hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Irma Urrila
Irma Rauha Kristiina Urrila-Andersson (o.s. Urrila; s. 29. tammikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen laulaja (sopraano). Hän voitti Yleisradion järjestämän laulukilpailun 18-vuotiaana keväällä 1961. Ensikonserttinsa hän antoi Helsingin Konservatoriossa 26. marraskuuta 1962 Pentti Koskimiehen säestämänä. Urrila aloitti lauluopinnot tätinsä Aino Eleniuksen johdolla ja jatkoi niitä Sibelius-Akatemiassa Jolanda di Maria Petrisin opissa sekä myöhemmin Milanossa Carla Castellanin ja Tomaso Jappellin johdolla.
Urrila voitti Lonigon laulukilpailun 1965 ja tuli toiseksi Parman Verdi-kilpailussa 1966. Suomen Kansallisoopperassa Urrilalla oli solistikiinnitys syksystä 1965 kevääseen 1967, jonka jälkeen hän siirtyi Tukholman kuninkaalliseen oopperaan.
Urrila avioitui Norjaan ja siirtyi vuonna 1970 Oslon oopperaan. Urrilan laulajanura kesti yli 30 vuotta ja käsitti yli 40 oopperaroolia, joista mainittakoon Pamina ("Taikahuilu"), Zerlina ("Don Giovanni"), Kreivitär ("Figaron häät"), Mimì ("La Bohème"), Liù ("Turandot"), Lauretta ("Gianni Schicchi"), Tatjana ("Jevgeni Onegin"), Sophie ("Ruusuritari") sekä Giacomo Puccinin "Madame Butterflyn" ja Richard Straussin "Arabellan" nimiosat. Oopperatyönsä ohella Irma Urrila on konsertoinut ahkerasti ja esiintynyt usein oratoriosolistina. Suomen, Ruotsin ja Norjan lisäksi hän on esiintynyt Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Brasiliassa ja Kreikassa. Laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen Irma Urrila nousi Ingmar Bergmanin ohjaaman "Taikahuilun" elokuvaversion (1975) Paminana.
Veijo Murtomäki arvioi, että Urrila kuuluu Suomen sopraanohistorian ”yhden käden sormilla laskettaviin suuruuksiin”.
Lahden seutukokeilu
Lahden seutukokeilu on osa sisäasiainministeriön valtakunnallista seutukokeilujärjestelmää, millä pyritään aikaansaamaan kuntien tuottamien palveluiden tuottaminen suuremmissa taloudellis-hallinnollisissa kokonaisuuksissa. Tarkoituksena on aikaansaada suurtalouden mittakaavaetuja ja vähentää tulevaisuudessa kuntien valtionavun tarvetta.
Lahden seutukokeilu alkoi 2002. Se laajenee 2007, kun 2002 alkaen mukana olleiden kuntien Asikkala, Hollola, Lahti, Nastola ja Orimattila lisäksi mukaan tulevat Heinola, Hämeenkoski, Kärkölä, Padasjoki ja Sysmä. Päijät-Hämeen kunnista Artjärvi ja Hartola jäävät edelleen seutukokeilun ulkopuolelle. Seutukokeilu mahdollistaa myös vaaleilla valitun valtuuston, jolle voidaan luovuttaa kunnanvaltuustojen päätäntävaltaa. Tähän ei ole kuitenkaan Lahden seutukokeilussa edetty pääasiassa siksi, että Lahden kaupungissa asuvien äänestäjien paino äänten kokonaismäärässä olisi niin suuri ja vaaleilla valittu seutukokeiluvaltuusto edustaisi näin lähinnä suurimman kunnan, Lahden kaupungin piirissä vallitsevia näkemyksiä.
Lahden kaupunkiseudun kunnat ovat sopineet ottavansa käyttöön yhteisen yleiskaavan, yhteisen linjaliikenteen liikennelupajärjestelmän. Lisäksi kunnat antavat yhdessä lausuntoja valtion viranomaisille sosiaali- ja terveystoimen sekä opetus- ja kulttuuritoimen investointien tärkeysjärjestyksestä valtion kunnille myöntämiä valtionapuja koskien. Myös osa kunnallista edunvalvontaa, yhdyskuntasuunnittelun kunnallistekniikan toteuttamisesta ja ylläpidosta sekä kunnallisten palvelutuotantojen yhteistyötä koordinoidaan Lahden kaupunkiseudulla.
Päijät-Hämeessä on useissa eri prosesseissa ja eri lakien perusteella tapahtuvia yhdentymispyrkimyksiä, joiden tavoitteena on Vellamoksi kutsuttu koko Päijät-Hämeen käsittävä kunta, minkä Päijät-Hämeen alueen keskiajalla käsittänyt Hollolan kunta on asettanut virallisesti tavoitteekseen.
Seutukokeilua pisimmälle mennyt paikallishallinnon yhdistämiskokeilu on Kainuun maakunta, jossa ainoana manner-Suomessa käytiin myös maakuntavaalit. Kainuun maakuntahallinnosta on pidemmälle vietynä yhdentymishankkeena kuitenkin säädetty erillinen laki, joka ei sisällys lakeihin seutukokeilusta.
Pisimmälle mennyt maakunnallinen hallinto on Ahvenanmaan autonomisessa maakunnassa, joka vahvistettiin 1900-luvun alussa Kansainliitossa ratkaistusta Suomen ja Ruotsin välisessä kiistasta siitä, pitäisikö Ahvenanmaan kuulua Ruotsiin.
Tulkki (täsmennyssivu)
Tulkki voi tarkoittaa seuraavia:
HC Lugano
HC Lugano on sveitsiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa Sveitsin pääsarjassa National League A:ssa. Joukkue on perustettu 1941 Luganossa. Joukkueen kotihalli on Resega. HC Lugano pelasi European Champions Cupissa 2007. Maineikkaita Luganossa pelanneita suomalaisia ovat esimerkiksi Kari Eloranta, Ville Peltonen, Jukka Hentunen ja Petteri Nummelin, joka on seuran kaikkien aikojen neljänneksi tehokkain pelaaja ja syöttötilaston ykkönen tehoilla 111+264=375. Lugano on jäädyttänyt Nummelinin pelinumeron 33.
Partido Revolucionario Institucional
Partido Revolucionario Institucional (PRI, ) on meksikolainen puolue, joka hallitsi maata yhtämittaisesti 1929–2000. Nykyisin se on edelleen yksi suurimmista puolueista. Ideologialtaan PRI on sosiaalidemokraattinen. Se on sosialistisen internationaalin jäsen. Sen kannattajista käytetään nimeä "priistas".
PRI:n edeltäjän perusti Plutarco Elías Calles nimellä "Partido Nacional Revolucionario" () 4. maaliskuuta 1929 vakauttamaan maata ja normalisoimaan Meksikon vallankumouksen veteraanien välit. Vallanvaihdoista tuli väkivallattomia, vaikkei aina demokraattisia. Vuonna 1938 PRR hajosi ja sen tilalle perustettiin "Partido de la Revolución Mexicana" () Lázaro Cárdenasin johdolla. PRM hajosi ja PRI perustettiin Manuel Ávila Camachon johdolla 18. tammikuuta 1946.
Kolmella eri nimellä puolue piti valtaa 70 vuoden ajan. Vain harvoin kukaan ulkopuolinen tuli valituksi edustajainhuoneeseen tai senaattoriksi. Ensimmäinen PRI:n ulkopuolinen kuvernööri valittiin Baja Californian osavaltioon 1989 ja ensimmäinen ei-PRI:n presidentti oli Vicente Fox vuonna 2000.
Ensimmäisten tappioiden jälkeen PRI teki näyttävän paluun ja vuoden 2003 kongressivaaleissa se sai 224 paikkaa 500:sta edustajainhuoneessa. Vuonna 2006 PRI jäi 106 paikkaan edustajainhuoneessa ja sai 33 senaattoria.
Keskiviikkona 26. huhtikuuta 2010 asemiehet väijyttivät ihmisoikeusaktivistien kulkueen. Teosta syytetään PRI:n alaisuudessa toimivia puolisotilaallisia Ubisort-joukkoja. Kaksi aktivistia kuoli ja kaksitoista on kateissa. Toinen kuolleista oli suomalainen tarkkailija Jyri Jaakkola.
Risto Tuorila
Risto Kalevi Tuorila (s. 19. helmikuuta 1947 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka työskenteli pitkään Oulun kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010.
Tuorila kävi Suomen Teatterikoulun 1974–1978. Hän on aikaisemmin ollut näyttelijänä Lappeenrannan kaupunginteatterissa (1969–74), Ryhmäteatterissa (1978–1980) ja Kemin kaupunginteatterissa (1980–1981).
Risto Tuorila on naimisissa Oulun kaupunginteatterin lavastajan Maija Tuorilan kanssa. Hän harrastaa vapaa-ajallaan purjehdusta.
Tuorila on näytellyt monissa teatteri- ja elokuvaproduktioissa. Hän näytteli Vilho Koskelaa Rauni Mollbergin elokuvassa "Tuntematon sotilas" (1985) ja voitti siitä Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Tuorila näytteli Jussi Koskelaa Timo Koivusalon ohjaamissa "Täällä Pohjantähden alla" ja "Täällä Pohjantähden alla II" -elokuvissa. Hän sai Oulun kaupungin kulttuuritunnustuspalkinnon vuonna 2004, perusteena pitkäaikainen ja ansiokas työ Oulun kaupunginteatterissa.
Paimen (uskonto)
Paimenta käytetään uskonnollisessa merkityksessä esimerkiksi kristinuskossa uskovien ihmisten kaitsijana. Tehtävät vastaavat lammaspaimenen tehtäviä ihmisten keskellä. Sanaa käytetään erityisesti Kristuksesta tai Jumalasta. Myös pappi tai muu uskonnollinen johtaja voi ohjeistaa johdettaviaan "paimenkirjeillä".
Raamatun Jeesus vertaa itseään paimeneen Johanneksen evankeliumissa.
Risto Jalonen
Risto Jalonen (s. 28. lokakuuta 1957 Vaasa) on vaasalainen kuva- ja sanataiteilija. Jalonen on toiminut muun muassa taidemaalarina ja valokuvaajana. Jalosen retrospektiivinen näyttely "Virran varrelta" oli esillä galleria Art Alexissa vuonna 2008. Samaan aikaan ilmestyi "Rajatapaus", 50-vuotisjuhlajulkaisu.
Jalonen on toimittanut kokoomateoksia pohjalaisesta taiteesta, kuten "Vaasa - kaupunki keskellä luontoa" (2002) ja "Avain - Risto Jalonen ja muita pohjalaisia elämän tulkkeja" (2005). "Yksin" -runokirjan ruotsinkielinen käännös mukana Yleisradion Tassiva Karhu kisassa 2005. Jalosen esikoisteos oli omakustanne "Tuulee" vuonna 1986.
Sähköpaimen
Sähköpaimen on laite, joka antaa laitumen ympäri viritetylle metallijohdolle, sähköaidalle sähköimpulsseja. Sähköpaimenen tarkoitus on pitää eläimet aidatulla alueella. Sähköpaimenien tehoalue on 1,6–9 joulea.
Suomen pitkäikaisin ja tunnetuin sähköpaimen vuodesta 1938 on Olli-merkkinen. Vuonna 2002 Olli-paimenten yhteenlaskettu myynti saavutti 350 000 kappaleen rajan.
Paimen (täsmennyssivu)
Paimen tarkoittaa seuraavia asioita:
Melanie Safka
Melanie Anne Safka-Schekeryk (s. 3. helmikuuta 1947 Astoria, New York), taiteilijanimeltään Melanie, on yhdysvaltalainen pop- ja folk-laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun hiteistään "Brand New Key", "Lay Down (Candles in the Rain)" ja "Look What They've Done To My Song, Ma'".
Melanie Safka syntyi Queensin Astoriassa New Yorkissa 1947. Hän opiskeli New York Academy of Fine Arts -koulussa. Hän aloitti laulajanuran opiskellessaan collegessa ja esiintyi sen jälkeen Greenwich Villagen klubeilla. Hän sai julkaisusopimuksen Columbia Recordsilta vuonna 1967 ja levytti ensimmäisen singlensä "Beautiful People" samana vuonna. Toisen singlen jälkeen hän jätti Columbian.
Melanie tapasi vuonna 1968 tuottaja Peter Schekerykin, josta tuli hänen managerinsa ja myöhemmin aviomiehensä. Levy-yhtiö Buddah Records julkaisi Melanien ensimmäisen albumin "Born to Be" vuoden lopulla. Melanie esiintyi Woodstockissa elokuussa 1969. Sen jälkeen hän julkaisi toisen albuminsa. Melanien kaupallinen läpimurto tapahtui kappaleella "Lay Down (Candles in the Rain)", joka muisteli Woodstockia ja nousi singlelistalla kuudenneksi. Myös albumi "Candles in the Rain" nousi top-20:een.
Melanie perusti oman levymerkkinsä Neighborhood Records vuonna 1971. Single "Brand New Key" nousi Yhdysvaltain singlelistan kärkeen, ja Melanie oli vuoden 1971 menestyneimpiä artisteja. Albumi "Gather Me" myi kultaa ja nousi albumilistalla sijalle 15.
"Garden in the City" nousi vielä listasijalle 19, mutta seuraavat albumit eivät enää menestyneet aiempien tavoin. Melanie keskittyi perheeseensä eikä levyttänyt vuosien 1977 ja 1982 välillä. Sen jälkeen hän on jatkanut levyttämistä ja konsertointia, ja hän on ollut suosittu 1960-luvun nostalgiaesiintyjä.
Karjalan Heili
Karjalan Heili on Joensuussa kaksi kertaa viikossa ilmestyvä kaupunkilehti, jota jaetaan ilmaisjakeluna. Joensuun lisäksi lehteä jaetaan kaupungin ympäristökuntiin Liperiin, Kontiolahdelle ja Outokumpuun. Levikki on 52 725  kappaletta. Toimitus on kaupungin keskustassa Torikadulla.
Lehti on perustettu 1970. Sen päätoimittaja on Jentta Ilanmaa (2016-). Aikaisempia päätoimittajia ovat olleet Markku Rouhiainen (1970-1986), Pentti Kakkinen (1986-2002), Heikki Arppi (2002-2007), Petri Vähä (2007-2012) ja Arttu Käyhkö (2012-2015)..
Lehteä kustantaa Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj, jonka suurin omistaja on Laakkosen suku. Kirjapainokonserni julkaisee sanomalehti Karjalaista ja useita paikallislehtiä Pohjois-Karjalassa.
Viihdetaiteilija Jaakko Teppo sekä ohjaaja Markku Pölönen ovat kirjoittaneet kolumneja lehteen.
Kaupunkilehtien liitto on valinnut Karjalan Heilin vuoden kaupunkilehdeksi neljä kertaa: 1992, 1999 ja 2008 ja 2015.
Internet-kuvagalleria
Internet-kuvagalleria on internetsivusto, johon ihmiset voivat lisätä valokuvia katseltavaksi. Suosituimpia suomalaisia internet-kuvagallerioita ovat muun muassa ii2, IRC-Galleria, Kuvake.net, Rock-Galleria.fi ja aikuisille suunnatut galleriat nakuna.fi ja Alastonsuomi.com. Kuvagallerioissa kuvaaja saa itse päättää, antaako kuviaan käyttöön yleisesti vai ei.
Sitio de Calahonda
Sitio de Calahonda on kaupunki Etelä-Espanjassa Costa Del Solilla. Sitio de Calahonda tunnetaan varakkaiden brittieläkeläisten loma-asuntokeitaana ja rauhallisesta elämänmenostaan. Calahondassa asuu myös melko paljon pohjoismaalaisia ja saksalaisia. Calahonda sijaitsee noin 50 kilometriä Málagasta lounaaseen Marbellan ja Fuengirolan välissä. Hallinnollisesti se kuuluu Mijaksen kuntaan.
Kotiseutu-uutiset
Kotiseutu-uutiset on Liperissä ja Rääkkylässä ilmestyvä sitoutumaton, yksityisesti omistettu paikallislehti. Lehden perusti vuonna 1966 Esko Vähämäki. Lehti aloitti ilmestymisen Liperissä, josta levikkialue laajeni Rääkkylään seuraavana vuonna. 
Lehden omistajaksi ja päätoimitajaksi tuli vuonna 1985 Tarmo Nenonen ja toiseksi omistajaksi vuonna 1994 Riitta Parkkinen. 1. huhtikuuta 2016 alkaen omistaja ja päätoimittaja on Jari Partanen. 
Lehden toimitus sijaitsee Liperin keskustassa Keskustiellä'. Lehti ilemstyy kerran viikossa.
Luettelo eduskuntaryhmää vaalikauden aikana vaihtaneista kansanedustajista
Luettelo eduskuntaryhmää vaalikauden aikana vaihtaneista kansanedustajista sisältää ryhmänvaihtajat aikajärjestyksessä. Vaalikauden aikana ryhmää vaihtaneet ovat ensimmäisessä listassa. Ne edustajat, jotka ovat siirtyneet vaalien jälkeen suoraan eri eduskuntaryhmään kuulumatta välillä siihen minkä puolueesta ovat tulleet valituiksi, on lueteltu alemmassa luettelossa. Edellisellä vaalikaudella eri ryhmään kuuluneet mutta vaaleissa toisen puolueen listoilta eduskuntaan valitut eivät ole tässä luettelossa.
Luettelon jäsenet ovat tulleet valituksi toisen puolueen listoilta, mutta liittyneet eduskunnassa eri ryhmään kuin muut puolueen kansanedustajat kuulumatta välillä puolueen omaan eduskuntaryhmään.
Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiristä valitut ovat yhdessä RKP:n kanssa muodostaneet Ruotsalaisen eduskuntaryhmän. Heitä ei ole lueteltu alla.Lähteenä on käytetty pääasiassa eduskunnan kansanedustajamatrikkelia
Tapiolan kirjasto
Tapiolan kirjasto on Espoon kulttuurikeskuksen yhteydessä toimiva kirjasto. Tapiolan kirjasto on osa Espoon kaupunginkirjastoa ja HelMet-kirjastoa.
Tapiolan kirjasto on Tapiolan alueen aluekirjasto. Tapiolan alueeseen kuuluvat muut kirjastot ovat Haukilahden ja Laajalahden kirjastot.
Kirjaston pinta-ala on 1 150 m². Rakennus saneerattiin 2006, ja uudistettu kirjasto avattiin muutaman kuukauden tauon jälkeen saman vuoden lokakuussa. Uudistusten yhteydessä kirjastosta tuli kaksikerroksinen. Kirjastossa on musiikkiosasto, lehtisali sekä mahdollisuus ilmaiseen internetin käyttöön. Vuonna 2008 kirjastoon saatiin myös langaton verkko.
Tapiolan kirjaston kokoelmissa oli vuonna 2006 aineistoa yhteensä 420 695 kappaletta, joista
Tapiolan kirjasto on maanlaajuisesti tunnettu lastenkirjastokokeiluistaan. Parikymmentä kirjastoammattilaista työllistävälle kirjastolle myönnettiin vuonna 1997 Espoossa vuosittain jaettava Hyvän työyhteisön palkinto.
Tapiolan suomenkielinen piirikirjasto aloitti toimintansa 1958 Tapiolan kansakoulun aulassa, ruotsinkielinen puolestaan kirkkoherranviraston kansliassa. Kun kirjastot yhdistettiin 1963, Tapiolassa elettiin voimakasta rakentamisen aikaa. Uusi sivukirjasto sai tilansa (96 m²) Tapiontorin ostoskeskuksesta. Kirjoja oli n. 10 000 ja kävijöitä 3 000.
Kirjasto kaksinkertaisti tilansa 1967, edelleen kuitenkin Tapiontorilla. Kirjasto oli sokkeloisessa paikassa, jossa oli seitsemän huonetta. Päätoimisen kirjastonhoitajan ja tuntiavun turvin kirjasto oli auki peräti kuutena päivänä viikossa. Kirjoja oli kolminkertainen määrä ja asiakkaita kuutisentuhatta.
Tämä "lopullinen väliaikaisratkaisu" oli kuitenkin kestämätön lainauksen ja kävijöiden lisääntyessä huimasti ja kulttuurikeskusta odotellessa seuraavat tilat löytyivät Merituulentien toiselta puolelta Juva-talosta. Vuonna 1978 tilaa oli noin 800 m2, mutta tämäkään lisäys ei riittänyt. Kirjojen määrä oli noussut lähes sataantuhanteen, lainaukset kolmeensataantuhanteen ja lainaajia rekisteröitiin jo reilusti yli kymmenentuhatta. Kun kirjasto vihdoin pääsi muuttamaan 15.3.1989 uuteen kulttuurikeskukseen, lisääntyivät niin kävijämäärät kuin toiminnotkin edelleen.
Seuraavan kerran remontoitiin koko kirjaston alakerta 2006 uusiksi asiakastiloiksi. Edelleenkään tila ei kuitenkaan tahdo riittää.
Tapiolan kirjaston vetäjinä ovat toimineet aikojen kuluessa Hilja Sederholm, Erik Dahla, Saga Rosen, Kari Turunen (ensimmäisenä päätoimisena kirjastonhoitajana), Tuula Niemelä, Elsbet Keto, Anneli Perälä, Kari Vaijärvi ja Outi Melen.
Bullockornis
Bullockornis planei oli "Dromornithidae"-heimoon kuuluva sorsalintu. Se eli Mioseeni-kaudella.
Kuten kaikki "Dromornithidae"-heimon jäsenet, "Bullockornis" oli lentotaidoton lintu, joka asui noin 15 miljoonaa vuotta sitten Australiassa.
"Bullockornis" oli noin 2,5 metriä pitkä ja se saattoi painaa 250 kg. Sen nokka oli erittäin suuri ja se oli suunniteltu leikkaamiseen, mikä viittaa siihen että se saattoi olla lihansyöjä.
Eino Siuruainen
Eino Olavi Siuruainen (s. 20. maaliskuuta 1943 Pudasjärvi) on suomalainen poliitikko, tieteilijä ja virkamies ja entinen Oulun läänin maaherra. Koulutukseltaan Siuruainen on filosofian tohtori maantieteen alalta.
Siuruainen menetti isänsä vuonna 1943 sodassa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1964. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1968, filosofian kandidaatiksi 1970, filosofian lisensiaatiksi 1973 ja filosofian tohtoriksi 1976. Hän on toiminut Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen erikoistutkijana 1973-1980, Oulun yliopiston maantieteen apulaisprofessorina ja vs. professorina 1981-1983 ja Oulun yliopiston Pohjois-Suomen tutkimuslaitoksen vs. johtajana 1984-1987 ja kirjoittanut useita julkaisuja, joita on ilmestynyt noin 130 sekä Suomessa että ulkomailla.
Hänestä tuli keskustapuolueen kansanedustaja vuonna 1987, ja hän toimi eduskunnassa vajaan kauden ennen siirtymistään maaherraksi 1991, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2009. 1. syyskuuta 2003 Suomen kauppa- ja teollisuusministeriö teki päätöksen hänen nimittämisestään valtion teknologiarahoituksen alueellisen hyödyntämisen selvitysmieheksi.
Siuruainen on sotilasarvoltaan kapteeni. Hän sai Oulu- ja maanpuolustusmitalit 1995 sekä sotilasansiomitalin 1998. Hänellä on myös Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan komentajamerkki. Siuruainen on myös Tammenlehvän Perinneliitto ry:n puheenjohtaja. Ansioistaan opiskelijoiden hyväksi tehdystä työstä Oulun yliopiston ylioppilaskunta kutsui hänet kunniajäsenekseen vuonna 2005.
Genyornis
Genyornis newtoni on sukupuuttoon kuollut Dromornithidae-heimoon kuuluva suurikokoinen sorsalintu, joka eli Australiassa.
"Genyorniksen" elinympäristöä olivat mahdollisesti avoimet metsät ja savannitasangot, joilla se saattoi elää rinnakkain emun kanssa. Sen uskotaan munineen hiekkadyyneihin. Fossiilien järjestäytymisen perusteella "Genyornis" eli mahdollisesti parvina emun tapaan. Kuten kaikki Dromornithidae-heimon jäsenet, "Genyornis" oli lentotaidoton. Se oli heimon viimeinen laji, ja eli rinnakkain ensimmäisten aboriginaalien kanssa kuivilla ruohotasangoilla vielä noin 30 000 vuotta sitten. Laji kuitenkin katosi melko pian sen jälkeen, kun nykyihminen oli levinnyt mantereelle.
Vaikka useat "Genyorniksen" sukulaiset olivat luultavasti saalistajia, tämän leukojen ja kynsien piirteet viittaavat siihen, että se saattoi olla kasvinsyöjä. Lisäksi luurankojen yhteydestä on löydetty gastroliittejä. "Genyornis" saattoi käyttää erittäin suurta nokkaansa pähkinöiden ja siementen rikkomiseen. Lintu oli noin 2–2,5 metriä pitkä ja se saattoi painaa 220–240 kiloa.
Metsänpeitto
Metsänpeitto on suomalaisessa uskomusperinteessä tila tai paikka, johon luonnossa kulkeva ihminen tai kotieläin voi joutua.
Metsänpeittoa on pidetty metsänhaltijoiden tai maahisten maailmana. Uskomuksen mukaan metsänpeittoon voi joutua joskus jonkin olennon, esimerkiksi metsänhaltijan tai harakan, viemänä. Toisaalta ihminen voi uskoa joutuneensa metsänpeittoon, mikäli eksyy, eikä löydä omin avuin metsästä kotiin.
Metsänpeittoon joutuneelle tulee omituinen, vieras olo. Jotkut kertovat maailman samalla hiljentyneen, linnunlaulun ja muiden metsän äänten vaienneen. Tuttu metsä saattaa muuttua vieraaksi ja erilaiseksi, joskus jotenkin nurinkuriseksi, jopa ylösalaiseksi. Jotkut metsänpeittoon joutuneet jähmettyvät paikalleen pystymättä liikkumaan tai puhumaan, toiset taas kulkevat läpi tuntemattomaksi muuttuneen seudun. Metsänpeittoon joutuneen väitetään katoavan muiden näkyvistä, eivätkä muut löydä häntä, vaikka kulkisivat ohi. Metsänpeittoon joutunut saattaa myös näyttää kiveltä tai kannolta. On kertomuksia, joissa kadonnutta lehmäänsä etsivä istuu uupuneena kivelle, tietämättä istuvansa lehmänsä päällä. Jotkut pääsevät itsestään metsänpeitosta, toiset taas tehtyään taikatemppuja, ja joidenkin kerrotaan kadonneen iäksi.
Metsänpeitosta pääsemiseksi on erilaisia keinoja, kuten vaatekappaleen kääntäminen nurin päin tai jalkojensa välistä katselu. On myös erilaisia keinoja löytää metsänpeittoon joutunut, kuten juuriston tai solmuun väännetyn puun läpi katselu, jalanjälkien kääntäminen ympäri tai veden kaataminen jälkiin. Myös kadonneen etsijä on voinut kääntää vaatteitaan nurin päin. Metsänpeitosta pääsemiseksi on myös useita loitsuja tai loruja, joiden avulla etsijät voivat rikkoa metsänpeittoon joutuneen päältä loitsun. "Päästäjä" oli tietäjä, joka kykeni palauttamaan metsänpeittoon joutuneen.
Kuhmoniemeltä tallennetun loitsun mukaan metsänpeitosta pelastettiin karja seuraavalla tavalla:
Ufoharrastajien oz-ilmiö  muistuttaa metsänpeittoa. Metsänpeittoa muistuttavia oireita voi aiheuttaa esimerkiksi diabetes.
Dromornis stirtoni
Dromornis stirtoni, jota kutsutaan joskus suomalaisella nimellä stirtoninukkoslintu, oli "Dromornithidae"-heimoon kuulunut jättiläismäinen sorsalintu, joka eli mioseenikaudella Australian metsissä.
Laji kehittyi kuudesta kahdeksaan miljoonaa vuotta sitten. Kuten kaikki "Dromornithidae"-heimon jäsenet, "Dromornis stirtoni" oli suuri, lentokyvytön lintu. Se muistutti suurinta Australiassa nykyisin elävää lintua, emua, mutta oli paljon lihaksikkaampi ja suurempi.
"Dromornis stirtoni" oli nykytietämyksen mukaan suurin koskaan elänyt lintu: se oli kolme metriä pitkä ja painoi 500 kiloa. Sillä on suuri nokka, mikä viittaa siihen, että se saattoi olla lihansyöjä. Ei tiedetä varmasti, söikö se haaskoja vai saalistiko itse ravintonsa. Luultavasti se muistutti tältä osin hyeenoja, jotka ryhtyvät saalistamaan erityisen aktiivisesti silloin, kun eivät saa raadoista tarpeeksi ravintoa.
Heli Astala
Heli Hellevi Astala, o.s. Lehtisalo (3. marraskuuta 1937 Salo – 7. toukokuuta 2018 Turku) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana Suomen kansan demokraattisen liiton (1979–1990) ja Vasemmistoliiton (1990–1995) eduskuntaryhmissä. Astala oli Suomen naisten demokraattisen liiton pääsihteeri vuosina 1977–1980.
Astala kirjoitti ylioppilaaksi Turun tyttölyseosta 1956 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1961. Hän meni vuonna 1961 naimisiin diplomikielenkääntäjä Alpo Astalan kanssa.
Astala vaikutti Turun kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1992, jonka jälkeen hän ei pyrkinyt jatkoon. Vuodet 1980–1987 Astala toimi n puheenjohtajana. Astala oli presidentin valitsijamies vuosina 1978, 1982 ja 1988.
Astala asui Turussa vakituisesti vuodesta 1951 lähtien. Hän kirjoitti eduskuntauransa jälkeen muun muassa runoja ja piti puheita kirkkoon kuulumattomien hautajaisissa kuten äitinsä Alli Lehtisalokin. Heli Astala oli Turun vapaa-ajattelijoiden jäsen ja sai vuonna 2008 Vapaa-ajattelijain liiton kultaisen ansiomerkin.
Alexis Bledel
Kimberly Alexis Bledel (s. 16. syyskuuta 1981 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti Roryn roolista televisiosarjassa "Gilmoren tytöt".
Bledel syntyi Houstonissa Texasissa. Hänen äitinsä Lupe on kotoisin Meksikosta ja isänsä Martin Argentiinasta, joten hänen äidinkielensä on espanja, ja hän oppi englantia vasta mennessään kouluun. Hänen isänsä vanhemmat olivat tanskalaisia maahanmuuttajia. Alexis on vanhin perheen kolmesta lapsesta.
Alexis varttui Westburyssä, jossa hänen vanhempansa omistavat talon vielä nykyisinkin. Lapsena hän oli hyvin ujo. Siksi hän kävi 8-vuotiaana näyttelemisen kursseilla, jotta olisi voittanut ujoutensa.
Bledel aloitti mallin uransa 14-vuotiaana. Mallimanageri näki hänet ostoskeskuksessa ja palkkasi hänet toimistonsa listalle. Hän esiintyi uransa aikana mallinäytöksissä Yhdysvaltojen ohella muun muassa Tokiossa ja Milanossa. Bledel lopetti mallin työt aloittaessaan opiskelun New Yorkin yliopistossa. Hän valmistui Page Parkes Center of modeling and acting - ja St. Agnes Academy -kouluista.
Bledel seurusteli kolme ja puoli vuotta Milo Ventimiglian kanssa. Suhde päättyi 2006. Ventimiglia esitti Jessiä "Gilmoren tytöissä". Bledel avioitui Vincent Kartheiserin kanssa kesällä 2014.
Vuonna 2000 Bledel sai osan "Gilmoren tytöistä". Hän oli ehtinyt tuolloin opiskella yliopistossa vasta vuoden. Gilmoren tytöistä tuli menestys ja Bledelistä tähti. Sarjan päätyttyä vuonna 2007 Bledel kuitenkin päätti, ettei hän vähään aikaan esiinny uudelleen tv-sarjassa, koska Gilmoren tytöt -sarjan tekeminen oli kuluttavaa työtä. Erityisesti sarjan nopeatempoinen dialogi oli hänestä vaikeaa.
Sittemmin Bledel on näytellyt lähinnä elokuvissa. Hän solmi vuonna 2009 sopimuksen IMG-mallitoimiston kanssa. Näyttelemisen ohessa hän toimii nykyisin mallina. Hänen viime vuosien merkittävimpiä elokuvaroolejaan on ollut pääosa 2011 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Violet and Daisy". Bledel näyttelee filmissä nuorta salamurhaajaa, joka luulee saaneensa helpon toimeksiannon.
Hakkōda
Hakkōda () on nukkuvista tulivuorista koostuva vuoristo Japanissa. Se sijaitsee Honshūn saaren pohjoisosassa, noin 20 kilometriä Aomorin kaupungista etelään.
Hakkōda koostuu pohjoisesta "Kita Hakkōdasta" ja eteläisestä "Minami Hakkōdasta". Eteläinen Hakkōda on vuoriston vanhempi osa. Tämän jälkeen sattunut valtava pyroklastinen purkaus synnytti Hakkōdan kalderan ja viimeisenä muodostui vuoriston pohjoinen osa.
Hakkōdan vuoristo koostuu yhteensä neljästätoista kerrostulivuoresta. Sen korkein vuori on Kita Hakkōdan Ōdake, jonka korkeus on 1 585 metriä. Minami Hakkōdan puolella korkein huippu on "Kushi-ga-mine". Muita Hakkōdan vuoria ovat muun muassa "Ido-dake", "Tsurugi-dake" ja "Akakura-dake".
Pahin Hakkōdalla tapahtunut katastrofi on, myös ""kuoleman marssiksi"" kutsuttu, sotilaita Venäjän sotaan valmistellut sotaharjoitus vuonna 1902. Hakkōdalle kiivenneen Aomorin viidennen jalkaväkirykmentin tarkoitus oli harjoitella kylmissä oloissa toimimista sekä testata armeijan talvivarusteita. Vuoriston sää kuitenkin huononi nopeasti ja lumimyrskyn armoille jääneen rykmentin 210 jäsenestä menehtyi 199. Japanilainen kirjailija "Jirō Nitta" julkaisi myöhemmin turmasta kertovan kirjan.
Hakkōdan toinen ihmishenkiä vaatinut sotilasharjoitus tapahtui vuonna 1997. Kolme sotilasta menehtyi kun he, pudottuaan vuoren syvennykseen, joutuivat hengittämään tulivuoriperäistä kaasua.
Hakkōdan läpi kulkee 26,455 kilometrin pituinen rautatietunneli. Hakkōdan tunneli rakennettiin Tōhoku Shinkansenin laajennukseksi ja se oli valmistuessaan maailman pisin tunneli. Uusi rautatielinja on tarkoitus ottaa käyttöön vuonna 2010.
Vuoriston ympäristössä sijaitsee useita kuumia lähteitä ja onseneita, kuten "Sukayu". Hakkōdalla on köysirata, jonka avulla pääsee helposti näkemään alueen maisemia. Talvisin vuoristo on suosittua laskettelualuetta.
Hikiä
Hikiä on Hausjärven kylä, joka on yksi kunnan neljästä taajamasta. Asukkaita on noin 1200. Hausjärven kuntakeskus on Oitti. Hikiän poikki kulkee Riihimäki–Lahti-rata, jolla junia kulkee tunnin välein suuntaansa. Hikiän lähellä on kirkonkylä, jossa sijaitsee Hausjärven kirkko. Hikiällä on myös Karhiin jatkuva harju.
Huolimatta keskeisestä sijainnistaan Etelä-Suomessa sanonnoissa Hikiää pidetään perifeerisyyden ilmentymänä. Esimerkiksi sanonnalla ""Jossain Taka-Hikiällä"" tarkoitetaan "jossain kaukana".
Hikiän keskustassa on Hikiän kyläkauppa sekä Eskon koulu.
Hikiän rautatieasema
Hikiän rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Hikiän kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella noin kahdeksan kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 51 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta.
Hikiän asema sijoitettiin rautatien ja Nurmijärven ja Hausjärven välisen maantien risteykseen parin kilometrin päähän Hausjärven kirkosta. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1867-1869 Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu vuonna 1873 Nylanderin ja vuonna 1904 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Hikiälle muodostui asutus- ja teollisuuskeskus, joka kasvoi nopeasti kirkonkylää suuremmaksi. 1960-luvulla Hikiän asukasluku oli noin 700 henkeä, kirkonkylän vain reilut 200 henkeä.
Hikiä muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1976 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1991. Hikiän asemalaitureita siirrettiin kesällä 2005 noin sata metriä Lahden suuntaan seututien 290 ylikulkusillan yhteyteen, mikä mahdollisti vanhalla asema-alueella olleen laituripolun poistamisen käytöstä. Samalla suljettiin myös Asemantien ja Sepäntien välinen kevyen liikenteen tasoristeys, joka sijaitsi nykyisten laiturien länsipäässä. Asemarakennus, tavarasuoja ja asema-alueen muut rakennukset siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Hikiällä pysähtyvät kaikki rataosalla kulkevat Riihimäen ja Lahden väliset lähijunat. Osa vuoroista jatkoi aikaisemmin idässä myös Kouvolaan, ja lännessä Helsinkiin. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Oitin rautatieasema
Oitin rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Oitin kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella, noin 15 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 44 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden/Kouvolan väliset taajamajunat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Oitin asema sijoitettiin rautatien ja Hausjärven kirkolta Mäntsälään menevän maantien risteykseen, noin viiden kilometrin päähän kirkosta. Sijaintipaikka oli jo ennestään liikenteellisesti hyvä, koska edellä mainitusta maantiestä erkanivat Oitissa sivutiet Lammille ja Kärkölään. Kylässä toimi lisäksi kestikievari, josta junalla saapuvien matkustajien oli helppo jatkaa matkaansa hevoskyydillä. Radan rakentamisen aikoihin maaliskuussa 1868 Oittiin perustettiin rautatien rakentajien sairaala. Nälän ja kulkutautien vuoksi kuolleisuus oli suurta, ja Oitin Hakuninnummelle haudattiin suuri joukko menehtyneitä radanrakentajia. Oitin sairaala suljettiin marraskuussa 1869.
Alkuperäinen asema rakennettiin vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien III luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu 1876 ja 1917. Oitista kehittyi rautatien ansiosta asutus- ja teollisuuskeskus ja vähitellen se syrjäytti Hausjärven kirkonkylän kunnan keskustaajamana. Oitti muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1989. Henkilöliikenteen pysähdyspaikka siirrettiin vuonna 1995 noin puoli kilometriä Lahden suuntaan lähemmäs Oitin keskustaa tien 1471 ylikulun luokse. Vanha asema jäi tavaraliikenteen käyttöön ja se nimettiin uudelleen Hausjärveksi seisakkeen säilyttäessä vanhan nimen. Vuodesta 2007 lähtien Oitti ja Hausjärvi ovat yhdessä muodostaneet Hausjärven liikennepaikan. Museovirasto on luokitellut Oitin asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi.
Asemarakennus on nykyisin yksityiskäytössä.
Mommilan rautatieasema
Mommilan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Mommilan kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee -rataosalla, noin 20 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 39 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta.
VR:n taajamajunat pysähtyvät Mommilan asemalla. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Mommila oli alkujaan seisake, jonka silloinen kartanon omistaja Alfred Kordelin vaati saadakseen tilansa maitoa markkinoille. Lammin puolella sijaitsevalle kartanolle oli seisakkeelta viitisen kilometriä. Myöhemmin Mommila toimi vilkkaana asemana, jossa sijaitsi myös kylän posti. Alkuperäinen liikennepaikkarakennus korvattiin uudella Thure Hellströmin suunnittelemalla rakennuksella 1920-luvulla. Nykyisin paikka on taas seisakkeena. Tavaraliikenne seisakkeella lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997. Henkilöliikenne Mommilassa oli tarkoitus lopettaa vuonna 1993, mutta paikallisten asukkaiden toivomuksesta liikennepaikka on yhä käytössä. Asemarakennus ja alueen muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Mommilan aseman itäpuolella sijainnut Mommilanraitin tasoristeys korvattiin maantien ylikulkusillalla vuonna 2004. Seuraavana vuonna Mommilan asemalaitureita siirrettiin muutaman sadan metrin verran Lahden suuntaan sillan yhteyteen, minkä ansiosta myös entisellä asema-alueella sijainnut laituripolku voitiin poistaa käytöstä.
Mommilan asemalla sattui 5. toukokuuta 1977 onnettomuus, jossa sai surmansa veturinkuljettaja ja 20 henkilöä loukkaantui, kun erikoispikajuna Savonia ja tavarajuna törmäsivät.
Mommilan asemalla toimi aikoinaan Pursijärven kansakoulu. jonka opettajina alusta asti toimi Viljo Saraja (s. 1900) ja Milia Aaltonen. Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidanlahden sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas, joka vaurioitui tulipaloissa. Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla.
Herralan rautatieasema
Herralan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Herralan kylässä Hollolan kunnassa Päijät-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla , noin 44 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 15 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta.
Herralan asema sijoitettiin rautatien ja Hollolasta Mäntsälän ja Orimattilan suuntaan kulkevan maantien risteykseen lähes 20 kilometrin päähän Hollolan kirkosta. Alkuperäinen Riihimäen–Pietarin rautatien asema avattiin liikenteelle 1869, jolloin valmistui myös Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukainen asemarakennus. Vuonna 1904 asemanseudulle perustettiin tiilitehdas ja myöhemmin kaksi muutakin tiilitehdasta, joiden ansiosta Herralasta kasvoi asutuskeskus. Vanha puinen asemarakennus purettiin 1900-luvun puolessa välissä ja tilalle rakennettiin uusi. Asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa. VR:n G-lähijunat liikennöivät Riihimäelle raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Herralan taajama on 1960-luvulta lähtien menettänyt merkitystään Hollolan kunnan väestön keskittyessä voimakkaasti uuteen kuntakeskukseen Salpakankaalle Lahden rajan tuntumaan. Herralassa oli 1960-luvun alussa vielä yli 700 asukasta, mutta 2000-luvun vaihteessa enää runsaat 500. Viimeinen seudulla olleista tiilitehtaista lopetti toimintansa vuonna 1976. Tavaraliikenne Herralan asemalla lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997.
Vuonna 2005 Herralan asemalaitureita siirrettiin länteen lähemmäksi maantie 2954:n alikulkutunnelia ja tieltä rakennettiin kevyen liikenteen kulkuyhteys asemalle. Muutoksen ansiosta laiturit sijaitsevat lähempänä Herralan keskustaa ja vanhalla paikalla ollut laituripolku voitiin purkaa käytöstä.
Vuonna 2006 liikenteelle avattu Kerava–Lahti-rata yhtyy Riihimäki–Lahti-rataan lähellä entistä Hakosillan seisaketta noin neljä kilometriä Herralasta Lahden suuntaan.
Sony Ericsson K750
Sony Ericsson K750 on vuonna 2005 Sony Ericssonin julkaisema matkapuhelinmalli. K750 korvasi K700i-mallin. K750:n korvasi Sony Ericsson K800 toisella vuosineljänneksellä vuonna 2006
Mommila
Mommila on Mommilan rautatieaseman ympärille muodostunut asemakylä, kulmakunta ja aiempi taajama Hausjärvellä. Sen nimi on johtuu Mommilan rautatieasemasta, joka on nimetty asemasta noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen sijaitsevan Mommilan kartanon mukaan. 
Hausjärvellä Mommilan kartanon ja Mommilan aseman välisellä tiellä tapahtuivat vuonna 1917 Mommilan veriteot, joissa sai surmansa silloinen Suomen rikkain mies, Alfred Kordelin. Kordelin oli surmansa saadessaan mm. asianajajansa Risto Rytin kanssa matkalla Mommilan kartanosta Lammilta kohti Mommilan asemaa. Tämä oli Suomen sisällissodan alkuun voimakkaasti vaikuttaneita tapahtumia.
Mommilan asemalla on toiminut Pursijärven kansakoulu, jonka opettajina alusta asti toimi Viljo Saraja s.1900 ja Milia Aaltonen s.? Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidan sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas joka vaurioitui tulipaloissa. Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla.
Nimeä Mommila käytetään myös vuoteen 2009 Lammin kuntaan kuuluneesta Hausjärven Hietoisten kylästä, jossa Mommilan rautatieasemalle nimensä antanut Mommilan kartano sijaitsee. Historiallisessa kyläjaossa Mommilan asemakylä on osa Hausjärven Torholan kylää.
TAME (lentoyhtiö)
TAME EP Linea Aerea del Ecuador on ecuadorilainen lentoyhtiö, jonka lennot ovat keskittyneet Mariscal Sucren kansainväliselle lentoasemalle Quitossa. Yhtiö on Ecuadorin ilmavoimien omistuksessa ja sen nimi on lyhenne sanoista "Transportes Aereos Militares Ecuatorianos". Yhtiö perustettiin vuonna 1962.
TAME liikennöi Quitosta yli kymmeneen kotimaiseen kohteeseen, joihin kuuluu myös Galápagossaarten päälentoasema. Ainoa kohde ulkomailla on Cali Kolumbiassa. Yhtiön laivastossa on muun muassa kaksi Airbus A320- ja kaksi Boeing 727-tyyppistä konetta.
Martti Wallén
Martti Christian Wallén (s. 20. marraskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen bassolaulaja. Hän valmistui kanttoriksi 1968 ja toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan kanttorina 1968–1972. Hänen asemapaikkansa oli Lohjan työkeskus.
Wallén opiskeli Sibelius-Akatemiassa Pekka Salomaan oppilaana ja täydensi opintojaan Tukholmassa Torsten Föllingerin, sekä Roomassa Luigi Riccin ja Achille Braschin johdolla. Wallén sai ensimmäisen kiinnityksensä bassosolistiksi Suomen Kansallisoopperaan vuonna 1973 (vakinainen vierailija vuodesta 1975–) ja oli Tukholman kuninkaallisen oopperan solisti 1975–2000.
Tärkeimpiä rooleja uran varrella mm. Sarastro, Leporello, Baron Ochs, Rocco, Pimen, Basilio, Gremin, Sparafucile, Daland, Pogner, Landgraf, Fasolt, Hunding, Paavo Ruotsalainen ja useita muita rooleja suomalaisissa oopperoissa.
TV-oopperoita: P M Davies: The Lighthouse(SVT), G. Verdi: Don Carlos(SVT) ja Rigoletto(YLE/Fuga),L. Madetoja:Pohjalaisia/Vallesmanni(YLE), A. Sallinen: Ratsumies/Tuomari(YLE) E. Rautavaara:Tietäjien lahja/Salomon(Arte).
Levytyksiä: A.Sallinen:Ratsumies, E.Bergman: Det sjungande trädet, G.Verdi: Don Carlos,suomalaisia joululauluja ja ortodoksista kirkkomusiikkia(useita levytyksiä). 
Hän on vieraillut muun muassa Tallinnan Estonia-teatterissa, Moskovan Bolšoi-teatterissa, Helsingin Juhlaviikoilla, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen Kansallisoopperassa. Konsertti -ja oratorioesiintymisiä kaikissa Pohjoismaissa ja Keski-Euroopassa. Wallen oli Sysmän Suvisoiton taiteellinen johtaja vuosina 1995–1999 ja Tukholmassa vuosina 1996–2000 toimineen Föreningen Finn Finsk Musik (FINNMUS) tapahtumanjohtaja. Martti Wallén muutti Espanjaan vuonna 2004.
Martti Wallénin kummatkin lapset, Herman Wallén (synt. 1978) valmistunut Karlsruhen musiikkikorkeakoulusta ja Ida Wallén (synt. 1979) valmistunut Münchenin musiikkikorkeakoulusta, toimivat ammattilaulajina Saksassa.
Sallatunturit
Sallatunturit on Sallassa, Lapissa sijaitseva tunturialue koostuen kahdesta huipusta, joista korkeampi on 478,8 metriä.
Lieksasta Savukoskelle ulottuva 270 kilometriä pitkä UKK-vaellusreitti kulkee Sallatunturien kautta.
Sallatunturien huiput tunnettiin aiemmin nimillä "Iso Pyhätunturi" ja "Pieni Pyhätunturi". Sallan kunnanhallitus anoi vuonna 2010 Maanmittauslaitokselta niiden nimeämistä Sallatuntureiksi ja myös, että kahta huippua ei enää erotettaisi toisistaan. Perusteena oli, että Sallan Pyhätunturit sekaantuivat usein Pyhätunturiin Pelkosenniemellä. Lapin maanmittaustoimisto muutti yhteiseksi karttanimeksi Sallatunturit vuonna 2012.
Sallatuntureilla on hiihto- ja lomakeskus. Siellä on 15 eri vaikeustasoista rinnettä, joista 11 on valaistuja ja noin 160 kilometriä hiihtolatuja, joista valaistuja on 42 kilometriä ja koiralatuja 17,5 kilometriä. Hiihtokeskus valittiin vuoden 2009 hiihtokeskukseksi.
Raul Ruutu
Ilkka "Raul" Ruutu (s. 28. elokuuta 1975 Vantaa) on Sunrise Avenuen basisti, joka toimii yhtyeessä myös taustalaulajana. Aiemmin Ruutu on vaikuttanut Unit-nimisessä musiikkiyhtyeessä. Hän soitti niin ikään viulua ja klassista kitaraa ennen siirtymistään bassonsoiton pariin. Ruutu tanssi nuorempana myös balettia, ja hän on puoliksi filippiiniläinen.
Ruudun veli Aarne tanssii balettia Norjan kansallisbaletissa. Heidän siskonsa Raili tunnetaan laulavana näyttelijänä. Entinen NHL-pelaaja Jarkko, NHL-seura New Jersey Devilsissä pelaava Tuomo ja Ottawa Senatorsissa jääkiekkokykyjenetsijänä toimiva Mikko Ruutu ovat hänen serkkujaan.
Janne Kärkkäinen
Janne Kärkkäinen (s. 27. marraskuuta 1976 Espoo) on Phoenix Effect -yhtyeen perustaja. Phoenix Effectin debyyttialbumi "Cyanide Skies" julkaistiin 18. helmikuuta 2009 Insomniac-levy-yhtiön kautta.
Kärkkäinen oli aiemmin Sunrise Avenue -yhtyeen kitaristi ja taustalaulaja. Kärkkäinen erotettiin yhtyeestä 2007.
Satu Vihavainen
Satu Vihavainen (o.s. Parviainen, s. 21. tammikuuta 1957 Nilsiä) on suomalainen oopperalaulaja, sopraano.
Vihavainen valmistui laulunopettajaksi Sibelius – Akatemiasta vuonna 1981. Lauludiplomin hän suoritti 1982 ja antoi ensikonserttinsa vuotta myöhemmin Helsingissä. Ulkomaisia opintoja Vera Rozsa Lontoo, Rudolf Bautz Aachen, Herbert Brauer Berliin ja Irina Gavrilovic Wien. Kilpailumenestyksiä hänellä on muun muassa Lappeenrannan laulukilpailujen naisten sarjan II –palkinto 1981 ja Timo Mustakallio laulukilpailun II-palkinto 1980.
Suomen Kansallisoopperassa Satu Vihavainen oli vierailija 1980–1982 ja kiinnitettynä solistina 1982–2009. Vuosina 1988–1998 hän työskenteli laulunopettajana Sibelius-Akatemiassa. Vihavainen on toiminut opettajana myös useilla laulun kesäkursseilla, kuten Porvoossa, Nivalassa, Sysmän Suvisoitossa, Sielua Liikuttava Musiikinhenki nimisellä laulukurssilla Valamon luostarissa ja Siuntion Lauluakatemiassa. Hän on esiintynyt kotimaassa ja ulkomailla, muun muassa Bayreuthin musiikkijuhlilla, Tukholman Kuninkaallisessa oopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Helsingin juhlaviikoilla, Etelä-Saksan Zwingenberg-linnafestivaaleilla, Nilsiän Satua vai totta -festivaaleilla, ja Opera Cava –festivaaleilla.
Satu Vihavaisen laajasta yli 40 sopraanoroolia käsittävästä ohjelmistosta mainittakoon muun muassa Bizet´n Carmenin Micaëla, Gounod´n Faustin Marguerite, Puccinin La Bohèmen Mimì ja Madama Butterflyn Cio-Cio-San, Verdin Otellon Desdemona, Mozartin Taikahuilun Pamina ja Wagnerin Nibelungin sormuksen Freia, Gerhilde ja Gutrune. Suomalaisissa oopperoissa hän on esiintynyt muun muassa seuraavissa rooleissa: Kokkosen Viimeisten kiusausten Riitta, Sallisen Kullervon Sisar ja Kuningas Lear –oopperan Regan, Rautavaaran Auringon talon Noora, sekä Merikannon Juhan Anja.
Satu Vihavaisen ohjelmistoon kuuluvat myös keskeiset oratoriot, passiot ja orkesteriteokset. Hän on pitänyt omia konsertteja, laulanut useissa levytyksissä ja esiintynyt orkesterien solistina eri puolilla Eurooppaa, Venäjällä, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Hän on tehnyt yhteistyötä monien merkittävien kapellimestareiden kanssa, kuten Neeme Järvi, Eri Klas, Leif Segerstam, Ulf Söderblom, Ari Rasilainen , Ralf Weikert ja Christian Thielemann.
Vihavaiselle on myönnetty musiikin Minna Canth -palkinto ja hänet on valittu Savon naiseksi vuonna 2001.
Hänen puolisonsa on oopperalaulaja Ilkka Vihavainen.
Nino Rota
Nino Rota (oik. Giovanni Rota Rinaldi, 3. joulukuuta 1911 Milano – 10. huhtikuuta 1979 Rooma) oli italialainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti Federico Fellinin elokuviin tekemästään musiikista sekä "Kummisetä"-elokuvien musiikista. Kaikkiaan Rota sävelsi musiikin yli sataan elokuvaan, mutta myös paljon muuta musiikkia, esimerkiksi kymmenen oopperaa ja viisi balettia.
Rota syntyi musikaaliseen perheeseen Milanossa ja opiskeli Ildebrando Pizzettin oppilaana. Ollessaan vielä lapsi hän muutti Roomaan ja jatkoi opintoja Santa Cecilian konservatoriossa muun muassa Alfredo Casellan johdolla. Hän päätti opintonsa 1929. Rota muutti Yhdysvaltoihin, jossa eli vuodesta 1930 vuoteen 1932. Palatessaan Milanoon hän kirjoitti tutkielman renessanssiajan säveltäjästä Gioseffo Zarlinosta. Rota suoritti kirjallisuuden tutkinnon Milanon yliopistossa.
Käytäntö
Käytäntö voi tarkoittaa yleisessä kielenkäytössä käytännöllistä elämää, todellisuutta (teorian vastakohtana) tai käytössä olevia menettelytapoja.
Filosofi Edward Craig on katsonut, että käytännön käsite kävi 1900-luvulla yhä keskeisemmäksi filosofisessa keskustelussa. Tutkimus alkoi kiinnittää entistä enemmän huomiota inhimilliseen toimintaan. Käytäntö on keskeinen käsite erityisesti pragmatismissa. Filosofi Sami Pihlströmin mukaan pragmatistit korostavat käsitystä ihmisestä olentona, joka on kiinnittynyt todellisuuteen monenlaisten käytäntöjen kautta. Filosofiset ongelmat nähdään pragmatismissa käytäntöön liittyvinä, ”käytäntöpitoisina”.
Taustalaulaja
Taustalaulaja on henkilö, joka laulaa yhdessä yhtyeen varsinaisen laulajan kanssa, esimerkiksi kertosäkeen aikana. Taustalaulaja on usein merkittävä henkilö yhtyeessä, sillä hänen avullaan laulusta saadaan monipuolisempaa. Taustalaulajina toimivat yleensä yhtyeen kitaristit ja basistit, toisinaan myös rumpalit ja kosketinsoittajatkin. Joskus, varsinkin levytettäessä, taustalaulajana voi toimia myös yhtyeen ulkopuolinen jäsen, niin sanottu "vieraileva artisti". Äänitteitä tehtäessä varsinainen laulaja saattaa laulaa myös taustalauluraitoja. Toisinaan taustalaulajalla on oma stemma, jota hän laulaa.
Tuplaaja on rap-artistin konsertissa esiintyvä taustalaulaja, joka räppää artistin mukana kappaleiden avainriimejä tai -sanoja. Hänellä saattaa olla konsertissa myös pieniä soolo-osuuksia.
Nasserjärvi
Nasserjärvi () on suuri tekojärvi eteläisen Egyptin ja pohjoisen Sudanin alueella. Se on muodostunut Assuanin padon rakentamisen seurauksena. Järvi on nimetty Egyptin presidentin Gamal Abdel Nasserin mukaan. Tarkkaan ottaen, vain järven Egyptin puoleinen osa (83% järven pinta-alasta) on nimeltään Nasserjärvi, sudanilaiset kutsuvat oman valtionsa alueella olevaa järven eteläosaa nimellä "Nuubianjärvi". Nasserjärvi on noin 550 kilometriä pitkä ja sen leveys on noin 35 kilometriä leveimmältä kohdalta. Järven pinta-ala on noin 5250 km².Järven tieltä jouduttiin siirtämään satoja tuhansia ihmisiä uusille asuinpaikoille. Myös useita arkeologisesti tärkeitä kohteita, kuten Abu Simbel, purettiin ja siirrettiin kivi kiveltä uuteen paikkaan.
Extraliga (Tšekki)
Extraliga on Tšekin jääkiekon korkein sarjataso. Se on perustettu vuonna 1994. Extraligassa pelaa 14 joukkuetta. Pudotuspelit pelataan kahdeksan joukkueen kesken. Sarjan virallinen nimi on Tipsport Extraliga.
Kaudella 2014-2015 sarjan yleisökeskiarvo oli 5 113.
Dave Freudenthal
David Duane (Dave) Freudenthal (s. 12. lokakuuta 1950) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Wyomingin kuvernöörinä 2003–2011.
Freudenthal syntyi Wyomingin Thermopolisissa. Hän oli vanhempiensa kahdeksasta lapsesta seitsemäs. Hän opiskeli Amherst Collegessa ja sai vuonna 1973 taloustieteen kandidaatin arvon. Hän opiskeli lisäksi Wyomingin yliopiston College of Law'ssa lakia. Bill Clinton nimitti Freudenthalin vuonna 1994 silloisen kuvernööri Mike Sullivanin suosituksesta valtion asianajajaksi Wyomingissa. Hän jätti viran toukokuussa 2001.
Freudenthal päätti lähteä ehdolle Wyomingin kuvernööriksi ja voitti vastaehdokkaansa, republikaani Eli Beboutin 7. marraskuuta 2002. Hän astui uuteen virkaansa 6. tammikuuta 2003. Hänet valittiin toiselle kaudelle 7. marraskuuta 2006. Freudenthalin edeltäjä oli Jim Geringer.
Freudenthalilla on aviopuoliso Nancy D. Freudenthal sekä neljä lasta: Donald, Hillary, Bret ja Katie.
Sveitsin frangi
Sveitsin frangi (lyhenne Sfr, valuuttatunnus CHF) on Sveitsin ja Liechtensteinin virallinen rahayksikkö. Se jakaantuu 100 rappeniin (, , ).
Sveitsin frangi kuuluu maailmantalouden vaihdetuimpiin valuuttoihin. Sveitsin frangin seteleissä on lukuisia väärentämistä vaikeuttavaa ominaisuutta. Useiden sveitsiläisten kolikoiden arvopuolen ulkoasu on pysynyt samanlaisena yli 100 vuotta.