hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Miesten Divari
Miesten Divari on miesten toiseksi korkein salibandyn sarjataso Suomessa. Divarissa pelaa 14 joukkuetta. Sarjaan ei voi osallistua sellaisen seuran joukkue, jolla on jo toinen joukkue liigassa, tai Divarissa.
Sarjaa on pelattu kaudesta 1988–1989 asti, mutta sarjataso tunnettiin ennen kautta 2011–2012 nimellä I-divisioona. I-divisioonaa pelattiin itä- ja länsilohkoissa. Nimenvaihdoksen myötä itä- ja länsilohko poistuivat ja tilalle tuli yksi koko Suomen kattava sarjataso, jossa pelaa 14 joukkuetta.
Kaudella 2018–2019 sarja pelataan yhdessä 14 joukkueen lohkossa. Runkosarja pelataan kaksinkertaisena (26 ottelua). Runkosarjan 8 parasta pääsee pudotuspeleihin. Viimeinen tippuu II-divisioonaan. 12. ja 13. pelaavat putoamiskarsinnoissa. 
Peliaika on 3×20 minuuttia tehokasta peliaikaa. Jos varsinainen peliaika päättyy tasan, pelataan 5 minuutin jatkoaika. Jos ratkaisu ei synny jatkoajalla, pelataan rangaistuslaukauskilpailu viidellä laukojalla.
Runkosarjan 8 parasta pelaavat pudotuspelit. Puoliväli- ja välierät pelataan paras kolmesta. Välierien voittajajoukkueet kohtaavat finaalissa (paras viidestä). Finaalin voittaja nousee kaudeksi 2019–2020 Salibandyliigaan.
Pudotuspeleissä jatkoaika kestää 20 minuuttia.
Runkosarjan 12. ja 13. pelaavat keskenään paras kolmesta sarjan. Sarjan voittaja jatkaa ensi kaudella Divarissa ja häviäjä tippuu II-divisioonaan.
Ennen kautta 2011–2012 pelattiin kahdessa lohkossa, jotka oli maantieteellisesti jaettu länsi- ja itälohkoon. Lohkoissa pelasi 12 joukkuetta, jotka pelasivat kaksinkertaisen sarjan yksittäisinä otteluina. Peliaikana oli 3 x 20 minuuttia tehokasta peliaikaa. Ottelun päättyessä tasan pelattiin 5 minuutin jatkoaika äkkikuolemaperiaatteella. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta pelasivat liigakarsinnoissa ja neljä viimeistä joukkuetta putosivat suoraan II-divisioonaan.
Liigakarsintojen ensimmäisessä vaiheessa lohkovoittajat pelasivat noususta Salibandyliigaan paras viidestä järjestelmällä (kolme voittoa). Voittaja nousi suoraan liigaan seuraavalle kaudelle. Häviäjä puolestaan jatkoi karsintojen toiseen vaiheeseen, jossa se sai vastaansa liigassa 13. sijoittuneen joukkueen. Lohkojen 2. sijoittuneet joukkueet pelasivat keskenään pääsystä karsintojen toiseen vaiheeseen paras viidestä järjestelmällä. Otteluparin voittaja kohtasi liigassa 12. sijoittuneen joukkueen. Molemmissa pareissa enemmän pisteitä runkosarjassa kerännyt aloitti kotijoukkueena. Toisen vaiheen kahden otteluparin voittajat pelasivat seuraavalla liigassa ja häviäjät I-divisioonassa.
Pokkouhri
Pokkouhri eli Pokko-uhri on karjalainen uskonnollinen toimitus, jossa uhrataan pässi. Pässin veri valutetaan tsasounan portaiden rakoon. Tapa on alun perin pakanallinen, mutta siihen on tehty kristillinen sisältö, ja monet Karjalan ortodoksit ovat jopa pitäneet sitä kristittynä tapana. Pokko-uhrauksen perinne ehti jo melkein katketa, mutta sitä on paikoin aloitettu uudestaan.
Samantapainen on Mantsinsaaren härkäuhri.
Risto Karlsson
Risto Perttu Karlsson (20. lokakuuta 1940 Tampere – 20. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli Suomen dekkariseuran perustajajäsen. Karlsson kirjoitti veijariromaaneja ja salapoliisiromaaneja. Hän määritteli itsensä kirjailijana "lempeäksi anarkistiksi".
Karlsson aloitti toimittajanuransa Kouvolan Sanomista. Sen jälkeen hän oli toimittajana Warkauden Lehdessä, Uudessa Suomessa, Kotipostissa ja Eeva-lehdessä. Vuonna 1975 Karlsson siirtyi toimituspäälliköksi Seuraan.
Karlsson kuoli kotonaan 65-vuotiaana sairauskohtaukseen.
Dominic Purcell
Dominic Haakon Myrtvedt Purcell (s. 17. helmikuuta 1970 Merseyside, Englanti) on englantilaissyntyinen australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Pako", jossa hän esiintyy pääroolissa.
Purcell syntyi Englannissa vuonna 1970, mutta vietti nuoruutensa norjalaisen isänsä ja irlantilaisen äitinsä kanssa Australiassa. Hän opiskeli näyttelemistä Western Australian Academy of Performing Artsissa (WAAPA) yhdessä Hugh Jackmanin ja Frances O’Connorin kanssa. Valmistuttuaan Purcell sai pääroolin australialaisesta televisiosarjasta "RAW FM".
Vuonna 2000 Purcell muutti Yhdysvaltoihin ja asui pitkään Los Angelesissa Kaliforniassa vaimonsa Rebeccan kanssa. Heillä on neljä lasta. Pariskunta erosi vuonna 2008. Vuosina 2011–2014 seurusteli AnnaLynne McCordin kanssa.
Muutettuaan Yhdysvaltoihin Purcell sai pääroolin televisiosarjasta "Mies vailla nimeä" vuonna 2002. Hänen läpimurtoroolinsa oli elokuvassa "Vaarallinen tehtävä II" (2000). Vuonna 2004 hän esiintyi vampyyri Draken (Draculan nykyaikaistettu nimi) roolissa elokuvassa "".
Vuosina 2005–2009 Purcell näytteli Lincoln Burrowsia televisiosarjassa "Pako". Vuonna 2015 Purcellin vahvistettiin palaavan sarjan vuonna 2016 esitettävälle kymmenjaksoiselle tuotantokaudelle. Purcell on myös vieraillut sarjassa "House" ja esiintynyt elokuvissa "The Gravedancers" sekä "Primeval".
Ilmari Aarre-Ahtio
Ilmari Aarre-Ahtio (alun perin Aarre Ilmari Nyberg, 4. elokuuta 1924 Tuusula – 18. heinäkuuta 2006 Geneve Sveitsi) oli suomalainen näyttelijä.
Aarre-Ahtio kävi Teatterikoulun vuosina 1945–1947. Jo sitä ennen hän oli ehtinyt näytellä Vallilan työväentalon näyttämöllä. Valmistuttuaan Teatterikoulusta hän oli Helsingin ja Jyväskylän teattereissa sekä Lahden kaupunginteatterissa, kunnes sai vuonna 1963 kiinnityksen Turun kaupunginteatteriin, jossa hän näytteli eläkeikään asti. Lisäksi Aarre-Ahtio oli yli kymmenen vuotta kesäaikaan näyttelijänä Samppalinnan kesäteatterissa.
Aarre-Ahtio oli Ikolan roolissa dokumenttipohjaisessa näytelmäsarjassa "Sodan ja rauhan miehet", jonka käsikirjoitti ja ohjasi Matti Tapio ja tuotti Yleisradion TV2:n teatteritoimitus.
Veijo Hietala
Veijo Aulis Hietala (s. 4. lokakuuta 1950 Keitele) on Turun yliopiston mediatutkimuksen lehtori. Hän on julkaissut useita kirjoja elokuvasta, televisiosta ja populaarikulttuurista.
Hietala toimi Turun yliopiston päätoimisena tuntiopettajana 1984–93 ja elokuvan tutkimuksen lehtorina vuodesta 1993 lähtien. Vuodet 1995–98 hän oli määräaikaisena apulaisprofessorina ja vuodet 2003–04 määräaikaisena professorina. Hietala on ollut myös Tampereen yliopiston elokuva- ja televisiotutkimuksen dosentti vuodesta 1994. Hietala on toiminut myös "Turun Sanomien" kirjallisuuskriitikkona vuodesta 1980 sekä "Ilta-Sanomien" ja "Tiede"-lehden kolumnistina.
Tohtoriksi Hietala väitteli elokuvan katsojateorioista vuonna 1990 otsikolla "Situating the Subject in Film Theory: Meaning and Spectatorship in Cinema".
Television animaatiosarjassa "Pasila" on esiintynyt sivuhahmo "Veijo Hietala", joka ulkonäöltään muistuttaa todellista Veijo Hietalaa. Myös sketsisarja "Vintiöissä" Hietalaa on parodioitu "Veijo Hietala Show" -nimisissä sketseissä.
Joyboys Story
Joyboys Story on Julmahuvi-ryhmän dokumenttiparodia fiktiivisen suomalaispoikabändin menestystarinasta. "Joyboys Story" on MTV3:n tuottama, ja se voitti 1997 pronssisen ruusun Montreux'n Kultaisen ruusun festivaaleilla. "Joyboys Storya" ei ohjannut kukaan vaan kuvaaja Jari Pollari kuvasuunnitteli ryhmän ohjeiden perusteella.
Kivalo
Kivalo tai Kivalot on noin sadan kilometrin mittainen vaarajono Suomen Lapissa. Se alkaa Perämeren rannikolta Kemin ja Simon väliseltä alueelta ja ulottuu aina itäiseen Lappiin Ylä-Kemijoen varteen saakka. Korkeimmillaan vaarojen huiput yltävät jopa 300 metrin korkeudelle merenpinnasta. Kivalon luonto on vaihtelevaa. Hietaperänkankaalla on pohjoissuomalaista mäntymetsää ja Kaihuavaarassa Rovaniemen alueella koivikkoa.
Kivalon alueella on tehty metsäntutkimusta vuodesta 1918, ja Metlalla on siellä tutkimusmetsä.
Kivalon vaarajono on nykyisin pääosin retkeily- ja vapaa-ajanviettokäytössä. Muun muassa Simon kunnassa sijaitsevalta Martimoaavalta johtaa Kivaloille noin kolmentoista kilometrin mittainen patikkareitti. Vaarajonon koillisosassa on myös kaksi luonnonsuojelualuetta. Martimoaavan–Lumiaavan–Penikoiden soidensuojelualueseen kuuluu vaaramuodostelman osista Penikat.
Kivalon alueella oli joskus 1980–1990-lukujen aikana hiihtokeskus, mutta se lopetti toimintansa 1990-luvun alun lamakauteen.
Hömppäveikot
Hömppäveikot on vuonna 1996 MTV3:lla esitetty kuusiosainen sketsisarja. Sarjan tunnusmusiikkina oli Johnny Liebkindin esittämä kappale "Hyvin menee kuitenkin".
Pan Vision julkaisi syyskuussa 2006 Hömppäveikot samassa julkaisussa vuonna 1992 esitetyn "Neurovision" sekä 1997 valmistuneen "Ruonansuu & Petelius Co.":n kanssa. Sarjan alkuperäiset jaksot on koostettu yhdeksään koostejaksoon, jotka sisältävät myös sketsejä "Ruonansuu & Petelius Co." -televisiosarjasta.
Tupolev ANT-25
ANT-25 (RD) oli ensimmäinen Tupolevin valmistama pitkänmatkan ennätyskone. Sen ensilento tapahtui 22. kesäkuuta 1933. Kone oli varustettu M-34-lentokonemoottorilla. Kolme kuukautta myöhemmin koneessa oli M-34R-moottori, jonka teho oli 671 kW. ANT-25 oli rakenteeltaan kokometallinen alataso ja sen siipien kärkiväli oli 34 metriä. Ohjaamo oli suljettua tyyppiä ja miehistön lukumäärä oli kolme. Kone rekisteröitiin N-25-1:ksi.
18. kesäkuuta 1937 kone nousi betoniselta lentokentältä lisäpolttoainetankein varustettuna ja lensi Yhdysvaltain länsirannikolle suorittaen laskeutumisen. Kone oli lentänyt yhtäjaksoisesti 9 130 kilometriä 63 tunnissa 25 minuutissa.
Uudistettuna koneella lennettiin 18. heinäkuuta 1937 San Franciscoon 11 500 kilometriä 62 tunnissa 17 minuutissa. Uudistettu ANT-25 määrättiin sarjavalmistukseen pitkänmatkan pommikoneita koskevaa kehitystyötä varten. Kevääseen 1936 mennessä oli 16 kappaletta valmistettu. Valmistus lopetettiin ja koneita käytettiin erilaisiin kokeisiin.
Kuivataipaleen kanava
Kuivataipaleen kanava on Suonenjoella sijaitseva vuonna 1996 uudelleen avattu museokanava, joka yhdistää Vuoksen vesistön ja Kymijoen vesistön. Tämä niin sanotulla "Savonselällä" sijaitseva sulkukanava on ainut kahden vesistön yhdistävä kanava Suomessa. Alun perin tämän 300 metriä pitkän Paasveden ja Kuvansin välisen vesiyhteyden rakensi 1860-luvulla Hackman-yhtiö puunuittoa varten. Vuosina 1890–1891 kanavaan lisättiin sulut, jotka olivat käytössä aina vuoteen 1951. Sulut mahdollistivat laivaliikenteen Hackmanin Sorsakosken tehtailta rautatien varteen Suonenjoen keskustaan.
Kanavan käyttö loppui kokonaan 1960-luvulla. Museovirasto kunnosti kanavan vuosina 1994–1996, minkä jälkeen se otettiin uudelleen vesiliikenteen käyttöön. Nykyinen sulkukammio on 19 metriä pitkä ja viisi metriä leveä, ja sulkuporttien käyttö tapahtuu käsin.
Tupolev ANT-35
ANT-35 oli neuvostoliittolainen matkustajalentokone, joka oli rakennettu kokometallisen SB-2-pommikoneen pohjalle. Kaksimoottorisen, sisäänvedettävällä laskutelineellä varustetun koneen prototyypin ensilento lennettiin 20. elokuuta 1936. Alatasoisen koneen voimanlähteenä oli aluksi 800-hevosvoimaiset Gnome-Rhône 14K -moottorit, jotka korvattiin myöhemmin venäläisillä M-85-moottoreilla. Koneen miehistössä oli kaksi tai kolme henkeä ja se kykeni kuljettamaan kymmenen matkustajaa.
Koneen seuraava prototyyppi oli "ANT-35bis", jota oli kehitetty edelleen muun muassa vaihtamalla voimalaitteet voimakkaampiin 1 000-hevosvoimaisiin M-62IR-moottoreihin. Konetyyppi meni sarjavalmistukseen vuonna 1937, tuotantosarjan käsittäessä yhdeksän konetta joista viimeinen valmistui vuonna 1939. Kaikki sarjakoneet menivät Aeroflotin käyttöön tyyppinimellä "PS-35". Kesäkuun 1941 jälkeen useita Aeroflotin koneita käytettiin Neuvostoliiton armeijan tärkeiden henkilöiden kuljettamiseen tai yhteyskoneina.
Tupolev ANT-37
Tupolev ANT-37 (DB-2) oli kahdella Gnome-Rhone 14K -moottorilla varustettu kaukopommituskone, jonka moottorien tehot olivat 597 kW. Prototyypin ensilento lennettiin 16. kesäkuuta 1935. Kone kuitenkin tuhoutui kuukautta myöhemmin. Kone suunniteltiin uudelleen tyyppinimellä DB-2D ja erityistä huomiota kiinnitettiin peräsimeen. ANT-37:ää seuraavia tyyppejä olivat DB-2B ja ANT-37bis, joista rakennettiin kolme ennätyksiä ja kokeita varten. Ensimmäinen ANT-37bis "Rodina":lla suoritettiin naisten pituuslentoennätys 24. syyskuuta-25. syyskuuta 1938, 5 908 km.
Argentiinan Grand Prix
Argentiinan Grand Prix oli Argentiinassa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Se ajettiin vuosina 1953–1958, 1960, 1972–1975, 1977–1981, 1995–1998. Kilpailut ajettiin Buenos Airesin Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla.
Tupolev ANT-9
ANT-9 oli venäläinen kuljetuslentokone, jonka ensilento lennettiin toukokuussa 1929. Se oli kokometallinen ja siinä oli kolme Gnome-Rhone Titan -moottoria, joiden tehot olivat 172 kW. Myöhemmin koneessa käytettiin Wright Whirlwind -moottoreita, joiden tehot olivat 224 kW.
Ensimmäisten kahdentoista koneen jälkeen siirryttiin kaksimoottoriseen versioon, joka oli varustettu Mikulin M-17 -moottoreilla, joiden tehot olivat 507 kW. Koneen nopeudeksi tuli tällöin 205–215 km/h. Versio tunnettiin tyyppimerkinnällä PS-9.
Canaletto
Giovanni Antonio Canale (28. lokakuuta 1697 Venetsia – 19. huhtikuuta 1768 Venetsia), paremmin tunnettu nimellä Canaletto, oli italialainen taidemaalari, joka tunnetaan parhaiten Venetsiaa kuvaavista maisemakuvistaan ("veduta"). Hän oli taiteilija Bernardo Canalen poika, josta johtuu hänen lempinimensä Canaletto, pikku-Canale. Veljenpoika Bernardo Bellotto oli myös maisemamaalari. Hän käytti samankaltaista maalaustyyliä ja joskus myös nimeä Canaletto edistääkseen omaa uraansa. Bernardo Bellotto työskenteli kuitenkin maissa, joissa hänen setänsä ei ollut tunnettu, kuten Saksassa ja Puolassa.
Canaletto aloitti uransa isänsä oppipoikana ja maalasi teatterilavasteita. Hän sai vaikutteita Giovanni Paolo Panninilta ja alkoi maalata arkipäivän tapahtumia ja ympäristöään. Iso osa Canaletton varhaistuotannosta on maalattu paikan päällä, eikä ateljeessa kuten siihen aikaan oli tapana. Hän onkin tullut tunnetuksi kyvystään kuvata kaupunkien loistoa käyttäen vahvoja värejä.
Canaletton työt tunnetiin siitä, että ne olivat aina realistisesti kuvattuja, ja niistä näkyi Venetsian veden lasku vuodenaikojen mukaan. Hänen varhaisimpia töitä pidetään usein hänen parhainaan.
Englantilainen taidekauppias Joseph Smith välitti Canaletton töitä muille englantilaisille. Seitsenvuotisen sodan takia Canaletton töiden kauppaaminen englantilaisille vaikeutui 1740-luvulla. Vuonna 1746 hän muutti Lontooseen parempien markkinoiden toivossa. Hän asui ja työskenteli Englannissa vuoteen 1755 asti.
Paikalliset odottivat hänen kuvaavan Englantia saman muodin mukaan, kuin hän oli maalannut Venetsiaa. Englannissa hänen maineensa kuitenkin hiipui, eikä se koskaan täysin palautunut ennalleen. Maineen hiipumisen selittää se, että Canaletton töissä alkoi olla toistoa, eivätkä ne lopulta muistuttaneet enää hänen alkutuotantoansa. Englantilainen taidekriitikko George Vertue väitti jopa Canaletton olleen huijari, joka vain esiintyi Venetsian kuuluisana taiteilijana.
Palattuaan Venetsiaan, Canaletto valittiin Venetsian Akatemiaan vuonna 1763. Asuessaan Venetsiassa hän usein maailasi vanhoista piiroksista, joita oli tehnyt nuorena. Hän jatkoi maalaamista kuolemaansa, eli vuoteen 1768 saakka.
Hänen seuraajiaan olivat muun muassa Bernardo Bellotto, Francesco Guardi, Michele Marieschi, Gabriele Bella ja Giuseppe Moretti. Joseph Smith onnistui myymään useita Canaletton töitä George III:lle. Kokoelman omistaa nykyään Royal Collection. Muitakin Canaletton töitä on brittiläisissä kokoelmissa, kuten Wallace Collection ja Woburn Abbeyn ruokasalissa.
Canaletton työt ovat aina olleet korkeasti hinnoiteltuja. Jo 1700-luvulla Katariina Suuri ja muut Euroopan kuninkaalliset kilpailivat hänen maalauksistaan. Vuonna 2005 Lontoossa järjestetyssä huutokaupassa hänen maalauksensa ostettiin 18,6 miljoonalla punnalla .
Tupolev ANT-16
ANT-16 oli neuvostoliittolainen raskas pommikone. Tyypin ensilento tapahtui 3. kesäkuuta 1933. Aseistuksena oli kaksi 20 mm:n tykkiä ja 10 konekivääriä, ja koneen suurin pommikuorma oli 10 000 kg. Koneen kärkiväli oli 54 metriä ja suurin lentonopeus 200 km/h. Koneen voimalaitteina oli kuusi M-34-lentokonemoottoria. ANT-16 oli ANT-20:n edeltäjämalli.
Tupolev Tu-114
Tupolev Tu-114 oli pommikone Tupolev Tu-95:n pohjalle rakennettu pitkänmatkan matkustajalentokone, jonka ensilento lennettiin 3. lokakuuta 1957. Ensimmäiset koneet tulivat Aeroflotin käyttöön vuoden 1961 aikana. Koneet poistuivat käytöstä pääosin vuodesta 1971 alkaen. Tu-114:n sotilasversio oli tyyppimerkinnältään Tupolev Tu-126.
Krokotiilin kyyneleet
Krokotiilin kyyneleet on sanonta, jolla tarkoitetaan teeskenneltyä itkua. Krokotiilien esiintymisalueilla kerrotaan tarinoita, joissa krokotiili ensin itkee nähdessään ihmisen ja sitten syö tämän.
Krokotiilit eivät tiettävästi itke, mutta niillä on kyynelrauhaset, joista erittyvä neste kostuttaa silmiä. Toisinaan kyynelnestettä valuu myös silmien ympäristöön, mikä voi näyttää siltä, että krokotiili itkisi.
Brasilian tiedeakatemia
Brasilian tiedeakatemia () perustettiin 1916 Rio de Janeirossa. Jäseniä akatemiassa on yhteensä viitisensataa. Jäseniä ovat esimerkiksi Carl Djerassi ja Roberto Augusto DaMatta.
Roberto Augusto DaMatta
Roberto DaMatta (s. Niterói, 29. heinäkuuta 1936) on tunnettu brasilialainen antropologi. Hänen tutkimuksensa keskittyvät antropologiaan, sosiologiaan sekä valtiotieteeseen.
Lateralus
Lateralus on Tool-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin 15. toukokuuta 2001. Albumi on yhtyeen ensimmäinen viiteen vuoteen, koska yhtyeellä oli oikeustaistelu sen entistä levy-yhtiötä vastaan, ja laulaja Maynard James Keenan oli työskennellyt paljon sivuprojektinsa A Perfect Circlen kanssa.
Albumilla yhtye meni huomattavasti monimutkaisempaan ja progressiivisempaan ilmaisuun, jonka voi kuulla mm. ensimmäisestä singlestä "Schism", joka sai Grammy-palkinnon parhaasta metalliesityksestä vuonna 2002. Tämän lisäksi myös kappaleiden "Parabol" ja "Parabola" tuomasta kokonaisuudesta julkaistiin single. Kummastakin singlestä on julkaistu myös musiikkivideot ja myöhemmin 2005 DVD-singlet.
Albumi meni julkaisuaikanaan suoraan Puolan, Kanadan, Yhdysvaltojen ja Australian albumilistojen ykkössijalle. Suomessa albumi sijoittui sijalle 11.
Albumista on julkaistu CD-version lisäksi myös rajoitettu vinyyliversio vuonna 2005, jonka kannessa oli hologrammikuvio.
Albumi valittiin vuoden 2001 albumiksi brittiläisen "Kerrang!"-lehden mukaan.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun kymmenenneksi parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Iquitos
Iquitos on kaupunki Perun Amazoniassa, Loreton alueella. Kaupungissa on noin 370 000 asukasta ja se sijaitsee Amazonjoen varressa noin 100 km alaspäin Ucayali- ja Marañónjokien yhtymäkohdasta ja vajaa 100 km ylävirtaan Napojoen suusta. Kaupunki on vain 104 metriä merenpinnan yläpuolella, vaikka matkaa jokea pitkin Atlantin valtamerelle on 3 400 km. Ilmasto on kuuma ja kostea (ka. kosteus 85 %).
Kaupunki sanotaan perustetun 1700-luvun puolivälissä, mutta ainakin jo vuonna 1736 paikalla oli pieni kylä. Vasta vuonna 1864 Iquitos alkoi kasvaa, kun siitä tuli Loreton alueen pääkaupunki. Kaupunki koki lyhyen kukoistuskauden 1900-luvun alussa ”kumikuumeen” aikana. ”Kumiparoonien” ajasta on jäljellä joitakin rakennuksia, muun muassa Gustave Eiffelin suunnittelema ”rautatalo”.
Uusi kasvuvaihe tuli sitten, kun Perun Amazoniasta löytyi öljyä. Nykyään Iquitos on ainutlaatuinen kaupan, talouden ja kulttuurin keskittymä keskellä monin paikoin lähes koskematonta trooppista sademetsää. Kuitenkin pääosin matalasti rakennettuna se pölyisine katuineen muistuttaa enemmän valtavan suureksi paisunutta kylää.
Iquitos on maailman suurin kaupunki jonne ei pääse maanteitse eikä rautateitse ja lähin maantieyhteys Limaan sijaitsee Pucallpassa (n. 4–6 päivän jokilaivamatkan päässä). Melko uusi maantie johtaa kaupungista vain lähellä Marañónin suuta sijaitsevaan Nauta nimiseen kylään. Amazonjoki on kuitenkin Iquitosiin saakka purjehduskelpoinen, joten kaupungissa on valtamerisatama.
Itse kaupungissa liikennöidään pääasiassa busseilla, moottoripyörillä ja ”motocarroilla” eli eräänlaisilla moottoripyöräriksoilla. Lähiliikenne kaupungin ulkopuolelle toimii jokilaivoilla. Liikennöintiin varsinkin kaupungin ympäristössä vaikuttaa Amazonin vedenkorkeuden vaihtelu. Vesi on korkealla marraskuusta toukokuuhun. Korkeimmillaan se on toukokuussa ja matalimmillaan lokakuussa. Vedenpinnan korkeusero vuoden aikana on 10–12 metriä.
Kaupungissa on kaksi yliopistoa: Universidad Nacional de la Amazonia Peruana, joka on valtion yliopisto, ja Universidad Particular de Iquitos, yksityinen instituutti. Lisäksi kaupungissa toimii El Instituto de Investigaciones de la Amazonia Peruana (IIAP) eli Perun Amazonian tutkimuslaitos.
Kaupungin läheisyydessä on Alpahuayo-Mishanan luonnonsuojelualue, josta Alwyn Gentry löysi 1980-luvun lopulla legendaariset 275 puulajia yhdeltä hehtaarilta. Iquitosista tehdään retkiä myös kauempana olevalle suurin piirtein Pohjois-Karjalan maakunnan suuruiselle Pacaya-Samirian luonnonsuojelalueelle. Sekä Pacaya-Samirian että Alpahuayo-Mishanan suojeluun on suuresti vaikuttanut myös suomalaissyntyinen itseoppinut biologi Pekka Soini (1941–2004), joka teki uraauurtavaa tutkimustyötä Perun Amazoniassa.
Ivete Sangalo
Ivete Sangalo (s. 27. toukokuuta 1972 Juazeiro, Bahia, Brasilia) on brasilialainen axé- ja MPB-laulaja, sanoittaja ja näyttelijä. Hän on Brasilian suosituin laulaja, ja hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kuusi Banda Evan kanssa julkaistua ja seitsemän sooloalbumia. Tunnetuin brasilialainen laulajatar on tehnyt show’n (Ivete Sangalo no Madison Suare Garden) New Yorkin Madison Square Gardenilla vuonna 2009 ja lähti sen jälkeen samannimiselle kiertueelle Brasiliaan ja esiintyi muutamassa konsertissa Euroopankin puolella.
Sangalo syntyi Bahian Juazeirossa ja vietti lapsuutensa siellä. Hän aloitti uransa koulutapahtumissa mutta siirtyi myöhemmin laulamaan baareissa. Prêmio Caimmy -palkinnon saatuaan hän alkoi saada huomiota ja allekirjoitti sopimuksen Sony Musicin kanssa.
Vuonna 1993 Sony päätti uudistaa axé-yhtye Banda Evan, ja hänet valittiin päälaulajaksi. Hän saavutti pian suuren suosion. Hänen yhtyeen kanssa tekemänsä livealbumi "Banda Eva Ao Vivo" oli heidän parhaiten myynyt levynsä. sitä myytiin yli miljoona kappaletta.
Vuonna 1997 Ivete aloitti soolouransa. Vuonna 1999 hän julkaisi ensimmäisen soololevynsä, joka samalla myi platinaa. Myös toinen levy "Festa" (2001) myi platinaa. Vuoden 2002 albumi "Se Eu Não te Amasse Tanto Assim" ei myynyt yhtä hyvin kuin aiemmat levyt, mutta menestyi silti. Vuonna 2003 ilmestynyt "Clube Carnavalesco Inocentes Em Progresso" on hänen vähiten myynyt levynsä, mutta se sai kuitenkin kultalevyn.
Vuonna 2004 ilmestyi hänen menestynein albuminsa. "MTV ao vivo" -albumi on livealbumi ja sisältää hänen suurimpia hittejään, joista monia ei ollut julkaistu aiemmin levyllä sekä joitakin Banda Evan hittejä. Vuonna 2005 ilmestynyttä albumia "As Supernovas" myytiin pian ilmestymisensä jälkeen kolminkertaisesti platinalevyn verran.
Banda Eva (1993-1998)
Sooloura (1999-)
Sud Aviation
Sud Aviation oli ranskalainen valtionyhtiö, joka valmisti lentokoneita. Se syntyi, kun SNCASE ("Société nationale des constructions aéronautiques du sud-est", "Kaakon ilmailu") ja SNCASO ("Société nationale des constructions aéronautiques du sud-ouest", "Koillisen ilmailu") yhdistettiin 1. maaliskuuta 1957. Ne puolestaan oli muodostettu yhdistämällä pienempiä vaikeuksissa olevia yksityisiä lentokonetehtaita kuudeksi suuremmaksi tehtaaksi juuri ennen toisen maailmansodan alkua. Fuusioitumisen seurauksena yhtiöiden lukumäärä Ranskassa putosi siihen määrään, ettei niiden kuvaamisessa tarvittu väli-ilmansuuntia.
Caravellen tullessa markkinoille SNCASO oli kypsä fuusioitumaan ja Sud Aviation syntyi. Yhtiö alkoi suunnitella ylisoonista versiota Caravellesta, joka tunnetaan nimellä Sud Aviation Super-Caravelle. Sitä siitä ei tullut, vaan marraskuussa 1962 Ranskan ja Englannin hallitusten päätöksellä Sud Aviation rakensi British Aircraft Corporationin kanssa yhteisyrityksen, joka kehitti ylisoonisen matkustajakoneen, Concorden.
Sud Aviation fuusioitui Nord Aviationin ("Pohjoisen ilmailu") ja Société pour l’Étude et la Réalisation d’Engins Balistiquesin (SÉREB) kanssa vuonna 1970, jolloin syntyi Aérospatiale. Aérospatiale lähti mukaan moniin eurooppalaisiin konsortioihin: esimerkiksi British Aerospaceen ja Messerschmitt-Bölkow-Blohmin kanssa se rakensi Airbus-yhtiön. Lopulta, vuonna 2000, siitä tuli EADSin ("Euroopan ilmailu jne.") osa. Suurten siviililentokoneiden konsolidaatio EU:ssa saavutti päätöksen.
Ænima
Ænima on yhdysvaltalaisen Tool-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1996. Albumi on kotimaassaan yhtyeen myydyin. Yhtye löi albumilla itsensä läpi metallin saralla ja monesti albumia pidetäänkin kyseisen aikakauden yhtenä merkittävimmistä julkaisuista sen monipuolisen äänimaailman takia. Albumi oli ensimmäinen, jossa oli mukana basisti Justin Chancellor sillä aikaisempi basisti Paul d'Amour oli lähtenyt yhtyeestä 1995. Vaikka Chancellor olikin koko albumin teon ajan yhtyeessä oli d'Amour ollut mukana kappaleiden "Stinkfist", "Eulogy", "Pushit" ja "Ænema" mukana sillä ne olivat käytännössä olleet valmiita jo kauan ennen albumin nauhoituksia.
Albumin nimi "Ænima" on yhdistelmä sanoista 'anima' () ja 'enema' (). Se voidaan siis tulkita synonyymiksi katharsikselle, sielun puhdistumiselle.
Tyyliltään yhtye meni albumilla paljon raskaampaan ja monimutkaisempaan tulkintaan. Albumin kappaleista tunnetuimmat ovat "Stinkfist" ja "Ænema", joista jälkimmäinen voitti Grammyn vuonna 1998. Edellä mainituista kappaleista tehtiin myös musiikkivideot ja kappaleista "H.", "Eulogy" ja "Forty Six & 2" julkaistiin promosinglet.
Albumi omistettiin vuonna 1994 kuolleelle amerikkalaiselle koomikolle Bill Hicksille, mikä näkyi kappaleissa ja albumin kansitaiteessa. Viimeisen raidan "Third Eye" intro sisältää sampleja Hicksin stand-up -komiikasta. Rumpali Danny Carey on kertonut kappaleen "Eulogy" aiheeksi skientologian perustaja L. Ron Hubbardin, joka esiintyy myös kappaleen "Ænema" sanoituksissa.
Levy sisältää monia raitoja, jotka eivät ole varsinaisia kappaleita vaan eräänlaisia introja tai siirtymiä varsinaisiin kappaleisiin. Näitä ovat "Useful Idiot", "Message to Harry Manback", "Intermission", "Die Eier Von Satan", "Cesaro Summability" ja "(-) Ions".
Aleksei Guryšev
Aleksei Guryšev (14. maaliskuuta 1925 Moskova, Neuvostoliitto – 16. joulukuuta 1983) oli venäläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Nelinkertainen Neuvostoliiton all-stars joukkueen jäsen. Neuvostoliiton paras maalintekijä 1949, 1953, 1955, 1957 ja 1958. Hän teki 379 maalia 300 liigaottelussa. Hän on kolmanneksi paras maalintekijä Neuvostoliiton liigahistoriassa. Guryshev pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1954-1959. Hän oli voittamassa molemmat kultamitalit Neuvostoliitolle jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1954 ja talviolympialaisissa 1956.
Nab Labs
Nab Labs Oy on suomalainen yksityinen teollisuus- ja ympäristöpalveluita tuottava asiantuntija- ja laboratorioalan yritys. Suurimpia yrityksen asiakassektoreita ovat julkinen sektori, metsä-, kemian-, elintarvike-, kaivos- ja metalliteollisuus. Kuluttajille yritys tuottaa kaivovesianalytiikkaa. Yritys työllisti vuonna 2016 n. 120 henkilöä useilla paikkakunnilla Suomessa ja sen liikevaihto on n. 10 milj.€ (2015). Nab Labs Oy:n kotipaikka on Espoo (ei toimipistettä), mutta yrityksen virallinen osoite on Jyväskylässä.
Nablabs syntyi 2003 kun Pohjanmaan Tutkimuspalvelu, Lännen Laboratoriot ja Juve AC yhdistivät toimintansa. Samana vuonna SCC Viatek -konserniin kuuluvan Vesihydro Oy:n laboratorio Helsingissä ja ilmanlaadun mittauksiin erikoistunut Laiteoptimointi ER Oy siirtyivät osaksi perustettua yhtiötä Nablabs Oy:tä.
Yrityksen nimi on yhdistelmä sanoista nabla ja labs/laboratory. Yritys on muuttanut virallisen nimensä vuosien varrella Nab Labs Oy:ksi. Yritys on laajentunut perustamisensa jälkeen useilla yritys- ja liiketoimikaupoilla.
Laboratorio- ja asiantuntijapalvelut: teollisuuden prosessi- ja tuoteanalytiikka sekä ympäristöanalytiikka- ja tutkimuspalvelut.
Música Popular Brasileira
Musica Popular Brasileira (MPB) tarkoittaa brasilialaista popmusiikkia, joka kehittyi bossa novan ohella.
Private Line
Private Line on melodista englanninkielistä rock-musiikkia soittava helsinkiläinen yhtye. Se on julkaissut kolme studioalbumia, EP:n ja useita singlejä sekä musiikkivideoita. Yhtye perustettiin alun perin jo 1990-luvun loppupuolella Jyväskylässä, jonka seudulta yhtyeen jäsenet ovat alun perin kotoisin. Helsinkiin muutettuaan ja Arto Muna ja Millennium -yhtyeessä kitaran soiton lopetettuaan laulaja Sammy perusti yhtyeen uudelleen 2000-luvun alussa. Nykyinen kokoonpano muodostui toukokuussa 2002, jolloin yhtyeeseen liittyi toinen kitaristi Jack Smack kitaristi Jari Huttusen siirryttyä Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -yhtyeeseen.
Private Line julkaisi parin vuoden hiljaiselon jälkeen uuden singlen ja musiikkivideon "Dead Decade" samannimiseltä, elokuussa 2011 julkaistulta, kolmannelta albumilta. Albumin julkaisi King Foo Entertainment. Musiikkivideon ohjasi Ville Lipiäinen yhteistyössä Greenpeacen kanssa. Yhtye esiintyi kesäkuussa 2011 alkavalla kiertueella ainakin Suomessa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa ja on tehnyt esiintymiskiertueita aiemmin Suomen lisäksi myös Japanissa, Venäjällä, Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa, Ruotsissa, Britanniassa ja Espanjassa.
Rooma (täsmennyssivu)
Rooma, Roma tai Rome voi viitata seuraaviin paikkoihin ja asioihin:
Spodumeeni
Spodumeeni on pyrokseenimineraaleihin kuuluvaa litiumalumiinisilikaattia (LiAl(SiO)). Sitä esiintyy tavallisesti pegmatiiteissa ja kiteet voivat kasvaa hyvinkin kookkaiksi. Väriltään spodumeeni voi olla esimerkiksi violetti, keltainen tai vihreä. Vaaleanpunaista tai pinkkiä spodumeenikiveä kutsutaan kunziitiksi ja vihreää hiddeniitiksi. Jotkin spodumeenikiteet ovat läpinäkyviä. 
Kaikki luonnossa normaaleissa lämpötiloissa esiintyvä spodumeeni on kiderakenteeltaan monokliinistä α-spodumeenia. Se muuttuu kuumennettaessa 1 000 °C β-spodumeeniksi. α-spodumeeni ei liukene missään teollisessa prosessissa, mutta β-spodumeeni liukenee lähes mihin tahansa happoon tai emäkseen.
Spodumeenia voidaan hyödyntää erottamalla siitä litiumia. Suomessa taloudellisia spodumeenipitoisia pegmatiitteja löytyy Kaustisen alueelta, jossa on käynnissä Keliber-kaivoshanke. Läpikuultavat spodumeenikiteet soveltuvat myös korukiviksi.
Rooma (televisiosarja)
Rooma ("Rome") on amerikkalais-brittiläis-italialainen draamasarja, joka kertoo Rooman tasavallan lopunajan tapahtumista. Se on kuvattu Italiassa. Sarjan ovat tuottaneet televisioyhtiöt HBO, BBC ja RAI. Suomessa sarjaa esittää Nelonen, Jim ja Canal+. Ensimmäinen kausi esitettiin 30. elokuuta – 15. marraskuuta 2006.
Toinen kausi alkoi Yhdysvalloissa HBO-kanavalla tammikuussa 2007. Suomessa toisen kauden esitys alkoi Nelosella elokuussa 2008.
Sarja käsittelee tasavallan lopunajan Roomaa, jossa poliittisen järjestelmän epävakaus johtaa lopulta perinteisen harvainvallan korvautumiseen yksinvallalla. Sarjassa käsitellään sekä historian merkkihenkilöiden vaiheita että fiktiivisten "tavallisten" roomalaisten elämää.
Ensimmäinen kausi kuvaa Julius Caesarin yhteenoton Pompeiuksen ja optimaattien kanssa. Gallian sodasta palaava Caesar kieltäytyy luopumasta legioonistaan ja alkaa verinen sisällissota. Caesar voittaa sodan, mutta tulee murhatuksi tasavaltalaisten attentaatissa. Samalla kuvataan nuoren Octavianuksen kasvua uralla, joka johtaa hänet lopulta Rooman ensimmäiseksi keisariksi.
Motelli
Motelli (lyhenne sanasta "moottorihotelli") on yleisimmin vilkkaan tien varrella sijaitseva yöpymiseen ja ruokailuun tarkoitettu matkustajakoti. Motelleissa ei yleensä ole hotellin kaltaisia muita palveluita.
Motellit syntyivät Yhdysvalloissa pitkien highway-ajomatkojen takia autoilijoiden käyttöön. Tyypillinen motelli sijaitsee päätien varressa tai sen lähistöllä, ja siinä on muutamia huoneita yhdessä rakennuksessa sekä pysäköintialue. Ensimmäiset motellit olivat yleensä pieniä, yksityisiä yrityksiä, joissa oli vähän henkilökuntaa. Muodoltaan motellit olivat suurimmaksi määrin kirjaimien ”I”, L”, "S" tai ”U” muotoisia. Majoitustilojen lisäksi motelliin kuului myös toimisto ja kuppila.
Motellit erosivat hotelleista siinä, että ne tarjosivat asiakkailleen enemmän anonymiteettiä. Tästä syystä, varsinkin Yhdysvalloissa, motellit tarjosivat rikollisille oivallisen paikan harjoittaa toimintaansa. Tämä johti esimerkiksi siihen, että FBI:n johtaja J. Edgar Hoover kirjoitti arvostelevan artikkelin nimeltään ”Camps of Crime” "American Magazine" -lehden helmikuun 1940 numeroon. Artikkeli käsitteli hyökkäävästi motellien toimintaa. Toinen motelleihin usein liitetty toiminta on prostituutio. Suomessakin julkisuutta saanut tapaus motellissa harjoitetusta prostituutiosta johti tuomioihin.
Ensimmäisiä motelliketjuksi tuotteistettuja motelleja olivat Suomessa Esso Tavernat. Nimitys motelli tuli Suomessa käyttöön autoistumisen ja automatkailun laajentuessa voimakkaasti 1960-luvulla. Motelleja edelsivät hevoskyydillä matkustaville tarkoitetut kestikievarit.
Suomessa motellit yleistyivät 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin maanteiden varsiin rakennettiin majoitusliikkeitä. Suomessa motellit harjoittivat, Yhdysvalloista poiketen, myös ravintola- ja juhlatoimintaa, jonka ansiosta motellit saivat paljon asiakkaita ohjelmapalveluiden ansiosta. Asiakkaat eivät kuitenkaan välttämättä yöpyneet motellissa.
Motelli ei ole saavuttanut palvelumuotona Suomessa samanlaista suosiota kuin tämän palvelukonseptin alkuperämaassa Yhdysvalloissa. Suuren ja harvaan asutun maan liikennevirtojen on arveltu olevan liian ohuita, jotta motellit voisivat menestyä, ja hotellien majoituskapasiteetti on riittänyt vapaa-ajan automatkailijoille. Huoltoasemaketjut ovat rakentaneet osittain motellien tilalle tienvarren palvelukeskuksia, joista ensimmäinen oli valtatie 3:n varrelle Janakkalaan vuonna 1992 valmistunut Linnatuuli.
Matkustajakoti
Matkustajakoti on vanha ja edullinen majoitusmuoto, jota edelsivät kestikievarit ja majatalot. Matkustajakodit tulivat majatalojen tilalle Suomessa 1930-luvun alussa, kun valtio lopetti majataloilta kestitysvaatimukset. Matkustajakodeille asetettiin uusia palomääräyksiä, joiden takia monet majatalot joutuivat lopettamaan. Lopetettujen majatalojen tilalle nousi uusia erityisten tyyppipiirustusten mukaan rakennettuja matkustajakoteja.
Matkustajakoti ei kuitenkaan ole pelkästään suomalainen ilmiö. Keski-Euroopassa sitä vastaa parhaiten ehkä ns. "pension" tai "Gasthaus", Italiassa "locanda". Englannissa matkustajakodilla on pitkät perinteet aina vanhoista pubien yläkerroissa toimineista majoitustiloista nykyaikaisiin Guest House -tyyppisiin Bed & Breakfast -majoituspaikkoihin. Myös Suomessa uudet - kaupunkien keskustoissa toimivat - matkustajakodit ovat hakeneet toimintamuotonsa em. saksalaisista ja englantilaisista paikoista.
Matkustajakodit tarjoavat edullisen majoitusvaihtoehdon hotellien (wc/suihkutilat jokaisessa huoneessa) ja hostellien (majoitus 4-8 hengen yhteishuoneissa) välille. Hotelleista ne eroavat lähinnä siinä, että wc/suihkutilat ovat erikseen käytävän varrella, ja hostelleista siinä, että majoitus tapahtuu 1-2 hengen huoneissa ja että niissä tarjotaan myös aamiaista.
Matkustajakodit ovat perinteisesti olleet perheyrityksiä. Ne eivät useinkaan tuo suuria tuloja vaan ovat enemmänkin elämäntapa hoitajilleen. Monien matkustajakotien pitäjät ovat vanhentuneet yrityksensä mukana. Vielä 1950- ja 1960-luvuilla teatterit, kuten Punainen Mylly, kiersivät kesällä maaseudulla. Tuolloin luonteva majoitusmuoto olivat matkustajakodit. Myös rillumarei-muusikot, kuten Esa Pakarinen, Tapio Rautavaara ja Olavi Virta, olivat kiertueillaan matkustajakotien asiakkaita.
Matkustajakodeissa asuminen oli hotelleihin verrattuna hienostelematonta. Voimamiesnumeroita esittänyt Viljami Hautaviita oikoi kiertueillaan käyttämiään rautakankia kuumentamalla ne matkustajakodin uunissa ja takomalla varusteisiinsa kuuluneen alasimen päällä.
Maaliskuussa 2013 valittu paavi Franciscus viihtyy matkustajakodeissa, sillä hänen elämäntapansa ovat vaatimattomat. Paavinpalatsin sijaan hän haluaa asua Vatikaanin matkustajakodeissa, ja matkustaessaan hän maksaa itse laskunsa. Hän korostaa mielellään köyhien asiaa. Siitä kielii jo hänen valitsemansa nimi Franciscus, joka viittaa köyhien suojeluspyhimykseen Franciscus Assisilaiseen.
Amerikkalaisista elokuvista tutut motellit korvasivat matkustajakodit 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin valtateiden varsiin rakennettiin majoitusliikkeitä. Matkustajakotien kilpailijoiksi halpana majoitusmuotona ovat nousseet 1980-luvulla retkeilymajat ja hostellit, ja näiden vuoksi matkustajakodit ovatkin nykyään katoava majoitusmuoto, kun vielä kulkukauppiaatkin ovat kadonneet lähes kokonaan.
Aki Kaurismäen nostalgiset elokuvat katoavasta matkustajakotien Suomesta ovat nostaneet esiin hieman matkustajakotien eksotiikkaa nykysukupolvenkin tietoisuuteen.
Muutamia toimivia matkustajakoteja on vielä olemassa.
Shigan prefektuuri
Shigan prefektuuri () sijaitsee Kansain alueen pohjoisosassa, Honshūn saarella, Japanissa. Sen pääkaupunki on Ōtsu. Ennen Meiji-restauraatiota alue tunnettiin Omin provinssina.
Japanin suurin järvi Biwa sijaitsee Shigan prefektuurin keskellä ja kattaa kuudesosan prefektuurin pinta-alasta. Prefektuurin alueita kutsutaan myös nimillä, Kohoku (järvestä pohjoiseen), Kosei (järvestä länteen), Koto (järvestä itään) ja Konan (järvestä etelään). Seta-joki saa alkunsa Biwan järvestä ja virtaa lounaaseen kohti Osakan lahtea. Prefektuuria ympäröi kolme vuoristoa: Hira-vuoret idässä sekä Ibuki- ja Suzuka-vuoret lännessä. Asutus keskittyy pääosin Biwan itä- ja etelärannoille. Fukuin, Gifun, Mien ja Kioton prefektuurit jakavat yhteiset rajat Shigan prefektuurin kanssa.
Prefektuurin tunnetuin nähtävyys on historiallinen Hikonen linna, joka on nimetty yhdeksi Japanin kansallisaarteista.Tunnettu japanilainen romaani Genjin tarina on tiettävästi kirjoitettu Ōtsun Ishiyaman temppelissä.
Morane-Saulnier
Morane-Saulnier on ranskalainen lentokonetehdas. Yhtiön perustivat nimellä Aéroplanes Morane-Saulnier 10. lokakuuta 1911 Léon Morane ja Raymond Saulnier, joka oli suunnittellut lentokoneita jo ilmailupioneeri Louis Blériotn kanssa.
Vuonna 1913 Marcel Brindejonc lensi Euroopan läpi Morane-lentokoneella. Roland Garros lensi Välimeren yli MS Type H -lentokoneella alle kahdeksassa tunnissa.
Morane-Saulnier L oli ensimmäinen kaupallisesti onnistunut kone. Siinä oli potkurin läpi ampuva konekivääri, jota kehitettiin Roland Garrosin kanssa. Se kuitenkin ampui lavat rikki. Lapoja vahvistettiin metallilevyillä vuonna 1915 ja synkronointia pyrittiin parantamaan. Ensimmäisessä maailmansodassa Moranen koneet osoittautuivat hyviksi hävittäjälentokoneiksi – muun muassa ranskalainen hävittäjä-ässä Georges Guynemer lensi Moranella.
1920-luvun lopussa ja 1930-luvun alussa yhtiö tuotti M.S.230- ja M.S.315 -koneita. Armée de l'Airin paras hävittäjä toisen maailmansodan alussa oli M.S.406, mutta se oli suunniteltu vuonna 1935, ja vuonna 1940 se oli aikansa elänyt.
Sotien jälkeen Morane-Saulnier tuotti koulukoneita ja siviilikoneita. Potez osti yhtiön 7. tammikuuta 1962 ja se sai nimen Société d'Exploitation des Établissements Morane-Saulnier (SEEMS). Vuonna 1965 se sulautettiin Sud Aviation -yhtiöön ja 1966 siviilikoneet siirrettiin Société de Construction d'Avions de Tourisme et d'Affaires -yhtiölle (SOCATA), jonka Aérospatiale osti myöhemmin.
Yhtiön toiminta jatkuu EADSin osana.
Sacha Remling
Sacha Sebastian Remling (s. 16. joulukuuta 1971) on suomalainen ravintoloitsija ja toimittaja. Hän oli yksi MoonTV:n tunnetuimmista juontajista.
Remling tuli tunnetuksi MoonTV:n rääväsuisena toimittajana. Hän juonsi ohjelmia "Mustapippuri", "Radalla", "REC" ja "Festarispesiaalit" sekä toimi tuottajana ja kanava-AD:nä. Remling on julkaissut myös "Mustapippuri"-keittokirjan (Otava 2001) yhdessä ohjelman toisen toimittajan Matti Djateun kanssa. MoonTV:n lopetettua Remling siirtyi mainostoimisto Taivaaseen. Keväällä 2011 hän juonsi "Ihan finaalissa" -ohjelmaa yhdessä Edu Kehäkettusen kanssa.
Remling perusti We Got Beef -nimisen baarin Helsingin Punavuoreen vuonna 2003 yhdessä Kössi Rehmosen ja Antti Eerikäisen kanssa. Remling, Eerikäinen ja Rehmonen sekä Juri Hakala pitivät Slussen-nimistä ruokaravintolaa Punavuoressa vuosina 2006–2008. Remling, Rehmonen ja Eerikäinen ovat omistaneet myös Bali-Hai-nimisen ruokaravintolan niin ikään Punavuoressa.
Vuonna 2014 Remling ja Edu Kehäkettunen alkoivat juontaa "Hesa o Ygöne" -nimistä ohjelmaa Radio Helsingissä. Ygösen jälkeen Remling siirtyi "Radio Helsingin aamuihin", jossa hänen juontajakavereinaan olivat Maria Veitola ja Aleksi Pahkala. Keväällä 2015 Remling lopetti juontajana Radio Helsingissä ja muutti USA:han.
Tuulilasi (lehti)
Tuulilasi on Suomen suurin autolehti. Se on ilmestynyt vuodesta 1963. Lehden julkaisija on A-lehdet ja se ilmestyy 16 kertaa vuodessa. Lehden levikki vuonna 2012 oli 62 476.
"Tuulilasin" perusti Yhtyneet Kuvalehdet Oy vuonna 1963. Lehti siirtyi A-lehtien kustannettavaksi 1971. Vuosina 2015-2017 "Tuulilasia" toimitti A-lehdille alihankintana Närsäkkälän Viestintä -niminen yritys. Tuulilasin teko siirtyi takaisin A-lehtiin toukokuussa 2017, ja päätoimittajaksi tuli Olli Koivusalo.
Gnome-Rhône
Gnome et Rhône oli ranskalainen lentokonemoottoreiden valmistaja.
Yhtiön perusti vuonna 1900 ranskalainen Louis Seguin. Yhtiö tuotti lisenssillä saksalaista "Gnom"-moottoria, joka oli Motorenfabrik Oberurselin kehittämä.
Ensimmäinen maailmansota potkaisi tuotannon käyntiin: yhtiö valmisti sinä aikana 100 000 moottoria. Sodan jälkeen yhtiö alkoi valmistaa Bristol Jupiter-moottoriin perustuvaa tähtimoottoria. Toisen maailmansodan alla ja aikana yhtiö valmisti Gnome-Rhône 14K "Mistral Major" -moottoreita, joita käytettiin sekä akselivalloissa että liittoutuneiden joukoissa.
Vuonna 1949 Gnome-Rhône liittyi SNECMAan.
Puoliautomaattinen vaihteisto
Puoliautomaattinen vaihteisto tai robottivaihteisto on automatisoitu manuaalivaihteisto, joka käyttää elektronisia antureita, prosessoreita ja vauhdittajia vaihteiden vaihtamiseen. Näin autossa ei tarvita kytkinpoljinta. Vaihdetta voi vaihtaa joko käsin tai antaa automaattisen vaihtotoiminnon hoitaa sen kuljettajan puolesta. Kytkin toimii elektronisesti ja synkronisoi ajoitusta ja vääntömomenttia, jotta vaihteen vaihto tapahtuisi nopeasti ja rauhallisesti. Autonvalmistajat suunnittelivat puoliautomaattisen vaihteiston erityisesti kaupunkiajoa varten. Se onkin perinteistä automaattivaihteistoa huomattavasti polttoainetaloudellisempi, ja myös valmistuskustannuksiltaan edullisempi.
Esimerkiksi Opelin kehittämä "Easytronic" on puoliautomaattinen vaihteisto. Automaattisen vaihtotoiminnon voi kytkeä ajon aikana pois päältä, jolloin vaihteisto muuttuu käsin käytettäväksi. Lisäksi joissain malleissa käytettävissä on niin sanottu talviasento ja Sport-tila. Talviasennon ollessa kytkettynä liikkeellelähtö tapahtuu kakkosvaihteelta. Sport-tilassa moottori kiertää korkeammille kierroksille ennen vaihtamista.
Suomen Urheiluliitto
Suomen Urheiluliitto (aiemmin Urheiluliitto) eli SUL on suomalaisen yleisurheilun lajiliitto. Liittoon kuuluu yli 600 jäsenseuraa, joiden toiminnassa on mukana 70 000 henkilöä. SUL on kansainvälisen yleisurheiluliitto IAAF:n jäsen.
Liiton tavoitteena on tukea jäsenjärjestöjä tuottamaan kansainvälisesti menestyviä yleisurheilijoita ja järjestää yleisurheilutoimintaa erilaisille ryhmille.
SUL:n toimitusjohtaja on Harri Aalto ja hallituksen puheenjohtaja Vesa Harmaakorpi.
SUL oli aluksi Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) alainen urheilujaosto, mutta itsenäistyi omaksi liitokseen vuonna 1932. SUL pysyi kuitenkin SVUL:n jäsenenä aina sen lakkauttamiseen saakka.
SUL:n jäsenseurat kuuluvat 21 alueelliseen piirijärjestöön, joista kolme on ruotsinkielisiä Svenska Finlands Idrottsförbundin (SFI) jäsenpiirejä.
Piirijärjestöt ovat: Helsinki, Uusimaa, Häme, Lahti, Keski-Suomi, Varsinais-Suomi, Satakunta, Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Pohjois-Pohjanmaa, Kymenlaakso, Etelä-Karjala, Pohjois-Karjala, Etelä-Savo, Pohjois-Savo, Kainuu, Länsi-Pohja, ja Lappi sekä ruotsinkieliset Nyland-Åboland, Åland ja Österbotten.
SUL:n päättävinä eliminä toimivat liittovaltuusto ja hallitus. Valtuusto muodostuu piirien ja erityisryhmien edustajista ja valitsee hallituksen. Hallituksessa on 9–11 jäsentä mukaan lukien liiton puheenjohtaja. Hallituskausi on kaksivuotinen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2013 Vesa Harmaakorpi. Vuoden 2019 alussa puheenjohtajana aloittaa Sami Itani.
SUL:lla on noin 25 varsinaista työntekijää. Ylintä johtoa edustaa toimitusjohtaja. Toukokuusta 2018 tehtävässä on toiminut Harri Aalto.
SVUL:n urheilujaoston puheenjohtajat:
SUL:n puheenjohtajat:
SUL:n kunniapuheenjohtajat:
Antipater (Idumea)
Antipater tai Antipatros oli Herodesten hallitsijasuvun kantaisä ja Herodes Suuren isä. Hän oli alun perin Idumeasta (muinainen Edom), Judean eteläpuolelta. Idumealaiset oli pakotettu juutalaisuuteen.
Makkabialaisen hallitsijasuvun sisäisessä kiistassa Antipater kannatti Hyrkanos II:a tämän kamppailussa tämän veljeä Aristobulosta vastaan. Lopulta Pompeiuksen avustuksella 
Hyrkanos sai voiton veljestään. Kun Pompeius ja Julius Caesar ajautuivat sotaan toisiaan vastaan, päättivät Hyrkanos ja Antipater auttaa Caesaria. Antipater johti joukkonsa kohti Aleksandriaa, jossa Caesar oli piiritettynä. Saatuaan sodan päätökseen Caesar nimitti Antipaterin Judean "epitropokseksi" eli hallitsijaksi. Antipater sai samalla myös Rooman kansalaisoikeudet.
Julius Caesar murhattiin 15. maaliskuuta 44 eaa. Tämän jälkeen Gaius Cassius Longinus ja Marcus Junius Brutus pakenivat itään. Cassius saapui Syyriaan, missä he määräsivät itäiset maakunnat maksamaan veroa. Juutalaiset määrättiin maksamaan 700 talentin verran veroa. Antipater jakoi maksettavat verot poikiensa ja ystäviensä kesken.
Eräs Malakias, joka oli vastussa muun muassa Gofnan, Emmauksen, Luddan ja Thamnan alueista, viivytteli veron maksamista. Cassius lähti joukkoineen marssimaan aluetta kohden. Antipater pelasti kuitenkin Malakiaan suorittamalla 100 talentin veron roomalaisille. Antipater kohtasi myös loppunsa, silla juuri mustasukkaisuuden riivaama Malakias myrkytti hänet.
Antipater oli naimisissa nabatealaisen Kyproksen kanssa. He saivat neljä poikaa: Feisal, Herodes, Joosef ja Feroras. Pari sai myös yhden tyttären Salomen
Honda Accord
Honda Accord on Hondan vuodesta 1976 alkaen valmistama ylemmän keskiluokan henkilöautomalli. Alun perin malli esiteltiin Honda Civiciä suurempana hatchbackina. Vuodesta 1977 alkaen Honda Accord on ollut sedan, mutta myös farmariversioita on valmistettu. Honda Accordista on olemassa merkittävästi toisistaan poikkeavat mallisarjat Euroopan, Amerikan ja Aasian markkinoille.
Honda Accordin ensimmäinen mallisukupolvi sijoittuu tuotantovuosiin 1976–1981, toinen 1982–1985, kolmas 1986–1989, neljäs 1990–1993, viides 1994–1997, kuudes 1998–2002, seitsemäs 2003–2008 ja kahdeksas 2009 alkaen.
Honda Accordia on myyty maailmanlaajuisesti noin 18 miljoonaa kappaletta.
Toisen sukupolven Accordeista maahantuoja Veho toi aluksi Suomeen vain kahta 12-venttiilisellä 1,8 litran nelosmoottorilla varustettuja ylemmän pään malleja, joista kalliimmassa EXR-mallissa oli vakiovarusteena lukkiutumattomat jarrut. "Helsingin Sanomien" koeajossa uutta Accordia pidettiin ensimmäistä sukupolvea urheilullisempana, ja sen todettiin olevan sisämitoiltaan merkittävästi ahtaampi kuin saman lehden äskettäin koeajama samankokoinen Toyota Camry. Mukavuudesta Accordia kuitenkin kehuttiin.
Viidennestä sukupolvesta eli vuodesta 1993 alkaen Accordin eurooppalaista mallia alettiin valmistaa Englannin Swindonissa, ja autosta suunniteltiin omat versiot myös Yhdysvaltojen ja Japanin markkinoille. Suomeen tuotiin aluksi euromallin varusteluversioita 2.0iS ja 2.0iLS.
Sami Rähmönen
Faisal Sami Adnan Rähmönen (s. 19. huhtikuuta 1987 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta voi pelata myös laitalinkkinä.
Rähmönen aloitti jalkapallon pelaamisen 7-vuotiaana Hannunniitun nappuloissa. Hän nousi TPS:n liigajoukkueeseen seuran A-junioreista vuonna 2005, ja vakiinnutti seuraavan kauden alussa paikkansa avauskokoonpanossa. Rähmönen on tullut tunnetuksi terävistä oikean laidan nousuistaan, mutta hän hallitsee myös puolustuspelaamisen. Hänellä on TPS:n kanssa sopimus kauden 2016 loppuun asti.
Setä Koponen
Setä Koponen (oikealta nimeltään Tommi Koistinen, s. 31. toukokuuta 1978 Espoo), on espoolainen rap-artisti. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Raimon, Edu Kehäkettusen, Davon sekä Tuomion & Koneen kanssa. Koistinen on opiskellut Helsingin kauppakorkeakoulussa. Nykyään hän vaikuttaa rap-yhtyeessä nimeltä Reilukerho.