hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bertha von Suttner
Paronitar Bertha Sophie Felicitas von Suttner (syntyisin kreivitär Kinsky von Chinic und Tettau, 9. kesäkuuta 1843 Praha, Böömi Itävalta-Unkari– 21. kesäkuuta 1914 Wien, Itävalta-Unkari) oli itävaltaunkarilainen kirjailija ja radikaali pasifisti, jolle luovutettiin ensimmäisenä naisena Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1905.
Bertha von Suttner oli köyhtyneen itävaltalaisen sotamarsalkan tytär ja varakkaan Suttnerin perheen kotiopettajatar vuodelta 1873 lähtien. Hänet palkkasi insinööri ja kirjailija, paroni Arthur Gundaccar von Suttner, mutta perhe vastusti asiaa. Bertha Suttnerin vastaus oli hakeutuminen Alfred Nobelin palvelukseen 1876, ja näin hänestä tuli Nobelin Pariisin asunnon sihteeri ja taloudenhoitaja. Tästä tehtävästä hän luopui hoidettuaan sitä vain viikon ennen kuin palasi Wieniin ja nai salaisesti Arthur Gundaccar von Suttnerin.
Bertha von Suttnerista tuli johtava hahmo Itävallan sodanvastaisessa toiminnassa, kun hän julkaisi teoksen "Die Waffen nieder!" (suom. "Aseet pois!", 1895) vuonna 1889. Hän perusti kotimaahansa pasifistiorganisaation vuonna 1891. Hän saavutti kansainvälistä kuuluisuutta toimittamalla kansainvälistä pasifistista julkaisua, joka oli saanut nimensä Bertha von Suttnerin teoksen "Die Waffen nieder!" mukaan. Hän toimitti lehteä vuosien 1892 ja 1899 välisen ajan.
Von Suttnerin pasifismi sai vaikutteita H. T. Bucklen, Herbert Spencerin sekä Charles Darwinin teoksista. Vaikka hänen henkilökohtainen kontaktinsa Alfred Nobeliin oli varsin lyhytaikainen, niin he jatkoivat kirjeenvaihtoa aina Nobelin kuolemaan 1896 saakka. On hyvin uskottavaa, että Bertha von Suttnerilla oli merkittävä vaikutus Nobeliin, kun tämä asetti rauhanpalkinnon testamenttisäädöksensä palkintojen joukkoon. Tämän palkinnon hän sai vastaanottaa vuonna 1905. Hänet on ikuistettu myös Itävallan käyttämiin kahden euron kolikkoihin.
Bertha von Suttner kuoli Wienissä 71-vuotiaana. Viikko hänen kuolemansa jälkeen serbinationalisti Gavrilo Princip ampui arkkiherttua Frans Ferdinandin Sarajevossa, mikä johti välillisesti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen heinäkuun lopulla 1914.
Karhunpää
Karhunpää on kylä Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Karhunpäässä on noin 300 asukasta. Se on kirkonkylän jälkeen kunnan suurin kylä. Kylä on Valtimon eteläisin. Asutus sijaitsee Valtimonjoen ja Karhujärven rannoilla. Pääkylä on "Kerma-Karhunpää". Karhunpää kuuluu valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin Suomessa. Kylän maisema on sekoitus kulttuuri- ja luonnonympäristöä. Maiseman luovat eri elementit: samansuuntaiset vesireitit, viljelysmaat, maatilat eri-ikäisine rakennuksineen sekä vanha kiemurteleva maantie. Jo Elias Lönnrot kirjoitti matkapäiväkirjaansa 23.10.1839: " Kuljettiin Karhunpään kylän ohi, jonka seudut ovat kauneimpia maassa lampineen, lahtineen, niemineen, kannaksineen ja metsineen". Karhunpään kylän alavalle joenvarsimaisemalle tuo vaihtelua läheisen Ristivaaran seudun metsät ja jylhät, korkeat vaarat. Ristivaara on myös kylä, jossa on ollut oma koulukin. Ristivaaralla sijaitsee myös Karhunpään lakkautettu pysäkki Kontiomäen radalla. Kylällä järjestetään vuosittain veivinheiton MM-kisat.
Karhunpään alueelta on tehty 27 löydöstä kivikautisia muinaisjäännöksiä. Irtolöydösten määrä viitta melkoiseen asutukseen. Karhunpään Pitkäniemi on tulkittu kivikauden asuinpaikaksi.
Kylä on saanut nimensä perinnetiedon mukaan seipäännenään laitetusta karhunkallosta.
Kylä on ollut Haapajärven jälkeen Valtimon toiseksi vanhin asuinpaikka. Se mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1631 kolmitaloisena. Kylä kasvoi aikanaan 1600-luvulla Haapajärven ohikin, mutta kasvu taantui sitten. Asutusta on ollut jo 1600-luvulta saakka. Kylän kukoistusaikana 1950-1970-luvuilla se oli vireä kylä ja siellä oli mm. kauppa, koulu ja sinne rakennettiin maamiesseurantalo. Valtimonniemellä toimi Valtimon saha.
Kansanmusiikkitapahtuma Neitivirtafolk järjestetään Laitalan Lomien pihapiirissä yksipäiväisenä tapahtumana heinäkuussa. Ensimmäisen kerran se järjestettiin 2006 .
Felix Arndt
Felix Arndt (20. toukokuuta 1889 – 16. lokakuuta 1918) oli yhdysvaltalainen pianisti ja viihdemusiikin säveltäjä.
Arndt kouluttautui New Yorkissa ja kirjoitti lauluja Jack Norworthille, Nora Bayesille ja Gus Edwardsille. Hänet tunnetaan mm. ragtime-kappaleestaan "Nola" (1916), joka oli nimetty hänen tulevan vaimonsa Nola Locken mukaan. Muita sävellyksiä ovat esimerkiksi "Desecration Rag", "An Operatic Nightmare - Desecration No. 2" ja "Clover Club".
Arndt kuoli 29-vuotiaana espanjantautiin. Pianistina hän antoi vaikutteita George Gershwinille, joka tapasi hänet studiolla henkilökohtaisesti.
Renate Stecher
Renate Stecher (o.s. Meißner s. 15. maaliskuuta 1950 Süptitz, DDR) on DDR:stä kotoisin oleva entinen pikajuoksija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Hän oli lahjakas urheilija ja kilpaili myös pituushypyssä ja pikajuoksussa. Hän kilpaili ensimmäisen kerran kansainvälisesti 1969 Euroopan-mestaruuskisoissa, missä sai hopeamitalin 200 metrillä ja kultaa 4 × 100 metrin viestissä. Seuraavissa EM-kisoissa 1971 hän voitti molemmat 100 metrin ja 200 metrin juoksut ja hopeaa viestissä.
1972 kesäolympialaisissa, Stecher toisti esityksen. Hän voitti 100 metriä ajalla 11,07, joka oli maailmanennätys. Seuraavana vuonna Stecher alitti ensimmäisenä naisena 11 sekuntia 100 metrillä. Stecher osallistui kolmeen juoksulajiin 1976 kesäolympialaisissa voittaen jälleen kerran kolme mitalia: hopeaa 100 metrillä, pronssia 200 metrillä ja viestissä kultaa.
Myöhemmin Stecher myönsi käyttäneensä aktiiviaikanaan anabolisia steroideja.
Charles Hunter
Charles H. Hunter (16. toukokuuta 1876 – 23. tammikuuta 1906) oli yhdysvaltalainen ragtime-musiikin säveltäjä.
Hunter syntyi lähes sokeana Columbian kaupungissa Tennesseessä perheen nuorimpana lapsena. Hänellä oli neljä vanhempaa sisarusta: Thomas, Blanch, James ja Lena . Hänen äitinsä kuoli ennen kuin hän täytti neljä vuotta .
Hunter varttui Columbiassa alueella, jolla vaikutti useita taitavia mustia muusikoita. Siellä hän ammensi ensimmäiset musiikilliset vaikutteensa. Sittemmin hänet lähetettiin Nashvilleen sokeiden kouluun, jossa sokeille lapsille opetettiin ammatteja. Hunter vietti kaikki vapaa-aikansa opiskelemalla omatoimisesti pianonsoittoa. Hänellä oli luontaista lahjakkuutta pianon soittoon ja hän opetteli koulussa pianonvirittäjän ammatin. Valmistuttuaan koulusta hän toimi pianonvirittäjänä Jesse Frenchin yrityksessä Tenneesseessä .
On arvoitus, mistä Hunter oppi soittamaan ragtimea. Alueella, jossa Hunter Tennesseessä vaikutti, oli melko vähän kyseisen musiikinlajin soittajia, eikä siellä oltu vielä 1800-luvulla julkaistu yhtään ragtimesävellystä . 23-vuotiaana vuonna 1899 Hunter kuitenkin julkaisi Tennesseessä ensimmäisen ragtime-sävellyksensä "Tickled to Death" . Kappaleesta tuli heti menestys ja sitä julkaistiin myöhemmin pianorullina.
Hunterin seuraavat ragtime-kappaleet "A Tennessee Tantalizer", "Possum and Taters", "Cotton Bolls" ja Queen of Love" julkaisi Tennesseen suurin musiikkikustantaja Henry French . Kappaleiden nuotteja myytiin useita tuhansia kappaleita, mikä oli tuohon aikaan huomattava määrä varsinkin etelävaltioissa.
Hunter siirtyi vuonna 1902 St. Louisiin, jossa toimi aluksi Frenchin kustantamon sivutoimipisteen pianonvirittäjänä . St. Louisissa Hunterilla oli myös tilaisuus soittaa pianoa useissa kapakoissa. Hän oli suorastaan tervetullut moniin anniskelupaikkoihin ja joissakin niistä pianistien luontoisetuihin kuului ilmainen alkoholitarjoilu. Kiertäessään kapakoissa hän alkoikin enenevissä määrin juoda alkoholia. Epäsäännöllinen elämä ja runsas alkoholin käyttö alkoivat vuosien mittaan heikentää hänen terveyttään. Hän kuitenkin huomasi kohtalokkaan kierteen ja alkoi muuttaa elämäntapojaan terveellisempään suuntaan.
Hunter julkaisi viimeisen kappaleensa, "Back to Lifen" vuonna 1905. Kappaleen nimi viittaa mahdollisesti hänen yritykseensä saada elämänsä terveellisemmälle pohjalle.
Lokakuussa 1905 Hunter avioitui Estelle F. Inchin kanssa . Näihin aikoihin selvisi, että hän oli sairastunut tuberkuloosiin. Hunter kuoli sairauteensa 29-vuotiaana vain 13 viikkoa avioitumisensa jälkeen.
Ylä-Valtimo
Ylä-Valtimo on kylä Valtimolla, Valtimo-, Kallio- ja Ylä-Valtimojärven rannoilla. Järvet kuuluvat Valtimonjoen vesistöalueeseen. Kylän asukasluku on noin 300 eli se on Valtimon suurimpia ja elinvoimaisimpia. Kyläkoulu on lakkautettu. Sodan jälkeen kylälle muutti siirtolaisia Karjalasta. Ylä-Valtimo kuuluu valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Maisemalle leimaa-antavia ovat järvien rannoilla olevat viljelysaukeat tiloineen, järvet ja korkeat vaarat. Noin sata vuotta sitten tehty järvien lasku toi kylälle lisää viljelysmaata. Kylän nähtävyyksiä ovat Porttivaaran ja Pertunvaaran näköalapaikat sekä Pertunvaaran hiidenkirnu. Kylällä on mm.puusepänteollisuutta, hirsirakennuksia valmistava yritys sekä kehitysvammaisia hoitava Tiukula.
Vuonna 1886 Ylä-Valtimon järviä laskettiin 90 senttiä, jolloin saatiin hedelmällistä rantamaata viljelyksille. Sodan jälkeen kylälle asutettiin karjalaisia siirtolaisia ja heille perustettiin Konttimäen ja Pertunjoen asutusalueet, yhteensä 27 uutta tilaa. Alkuun kylään kuulunut Sivakkajoki muotoutui Rauhalan koulunsa myötä omaksi kyläyhteisökseen. Kylälle valmistui ensimmäinen koulu v. 1926. Koululla oli 1950-luvun alussa niin paljon koululaisia, että osan piti käydä koulua tilapäisesti muualla. Kun 1957 rakennettiin uusi Ylä-Valtimon koulu, toimi vanha koulu alkuun Valtimon vanhainkodin mielisairasosastona ja myöhemmin Erähotelli-ravintola Sudenpesänä. Tiukulassa toimi orpokoti.
Wander Johannes de Haas
Wander Johannes de Haas (2. maaliskuuta 1878 – 26. huhtikuuta 1960) oli alankomaalainen fyysikko ja matemaatikko. Hänet muistetaan De Haasin–Šubnikovin ilmiöstä sekä De Haasin–van Alphenin ilmiöstä.
De Haas syntyi Lissessä, joka on kylä lähellä Leideniä. Naimisiin hän meni 22. joulukuuta 1910 Geertruida Lorentzin kanssa. Geertuida Lorentz oli kuuluisan fyysikon Hendrik Lorentzin vanhin tytär. De Haas ja de Haas-Lorentz saivat yhdessä kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
De Haas alkoi lukea lakia Middleburgin lukiossa vuonna 1895. Suoritettuaan kaksi kolmasosaa kursseista de Haas päätti vaihtaa alaa ja alkoi opiskella fysiikkaa. Hän sai tohtorin arvon Leidenin yliopistosta vuonna 1912. Professorina hän toimi Delftissä vuodesta 1917, Groningenissa vuodesta 1922 ja Leidenissä 1924–1948.
De Haas oli mukana ryhmässä, joka adiabaattisen demagnetoinnin avulla saavutti 1935 siihen asti alhaisimman lämpötilan, joka ylitti absoluuttisen nollapisteen ainoastaan 0,0044 °C:lla.
De Haas kuoli Bilthovenissa, 26. huhtikuuta vuonna 1960.
Kalervo Mielty
Kalervo Mielty on isokyröläinen valokuvaaja ja kirjailija, jolta on ilmestynyt parisenkymmentä kirjaa. Mielty on opiskellut Oulun yliopistossa muun muassa kansantalous- ja valtiotiedettä, matematiikkaa ja englantia ja valmistunut humanististen tieteiden kandidaatiksi. Hän on toiminut opettajana yläasteella, lukiossa ja kansalaisopistossa sekä markkinointitehtävissä teollisuudessa. Sen jälkeen hän on toiminut valokuvausalan yrittäjänä kolmekymmentä vuotta. Hänen kiinnostuksensa kohteita ovat filosofisten ja uskonnollisten suuntausten sekä paikallishistorian tutkiminen.
Coup de Grace (albumi)
Coup de Grace on brittiläisen Orange Goblin -yhtyeen vuonna 2002 julkaistu albumi.
Nummelan Kisaajat
Nummelan Kisaajat (NumKis) on Vihdin Nummelassa toimiva uinnin erikoisseura. Se perustettiin vuonna 1915, ja vuonna 1926 se rekisteröitiin nimellä Voimistelu- ja Urheiluseura Nummelan Kisaajat ry. Seuran alkuvuosien lajeihin kuuluivat paini, nyrkkeily, voimistelu, hiihto ja yleisurheilu. Myöhemmin seuran lajivalikoimaan tulivat suunnistus ja palloilulajit. Nummelaan rakennettiin uimahalli vuonna 1977, ja seura päätti ottaa uinnin lajivalikoimiinsa. Myöhemmin muut lajit jäivät kokonaan pois, ja seurasta tuli uinnin erikoisseura. Nimi rekisteröitiin muotoon Nummelan Kisaajat ry.
Argentinosaurus
Argentinosaurus oli yksi suurimmista hirmuliskoista ja näin yksi suurimmista koskaan eläneistä maaeläimistä. Siitä on löydetty vain 1,3 metriä pitkä selkänikama ja lähes kaksi metriä pitkä reisiluu.
Fossiilien niukkuuden vuoksi arviot eläimen koosta vaihtelevat: pituusarviot vaihtelevat 22 ja 35 metrin välillä ja painoarviot 60 ja 100 tonnin välillä. "Argentinosaurus" eli "Giganotosauruksen" kanssa samoilla alueilla ja samaan aikaan liitukauden lopulla noin 95 miljoonaa vuotta sitten. Se on elänyt nykyisen Etelä-Amerikan alueella. "Argentinosaurus" oli suuri titanosauri.
Peso
Peso (espanjaa, merkitsee suomeksi painoa) on rahayksikön nimi, jota käytetään useissa maissa käytössä olevista valuutoista.
Rasimäki
Rasimäki on kylä Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se on tullut tunnetuksi sekä maisemana että kulttuuriympäristönä ja myös Joensuun yliopiston aloittaman vuosikymmeniä kestäneen kylätutkimuksen yhtenä tutkimuskohteena.
Rasimäki kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Kumpuilevat viljelykset ja tilarakennukset sijaitsevat nauhamaisesti kylätien molemmin puolin jyrkkätörmäisen Rumojoen varressa. Tiloja on Rumojokivarressa kolmisenkymmentä, ja niistä vain osa on pysyvästi asuttuja. Kaikki asuinrakennukset ovat puolitoistakerroksisia tyyppitaloja, jotka poikkeavat toisistaan ainoastaan väritykseltään.
Kylän kulttuurimaisema on monipuolinen, mistä arvokkaimpina esimerkkeinä ovat Lähdeahon rinteessä sijaitsevat laidunniityt lehmineen sekä Harjulan lammaslaitumet. Alueen keskiosassa ylittää kylätie Rumojoen laakson pienen kosken kohdalla ja nousee jälleen vastakkaista rinnettä ylös. Kylätieltä avautuu kaunis kulttuurimaisema.
Joen molemmin puolin levittäytyvät kumpuilevat pellot. Kylän maatalous nojautuu paljolti karjanhoitoon. Maisemassa näkyvät kulttuuripiirteet ovat koneellistumisesta huolimatta säilyneet poikkeuksellisen perinteisinä. Pellot ovat karjatalouden käytössä. Lehmien ja lampaiden laidunmaita on kylällä runsaasti.
Rasimäki on ehkä edustavin ja suurin esimerkki Karjalan siirtoväen sodan jälkeen raivaamasta ja rakentamasta asutuskylästä ja se on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Kylä on Suomen tutkituimpia kyliä yhdessä Valtimon Sivakkavaaran kanssa, ja sen tunnettuihin tutkijoihin kuuluu muun muassa Itä-Suomen yliopiston professori, sosiologi Pertti Rannikko. Kylällä on myös ortodoksinen Johannes Kastajan tsasouna. Tsasounalla järjestetään vielä ajoittain jumalanpalveluksia. Nykyään kylä on paljolti autioitunut. Koulukin on lakkautettu, mutta 2005 vuodesta siinä on toiminut thaimaalaisia marjanpoimijoita huolitseva yritys, Tomaki Services Oy. Suuri osa pelloista on paketoitu.
Rasimäen asutuskylä raivattiin asumattomaan korpeen Rumojoen varteen sodan jälkeen Suojärveltä tulleille siirtolaisille asutukseksi. Rasimäen ja läheisen Kokkojoen alueelle perustettiin yhteensä 46 asutustilaa. Raivattu peltopinta-ala oli peräti 600 ha. Monet siirtolaisista puhuivat myös karjalan kieltä. Siirtolaisten olivat uskonnoltaan ortodokseja, joten kylälle rakennettiin myös oma rukoushuone, tsasouna vuonna 1961. Asutusvaiheen mentyä kasvoi siirtokarjalaisten ja heidän jälkeläistensä muutto etelän kasvukeskuksiin ja Ruotsiin.
Therizinosaurus
Therizinosaurus ("viikatelisko") oli suurten teropodidinosaurusten suku, joka eli myöhäisliitukaudella noin 70 miljoonaa vuotta sitten. Sukuun kuului yksi laji, Therizinosaurus cheloniformis.
"Therizinosauruksen" kooksi arvioidaan 8-11 metriä. Sen huomattavin piirre olivat sen kynnet. Eläimen molemmissa käsissä oli kolme suunnilleen saman kokoista kynttä, joista pisin oli 71 senttiä pitkä. "Therizinosauruksen" eläessä kynsiä peitti luinen tuppi joka oli ehkä puolet kynsien pituudesta. Kynnet sijaitsivat 2,1 metriä pitkien käsien päässä. Suurin osa "Therizinosauruksen" muista osista on ennallistettu paremmin tunnetuiden sukulaisten pohjalta, mutta tämä oli ryhmän jättiläinen.
"Therizinosauruksen" ravinto on epäselvä koska kallojen jäänteitä ei ole löydetty, mutta se saattoi olla pääasiassa kasvinsyöjä kuten muut terizinosaurit.
Kun "Therizinosauruksen" jäänteitä ensimmäisen kerran löydettiin, sitä pidettiin kilpikonnamaisena matelijana (mihin lajinimi viittaa). Löytö oli heikkolaatuinen, siihen kuului muutama litistynyt kylkiluu sekä joukko jättimäisiä käsiä ja kynsiä. Viime puoli vuosisadalla tehdyt löydöt ovat antaneet tästä eläimestä paremman kuvan.
"Therizinosauruksen" fossiilit on löydetty Mongoliasta, Kazakstanista ja Taka-Baikaliasta.
"Therizinosaurus" esiintyi brittiläisen Matkalla dinosaurusten kanssa tv-sarjan erikoisjaksossa.
Thomas Munkelt
Thomas Munkelt (3. elokuuta 1952 Zedlitz, DDR) on itäsaksalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Munkelt hallitsi eurooppalaista aitajuoksua 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuolella.
Munkelt tuli kansainvälisesti tunnetuksi vuonna 1975, kun hän voitti ensimmäisen yhdeksästä DDR:n kansallisesta mestaruudestaan ja Euroopan cupin voiton 110 metrin aitajuoksussa. Hän sijoittui viidenneksi Montréalin 1976 kesäolympialaisissa ja voitti sekä maailmancupin ja Euroopan cupin 1977. Ensimmäisen arvokisavoittonsa Munkelt saavutti voittaessaan Euroopan mestaruuden 1978.
Munkeltin uran huippuhetki oli Moskovan olympialaisissa, kun hän voitti Kuuban Alejandro Casañasin 0,01 sekunnilla. Hänen joukkueensa sijoittui viidenneksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Munkelt voitti Euroopan mestaruuden 1982 ja saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Hän voitti vielä Euroopan cupin mutta sijoittui viidenneksi MM-kisoissa Helsingissä 1983.
Kuultuaan DDR:n hallituksen päätöksestä boikotoida 1984 kesäolympialaisia Munkelt päätti lopettaa urheilu-uransa. Hänen paras aikansa oli 13,37, jonka hän juoksi elokuussa 1977 Helsingissä.
Eduard Friedrich Poeppig
Eduard Friedrich Poeppig (16. heinäkuuta 1798 Plauen – 4. syyskuuta 1868 Wahren, lähellä Leipzigiä) oli saksalainen eläin- ja kasvitieteilijä sekä tutkimusmatkailija.
Poeppig opiskeli Leipzigin yliopistossa. Hänen saatuaan lääketieteen opinnot päätökseen yliopiston rehtori lähetti hänet tutkimusmatkalle Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan. Vuosina 1823–1824 hän asui Kuubassa ja 1824–1826 Pennsylvaniassa Yhdysvalloissa. 1826 (tai 1827) hän matkusti Etelä-Amerikkaan ja tutki vuoteen 1832 Chilen, Perun ja Amazonin alueiden eläimistöä ja kasvillisuutta. Chilessä hän vietti vuodet 1826–1829.
Palatessaan Leipzigiin loppuvuodesta 1832 hän toi mukanaan valtavat määrät näytteitä, muun muassa noin 4 000 kasvilajia. Vuonna 1833 hänet asetettiin Leipzigin yliopistossa eläintieteen professorin virkaan. Hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka. Hän myötävaikutti tieteellisen museon perustamiseen Leipzigiin.
Poeppig kirjoitti useimmat Amerikkaa käsittelevät artikkelit teossarjaan ""Allgemeine Encyclopaedic"", jota julkaisi Ersch und Grtiber.Poeppig kuvaili ja nimesi myös lintuja, muun muassa chilenhaapanan.
Albert Roussel
Albert Charles Paul Marie Roussel (5. huhtikuuta 1869 – 23. elokuuta 1937) oli ranskalainen säveltäjä.
Roussel syntyi Tourcoingissa ja osoitti varhain kiinnostusta matematiikkaa kohtaan. Hän vietti aikaa Ranskan laivastossa, jonka kanssa tehdyistä matkoista hän sai inspiraation useisiin tuleviin teoksiinsa.
Roussel jätti laivaston 1894 ja alkoi opiskella musiikkia Eugène Gigoutin johdolla. Hän jatkoi musiikinopintojaan vuoteen 1908 ja sai opetusta mm. Vincent d'Indyltä. Hän itse opetti esimerkiksi Erik Satieta ja Edgar Varèsea. Roussel oli ensimmäisessä maailmansodassa ambulanssinkuljettajana länsirintamalla ja osti sodan jälkeen itselleen kesäasunnon Normandiasta. Siellä hän omisti suurimman osan ajastaan sävellystyölle.
Rousselin varhaisimmissa teoksissa on vaikutteita impressionismista, mutta hän kehitti myöhemmin omintakeisemman tyylinsä. Hän oli lisäksi kiinnostunut jazzmusiikista ja kirjoittikin laulun "Jazz dans la nuit". Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu baletteja, neljä sinfoniaa, orkesterisarjoja, pianokonsertto, sellokonsertino, näyttämömusiikkia, kamarimusiikkia, pianokappaleita ja lauluja.
Roussel kuoli Royanissa 68-vuotiaana.
Eino Virtanen
Eino Virtanen voi tarkoittaa:
Formula 1 -kausi 1981
Formula 1 -kausi 1981 oli 32. Formula 1 -kausi. Se alkoi 15. maaliskuuta ja päättyi 17. lokakuuta 1981 15 kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden vei Nelson Piquet ja valmistajissa Williams.
Sähkökvartetti
Sähkökvartetti oli M. A. Nummisen elektronisen musiikin hanke ja Erkki Kurenniemen 1960-luvun lopussa Nummiselle rakentaman syntetisaattorin nimi. Numminen esitteli sähkökvartettiaan musiikillisissa performansseissa. Bulgarian kommunistisilla nuorisofestivaalilla Nummisen esitys karkotti paikalta suuren osan tuhatpäisestä yleisöstä. Numminen ja sähkökvartetti saivat porttikiellon festivaaleille.
Itse Sähkökvartetti-laite oli syntetisaattorikokonaisuus, jossa potentiometrin ohjaama ”sähköinen viulu” yhdistyi sähkörumpuihin ja elektronisia melodioita tuottavaan osaan. Laitteen soittamiseen tarvittiin neljä avustajaa. Sähkökvartetin ainoa levytetty esitys sisältyy Nummisen kappaleeseen "Kaukana väijyy ystäviä."
Konispol
Konispol (albaniaksi "Konispoli") on kaupunki Albanian eteläosassa Vlorën maakunnassa 389 metrin korkeudessa. Kaupunki sijaitsee kilometrin päässä Kreikan rajasta ja 191 kilometrin päässä Tiranasta. Sen asukasluku on 3 500 (2004). Kaupungin tärkeimmät elinkeinot ovat maatalous ja viinirypäleiden viljely.
Eino Virtanen (muusikko)
Eino Virtanen (10. joulukuuta 1925 Helsinki – 26. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä, kapellimestari, sovittaja ja trumpetisti. Hän teki paljon duolevytyksiä Brita Koivusen kanssa. Virtanen myös antoi äänensä Pikkuoraville "Saukki ja Oravat" -levytyksissä ja esiintyi muutamassa elokuvassa omana itsenään.
Musiikkiopintojen lisäksi Eino Virtanen opiskeli lakia Helsingin yliopistossa. Hän teki musiikki- ja muitakin ohjelmia Yleisradiolle niin televisioon kuin radion musiikkiosastolle. Hän oli Radion tanssiorkesterin jäsen.
Kaarinan Reipas
Kaarinan Reipas ry (KaaRe) on kaarinalainen urheiluseura, jonka pääurheilumuoto on kautta aikojen ollut jalkapallo. Seura on perustettu 17. lokakuuta 1958 Kaarinassa, Kauselassa. Seuran tarkoituksena on edistää ja kohottaa liikuntakasvatusta toiminta-alueellaan Kaarinassa.
KaaRen edustusjoukkue pelaa kaudella 2014 Nelosessa.
Seura on Suomen Palloliiton (SPL) jäsen.
Ernesto Teodoro Moneta
Ernesto Teodoro Moneta (20. syyskuuta 1833–10. helmikuuta 1918 oli italialainen sanomalehtimies, pasifisti, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä ranskalaisen Louis Renault'n kanssa vuonna 1907. Hän on ainoa italialainen, joka on saanut rauhanpalkinnon.
Moneta oli patriootti ja journalisti, hän osallistui kuuluun Milanon viiteen päivään ja oli garibaldiini.
Vuodesta 1867 hän johti sanomalehti Il Secoloa (), joka oli inspiroitunut garibaldismin ja radikalismin ajatuksista. Vuonna 1887 hän perusti yhdistyksen nimeltään "Unione Lombarda per la Pace e l'Arbitrariato" (suom. Lombardian raihan ja sovittelun liitto).
Milanossa, synnyinkaupungissaan, sijaitsee Porta Venetzia (Venetsian portin) alueella hänenen muistokseen pystytetty muistomerkki, jossa lukee: ""Ernesto Teodoro Moneta - Garibaldino - Pensatore - Pubblicista - Apostolo della pace fra libere genti"" (Ernesto Teodoro Moneta - garibaldiini - ajattelija - julkaisija - vapaiden ihmisten rauhan apostoli).
Real Illusions: Reflections
Real Illusions: Reflections on kitaristi Steve Vain soololevy. Levy julkaistiin 22. helmikuuta 2005. Levyllä on Steve Vain lisäksi mm. basisti Billy Sheehan, Kitaristi Dave Weiner, kitaristi/kosketinsoittaja Tony MacAlpine ja rumpalit Gregg Bissonette, Jeremy Colson .
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 147.
Jeremy Soule
Jeremy Soule (s. 19. syyskuuta 1975 Keokuk, Iowa) on yhdysvaltalainen säveltäjä, joka säveltää musiikkia pääasiassa videopeleihin. Soule kuuluu alan arvostetuimpiin säveltäjiin.
Suurin osa Soulen musiikista on tehty elektronisilla laitteilla, mutta muistuttaa todellisen sinfoniaorkesterin sointia. Hän työskentelee kuitenkin säännöllisesti myös aitojen sinfoniaorkestereiden ja kuorojen kanssa. Näihin kuuluvat London Philharmonia, Northwest Sinfonia, Prahan filharmonikot ja Pinewood Singers.
Anholt
Anholt on Tanskalle kuuluva saari Kattegatissa. Se on pinta-alaltaan 21,75 km ja vakituisia asukkaita on 151. Saarelle on autolauttayhteys Grenåsta johon se hallinnollisesti aiemmin kuului. Vuoden 2007 alusta se on kuulunut Norddjursin kuntaan.
Saaren länsiosat ovat moreeniharjua, itäpuolella puolestaan sijaitsee Pohjois-Euroopan laajin hietikkoalue. Vuosisatoja kestäneen majakkatulen ylläpidon johdosta saarelta on hakattu aikojen saatossa kaikki polttopuuksi kelvanneet metsiköt. Anholtin kylä sijaitsee saaren luoteiskärjessä. Itäkärjessä sijaitsee Tanskan suurin hyljeyhdyskunta, tämä osa saaresta on matkailijoilta suljettu.
Vuosien 1808–1814 välisen ajan saari oli brittien miehittämä, koska he halusivat turvata kauppalaivaston pääsyn Itämerelle mannermaasulun aikana.
Steve Marriott
Stephen Peter "Steve" Marriott (30. tammikuuta 1947 – 20. huhtikuuta 1991) oli englantilainen rocklaulaja, -lauluntekijä ja -kitaristi.
Marriott syntyi Lontoossa ja oli nuorena ukulelen katusoittaja. Hän aloitteli myös näyttelijän uraa.
Marriott oli 1960-luvulla Small Facesin keulahahmoja. Hänen kirjoittamiaan yhtyeen lauluista olivat muun muassa "All or Nothing", "Itchycoo Park", "Lazy Sunday" ja "Tin Soldier". Marriottin ura The Small Facesissa loppui 1969, ja hän perusti Humble Pien.
Humble Pien levytykset nousivat listoille, mutta se hajosi vuonna 1975. Marriott keskittyi soolouraan ja muihin projekteihinsa. Hän teki yhteistyötä muun muassa Johnny Hallydayn ja Johnny Thundersin kanssa. Hän sai vaikutteita niin yhdysvaltalaisesta soulmusiikista kuin The Beatlesiltakin.
Humble Pie perustettiin uudelleen 1980, mutta se hajosi jälleen kahden albumin jälkeen. Marriott oli yhdessä Peter Framptonin kanssa suunnittelemassa Humble Pielle uutta materiaalia, mutta Marriott kuoli tulipalossa 44-vuotiaana ennen kuin projekti ehti edetä. Kaksi Marriottin ja Framptonin uutta laulua on kuitenkin kuultavilla Framptonin levyllä "Shine On".
Kuriositeettina mainittakoon, että Marriottin koira Seamus haukkuu The Small Facesin kappaleessa "The Universal" ja Pink Floydin kappaleessa "Seamus" (albumilla "Meddle", 1971).
Valkoiset kotkat
Valkoiset kotkat (, "Beli Orlovi") oli Kroatian ja Bosnian sodissa 1991–1995 toiminut serbien puolisotilaallinen joukko, četnikkiryhmä, joka tuki Vojislav Šešeljiä, äärikansallismielistä serbien oppositiojohtajaa.
Järjestö syyllistyi moniin etnisiin puhdistuksiin, joissa ihmisiä karkotettiin, kidutettiin, tapettiin ja ryöstettiin vain sen takia, että he eivät olleet serbejä. Järjestön nimi tulee toisen maailmansodan aikaisesta ryhmästä, joka
taisteli Titon partisaaniliikettä vastaan. Jugoslavian hajoamissodissa taistelleet "Valkoiset kotkat" perustivat 1991–1992 Dragoslav Bokan ja Mirko Jović. Valkoiset kotkat harjoittivat julmuuksiaan muun muassa Fočassa ja Gackossa. Jugoslavian sotarikoksia tutkinut kansainvälinen tuomioistuin ICTY on etsintäkuuluttanut Mitar Vasiljevićin ja Milan Lukicin.
Nicke Andersson
Anders Niklas "Nicke" Andersson (s. 1. elokuuta 1972) on ruotsalainen rockmuusikko. Hänet tunnetaan yleensä The Hellacopters -yhtyeen kitaristilaulajana. Hän toimii tällä hetkellä Imperial State Electric -yhtyeen laulajana ja kitaristina, sekä Death Breath -yhtyeen rumpalina. Andersson perusti Death Breathin vuonna 2005.
Andersson on ennen uraansa The Hellacoptersissa ollut mukana mm. yhtyeessä Entombed. Hellacopters sai alkunsa vuonna 1994. Nicke Andersson oli tärkeä hahmo Ruotsin death metal -skenen synnyssä, ellei tärkein.
Anderssonin muita projekteja ovat olleet mm. Supershit 666, Nihilist (ent. Entombed), The Hydromatics, ja The Solution. Hän oli vuonna 2005 tuottamassa Dollhousen albumia "The Royal Rendezvous".
Andersson tunnetaan myös salanimellä "Nicke Royale".
Vantaan Pussihukat
Vantaan Pussihukat on vuonna 1975 perustettu vantaalainen koripalloseura. Pussihukista käytetään yleisesti lyhennettä PuHu. Sillä oli edustusjoukkueet, jotka pelasivat kaudella 2008–2009 sekä miesten I-divisioonassa että naisten SM-sarjassa. PuHun edustusjoukkueet menivät kuitenkin konkurssiin vuoden 2008 marraskuussa.
Pussihukkien miehet ja naiset pelasivat pitkään Myyrmäen urheilutalolla. Nykyään molemmat joukkueet kuitenkin pelaavat kotiottelunsa Energia-areenalla.
Miehet ovat pelanneet SM-sarjassa, nykyisessä korisliigassa, kaudesta 1997–1998. Tällä matkalla seuraa ovat valmentaneet Pekka Salminen, Tomi Kaminen, Antti Papinaho ja viimeisimpänä Kari Liimo. Pussihukkien kapteeni on koko sen SM-historian ajan ollut takamies Kimi Klingberg. Kaminen johdatti Pussihukat vuonna 2003 sen ensimmäiseen mitaliin miesten puolella, kun Puhu sai pronssimitalit. Vuonna 2005 Puhu ylsi finaaleihin saakka mutta jäi hopealle. Kauden 2006–2007 päätteeksi miesten edustusjoukkue putosi mestaruussarjasta yhden sarjaportaan alaspäin I-divisioonaan.
Korisliigan vuoden puolustuspelaaja
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Vuoden I-divisioonapelaaja
Naisten edustusjoukkue on pelannut pitkään SM-sarjassa ja se on voittanut kaksi Suomen mestaruutta ja seitsemän muuta SM-mitalia sekä kaksi cup-mestaruutta. Naisilla on myös joukkue, Puhuttaret, naisten I-divisioonassa.
Pussihukat toimii pääasiassa Länsi-Vantaalla, mutta on laajentanut toimintaansa jo Keski-Vantaalle. Puhun junioritoiminta on laajaa ja joukkueita löytyy joka ikäluokasta, tytöistä ja pojista.
Pussihukat on sijoittunut Koripalloliiton Kultainen Kori -kilpailussa joka vuosi kärkinelikkoon. Tämä kertoo juuri hyvästä ja laajasta junioritoiminnasta ja lisäksi juniorien suuresta määrästä.
Pussihukkien edustusjoukkue pelaa kaudella 2012–2012 Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa. Seura on voittanut SM-kultaa vuosina 2008 ja 2011.
Richard Petty
Richard Lee Petty (s. 2. heinäkuuta 1937 Level Cross, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen kilpa-autoilija.
Petty voitti urallaan Sprint Cupin ennätykselliset seitsemän kertaa, samaan on pystynyt ainoastaan Dale Earnhardt. Petty voitti urallaan 200 NASCAR-osakilpailua. Vuonna 1958 ensimmäisen kisansa ajanut Petty lopetti uransa vuonna 1992 Atlantassa ajettavaan Bass Pro Shops 500 -kisaan. Pettyä kutsutaan myös NASCARin kuninkaaksi.
Verkkojoki
Verkkojoki (ent. Elomäki) on kylä Valtimolla Pohjois-Karjalassa. Asukkaita on vajaa 80. Kylän väki on vähentynyt ja koulu lakkautettu. Myös Omenamäen asutusalue kuuluu kylään. Kylän asutus sijaitsee Verkkojoen varrella. Joen varrella on nähtävyys, Tavikosken hierinmylly. Kylällä toimii edelleen Valtimon vanhin kyläyhdistys.
Sobekhotep III
Sobekhotep III oli muinaisen Egyptin 13. dynastian faarao. Sobekhotep III perhe on varsin hyvin tunnettu, hänen isänsä oli varmuudella Mentuhotep ja äitinsä nimeltään Jewetibaw. Kuninkaalla ( Sobekhotep ) itsellään oli kaksi vaimoa, Senebhenas sekä Neni jonka kanssa hänellä oli kaksi tytärtä, Jewetibaw ja Dedtanuq. Jewetibaw kirjoitutti nimensä kuninkaalliseen kartussiin. Tämä oli toinen kerta historiassa kun kuninkaan tytär oli vastaanottanut tämän kunnian.
Muratit
Muratit ("Hedera") on kasvisuku araliakasvien ("Araliaceae") heimossa. Siihen kuuluu määrittelytavasta riippuen toistakymmentä lajia, jotka kasvavat Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa.
Muratit ovat ainavihantia, ilmajuuriensa avulla tukea pitkin kiipeileviä ja suikertelevia köynnöskasveja. Lehdet pitkissä versoissa ovat vuorottaisia. Nuorissa oksissa ne ovat liuskaisia, mutta täyskasvuisilla yksilöillä ehytlaitaisia. Kellanvihreät, syksyllä avautuvat kukat ovat pallomaisissa, tiiviissä kukinnoissa. Kukat sisältävät runsaasti mettä, ja ne ovat tärkeää ravintoa myöhäissyksyn hyönteisille. Talvella kypsyvät hedelmät (6 mm) ovat mustia marjoja, ja ne ovat linnuille mieluista ravintoa. Ihmisille ne kuitenkin ovat myrkyllisiä.
Euroopassa yleisin laji on varjomuratti ("Hedera helix"), josta tunnetaan lukuisia muotoja. "Arborescens" on pistokkaista lisättävä pystykasvuinen muoto. Muratteja käytetään seinien, muurien ja pylväiden koristeluun, mutta usein myös maanpeitekasvina. Suomessa muratit eivät yleensä ole talvenkestäviä, mutta hyvän lumisuojan turvin ne voivat menestyä matalana kasvina ulkonakin tyydyttävästi. Suomen oloihin sopii parhaiten ulkona kasvatettavaksi Baltiasta kotoisin oleva lajike vironmuratti ("Hedera helix" ’Baltica’). Lukuisista puutarhamuodoista varsinkin kirjavalehtiset lajikkeet ovat suosittuja ruukkukasveja.
Puukari
Puukari on kylä Valtimolla Pohjois-Karjalassa, valtatie 6:n ja Joensuun-Kontiomäen radan varrella noin 10 km Valtimon kirkonkylältä pohjoiseen. Puukarin asukasluku on noin 400, kun tähän Valtimon osa-alueeseen lasketaan myös naapurialueet mukaan. Puukarin keskus sijaitsee Valtimonjoen vesistöalueella viljellyllä joenvarsialueella Puukarinjärven pohjoispäässä, jossa Maaselältä laskevat Kokkojoki-Hallajoki ja Rasimäestä tuleva Rumonjoki yhtyvät. Joet ovat koskisia ja muodostavat useita kauniita suvantoja. Jokireitin varsia seurailee entinen päätie Puukarintie. Myös Joensuu-Kontiomäki-rata kulkee kylän halki. Radalla on Puukarin asema. Henkilöliikenne osuudella Nurmes–Kontiomäki lakkautettiin vuonna 1993.
Laajemmin Puukariin katsotaan kuuluvan myös Nuolijärven, Omenamäen ja Verkkojoen kylät.
Nimi Puukari juontuu tapauksesta, kun nykyisin nähtävyytenä tunnetusta Padankielestä eli ”kalliokoskesta” irtosi maapala, jossa oli myös puita. Tämä maapala pysähtyi alajuoksun Puankielen niityille tammeten Kokkojokea. Siitä nimi Puukari, joka otettiin myös rautatieaseman nimeksi ja samalla unohdettiin kylän vanha nimi Elomäki. Puukari on ollut aikaisemmin talon nimenä. Puukari on myös sukunimi ja väestörekisterikeskuksen mukaan nykyisenä nimenä alle sadalla ihmisellä.
Puukarin Kalliokosken rantapenkasta on löydetty harvinaisen pitkä, 122 cm:n pituinen miekka, joka on ajoitettu rautakauden aikaan, 1200-luvulle.
Ennen kulki vanha Kajaanintie (nyk. Puukarintie) jokireitin itärantaa seuraten pohjoiseen. Vanhan maantien korvasi myöhemmin lännempää kulkeva, päällystetty Kajaanintie, nykyinen Valtatie 6. Ennen alue tunnettiin Elomäen nimellä. Nykyään alueen nimenä käytetään enemmän Puukaria.Sodan jälkeen alueelle, Rumon- ja Kokkojoen varsille tuli paljon siirtokarjalaisia. Nykyään alueella on paljon autioituneita tiloja. Parhaimmillaan 1950-luvulla kylällä toimi 3 kauppaa ja koulussa oli yli 100 oppilasta. Nykyään kaupat, postitoimipaikka ja koulu ovat lakkautetut.
Kylällä toimii edelleen Puukarin maamiesseuran talo, jossa järjestetään erilaista ohjelmaa. Kylällä on myös mm. uimaranta Kajaanintien varrella Lipaslammen rannalla sekä Puukarin vanhusten palvelutalo. Matkailua palvelee mm. majoitusta ja ruokaa tarjoavat yritykset Välijoen Lomat ja Puukarin Pysäkki.
Puukarin Pysäkin viereisellä Paalajanvaaralla on näköalapaikka ja vaaran rinteillä 5 km pitkä valaistu pururata/hiihtolatu. Puukarissa sijaitsee myös Kalliokosken koskinähtävyys Kokkojoessa, jonne on valtatieltä noin 1 km.
Varjomuratti
Varjomuratti ("Hedera helix") – käytetään myös nimityksiä muratti ja euroopanmuratti – on araliakasvien heimoon kuuluva puuvartinen, talvivihreä köynnös. Se kasvaa 1–20 metriä pitkäksi ja kiipeilee ilmajuurien avulla puihin ja kivipinnoille. Lehdet ovat ruodilliset, 3–5 liuskaiset, nahkeat ja kiiltävät. Varjomuratilla on tuoksuvat kellanvihreät kukat ja myrkylliset sinimustat marjat. Se kukkii syksyllä. Varjomurattiin on erikoistunut loiskasvilaji muratinnäive ("Orobanche hederae").
Varjomuratti kasvaa luonnonvaraisena Keski- ja Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Kaukasuksella. Pohjoisimmillaan sitä esiintyy Lounais-Norjassa Uudenmaan korkeudella.
Sevlievo
Sevlievo () on kaupunki Bulgarian keskiosissa Gabrovon alueella. Kaupungissa on noin 36 000 asukasta. Varhaisimmat merkit asutuksesta kaupungin alueella ovat neoliittiselta kaudelta peräisin olevat haudat.
Ford Capri
Ford Capri on Fordin vuosina 1968–1986 Euroopan markkinoille valmistama urheilullinen automalli. Sen innoittajana pidetään Pohjois-Amerikassa suuren suosion saaneita ”poniautoja”, erityisesti Ford Mustangia. Kolmena mallisukupolvena valmistettu Capri saavutti suuren suosion, ja se oli omassa luokassaan markkinajohtaja. Kilpailijana sillä oli Opel Manta. Moottorivaihtoehdot vaihtelivat vuosien aikana 1,3-litraisesta Kent-moottorista aina 3-litraiseen V6-moottoriin asti. Lisäksi Capria valmistettiin Etelä-Afrikassa V8-moottorisena Perana-erikoisversiona. Erilaisia Capri-versioita ja tällä nimellä markkinoituja autoja valmistettiin myös Pohjois-Amerikassa ja Australiassa eurooppalaisen Capri-mallin lisäksi.
Ford Caprin valmistus loppui 19. joulukuuta 1986, jolloin kolmen eri version yhteinen valmistusmäärä oli 1 886 647 autoa. Näistä suosituin oli Mark 1 -malli, jota valmistettiin yli miljoona kappaletta. Ensimmäistä mallia myytiin Euroopan lisäksi myös Pohjois-Amerikkaan ja Australiaan. II- ja III-malleja myytiin pääasiassa Eurooppaan. Vuodesta 1984 lähtien autoa valmistettiin vain Englannin markkinoille oikealta ohjattavana versiona. Autoja valmistettiin Isossa-Britanniassa, Belgiassa ja Länsi-Saksassa. Vuodesta 1976 lähtien autoja valmistettiin yksinomaan Kölnin tehtaalla Länsi-Saksassa.
Paul Kossoff
Paul Kossoff (14. syyskuuta 1950 – 19. maaliskuuta 1976) oli rock-kitaristi, joka tuli tunnetuksi englantilaisen Free-yhtyeen jäsenenä.
Kossoff syntyi Lontoossa näyttelijä David Kossoffin pojaksi. Hän aloitti vuonna 1966 blues rock -yhtyeessä Black Cat Bones, joka pääsi myös lämmittelemään Fleetwood Macia. Black Cat Bones soitti lisäksi yhdessä pianisti Champion Jack Dupreen kanssa.
Huhtikuussa 1968 Paul Kossoff perusti Paul Rodgersin, Andy Fraserin ja Simon Kirken kanssa Freen. Yhtye hajosi "Heartbreakerin" julkaisun jälkeen 1973. Kossoff julkaisi sooloalbumin "Back Street Crawler" ja perusti samannimisen yhtyeen, joka julkaisi kaksi albumia.
Kossoff esiintyi neljällä Ken Hensleyn demolla ja kolmella kappaleella John Martynin "Live At Leeds" -levyllä (1975). Jim Capaldin sooloalbumilla "Short Cut Draw Blood" on kaksi Kossoffin inspiroimaa laulua: "Seagull" ja "Boy With A Problem". Niistä jälkimmäisessä Kossoff itse soitti kitaraosuudet.
Kossoff kärsi narkomaniasta ja terveyden heikkenemisestä. Hän kuoli keuhkoveritulppaan 25-vuotiaana vuonna 1976, lennolla Los Angelesista New Yorkiin.
Hermitoitu matriisi
Hermitoitu matriisi (myös "konjugaattitranspoosi", "adjungoitu matriisi" tai "adjungaatti", engl. "adjoint") on annetun matriisin kompleksikonjugaatin transpoosi. Toisin sanoen, jos matriisi formula_1 kuuluu renkaaseen formula_2 ja formula_3 on kompleksiluvun formula_4 kompleksikonjugaatti, niin formula_5:n hermitoitu matriisi on
Etenkin kvanttimekaniikassa on tavallista merkitä hermitoitua matriisia "tikarilla" ("dagger"): formula_7. Hermitointi voidaan myös periaatteessa kirjoittaa "auki" kompleksikonjugointina ja transponointina: formula_8. Näin toimitaan kuitenkin harvoin, sillä hermitoiduille matriiseille on niiden yleisyyden takia käytännöllistä käyttää omaa merkintää.
Hermitoitujen matriisien tärkeän erikoistapauksen muodostavat "hermiittiset" eli "itseadjungoidut matriisit" (engl. "self adjoint"). Ne ovat neliömatriiseja, joille
Jos formula_5 on reaalinen (eli kaikki sen alkiot ovat reaalilukuja), itseadjungoituvuus on sama kuin matriisin symmetrisyys. Itseadjungoidulla matriisilla on sovellusten kannalta tärkeitä ominaisuuksia:
Alex Stepney
Alexander Cyril (Alex) Stepney (s. 18. syyskuuta 1942 Mitcham, Surrey, Englanti) on entinen englantilainen jalkapallomaalivahti, joka torjui Manchester Unitedin maalilla, kun joukkue voitti ensimmäisenä englantilaisena seurana Euroopan Cupin.
539 ottelua ManUn maalilla torjunut Stepney edusti urallaan myös Chelseaa, josta siirtyi Unitediin 55 000 £ siirtokorvauksella. Debyyttinsä hän teki 17. syyskuuta 1966 Manchesterin derbyssa Manchester Citya vastaan. Vuonna 1978 Dallas Tornadoon siirtynyt Stepney pelasi uransa loppuun Yhdysvalloissa.
Rumo
Rumo on kylä ja osa-alue Valtimon pohjoisrajoilla Pohjois-Karjalassa. Kylä sijaitsee n. 18 km pohjoiseen Valtimon kirkonkylältä. Se on Vuoksen ja Valtimonjoen latvavesistön, Maanselältä alkavan Kokkojoen varsilla. Kylä on suurten asumattomien valtionmaiden tuntumassa. Nykyään kylällä on vajaa sata asukasta. Rumo-nimi merkitsee vanhassa suomen kielessä kumollaan olevaa venettä, joka on myös kylän vaakunassa.
Kylä on ollut kautta aikain pohjoiseen kulkevan tärkeän kulkureitin varrella. Reitti on kulkenut vesitse, polkuja, teitä ja rautateitä pitkin.
Parhaimpaan aikaan 1950-luvulla Rumossa on ollut asukkaita 400–500 henkeä. Siellä on ennen ollut mm. monia kämppäyhdyskuntia, kauppoja, monirakennuksinen asuntolakoulu sekä baari. Rautatie sai silloin myös Napero-sivuraiteen, jolle perustettiin suuri raakapuun käsittelykeskus. Kylässä on toiminnassa vielä Rumon maamiesseuran talo.
Vuonislahden rautatieasema
Vuonislahden rautatieasema () on rautatieliikennepaikka rataosalla Lieksan kaupungin Vuonislahdessa keskustasta etelään.
Vuonislahden rautatieasemalla pysähtyy neljä taajamajunavuoroa joka päivä: kaksi Joensuuhun ja kaksi Nurmekseen.
Asemarakennuksen on suunnitellut rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellström jugendin ja kansallisromantiikan tyyliin vuonna 1907. Asemalla on kuvattu Markku Pölösen elokuvaa "Koirankynnen leikkaaja" vuodelta 2004.
Kun rata Nurmekseen valmistui 1911, silloisessa Pielisjärven kunnassa oli kolme asemaa, Lieksa, Vuonislahti ja Kylänlahti. Vuonislahti oli viidennen luokan asema. Aseman läheiseltä venelaiturilta on ollut aika ajoin moottoriveneyhteys Kolille. Vuonna 1925 matka kesti 33 minuuttia
Normaali matriisi
Normaali matriisi on sellainen kompleksinen neliömatriisi formula_1, että sen hermitoidulle matriisille formula_2 pätee
Selvästi kaikki unitaariset ja itseadjungoidut matriisit ovat normaaleja. Lisäksi voidaan osoittaa, että eli on olemassa jokin sellainen unitaarimatriisi formula_5 ja diagonaalimatriisi formula_6, että formula_7. LisäksiNormaali matriisi voidaan myös aina lausua muodossa formula_10, missä formula_5 on unitaarinen ja formula_12 on itseadjungoitu matriisi.
Andy Fraser
Andy Fraser (3. heinäkuuta 1952 Lontoo – 16. maaliskuuta 2015 Kalifornia, Yhdysvallat) oli englantilainen muusikko, joka toimi Freen lauluntekijänä ja basistina.
Fraser aloitti pianonsoiton viisivuotiaana, mutta vaihtoi instrumenttinsa myöhemmin kitaraan. Hän oli 15-vuotias, kun Free aloitti toimintansa alkuvuodesta 1968. Hänen yhtyetoverinsa olivat Paul Rodgers, Paul Kossoff ja Simon Kirke. Hän kirjoitti vuonna 1970 Rodgersin kanssa listaykkössinglen ”All Right Now”.
Fraser lähti Freestä vuonna 1972. Hän perusti Sharksin, jonka ensimmäinen albumi oli "First Water" vuonna 1973. Fraser jätti tämänkin yhtyeen ja perusti itsensä mukaan nimetyn Andy Fraser Bandin, joka julkaisi vuonna 1975 albumit "Andy Fraser Band" ja "In Your Eyes". Suunnitelmat perustaa yhtye Frankie Millerin kanssa eivät johtaneet mihinkään. Fraser siirtyi Kaliforniaan keskittyäkseen laulunkirjoittamiseen.
Fraser kirjoitti lauluja muun muassa Robert Palmerille, Joe Cockerille, Chaka Khanille, Rod Stewartille ja Paul Youngille. Vuonna 1984 ilmestyi sooloalbumi "Fine, Fine Line". Fraser jatkoi uraansa viimeisiin vuosiinsa asti.
Fraser oli avoimen homoseksuaalinen. Hän oli HIV-positiivinen ja kärsi Kaposin sarkooman.
Steve Gaines
Steven Earl Gaines (14. syyskuuta 1949 – 20. lokakuuta 1977) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi Lynyrd Skynyrdin kitaristina ja lauluntekijänä.
Gaines syntyi Oklahomassa. Hän aloitti kitaransoiton nähtyään teini-ikäisenä The Beatlesin esiintymisen. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli The Ravens. Lynyrd Skynyrdin jäsen hänestä tuli 1976.
Gaines joutui lokakuussa 1977 lento-onnettomuuteen, jossa hänen lisäkseen kuolivat yhtyetoverit Ronnie Van Zant ja Cassie Gaines, manageri Dean Kilpatrick sekä pilotit Walter McCleary ja William Gray. Vain hieman aiemmin oli julkaistu albumi "Street Survivors".
MCA Records julkaisi vuonna 1988 postuumisti Gainesin sooloalbumin "One in the Sun".
Otto Stern
Otto Stern (17. helmikuuta 1888 – 17. elokuuta 1969) oli saksalainen Nobel-palkittu fyysikko. Hän opiskeli Breslaun yliopistossa fysikaalista kemiaa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1912. Sternin ensimmäiset tutkimukset koskivat teoreettista fysiikkaa, mutta vuodesta 1919 hänen mielenkiintonsa kohdistui enemmän kokeelliseen fysiikkaan. Vuonna 1922 hän suoritti yhdessä Walther Gerlachin kanssa kuuluisan Sternin–Gerlachin kokeen, jossa aineen kvanttimekaaniset ominaisuudet tulivat esille osoittaen, että yksittäisillä hiukkasilla, kuten elektroneilla, on spin.
Stern palkittiin vuonna 1943 Nobelin fysiikanpalkinnolla molekyylisädemenetelmästä, johon Sternin–Gerlachin koe perustui, ja protonin magneettisen momentin määrittämisestä.
Porfyyri
Porfyyri on silikaattikivilaji, joka on muodostunut osittain laavan jähmettymisestä maanpinnan lähellä tai sen alla, osittain vulkaanisen tuhkan kerrostumisesta ja "kivettymisestä".
Porfyyrin happamuus vaihtelee. Sen värikin on siksi vaihteleva, useimmiten mustasta harmaaseen, mutta sitä esiintyy myös punaisena, punaruskeana ja ruskehtavan violettina. Porfyyri on hieno kivilaji, jota käytetään monissa koriste-esineissä.
Luonteenomaista tälle kivilajille ovat hienorakenteiseen tai tiheään maamassaan sirottautuneet kiteet, jotka ovat yleensä kvartsia ja maasälpää. Myös muita mineraaleja esiintyy, kuten esimerkiksi mustaa kiillebiotiittiä. Nämä ovat kiteytyneet pitkän ajan kuluessa syvällä maan alla, kun vulkaaninen aines on liikkunut ylöspäin.
Suomen euroviisukarsinta 2007
Suomen euroviisukarsinnan 2007 finaali järjestettiin 17. helmikuuta Turun kylpylähotelli Caribiassa ja televisioitiin suorana YLE TV2:ssa kello 19.00–21.50. Finaalissa kilpailivat keskenään 12 kutsuartistin semifinaalissa eniten äänestetyintä esitystä. Yle valitsi kutsuartististit syksyllä levy-yhtiöiden ja artistien kanssa käytyjen neuvotteluiden tuloksena. Kukin artisti esitti varsinaista finaalia edeltävissä Yleisradion studioilla Tampereen Ristimäessä järjestetyissä alkukarsinnoissa kaksi sävellystä, joista enemmän ääniä saanut laulu selvisi finaaliin. Finaalin voittaja ratkaistiin kaksivaiheisella puhelin- ja tekstiviestiäänestyksellä. Ensimmäisen äänestyskierroksen kolme eniten ääniä saanutta laulua jatkoi ns. "superfinaaliin", eli toiselle kierrokselle, jossa eniten ääniä saanut laulu valittiin Suomen euroviisuedustajaksi. Alla olevan taulukon tuloksista ilmenee esityksien äänestysprosentit neljästä edeltävästä alkukarsinnan semifinaalista sekä finaalin äänimäärät molemmilta äänestyskierroksilta. Suomen euroviisukarsinnan voitti Hanna Pakarinen kappaleellaan "Leave Me Alone".
Heli Koppelo
Heli Koppelo on suomalainen työnohjaaja, kouluttaja ja kirjoittaja.
Aikaisemmin Koppelo on työskennellyt Ilta-Sanomien reportterina ja terveystoimittajana, Cosmopolitan-lehden toimituspäällikkönä, Inez-lehden päätoimittajana sekä päätoimittajana ja johtoryhmän jäsenenä Sanoma Kids Mediassa.
Elina Tanskanen
Elina Tanskanen (o.s. Pirinen, s. 23. maaliskuuta 1977 Helsinki) on suomalainen toimittaja, seksuaaliterapeutti ja tietokirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa Cosmopolitanissa, Helsingin Sanomissa, Trendi-lehdessä, Veli-lehdessä ja Avussa. Työssään Elina Tanskanen on erikoistunut populaarikulttuuriin, trendeihin ja ihmissuhteisiin.
Elina Tanskanen on opiskellut tiedotusoppia Tampereen yliopistossa, josta hän on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi. Seksologiksi hän on opiskellut Helsingin ammattikorkeakoulussa Stadiassa. Hän on hankkinut myös logoterapeutin tutkinnon. Tanskanen on esiintynyt parisuhdeasiantuntijana muun muassa tosi-tv-ohjelmassa Noora menee naimisiin.
Milka Alanen
Milka Alanen (s. 1972) on valokuvaaja. Hän on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista ja opiskelee Aalto-yliopiston Taiteen ja suunnittelun korkeakoulussa. Hän tekee taidevalokuvia sekä työskentelee useille julkaisuille henkilö-, kuvitus- ja reportaasikuvaajana.
Reetta Räty
Reetta Räty (s. 1974 Kuusamo) on suomalainen toimittaja.
Räty valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1999 pääaineenaan valtio-oppi. Toimittajana hän aloitti Koillissanomat-paikallislehdessä. Räty toimi myös Ylioppilaslehden toimittajana. Vuonna 1995 hän aloitti Helsingin Sanomien kaupunkitoimituksessa. Vuosina 1997–2003 Räty oli Nyt-liitteen toimittaja ja toimitussihteeri sekä vuosina 2004–2007 esimies.
Räty työskenteli Helsingin Sanomien toimituspäällikkönä, kunnes irtisanoutui tehtävästä heinäkuussa 2013 yhdessä Ville Blåfieldin ja Paula Salovaaran kanssa. Irtisanoutumiseen ei toimittajien mukaan liittynyt dramatiikkaa. He perustivat samana kesänä yrityksen Räty–Salovaara–Blåfield. Tammikuussa 2019 Räty aloitti Uutisvuodon kapteenina.
Helmikuussa 2015 julkaistiin Rädyn ja Ville Blåfieldin teos "Kuka hullu haluaa poliitikoksi?".
Räty asuu Helsingin Kalliossa, ja hänellä on kaksi lasta.