Jaakko Gummerus
Jaakko Gummerus (13. lokakuuta 1870 Sääminki – 24. marraskuuta 1933 Tampere) oli Helsingin yliopiston professori ja myöhemmin Porvoon ja Tampereen piispa.
Jaakko Gummeruksen vanhemmat olivat Aleksander Gummerus ja Alma Maria Nordlund. Sukutaustat hänellä olivat vahvasti papillisia. Rovasti Aleksander Gummerusta edelsi jo seitsemän peräkkäistä sukupolvea pappeja. Jaakon äitikin oli papin tytär. Jaakko Gummeruksen sisarukset olivat Helmi Maria, Emmi Irene, Kaarlo Immanuel, Arvo Johannes, Alarik, Hanna Augusta, Martti Aleksander (Pihkala), Katri Sohvi, Rurik Jonatan (Pihkala) ja Lauri (Pihkala).
Koulunkäyntinsä Jaakko-poika aloitti Helsingin suomalaisessa alkeisopistossa. Osan opintojaan hän suoritti terveydellisistä syistä Pihtiputaalla, jossa hänen isänsä oli kirkkoherrana. Kolme lukiovuotta hän vietti kotonaan, herännäishenkisessä maalaispappilassa. Tämä ajanjakso oli tärkeä hänen hengellisen elämänsä kehitykselle. Vuonna 1887 hän suoritti ylioppilastutkinnon.
Jaakko Gummerus solmi avioliiton vuonna 1896 Sigrid Maria Sundelinin kanssa.
Vuonna 1890 Jaakko Gummerus suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon, jonka jälkeen hän oli puolitoista vuotta sanomalehtimiehenä Jyväskylässä. Kansan kirkko ja pappiskutsumus olivat kuitenkin hänelle rakkaita. Niinpä hän lähtikin Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan jatkamaan lukujaan pääaineenaan kirkkohistoria. Vuosina 1893-1894 hän opiskeli Upsalan, Hallen ja Leipzigin yliopistoissa. Teologian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1897 ja vihittiin samana vuonna papiksi.  Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1900 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1907.
Kirkkohistorian tutkijana mainetta saanut Jaakko Gummerus oli Helsingin yliopiston kirkkohistorian professorina vuosina 1900–1920. Hän valmisti luentonsa perusteellisesti ja nämä olivat rikastuttavia ja syventäviä. Hänen luentojaan ihailtiin. Tunnettiin suurta haikeutta, kun hän jätti virkansa.
Työala vaihtui vuonna 1920, kun Gummerus valittiin Porvoon hiippakunnan piispaksi. Vuonna 1923 kirkossa toteutettin kielellinen hiippakuntajako. Tällöin Porvoon hiippakunnasta tuli Tampereen hiippakunta ja Gummeruksesta Tampereen piispa.  Samalla perustettiin uusi ruotsinkielinen Porvoon hiippakunta.
Tuomiokapitulin esimiehenä hän syventyi monipuolisiin kirkon hallintoa koskeviin kysymyksiin ja muodosti niistä oman kantansa. Tuomiokapitulissa saattoi joissakin kysymyksissä syntyä erimielisyyttäkin. Piispan hieno luonne, laajasydämisyys ja leikillisyys vaikuttivat, ettei repiviä riitoja syntynyt. Piispan arvokkaimpiin tehtäviin kuuluivat pappisvihkimykset. Tampereella hän ehti kymmenen vuoden aikana toimittaa 28 pappisvihkimystä, joissa vihittäviä oli yhdestä yhdeksään. Piispan kirjeenvaihto oli laajaa, kehottihan hän pappeja kirjoittamaan hänelle. Piispantarkastusten neuvottelukokouksissa kosketeltiin kaikkia seurakuntaelämän eri puolia. Erityinen huomio kiinnitettiin opetusoloihin, joissa hän terotti kirkon ja koulun läheistä suhdetta.
Professorina ja piispana hän osallistui kirkolliskokouksiin vuosina 1919, 1928 ja 1933. Hänen lausuntonsa olivat erittäin asiallisia ja huolellisesti valmisteltuja.
Gummerus oli arvostettu kirkon edustajana ulkomailla. Koulutus, kielitaito ja valpas harrastus kristikunnan yhteisissä asioissa antoivat erinomaiset edellytykset edustajuudelle. Käyntikohteina olivat muun muassa Englanti, Norja, Ranska ja Hollanti.
Tampereen piispana Gummerus toimi kuolinvuoteensa 1933 asti.
Jaakko Gummerus oli tuottelias kirjailija. Merkittävimpiä teoksia hänellä oli Mikael Agricolan elämäkerta 1902. Gummeruksen laaja 16 000 niteen kirjasto siirtyi hänen kuolemansa jälkeen Tampereen kaupunginkirjaston haltuun.