hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Helen Brockman
Helen Lewis Brockman (24. syyskuuta 1902 – 22. heinäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen muotisuunnittelija.
Brockman syntyi Iowassa ja tuli parhaiten tunnetuksi teoksellaan "The Theory of Fashion Design" (1965). Hän vietti 100-vuotispäiväänsä syksyllä 2002.
Brockman alkoi menestyä verrattain myöhään, ja hän otti 65-vuotiaana vastaan paikan opettajana Kansas State Universityn "College of Human Ecologyssa". Hän kuoli 105-vuotiaana Manhattanissa, Kansasissa.
Markkinointi &amp; Mainonta
Markkinointi & Mainonta eli M&M on Alma Talentin julkaisema markkinointiviestinnän ja median ammattilaisten lehti. Lehden päätoimittajana toimii Talouselämä-lehden päätoimittaja Emilia Kullas.
M&M ilmestyy 22 kertaa vuodessa. Sen levikki on 9175 kpl (LT 2011) ja lukijamäärä 41 000 henkilöä (KMT 2005). Lehti perustettiin vuonna 1994 lakkautetun Mainosuutisten tilalle. Lehden perustajana, päätoimittajana ja kustantajana toimi Kim Weckström vuoteen 1997. Lehden syntyvaiheissa taustavaikuttajina toimivat muun muassa Jari Sarasvuo ja Marco Mäkinen. Lehti saavutti huomiota julkaisemalla ensimmäiset kaupalliset verkkosivustonsa www.marmai.fi vuoden 1994 lokakuussa. Lehti on myös tunnettu mainos- ja media-alan tapahtumien järjestämisestä.
M&M-lehden synty ajoittui Suomen mediatoimialan rakennemuutoksen vilkkaimpaan kauteen.
NEET
NEET on lyhenne englannin kielen sanoista "Not in Employment, Education or Training". Kyseessä on hallinnollinen luokitus, jota käytettiin ensimmäisenä Britanniassa, mutta sen käyttö on levinnyt laajasti muihinkin maihin kuten Japaniin, Kiinaan ja Koreaan. Lyhenteellä kuvataan työelämän tai opiskelun ulkopuolella olevaa väestöryhmää.
Britanniassa määritelmä sisältää 16–18-vuotiaita syrjäytyneitä henkilöitä, jotka ovat ajautuneet työmarkkinoiden ulkopuolelle. Japanissa määritelmä kattaa 15–34-vuotiaat työttömät ja naimattomat henkilöt, jotka eivät hakeudu työn saantiin vaadittavaan koulutukseen. Määritelmään kuuluvat henkilöt eivät muodosta yhdenmukaista joukkoa, vaan heissä on niitä, jotka vielä kokeilevat eri uravaihtoehtoja, ja niitä, jotka ovat suuressa vaarassa syrjäytyä kokonaan.
Suomessa Helsingissä työstä tai koulutuspaikasta kieltäytyneiden nuorten määrä oli vuoden 2009 lopussa yli 3 000 henkeä. Näin ollen yhä useampi heistä elää pelkän alennetun toimeentulotuen varassa sillä he eivät saa työmarkkina- tai opintotukea. Tämä uhkaa jäädä heidän kohdallaan pysyväksi asiantilaksi.
Svetlana Tširkova
Svetlana Tširkova-Lozovaja (s. 5. marraskuuta 1945 Tšuvassia) on entinen virolainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa ja hänen aseenaan oli floretti.
Tširkova voitti florettimiekkailun joukkuekilpailussa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Jälkimmäisissä kisoissa hän miekkaili erinomaisesti, mutta finaaliin otettiin hänen tilalleen valkovenäläisen valmentajan, German Bokunin oma valmennettava Tatjana Samusenko. Venäjällä syntynyt mutta Virossa lapsesta saakka asunut Tširkova jäi palkintojenjaossa ilman kultamitalia, jollainen annettiin vain finaalissa otelleille.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tširkova voitti joukkuekultaa 1970 ja 1971 sekä hopeaa 1969, jolloin hän saavutti myös pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa.
Vuonna 1969 Tširkova valittiin Viron parhaaksi naisurheilijaksi.
Dorothy Height
Dorothy Irene Height (14. maaliskuuta 1912 – 20. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen afroamerikkalainen ihmisoikeusaktivisti. Hänet tunnettiin varsinkin hänen työstään afroamerikkalaisten naisten parempien olojen, hyvinvoinnin ja tasa-arvon puolestapuhujana.
Height syntyi Richmondissa, Virginiassa, ja muutti 4-vuotiaana Rankiniin, Pennsylvaniaan. High school -ikäisenä hän sai stipendin Barnard Collegeen, mutta hänen opiskelunsa evättiin sillä perusteella, että sinä opintovuonna sisään oli jo otettu kaksi afroamerikkalaista. Hän on valmistunut New Yorkin yliopistosta vuonna 1933.
Height kirjoitti muun muassa teoksen "Open Wide the Freedom Gates", ja hänen elämästään on tehty elokuva.
Heightille on myönnetty Presidential Medal of Freedom ja paikka National Women's Hall of Famessa. Hänet on lisäksi palkittu "National Association for the Advancement of Colored Peoplen" Spingarn Medalilla vuonna 1993, ja maaliskuussa 2004 presidentti George W. Bush myönsi hänelle Kongressin kultamitalin.
Lisa Sounio-Ahtisaari
Lisa Christa Maria Sounio-Ahtisaari (s. 1970 Helsinki) on suomalainen brändiasiantuntija, yrittäjä ja luennoitsija.
Sounio on johtanut konsultti- ja viestintätoimistoa ja toiminut kolumnistina muun muassa Kauppalehti Onlinessa ja Yrittäjät-lehdessä sekä Deko- ja Muoto -designlehdissä. Hän oli mukana MTV3:n Leijonan kita -televisio-ohjelman pääomasijoittajaraadissa vuonna 2007. Vuonna 2010 Talentum julkaisi Sounion teoksen "Brändikäs".
Ennen yrittäjäksi ryhtymistään Sounio toimi suomalaisten designyritysten myynti-, vienti-, markkinointi- ja tuotekehitystehtävissä. Ekonomiuransa alussa hän toimi myynti- ja vientipäällikkönä huonekalualalla. Vuonna 2005 Lisa Sounio piti Fiskarsin taiteilijakylässä pop-up-design-kauppaa nimeltä "Kukko".
Vuonna 2007 Sounio perusti yhdessä kansainvälisen tiimin kanssa matkailuaiheisen verkkopalvelu Dopplr Oy:n, jonka Nokia osti vuonna 2009. Nokia lopetti palvelun neljä vuotta myöhemmin.
Liiketaloustieteen tutkinnon lisäksi Sounio on opiskellut teollista muotoilua Taideteollisessa korkeakoulussa, tuotekehitystä Teknillisessä korkeakoulussa sekä viestintää ja kieliä Vaasan yliopistossa. Sounio on ollut vuodesta 2008 naimisissa Marko Ahtisaaren kanssa.
Sounio-Ahtisaari oli kokoomuksen ehdokas eurovaaleissa 2014.
Jüri Tarmak
Jüri Tarmak (s. 21. heinäkuuta 1946 Tallinna) on virolainen, Neuvostoliittoa edustanut korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
Tarmak kuului Neuvostoliiton yleisurheilumaajoukkueeseen vuosina 1971–1974. Hän voitti korkeushypyn olympiakultaa Münchenissä 1972. EM-hallikisoissa hän sai hopeaa 1971 ja pronssia 1972. Hänen ennätyksensä oli vuonna 1972 hypätty 225 cm.
Nuoren Jüri Tarmakin valmentajaksi tuli vuonna 1963 Viktor Vaiksaar. Kaksi vuotta myöhemmin Tarmak voitti ensimmäisen Viron mestaruutensa ja ylitti kaksi metriä. Syksyllä 1965 hän muutti opiskelemaan Leningradin yliopistoon. Vuonna 1966 hän sai valmentajakseen Leonid Kuznetsovin, voitti Neuvostoliiton juniorimestaruuden ja nosti ennätyksensä 210:een. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen peräkkäisen Viron mestaruutensa ja ylitti 212 cm.
Vuonna 1968 Tarmakin valmentajiksi tulivat Pavel Goihman ja Jelizaveta Sossina, joiden opeilla Tarmak nousi lopullisesti Neuvostoliiton ja maailman huipulle. Vuoden 1968 paras saavutus oli Neuvostoliiton hallimestaruuskilpailujen pronssi tuloksella 209. Vuonna 1970 Tarmak saavutti Neuvostoliiton-mestaruuspronssia ulkoradoilla hypättyään saman tuloksen 214 kuin hänen edelleen tulosluettelossa sijoittuneet Sergei Budalov ja Valentin Gavrilov.
Vuonna 1971 Tarmak oli parhaimmillaan hallikilpailuissa. Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sofiassa hän sai hopeaa samalla tuloksella 217 voittaja István Majorin kanssa. Ennätyksekseen Tarmak hyppäsi hallissa 221 mutta jäi ulkoradoilla 217:ään.
Ainoan Neuvostoliiton hallimestaruutensa Tarmak voitti vuonna 1972. Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grenoblessa hän sai pronssia tuloksella 222. Halliennätyksensä 223 Tarmak hyppäsi maaliskuussa Tbilisissä. Neuvostoliiton mestaruuskilpailuissa heinäkuussa Tarmak ylitti karsinnassa ennätyksensä 225 mutta jäi loppukilpailussa viidenneksi tuloksella 218. Hänet valittiin kuitenkin Münchenin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa tuloksella 223.
Vuonna 1973 Tarmak sai Neuvostoliiton hallimestaruuskilpailuissa hopeaa, mutta hänen vuoden parhaaksi tuloksekseen jäi hallissa hypätty 220 cm. Ennätyksellään hän oli vuoden 1973 lopussa edelleen maailman kaikkien tilastossa viides. Vuonna 1974 Tarmak lopetti korkeushyppyuransa ja seuraavana vuonna opiskelunsa Leningradin yliopistossa. Viroon hän muutti takaisin vasta vuonna 1990, vuotta ennen maan uudelleenitsenäistymistä. Tarmak tosin halusi usein tuoda esille virolaisuuttaan, eikä esiintyä vain neuvostourheilijana – joiksi urheiluselostajat usein niputtivat kaikki Neuvostoliiton urheilijat heidän kansallisuudestaan riippumatta, ja niputtavat usein nykyisinkin.
Jüri Tarmakin isä Aadu Tarmak oli aikanaan Neuvostoliiton mestari kiekonheitossa.
Pekka Laaksonen
Pekka Jaakko Tapani Laaksonen (s. 12. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Valion toimitusjohtaja vuosina 2007–2014. Vuosina 1979–2007 hän työskenteli Enso-Gutzeitin, Enson ja lopulta Stora Enson palveluksessa. Stora Ensossa hän johti hienopaperidivisioonaa ja sitä ennen pakkauskartonkidivisioonaa.
Laaksonen jäi eläkkeelle syksyllä 2014. Eläköitymiseen vaikutti markkinaoikeuden Valiolle langettama 70 miljoonan euron seuraamusmaksu. Kilpailu- ja kuluttajaviraston mukaan Valio myi maitoaan ”saalistushinnoittelulla” kilpailulain vastaisesti vuosina 2010–2012 ajaakseen Arlan markkinoilta.
Koulutukseltaan Laaksonen on kauppatieteiden maisteri.
Spencer Locke
Spencer Locke (s. 20. syyskuuta 1991 Winter Park, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Locke osoitti kiinnostuksensa taiteeseen jo nuorella iällä. Kahdeksanvuotiaana hän alkoi käydä draamatunneilla, joiden myötä hän pääsi esiintymään televisiomainoksissa Orlandossa. Muutama vuosi myöhemmin 11-vuotias Locke muutti Los Angelesiin luodakseen uraa näyttelijänä. Hän teki debyyttinsä televisiosarjassa "Ilman johtolankaa" sekä pienen roolin elokuvassa "Spanglish – käännöskukkasia". Vuonna 2005 Locke sai tunnettavuutta esiinnyttyään vierailevissa rooleissa Nickelodeonin ja Disney Channelin tv-sarjoissa "Ned’s Declassified" ja "Poika tulevaisuudesta".
Vuonna 2004 Locke lainasi äänensä "Monsteritalo"-animaatioelokuvaan. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2006 ja se pääsi vuoden 2007 Annie-gaalaan. Locke sai ääniroolistaan Annie-ehdokkuuden. Vuonna 2007 Lockella oli merkittävä rooli elokuvassa "" ja vuonna 2010 elokuvan jatko-osassa "". Locke on esiintynyt myös sivuosassa "Vampyyripäiväkirjat"-televisiosarjassa.
Nicholas Longworth
Nicholas Longworth (5. marraskuuta 1869 Cincinnati – 9. huhtikuuta 1931 Aiken) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja lakimies. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies 1925–1931. Hän oli naimisissa presidentti Theodore Roosevelt tyttären Alice Rooseveltin kanssa.
Longworth aloitti poliittisen uransa Ohion osavaltion edustajainhuoneessa 1899. Ohion senaattiin hänet valittiin 1901 ja kongressiin 1902. Hän hävisi uudelleenvalinnan vuonna 1912, mutta valittiin takaisin 1914.
Hänen mukaansa on nimetty edustajainhuoneen toimistorakennus Capitol Hill -kukkulalla Washington D.C.ssä.
Suojajohdin
Suojajohdin eli PE-johdin () on maadoitukseen käytetty johdin TN-S -järjestelmässä. Sen johdinväri on kelta-vihreä (raidallinen). Vanhemmissa asennuksissa on käytetty TN-C-järjestelmä, jossa nolla- ja suojajohdin olivat sama johdin ja maadoitus tapahtui ns. nollaamalla sähkölaitteen suojakosketin. Tähän asennustapaan liittyy kuitenkin turvallisuusongelmia, joten nykyään suoja- ja nollajohtimet ovat erilliset. Vanhoissa saneeratuissa taloissa esiintyy sekaisin molempia asennustapoja. Suojajohdinta ei saa käyttää muuhun tarkoitukseen kuin suojajohtimena, ei esimerkiksi nollajohtimena.
Kaikki rakennuksen suojajohtimet on yhdistetty kiinteistön sähköpääkeskuksen PE-kiskoon, ja sieltä pääpotentiaalintasauskiskon kautta maahan. Pääpotentiaalintasauskiskoon on yhdistetty myös kaikki talon metalliset putkistot ja muut yhtenäiset sähköä johtavat rakenteet, joten niiden potentiaali on maan potentiaali. Maadoituselektrodin tulisi sijaita sokkelin alla, jotta se ei vahingoittuisi esimerkiksi kaivutöiden seurauksena.
Suojajohtimen tehtävänä on vikatilanteessa johtaa virta maadoitetun laitteen rungosta maahan. Tällöin syntyy oikosulku ja sulake palaa tai vikavirtasuoja katkaisee virran. Vaihe- ja suojajohtimien yhteisen resistanssin on oltava niin pieni, että virta katkeaa niin lyhyessä ajassa, ettei siitä ehdi aiheutua vaaraa.
Pintakäsittely
Pintakäsittelyllä muokataan kappaleen pinnan ominaisuuksia, kuten kiiltoa. Usein kappaleen pinta määrää enemmän osan ominaisuuksista, käytettävyydestä ja arvosta kuin sisusmateriaali. Pintakäsittelyllä pyritään usein myös suojaamaan sisusmateriaalia. Kappale voidaan päällystää kerroksella toista ainetta, kuten maalata, kovahitsata tai sinkitä. Myös itse kappaleen pintaa voidaan muokata mekaanisesti esimerkiksi hiomalla, kiillottamalla tai kemiallisilla käsittelyillä kuten peittaamalla tai anodisoimalla. Pintakarkaisu on myös tärkeä menetelmä työkalujen ja koneiden osien ominaisuuksien parantamisessa.
Maalauksessa kappaleen pinnalle sidotaan sideaineella pigmenttejä. Maalauksella saavutetaan siisti ulkonäkö ja maali suojaa alustaansa korroosiolta.
Tales of Symphonia: Knight of Ratatosk
Pelin tapahtumat sijoittuvat 2 vuotta Tales of Symphonian jälkeen.
Pelin taistelusysteemi tulee olemaan Tales of the Abyss-pelin systeemi, jossa pelaaja voi vapaasti liikkua taistelukentällä edellisen osan eteen- ja taaksepäin rajoittuneesta systeemistä poiketen. Kartalla ei tällä kertaa pääse vaeltelemaan, vaan haluttu paikka valitaan Wiin ohjaimella.
Knight of Ratatoskiin tulee ainakin kolme uutta henkilöä, sekä ainakin Colette Brunelilla pääsee jälleen pelaamaan.
Emil Castagnier (エミル・キャスタニエ, "Emiru Kyasutanié")
Ikä: 16
SP: poika
Pituus: 169 cm
Paino: 60 kg
Ääninäyttelijä: Hiro Shimono
Ase: Miekka
Emil menetti vanhempansa Palmacostan verilöylyssä. Hän on rehellinen ja naiivi poika, joka ei pidä päätöstenteosta.
Eräänä päivänä kuullessaan hirviön karjaisun kaukaisuudesta, hän lähtee kylästä tutkimaan asiaa. Hän tapaa Martan, jonka tuntuu tuntevan hänet vaikkei Emil muista tyttöä koskaan tavanneensa. Marta kertoo, että häntä jahdataan, ja he sopivat taistelevansa yhdessä.
Taistellessaan Emilin silmät muuttuvat punaisiksi ja hänen luonteensa vaihtuu taistelijan luontoon.
Marta Lualdi (マルタ・ルアルディ, "Maruta Ruarudi")
Ikä: 16
SP: tyttö
Pituus: 153 cm
Paino: 43 kg
Äänitäyttelijä: Rie Kugimiya
Aseet: jonkilaiset kiekot
Marta menetti äitinsä Kharlan-puun päästessä valloilleen muutama vuosi takaperin. Hän ajattelee maailman mustavalkoisena oikein-tai-väärin-linjausten mukaan, ja hänelle on tärkeää saada tahtonsa läpi. Martan otsan vasemmalla puolella on lepotilassa oleva Ratatoskin ydin, jonka takia Emil ryhtyy suojelemaan tyttöä.
Richter Abend (リヒター・アーベント, "Rihitaa Aabento")
Ikä: 20
SP: mies
Pituus: 180 cm
Paino: 75 kg
Ääninäyttelijä: Kenji Hamada
Aseet: miekka ja sirppi
Richter on nuorimies, matkalla etsimässä Ratatoskin ydintä.
Markus Ekholm
Markus Erik Ekholm oli kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "Salatut elämät", jossa häntä näytteli Andrei Sandberg. Hän esiintyi sarjassa vuosina 1999–2002 ollen yksi alkuperäisistä henkilöistä. Markus nähtiin "Salattujen elämien" tv-oheissarjassa nimeltä "Pihlajasatu" kesällä 2018.
Markuksen perheeseen kuuluivat isä Erik ja äiti Karin. Myöhemmin paljastui, että Aki Nikkinen on hänen velipuolensa, sillä hän on Erikin avioton lapsi. Markus oli oletettavasti suomenruotsalainen hänen ja vanhempiensa sukunimen perusteella sekä ruotsinkielisten sanojen ja nimien lausunnasta.
Markus kuului erittäin varakkaaseen sukuun. Hänen äitinsä kuului varakkaaseen Gyllendorffien sukuun ja hänen isänsä pääsi näihin rahoihin käsiksi avioliittonsa kautta. Erik halusi kuitenkin saavuttaa myös itse jotain ja johti suurta Ekholm Enterprises -yhtiötä kasvattamalla samalla suvun omaisuutta. Erikin veli, Johan Ekholm, oli varatuomari. Karinin veli, Kristofer Gyllendorff, johti suurta sijoitusalan yritystä, jonka työntekijöihin kuului jonkin aikaa myös Markuksen tuttu, Toni Veijalainen.
Yhdessä Aki Nikkisen kanssa Markus perusti Barbaari-kahvilan sekä myöhemmin yökerho Geelin.
Markus rakastui Pihlajakadulla asuvaan juristiin Laura Kivirantaan, mutta heidän suhteensa ei edennyt pitkään aikaan, vaikka molemmat olivat kiinnostuneita toisistaan. Laura pelkäsi sitoutumista. Lauran pomo Taisto Ruukki ja hänen vaimonsa, Riitta, olivat saaneet käsityksen, että Markus ja Laura seurustelevat, jolloin Markus ja Laura esittivät seurustelevansa. Esitys johti lopulta siihen, että Ruukit alkoivat valmistella Lauran ja Markuksen häitä. Laura kuitenkin sai häävalmistelut loppumaan valehtemalla Markuksen sekaantuneen muun muassa rahanpesuun ja huumekauppaan.
Kesti kauan ennen kuin Lauran ja Markuksen suhde alkoi kunnolla. Suhde kuitenkin loppui ja Markus alkoi seurustella Elina Taalasmaan kanssa, jonka kanssa hänellä oli ollut jo aikaisemmin säpinää. Suhde johti lopulta avioliittoon, mutta päättyi hyvin pian häiden jälkeen Markuksen kuolemaan. Heidän avioliittonsa oli vaakalaudalla Elinan saadessa tietää Markuksen huumausaineiden käytöstä. Välillä he elivät vähän aikaa asumuseron tapaisesti, mutta palasivat lopulta yhteen. He olivat lähdössä häämatkalle Roomaan, mutta Markus kuoli lentokoneeseen noustuaan sydänkohtaukseen, joka oli seurauksena huumeiden yliannostuksesta.
Maalaus (pintakäsittely)
Maalaus on pintakäsittelymenetelmä, jossa kappale pinnoitetaan kerroksella maalia. Maalaamalla käsitellään mm. rakennusten, ajoneuvojen ja koneiden puu-, metalli- ja muovipintoja. Maalaamalla saadaan pinta, joka suojaa kohdetta korroosion ja valon vaikutuksilta. Maalaus estää myös home- ja sinistäjäsienten kasvua ja yleensäkin käsitellyn pinnan kulumista. Maalauksella on esteettistä merkitystä sisustamisessa, osana rakennettua ympäristöä ja monien esineiden käytössä. Pintakäsittely maalaamalla ei välttämättä takaa kohteen säilyvyyttä, vaan voi väärin tehtynä aiheuttaa päinvastaisen vaikutuksen kuten lahoamisen. Sopivan maalin ja maalaustavan valinta sekä oikea-oppisen ja -aikaisen maalaustyön tekeminen ovat tärkeitä. Yksi perustekijöistä on, että maalattava pinta on puhdas ja kuiva.
Maalaukseen käytetään siveltimiä, teloja, maaliruiskuja ja erilaisia muita laitteita, joilla maali voidaan levittää pinnalle. Maalattava kohde voidaan myös upottaa maaliin.
Maalausalan ammattilaista kutsutaan maalariksi.
"Krakleeraus" eli "krakelointi" on tekniikka, jolla jäljitellään halkeillutta ja kuluneen näköistä maalipintaa. Tällainen pinta saadaan aikaan, kun käytetty pohjamaali kuivuu hitaammin kuin pintamaali. Krakeloitu maalipinta voidaan vielä lakata kulutusta kestämään. Saatavilla on myös krakelointiin tarkoitettuja erikoislakkoja ja -maaleja. Pohjamaalin levitys tehdään ristikkäisin vedoin pensselillä, pintamaali levitetään pohjamaalin kuivuttua nahkeaksi. Jos pinta lakataan, se tehdään vasta molempien maalikerrosten kuivuttua. Yksi krakeloinnin kiinnostavaksi tekevistä seikoista on, ettei sen tulosta voi etukäteen tarkasti suunnitella.
Brixen
Brixen (, ladinoksi "Porsenù" tai "Persenon", ) on kaupunki ja kunta Etelä-Tirolin maakunnassa Trentino-Etelä-Tirolin autonomisella alueella Pohjois-Italiassa. Se on noin 21 000 asukkaallaan maakunnan kolmanneksi suurin kaupunki ja sijaitsee Eisackjoen laaksossa, 40 kilometriä pohjoiseen Bolzanosta (Bozen). Kaupungin asukkaista enemmistö, noin 73 prosenttia, puhuu äidinkielenään saksaa. Pinta-alaltaan kaupunki on 84,9 neliökilometrin suuruinen. Sillä on ystävyyskaupunkitoimintaa Saksan Regensburgin, Slovenian Bledin ja Tšekin Havlickuv Brodin kanssa.
Jaan Talts
Jaan Talts (s. 19. toukokuuta 1944 Massiaru, Viro) on entinen virolainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa.
Talts saavutti hopeaa painonnoston alle 90 kg sarjassa Méxicossa 1968 tuloksella 507,5 kg. Hän hävisi Suomen Kaarlo Kangasniemelle 10 kg. Taltsin eri nostomuotojen tulokset olivat 160 kg punnerruksessa, 150 kg tempauksessa ja maailmanennätys 197,5 kg työnnössä.
Münchenin 1972 olympialaisissa Talts voitti kultaa alle 110 kg sarjassa yhteistuloksellaan 580 kg. Hänen tuloksensa eri nostomuodoissa olivat 210 kg punnerruksessa, 165 kg tempauksessa ja 205 kg työnnössä. Hopeamitalisti, Bulgarian Aleksandr Kraitšev sai 17,5 kg heikomman yhteistuloksen.
Maailmanmestaruuden Talts voitti raskaassa sarjassa 1970. Lisäksi hän sai vuoden 1972 olympiavoitostaan maailmanmestaruusmitalin. Euroopan mestaruuden hän voitti neljästi. Hän teki urallaan 43 maailmanennätystä, joista kuusi syntyi yhdessä kilpailussa 8. elokuuta 1971 Tallinnassa. Hänen uransa paras yhteistulos oli 587,5 kg.
Neuvostoliiton mestaruuden Talts voitti vuosina 1967, 1968 ja 1972. Viron parhaaksi miesurheilijaksi hänet valittiin viidesti (1967–1970 ja 1972). Vuodesta 1989 lähtien hän on ollut Viron olympiakomitean jäsen. Viron parlamentin, Riigikogun jäsen hän oli 1995–1996.
Robert Wyatt
Robert Wyatt (s. 28. tammikuuta 1945) on brittiläinen muusikko. Hän syntyi Bristolissa.
Wyatt kuului Soft Machine -yhtyeen perustajajäseniin 1960-luvun lopulla; hän oli sekä laulusolisti että rumpali. Hän jätti Soft Machinen vuonna 1971 perustaakseen oman Matching Mole -yhtyeensä, joka julkaisi menestyksellä kaksi studioalbumia. Wyattin alaraajat halvaantuivat pysyvästi, kun hän putosi juovuspäissään kolmannen kerroksen ikkunasta 1. heinäkuuta 1973.
Vammautumisestaan huolimatta Wyatt jatkoi aktiivista työskentelyä musiikin parissa. Ura Matching Molessa sai jäädä mutta vuonna 1974 ilmestyi hänen tunnettu toinen sooloalbuminsa "Rock Bottom", ja vuodelta 1975 on sen jazzvaikutteinen seuraaja "Ruth Is Stranger Than Richard".
Wyatt on jatkanut uraansa näihin päiviin. Hän tekee soolouransa ohessa yhteistyötä muiden huomattavien artistien kanssa; mm. kappale "Submarine" Björkin albumilla "Medúlla" (2004) sisältää hänen ääntelyään.
Luettelo televisiosarjan Johnny Test jaksoista
Luettelo Johnny Testin jaksoista. Jaksot ovat tuotantokausikohtaisessa luettelossa Yhdysvaltain alkuperäisessä esitysjärjestyksessä.
Aavo Pikkuus
Aavo Pikkuus (s. 23. marraskuuta 1954 Meremäe, Viron SNT) on entinen virolainen kilpapyöräilijä ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa.
Pikkuus voitti olympiakultaa maantiepyöräilyn 100 kilometrin joukkueajossa Montrealissa 1976. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai yhden kultamitalin ja kaksi hopeaa joukkueajossa. Hänen suurin henkilökohtainen saavutuksensa oli Rauhanajon voitto 1977.
Pyöräilyuransa jälkeen Pikkuus menestyi rallikilpailuissa.
Tiit Sokk
Tiit Sokk (s. 15. marraskuuta 1964 Tartto, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Sokk on Viron ainoa koripallon olympiavoittaja. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Soulissa 1988. Lisäksi hän voitti kaksi MM-hopeaa ja yhden EM-pronssin.
Sokk on valmentanut muun muassa Viron mestaruussarjan Dalkia/Nybit-joukkuetta sekä Viron maajoukkuetta.
Sokk valittiin Viron parhaaksi urheilijaksi vuonna 1988. Hänen isänsä August Sokk ja poikansa Tanel Sokk ovat myös olleet menestyneitä koripalloilijoita.
Jebal Barez
Jebal Barez on noin 3 750 metrin korkeuteen nouseva vuoristo Iranin keskiosissa. Se alkaa Isfahanin kaupungin itäpuolelta ja kulkee kaakonsuuntaan rinnakkaisena Zagros-vuoristolle. Vuoriston juurella sijaitsee mm. kuuluisa savitiilinen Bamin kaupunki, joka kärsi pahoin maanjäristyksessä vuonna 2003. Bam on saanut vetensä kastelukanavista, jotka ovat johdettu vuoriston puroista.
Fthia
Fthia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä alue Othrys-vuoren molemmin puolin myöhemmän Fthiotiin maakunnan ja nykyisen Fthiotiin alueyksikön alueella eteläisessä Thessaliassa.
Valtakunnan perusti Aiakos, ja se oli Peleuksen ja Akhilleuksen kuten myös tämän Troijan sodassa johtaman myrmidonien heimon kotimaa.
Ivar Stukolkin
Ivar Stukolkin (s. 13. elokuuta 1960 Tallinna) on entinen virolainen uimari ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa.
Stukolkin on Viron ainoa uinnin olympiamitalisti. Moskovan 1980 olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui kolmannen osuuden Neuvostoliiton joukkueessa. Pronssia hän sai 400 metrin vapaauinnissa, jossa Neuvostoliitto otti kolmoisvoiton. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai viestihopeaa 1982.
Mait Riisman
Mait Riisman (23. syyskuuta 1956 Tallinna – 17. toukokuuta 2018) oli virolainen vesipallovalmentaja ja vesipalloilija. Pelaajaurallaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Riisman on Viron ainoa vesipallon olympiamitalisti. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Moskovassa 1980. Spartakiadeissa hän voitti kultaa 1979 ja hänet valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Moskovalaisen seurajoukkueensa riveissä hän voitti Euroopan cup-voittajien cupin 1976 sekä Neuvostoliiton mestaruuden 1979 ja 1985–1987.
Pelaajauransa jälkeen Riisman on toiminut valmentajana Ranskassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton maajoukkueen toisena valmentajana hän oli 1989–1991 ja Venäjän maajoukkueen toisena valmentajana 1997–2000.
M/S Misana
M/S Misana () on ahvenanmaalaiseen Godby Shipping -ryhmään kuuluvan Trailer-Link Oy:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2007 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Nykyisin "Misana" on aikarahdattuna UPM-Kymmenen liikenteeseen, reitille Suomi–Pohjanmeri–Biskajanlahti. Lastina Misana kuljettaa metsäteollisuuden tuotteita. Aluksen jääluokitus on 1A Super ja konttikapasiteetti (TEU) 484.
Joulukuussa 2007 valmistunut M/S Misida on Misanan sisaralus.
Helmikuussa 2005 Godby Shipping -ryhmään kuuluvat Minicarriers ja Trailer-Link tilasivat kaksi alusta UPM:n metsäteollisuuden tuotteiden kuljetuksia varten.
14. toukokuuta 2007 aluksen köli laskettiin. 22. lokakuuta 2007 kastettiin Helsingissä, jonka jälkeen se aloitti liikennöinnin. Aluksen saavuttua aamuyöllä 28. tammikuuta 2009 Kotkan satamaan, löydettiin alukselta kaksi salamatkustajaa. Alus oli tulossa Espanjasta.
Laina (täsmennyssivu)
Laina tarkoittaa seuraavia:
Iso Hiekka-aavikko (Iran)
Iso Hiekka-aavikko (, "Dasht-e Lut," käytetään myös nimitystä "Kaluts") sijaitsee Iranin kaakkoisosassa maan keskitasangolla. Aavikko on yksi maailman kuumimpia paikkoja, sillä vuosina 2004 ja 2005 aavikko oli Nasan mittausten mukaan maailman lämpimin paikka 70,7 celsiusasteellaan. Lisäksi aavikolla sataa vettä vain lyhyesti keväällä sadekaudella, jolloin ympäröiviltä vuorilta virtaa alueelle jokia. Aavikolla virtaavan Shoor-joen vesi on niin suolaista, ettei sitä voi juoda eikä sitä voi käyttää kasteluun.
Iranin keskitasanko on kuivaa vuoristojen ympäröimää seutua, ja se muodostuu pääosin Isosta Hiekka-aavikosta ja Isosta Suola-aavikosta. Kymmeniä miljoonia vuosia sitten alueella sijaitsi valtameri, jonka vesi on haihtunut vähitellen, mutta suolakerroksia on jäänyt maaperään. Tutkijat ovat tehneet myös havaintoja kosteudesta syvällä maan pinnan alla. Autiomaassa ei ole kasvillisuutta, mutta siellä elää hyönteisiä, matelijoita ja aavikkokettuja.
Kokonaisuudessa Iso Hiekka-aavikko on 480 kilometriä pitkä ja 320 kilometriä leveä. Aavikko voidaan jakaa kahteen vyöhykkeeseen. Läntinen alue on matalaa tasankoa, jolla on useita suolatasankoja sekä rotkoja ja doliineita. Lisäksi läntisessä osassa on maailman suurimpiin lukeutuvia yardangeja, jotka ovat tuulen muovaamia kiviharjoja. Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa on sen sijaan laajoja hiekkakenttiä, jossa kohoaa 300-metrisiä dyynejä, jotka kuuluvat maailman korkeimpiin.
Iran kuuluu mannerlaattojen väliseen alueeseen, ja myös Isolla Hiekka-aavikolla ja sen läheisyydessä esiintyy maanjäristyksiä. Bamissa, joka sijaitsee aavikon etelälaidalla, kuoli v. 2003 noin 30000 ihmistä. Kermanin maakunta on seismisesti aktiivista aluetta, vaikka mannerlaatat kulkevatkin hieman lännempänä. Vulkaaninen toiminta ei ole aktiivista, mutta alueella on kraattereita ja mustaa vulkaanista laavakiveä.
Unesco lisäsi aavikon maailmanperintöluetteloon vuonna 2016. Nimitys on lisännyt alueen tunnettavuutta ja geoturismia, jota pyritään kehittämään. Turistit saapuvat useimmiten Kermanin kaupungista aavikon luoteisosaan (matkaa n. 140 km), jonne kulkee hyvä autotie Shahdadin kautta. Matkatoimistot järjestävät myös päiväretkiä aavikolle muutaman kymmenen kilometrin päähän tiestä, ja jopa telttayöpymisiä on tarjolla. Yksi houkutus on kirkkaan tähtitaivaan tarkkailu yöllä.
Aaronic Order
Aaronic Order ("Aaronin järjestys", tunnettu myös nimellä House of Aaron, "Aaronin huone") on Yhdysvalloissa toimiva uskonnollinen yhteisö, joka voidaan mahdollisesti laskea myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvaksi. Tämä ei kuitenkaan ole selvää, koska yhteisö ei pidä Joseph Smithiä Jumalan profeettana eikä Mormonin kirjaa pyhänä kirjoituksena. Suhde myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen on enemmänkin historiallinen kuin teologinen, eikä yhteisö itse pidä itseään myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvana.
Aaronic Orderin perusti vuonna 1942 by Maurice L. Glendenning (1891–1969), joka oli aiemmin kuulunut Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hänet kuitenkin erotettiin kirkosta, koska hän väitti saaneensa ilmestyksiä enkeli Elialta. Vuonna 1944 hän julkaisi ilmestyksensä kirjana nimeltä "The Book of Elias, or the Record of John" ("Elian kirja tai Johanneksen muistiinpanot"). 1978 julkaistiin pyhä kirjoitus nimeltä "Levitical Writings" ("Leeviläiset kirjoitukset"), johon kuuluvat Elian kirja, Opetuslasten kirja sekä uusia ilmoituksia.
1956 yhteisö perusti oman kommuunin EskDalen Utahiin. Kaikki kannattajat eivät kuitenkaan muuttaneet sinne, vaan osa jatkoi elämäänsä osana normaalia yhteiskuntaa. Nykyään yhteisöllä on seurakuntia EskDalessa, Partounissa ja Murrayssa, kaikki Utahissa. 
Kannattajia lienee tuhatkunta.
Opillisesti Aaronic Order yhdistelee elementtejä kristinuskosta ja juutalaisuudesta. Liike pitää pyhänä päivänä sapattia, lauantaita, jolloin kokoukset järjestetään. Se käyttää Jumalasta nimeä YHWH (Jahve) ja Jeesuksesta heprealaista nimeä Yeshua. Liike myös viettää osia juutalaisen vuoden uskonnollisista juhlista. Toisaalta se tunnustaa uskoa kolmiyhteiseen Jumalaan, Isään ja Poikaan ja Pyhään Henkeen. Se tunnustaa Jeesuksen Kristuksen sovitusuhrin ristillä ja esittää parannuksen, uskon, kasteen ja kättenpäällepanon evankeliumin ensimmäisiksi periaatteiksi ja avaimiksi pelastukseen.
Aaronic Order katsoo olevansa eräänlainen lopunajallinen morsiusseurakunta, joka on kutsuttu valmistamaan Kristuksen ruumista eli kirkkoa Kristuksen toiseen tulemiseen. Se katsoo Jeesuksen Kristuksen sovitustyön olevan Vanhan testamentin Aaronin pappeuden täydellinen ilmaisumuoto, ja seurakunnan olevan kutsuttu julistamaan tätä sovitusta. Näin kirkko on tullut osalliseksi Aaronin leeviläisestä pappeudesta. Kun kristikunnan täyteys on kerran liitetty osaksi Israelin kansaa, tulee myös kirkon pappeus saavuttamaan täydellisen asteensa. Tällöin kirkko tulee olemaan Israelin palvelija, joka on kutsutta siunaamaan sitä ja rukoilemaan sen puolesta.
M/S Trica
M/S Trica () on alankomaalaisen Spliethoff -varustamokonsernin omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2007 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa aluksella on 18 250 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Kontteja (TEU) laivaan mahtuu kerrallaan 640. "Trica" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. Nykyisin laivalla operoi Transfennica.
Trican sisaraluksia ovat M/S Timca, M/S Kraftca, M/S Genca, M/S Pulpca, M/S Plyca, M/S Steelca ja M/S Woodca.
22. lokakuuta 2007 alus luovutettiin Spliethoffin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Amsterdam. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Lyypekki–Hanko/Rauma.
Ua ua
Ua Ua on rockyhtye Zen Cafén kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Warner Music Finland.
Albumi kävi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalla 2. Sen myynti ylitti kultalevyyn oikeuttavan rajan vuonna 2001.
Igrejinha
Igrejinha on yli 30 000 asukkaan kaupunki Rio Grande do Sulin osavaltiossa Brasiliassa. Se sijaitsee Serra Gaúchan alueella noin 80 kilometriä osavaltion pääkaupungista Porto Alegresta. Sen pinta-ala on 137 neliökilometriä ja väestötiheys noin 227 asukasta neliökilometrillä.
Iso osa asukkaista on brasiliansaksalaisia, ja kaupungissa järjestetään vuosittain baijerilaisen esikuvan mukainen Oktoberfest.
Arg-é Bam
Arg-é Bam eli "Bamin linnoitus" on maailman suurin savesta ja hiekasta rakennettu rakennus. Se sijaitsee Bamin kaupungissa Kermānin maakunnassa Iranissa. Linnasto on mukana muun Bamin vanhan kaupungin kanssa Unescon maailmanperintöluettelossa. Rakennus sijaitsee kuuluisan sikkitien varrella ja se on rakennettu noin 500 eaa. Linnoitus kärsi pahoin tapaninpäivänä vuonna 2003 tapahtuneessa maanjäristyksessä. Sen jälkeen sen jälleenrakentamista on puuhailtu ja Italia, Ranska ja Japani ovat antaneet siihen rahoitusta.
Tracie Ruiz
Tracie Lehuanani Ruiz-Conforto (s. 4. helmikuuta 1963, Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen entinen uimari, josta tuli 1980-luvulla eräs tunnetuimmista taitouinnin edustajista.
Ruiz voitti uransa aikana kolme olympiamitalia, joista kaksi kultaista. Kultamitalit tulivat vuoden 1984 kesäolympialaisisaa Los Angelesissa. Vuoden 1988 Soulin olympialaisista Ruiz voitti lisäksi hopeaa.
Ruiz voitti kolme kultamitalia Pan-Amerikan kisoissa. Kaksi ensimmäistään hän sai Caracasissa vuonna 1983 ja kolmannen Indianapolisissa vuonna 1987. Hänet valittiin vuonna 1993 International Swimming Hall of Fameen, ja vuonna 2001 samainen taho julisti hänet "vuosisadan taitouimariksi".
Romaldo Giurgola
Romaldo Aldo Giurgola (2. syyskuuta 1920 Rooma – 16. toukokuuta 2016 Canberra, Australia) oli italialaissyntyinen arkkitehti.
Giurgola syntyi Roomassa ja aloitti opintonsa kotikaupunkinsa La Sapienza -yliopistossa. Siirryttyään Yhdysvaltoihin hän sai maisterinarvon Columbian yliopistosta ja toimi myöhemmin itse professorina Cornellin, Pennsylvanian ja Columbian yliopistoissa.
Giurgolan kansainvälisesti tunnetuimpia töitä on Australian uusi parlamenttitalo Canberrassa. Se avattiin 9. toukokuuta 1988.
Uuden parlamenttitalon valmistuttua Giurgola muutti vakituisesti Australiaan, jonka kansalaisuuden hän sai tammikuussa 2000. Hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1977, ja hänelle myönnettiin vuonna 1982 AIA Gold Medal.
Arthur Erickson
Arthur Charles Erickson, CC (14. kesäkuuta 1924 – 20. toukokuuta 2009) oli kanadalainen arkkitehti. Hän syntyi Vancouverissa ja opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Myöhemmin hän valmistui arkkitehdiksi McGillin yliopistosta.
Ericksonista tehtiin vuonna 1973 Kanadan ritarikunnan "Officer", ja vuonna 1981 hän sai ylennetyn arvon "Companioniksi". Hänelle myönnettiin AIA:n kultamitali vuonna 1986.
Ericksonin suunnittelemia ovat muiden muassa Simon Fraserin yliopiston kampus Burnabyssä, Kanadan suurlähetystö Washington DC:ssä, kaupungintalo Fresnossa ja lasimuseo Tacomassa.
Lisa Johansson-Pape
Carin Lisa Johansson-Pape (o.s. Johansson; 21. tammikuuta 1907 Helsinki – 5. lokakuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja huonekalusuunnittelija. Hän on 1900-luvun jälkimmäisen puoliskon merkittävin suomalainen valaisinmuotoilija. Valaisimen suunnittelussa hänelle ensisijaista oli sen toimiminen, estetiikka oli toissijaista.
Johansson-Pape valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta huonekalusuunnittelijaksi 1927. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Kylmäkosken huonekalutehdas. Vuonna 1933 hän siirtyi Suomen Käsityön Ystävien mallisuunnittelijaksi. Sen ohella hän toimi vapaana huonekalusuunnittelijana. Stockmannin suunnittelijaksi hän siirtyi 1937. Stockmannin omistaman valaisintehtaan Ornon suunnittelijaksi hänet kutsuttiin 1942. Valaisimista ja valaistuksesta tuli sen jälkeen hänen uransa keskeinen tehtävä. Hän oli perustamassa Suomen Valoteknillistä Seuraa ja toimi Suomen Käsityön Ystävien taiteellisena johtajana 1951–1985.
Johansson-Pape suunnitteli useiden laitosten (Lastenlinna, Reumaparantola), kirkkojen (150 kirkon, muun muassa Eckerön kirkon) ja laivojen (Ilmattaren, Aallottaren, Finnpartnerin, Finnhansan, jäänmurtaja Karhun) valaistuksen.
Johansson-Pape toimi opettajana Taideteollisessa Oppilaitoksessa ja luennoi ja kirjoitti artikkeleita valaistuksesta. Hän toimi myös näyttelyarkkitehtina ja järjesti ryijy- ja valaisinnäyttelyjä. Muiden näyttelyjen ohella hänen omia töitään oli New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939 sekä Milanon triennaalissa 1951 ja 1954, joissa hänet palkittiin.
Johansson-Papelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1957.
Eräitä Johansson-Papen valaisinmalleja valmistaa perikunnan lisenssillä uustuotantona kotimainen Innolux-valaisinvalmistaja Innojok.
Eddy Paape
Edouard "Eddy" Paape (7. maaliskuuta 1920 – 12. toukokuuta 2012) on belgialainen sarjakuvataiteilija.
Paape aloitti uransa animaattorina, ja hänen tunnetuin luomuksensa on hänen kuvittamansa scifi-sarja "Luc Orient", jota julkaistiin alun perin mm. "Tintti"-lehdessä vuosina 1967–1978. Sarjakuvan käsikirjoitti edesmennyt Greg.
Jacek Bąk
Jacek Bąk (s. 24. maaliskuuta 1973 Lublin) on puolalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Puolan jalkapallomaajoukkueessa Bąk debytoi vuonna 1993; hän pelasi 96 A-maaottelua ja teki kolme maalia. Bąk kuului Puolan miehistöön MM-kilpailuissa 2002 ja 2006.
Frederick H. Gillett
Frederick Huntington Gillett (16. lokakuuta 1851 – 31. heinäkuuta 1935) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja lakimies.
Gillett istui kahden kauden ajan Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneessa, kunnes hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen 1893. Hän toimi edustajainhuoneen puhemiehenä 1919–1925, jonka jälkeen hänet valittiin senaattiin, jossa hän istui vuoteen 1931.
Seppo Mustonen
Seppo Jalmari Mustonen (s. 28. lokakuuta 1937 Helsinki) on suomalainen tilastotieteen emeritusprofessori ja tilastollisen tietojenkäsittelyn uranuurtaja.
Mustosen vanhemmat olivat osastopäällikkö Kaarle Jalmari Mustonen ja Irja Karin Anita Kärrman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1956 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1960, valtiotieteen lisensiaatiksi 1963 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1964.
Mustonen oli Suomen Kaapelitehdas Oy:n tietokoneosaston tilastomatemaatikkona 1960–1964, Helsingin yliopiston tilastotieteen assistenttina 1963–1965, Tampereen yliopiston tutkimuslaitoksen sovelletun matematiikan ja yhteiskuntatieteiden metodologian professorina 1965–1967 sekä Helsingin yliopistossa laskentakeskuksen tilastomatematiikan neuvonantajana vuodesta 1966 ja tilastotieteen professorina vuodesta 1967.
Seppo Mustonen aloitti jo 1960-luvun alussa tilastollisiin tutkimuksiin soveltuvien ohjelmistojen kehittämistyön Kaapelitehtaan elektroniikkaosastolla, josta sittemmin kehittyi Nokia.
Survo-ohjelmisto on professori Mustosen elämäntyönään kehittämä tietojenkäsittelyjärjestelmä, joka on tarkoitettu muun muassa tutkijan yleistyökaluksi. Survossa tilastollinen analyysi on integroitu osaksi tutkimustulosten käsittelyä ja raportointia: tekstin, kuvien, taulukoiden ja loppuraportin tuottamista. Monet Mustosen keskeiset ja myös hyvin varhaiset ajatukset tietokoneen käytöstä tutkijan apuvälineenä ovat osoittautuneet arvoltaan pysyviksi. Nämä ajatukset ovat myös olleet voimakkaasti vaikuttamassa tilastotieteen opetukseen muun muassa Helsingin ja Tampereen yliopistoissa.
Seppo Mustosen puoliso on Marja-Liisa Koskinen, ja heillä on kaksi lasta, cembalotaiteilija Elina Mustonen ja pianisti-säveltäjä Olli Mustonen.
Guanosiinitrifosfaatti
Guanosiinitrifosfaatti (guanosiini-5'-trifosfaatti, GTP) on eräs puriininukleotidi. GTP toimii substraattina RNA-synteesissä, samoin kuin adenosiinitrifosfaatti eli ATP, sytidiinitrifosfaatti eli CTP ja uridiinitrifosfaatti eli UTP. GTP on guanidiininukleotidi kuten guanosiinidifosfaatti eli GDP, josta se poikkeaa ainoastaan fosfaattiryhmien lukumäärän perusteella. GTP toimii myös energianlähteenä ja useiden metaboliareaktioiden aktivaattorina. GTP:llä on myös tärkeä tehtävä G-proteiinien signaalivälityksessä, jossa se muuntuu GDP:ksi GTPaasien välityksellä.
Guanosiinitrifosfaatin kemiallinen kaava on CHNOP ja moolimassa 523,18 g/mol. Sen CAS-numero 86-01-1.
Katso myös guanosiinidifosfaatti (CHNOP) eli GDP.
Pio La Torre
Pio La Torre (24. joulukuuta 1924 – 30. huhtikuuta 1982) oli sisilialainen poliitikko ja Italian kommunistisen puolueen puheenjohtaja.
Pio La Torre syntyi 24. joulukuuta 1924 Palermon lähistöllä sijaitsevassa Rocca Tagliatan kylässä. Hänen vanhempansa olivat köyhiä maanviljeilijöitä, minkä takia nuori La Torre alkoi osallistua sisilialaisten työläisten ammattiliittojen toimintaan. Hän liittyi 1940-luvun loppupuolella Italian kommunistiseen puolueeseen, ja vuonna 1960 hänestä tuli puolueen keskuskomitean jäsen. Vuonna 1962 La Torresta tehtiin myös kommunistipuolueen Sisilian puoluetoimiston päällikkö. Vuoden 1972 alussa hänet valittiin Italian parlamentin alahuoneen jäseneksi.
La Torre oli vastusti kiivaasti mafian toimintaa, ja vuodesta 1962 lähtien hän oli yksi Italian parlamentin perustaman mafian vastaisen komission jäsenistä. Hän kirjoitti tuomari Cesare Terranovan kanssa parlamentille tehtyjä selvityksiä mafian ja italialaisten poliitikkojen välisistä yhteyksistä. 31. maaliskuuta 1980 La Torre teki parlamentin istunnossa esityksen uudesta laista, jossa Italian valtiolla olisi valtuudet takavarikoida mafian kanssa yhteistyötä tehneiden henkilöiden omaisuutta. Lakiesitys kuitenkin kohtasi italialaisten poliitikkojen ja tuomarien keskuudessa vastustusta, koska Italian valtio ei halunnut tunnustaa mafian toiminnan laajuutta.
30. huhtikuuta 1982 La Torre oli autonkuljettajansa Rosario Di Salvon kanssa Fiat 132 -mallisessa henkilöautossa Palermossa, kun viidestä mafialle työskennelleestä palkkamurhaajasta muodostunut joukkio ampui molemmat autoonsa. Myöhemmin Italian poliisi tunnisti murhaajien olleen Giuseppe Greco, Giuseppe Lucchese, Nino Madonia, Mario Prestifilippo ja Salvatore Cucuzza. La Torren murhakäsky oli tullut Sisilian mafiakomissiolta, joka oli tuominnut hänet kuolemaan mafian vastaisen toimintansa takia. La Torren kuoltua Carlo Alberto dalla Chiesa nimitettiin Palermon prefektiksi ja Italian parlamentti hyväksyi La Torren lakiesityksen.
James Beauchamp Clark
James Beauchamp ”Champ” Clark (7. maaliskuuta 1850 – 2. maaliskuuta 1921) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1911–1919.
Clark valittiin Missourin osavaltiosta edustajainhuoneeseen demokraattipuolueen edustajana. Hänestä tuli vähemmistöjohtaja 1908 ja edustajainhuoneen puhemies 1911. Vuonna 1912 hän pyrki demokraattipuolueen presidenttiehdokkaaksi, mutta hävisi Woodrow Wilsonille.
Clarkin poika Joel Bennett Clark istui senaattorina vuosina 1932–1945.
Cannibal! The Musical
Cannibal! The Musical on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut musikaali- ja komediaelokuva.
Elokuvan tekivät South Parkin luoneet Trey Parker ja Matt Stone. He näyttelivät elokuvassa, käsikirjoittivat ja tuottivat sen. Trey Parker toimi myös ohjaajana.
Elokuva sijoittuu vuoteen 1873 ja päähenkilönä toimii Alfred Packer, jota pidetään ensimmäisenä kannibaalina USA:ssa. Packer johdattaa pientä kullankaivaja seuruetta kohti Coloradoa, uskollisen hevosensa Lianen kanssa. Packerin harmiksi Liane katoaa ja seurue poikkeaa reitiltä etsiäkseen Lianen, lopulta he eksyvät lumisiin metsiin. Kylmissään ja eksyksissä olleessaan alkaa Packerille ihmisliha maistua ja hän ajautuu ihmissyöntiin.
Aku Ankan juhlasarjat 4
Aku Ankan juhlasarjat 4 on Aku Ankan juhlasarjat -kirjasarjan neljäs osa. Siinä on Carl Barksin tarinoita 1940–1960-luvuilta. Kannessa on Carl Barksin öljyvärityö "Red Sails in the Sunset
Anne Enright
Anne Enright (s. 11. lokakuuta 1962) on irlantilainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu neljä romaania, tietokirja, novelleja ja esseitä.
Enright syntyi Dublinissa. Hän oli RTÉ:n tuottaja ja ohjaaja kuuden vuoden ajan, mutta on vuodesta 1993 omistautunut täyspäiväiselle kirjoittamiselle. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma "The Portable Virgin" (1991), toi kirjoittajalleen irlantilaisen kirjallisuuden Rooney-palkinnon.
Enright on aiemmin ollut ehdolla Costa Book Awardin saajaksi. Hänelle myönnettiin 16. lokakuuta 2007 Booker-palkinto romaanista "The Gathering"; teos oli julkaistu saman vuoden toukokuun 3. päivänä.
Hän on Royal Society of Literaturen jäsen.
Arto Kuki
Arto Kuki (s. 22. helmikuuta 1976 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Kuki on Kiekko-Espoon kasvatti, mutta hän pelasi urallaan SM-liigaa espoolaisjoukkueiden lisäksi myös Helsingin Jokereissa ja Tampereen Tapparassa.
Kuki nousi Kiekko-Espoon juniorijoukkueesta SM-liiga-joukkueeseen, mutta sitkeät polvivaivat vaikeuttivat pelaamista. Kukista tuli yksi fanien suosikeista Espoossa hänen tehtyään ratkaisevan maalin, kun Kiekko-Espoo pudotti historiallisesti Turun Palloseuran pudotuspeleistä keväällä 1998. Kuki siirtyi kaudeksi 2000–2001 Tapparaan, jossa polvivaivat loppuivat ja Kukista kehittyi tasokas pelaaja. Hän pelasi neljä kautta Tapparassa ja kolme kautta Jokereissa, ennen kuin palasi takaisin kasvattajaseuransa (nyt nimellä Blues) riveihin. Kuki kärsi kaudella 2007–2008 jälleen polvivaivoista, jotka pakottivat hänet lopulta lopettamaan uransa.
Mr. Methane
Mr. Methane (oik. Paul Oldfield, 1966 Macclesfield, Britannia) on brittiläinen petomaani eli pierutaiteilija, joka aloitti esiintymisensä vuonna 1991.. Hän sanoo olevansa maailman ainoa ammattilainen petomaani.
Oldfield löysi petomaanin lahjansa 15-vuotiaana, kun hän harjoitti joogaa. Seuraavana päivänä hän näytti kavereilleen osaavansa päästää 20 pierua minuutissa. Tempun suosion vuoksi hän alkoi esittää sitä useamminkin. Tässä vaiheessa Oldfieldistä ei kuitenkaan tullut vielä ammattilaista, vaan hän meni töihin Britannian rautateille, edeten urallaan lopulta junankuljettajaksi. Väitetään, että hänen rautatieuransa loppui, kun hänen junansa karkasi häneltä Sheffieldin asemalla. Oldfield jatkoi esityksiään ja sana hänen poikkeuksellisista kyvyistään levisi. 1980-luvun lopussa hän työskenteli Buxtonin asemalla Derbyshiressä, jossa hän tapasi junakuljettajan nimeltä Paul Geneders, joka soitti "The Screaming Beavers" nimisessä soul/blues-coveryhtyeessä. Genders pyysi Oldfieldin esiintymään eräänlaisena vierailevana artistina yhtyeensä esityksissä. Yleisö rakasti Oldfieldin show’ta, ja tästä hän sai idean yrittää petomaanin ammattiuraa.
Lavalla Mr. Methane esiintyy kirkkaassa vihreä-purppurapuvussaan maskin takana, jolloin hän näyttää jonkinlaiselta supersankarilta. Uransa alkuvaiheessa, vuonna 1990, hän esiintyi brittiyhtye Macc Ladsin lämmittelijänä. Kyseinen yhtye teki hänestä myös kappaleen nimeltä "Mr. Methane". Seuraavana vuonna Mr. Methanesta tuli täyspäiväinen ammattilainen, ja hän esiintyi Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Esiintymispaikkoihin ovat kuuluneet esimerkiksi Just for Laughs -festivaali Montrealissa, Edinburgh Fringe ja Melbourne International Comedy Festival. Lisäksi hän esiintyi lukuisissa televisio- ja radio-ohjelmissa, mukaan lukien ohjelmat "Eurotrash", "TFI Friday", "The Slammer" sekä Howard Sternin tv-show’t. Ruotsissa Mr. Methane sai erityistä mainetta esiintyessään Robert Aschbergin ohjelmissa. Hän on esiintynyt myös Suomen televisiossa, Ten Years Productionin "Älä katso" -ohjelmassa, sekä vuonna 2010 "Jim Salabimin Taikashow" -ohjelmassa. Vuonna 2013 Mr Methane esiintyi Utajärvellä järjestetyssä Pierun MM-kisassa. Hän ei osallistunut itse kilpailuun.
Vuonna 1998, BBC News reportoi, että vakuutusyhtiöt olivat kieltäytyneet vakuuttamasta Mr. Methanen takamusta. Julkaisemillaan levyillä Mr. Methane on esittänyt takamuksensa avustuksella erilaisia kappaleita, kuten "Tonava kaunoinen", "Orkesterialkusoitto 1812" ja otteita "Joutsenlammesta". Tuottajana hänellä on ollut toisinaan Jethro Tullin entinen rumpali, Barriemore Barlow, joka on toiminut myös hänen managerinaan.
William Wharton
William Wharton, oikeasti Albert Du Aime (7. marraskuuta 1925 – 29. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Birdy" (1978) oli menestys ja toi kirjoittajalleen Kansallisen kirjapalkinnon vuonna 1980.
Wharton syntyi Philadelphiassa ja valmistui Upper Darby High Schoolista vuonna 1943.
Signs
Signs on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuvan ohjasi M. Night Shyamalan ja sen pääosissa ovat Mel Gibson ja Joaquin Phoenix.
Elokuva kertoo entisestä papista Graham Hessistä, joka menetti uskonsa Jumalaan vaimonsa kuoltua auto-onnettomuudessa. Papin virka on vaihtunut maanviljelijäksi ja hän asustelee rauhallista elämää kahden lapsensa, Bonin ja Morganin sekä veljensä Merrillin kanssa. Maatilan rauha rikkoontuu eräänä yönä, kun pellolle ilmestyy peltokuvioita. Samanlaisia kuvioita alkaa ilmestyä lisää sekä Hessin pellolle että ympäri maailmaa. Aluksi Graham epäilee kuvioita petokseksi, mutta pienet merkit alkavat todistaa jotain muuta.