettiin sotaisina. Homeroksen mukaan heimo otti osaa Troijan sotaan, ja heitä pidettiin aitoina helleeneinä.
Persialaissotien aikana 400-luvun eaa. alkupuolella perrhaibialaiset liittyivät persialaisiin. 300-luvulla eaa. Ferain tyranni Iason liitti Perrhaibian omaan alueeseensa. Myöhemmin perrhaibialaiset olivat myös yksi Filippos II:n luoman Korintin liiton jäsenistä.
Harpalyke (mytologia)
Harpalyke oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri naishahmon nimi.
Harpalyke oli Argoksen tai Arkadian kuninkaan Klymenoksen tytär, jota pidettiin aikansa kauneimpana naisena. Hänen isänsä ihastui tyttäreensä ja pakotti tämän suhteeseen kanssaan. Harpalyken vartuttua Klymenos antoi tyttärensä Alastorille puolisoksi, mutta tuli pian katumapäälle ja haki tyttärensä takaisin itselleen. Klymenos eli häpeilemättä pitäen tytärtään kuin vaimoa. Kostaakseen isänsä rikoksen Harpalyke tappoi joko nuoremman veljensä tai isänsä kanssa saamansa pojan ja valmisti tästä ruoan isälleen. Hänen isänsä nautittua aterian Klymene pyysi jumalia päästämään hänet pois ihmiskunnasta ja hänet muutettiin linnuksi. Klymenos puolestaan surmasi itsensä ymmärrettyään perhekuntansa kohtalon.
Harpalyke, traakialaisen kuningas Harpalykoksen tytär, menetti äitinsä heti syntymässään, jolloin hänen isänsä ruokki häntä tammojen ja hiehojen maidolla. Hänen isänsä opetti hänelle taistelutaitoja toivoen tyttärensä seuraavan häntä valtaistuimelle. Harpalyke vastasikin toiveisiin ja pelasti isänsä Neoptolemoksen hyökkäykseltä.
Sen jälkeen kun hänen isänsä oli saanut surmansa kansanjoukkojen käsissä, hän muutti metsiin, jossa hän elätti itsensä ryöstämällä karjaa. Paimenet saivat hänet kuitenkin kiinni ja tappoivat hänet..
Väinö Tanner (maantieteilijä)
Väinö Tanner (10. toukokuuta 1881 – 26. huhtikuuta 1948) oli suomalainen insinööri, geologi, diplomaatti, maantieteen professori ja tutkimusmatkailija.
Tanner valmistui kemiallisen teknologian insinööriksi 1905, filosofian maisteriksi 1909 ja tohtoriksi vuonna 1914. Hän opiskeli kieliä Sveitsissä, Saksassa ja Venäjällä, kartografiaa Tukholmassa ja geologiaa Venäjällä. Vuodesta 1903 hän oli mukana geologisilla tutkimusmatkoilla Pohjois-Fennoskandiassa. Hän myös tutki ja opetti geologiaa ja minerologiaa Geologisessa komissiossa, Polyteekissa ja Helsingin yliopistossa.
Tanner johti vuosina 1910–1912 ja 1914–1917 kansainvälisen välitystuomioistuimen asettamia porolaidunkomissioita Ruotsin ja Norjan Lapissa ja perehtyi tänä aikana saamelaiskulttuuriin, poronhoitoon ja pohjoisiin elinkeinoihin. Hän toimi vuonna 1918 ulkoministeriön palveluksessa Ahvenanmaan kysymyksen yhteydessä ja osallistui malminetsintään Ruotsin Norrbottenissa. Hän oli muun muassa asiantuntijana Tarton rauhanneuvotteluissa 1920–1923 sekä oli Suomen lähettiläs Bukarestissa ja samalla Turkissa ja Kreikassa. Tanner sai 1924 nimityksen valtiongeologiksi ja johti vuosina 1924–1931 Petsamon malmitutkimuksia. Näiden ohessa hän teki myös kvartäärigeologisia, arkeologisia ja antropogeografisia tutkimuksia. Näistä laajin oli vuonna 1929 ilmestynyt "Antropogeografiska studier inom Petsamo-området. I Skoltlapparna".
Tanner valittiin 1931 Helsingin yliopiston maantieteen professoriksi. Tehtävässä hän tutki muun muassa harjuja, Jäämeren fossiilista nilviäisfaunaa, viimeisen jäätiköitymisen rajoja, maankohoamista ja kasvillisuutta ja teki vuosina 1937 ja 1939 kaksi tutkimusmatkaa Pohjois-Amerikkaan Labradorin niemimaalle. Matkojen tuloksena syntyi vuonna 1944 teos "Outlines of the Geography, Life and Customs of Newfoundland-Labrador". Vuonna 1944 Tanner siirtyi Ruotsiin. Siellä hänet valittiin Ruotsin tiedeakatemiaan.
Edgar Leopold Layard
Edgar Leopold Layard (23. heinäkuuta 1824 Firenze–1. tammikuuta 1900 Budleigh Salterton, Devon) oli brittiläinen luonnontieteilijä, joka erikoistui lintutieteeseen.
Layard oli Ceylon Civil Servicessä palvelleen Henry Peter John Layardin ja vaimonsa Mariannen kuudes poika. Hänen veljensä oli arkeologi ja poliitikko Sir Austen Henry Layard.
Layard vietti vuodesta 1844 alkaen kymmenen vuotta Ceylonilla tutkien paikallista eläimistöä yhdessä Robert Templetonin (1802–1892) kanssa. Vuonna 1854 hän muutti Etelä-Afrikan Kapkaupunkiin virkamieheksi työskennellen kuvernööri Sir George Edward Greyn (1812–1898) palveluksessa. 1855 hän perusti Etelä-Afrikan museon ja toimi sen kuraattorina. Sitten hän matkusti Brasiliaan ja keräsi lintuja Arthur Haylle.
Myöhemmin Edgar Layard toimi Britannian konsulina Noumeassa Uudessa-Kaledoniassa. Hän ja hänen poikansa Leopold olivat aktiivisia lintujen kerääjiä tällä Tyynenmeren alueella. Vuosien 1870 ja 1881 välillä he vierailivat Fidžillä, Vanuatussa, Samoalla, Tongassa, Salomonsaarilla, Uudessa-Britanniassa ja Norfolkinsaarella. Yhdessä eteläafrikkalaisen kokoelman kanssa heidän täältä keräämänsä näytteet ovat tieteellisesti arvokkaimmat. Layardit lähettivät keräämiään näytteitä William Sharp MacLeaylle Sydneyyn, mutta myös muille lintutieteilijöille. Heidän kokoelmansa ovat hajonneet laajalle. Paljon näytteitä meni British Museumille Lontooseen ja Henry Baker Tristramille, jotka ovat nykyisin "National Museums & Galleries on Merseysidessä" Liverpoolissa.
1887 Layard julkaisi teoksen "The Birds of South Africa", jossa hän kuvaili 702 lintulajia. Richard Bowdler Sharpe toimitti kirjan myöhemmin uudelleen.
Layard kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa srilankankaijan ("Psittacula calthorpae") ensimmäisen vaimonsa Barbara Anne Calthropin kunniaksi, kandavunmesikon ("Xanthotis provocator") ja intianharmaasiepon ("Muscicapa muttui"), tamilikokkinsa Muttun kunniaksi. Hänen kunniakseen on nimetty vanuatunisojalka ("Megapodius layardi"), viheltäjäkyyhky ("Ptilinopus layardi") ja kapintiaiskerttu ("Parisoma layardi").
Pii (purjehdus)
Pii on purjehdussanastoa, ja se tarkoittaa tuulen silmää eli tuulen suuntaa. Purjevene ohjataan piihin, kun sen purjeet nostetaan tai lasketaan. Tällöin purjeissa ei ole vetoa, jolloin niitä pystyy nostamaan ja laskemaan nostimen (falli) ja vinssin avulla.
Piillä voidaan myös tarkoittaa veneen pitämistä paikoillaan.
Anzio
Anzio (antiikin Antium) on Italiassa Välimeren rannalla sijaitseva kaupunki. Siellä on runsaat 50 000 asukasta. Se sijaitsee Lazion alueella noin 50 kilometriä Roomasta etelään. Anzio on tunnettu hiekkarannoista ja satamista.
Anziossa on monia huviloita roomalaisajalta, muun muassa Neron huvila. Huviloiden raunioista on löytynyt merkittäviä antiikin veistoksia, kuten Belvederen Apollo ja Agasiaksen "Borghesen miekkailija".
Anzion nimi oli antiikin aikaan Antium, ja se oli muinaisitalialaisen heimon volskien pääkaupunki, ennen kuin roomalaiset valtasivat sen ja sulauttivat omaan alueeseensa 338 eaa.
Liittoutuneet tekivät toisen maailmansodan loppuvaiheessa maihinnousun Anzion alueelle.
6. prikaati (välirauha)
6. prikaati oli Suomen armeijan prikaati, joka perustettiin talvisodan päätyttyä puolustusvoimien siirtyessä keväällä 1940 rauhanajan kokoonpanoon. Se lakkautettiin puolustusvoimien jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä kesäkuussa 1941, jolloin prikaatin tehtävänä oli perustaa Jalkaväkirykmentti 6 sekä Kenttätykistörykmentti 19:n I patteristo.
Prikaati muodostettiin 10. elokuuta 1940 maavoimien komentajan käskyllä Immolaan, Ruokolahdelle, Puumalaan, Sulkavalle ja Tuonilahteen sijoitetuista talvisodan aikaisesta 8. divisioonasta.
Sen esikunta muodostettiin 8. divisioonan esikunnasta sijoituspaikkana Sulkava. Prikaatin komentajaksi määrättiin eversti Torvald Ekman. Muista 8. divisioonan joukoista eli Jalkaväkirykmenteistä 20, 23, 24 sekä 26 ja Kevyt osasto 8 muodostettiin I pataljoona ja tykkikomppania Puumalaan, II pataljoona Sulkavalle Rauhaniemeen ja III pataljoona Virmutjoelle. Kenttätykistörykmentti 8:sta perustettiin prikaatin patteristo, joka sijoitettiin Sulkavalle Tuonilahteen. Viestipataljoona 8:sta muodostettiin prikaatin viestikomppania samoin Tuonilahteen.
Syksyllä 1940 saatiin rakennettua tarpeelliset parakkikylät, joita kutsuttiin kasarmialueiksi:
Prikaatin III pataljoona hajotettiin jo huhtikuun lopulla 1941. Prikaati sai valmiushälytyksen 10. kesäkuuta 1941 kuten muutkin suojajoukoiksi määrätyt joukot. Käskyn mukaisesti prikaati tuli saattaa sodan ajan määrävahvuuteen kutsumalla ylimääräisiin harjoituksiin tarvittava henkilöstö. Hevoset, ajoneuvot, moottoriajoneuvot ja alukset oli otettava sekä muut tarvittavat hankinnat suoritettava.
Felix Klink
Felix Georg Klink () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aleksanteri Klink ja Maria Plado. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elsa Tiilikan kanssa.
Klink kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922. Klink suoritti kenttätykistön kapitulanttikoulun vuonna 1921 ja reserviupseerikoulun vuosina 1922–1923 ja taktiikan soveltamiskurssin suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927.
Klink työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin sotapalvelukseen kykenemättömänä pataljoonan täydennysjoukkoon 7. maaliskuuta 1917 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan.
Klink palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui 11. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi sekä 1. ja 2. pataljoonan konekiväärikomppanioissa 18. toukokuuta 1919 saakka. Hän otti osaa retkikunalla taisteluihin muun muassa Vitelessä, Tuuloksessa ja Aunuksen kaupungissa. Aunuksen retkikunnalta palattuaan hän liittyi vapaaehtoisena 26. syyskuuta 1919 Pohjois-Inkerin vapaajoukkoihin, missä hän toimi 7. komppanian päällikkönä ja palveli vapaajoukoissa 30. joulukuuta 1920 saakka. Hän otti osaa vapaajoukoissa taisteluihin muun muassa Kirjasalossa. Sotaretkiltään palattuaan Klink astui armeijan palvelukseen 1. maaliskuuta 1921 vääpeliksi ylennettynä Jääkäritykistörykmenttiin, josta hänet siirrettiin 23. joulukuuta 1921 Kenttätykistörykmentti 1:een, missä hän toimi koulutusaliupseerina, nuorempana upseerina ja majoitusmestarina. Klink erosi armeijasta 30. maaliskuuta 1925 ja muutti Räisälään, missä hän ryhtyi viljelemään maata. Maanviljelyn ohella hänellä riitti tarmoa toimia paikallispäällikkönä Räisälän suojeluskunnassa 15. lokakuuta 1925 – 1. helmikuuta 1929 välisenä aikana. Vuoden 1930 huhtikuun alussa hän astui Waldhofin tehtaiden palvelukseen Käkisalmelle, missä hän työskenteli varastonhoitajana ja sähkötöissä 10. tammikuuta 1931 saakka.
Klink otti osaa talvisotaan 3. Kuormastokomppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin myöhemmin kuormastopäälliköksi Kenttätykistörykmentti l:een. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Huoltokoulutuskeskuksen 4. Autokomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Jalkaväenkoulutuskeskus 2:n komendantiksi. Hänet vapautettiin palveluksesta vuonna 1942. Sotien jälkeen hän toimi muun muassa Parikkalassa kunnan palopäällikkönä. 
Klink otti osaa paikkakuntansa valistustoimintaan ja oli paikallisen nuorisoseuran puheenjohtajana ja useissa muissa paikkakuntansa luottamustoimissa.
Wu Bangguo
Wu Bangguo (perin.: 吳邦國; yksink.: 吴邦国; pinyin: Wú Bāngguó) on kiinalainen poliitikko. Hän johtaa Kiinan kansankongressin pysyvää komiteaa eli toimii kongressin puhemiehenä. Wuta pidetään nykyään Kiinan kommunistinen puolueen ja koko maan hierarkiassa toiseksi korkeimpana Xi Jinpingin, jolla on hallussaan maan kolme vaikutusvaltaisinta virkaa (kommunistisen puolueen pääsihteeriys, presidenttiys ja keskussotilaskomission puheenjohtajuus), jälkeen.
Wu on koulutukseltaan insinööri ja opiskeli maineikkaassa Tsinghuan yliopistossa. Kommunistiseen puolueeseen hän on kuulunut vuodesta 1964 lähtien ja ollut politbyroossa vuodesta 1992.
Ennen valintaansa puhemieheksi Wu toimi Shanghain puoluejohtajana 1991–1994 ja Zhu Rongjin varapääministerinä vuodesta 1995. Hän nousi keskuskomiteaan ja politbyrooseen 1992. Vuonna 2003 hänet valittiin nykyiseen virkaansa, ja hän uusi paikkansa keväällä 2008.
Robert Kristan
Robert Kristan (s. 4. huhtikuuta 1983, Jesenice, Slovenia, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi viimeksi kaudella 2015–2016 Tšekin pääsarjan HC Pardubicen ja Pirati Chomutovin joukkueissa.
Kristan on pelannut urallaan myös Slovenian ja Ruotsin pääsarjoissa. Hänet valittiin kauden 2007–2008 Slovenian liigan pudotuspelien arvokkaimaksi pelaajaksi.
Slovenian jääkiekkomaajoukkueessa Kristan on pelannut maailmanmestaruuskilpailuissa ja Sotšin olympialaisissa 2014.
Satakielet
Satakielet ("Luscinia") on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 4 lajia.
Sipulireititys
Sipulireititys on tekniikka, jolla voidaan siirtää tietoa verkossa ja salata sen alkuperä. Sen nimi kuvastaa viestin kerroksellista salausta: jokainen viestiä välittävä solmu poistaa yhden kerroksen suojauksesta ja täydentää viestin alkuperäisen pituiseksi.
Sipulireitityksen kehittivät David Goldschlag, Michael Reed ja Paul Syverson. Tunnetuin ohjelmisto, joka hyödyntää sipulireititystä, on BSD-lisenssin alaisuudessa julkaistu Tor.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2009
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2009 olivat järjestyksessään viidennet nuorten poikien MM-kilpailut. Ne pelattiin Suomessa. A-sarjan pelit järjestettiin Turussa turkuhallissa ja B-sarjan pelit Raisiossa Kerttulan liikuntahallissa. Mestaruuden vei toista kertaa peräkkäin Ruotsi.
Maurus Servius Honoratus
Maurus tai Marius Servius Honoratus oli 300-luvun lopulla elänyt roomalainen grammaatikko, jota pidettiin aikansa oppineimpana miehenä Italiassa. Hänen tärkein teoksensa on Vergiliuksen kommentaari "In tria Virgilii Opera Expositio", joka kattaa tämän kaikki teokset.
Macrobiuksen "Saturnaliassa" hänet on asetettu yhdeksi keskustelijoista. Teoksessa vihjataan hänen olleen pakana.
Vergiliuksen kommentaari on säilynyt kahtena eri versiona. Näistä ensimmäinen on suhteellisen lyhyt, jonka käsikirjoituksen sivuhuomatuksissa se on luettu Serviuksen tekemäksi. Toinen on puolestaan peräisin 900–1000-luvulta sisältäen saman tekstin, mutta huomattavasti laajennettuna. Runsaat lisäykset eroavat tyyliltään huomattavasti lyhyemmästä, mutta sen alkuperä on ilmeisesti vanhoissa ja nyt jo kadonneissa antiikin teksteissä, ja se lienee vain hieman ensimmäistä nuorempi.
Serviuksen muista töistä on säilynyt "Ars grammatica", kokoelma kommentteja Aelius Donatuksen kieliopista, "De finalibus", joka on tutkielma lopputavuista, sekä "De centum metris", joka arvioi erilaisia runomittoja.
Sikorsky Ilja Muromets
Igor Sikorskyn Ilja Muromets () oli maailman ensimmäinen nelimoottorinen pommikone ja sellaisena ensimmäinen strateginen pommikone. Konetyyppi rakennettiin matkustajalentokoneeksi, mutta sitä käytettiin Venäjän ilmavoimissa ensimmäisessä maailmansodassa.
Kone suunniteltiin vuonna 1912. Se perustui Igor Sikorskyn ensimmäiseen lentokoneeseen, S-21 Bolšoi Baltiskiin. Koneen koodi oli Sikorsky "S-22". Sen rakensi Riiassa sijaitseva Venäläis-balttilainen vaunutehdas (RBVZ) vuonna 1913.
Alun perin Ilja Muromets tehtiin matkustajalentokoneeksi, joka sisustettiin ylellisesti. Koneessa oli sali, makuuhuone ja kylpyhuone. Se oli lämmitetty ja siinä oli sähkövalaistus. Ensilento tapahtui 10. joulukuuta 1913. 25. helmikuuta 1914 kone lennätti kuuttatoista matkustajaa. Kesäkuussa 1914 se teki maailmanennätyksen lentämällä edestakaisin Pietarista Kiovaan 14 tunnissa ja 38 minuutissa. Kone olisi aloittanut reittiliikenteen ellei sota olisi alkanut.
Sodan alettua Sikorky muunsi koneen siten, että siihen tuli rungon sisäinen pommikuilu, jossa saattoi kuljettaa 300–800 kg pommeja. Lisäksi koneissa oli neljästä kahdeksaan suojaavaa konekivääriä. Moottorit panssaroitiin 5 mm metallilevyillä. Tähän aikaan länsirintamalla pudoteltiin lentokoneista 25 kg pommeja.
Elokuussa 1914 kone tuli Venäjän keisarillisten ilmavoimien käyttöön. Koneita oli 20 kappaletta vuonna 1916. 12. syyskuuta 1916 koettiin ensimmäinen menetys neljän saksalaishävittäjän ampuessa yhden koneen alas, mutta pommikoneen miehistö tuhosi kolme näistä hävittäjistä. Muita menetyksiä ei sodassa tullut, kolme muuta konetta vaurioitui pommituslennoilla, mutta ne palasivat tukikohtaansa. Kone tuli vanhanaikaiseksi, liian hitaaksi, siinä vaiheessa, kun länsirintamalla otettiin käyttöön raskas pommikone. Venäläiset ottivat ensinnä käyttöön pommittajien käytön ryhminä, yöpommituksen, pommituskohteiden analyysin valokuvaamalla ne pommitusten jälkeen ja pohtivat yksittäisen pommittajan puolustautumista hävittäjien hyökkäyksiä vastaan.
Venäjällä rakennettiin 80 Ilja Muromets-pommikonetta vuosina 1913–1918. Koneilla tehtiin ainakin 400 pommituslentoa, pommeja pudotettiin 65 tonnia.
Maailmansodan jälkeen aloitettiin säännöllinen lentoliikenne välillä Moskova–Harkova. Reittiä lennettiin toukokuusta 1921 lokakuuhun 1922.
Neuvostoliitto lensi viimeisen Ilja Muromets-lennon vuonna 1922 Serpuhovin koealueella.
Puolan ilmavoimilla oli yksi kone käytössään vuonna 1918.
Kivitaskut
Kivitaskut ("Oenanthe") on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 27 lajia.
Yesterday and Today
Yesterday and Today on The Beatlesin albumi, joka julkaistiin vuonna 1966 Yhdysvaltain-markkinoille. Materiaali koostuu kahden aikaisemman albumin ("Help!" ja "Rubber Soul") kappaleista, joita ei ollut julkaistu albumien amerikanpainoksilla. Lisäksi mukana on muutama kappale, jotka julkaistiin Britanniassa myöhemmin samana vuonna "Revolver"-albumilla.
Albumin alkuperäinen kansikuva, jossa yhtyeen jäsenet ovat pukeutuneena teurastajiksi, kiellettiin ennen myynnin aloittamista ja ne korvattiin neutraalimmalla kuvalla. Teurastajakansia ehdittiin kuitenkin painattaa radioasemille ja näytelevyiksi suurimpiin levykauppohin ”Butcher”-kansikuvalla varustetut "Yesterday and Today" -albumit ovat yksi arvokkaimmista The Beatles -keräilykohteista, hintojen liikkuessa useissa tuhansissa punnissa.
Teurastajakantta käytettiin myös Britanniassa ”Paperback Writer” -singlen markkinointiin. Se aiheutti silloinkin pahennusta.A-puoli
B-puoli
Craig Conroy
Craig Conroy (s. 4. syyskuuta 1971 Potsdam, NY, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Conroy pelasi NHL-liigassa 16 kauden aikana (1994–2011) yli 1000 ottelua.
Conroyn varausnumero oli 123. vuoden 1990 varaustilaisuudessa. Ennen valintaa Montreal Canadiensiin, Conroy oli pelannut NCAA:ta Clarkson Universityssä. Hänet myytiin St. Louis Bluesiin vuonna 1996, missä hän pelasi viisi kautta plus-miinus tilasto aina plussalla. Hänet vaihdettiin vuonna 2001 Calgary Flamesin Cory Stillmaniin. Conroy oli Calgaryn kapteeni kauteen 2003–2004, jolloin Jarome Iginla syrjäytti hänet, ja Conroysta tuli varakapteeni.
Heinäkuussa 2004 Conroy siirtyi vapaana agenttina Los Angeles Kingsiin. Conroy pettyi, kun hänet jätettiin vuoden 2002 talviolympialaisten ulkopuolelle, mutta hänet valittiin Yhdysvaltain maajoukkueeseen vuoden 2006 olympialaisiin.
Conroy palasi Flamesiin 29. tammikuuta 2007 vaihdossa Jamie Lundmarkiin ja kahteen varausvuoroon. Seuraavana päivänä Conroy pelasi ensimmäisen ottelunsa Flamesissa kolmeen vuoteen. Conoroy pelasi Flamesissa uransa loppuun asti. Hän lopetti uransa kauden 2010–2011 aikana. Hän pelasi kauden aikana uransa tuhannen pelinsä. Conroy nimettiin Flamesin toiminnanjohtajan erikoisavustajaksi lopettamisensa jälkeen.
Luettelo Grimmin saduista
Tämä on luettelo Grimmin saduista.
Seuraavat sadut sisältyivät "Kinder- und Hausmärchen" -kokoelman seitsemänteen laitokseen (1857). Suomenkieliset nimet perustuvat Raija Jänicken ja Oili Suomisen suomennokseen, ja satujen järjestys on sama kuin suomenkielisessä kokoelmassa.Joistakin saduista tunnetaan myös Grimmin veljesten versio, mutta niitä ei ole julkaistu "Kinder- und Hausmärchen" -kokoelmassa.
Little Big Adventure
Little Big Adventure (myös nimellä Relentless: Twinsen's Adventure) on Adeline Softwaren kehittämä seikkailupeli. Peli on julkaistu DOS:lle vuonna 1994, ja PlayStationille vuonna 1997.
Pelissä ohjataan Twinsen-nimistä hahmoa, joka on rodultaan Quetch. Quetchien ulkonäköön kuuluu kalju pää jonka keskeltä kasvaa poninhäntä. Julkaisuaikaan pelin pelimaailma oli poikkeuksellisen laaja, siihen kuuluu 11 saarta ja 120 maisemaa. Päähahmoa voi ohjata neljässä erilaisessa tunnetilassa: se voi olla aggressiivinen, atleettinen, varovainen tai normaali, ja peli muuttaa luonnettaan näiden tilojen mukaan. Matkan varrella ratkotaan tehtäviä, joista saa palkinnoksi hyödyllisiä esineitä, kuten pallon tai kitaran.
Magicball network
J. K. Rowling: Harry Potterin luoja
J. K. Rowling: Harry Potterin luoja: Elämäkerta on toimittaja ja kirjailija Sean Smithin teos kirjailija J. K. Rowlingista. Teos ilmestyi ensimmäisen kerran Britanniassa 1999. Kirja on suomennettu teoksen kolmannesta, täydennetystä laitoksesta, joka ilmestyi englanniksi 2003. Elämäkerta on valtuuttamaton, eikä Rowling ole halunnut olla tekemisissä sen kanssa yksityisyytensä suojelun vuoksi.
Puhelinlangat laulaa (puhelintoivekonsertti)
Puhelinlangat laulaa on Yle Radio Suomessa suorana lähetettävä puhelintoivekonsertti. Ohjelma lähetettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Ohjelma kuullaan perjantai-iltaisin kello 18.06–21.00, ja konserttia tauottavat tasatunnein kolmen minuutin uutiset ja urheiluradio sekä kello 18.50 Merisää.
Konsertin toimittavat yleensä kaksi Radio Suomen kanavajuontajaa. Lisäksi studioon kutsutaan usein vieras, joka saattaa olla tunnettu iskelmälaulaja, muu taiteilija tai poliitikko. Vieras esitellään ennen ohjelman alkua "Suomi Tänään" -lähetyksessä kello 17.25. Illan kanavajuontajista toinen on toivekonsertin tuottaja, joka myös lukee lähetyksen aikana mahdolliset liikennetiedotteet.
Ohjelman musiikkina soivat tavanomaista lähetysvirtaa useammin harvinaiset esitykset iskelmän, laulelman, melodisen rockin ja nostalgiapopin alueelta.
Joulu- ja juhannusviikkoa edeltävinä perjantai-iltoina kuullaan perinteisesti "Puhelinlangat laulaa" -toivekonsertti SR Sisuradion ja YLE Radio Suomen yhteislähetyksenä. Ohjelmassa kuuntelijat voivat lähettää musiikkitoiveiden kera terveisiä Ruotsiin ja Suomeen.
Huhtikuussa 2012 ohjelma palkittiin radio- ja tv-viihteen seura Studio Kympin radioviihteen Kymppi-mitali-palkinnolla. Ohjelman nimi tulee Katri Helenan tunnetuksi tekemästä, säveltäjä Pentti Viherluodon säveltämästä hittikappaleesta "Puhelinlangat laulaa".
Bourbonnaisinseisoja
Bourbonnaisinseisoja ("Braque du Bourbonnais") on ranskalainen kanakoirarotu.
Bourbonnaisinseisoja on tunnettu jo 1500-luvulla, jolloin sitä kuvattiin taitavaksi viiriäisten metsästäjäksi. Sitä kuvattiin metsästäjän miellyttävänä seuralaiseksi, joka on luonnostaan terve ja syntyessään lyhythäntäinen.
Rodun karvapeitteen pohjaväri on valkoinen, jossa on pieniä vaalean- tai kellanruskeita pilkkuja tai täpliä. Jotkut kasvattajat ovat tavoitelleet koiraa, joiden karvapeitteessä on "haalistuneen syreenin" väri ja joilla häntä on syntyessä luonnostaan lyhyt. Geenipohjaltaan kapeassa rodussa toisarvoisten ominaisuuksien luominen ei ollut mahdollista, kun rodulta vaaditaan myös koetulokset. Jalostus ei onnistunut, sillä vuosina 1963–1973 Ranskan Kennelliitto ei rekisteröinyt yhtään pentuetta. Vuonna 1970 joukko kasvattajia otti Michel Comten innostamina tehtäväkseen bourbonnaisinseisojan eloonjäämisen. Työ tuotti vihdoin tulosta, kun aikaisempien kokemusten ansiosta on onnistuttu välttämään virheet.
Lyhytkarvainen, keskikokoinen ja keskipitkä koira. Koiran tulee olla vankkarakenteinen ja lihaksikas, jolloin se antaa vahvan vaikutelman.
Kotioloissa koira on lempeä, ystävällinen ja omaan perheeseen vahvasti kiintyvä koira. Metsällä se on yhteistyöhaluinen, harkitseva ja tasapainoinen. Rotu on metsästyskoira, ja sillä on vahva riista- metsästysvietti. Se on seisova lintukoira, jonka seisonta on kiinteää, tyylikästä ja suoraan riistaan kohdistuva.
The Beatles’ Story
The Beatles' Story on The Beatlesin vuonna 1964 Yhdysvalloissa julkaistu tupla-albumi, joka sisältää muun muassa yhtyeen haastatteluja.
A-puoli
B-puoli
A-puoli
B-puoli
Max Amann
Max Amann (24. marraskuuta 1891 München – 30. maaliskuuta 1957) oli saksalainen poliitikko, kansallissosialistisen puolueen valtiopäiväedustaja ja lehtikustantamon johtaja. Natsihallinnon aikaan hän oli SS-upseeri (), Hitlerin 1933 nimittämä "lehdistön valtakunnanjohtaja" () ja sanomalehtikustantajien valtakunnallisen liiton "Reichspressekammerin" puheenjohtaja.
Amann oli Adolf Hitlerin ensimmäisiä tukijoita, he tutustuivat ollessaan molemmat komennettuina rintamalle ensimmäisessä maailmansodassa. Amann oli Hitlerin joukkueen vääpeli. Sodan jälkeen Amann opiskeli liiketaloutta ja työskenteli müncheniläisessä lakifirmassa. Aman liittyi Hitlerin perustamaan kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1921. Hitler pyysi häntä huolehtimaan puolueen talousasioista ja asetti Amannin puolueen lehteä, Völkischer Beobachteria julkaisevan "Eher Verlag" -kustannusyhtiön johtoon.
Amann osallistui epäonnistuneeseen oluttupavallankaappaukseen vuonna 1923. Seuranneessa oikeudenkäynnissä natsimyönteinen tuomari langetti Amannille vankilatuomion sijaan 500 kultamarkan sakot. Kaappausyrityksen jälkeen Amann muodosti Julius Streicherin ja Hermann Esserin kanssa tiukan sisäpiirin Hitlerin ympärille.
Poikkeuksellisen lyhytkasvuinen Amann oli luonteeltaan aggressiivinen ja säälimätön, hän toimi itsevaltiaan tavoin. Amann oli tavoiltaan karkea eikä häntä pidetty erityisen lahjakkaana. Hän oli kehno puhuja, ja hänen käsialansa oli lähes lukukelvotonta. Syntyperältään köyhistä oloista ollut, korruptoitunut Amann keräsi tehtävissään valtavan henkilökohtaisen omaisuuden. Uskollisuus Hitlerille takasi kuitenkin vakaan urakehityksen.
Amann menestyi Eher-yhtiön johtajana erinomaisesti. Eher kustansi muun muassa Hitlerin "Taisteluni" -teoksen ensimmäisen ja toisen painoksen, sekä vuoden 1929 korjatun painoksen. Teos toi runsaasti rahaa sekä Hitlerille että kustantajalle. Kustantamo julkaisu myös SS:n lehteä "Das Schwarze Korps".
Toisessa virassaan "Reichspressekammerin" puheenjohtajana Amann valvoi koko maan lehdistöä, kilpaileviakin kustantamoja, ja määräsi natseja arvostelevia lehtiä lopetettavaksi.
Liittoutuneiden joukot pidättivät Amannin natsi-Saksan tappion jälkeen. Hänet asetettiin syytteeseen ja tuomittiin vuonna 1948 kymmeneksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Koko mittava omaisuus ja eläkeoikeus tuomittiin menetetyksi ja Amann vietti lopun elämäänsä köyhyydessä.
Max Amann kuoli 65-vuotiaana 30 maaliskuuta 1957.
Glen De Boeck
Glen De Boeck (s. 22. elokuuta 1971 Boom) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
De Boeck siirtyi kesällä 1995 KV Mechelenistä RSC Anderlechtiin, jossa hän kehittyi yhdeksi 2000-luvun parhaimmiksi puolustajista Jupiler Leaguessa. De Boeck pelasi 36 maaottelussa, joissa teki yhden maalin.Hän teki kansainvälisen debyyttinsä Belgian paidassa 6. lokakuuta 1993 Gaboniaa vastaan. Hän oli mukana myös kaksissa jalkapallon MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002 pelaen yhteensä kolme ottelua.Lopetettuaan uransa loukkaantumiseen vuonna 2005 De Boeckista tuli RSC Anderlechtin valmentaja yhdessä Daniel Rendersin kanssa. Hän työskenteli RSC:ssä kaksi vuotta, kunnes siirtyi huhtikuussa 2007 Cercle Bruggen päävalmentajaksi. De Boeckin johdolla Cercle Brugge pelasi loistavan kauden 2007/08 ja sijoittui liigassa neljänneksi, mikä oli paras saavutus sitten toisen maailmansodan. De Boeckin johdolla Cercle jatkoi kohtuullisia esityksiä sijoittuen kahdella seuraavalla kaudella yhdeksänneksi. Kausi 2009/10 sujui hyvin myös Belgian cupissa, kun De Boeck johdatti joukkueensa finaaliin. Mestaruus jäi kuitenkin haaveksi, kun KAA Gent voitti ottelun selvästi maalein 3–0.
Kauden 2009/10 jälkeen De Boeck jätti Cercle Bruggen ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella liigassa juuri Cerclen taakse sijoittuneen KFC Germinal Beerschotin päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin lyhyeen, sillä De Boeck sai kehnojen tulosten vuoksi potkut jo marraskuussa 2010.
Kesäkuussa 2011 De Boeckista tuli Eredivisie-seura VVV-Venlon päävalmentaja. De Boeck sai potkut jo joulukuussa Venlon vajottua Eredivisien hännille. Marraskuussa 2012 hän palasi valmennustehtäviin Belgian liigassa pelaavan Waasland-Beverenin päävalmentajana. De Boeck nosti seuran pois liigan jumbosijalta ja 13. sijansa myötä seura säilytti sarjapaikkansa kauden 2012/13 päätteeksi. Kaudella 2013/14 joukkue vajosi jälleen putoamiskamppailuun ja De Boeck sai potkut lokakuun lopussa, kun Beveren oli liigassa toiseksi viimeisenä.
Tammikuussa 2016 De Boeck palasi valmennustehtäviin Royal Mouscron-Péruwelzin päävalmentajana. Pesti päättyi potkuihin joulukuussa 2016.
Marraskuussa 2017 De Boeck palasi valmennustehtäviin KV Kortrijkin päävalmentajana. De Boeckin johdolla Kortrijk paransi esityksiään ja nousi liigassa seitsemänneksi. Joukkue jäi kahdella pisteellä ylemmän loppusarjan ulkopuolelle. De Boeck sai potkut marraskuun puolivälissä 2018, kun joukkue oli juuttunut Belgian liigan alempaan keskikastiin.
Mario Bava
Mario Bava (31. heinäkuuta 1914 San Remo Italia – 25. huhtikuuta 1980 Rooma Italia) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli kuvataiteita mutta päätyi lopulta isänsä Eugenio Bavan tavoin elokuva-alalle. Bava tunnetaan etenkin giallo- ja kauhugenreä edustavista elokuvistaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1980.
Bavan esikoisohjaus "Paholaisen naamio" (1960) toi hänelle heti kansainvälistä kuuluisuutta. Muutamien peplum-elokuvien jälkeen hän ohjasi vuonna 1963 elokuvan "La ragazza che sapeva troppo" ("Tyttö joka tiesi liikaa"), jonka katsotaan aloittaneen giallo-genren. Scifi-kauhuelokuva "Terrore nello spazio" (1965) on "Alien"-elokuvasarjan esikuva, ja vuoden 1968 elokuvassa "Diabolik – mies mustassa Jaguarissa" Bava käytti sarjakuvaa luovasti tarinan pohjana.
Mario Bavan poika Lamberto Bava (s. 1944) aloitti ohjaajan uransa toimimalla isänsä apulaisohjaajana 14 vuoden ajan.
Valeri Lobanovskyi -stadion
Valeri Lobanovskyi -stadion ( - "Valeri Lobanovskyin Dynamo-stadion") on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Kiovassa Ukrainassa. Pääosin se toimii jalkapallostadionina ja sitä käyttää Ukrainan pääsarjassa pelaava FK Dynamo Kiova. Stadion on rakennettu vuonna 1934 ja sen kapasiteetti on 16 873 henkilöä. Stadionille on suunniteltu remonttia, tarkoituksena saada kapasiteetti nousemaan 30 000 henkilöön ja kattaa katsomot.
Stadion on nimetty entisen ukrainalaisjalkapalloilija Valeri Lobanovskyin muistoksi. Hän kuoli vuonna 2002.
Niemisen Linjat
Niemisen Linjat Oy on linja-autoliikennettä harjoittava perheyritys, jonka kotipaikka sijaitsee Padasjoella. Yhtiö on toiminut alalla vuodesta 1938 lähtien.
Padasjoella yhtiön reittien tukikohtana toimii kirkonkylällä sijaitseva Niemisen linjojen talli. Niemisen Linja liikennöi Lahden ja Padasjoen välisiä vakiovuoroja.
Niemisen Linjan vakiovuorot ajetaan Lahden ja Vääksyn välillä pääasiassa valtatie 24:n väylää, kun suurin osa Lahden seudun liikenteen ostamista, Lehtimäen Liikenteen liikennöimistä vakiovuoroista kulkee Vesivehmaan ja Hollolan Paimelan kautta.
Niemisen linjoilla on tällä hetkellä (2018) 5 linja-autoa, joista uusin on vuosimallia 2010.
Jyrki Aimonen
Jyrki Martti Bertil Aimonen (19. huhtikuuta 1934 Ikaalinen – 20. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.
Aimosen vanhemmat olivat Ikaalisten kunnanlääkäri, lääkintöneuvos Martti Bertil Aimonen ja käsityönopettaja Anja-Ritva Mielikki Aimonen. Jyrki Aimonen valmistui ekonomiksi 1955 ja lainopin kandidaatiksi 1961.
Ulkoasiainministeriön palveluksessa Aimonen aloitti vuonna 1961 ja siirtyi Moskovan lähetystöön vuonna 1963, minkä jälkeen hän toimi Ankarassa lähetystösihteerinä 1965–1967. Neuvostoliittoon hän palasi konsuliksi Leningradin pääkonsulinvirastoon.
Aimonen oli ministerineuvos Moskovassa 1974–1976. Hän toimi muun muassa Suomen Moskovan lähetystön va. päällikkönä vuoden 1975 ETY-kokouksen aikana. Hän oli lähetystöneuvos Kööpenhaminassa 1970–1974.
Ensimmäisessä suurlähettilään tehtävässään Aimonen toimi Tripolissa ja samalla Maltalla vuosina 1979–1983. Sen jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Damaskoksessa ja samalla Ammanissa ja Beirutissa (1984–1988), Delhissä ja samalla Kathmandussa (1988–1991), Dhakassa ja Colombossa (1988–1991) sekä samalla Bhutanissa (1989–1991). Diplomaatin uransa Aimonen päätti suurlähettiläänä Varsovassa (1991–1995).
Tsugumi Ōba
Tsugumi Ōba () on japanilainen mangakäsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut "Death Note" ja "Bakuman" -sarjat, jotka Takeshi Obata on piirtänyt. Ōban henkilöllisyys ja sukupuoli ovat salaisuuksia. Joidenkin huhujen mukaan Ōba olisi Hiroshi Gamōn salanimi.
Hand in Hand (kappale)
”Hand in Hand”, koreankieliseltä nimeltään ”Son-e Son Japgo” (손에 손 잡고), on Thomas Whitlockin sanoittama kappale vuoden 1988 kesäolympialaisia varten. Kappaleen on säveltänyt Giorgio Moroder.
Sanoittaja Juha ”Watt” Vainio on tehnyt kappaleesta suomenkielisen käännösversion ”Käy mun vierelläin”.