Arppeanum
Arppeanum on Keisarilliselle Aleksanterin-Yliopistolle vuonna 1869 valmistunut ja pitkään Helsingin yliopistolle kuulunut historiallinen rakennus, joka sijaitsee Helsingin Senaatintorin koillisnurkassa, Snellmaninkadun ja Hallituskadun kulmassa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Carl Albert Edelfelt. Yliopisto luopui rakennuksesta vuoden 2014 lopussa ja se on nykyään valtioneuvoston kanslian käytössä.
Arppeanum valmistui vuonna 1869 silloisen Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston kemian laboratoriota ja museokokoelmia varten. Se rakennettiin ratkaisemaan yliopiston päärakennusta vaivannut tilapula. Rakennushankkeen tarmokas puuhamies oli kemian professori ja yliopiston rehtori Adolf Edvard Arppe, jonka mukaan talo sai nimensä. Arkkitehtina toimi Carl Albert Edelfelt, joka suunnitteli talon venetsialaiseen tyyliin. Edelfelt oli tutkinut Euroopan-kiertomatkallaan muutamaa vuotta aiemmin arkkitehtuuria sekä Venetsiassa että Hampurissa, jossa oli muodissa venetsialaisvaikutteinen pyörökaarityylinen arkkitehtuuri, ja Arppeanum oli synteesi näistä vaikutteista.
Arppeanumista tuli aikansa mittapuilla poikkeuksellisen suuri ja mahtipontinen: sitä ennen Helsingissä oli ollut vain muutamia nelikerroksisia rakennuksia. Sitä moitittiin jo suunnitteluvaiheessa liian kalliiksi ja pröystäileväksi, ja kritiikkiä voimisti sen rakentamisen sijoittuminen 1860-luvun suuriin nälkävuosiin. Vaikka rakennusta pelkistettiin jo piirustuspöydällä kustannussyistä, sen rakentamiseen kului lopulta enemmän rahaa kuin samaan aikaan valmistuneeseen Uspenskin katedraaliin. Kriitikoiden tulilinjalle joutui etenkin 400 neliön suuruinen kemian professorin virka-asunto, jossa A. E. Arppe ei tosin itse koskaan asunut. "Hufvudstadsbladetin" pakinoitsija ehdotti vuoden 1869 lopulla sarkastisesti, että talon nimeksi annettaisiin "Valtioneuvos Arppen nuoruudenunelmat". Myös nimi Arppeanum kuului hänen ehdotuksiinsa; se vakiintuikin pian käyttöön.
Kahteen alimpaan kerrokseen sijoitettiin kemian laboratorio, jolle porattiin talon alle oma kaivo. Kaivo on edelleen olemassa ja siinä on jopa vettä. Kolmannessa kerroksessa oli mineraalikabinetti sekä kemian professorin virka-asunto, neljännessä historiallis-etnografinen museo ja veistoskokoelma sekä musiikki- ja piirustussalit. Rakennuksen arkkitehtonisesti huomattavin tila on kuitenkin neljän kerroksen korkuinen pääportaikko, jonka portaat ja porrastasanteet kaiteineen on tehty valuraudasta ja teräksestä.
Arppeanumin alkuperäinen pääkäyttäjä kemian laboratorio muutti pois jo 1887, kun naapuritontille Hallituskatu 5:een valmistui Gustav Nyströmin piirtämä uusi laboratorio. Kemian professori kuitenkin asui ylellisessä virka-asunnossaan 1920-luvulle asti. Yliopiston historiallis-etnografiset kokoelmat siirrettiin 1912 Kansallismuseoon. Vapautuneissa tiloissa toimivat väliaikaisesti fysiikan laitos, maatalous- ja metsäeläintieteen laitos sekä slaavilainen kirjasto kunnes Arppeanumin sai kokonaan haltuunsa geologian laitos.
Geologien muuttettua Kumpulan kampukselle rakennuksessa avattiin 2003 Helsingin yliopistomuseo, johon liitettiin kaikki yliopiston alaisuudessa toimineet historialliset museot ja kokoelmat. Ennen museon siirtymistä rakennukseen tehtiin siellä sen historian suurin remontti. Museo siirtyi pois Arppeanumista vuonna 2014. Päänäyttely siirtyi yliopiston päärakennukseen ja Luonnontieteellisen keskusmuseon kokoelmat Luonnontieteellisen museon ja Kumpulan kasvitieteellisen puutarhan yhteyteen.
Helsingin yliopisto luopui Arppeanumista vuoden 2014 lopussa.
Senaatti-kiinteistöt aikoo muutti rakennuksen toimistokäyttöön. Muutostyöt valmistuivat vuoden 2015 aikana.
Syksyllä 2015 rakennukseen muutti valtioneuvoston kanslian hallintoyksiköstä noin 180 virkamiestä.