Feeniks
Feeniks, feniks tai feenikslintu (kreikaksi "ϕοῖνιξ", latinaksi "phoenix") on muinaisen Egyptin mytologiassa sekä siitä johdetuissa taruissa myyttinen ja pyhä tulilintu. Feeniks on kuolemattomuuden ja ylösnousemuksen vertauskuva.
Tulilinnun toimintaa kuvataan antiikin tarustossa monin tavoin. Sen ajateltiin esimerkiksi tuovan vieraista maista yrttejä Auringon kaupungin Heliopoliin alttarille. Sinne Feeniks rakentaa itselleen kanelipuun oksista pesän ja sytyttää sen, jolloin pesä ja lintu itse palavat roihuten tuhkaksi. Kolmen päivän kuluttua se kuitenkin herää uuteen elämään. Feeniksen höyhenet saatettiin kuvata kultaisiksi tai nelivärisiksi.
Sanotaan myös, että feenikslintu tulee apuun, kun ihminen apua kipeimmin tarvitsee ja Feeniksin kyyneleet herättävän kuolleenkin. Roomassa Feeniksestä tehtiin imperiumin uudistuskyvyn ja elinvoiman symboli, jota kuvattiin keisariaikana rahoissa ja mosaiikeissa.
Alun perin egyptiläiset määrittivät feenikslinnun haikaran kaltaiseksi benu-linnuksi, josta kerrotaan "Kuolleiden kirjassa" ja muissa egyptiläisissä teksteissä. Se oli yksi Heliopoliin palvotuista symboleista, jolla oli voimakas yhteys nousevaan aurinkoon ja egyptiläiseen Auringon jumalaan Rahan. Muinaiset alkemistit nimittivät feeniksiä Hermes-linnuksi. Okkulttisessa traditiossa feeniks symboloi sielua, ja Hermes eli Merkurius oli initiaation mestari. Feeniks on kuvattu muun muassa Steffan Michelspacherin alkemistisessa kirjassa "Cabala" vuodelta 1616.
Muinaisessa Kiinassa oli tarulintu Feng-huang, jossa yhdistyivät alkulajit jin ja jang. Sen vuoksi lintu oli myös avioliiton vertauskuva. Juutalaisessa tarustossa Feeniksiä vastaavan linnun nimi oli Milcham. Sen kuolemattomuus selitettiin niin, että se oli ainoa eläin, joka ei paratiisissa syönyt Eevan tarjoamaa hyvän ja pahan tiedon puun hedelmää, joten se sai jumalalta palkinnoksi kuolemattomuuden.
Linnun sanottiin elävän kerrallaan joko 500, noin tuhat tai 1461 vuotta, ja olevan häikäisevän kaunis punakultaisissa höyhenissään. Vaikka kuvaukset linnun ulkonäöstä ja elinajasta vaihtelevat, siitä tuli suosittu aihe varhaisessa kristillisessä taiteessa ja kirjallisuudessa. Se omaksuttiin jälleensyntymisen, kuolemattomuuden ja kuolemanjälkeisen elämän symboliksi.
Tarujen mukaan maailmassa oli vain yksi feeniks kerrallaan. Tutkijoiden mielestä feeniksin esikuva voisi olla esimerkiksi riikinkukko, haikara tai kotka. Egyptiläisten feeniks-tarinoiden esikuva voi myös olla eräs itäafrikkalainen flamingo, joka pesii kuumilla suolatasangoilla. Koska maanpinta on siellä liian kuuma munille tai pikku poikasille, lintu rakentaa muniaan varten kasan, jonka päällä on hiukan viileämpää. Se munii kasan päälle ja hautoo siinä. Kasan ympärillä kohoava kuuma ilma voi näyttää tulenlieskoilta.
Feeniks on myös kiehtonut monia taiteilijoita ja kirjailijoita Shakespearesta aina J. K. Rowlingiin, jonka Harry Potter -kirjoissa feeniks esiintyy Albus Dumbledoren lemmikkinä. Stan Lee & Jack Kirby loivat sarjakuvahahmo Jean Greyn joka muuttuu Ryhmä-x:n tarinassa pahaksi Feeniksiksi, tarinassa Jean Grey kuolee mutta syntyy uudelleen feeniksinä.
Myös animaatiosarja Muumilaakson tarinoita käsittelee yhdessä jaksossa Feeniks-lintua.