hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hagelstamska skolan
Hagelstamska skolan () on Kauniaisissa sijaitseva ruotsinkielinen 7.–9. luokkien peruskoulu. Samoissa tiloissa toimii myös Gymnasiet Grankulla samskolan lukio. Peruskoulun puolella on vajaat 50 opettajaa ja runsaat 300 oppilasta, joista vieraskielisiä on alle 3 %. Koulun oppilaista noin puolet tulee Espoosta. Koulun nimen on antanut sen monivuotinen rehtori Magnus Hagelstam. Nykyään rehtorina toimii Catharina Sunesdotter.
Koululla on pitkät perinteet. Se perustettiin vuonna 1907 nimellä Grankulla samskola. Syyskuussa ensimmäiset 11 oppilasta aloittivat koulunsa "punaisessa ladossa", joka nykyisin toimii nuorisotalona. Punaisesta ladosta toiminta siirtyi Villa Odenvalliin, joka on edelleen koulun käytössä. Odenvallista koulukeskus kasvoi monessa osiossa Svenska skolcentrumiksi. Koulun uusin osio on Nya Paviljongen, joka toimii myös Kauniaisten kaupungin kulttuurisalina. Koulun perusrakennuksessa sijaitsee Kauniaisten elokuvateatteri "Bio Grani", joka toimii koulun auditoriossa.
Historiallisesti koulu on toiminut ympäristökuntien ruotsinkielisenä opinahjona. Kauempaa tulleet oppilaat asuivat oppilaskodeissa. Oppilaskotien nimet olivat Berga ja Granhult. Ne on kuitenkin purettu ja niiden paikalla on Granhultsskolan. Tytöt asuivat omassa rakennuksessaan nimeltä "Klostret", jossa on nykyään kaupungin vuokra-asuntoja.
Koulu oli yksityinen vuoteen 1977 saakka. Silloin peruskoulun tulon yhteydessä rakennukset ja toiminta siirtyivät Kauniaisten kaupungille.
Koulu on pärjännyt hyvin kansallisissa ja kansainvälisissä vertailuissa. Koulu on menestynyt hyvin myös urheilussa. Esimerkiksi jokavuotisessa stafettkarnevalenissa, joka on suomenruotsalaisten koulujen yhteinen viestijuoksutapahtuma, Hagelstamska skolan on ollut hyvin vahva.
Joidenkin mukaan hiihtoloman väitetään saaneen alkunsa tästä koulusta. Tarinan mukaan Magnus Hagelstam käski oppilaansa hiihtämään jopa Inkooseen asti, josta tultiin junalla takaisin. Myöhemmin Hagelstam totesi, että kokonainen viikko pitäisi varata hiihtämiseen.
Gymnasiet Grankulla samskola
Gymnasiet Grankulla samskola on ruotsinkielinen lukio Kauniaisissa. Koulussa on noin 250 oppilasta ja 30 opettajaa. Koulu syntyi 1977 peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä, mutta se jatkaa vuonna 1907 perustetun Kauniaisten ruotsinkielisen yhteiskoulun, Grankulla samskolan perinnettä. Samoissa tiloissa toimii myös 7.–9. luokkien peruskoulu Hagelstamska skolan.
Kapselointi
Kapselointi tarkoittaa ohjelmoinnissa yhteen kuuluvien tietojen ja toimintojen kokoamista yhdeksi kokonaisuudeksi. Olio-ohjelmoinnissa kapselointi tapahtuu usein kokoamalla muuttujat ja metodit luokaksi. 
Myös moduulit ja pakkaukset toimivat kapselointivälineinä.
Kapseloinnin tarkoituksena on useimmiten yhteenkuuluvien asioden kokoamisen lisäksi myös piilottaa toteutus moduulin tai luokan asiakkailta eli sen käyttäjiltä. Tarkoitus on siis tarjota käyttöön eräänlainen valmis ohjelmoinnin rakennuspalikka, jota voi käyttää ohjelman rakentamiseen tietämättä mitään (ja välittämättä) palikan sisäisestä toteutuksesta. Tämä edellyttää sitä, että moduulin tai luokan rajapinta on hyvin määritelty ja dokumentoitu.
Syitä kapseloinnin käyttämiseen ovat mm.
Lars Hall
Lars Hall (30. huhtikuuta 1927 Karlskrona – 26. huhtikuuta 1991 Täby) oli ruotsalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja. Hall oli ensimmäinen urheilija, joka voitti kaksi henkilökohtaista olympiakultaa nykyaikaisessa viisiottelussa.
Vuoden 1952 kisoissa Helsingissä Hall voitti henkilökohtaisen kilpailun ja sai hopeaa joukkuekisassa. Vuoden 1956 kesäolympialaisten viisiottelu käytiin Tukholmassa hevoskaranteenin vuoksi, jolloin Hall pääsi juhlimaan toista olympiakultaansa kotikisoissaan.
MM-tasolla Hall saavutti kuusi kultamitalia vuosina 1949–1953, näistä henkilökohtaisen kisan voitot vuosina 1950 ja 1951.
Seurakalenteri
Seurakalenteri on vanhoillislestadiolaisuudessa käytetty menetelmä estää lähialueiden päällekkäisiä suuria seuroja. Tätä tarvittiin 1990-luvun alkupuolella. Nykyisin 2000-luvulla suurempia seuroja järjestetään useampaan paikkaan samana viikonloppuna nimenomaan sen takia, ettei yhteen paikkaan tulisi liikaa väkeä järjestelyjen kannalta katsottuna.
Kalenterin tapahtumia ovat talviseurat, kevätseurat, kesäseurat, syysseurat, maakunnalliset kesäseurat ja suviseurat. Hyvin monet yksittäiset rauhanyhdistykset järjestävät omia isompia seurojaan. Niitä ei tähän kalenteriin ole otettu mukaan.
Selityksiä: S = Suviseurat, v = viikkoa
Suruliputus
Suruliputus järjestetään monissa maissa, muun muassa Suomessa laskemalla lippu ”puolitankoon”. Käytäntö vaihtelee maittain ja suruliputus voidaan järjestää erityisen suruharson tai mustan lipun avulla. Suruliputus puolitangossa liputtamalla on peräisin Tanskasta. Siellä oli aikaisemmin käytössä "sorgeflag", surulippu, mutta sen käyttö lopetettiin vuonna 1743 ja alettiin ilmaista suruliputus liputtamalla puolitangossa. Tapa levisi vähitellen muuallekin, muun muassa Suomeen.
Suomessa suruliputusta aloitettaessa lippu nostetaan ensin tangon huippuun saakka, josta se lyhyen tauon jälkeen lasketaan alaspäin noin yhden kolmasosan tangon pituudesta; tällöin lipun alareuna jää tangon puoliväliin. Suruliputuksen päättäminen tapahtuu nostamalla lippu hetkeksi tangon huippuun ja laskemalla se alas. Katto- ja seinäsalossa lippu lasketaan keskelle tankoa.
Suruliputus suoritetaan sinä päivänä, jolloin ihminen on kuollut. Yleisen tavan mukaisesti suruliputetaan henkilön kuolinpäivänä vainajan kodissa sekä niin haluttaessa myös hänen syntymäkodissaan ja työpaikallaan. Mikäli kuolema ajoittuu myöhään iltaan, suruliputus voidaan suorittaa kuolemaa seuraavana päivänä. Suruliputus menee muiden liputusten edelle.
Liputus suoritetaan hautauspäivänä vainajan kodissa ja muistotilaisuuden pitopaikassa. Kyseisen päivän aamuna lippu nostetaan puolitankoon kello kahdeksan aikaan. Siitä se hautaustilaisuuden jälkeen nostetaan tangon huippuun kunnianosoitukseksi vainajalle. Suosituksena on, että lippu nostetaan ylös jo ennen suruväen saapumista muistotilaisuuteen. Lipun ylösnosto ei merkitse suruliputuksen päättymistä, vaan tällöin Suomen lippu ikään kuin tervehtii vainajaa viimeisen kerran. Suruliputus päättyy auringon laskiessa mutta viimeistään kuitenkin kello 21.
Jos useita lippuja käytetään esimerkiksi hautaustilaisuudessa, Suomen lippu asetetaan esimerkiksi kirkon kuoriin vasemmalle puolelle. Järjestöjen lipuista valtakunnallisen järjestön lippu sijoitetaan Suomen lipun vasemmalle puolelle, paikallisen järjestön lippu oikealle puolelle. Lippuja kannettaessa Suomen lippua kannetaan edellä ja sillä tulee olla airuet.
Suomen lipussa ei käytetä surunauhaa. Sitä voidaan käyttää vain järjestölipuissa. Surunauhaa käytetään joskus urheiluotteluiden yhteydessä oikeassa hihassa.
Yleinen, valtiollinen suruliputus voidaan määrätä koko kansakuntaa koskevan tapahtuman johdosta. Suomessa yleisiä suruliputuksia ovat olleet presidenttien kuolin- ja hautajaispäivät (viimeisimpänä Mauno Koivisto 2017) sekä merkittävät katastrofaaliset tapahtumat, kuten vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristys, Konginkankaan liikenneonnettomuus, Jokelan ja Kauhajoen koulusurmat sekä Turun puukotusvälikohtaus.
Aiemmin yleinen suruliputus suoritettiin osapäiväisenä myös kaatuneiden muistopäivänä. Tavasta luovuttiin 1995, ja siirryttiin normaaliin liputukseen.
Lis Hartel
Lis Hartel (14. maaliskuuta 1921 Kööpenhamina – 12. helmikuuta 2009) oli tanskalainen kouluratsastaja ja olympiamitalisti.
Vuonna 1944 Hartel, silloin 23-vuotias raskaana oleva äiti, sairastui polioon, joka halvaannutti hänet. Asteittain hän sai kuntoutettua itsensä, mutta jäi halvaantuneeksi polvien alapuolelta.
Lis Hartel kertoi haastattelussa että oli onnekas sattuma että hänen lapsensa syntyi kesken kuntoutusta: hänellä oli moninkertainen motiivi opetella uudelleen ensin ryömimään, sitten konttaamaan ja lopulta kävelemään samaan tahtiin lapsensa kanssa.
Vuonna 1952 hän voitti Helsingin olympialaisissa hopeaa kouluratsastuksessa huolimatta siitä, että hänet täytyi auttaa hevosen selkään ja sieltä pois. Hartel uusi hopeatilansa vuoden 1956 kisoissa. Vuonna 1954 Hartel voitti kouluratsastuksen epävirallisen maailmanmestaruuden.
Hartel kuoli 87-vuotiaana vuonna 2009.
Bitter Suites to Succubi
Bitter Suites to Succubi (COF001CD) on Cradle of Filthin minialbumi ja järjestyksessään viides julkaisu. Levy on ensimmäinen julkaisu yhtyeen omalla Abracadaver levymerkillä. Levyn kappaleet ovat kokonaisuudessaan yhtyeen omaa käsialaa. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä, ja sanoituksista vastasi laulaja Dani Filth. Osa kappaleista on uusia ja osa uusintaversioita ensimmäiseltä The Principle of Evil Made Flesh studioalbumilta. Poikkeuksena "No Time To Cry", joka on alun perin The Sisters of Mercy -yhtyeen kappale.
Kappaleessa "Dinner At Deviants Palace" kuultava puhe on Isä meidän -rukous soitettuna takaperin. Puhujana on kitaristi Paul Allenderin poika Kian.
Levy on nauhoitettu vuonna 2001 ja julkaistu samana vuonna.+ Osassa painoksia myös CD-Rom osuus, jolla videolekkeitä.
Cradle of Filthin virallisilla kotisivuilla
Sirpalesaari
Sirpalesaari () on saari Helsingin Merisatamassa, Ullanlinnan kaupunginosassa. Saaren erottaa mantereesta noin 60 metriä leveä salmi, jossa on 1,8 metrin syväyksinen laivaväylä. Saaren itäpuolella sijaitsee Liuskasaari.
Saaren nimenä on vanhoissa kartoissa Flijshålmen (1696), Flis Hollmen (1775), Flisholmen (1842) ja Flisholm (1900). Virallisiksi nimiksi vahvistettiin Sirpalesaari – Flisholmen vuonna 1909. Oikeampi suomenkielinen vastine olisi Liuskasaari, joka on viereisen Skifferholmen-saaren suomenkielinen nimi.
Vielä 1900-luvun alussa Sirpalesaari oli teollisuusaluetta, siellä toimi muun muassa Eero Erkon omistama konetehdas ja telakka. Myöhemmin Suomalainen Pursiseura tarvitsi toiminnalleen uuden alueen, joten Sirpalesaari vuokrattiin sen käyttöön. Uusi seuramaja avattiin vuonna 1963. Saari on edelleen Suomalaisen Pursiseuran käytössä, mutta avoinna myös muille kävijöille. Saarelle on vesibussiyhteys Merisatamanrannasta aina toukokuusta syyskuuhun.
Saaren palveluihin kuuluu Ravintola Saari. Ravintolan ns. Sampo-kabinettiin on asennettu höyryjäänmurtaja Sammosta ennen romutusta puretut päällikön salongin paneloinnit seiniin.
Sirpalesaarella toimii myös vierassatamana. Vierasveneilijöiden käytössä ovat seuran suihku-, sauna- ja WC-tilat sekä jätehuolto. Juomavettä ja sähköä on saatavissa laitureilta.
Patricia McCormick
Patricia Joan "Pat" McCormick (s. 12. toukokuuta 1930, Seal Beach) on yhdysvaltalainen entinen uimahyppääjä ja nelinkertainen olympiavoittaja.
McCormick oli ensimmäinen urheilija, joka kykeni voittamaan kultaa sekä 3 metrin ponnahduslaudalla että 10 metrin kerroshypyissä kaksissa olympialaisissa peräkkäin. Myöhemmin samaan on pystynyt vain Greg Louganis. McCormick otti voittonsa Helsingin kisoissa 1952 ja Melbournessa 1956.
Melbournen kullat tulivat vain kahdeksan kuukautta McCormickin poikalapsen syntymän jälkeen. Hän jatkoi harjoittelua raskautensa ajan ja ui 800 metriä päivässä vielä kaksi päivää ennen synnytystä. Vuoden 1956 olympiakisojen ponnahduslautakilpailussa hän sai yhteensä 142,36 pistettä, hopeamitalisti Jeanne Stunyonin tuloksen oltua 125,89. Tämä on edelleen kaikkien aikojen suurin ero olympialaisten uimahypyissä.
Pat McCormickin aviomies John McCormick oli Yhdysvaltojen mestari kerroshypyissä 1950–1951 ja Helsingin olympialaisten nelonen. Heidän tyttärensä Kelly McCormick voitti ponnahduslaudalla hopeaa vuoden 1984 olympialaisissa ja pronssia 1988 kisoissa.
Hans Pfitzner
Hans Erich Pfitzner (5. toukokuuta 1869 Moskova – 22. toukokuuta 1949 Salzburg) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti ja musiikinopettaja. Pfitzner syntyi Moskovassa vuonna 1869. Vuonna 1872 hän muutti perheineen Frankfurt am Mainiin. Pfitzner opiskeli vuosina 1886–1890 paikallisessa Hoch'sches Konservatoriumissa. Myöhempinä vuosinaan Pfitzner asettui Salzburgiin, jossa hän kuoli vuonna 1949. Pfitznerin tuotantoon kuuluu muun muassa liedejä ja oopperoita, kuten hänen pääteoksenaan pidetty "Palestrina", joka perustuu Giovanni Pierluigi da Palestrinan elämään.
Pfitzneria on pidetty ”viimeisenä romantikkona” hänen saksalaisessa musiikillisessa traditiossa pitäytymisensä vuoksi. Hän oli lisäksi konservatiivinen, ja 1900-luvun alussa kehittynyttä modernismia vastaan hän taisteli suorastaan epätoivoisen kiihkeästi. Säveltäjinä Pfitznerin esikuvia olivat ennen muita Robert Schumann ja Richard Wagner, eikä hän pyrkinyt värikkyyteen ja suuriin tehoihin, toisin kuin maanmiehensä ja ikätoverinsa Richard Strauss. Paljolti tämän vuoksi Pfitzner on pysynyt melko tuntemattomana säveltäjänä saksankielisten maiden ulkopuolella.
Häntä on pidetty natsien myötäilijänä, joka näki natsi-Saksassa mahdollisuuden kansakunnan uudistumiseen. Pfitzner vastusti jazz-musiikkia ja Arnold Schönbergin edustamaa modernismia erityisesti esseessään "Die neue Ästhetik der musikalischen Impotenz" (Musiikillisen kyvyttömyyden uusi estetiikka) vuodelta 1920.
Jury Chechi
Jury Dimitri Chechi (s. 11. lokakuuta 1969 Prato) on italialainen entinen telinevoimistelija, jonka erikoisalaa olivat renkaat. Chechi sai nimensä kosmonautti Juri Gagarinin mukaan.
Chechin ensimmäiset kilpailut olivat Toscanan alueelliset kilpailut vuonna 1977. Vuonna 1984 hän pääsi kansalliseen juniorivalmennusryhmään.
Vuosina 1994, 1995, 1996 ja 1997 hän voitti renkailla MM-kultaa, vuosina 1990, 1992, 1994 ja 1996 EM-kultaa ja Atlantan olympialaisissa olympiakultaa. Hän teki paluun vielä 35 vuoden iässä Ateenan olympialaisiin, missä hän saavutti pronssia.
Daniel Tynell
Daniel Tynell (s. 6. tammikuuta 1976) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Tynell on erikoistunut ylipitkiin matkoihin ja on 90 kilometrin mittaisen Vaasahiihdon kolminkertainen voittaja vuosilta 2002, 2006 ja 2009. Oberammergaun 50 kilometrin kilpailun hän voitti vuosina 2007 ja 2008 ja sijoittui neljänneksi vuonna 2006. Otepäässä hän sijoittui kolmanneksi 63 kilometrin kilpailun vuonna 2007. 54 kilometrin Birkebeinerrennetissä hän sijoittui toiseksi vuonna 2006. Hiihdon maailmancupissa Tynellillä on yksi voitto, kun vuoden 2006 Vaasahiihto kuului maailmancupiin. Lisäksi hän sijoittui neljänneksitoista maailmancupiin kaudella 2003–2004 kuuluneessa Marcialongassa (70 km). Ruotsin mestaruuskilpailussa Tynell on parhaimmillaan ollut viides 15 kilometrillä vuonna 2006.
Katerma
Katerma on kylä Kainuussa Kuhmon kaupungissa, Oulun läänissä. Kylä sijaitsee Kuhmon länsilaidalla, Sotkamon rajalla, noin 30 kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Katermaksi kutsutaan melko laajaa aluetta, mutta kylän ytimenä voidaan pitää 1980-luvun lopulla lakkautetun Katerman koulun koulupiiriä. Entinen Katerman koulu sijaitsee Kuhmon suurimman järven, Ontojärven, läntisimmän osan, noin 5 kilometriä pitkän Heinälahden pohjoisrannalla.
Oulujärven vesistön valuma-alueeseen kuuluvat Kuhmon alueet laskevat vetensä Katerman halkaisevan Ontojoen kautta. Jokeen rakennettiin 1950-luvulla Katerman voimalaitos, joka on edelleen toiminnassa. Katerman kylä oli elävimmillään juuri voimalaitoksen rakentamisen aikoihin, jolloin alueella oli mm. oma kyläkauppa ja ensiapuasema. Kylässä on paljon jäljellä merkkejä tuolta ajalta. Voimalaitoksen lisäksi kylän nähtävyyksiin kuuluvat Tervasalmeen vuonna 1935 valmistunut teräsbetoninen museosilta sekä Jauhovaaran luontopolku.
Kylällä toimii kyläyhdistys Katerma-Seura ry. Seuran toimintaan kuuluvat esimerkiksi matkat eri kohteisiin. Kylällä toimii myös metsästysseura Tervasalmen Hirvimiehet. Vierailijoille kylällä on tarjottavana mm. majoituspalveluja, luonnon herkkuja ja luontoon liittyviä harrastuksia.
Aurora toolset
Aurora toolset tai Aurora toolkit on BioWaren Neverwinter Nights-pelille kehittämä editori. Editorilla jolla voi tehdä omia kenttiä, kampanjoita ja modeja . Editori on mukana pelin asennuslevyllä. Aurora toolset ei nimensä mukaisesti ole pelkästään kenttäeditori, vaan useiden työkalujen kokoelma. Kenttäeditorin lisäksi työkaluihin kuuluvat skriptieditori, keskustelueditori ja objektieditori.
Aurora toolset-editoriin voi myös tuoda muilla työkaluilla tuotettua materiaalia, esimerkiksi 3D-mallinnusohjelmilla tehtyjä objekteja tai uutta musiikkia.
Mall Tycoon
Mall Tycoon on Holisticin kehittämä, Take Two:n vuonna 2002 julkaisema tietokonepeli, jossa tavoitteena on rakentaa tuottava kauppakeskus.
Alussa pelaajalle annetaan vain asfaltilla päällystetty tontti, josta pitäisi tulla 3-kerroksinen ostoskeskus. Ostoskeskuksen pitäisi täyttää kansalaisten perustarpeet kuten ruoka, vaatteet, meikit ynnä muut sellaiset. Kaupoista pitää myös löytyä erikoisempia pisteitä kuten rasvaimu, hammaslääkäri, leipomo ja huonekaluliike. Ostoskeskuksessa käy eri ikäisiä ihmisiä, joten kaikki tuotteet eivät välttämättä kiinnosta kaikkia.
Pelaajan pitää palkata siivoojia, vartijoita ja muuta henkilökuntaa, jotta ostoskeskus pysyisi järjestyksessä. Kauppakeskus ei tietenkään synny tyhjästä vaan pelaajan täytyy muurata seinää, asettaa portaikkoja, palkata henkilökuntaa ja asettaa puodit itse. Kauppakeskustaan voi koristella ostamalla sinne kukkapenkkejä, suihkulähteitä, patsaita, penkkejä ynnä muita. Tuotteetkaan eivät ilmesty tyhjästä vaan ne pitää tilata ja ne syövät budjettia.
Ostoskeskus voi myös houkutella nuorisoa joka yleensä johtaa ilkivaltaan. Ostoskeskuksesta voi myös tulla avaruusolioiden ykköskohde. Peli tarjoaa yli 60 erilaista esinettä ja 15 liikeideaa.
Enrico Fabris
Enrico Fabris (s. 5. lokakuuta 1981 Asiago, Italia) on italialainen pikaluistelija.
Tammikuussa 2005 Fabris voitti talviuniversiadeissa 1 500 ja 5 000 metrin kilpailut ja oli kolmas 1 000 metrillä. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa joukkuetakaa-ajossa.
Kansainvälisen läpimurtonsa Fabris teki vuonna 2006, jolloin hän voitti kolme maailmancupin osakilpailua, Euroopan mestaruuden, yleisluistelun MM-hopeaa sekä Torinon olympialaisissa kultaa 1 500 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa (yhdessä Matteo Anesin, Stefano Donagrandin ja Ippolito Sanfratellon kanssa) sekä pronssia 5 000 metrillä. Hän on kautta aikain ensimmäinen italialainen pikaluistelun olympiamitalisti. Vuonna 2007 hän saavutti yleisluistelun EM- ja MM-hopeaa sekä matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hopeaa 5 000 metrillä.
Marraskuussa 2007 Fabris luisteli Salt Lake Cityssä 5 000 metrin maailmanennätyksen 6.07,40. Tammikuussa 2008 hän sai EM-pronssia. 2008 matkakohtaisissa MM-kisoissa Naganossa hän saavutti hopeaa 5 000 ja 10 000 metrillä sekä joukkuetakaa-ajossa. Vuonna 2009 hän sai yleisluistelun MM-pronssia ja 2010 EM-hopeaa.
Lovecraft and Witch Hearts
Lovecraft and Witch Hearts (CDMFN 285) on Cradle of Filthin kuudentena albumina pidetty levy. Tosiasiallisesti levy on lähinnä "Best of" -tyylinen kahden levyn pituinen kokoelma. Levy koostuu yhtyeen omista kappaleista, lainakappaleista, sekä remixeistä.
Tässä mainitut kappaleet eivät ole kokonaisuudessaan yhtyeen omaa käsialaa:Levyn materiaali on nauhoitettu vuosien 1996 ja 2002 välillä, ja levy on julkaistu vuonna 2002.
ZIS-110
ZIS-110 on Zavod Imeni Lihatševan vuosina 1945 - 1959 valmistama limousiini. Autoa valmistettiin seitsemänpaikkaisena ja neliovisena limousiinina (ZIS-110(15)), viisiovisena ambulanssina (ZIS-110A), neliovisena avomallina (ZIS-110B(15)). Ajoneuvoa valmistettiin myös panssaroituna ZIS-115 mallina Neuvostoliiton ylimmän johdon käyttöön.
ZIS-110 tuotanto ajatuksena sai alkunsa 1943, kun neuvostoliittolainen kauppavaltuuskunta oli vierailulla Yhdysvalloissa Packardin tehtailla hankkiakseen lentokonemoottoreita. Autoon liittyen laivattiin Neuvostoliittoon Packardin vanhoja tuotantokoneita ja ensimmäiset ZIS-100:t valmistettiin 1945. Sarjavalmistukseen päästiin 1946 ja auto oli sarjavalmistuksessa 1946-1959.
ZIS-110 on kopio vuoden 1938 Packard 180:sta. Siinä on suora kahdeksansylinterinen iskutilavuudeltaan 6,1 litran vetoinen ja teholtaan 137-hevosvoimainen moottori. ZIS-110:n huippunopeus on 140 km/h ja massa 2 720 kg. Sen valmistusmäärä oli noin 2 080 kappaletta.
Josif Stalinin vuoden 1949 ZIS-110 on nykyään suomalaisomistuksessa.
Nikita Hruštšov lahjoitti valtiovierailun yhteydessä syyskuussa 1953 silloiselle pääministeri Urho Kekkoselle ZIS-110:n, samanlainen auto lahjoitettiin myös presidentti Paasikivelle joulukuussa 1955, auto on nykyään näytteillä Vehoniemen automuseossa. Kekkoselle lahjoitettu ZIS-110 on Mobilia-museossa.
Suomeen lahjoitetut ZIS:t olivat vuoden 1948 valmistetta, mutta peruskorjattuja. Kesällä 1962 valtioneuvosto luovutti ZIS:t pääesikunnan kuljetusosastolle, mistä ne tulivat kenraalien käyttöön. Autojen käyttö pääesikunnan palveluksessa päättyi 1964. Mobiliassa oleva SA-36 -rekisterinumeron saanut ZIS-110 päätyi Sotamuseolle ja Vehoniemen automuseossa oleva SA-37 -rekisterinumeron saanut päätyi huutokaupalla yksityishenkilölle.
ZIL-111
ZIL-111 on Zavod Imeni Likhachevan vuosina 1958–1963 valmistama seitsemänpaikkainen, neliovinen limousiini. Autoa valmistettiin myös ilmastoituna (111A) ja avokorisena (ZIL-111V, 1960–1962). Sen suunnittelussa oli saatu selvästi vaikutteita aikansa yhdysvaltalaisista autoista. Siinä on 5 996 kuutiosenttinen, 200 hv V8-moottori ja kaksivaihteinen automaattivaihteisto.
ZIL-111:stä valmistettiin 1963–1967 uudella korilla varustettua ZiL-111G mallia.
ZIL-114
ZIL-114 on Zavod Imeni Likhachevan 1967-1985 valmistama seitsemänpaikkainen, neliovinen limusiini. Sen muotoilu oli päivitys vanhemmista malleista ja siitä tuli edeltäjäänsä kulmikkaampi. Autoissa on nahkaverhoilu, sähköikkunat ja -peilit sekä keskuslukitus. ZIL-114:ssä on 6 959 kuution V8-moottori, jonka teho on noin 300 hv (221 kW) ja kaksivaihteinen automaattivaihteisto.
ZIL-114:stä alustalle rakennettiin myös ZIL-119 -pikkubussia.
George Orton
George Orton (10. tammikuuta 1873 Strathroy, Ontario, Kanada – 26. heinäkuuta 1958 Meredith, New Hampshire, Yhdysvallat) oli kanadalainen juoksija ja ensimmäinen kanadalainen olympiavoittaja.
1800-luvun loppupuolella Orton opiskeli ensin Toronton yliopistossa ja vaihtoi myöhemmin Pennsylvanian yliopistoon vuonna 1893, jolloin hän oli jo Pohjois-Amerikan parhaita juoksijoita. Hän voitti useita juoksukilpailuja maililla, kahdella maililla ja estejuoksussa. Hänen kerrotaan voittaneen urallaan 121 juoksukilpailua. Hänen mailin ennätyksensä 4.21,8 säilyi Kanadan ennätyksenä 30 vuoden ajan.
Vuonna 1896 Orton valmistui tohtoriksi, mutta jatkoi juoksu-uraansa. 1900 Pariisin olympialaisissa hän edusti oman yliopistonsa joukkuetta ja osallistui sekä 2 500 että 4 000 metrin estejuoksuun ja 400 metrin aitajuoksuun. Hän voitti kultaa 2 500 metrin esteissä, oli aitajuoksussa pronssilla ja 4 000 metrin esteissä viides.
Myöhemmin Orton toimi valmentajana Pennissä ja kirjoitti kirjoja yleisurheilun historiasta. Hän kuoli 85 vuoden iässä.
Majuri maantieltä
Majuri maantieltä on Ossi Elstelän ohjaama rillumarei-tyyppinen farssielokuva vuodelta 1954. Väärinkäsityksiin perustuvista kommelluksista kertovan elokuvan tekee historiallisesti mielenkiintoiseksi se, että Puolustusvoimien ylin johto suuttui elokuvasta ja kieltäytyi myöhemmin kaikesta yhteistyöstä elokuvan tuottaneen Suomen Filmiteollisuuden kanssa sen kuvatessa "Tuntematon sotilas" -elokuvaa. Varsin lyhyessä elokuvassa on muutamia iltamanumeroita.
Masa Pikkarainen (Masa Niemi) on sympaattinen pieni kulkuri, joka ajautuu varuskuntaan ja saa sattumalta ylleen majurin univormun. Upseerit olettavat hänen olevan tarkastava upseeri, jonka saapumisesta varuskuntaan he ovat kuulleet huhuja. Pikkaraisella on mukanaan romanimies, jonka uskotaan olevan hänen adjutanttinsa. Heimonsa tavoille uskollisena tämä suunnistaa hevostalleille Niemen lähtiessä kohti erinäisiä kommelluksia ympäri varuskuntaa. Niemi käy muun muassa saunassa, jossa joutuu pienen kokonsa vuoksi varusmiesten pilkan kohteeksi, mutta nämä kauhistuvat, kun näkevät hänen pukeutuvan majurin univormuun.
Romanimiestä esittävä Armas Jokio poikkeaa markkinoille kauppaamaan armeijan hevosta, jonka onnistuu useammalla peräkkäisellä kaupalla ostamaan takaisin ja saamaan vieläpä yhden hevosen lisää. Elokuva etenee Reino Helismaan käsikirjoituksen pohjalta kömpelösti kohtauksesta toiseen, kunnes loppuhuipentumana nähdään Masa Niemen kaksoisrooli omana kaksoisveljenään, joka todellakin on varuskuntaan tarkastukselle saapunut upseeri. Tässä vaiheessa kulkuri on paljastunut, mutta veljekset kohtaavat lämpimissä merkeissä.
Kulkuriveli lähtee varuskunnasta jatkamaan huoletonta elämäänsä. Romanimiehen palatessa markkinoilta hevosineen ei kulkuriveljensä näköinen upseeri luonnollisesti tunne romanimiestä. Romanimies, joka on tällä välin saanut vaimonsa mukaan, ei voi ymmärtää kulkuriksi edelleen luulemansa upseerin tylyä käytöstä vaan poistuu varuskunnasta tuhahdellen palautettuaan armeijalle kuuluvan hevosen.
Puolustusvoimien ylin johto suuttui elokuvasta. Puolustusvoimat kieltäytyi myöhemmin kaikesta yhteistyöstä Suomen Filmiteollisuuden kanssa sen kuvatessa "Tuntematonta sotilasta". Erityisesti Puolustusvoimain komentaja jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskanen oli syvästi loukkaantunut suomalaisten upseerien karikatyyrisestä kuvaamisesta jäykkää kuria noudattavina tomppeleina sekä Puolustusvoimien saattamisesta naurunalaiseksi. Kerrotaan Heiskasen todenneen puolustusvoimilta "Tuntemattomaan" apua pyytäneelle filmiväelle: "Koska teitte sellaisen elokuvan kuin 'Majuri maantieltä', ette saa remmin pätkääkään!" Väinö Linnan elämäkerran kirjoittaja Yrjö Varpio pitää kuitenkin todennäköisempänä perusteena päätökseen ulkopoliittisia syitä.
Suomen Filmiteollisuus oli jo lisännyt alkuteksteihin viestin:
Charles Bennett
Charles Bennett (28. joulukuuta 1870 Shapwick – 9. maaliskuuta 1949 Bournemouth) oli brittiläinen juoksija. Ammatiltaan hän oli veturinkuljettaja.
Bennet oli 1800–1900-lukujen vaihteessa maansa parhaita pitkien ja keskipitkien matkojen juoksijoita. Hän voitti Englannin amatöörimestaruuden neljällä maililla vuonna 1897 ja maastojuoksumestaruuden vuosina 1899 ja 1900, jolloin hän voitti mestaruuden myös maililla ja pääsi Pariisin olympialaisiin. Pariisin kisojen 1 500 metrillä Bennett johti koko kisan ja voitti myös paikallisen suuruuden ja ennakkosuosikin Henri Delogen. Hänen voittoaikansa 4.06,2 oli silloinen maailmanennätys. Aika paransi Edwin Flackin edellistä olympiaennätystä 27 sekuntia. Bennett voitti Pariisista myös toisen olympiakullan 5 000 metrin joukkuekilpailusta. Hän saavutti vielä hopeaa 4 000 metrin estejuoksusta joukkuetoverinsa John Rimmerin takana.
Bennett kuoli Bournemouthissa 78 vuoden iässä.
Tuoppajärvi
Tuoppajärvi () on Karjalan tasavallan kolmanneksi suurin järvi Laatokan ja Äänisen jälkeen. Koko Venäjän mittakaavassa se on 11. suurin järvi. Tuoppajärvi sijaitsee Karjalan tasavallan pohjoisosassa Koutajoen vesistössä, ja kuuluu Louhen piiriin. Venäläiskartoissa järvi on vuodesta 1966 lähtien esitetty usein osana tuolloin rakennettua vesivoimalaa palvelevaa Koutajoen tekojärveä ().
Tuoppajärven vesipinta-ala on 986 km², kokonaispinta-ala 144 saaren kanssa 1 050 km. Vesistön pinta-ala on 3 530 km. Järven keskisyvyys on 15,2 metriä ja syvin kohta on 56 metriä. Järven vesitilavuus on 14,9 km. Järven pituus luode-kaakkosuunnassa on noin 75 kilometriä ja leveys noin 40 kilometriä. Vedenpinnan taso on noin 109–110 metriä merenpinnan yläpuolella. Vesi on kirkasta, sillä järven näkösyvyys on 6–8 metriä. Järven pintaveden lämpötila kohoaa heinäkuussa 15–18 °C:een. Järvi on jäässä marraskuusta toukokuulle.
Tuoppajärvi laskee Sohjananjokea myöten luoteeseen, Pääjärveen. Järvessä on 144 saarta, joista suurin on länsiosan Pyhäsaari (myös Eläjiensaari). Pyhäsaaressa sijaitsi aikoinaan vanhauskoisten luostari, joka hävitettiin 1800-luvulla. Lisäksi järven länsirannalla on sijainnut Skiitan nunnaluostari. Järven rannoilla oli aikoinaan monia suuria kyliä, mutta monet niistä ovat nykyisin autioina. Vienan Karjalasta kansanrunoja kerännyt Elias Lönnrot kävi runonkeruumatkoillaan myös Tuoppajärven Pyhäsaaressa. 
Suurin asutuskeskus on järven pohjoisrannikolla sijaitseva Kiestinki.
Tuoppajärvi on hyvin kalaisa. Siitä pyydetään mm. siikaa, muikkua, harjusta ja kuoretta. Vesistöalueella harjoitetaan vesimatkailua, mm. koskimelontaa.
Ellery Clark
Ellery Harding Clark (13. maaliskuuta 1874 Itä-Roxbury, Massachusetts, Yhdysvallat – 17. helmikuuta 1949) oli yhdysvaltalainen pituus- ja korkeushyppääjä. Clarkin uran huippuvuodet ajoittuivat 1800- ja 1900-luvun vaihteen tietämille, jolloin hän oli maailman huipulla.
Clark voitti Ateenan olympialaisissa vuonna 1896 kultaa sekä pituus- että korkeushypyssä. Kisojen pituushyppykilpailussa Clark käytti hattuaan askelmerkkinä, mutta kilpailun tuomarina toiminut kuningas Konstantinos poisti hatun kahdesti, koska sellainen oli hänen mielestään ammattilaisten touhuja. Vasta kolmannella yrityksellään Clark sai aikaan kunnon hypyn, 635 senttimetriä, mikä riitti kultamitaliin. Korkeushypyssä hän ylitti 181 senttimetriä, kun pahimmat kilpakumppanit ja maanmiehet James Connolly ja Robert Garrett ylittivät riman 165 senttimetrin korkeudelta. Clarkin voittotulokset olivat lajien ensimmäiset olympiaennätykset.
Clark ei koskaan voittanut maansa mestaruutta kummassakaan hyppylajissa, mutta voitti vuosina 1897 ja 1903 Amerikan amatöörimestaruuden moniottelussa. Hän osallistui myös 1904 Saint Louisin olympialaisissa 1904 yleisurheilun moniotteluun, mutta joutui keskeyttämään kilpailun. Hän jatkoi urheilu-uraansa ja harrasti kilpakävelyä 56-vuotiaaksi saakka. Elämänsä aikana hän toimi monissa ammateissa, muun muassa kirjailijana, lakimiehenä, urheiluvalmentajana, opettajana sekä Bostonin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Aavasaksa
Aavasaksa on vaara Ylitornion kunnassa Tornionjoen varrella 70 kilometrin päässä Torniosta ja noin viiden kilometrin päässä Ylitornion keskustasta pohjoiseen. Sen korkeus on 242 metriä merenpinnasta, ja se on selvästi lähiseudun vaaroja korkeampi. Aavasaksa on vanhastaan ollut tunnettu maisemanähtävyys ja näköalapaikka, ja se on yksi ympäristöministeriön valitsemista 27 virallisesta kansallismaisemasta.
Aavasaksan rinteillä on näkyvissä jääkauden jälkeisen, Saksasta Lappiin ulottuneen Ancylusjärven muinaista huuhtoutunutta rantakivikkoa. Aavasaksa-nimen oletetaan saaneen alkunsa saksalaisten hansakauppiaiden ylläpitämistä kulttuurisuhteista.
Ranskan tiedeakatemia teki Pierre Louis Moreau de Maupertuis’n johdolla geofysikaalisia mittauksia Aavasaksalla vuosina 1736–1737. Aavasaksa oli myös Struven ketjun yksi mittauskohde 1800-luvun alkupuoliskolla ja sellaisena nimetty Unescon maailmanperintökohteeksi.
Aavasaksalla on lomakylä ja hiihtokeskus, kahvila ja näkötorni sekä vuonna 1882 rakennettu Keisarinmaja. Vaara tunnetaan Suomen eteläisimpänä pisteenä, jossa voidaan juhannuksena nähdä keskiyön aurinko. Varsinkin 1950- ja 1960-luvuilla siellä pidettiinkin vuosittain suuri juhannusjuhla, jonne saapui joka vuosi tuhansittain ihmisiä. Aavasaksalla on järjestetty myös Aawastock-rockfestivaaleja.
Lontoossa sijaitsevassa Harrodsin luksustavaratalon ravintoloissa ja kahviloissa myydään talon vetenä aavasaksalaista lähdevettä.
Tengeliö on Tornionjoen itärannalla lähellä Aavasaksan vaaraa sijaitseva kylä. Sen kautta kulkevat valtatie 21 ja Kolarin rata. Kylästä johtaa vuonna 1965 valmistunut kantatien 98 silta Tornionjoen yli Ruotsin Ylitornion keskustaan Matarenkiin. Kylässä on aikoinaan ollut myös rautatieasema, joka ei enää ole kaupallisen liikenteen käytössä.
Unionismi (Irlanti)
Unionismi on ideologia, jonka kannattajat haluavat säilyttää Pohjois-Irlannin osana Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa. Nimitys unionismi tulee siitä, että Irlanti liitettiin Isoon-Britanniaan vuonna 1800 sopimuksella, jonka nimi oli "Act of Union 1800". Unionismin kannattajat ovat unionisteja. He ovat usein protestantteja, ja heitä voidaan kutsua myös lojalisteiksi, koska he ovat lojaaleja Yhdistyneen kuningaskunnan monarkille.
Irlannin tasavalta itsenäistyi vuonna 1922 ja vetäytyi liitosta, johon tahtoi kuitenkin jäädä kuusi saaren pohjoisosan kreivikuntaa. Ulsterin alueella asuville unionismi on luonnollinen vaihtoehto, sillä sitä asuttivat alkujaan Englannista ja Skotlannista 1600-luvulla muuttaneet ihmiset.
Unionistisia puolisotilaallisia järjestöjä ovat muun muassa Ulster Defence Association ja Ulster Volunteer Force.
Historiassa unionisteilla on tarkoitettu myös Irlannin itsenäisyyden vastustajia.
Tärykalvo
Tärykalvo ("membrana tympanica") on korvassa sijaitseva noin senttimetrin halkaisijaltaan oleva ohut kalvo, joka on kiinnittynyt korvakäytävän reunoihin ja vasaran varteen. Tärykalvo välittää ilman värähtelyn kuuloluihin ja erottaa korvakäytävän välikorvasta. Tärykalvo voi rikkoutua kovasta äänestä tai iskusta, mikä voi johtaa ainakin väliaikaiseen kuulovaurioon. Tärykalvo pystyy kuitenkin uusiutumaan. Terve tärykalvo on helmenharmaa. Lievää kipua ja tukkoisuuden tuntua korvassa voi aiheuttaa esimerkiksi välikorvaan kehittynyt alipaine, jolloin tärykalvo vetäytyy sisäänpäin.
Aaltoputki
Aaltoputki on radiotekniikassa käytetty mikroaaltojen siirtolinja. Yleensä se on metallinen putki, jota käytetään esimerkiksi tutkan osana. Aaltoputkessa kuljetetaan mikroaaltoja lähettimestä antenniin ja antennista vastaanottimeen. Aaltoputki kestää enemmän tehoa ja on vähähäviöisempi kuin koaksiaalikaapeli. Aaltoputkia käytetään myös optiikassa ja akustiikassa.
Sähkömagneetinen kenttä etenee aaltoputkessa joko TE- tai TM-muodossa. Taajuuden ja putken mittojen yhteensopivuuden vuoksi kenttä heijastuu putken sisäpinnasta ja siirtyy aaltoputkessa lähes häviöttä. Aaltoputken optimaalinen mitoitus määräytyy suoraan siirrettävästä taajuudesta. Kyse on suorakaiteen muotoisesta, elliptisestä tai pyöreästä kupariputkesta, jonka sisäpinta voi olla hopeoitu häviöiden vähentämiseksi. Nyrkkisääntönä aaltoputken aukon pitkä sivu on suunnilleen aallonpituuden suuruinen eli 3 GHz taajuudella aukon pitkän sivun pituus on noin 10 cm. Aaltoputken aukon lyhyt sivu on puolet pitkästä sivusta.
Poikkileikkaukseltaan elliptinen tai pyöreä aaltoputki voi olla taipuisaa ja sillä saadaan aikaan jouhevia mutkia toisin kun suorakaideputkella, jossa käytetään yleensä jäykkiä kaaria ja kulmapaloja. Taipuisa suorakaideputki muodostuu haitarimaisista nivelistä, joiden vuoksi siihen syntyy häviöllissyyttä. Aaltoputkia käytetään 1 GHz taajuudesta ylöspäin, sillä tätä matalammilla taajuuksilla aaltoputken koko on huomattava.
Golden Sounds Band
Golden Sounds Band oli kenialainen yhtye, jonka musiikissa yhdisteltiin rumban ja soukousin vaikutteita. Yhtye perustettiin vuonna 1996. Sen keulahahmo oli tansanialaissyntyinen saksofonisti Twahir Mohamed (1950–2004). Vuonna 2004 yhtyeen kappale ”Hasidi Hana Sababu” julkaistiin kokoelmalevyllä "The Rough Guide to the Music of Kenya".
Uukuniemen kirkko
Uukuniemen kirkko on yksi Parikkalan luterilaisen seurakunnan kolmesta kirkosta. Se sijaitsee Uukuniemen kirkonkylässä. Kirkko kuului aiemmin Uukuniemen seurakunnalle, joka yhdistettiin Parikkalan seurakuntaan vuonna 2005.
Ei ole tarkkaa tietoa siitä, kuinka mones Uukuniemen nykyinen kirkko on. Uukuniemen luterilainen seurakunta muodostettiin vuoden 1617 jälkeen ja siihen kuului myös Kesälahti vuoteen 1721 asti. Tiettävästi seurakunnan ensimmäinen kirkko oli rakennettu vuonna 1642 ja se oli sijainnut Kesälahden kylässä. Uukuniemen Pyhämäelle oli valmistunut uusi kirkko vuonna 1692, mutta se tuhoutui salaman polttamana jo vuonna 1694. Tämän jälkeen täytyi ottaa vanha huonokuntoinen kirkko uudelleen käyttöön, kunnes se saatiin korvattua jälleen uudella, vuonna 1699 Ertonmäelle valmistuneella kirkolla. Uukuniemen Papinniemellä ovat sijainneet ortodoksinen kylä ja kirkko, mutta oli hylätty 1950-luvulla.
Nykyinen kirkko on rakennettu puusta vuonna 1793 ja vihittiin käyttöön 1797. Kirkkoa on sittemmin korjailtu useampaan otteeseen, muun muassa 1853, 1909, 1916 ja 1929. Muodoltaan kirkko on ristikirkko, jonka ristikeskuksessa on tornimainen kupoli. Kirkon pituus ja leveys ovat 24 metriä ja kupolin korkeus 23 metriä. Kirkkoa ympäröi kiviaita. Erillinen 26 metriä korkea kellotapuli kirkon vieressä yhdystie 4021:n toisella puolella on kirkkorakennusta uudempi, vuodelta 1853.
Kirkon alttaritaulun on maalannut taiteilija Mikko Kiljander vuonna 1883. Se on jäljennös Kaavin kirkon alttaritaulusta, jonka on maalannut Adolf von Becker. Taulu, jonka aiheena on "Kristus ristillä", konservoitiin vuonna 2004. Kirkon 18-äänikertaiset urut ovat uudet, vuodelta 1982. Kellotapulissa on kaksi kelloa, joista vanhempi on vuodelta 1860 ja nuorempi vuodelta 1875.
Freddie Hubbard
Freddie Hubbard (7. huhtikuuta 1938 Indianapolis –29. joulukuuta 2008 Sherman Oaks, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti. Hän aloitti uransa soittamalla Wes ja Monk Montgomeryn kanssa Indianapolisissa. Muutettuaan 20-vuotiaana New Yorkiin hän alkoi saavuttaa mainetta soittamalla sellaisten muusikkojen kuten Philly Joe Jones, Sonny Rollins, Slide Hampton, J.J. Johnson, Eric Dolphy ja Quincy Jones kanssa.
Vuonna 1961 Hubbard liittyi kuuluisaan Art Blakeyn "Jazz Messengers"-kokoonpanoon.
Vuonna 1960 hän levytti ensimmäisen albuminsa nimeltään "Open Sesame" ja seuraavana vuonna hän julkaisi yhteistyössä Wayne Shorterin kanssa neljännen albuminsa, "Ready For Freddie", jota monet pitävät mestariteoksena. 1960-luvulla Hubbard oli mukana myös sellaisilla levyillä, kuten Ornette Colemanin "Free Jazz", Eric Dolphyn "Out to Lunch", Herbie Hancockin "Maiden Voyage" ja John Coltranen "Ascension", jotka kuuluvat jazzin historian merkkipaaluihin. Osa mainituista levyistä edustaa avantgarde-jazzia, mutta Hubbard ei soolourallaan jatkanut tämän tyylin parissa työskentelyä.
1970-luvun alussa Hubbard julkaisi sähköisempiä levyjä. Näistä tunnetuimmat ovat vuonna 1970 julkaistut "Red Clay" sekä "Straight Life", joista ensin mainittua Hubbard on sanonut itse jälkeenpäin parhaaksi levykseen. Levyillä on mukana sähköbasso ja -piano sekä hieman funkmaiset rytmit. Tyyliltään ne eivät kuitenkaan ole varsinaisesti fuusiota. Myöhemmin 1970-luvulla Hubbard julkaisi kaupallisempia levyjä, joiden on sanottu vahingoittaneen hänen mainettaan jazzin kuuntelijoiden parissa.
Hubbard julkaisi yhteensä yli 50 albumia. Hän kuoli 70-vuotiaana 29. joulukuuta 2008 saatuaan tapaninpäivänä sydänkohtauksen.
Hubbard vieraili yhtyeineen Helsingissä jo 1960-luvulla. Hän esiintyi Pori Jazz -festivaaleilla 1978 kvintetteineen, 1990 McCoy Tynerin kvartetissa ja vuonna 2000 The New Jazz Composers Orchestran kanssa. UMOn solistina häntä kuultiin Helsingissä 1993.
Zeniittikaukoputki
Zeniittikaukoputki on tähtikaukoputki, joka on pystytetty kiinteästi niin, että se osoittaa aina suoraan ylöspäin, kohti zeniittiä.
Zeniittikaukoputken etu on se, että kiinteän pystytyksen vuoksi sen kuvakenttä on hyvin vakaa. Toisaalta sillä voi tarkkailla vain hyvin kapeaa osaa taivasta, rengasta jonka kaukoputken kuvakenttä piirtää taivaanpallolle tähtitaivaan liikkuessa Maan pyörimisliikkeen vuoksi. Zeniittikaukoputken tarkoitus onkin tehdä tarkkoja havaintoja zeniitin ympärillä näkyvien tähtien paikoista. Zeniittikaukoputket ovat usein liikuteltavia.
Ensimmäisen zeniittikaukoputken rakensi vuonna 1669 Robert Hooke, joka yritti mitata formula_1 Draconis -tähden etäisyyttä parallaksin avulla. Hän käytti havainnoissaan zeniittikaukoputkea, joka oli rakennettu hänen taloonsa Lontoossa. Objektiivi oli talon katon läpi kulkevassa putkessa ja okulaaripää kaksi kerrosta alempana lattianrajassa. Hooke ei kuitenkaan ehtinyt tehdä kuin neljä havaintoa, ja hänen tuloksiaan ei uskottu kun hän väitti havainneensa pienen parallaksiliikkeen. Robert Hooken ja Christopher Wrenin suunnittelema Lontoon suuren tulipalon muistomerkki on rakennettu toimimaan myös zeniittikaukoputkena.
Iolanda Balaș
Iolanda Balaș (, 12. joulukuuta 1936 Timișoara – 11. maaliskuuta 2016) oli romanialainen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
Balaș dominoi naisten korkeushyppyä vuosien 1957–1967 välillä. Hän voitti 150 peräkkäistä kilpailua ja rikkoi maailmanennätyksen 14 kertaa. Balașin hyppäämä ME 191 cm oli viimeinen ulkojalantyylillä tehty ennätys. Se kesti kymmenen vuotta kunnes 1971 Ilona Gusenbauer hyppäsi 192 cm.
Vuonna 1960 Rooman olympialaisissa Balaș hyppäsi 185 cm voittaen peräti 14 sentin erolla seuraavaan. Vuoden 1964 kisoissa hän puolusti kultaansa voittaen tuloksella 190 cm, josta hopeamitalisti jäi 10 senttiä. Balaș oli ensimmäinen kaksinkertainen olympiakultamitalisti naisten korkeushypyssä (samaan pystyi myöhemmin Ulrike Meyfarth).
EM-kisoissa Balaș voitti kultaa Tukholmassa 1958 ja Belgradissa 1962 sekä hopeaa Bernissä 1954.
Hänen uransa korkeushyppääjänä päättyi akillesjänteen repeytymään vuonna 1967.
Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 23. lokakuuta 2001.
Ähläm Sähläm
Ähläm Sähläm on Yleisradion Yle TV1-kanavalla kesällä 2006 lähetetty viihdeohjelma. Ohjelman nimi - oik. Ahlan wa Sahlan - tarkoittaa "Tervetuloa!" arabiaksi.
Tuomiojärvi (Jyväskylä)
Tuomiojärvi on järvi Jyväskylässä. Kortepohjan, Mannilan ja Viitaniemen asuinalueet sijaitsevat sen rannalla. Tuomiojärvi on 3–4 kilometriä pitkä ja sen pinnan korkeus on 94,4 metriä. Tuomiojärven nimettyjä saaria ovat Muurahaissaari eli Hiekkaranta, Selkäsaari eli Mäntysaari, Lehtisaari, Heinäsaari, Koivusaari ja Lehtosaari. Tuomiojärvi on matala. Suurimmassa osassa Jyväskylää juotiin aikaisemmin Tuomiojärvestä tullutta johtovettä. Tuomiojärveen laskee muun muassa Syväoja Myllyjärvestä. Tuomiojärvi laskee Löylyjokea pitkin Palokkajärveen.
Tuomiojärven nimi viittaa arvioiden mukaan eräoikeudenkäyntiin.
Tuomiojärven vesi on luokiteltu laadultaan tyydyttäväksi. Veden laadun heikkeneminen johtuu rakennettujen alueiden hulevesistä ja haja-asutuksesta, ilmasta tulevasta kuormituksesta sekä maa- ja metsätaloudesta. Kohde on osa Keski-Suomen vesistöjen parannusohjelmaa, joka on käynnissä vuoteen 2015 saakka. Tavoitteena on saavuttaa vesistön hyvä ekologinen tila vuoteen 2021 mennessä. Veden laatua halutaan parantaa, koska järveä käytetään myös raakavesilähteenä. Järvessä esiintyy kesäisin sinilevää, ja vaikka veden kuormitus on pienentynyt 2000-luvulla, kuormitus on edelleen huolestuttavan suuri.
Aaloet
Aaloet ("Aloë") on mehikasvisuku heinäpuukasvien ("Xanthorrhoeaceae") heimon alaheimossa "Asphodeloideae", joka vanhemmissa luokitusjärjestelmissä usein luokiteltiin omaksi soihtukasvien ("Asphodelaceae") heimokseen. Sukuun kuuluu yli kolmesataa lajia, jotka kasvavat luonnonvaraisina Afrikan kuivilla alueilla, etenkin Etelä-Afrikan eteläkärjessä ja trooppisen Afrikan vuorilla. Agavet, jotka muistuttavat aaloeita ulkonäöltään, mutta kasvavat Amerikassa, eivät ole aaloeille kovin läheistä sukua.
Aaloet muistuttavat ulkonäöltään ananaksen lehtiruusuketta. Mehevien lehtien reunat ovat piikikkäät. Kukat ovat pienet, kellomaiset, keltaiset tai punaiset.
Kasvumuodoltaan aaloet ovat usein pensasmaisia. Jotkin ovat varrettomia, toiset taas 20 m:n korkuisiksi kasvavia puita. Varret ovat tavallisesti haaraisia, ja lehdet sijaitsevat tiheinä ruusukkeina haarojen kärjissä. Lehdet ovat meheviä ja vahapeitteisiä, yleensä reunoiltaan piikkihampaisia. Putkimaiset ja kaunisväriset kukat sijaitsevat pitkien kukintovarsien latvoissa tähkämäisissä tai terttumaisissa ryhmissä.
Aaloeita on viljelty useita vuosisatoja, ja jo Dioskorides kuvaa niiden ominaisuuksia..
Aaloeita kasvatetaan koristeina. Monista aaloelajeista käytetään niiden lehdistä saatavaa geelimäistä nestettä kosmetiikan raaka-aineena, mm. ihovoiteena ja palovammojen hoitoon tunnetuimpana lääkeaaloe ("Aloe vera"). Tuorepuristettua ja säilöttyä aloe-geeliä saa myös juomana.
Joitakin aaloelajeja voidaan kasvattaa ruukkukasvina huoneessa. Niiden hoitaminen ei ole lainkaan vaikeaa, sillä aaloet tarvitsevat vain vähän vettä.
Aaloehamppu on muutamien aaloeiden syykimpuista koostuvaa kuitua. Sitä käytetään lajien kasvuseuduilla köysien punontaan. "Aloe vera" -kasvista saadaan myös tekstiilien valmistukseen käytettävää aaloekuitua.
Kasvia kuvataan vertauskuvia käsittelevässä kirjallisuudessa usein agavena. Virheellisesti kumpikin on mainittu kovaa vatsaa parantavina lääkekasveina; tämän vuoksi niitä on pidetty katumuksen ja kärsimyksen symboleina. Aaloeta käytettiin myös palsamoinnissa, koska sen ajateltiin ehkäisevän mätänemistä. Koska aaloe kasvattaa vain yhden korkean kukkavarren, kasvista on muodostunut Neitsyt Marian yhdenkertaisen neitseellisen äitiyden vertauskuva.
LV
LV on suomalaisen Berner Oy:n omistama tuotesarja, johon kuuluu pesuaineita, hiustuotteita, hygieniatuotteita sekä ihonhoitotuotteita. Berner osti LV-brändin Unileveriltä vuonna 2001.
LV-tuotesarjan nimi tulee alun perin sanoista Lumi Valko. Tuotesarjan ensimmäinen tuote oli herkän ihon palasaippua, jonka Lumi Valko kehitti yhteistyössä ihotautiopin professori Carl Eric Sonckin kanssa jo lähes 50 vuotta sitten.
LV-sarjassa on yli 20 tuotetta, jotka kaikki on kehitetty yhdessä Allergia- ja Astmaliiton kanssa. Tuotteet on suunniteltu erityisesti herkälle, allergiselle ja atooppiselle iholle, sekä lapsille. LV-tuotteet kehitetään ja valmistetaan pääasiallisesti Suomessa.
Po (täsmennyssivu)
Po tarkoittaa seuraavia:Po on seuraavien henkilöiden nimi:
Abstrakti tietotyyppi
Abstrakti tietotyyppi (, "ADT") on tyypin määrittely, joka määrittelee vain tyypin tietosisällön ja tyyppiin kuuluvat operaatiot, ei tyypin toteutustapaa. Toisin sanoen ADT määrittelee tarkalleen ja täydellisesti tyypin julkisen rajapinnan eikä mitään muuta. Esimerkiksi abstraktin tietotyypin "Stack" (pino) määrittely voisi kertoa muun muassa, että tallennettavat alkiot ovat kokonaislukuja, alkion pinon päällimmäiseksi lisäävä operaatio on "push" ja pinon päältä alkion poistava operaatio on "pop". Tietorakenteen toteutustapaan ADT ei ota mitään kantaa.
ADT siis määrittelee eräänlaisen rakenneosan, jota voidaan käyttää muita ohjelmia rakennettaessa. Ohjelmoija voi (ja hänen pitääkin) kirjoittaa ohjelmansa siten, että se käyttää vain ADT:n määrittelyn mukaisia ominaisuuksia, jolloin ohjelma toimii edelleenkin vaikka esimerkiksi kokonaislukutaulukkoon perustuva pino vaihdettaisiinkin linkitettyyn listaan perustuvaksi pinoksi.
Giuseppe Acerbi
Giuseppe Acerbi (3. toukokuuta 1773 Castel Goffredo, Italia – 25. elokuuta 1846 Castel Goffredo) oli italialainen tutkimusmatkailija, kirjailija ja muusikko, joka matkusti vuosina 1798–1799 Suomen ja Lapin halki Nordkappiin, Euroopan pohjoisimpaan kärkeen. Kolme vuotta myöhemmin hän julkaisi retkestään laajan englanninkielisen teoksen "Travels through Sweden, Finland and Lapland to the North Cape in the years 1798 and 1799". Kirjan Suomen- ja Lapin-jaksot on suomennettu.
Suomesta Acerbi taltioi esimerkiksi italialaiseen selvästi vaikutuksen tehnyttä saunomista: "valtavaksi hämmästyksekseni huomasin että nuo ihmiset saattoivat nauttien oleskella puoli tuntia tai tunninkin huoneessa, jossa kuumuus kohosi 70 tai 75 asteeseen Celsiusta. Koko ajan, kun suomalaiset oleskelivat tässä kuumassa kylvyssä, he hieroivat itseään ja hakkasivat jokaista ruumiinsa kohtaa koivun oksista tehdyllä vitsakimpulla. Kymmenen minuutin jälkeen he olivat punaisia kuin raaka liha ja näyttivät suorastaan kauheilta."
Acerbin matkakirjassaan esittämä piirros, jossa miehet istuvat vastatusten pitäen toisiaan kädestä, nimettiin "runonlaulajiksi", ja kuva päätyi jopa Kalevalan selitysosiin. Myöhempi tutkimus on osoittanut, että kuva esitti voimainkoetusleikkiä jouluaattona Ruotsissa.
Acerbi tutki myös eläimiä ja nimesi linnuista idänpikkuliitäjän ("Puffinus yelkouan") 1827. Hän julkaisi artikkelin idänpikkuliitäjästä toimittamassaan "Biblioteca Italianassa".
Köhniönjärvi
Köhniönjärvi, puhekielessä ja vanhemmissa kartoissa Köhniö, on pieni, saareton, pitkä, kapea ja tummavetinen järvi Kypärämäen kaupunginosan länsiosassa Jyväskylässä keskustaajaman länsipuolella. Se on 1–1,5 kilometriä pitkä ja muuten kapenee kaakosta luoteeseen mutta kaakkoispään eteläosassa on pieni lahti. Köhniönjärvi on syvimmillään 18 metriä syvä. Köhniönjärvi kuuluu Kymijoen vesistöön.
Köhniönjärveen laskee Mäyräoja sekä pieni puro Rimminsuolta. Köhniönjärvi laskee Köyhänojaa pitkin Jyväsjärveen.
Järven ympärillä kasvaa enimmälti sekametsää.
Järvi on nimennyt vierellään sijaitsevan Köhniön asuinalueen. Järven kaakkoispäässä on uimaranta, jolla on laituri, hyppytorni, pukukopit, grillipaikka ja talvisin avanto. 1960-luvulla rannalla toimi kesäisin rantakioski ja toimii jälleen kesällä 2015. Kypärämäen-Köhniön asukasyhdistys ja Kypärämäen Martat järjestävät rannalla rantajuhlia.
Lounaisrannalla kulkee rautatie. Köhniönjärven kohdalla on aiemmin ollut rautatieseisake, mutta se on lakkautettu jo vuosikymmeniä sitten.
Köhniönjärven luoteispäässä on kunnallistekniikan museo Könkkölä. Aiemmin siellä sijaitsi kaupungin työntekijöiden virkistyspaikka jonka tiloissa toimi myöhemmin tilausravintola Juhlatalo Könkkölä. Vuonna 2013 tilat siirtyivät takaisin kaupungin käyttöön ja sinne tuli nuorille suunnattu Könkkölän toimintakeskus.
Jo kauan ennen kuin Köhniön ja Kypärämäen asuinalueet oli rakennettu, Köhniönjärven luoteispäässä oli Könkkölän torppa: