Lockheed Martin F-35 Lightning II
Lockheed Martin F-35 Lightning II on Yhdysvaltojen ja Iso-Britannian yhdessä suunnittelema viidennen sukupolven suihkuhävittäjälentokone, jonka on tarkoitus tulla palveluskäyttöön 2010-luvun lopulla. Koneen nimi vahvistettiin 7. heinäkuuta 2006. Sitä ennen se tunnettiin nimellä Joint Strike Fighter (JSF). Konetta aiotaan valmistaa vuoteen 2035 saakka. On lisäksi mainittu että Lockheed Martin F-35 Lightning II olisi käytössä vuoteen 2070 saakka.
Kevyeksi ja edulliseksi hävittäjäksi suunniteltu F-35 on lisäksi tarkoitettu sekä rynnäkköhävittäjäksi lähi-ilmatukeen että taktisiin pommituksiin. Yhdysvaltain asevoimat aikoo hankkia koneita noin 1 700 kappaletta eri malleja. Sen on tarkoitus korvata etupäässä Yhdysvaltain ilmavoimien F-16 Fighting Falcon, Yhdysvaltain merijalkaväen ja Britannian laivaston Harrier II:t (AV-8 ja GR7/9 Sea Harrier) VTOL-koneet, Yhdysvaltain ilmavoimien panssarintorjuntaan erikoistunut maataistelukone A-10 Thunderbolt II ja Yhdysvaltain laivaston ja merijalkaväen käytössä olevat F/A-18 Hornet-koneet lukuun ottamatta uudempia F/A-18E ”Super Hornet” -malleja. Konetta markkinoidaan korvaamaan Euroopan maiden F-16-koneet ja vanhemmat hävittäjät, kuten esimerkiksi F-4 Phantom II ja Panavia Tornado.
Lockheed Martinin mukaan F-35 korvaa kolmella tyypillään 13 lentokonetyyppiä 11 valtiossa. Vuonna 2016 ilmoitettiin, että F-35 ei korvaa A-10 koneita kuten alun perin oli suunniteltu.
Yhdysvaltain raskaaksi ilmaherruushävittäjäksi ja F-15 Eaglen korvaajaksi on taas tarkoitettu jo käyttöön otettu F-22 Raptor, jonka valmistus on lopetettu.
F-35 on yksi HX-hävittäjähankkeen ehdokkaista F/A-18 Hornetin seuraajaksi Suomen Ilmavoimille.
Koneen kehitystyö alkoi 1990-luvun alussa. Vuonna 1996 Lockheed Martin ja Boeing saivat tehtäväkseen rakentaa kumpikin prototyypin, joista Lockheed Martin X-35 voitti 2001 kehityssopimuksen.
F-35-hävittäjää kehittävät yhdysvaltalaiset Lockheed Martin, Northrop Grumman ja brittiläinen BAE Systems. Koneet valmistetaan Lockheed Martinin Fort Worthin tehtaalla Texasissa.
Suunnitteluvaiheessa Lockheed-Martin hankki tietoa Neuvostoliiton aikana perustetulta venäläiseltä Jakovlevin suunnittelutoimistlta prototyypiksi jääneen, laivastolle tarkoitetun Jak 144 (Nato-koodi ”Freestyle”) VTOL -koneen ratkaisuista. Koneen käyttöiäksi on suunniteltu 8 000 tuntia.
Hävittäjästä on suunniteltu kolme eri versiota: F-35A Yhdysvaltojen Ilmavoimille, F-35B STOVL, lyhyen nousumatkan malli Yhdysvaltain merijalkaväelle, RAF:lle sekä Royal Navylle ja lentotukialuskäyttöön F-35C Yhdysvaltain laivastolle. Kone hyödyntää täysimittaisesti häiveominaisuuksia ja elektroniikkaa. Se ei kuitenkaan pysty lentämään ilman jälkipoltinta yliääninopeudella eli ns. supercruise-lentoa.
Britannia maksaa koneen kehitystyöstä yli kaksi miljardia Yhdysvaltain dollaria. Lisäksi koneen kehitystyössä ovat mukana Italia yhdellä miljardilla ja Hollanti 800 miljoonalla dollarilla. Muita kehitysohjelmaan kuuluvia rahoittajia ovat Turkki (175 miljoonaa dollaria), Australia (144 miljoonaa dollaria), Norja (122 miljoonaa dollaria), Tanska (110 miljoonaa dollaria) ja Kanada (100 miljoonaa dollaria). Israel ja Singapore ovat yhteistyökumppaneita.
Vuoteen 2004 kehitysbudjetti oli ylittynyt 23 prosentilla kaikkiaan 244 miljardiin dollariin. F-35A-mallin peruuttamisesta spekuloitiin vuonna 2005. Tällöin panostus riittäisi kalliimpien ja monimutkaisempien F-35B- ja F-35C-mallien valmiiksi saattamiseen. Yhdysvaltain ilmavoimat joutuisi kuitenkin karsimaan haluamansa tuhannen koneen lukumäärästä, koska B- ja C-mallit ovat kalliimpia rakentaa.
Kehitysohjelman suurimpia epävarmuuksia ovat aikataulu, kyky toimia kaikissa suunnitelluissa rooleissa sekä kohoava yksikköhinta. Vuonna 2001 perusmallin hinnaksi arvioitiin 37 miljoonaa dollaria, joka saavutettaisiin ison volyymin myötä. Vuonna 2008 Yhdysvaltain valtiontalouden tarkastusvirasto Government Accountability Office (GAO) arvioi hinnaksi noin 100 miljoonaa dollaria. Israelilainen sotilaslähde arvioi hinnan kohoavan tämänkin yli.
F-35-ohjelma on kokenut vastoinkäymisiä muun muassa kiinalaisten murtauduttua ainakin kahdesti kehitysryhmän palvelimille vuonna 2007. Kiinalaiset ovat sen jälkeen kehittäneet oman häivehävittäjän J-31, jossa on samoja piirteitä kuin Yhdysvaltain F-35:ssa. Edward Snowdenin
mukaan kiinalaiset hankkivat 50 Tb tietoja Yhdysvaltain hävittäjistä oman häivehävittäjänsä kehittämiseksi. Tämän on arvioitu säästäneen neljännesvuosisadan aikaa ja miljardien dollareiden arvosta varoja.
Marraskuussa 2011 julkisuuteen tuli raportti, jossa yksilöitiin kehitystyössä esiin tulleita ongelmia. Näitä olivat suurissa nopeuksissa esiintyvä ennustettua suurempi värinä, huonosti toimiva kypäränäyttö, ohjaamoa ja avioniikkaa suojaavan varavoimajärjestelmän epävarmuus sekä F-35C:n pysäytyskoukun epäluotettavuus. Lisäksi koneen rungosta on löydetty halkeamia ja ennenaikaista väsymistä. Ongelmien ratkaisua ei pidetty ylivoimaisina, mutta ne nostavat kehitystyön kustannuksia ja samalla koneen kokonaishintaa.Siivet 1/2012
Alkuvuoteen 2013 mennessä testilento-ohjelmasta oli suoritettu noin 35–40 %. Kesäkuussa 2013 Michael Gilmoren raportti varoitti kehitysohjelman edelleen viivästyvän. Tämä on seurausta lukuisista teknisistä ongelmista ja ohjelmistokehityksen hitaudesta.
Joulukuussa 2013 julkistetussa Kongressin tutkimusyksikön (Congressional Research Service) raportissa halvimman F-35A-mallin kappalehinta vuodelle 2014 on noin 180 miljoonaa dollaria. Tammikuussa 2014 Michael Gilmore raportoi teknisistä luotettavuusongelmista, ennakoitua suuremmasta huollon tarpeesta, ALIS-diagnostiikkatyökalun toimimattomuudesta sekä ongelmista sensorien ja asejärjestelmien ohjelmiston integroinnissa, minkä oletetaan aiheuttavan vuoden viivästyksen käyttöönotolle. Lisäksi koneen massa on lähellä maksimia. Myöskään aerodynaamisia ongelmia ei ole kyetty ratkaisemaan, ja rakenteissa on havaittu uusia murtumia.
Kesäkuussa 2014 tapahtui moottoripalo, joka asetti rajoituksia lentotoiminnalle ja hidasti kehitystyötä. Syyskuussa 2014 GAO esitti huolensa koneen immateriaalioikeuksien epäselvyyksistä, jotka voivat estää esimerkiksi huollon ja varaosien vapaan kilpailuttamisen.
Tammikuussa 2015 Gilmore raportoi kongressille lukuisista sensori-, tietokone- ja ohjelmistovajavuuksista. Osin ongelmat ovat vakavampia kuin alkuun 2012 käsitettiin. Diagnostiikkatyökalu on hankala ja tehoton. Gilmore kehottaa muuttamaan F-35:n tavoiteaikataulua. Moottorin käyttö on rajoitettua ylikuumenemisen takia.
Heinäkuussa 2015 vuodettiin ulos raportti kokeesta, jossa oli testattu F-35:n suorituskykyä klassisessa lähietäisyyden kaartotaistelussa. Referenssi-vastustajana toimi lisäpolttoainetankeilla varustettu F-16. Aikaisempina vuosina F-35:n on väitetty olevan liikehtelykyvyltään vähintään F-16 veroinen. Kokeen perusteella F-35 on suurissa vaikeuksissa joutuessaan tykkitaisteluun.
Heinäkuun lopulla 2015 Yhdysvaltain merijalkaväki antoi B-mallille alustavan operaatiokelpoisuuden. Syyskuussa 2015 julkaistiin saman vuoden heinäkuussa kirjattu raportti F-35B-mallin USS Waspilta toukokuussa tehdyistä lentosuorituksista. Gilmore raportoi huomattavista haasteista ja ongelmista koneiden luotettavuuteen ja huoltoon liittyen, sillä keskimäärin yksi kone lensi vain tunnin päivässä lukuisten poikkeusjärjestelyiden avulla. Joulukuussa 2015 Gilmore varoittaa, että kehitysohjelman virallinen aikataulu on epärealistinen ja puutteellinen nykyhetkestä 2020-luvulle. Erityisen huolissaan hän on suunnitelmista leikata koeammunnoista 2/3 pois ajan voittamiseksi.
DOT&E 2015 raportin mukaan jokaista 100 korjattua vikaa kohden löytyy 105 uutta ongelmaa. Normaalipainoisella lentäjällä on 23% todennäköisyys kuolla mikäli hän käyttää heittoistuinta. Koneen aseruuma ylikuumenee herkästi ja tärinä ylittää AMRAAM-ohjuksen spesifikaation. Kesällä operaatiokelpoiseksi julistettu B-versio ei kykene ilman ulkopuolista apua löytämään ja maalittamaan kohteita. ALIS-diagnostiikkatyökalusta löydettiin merkittäviä tietoturvaongelmia. Asetarkastaja Gilmore kritisoi jyrkästi Vsim-ohjelman puutteellisuutta, jolloin koneen todellista suorituskykyä ei voida mallintaa, tämän kompensoimiseksi hän vaatii pikaisesti järjestettäviä koelentoja. B-mallin alumiinirungosta löytyi yhä lisää murtumia. C-versiossa havaittiin yllättävä murtuma, joka keskeytti rasituskokeen.
Gilmore esitti uuden raportin edustajainhuoneen kuulemistilaisuudessa 23. maaliskuuta 2016. Tammikuuhun mennessä tiedossa oli 931 avointa vikaa tai vajavuutta, joista noin sata kriittisiä. Muita huomioita olivat, että tyypin polttoaineenkulutus on vähintään 60 prosenttia korkeampi kuin F-16C:n ja 180 prosenttia korkeampi kuin A-10-maataistelukoneen. F-35:n nykyinen sisäänrakennettu optinen maalitusjärjestelmä oli todettu suorituskyvyltään edeltäjiään heikommaksi. Äskettäin suoritetussa elektronisen sodankäynnin harjoituksessa puolet koneista kääntyi jo matkalla takaisin ongelmien takia ja perille päässeet koneet eivät selviytyneet realistisessa elektromagneettisessa ympäristössä. Huhtikuussa 2016 julkaistussa Yhdysvaltain valtiontalouden tarkastusviraston raportissa mainitaan ALIS-järjestelmästä kaksi keskeistä ongelmakohtaa. Sen käyttöönoton skaalautuvuus on epävarmaa, ja sen arkkitehtuurissa ei ole riittävästi redundanssia, mikä heikentää järjestelmän vikasietoisuutta.
Elokuussa 2016 vuodettiin julki muistio, jossa mittavan vika- ja puutelistan lisäksi Gilmore varoittaa taistelukelpoisen 3F-version saavuttamisen olevan vakavasti uhattuna ajan ja rahojen käydessä vähiin. DOT&E 2016 -raportissa teknisten vikojen ja puutteiden määräksi mainitaan yli tuhat. Virallista sarjavalmistuslupaa edeltävä IOT&E-testi voi lykkääntyä vuoteen 2020. DOT&E 2017 -raportti listaa vikojen ja puutteiden määräksi yhä n. tuhat, joista n. 300 on kriittisiä suorituskyvyn kannalta.
Koneeseen mahtuu kaksi ilmasta ilmaan -ohjusta (tutkaohjus AIM-120 AMRAAM tai infrapunaohjus AIM-132 ASRAAM) tai vaihtoehtoisesti ilman niitä kaksi ilmasta maahan -pommia (BRU-68).
Korean tasavalta hankki 40 F-35A:a, jonka korealaisen version nimitys on AW-1. Ne maksoivat Yhdysvaltain dollareissa arvoituna yhteensä noin USD 6,7 miljardia.
Ensimmäinen F-35A-prototyyppi valmistui 19. helmikuuta 2006. Ensimmäinen sarjatuotantomalli valmistui testattavaksi 18. joulukuuta 2007. Sen tykkiaseistuksena on 25 mm:n GAU-12 Equalizer, joka upotetaan runkoon ja johon mahtuu näin sijoitettuna 180 ammusta.
F-35B on STOVL-hävittäjä, maailman ensimmäinen lyhyen nousumatkaan ja pystysuoraan laskeutumiseen kykenevä ylisooninen hävittäjälentokone. F-35B korvaa Yhdysvaltain merijalkaväen F/A-18 Hornet- ja AV-8B Harrier -hävittäjät. Näistä jälkimmäinen on ollut vuosikymmenien ajan ainoa VTOL:iin kykenevä suihkuhävittäjä. Yhdysvaltain merijalkaväki suunnittelee hankkivansa 609 kappaletta F-35B-hävittäjälentokonetta. Budjettileikkaukset kuitenkin voivat vähentää merijalkaväen ja laivaston hankkimien koneiden määrää 1 089:stä 680:een. Yhdysvaltain merijalkaväki voi vähentää ostosuunnitelmaansa 259 lentokoneella ja laivasto 50:llä, jolloin niiden suunnittelemaksi hankkimien koneiden määrä voi jäädä 350:een.
F-35B:n ensimmäinen harjoituslentolaivue tullee Yhdysvaltain ilmavoimien Eglin Air Force Base -sotilaslentoasemalle Valparaison lähelle Floridaan. Laivueen vahvuudeksi suunnitellaan 20 kappaletta F-35B-lentokoneita. Ensimmäiset kolmen harjoituslentolaivueen lentokoneista tulevat 2010 ja viimeiset 2013 puolivälissä. F-35B-tyyppisten koneiden toimitukset alkavat 2011.
Kuninkaallisen laivaston tarkoituksena on korvata koneella vanhenevat Harrier GR7- ja GR9-hävittäjät. F-35B:ä ollaan hankkimassa myös Italian laivastolle 22 kappaletta. Konetyyppiä arveltiin hankittavan myös Norjan ilmavoimille, mutta hankinta tarkentui myöhemmin halvempaan F-35A-tyyppiin, joka on Yhdysvaltain ilmavoimien F-16-koneiden korvaaja.
Yhdysvallat käytti F-35B-hävittäjää oikeissa taistelutoimissa ensimmäistä kertaa Afganistanissa syyskuussa 2018. Iskut Afganistaniin tehtiin Arabianmerellä olevalta maihinnousualus USS Essexiltä käsin. Israel käytti niitä jo aiemmin taisteluissaan toukokuussa 2018. Hävittäjää kutsutaan Israelissa nimellä Adir.
22 F-35A-, F-35B- ja F-35C -lentokoneen koesarjassa on 14 lentokykyistä konetta. F-35B:n koelentokoneita ovat tähän mennessä valmistuneet neljä ensimmäistä.
BF-01 siirtyi valmistuksesta lentotestaukseen 18. joulukuuta 2007. Sen jälkipoltin osoittautui vaatimusten mukaiseksi 16. toukokuuta 2008 ja STOVL-puhallin 25. toukokuuta 2008. Kaikki maassa tehtävät kokeet suoritettiin 11. kesäkuuta 2008 mennessä ja koneella suoritettiin STOVL-lento. Koelentokone BF-1 ylittää F-35B-projektin vaatimukset pystyyn tapahtuvan ilmaannousun ja leijailun suhteen.
BF-02:n ensilento suoritettiin 25. helmikuuta 2009. Sen ilmatankkauskokeet alkoivat 13. elokuuta 2009. Kokeet suoritettiin Yhdysvaltain merijalkaväen ja Yhdysvaltain laivaston ilmatankkausmenetelmää käyttäen.
BF-03 teki ensilentonsa 2. helmikuuta 2010. Koneella testattiin 17. helmikuuta Generation II Helmet Mounted Display Systemiä eli kypärään sijoitettua näyttöä. Koneella on tehty 20. heinäkuuta mennessä 17 eri lentosuoritusta.
BF-04 teki ensilentonsa 7. kesäkuuta 2010 Patuxent Riverin lentotukikohdassa Marylandissä Yhdysvalloissa. Kone oli ensimmäinen täydellä tietojärjestelmällä varustettu F-35B. Koneen lentotoiminta keskeytettiin 17. heinäkuuta, jolloin sillä oli tehty 14 lentoa. Kone palasi lentotoimintaan mahdollisesti lokakuussa.
Perusaseistuksena on rungon sisälle mahtuvat kaksi ilmataisteluohjusta, sekä kaksi ilmataisteluohjusta tai kaksi korkeintaan 1 000 naulan pommia (2+2). Ilmataisteluohjuksina käytetään joko AIM-120 AMRAAM tai AIM-132 ASRAAM-tutkaohjuksia. Ilmasta maahan -pommeiksi on tarjolla esimerkiksi JDAM, JSOW tai useampia pienempiä pommeja, kuten GBU-39 / GBU-40. Aseistusta voi laajentaa rungon ulkopuolisten kiinnityspisteiden avulla. Siipien alle voidaan sijoittaa erityyppisiä aseita, kun taas siipien kärkiin käyvät vain AIM-9X Sidewinder -infrapunaohjukset. Rungon ulkopuolelle ripustettu aseistus lisää koneen tutkajälkeä.
Lisäksi F-35:ssa on 25 mm:n GAU-12 Equalizer -konetykki, joka asennetaan rungon ulkopuolelle telineeseen ja johon mahtuu näin sijoitettuna 220 ammusta.
F-35B:ssa on vähemmän tilaa ohjuksille ja pommeille kuin F-35A:ssa ja F-35C:ssa. Tämä johtuu siitä, että STOVL-ominaisuuksien vuoksi sen rungossa on useita puhaltimia, joiden avulla kone saa nostovoiman pystysuoraa nousua ja laskua varten.
Koneeseen mahtuu kaksi noin 450 kiloa painavaa ilmasta ilmaan -ohjusta (tutkaohjus AIM-120 AMRAAM tai infrapunaohjus AIM-132 ASRAAM) tai vaihtoehtoisesti ilman niitä kaksi ilmasta maahan -pommia (BRU-68).
F-35C:n tykkiaseistuksena on 25 mm:n GAU-12 Equalizer, joka asennetaan rungon ulkopuolelle telineeseen ja johon mahtuu näin sijoitettuna 220 ammusta, 40 enemmän kuin F-35A:han, jossa tykki asennetaan rungon sisäpuolelle. Rungon ulkopuolelle sijoitetulla telineellä sanotaan olevan häiveominaisuuksia.