hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tšernivtsin alue
Tšernivtsin alue (, ) on hallinnollinen alue Ukrainan länsiosassa. Alueen hallinnollinen keskus ja ainoa yli 50 000 asukkaan kaupunki (2013) on Tšernivtsi (258 842 as.).
Tšernivtsin alueen naapureina ovat lännessä Ivano-Frankivskin, pohjoisessa Ternopilin ja Hmelnytskyin sekä idässä Vinnytsjan alueet. Etelässä alue rajoittuu itäpäässä Moldovaan ja länsipäässä Romaniaan.
Alue kuuluu osittain historialliseen Bukovinan alueeseen. Tärkeimmät joet ovat Dnestr ja Prut. Ennen ensimmäistä maailmansotaa alue kuului länsiosiltaan Itävalta-Unkarille (mm. itäosan H'otynin piiri Venäjän keisarikunnan Bessarabian kuvernementtiin), jonka jälkeen se kuului Romaniaan ennen toista maailmansotaa.
Alueen 907 163 asukkaista, joka oli 2,0 prosenttia Ukrainan väestöstä, vain 42,5 prosenttia oli kaupunkilaisia. Tämä Ukrainan alue oli siis yhä selvästi maaseutuvaltainen.
Aluehallinnossa Tšernivtsin alue jakautuu 11 piiriin (raion) ja kahteen piiriä vastaavaan keskeiseen kaupunkiin. Kaikkiaan alueella oli 11 kaupunkia, 8 kaupunkityyppistä asutusaluetta ja 398 kylää.
Jussi Seljas
Jussi Seljas (s. 25. heinäkuuta 1980 Tampere) on suomalainen FMX- eli freestyle motocross -ammattilainen. Hän on voittanut freestyle motocrossin suurimman kotimaisen kilpailun FMX Challengen kahdesti. Vuonna 2006 hän oli kansainvälisen rankinglistan sijalla 44, sekä samalla ainoa kansainvälisiin kilpailuihin osallistunut suomalainen. MTV3:n "Ennätystehdas"-ohjelmassa yleisö valitsi Jussi Seljaksen ennätysyrityksen vuoden parhaimmaksi.
Lapualla FMX-showssa 2010 elokuussa Seljas loukkaantui, kun hänen hyppynsä epäonnistui. Seljas putosi kyydistä pää edellä maahan ja enduro putosi hänen päälleen. Seljas loukkasi ainakin leukansa, ja hänet kiidätettiin sairaalaan kuvauksiin munuais-, ja päävammojen vuoksi.
Ralph McTell
Ralph McTell (syntyjään Ralph May, s. 3. joulukuuta 1944 Farnborough) on englantilainen folklaulaja, jonka ehdottomasti tunnetuin kappale on vuonna 1969 julkaistu ”Streets of London”, josta on tehty yli 200 cover-versiota. Kappale tunnetaan Suomessa myös Hectorin käännöksenä ”Kuinka voit väittää”.
Monet Ralph McTellin 1960- ja 1970-luvuilla levyttämät kappaleet ovat bluesvaikutteisia. Hänen kitaransoittotyyliinsä ovat vaikuttaneet sellaiset yhdysvaltalaiset bluesartistit kuin Blind Blake, Robert Johnson ja Blind Willie McTell. Ralph May vaihtoi sukunimensä ystävänsä ehdotuksesta McTelliksi juuri bluesvaikutteiden vuoksi.
1980-luvulla Ralph McTell kirjoitti lauluja television lastenohjelmiin ja myös esiintyi lastenohjelmissa.
Lokakuussa 2009 McTell sai Britannian parlamentin All Party Folk Music Group -palkinnon pitkästä elämäntyöstä folkmusiikin parissa. Tämä palkinto on myönnetty vain kahdelle artistille, toinen on Tom Paxton.
Carlos Paredes
Carlos Paredes (16. helmikuuta 1925 Coimbra – 23. heinäkuuta 2004 Lissabon) oli portugalilainen fado-kitaristi ja säveltäjä.
Paredes syntyi Coimbrassa kitaristi Artur Paredesin poikana. Hän aloitti kitaransoiton nelivuotiaana. Hänen ensimmäinen albuminsa oli 1969-1970 äänitetty "Guitarra Portuguesa". Paredes myös kirjoitti lauluja muun muassa Amália Rodriguesille ja sävelsi elokuvamusiikkia. Viimeisten yhdentoista elinvuotensa aikana hän ei sairauden vuoksi kyennyt soittamaan kitaraa. Hän kuoli vuonna 2004.
Paredes oli kommunistipuolueen jäsen ja joutui 1950-1960-luvuilla vangituksi Portugalin hallituksen vastustamisesta.
Kari Heiskanen
Kari Olavi Heiskanen (s. 16. maaliskuuta 1955 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Heiskanen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja Suomen teatterikoulusta vuonna 1979. Hän on näytellyt Ryhmäteatterissa vuodesta 1979. Vuosina 1988–1992 hän oli näyttelijäntyön lehtori ja vuosina 1991–1996 professori Teatterikorkeakoulussa. Vuosina 2002–2006 Heiskanen oli viisivuotiskauden taiteilijaprofessorina.
Heiskanen on ohjannut muun muassa Ryhmäteatterille, Helsingin kaupunginteatterille, Suomen Kansallisoopperalle ja televisiolle. Hän on näytellyt useissa näytelmissä, televisio-ohjelmissa ja elokuvissa. Tunnetuksi Heiskanen tuli Yle TV1 -kanavan viihdesarjasta "Velipuolikuu" (1983–1984) ja vakavana näyttelijänä Maria Jotunin teokseen perustuvasta Yle TV2 -kanavan draamasarjasta "Huojuva talo" (1990), jossa hän esitti pääosia vaimonsa Sara Paavolaisen kanssa.
Ennen siirtymistään vakavamman taiteen pariin Kari Heiskanen oli 1980-luvulla televisioviihteen merkkinimiä näyttelijänä ja käsikirjoittajana. Hän oli mukana viidessä viihdesarjassa: "Ollaan kuin kotonanne", "Velipuolikuu", "Mutapainin ystävät", "Tabu" sekä "Oudot jutut". Heiskanen muistetaan erityisesti klassikkosketseistään sen aikaisen televisiokoomikkoparinsa Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa. Heiskanen on kertonut urastaan televisiosketsiviihteessä Jukka Annalan teoksessa "Toopelivisio" (Teos, 2006).
Helmikuussa 2007 ensi-iltaan tulleessa Olli Saarelan elokuvassa "Suden vuosi" Heiskasella on pääosa. Syksyllä 2007 Heiskanen otti Martti Suosalon roolin Helsingin Kaupunginteatterin näytelmässä Mestariluokka, kun Suosalo sai roolin Ryhmäteatterin esitykseen Saatana saapuu Moskovaan.
Vuonna 1991 Heiskanen sai elokuvataiteen valtionpalkinnon. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Heiskanen oli naimisissa näyttelijä Sara Paavolaisen kanssa vuosina 1980–2004. Heillä on kolme lasta. Heiskasen nykyinen puoliso on näyttelijä Anna-Maija Tuokko. He saivat tyttölapsen toukokuussa 2015 ja odottavat toista yhteistä lastaan, jonka on määrä syntyä alkukesästä 2019.
Myös Heiskasen veli Ilkka Heiskanen on näyttelijä.
Lähde
Islantilaiset
Islantilaiset on pääasiallisesti Islannissa asuva kansa. Islantilaiset polveutuvat viikingeistä. Heitä arvioidaan olevan suunnilleen 450 000. Islannin ohella heitä asuu Pohjois-Amerikassa ja noin 15 000 henkeä Tanskassa. Islantilaisten äidinkieli on islanti, joka on pohjoisgermaaninen kieli. Uskonnoltaan islantilaiset ovat pääosin luterilaisia.
Islantilaisilla on ollut myrskyisä menneisyys. Islannin saaren kehittyminen on ollut sen historian aikana hidasta johtuen saarta hallinneiden valtioiden vähäisestä kiinnostuksesta sitä kohtaan. Islantia ovat hallinneet 1200-luvun jälkeen vuoron perään Norja, Tanska-Norja ja Tanska. Näiden valtakautena Islannin kontaktit ulkomaailmaan olivat hyvin vähäiset.
Zaporižžjan alue
Zaporižžjan alue () on hallinnollinen alue Ukrainan kaakkoisosassa Dneprin ja Asovanmeren välillä. Alueen hallinnollinen keskus on Zaporižžjan kaupunki.
Aluetta rajaa lännessä Hersonin, pohjoisessa Dnipropetrovskin ja idässä Donetskin alue sekä etelässä on Asovanmeri. Zaporižžjan alue on tärkeä Ukrainan teollisuus- ja maatalousalue.
Vuoden 2013 alussa alueen väkiluvuksi arvioitiin 1 785 243 henkeä, joka oli 3,9 prosenttia Ukrainan väestöstä. Asukkaista 77,1 % oli kaupunkilaisia.
Asukasluvultaan suurimmat kaupungit ovat (2013): Zaporižžja (770 672 as.), Melitopol (156 984 as.), Berdjansk (116 034 as.) ja Enerhodar (54  708 as.).
Vuoden 2012 alussa Zaporižžjan alue oli jaettu paikallishallintoa varten 20 piiriin ja 5 aluehallinnon alaiseen kaupunkiin. Lisäksi kuntatason eli piirien alaisuudessa on 9 vähäisempää kaupunkia, 22 kaupunkityyppistä asutusta ja 914 kylää.
Lourinhã
Lourinhã on kunta Lissabonin piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 147,2 km² ja väkiluku noin 25 700. Lourinhãn nykyinen pormestari on João Duarte Carvalho. Kunnan juhlapäivä on 24. kesäkuuta. Alueella käytiin 21. elokuuta 1808 Napoleonin sotien Vimeiron taistelu brittien ja ranskalaisten välillä.
Cadaval
Cadaval on kunta Centron alueella, Portugalissa. Sen pinta-ala on 174,9 km² ja väkiluku noin 14 200.
Cadavalin nykyinen pormestari on José Bernardo Nunes . Kunnan juhlapäivä on 13. tammikuuta.
Carlos Gamarra
Carlos Alberto Gamarra Pavon (s. 17. helmikuuta 1971 Ypacarai, Paraguay) on paraguaylainen jalkapalloilija. Gamarra on yksi kokeneimmista paraguaylaisista jalkapalloilijoista. Hän on pelannut yli sadassa maaottelussa ja toiminut Paraguayn maajoukkueen kapteenina.
Gamarra aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Cerro Porteñon joukkueessa vuonna 1991. Seuraavalla kaudella hän voitti Paraguayn mestaruuden ja hänen taidoistaan kiinnostuttiin muuallakin. Argentiinalainen Independiente osti hänet seuraavaksi kaudeksi, mutta Gamarra siirtyi hyvin nopean visiitin jälkeen takaisin kotimaahansa. Tämän kauden jälkeen hän pelasi myös ensimmäisen maaottelunsa Boliviaa vastaan. Paraguay kuitenkin hävisi ottelun.
Vuonna 1995 Gamarra vaihtoi jälleen joukkuetta. Tällä kertaa suuntana oli Internacional, joka on yksi brasilialaisista huippuseuroista. Hänen uransa sai uuden sykäyksen Brasiliassa ja vuosina 1997 ja 1998 ABC Color -lehti nimesi hänet Paraguayn parhaaksi jalkapalloilijaksi. Seuraavaksi Gamarra siirtyi portugalilaiseen SL Benficaan, kunnes palasi takaisin Brasiliaan, jälleen yhteen suurseuraan SC Corinthiansiin.
Suurimman kunnianosoituksen Gamarra sai vuoden 1998 MM-kilpailuissa, kun FIFA valitsi hänet kisojen tähtikentälliseen. Myös eurooppalaiset suurseurat kiinnostuivat Gamarrasta ja kauden 1999 päätteeksi hän siirtyi espanjalaiseen Atlético Madridiin. Hänen uransa Espanjassa jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän siirtyi jälleen Brasiliaan. Kreikkalainen AEK kiinnostui hänestä ja Gamarra suuntasi ateenalaisseuraan. Kreikassa tulikin menestystä ja Gamarra saavutti Kreikan Cupin voiton.
Vuoden 2002 MM-kilpailuiden aikana Gamarra jälleen vakuutti suuret eurooppalaisseurat. Yksi Euroopan huippuseuroista, italialainen Inter kiinnostui hänestä ja siirto varmistui vielä saman vuoden aikana. Heti ensimmäisellä kaudellaan hän teki voittomaalin Pirelli Cupissa, jonka finaalissa Inter voitti AS Roman 2-1.
Vuoden 2004 olympialaisissa Gamarra toimi Paraguayn kapteenina, kun joukkue voitti hopeaa häviten finaalissa Argentiinalle 1-0. Saksan MM-kisoissa 2006 Gamarra teki oman maalin alkusarjan ottelussa, jonka Paraguay hävisi Englannille 1-0. Gamarran seurana oli tuolloin brasilialainen Palmeiras.
Sidónio Pais
Sidónio Bernandino Cardoso da Silva Pais (1. toukokuuta 1872 Coimbra – 14. joulukuuta 1918 Lissabon) oli portugalilainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä 1917–1918 ja presidenttinä huhtikuusta 1918 kuolemaansa.
Pais pääsi parlamentin jäseneksi 1911, ja pian hän toimi lyhyen aikaa maansa talousministerinä. Vuosina 1912–1916 hän oli suurlähettiläänä Berliinissä. 5. joulukuuta 1917 hän nousi johtamansa vallankaappauksen avulla Portugalin pääministeriksi. Hänet valittiin presidentiksi vaaleilla 28. huhtikuuta 1918.
Pais selvisi presidenttiytensä aikana yhdestä murhayrityksestä, mutta hänet ammuttiin kuoliaaksi Lissabonissa 14. joulukuuta 1918.
Khevi
Khevi (, ’rotko’) on pieni historiallis-maantieteellinen alue Georgian koillisosassa. Se kuuluu nykyään Mtskheta-Mtianetin hallintoalueen Qazbegin piirikuntaan. Khevi sijaitsee Suur-Kaukasuksen pohjoisrinteillä Tergi- eli Terekjoen varrella. Alueelle johtaa etelästä Kaukasuksen ylittävä Georgian sotilastie.
Khevin maisemaa hallitsevat alppiniityt, vuorisolat ja vesiputoukset, sekä Kazbek-vuori (paikallisesti tunnettu nimellä "Mkinvartsveri", ”jään peittämä”), 5 047 metriä korkea nukkuva tulivuori. Alue on suosittu matkailukohde. Tärkeitä kulttuurikohteita Khevissä ovat Gergetin pyhän kolminaisuuden kirkko (1300-luku), Garbanin kirkko (800–900-luvut), Sionin basilika (800-luku), Betlemin luostari (800–900-luvut) ja Snon linnoitus (1500-luku).
Provinssin nimi, ”rotko”, tulee vanhalta Tsanarian alueelta, joka tunnetaan georgialaisissa kronikoissa nimellä "Tsanaretis khevi", Tsanarin rotko. Khveiläiset ovat etnisiä georgialaisia, joita kutsutaan moskheveiksi. Heidän historiansa, perinteensä ja tapansa muistuttavat suuresti muiden Itä-Georgian vuoristoalueiden asukkaiden tapoja. Kheviläiset ovat perinteisesti eläneet patriarkaalisissa yhteisöissä, joita hallitsi "khevisberi" (”rotkon vanhin”), joka toimi tuomarina, pappina ja sotilasjohtajana.
Khevi on ollut pitkään strategisesti tärkeä alue läheisen Darialin solan vuoksi, sillä se yhdistää Pohjois-Kaukasuksen Transkaukasiaan Georgian sotilastien kautta. 1600-luvun lopusta vuoteen 1743 Khvein vuoristoyhteisöjen katsottiin kuuluvan Georgian kruunulle, ja alue laitettiin puoliautonomisen Aragvin ruhtinaskunnan hallintaan. Kheviläisten ankara vastarinta Aragvi-hallitsijoita kohtaan on heijastunut paitsi alueen kansankulttuuriin myös klassiseen georgialaiseen kirjallisuuteen. Venäjän keisarikunnan tuloa Georgiaan (1801) ei katsottu Khevissä hyvällä, ja paikalliset järjestivät vuonna 1804 kapinan, jonka Venäjän armeija kuitenkin kukisti. Kheviläiset onnistuivat kuitenkin säilyttämään keskiaikaisen elämäntapansa suhteellisen pitkään neuvostokaudelle asti.
LPC (ohjelmointikieli)
LPC on olio-perustainen ohjelmointikieli, joka on johdettu C-kielestä. Kielen kehitti ruotsalainen Lars Pensjö helpottaakseen LPMudien peliympäristöjen rakentamista. LPC:stä on puolestaan kehitetty Pike-ohjelmointikieli, jota käytetään monissa Internet-palvelimissa, multimediasovelluksissa ja erilaisissa ylläpitotehtävissä. Lyhenne LPC tulee sanoista "Lars Pensjö C".
Java-ohjelmointikielen tavoin LPC:ssä melkein kaikki ovat olioita, mutta toisin kuin Javassa LPC:ssä ei ole ollenkaan luokkarakennetta. Sen sijaan LPC:n oliot ovat "herraolioita". Näitä voidaan käsitellä lähes kuin Javan luokkia.
Quinta do Bill
Quinta do Bill on portugalilainen folk rock -yhtye. Se perustettiin lähellä Tomaria 1987.
Quinta do Billin alkuperäiset jäsenet olivat Carlos Moisés, Rui Dias ja Paulo Bizarro.
Ryömiminen
Ryömiminen on liikkumista raajojen avulla mahallaan maaten. Se on tavallisesti lapsen ensimmäinen liikkumistapa, kunnes tämä oppii konttaamaan ja myöhemmin kävelemään.
Vauva oppii ryömimään noin kuuden kuukauden ikäisenä. Hän kiskoo itseään eteenpäin käsin ja jaloilla pitäen vatsansa alustassa kiinni.
Ryömiminen on myös etenemismuoto, jonka tarkoituksena on liikkua huomaamattomasti, mm. jalkaväkimies sotavoimissa.
Merinahkakilpikonna
Merinahkakilpikonna ("Dermochelys coriacea") on Dermochelyidae-heimon ainoa jäljellä oleva laji. Se on äärimmäisen uhanalainen. Niitä on ollut maailmassa jo yli sata miljoonaa vuotta. Merinahkakilpikonna voi nopean aineenvaihduntansa ansiosta pitää ruumiinlämpönsä jopa 18 astetta ympäröivän veden lämpötilaa ylempänä, kun muut kilpikonnat ovat matelijoina vaihtolämpöisiä. Merinahkakilpikonnat ovat maailman syvimmälle sukeltavia matelijoita.
Merinahkakilpikonnan eturaajat ovat pitkät ja selkäkilpi nahkamainen, pehmeämpi kuin muilla kilpikonnilla. Naaras on 160 cm pitkä ja painaa 300-600 kg, koiras on isompi, jopa 250 cm pitkä ja voi painaa jopa yli 900 kiloa, joten se on painavin elävä kilpikonna. Merinahkakilpikonnan tunnistaa helposti sen pitkistä eturaajoista ja nahkamaisesta kilvestä, joka ei ole niin kova kuin muilla kilpikonnilla.
Pesimäaikaa lukuun ottamatta merinahkakilpikonnat elävät avomerellä Atlantilla, Intian valtameressä sekä Tyynellä valtamerellä. Merinahkakilpikonnat voivat tehdä syviäkin sukelluksia mereen. Eräs yksilö sukelsi 1230 metrin syvyyten.
Merinahkakilpikonnat syövät lähes yksinomaan meduusoja. Yksi ainoa yksilö voi syödä jopa 200 litran edestä meduusoja päivittäin. Aikuisilla merinahkakilpikonnilla ei ole saalistajia, mutta noin 90% merinahkakilpikonnista kuolee kuoriutumispäivänään, sillä monet linnut, maapetoeläimet ja petokalat syövät vastakuoriutuneita poikasia.
Merinahkakilpikonnien tärkeimmät pesimäalueet ovat Surinamessa, Ranskan Guyanassa, Meksikossa, Costa Ricassa ja Gabonissa. Nicaraguassa, Panamassa ja Guatemalassa on myös pesimärantoja. Ne ilmaantuvat näille rannoille yleensä öisin, kaivavat pienen kuopan hiekkaan ja munivat sinne jopa 150 pyöreää munaa. Ennen palaamistaan takaisin mereen kilpikonnat peittävät munat. Reilun kahden kuukauden kuluttua poikaset kuoriutuvat ja pyrkivät heti veteen.
Jay DeMerit
Jay DeMerit (s. 4. joulukuuta 1979 Green Bay, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka pelasi usean vuoden ajan muun muassa Englannin Valioliigassakin pelanneen Watfordin joukkueessa.
DeMerit aloitti uransa lukiotasolla Yhdysvalloissa ja harrasti myös koripalloa ja yleisurheilua. Sitten hän pelasi NCAA-yliopistosarjassa University of Illinois at Chicagon joukkueessa. Ura jatkui Chicago Fire reservijoukkueessa ja sieltä hän siirtyi Englantiin. Northwood FC:n kautta hän päätyi koeajalle Watfordiin, josta hänelle tarjottiin kolmen vuoden sopimus.
21. toukokuuta 2006 Demerit teki voittomaalin Valioliigan nousukarsintojen finaalissa, ja hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Maali varmisti Watfordin nousun Valioliigaan.
DeMerit pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa 25 ottelua vuosina 2007–2011.
Mount Tarawera
Mount Tarawera on 1 111 metriä korkea tulivuori Uuden-Seelannin Pohjoissaarella 24 kilometriä Rotoruan kaupungista kaakkoon. Tulivuoren kraatteri on 6 kilometriä pitkä koillis-kaakkoissuuntainen halkeama. Huomattavimmat huiput ovat Tarawera Peak ja Wahanga Peak. Tulivuori purkautui viimeksi vuonna 10. kesäkuuta 1886.
Tulivuorta ympäröi sarja pieniä järviä, joista moni syntyi tai suuresti muuttui vuoden 1886 purkauksessa. Näitä järviä ovat mm. Tarawera, Rotomahana, Rerewhakaaitu, Okataina, Okareka, Tikitapu (Blue Lake) ja Rotokakahi (Green Lake). Tarawerajoki virtaa Tarawerajärvestä koilliseen vuoren pohjoissivustaa pitkin.
Juuri puolenyön jälkeen 10. kesäkuuta 1886 aamulla sarja pieniä maanjäristyksiä vavisutti Rotoruan aluetta. Kello 1:30 aamulla tapahtui suurempi maanjäristys mitä seurasi purkauksen ääni. Kello 2:30 mennessä aamulla Mount Taraweran kolme vuorenhuippua olivat purkautuneet syösten kolme toisistaan erottuvaa savu- ja tuhkapatsasta tuhansien metrien korkeuteen taivaalle. Kello 3:30 aamulla Rotomahanajärven pohja purkautui räjähdysmäisesti. Purkaus kuultiin Blenheimissa asti ja tuhkapilven vaikutuksia havaittiin ilmassa etelässä aina Christchurchissa asti, yli 800 kilometrin päässä. Aucklandissa jotkut kuvittelivat tulivuorenpurkauksen ääntä ja välähtelevää taivasta venäläisten sotalaivojen hyökkäykseksi.
Tulivuorenpurkauksen uskotaan surmanneen yli 120 henkeä ja se mm. hautasi alleen maorikylä Te Wairoan. Usean tulivuorta ympäröivän järven muoto muuttui purkauksessa suuresti. Purkaus tuhosi myös Uuden-Seelannin tärkeimmän turistikohteen, luonnon kahdeksantena ihmeenä pidetyn Tarawerajärvellä sijainneen "Pink and White Terraces"in.
Purkauksen legendoihin liittyy myös aavekanootti. Yhdeksän päivää ennen purkausta Terracesista palaava turisteja täynnä oleva alus näki heitä lähestyvän sotakanootilta näyttävän veneen joka katosi näkyvistä muutaman sadan metrin päässä.
V3-tykki
V3-supertykki (, ”korkeapainepumppu”), "Tausendfüßler" (”tuhatjalkainen”), "fleißiges Lieschen" ("ahkeraliisa") tai "Englandkanone") oli yksi natsi-Saksan toisessa maailmansodassa kehittelemistä ”kostoaseista” ("Vergeltungswaffe"), joita kehitettiin Isoa-Britannian ja varsinkin Lontoon pommittamiseen. Kostoaseista tunnetuimmat olivat V1- ja V2-ohjukset. V3 jäi vähemmälle huomiolle, sillä se ei ikinä valmistunut. V3 ei ollut ohjus, vaan iso maanalainen liitukallioiden luoliin rakennettu tykkikompleksi Mimoyecquesissa, Ranskassa. Joissakin lähteissä väitetään (virheellisesti) V3:n olevan sama kuin Wasserfall-ilmatorjuntaohjus. Tykkien kantama olisi käytettäessä ollut luultavasti noin 150 kilometriä.
Aseen suunnitteli August Coenders. Adolf Hitlerin hyväksynnällä projekti käynnistyi. Valmiiksi tullessaan tykit olisivat todennäköisesti olleet tehokkaimpia V-sarjan aseita.
Liittoutuneet saivat kuitenkin vihiä aseesta ja useiden yritysten jälkeen 6. heinäkuuta 1944 brittiläiset 617. laivueen Avro Lancaster -koneet pommittivat tykit hajalle Tallboy-pommeilla. Projektia ei enää laajamittaisesti käynnistetty uudelleen.
Pommituksen jälkeen V3-ohjelmaa ei kuitenkaan täydellisesti hyllytetty, vaan kaksi pienempää nuolitykkiä rakennettiin Lampadeniin, Saksaan. 30. joulukuuta 1944 – 22. helmikuuta 1945 niillä ammuttiin noin 183 ammusta Luxemburgiin. Ne tappoivat 10 siviiliä ja haavoittivat 35:a. Pian viimeisen laukauksen jälkeen yhdysvaltalaiset joukot valtasivat tykkiasemat.
V3-tykkikompleksiin oli sijoitettu viisi nuoliammuksia ampuvaa supertykkipatteria. Tykit olivat saksalaisten suurimpia tykkejä. Yhden V3:n putken pituus oli 120 metriä. Tykit olivat paikalleen juntattuja, joten niitä ei voinut suunnata mihinkään erityiseen kohteeseen. Tykkejä olisikin käytetty Lontoon pommittamiseen, jolloin aseen epätarkkuuden vuoksi ammusten suuri hajoama olisi poistanut suuntautumattomuuden aiheuttamat ongelmat. Aseen suuri epätarkkuus teki siitä kelvottoman muuhun kuin terroripommitukseen.
Lloyd Banks
Christopher Charles Lloyd (s. 30. huhtikuuta 1982 New Carrollton, Maryland), taiteilijanimeltään Lloyd Banks, on yhdysvaltalainen rap-muusikko ja G-Unit -hip-hop-ryhmän jäsen.
New Yorkin ghetoissa Queensissa kasvanut MC löi itsensä läpi G-Unitin "Beg for Mercy" -albumin ja oman soolodebyytin "The Hunger for More" voimalla. Lloyd Banksin omat hitit kuten "On Fire" ja "I´m So Fly" ovat valloittaneet monien rap-kuuntelijoiden sydämiä ympäri maailman.
Lloyd Banksin vuonna 2006 julkaisema albumi Rotten Apple ei menestynyt yhtä hyvin kuin platinamyynteihin yltänyt edeltäjänsä. Ensimmäisellä viikollaan Yhdysvalloissa se myi 143 000 kappaletta. Albumia on tähän mennessä myyty noin 279 000 kappaletta. Uuden albumin heikko menestys oli yllätys. Albumilla vieraili kuuluisia nimiä kuten 50 Cent, Mobb Deepista tuttu Prodigy ja G-Unitista tuttu Tony Yayo. Eminem jopa tuotti albumiin pari kappaletta. Tästä kaikesta huolimatta albumi menestyi varsin heikosti, kun albumin ensimmäiseksi singleksi tarkoitettu 50 Centin tähdittämä "Hands Up" ei saanutkaan toivottua soittoa sen koommin MTV:llä, BET-kanavalla kuin radiossakaan. Myöskään Keri Hilsonin tähdittämä "Help" ei saanut toivottua menestystä ja näin ollen albumi jäi suurelta yleisöltä lähes huomaamatta.
Hunger For More
Rotten Apple
H.F.M. 2 (The Hunger for More)
Georgian pääministeri
Georgian pääministeri johtaa Georgian hallitusta. Pääministerin virka perustettiin Georgiassa ensimmäiseksi vuonna 1918 Georgian demokraattisen tasavallan syntymisen myötä, mutta virka lakkautettiin Georgian tultua osaksi Neuvostoliittoa. Itsenäistymisen yhteydessä 1990-luvun alussa virka otettiin uudelleen käyttöön. 8. joulukuuta 1995–17. helmikuuta 2004 virka tunnettiin nimellä "Valtioministeri".
Vuoden 2004 lisäys perustuslakiin loi pääministerin viran uudelleen: pääministeri johtaa hallitusta ja sen ministeriöitä, paitsi puolustusministeriötä ja valtion turvallisuusministeriötä, joiden johdossa on presidentti. Hallitus nauttii presidentin luottamusta. Georgia on semipresidentiaalinen valtio.
Vuoden 2010 muutos perustuslakiin pienensi presidentin valtaa ja kasvatti pääministerin ja parlamentin valtaa edelleen.
Yhteensä 12 henkilöä on toiminut Georgian pääministerinä:
Kukkaiskieli
Kukkaiskieli oli 1800-luvun loppupuolella tapa välittää salattuja viestejä seurusteluikäisten välillä. Siinä tiettyihin kukkiin liitettiin tiettyjä ominaisuuksia ja tunteita. Näitä assosiaatioita julkaistiin pieninä kirjasina viktoriaanisen ajan Britanniassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Kukka- ja kirjakauppiaat levittävät sanastoja edelleen. Kukkien ja tunteiden yhdistäminen on yhdistelmä kansanperinnettä, mytologiaa, uskontoa ja kasvin fyysisiä ominaisuuksia.
Persian ja turkin kieliä on käytetty lähteenä osaan assosiaatioista. Lady Mary Wortley Montagun matkakirjeet Turkista julkaistiin vuonna 1763. Ne ja Aubry de Mottrayen kuvaus matkastaan Turkissa maanpaossa olleen Kaarle XII:n hoviin 1727 toivat Länsi-Eurooppaan kuvauksia kukkaiskielestä.
Iso osa kukkaiskielestä on vaipunut unholaan, mutta edelleen tummanpunaisilla ruusuilla ilmaistaan intohimoista rakkautta, keltaisilla ystävyyttä ja platonista rakkautta, ja siniset ja valkeat kukat, etenkin kallat, neilikat ja iirikset, liitetään kuolemaan ja surunvalitteluihin.
Jules Rimet -pokaali
Jules Rimet -pokaali () toimi jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittajajoukkueelle myönnettynä pokaalina kisahistorian alusta aina vuoden 1970 kisoihin saakka.
Pokaalin suunnitteli ranskalainen kuvanveistäjä Abel Lafleur. Se on 35 senttimetriä korkea ja painaa 3,8 kilogrammaa. Se on tehty kullatusta hopeasta ja sen jalustassa on kultaiset laatat, joihin on kaiverrettu voittajamaiden nimet. Pokaalissa on kuvattu antiikin kreikkalainen voiton jumalatar Nike kannattelemassa kahdeksankulmaista maljaa.
Pokaalin alkuperäinen nimi oli "Victory", mutta se tunnettiin yleisesti nimellä "World Cup" tai ranskaksi "Coupe du Monde". Nykyisen nimensä se sai vuonna 1946 Jules Rimet'n, FIFAn puheenjohtajan kunniaksi – MM-kisat alkoivat vuonna 1929 Rimet'n toiminnan seurauksena.
Toisen maailmansodan aikana italialainen FIFA:n varapuheenjohtaja Ottorino Barassi piilotteli pokaalia kenkälaatikossa sänkynsä alla pilossa saksalaisilta. 1966 kisojen kynnyksellä se varastettiin, mutta Pickles-niminen koira löysi sen puistosta Lontoosta. Englannin jalkapalloliitto kuitenkin valmistutti salaa pokaalista kopion, jota oli määrä käyttää juhlissa. Vuonna 1997 kopio myytiin huutokaupassa, jossa FIFA osti pokaalin 245 000 punnalla ja pani sen näytteille Englannin jalkapallomuseoon Prestoniin.
Vuoden 1970 MM-kisoissa Meksikossa Brasilian jalkapallomaajoukkue voitti kolmannen maailmanmestaruutensa ja sai pokaalin tämän johdosta itselleen. Vuonna 1983 pokaali varastettiin Rio de Janeirosta ja se on yhä kateissa. Monet uskovat, että pokaali sulatettiin myytäväksi kultana. Brasilian jalkapalloliitto on valmistuttanut pokaalista itselleen kopion.
Indoarjalaiset kielet
Indoarjalaiset kielet ovat indoeurooppalaisten kielten indoiranilaiseen haaraan kuuluva kieliryhmä. Indoarjalaiset kielet jakautuvat kronologisesti kolmeen ryhmään:
Indoarjalaisia kieliä puhuu yhteensä noin 800 miljoonaa ihmistä lähinnä Intiassa, Bangladeshissa, Pakistanissa, Nepalissa ja Sri Lankassa. Suurimmat kielet ovat hindi ja urdu (yhteensä n. 320 miljoonaa puhujaa), bengali (n. 200 miljoonaa), pandžabi (n. 100 miljoonaa) ja marathi (n. 70 miljoonaa).
Francino Francis
Francino Francis (s. 18. tammikuuta 1987) on jamaikalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä, ja edustaa Englannin Valioliigan Watfordia.
Paula Rego
Paula Figueiroa Rego (s. 1935, Lissabon) on portugalilainen, nykyisin Englannissa asuva taidemaalari, kuvittaja ja taidegraafikko.
Rego syntyi Lissabonissa ja aloitti opintonsa Carcavelosissa, Cascaisissa. Myöhemmin hän jatkoi niitä Lontoon Slade School of Artissa. Lontoossa hän tutustui myös taiteilija Victor Willingiin, jonka kanssa hän myöhemmin meni naimisiin. Willing kuoli MS-tautiin 1988. Vuonna 1989 Rego oli ehdolla Turner-palkinnon saajaksi.
Rego nousi kuuluisuuteen Portugalissa puoliabstrakteilla maalauskilla, joihin joskus kuului kollaasinomaisesti osia hänen omista piirustuksistaan. 1970-luvun lopulla hän siirtyi kollaasista piirtämään suoraan paperille tai akryylille. Tyyli muistutti sarjakuvaa, ja esittävät kuvat kertoivat omia tarinoitaan sen sijaan että olisivat kuvittaneet jotain tekstin kohtaa. 1986 hän siirtyi naturalistiseen tyyliin kuvaamaan aiheita, joissa oli yksittäinen valonlähde, usein sisätiloissa. Regon grafiikka koostuu useimmiten etsatuista viivoista ja akvatintalla luoduista pinnoista.
Amadeo de Souza Cardoso
Amadeo de Souza Cardoso (24. marraskuuta 1887 - 25. lokakuuta 1918) oli portugalilainen taidemaalari. Hän opiskeli Lissabonissa ja myöhemmin Pariisissa, mutta palasi ensimmäisen maailmansodan aikana kotimaahansa, jossa hän meni naimisiin Lúcia Perettonin kanssa.
Cardoson teoksissa oli vaikutteita kubismista ja futurismista.
Georgian presidentti
Georgian presidentti () on Georgian valtionpäämies. Presidentti valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan ja hän johtaa maan sisä- ja ulkopolitiikkaa.
Georgian perustuslain mukaan presidentin päätehtävä on taata maan itsenäisyys ja yhtenäisyys ja varmistaa valtiohallinnon elinten toimivuus. Hän toimii myös armeijan ylipäällikkönä ja edustaa Georgiaa maan ulkosuhteissa. Ennen perustuslakiin helmikuussa 2004 tehtyä muutosta presidentti oli myös hallituksen päämies.
Vuoteen 2018 asti voimassa oevan perustuslain mukaan presidentti valitaan suorilla vaaleilla viideksi vuodeksi kerrallaan, ja sama henkilö voi toimia presidenttinä vain kaksi peräkkäistä kautta. Presidentiksi voidaan valita vähintään 35-vuotias Georgian kansalainen, jos hän on asunut Georgiassa yhteensä vähintään viisi vuotta ja vähintään kolme viimeistä vuotta ennen vaaleja. Presidentinvaalit pidetään lokakuussa.
Presidentin virka muuttuu vuonna 2018 uudella perustuslailla seremonialliseksi, eikä vaali ole enää suora kansanvaali. Presidentiksi marraskuussa 2918 valitulla Salome Zurabišvilillä ei näin ollen ole entisenlaista valtaa hänen astuessaan virkaan 16. joulukuuta 2018.
Presidentti vannoo virkaan astuessaan seuraavan, perustuslaissa määritellyn valan:
Amon Hen
Amon Hen (sindaria, ) on kukkula J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa Keski-Maassa. Amon Hen sijaitsee Anduin-virran länsirannalla vastapäätä Amon Lhawia. Se rakennettiin Gondorin valtakunnan alkuaikoina, mahdollisesti jo Toisella Ajalla. Amon Hen on yksi kolmesta huipusta jotka sijaitsevat "Nen Hithoel" -järven eteläpäässä, Raurosin putousten vieressä. Keski-Maan Kolmannella Ajalla Amon Henillä käytiin taistelu Rautapihan "uruk-hai"-joukkojen ja Sormuksen Ritarien välillä. Siellä kohtasi loppunsa monta kymmentä örkkiä sekä Boromir Denethorin poika. Amon Heniä pidetään Keski-Maassa viisauden ja kukoistuksen paikkana: siellä seisovat Keski-Maan ylväimmät patsaat, jotka esittävät suurta kuningasta Elendiliä ja hänen poikaansa Isilduria.
Martti Merenmaa
Martti Henrik Merenmaa (vuoteen 1921 Karjala; 19. heinäkuuta 1896 Oulu – 9. syyskuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Merenmaan sukujuuret ovat Vienan Karjalassa. Hänen isänsä oli veturinkuljettaja Kaarlo Heikki Karjala ja äitinsä Anna Sofia Perttunen. Vanhemmat olivat vienankarjalaisia, kumpikin runonlaulaja Arhippa Perttusen sukua. Musiikki ja tarinat vetosivat Merenmaahan enemmän kuin koulunkäynti, ja maalaustaide oli lähellä hänen sydäntään. Ankaran uskonnollinen isä ei hyväksynyt ajatusta, että poika tekisi taidetta ammatikseen. Merenmaan opettaja, Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa toiminut skottilaissyntyinen Dudley Campbell sen sijaan kannusti häntä. Ristiriidat kotona johtivat dramaattiseen ratkaisuun vuonna 1915, kun Merenmaa 18-vuotiaana karkasi kotoaan, pyöräili Viipuriin ja jatkoi sieltä junalla Pietariin. Hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa maalaustaidetta, professori Bogdanovin ohjauksessa. Opintojen rahoittamiseksi Merenmaa myi piirroksiaan ja toimi restauroijana.
Kotiseudulleen Merenmaa palasi 1917 ja aloitti opinnot Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa. Opinnot katkesivat vuoden 1918 tammikuussa alkaneeseen Suomen sisällissotaan, jossa Merenmaa palveli Uudenmaan rakuunoissa. Kaupalliset opinnot jäivät lopullisesti seuraavana vuonna, kun Merenmaa siirtyi Joensuuhun "Karjalanmaa"-lehden toimittajaksi, ja sen jälkeen [Kouvola]]an "Kouvolan Sanomien" palvelukseen.
Sukunimensä Martti Karjala muutti Merenmaaksi vuonna 1921. "Rannan kohotessa pakenee meri – ja sen alta paljastuu merenmaa", hän totesi uudesta nimestään. Samana vuonna Merenmaa meni naimisiin kuopiolaisen opettajan Hellin Sigrid Kaikkosen kanssa, julkaisi ensimmäisen romaaninsa "Kohtalon marssi", muutti Helsinkiin ja ryhtyi toimittamaan omaa kirjallista aikakauslehteä nimeltä "Kauno-Sanomat".
"Kauno-Sanomien" toimituksessa Merenmaan kumppani oli Uuno Kailas, ja hän työskenteli myös Einari Vuorelan kanssa. Suomen kirjailijaliiton jäsen Merenmaasta tuli 1920-luvun puolivälissä. Nk. Toukokuun ryhmä edusti samanhenkisten kirjailijoiden yhteisöä. Ryhmäläiset Uuno Kailas, Lauri Haarla, Arvi Kivimaa ja L. Onerva olivat Merenmaan kumppaneita.
1930-luvun alkupuolelle tultaessa Merenmaa muutti asumaan pysyvästi Kuopiossa perheensä kanssa. Suvasveden Einesalon saari yhteisöineen oli kirjailijalle sekä työskentely-ympäristö että tiedonhalun kohde ja ne esiintyvät näkyvästi hänen tuotannossaan.
Merenmaa palkittiin Aleksis Kiven palkinnolla 1943 ja Pro Finlandia -mitalilla 1957.
Merenmaan tuotantoon kuuluu sekä romaaneja että runoteoksia:
Verkkopeli
Verkkopeli tarkoittaa nykyisin internetin välityksellä pelattavaa videopeliä. Verkkopelejä voi pelata yksin tai muiden kanssa moninpelinä. Verkkopelien historia voidaan jäljittää suurtietokoneille kehitettyihin MUD-peleihin. Ennen internet-yhteyksien yleistymistä verkkopelit olivat usein vain lähiverkossa (LAN) pelattavia. Ensimmäisiin verkotettuihin videopeleihin lukeutuu "Maze War" (1974).
Nykyisin osa peleistä on verkkoselaimessa toimivia, osa maksullisia tai mikromaksullisia ilmaispelejä ja osan joutuu lataamaan tietokoneelle itse. Verkkopeli itsessään ei tarkoita pelin lajityyppiä vaan kyse on teknisestä käsitteestä. Verkkopeleinä pelattaviin peleihin kuuluvat muun muassa ensimmäisen persoonan ammuntapelit, roolipelit, strategiapelit, taistelupelit ja avaruuslentosimulaattorit.
Eräitä suosittuja verkkopelejä ovat muun muassa "World of Warcraft", "Guild Wars", "Counter-Strike", "Lord of the Rings Online", "Team Fortress 2", "", "Dota 2", ja "League of Legends". Monissa verkkopeleissä on myös mahdollisuus keskustella muiden pelaajien kanssa.
Useissa yksinpelattavissa videopeleissä tulee mukana myös verkkomoninpelimahdollisuus. Tällaisia pelejä ovat muun muassa "Crysis" ja "Halo"-sarja. Joissakin peleissä moninpelimahdollisuus on sisäänrakennettuna samaan ohjelmaan, mutta se voi myös sisältyä erilliseen ohjelmaan.
Verkkopelien ongelmana ovat usein huijaavat pelaajat. Huijaaminen videopeleissä mielletään pelaajien kesken törkeäksi ja usein se suo huijaajalle etulyöntiaseman muihin pelaajiin verrattuna. Esimerkkejä huijauksista ovat wallhack, joka mahdollistaa näkemisen seinien ja muiden objektien läpi, ja varsinkin vanhemmista "Counter-Strike" -peleistä tuttu aim-bot, jonka avulla huijari saa valitsemansa aseen tähtäämään automaattisesti vihollishahmon päähän.
Verkkopelien ongelmana on toisinaan myös liian suuri palvelinliikenne, jolloin palvelimet ovat täynnä eivätkä kaikki pääse pelaamaan. Näin kävi esimerkiksi vuonna 2012 julkaistun "Diablo III:n" kanssa.
Verkkopelin pelaamisen laatuun voivat vaikuttaa sekä tarvittava kaistanleveys että viive ("latenssi").
Verkkopelejä on julkaistu useimmille alustoille tietokoneille, pelikonsoleille ja käsikonsoleille.
Joitakin elektronisen urheilun kilpailuissa käytettäviä pelejä pelataan verkon välityksellä.
Ricardo Rosset
Ricardo Rosset (s. 27. heinäkuuta 1968 São Paulo, Brasilia) on kilpa-ajouransa lopettanut brasilialainen autourheilija.
Uransa alussa Rosset ajoi aluksi kartingia kotimaassaan Brasiliassa. Vuonna 1991 hän ajoi maansa Formula Ford 1600 -sarjassa ja saavutti kolme voittoa. Kokonaissijoitus oli viides. Seuraavaksi Rosset siirtyi kilpailemaan Eurooppaan. Vuonna 1992 hän ajoi Euroopan Lotus Opelissa ja vuosina 1993–1994 Britannian Formula 3:ssa. Vuonna 1995 Rosset kilpaili Formula 3000 -sarjassa ja oli loppupisteissä toinen Vincenzo Sospirin vietyä mestaruuden. Tämän jälkeen aukesi paikka Formula 1 -sarjassa.
Kaudella 1996 Rosset ajoi Arrows-tallin autoa huonolla menestyksellä: hän pääsi 8 kertaa maaliin kun kilpailuja oli 16. Hän sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi Unkarin GP:ssä. Rosset jäi kuitenkin suorituskyvyssä kauas tallin toisesta kuljettajasta, Jos Verstappenista. Vuonna 1997 Rosset ajoi kilpailukyvyttömällä Lola-tallin autolla tallikaverinaan Sospiri. Hän yritti osallistua Australian osakilpailuun, mutta karsiutui. Molemmat Lolat jäivät aika-ajossa kärjelle kymmenisen sekuntia, ja Lolan ajautuessa konkurssiin ensimmäisen kilpailuviikonlopun jälkeen, Rosset jäi ilman tallipaikkaa.
Vuonna 1998 Rosset ajoi Tyrrell-tallin autoa, mutta hävisi jälleen selvästi tallikaverilleen, joka oli nyt Toranosuke Takagi. Kausi sujui heikosti: Ricardo Rosset pääsi vain 4 kertaa maaliin kun osakilpailuja oli 16. Rosset myös karsiutui kilpailusta 4 kertaa, koska jäi aika-ajoissa 107:n prosentin säännön ulkopuolelle. Paras sijoitus Rossetille tuona kautena oli kahdeksas Kanadan GP:ssä.
Kauden 1998 jälkeen Rosset lopetti kilvanajon ja keskittyi urheiluvälinekauppaan Brasiliassa.
Vietnamin demokraattinen tasavalta
Pohjois-Vietnam (), virallisesti Vietnamin demokraattinen tasavalta (), oli Kaakkois-Aasiassa vuosina 1945–1976 sijainnut valtio, joka hallitsi Vietnamin pohjoisosaa ja taisteli Vietnamin sodassa Yhdysvaltoja ja Etelä-Vietnamia vastaan.
García II (Galicia ja Portugali)
García II (1042–1090) oli Galician kuningas vuosina 1065–1071.
García oli isänsä Kastilian ja Leónin Ferdinand I:n nuorin poika. Isä jakoi valtakuntansa kolmen poikansa kesken siten, että Sancho II sai Kastilian, Alfonso VI Leonin ja García Galician sekä siihen kuuluvan osan Portugalia. Lisäksi García sai Badajozin ja Sevillan muslimivaltioiden verotusoikeuden. Tyttäriään Ferdinand I kielsi menemästä naimisiin.
Ferdinand I:n pojista vanhin Sancho ei hyväksynyt isänsä päätöstä valtakunnan jakamisesta. Hän riiteli isänsä suosikin Alfonson kanssa ja löi tämän 1068 Llantadan taistelussa. Voitto ei tuonut Sancholle lisää maita, mutta Garcían kustannuksella hän hyötyi enemmän: vuonna 1071 hän pakotti despoottisen ja epäluuloisen Garcían luopumaan vallasta ja lähetti tämän vankeuteen Sevillaan.
Vuoden 1702 alussa Sancho löi jälleen veljensä Alfonson ja ajoi tämän pois kuningaskunnastaan. Kun Alfonso etsi turvapaikkaa Toledosta, Sancho julistautui myös Leónin kuninkaaksi. Näin Sancho oli valloittanut ja yhdistänyt isänsä valtakunnan. Hänen valtakautensa katkesi kuitenkin jo samana vuonna, kun veljesten sisaren Urracan lähettämän salamurhaajan onnistui surmata hänet. Alfonso palasi maanpaosta, samoin García.
García palasi Galiciaan vuoden 1072 loppupuolella, mutta Alfonso vangitsi hänet 1073. García vietti lopun elämänsä vankina Lunan linnassa.
Ferdinand I (Portugali)
Ferdinand I (31. lokakuuta 1345, Lissabon – 22. lokakuuta 1383, Lissabon) oli Portugalin kuningas vuosina 1367–1383. Häntä edelsi Pietari I ja seurasi Juhana I.
Ferdinand I oli Pietari I:n toinen, mutta vanhin eloonjäänyt poika.
Hänen noustessaan valtaistuimelle vuonna 1367 maan talous oli huonossa jamassa, koska se ei ollut vieläkään toipunut vuosina 1348 ja 1349 riehuneen ruton vaikutuksista. Ferdinand määräsi vuonna 1375 viljelykelpoisen maan omistajat joko viljelemään maata itse tai myymään tai vuokraamaan sen jollekin viljelyhalukkalle. Samalla hän määräsi kaikki toimettomat ryhtymään maanviljelijöiksi. Hän antoi laivanrakentajille luvan kaataa puutavaraa valtion metsistä ja vapautti kauppalaivat ensimmäisellä matkallaan veroista. Hän perusti myös laivavakuutusyhtiön. Toimenpiteet kohensivat maan taloutta.
Ferdinandin valtakaudella Portugali kävi kolme sotaa Kastiliaa vastaan. Kastilian kuninkaan Pietari I Julman kuoltua vuonna 1369 Ferdinand tavoitteli Kastilian kruunua. Henrik II Äpärä liittolaisineen löi Portugalin vuosina 1371 ja 1373. Vuonna 1383 tehtiin sopimus, jolla Ferdinandin ainoa eloon jäänyt laillinen perillinen prinsessa Beatriz naitettiin Kastilian Juhana I:lle, ja tämä luopui oikeuksista Portugalin kruunuun. Ferdinandin velipuoli Portugalin Juhana I löi kastilialaiset ja nousi Portugalin valtaistuimelle 1385.
Marja-Liisa Vartio
Marja-Liisa Orvokki Vartio (o.s. Sairanen, 11. syyskuuta 1924 Sääminki – 17. kesäkuuta 1966 Savonlinna) oli suomalainen runoilija ja prosaisti. Häntä pidetään yhtenä kotimaisen romaanin uudistajista.
Marja-Liisa Vartion vanhemmat, sairaanhoitaja Aino Sairanen (o.s. Luukkanen) ja kansakoulunopettaja Valter Sairanen, olivat eronneet ennen hänen syntymäänsä. Hänen isoveljensä Uuno ja Kauko asuivat isän luona toisella paikkakunnalla, eikä äiti ilmoittanut tyttären syntymästä entiselle miehelleen. Vartion tultua kouluikään hänen äitinsä lähetti hänet isän luokse Nurmijärvelle. Siellä hän kävi kansakoulun ja yhteiskoulun lukuun ottamatta vuosia 1939–1940, joiksi äiti sijoitti tyttärensä Pieksämäelle Mikkosen perheeseen asumaan. Loma-aikojaan hän vietti äitinsä luona Säämingissä.
Vartio pääsi ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta vuonna 1944. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa ja valmistui filosofian maisteriksi pääaineenaan taidehistoria vuonna 1950.
Keväällä 1945 Vartio avioitui toimitusjohtaja Valter Vartion kanssa ja he adoptoivat Laritsa-nimisen tytön. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1955, ja Laritsa jäi Valterille. Samana vuonna Vartio meni naimisiin kirjailija Paavo Haavikon kanssa. Liitosta syntyi kaksi lasta, Johanna (1956) ja Heikki (1960). Vartio kuoli 41-vuotiaana Savonlinnan keskussairaalassa kesällä 1966. Hän oli sairastellut jo aiemmin ja sai kesäkuussa korkean kuumeen, joka johti tajuttomuuteen ja aivokuolemaan. Vartio on haudattu Savonlinnaan Talvisalon hautausmaalle.
Kirjallisen uransa Vartio aloitti 1950-luvun alussa lyyrikkona mutta keskittyi myöhemmin proosaan. Hänen esikoisrunokokoelmansa "Häät" ilmestyi vuonna 1952 ja toinen kokoelma "Seppele" seuraavana vuonna. Vuonna 1955 ilmestyi novellikokoelma "Maan ja veden välillä".
Vartion pääteoksena pidetään postuumisti ilmestynyttä romaania "Hänen olivat linnut" (1967). Teos rakentuu suurelta osin leskiruustinna Adelen ja hänen Alma-palvelijansa keskusteluille.
Vartiolle myönnettiin valtion kirjallisuuspalkinto vuosina 1954 ja 1958. Kirjailijan päiväkirjamerkintöjä ja kirjeitä on julkaistu 1990-luvulla kolmena niteenä. Tekstit on toimittanut Vartion miniä Anna-Liisa Haavikko.
Haavikko-säätiö on vuodesta 1994 alkaen jakanut suunnilleen joka toinen vuosi Marja-Liisa Vartio -palkinnon. Se myönnetään tutkimuksen, luovan kirjoittamisen tai tiedottamisen alalla toimivalle naiselle. Palkinnon arvo oli aluksi 25 000 markkaa, sittemmin 5 000 euroa.
Palkinnon ovat saaneet muun muassa:
.NET Framework
.NET Framework on Microsoftin kehittämä ohjelmistokomponenttikirjasto, jota Microsoft Visual Studio-ympäristössä kehitetyt ohjelmistot käyttävät..NET Framework koostuu kahdesta osasta: luokkakirjastoista sekä ajoympäristöstä eli Common Language Runtimesta (CLR).
CLR tarjoaa ns. virtuaalikoneen, joka kääntää kehitysympäristön tuottaman esikäännetyn (Common Intermediate Language, CIL) ohjelmakoodin ns. binäärimuotoon, jota käyttöjärjestelmä voi lukea ja suorittaa. Esikäännetyn ohjelmakoodin käännös binääriseksi tapahtuu JIT (Just In Time) -kääntäjän avulla. JIT:n käyttö mahdollistaa automaattisen optimoinnin eri suoritintyypeille ja yhteensopivuuden tulevien suorittimien kanssa.
CLR tarjoaa myös palveluja, jotka vastaavat ohjelmiston tietoturvasta, muistin hallinnasta ja virheiden käsittelystä.
Eri ohjelmointikielillä ohjelmoidut ohjelmistot esikäännetään aina ensin välikielimuotoon, joka on riippumaton käytetystä ohjelmointikielestä.
.NET-ohjelmistokehitys tapahtuu pääasiassa Microsoftin VisualStudio.NET (VS.NET) ympäristössä. VS.NET sisältää useita eri laajuisia kokonaisuuksia lähtien ilmaisesta Express Editionista laajojen ohjelmistokehitysprojektien hallintaan tarkoitettuun TeamSuite-versioon. TeamSuite sisältää integroidut työkalut mm. ohjelmistokehitysprojektien johtoon, määrittelyyn, suunnitteluun, ohjelmointiin, testaukseen ja lähdekoodin hallintaan.
Juhana I (Kastilia)
Kastilian Juhana I (24. elokuuta 1358 – 9. lokakuuta 1390) oli Kastilian kuningas vuosina 1379–1390. Hänen isänsä oli Kastilian Henrik II ja äitinsä Joan.
Juhanan kuoltua Alcalássa 1390 häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Henrik.
Ajomies (laulu)
Ajomies () on venäläinen laulu. Se on romanssi, jonka tekijöiksi on merkitty Jakov Feldman (sävel) ja Nikolai von Ritter (sanat). Se nousi suosioon Venäjällä 1910-luvulla. Suomenkieliset sanat siihen ovat tehneet Usko Kemppi ja Reino Helismaa sekä Martti Wuori. Sen ovat levyttäneet Suomessa mm. Olavi Virta vuonna 1958, Topi Sorsakoski 1986 ja Jaakko Ryhänen 1989 sekä Matti Salminen vuonna 1976 nimellä "Ei kyytimies kiirettä oo".
Negrospirituaali
Negrospirituaalit (, ) olivat Yhdysvaltain 1800-luvun mustan väestön rukouslauluja. Nykyään nimitystä pidetään angloamerikkalaisessa kulttuurissa ”negro”-alkuosansa takia epäkorrektina. Sille sopivina pidettäviä vaihtoehtoja ovat esimerkiksi "afroamerikkalaiset spirituaalit", "black gospel" tai "musta gospel".
Houston Dynamo
Houston Dynamo on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Major League Soccer -liigassa.
Seura perustettiin vuonna 2005, jolloin koko San Jose Earthquakesin organisaatio siirtyi Kalifornian San Josésta Texasin Houstoniin. Seura voitti MLS:n mestaruuden MLS Cupin heti esikoiskaudellaan 2006 ja uusi mestaruuden vuotta myöhemmin. Houstonin paikallisvastustaja on FC Dallas.
Kaudesta 2012 alkaen Dynamo pelaa kotiottelunsa BBVA Compass Stadiumilla, joka on 22 000 -paikkainen erityisesti jalkapalloa varten suunniteltu stadion. Kauteen 2011 asti seuran kotistadion oli Houstonin yliopiston kampuksella sijaitseva Robertson Stadium.
Nils Ludvig Arppe
Nils Ludvig Arppe (19. joulukuuta 1803 Kitee, Suoparsaari – 9. joulukuuta 1861 Värtsilä) oli suomalainen teollisuusmies, joka omisti mm. Värtsilän, Utran ja Puhoksen sahat sekä Värtsilän ja Möhkön rautaruukit ja Ilajankosken ja Käenkosken harkkohytit Pohjois-Karjalassa.
Arppen vanhemmat olivat laamanni Nils Arppe (1766–1823) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Margareta Sofia Wegelius. Arppe pääsi ylioppilaaksi Turussa 1820 ja hän suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1923 sekä oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa 1823. Seuraavana vuonna hän aloitti työn lankomiehensä Johan Fabritiuksen sahaliikkeessä Kiteen Puhoksessa sahaliikkeen ja kartanon hoitajana. Hän perusti 1832 Kuurnankosken sahan ja vuokrasi seuraavana vuonna Puhoksen ja Utran sahat.
Arppe tunnetaan myös Läskelän paperitehtaan perustajana. Wärtsilä Oyj:n juuret ovat Värtsilään vuonna 1834 perustetussa sahassa, jonka Arppe osti vuonna 1836. Vuonna 1833 Arppe rakennutti Kiteen Puhoksessa Ilmarisen, Suomen ensimmäisen höyrylaivan, joka hinasi puutavaralotjia Saimaan vesistössä. Arppe myös raivautti vesireittejä, jotta uitto sujuisi helpommin.
Arppe oli naimisissa 1840–1843 Jeanette Porthanin (k. 1843) kanssa, 1845–1855 edellisen sisaren Matilda Porthanin (k. 1855) kanssa ja vuodesta 1856 Amalia Kristina Seitzin (k. 1908) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Arppen poikia olivat tohmajärveläinen tilanomistaja, kunnallisneuvos Nils Josef Edvard Arppe (1841–1887) ja Värtsilän ja Möhkön rautatehtaiden isännöitsijä Klas Ludvig Arppe (1846–1891).
Arppe on haudattu Kiteen kirkkomaahan kahden ensimmäisen vaimonsa, Porthanin sisarusten, Jeanetten ja Mathildan väliin. Samaan sukuhautaan on haudattu myös Arppen 7-vuotiaana kuollut Anna-tytär hänen kolmannesta avioliitostaan. Kiteen keskustassa oleva yläkoulu on nimetty hänen mukaansa Arppen kouluksi.
Nils Ludvig Arppe ja senaattori, Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston rehtori Adolf Edvard Arppe olivat keskenään velipuolia.
Paranthropus aethiopicus
Turkananapinaihminen eli Paranthropus aethiopicus on "Paranthropus"-suvun sukupuuttoon kuollut laji. Merkittäviä löytöjä lajista tehtiin vuonna 1985 Keniassa, Länsi-Turkanassa. Kallo on ajoitettu 2,5 miljoonaa vuotta vanhaksi joten sitä pidetään varhaisimpana plioseenikaudella eläneistä sukunsa jäsenistä. Antropologit esittävät lajin eläneen 2,7−2,5 miljoonaa vuotta sitten. Laji on ominaisuuksiltaan alkukantainen ja muistuttaa afrikkalaista etelänapinaa, joten sitä pidetään siitä polveutuneena. Vaikka lajin kasvot ovat ulkonevat, kuten afrikkalaisella etelänapinalla, on sen aivotilavuus vain 410 kuutiosenttimetriä.
Ensimmäiset jäänteet lajista löydettiin Etiopiasta vuonna 1968. Alaleuan ja hampaiden perusteella lajilla on päätelty olleen voimakas purukalusto, kuten nykyisillä gorilloilla. Lajista ei tiedetä kovinkaan paljoa tärkeiden jäänteiden puuttuessa, joten mm. lajin kokoa on vaikea hahmottaa, mutta sen arvioidaan olleen samanpituinen kuin afrikkalainen etelänapina.
Kaikki antropologit eivät ole samaa mieltä, että suvun lajit vankka-apinaihminen ja roteva-apinaihminen ovat polveutuneet turkananapinaihmisestä, koska kallo muistuttaa lajin afrikkalaisen eteläapinan kalloa. Kuitenkin lajin leuka viittaa voimakkaasti siihen, että laji olisi vankka- ja roteva-apinaihmisten kantamuoto. Turkananapinaihminen eli todennäköisesti savannin ja metsämaan välimaastossa. Tarvitaan vielä lisätodisteita, jotta lajista tiedettäisiin enemmän. Tärkein löytö eli kallo KNM-WT 17000 viittaa siihen, että laji, kuten muutkin sukunsa lajit, olisi haarautumassa poispäin ihmisten ("Homo") sukulinjasta.