hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tom Hilde
Tom Hilde (s. 22. syyskuuta 1987 Bærum) on norjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Hän on oli ammattilaisena vuodesta 2005 vuoteen 2018 asti ja on hypännyt maailmancupissa vuodesta 2006 alkaen vuoteen 2018 asti. Hilde edusti kansallisella tasolla Asker Skiklubbia.
Hilde oli mukana Norjan maajoukkueessa Sapporon maailmanmestaruuskisoissa 2007 voittaen joukkuekilpailussa hopeaa sekä sijoittuen henkilökohtaisessa suurmäessä 12:nneksi ja normaalimäessä 21:nneksi. Toisen arvokisamitalinsa hän saavutti Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 2008 Norjan sijoittuessa joukkuekilpailussa pronssille. Henkilökohtaisessa kilpailussa Hilde oli yhdestoista. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Hilde oli jälleen mukana Norjan hopeaa saavuttaneessa joukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli suurmäessä yhdestoista, normaalimäessä kahdestoista ja joukkuekilpailussa pronssilla. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Hilde oli normaalimäessä viides, suurmäessä kymmenes ja Norjan joukkueen mukana sekä normaalimäen että suurmäen joukkuekilpailussa hopealla. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli normaalimäessä kymmenes ja suurmäessä 14:s.
Maailmancupissa Hilde oli kaudella 2007–2008 kolmas Kuusamossa, Trondheimissä ja Engelbergissä ennen kuin saavutti ensimmäisen voittonsa yhden kierroksen kilpailussa Val di Fiemmessä 12. tammikuuta 2008. Toisen voittonsa hän otti heti seuraavana päivänä samassa mäessä. Oltuaan vielä toinen Harrachovin lentomäessä, kolmas Kuopion ja toinen Oslon kilpailussa hän sijoittui maailmancupin loppupisteissä neljänneksi. Kahden vaisumman kauden jälkeen Hilde voitti maailmancupkaudella 2010–2011 Bischofshofenin osakilpailun. Samalla kaudella hän oli toinen Zakopanen kolmannessa osakilpailussa sekä Oberstdorfin lentomäessä ja kolmas Lillehammerin ensimmäisessä kilpailussa, Innsbruckissa ja Zakopanen toisessa osakilpailussa sekä mäkiviikon lopputuloksissa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli viides.
Kaudella 2011–2012 Hilde kaatui Oberstdorfin kilpailussa ja loukkasi selkäänsä. Hän palasi maailmancupin kilpailuihin helmikuussa Klingenthalissa. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui mäkiviikolla kolmanneksi ja Sapporon suurmäen kilpailussa toiseksi.
Hilde lopetti uransa mäkihyppääjänä keväällä 2018.
Hilde asuu tällä hetkellä Lillehammerissa.
Sinikka Kuula
Sinikka Kuula-Marttinen (s. 4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 18. elokuuta 1981) oli suomalainen pianotaiteilija.
Kuula opiskeli Helsingin Konservatoriossa ohjaajina muun muassa Elli Rängman-Björlin, France Ellegaard ja Timo Mikkilä. Diplomin hän suoritti 1943.
Kuulan vanhemmat olivat säveltäjä Toivo Kuula ja laulajatar Alma Silventoinen (1884–1941). Vuonna 1942 hänet vihittiin avioliittoon Lassi Marttisen (1913–1999) kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset, pianisti Marja Väisänen (s. 1944) ja biologi Markku Marttinen (s. 1954). Kuula julkaisi vuonna 1968 äitinsä Alman päiväkirjamerkinnöistä valikoiman nimellä "Virta venhettä vie : päiväkirja vuosilta 1901–1919".
Kuulalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1968
Magne Johansen
Magne Johansen (s. 18. tammikuuta 1965) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1987–1993.
Johansen kuului Norjan joukkueeseen, joka sijoittui Lahden MM-kisojen 1989 joukkuemäen kilpailussa toiseksi Suomen jälkeen. Joukkueessa hyppäsivät hänen lisäkseen Clas Brede Bråthen, Ole Gunnar Fidjestøl ja Jon Inge Kjørum.
Johansen oli Albertvillen olympialaisten 1992 suurmäen kilpailussa kahdeksastoista. Myöhemmin samalla kaudella hän sijoittui kolmanneksitoista lentomäen MM-kisoissa Harrachovissa.
Johanssen oli maailmancupissa parhaimmillaan neljäs St. Moritzin normaalimäessä tammikuussa 1992.
Oddworld: Abe’s Oddysee
Oddworld: Abe’s Oddysee (Japanissa nimellä Abe a GoGo) on Oddworld Inhabitantsin kehittämä ja GT Interactiven julkaisema tasohyppely- ja ongelmanratkaisupeli. Peli julkaistiin PlayStationille ja Pohjois-Amerikassa, Australiassa ja Euroopassa myös Windowsille. Japanilaiseen versioon peliä oli jonkin verran sensuroitu. "Abe’s Oddysee" oli ensimmäinen peli Oddworld-sarjassa. Sarjassa on julkaistu myös "", "Oddworld: Munch’s Oddysee" sekä "" -pelit.
Peli sijoittuu kuvitteelliseen Oddworldiin (”outomaailma”), jossa Abe on mudokon-rotuun kuuluva orja, joka työskentelee RuptureFarms-nimiselle jättiläismäiselle lihanjalostamolle. RuptureFarms kärsii taloudellista tappiota ja päättää aloittaa uuden tuotteen kehittämisen: mudokonpiiraan. Kun Abe tajuaa, että hän ja hänen ystävänsä ovat tuomittuja kuolemaan, hän päättää paeta ja auttaa niin useaa mudokon-orjaa kuin vain pystyy. Pelaajan tehtävä on ohjata Abea ja paeta tehtaasta, minkä jälkeen pitää elvyttää mudokonien valtakunta.
"Abe's Oddysee" edustaa niin sanottua elokuvamaista tasohyppelyä, samaan tapaan kuin sitä edeltäneet "Prince of Persia", "Another World" ja "FlashBack"-pelit. Kiipeily, hyppiminen ja liikkuminen on toteutettu samaan tapaan. Pelin yksi omaperäisimmistä ideoista oli mahdollisuus puhua tekoälyn ohjaamille mudokon-ystäville ja antaa heille eri komentoja kuten seuraaminen tai vipujen vetäminen. Toinen omaperäinen idea oli päähahmo Aben mahdollisuus ottaa hallintaansa vihollisia.
Aikanaan "Abe’s Oddyseetä" ylistettiin mielenkiintoisen pelattavuuden, hyvien grafiikkojen ja hienojen videoleikkeiden takia. Peli voittikin useita palkintoja. Peliä kuitenkin myös kritisoitiin kovasta vaikeusasteesta ja mahdollisuudesta tallentaa vain tietyissä kohden kenttiä. Peliä myös syytettiin väkivaltaiseksi, sillä RuptureFarmsin lihanjalostusta kuvattiin melko tarkkaan. Japanissa joitain osia pelistä sensuroitiinkin. Peli sisältää myös paljon huumoria, myös mustaa huumoria. Pelin huumorilatauksesta kertoo esimerkiksi se, että päähahmo Abe voi pieraista X-näppäintä painamalla koska tahansa, vaikka tästä ei mitään hyötyä olekaan. Pelin jatko-osa "" vei tätä huumoria vielä pidemmälle esitellessään räjähtävät pierut, jotka olivat myös tärkeä osa itse pelin kulkua.
Pelissä täytyy pelastaa 50 mudokon-ystävää. Jos pelastaa alle 50 mudokon ystävää, pelin loppuesityksessä Abe teloitetaan. Tällöin joutuu aloittamaan alusta RuptureFarmsin kakkososiosta. Jos pelastaa 50, niin mudokon-ystävät auttavat Abea ennen kuin Molluck ja Slig ehtivät teloittamaan hänet. Mudokoneja löytyy myös erilaisista salapaikoista. Jos pelaaja on tappanut kaikki mudokinit (paitsi ne jotka piti pakosti pelastaa läpiin pelua ajatellen tai salasanaa kertovat), pelaaja saa käyttöön loputtamattoman määrä kranaatteja. Peli saapui ladattavaksi USA:n storeen lokakuussa 2009 ja Eurooppaan peli ilmestyi ladattavaksi huhtikuussa 2010.
Sandra Bernhard
Sandra Bernhard (s. 6. kesäkuuta 1955 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt useissa suosituissa televisio-ohjelmissa, mutta myös teatterissa ja elokuvissa, kuten Martin Scorsesen "Koomikkojen kuninkaassa" (1983).
Bernhard syntyi Michiganin Flintissä juutalaiseen perheeseen.
Bernhardin ensimmäinen levytys "I’m Your Woman" julkaistiin vuonna 1985. Hän esiintyi 1990-luvulla lukuisissa "Roseanne"-sarjan jaksoissa.
Bernhard on lisäksi luonut uran kirjailijana; häneltä on ilmestynyt muun muassa teos "Confessions of a Pretty Lady" (1988).
Clas Brede Bråthen
Clas Brede Bråthen (s. 28. marraskuuta 1968) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1986–1994.
Bråthen kuului Norjan joukkueeseen, joka sijoittui Lahden MM-kisojen 1989 joukkuemäen kilpailussa toiseksi Suomen jälkeen. Joukkueessa hyppäsivät hänen lisäkseen Magne Johansen, Ole Gunnar Fidjestøl ja Jon Inge Kjørum. Bråthen oli samoissa kisoissa lisäksi yhdestoista suurmäessä ja viidestoista normaalimäessä.
Bråthen saavutti pronssimitalin nuorten MM-kilpailujen suurmäen kisassa Lake Placidissa helmikuussa 1986. Maailmancupissa hän oli parhaimmillaan kolmas Sapporon normaalimäessä joulukuussa 1988.
Roy Emerson
Roy Stanley Emerson (s. 3. marraskuuta 1936) on entinen australialainen tennispelaaja, joka voitti uransa aikana 12 kaksinpelimestaruutta ja 16 nelinpelimestaruutta Grand Slam -turnauksissa. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1982.
Roy Emerson on yksi seitsemästä miespelaajasta, jotka ovat voittaneet uransa aikana kaksinpelimestaruuden kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa. Vain Roger Federer, Pete Sampras ja Rafael Nadal ovat voittaneet Grand Slam -turnauksissa kaksinpelimestaruuden useammin kuin Emerson, mutta kun mukaan lasketaan nelinpelimestaruudet, on Emersonin 28 voiton saalis edelleenkin miespelaajien ennätys. Davis Cupia Emerson on pelaajana ollut voittamassa kahdeksan kertaa, ja sekin on kaikkien aikojen ennätys.
Emerson voitti kaksinpelimestaruutensa vuosina 1961–1967, jolloin tärkeimmät turnaukset eivät vielä olleet avoimia ammattilaisille. Viimeisen nelinpelimestaruutensa hän voitti Wimbledonissa vuonna 1971.
Jim Beauchamp
James Edward ”Jim” Beauchamp (21. elokuuta 1939 – 25. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 22. syyskuuta 1963 ja viimeisensä 20. syyskuuta 1973.
Beauchamp vaikutti uransa aikana lukuisissa joukkueissa, muiden muassa St. Louis Cardinalsissa vuosina 1963 ja 1970–1971.
Beauchamp kuoli leukemiaan 68-vuotiaana. Myös hänen poikansa Kash Beauchamp on tullut tunnetuksi baseballista.
Aisne (joki)
Aisne [ɛːn] on Oisejoen sivujoki Pohjois-Ranskassa. Se laskee Oisejokeen Compiègnessa. Joki on antanut nimensä Aisnen departementille.
Alueella käytiin ensimmäisessä maailmansodassa kolme suurta taistelua, Aisnen ensimmäinen taistelu syksyllä 1914, Aisnen toinen taistelu keväällä 1917 ja Aisnen kolmas taistelu kevätkesällä 1918. Lisäksi Aisnen alkulähteillä tapahtui sodan loppuvaiheessa 1918 Meusen-Argonnen taistelu.
Peggy Pope
Peggy Pope (s. 15. toukokuuta 1929) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa "Yhdeksästä viiteen" (1980), mutta tullut tunnetuksi myös useista tunnetuista televisiosarjoista.
Henrik I (Portugali)
Henrik I Kardinaali (1512–1580) (portugaliksi "Henrique o Casto") oli Portugalin kuudestoista kuningas, joka hallitsi kahden vuoden ajan 1578–1580.
Henrik oli Emanuel I:n nuorempi poika, ja hakeutui pappisuralle samaan aikaan kuin isoveljestä tuli kuningas. Kaikki Juhana III:n lapset kuolivat ennen häntä, Juhana-pojalle syntyi isän kuoleman jälkeen poika, josta tuli seuraava kuningas Sebastian. Kun Sebastiankin kuoli lapsettomana taistelussa, valta siirtyi isosetä Henrikille.
Henrik eteni pappisurallaan kardinaaliksi asti. Hän pyrki vähentämään Espanjan valtaa katolisessa kirkossa. Henrik oli myös vahvasti osallisena jesuiittojen osuudessa Portugalin maailmanvalloituksiin.
Kun Henrik siirtyi maalliselle uralle kuninkaaksi, hän olisi halunnut luopua selibaattivalastaan ja mennä naimisiin saadakseen kruununperijän, mutta paavi Gregorius XIII ei suostunut tähän.
Henrikin kuoltua kruununperimyksestä kiisteltiin kovasti, ja lopulta vallan sai Habsburgien Espanjan kuningas Filip II, Portugalin kuninkaana Filip I.
Colin Higgins
Colin Higgins (28. heinäkuuta 1941 – 5. elokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän syntyi Uuden-Kaledonian pääkaupungissa Noumeassa australialaiselle äidille ja yhdysvaltalaiselle isälle.
Higgins jätti opintonsa Stanfordin yliopistossa alun perin kesken, mutta palasi myöhemmin ja valmistui vuonna 1967. Hän jatkoi Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin. Hän oli vuonna 1979 ehdolla Golden Globen ja vuonna 1987 Emmy-palkinnon saajaksi.
Higgins tunnetaan muun muassa elokuvista "Harold ja Maude" (käsikirjoitus, 1971) ja "Yhdeksästä viiteen" (ohjaus, 1980). Hän kuoli AIDS:in komplikaatioihin 47-vuotiaana Beverly Hillsissä, Kaliforniassa.
Ludolph van Ceulen
Ludolph van Ceulen (28. tammikuuta 1540 – 31. joulukuuta 1610) oli saksalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan parhaiten piin arvon laskemisesta 35 desimaalin tarkkuudella. Saksassa piitä kutsutiin pitkään Ludolphin numeroksi.
Ludolph van Ceulen syntyi lähes varmasti saksalaisessa Hildesheimin kaupungissa vuonna 1540. Tämä vuosiluku on kirjoitettu hänen hautaansa, mutta John Meursius kirjoittaa "Athenae Batavae" -teoksessa (1625) van Ceulenin syntyneen vuotta aiemmin. Meursius kuitenkin mainitsee myös teoksessaansa van Ceulenin kuolleen vuonna 1610 lähes 71-vuotiaana. Tämä ei sovi vuoteen 1639, joten Mersiuksen uskotaan tehneen laskuvirheen.
Van Ceulen ei saanut minkäänlaista yliopisto-opetusta, sillä hänen vanhemapnsa olivat niin köyhiä, etteivät kyenneet maksamaan poikansa opintoja. Van Ceulenin elämästä ennen vuotta 1578 ei tiedetä paljoakaan. Hän kuitenkin opetti Delftissä miekkailua ja matematiikkaa. Vuonna 1594 hän perusti Leideniin miekkailukoulun. Kuusi vuotta myöhemmin hän sai viran Prince Mauritsin perustamasta insinöörikoulusta. Viimeiset kymmenen elinvuottaansa hän opetti artimetiikkaa.
Van Ceulen tunnetaan piin likiarvon laskemisesta. Aluksi hän laski piin 20, myöhemmin 32 ja lopuksi 35 ensimmäistä desimaalia. Van Ceulenin hautaan on kaiverrettu hänen löytämät desimaalit.
Luettelo japanin kielen välimerkeistä
Tämä on luettelo välimerkeistä ja typografisista symboleista japanin kielessä. Nämä merkit eivät kuulu kana- tai kanjimerkkeihin.
Irja Hagfors
Irja Margareta Hagfors (4. marraskuuta 1905 Helsinki – 28. helmikuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja tanssinopettaja.
Hagfors opiskeli tanssia aluksi Suomessa Gripenberg-koulussa Maggie Gripenbergin, Alexander Saxelinin ja George Gén johdolla sekä Salminen–Naparstok-koulussa. Vuonna 1926 hän aloitti opinnot Hellerau–Laxemburg-tanssikoulussa Itävallan Laxenburgissa lähellä Wieniä ja sai sieltä tanssidiplomin vuonna 1928. Hän palasi Suomeen ja sai vuoden 1928 syksyllä tanssinopettajan toimen Helvi Salmisen tanssikoulussa. Saman vuoden marraskuussa oli hänen ensimmäinen julkinen tanssiesityksensä Suomessa. Jo seuraavana vuonna Hagfors lähti jälleen Suomesta ja työskenteli seuraavien vuosien ajan monissa eri teattereissa ja tanssiryhmissä Keski-Euroopassa, muun muassa Berliinissä ja Zürichissä. Hän kuului myös Harald Kreutzbergin ja Trudi Schoopin tunnettuihin tanssiryhmiin. Toisen maailmansodan puhjetessa hän palasi jälleen Suomeen ja toimi sen jälkeen koreografina, tanssinopettajana ja tanssikriitikkona.
Hagfors oli yksi modernin tanssin pioneereista ja merkittävimmistä puolustajista Suomessa. Hän osallistui aktiivisesti uuden tanssin tulkintaa koskevaan julkiseen väittelyyn, näkyvimmin Tulenkantajat-lehden numeroissa 5–10 vuonna 1929, yhdessä Antti Halosen ja Raoul af Hällströmin kanssa. Hagfors tunnusti auliisti, että uutta tanssia (vapaa tanssi, ilmaisutanssi) ei voida sovittaa klassisen baletin muotteihin sen paremmin teknisesti kuin taiteellisestikaan. Mutta toisin kuin vastustajansa, hän kykeni selvästi näkemään uuden tanssin mahdollisuudet klassista balettia syvällisempään ja monipuolisempaan ilmaisuun. Tulenkantajat-lehden toimitus totesi väittelyn päätöspuheenvuorossaan ihailevasti, että Hagfors oli omassa työssään itse osoittanut esittämänsä väitteet päteviksi, joten häntä voitiin pitää tämän merkittävän kulttuuriväittelyn selkeänä voittajana.
Hagfors perehtyi Keski-Euroopan vuosinaan myös Rudolf von Labanin liikeanalyysiin ja Saksassa syntyneeseen tanssiteatteriin, joka tuli Suomessa laajempaan tietoisuuteen vasta paljon myöhemmin, 1960- ja 1970-luvulla, pääosin Marjo Kuuselan työn tuloksena. Hagfors teki merkittävän kulttuuriteon suomentamalla Bertolt Brechtin "Teatteriteorian" (1954).
Hagforsin isä oli Helsingissä toiminut opettaja ja kääntäjä, tohtori Edwin Hagfors, ja hänen äitinsä oli tunnettuun ruotsalaissukuun kuulunut Ulla Charlotta Marchander. Perheessä oli myös toinen tytär, Aino Elisabet Hagfors, Irja Hagforsin isosisko. Irja Hagforsin puoliso oli kirjailija ja kansanedustaja Atos Wirtanen vuodesta 1954 Wirtasen kuolemaan 1979.
Hagforsille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.
Air Koryo
Air Koryo (, aiemmin "Chosŏn Minhang", ) on Pohjois-Korean valtion omistama lentoyhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee Pjongjangissa. Yhtiö lentää tilauslentoja Aasiaan, Afrikkaan, Singaporeen ja Eurooppaan. Yhtiö on perustettu 1954, ja se aloitti lennot 21. syyskuuta 1955.
Air Koryon suunnitelmissa on aloittaa lennot Teheraniin, ja tähtäimessä on myös laajarunkoisen Iljušin Il-96 -koneen hankinta. Yhtiöllä on lisäksi lentoja Shanghaihin sekä ympärivuotiset lennot Kuala Lumpuriin Malesiaan ja Kuwaitiin. Tammikuussa 2013 yhtiö ilmoitti saavansa laivastoonsa ensimmäisen Antonov An-148 -koneen, toinen vastaava kone toimitettiin huhtikuussa 2013. Lisäksi yhtiöllä on tilauksessa kolmas Tupolev Tu-204. Uusien konehankintojen jälkeen yhtiön laivaston keski-ikä on vain noin kymmenen vuotta.
Air Koryo oli Euroopan unionissa toimintakiellossa turvallisuuspuutteidensa takia, mutta rajoituksia lievennettiin uusien Tupolev-koneiden myötä. Laivaston uusimisen myötä yhtiö aikoo mahdollisesti avata reitin Berliiniin uudestaan.
Air Koryo operoi seuraavalla laivastolla 16.2.2013:
Sanna-Leena Perunka
Sanna-Leena Perunka (s. 23. syyskuuta 1976 Rovaniemi) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä. Hän kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1995–2005.
Ampumahiihtoharrastuksen vuonna 1988 aloittanut Perunka osallistui yhdeksän kertaa MM-kilpailuihin ja kerran olympialaisiin. Hochfilzenin MM-kisoissa 1998 hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa yhdessä Mari Lampisen, Tiina Mikkolan ja Katja Holannin kanssa. Ensimmäisissä MM-kisoissaan Ruhpoldingissa 1996 Perunka oli Suomen viestijoukkueen mukana kahdeksas ja Oslossa 2000 seitsemäs. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hänen paras sijoituksensa oli takaa-ajokilpailun (7,5 + 10 km) 20. tila.
Hanti-Mansijskin MM-kisoissa 2003 Perunka oli sprintissä (7,5 km) kahdeksas, yhteislähtökilpailussa (12,5 km) kymmenes, normaalimatkalla (15 km) kahdestoista ja takaa-ajossa kahdeskymmenes; lisäksi hän kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Suomen viestijoukkueeseen. Seuraavana talvena hän sijoittui 19:nneksi Oberhofin MM-kisojen sprinttikilpailussa.
Kaudella 2002–2003 Perunka sijoittui kolmanneksi maailmancupin takaa-ajokilpailussa Östersundissa. Samalla kaudella hän oli cupin loppupisteissä viidestoista. Uransa aikana hän sijoittui maailmancupin osakilpailuissa kuudesti kymmenen parhaan joukkoon.
Kaudella 2009–2010 Perunka toimi valmentajana Suomen ampumahiihtomaajoukkueessa. Aikaisemmin hän on toiminut nuorten MM-ryhmän valmentajana. Syksystä 2014 alkaen Perunka on toiminut Yle Urheilun ampumahiihdon asiantuntijana.
Perunka opiskeli kasvatustieteitä Lapin yliopistossa ja valmistui luokanopettajaksi vuonna 2010 ja urheilutoimittajaksi Laajasalon opistosta.
Britannian avoin golfturnaus
Britannian avoin golfturnaus (The Open Championship, British Open) on vuosittain Britanniassa pelattava miesten golf-turnaus. Se on vanhin neljästä miesten golfin major-turnauksesta. Ensimmäisen kerran se pelattiin vuonna 1860.
Ensimmäinen Britannian avoin golfturnaus pelattiin 17. lokakuuta 1860 Prestwick Golf Clubilla, Skotlannissa. Kisan voitti Willie Park Sr., joka ylsi voittajaksi vielä myöhemmin kolme kertaa. Ensimmäiset vuosikymmenet pelattiin Skotlannissa, kunnes vuonna 1894 pelattiin ensimmäisen kerran Englannin puolella, Royal St. George’sin kentällä, Sandwichissa, Kentissä.
Kisan ensimmäinen ulkomaalainen voittaja oli ranskalainen Arnaud Massy vuonna 1907. Yhdysvaltalaiset hallitsivat kisaa ensimmäisen kerran 1920-luvulla: ensimmäinen amerikkalainen voittaja oli Britanniassa syntynyt Jock Hutchison vuonna 1921 ja ensimmäinen Yhdysvalloissa syntynyt voittaja Walter Hagen vuonna 1922. Ensimmäinen afrikkalainen voittaja oli vuoden 1949 ykkönen, eteläafrikkalainen Bobby Locke, ensimmäinen oseanialainen voittaja Australian Peter Thomson vuonna 1954 ja ensimmäinen eteläamerikkalainen voittaja Argentiinan Roberto DeVicenzo vuonna 1967.
Eniten voittoja, kuusi kappaletta, on kerännyt Harry Vardon vuosina 1896–1914. Viiteen voittoon ovat yltäneet James Braid (1901–1910), John H. Taylor (1894–1913), Peter Thomson (1954–1965) ja Tom Watson (1975–1983).
Suurin voittomarginaali on kolmannesta Openista vuodelta 1862, jolloin Vanha Tom Morris voitti 13 lyönnillä. Vuodesta 1900 alkaen pelatuissa turnauksissa suurin voittomarginaali on ollut 8 lyöntiä, jonka ovat saavuttaneet J.H. Taylor (1900, 1913), James Braid (1908) ja Tiger Woods (2000).
Kilpailun parhaan lyöntituloksen 264 pelasi Henrik Stenson Royal Troon Golf Clubin kentällä vuonna 2016. Häntä ennen ennätystä piti hallussaan Greg Norman 267 lyönnillä vuodelta 1993. Stensonin voittotulos on myös paras tulos suhteutettuna pariin (-20). Vuonna 2000 Tiger Woodsin tulos oli -19. Paras kierrostulos on 62, jonka eteläafrikkalainen Branden Grace teki kolmannella kierroksella vuonna 2017. Aiemman ennätyksen, 63 lyöntiä, oli tehnyt kymmenen pelaajaa, viimeksi Henrik Stenson ja Phil Mickelson vuonna 2016; Mickelson sekä Rory McIlroy vuonna 2010 ovat ainoat, jotka ovat tehneet tämän tuloksen avauskierroksella, ja neljännellä kierroksella tuloksen 63 ovat pelanneet Jodie Mudd vuonna 1991, Payne Stewart vuonna 1993 ja Stenson vuonna 2016.
Kilpailun vanhin voittaja on Vanha Tom Morris joka oli 46 vuoden ikäinen voittaessaan Openin neljännen kerran vuonna 1867. Vastaavasti nuorin voittaja on hänen poikansa Nuori Tom Morris, joka oli 17 vuoden ikäinen voittaessaan ensimmäisen Openinsa vuonna 1868. Useimmin turnauksessa on pelannut Gary Player, 46 kertaa.
= Voitto uusintarei'illä
Sirkka Kokkonen
Sirkka Kyllikki Kokkonen (26. joulukuuta 1912 – 25. kesäkuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä.
Kokkonen näytteli muun muassa Turun Kesäteatterissa 1955 Ilmari Kiannon teokseen pohjautuvassa näytelmässä "Ryysyrannan Jooseppi", 1954 Joel Lehtosen "Putkinotkossa" ja Kuopion kaupunginteatterissa.
Kokkoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.
Karl Ansas
Karl Arthur Ansas (4. helmikuuta 1894 Helsinki – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli mekaanikko ja jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat vanhempi verhoilija Karl Gerhard Ansas ja Ida Sofia Nyholm.
Karl Arthur Ansas kävi kansakoulun ja hankki autoasentajan koulutuksen, jossa tehtävässä hän toimikin Helsingissä.
Karl Arthur Ansas liittyi vapaaehtoisena saksassa jääkärikoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:ään 26. heinäkuuta 1916. Tullessaan Saksaan hän liittyi pataljoonan täydennysjoukkoon ja myöhemmin 6. lokakuuta 1916 hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla taistellen Riianlahdella ja Aa-joella. Suomeen (Vaasaan) hän palasi pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Ansas kaatui Tampereen valtauksessa valkoisen armeijan 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniassa, jossa hän menehtyi sydämeensä kohdistuneeseen vihollisen laukaukseen. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahan.
Ravnedalen
Ravnedalen on suosittu puistoalue Grimin kaupunginosassa Kristiansandissa Norjassa, josta lähtee retkeilyreitti Baneheian virkistysalueelle. Puiston istutukset sisältävät harvinaisia puu- ja kasvilajeja.
Ravnedalissa käy usein linja-autolasteittain matkailijoita ja esimerkiksi lastentarha- ja koululaisryhmiä. Puistossa on myös säännöllisesti konsertteja, hengellisiä ulkoilmatilaisuuksia ja muita tapahtumia. Ravnedalenin lavalla esiintyy kesäisin pääosin erilaiset norjalaiset esiintyjät, mutta myös joskus ulkomaiset esiintyjät kuten Katie Melua, Kim Larsen ja Jethro Tull ovat vierailleet puiston lavalla. Puistossa sijaitsee kesäkaudella avoinna oleva kahvila-ravintola.
1860-luvulle saakka alue oli soinen ja tunnettiin nimellä Grimsmoen. Sinne oli sijoitettu 1 200 sotilaan varuskunta. Maanomistajan sanottua irti vuokrasopimuksen armeijan kanssa sotilasparakit siirtyivät Gimlemoenin alueelle. Kenraali Oscar Wergeland toimi aktiivisesti alueen suojelemisen puolesta, kun alueelle ehdotettiin rakennettavaksi muun muassa ampumarataa.
Vuonna 1872 Kristiansandin kaupunkiyhdistys Byselskabet anoi Christiansands Sparebankilta avustusta alueen kunnostamiseen, ja vuosina 1874–1878 puistoa rakensivat neljä vuotta hyvin poikkeuksellisesti paikallinen aliupseerikoulun sotilaat. Suo muuttui puistoksi, johon oli rakennettu lampia, kävelyteitä ja lukuisia istutuksia. Puistossa on edelleen eräs Norjan suurimmista kuusista, joka istutettiin 1875. Kahvilarakennuksessa on aikoinaan asunut muun muassa alueen puutarhuri suurine perheineen. Puistossa on aikoinaan ollut myös apinoita häkeissä sekä riikinkukkoja.
Kenraali Wergelandin kuoltua 19. elokuuta 1895 runoilija Vilhelm Krag teki hänelle muistorunon, jossa hänet mainitaan Ravnedalenin perustajana.
Puiston 50 m korkea pystysuora kiviseinämä on viime aikoihin asti houkutellut kalliokiipeilijöitä. Toiminta on kuitenkin lopetettu, jotta puistossa olevien vierailijoiden päälle ei putoaisi kiipeilijöiden tavaroita.
Topi Lehtipuu
Topi Valtteri Lehtipuu (s. 24. maaliskuuta 1971 Brisbane, Australia) on suomalainen, Pariisissa asuva oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Lehtipuu valmistui Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuslinjalta musiikin maisteriksi pääaineenaan kuoronjohto. Hän on saanut laulunopetusta muiden muassa Howard Crookilta, Peter Lindroosilta ja Irina Gavrilovicilta.
Lehtipuu on johtanut useita kuoroja kuten Suomen Laulua ja Hämäläis-Osakunnan Laulajia sekä opettanut sovitusta Sibelius-Akatemiassa. Hän on dubannut piirroselokuvia ja tuottanut niiden musiikkia. Hän on myös aikoinaan laulanut ja soittanut viulua progerockyhtyeessä Höyry-kone (1994–1997) sekä gospelyhtyeessä Jakaranda. Topi Lehtipuu on laulanut lähes 50 virttä Yleisradion ja kirkon yhteisessä nykyvirsikirjan äänityshankkeessa (2001–2005).
Topi Lehtipuu nousi 2000-luvulla nopeasti kansainvälisesti merkittäväksi barokkimusiikin ja Mozartin oopperoiden tenoriksi. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu sekä vanhaa että uutta musiikkia, oratorioita ja kantaatteja Bachista Monteverdiin, Einojuhani Rautavaaran "Vigilia" sekä muun muassa Arnold Schönbergin ja Arvo Pärtin teoksia. Hän on laulanut lukuisissa ooppera- ja barokkimusiikkilevytyksissä.
Lehtipuu oli Joroisten Musiikkipäivien taiteellinen johtaja vuosina 2004-2010. Turun musiikkijuhlien taiteellisena johtajana hän on toiminut vuosina 2010-2015. Lehtipuu aloittaa 1.10.2015 Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana.
Lehtipuun ensimmäinen oopperarooli oli 1999 Mozartin "Taikahuilun" Tamino Pariisin Théâtre des Champs-Elysées'ssä ja sitä seuranneella Atelier Lyrique de Tourcoing -ryhmän kiertueella eri puolilla Ranskaa. Savonlinnan oopperajuhlilla Lehtipuu esiintyi vuosina 2000 ja 2002. Suomen kansallisoopperan debyytti oli syyskaudella 2002 "Cosi fan tutten" Ferrando. Vuonna 2004 Lehtipuu lauloi oopperarooleja jo Berliinin valtionoopperassa sekä Pariisin Chatelét-oopperassa ja vuonna 2006 Salzburgin musiikkijuhlilla ja Glyndebournen festivaaleilla.
Toukokuussa 2007 hän teki Espanjan Bilbaossa "Taikahuilun" Taminon roolin ja marraskuussa "Don Giovannin" Don Ottavion roolin Ranskan Toulousessa. Vuoden 2007 Helsingin juhlaviikkojen konsertissa "Helsingin Barokkiorkesteri, Höbarth & Lehtipuu" hän esitti mm. Georg Friedrich Händelin ja Johann Sebastian Bachin musiikkia. Vuoden 2009 Salzburgin musiikkijuhlilla Lehtipuu lauloi taas Ferrandona, ja keväällä 2012 Suomen kansallisoopperassa Pelléaksen roolin Claude Debussyn Pelléas ja Melisande -oopperassa.
Michael DiSalle
Michael DiSalle (6. tammikuuta 1908 – 14. syyskuuta 1981) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
DiSalle valittiin Ohion osavaltion edustajainhuoneeseen vuonna 1937 ja Toledon pormestarina hän toimi vuosina 1948–1950. Hän oli ehdolla senaattiin vuosina 1950 ja 1952, mutta ei tullut valituksi. Hän toimi Ohion kuvernöörinä vuosina 1959–1963
Mari Lampinen (ampumahiihtäjä)
Mari Lampinen (s. 11. syyskuuta 1971 Lahti) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä.
Lampinen aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1981 ja kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1992–1999. Hän osallistui kolme kertaa olympialaisiin ja kuudesti MM-kilpailuihin.
Lampinen kuului Albertvillen olympialaisissa 1992 Suomen viestijoukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli sprintissä (7,5 km) kuudestoista, Anterselvan MM-kisoissa 1995 samassa lajissa viidestoista ja normaalimatkalla (15 km) seitsemästoista sekä Ruhpoldingissa 1996 viestijoukkueen mukana kahdeksas.
Lampinen sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 sprinttikilpailussa kahdeksanneksi. Samana vuonna Hochfilzenissä käydyssä joukkuekilpailun (7,5 km) MM-kilpailussa hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen Katja Holannin, Tiina Mikkolan ja Sanna-Leena Perungan kanssa. Kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa. Pokljukassa käydyssä takaa-ajon MM-kilpailussa Lampinen oli samana vuonna kahdeksastoista.
Lampinen sijoittui maailmancupin kokonaispisteissä yhdeksänneksi kaudella 1994–1995 ja viidenneksitoista kaudella 1992–1993. Osakilpailuissa hän oli parhaimmillaan kolmas sprinttikilpailuissa Oberhofissa kaudella 1994–1995 ja Östersundissa kaudella 1995–1996. Hän sijoittui maailmancupissa kaikkiaan 12 kertaa kymmenen parhaan joukkoon.
SAXS
SAXS () eli pienkulmaröntgensironta on materiaalitieteen tutkimusmenetelmä, jolla saadaan tietoa materiaalien rakenteesta nanometrien kokoluokassa. Menetelmä perustuu tutkittavan näytteen röntgensäteilyn sirontakuvion tulkintaan ja se antaa siten epäsuorasti tietoa näytteen rakenteesta. SAXS-mentelmällä voidaan selvittää muun muassa proteiinien tai muiden hiukkasten muoto liuoksessa, aineiden nanorakenne ja erilaisten materiaalien fraktaalidimensio, kunhan tutkittavat rakenteet tai hiukkaset ovat suuruusluokaltaan 1 – 100 nm.
Pienkulmaröntgensironnassa röntgensäde tunkeutuu tutkittavaan näytteeseen, vuorovaikuttaa näytteen elektronien kanssa ja siroaa elastisesti eli ilman että säteen energia vähenee sirontaprosessissa. Menetelmä perustuu säteiden sirontaan hyvin pieniin kulmiin alkuperäiseen säteen suuntaan verrattuna, joten siitä etuliike "pienkulma". Sirontakulma on kääntäen verrannollinen sirottavan rakenteen kokoon.
Thomas J. Herbert
Thomas James Herbert (28. lokakuuta 1894 – 26. lokakuuta 1974) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Herbert toimi Ohion osavaltion oikeusministerinä vuosina 1939–1945. Hän toimi Ohion kuvernöörinä vuosina 1947–1949 ja tuomarina Ohion korkeimmassa oikeudessa vuosina 1957–1963.
S-tog
S-tog on Kööpenhaminan seudun paikallisjunajärjestelmä, jota ylläpitää Tanskan valtiollinen rautatieyhtiö DSB. Se aloitti toimintansa vuonna 1934. Nykyisin järjestelmässä on 7 linjaa, 85 asemaa ja 240 000 käyttäjää päivässä.
Järjestelmää täydentää metro sekä laaja bussilinjasto. Kaikissa kolmessa käy sama lippu, vaikka ne ovat eri liikennöitsijän alaisia. Useimmat seudun bussiasemat sijaitsevat lähellä S-tog -asemaa.
Käytössä olevat junat ovat 8-vaunuisia Alstomin ja Siemensin valmistamia, mutta käytössä on myös joitakin nelivaunuisia yksiköitä. 8-vaunuisten yksiköiden pituus on 168 metriä. Vanha vuosina 1967–1978 ja 1985–1986 valmistettu kalusto poistettiin käytöstä tammikuussa 2007. Uudemman kaluston vaunut ovat lyhyempiä kuin normaalit ja niissä on telit vain vaunun toisessa päässä seuraavaan vaunuun kiinnitettynä. Uusien junien huippunopeus on 120 km/h.
Robert Green
Robert Paul Green (s. 18. tammikuuta 1980 Chertsey, Englanti, Britannia) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti, joka tällä hetkellä pelaa Englannin Valioliigassa ja edustaa Chelseaa.
Urallaan Green on edustanut myös Norwich Cityä ja West Ham Unitedia. Green teki vapaana pelaajana QPR:n kanssa kahden vuoden sopimuksen kesällä 2012.
Green on pelannut myös Englannin maajoukkueessa. Ensi ottelunsa hän pelasi Kolumbiaa vastaan toukokuussa 2005. Hän pelasi vuoden 2010 MM-kilpailuissa Englannin ensimmäisessä ottelussa Yhdysvaltoja vastaan mutta päästi käsiensä kautta taakseen Clint Dempseyn helposti torjuttavalta vaikuttavan laukauksen, jolla Yhdysvallat nousi ottelussa tasapeliin. Englannin muissa otteluissa Green istui vaihtopenkillä.
Heart Full of Fire
Heart Full of Fire on suomalaisen AOR-yhtyeen Brother Firetriben toukokuussa 2008 julkaistu toinen studioalbumi. Levyltä julkaistiin maaliskuussa single ”Runaways”. Albumin nimikappaleella vierailee laulajana Anette Olzon.
"Heart Full of Fire" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 6.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Brother Firetribe.
Andrew L. Harris
Andrew Lintner Harris (17. marraskuuta 1835 – 13. syyskuuta 1915) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi uransa aikana Ohion kuvernöörinä.
Harris osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan pohjoisvaltioitten puolella. Hän istui Ohion osavaltion senaatissa vuosina 1866–1870. Hänet valittiin Ohion varakuvernööriksi vuosina 1892 ja 1894. Ohion kuvernöörinä hän toimi 1906–1909.
Bill Mazeroski
William Stanley "Bill" Mazeroski (s. 5. syyskuuta 1936) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja.
Mazeroski syntyi Wheelingissä, Länsi-Virginiassa. Hän pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 7. heinäkuuta 1956 ja viimeisensä 4. lokakuuta 1972. Hän vietti koko ammattilaisuransa Pittsburgh Piratesissa.
Mazeroski oli toinen pesämies. Hän oli All Star -pelaajana seitsemään otteeseen ja voitti kahdeksan National Leaguen Gold Glovea sekä vuoden 1960 Babe Ruth Awardin. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 2001.
Tiina Mikkola
Tiina Mikkola (s. 28. maaliskuuta 1972 Kotka) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä, joukkuekilpailun MM-pronssimitalisti.
Ampumahiihtoharrastuksen jo pikkutyttönä vuonna 1980 aloittanut Mikkola kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1996–1998 ja osallistui MM-kilpailuihin vuosina 1997–1998. Hän kuului joukkuekilpailun MM-pronssia Hochfilzenissä 1998 voittaneeseen Suomen joukkueeseen yhdessä Mari Lampisen, Katja Holannin ja Sanna-Leena Perungan kanssa; kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa.
Mikkolan paras henkilökohtainen arvokisasaavutus oli sprinttikilpailun (7,5 km) 27. sija Brezno-Osrblien MM-kilpailuissa 1997. Maailmancupissa hän oli parhaimmillaan 20. normaalimatkalla Anterselvassa kaudella 1997–1998.
Dick Williams
Richard Hirschfeld "Dick" Williams (7. toukokuuta 1929 – 7. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen baseballtähti. Aktiivisten pelivuosiensa (1951–1964) jälkeen hän jatkoi uraansa valmentajana ja joukkueenjohtajana.
Williams oli pelaajana joukkueissa Brooklyn Dodgers (1951–1954; 1956), Baltimore Orioles (1956–1957; 1958; 1961–1962), Cleveland Indians (1957), Kansas City Athletics (1959–1960) ja Boston Red Sox (1963–1964).
3. joulukuuta 2007 "veteraanien komitea" valitsi Williamsin otettavaksi Baseball Hall of Fameen 27. heinäkuuta 2008.
UPO Kodinkoneet
UPO Kodinkoneet, viralliselta nimeltään AM Kodinkoneet Oy, on Gorenjelle kuuluva kodinkonemerkki. AM Kodinkoneet Oy:n pääkonttori sijaitsee Helsingissä.
Alkujaan UPO oli Askon omistama lahtelainen kodinkoneiden valmistaja, mutta se myytiin vuonna 2000 italialaiselle Antonio Merloni -konsernille, ja yhtiön uudeksi nimeksi tuli AM Kodinkoneet Oy. Sen osti slovenialainen Gorenje.
Asko Kodinkone Oy valmisti Lahdessa viimeiset Upo, Asko ja Cylinda -merkkiset liedet vuoden 2012 kesäkuussa. Saman vuoden tammikuussa päättyneiden yt-neuvotteluiden tuloksena maailmanlaajuinen kodinkonejätti Gorenje ilmoitti sulkevansa Lahden liesitehtaan ja siirtävänsä tuotannon Tšekin Mora Moraviassa sijaitsevalle tehtaalleen.
Lahdessa valmistettiin myös mankeleita. Viimeiset suomalaiset mankelit valmistuivat elokuussa 2012. Mankelien tuotanto myytiin ruotsalaiselle kodinkonevalmistajalle ja mankelit valmistetaan Ruotsissa alihankintana Gorenje d.d:lle.
Upon vapaasti seisovia lattialiesiä valmistetaan Tšekissä Mora Moravian tehtaalla sekä Sloveniassa Velenjessä. Samoilta tehtailta valmistuvat myös saman brändin erillisuunit. Korkeat jääkaapit, jääpakastinkaapit, pakastinkaapit, viileäkaapit sekä jääviileäkaapit tuotetaan Sloveniassa sekä Turkissa. Matalat pakastimet ja jääkaapit valmistutetaan Kiinassa.
Ruotsissa aiemmin Asko-Cylindan pesukonetehtaalla valmistetut korkeanluokan astianpesukoneet, kuivausrummut sekä edestätäytettävät pesukoneet valmistetaan Gorenjen tehtailla Sloveniassa. Gorenje siirsi koko Ruotsin tehtaan tuotannon Sloveniaan vuonna 2013.
Johnny Pesky
John(ny) Michael Pesky (s. 27. syyskuuta 1919 – 13. elokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (shortti ja kolmas pesämies), jonka ammattilaisura kattoi vuodet 1942–1954. Hänen joukkueinaan olivat Boston Red Sox (1942–1952), Detroit Tigers (1952–1954) ja Washington Senators (1954).
Pesky valittiin kerran All Star -pelaajaksi. Hän kuuluu Oregon Sports Hall of Fameen Oregonin Portlandissa.
Pesky pelasi viimeisen ammattilaisottelunsa Washington Senatorsissa 24. syyskuuta 1954. Hän kuitenkin jatkoi uraansa valmentajana ja on myöhemmin toiminut esimerkiksi Boston Red Soxin joukkueenjohtajana.
Hän kuoli 92-vuotiaana saattokodissa Danversissa, Massachusettsissa.
Eddie Kasko
Edward Michael ”Eddie” Kasko (s. 27. kesäkuuta 1932) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Major League Baseball -tason shorttina ja kolmantena pesämiehenä vuosina 1957–1966.
Kasko syntyi Lindenissä, New Jerseyssä. Hänen joukkueinaan olivat St. Louis Cardinals (1957–1958), Cincinnati Reds (1959–1963), Houston Astros (1964–1965) ja Boston Red Sox (1966).
Kasko pelasi viimeisen MLB-ottelunsa Boston Red Soxissa 10. syyskuuta 1966. Hän toimi vuosina 1970–1973 Soxin joukkueenjohtajana.
Jerry Coleman
Gerald Francis ”Jerry” Coleman (14. syyskuuta 1924 San José, Kalifornia – 5. tammikuuta 2014) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (toinen pesämies).
Coleman pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 20. huhtikuuta 1949 ja viimeisensä 29. syyskuuta 1957. Hänen joukkueenaan oli koko ammattilaisuran ajan New York Yankees.
Coleman valittiin vuonna 1950 All Star -joukkueeseen, ja hän oli saman vuoden Babe Ruth Awardin voittaja. Hän palveli Yhdysvaltain merijalkaväen lentäjänä Korean sodassa ja jo ennen baseballuraansa toisessa maailmansodassa.
Coleman toimi peliuralta vetäytymisensä jälkeen selostajana, jonka ominaisuudessa hän voitti vuonna 2005 Ford C. Frick Awardin. Hän toimi vuonna 1980 San Diego Padresin joukkueenjohtajana.
Dusty Rhodes (baseballpelaaja)
James Lamar ”Dusty” Rhodes (13. toukokuuta 1927 – 17. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi ammattimaisesti vuosina 1952–1957 ja 1959 joukkueenaan koko kyseisen ajan San Francisco Giants. Hän voitti vuoden 1954 Babe Ruth Awardin.
Rhodesilla on kreikkalaisia juuria.
Dusty Rhodes
Virgil Riley Runnels, Jr. eli ”The American Dream” Dusty Rhodes (12. lokakuuta 1945 – 11. kesäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen showpainija. Hän syntyi Austinissa Teksasissa ja aloitti uransa vuonna 1968. Vuonna 2007 hänet nimitettiin WWE Hall of Fameen. Rhodesin tunnisti yleensä kaksivärisestä käsisiteestä.
Dusty Rhodes on Cody Rhodesin ja Dustin Rhodesin eli "Goldustin" isä.
Johnny Podres
Johnny Joseph Podres (30. syyskuuta 1932 – 13. tammikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (syöttäjä). "Sports Illustrated" -lehti nimitti hänet "Vuoden urheilijaksi" 1955.
Podres pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 7. huhtikuuta 1953 ja viimeisensä 21. kesäkuuta 1969. Hänen joukkueinaan olivat Los Angeles Dodgers (1953–1966), Detroit Tigers (1966–1967) ja San Diego Padres (1969).
Podres oli kolmesti All-Star-joukkueessa (1958, 1960, 1962). Hän oli World Series MVP (1955), National Leaguen ERA Champion (1957) ja Babe Ruth Awardin saaja (1955). Hän kuoli 75-vuotiaana sairaalassa, jossa oli ollut hoidettavana sydän- ja munuaisvaivojen sekä jalan infektion takia.
Don Larsen
Donald James ”Don” Larsen (s. 7. elokuuta 1929) on yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän pelasi ensimmäisen Major League Baseball -pelinsä St. Louis Brownsissa 18. huhtikuuta 1953 ja viimeisensä Chicago Cubsissa 7. heinäkuuta 1967.
Larsen syötti 8. lokakuuta 1956 World Seriesissä niin kutsutun "perfect gamen". Kyseisessä ottelussa hän pelasi New York Yankeesissa Brooklyn Dodgersia vastaan.
Larsen oli vuoden 1956 World Series MVP, ja hän voitti samana vuonna Babe Ruth Awardin.
Ralph Terry
Ralph Willard Terry (s. 9. tammikuuta 1936) on yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä ja golfaaja. Hän pelasi edellä mainittua Major League -tasolla vuosina 1956–1967.
Terry pelasi pisimmän ajan New York Yankeesissa (1956–1957, 1959–1964). Muina joukkueina olivat Kansas City Athletics (1957–1959, 1966), Cleveland Indians (1965) ja New York Mets (1966–1967).
Terry voitti vuoden 1962 Babe Ruth Awardin. Hän on baseballuransa jälkeen pelannut ammattitasolla golfia, joskaan ei siinä ole saavuttanut baseballvuosiin verrattavaa menestystä.
Jon Stephenson von Tetzchner
Jon Stephenson von Tetzchner (s. 29. elokuuta 1967 Reykjavík, Islanti) on Opera Softwaren toimitusjohtaja. Hän ja Geir Ivarsøy kuuluivat tutkimusryhmään norjalaisessa Telenor-konsernissa, jossa he kehittivät selainohjelma MultiTorg Operan. Telenor hylkäsi projektin, mutta Geir ja von Tetzchner saivat oikeudet ohjelmaan ja perustivat itse yhtiön jatkaen samalla ohjelman kehittelyä. Internet-selaimen, joka tunnetaan nykyään nimellä Opera, suosio on kasvanut, ja Opera Software on kasvanut yli 600 työntekijään sen jälkeen, kun se muutti nykyiseen paikkaansa Osloon.
Torstaina 21. huhtikuuta 2005 von Tetzchner ilmoitti, että jos selaimen uutta versiota Opera 8 ladattaisiin miljoona kertaa neljän päivän aikana, hän uisi Atlantin valtameren yli Norjasta Yhdysvaltoihin. Latausmäärä ylittyi, ja Opera Software ilmoitti, että von Tetzchner aikoo pitää sanansa. Operan Internet-sivuilla kuitenkin ilmoitettiin myöhemmin, että uintiyritys oli epäonnistunut nopeasti ja hauskasti.
Von Tetzchner on perustanut Vivaldi Technologies yrityksen, joka kehittää Vivaldi verkkoselainta.
He-Man: Defender of Grayskull
Masters of the Universe – He-Man: Defender of Grayskull on vuoden 2005 helmikuussa julkaistu videopeli PlayStation 2:lle. Se on samalla ensimmäinen PlayStation 2 alustalle julkaistu He-Man-peli, jonka kehittäjänä toimi Savage Entertainment.
He-Man on löytänyt tiensä käärmevuorelle löytääkseen Skeletorin, joka puolestaan on hyökännyt salaa harmaakallo linnaan ja iskenyt Velhottaren tajuttomaksi. He-Man menettää voimansa ja muuttuu takaisin Adamiksi. Sillä välin käärmevuorta vartioimaan jäänyt Tri-Klops vie tajuttoman Adamin vankilaan. Adamin herättyä vankilasta Velhotar ottaa häneen yhteyttä ja kertoo Skeletorin hyökänneen harmaakallo linnaan. Velhotar antaa hieman voimistaan Adamille, jotta tämä voi muuttua takaisin He-Maniksi ja pelastaa harmaakallo linna Skeletorilta. He-Man onnistuu pakenemaan vankilasta ja aloittaa matkansa kohti linnaa, jossa Velhotar yrittää pidätellä voimillaan Skeletoria pääsemästä linnan sisällä sijaitsevan voimanlähteen käsiksi.
Jerry West
Jerry Alan West (s. 28. toukokuuta 1938 Chelyan, Länsi-Virginia) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän pelasi koko NBA-uransa ajan (1960–1974) Los Angeles Lakersissa.
West kuului Rooman kesäolympialaisissa 1960 kultaa voittaneeseen Yhdysvaltain joukkueeseen. Hän oli jo aiemmin pelannut kultamitalilla palkitussa koripallojoukkueessa vuoden 1959 Pan-Amerikan kisoissa.
NBA:ssa West voitti ainoan mestaruutensa vuonna 1972. Hänet valittiin loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi vuonna 1969, mutta tuolloin Lakers hävisi seitsemännessä loppuottelussa Boston Celticsille kahdella pisteellä. West on NBA:n historian ainoa hävinneestä joukkueesta valittu pelaaja. Runkosarjan korikuninkuuden West voitti kaudella 1969/1970 saatuaan ottelukohtaiseksi keskiarvokseen 31,2 pistettä. Koko urallaan hän teki 25 192 pistettä eli keskimäärin 27,0 pistettä yhdessä ottelussa.
West toimi koripalloilijanuransa jälkeen valmentajana. Hän on kuulunut Basketball Hall of Fameen vuodesta 1980, ja hänet valittiin vuonna 1996 yhdeksi NBA:n historian viidestäkymmenestä suurimmasta pelaajasta.
Philippe Gilbert
Philippe Gilbert (s. 5. heinäkuuta 1982 Verviers) on belgialainen maantiepyöräilijä, joka on edustanut kaudesta 2017 lähtien Quick-Step Floors / Deceuninck–Quick-Step -tallia. Hän on kilpaillut ammattilaisurallaan myös Française des Jeux -joukkueessa 2003–2008, Omega Pharma-Lotto -tallissa 2009–2011 ja BMC Racing Teamissa 2012–2016.
Gilbert tunnetaan klassikkokilpailujen erikoismiehenä. Hän voitti Pariisi–Tours-ajon vuosina 2008 ja 2009. Vuonna 2008 hän voitti kilpailun oltuaan loppukirissä paras viiden ajajan kärkiryhmästä ja vuonna 2009 oltuaan paras kolmen ajajan kärkiryhmästä. Syksyllä 2009 hän voitti myös Lombardian ympäriajon kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Samuel Sanchezin. Seuraavana vuonna hän voitti Amstel Gold Racen sekä uudelleen Lombardian ympäriajon pudotettuaan irtiottokumppaninsa Michele Scarponin viimeisessä nousussa. Vuonna 2011 hän voitti jälleen Amstel Gold Racen kukistettuaan Joaquim Rodríguezin kilpailun päättäneessä Caubergin nousussa. Muutamaa päivää myöhemmin hän voitti La Flèche Wallonne -klassikon karattuaan Mur du Hyun lopunousussa selvään voittoon. Seuraavana sunnuntaina hän voitti Liège–Bastogne–Liègen kukistettuaan loppukirissä Fränk ja Andy Schleckin. Häntä ennen kaikki kolme Ardennien klassikkoa oli samana vuonna voittanut vain Davide Rebellin. Hän voitti Amstel Gold Racen kolmannen kerran 2014 karattuaan irtiottoon Caubergin nousussa kolme kilometriä ennen maalia. Hän voitti 55 kilometrin sooloajon jälkeen Flanderin ympäriajon 2017; toiseksi sijoittunut Greg Van Avermaet hävisi 29 sekuntia. Hän voitti 2017 Amstel Gold Racen neljännen kerran kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Michał Kwiatkowskin.
Gllbert on voittanut lisäksi Clásica de San Sebastiánin 2011, Omloop Het Volk -ajon vuosina 2006 ja 2008, Belgian maantie- ja aikaajomestaruuden 2011 sekä Pekingin ympäriajon 2014. Italian ympäriajossa 2009 hän voitti 20. etapin karattuaan irtiottoon 2,7 kilometrin loppunousussa. Espanjan ympäriajossa 2010 hän voitti niin ikään nousuun päättyneen kolmannen etapin. Hän voitti myös kilpailun 19. osuuden. Ranskan ympäriajossa 2011 hän voitti ensimmäisen etapin. Espanjan ympäriajossa 2012 hän voitti yhdeksännen ja 19. etapin. Saman vuoden MM-kilpailuissa Limburgissa hän voitti maantieajon maailmanmestaruuden karattuaan kärkiryhmästä Caubergin nousussa. Italian ympäriajossa 2015 hän voitti 12. ja 18. etapin.
Gilbert voitti UCI World Tourin kokonaiskilpailun 2011. Hänet valittiin Belgian vuoden miesurheilijaksi 2009, 2010 ja 2011.
Impromptu
Impromptu ( 'valmiina', 'käden ulottuvilla') on usein käytetty sävellyksen nimi. Sitä käytti ensimmäisenä tšekkiläinen säveltäjä J. H. Worzišek 1822. Impromptuja ovat säveltäneet myös Frédéric Chopin, Franz Schubert ja Jean Sibelius.
Impromptu tarkoittaa improvisoitua, valmistelematonta, hetken mielijohteesta syntynyttä hengentuotetta.
Jos talviyönä matkamies
Jos talviyönä matkamies ("Se una notte d’inverno un viaggiatore") on Italo Calvinon romaani, joka julkaistiin vuonna 1979. Kirja kertoo Lukijasta, joka yrittää lukea kirjaa nimeltä "Jos talviyönä matkamies". Kirjaa pidetään postmodernin kokeellisen kirjallisuuden klassikkona. Kirjassa ”lukijan” käsiinsä saamat teokset ovat satiireja salapoliisikertomuksista aina eroottiseen japanilaiseen kirjallisuuteen asti.
Tarina kertoo yksikön toisessa persoonassa Lukijasta, ja tarina alkaa kun Lukija ostaa kirjan "Jos talviyönä matkamies" ja valmistautuu lukemaan sitä. Kirjan toinen luku alkaa kertoa Lukijan lukemaa kirjaa. Lukija huomaa pian saaneensa kirjasta viallisen kappaleen: teksti alkaa toistaa itseään sanasta sanaan. Hän palaa kauppaan vaihtaakseen kirjan virheettömään kappaleeseen, mutta palattuaan kotiinsa lukemaan havaitsee, että uudella kirjalla samoista kansista huolimatta ei ole mitään tekemistä tarinan Jos talviyönä matkamies kanssa. Harmistuksesta huolimatta hän alkaa lukea uutta tarinaa, mutta joutuu toteamaan, että tämäkin katkeaa kesken, koska pian ensimmäisen kappaleen jälkeen kirjassa on enää pelkkiä tyhjiä papereita. Lukija, joka haluaisi mieluusti lukea loppuun sekä alkuperäisen että uuden tarinan, alkaa selvittää tapausta ja saakin selville uuden tarinan nimen: Malborkin asutusten ulkopuolella. Yrittäessään löytää tämän loppuosaa Lukija saa käsiinsä yhä uusia romaaneja, joita hän ei yhä erilaisemmista syistä voi lukea loppuun. Lukija päätyy seikkailemaan ensin kirjankustantamossa ja yliopiston kirjallisuustieteen osastolla, sittemmin myös ulkomailla, ja joutuu tekemisiin ihailemansa Lukijattaren kanssa.
Tarina saa yhä absurdimpia piirteitä ja Lukija tempautuu mukaan seikkailuun, joka saa sensuuriin liittyen jopa syvästi poliittisia piirteitä.
Lukijan lukemien tarinanalkujen nimistä koostuu oma tarinansa: Jos talviyönä matkamies, Malborkin asutuksen ulkopuolella, Kurkottautuessaan äkkijyrkältä rinteeltä, Pelkäämättä tuulta ja huimausta, Katsoo alas tiivistyvään varjoon, Solmiutuvien linjojen verkossa, Ristiin menevien linjojen verkossa, Kuun valaisemalla lehtimatolla, Tyhjän kuopan ympärillä, Mikä tarina sen pohjalla odottaa loppuaan?