Energia Suomessa
Energia Suomessa käsittelee Suomen energian tuotantoon ja kulutukseen liittyviä asioita.
Energiankulutus asukasta kohti on Suomessa Euroopan unionin suurinta. Syitä ovat paljon energiaa kuluttava teollisuus (noin puolet kulutuksesta), korkea elintaso, kylmä ilmasto (lämmitykseen 25 % kulutuksesta) ja pitkät etäisyydet (liikenne 16 %).
Energiantuotannon tärkeimmät lähteet ovat puupolttoaineet, öljy ja ydinvoima.
Energiapolitiikka ja ilmastopolitiikka ovat vahvasti sidoksissa toisiinsa, sillä kasvihuonekaasupäästöistä noin 80 prosenttia on peräisin energian tuotannosta ja kulutuksesta, mukaan lukien liikenne. Suomi on EU:n jäsenenä sitoutunut yhteisön tavoitteisiin kasvihuonepäästöjen vähentämisestä, energiatehokkuuden nostosta ja uusiutuvien energialähteiden suosimisesta.
Vuonna 2018 uusiutuvan energian osuus energian kulutuksesta oli 36 prosenttia. Kun tuohon lisätään ydinvoiman osuus, 53 prosenttia Suomessa kulutetusta energiasta on päästötöntä. Energiamix muuttuu, koska kiviihiilen käyttöä on vähennetty ja hiilivoimaloita suljetaan, uudet sellu- tai biotuotetehtaat tuottavat mustalipeää ja tuulivoimalla on kasvutrendi. Vuonna 2017 Suomessa oli seitsemän suurta kivihiilivoimalaa, joista vain yksi tuotti sähköä pelkällä kivihiilellä. Vuonna 2014 suljettiin Inkoon suuri kivihiilivoimala, joka oli Suomen suurin.
EU-tavoitteen mukaan Suomen on katettava 38 prosenttia energiasta uusiutuvilla vuonna 2020. Energia- ja ilmastostrategian mukaan hiilen energiakäytöstä luovutaan Suomessa vuoteen 2030 mennessä.
Energian kokonaiskulutus Suomessa vuonna 2016 oli Tilastokeskuksen mukaan 1 335 PJ (petajoulea) eli 371 TWh (terawattituntia). Kokonaiskulutus oli kasvanut kahdella prosentilla vuodesta 2015. Se oli silti toiseksi vähiten 2010-luvulla. Siirto- ja muuntohäviöiden jälkeen lasketusta loppukäytöstä teollisuus käyttää 45 %, rakennusten lämmitys 26 %, liikenne 17 % ja muut 12 %.
Energiankulutus asukasta kohti on Suomessa Euroopan unionin suurinta. Syitä ovat paljon energiaa kuluttava teollisuus, korkea elintaso, kylmä ilmasto ja pitkät etäisyydet. Energiankulutuksen kasvu pysähtyi 2000-luvulla ennen kaikkea teollisuuden muutosten takia. Raskas teollisuus on vähentynyt ja teollisuuden energiatehokkuus parantunut. Uusia energiankuluttajia ovat kansainvälisten yritysten laskentakeskusten konesalit.
Eri teollisuuden aloista eniten energiaa käyttävät paperiteollisuus (277 000 TJ vuonna 2013), metalliteollisuus (73 000 TJ), öljynjalostus (49 000 TJ) ja kemianteollisuus (45 000 TJ).
Metsäteollisuus käyttää puuta sekä raaka-aineena että energianlähteenä. Se käyttää suuren osan Suomen puupolttoaineesta. Metalliteollisuudessa suurimman osan energiasta kuluttaa rauta- ja terästeollisuus. Värimetallien, kuten kuparin, jalostus kuluttaa suuren määrän ennen kaikkea sähköenergiaa. Kemianteollisuudessa sähköä kuluu eniten muovituotteiden ja teollisuuskaasujen valmistukseen elektrolyysillä.
Rakennusten lämmityskustannuksia vertaillaan lämmitystarvelukujen avulla. Ne lasketaan ulkoilman ja sisätilojen lämpötilaerosta. Laskennallinen sisälämpötila on tässä +17 °C, lämpötilaero siitä todelliseen lämpötilaan katsotaan tulevan mm. erilaisten laitteiden hukkalämmöstä ja auringon lämmityksestä. Vertailukauden 1981-2010 keskimääräinen lämmitystarveluku on Etelä-Suomessa noin 4 000 vuorokausiastetta, Oulun korkeudella noin 5 000 ja Lapissa yli 6 000 vuorokausiastetta.
Asuinrakennuksissa käytetty energiamäärä on kasvanut, kun väkiluku ja asumisväljyys ovat lisääntyneet. Toisaalta vanhoja, vetoisia rakennuksia poistuu käytöstä ja uusien rakennusten energiatehokkuus on parempi. Siksi lämmitykseen käytettävän energiamäärän arvioidaan vähenevän 20-25% vuosina 2010-2050.
Kaukolämmön tuotanto kiinteistöjen lämmitykseen aloitettiin 1960-luvulla. Nykyään yli puolet kiinteistöjen lämmitysenergiasta on kaukolämpöä.
Liikenteessä käytetty energiamäärä kilometriä kohti on pienentynyt vuosina 1990–2011, mutta samaan aikaan ajettujen kilometrien määrä on kasvanut. Kilometrikohtaisen kulutuksen odotetaan pienenevän edelleen.
Liikenteessä kuluu noin 20 prosenttia kaikesta Suomessa käytetystä energiasta, mutta 40 % öljyllä tuotetusta energiasta. EU:n tavoitteena on nostaa uusiutuvan energian osuutta liikenteen koko energiankulutuksesta kymmeneen prosenttiin ja parantaa energiatehokkuutta.
Energiaan tuonnin ja viennin erotus vuodessa oli 2011-2014 yli 6 miljardia € ja 2015-2107 noin 4 miljardia €. Tuonnin ja viennin arvoa ei voi suoraan verrata energian kulutuksen määriin, koska jalostetun tuotteen arvo kasvaa. Energian vientiin 2010-2017 sisältyi etenkin moottoribensiini ja keskitisleet, joiden yhteisarvo vaihteli 2,6-5,4 miljardia €.
Vuonna 2014 Suomeen tuotiin erilaisia energiatuotteita 10 miljardin euron arvosta, joka oli 25 prosenttia vähemmän kuin edellisenä vuonna. Suurimman tuontimaan Venäjän osuus tuonnin arvosta oli noin 61 prosenttia. Myös energiatuotteiden vienti pieneni 25 prosenttia ja sen arvo oli 5,2 miljardia euroa. Kolme neljäsosaa energiatuotteiden viennistä kohdistui EU-maihin.
Kansainvälisen energiajärjestön IEA:n arvion vuodelta 2007 mukaan Suomen suurin haaste on energiavarmuus eli tuontiriippuvuus ja riippuvuus yhdestä tuontimaasta. Huoltovarmuuden ylläpitämiseksi Suomessa on päätetty vuodesta 2013 alkaen pitää tuontipolttoaineita varastossa viiden kuukauden normaalikulutusta vastaava määrä. Maakaasu vaati oman erityisjärjestelynsä, koska sitä ei voida varastoida Suomen maaperään, kuten esimerkiksi Keski-Euroopassa tehdään. Ilmasto- ja energiastrategian mukaisesti kotimaisen sähköntuotantokapasiteetin tulee kattaa kulutus kaikissa tilanteissa, myös sähköntuonnin ollessa estyneenä. Kaasuntoimitusten katkeamisten varalta teollisuus on valmistautunut käyttämään muuta polttoainetta, käytännössä polttoöljyä. Maakaasua korvaavaa kaasua voidaan tarvittaessa valmistaa putkiverkostoon Porvoossa sijaitsevassa ilmapropaanilaitoksessa, tai tuoda maahan nestemäisenä.
Vuonna 2014 sähkön kuluttajahinta Suomessa oli Euroopan keskitason alapuolella, se oli 17. korkein 28 maan joukossa. Kun maan yleinen hintataso otetaan huomioon, suomalaisten maksama hinta on Euroopan kolmanneksi halvin (Islannin ja Norjan jälkeen).
Syyskuussa 2015 E95-bensiinin hinta oli EU:n korkeimpien joukossa: kalliimpaa bensiiniä oli Alankomaissa, Britanniassa, Italiassa ja Tanskassa. Samaan aikaan diesel oli Suomea kalliimpaa Britanniassa, Italiassa ja Ruotsissa.
Suomen tärkeimmät energialähteet vuoden 2016 aikana olivat puupolttoaineet (26 % kokonaiskulutuksesta), öljy (23 %), ydinenergia (18 %), hiili (9 %), maakaasu (6 %), vesivoima (4 %) ja turve (4 %). Tuulivoimalla katettiin prosentti kulutuksesta, muilla energialähteillä yhteensä neljä prosenttia.
Suomessa kulutetusta energiasta noin neljännes tuotetaan puupolttoaineella. Polttoaineeksi ei kasvateta varsinaisia energiapuumetsiä, vaan suurin osa puupolttoaineesta syntyy joko metsäteollisuuden sivutuotteina tai hakkuiden yhteydessä. Metsäteollisuudesta saadaan energiakäyttöön puun kuorta ja sahanpurua sekä selluntuotannon sivutuotetta mustalipeää. Nämä käytetään yleensä teollisuuden omissa voimalaitoksissa. Metsähaketta syntyy sekä harvennushakkuissa että päätehakkuiden yhteydessä oksista ja kannoista.
Vuonna 2013 kiinteistä puupolttoaineista käytettiin kolmasosa (18 TWh) pienpoltossa eli (asuin-, teollisuus-, maatalous- ja palvelurakennukset) ja energialaitoksissa kaksi kolmannesta (36 TWh).
2000-luvun aikana puun pienpoltto on lisääntynyt lähes 50 prosentilla. Siitä on tullut merkittävä pienhiukkaspäästöjen lähde. Kolmannes pienhiukkaskuolemista Suomessa johtuu puun poltosta saunoissa ja takoissa. Pienhiukkaset aiheuttavat 50 - 80 % ympäristön terveysriskeistä ja tappavat joka vuosi 2 000 suomalaista ja 400 000 eurooppalaista.
Suomen itsenäisyyden alusta toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan asti metsistä hakattiin lähinnä polttopuuta. Metsäteollisuuden puunkäyttö syrjäytti myöhemmin polttopuun.
Toinen Suomen kahdesta suurimmasta energialähteestä on öljy, jonka osuus energian kokonaiskulutuksesta on 20–25 %. Osuus on yksi kehittyneiden teollisuusmaiden eli OECD-maiden pienimmistä.
Suomessa toimii kaksi öljynjalostamoa, Porvoon öljynjalostamo ja Naantalin jalostamo. Lähes kaikki Suomessa jalostettava raakaöljy tuodaan Venäjältä Primorskin öljyterminaalista säiliöaluksilla. Runsas kolmannes jalostetusta öljystä menee vientiin.
Öljyn ja muiden fossiilisten polttoaineiden käyttö alkoi kasvaa voimakkaasti 1960-luvulla. Kasvu hidastui energiakriisin aikana 1970-luvulla.
Ydinvoimaa tuottavat neljä toimivaa ydinvoimalaitosyksikköä. Laitosyksiköistä kaksi on Satakunnassa, Eurajoen Olkiluodossa ja toiset kaksi Itä-Uudellamaalla, Loviisassa. Suomen viides laitosyksikkö, Olkiluoto 3, on rakenteilla. Nykyisten voimaloiden yhteenlaskettu nettosähköteho on 2 752 megawattia.
Suomen ydinvoimalat ovat vuosina 2000–2014 tuottaneet sähköä vuosittain 21,4–22,7 TWh, joka on ollut vuodesta riippuen 27–35 prosenttia Suomen tuotannosta ja 24–28 prosenttia maan kulutuksesta .
Suomen hallituksen kansallinen energia- ja ilmastostrategia keväältä 2013 näkee ydinvoiman puhtaan energian muotona, jonka avulla voidaan vähentää esimerkiksi kivihiilen käyttöä ja kasvihuonepäästöjä.
Suomen ensimmäinen ydinvoimalaitosyksikkö aloitti toimintansa Loviisan Hästholmenissa vuonna 1977 ja toinen Olkiluodossa 1979. Loviisan toinen yksikkö otettiin käyttöön vuonna 1981 ja Olkiluodon toinen yksikkö vuonna 1982. Olkiluotoon on rakenteilla Suomen viides yksikkö, joka otettaneen käyttöön 2018. Fennovoima päätti lokakuussa 2011 Suomen kuudennen yksikön rakentamisesta Pyhäjoelle. Sillä oli vaikeuksia saada rakennuslupahakemukseen vaadittavaa 60 prosentin kotimaista omistusosuutta. Tilanne ratkesi Fortumin tulolla Fennovoiman osakkaaksi.
Hiilivoima kattaa Suomessa yli 10 prosenttia primäärienergiasta. Kivihiilen osuus sähköntuotannosta on vaihdellut 11 ja 21 prosentin välillä. Kaukolämmöstä ja siihen liittyvästä sähköstä tuotetaan kivihiilellä 26–27 prosenttia. Kivihiilen käyttö on keskittynyt suuriin voimalaitoksiin. Kivihiiltä tuodaan Suomeen ennen kaikkea Venäjältä (3428 000 tonnia vuonna 2013), Puolasta (302 000 tonnia vuonna 2013), Kazakstanista (105 000 tonnia vuonna 2013) ja Tšekistä (302 000 tonnia vuonna 2013).
Maakaasun käyttöalue Suomessa ulottuu Kaakkois-Suomesta pääkaupunkiseudulle, Pirkanmaalle ja osaan läntistä Uuttamaata. Maakaasuputkiverkosto kattaa Suomen kaakkois- ja eteläosan. Tällä alueella maakaasun osuus lämmön- ja sähköntuotannon polttoaineista on noin 30 % primäärienergian käytöstä ollen koko maan primäärienergian käytöstä noin 10 %. Maakaasun osuus sähkönhankinnasta vuonna 2013 oli 13 %. Maakaasulla on myös merkittävä osuus erityisesti kaukolämmön ja sähkön yhteistuotannossa, mutta myös kaukolämmön tuotannossa sekä lauhde- ja erillissähkön tuotannossa.
Maakaasu tulee Suomeen Venäjältä Länsi-Siperiasta kahdella rinnakkaisella putkella. Suomessa maakaasua varastoidaan ainoastaan putkiverkkoon vuorokausivaihteluiden tasaamiseksi. Tuonti alkoi vuonna 1974. Maahantuojana ja tukkumyyjänä toimii Gasum Oy.
Kotimaista turvetta käytetään varsinkin kaukolämmön ja siihen liittyvän sähkön ja lämmön yhteistuotannon polttoaineena. Nykyään rakennettavat leijukerrostekniikkaan perustuvat polttolaitokset soveltuvat hyvin puun ja turpeen yhteiskäyttöön. Ilmastopolitiikan takia näiden voimaloiden kannattaa suosia puupolttoainetta. Toisaalta turpeen käytöllä on aluepoliittinen merkitys.
Turpeen käyttö energiantuotannossa kasvoi 1980- ja 1990-luvulla, kun haluttiin tukea kotimaista energiantuotantoa. Tuotantoluvut nousivat 1980-luvn alun alle kymmenestä terawattitunnista huippuvuosien 25-30 TWh:iin. Vuosittain nostetut kuutiometrimäärät vaihtelivat sääolosuhteiden mukaan.
Vuonna 2013 turpeen osuus Suomen sähköntuotannosta oli neljä prosenttia.
Suomessa on käytetty vesivoimaa 1300-luvulta asti. Aluksi kosket pyörittivät myllyjä ja sahoja. Sähkön tuotanto vesivoimalla alkoi Tampereella vuonna 1891.
Vesivoiman osuus Suomen sähköntuotannosta oli 1950- ja 1960-luvulla 90 prosenttia. Säädettävyys ja varastoitavuus tekee siitä edelleen tärkeän osan energiantuotantojärjestelmää. Suomen vesivoimalat ovat vuosina 2000–2014 tuottaneet sähköä vuosittain vesitilanteesta riippuen 9,5–16,9 TWh, joka on ollut vuodesta riippuen 12–25 prosenttia Suomen tuotannosta ja 11–20 prosenttia maan kulutuksesta .
Suomessa on yli 220 vesivoimalaitosta, joiden yhteenlaskettu teho on noin 3 100 megawattia. Suurimmat voimalat ovat Imatrankoski (186 MW) ja Kemijoen Petäjäskoski (182 MW). Imatrankoski tuottaa sähköä vuodessa noin 1 000 gigawattituntia, Petäjäskoski vajaat 700 GWh.
Suomen energia- ja ilmastostrategian tavoitteena on vähentää kasvihuonekaasupäästöjä vähintään 80 prosenttia vuoteen 2050 mennessä. Osatavoitteena on, että uusiutuvan energian osuus Suomen energiantuotannossa kasvaisi vuoteen 2020 mennessä 38 prosenttiin Suomen energiankulutuksesta.
Vuonna 2014 uusiutuvan energian osuus energiankulutuksesta oli 32 %.
Uusiutuvaa energiaa on biopolttoaineiden ja bioenergian tuotanto, jätteiden poltto energiaksi, maalämmön tai aurinkoenergian talteenotto, tuulivoiman ja vesivoiman tuotanto sekä muihin uusiutuviin energialähteisiin perustuva energiantuotanto. Näistä puupolttoaineen ja vesivoiman osuus koko energiatuotannosta on merkittävä jo nyt. Uusiutuvasta energiasta 83 prosenttia on puupohjaista bioenergiaa. Metsäteollisuuden jäteliemet ovat suurin uusiutuvan energian lähde Suomessa. 14 prosenttia uusiutuvasta energiasta tuotetaan vesivoimalla.
EU:n asettamien 20-20-20-tavoitteiden mukaisesti myös Suomi on velvollinen parantamaan energiatehokkuuttaan 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä. EU:n asettamien tavoitteiden muut kohdat ovat kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen 20 prosentilla sekä uusiutuvan energian osuuden nostaminen 20 prosenttiin. Lisäksi liikennepolttoaineista 10 % tulee olla uusiutuvaa alkuperää vuoteen 2020 mennessä.
EU-direktiivissä biopolttoaineeksi sanotaan biomassasta tehtyjä neste- tai kaasumaisia liikenteen polttoaineita. Yleisimpiä raaka-aineita ovat sokeriruoko, maissi, soija, auringonkukansiemenet, puuhake, selluloosa ja öljypalmu. Näistä elintarviketuotantoonkin kelpaavat aineet lasketaan biopolttoaineiden ensimmäiseen sukupolveen. Toisen sukupolven polttoaineiden raaka-aineina käytetään pääasiassa yhdyskuntajätteitä tai muiden teollisuusalojen prosesseista syntyviä tähteitä.
Pelloilla kasvatettavaa ruokohelpiä voidaan käyttää samoissa voimaloissa turpeen ja puun kanssa. Se on Suomen tärkein peltoenergiakasvi. Kotimaista kasviöljyä voidaan käyttää lämmitysöljyn korvikkeena. Kasveista voidaan tehdä myös etanolia polttoaineeksi.
Maalämmöksi sanotaan sekä maaperään, kallioon tai veteen varastoitunutta auringon lämpöä että maapallon ytimestä peräisin olevaa fissioenergiaa. Maalämpöä käytetään pientalojen lämmitykseen pumppaamalla jäätymätöntä liuosta sähköpumpulla joko syvässä kaivossa, pintamaassa tai läheisessä vesistössä kiertävässä putkistossa. Pumpun energiankulutuksen takia maalämpölämmitys lisää sähkönkulutusta; se vastaa noin kolmannesta lämmitysenergiasta.
Maalämpöjärjestelmistä noin 60 % asennetaan kaivoon, 30 % pintamaahan ja vajaa 10 % vesistöön.
Aurinkoenergiaa on käytetty Suomessa jo pitkään 12 V järjestelmissä esimerkiksi kesämökeillä.
Vuonna 2015 nimellisteholtaan Suomen suurin aurinkosähkövoimala on Helsingin Kivikon hiihtohallin katolla oleva yli 800 kilowatin laitos.
Suomi on tuulivoiman laajamittaiselle rakentamiselle tuulioloiltaan ja muilta teknisiltä edellytyksiltään esimerkiksi muihin Pohjoismaihin verrattuna hieman epäedullisempaa aluetta, mutta rakentamaton tuulivoimapotentiaali on vielä suuri.
Vuonna 2014 tuulivoimalla tuotettiin noin prosentti koko energiankulutuksesta. Tuulivoimaloiden lukumäärä ja yhteiskapasiteetti on kasvanut erityisen voimakkaasti 2010-luvulla.
Suurin osa tuulivoimaloista sijaitsee Lapissa, Pohjois-Pohjanmaalla, Ahvenanmaalla ja Satakunnassa.
Sähköntuotanto valaistukseen alkoi Suomessa jo vuonna 1882, Finlaysonin tehtaalla Tampereella. Vuonna 1917 sähköä kulutettiin Suomessa 205 gigawattituntia. Vuoteen 2013 mennessä kulutus kasvoi lähes neljäsataakertaiseksi, noin 84 000 gigawattituntiin. Sähkön käyttö kasvoi nopeimmin maailmansotien välisenä aikana, ja kasvu jatkuu edelleen. Yhä suurempi osa energiasta kulutetaan sähkönä. Teollisuus käyttää sähköstä yli puolet, sähkölämmitykseen käytetään nykyään kymmenen prosenttia sähköstä.
Pääosa sähköstä tuotettiin vielä 1960-luvulla vesivoimalla. Lämpövoimaa alettiin tuottaa aluksi hiilellä ja öljyllä, myöhemmin tulivat mukaan turve, maakaasu ja 1970-luvun lopulta alkaen ydinvoima.
Tilastokeskuksen mukaan vuonna 2007 Suomen sähkönkulutus jakautui seuraavasti: teollisuus 53 % (metsä: 30,7 %, metalli: 9 %, kemia: 7,6 % ja muut: 5,9 %), kotitaloudet 25 %, palvelut 19 % ja häviöt 3 %. Vuonna 2006 kotitaloussähkön kulutus oli noin 11 % kokonaiskulutuksesta ja siinä valaistuksen osuus oli merkittävin ja elektroniikan osuus kasvoi eniten vuosina 1993–2006.
Suomen kasvihuonekaasupäästöistä noin kolme neljäsosaa tulee energiasektorilta. Vuonna 2013 kokonaispäästöt vastasivat 60,6 miljoonaa tonnia hiilidioksidipäästöjä (CO-ekv.), josta energiasektorin osuus oli 47,5 miljoonaa tonnia CO-ekv.
Suomen maakohtainen velvoite osana EU-maiden yhteistä taakanjakoa Kioton pöytäkirjan ensimmäiselle velvoitekaudelle 2008–2012 on rajoittaa kasvihuonekaasupäästöt keskimäärin perusvuoden (1990) tasolle. Suomi on Tilastokeskuksen tietojen mukaan saavuttamassa tämän tavoitteen. Toista velvoitekautta (2013-2020) varten tehtiin useita muutoksia Dohan osapuolikokouksessa joulukuussa 2012. EU:lla on Kioton pöytäkirjan toisella velvoitekaudella yhteinen 20 prosentin vähennystavoite.
Pienhiukkasia, joiden koko vaihtelee muutaman nanometrin kokoisesta molekyyliryppäästä näkyvään pölyhiukkaseen, pidetään nykyisin tärkeimpänä terveyteen vaikuttavana ympäristötekijänä. Noin puolet ilmakehän pienhiukkasista syntyy ihmisen toiminnasta: liikenteessä, teollisuudessa ja energiantuotannossa. Suomessa puun pienpoltto on merkittävin yksittäinen hiukkaslähde. Myös ilmaan päästetyt typpidioksidi- ja rikkidioksidikaasut muuntuvat pienhiukkasiksi. Vuonna 2013 energiasektori tuotti Suomessa 61 % hiukkaspäästöistä ja 73 % pienimpien hiukkasten (PM2.5) päästöistä, 95 % rikin oksidien päästöistä ja 52 % typen oksideista.
Suomen energiapolitiikan kolme peruslähtökohtaa ovat energia, talous ja ympäristö. Energia- ja ilmastopolitiikka ovat tiiviisti sidoksissa toisiinsa, sillä 80 % kasvihuonekaasujen päästöistä tulee energiasektorilta. 2000-luvulla jokainen hallitus on tehnyt kaudellaan energia- ja ilmastopoliittisen strategian. Valtioneuvosto on antanut eduskunnalle selonteon energia- ja ilmastopolitiikasta vuosina 2001, 2005, 2008 ja 2013.
Osana EU:ta Suomi on mukana eurooppalaisessa energia- ja ilmastopolitiikassa, jonka keskiössä on 20–20–20-tavoite: vuonna 2008 päätettiin vähentää kasvihuonekaasuja 20 prosentilla, nostaa uusiutuvan energian osuus keskimäärin 20 prosenttiin kokonaiskulutuksesta (Suomen osalta 38 %) ja parantaa energiatehokkuutta 20 prosentilla vuoteen 2020 mennessä. Suomi on mukana kansainvälisen energiajärjestön IEA:n öljynjako- ja huoltovarmuusjärjestelmissä ja sitoutunut useiden kansainvälisten toimielinten, kuten NEA, IAEA ja Euratom, kautta laajaan ydinenergia- ja ydinvalvontayhteistyöhön.
Uusiutuvalla energialla tuotetulle sähkölle on maksettu tuotantotukea niin sanottuna syöttötariffina Suomessa vuodesta 2011 alkaen. Tukea on maksettu tuulivoimaloille, biokaasuvoimaloille ja puupolttoainevoimaloille. Tuulivoimaloiden osalta järjestelmää alettiin sulkea vuonna 2015 taloudellisista syistä.