hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tampereen ortodoksinen seurakunta
Tampereen ortodoksinen seurakunta on pääosin Pirkanmaan ja Satakunnan maakunnissa ja pieneltä osin Keski-Suomen maakunnassa, yli 40 kunnan alueella toimiva ortodoksinen seurakunta, joka muodostaa yhden Suomen ortodoksisen kirkon kaikkiaan 24 seurakunnasta. Seurakunnan suurimmat väestökeskittymät ovat Tampere ympäristökuntineen seurakunnan keskiosassa, Pori ympäristöineen seurakunnan läntisimmässä, Pohjanlahdelle ulottuvassa osassa sekä Vilppulan-Mäntän-Jämsän alue Sydän-Suomeen työntyvässä seurakunnan koillisosassa.
Seurakunta on yksi Suomen ortodoksiseen kirkkoon kuuluvan Helsingin ortodoksisen hiippakunnan kahdeksasta seurakunnasta. Seurakunnan jäsenmäärä on kasvussa ja vuonna 2009 se oli noin 2 900 henkeä. Seurakunnalla on kirkot Tampereella, Porissa ja Vilppulan Kolhossa sekä rukoushuone eli tsasouna Valkeakoskella. Lisäksi seurakunta järjestää tarpeen mukaan jumalanpalveluksia muilla paikkakunnilla käytettävissä olevissa tiloissa.
Tyyliltään uusbysanttilaista punatiiliarkkitehtuuria edustava pyhän Aleksanteri Nevalaisen ja pyhän Nikolaoksen kirkko rakennettiin Tampereen Kyttälän kaupunginosaan keskeiselle paikalle kaupungin rautatieaseman läheisyyteen vuosina 1896-1899 insinöörieversti T. U. Jazykovin suunnittelemana. Venäläis-novgorodilaista tyyliperinnettä edustava Apostoli Johannes Teologin kirkko valmistui Poriin vuonna 2002 suunnittelijanaan ortodoksinen pastori, arkkitehti Matti Porkka. Kolhon ja Valkeakosken pyhäköt edustavat puolestaan puuarkkitehtuuria.
Vuonna 1950 itsenäisyyden saavuttaneen seurakunnan kirkkoherrana toimii vuodesta 2005 isä Markku Toivanen. Seurakunnan toinen pappi on isä Heikki Honkamäki. Seurakunnan kanttori on Heikki Hattunen. Seurakunnan tuloveroprosentti on 2000-luvun alkupuolelta alkaen ollut 2 %. Tampereen ortodoksisen seurakunnan kuoro on tullut tunnetuksi lukuisista levytyksistä. Suomen kielen lisäksi jumalanpalveluskielenä on säännöllisin väliajoin myös kirkkoslaavi ja tuolloin osin myös venäjä sekä lisäksi kreikka sekä romania. Seurakunta osallistuu myös ekumeeniseen yhteistyöhön, harjoittaa mahdollisuuksisensa rajoissa diakoniatoimintaa sekä osallistuu eri tavoin ortodoksisen kulttuuriperinteen vaalintaan.
Tampereen ortodoksinen seurakunta julkaisee yhdessä Turun ortodoksisen seurakunnan, Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan ja muutamien muiden ortodoksisten seurakuntien kanssa painettua Analogi-nimistä seurakuntalehteä.
Avery Brundage
Avery Brundage (28. syyskuuta 1887 – 8. toukokuuta 1975) oli yhdysvaltalainen urheilija, taidekeräilijä, hyväntekeväisyyden harrastaja ja Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja 1952–1972.
Brundage syntyi Detroitissa. Hän opiskeli insinööriksi Illinoisin yliopistossa ja valmistui 1909. Muutaman vuoden kuluttua Brundage perusti Avery Brundage Companyn, joka toimi Chicagon kaupungissa ja sen ympäristössä vuoteen 1947.
Brundage oli myös yleisurheilija. Hän osallistui Tukholman olympialaisiin 1912. Hänestä tuli Yhdysvaltain olympiakomitean puheenjohtaja 1928.
Avery Brundage torjui ehdotuksen, että Yhdysvallat boikotoisi Berliinin olympialaisia 1936 Saksan juutalaisvainojen vuoksi. Brundagesta tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen Berliinin olympialaisten aikana.
Kun Kansainvälisen olympiakomitean silloinen puheenjohtaja belgialainen Henri de Baillet-Latour kuoli toisen maailmansodan aikana, Brundagesta tuli Kansainvälisen olympiakomitean varapuheenjohtaja 1945. Kun Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja ruotsalainen Sigfrid Edström jäi eläkkeelle 1952, Brundagesta tuli hänen seuraajansa.
Brundagen ensimmäinen merkittävä asema Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajana oli vuoden 1968 kesäolympialaisissa, jotka järjestettiin Méxicossä, kun kaksi Yhdysvaltain olympiaurheilijaa, Tommie Smith ja John Carlos, esittivät Yhdysvaltoihin kohdistuneen tunnetun vastalauseen mustien ihmisoikeusliikkeen nimissä.
Brundage muistetaan Münchenin olympialaisista. Musta syyskuu -niminen palestiinalainen terroristijärjestö otti panttivangiksi yksitoista israelilaista olympiaedustajaa. Brundage päätti jatkaa olympialaisia panttivankidraamasta huolimatta. Brundage sai paljon arvostelua toimestaan. Brundage jäi eläkkeelle Münchenin olympialaisten jälkeen. Hänen seuraajakseen tuli irlantilainen Michael Morris, paroni Killanin.
Brundagelle myönnettiin 9. maaliskuuta 1955 Suomen Urheilun kultainen ansioristi.
Brundage oli myös taiteenkerääjä kohteena erityisesti aasialainen ja itämainen taide. Hänen kuolemansa jälkeen taulut peri San Franciscon taidemuseo. Brundage kuoli 1975 Garmisch-Partenkirchenissä Saksassa.
Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta
Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta on pääosin Kanta-Hämeessä, 11 kunnan alueella toimiva, vuonna 1906 perustettu ortodoksinen seurakunta. Sen jäsenmäärä on noin 1 050 henkeä. Seurakunnan pääkirkko sijaitsee Hämeenlinnassa Kaurialan kaupunginosassa, minkä lisäksi sillä on kesäkirkko Ahvenistolla. Seurakunnan kirkkoherran sijaisena toimii isä Jonas Bergenstad.
Helsingin ortodoksinen seurakunta
Helsingin ortodoksinen seurakunta on jäsenmäärältään Suomen suurin ortodoksinen seurakunta, joka toimii Uudellamaalla. Vuonna 2003 kuului noin 18 500 jäsentä, eli lähes kolmannes Suomen ortodoksisen kirkkokunnan jäsenistä. Jäsenistöstä pääosa on suomalaisia, mutta seurakunnassa on myös suuri venäläinen vähemmistö (noin 10 %). Jumalanpalveluksia toimitetaan säännöllisesti suomeksi, ruotsiksi, kirkkoslaaviksi, kreikaksi ja englanniksi.
Seurakunnan alueella on toistakymmentä kirkkoa ja rukoushuonetta. Pääkirkko, Uspenskin katedraali sijaitsee Katajanokalla ja valmistui vuonna 1868. Helsingissä sijaitsee myös kaupungin vanhin säännöllisessä jumalanpalveluskäytössä olevan Carl Ludvig Engelin suunnittelema vuonna 1827 valmistunut Pyhän Kolminaisuuden kirkko.
Seurakunnan kaukaisimmat kirkot sijaitsevat idässä Porvoossa, pohjoisessa Järvenpäässä ja lännessä Hangossa.
Seurakunnan kirkkoherraksi valittiin joulukuussa 2008 isä Markku Salminen.
Lahden ortodoksinen seurakunta
Lahden ortodoksinen seurakunta on vuonna 1950 perustettu Suomen ortodoksisen kirkon seurakunta. Se on ainoa Etelä-Suomeen perustetuista niin sanotuista "evakkoseurakunnista", eli karjalaisia evakoita varten perustetuista seurakunnista. Sen alue kattaa Päijät-Hämeen ja osia Kanta-Hämeestä ja Uudestamaasta. Seurakunnan alueeseen kuuluu viisi kaupunkia: Lahti, Heinola, Hyvinkää, Orimattila ja Riihimäki. Seurakunta kuuluu Helsingin ortodoksiseen hiippakuntaan.
Seurakunnalla on Lahdessa Pyhän Kolminaisuuden kirkko ja Heinolassa Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko sekä lisäksi seurakuntakeskus Hyvinkäällä, jossa on Karjalan valistajien kirkko ja Neitsyt Marian syntymän tšasouna Kausalassa. Kirkkoherrana toimii Jonas Bergenstad.
Haminan ortodoksinen seurakunta
Haminan ortodoksinen seurakunta on Kymenlaakson maakunnassa viiden kunnan alueella toimiva ortodoksinen seurakunta. Seurakunnan pääkirkko on Pietarin ja Paavalin kirkko Haminassa. Kouvolassa sijaitsee seurakunnan kirkkoherran virasto, Ortodoksiakeskus Sypressi, Pyhän Ristin kirkko ja tšasouna Myllykoskella.
Seurakunnan kirkkoherra on pastori Ville Kiiveri. Seurakunnalla on lukuisia toimintapiirejä, muun muassa erilaiset lasten kerhot, tiistaiseura ja kuoro.
Hapsiainen
Hapsiainen oli suomalainen Yleisradion tuottama televisiosarja. Sarja kertoi Hipsis Hapsiainen-nimisestä aavikolla asuvasta kädennäköisestä olennosta, joka tutki maailman menoa. Hapsiaisen seikkailuja esitettiin Yle TV1:n Puoli kuusi -ohjelmassa vuosina 1987–1992 ja kuuden jakson verran ohjelmassa Veturi vuonna 1992. Ohjelman toteutti Esa Pakarinen Junior. Hapsiainen oli hänen kätensä kämmenosa, selkäpuoli ylöspäin. Keskisormi oli ikään kuin päänä ja kaulana, muut neljä sormea olivat jalkoina. Keskisormen päähän oli kiinnitetty muoviset askartelusilmät.
Hydrofobinen vuorovaikutus
Hydrofobisella vuorovaikutuksella tarkoitetaan hydrofobisten eli vesipakoisten molekyylinosien taipumusta muodostaa yhteinen faasi erilleen vedestä. Molekyylit voidaan jakaa hydrofiilisiin, hydrofobisiin sekä amfipaattisiin yhdisteisiin sen mukaisesti, miten niillä on taipumus siirtyä eri faaseihin liuoksissa.
Molekyyli tai sen osa, jonka atomien väliset elektronegatiivisuuserot ovat hyvin pienet tai molekyylin muoto siten symmetrinen että ulkoisesti elektronegatiivisuuserot kumoavat toisensa (esimerkiksi rikkiheksafluoridi), on käytännössä pooliton. Tällaisten molekyylien keskinäiset vuorovaikutukset (koheesio) ovat heikkoja van der Waalsin sidoksia.
Heikkojen molekyylinvälisten sidosten vuoksi poolittomat yhdisteet eivät kykene tunkeutumaan pysyvästi vesimolekyylinen väliin. Vesimolekyylien voimakas koheesio puolustaa vesifaasin säilymistä (ks. myös pintajännitys). Näin poolittomat yhdisteet ovat käytännössä veteen liukenemattomia ja muodostavat vedessä yhteisen "hydrofobisen" faasin.
Esimerkiksi membraanilipideillä on voimakkaasti hydrofobisen osan lisäksi myös voimakkaasti vesihakuinen osa. Näillä "amfipaattisilla" yhdisteillä on taipumus asettua keskenään samansuuntaisesti veden suhteen, vaikkeivät siihen liukenekaan.
Molekyylit tai niiden osat, joilla on ulkoisesti merkittäviä elektronegatiivisuuseroja, ovat poolisia ja muodostavat vetysidoksia (vetysiltoja) vesimolekyylien kanssa. Näin ne ovat "hydrofiilisia" eli vesihakuisia.
Koko molekyylin hydrofiilisen luonteen määrää pitkälti poolisten ja poolittomien ryhmien määrä.
Vastoin yleistä luuloa hydrofobisten aineiden hydraatiota ei vastusta mikään hylkivä voima eikä se ole energeettisesti epäsuosittu. Veden ja hydrofobisen aineen välinen hydraatiovuorovaikutus on voimakas ja hydraation entalpia (eli käytännössä energia vakiopaineen ja -tilavuuden takia) suosii hydraatiota.
Syy hydrofobiselle vuorovaikutukselle löytyy entropiasta: hydraatiokerroksessa vesimolekyylien pyörimisliike on rajoittunut, joten entropia on pienempi. Vapauttamalla vettä pois hydraatiokerroksesta vesimassaan entropia kasvaa, joten veden pisaroituminen hydrofobisesta aineesta on entropian ajama.
Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta
Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta on Etelä-Karjalan alueella toimiva ortodoksinen seurakunta. Sen pääkirkko on Lappeenrannassa sijaitseva Jumalansynnyttäjän Suojeluksen kirkko eli "Pokrovan" kirkko, ja sillä on myös pyhän Nikolaoksen kirkko Imatralla ja kaksi rukoushuonetta Parikkalassa.
Seurakunnan kirkkoherrana toimii isä Timo Tynkkynen.
Booker-palkinto
Man Booker Prize for Fiction (yleisemmin Booker-palkinto) on brittiläinen kirjallisuuspalkinto, joka myönnetään vuosittain englanninkieliselle Britanniassa julkaistulle romaanille. Palkintoa on jaettu vuodesta 1969.
Aiemmin palkinto voitiin myöntää Kansainyhteisön, Irlannin tai Zimbabwen kansalaisen kirjoittamalle englanninkieliselle romaanille, mutta vuodesta 2014 alkaen palkinnon saaja on voinut olla kotoisin mistä tahansa maasta, kunhan alkuteos on kirjoitettu englanniksi.
Booker-palkinnon alkuperäinen nimi oli Booker-McConnell prize palkintoa sponsoroineen Booker-McConnell -yhtiön mukaan. Vuonna 2002 palkintoa hallinnoimaan perustettiin säätiö Booker Prize Foundation (BPF), ja uudeksi pääsponsoriksi tuli sijoitusyhtiö Man Group. Alkuperäinen Booker-nimi säilytettiin palkinnon nimessä. Alkuperäinen 21 000 punnan palkintosumma nousi 50 000 puntaan. Todellinen palkinto on kuitenkin kirjamyynnin odotettavissa oleva kasvu.
Booker-palkinnon saajan valitsevat vuosittain vaihtuvat tuomarit. Tuomarit valitsee komitea, johon kuuluu kirja-alan ammattilaisia sekä sponsorien ja Booker-säätiön edustajia. Tuomarit valitaan tunnettujen kriitikoiden, kirjoittajien, akateemikoiden ja muiden julkisuuden henkilöiden joukosta. Kustantajien tarjolle lähettämistä kirjoista tuomaristo valitsee 8–12 ehdokasta ja näiden joukosta voittajan.
Palkinnon rinnalla jaetaan vuosittain kansainvälinen Booker-palkinto englanniksi käännetystä Britanniasta julkaistusta romaanista. Vuosina 2005–2013 se jaettiin joka toinen vuosi englannin kielellä julkaistusta tai englanniksi käännetystä romaanista tekijän kansalaisuudesta riippumatta. Venäjän Booker-palkinto perustettiin vuonna 1992.
Jacques Rogge
Jacques Rogge (s. 2. toukokuuta 1942) toimi Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 2001–2013.
Rogge syntyi Gentissä ja asuu nykyään Deinzeissa. Roggen urheilulaji nuoruudessa oli purjehdus, ja hän otti osaa vuoden 1968 ja 1972 ja 1976 olympialaisiin urheilijana. Hän kuului myös Belgian rugbymaajoukkueeseen. Rogge on ammatiltaan lääkäri.
Rogge oli Belgian olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1989–1992 ja Euroopan olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1989–2001. Roggesta tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuonna 1991. Belgian kuningas Albert II aateloi Roggen kreiviksi vuonna 2001. Rogge valittiin Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajaksi 16. heinäkuuta 2001. Hän seurasi espanjalaista Juan Antonio Samaranchia, joka oli Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja vuodesta 1980.
Vuoden 2002 talviolympialaisissa Rogge teki Kansainvälisessä olympiakomiteassa historiaa: hän päätti Salt Lake Cityn olympialaisten aikana asua olympiakylässä hotellin sijasta. Rogge on ollut uransa aikana aktiivisesti vaatimassa dopingtestauksen uudistamista. Rogge on antanut puheenjohtajuutensa aikana panoksensa myös eri dopingskandaaleissa ja vaatinut tarkkoja tutkimuksia ja kaikkien osallisten tuomitsemista. Roggen aikana Peking ja Lontoo on valittu olympiakaupungeiksi. Pekingin järjestämistä olympialaisista vuonna 2008 tuli Roggelle haaste. Useat ihmisoikeusjärjestöt paheksuivat Pekingin valintaa kisaisännäksi Kiinan huonon ihmisoikeustilanteen takia. Rogge kehotti kiinnittämään huomiota, että Kiinan ihmisoikeustilanne on parantunut vuodesta 1949.
Vekoma
Vekoma on hollantilainen huvipuistolaitteita valmistava yritys, joka on kuuluisa mm. Boomerang-radastaan, josta esimerkkinä on PowerParkin Cobra.
Vekoman kotipaikka on Vlodropin kaupunki.Muita Vekoman laitteita ovat Enigma, Giant Inverted Boomerang, Hurricane, Illusion, Invertigo, LSM Coaster (996m), LSM Coaster (Disney), Powered Coaster ja Wild Mice. Vekoma oli tehnyt myös Tampereen Särkänniemessä olleen Korkkiruuvi-radan.
Dekeleia
Dekeleia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen "mesogeios"-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin ja sijaitsi suunnilleen nykyisen Tatóin alueella.
Dekeleia sijaitsi Parnesvuoren itäpään juurella noin 120 stadioninmittaa tai noin 20 kilometriä Ateenan keskustasta pohjoiseen. Paikka oli Parnesvuoren ja Pentelikonvuoren välisen, Attikan tasangolta Oropokseen ja Boiotiaan päin johtavan solan suulla. Solan läpi kulki Ateenan ja Theban välinen tie, joka yhdisti Ateenan myös muun muassa sen vallassa olleeseen Euboiaan. Kaupunki oli sen verran korkealla, että sieltä kerrotaan näkyneen Pireuksen satamaan saakka.
Perinteen mukaan Dekeleia oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kylästä ("kōmē") tai kaupungista ("polis"), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti ("synoikismos") Ateenaksi. Dekeleia oli alun perin pieni kaupunki. Myöhemmin se kuului Ateenan valtapiiriin yhtenä sen demoksista. Dekeleian demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin neljä edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kuusi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Dekeleus" () tai "Dekeleeus" ().
Dekeleia oli vanhastaan hyvissä väleissä Spartan kanssa. Peloponnesolaissodan aikana vuonna 413 eaa. spartalaiset valloittivat kaupungin ja sijoittivat sinne varuskunnan kuninkaansa Agiin johdolla ja Alkibiadeen kehotuksesta. Tarkoituksena oli saartaa Ateena maalta käsin ja katkaista sen Euboialta tuleva ruokahuolto. Tämän jälkeen Ateenaan pystyttiin kuljettamaan ruokaa vain meriteitse. Peloponnesolaissodan loppuvaihetta kutsutaan joskus Dekeleian sodaksi juuri tämän takia.
Kaupungin linnoitusrakennelmien raunioita on löydetty muun muassa Tatóista entisen kuninkaallisen kesäpalatsin puiston alueelta. Paikalta on löydetty muun muassa muureja, keramiikkaa, veistoksia ja piirtokirjoituksia. Tatóissa oleva Palaiókastrona tunnettu kukkula, jolla nykyisin ovat Kreikan kuningassuvun haudat, on todennäköisesti Dekeleian akropolis eli linnavuori ja/tai Agiin rakennuttama linnoitus. Se oli ympäröity noin 800 metrin pituisella muurilla.
Halloween (elokuvasarja)
Halloween on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista ja menestyneimmistä kauhuelokuvasarjoista. Elokuvia on tehty yhteensä yksitoista kappaletta, joista viimeisin ilmestyi vuonna 2018. 9. Helmikuuta 2017 virallisen Halloween kotisivun mukaan tulevan yhdennentoista elokuvan on määrä ilmestyä 19. Lokakuuta 2018, joka tarkoittaa sarjan täyttävän 40 vuotta. Elokuvan käsikirjoittaa David Gordon Green ja Danny McBride ja elokuvan myös ohjaa David Gordon Green. Vastaavana tuottajana on Malek Akkad ja John Carpenter, tuottajana toimii Miramax, Trancas International Films ja Blumhouse Productions. Kolmatta osaa lukuun ottamatta elokuvissa on pääosassa sarjamurhaaja Michael Myers.
Sarjan aloittanut "Halloween – naamioiden yö" -elokuvaa pidetään yhtenä ensimmäisistä slasher-elokuvista.
Creepshow – yöjuttu
Creepshow – yöjuttu ("Creepshow") on yhdysvaltalainen komedia- ja kauhuelokuva vuodelta 1982. Sen on ohjannut George A. Romero ja käsikirjoittanut Stephen King. Elokuva on kunnianosoitus 1950-luvun EC Comics -julkaisuyhtiön kauhusarjakuville. Pian elokuvan julkaisun jälkeen siitä tehtiin myös sarjakuva.
"Creepshow" on episodielokuva, joka koostuu viidestä jaksosta: "Father's Day", missä kuollut patriarkka osallistuu isänpäivän viettoon, "The Lonesome Death of Jordy Verrill", missä maanviljelijä löytää farmilleen pudonneen kummallisen meteoriitin, "Something to Tide You Over", missä mies jättää vaimonsa vuoroveden armoille, "The Crate", missä koulusta löytyy arkku, jonka sisällä oleva hirviö herää yli sadan vuoden nokosiltaan ja "They're Creeping Up On You", missä rikas erakko taistelee torakoita vastaan.
Jaksojen animoidussa kehyskertomuksessa esiintyy nuori poika, Billy, joka on kuvitteellisen "Creepshow"-kauhulehden innokas lukija. Billyn isä ei kuitenkaan pidä siitä, että hänen poikansa lukee "roskalehtiä". Billyä esittää Stephen Kingin poika Joe King.
Seitsemän vuotta sitten isänpäivänä Nathan Grantham (1878–1972) kuoli, kun hänen tyttärensä Bedelia löi häntä marmorisella tuhkakupilla päähän hermostuttuaan isäänsä tämän penätessä isänpäivän kakkuaan. Nyt Granthamin sukulaiset ovat kokoontuneet vuosittaiselle isänpäivän päivälliselle ja Nathan palaa haudan takaa vaatimaan kostoa ja kakkuaan.
Yksinkertaisen maanviljelijän Jordyn maatilalle putoaa meteoriitti ja hän uskoo saavansa löydöstään puuttuvat rahat pankkilainan maksuun. Jordy tulee kuitenkin koskeneeksi meteoriittiin ja hänen kehonsa joutuu oudon, kasvimaisen organismin valtaamaksi.
Richard Vickers hautaa uskottoman vaimonsa Beckyn ja tämän rakastajan Harryn kaulaa myöten hiekkaan ja jättää nämä vuoroveden armoille.
Collegesta löytyy arkku, jossa on salaperäinen ja vaarallinen hirviö. Se tappaa kaksi ihmistä ja professori Henry Northrup päättää hyödyntää hirviötä päästäkseen eroon hankalasta ja pahasuisesta vaimostaan Wilmasta.
Upson Pratt on julma ja saita liikemies, joka inhoaa ötököitä ja torakoita yli kaiken. Hän tappaa jokaisen löytämänsä torakan, mutta on avuton torakoiden vallatessa suurena laumana hänen asuntonsa.
Elokuvasta valmistui jatko-osa, "Creepshow 2", viisi vuotta myöhemmin ja sen tarinat pohjautuivat Kingin tarinoihin Romeron toimiessa käsikirjoittajana. "Creepshow 2:ssa" on viiden tarinan sijaan kolme.
Vuonna 2007 valmistui epävirallinen jatko-osa, "Creepshow 3", jonka tuotannossa King ja Romero eivät olleet mukana. Elokuva julkaistiin suoraan videolle.
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi "Creepshow’lle" kolme tähteä, yksi arvostelija kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,33 tähteä neljästä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Creepshow" saa neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Rikkiheksafluoridi
Rikkiheksafluoridi, ("rikkifluoridi"), (SF) on rikistä ja fluorista koostuva hajuton, myrkytön ja palamaton kaasu. Rikkiheksafluoridin moolimassa on 146,1 g/mol, härmistymislämpötila –64 °C, sulamispiste –51 °C, suhteellinen höyryn tiheys: 5,11 (ilma = 1) ja CAS-numero on 2551-62-4.
Rikkiheksafluoridimolekyyli on oktaedrin muotoinen. Keskusatomina on rikkiatomi, johon on kovalenttisesti sitoutunut yksi fluoriatomi (F) oktaedrin joka kärjessä.
Rikkiatomin ja fluoriatomin merkittävästä elektronegatiivisuuserosta johtuen SF on varsin pysyvä yhdiste. SF on ulkoisesti pooliton johtuen sen keskipisteen suhteen symmetrisestä muodosta.
SF-molekyyli hajoaa noin 500 °C:n lämpötilassa, millä on käytön kannalta merkitystä.
Rikkiheksafluoridissa äänen nopeus on pienempi kuin ilmassa. Tämän vuoksi rikkiheksafluoridia hengittävän ääni madaltuu. Päinvastainen ilmiö on havaittavissa hengitettäessä heliumia. Rikkiheksafluoridia hengitettäessä on kuitenkin huomioitava, että se syrjäyttää hengitysilmassa elintärkeän hapen ja on vaikea saada ulos keuhkoista, koska se on happea noin 6 kertaa raskaampaa.
SF on kolme kertaa parempi sähköeriste kuin ilma. Tästä syystä sitä käytetään yleisesti sähköalalla jäähdytykseen ja eristykseen. Käyttökohteita ovat sähkönsiirron kytkinlaitokset ja katkaisijat sekä jakeluverkkojen laitteet. SF-eristetyt laitteet voidaan rakentaa pienemmiksi ja ne ovat toimintavarmempia kuin ilmaeristeiset.
Rikkiheksafluoridi on hyvin stabiili yhdiste, joka pysyy ilmakehässä kauan. SF ei kuulu otsonikerrosta tuhoaviin aineisiin, mutta se on voimakas kasvihuonekaasu. Se on yksi Kioton pöytäkirjassa mainituista kuudesta ilmakehän lämpiämiseen vaikuttavista kaasusta.
Elektroninsiirtoketju
Elektroninsiirtoketju on mitokondrion sisäkalvolla (eukaryootit) tai solukalvon kalvoproteiineissa (bakteerit) tapahtuva energiaa tuottava reaktiosarja, jossa sitruunahappokierrossa ja sitä edeltäneissä reaktioissa koentsyymeille NADH ja FADH siirtyneitä elektroneja siirrellään elektroninsiirtoketjun entsyymiltä toiselle, jolloin elektronit menettävät potentiaalienergiaansa vähitellen vapauttaen samalla energiaa. Vapautuvan energian avulla mitokondrion matriksista pumpataan protoneja mitokondrion kalvojen välitilaan, mikä aiheuttaa elektrokemiallisen gradientin eli potentiaali- ja protonikonsentraatioeron matriksin ja välitilan välille. Muodostunut gradientti purkautuu ATP-syntaasientsyymin kautta, jolloin muodostuu suurenergiaista fosfaattiyhdistettä, ATP:tä. Tätä reaktiota kutsutaan oksidatiiviseksi fosforylaatioksi. Lopulta pelkistys elektroninsiirtoketjussa päättyy, kun vety siirtyy molekulaariselle hapelle, joka pelkistyy vedeksi. Hapen pelkistymistä vedeksi katalysoi elektroninsiirtoketjun viimeinen entsyymi nimeltään sytokromi-c-oksidaasi. Eräillä mikrobeilla elektroninsiirtoketjun hapettimena voi olla jokin muukin kuin happi. Elektroninsiirtoketjun lopputuotteina tavallisissa soluissa ovat vesi ja 26 ATP-molekyyliä yhtä glukoosimolekyyliä kohti. Ennen sitruunahappokiertoa glukoosi on läpikäynyt glykolyysin kahdeksi pyruvaatiksi ja pyruvaatit on hapetettu asetyylikoentsyymi A:ksi, joka on vienyt asetyyliryhmän sitruunahappokiertoon. Jos otetaan huomioon glykolyysin (2) ja sitruunahappokierron (2, GTP-välivaiheen kautta) tuottamat ATP:t, niin glukoosimolekyylin hapetus tuottaa kaikkiaan 30 ATP:tä, jos saanto on sataprosenttinen.
Dalmaatti
Dalmaatti eli dalmatia oli romaaninen kieli, jota nimensä mukaisesti puhuttiin Dalmatian saarilla ja rannikolla nykyisen Kroatian ja Montenegron alueella. Puhujia oli etenkin Zadarin, Trogirin, Splitin, Dubrovnikin ja Kotorin ("Jadera", "Tragur", "Spalatro", "Raugia" ja "Cattaro") kaupungeissa sekä Krkin, Cresin ja Rabin saarilla ("Vikla", "Crepsa" ja "Arba"). Sillä ei ollut kirjakieltä, ja sen viimeinen syntyperäinen puhuja kuoli 1800-luvun lopulla, mutta etupäässä häneltä tallennettiin se vähäinen aineisto, mitä kielestä tunnetaan.
Latinalaisen kielen vaikutus Dalmatian alueella alkoi Rooman valtakunnan valloitettua sen 229–155 eaa. Latinan toivat alueelle roomalaiset kauppiaat ja vähitellen myös paikalliset illyrialaisia kieliä puhuneet asukkaat omaksuivat latinan. Rooman valtakunnan kukistuttua paikallinen latinan kieli alkoi vähitellen kehittyä omaan suuntaansa. Kieleen tuli voimakkaita vaikutteita kroaatista ja venetsiasta. Kieli oli pitkään virallisessa asemassa Ragusan tasavallassa, mutta siitä luovuttiin lopulta 1500-luvulla. Kieli säilyi pohjoisempana vuoteen 1898 saakka, jolloin kielen viimeinen puhuja Tuone Udaina kuoli pommin räjähdyksessä.
Isä meidän -rukous dalmaatiksi:
"Tuota nuester, che te sante intel sil,"
"sait santificuot el naun to."
"Vigna el raigno to."
"Sait fuot la voluntuot toa, coisa in sil, coisa in tiara."
"Duote costa dai el pun nuester cotidiun."
"E remetiaj le nuestre debete,"
"coisa nojiltri remetiaime a i nuestri debetuar."
"E naun ne menur in tentatiaun,"
"miu deleberiajne dal mal."
Seppo Halttunen
Seppo Tapio Halttunen (s. 27. heinäkuuta 1961 Pertunmaa) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja näytelmissä. Halttusen tunnetuin rooli on "Eero Mahlapuron" rooli televisiosarjassa "Me Stallarit", jota esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2004.
Pirkko Hämäläinen
Pirkko Päivikki Hämäläinen (s. 29. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Hämäläinen opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1979–1983. Hän on ollut teatteriurallaan kiinnitettynä Turun kaupunginteatteriin (1983–1985), Lilla Teaterniin (1985–1986), Tampereen Työväen Teatteriin (1986–1989) ja Tampereen Teatteriin (1989–1992). Vuodesta 1993 hän on työskennellyt vapaana näyttelijänä. Hän on myös opettanut Teatterikorkeakoulussa.
Ensimmäinen pitkä elokuva, jossa Hämäläinen näytteli, oli Mika Kaurismäen ohjaama lyhytelokuva "Valehtelija" vuodelta 1981. Lisäksi hän on näytellyt Mika Kaurismäen ohjaamissa elokuvissa "Arvottomat" (1982), "Paperitähti" (1989), josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Jussi-palkinnolla, "Amazon" (1990) ja "Kolme viisasta miestä" (2008). Hän on näytellyt myös monissa muissa elokuvissa ja esiintynyt useissa televisiosarjoissa, muun muassa komediasarjoissa "Kaverille ei jätetä" ja "Me Stallarit" (2004) sekä draamasarjoissa "Uudisraivaaja" (2006) ja "Vuoroin vieraissa" (1997).
Hämäläinen oli pitkään avoliitossa näyttelijä Puntti Valtosen kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, molemmat poikia, joista nuorempi on autistinen Alkuvuonna 2010 Hämäläinen kertoi seurustelevansa kirjailija Kirsti Simonsuuren kanssa ja syksyllä 2016 he ilmoittivat muuttavansa yhteen asumaan.
Jukka Rasila
Jukka ”Jugi” Rasila (s. 12. elokuuta 1969 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi erityisesti television komediasarjoista. Rasilan veli on näyttelijä Kimmo Rasila.
Rasilan ensirooli oli sotilas televisiosarjassa "Häkkilinnut" (1991). 1990-luvun lopulla hän tuli tunnetuksi muun muassa "Studio Julmahuvista" ja televisiosarjasta "Kaverille ei jätetä". Vuosina 2006 ja 2007 Rasila esiintyi Yleisradion suositussa suorassa sketsiviihdeohjelmassa "Läpiveto" ja vuosina 2010–2014 MTV3:n "Putouksessa". Rasila on myös esiintynyt suomenkielisenä äänenä "Shrek"-elokuvissa Aasina sekä Walt Disney -piirrettyjen Aku Ankkana.
Rasila on näytellyt muun muassa Turun, Helsingin, Rauman ja Espoon kaupunginteattereissa, Komediateatteri Arenassa, UIT:n revyissä "Hei me tervataan" (2004), "Da Lintsi-koodi" (2007), sekä "10 sketsiä, jotka muuttivat maailman" (2008) sekä Linnateatterissa, Aleksanterin teatterissa ja Mikkelin teatterissa.
Jukka Rasila esittää tiedetoimittaja Joona Vaappoa Yleisradion Radioteatterin huvikuunnelmasarjassa "Hanhen selästä", jota on esitetty Yle Radio 1 -kanavalla keväästä 2011 alkaen.
Gootin kieli
Gootti oli goottien puhuma germaaniseen kieliryhmään kuuluva, jo kauan sitten sammunut itägermaaninen kieli.
Gootti on ainoa itägermaaninen kieli, josta on säilynyt merkittävästi kieliaineistoa. Muista, kuten burgundista ja vandaalista, on säilynyt vain nimistöä ja katkelmia. Gootti oli lähempänä pohjoisgermaanisia eli skandinaavisia kieliä kuin länsigermaanisia kieliä, kuten englantia, hollantia ja saksaa. Kansainvaellusten aikana (300–500-luvulla jaa.) se levisi Mustanmeren tienoilta Itä-Eurooppaan ja Rooman valtakunnan sortuessa aina Espanjaan (länsigootit) ja Italiaan (ensin visi-, sitten ostrogootit) asti. Visigoottien piispa Wulfila teki gootin kielellä yhden vanhimmista Raamatun käännöksistä 300-luvulla. Goottien valtakunnat jäivät lyhytikäisiksi, ja visigootin kieli sammui ilmeisesti jo ennen vuotta 1000. Ostrogoottia, joka oli levinnyt nykyiseen Ukrainaan ja Krimille, puhuttiin Krimillä vielä 1700-luvulla.
I (Kingston Wallin albumi)
I (alkuperäisjulkaisuna Kingston Wall) on suomalaisen Kingston Wall -rockyhtyeen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1992. Albumin avausraita ”With My Mind” ja Jimi Hendrixiltä lainattu ”Fire” ovat levyn tunnetuimmat kappaleet. Albumi päättyy 21-minuuttiseen, kahdeksanosaiseen ”Mushrooms”-nimiseen kokonaisuuteen.
Suurin osa albumin kappaleista oli sävelletty ja sovitettu jo jonkin aikaa ennen kuin yhtye aloitti nauhoitukset. Esimerkiksi ”Nepal” oli valmiina jo vuoden 1989 aikana, jolloin ensimmäinen rumpali Petteri Ståhl oli yhtyeessä. Albumin instrumentaaliraita ”Tanya” sai nimensä Petri Wallin tyttöystävän mukaan. Albumin tuottajana oli Petri Walli salanimellä Pedro Cucaracha.
Yhtye nauhoitti ensin rumpali Timo Joutsimäen kanssa lähes koko debyytin, kunnes erimielisyydet rumpusovituksista johtivat siihen, että Joutsimäki lähti yhtyeestä. Masternauhat näistä ensimmäisistä äänityksistä ovat basisti Jyllin omistuksessa. Petri Walli hankki rumpaliksi Sami Kuoppamäen, jonka kanssa koko albumi äänitettiin uudestaan. Albumin kannet suunnitteli Kie von Hertzen.
Albumin tekstiliitteellä ”Nepal” ja ”And I Hear You Call” -kappaleiden sanat on painettu peräkkäin ilman kappaleita erottavaa väliä. ”Firen” sanoitusta ei ole mukana tekijänoikeudellisista syistä.
Alun perin albumi julkaistiin yhtyeen omalla levymerkillä Trinity CD- ja C-kasettipainoksina. CD-versio sisälsi erikoisen psykedeelisen piirroksen kansien sisällä, mutta remasteroiduissa versioissa tätä piirrosta ei ole. Sony BMG julkaisi kaikki albumit remasteroituina erikoispainoksina 1998. Uudelleenjulkaisut sisältävät normaalin albumin lisäksi toisen levyn, joka sisältää livemateriaalia. Näitä julkaistiin vain noin tuhat kappaletta ja ne myytiin nopeasti loppuun. Remasteroitu yhden levyn versio albumeista on vielä saatavilla.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kingston Wall, ellei toisin mainita
1998 rajoitetun painoksen toinen levy
Amorphis-yhtye on tehnyt version kappaleesta ”And I Hear You Call” vuonna 1997 julkaistulle "My Kantele" -EP:lleen.
II (albumi)
II on suomalaisen rockyhtye Kingston Wallin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1993. "Shine on Me" lienee albumin tutuin raita, mutta Donna Summerin tunnetuksi tekemä kappale "I Feel Love" herätti ristiriitaisia tunteita ja mielipiteitä.
Alkuperäinen julkaistiin yhtyeen Trinity-levymerkillä, joka on myyty loppuun ja pidetään keräilyharvinaisuutena. Ensimmäisen levyn tapaan albumi julkaistiin remasteroituna kahden levyn painoksena 1998. Toinen levyistä sisälsi livemateriaalia. Sekä remasteroitu että alkuperäinen levy on myyty loppuun, näitä oli myynnissä tuhat kappaletta. Myynnissä on kuitenkin levyn remasteroitu painos, josta puuttuu bonuslevy.
Albumilla yhtye siirtyi huomattavasti melodisempaan ilmaisuun ja etääntyi debyyttialbumin psykedeelisestä rockista, tämän voi kuulla mm. kappaleessa "Shine on Me". Yhtye otti vaikutteita muun muassa folkmusiikista ("Istwan" ja "Two of a Kind") ja omaksui progressiivisemman ja monimutkaisemman ilmaisun, jonka voi kuulla esimerkiksi siten että ensimmäiset raidat "We Cannot Move", "Ištwan" ja "Could It Be So?" ovat yhteyksissä toisiinsa ja ovat jonkinasteisena jatkumona toisilleen. Jatkumo voi jatkua pidemmällekin. Jotkut kuuntelijat voivat jatkumoon saamaan liittymään soinnullisesti myös instrumentaalin "And It's All Happening" ja "Love Tonightin". Albumin viimeinen raita, "Palékastro" on Petri Wallin kuvaus Kreetan saaristossa sijaitsevasta kylästä instrumentaalisesti.
"Two of a Kind" kappaleen säkeistön rivi "The feelings I get when I look to the west" löytyy myös Led Zeppelinin kappaleesta Stairway to Heaven.
III Tri-Logy
III Tri-Logy (tai Tri-Logy) on suomalaisen rock-yhtye Kingston Wallin kolmas albumi, joka julkaistiin syksyllä 1994. Levy jäi yhtyeen viimeiseksi studioalbumiksi, sillä yhtye hajosi joulukuussa 1994.
Useat albumin kappaleet käsittelevät Petri Wallin ystävän Ior Bockin sukusaagaa. Saagan ydin on myös kuvattu albumin kansilehdessä. Kansilehden sisällä on myös paljon saagaan liittyviä sanoja ja symboleita.
Albumiin oli otettu mukaan erilaista tyyliä yhtyeen progressiiviseen ilmaisuun, johon vaikutti muun muassa australialainen soitin didgeridoo. Kyseinen soitin on mukana varsinkin ensimmäisillä raidoilla tuoden yhtenäisyyttä kappaleisiin. Albumiin otettiin myös vaikutteita elektronisesta musiikista, jonka voi kuulla parhaiten kappaleessa "Štüldt Håjt". Mukana albumilla oli myös aikaisemmilla albumeilla tuttu Sakari Kukko, joka soittaa saksofonia kaikilla yhtyeen albumeilla.
Kuten muutkin yhtyeen albumit, myös Tri-Logyn julkaisi remasteroituna Zen Garden (1998), ja albumi sisältää bonuslevyn, joka on myyty loppuun. Yhden levyn remasteroitu versio on kuitenkin yleisessä myynnissä.
Albumin tutuinta antia lienevät musiikkivideonakin julkaistu albumin avausraita "Another Piece of Cake" sekä albumin lopettava eeppinen raita "The Real Thing", joka julkaistiin myös singlenä nimellä "The Real Thing, Radio Edits". Single julkaistiin myös kappaleesta "Štüldt Håjt", jossa mukana oli myös albumin raita "Time" ja "Have You Seen the Pyg-mies?". Päättävä raita on yhtyeen pisin ensimmäisen albumin "Kingston Wall I:n" noin 20-minuuttiseksi paisuneen "Mushrooms" -kokonaisuuden jälkeen. Albumin ensimmäisestä raidasta ("Another Piece of Cake") alkaa soinnullinen jatkumo, joka jatkuu aina Štüldt Håjtiin. Tämä johtuu siitä, että kappaleiden loppua ja alkua ei saata niin helposti huomata, vaan jotkut voivat nähdä sen jatkuvan suoraan edellisen kappaleen lopusta seuraavan alkuun.
Albumilla on useita viittauksia yhtyeen aikaisempaan tuotantoon. Muun muassa Tri-Logyn kappaleiden sanoituksiin on kätketty useita yhtyeen ensimmäisten albumeiden raitojen nimiä, ja viimeisen raidan "The Real Thingin" loppupuoliskolla kuullaan Kingston Wallin toisen albumin "Kingston Wall II" raidalta "And It's All Happening" tuttua kitarateemaa.
Albumi nousi ensimmäistä kertaa Suomen viralliselle albumilistalle sijalle 18, joka on myös albumin paras sijoitus.
Kingston Wall:
Vierailijat:
Tuotanto:
Trenton
Trenton on itäisessä Yhdysvalloissa sijaitsevan New Jerseyn osavaltion pääkaupunki. Sen pinta-ala on 21,1 km², josta vesistöä 1,3 km². Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 84 913 ihmistä. Kaupungin asukkaista on 52 prosenttia mustia, 26,6 prosenttia valkoisia ja 33,7 prosenttia latinoja, lisäksi on pienempiä ryhmiä.
Kaupunki on perustettu vuonna 1719, ja se oli Yhdysvaltojen pääkaupunkina marras- ja joulukuussa 1784, mutta valittiin osavaltionsa pääkaupungiksi vasta 1790. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa Trenton oli teollisen tuotannon keskus: kaupungissa tuotettiin terästä, kumia, köysiä, linoleumia ja keramiikkaa.
Kuivaniemen junaturma
Kuivaniemen junaturma tapahtui 6. heinäkuuta 2000 kello 10.48 Kuivaniemellä, nykyisen Myllykankaan rautatieaseman läheisyydessä olevalla tasoylikäytävällä rataosalla Oulu–Tornio, kun Kokkolasta Oulun ja Kemin kautta Rovaniemelle matkalla ollut pikajuna M 601 ja rautatietä ylittämässä täydessä sepelikuormassa ollut ajoneuvoyhdistelmä törmäsivät toisiinsa vartioimattomassa tasoristeyksessä. Onnettomuudessa sai surmansa yksi junan matkustajista ja kymmenen loukkaantui.
Törmäyksen seurauksena ajoneuvoyhdistelmän perävaunu vaurioitui korjauskelvottomaksi ja perävaunussa ollut kasettilava rikkoi junan matkustajavaunujen kulkusuunnassa oikeanpuoleisia ikkunoita. Vetoauto ei vaurioitunut. Perävaunun runko tunkeutui osittain junassa toisena olleen matkustajavaunun korirakenteiden läpi surmaten ikkunapaikalla istuneen 17-vuotiaan miesmatkustajan.
Junan ensimmäisen vaunun etuteli putosi kiskoilta, ja junan veturina ollut Dv12-sarjan dieselveturi vaurioitui. Ajoneuvoyhdistelmän perävaunun kuormana ollut sepeli tunkeutui ikkunoiden lävitse sisälle henkilövaunuhin aiheuttaen yhdessä lasinsirpaleiden kanssa haavoja, ruhjeita ja mustelmia. Rataa vaurioitui 470 metrin matkalta, ja rataan jouduttiin asentamaan 733 uutta betoniratapölkkyä.
Onnettomuustutkintalautakunnan raportissa ei mainita suoraan veturin numeroa, mutta mustan laatikon tulosteesta otetusta kuvasta käy kuitenkin ilmi että numero olisi 2610. Veturi myös kunnostettiin onnettomuuden jälkeen.
Elonkerjuu
Elonkerjuu (vuoteen 2011 asti Lauri Tähkä & Elonkerjuu) on suomalainen yhtye, joka soittaa suomirockia, jossa on kansanmusiikista juurensa juontavia folk rock -vaikutteita. Yhtyeen nykyistä laulajaa Osku Ketolaa lukuun ottamatta yhtyeen jäsenet käyttävät taiteilijanimiä. Pääosin teuvalainen yhtye aloitti uransa 1990-luvun puolivälissä. Kaupallisen läpimurron yhtye teki vuonna 2006, kun albumia "Maailma on renki" myytiin platinalevyyn oikeuttava määrä. Samana vuonna yhtye menestyi myös yleisöäänestyksissä. Teemu Niukkasen ohjaama video ”Maailma on renki” saavutti kolmannen sijan Yleisradion "Musiikki-tv:n" ”Kaikkien aikojen paras kotimainen musiikkivideo” -äänestyksessä ja yhtye voitti Vuoden kotimaisen artistin Emma-palkinnon.
Yhtyeen seuraava albumi "Tuhannen riemua" saavutti kultalevyrajan julkaisupäivänään 19. syyskuuta 2007, platinarajan 22. syyskuuta ja tuplaplatinarajan 28. marraskuuta, 10 viikkoa julkaisupäivästä. Albumia myytiin syksyyn 2008 mennessä yli 120 000 kappaletta. 15. maaliskuuta 2011 yhtye ilmoitti laulajana toimineen Lauri Tähkän jättäneen yhtyeen. 31. tammikuuta 2012 uutisoitin, että yhtye valitsi Lauri Tähkän tilalle Juha Lagströmin. Elonkerjuu julkaisi 12. syyskuuta 2014 albumin "Hehkuva Rauta". Sen kappaleita ovat muun muassa "Tanssi pois paha", "Tunnetta paljon" ja "Hehkuva rauta". Lisäksi viulistina toiminut Johanna Koivu on tehnyt uransa ensimmäisen sävellyksen levylle. Koivu jätti yhtyeen vuonna 2016 ja Lagström seuraavana vuonna. Uudeksi laulajaksi tuli Osku Ketola.
Neljä Elonkerjuu-yhtyeen jäsentä esiintyi aiemmin Kuudennusmiehet-nimen alla. Uuteen yhtyeeseen tuli mukaan Johanna Koivu, jonka viulunsoitto toi yhtyeen sointiin eteläpohjalaisia pelimannivaikutteita. Alkuaikoina yhtyeen kappaleet pohjautuivat vanhoihin pohjalaisiin kansanlauluihin. Sittemmin kappaleiden säveltäjinä ja sanoittajina olivat yleensä Lauri Tähkä ja Simo Ralli. Kappaleet ”Pappi vainaa” ja ”Liekki” ovat Lenni Paarman tuotoksia.
Yhtyeen suosion kasvu perustui erityisesti ahkeraan keikkailuun ja sen synnyttämään puskaradioilmiöön. Yhtye panosti myös visuaaliseen näyttävyyteen ja varsinkin yhtyeen kotiseudulla Pohjanmaalla konsertit olivat erittäin tiivistunnelmaisia. Vahvan pohjalaisen identiteettinsä ja imagonsa ansiosta yhtyeen jäsenet saivat eri medioissa paljon huomiota myös kansanperinteen vaalijoina.
Yhtye lopetti toimintansa maaliskuussa 2011, muutama kuukausi sen jälkeen, kun sen oli ilmoitettu jäävän pitkälle tauolle. Lopettamispäätös oli yhtyeen muiden jäsenten mukaan yksin solisti Lauri Tähkän. Lauri Tähkä & Elonkerjuun viimeiseksi studioalbumiksi jäi syksyllä 2009 julkaistu "Tänään ei huomista murehdita".
Heinäkuussa 2011 Elonkerjuu ilmoitti jatkavansa ilman Lauri Tähkää. Loppuvuodesta 2011 yhtye ilmoitti hakevansa uutta laulajaa, sekä julkaisevansa uuden albumin vuonna 2012. Elonkerjuu teki myös levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Tammikuun lopulla 2012 uutisoitiin, että yhtyeen uudeksi laulajaksi on valittu Juha Lagström.
Ekstremofiili
Ekstremofiili on eliö, joka joko sietää erilaisia ääriolosuhteita tai jopa vaatii niitä elääkseen. On tärkeää huomata, että "ääriolosuhteet" määritellään tässä ihmiskeskeisesti; organismin itsensä kannalta sen elinympäristön olosuhteet ovat tietenkin täysin normaaleja.
Koska monet ekstremofiilit ovat arkeoneja, ja monet arkeonit ekstremofiilejä, termejä käytetään joskus toistensa synonyymeinä. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, sillä myös monet bakteerit ja eukaryootit ovat ekstremofiilejä. Kaikki ekstremofiilit eivät myöskään ole yksisoluisia eliöitä. Esimerkkejä monisoluisista ekstremofiileistä ovat esimerkiksi termofiilinen pompeijinmato ("Alvinella pompejana"), psykrofiilinen hyönteisryhmä "Grylloblattodea" ja antarktisissa vesissä elävä krilli "Euphausia superba".
Ekstremofiilit voidaan jakaa moneen eri luokkaan sen mukaan, millaisissa äärioloissa ne elävät. Monet ekstremofiilit kuuluvat useampaan kuin yhteen luokkaan, esimerkiksi syvällä meren pohjassa elävät eliöt ovat sekä psykrofiilejä että barofiilejä.Yksisoluisten esitumaisten ekstremofiilien aineenvaihdunta on moninainen.
Niissä esiintyy neljää päälajia, ja muitakin onRikki- ja metaaniaineenvaihdunta muistuttavat toisiaan. Rauta-aineenvaihdunta saattaa selittää varhaiset rautapitoiset kerrostumat, jotka ovat muodostuneet noin 3,8 miljardia vuotta sitten.
Janica Kostelić
Janica Kostelić (s. 5. tammikuuta 1982 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän hallitsi yhdessä ruotsalaisen Anja Pärsonin kanssa naisten alppihiihtoa 2000-vuosikymmenen alkupuoliskon.
Olympialaisissa Kostelić voitti Salt Lake Cityssä 2002 kultaa pujottelussa, suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä sekä hopeaa super-G:ssä. Torinossa 2006 hän voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja hopeaa super-G:ssä. Neljällä kultamitalillaan Kostelić on kaikkien aikojen menestynein naisalppihiihtäjä olympialaisissa.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Kostelić voitti 2001, 2003 ja 2006. Samoina vuosina hän voitti pujottelucupin. Hän voitti yhteensä 30 maailmancupin osakilpailua: 20 pujottelussa, kaksi suurpujottelussa, yhden super-G:ssä, yhden syöksylaskussa sekä kuusi alppiyhdistetyssä. Syöksylaskun ja super-G:n voitot hän saavutti tammikuussa 2006 Bad Kleinkirchheimissa.
Kostelić kärsi urallaan useista loukkaantumisista ja kauden 2006–2007 hän ilmoitti alun perin pitävänsä välivuotena mutta maaliskuussa 2007 hänen isänsä ilmoitti Janica Kostelićin lopettaneen urheilu-uransa.
Janica Kostelićin veli Ivica Kostelić on myös menestynyt alppihiihtäjänä.
Mauri Favén
Mauri Oskari Favén (26. elokuuta 1920 Tampere – 23. helmikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen setänsä oli taidemaalari Antti Favén ja isoenonsa taidemaalari Aukusti Uotila. Elokuvaohjaaja Esko Favén on hänen poikansa.
Favén opiskeli 1940-luvulla Vapaassa taidekoulussa sekä Suomen Taideakatemian koulussa. Taidemaalarin debyytin Favén teki Helsingissä vuonna 1947, ja se aloitti hänen pitkän uransa.
Vuonna 1970 Favén sai Pro Finlandia -mitalin, ja vuonna 1989 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Vuodesta 1986 hän nautti valtion myöntämää taiteilijaeläkettä. Favén valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2001.
Favénin maalauksia on nähtävillä muiden muassa Kiasmassa, Ateneumissa, Helsingin kaupungin taidemuseossa sekä Amos Andersonin taidemuseossa. Hän teki myös useita julkisia töitä muun muassa kirkkoihin, esimerkiksi Konalan kirkkoon.
Favén on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Xanana Gusmão
Xanana Gusmão (s. 20. kesäkuuta 1946), ristimänimeltään José Alexandre Gusmão on itätimorilainen poliitikko. Hän oli maansa ensimmäinen presidentti 2002–2007 ja pääministeri elokuusta 2007 helmikuuhun 2015.
Gusmão syntyi silloisessa Portugalin Timorissa. Hänen vanhempansa olivat opettajia. Gusmão opiskeli neljä vuotta jesuiittaseminaarissa lähellä Diliä. Hän lopetti opiskelunsa väliaikaisesti 16-vuotiaana taloudellisten ongelmien vuoksi. Vuonna 1965 Gusmão tapasi Emilia Batistan, tulevan vaimonsa. Gusmão sai ensimmäisen lapsensa vuonna 1971. Gusmãolle ja Emilia Batistalle tuli myöhemmin avioero. Vuosina 2000 Gusmão meni naimisiin Jakartassa tapaamansa australialaisen Kirsty Swordin kanssa, mutta maaliskuussa 2015 he muuttivat erilleen.
Gusmão sai 1966 työpaikan ja sai jatkettua opintojaan. Vuonna 1968 hänet kutsuttiin Portugalin armeijaan. Kolmen vuoden palveluksen jälkeen hän pääsi armeijasta korpraalina ja osallistui José Ramos Horta johtaman nationalistisen järjestön toimintaan.
Vuonna 1974 Portugalissa tapahtui vallankumous, joka päätti sotilashallinnon, ja siirtomaille myönnettiin itsenäisyys. Timorissa vaalit oli tarkoitus järjestää 1978. Maahan muodostui kuitenkin kaksi kilpailevaa faktiota, joista Gusmão osallistui FRETILINin toimintaa. Indonesia aloitti puolestaan häirintäkampanjan ja hyökkäykset Portugalin Timoriin. Vuoden 1975 lopulla FRETILIN sai voiton ja julisti maan 28. marraskuuta 1975 itsenäiseksi. Yhdeksän päivää myöhemmin Indonesia valloitti maan.
Gusmão taisteli sissisotaa Indonesiaa vastaan kaksi vuosikymmentä ja nousi siinä korkeaan asemaan. 1990-luvulla hän oli esillä mediassa ja diplomatiassa ja kertoi maailmalle Indonesian armeijan verilöylystä Santa Cruzissa 12. marraskuuta 1991. Hänestä tuli pian ykköskohde, ja hänet vangittiin marraskuussa 1992. Toukokuussa 1993 Gusmão tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Helmikuussa 1999 hänet siirrettiin vankilasta kotiarestiin Jakartaan. Vankeusaikana häntä tapasivat YK:n edustajat ja Nelson Mandela.
Elokuussa 1999 Itä-Timorissa pidettiin kansanäänestys itsenäisyydestä. Gusmão sai korkean aseman YK:n tukemassa väliaikaishallinnossa, joka hallitsi maata aina vuoteen 2002 asti.
Vuoden 2001 lopulla pidettiin vaalit, ja 20. toukokuuta 2002 Gusmãosta Itä-Timorin tasavallan ensimmäinen presidentti.
Huhtikuussa–kesäkuussa 2006 maassa oli vakavia mellakoita, ja hallitus pyysi avuksi ulkomaisia rauhanturvajoukkoja. Presidentti Gusmão piti televisiopuheen, jossa vaati pääministeri Mari Alkatirin eroa. Hänen seuraajakseen nimitettiin entinen ulkoministeri José Ramos Horta, joka voitti toukokuun 2007 presidentinvaalit ja seurasi Gusmãota presidenttinä.
Heinäkuun 2007 parlamenttivaaleissa Gusmão kokosi kolmen puolueen liittouman FRETILINiä vastaan ja nousi maan pääministeriksi. Entinen valtapuolue FRETILINn boikotoi hänen virkaanastujaisseremoniaansa 8. elokuuta.
Gusmão on julkaissut omaelämäkerran "To Resist Is to Win".
Portugalin Timor
Portugalin Timor oli Portugalin siirtomaa Kaakkois-Aasiassa, Timorin saarella. Nykyisin Portugalin Timorin alueella on Itä-Timorin valtio. Portugalilaiset hallitsivat nykyisen Itä-Timorin aluetta 1500-luvulta lähtien. Portugali luopui siirtomaastaan vuonna 1975, jolloin Indonesia miehitti sen. Itä-Timor sai itsenäisyyden vuonna 2002.
Linnansaaren kansallispuisto
Linnansaaren kansallispuisto on vuonna 1956 perustettu kansallispuisto Saimaalla. Itse Linnansaaren lisäksi siihen kuuluu satoja pienempiä saaria ja luotoja Haukivedellä, Rantasalmen, Savonlinnan, ja Varkauden alueella. Pääsaarella on vanha torppa, jonka pihapiiriä pidetään perinnemaisemana, ja jonka pelloilla harrastetaan edelleen kaskeamista vanhojen kulttuurilajien suojelemiseksi. Iso osa saaresta on luonnontilaista kangasmetsää, ja siellä on myös lehtomaisia osia. Linnansaaren alueella esiintyy saimaannorppia. Alueella pesii myös eräs Suomen tiheimmistä kalasääski kannoista.
Pääsaarelle on vuoroveneyhteys Oravista ja Rantasalmelta Lomakylä Järvisydämestä. Siellä on majoituspalveluita ja tilaussauna. Talvisin Linnansaareen pääsee mm. aurattua retkiluistelureittiä myöten. Aluetta tuotteistaa matkailijoille ja palveluja kehittää Saimaaholiday-yritysverkosto.
Linnansaaren kansallispuistossa merkittyjä reittejä on vain Linnansaaressa. Linnansaaressa on kolme rengasreittiä, joista voi muodostaa useita eri reittejä.
Sammakkoniemestä lähtevä luontopolku kulkee aluksi Kamarlahden venesataman ohi ja nousee Linnansaaren eteläpuolen kalliolle. Kallio osuudenn jälkeen laskeudutaan lehtoon, jonka jälkeen reitti kääntyy takaisin päin. Loppumatka kulkee pääosin lehdossa.
Sammakkoniemestä lähtevä vastapäivään koko saaren kiertävä reitti kulkee torpan kautta saaren toisessa päässä sijaitsevalle Perpulanluhdan telttailualueelle. Perpulanluhdalta linnavuorelle on noin 600 metriä. Reitti laskeutuu linnavuorelta alas Linnavuoren venelaiturin lähelle, jonkajälkeen se kulkee kilometrin metsässä. Metsäosuuden jälkeen noustaan kalliolle, jonka jälkeen laskeudutaan ja ylitetään Linnasaarenlampi. Lammen ylityksen jälkeen reitty yhtyy luontopolkuun, jolloin voi valita haluaako mennä loppumatkan kallioisempaa vai metsäisempää reittiä.
Toinen rengasreitti kulkee pääosin seitsemän kilometrin reitin kanssa, mutta erkanee toisesta reitistä vähän ennen Perpulanluhtaa ja yhtyy takaisin Savilahdessa, josta matkaa Linnavuoren laiturille on puoli kilometriä. Tämä reitti ei kulje Linnavuoren kautta.