hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pekka Simojoki
Pekka Samuli Simojoki (s. 5. tammikuuta 1958 Kemi) on Kangasalla asuva hengellisen musiikin säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja. Hän on koulutukseltaan teologian maisteri.
Pekka Simojoen vanhemmat ovat rovasti Väinö Samuli Simojoki (s. 1930) ja Aila Tellervo Simojoki (o.s. Kurikka) (s. 1933). Väinö Simojoki toimi 1960-luvulla lähetystyössä pappina Ambomaalla kouluttaen mm. uusia diakoneja, ja Pekka Simojoki on opiskellut Swakopmundin suomalaisessa koulussa. Simojoet asuivat kahdeksan vuotta Ambomaalla, Pekan ikävuodet 6–15. Väinö Simojoki tunnetaan myös hengellisen musiikin luojana.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon nykyisessä virsikirjassa on viisi Pekka Simojoen säveltämää virttä: numerot 502 (”Jeesus, meitä kosketa nyt”), 503 (”Taivaan Isä suojan antaa”), 513 (”Jeesus, sinä huomaat meistä jokaisen”), 517 (”Herra, kädelläsi”) ja 581 (”Kiitos Jumalamme kun annoit kauniin maan”). Kaikissa näissä virsissä on Anna-Mari Kaskisen sanat. Simojoki onkin tehnyt paljon yhteistyötä Kaskisen kanssa. Heidän tunnetuimpia yhteisiä teoksiaan ovat muun muassa "Afrikkalainen gospelmessu", "Liekit"-musikaali, "Hiljaisuuden messu" ja "Pyhiinvaeltajan messu".
Simojoki on tehnyt noin 600 hengellistä laulua. Hän on julkaissut eri kokoonpanojen kanssa yli 30 gospel-musiikkiäänitettä. Hänen laulujaan on käännetty myös muille kielille.
Simojoki on julkaissut ja toimittanut laulu- ja nuottikirjoja, esimerkiksi "Tänään häneen uskon" 1996 (kaikissa kappaleissa Anna-Mari Kaskisen sanat), "Kaikki tai ei mitään" 2000, "Syttyköön sydämiin" 2003 ja "Juhlien juhla" 2008.
Simojoki on perustanut Exit-yhtyeen sekä Jakaranda-kuoron. Lisäksi hän on riihimäkeläisen EtCetera-kuoron taiteellinen johtaja. Hän on saanut Golden Gospel -palkinnon vuonna 1998 ja Jakaranda-kuoro 2010.
Simojoki kannattaa perinteistä uskonoppia muun muassa sukupuolineutraalia avioliittoa ja homoliittojen siunausta koskevissa kysymyksissä.
Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Elias Simojoki oli Pekka Simojoen isän pikkuserkku. Elias Simojoen elämä oli aiheena vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa musikaalissa Sovinto, jonka Pekka Simojoki on kirjoittanut yhdessä Lasse Heikkilän kanssa.
FSO Wars
FSO Wars oli puolalaisen FSO-tehtaan konseptiauto, joka suunniteltiin korvaamaan ikääntynyt FSO 125P. Ensimmäiset kaksi prototyyppiä esiteltiin vuonna 1986. Niissä oli täysin uusi, 45-kilowattinen ja 1,3-litrainen moottori, joka oli aiemmista, italialaisista moottoreista poiketen Puolassa suunniteltu. Auto oli etuvetoinen. Seuraavana vuonna esiteltiin 1,1-litraisella moottorilla varustettu säästömalli, joka ei koskaan tullut tuotantoon. Warsin tekniset ominaisuudet olivat melko ajanmukaiset, ja SEVissä valmistettuna se oli hinnaltaan huokea. Wars oli kooltaan hieman kilpailijoitaan Opel Kadett ja VW Golf pienempi.
Alex MacLean
Alex S. MacLean (s. 1947) on yhdysvaltalainen valokuvataiteilija, joka tunnetaan näyttävistä ilmakuvistaan.
MacLean on valmistunut 1969 kandidaatiksi Harvardista ja arkkitehdiksi 1973. Hän kiinnostui ilmasta näkyvistä maisemista opiskellessaan yhdyskuntasuunnittelua ja hankki lentolupakirjan vuonna 1975. Siitä lähtien hän on hankkinut mainetta vaikuttavilla ilmakuvillaan, joita hän ottaa lennellessään ympäri Amerikkaa ja maailmaa Cessna 182:llaan. Hänen sekä luonnonmaisemia että ihmisen rakennelmia esittävistä kuvistaan on koottu useita näyttelyitä ja kirjoja.
Painovoima-aalto
Painovoima-aallot ovat hydrodynamiikassa fluidiin tai rajapinnoille syntyviä aaltoja, jotka gravitaatio pyrkii palauttamaan stabiiliksi. Fluidipaketin jouduttua syystä tai toisesta rajapinnalle tai fluidin sisällä poikkeavan tiheyden alueelle gravitaatio pyrkii palauttamaan nesteen tasapainoon.
Maassa painovoima-aaltoja esiintyy sekä vesissä että ilmakehässä.
Painovoima-aaltoja ei tule sekoittaa yleisen suhteellisuusteorian kuvaamiin gravitaatioaaltoihin.
Sekatalous
Sekatalous tai puitetalous (engl. "mixed economy") on talousjärjestelmä, jossa on samanaikaisesti havaittavissa piirteitä sekä keskusjohtoisesta suunnitelmataloudesta, että hajautetusta markkinataloudesta. Sekataloudessa jotkut yrityksistä ovat valtion omistuksessa ja toiset taas yksityisessä omistuksessa. Näin ollen voidaankin sanoa, että sekataloudessa yhdistyy sekä kapitalistisia että sosialistisia piirteitä.
Taloussanomien pörssisanaston mukaan taas sekatalous on talousjärjestelmä, joka perustuu markkinatalousjärjestelmään, mutta siinä julkisen sektorin merkitys on suuri ja etujärjestöt säätelevät osaltaan markkinoita.
Sekatalouden kapitalistisia piirteitä ovat yksityisomistus ja markkinamekanismi. Sosialistisia piirteitä taas ovat muun muassa valtion omistamat yritykset ja palveluiden tuottaminen verovaroilla. Laki luo toimintapuitteet taloudelle ja säätelee markkinamekanismia.
Käytännössä lähes kaikki maat ovat sekatalouksia. Demokratia johtaa sekatalouteen, koska kansalaiset, poliitikot tai eturyhmät haluavat oikeuksia ja etuja. Jo monen valtion perustuslain säädökset johtavat sekatalouteen antamalla hyvinvointivaltion etuja, eli taloudellisia, sivistyksellisiä ja sosiaalisia ihmisoikeuksia.
Sekatalouden kannattajat yleensä perustelevat sitä puhtaan markkinatalouden ongelmien pienentämisellä, joka samalla kuitenkin mahdollistaa yksityisen omistusoikeuden. Sen vastustajat taas joko pitävät sitä tehottomana liian suuren markkinoiden sääntelyn vuoksi, tai moraalittomana sen markkinatalouskomponentin aiheuttamien luokkaerojen johdosta.
Sekatalousjärjestelmä on käytössä esimerkiksi Suomessa ja muissa Pohjoismaissa.
Premissi
Premissi eli lähtökohta, edellytys, peruste tai ehto on formaalin päättelyn, kuten päättelyn yleensäkin, oletus.
Seuraavassa modus ponens -päättelyssä johdetaan kahdesta premissistä yksinkertainen johtopäätös:Tähän perustuva virhepäättelyn malli tunnetaan nimellä Non sequitur.
Nanotiede
Nanotiede on kohtalaisen nuori tieteidenvälinen tutkimusala, joka tarkastelee biotieteellisiä, fysikaalisia ja kemiallisia ilmiöitä, jotka tapahtuvat tai ilmenevät nanometrimittaluokassa.
Nanokemiassa pyritään nykyisin ennen kaikkea valmistamaan kemiallisin menetelmin erikokoisia ja -muotoisia nanorakenteita. Nanorakenteissa vähintään yksi ulottuvuus on nanometrimittaluokassa: ohutkalvot, nanoputket, -tangot ja nanopartikkelit.
Itä-Savo
Itä-Savo on yksi niistä alueista, joihin Savo perinteisesti jaetaan, Suur-Savon (entinen Savilahden pogosta), Keski-Savon (Varkaus–Pieksämäki-akseli) ja Ylä-Savon (Iisalmen seutu) lisäksi.
Itä-Savo hieman eri merkityksissään käsittää vanhan Säämingin kirkkopitäjän alueen, eli suurin piirtein nykyisen Savonlinnan seudun kunnat Enonkoski, Heinävesi, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava.
Tällä alueella puhutaan yleisesti Savonlinnan seudun välimurteita.
Simanala
Simanala on kylä Enonkosken kunnan eteläosissa Savonlinna-Heinävesi -välillä kulkevan Enonkoskentien (n:o 471) varrella. Matkaa Savonlinnan lentoasemalle on noin kymmenen kilometriä. Maarekisterin mukaan Simanala on laajempi alue ja siihen kuuluu myös mm. Enonkosken kirkonkylä.
Simanalassa asuu noin 250 henkeä. Vuonna 2003 se valittiin Etelä-Savon vuoden kyläksi.
Simanalan elinkeinorakenne on muuttunut. Enää vain muutamat tilat tuottavat maitoa, kun aiemmin lähes joka talossa oli lypsykarjaa. Nykyaikana kylällä toimii autokorjaamo, hautaustoimisto, hunajatila, kaivuriurakointia, kalastaja, kuljetusliike, maatilamajoitus, metsäkoneita, mökkivuokrausta, parturi, taidetakomo, traktoriurakointia ja taksi. Kyläkauppa lopetettiin muutama vuosi sitten. Useat kylän asukkaat käyvät töissä joko Enonkosken kirkonkylällä tai Savonlinnassa.
Kylän nimi Simanala juontaa juurensa aikojen taakse. Muinoin eräs Simana-niminen karjalainen isäntä sai kylältä maata metsästys- ja viljelymaaksi, muodostui "Simananala". Myöhemmin nimi asioiden yksinkertaistamiseksi muotoutui nykyiseen muotoonsa.
Simanala on kautta aikain saanut kärsiä rajaseudun kiroista, mistä kertovat monet paikannimet ja niihin liittyvät julmat tarinat: Piikakivi, Surmajoki, Hovinmäki, Piikkilänmäki, Ryssänkivi, Tähysmäki ja Linnanmäki.
Esimerkiksi mainittuun "Piikakiveen" liittyy varsin raaka kertomus Isonvihan ajoilta. Erääseen taloon tuli kasakka emännän ollessa keittämässä päiväruokaa. Kasakka "pyysi" keittoa syödäkseen. Emäntä heitti keiton päin kasakan naamaa, joka julmistui tästä, veti miekkansa ja leikkasi emännältä molemmat rinnat pois. Tämän jälkeen kasakka iski silmänsä pirtin täysikasvoiseen tyttäreen. Tytär lähti juoksemaan pellon yli läheiseen metsään ja joen rantaan. Joen rannassa oli suuri kivi, jolle tyttö kiipesi. Kasakan tullessa perästä tyttö hyppäsi kiveltä viereiseen syvään jokeen ja hukuttautui. Tästä tulee nimi Piikakivi.
Karin Söder
Karin Söder (o.s. "Bergenfur", 30. marraskuuta 1928 Frykerud, Värmlanti – 19. joulukuuta 2015 Täby) oli ruotsalainen poliitikko. Hän toimi keskustapuolueen puheenjohtajana vuosina 1985–1987 ollen Ruotsin ensimmäinen puolueen puheenjohtajaksi valittu nainen. Söder oli myös yksi maailman ensimmäisistä naisulkoministereistä.
Söder toimi Täbyn kunnanvaltuustossa vuosina 1963–1971 ja Tukholman läänin maakäräjien jäsenenä vuosina 1969–1973. Ruotsin valtiopäivien jäseneksi hänet valittiin 1971 ja hän toimi valtiopäivillä vuoteen 1991 asti.
Samana vuonna, kun hänet valittiin valtiopäiville, Söderistä tuli keskustapuolueen toinen varapuheenjohtaja. Kun Ruotsi sai keskustalaisen Thorbjörn Fälldinin johtaman keskustaoikeistolaisen hallituksen vuonna 1976, Söder nimettiin ulkoministeriksi, ensimmäisenä naisena Ruotsissa. Hallitus kaatui vuonna 1978 ydinvoimaa koskeviin riitoihin. Vuonna 1979 keskustapuolue palasi takaisin hallitukseen ja Söderistä tuli sosiaali- ja terveysministeri. Samana vuonna hän nousi puolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Hän toimi ministerinä syksyyn 1982 asti, jolloin sosiaalidemokraattinen puolue voitti valtiopäivävaalit.
Vuonna 1985, kun Thorbjörn Fälldin astui syrjään puheenjohtajan paikalta tappiollisten valtiopäivävaalien jälkeen, Söder nousi puolueen johtoon. Hänen aikansa keskustapuolueen johdossa oli kuitenkin lyhyt, sillä hän joutui jättämään puheenjohtajuuden terveysongelmien vuoksi vuonna 1987 ja hänen seuraajakseen valittiin Olof Johansson.
Politiikan ohella Söder toimi Ruotsin Pelastakaa lapset -järjestön puheenjohtajana vuosina 1983–1995 ja Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana vuosina 1984–1985 ja 1989–1990. Hän toimi myös muutamien yritysten, muun muassa Skandian ja Wermlandsbankenin hallituksissa, ja Kungliga tekniska högskolanin hallituksessa. Vuonna 2003 Söder oli allekirjoittamassa artikkelia, jossa keskustalaisia kehotettiin äänestämään ”kyllä” syksyllä järjestetyssä kansanäänestyksessä eurosta, vastoin puolueen virallista kantaa.
Karin Söderin elämäkerta "Centerpartist, Nordist, Idealist" ilmestyi vuonna 2003.
Ansakuoppa
Ansakuoppa on metsästyksessä käytettävä ansa, maahan kaivettu kuoppa, johon eläimen on tarkoitus pudota. Ansakuopilla on metsästetty Suomessa jo kivikaudella. Suden kuoppapyynti on viimeinen ansakuoppametsästyksen perinne Suomessa, ja sekin päättyi viimeistään 1900-luvun alkupuolella. Suden ansakuoppia kutsuttiin sudenkuopiksi tai hukanhaudoiksi. Sudenkuoppiin on usein laitettu keskelle paalu, jonka päässä on syötti. Muita kuin lihansyöjiä on peloteltu ansoihin, tai ansat on tehty eläinten toivotuille kulkureiteille.
Kuopat on usein katettu risuin ja lehdin, jotta eläin ei huomaisi niitä. Kuopan pohjalle on voitu pystyttää teräviä seipäitä. Näin on ilmeisesti tehty petopyynnin yhteydessä ja vaivojen säästämiseksi: kuollut tai vaikeasti haavoittunut eläin ei pakene matalastakaan kuopasta eikä ole pyytäjälleen vaarallinen. Aitoja eli johteita on voitu rakentaa ohjaamaan saaliit kuoppaan.
Yllättävästi myös hylkeelle on voitu tehdä tietynlainen "ansakuoppa", johon se on pudonnut. Pyyntiteknisesti se on lähinnä loukku: Hylkeet lekottelevat mielellään kivillä. Hylkeenpyytäjät ovat laatineet puisen lavan, jonka kansi on saranoitu alasaukeavaksi. Lava on hinattu sopivaan paikkaan merialueelle tai rakennettu paikalla ja jätetty ankkuroituna tai pohjaan painotettuna pyyntiin. Kun hylje on noussut lavalle, sen kannet ovat auenneet hylkeen painosta ja hylje on pudonnut lavan alle rakennettuun ansaan.
Sodankäynnissä ansakuoppia voidaan kaivaa myös ihmisille. Näissä "punji"-ansoissa piikit on asennettu siten, että jalkaa on mahdotonta poistaa sieltä aiheuttamatta sille vahinkoa; piikit usein myrkytetään tai saastutetaan ulosteilla. Vietnamin sodan aikana Vietkong käytti tätä menetelmää, koska haavoittaminen sitoi enemmän vihollisen voimavaroja kuin surmaaminen.
Syötti
Syötti on metsästyksessä, linnustuksessa tai kalastuksessa käytettävä saaliin houkutin. Yleensä syötti on tai esittää saaliin ruokaa. Lintujen metsästyksessä käytetään myös linnun näköistä houkutinta, atrappia, jota lintujen toivotaan lähestyvän sosiaalisessa tai lisääntymistarkoituksessa. Tällöin on usein puhuttu bulvaanista, nykyisin kuvasta tai kaaveesta.
Kalansyöttinä käytetään muun muassa matoja, kalaa, äyriäisiä ja taikinaa.
Syöttiä on käytetty jo kauan aikaa kalastuksessa, metsästyksessä ja linnustuksessa. Ensimmäiset tiedot syötin käytöstä ovat jo 1600-luvulta.
Kave
Kapeet (yksikkö kave) ovat suomalaisen kansanrunouden tuntemia ilmaan ja taivaaseen liittyviä olentoja.
Kapeiden (vaihtoehtoinen taivutus "kaveiden") on kerrottu muun muassa kasvattavan kuun vaiheita tai poistavan kuunpimennyksen.
Mikael Agricolan ja Sigfridus Aronus Forsiuksen 1500- ja 1600-lukujen runomittaisten merkintöjen mukaan mukaan kapeet olivat hämäläisiä henkiolentoja, jotka kavensivat kuuta aiheuttaen kuunpimennyksen.
Luonnotar ja Ilmatar rinnastetaan toisinaan kapeeseen kalevalaisessa runoudessa. Kapeiden ulkomuodosta mainitaan joissain yhteyksissä, että ne olisivat lintuja, tosin tämä lienee vertauskuvallista.
Kave ukko on Christfried Gananderin eräässä Pohjanmaalta keräämässä runokatkelmassa esiintyvä olento, Pohjan herra ja Väinämöisen isä. Hän on "Meritursas" tai "Iku-Turilas", sama olento kuin muiden tarujen Iku-Turso. Kave kasvoi kolmekymmentä vuotta äitinsä kohdussa ja syntyi lopulta äitinsä kupeelta miekkoineen sekä satuloituine hevosineen.
Kave esiintyy eräkautisissa paikannimissä kuten "Kavelahti" Päijänteellä Vaajakosken korkeudella sekä Keiteleen alapuolinen "Kapeenkoski" Äänekoskella. Isojakokartoissa Kapeenkoskella on veneheitto (veneiden siirto kosken ohi) sekä uhrilähde. Kustaa Vilkuna yhdisti "kaveen" muinaissuomalaisten jumalaan (vrt. Agricolan luettelo suomalaisten jumalista).
Hittavainen
Hittavainen on suomalaisessa kansanperinteessä esiintyvä metsänhaltija, joka auttoi jäniksen pyynnissä.
Mikael Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Hittavainen auttaa jänisten metsästäjää:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Hittavainen ohjasi jänikset metsästä talvella:
Kaarle Krohn oletti että nimen alkuperäinen muoto olisi ollut Huittavainen, jolla olisi viitattu Pyhään Hubertukseen. Krohn oletti myös että Pyhään Hubertukseen liittyisivät myös Kuippana ja monet samankaltaiset kansanrunoudessa esiintyvät nimet.
Uno Harva hyväksyi oletuksen että Kuippana ym. liittyisivät Pyhään Hubertukseen, mutta ei katsonut Hittavaisen kuuluvan tähän sanaperheeseen. Harva kannatti Krohnin aikaisemmin esittämää näkemystä että Hittavainen olisi sukua kansanperinteen tuntemalle hiidelle ja siitä johdetulle hitto-sanalle.
Martti Haavion teorian mukaan Hittavaisen taustalla olisi toinen pyhymys — tervakattilassa keitetty Pyhä Vitus.
Jyrki Heliskoski
Jyrki Heliskoski (s. 28. syyskuuta 1945) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän toimii Suomen Palloliiton valmennuspäällikkönä sekä Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.
Nuorempana Heliskoski toimi myös käsipallovalmentajana. Hän valmensi käsipallon parissa vuoteen 1978 asti.
Seurajoukkueista Heliskoski on valmentanut Helsingin Jalkapalloklubia vuosina 1985–1989 ja 2000–2001 voittaen kolme kertaa Suomen mestaruuden.
Heliskoski on valmentanut myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta vuosina 1982–1987 sekä 1990–1997. Suomen Palloliitossa hän on työskennellyt vuodesta 1991 saakka. Vuodesta 1995 lähtien hän on vastannut JVK-tutkinnon koulutusohjelmasta, ja myöhemmin UEFA Pro Licence -täydennyskoulutuksesta. Valmennuspäällikkönä hän on työskennellyt vuodesta 1997 lähtien. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueen lisäksi Heliskoski on valmentanut myös muita juniorimaajoukkueita. Heliskoski oli muun muassa Suomen valmentajana alle 19-vuotiaiden EM-lopputurnauksessa Saksassa vuonna 2000. Suomi oli turnauksessa viides ja selvisi täten ensimmäisenä suomalaisjoukkueena alle 20-vuotiaiden MM-lopputurnaukseen. Päävalmentajana tuossa vuoden 2001 MM-turnauksessa Argentiinassa toimi tosin Kari Ukkonen. Heliskoski itsekin sai päävalmentajana valmentaa MM-tasolla, kun hän toimi Suomen niin sanotun Vintiöt-maajoukkueen peräsimessä 2003 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa Suomessa. Vuotta aikaisemmin hän valmensi lisäksi alle 18-vuotiaiden EM-kotiturnauksessa Suomea. Menestys molemmissa turnauksissa oli kuitenkin vähäistä.
25. heinäkuuta vuonna 2005 Heliskoski valittiin Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi Antti Muurisen tilalle syksyn 2005 MM-karsintaotteluihin. Hän oli toimeen väliaikainen ratkaisu ja siirtyi kakkosvalmentajaksi Roy Hodgsonin astuessa valmennusvastuuseen tammikuussa 2006. Vuoden 2008 EM-turnauksen karsintojen loputtua Heliskoski ilmoitti jättäytyvänsä A-maajoukkueen valmennustehtävistä ja keskittyvänsä tulevaisuudessa alle 19-vuotiaiden maajoukkueen valmentamiseen.
Veen emonen
Veen Emonen eli Veden emo on kansanperinteen tuntema hyvä vedenhaltija. Veden emoselta on ilmeisesti pyydetty kalaonnea ja hyvää säätä. Ainakin joissakin yhteyksissä Vellamo on sama kuin Veden emo.
Mikael Agricolan ”epäjumalien” luettelo vuodelta 1551 kertoo karjalaisten jumalan Veden emon ohjaavan kalat verkkoon:
Daniel Juslenius väitti vuonna 1747, että Väinämöinen on nimenä samaa juurta kuin Veen Emonen. Tämä saattaa perustua siihen, että nimet kuulostavat laulettuina jonkin verran toisiltaan. Myöhempi tutkimus ei tue käsitystä, sillä Väinämöinen on yleensä selvästi miehinen hahmo, ja Väinämöisen nimelle on uskottavampikin etymologia, jonka mukaan se perustuu sanaan väinä. Martti Haavion mukaan Jusleniuksen ajatus oli "huvittava virhe-etymologia". Kuitenkin Väinämöinen liittyy monilla muilla tavoin veteen, kuten jo nimen pohjalla oleva sana väinä.
Kylänlahti
Kylänlahti on kylä Lieksassa. Lieksan keskustaan on matkaa 15 km, Nurmekseen 43 km ja Joensuuhun 108 km. Kylä sijaitsee Viekijärven rannan läheisyydessä. Kylänlahden halki kulkee vanha tie Lieksasta Nurmekseen.
Kylässä toimii Lieksan kristillinen opisto, joka on tunnettu myös Kylänlahden opistona.
Kylänlahden rautatieasema on rataosalla Joensuu–Kontiomäki. Päivittäin asemalla pysähtyy kaksi kiskobussivuoroa.
Köndös
Köndös on Mikael Agricolan mainitsema karjalainen henkiolento, jonka löytyminen myöhemmin kirjatusta kansanperinteestä on epävarmaa.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Köndös teki huhdat ja pellot:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Kondus kyntää kummut ja sarmaattilaiseen taitoon perehtyneenä opettaa uskomaan siemenet poltetun korven huostaan:
Uno Harva oletti että Köndös olisi jokin Kalevanpoikiin verrattava olento. Harva viittasi tässä yhteydessä Johannes Häyhän mainitsemaan satuun Köntys-nimisestä merkillisestä kaskenkaatajasta:
Tämän jälkeen satu jatkuu kuvauksena taikasanat saaneesta laiskasta pojasta (satutyyppi AT 675), eikä enää liity kasken kaatamiseen.
Martti Haavion teorian mukaan Köndöksen taustalla olisi viiniköynnöksiä suojeleva Pyhä Urbanus eli Köynnös-Urbanus. Nimi Köndös juontuisi siis pyhimyksen määreestä.
Nyyrikki
Nyyrikki on muinainen suomalainen metsästyksen jumala tai haltija, joka esiintyy kansanperinteessä.
Kalevalassa Nyyrikki mainitaan Tapion ja Mielikin poikana:
Kalevala 14:37-38 ("Metsämiehen lukua")
Nyyrikki, Tapion poika,
mies puhas, punakypärä!
Kalevala 32:287-288 ("Karjan lukua")
Nyyrikki, Tapion poika,
siniviitta viian poika!
Kansanrunoissa esiintyy monia eri versioita tämän olennon nimestä:
"Nyrkes, Nyrkys, Nyrkiö, Nyljys, Nylkys, Nylky, Myyrikki, Nyypetti, Tyyri".
Runoissa Nyyrikki esiintyy sekä mies- että naispuolisena (Tapion poika / Tapion tytär). Naispuolisuuta osoittava "-kki" pääte on saattanut liittyä nimeen runomitan vaatimuksesta.
Versio Nyrkes esiintyy Mikael Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551. Agricolan mukaan Nyrkes auttaa oravien metsästäjää:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä versiossa Agricolan luettelosta Nyrkes johti oravien sukukuntaa.
Kaarle Krohn oletti että Nyyrikin tai Nyrkeksen hahmon taustalla oli Pyhä Yrjänä -pyhimys eli ortodoksien Pyhä Jyrki..
Uno Harva ei hyväksynyt tätä teoriaa sillä vaikka Pyhä Jyrki mainitaan usein karjaloitsujen yhteydessä, häneen ei ole vedottu metsästyksen yhteydessä. Harva arveli että Nyyrikin/Nyrkeksen nimen taustalla olisi mahdollisesti vanha, sittemmin unohtunut oravan nimitys.
Martti Haavio oletti että nimi liittyisi toiseen pyhymykseen — elävältä nyljettyyn Pyhään Bartolomeukseen eli Nylky-Bartolomeukseen.. Pyhimyksen määreestä olisi kehittynyt nimi Nylkys.
Rongoteus
Rongoteus on Mikael Agricolan mainitsema karjalaisten henkiolento, joka saa rukiin tuottamaan satoa.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Rongoteus antoi ruista:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Rongotheus tuo keltaisen viljan pelloille tai sitten ei, tehden viljelijöiden toiveet tyhjiksi:
Rongoteus mainitaan lyhyesti 1800-luvulla Savosta ja Pohjois-Karjalasta muistiin merkityissa kansanrunoissa, useimmiten kuitenkin kirjoitettuna tavalla, joka osoittaa, että nimi on ollut runonkerääjille outo:
Muita kansanrunoissa esiintyviä todennäköisesti Rongoteukseen liittyviä nimiä ovat Runkateira, Runkoteera, Rukiteera ja Rukotivo.
Lisäksi Rongoteus on ollut sukunimi vielä 1500-luvulla. Ruoveden pitäjän sakkoluettelossa vuodelta 1574 mainitaan miten talonpojat Nissius Bendo (Pento) ja Marchus Ronkateus olivat luvattomasti kaataneet kaskea heille kuulumattomalla alueella. Toisessa saman vuoden tuomiossa jälkimmäinen sukunimi tavataan muodossa Rogadeus (joka pitäisi lukea Rongadeus).
Uno Harva käsittelee teoksessaan suomalaisten muinaisuskosta kaikkia näitä mainintoja Rongoteuksesta, mutta joutuu toteamaan että tiedot ovat liian niukkoja, jotta voitaisiin päätellä millainen olento alun perin oli kysymyksessä.
Martti Haavio oletti että Rongoteuksen nimi olisi peräisin pyhimykseltä - Pyhältä Theofaneelta.. Tämän teorian mukaan nimityksen Virok-Theofanes (Suitsuke-Theofanes) ja kasvin nimen "ronki, ronka" sekaantuminen kansanetymologiassa olisi johtanut nimeen Rongoteus. Vastaavasti nimi Rukiteera olisi peräisin Pyhältä Theodorukselta eli Ruis-Theodorukselta.
Virankannos
Virankannos on Mikael Agricolan mainitsema karjalaisten henkiolento, joka tekee kaurapellot viljaviksi.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Wirancannos kaitsi kauran:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Virancannos hedelmöittää kaurapellot vihreiksi:
Kansanrunoissa esiintyy monia eri versioita Virankannoksen nimestä: "Virokannas, Vierokanta, Viinikanta, Visakanta, Tinkanta, Tinarinta". Yleisin versio on Virokannas, joka mainitaan erityisesti kahdessa kertovassa runossa, Ison härän runossa ja Väinämöisen tuomiossa. Elias Lönnrot sovitti molemmat runot Kalevalaan.
Kalevalan 20. runossa Virokannas tekee epäonnistuneen yrityksen teurastaa härkä:
Kalevala 20:53-72
Tulipa ukko ulkomainen,
Virokannas karjalainen. 
---
Läksi ukko iskemähän,
Virokannas koskemahan, 
Palvoinen pitelemähän.
Härkä päätä häiläytti, 
mustat silmänsä mulisti:
ukko kuusehen kavahti,
Virokannas vitsikkohon,
Palvoinen pajun sekahan!
Kalevalan 50. runossa Virokannas kutsutaan kastamaan Marjatan poikaa, mutta hän vaatii että lapsi on ensin tutkittava ja tuomittava:
Kalevala 50:431-440
Etsittihin ristijätä,
katsottihin kastajata.
Tuli ukko ristimähän,
Virokannas kastamahan.
---
Väinämöinen tuomitsee lapsen kuolemaan, mutta puolikuinen poika muistuttaa hänen omista pahoista teoistaan, jolloin Virokannas kastaa lapsen Karjalan kuninkaaksi:
Kalevala 50:475-478
Ukko risti ripsahutti,
kasti lapsen kapsahutti
Karjalan kuninkahaksi,
kaiken vallan vartijaksi.
Virankannoksen alkuperästä ja nimestä on olemassa monia teorioita. Suuressa suomalais-ruotsalaisessa sanakirjassaan Lönnrot arveli, että nimi Virokannas tarkoittaisi miestä, joka on Virosta peräisin, on Viron kantaa. Martti Haavion teorian mukaan Virankannoksen taustalla olisi katolinen pyhimys, Virok-Johannes eli Suitsuke-Johannes.
E.N. Setälän ja Uno Harvan tulkinnan mukaan Virankannos eli Virokannas tarkoitti maailmanpylvästä, joka kannattaa maailmaa eli "viro"a. Viro olisi tässä yhteydessä skandinaavinen lainasana (nykyruots. "värld"), joka tarkoittaisi maailmaa paikannimen Viro lisäksi. Harva myös liitti Virankannoksen skandinaavien 'maailman jumalan' ("veraldar god") eli Freyrin yhteyteen.
Suomalaisen kirjallisuuden seuran etymologinen sanakirja hyväksyy Harvan ja Setälän tulkinnan ja toteaa lisäksi että viro-sanaa muistuttaa merkitykseltään venäläisperäinen sana "miero" (kuten ilmauksessa mieron tiellä). Kannas taas tulee joko kantaa-sanasta tai kansi-sanasta (jotka ovat sukulaissanoja keskenään), joten sen voisi sananmukaisesti kääntää nykykielelle maailman kantajaksi tai maailman kanneksi.
Nykyisistä tutkijoista Anna-Leena Siikala tukee käsitystä Virankannoksen ja Freyrin yhteydestä. Siikalan mukaan kaura on viljalajina Suomessa niin nuori, että Virankannos tuskin oli pelkästään sen suojelija, vaan todennäköisesti Freyrin kaltainen koko maan kasvun ja hedelmällisyyden miehinen jumaluus.
Myös saamelaiseen Veralden Olmai -jumaluuteen, jonka nimi on samaa juurta, yhdistetään maailmanpylväs ja hedelmällisyyskultin piirteitä.
Kyläkauppa
Kyläkauppa on nimitys haja-asutusalueiden kaupoista.
Kyläkaupat ovat välttämättömiä haja-asutusalueiden asuttavuuden kannalta. Kyläkaupoista on kehittynyt monipuolisia palvelukeskuksia, joissa on päivittäistavaroiden lisäksi usein saatavissa rauta- ja maataloustuotteita sekä matkailu- ja ravintolapalveluja.
Työ- ja elinkeinomininisteriön määritelmän mukaan kyläkaupan edellytyksiä ovat:
Määritelmää on päivitetty vastaamaan uutta tilannetta Pellervon taloudellisen tutkimustoimiston julkaisemassa Kyläkauppaselvityksessä:
Kyläkauppojen lukumäärä on viime vuosina vähentynyt noin 30 myymälällä vuodessa, ja kokonaismäärä on vuonna 2017 alle 300 myymälää.> Samalla kyläkauppojen kokonaismyynti on kuitenkin viime vuosina kasvanut.
Työ- ja elinkeinoministeriön jo usean vuoden ajan maksama kyläkaupan investointituki on varmistanut asukaspohjiltaan elinkelpoisten kyläkauppojen kilpailukykyä. Tukea saaneiden kyläkauppojen keskimyynti on selvästi kasvanut.
Kyläkauppojen määrä on vähentynyt viime vuosikymmeninä rankasti. Vielä vuonna 1980 Suomessa oli yli 3 400 kyläkauppaa, mutta niiden määrä pieneni 1990-luvun aikana alle tuhanteen (vuonna 1999 915 kpl). Vuoden 2001 lopussa Suomessa oli jäljellä enää vain 747 kyläkauppaa. Vuonna 2017 kyläkauppoja oli enää vain 241.Kyläkauppojen asema on merkittävä maaseudun elinvoimaisuuden ja asuttavuuden kannalta. Nykyaikana monista vielä hengissä olevista kyläkaupoista onkin pyritty kehittämään kylien palvelukeskuksia, joissa tarjotaan esimerkiksi kierrätys-, alkoholi-, kirjasto- ja postipalveluita.
Polydaktylia
Polydaktylialla tai hyperdaktylialla eli monisormisuudella tarkoitetaan anatomista poikkeavuutta, jossa yksilöllä on ylimääräisiä sormia tai varpaita. Länsimaissa ylimääräiset sormet ja varpaat yleensä poistetaan kirurgisesti lapsena.
Polydaktyliaa esiintyy noin kahdella lapsella tuhannesta, mutta lukumäärä voi olla suurempi joissakin ryhmissä perustajavaikutuksen vuoksi (esimerkiksi Amish-yhteisössä).
Joidenkin luonnonkansojen, esimerkiksi nenetsien, keskuudessa polydaktyliaa pidetään merkkinä noidan tai šamaanin kyvyistä.
Monivarpaisia kissoja esiintyy erityisesti maine coon -rodulla.
Syndaktylia
Syndaktylia ("yhdyssormisuus" tai "yhdysvarpaisuus") tarkoittaa anatomista poikkeavuutta, jossa sormien tai varpaiden väliin on jäänyt kudosta, minkä vuoksi ne ovat kasvaneet yhteen. Sikiön normaalissa kehityksessä sormien ja varpaiden välien rusto surkastuu pois. Syndaktyliassa sen surkastuminen on jäänyt syystä tai toisesta vajaaksi. Yleensä kudos muodostuu kolmen keskimmäisen varpaan tai sormen väliin. Monilla eläinlajeilla varpaiden/sormien yhteenkasvu on normaalia, mutta ihmisillä se on harvinaista ja kudos voidaan poistaa kirurgisesti. Syndaktyliaa esiintyy noin 1:ssä tapauksessa 2 000:sta.
Perustajavaikutus
Perustajavaikutus on uuden populaation perustamisen aiheuttama erityistapaus populaation pullonkaulasta, kun perustajapopulaatio on pieni. Pienimmillään tämä voi tarkoittaa vain yhtä hedelmällistä naarasta. Tämän seurauksena uusi populaatio voi olla geneettisesti ja fenotyyppisesti huomattavan erilainen alkuperäiseen populaatioon nähden, koska perustajajoukossa esiintyy vain pieni osa alkuperäisen populaation geneettisestä variaatiosta. Perustajapopulaation pienen koon vuoksi myös sisäsiittoisuus uusien yksilöiden kesken lisääntyy. Ääritapauksessa uusi populaatio voi eriytyä myös omaksi lajikseen.
Natalie Wood
Natalie Wood, alkuperäiseltä nimeltään Natalja Nikolajevna Zaharenko, myöh. Gurdin (, ), oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Natalie Wood syntyi San Franciscossa Kaliforniassa venäläiseen Zaharenkon siirtolaisperheeseen. Hänen vanhempansa muuttivat sukunimen Gurdiniksi.
Wood aloitti näyttelemisen nelivuotiaana nimellä Natasha Gurdin, ja hän oli tunnettu lapsitähti joka esiintyi muun muassa yhdessä päärooleista vuoden 1947 elokuvassa "Susanin kääntymys". Woodin äiti panosti tyttärensä uraan, ja Natalie Woodista tuli pian myös suosittu aikuisnäyttelijä.
Vuonna 1955 valmistui elokuva "Nuori kapinallinen", jossa Woodin vastanäyttelijänä oli James Dean. Hänen toinen tunnettu elokuvansa, elokuvamusikaali "West Side Story", jossa hänellä oli pääosa, valmistui 1961. Wood olisi halunnut laulaa itse, mutta laulut dubbasi laulaja Marni Nixon. Wood oli 1960-luvulla suosittu tähti ympäri maailman, lähes Elizabeth Taylorin veroinen. 28-vuotiaana Wood oli ehtinyt olla Oscar-ehdokkaana jo kolme kertaa.
Wood oli naimisissa näyttelijä Robert Wagnerin kanssa. Wagnerista erottuaan hän nai Richard Gregsonin, jonka kanssa hän sai vuonna 1970 tyttären, Natashan. Woodin ja Gregsonin liitto päättyi eroon. Wood päätyi takaisin Wagnerin luo eron jälkeen. Heille syntyi tytär Courtney vuonna 1974.
Wood katosi veneestä ja ilmeisesti hukkui epäselvissä olosuhteissa Santa Catalinan saarella vuonna 1981.
Sergei (patriarkka)
Sergei tai "Sergij" (), siviilinimeltään Ivan Nikolajevitš Stragorodski (Иван Николаевич Страгоро́дский) (11. tammikuuta 1867 Arzamas–15. toukokuuta 1944 Moskova) oli Suomen ortodoksisen hiippakunnan kolmas arkkipiispa vuosina 1905–1917 ja myöhemmin koko Venäjän ortodoksisen kirkon johtaja vuosina 1927-1944.
Ivan Nikolajevitš syntyi vuonna 1867 pappisperheeseen Nižni Novgorodin kuvernementissa ja kuoli patriarkka Sergius I:nä Moskovassa 77-vuotiaana.
Sergei toimi Viipurin piispana vuosina 1905–1917. Suomen ortodoksinen kirkko kuului tuohon aikaan Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen. Sergei oli edeltäjäänsä Nikolaita etevämpi diplomaatti ja vähemmän panslavisti. Sergei opetteli jonkin verran suomen kieltäkin ja otti suomalaisten mielipiteet huomioon. Tämä olikin tarpeen, koska uutta arkkipiispaa odotti Suomessa heti alkuun joukko ongelmia: kieli- ja kansallisuuskysymykset, yhä avoimempi pakkoluterilaistaminen sekä orastava ajanlaskukiista. Hänen huomattavimpana saavutuksenaan on pidetty apulaispiispa Kiprianin nimittämistä, jonka virkakausi kuitenkin jäi lopulta vain vuoden mittaiseksi.
Monet tutkijat ovat otaksuneet, että jos Sergei olisi saanut jäädä Suomeen, ajanlaskukiista ja yleensäkin itsenäistymiseen liittyneet kirkon ongelmat olisivat olleet paljon lievempiä kuin ummikkovenäjänkielisen ja panslavistisen arkkipiispa Serafimin aikakaudella. Näin siksi, että Sergei korosti joka käänteessä, että slaavinkielisestä käytännöstä kiinni pitäminen olisi ollut toimintaa vastoin ortodoksisuuden etua - eli panslavististen kielitavoitteiden sijasta arkkipiispa olikin käytännön realisti.
Vuonna 1917 Sergei nimitettiin Vladimirin ja Šujan arkkipiispaksi ja ylennettiin samana vuonna metropoliitaksi. Vallankumousta seuranneissa mullistuksissa Sergei oli toistamiseen pidätettynä ja vangittuna. Toisaalta hän toimi bolševikkeja myötäilleessä Elävä kirkko -liikkeessä 1922-1923. Kaduttuaan tätä eriseuraisuutta hänet nimitettiin Nižni Novgorodin metropoliitaksi 1924.
Silloinen patriarkka Tihon näki, ettei hänen kuoltuaan normaalia patriarkanvaalia toimitettaisi, ja siksi nimesi itse kolme ehdokasta häntä seuraavaksi sijaispatriarkaksi (locum tenens -patriarkka); yksi näistä oli Sergei. Tihonin kuoltua keväällä 1925 sijaispatriarkaksi kuitenkin nimitettiin metropoliitta Pietari. Kun Pietari vangittiin 8 kuukauden kuluttua, hänen tilalleen virkaa tekeväksi sijaispatriarkaksi tuli Sergei. Sergei itse oli taas väliaikaisesti vangittuna 1926-1927. Pietaria ei koskaan vapautettu, vaan hänet teloitettiin 1937. Sergei hoiti virkaa tekevänä sijaisena Venäjän kirkon johtajuutta vuoteen 1937 ja sen jälkeen "locum tenens" -patriarkkana vuoteen 1943, jolloin hänet valittiin varsinaiseksi patriarkaksi. Hän kuoli kahdeksan kuukautta nimityksen jälkeen.
Vuonna 1927 Sergei antoi julistuksen, jossa kirkko myönsi alisteisen asemansa Neuvostoliiton valtiovallalle. Julistus aiheutti kirkon sisällä suurta eripuraa.
Erämaa-alue
Erämaa-alueiksi kutsutaan pohjoisimmassa Suomessa olevia laajoja ja asumattomia alueita. Erämaa-alueet on tarkoitus säilyttää lähes luonnontilaisena virkistykseen ja luontaiselinkeinojen harjoittamiseen soveltuvina alueina. Alueet ovat hyvin tärkeitä saamelaiskulttuurille, luontaiselinkeinoille ja luonnon monipuolisen käytön ja sen edellytysten kehittämiselle. Toisin kuin kansallispuistoissa, erämaa-alueilla ei ole juurikaan retkeilijöitä varten rakennettuja autiotupia eikä merkittyjä reittejä. Tästä syystä alueet ovatkin usein kokeneiden ja erämaan rauhaa hakevien vaeltajien suosiossa.
Suomeen säädettiin vuonna 1991 erämaiden säilyttämiseksi "erämaalaki" (17.1.1991/62), jolla määriteltiin silloiseen Lapin lääniin 12 erämaa-aluetta.
Erämaa-alueiden hoidosta vastaa metsähallitus.
Kapteeni Marvel
Kapteeni Marvel (), tunnettu myös nimellä Shazam, on DC Comicsin kustantamissa lehdissä esiintyvä supersankari ja sarjakuvahahmo, jonka loivat C. C. Beck ja Bill Parker. Hänellä on supersankarien perusvoimat, yliluonnollinen vahvuus sekä lentokyky.
Kapteeni Marvel, oikealta nimeltään Billy Batson, oli alun perin Fawcett Comicsin sarjakuvahahmo, mutta siirtyi DC Comicsille yrityskaupan myötä. Kapteeni Marvelin ympärille muodostui myös ensimmäinen niin sanottu supersankariperhe: myös Billyn sisko Mary ja hänen hyvä ystävänsä Freddy Freeman ovat supersankareita (jälkimmäinen saa voimansa kutsumalla Billy Batsonin nimeä).
Kapteeni Marvelin ensiesiintyminen oli Whiz Comics -lehden toisessa numerossa helmikuussa 1940, Suomessa 1950-luvun Sarjakuvalehdessä. Johtuen Marvel Comicsin samannimisestä hahmosta, DC Comics muutti oman hahmonsa nimen "Shazamiksi".Nuori Billy Batson todisti tieteilijävanhempiensa murhan ollessaan Egyptissä vanhempiensa kanssa tutkimusmatkalla. Myöhemmin hänen ollessaan kävelyllä jokin salaperäinen hahmo viittoili häntä tulemaan metrotunneliin. Siellä hän tapasi muinaisen tietäjän nimeltä Shazam. Hän neuvoi Billyä toistamaan nimeään. Tuskin Billy oli saanut sanotuksi ”Shazam”, kun häneen iski maaginen salama, joka muutti hänet Kapteeni Marveliksi, maailman mahtavimmaksi kuolevaiseksi (”World’s mightiest mortal”). Hän sai voimansa kuudelta jumalalta:Billy pystyi siitä lähtien saamaan supervoimat aina, kun sanoi "Shazam". Hänen pukunsa on punainen ja siinä on salaman kuva. Viitta on valkoinen ja siinä on vaaleankeltainen reunus sekä vaaleankeltaisia ristikuvioita. Kapteeni Marvel on joskus nähty myös Oikeuden Puolustajissa.
Kapteeni Marvel on suurin piirtein yhtä voimakas kuin Teräsmies. Hänen arkkivihollisensa on Musta Adam (Black Adam), joka tappoi Billyn vanhemmat. Adam saa myös voimansa lausumalla sanan "Shazam" mutta päinvastoin kuin Kapteeni, hän saa voimansa muinaisilta egyptiläisiltä jumalilta.
Kapteeni Marvel pystyy käyttämään hänet muuttavaa salamaa aseenaan, kohdistaen salaman tuhoisasti vastustajaansa kohti. Maagisen voimanlähteensä ansiosta Kapteeni on myös tavallista ihmistä vastustuskykyisempi taikaa vastaan. Hahmon pahin heikkous on se, että Salomonin viisaudesta ja Shazamin voimista huolimatta Billy Batson on kuitenkin vasta nuori lapsi ja hänellä on tämän vuoksi lapsenomainen luonne ja naiivisuus. Billyllä ei myöskään ilman Shazamia ole yliluonnollisia kykyjä.
Kapteeni Marvelilla, kuten muillakin supersankareilla, on vastustajinaan suuri joukkio erilaisia superroistoja ja konnia. Näistä merkittävimpiä ovat:
Jerry O’Connell oli Kapteeni Marvelin äänenä "Justice League Unlimitedin" jaksossa "Clash", jossa Marvel taisteli Teräsmiestä vastaan, joka ei luottanut Lex Luthoriin. Kapteeni Marvel luuli Luthorin tekevän hyvää kaupungille, mutta erehtyi.
Antoni (arkkipiispa)
Antoni (siviilinimeltään Aleksander Vasiljevitš Vadkovski; 3. elokuuta 1846 Schiringusch, Tambovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1912 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Suomen ortodoksisen hiippakunnan ensimmäinen arkkipiispa vuosina 1892–1898.
Suomen ortodoksit kuuluivat tuohon aikaan Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen. Vallankumouksen jälkeen Suomen ortodoksit erkanivat Venäjän kirkosta ja liittyivät Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen.
Aleksander Vadkovski syntyi pappisperheeseen Venäjän Tambovin kuvernementissa. Hän oli naimisissa oleva uskonnon opettaja ja kahden lapsen isä, kun hänen puolisonsa sairastui ja kuoli nopeasti; vuoden sisään myös lapset seurasivat äitiään lavantautiepidemian uhreina. Leskeksi jäänyt ja lapsensakin menettänyt Vadkovski päätti etsiä lohdutusta suruunsa luostarista; hänet vihittiinkin pian munkiksi nimellä Antoni, mutta hänen levoton mielensä ei sallinut jäädä toimettomaksi; tuota pikaa hän tarttuikin jatko-opintoihinsa, ja hänestä tuli teologian tohtori.
Isä Antoni kohosi nopeasti ensin arkkimandriitaksi ja sittemmin apulaispiispaksi. Hänet nimitettiin Viipurin piispaksi vuonna 1890 ja seuraavana vuonna, kun Suomi erotettiin Pietarin hiippakunnasta omaksi itsenäiseksi hiippakunnakseen, isä Antonista tuli sen ensimmäinen arkkipiispa. Diplomaattinen ja pappina taitava Antoni oli pidetty ja arvostettu piispa; hän sai ensimmäisenä Suomessa valkean briljanttiristillä varustetun piispanpäähineen – tosin vasta maasta lähtiessään. Hän kävi myöhemminkin Suomessa, mm. vihkimässä Hyrylän sotilaskirkon.
Kuollessaan vuonna 1912 Antoni oli metropoliitta sekä Pyhä Synodin ja Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen.
Lucien Febvre
Lucien Febvre (22. heinäkuuta 1878 Nancy – 1956 Saint-Amour, Jura) oli ranskalainen historioitsija ja annalistisen koulukunnan perustajajäsen. Hänellä on ollut huomattava vaikutus 1900-luvun historiankirjoituksen kehitykseen.
Kun Lucien Febvre oli oppilaan Pariisin eliittikorkeakoulussa École normale supérieuressa vuosina 1899–1902, hän sai runsaasti vaikutteita Vidal de la Blachelta, tunnetulta maantieteilijältä. Tohtoriksi Febvre väitteli historiasta 1911 teoksella "Philippe II et la Franche-Comté. Etude d'histoire politique, religieuse et sociale". Aihe liittyy samaan aikaan kuin huomattavasti myöhemmin väitelleen Fernand Braudelin väitöskirja. Melko pian väitöksensä jälkeen Febvre alkoi opettaa Dijonin yliopistossa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun Alsacen alue ja siten myös Strasbourgin kaupunki liitettiin takaisin Ranskaan, Lucien Febvre aloitti työnsä kaupungin yliopiston uudelleenrakentamiseksi. Juuri Strasbourgin yliopistossa hän perusti yhdessä Marc Blochin kanssa "Annales d'histoire, economique et sociale" -lehden, jonka ympärille muodostui annalistinen koulukunta, 1900-luvun tärkein ja keskeisin historiankirjoituksen oppisuunta.
Vuonna 1933 Lucien Febvre nimitettiin Ranskan opetusalan arvostetuimman instituution College de Francen historian oppituolin haltijaksi. Oppituolin hoitamisen, joka tosin antaa laajat mahdollisuudet tieteelliseen tutkimustyöhön, ohella hän julkaisi runsaasti tutkimuksia ennen toista maailmansotaa ja vielä senkin aikana. Sota vaikutti kuitenkin hänen työskentelyynsä niin, että sen jälkeisenä aikana näki päivänvalon vain hyvin harva tutkimus.
Koska Marc Bloch oli kuollut saksalaisten teloittamana sodan loppuvaiheissa, jäi Annales-lehdestä huolehtiminen yksin Febvren tehtäväksi. Avukseen hän kuitenkin sai Fernand Braudelin. Yhdessä he perustivat muun muassa Ecole Pratique des Hautes Etudes’ -tutkimuslaitoksen.
Thorbjörn Fälldin
Nils Olof Thorbjörn Fälldin (24. huhtikuuta 1926 – 23. heinäkuuta 2016) oli ruotsalainen poliitikko keskustapuolueesta. Hän toimi kolmen hallituksen pääministerinä vuosien 1976 ja 1982 välillä ja puolueensa puheenjohtajana vuosina 1971–1985. Fälldinin aloittaessa pääministerinä vuonna 1976 oli hän ensimmäinen muusta kuin sosiaalidemokraattisesta puolueesta valittu pääministeri Ruotsissa neljäänkymmeneen vuoteen.
Fälldin varttui maanviljelijäperheessä Ångermanlandissa. Hän työskenteli perheen tilalla jo teini-ikäisenä, mutta käytti kaikki opiskelumahdollisuudet hyväkseen. Hän opiskeli kauppatiedettä kirjekurssilla ja auttoi seudun tilallisia sitten kirjanpidossa maksua vastaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi yksityisesti vuonna 1945. Ruotsin valtiopäiville hän nousi vuonna 1958.
Fälldin osti perheen tilan vaimonsa kanssa vuonna 1955 ja asui siellä kaikki poliitikkovuotensa. Jopa pääministerinä ollessaan hän ajoi viikonlopuksi kotipaikkakunnalle.
Vuonna 1969 Fälldin voitti kilpailun puolueensa varapuheenjohtajuudesta Johannes Antonssonia vastaan ja vuonna 1971 hän seurasi Gunnar Hedlundia puolueen puheenjohtajana. Fälldin ehdotti vuonna 1973 keskustapuolueen ja kansanpuolue liberaalien yhdistämistä. Ehdotus ei saanut kuitenkaan keskustapuolueen jäsenistön enemmistön tukea.
Vuosien 1973 ja 1976 vaaliväittelyissä korostui puoluejohtajien erilainen tyyli, kun vastakkain asettuivat rauhallisesti, lähes hitaasti artikuloiva Fälldin ja nopeista, terävistä repliikeistään tunnettu Olof Palme. Palme kutsui Fälldinia lammasfarmariksi.
Koska keskustapuolue oli tuolloin Ruotsin suurin ei-sosialistinen puolue, Fälldin oli porvarien pääministeriehdokas vuoden 1976 valtiopäivävaaleissa. Porvarit voittivat vaalit ja keskustapuolue, kansanpuolue liberaalit ja maltillinen kokoomus muodostivat enemmistöhallituksen. Hallitusyhteistyötä leimasivat kuitenkin riidat ydinvoiman lisärakentamisesta ja Fälldin erosi pääministerin paikalta vuonna 1978. Kansanpuolue liberaalit muodosti Ola Ullstenin johtaman vähemmistöhallituksen.
Vuoden 1979 valtiopäivävaalien jälkeen Fälldin sai uudelleen pääministerin paikan ja hän muodosti toisen hallituksensa vanhalta pohjalta. Hallitus kesti kaksi vuotta, kunnes maltillinen kokoomus jätti hallituksen veropolitiikkaa koskevien erimielisyyksien vuoksi. Keskustapuolueen ja kansanpuolueen hallitus jatkoi vuoden 1982 vaaleihin asti, joissa sosiaalidemokraatit palasivat valtaan.
Vuonna 1985 tulleen toisen vaalitappionsa jälkeen Fälldin jätti keskustapuolueen puheenjohtajuuden ja myöhemmin samana vuonna myös parlamenttipaikkansa. Jätettyään politiikan hän toimi muun muassa Föreningsbankenin ja Televerketin hallitusten puheenjohtajana. Hän kuului myös Olof Palmen murhaa tutkineeseen komiteaan.
Krottikalat
Krottikalat ("Lophiiformes") on viuhkaeväisten kalojen lahko, josta tunnetaan yli 300 lajia, jotka on jaettu 18 heimoon. Useimmat krottikalat ovat syvänmeren kaloja, mutta lahkoon kuuluu myös trooppisten koralliriuttojen matalikoilla eläviä lajeja. Syvänveden lajit ovat pelagisia, riutoilla elävät pohjakaloja.
Tyypillistä krottikaloille on selkäevän etumaisen ruodon muuntuminen saaliin houkuttimena toimivaksi "ongeksi ja syötiksi". Tämä piikkimäinen eväruoto ("illicum") sijaitsee muista erillään aivan kalan kuonon päällä. Rintaevät ovat jotenkin raajamaiset, ja vatsaevät sijaitsevat rintaevien etupuolella tai puuttuvat kokonaan.
Krottikalojen koko vaihtelee kuudesta sentistä 1,2 metriin.
Tiroli
Tiroli () on Itävallan osavaltio Alpeilla. Sen pääkaupunki on Innsbruck. Osavaltion pinta-ala on 12 640 km² ja sen väkiluku 728 826 (vuonna 2015). Tiroli on myös laajempi historiallinen alue, joka oli keskiajalta lähtien vuosisatojen ajan yhtenäinen kreivikunta, mutta on nykyisin jaettu Itävallan ja Italian kesken. Italiaan kuuluvan osan nimi on Etelä-Tiroli.
Tirolin osavaltio on jaettu kahdeksaan piiriin ja Innsbruckin "Statutarstadtiin". Piirit ovat Landeck, Reutte, Imst, Innsbruck-Land, Schwaz, Kufstein, Kitzbühel ja Itä-Tirolissa muusta osavaltiosta erillään oleva Lienz. Osavaltion kuvernööri on Günther Platter (ÖVP).
Tirolin alueen tärkein elinkeino on matkailu. Itävaltalaiset Kitzbühelin ja Sankt Antonin hiihtokeskukset ovat lasketteluturistien suosiossa. Itävallan puolella korkein vuorenhuippu on Großglockner (3 798 m), mutta Italian puolella Etelä-Tirolissa sijaitseva Ortler on vielä korkeampi (3 905 m).
Ennen ajanlaskun alkua Tirolia hallitsivat illyyrialaiset ja roomalaiset. Kansainvaellukset toivat alueelle itägootit. Keskiajalla pääosa Tirolista kuului Baijerin herttuakuntaan. Habsburgit perivät Tirolin 1363.
Habsburgien ajalta lähtien Tirolin alue oli vuoteen 1805 saakka yhtenäinen Tirolin kreivikunta, joka kuului ensin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan ja sen jälkeen Itävaltaan. Vuonna 1805 Itävalta menetti Tirolin Napoleonin sotien tuloksena Pressburgin rauhassa lyhyeksi aikaa Baijerin kuningaskunnalle, mutta sai sen takaisin vuoden 1814 Wienin kongressissa. Alue kuului ensimmäiseen maailmansotaan asti Itävalta-Unkariin.
Maailmansodan päätyttyä Saint-Germainin rauhansopimuksessa 1919 kreivikunnan eteläinen osa erotettiin Italialle Bolzanon eli Etelä-Tirolin maakunnaksi (), jossa se muodostaa nykyisin italiankielisen Trenton maakunnan kanssa autonomisen Trentino-Etelä-Tirolin hallintoalueen (). Pohjoinen ja itäinen osa Tirolista jäivät osaksi Itävaltaa, ja niistä muodostettu Tirolin osavaltio on yksi Itävallan yhdeksästä osavaltiosta.
Vuonna 1991 jäätiköltä Ötztalin läheltä aivan rajan Italian puolelta löydettiin muumioitunut ruumis 3300-luvulta eaa., jolle annettiin nimi Ötzi.