hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ålandsbanken
Ålandsbanken on ahvenanmaalainen pankki. Ålandsbankenilla on kahdeksan toimipistettä Manner-Suomessa, ja synnyinseudullaan Ahvenanmaalla pankilla on 19 konttoria. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Maarianhaminassa. Vuonna 1919 perustettu liikepankki on ollut listattuna Helsingin pörssissä vuodesta 1942 lähtien. Yhtiöllä on kaksi osakesarjaa, A ja B, jotka molemmat noteerataan Helsingin pörssissä.
Ålandsbankenin historia alkaa maaliskuusta 1919, jolloin 12 finströmiläistä merikapteenia ja maanviljelijää kokoontui sopimaan uuden pankin, Ålands Aktiebankin perustamisesta. Pankki avasi konttorinsa Maarianhaminassa vuonna 1920. Ennen vuoden 1929 pörssiromahdusta ja sitä seurannutta maailmanlaajuista lamaa Ålands Aktiebank oli yksi Suomen vakavaraisimpia pankkeja: sillä ei esimerkiksi ollut velkaa Suomen Pankille. Toinen maailmansota toi armeijan demilitarisoidulle Ahvenanmaalle, ja jatkosodan ollessa käynnissä vuonna 1942 Ålands Aktiebank listattiin Helsingin pörssiin. Muiden suomalaispankkien tavoin Ålands Aktiebank selvisi sodasta kohtalaisen hyvin.
Ålands Aktiebankin pankinjohtaja Tor Brenning siirtyi eläkkeelle, ja uudeksi johtajaksi valittiin Thorvald Eriksson 1. tammikuuta 1954.
Ensimmäiset tytäryhtiönsä Ålands Factoring Ab:n ja Ålands Leasing Ab:n pankki perusti vuonna 1969. 1970-luvun lopulla Ålands Aktiebank esitteli ensimmäiset pankkiautomaattinsa ja pankkikorttinsa Minibankenin ja Ålandskortetin.
Ålands Aktiebankista tuli Ålandsbanken vuonna 1980 ja saman vuosikymmenen aikana alkoi pankin laajentuminen Ahvenanmaalta. Ensimmäisen Manner-Suomen konttorinsa Ålandsbanken avasi vuonna 1982 Helsingissä. Thorvald Erikssonin jäätyä eläkkeelle vuonna 1986 aloitti uutena toimitusjohtajana Folke Husell.
Suomen pankkikriisi 1990-luvun alussa kaatoi useita suuria pankkeja. Ålandsbanken oli kuitenkin niitä harvoja suomalaisia pankkeja, jotka selvisivät kriisistä ilman pankkitukea. Laman vielä vaikuttaessa toimintaan avattiin vuonna 1992 Ålandsbankenin Turun konttori.
Nykyään Ålandsbankenilla on yhteensä 14 konttoria. Näistä viisi sijaitsee Ahvenanmaalla ja kuusi Manner-Suomessa. Manner-Suomen ensimmäinen konttori avattiin Helsinkiin vuonna 1982. Vuonna 1992 avattiin ensimmäinen Turun konttori. 1990-luvulla avattiin konttorit myös Tampereelle, Vaasaan, Paraisille ja Espooseen. Helsingin toimintaa laajennettiin avaamalla konttorit Munkkiniemeen ja Aleksanterinkadulle.
Vuonna 2009 Ålandsbanken laajensi toimialueensa Ruotsiin perustamalla konttorit maan kolmeen suurimpaan kaupunkiin, Tukholmaan, Göteborgiin ja Malmöhön. Tukholman konttori toimii myös Ruotsin pääkonttorina.
Minipilleri
Minipillerit ovat ehkäisytabletteja, jotka sisältävät pelkästään yhtä hormonia, synteettistä keltarauhashormonia eli progestiinia. Minipilleripakkauksen jokainen tabletti on koostumukseltaan samanlainen ja yksi tabletti otetaan päivittäin ilman taukoja. Eri minipillerimerkit poikkeavat toisistaan tablettien sisältämän progestiinijohdoksen, hormonimäärän ja vaikutusmekanismin suhteen.
Minipilleri otetaan joka päivä samaan kellonaikaan. Pillerin unohtuessa se täytyy ottaa 12 tunnin kuluttua normaalista ajasta, tosin eri minipillereissä viivästyksen aikaraja saattaa olla vain kolme tuntia, joten tuoteseloste kannattaa lukea huolellisesti. Pillerit saattavat jättää kuukautiset väliin kokonaan. Syytä huoleen ei ole, jos pillereitä on käytetty ohjeiden mukaisesti.
Pillereiden ostoon apteekista tarvitaan lääkemääräys.
Eero Böök
Eero Einar Böök (9. helmikuuta 1910, Helsinki – 7. tammikuuta 1990) oli yksi Suomen menestyksekkäimmistä shakinpelaajista.
Böökille myönnettiin vuonna 1930 viidentenä suomalaisena shakkimestarin arvonimi. Vuonna 1949 hän sai kunnian olla ensimmäinen suomalainen kansainvälinen mestari ja myöhemmin 1984 hänelle myönnettiin shakin korkein arvonimi, suurmestari. Paitsi hyvä pelaaja ja insinööri, Böök oli tuottelias shakkikirjailija, jolta julkaistiin kirjoja niin ruotsiksi kuin suomeksi.
Böök oppi pelin säännöt 7-vuotiaana ja hyvin pian hän liittyi Helsingin Shakkiklubiin (HSK). Vuonna 1925 suurmestari Rudolf Spielmann vieraili Akateemisessa shakkiklubissa pelaten simultaanin kolmea neuvottelevaa joukkuetta vastaan. Böök oli joukkueessa, joka ainoana saavutti tasapelin suurmestaria vastaan.
Syksyllä 1930 Helsingissä pelatussa turnauksessa Böök korotettiin shakkimestarin arvoon ja hän sai oikeuden haastaa Suomen mestarin Anatol Tschepurnoffin: mestaruudet ratkaistiin vielä tällöin haasteotteluina. Vuonna 1931 Böök voittikin ensimmäistä kertaa Suomen mestaruuden.
Böökin shakkiuran merkittäviä saavutuksia ovat myös voitto Samuel Reshevskyä vastaan Kemerin kansainvälisessä turnauksessa Latviassa kesällä 1937; samassa turnauksessa Böök saavutti tasapelin maailmanmestari Aleksandr Aljehinia vastaan.
Sotavuodet luonnollisesti hankaloittivat shakkiuraa, mutta Böök käytti vapaata aikaansa rintamalla analysointiin ja omien pelien tutkimiseen, tuloksena esimerkiksi merkittävä suomalainen shakkikirja "Shakkistrategiaa ja -taktiikkaa".
Vuonna 1947 Suomen Keskusshakkiliitto myönsi Böökille ansiomerkin "kultaisin sotilain". Samana vuonna hän voitti Pohjoismaiden shakkimestaruuden. Böök vetäytyi hiljalleen turnauspelaamisesta, mutta osallistui esimerkiksi shakkiolympialaisiin vielä vuoteen 1960 asti. Suurmestarin tittelin hän sai jo aktiivipelaamisen lopetettuaan vuonna 1984.
Siviiliammatiltaan Böök oli satamasuunnittelija ja -rakentaja. Eero Böökin isä Einar Böök oli suomalaisen sosiaalipolitiikan kehittäjä, joka toimi muun muassa sosiaalihallituksen ylitirehtöörinä ja sosiaaliministerinä.
Idiootti (albumi)
Idiootti on Zen Cafén toinen studioalbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1998 levymerkillä Warner Music.
Tulaga Manuella
Sir Tulaga Manuella (s. 1936) on tuvalulainen poliitikko, joka toimi vuosina 1994–1998 maansa kenraalikuvernöörinä. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1996.
Manuellan edeltäjä kenraalikuvernöörinä oli Tomu Sione ja seuraaja Tomasi Puapua.
Wiklöf Holding Arena
Wiklöf Holding Arena (alkuperäiseltä nimeltään Idrottsparken) on Maarianhaminassa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1932. Stadion toimii Veikkausliigassa pelaavan IFK Mariehamnin kotikenttänä. Stadionin pääkatsomon kapasiteetti on 1 635 katsojaa.
Maarianhaminan Idrottsparken avattiin yleisölle vuonna 1932. Vuonna 1968 sinne rakennettiin täysimittainen jalkapallonurmikenttä ja vuonna 1979 juoksuradoille valettiin tartanpinnoite. Seuraava suurempi uudistus saatiin aikaan 2005, jolloin kentän äärelle rakennettiin valot ja uudistettu katsomo. Ahvenanmaalainen liikemies Anders Wiklöf maksoi suuren osan uudistuksesta ja stadion nimettiin hänen Wiklöf Holding -konserninsa mukaan.
Kenttää ympäröi kuusi tartanpinnoitteista 400 metrin juoksurataa. Katettuun pääkatsomoon mahtuu 1 635 katsojaa ja kenttää ympäröivälle mäkiselle nurmikolle jopa tuhansia katsojia lisää.
Maarianhaminan kaupunginvaltuusto päätti helmikuussa 2018, että Wiklöf Holding Arena muutetaan pelkäksi jalkapallostadioniksi vuoteen 2020 mennessä. Uudistuksen yhteydessä kentän ympäriltä poistetaan juoksuradat. Lisäksi kentän alusta vaihtuu luonnonnurmesta lämmitettäväksi jalkapallonurmeksi.
Keira Knightley
Keira Christina Knightley (s. 26. maaliskuuta 1985 Teddington, Middlesex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvan "Parempi kuin Beckham" (2002) naispääosassa. Hän näytteli Elizabeth Swannia elokuvasarjassa "Pirates of the Caribbean". Knightley oli ehdolla parhaan naispääosan Oscariin roolistaan elokuvassa "Ylpeys ja ennakkoluulo" (2005).
Knightleyn vanhemmat ovat näyttelijä Will Knightley ja näytelmäkirjailija Sharman Macdonald. Hänellä on isoveli Caleb.
Keira vaati vanhemmiltaan agenttia ollessaan kolmivuotias. Kahdeksanvuotiaana hän näytteli ensimmäisen roolinsa. Hän sai 17-vuotiaana kiinnityksen elokuvasarjaan "Pirates of the Caribbean".
Knightley aloitti näyttelemisen seitsemänvuotiaana, ja hänellä oli ensimmäinen rooli televisioelokuvassa "Royal Celebration" (1993). Hän näyttelijä monissa televisioelokuvissa, mutta ensiesiintyminen suuren budjetin elokuvassa oli kuningatar Amidalan palvelusneidon Sabén rooli "". Ensimmäisen pääroolinsa Knightley teki vuonna 2001 televisioelokuvassa "Princess of Thieves".
16-vuotiaasta 22-vuotiaaksi taukoamatta työskennellyt Knightley piti välivuoden näyttelemisestä matkustellen ja ystäviä tapaillen.
Knightley tuli kansainvälisesti tunnetuksi näyteltyään Juliette Paxtonia komediassa "Parempi kuin Beckham" (2002). Seuraavana vuonna Knightley näytteli Elizabeth Swannia elokuvassa "", joka teki hänestä supertähden. Vuonna 2004 brittiläisen Hello!-lehden lukijat äänestivät Knightleyn Hollywoodin lupaavimmaksi näyttelijänaluksi. Samoihin aikoihin "Empire"-aikakauslehden lukijat valitsi hänet äänestyksessä kaikkien aikojen seksikkäimmäksi elokuvatähdeksi.
Vuonna 2011 hän palasi valkokankaille yhtenä kolmesta päähenkilöstä Mark Romanekin elokuvassa "Ole luonani aina". Mukaan hankkeeseen hänet puhui naispääosaa esittävä ystävätär Carey Mulligan.
Knightley on seurustellut irlantilaisen mallin Jamie Dornanin ja amerikkalaisen näyttelijän Del Synnottin kanssa, mutta kumpikin suhde on päättynyt lyhyeen. Hän on seurustellut myös näyttelijä Rupert Friendin kanssa. Friendiin hän tutustui "Ylpeys ja ennakkoluulo" -elokuvan kuvauksissa. Toukokuussa 2013 hän meni naimisiin muusikko James Rightonin kanssa. Pari asuu Pohjois-Lontoossa. Heidän esikoistyttärensä Edie syntyi toukokuussa 2015.
Florida Panthers
Florida Panthers on NHL-joukkue Sunrisesta Miamin metropolialueelta Floridasta. Sen kotiareena on BB&T Center. Joukkue liittyi NHL:ään vuonna 1993 yhdessä Mighty Ducks of Anaheimin kanssa ja sai nimensä uhanalaiselta floridanpuumalta (). Floridan paras saavutus on kaudelta 1995–1996, jolloin joukkue eteni aina Stanley Cup -finaaleihin saakka, joissa kuitenkin hävisi Colorado Avalanchelle.
Florida pelaa NHL:n Itäisessä konferenssissa ja Atlantin divisioonassa. Floridan farmiseura AHL-liigassa on Springfield Thunderbirds.
Vuonna 1992 Blockbuster-elokuvavuokraamon liikemies Wayne Huizengalle annettiin oikeudet perustaa NHL-seura Miamiin. Ensimmäisen kautensa joukkue pelasi Miami Arenalla. Florida onkin yksi parhaista laajennusjoukkueista debyyttikaudella. Panthers jäi vain niukasti pudotuspelien ulkopuolelle ja voitti lähes puolet otteluistaan.
Pudotuspelien jäätyä niukasti haaveeksi myös kauden 1994–1995 jälkeen valmentaja Roger Neilson sai potkut ja tämän tilalle palkattiin Doug MacLean. Kausi 1995–1996 onkin Floridan historian paras. Se oli Itäisessä konferenssissa neljäs 92 pisteellä ja kaatoi pudotuspeleissä Boston Bruinsin, Philadelphia Flyersin ja konferenssi-finaalissa Pittsburgh Penguinsin. Stanley Cup -finaaleissa Colorado kaatoi kuitenkin Floridan puhtaasti voitoin 4–0. Florida on myös kerran voittanut divisioonansa, kaudella 2011–2012. New Jersey Devils kuitenkin tiputti Panthersin heti ensimmäisellä kierroksella voitoin 4–3.
Näiden kahden kauden lisäksi Florida on päässyt pudotuspeleihin vain kaksi kertaa. Kausilla 1996–1997 ja 1999–2000 Floridan kohtaloksi muodostui putoaminen pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Vuonna 1999 hankittu Pavel Bure oli Panthersin suurin tähti pudotuspelikaudella 1999–2000. Bure voitti kaksi kertaa perättäin Maurice ”Rocket” Richard Trophyn runkosarjan parhaana maalintekijänä.
Vuonna 2001 Panthers oli osallisena yhdessä NHL-historian kummallisimmista kaupoista. New York Islandersin GM Mike Milbury tarjosi Panthersille maalivahti Roberto Luongoa ja hyökkääjä Olli Jokista vaihdossa Mark Parrishista ja Oleg Kvašasta. Panthers suostui ja Jokinen ja Luongo siirtyivät Floridan aurinkoon. Jokisesta tuli Panthersin historian paras pistemies ja pitkäaikainen kapteeni ja Luongo oli Panthersissa pelatessaan NHL:n parhaita maalivahteja.
Mijailo Mijailović
Mijailo Mijailović (s. 6. joulukuuta 1978 Tukholma) on Ruotsin ulkoministeri Anna Lindhin salamurhasta tuomittu mies. Taustaltaan hän on serbialainen. Mijailović luopui Ruotsin kansalaisuudesta vuonna 2004.
Mijailović murhasi Anna Lindhin Mora-puukolla tukholmalaisessa NK-tavaratalossa 10. syyskuuta 2003 noin kello 16.00. Poliisi pidätti hänet 24. syyskuuta, ja hän tunnusti murhan 6. tammikuuta 2004. Murhan motiiviksi Mijailović sanoi sisäisen äänen, joka käski hyökätä Lindhin kimppuun.
Tukholman käräjäoikeus tuomitsi Mijailovićin Anna Lindhin murhasta elinkautiseen vankeusrangaistukseen 23. maaliskuuta 2004. Käräjäoikeudesta asia meni Svean hovioikeuden käsiteltäväksi. Hovioikeus kumosi käräjäoikeuden tuomion ja passitti Mijailovićin oikeuspsykiatriseen hoitoon 8. heinäkuuta 2004.
Sekä Mijailović että valtakunnansyyttäjä valittivat hovioikeuden päätöksestä korkeimpaan oikeuteen. Valtakunnansyyttäjä vaati Mijailovićin tuomitsemista murhasta elinkautiseen vankeuteen. Mijailović puolestaan vaati, että korkein oikeus muuttaisi tuomion murhasta tapoksi ja vapauttaisi hänet Lindhin omaisille maksettavista vahingonkorvauksista. Mijailović perui puheensa ja suostui maksamaan Lindhin lapsille korvauksia 100 000 kruunua eli noin 11 000 euroa.
Korkeimman oikeuden mielestä Mijailović oli häiriintynyt, mutta ei niin häiriintynyt, että häntä tarvitsisi passittaa psykiatriseen hoitoon. Korkein oikeus näin ollen palautti käräjäoikeuden asettaman elinkautistuomion 2. joulukuuta 2004.
Mijailović siirrettiin syyskuussa 2005 Sundsvallin psykiatriseen laitokseen hänen tilansa heikennettyä. Laitoksessa Mijailović pahoinpiteli rautaputkella 60-vuotiaan miehen. Mijailović siirrettiin 6. lokakuuta 2005 takaisin Kumlan vankilaan. Hänet tuomittiin 10. marraskuuta 2006 maksamaan pahoinpidellylle miehelle korvauksia 65 000 kruunua.
Joulukuussa 2011 Mijailović löi ruuvimeisselillä toista vankia vatsaan Kumlan vankilassa. Lokakuussa 2012 oikeus ei määrännyt Mijailovićille uutta rangaistusta, koska tämä istuu elinkautista.
Kansantanssi- ja musiikkiryhmä Katrilli
Kansantanssi- ja musiikkiryhmä Katrilli on Suomen ensimmäinen lähes ammattimainen kansantanssiryhmä. Se on perustettu vuonna 1975, ja siihen kuuluu tanssia säestävä kansanmusiikkiyhtye "Katrilli Combo", joka on esiintynyt vuodesta 1991 alkaen myös itsenäisesti.
Ryhmän perustivat Doris Laine, kansantanssinopettaja Sirkka Viitanen ja tanssikriitikko Irma Vienola-Lindfors, jotka järjestivät pääsykokeet ja kaksivuotisen peruskoulutuksen nuorille tanssijoille. (Siihen aikaan kansantanssin ammattikoulutusta ei ollut Suomessa lainkaan.) Ryhmän taloutta hoidettiin toiminta-avustusten ja säätiön avulla. Siitä ei kuitenkaan tullut päätoimista työpaikkaa tanssijoille. Säätiö lakkautettiin vuonna 2002 ja Katrilli on sittemmin ollut nuorisoseura. Vuonna 2011 se arvioitiin Suomen Nuorisoseurojen Liiton valtakunnallisessa aikuiskansantanssiryhmien luokittelussa toiseksi korkeimpaan eli Valioluokkaan.
Suomalaisten tanssien lisäksi ryhmä esittää pohjoismaalaisia ja suomensukuisten kansojen kansantansseja sekä paremmin näyttämölle sopivia kansantanssiperinteeseen pohjaavia uusia koreografioita.
Musiikkiryhmä on koko ajan perustunut Sibelius-Akatemian kansanmusiikkiosastolla opiskeleviin ja sieltä valmistuviin.
Tyr
Tyr (Týr) on skandinaavinen jumala. Hänen sanotaan olleen Odinin poika ja Thorin nuorempi veli.
Tyr on mahdollisesti ollut alun perin kantagermaaninen sodan ja taivaan jumala "Tiwaz", "Ziu" tai anglosaksien "Tiw", joka Odin-kultin voimistuessa jäi taka-alalle. Tyr/Ziu on myös ollut oikeuden ja oikeudenmukaisuuden jumala.
Tyr oli skandinaavisista jumalista urhein. Lokin ja Angrbodan susilapsi Fenrir uhkasi Asgårdia, jolloin se pyrittiin sitomaan kiinni. Fenrir vapautui kaksista rautaketjuista. Odin teki kuitenkin kääpöiden avustuksella muun muassa naisen parrasta ja kalan hengityksestä Gleipnir-köyden, jolla Fenrir saatiin kahlittua. Tämän jälkeen jumalat haastoivat Fenririn osoittamaan voimansa. Se suostui, mutta yksi jumalista joutui laittamaan kätensä sen suuhun vakuudeksi siitä ettei köydessä ollut taikuutta. Vain Tyr uskalsi laittaa kätensä Fenririn suuhun. Kun susi huomasi, että ei voinut murtaa kahleita, se puraisi Tyrin käden poikki.
Koska Tyr oli jumalista rohkein, sotureilla oli tapana kutsua hänen apuaan taisteluissa. Tyr oli myös hyvin älykäs.
Ragnarökissä Tyr tappaa hirviömäisen Garm-koiran mutta kuolee myös itse. 
Viikonpäivä tiistai on nimetty Tyrin mukaan.
Jerry Douglas
Jerry Douglas (s. 28. toukokuuta 1956 Ohio) on amerikkalainen dobronsoittaja ja lukeutuu maailman kuuluisimpiin soittimensa taitajiin. Hänet tunnetaan parhaiten bluegrass -levytyksistään alan muiden merkittävien muusikoiden kanssa, kuten Béla Fleck, Tony Rice ja Alison Krauss. Douglas on julkaissut monia sooloalbumeja, ja hänen soittoaan kuulee yli 750 levyllä. Hän on saanut 12 Grammy-palkintoa tunnustukseksi taidoistaan.
Enrique Murciano
Enrique Murciano (s. 9. heinäkuuta 1973 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on kuubalaiset sukujuuret.
Hän opiskeli Tulane Universityssa ja Boston Law Schoolissa, mutta muutti Los Angelesiin tavoitteenaan tulla näyttelijäksi. Hänen ensimmäisiä rooleja oli Alejandron rooli elokuvassa "Speed 2 - Vaara iskee vesillä" ("Speed 2: Cruise Control", 1997). Rooli sisälsi vain yhden vuorosanan. Hänen läpimurtonsa tuli kolme vuotta myöhemmin Oscar-voittaja elokuvassa "Traffic" ("Traffic", 2000), jota seurasi rooli Ridley Scottin ohjaamassa elokuvassa "Isku Mogadishuun" ("Black Hawk Down", 2001). Enrique näytteli myös lyhyeksi jääneessä tv-sarjassa "Spyder Games". Sen jälkeen Enrique sai Danny Taylorin roolin tv-sarjassa "Ilman johtolankaa", tv-sarjasta tuli hitti ympäri maailmaa ja siitä Enrique nykyisin parhaiten tunnetaan. Ilman johtolankaa tehtiin seitsemän kautta aina vuoteen 2009 asti. Enriquen muita tunnettuja elokuvia ovat mm. Sandra Bullockin tähdittämä elokuva "Miss FBI - aseistettu ja ihana" ("Miss Congeniality 2: Armed & Fabulous", 2005) ja "The Lost City" (The Lost City, 2005). Enrique näytteli ja oli myös tuottajana espanjankielisessa elokuvassa nimeltään vuonna "Máncora" (Máncora, 2008). Yhdysvaltain presidentinvaalien aikaan hän myös esiintyi Barack Obaman kannatusmusiikkivideossa "Yes We Can" sekä Demi Mooren ohjaamassa Obaman kannatusvideossa.
Hän seurusteli näyttelijä Molly Simsin kanssa monta vuotta. Hän seurusteli brittiläisen mallin Lily Colen kanssa kaksi ja puoli vuotta, mutta suhde päättyi vuonna 2011 eroon.
Hankasalmen kirkko
Hankasalmen kirkon suunnitteli Josef Stenbäck ja se rakennettiin vuosina 1889–1892. Muodoltaan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko ja kuoripäädyn puolella kirkkoa ovat kirkon harjaa matalammat poikkisakarat. Kuoripäädyssä on myös sakaristo. Tyylisuunta on uusgotiikkaa. Istumapaikkoja on 1 300 ja pinta-alaa 1 258 neliömetriä. Urut on valmistanut J. A. Zachariassen ja niissä on 20 äänikertaa. Kellot ovat vuodelta 1880.
Stenbäckin suunnittelema kirkko on järjestyksessään seurakunnan toinen kirkko. Edellinen kirkko valmistui vuonna 1798 rukoushuoneeksi ja vihittiin kirkoksi vuonna 1805, kun Hankasalmesta oli tullut kappeliseurakunta. Kirkkoa korjattiin ja muutettiin ja vuonna 1830 se rakennettiin uudelleen kivijalasta. Kirkon korjaaminen jatkui, kunnes seurakunta määrättiin rakentamaan kokonaan uusi pyhättö. Vanha kirkko purettiin uuden valmistuttua. Hirsistä tehtiin koulu.
Rare
Rare, Ltd on brittiläinen pelitalo. Yrityksen perustivat Tim ja Chris Stamper vuonna 1982 nimellä Ashby Computer Graphics (ACG). ACG kehitti pelejä 8-bittisille alustoille kuten BBC Microlle, ZX Spectrumille ja Commodore 64:lle. ACG julkaisi pelinsä nimellä Ultimate Play The Game kunnes julkaisunimi myytiin U.S. Goldille vuonna 1985.
Yhtiö voitti Golden Joystick Awards -palkinnon kahdesti parhaana ohjelmistokehittäjänä 1980-luvulla nimellä "Ultimate Play The Game". Yhtiötä arvostettiin etenkin Spectrum-omistajien keskuudessa.
1990-luvulla Raresta tuli toisen osapuolen kehittäjä Nintendon konsoleille. Vuonna 2002 Stamperin veljekset myivät 51 % osuutensa yhtiöstä Microsoftille, jolle Nintendo myi myös oman 49 % osuutensa jälkeenpäin. Rare on oston jälkeen kehittänyt pelejä paitsi Microsoftin konsoleille, myös Nintendon käsikonsoleille.
Yritys on tullut tunnetuksi useista luomistaan originaaleista menestyspeleistä, kuten "Battletoads", "GoldenEye 007" ja "Perfect Dark". Microsoftin maksama ostohinta, 377 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, on säilynyt ennätysostohintana pelitalosta.
Lisäksi lukuisia käännöksiä muiden yhtiöiden peleistä NES:lle.
Vuolijoen kirkko
Vuolijoen kirkko on 1905–1906 rakennettu, arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelema kirkkorakennus Kajaanin Vuolijoen taajamassa.
Vuolijoen kirkko on muodoltaan toisvartinen ja päätytornillinen ristikirkko. Tyylisuunnan tunnistaa kansallisromantiikaksi esimerkiksi materiaalin käytöstä ja päädyn pyöreistä ikkunoista. Kirkko on Kainuun ainoa kivikirkko. Siinä on 420 istumapaikkaa. Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1965 ja niissä on 13 äänikertaa ja kaksi sormiota. Alttaritaulu on Josef Stenbäckin vuonna 1906 maalaama jäljennös Edvard Gebhardin taulusta "Pyhä ehtoollinen". Myös kirkon kellot ovat vuodelta 1906.
Isoapollo
Isoapollo eli apollo ("Parnassius apollo") on apolloperhosiin kuuluva perhonen ja Suomen kookkain päiväperhoslaji. Se mainitaan Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV ja on Suomessa rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Isoapollo on huomattavan kookas, valkoinen perhonen. Etusiiven kärkiosassa on laajahko, läpikuultava alue. Keskempänä siivellä on kookkaita mustia laikkuja, joissa saattaa esiintyä myös punaista väriä. Takasiivissä on tunnusomaiset, mustareunaiset, punaiset silmätäplät, joita on kaksi kappaletta kummassakin siivessä. Siipien kärkiväli vaihtelee 62–94 mm. Perhosen lepattavaan lentoon liittyy lyhyitä liito-osuuksia.
Isoapollo on lajina jaettu useisiin eri alalajeihin.
Toukat ovat mustia ja niiden kyljissä on oransseja täpliä.
Lajia tavataan lähes koko Euroopassa sekä suuressa osassa Aasiaa. Suomessa apolloa tavataan eniten Lounais-Suomen saaristossa ja Ahvenanmaalla (muoto f.geogr. "fennoscandicus"), mutta sillä on nykyisin vahvoja kantoja myös Uudellamaalla (muoto f.geogr. "finmarchicus"). Lajilla on ainakin aikaisemmin ollut esiintymispaikkoja myös Järvi-Suomen alueella (muoto f.geogr. "carelius"). Perhosen lentoaika alkaa heinäkuun alusta ja jatkuu elokuun alkuun.
Suurimmassa osassa laajaa esiintymisaluettaan isoapollo on vuoristojen laji. Elinympäristökseen se vaatii aurinkoisia, maksaruohoa kasvavia kalliomaastoja. Perhonen vierailee ahkerasti kukilla, etenkin kaunokeilla ("Centaurea"). Laji talvehtii joko munana tai pienenä toukkana.
Isoapollo harvinaistui Suomessa voimakkaasti 1950-luvulla. Varmaa syytä ei tiedetä, mutta asiaa on yritetty selittää mm. ilmastonmuutoksella, virus- tai bakteeritartunnalla ja liian innokkaalla keräilyllä. Laji rauhoitettiin lailla vuonna 1976.
Isoapollon toukka käyttää ravintonaan maksaruohoja ("Sedum" sp.), erityisesti isomaksaruohoa ("Sedum telephium").
Maanalainen armeija iskee jälleen
Maanalainen armeija iskee jälleen () on Isossa-Britanniassa vuosina 1982–1992 tuotettu komediallinen toisen maailmansodan aikaiseen saksalaisten miehittämään Ranskaan sijoittuva televisiosarja, joka kertoo paikallisen kahvilanpitäjä René Artois'n ja vastarintaliikkeen toiminnasta. Sarja on julkaistu myös DVD:llä suomeksi tekstitettynä. Sarjaa tehtiin kaikkiaan yhdeksän tuotantokautta sekä muutamia erikoisjaksoja.
Sarja parodioi BBC:n draamasarjaa "Maanalainen armeija".
René Artois on ranskalaiskylässä sijaitsevan pienen kahvilan omistaja. René on melkoinen naistenmies ja hänellä on romanttinen suhde jokaisen tarjoilijattarensa kanssa vaimonsa Edithin selän takana. Renén kahvila on sarjan kerronnan kannalta polttopisteessä, sillä se on sekä saksalaisten upseereiden suosima kahvila että vastarintaliikkeen yhteystukikohta englantilaisiin. Renéssä on pelkurin vikaa, ja hän yrittää miellyttää molempia osapuolia joutumatta itse saksalaisten vangiksi tai vastarintaliikkeen ampumaksi. Hän piilottelee kahvilassaan myös kahta Englannin ilmavoimien lentäjää, jotka eivät ymmärrä sanaakaan ranskaa.
Sarjan muihin hahmoihin kuuluvat saksalainen eversti Kurt von Strohm, joka mielii itselleen paikallisia taideaarteita; kapteeni Hans Geering, Strohmin sympaattinen mutta hölmö kakkosmies; luutnantti Gruber, jolla on selkeitä homoseksuaalisia taipumuksia; paha Gestapon mies Otto Flick, jota narutetaan lähes joka jaksossa, sekä Flickin apuri Engelbert von Smallhausen.
René ei kuitenkaan ole kaupungin ainoa pelkuri; eversti von Strohm on jatkuvasti napit vastakkain italialaiskapteeni Alberto Bertorellin kanssa, joka on palkittu mitalilla ansioistaan Fiatien kunnostamisessa.
Kylän poliisina toimii konstaapeli Crabtree, erittäin huonoa ranskaa puhuva brittiagentti, joka aiheuttaa mongerruksellaan koomisia tilanteita. Sarjan komedienneina toimivat Renén vaimo Edith, salaa Gestapon pussiin pelaava korpraali Helga, vastarintaliikkeen vakooja Michelle sekä Renén kahvilan tarjoilijattaret Yvette ja Maria, jälkimmäisen tilalle tulee myöhemmin Mimi.
Sarjan juoneen liittyy myös fiktiivisen taiteilija van Klompin maalaama "Langennut Madonna"-teos (johon sarjassa useimmiten viitataan nimellä "Langennut Madonna, jolla on isot ryntäät"), jota saksalaiset havittelevat ja joka on tavallisesti piilotettu yhteen Renén keittiön makkaroista.
Sonkajärven kirkko
Sonkajärven kirkko on toinen Sonkajärven seurakunnan kirkoista. Se rakennettiin vuosina 1909–1910 ja sen suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck. Rakennusmateriaali on Sonkajärven mustaa ja harmaata graniittia. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko ja pohjakaava epäsymmetrinen. Tämä ja julkisivujen yksityiskohdat edustavat jugendvaikutteista kansallisromantiikkaa. Kellotorni on epäsymmetrisesti pohjakaavassa. Penkkejä kirkossa on 800 hengelle 235 neliömetrillä. Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1923 ja niissä on 10 äänikertaa. Alttarilla on lasimaalaukset "Alfa ja Omega". Kellot ovat vuodelta 1946. Kirkkoa on remontoitu ja paranneltu useita kertoja, viimeisimmäksi on suoritettu peruskorjaus vuosina 2001-2002.
Kirkon sankarihautojen muistomerkkiveistos on kuvanveistäjä Hannes Autereen työ vuodelta 1957.
Varasteleva joulupukki
Varasteleva joulupukki on Leevi and the Leavingsin joulualbumi ja kahdeksas studioalbumi, ja se julkaistiin jouluksi 1990 levymerkillä Pyramid.
Albumin uudelleenmasteroidussa painoksessa on lisäkappaleena vuoden 1995 "Rakkauden planeetta" -albumin erikoispainoksessa julkaistu kappale ”Jouluaattona kännissä”.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Köyliön kirkko
Köyliön kirkko sijaitsee Köyliönjärven Kirkkosaaressa. Se rakennettiin alun perin vuonna 1752 ristikirkoksi, jossa oli pieni torni. Kirkkoa ympäröi Köyliön vanha hautausmaa..
Köyliön kirkon on suunnitellut ruotsalainen mestari Gustaf Adolf Wiman. Samojen suunnitelmien mukaan on tehty myös Ruotsissa Taalainmaalla Ludvikassa sijaitseva Ludvika Ulrikan kirkko. Molempien rakentamista tuki Ludvikassa vaikuttanut Cedercreutzin aatelissuku, jonka omistukseen Kirkkosaaren Köyliönkartano oli tullut 1740-luvun lopulla.
Vuosina 1888–1890 tehdyssä korjauksessa kirkkoa muutettiin perusteellisesti Sebastian Gripenbergin suunnitelmien mukaan. Julkisivusta tuli uusgoottista tyyliä edustava ja sakaristosta satulakattoinen. Tuolloin valmistui myös päätytorni. Tulipalo tuhosi kirkon sisätiloja 1978. Kirkon alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan mahdollisesti Italiassa maalaama ”Ristiinnaulattu”.
Kirkon lattian alle on haudattu kuningas Kustaa III:n 24-vuotiaana kuollut henkivartija Grüner. Hän kuoli Köyliön Kuninkaanlähteellä toisen henkivartijan kanssa käymässään kaksintaistelussa vuonna 1755 kuninkaan Suomen vierailun yhteydessä.
Köyliön kirkko, Kirkkosaari ja sieltä kirkonkylään johtava koivukuja kuuluvat Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1950 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arvid Tollet.
Piispa Henrikin surmavirren mukaan talonpoika Lalli tappoi Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä vuonna 1156 niin sanotun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Sen muistoksi järvessä sijaitsevalle Kirkkokarille rakennettiin luultavasti jo 1300-luvulla kappeli, joka perimätiedon mukaan jäi käytöstä nykyisen kirkon valmistuttua. Varmuudella Köyliössä on sijainnut kirkko vuonna 1378, jolloin sinne haudattiin tuntemattomaksi jäänyt pappi.
Köyliö perustettiin Kokemäen kappeliseurakunnaksi vuonna 1445 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erotettiin 1587. Jo 1500-luvun alussa Kirkkosaareen oli tarkoitus rakentaa kivikirkko, mutta hankkeesta totetutui vain sakaristo. Tämän ns. Köyliön kivisakariston jäänteiden arvellaan sijaitsevan nykyisen kirkon pohjoispuolella Köyliönkartanon puistossa. Ensimmäinen varmasti tunnettu puukirkko saareen valmistui vuonna 1640. Se tuhoutui salamaniskusta syttyneessä tulipalossa 1751, jonka jälkeen rakennettiin Köyliön nykyinen kirkko.
”Papinportaat” ovat massiviiset kiviset portaat, jotka johtavat Köyliönjärven rannasta rantatörmää pitkin ylös kirkkomaalle. Ne ovat olleet paikoillaan jo ainakin nykyistä kirkkoa rakennettaessa 1750-luvun alussa. Nimensä portaat ovat saaneet niitä aikoinaan käyttäneistä kirkkoherroista, jotka asuivat mantereen puolella ja kulkivat portaita pitkin matkallaan kirkkoon.
Mattias Flink
Mattias Flink (s. 8. maaliskuuta 1970) on ruotsalainen entinen vänrikki, joka murhasi humalatilassa 11. kesäkuuta 1994 AK5-rynnäkkökiväärillä seitsemän ihmistä Falunissa. Tapausta on pidetty Ruotsin 1900-luvun pahimpana verilöylynä.
Ensin Flink ampui kuoliaaksi viisi ravintolasta palaamassa ollutta naista sekä haavoitti vakavasti yhtä. Tämän jälkeen Flink ampui laukausten paikalle hälyttämän yövartijan sekä sattumalta ohikulkeneen polkupyöräilijän.
Flink pidätettiin Falunin varuskunnan liepeillä poliisin kanssa käydyn ammuskelun jälkeen. Flink haavoittui ammuskelussa ja hänet jouduttiin leikkaamaan sairaalassa.
Poliisikuulusteluissa kävi ilmi, että Flink oli yrittänyt muutama päivä ennen verilöylyä hakeutua psykologin puheille. Flink oli ollut äärimmäisen huolissaan väkivaltaisista purkauksista, joita hänellä oli ilmennyt jo pidemmän aikaa.
Flink tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, jota hänet aluksi lähetettiin suorittamaan Norrköpingin vankilaan ja sittemmin Beatebergin vankilaan Tukholman ulkopuolelle, missä ollessaan Flink joutui pahoinpitelyn kohteeksi. Myöhemmin hän muutti vankilassa identiteettiään Ruotsin viranomaisten avustuksella. Vankeusaikanaan Flinkiä kuvailtiin esimerkilliseksi ja rauhalliseksi vangiksi, ja 2000-luvulla hän pääsikin useita kertoja vartioimattomille lomille, joilla hän myös käyttäytyi esimerkillisesti.
Heinäkuussa 2010 käräjäoikeus päätti lyhentää Flinkin rangaistuksen 32 vuoden vankeudeksi. Tämän jälkeen joulukuussa 2010 hovioikeus kumosi käräjäoikeuden päätöksen ja pidensi Flinkin rangaistusta 36 vuoteen, minkä perusteella hän vapautuisi aikaisintaan vasta vuonna 2018. Toisaalta maaliskuussa 2011 Ruotsin korkein oikeus päätti myöntää sekä Flinkille että syyttäjälle valitusluvat. Flink vaati saamansa rangaistuksen lyhentämistä takaisin käräjäoikeuden määräämään 32 vuoteen. Valtakunnansyyttäjä taas vaati Flinkin rangaistuksen jättämistä elinkautiseksi ja mahdollisesti Flinkin jäämistä loppuelämäkseen vankilaan perusteena, että Flinkin pyyntö rangaistuksen lieventämisestä on "otettu liian aikaisin käsiteltäväksi".
Flink vapautui vankilasta 11. kesäkuuta 2014, jolloin hänen tekemästään rikoksesta tuli kuluneeksi päivälleen 20 vuotta.
Vatruska
Vatruska () on karjalainen, perunasta ja vehnäjauhoista tehty, tavallisesti ympyränmuotoinen avopiiras. Myyntituotteena se tunnetaan Suomen Pohjois-Karjalassa, jolloin siinä on vehnäspohja, joka painellaan keskeltä syvemmäksi, jotta mannapuuro tai rahkapiimätäyte pysyisi siinä, vaikka reunoja ei taiteta täytteen päälle. Täyteaineeseen voi lisätä esimerkiksi rusinoita, kermaa, kananmunaa tai sokeria.
Etelä-Karjalassa vatruska on samaten pyöreä avopiirakka mutta kooltaan noin ruokalautasen kokoinen, ja täyte on yleensä suolainen. Täytteenä käytetään tavallisimmin perunasosetta, ja pohjana on ohraista hapantaikinaa (rieskataikinaa eli -tahdasta).
Venäläisen ruokakulttuurin piirissä vatruskat leivotaan voitaikinasta, ja ne täytetään yleensä raejuuston tapaisella, kuivaksi puserretulla rahkalla (). Erilaisten makeiden marmeladien ja hillojen käyttö on harvinaisempaa. Vatruskat tarjotaan yleensä keittojen lisukkeina, pikkulämpiminä tai kahvileipinä.
Hannu Seristö
Hannu Seristö (s. 1962) on suomalainen professori. Hän on Aalto-yliopistossa Verkostot, vaikuttavuus ja kansainväliset suhteet (Knowledge Networks) -alueen vararehtori. Seristö on väitellyt tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulussa ja toiminut HSE:n vararehtorina, kansainvälisen liiketoiminnan professorina ja kansainvälisen liiketoiminnan tehtävissä Polar Electro Oy:ssä, Suunto Oy:ssä ja Finnairilla sekä konsulttina McKinseyssä.
Koulutukseltaan Seristö on kauppatieteiden tohtori Helsingin kauppakorkeakoulusta (1995) väitöskirjalla "Airlane Performance and Costs. An Analysis of Performance Measurement and Cost Reduction in Major Airlanes". Englannissa Cranfieldin yliopistossa tehtyyn tutkimukseen pohjautuva väitöskirja käsitteli lentoyhtiöiden suorituskyvyn mittaamista ja kustannusten leikkaamista.
Seristö on opettanut kansainväliseen liiketoimintaan liittyviä teemoja Suomessa ja ulkomailla, painopisteen ollessa kansainvälisen markkinoinnin johtamisessa. Julkaisuissaan hän on käsitellyt lähinnä kansainvälistä markkinointia ja johtamista, lentoliikennetoimialaa, viime aikoina erityisesti kansainvälisiä strategisia alliansseja.
Tom Petty
Thomas Earl Tom Petty (20. lokakuuta 1950 Gainesville, Florida – 2. lokakuuta 2017 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko, laulaja-lauluntekijä, tuottaja ja näyttelijä. Hän oli johtamansa Tom Petty and the Heartbreakers -yhtyeen laulaja ja kitaristi.
Petty levytti uransa aikana lukuisia hittikappaleita niin sooloartistina kuin Heartbreakersin keulahahmona. Tunnetuimpia Pettyn kappaleita ovat muun muassa ”American Girl”, ”Refugee”, ”Running Down a Dream”, ”Free Fallin’”, ”Into the Great Wide Open” ja ”Learning to Fly”. Hänen tuotantoaan on myyty maailmanlaajuisesti yli 80 miljoonaa kappaletta, mikä tekee hänestä yhden kaikkien aikojen kaupallisesti menestyneimmistä artisteista. Petty voitti urallaan kaksi Grammy-palkintoa, ja vuonna 2002 hänet sekä muu Heartbreakers-yhtye aateloitiin Rock and Roll Hall of Fameen.
Petty syntyi Gainesvillessä ja opiskeli Gainesville High Schoolissa. Hän jätti koulun 17-vuotiaana ja liittyi Mudcrutch-nimiseen yhtyeeseen. Yhtye siirtyi 1970-luvun alussa Los Angelesiin mutta hajosi. Vuonna 1975 Petty perusti uuden yhtyeen nimeltä Heartbreakers, jonka laulajaksi ja kitaristiksi hän ryhtyi. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa "Tom Petty & the Heartbreakers" 1976. Albumi menestyi hyvin etenkin Britanniassa, missä Heartbrakers teki kiertueen. Vuonna 1978 ilmestynyt "You're Gonna Get It!" oli yhtyeen ensimmäinen kultalevy.
Vuonna 1979 Petty haki konkurssia taistellessaan uudesta levytyssopimuksesta. Hän onnistui lopulta vaihtamaan ABC:ltä Backstreet Recordsille ja julkaisi ensimmäisen menestysalbuminsa "Damn the Torpedoes", joka nousi listakakkoseksi.
1980-luvun alkupuolella Petty teki yhteistyötä muiden artistien kuten Stevie Nicksin ja Dave Stewartin kanssa, ja 1986 hän soitti yhtyeineen Bob Dylanin maailmankiertueella. "Southern Accents" -albumin (1985) teon aikana Petty mursi vasemman kätensä lyötyään sen seinään. Hänen talonsa paloi epäillyssä murhapoltossa 1986, ja suurin osa hänen omaisuudestaan tuhoutui. Jeff Lynnen tuottama "Full Moon Fever" (1989) on Pettyn suurimpia menestyslevyjä. Vuosina 1988 ja 1990 Petty levytti myös Traveling Wilburys -superyhtyeen riveissä.
Petty allekirjoitti vuonna 1992 kuuden albumin sopimuksen Warner Brosin kanssa. Hän erosi pitkäaikaisesta avioliitostaan 1996.
Pettyllä oli pieniä rooleja elokuvissa ja televisiossa, kuten Lucky-hahmon ääni "Kukkulan kuningas" -animaatiosarjassa.
Vuonna 2014 julkaistu "Hypnotic Eye" oli Pettyn ensimmäinen listaykkösalbumi Yhdysvalloissa.
Petty vietiin 2. lokakuuta 2017 sairaalaan tajuttomana ja hengittämättömänä. Hän kuoli sairaalassa samana iltana. Kuolinsyynä oli usean sisäelimen pettäminen, jonka aiheutti vahingossa otettu lääkkeiden yliannostus.
Petty oli vuodesta 1981 lähtien ollut kuusitoista kertaa ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi, ja palkinto on myönnetty hänelle kahdesti. Pettylle myönnettiin vuonna 1999 tähti Hollywood Walk of Famelle, ja vuonna 2002 Tom Petty & the Heartbreakers pääsi Rock and Roll Hall of Fameen.
Endometrioosi
Endometrioosi eli kohdun limakalvon pesäkesirottumatauti on usein kivulias sairaus, joka voi aiheuttaa muun muassa lapsettomuutta. Taudinkuvaan kuuluu kohdun limakalvon kaltaisen kudoksen sirottuminen pesäkemäisinä esiintyminä kohdun ulkopuolelle, esimerkiksi emättimeen ja vatsaonteloon. Koska kohdun limakalvo reagoi naisen hormonitason muutoksiin esimerkiksi kuukautiskierron mukaan, kuukautiset ovat yleensä erittäin kivuliaat. Kuukautisvuotoa esiintyy myös kohdun ulkopuolella, ja se vuotaa onteloihin, joista veri ja limakalvojäänteet eivät pääse poistumaan vaan syntyy tulehdusreaktio. Endometrioosi aiheuttaa arpeutumista ja kiinnikkeitä, jotka omalta osaltaan aiheuttavat lapsettomuutta. Tauti on tunnettu 1800-luvulta alkaen, mutta sen syntymekanismi on vieläkin tuntematon. Vulvodynia eli ulkosynnyttimien kosketusherkkyys on usein oire endometrioosista.
Endometrioosipesäkkeiden sijainnista riippuen kipuoireet vaihtelevat sijainniltaan. Tyypillisiä oireita ovat alavatsakipu, ulostamiskipu, virtsaamiskipu, yhdyntäkipu ja vuotohäiriöt (tiputteluvuoto).
Taudin hoitoon kuuluu usein ehkäisypillerien määrääminen, jolloin kuukautiskierto on paremmin ennustettavissa ja hallittavissa, sekä laparoskopiassa suoritettava pesäkkeitten poisto.
Endometrioosia sairastavien tietoisuusnauhana on keltainen nauha.
Riihimäen junaturma
Riihimäen junaturma tapahtui 30. elokuuta 1989 Riihimäen rautatieaseman eteläpuolella Korttionmäen kohdalla, Riihimäen ratapihan eteläpäässä, kun aikataulustaan jäljessä kulkenut pikajuna ohitti punaisen opastimen ja törmäsi tavarajunan keulaan. Kukaan ei kuollut onnettomuudessa, mutta useita ihmisiä loukkaantui. Materiaaliset vahingot olivat suuret.
Pohjoiseen matkalla Sr1-sarjan sähköveturin nro 3003 vetämä pikajuna P1 Helsingistä Joensuuhun oli Riihimäkeä lähestyessään aikataulustaan myöhässä. Ilmeisesti junan veturimiehistö oletti, että myöhässä kulkevalle junalle turvataan kulkutiet hyvissä ajoin, jotta juna voisi ottaa aikataulua kiinni. Lähestyessään Riihimäkeä pikajuna kulki normaalikäytännön mukaan kaksiraiteisen rataosuuden itäisintä pääraidetta.
Hieman ennen pikajunan saapumista Riihimäelle oli ratapihalta lähdössä kolmen Dv12-sarjan dieselveturin vetämänä tavarajuna etelään kohti Sköldvikiä. Tavarajunalle turvattiin kulkutie ratapihalta itäisen pääraiteen ylitse läntiselle pääraiteelle. Tavarajuna lähti ratapihalta saatuaan lähtöluvan.
Juuri kun tavarajuna oli ylittämässä itäistä pääraidetta, etelästä saapuva pikajuna sivuutti punaista näyttäneen pääopastimen. Hätäjarrutuksesta huolimatta pikajuna törmäsi tavarajunan keulaan noin 70–80 kilometrin tuntinopeudella. Molempien junien veturinkuljettajat pelastuivat hyppäämällä vetureista ennen törmäystä.
Törmäyksen seurauksena pikajunan veturi kaatui ja useita henkilövaunuja suistui kiskoilta. Tavarajunan ensimmäiset kaksi veturia (Dv12 2548 ja 2724) vaurioituivat pahoin, ja kolmantena ollut 2723 vaurioitui lievemmin. Kaikki onnettomuudessa osallisena olleet veturit kuitenkin korjattiin, ja ne palasivat takaisin liikenteeseen.
Onnettomuudessa oli huomattavasti suuremman katastrofin ainekset, koska tavarajunan lastina oli Nesteen jalostamolle matkalla ollutta herkästi syttyvää butaanikaasua. Säiliövaunut olivat junassa neljän turvavaunun jälkeen, ja turvavaunujen ansiosta butaanivaunut säilyivät ehjinä.
Onnettomuuden todennäköisin syy oli pikajunan veturimiehistön luottamus siihen, että liikenteenohjaaja turvaisi myöhässä kulkevalle henkilöjunalle kulkutien hyvissä ajoin. Tämän vuoksi kuljettaja ei hidastanut vauhtia riittävästi. Noin 1 600 metriä ennen törmäyspaikkaa sijainnut esiopastin oli ilmoittanut kuljettajalle seuraavan opastimen näyttävän "seis"-opastetta, mutta tästäkään huolimatta junan vauhti ei ollut hidastunut riittävästi ennen punaisen opastimen ohitusta.
Merijal
Oy Merijal Ab oli oululainen makeistehdas. Tehtaan perusti apteekkari Y. W. Jalander vuonna 1915. Yrityksen nimi oli alun perin Oy Merikosken Teknokemiallinen Tehdas Ab, mutta nimi vaihdettiin Merijaliksi jo seuraavana vuonna. Tehdas toimi lähes koko olemassaolonsa ajan Länsi-Tuirassa Koskitien varrella Oulujoen rannassa.
Aluksi tehdas valmisti lähinnä pula-ajan tuotteita, mutta erilaiset makeiset tulivat kuitenkin tehtaan valikoimiin jo varhaisessa vaiheessa. Ensimmäinen tunnettu pastilli oli lakritsipastilli MerMar. 1920-luvun puolivälissä syntyi Sulo-lakritsiyskänpastilli. Tehtaassa toimi alkuaikoina myös kahvipaahtimo.
1930-luvulla tuotemerkkejä oli huomattavan paljon - kaikkiaan 188 tuotemerkkiä, joista makeisia yli sata. Jalander kehitti Leipzigin yliopiston tutkimustensa tuloksena tervapastillin. Leijona-pastilli tuli myyntiin 1934; nimensä pastilli sai Jalanderin Helsingissä ja Oulussa sijainneista Leijona-apteekeista. Työntekijämäärä oli tähän aikaan noin 100.
Rolf Klärich ja Eero Hahtonen ostivat Merijalin 1960. Rettigin tupakkatehdas (P. C. Rettig & Co) osti Merijalin ja turkulaisen Oy Seres Ab:n 1970-luvulla halutessaan laajentaa toimintaansa makeisteollisuuteen. Merijal fuusioitiin Rettigiin 1972. Samaan aikaan Merijal toi markkinoille yhden menestystuotteistaan täytepastilli Pastirolin. Työntekijämäärä saavutti 1970-luvulla huippumääränsä. Suurimmillaan se oli lähes 300 työntekijää.
1990-luvulla makeisteollisuudessa alkoi toiminnan keskittäminen ja kansainvälistyminen. Rettig myi Merijalin Leafille vuonna 1992. Leaf sulki Merijalin tehtaan vuonna 1996. Tänä päivänä Leaf tunnetaan nimellä Cloetta Suomi Oy, ja se jatkaa Merijalin perintöä valmistamalla joitakin Merijalin menestyspastilleja kuten esim. Mynthon.
Tehdasrakennukset ovat Merijalin lopettamisen jälkeen olleet elektroniikkateollisuuden alihankkijoiden käytössä (Solitra, ADC Solitra ja Remec). YIT-Yhtymä on ostanut rakennukset ja rakentanut kerrostaloasuntoja. Alueen suunnittelusta järjestettiin arkkitehtikutsukilpailu, jonka voitti Arkkitehtitoimisto A-Studion ehdotus "Kolmoset".
Vanha tehdas purettiin lähes kokonaan keväällä 2008, ja YIT rakensi tontille uuden Merijalinranta-nimisen asuinalueen. Ensimmäisten asuntojen arvioitu valmistumisaika oli lokakuussa 2009.
Yksi viimeisiä Merijalista muistuttavia asioita Oulussa on Tuirassa Merikoskenkadun varrella olevan kerrostalon katolla oleva Leijona-valomainos. Alkuperäisestä valomainoksesta on 1990-luvulla poistettu siinä aiemmin ollut Merijal-teksti. Valomainos poistettiin kunnostusta varten syyskuussa 2008. Takaisin paikalleen valomainos nostettiin vapunpäivänä 2009. Kunnostuksesta vastasi Lions Club Oulu Terwa ja itse korjaustyöt suoritti Oulun Neon Oy.
Tapio Koskinen
Tapio Kalervo Koskinen (s. 22. tammikuuta 1953 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Koskinen edusti Ässiä koko peliuransa 1968–1983. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 475 runkosarja- ja 38 pudotuspeliottelussa. Pisteitä Koskinen teki runkosarjassa 185+173 ja pudotuspeleissä 14+15. Ässien seurahistoriassa Koskinen on edelleen kuudenneksi paras pistemies. Koskinen voitti Ässien paidassa kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1971 ja 1978 sekä kaksi hopeista ja yhden pronssimitalin.
Maajoukkueessa Koskinen pelasi 85 ottelua pistein 18+20. MM-kilpailuissa hän edusti Suomea kahdesti ja olympialaisissa sekä Kanada Cupissa kerran. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän oli maajoukkueen varamies.
Ramón de Algeciras
Ramón de Algeciras (Ramón Sánchez Gómez, 1938 Algeciras, Espanja – 20. tammikuuta 2009 Madrid) oli espanjalainen flamencokitaristi. Hän oli nykyajan tunnetuimman flamencokitaristin Paco de Lucian vanhempi veli.
Grandes Guitarras Del Flamenco - Ramon de Algeciras www.flamenco-world.com Cd-levyn esittely
Valérien Ismaël
Valérien Ismaël (s. 28. syyskuuta 1975 Strasbourg, Ranska) on ranskalaissyntyinen, saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii kreikkalaisen Apollon Smyrnisin päävalmentajana.
Ismaël edusti urallaan seitsemää eri seuraa: RC Strasbourgia (1984–1997, 2001, 2002–2003), Crystal Palace FC:tä (1998), RC Lensiä (1998–2000, 2001–2002), SV Werder Bremeniä (2003–2005), FC Bayern Müncheniä (2005–2007) sekä Hannoveria (2007–2009).
Ismaël pelasi Ranskan nuorisomaajoukkueissa, muttei edustanut aikuisten tasolla mitään maajoukkuetta. Hän olisi voinut Ranskan lisäksi pelata Togon paidassa, sillä hänen isänsä on togolainen.
Ismaëlin uran loppua varjosti 14. elokuuta 2006 harjoituksissa sattunut säärimurtuma, joka piti hänet sivussa pelikentiltä vuoden 2007 kevääseen saakka. Ismaël lopetti ammattilaisuransa Hannoverissa vuonna 2009. Pelaajauransa jälkeen Ismaël toimi Hannover 96:n organisaatiossa urheilutoimenjohtajana kesästä 2009 lähtien. Marraskuussa 2011 hän debytoi valmentajana Hannoverin II-joukkueessa. Hän valmensi joukkuetta kesään 2013 saakka, kunnes siirtyi VfL Wolfsburgin U23-joukkueen päävalmentajaksi. Ismaël johdatti joukkueen Regionalliga Nordin voittoon.
Kesäkuun alussa 2014 Ismaëlista tuli 2. Bundesliigaan pudonneen FC Nürnbergin päävalmentaja. Seura pelasi Ismaëlin alaisuudessa alle odotusten ja hän sai potkut tehtävistään jo marraskuussa 2014. Kesällä 2015 Ismaël palasi VfL Wolfsburgin U23-joukkueen päävalmentajaksi. Ismaëlin johdolla Wolfsburg voitti Regionalliga Nordin mestaruuden kauden 2015/16 päätteeksi.
Lokakuussa 2016 Ismaël nousi Wolfsburgin edustusjoukkueen päävalmentajaksi Dieter Heckingin saatua potkut tehtävistään. Ismaëlin väliaikaista sopimusta jatkettiin marraskuun alussa kahdella vuodella. Ismaëlin alun hyvä noste ei kuitenkaan kantanut pitkälle, eikä Wolfsburg onnistunut nousemaan hänen johdollaan pois putoamiskurimuksesta. Seura voitti hänen alaisuudessaan vain kuusi pelaamistaan 17 ottelusta. Seura erotti Ismaëlin helmikuun lopussa 2017.
Toukokuussa 2018 Ismaëlista tuli Kreikan Superliigassa pelaavan Apollon Smyrnisin päävalmentaja.
Liberaalifeminismi
Liberaalifeminismi eli tasa-arvofeminismi on valistusajan Euroopassa syntynyt aate, jonka pyrkimyksenä on taata naisille samat oikeudet kuin miehille. Ajattelun perustana on valistuksen järkeen perustuva ihmiskäsitys. Järki tekee naisista ihmisiä, ja näin ollen naisille kuuluivat samat mahdollisuudet kuin miehille. Tunnetuimpia liberaalifeministisiä ajattelijoita olivat Mary Wollstonecraft ja John Stuart Mill.
Liberaalifeministisen käsityksen mukaan sukupuolet ovat perustavanlaatuisesti samankaltaisia ollessaan ihmisiä ja näin järjellisiä olentoja. Samaan aikaan sukupuolet on kuitenkin usein nähty taipumuksiltaan erilaisina niin, että naiset ja miehet sopeutuvat luonnostaan paremmin erityyppisiin tehtäviin.
1800-luvulla syntyi liberaalifeministinen naisasialiike, ensimmäisen aallon feministien liike, jonka tavoitteena oli tehdä naisista täysvaltaisia kansalaisia. Pyrkimyksiin kuuluivat muun muassa äänioikeuden saavuttaminen ja opiskelun turvaaminen jokaiselle naiselle. Aate pyrki muokkaamaan myös voimassa olevaa avioliittolakia, jonka mukaan avioitunut nainen oli velvollinen noudattamaan aviomiehensä tahtoa. Liikkeellä oli yhteyksiä rauhan- ja raittiusliikkeisiin, ja se otti aktiivisesti kantaa niin sanottuihin siveyskysymyksiin, kuten prostituutioon. Liike oli alkujaan keski- ja yläluokan liike, eikä se vastannut työväen tarpeisiin. Työläisnaiset järjestäytyivätkin työväenpuolueiden alaisuudessa.
Myöhemmät feministit ovat arvostelleet liberaalifeminististä ajattelua epäteoreettisuudesta ja siitä, että se ei tuo esiin tai näe sukupuolten välisiä valtasuhteita. Myös sitä on arvosteltu, että (miehiset) normit ovat vallitseva ja oikea tapa elää elämäänsä, eli naisten tulisi 'vaillisina' pyrkiä pääsemään samalle tasolle miesten kanssa. Tämän vastakohtana on korostaa samanarvoisuutta: olemme erilaisia, emme huonompia, vaan samanarvoisia. Kummankaan arvot eivät siis ole tämän mukaan se yksi, ainoa ja oikea tapa hahmottaa maailmaa.