hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Billy Talent II
Billy Talent II on Billy Talentin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 26. kesäkuuta 2006. Levyä myytiin Amerikassa ensimmäisellä viikollaan vain 7 231 kappaletta ja se pääsi sillä Billboard 200 -listan sijalle 134, mutta kuitenkin levy myi Kanadassa tuplaplatinaa ja Saksassa platinaa. Albumista on tehty kaksi versiota: Pohjois-Amerikan-versio ja Pohjois-Amerikan ulkopuolelle tarkoitettu versio.
Billy Talentin seuraava albumi äänitettiin Vancouverissa, Brittiläinen Kolumbiassa. Syksystä 2005 alkaen yhtye päästi puolet uuden albumin demoista tarkoituksellisesti julkisuuteen "ja sitten joku sai käsiinsä toisen puolen ja koko levy oli ulkona."
"Billy Talent II" tuli kauppoihin 27. kesäkuuta vuonna 2006. Se pääsi ykköseksi Kanadan listalla ensimmäisellä viikolla. Se sai myös Saksassa suuren suosion ja pääsi sielläkin listaykköseksi. Vuodessa, kesäkuuhun 2007 mennessä levy oli myynyt maailmanlaajuisesti 700 000 kappaletta, joista 215 000 Kanadassa saavuttaen tuplaplatinan rajan ja 200 000 Saksassa saavuttaen siellä platinamyynnin. Albumi ei menestynyt Yhdysvalloissa yhtä hyvin, ja Billy Talent on ilmoittanut ymmärtävänsä olevansa uusi bändi USA:ssa, ja valitsevansa keskittymisen Kanadaan ja Eurooppaan.
Billy Talent II -albumilla on vähemmän vihaa kuin edeltäjällään yhtyeen kypsennyttyä ihmisinä ja bändinä. Useammat kappeleet kertoivat oikean elämän ongelmista, mitä fanit ja kriitikot ovat kiittäneet. "Devil in a Midnight Mass" -kappale perustuu tarinaan papista, joka tuomittiin lasten hyväksikäytöstä vankilaan ja jonka toinen vanki siellä tappoi.
"Halusimme tehdä jotain täysin ensimmäisestä levystä eroavaa, koska olimme muuttuneet suuresti ja oppineet paljon ihmissuhteista. Jokainen bändin jäsen on sitoutumassa ja käsittelee niitä asioita. Albumin yleinen teema on luottamus, sen puute tai eroaminen. Ne vaikuttivat inspiroivan levyä." — Jonathan Gallant
Bernard Rands
Bernard Rands (s. 2. maaliskuuta 1934) on englantilaissyntyinen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Rands syntyi Sheffieldissä, Englannissa, ja opiskeli musiikkia sekä englanninkielistä kirjallisuutta Walesin yliopistolla Bangorissa. Hänelle opettivat sävellystä ja orkesterinjohtoa Pierre Boulez ja Bruno Maderna Darmstadtissa sekä Luigi Dallapiccola ja Luciano Berio Milanossa.
Rands muutti vuonna 1975 Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden 1983. Hänen teoksensa "Canti del Sole" sai vuonna 1984 musiikin Pulitzer-palkinnon. Hän on arvostettu musiikin professori ja opettanut muun muassa vuodesta 1988 alkaen Harvardin yliopistolla.
Rands oli vuosina 1989–1995 Philadelphian orkesterin nimikkosäveltäjä. Hänen teoksestaan "Canti D’Amor" tehty levytys voitti vuonna 2000 Grammyn. Rands on naimisissa säveltäjä Augusta Read Thomasin kanssa ja on kuulunut vuodesta 2004 lähtien Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemiaan.
Haapaveden kirkko
Nykyinen Haapaveden kirkko on Haapaveden seurakunnan kirkko, joka rakennettiin vuonna 1981 palaneen vanhan kirkon läheisyyteen. Rakennus on seurakuntakeskus, jossa on kirkko, seurakuntasali, kirkkoherranvirasto ja pienryhmätiloja. Kirkko vihittiin käyttöön adventtina 1984.
Seurakuntakeskuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunio. Kirkkosalissa on 500 istumapaikkaa. Kirkkosali on arkkitehtuuriltaan pylväistön jakama kaksilaivainen leveä basilika. Kirkkosaliin on siirtoseinän avulla liitettävissä vierellä oleva seurakuntasali, jolloin tila muodostuu kolmilaivaiseksi.
Haapaveden vanha kirkko oli tasavartinen ristikirkko. Vanhan kirkon ensimmäiset piirustukset laati kalajokinen rakennusmestari Simon Silvén vuonna 1781. Piirustuksia kuitenkin muutettiin yli-intendentinvirastossa Tukholmassa. Kirkon rakensi myös kalajokinen Sigfrid Silvasti. Kirkko valmistui vuonna 1784.
Vanha kirkko tuhoutui tuhopoltossa toukokuussa 1981. Kirkon vieressä oli jo vuonna 1751 rakennettu kellotapuli, joka säilyi tulipalossa ja on edelleenkin nähtävillä Haapavedellä.
Tarinatuokio
Tarinatuokio (alkuperäiseltä nimeltä "Janoschs Traumstunde") oli vuosina 1986–1990 puolalaisen kirjailijan Janoschin satuihin perustuva 26-osainen animaatiosarja.
Sarjassa esiintyneitä hahmoja olivat muun muassa Pikku Karhu ja Pikku Tiikeri. Jokaisessa jaksossa esiintyy myös hapsutukkainen karhu, joka esittelee tulevan jakson tarinan ja pitää välipuheita.
Suomessa sarja esitettin ensimmäisen kerran Yle TV1-kanavalla 1990-luvun alussa, sen jälkeen uusintana muutamia kertoja Yle TV1:llä ja Yle TV2:lla. FST:n puolella sarjaa esitettiin ruotsin kielellä. Yleisradion dubbauksessa ääninäyttelijöinä olivat Risto Aaltonen ja Inkeri Wallenius. SF Film Finland Oy uudelleen dubbasi sarjan jaksoja 2000-luvulla. Uudelleendubattuja jaksoja on esitetty MTV Juniori -maksukanavalla sekä julkaistu DVD:nä ja VHS:nä.
Robert Ward
Robert Ward (13. syyskuuta 1917 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 3. huhtikuuta 2013 Durham, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Ward syntyi yhdeksi viidestä lapsesta ja valmistui John Adams High Schoolista vuonna 1935. Hänen opettajiinsa Eastman School of Musicissa kuuluivat Bernard Rogers, Howard Hanson ja Edward Royce. Hän sai stipendin ja opiskeli vuosina 1939–1942 New Yorkin Juilliard Schoolissa. Hänelle opettivat sävellystä Frederick Jacobi ja orkestraatiota Bernard Wagenaar sekä orkesterinjohtoa Albert Stoessel ja Edgar Schenkman. Kesällä 1941 hän opiskeli Aaron Coplandin johdolla Massachusettsin Berkshire Music Centerissä.
Wardin varhaisimmat säilyneet teokset ovat vuodelta 1934, ja ensimmäinen sinfonia valmistui 1941. Helmikuussa 1942 hän aloitti Yhdysvaltain maavoimissa, jossa toisen maailmansodan aikana suorittamastaan palveluksesta hän sai pronssitähden. Sodan aikana hän tapasi Punaisen Ristin työntekijä Mary Raymond Benedictin, jonka kanssa hän meni naimisiin 19. kesäkuuta 1944. Parille syntyi viisi lasta.
Sodassa Ward sävelsi ainakin kaksi orkesteriteosta: "Adagio and Allegron", joka kantaesitettiin 1944, sekä "Jubilation: An Overturen", joka syntyi pääosin Okinawassa vuonna 1945. Sodan jälkeen hän palasi Juilliardiin, jonka henkilökunnan jäseniin hän kuului vuosina 1946–1956. Säveltäjän toinen sinfonia (1947) pysyi vakituisissa ohjelmistoissa useamman vuoden. Tuotannossa on vaikutteita Paul Hindemithin ja George Gershwinin musiikista.
Wardin tuotantoon kuuluu useiden sinfonioiden ohella mm. "Sweet Freedom's Song" (1965), "Festive Ode" (1966) ja saksofonikonsertto (1984). Hän sävelsi myös kamarimusiikkia ja oopperoita, joista tunnetuin ja esitetyin, "The Crucible" (1961) toi säveltäjälleen musiikin Pulitzer-palkinnon ja kansainvälistä arvostusta. Ward oli "American Academy of Arts and Lettersin" jäsen vuodesta 1967. Hän oli vetäytymiseensä 1987 Duken yliopiston musiikin professori.
Hovioikeudenneuvos
Hovioikeudenneuvos on Suomessa hovioikeuden jäsenen eli tuomarin virkanimike.
Myös osastopäällikkönä toimiva hovioikeudenlaamanni ja virastopäällikkönä toimiva hovioikeuden presidentti ovat hovioikeuden jäseniä. Lisäksi hovioikeudessa on esittelijöinä viskaaleja ja asessoreja, jotka eivät ole hovioikeuden jäseniä, ja muuta henkilöstöä.
Ionihila
Ionihila on kiinteän ioniyhdisteen muodostama säännöllinen kidejärjestelmä, jossa positiiviset ja negatiiviset ionit vuorottelevat.
Ionien väliset etäisyydet ionihilassa voidaan määrittää röntgendiffraktiomenetelmällä. Esimerkiksi natriumkloridin Na–Cl -etäisyys on 281pm, joka tarkoittaa lähimpien vastakkaisvarausten etäisyyttä. Etäisyys on ionisäteiden summa formula_1. Ioniyhdisteessä, jossa on suurikokoinen anioni, voidaan näiden etäisyys määrittää laskennallisesti ja siten selvittää anionin lisäksi kationin ionisäde. Menettely kuitenkin edellyttää oletusta, että hilassa kationien ja anionien välisten kosketusten lisäksi on anionien välisiä kosketuksia. Ionisäde on usein samalle aineelle erilainen eri tavoin koordinoituneessa hilassa.
Toisin kuin esimerkiksi metallien muodostamat kiinteät metallihilat, ionihilat pirstoutuvat helposti iskusta. Yksinkertainen selitys on toisiaan hylkivien ionien asettuminen iskusta kohdakkain, joka aiheuttaa hilan murtumisen.
Eri ionihilatyypit on nimetty tietyn hilan omaavan aineen tai mineraalin mukaan.
Ionihilan hilaenergia voidaan määrittää Born-Landé-yhtälöstä 
missä
Born-Landé -yhtälö pätee pallomaisille ioneille.
Vaihtoehtoisesti hilaenergia voidaan määrittää Born–Haber-syklistä termodynaamisen informaation avulla.
Murray Perahia
Murray Perahia (s. 19. huhtikuuta 1947 Bronx New York City) on yhdysvaltalainen pianisti. Hän on saavuttanut menestystä myös kapellimestarina. Hänen levytyksistään mainetta ovat saavuttaneet muun muassa Chopinin balladien ja Mozartin pianokonserttojen tulkinnat.
Perahia syntyi sefardijuutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli pianonsoiton lisäksi orkesterinjohtoa ja säveltämistä. Häntä ovat opettaneet muun muassa Mieczyslaw Horszowski ja Vladimir Horowitz. Vuonna 1972 Parahia voitti neljännen Leedsin kansainvälisen pianokilpailun. Seuraavana vuonna hän esiintyi ensi kertaa Aldeburghin festivaalilla ja toimi 1981–1989 festivaalin taiteellisena johtajana.
Perahia on pianistiurallaan tehnyt lukuisia levytyksiä Sony-levymerkille. Hän on muun muassa tehnyt kokonaislevytyksen Mozartin pianokonsertoista Englantilaisen kamariorkesterin kanssa ja Beethovenin pianokonsertoista Concertgebouw-orkesterin kanssa. Sormiensa kipeydyttyä 1990-luvulla Perahia perehtyi barokkimusiikkiin ja levytti tämän jälkeen vuonna 2000 julkaistun, hyvän vastaanoton saaneen tulkinnan Bachin Goldberg-muunnelmista.
Perahia on saanut Order of the British Empire -arvon. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Leedsin yliopiston kunniatohtorin arvo ja vuonna 2004 kuningatar Elisabet II myönsi hänelle korkea-arvoisen kunnianosoituksen (KBE honorary). Lisäksi Perahia on Royal College of Musicin ja Royal Academy of Musicin kunniajäsen.
Perahia on vieraillut Suomessa joitakin kertoja, viimeksi syyskuussa 2015 Radion sinfoniaorkesterin solistina.
Jean-Jacques Goldman
Jean-Jacques Goldman (s. 11. lokakuuta 1951, Pariisi) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja.
Goldmanin vanhemmat olivat puolanjuutalaisia. Goldman oli neljästä lapsesta kolmas ja opetteli viulun-, pianon- ja sitten kitaransoittoa. Hän valmistui École des hautes études commerciales du nordista. Vuonna 1972 hän tapasi ensimmäisen vaimonsa Catherinen, jonka kanssa hän sai kolme lasta.
Goldman oli mukana progeyhtye Tai Phongissa, joka julkaisi 1975 alkaen kolme englanninkielistä albumia. Goldman päätti aloittaa soolouran ranskankielisenä artistina ja sai vuonna 1981 viisivuotissopimuksen Epic Recordsilta.
Goldmanin ensimmäinen sooloalbumi "Démodé" ilmestyi 1981. Hän on tehnyt musiikkia ja tuottanut paitsi itselleen, myös muun muassa Céline Dionille ja Khaledille. Tuoreimmat albuminsa hän on levyttänyt Columbia Recordsille. Hän on Grammy-palkittu ja valittu Victoires de la Musique -seremoniassa 1986 vuoden parhaaksi miesartistiksi.
Hän on valmistunut EDHEC Business School:sta..
Merijärven kirkko
Merijärven kirkko on Merijärven kappeliseurakunnan kirkko Merijärven kunnassa. Merijärven seurakunta yhdistettiin Ylivieskan seurakuntaan vuoden 2006 alussa.
Merijärven kirkon on suunnitellut ja rakentanut kalajokinen kirkkorakennusmestari Simon Silvén. Silvénin suunnitelmia ei Tukholman intendentinkonttorissa sellaisenaan hyväksytty, vaan niihin tehtiin joitakin muutoksia. Uudet piirustukset, joiden mukaan kirkko sitten rakennettiin, olivat kuningas Kustaa III:n allekirjoittamat. Kirkkoa rakennettiin vuosina 1779–1781 ja se vihittiin käyttöön 8. heinäkuuta 1781.
Kirkon ristiinnaulittua Kristusta esittävän alttaritaulun on maalannut 1877–1878 Jeremias Alin. Aiempi alttaritaulu jonka oli maalannut kirkkomaalari Thomas Kiempe on nykyisin sijoitettuna kirkon oikealle etuseinälle.
Merijärven kirkossa oli tulipalo 25. joulukuuta 1973. Sen jälkeen kirkon kaikki sisämaalaukset, lämmitysjärjestelmä ja valaistus uusittiin. Kirkon ulkoasuun korjauksilla ei ollut juuri vaikutusta.
Kirkon kellotapulin on suunnitellut Sven Westman Tukholman intendentinkonttorista. Tapuli on valmistunut 1799.
Mubarak Hassan Shami
Mubarak Hassan Shami (, alun perin Richard Yatich, s. 1. joulukuuta 1980 Kenia) on kenialaissyntyinen nykyään Qataria edustava maantiejuoksuihin keskittynyt kestävyysjuoksija. Qataria hän on edustanut elokuusta 2004 lähtien.
Shami voitti lokakuussa 2005 hopeaa puolimaratonin MM-kisoissa ajalla 1.01.09. Vuonna 2006 hän juoksi Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kolmanneksikymmenenneksitoiseksi ja Debrecenin maantiejuoksun MM-kisoissa kahdeksanneksi ajalla 57.33. Aasian kisoissa Dohassa vuonna 2006 hän voitti maratonin ajalla 2.12.44.
Mombasan maastojuoksun MM-kisoissa 2007 Shami sijoittui kahdeksanneksi. Saman vuoden huhtikuussa hän voitti Pariisin maratonin omalla ennätysajallaan 2.07.19. Elokuussa Osakan MM-kisoissa hän saavutti maratonilla hopeaa ajalla 2.17.18. Seuraavana vuonna hän juoksi Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa kahdenneksikymmenenneksiviidenneksi.
Kenttälinnoite
Kenttälinnoite on sotilaiden suoja-asemaksi tehty rakennelma, joka on useimmiten sotilaiden rakentama sodan tai taistelun uhatessa, ja jossa on käytetty saatavilla olevia materiaaleja, kuten puuta, maaperää ja kivenlohkareita. Kenttälinnoitteeseen kuuluu lähes aina maahan kaivettu taisteluhauta, yhdyshauta ja korsu.
Hämmäauteensuo
Hämmäauteensuo on suo Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Suo sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Lappeenrannan keskustasta. Suon pinta-ala on 49 hehtaaria.
Suo on rauhoitettu luonnonsuojelulain nojalla.
Stabilointiaine
Stabilointiaine on aine, jota lisätään muun muassa bensiiniin ja elintarvikkeisiin.
Bensiinissä stabilointiaineen tehtävä on suojata sen pilaantumista pitkänkin aikaa ja estää auton käynnistysongelmien syntymistä kausisäilytyksen aikana.
Elintarvikkeissa olevat stabilointiaineet sitovat ruoan ainesosat yhteen, kiinteyttävät koostumusta ja parantavat suolan- ja nesteensitomiskykyä. Näitä ominaisuuksia tarvitaan muun muassa makkarassa. Stabilointiaineiden avulla lihavalmisteisiin lisätään suolavettä, jolloin lihatuotteen paino keinotekoisesti nousee ja lihapitoisuus laskee.
Ruokien ainesosaluetteloissa ainetta merkitään koodilla E 450, E 451, E 452, E 412 (guarkumi).
Galwaynlahti
Galwaynlahti ( tai "Cuan na Gaillimhe", ) on suuri lahti Irlannin länsirannikolla. Se ulottuu aina Galwayn kreivikunnasta Connachtin provinssista Claren kreivikuntaan Burrenin alueelle Munsterin provinssiin. Galwayn kaupunki sijaitsee lahden koillisrannalla. Lahti on 50 kilometriä pitkä ja leveydeltään 10–30 kilometriä.
Aransaaret sijaitsevat lahden suulla lännessä. Kulkureitit lahdelle Aransaarten ja rannikon välistä kulkevat seuraavasti: Pohjoinen reitti ("An Súnda ó Thuaidh") kulkee Inis Mórin ja Leitir Mealláinin välissä ja se tunnettiin ennen iiriksi nimellä "Bealach Locha Lurgan". Gregoryn reitti ("Súnda Ghríoghóra") kulkee Inis Mórin ja Inis Meáinin välistä ja se tunnettiin ennen nimellä "Bealach na h-Áite". Foulin reitti ("An Súnda Salach") sijaitsee Inis Meáinin ja Inis Oírrin välissä ja se tunnettiin ennen nimellä "Bealach na Fearbhaighe". Eteläinen reitti ("An Súnda ó Theas"), joka tunnettiin ennen nimellä "Bealach na Finnise", sijaitsee Inis Oírrin ja Claren kreivikunnan välissä.
Galwaynlahti on kuuluisa ainutlaatuisista ja perinteisistä kalastusveneistään, Galway hookereista.
M/S Sampogracht
M/S Sampogracht () on alankomaalaisen Spliethoff -varustamokonsernin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Laiva on rakennettu vuonna 2005 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa "Sampograchtilla" on 23 660 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Sampograchtin sisaraluksia ovat:
Frederick Seitz
Frederick Seitz (4. heinäkuuta 1911 – 2. maaliskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän valmistui Princetonin yliopistosta 1934 ja sai National Medal of Sciencen vuonna 1973.
Wigner–Seitzin alkeiskoppi on nimetty Seitzin ja kansainvälisesti kuuluisamman, Nobel-palkitun tutkija Eugene Wignerin mukaan. Vuonna 1940 Seitz julkaisi teoksensa "The Modern Theory of Solids". Hän toimi vuosina 1949–1968 Illinois'n yliopiston fysiikan professorina, ja hänen mukaansa on nimetty yliopistoon kuuluva Frederick Seitz Materials Research Laboratory.
Seitz oli Yhdysvaltain tiedeakatemian puheenjohtaja vuosina 1962–1969. Hän vetäytyi Rockefellerin yliopistosta vuonna 1979. Hän suhtautui skeptisesti teoriaan globaalista lämpenemisestä ja oli allekirjoittamassa vuonna 1995 ns. Leipzigin julistusta.
Seitz kyseenalaisti myös näkemyksen, jonka mukaan CFC-alkyylihalideilla, klorofluorokarboneilla, olisi haitallisia vaikutuksia otsonikerrokseen. Hänelle myönnettiin vuonna 1983 Vannevar Bush -palkinto. Hän oli 96 vuoden ikäinen kuollessaan maaliskuussa 2008.
Ulisse Aldrovandi
Ulisse Aldrovandi (11. syyskuuta 1522, Bologna–4. toukokuuta 1605, Bologna) oli italialainen luonnontieteilijä, eräs Euroopan ensimmäisistä.
Aldrovandi, aikanaan myös Aldrovandus, syntyi bolognalaiseen aatelisperheeseen. Hän opiskeli perheensä vaatimuksesta ensin kaupallista alaa. Kutsumuksensa hän kuitenkin löysi opiskeltuaan humanistisia tieteitä ja lakia Bolognan ja Padovan yliopistoissa, ja hänestä tuli notaari. Sen jälkeen hänen mielenkiintonsa suuntautui filosofiaan ja logiikkaan, jotka hän yhdisti lääketieteen opinnoilla.
Hän suoritti loppututkinnon lääketieteessä ja filosofiassa 1553 ja ryhtyi opettamaan logiikkaa ja filosofiaa Bolognan yliopistossa 1554. Hänestä tuli filosofian professori 1559 ja 1561 hänestä tuli Bolognan ensimmäinen luonnontieteiden professori ("lectura philosophiae naturalis ordinaria de fossilibus, plantis et animalibus").
Kesäkuussa 1549 häntä syytettiin harhaoppisuudesta ja hän joutui pidätetyksi esitettyään kasteenuudistaja Camillo Renaton vastaisia mielipiteitä. Syyskuussa hän julkaisi abjuraation, jossa hän hylkäsi harhaoppinsa, mutta silti hänet siirrettiin Roomaan ja hän joutui arestiin, kunnes sai synninpäästön huhtikuussa 1550. Arestinsa aikana hän tutustui moniin paikallisiin tiedemiehiin ja kiinnostui yhä syvemmin kasviopista, eläintieteestä ja geologista. Vuodesta 1551 alkaen hän organisoi joukon tutkimusmatkoja Italian vuoristoihin, maaseudulle, saarille ja rannikolle tarkoituksena tutkia ja kerätä kasveja.
Elämänsä aikana hän keräsi mitä eriskummallisimman kokoelman luonnonhistoriaa valottavista objekteista, kaikkiaan noin 7 000 näytettä, joista hän kirjoitti 1595. Hänen herbaarionsa käsitti noin 4 760 kuivattua näytettä 4 117 taulussa ja 16 osassa. Sitä säilytettiin Bolognan yliopistossa. Hän myös palkkasi joukon taiteilijoita kuvittamaan tauluja (Jacopo Ligozzi, Giovanni Neri ja Cornelio Schwindt).
Aldrovandin vaatimuksesta ja hänen johdollaan Bolognaan perustettiin yleinen kasvipuutarha 1568. Riitaannuttuaan farmaseuttien ja lääkärien kanssa yleisen lääketieteen olemuksesta hän vetäytyi viideksi vuodeksi syrjään kaikista julkisista toimista. 1577 hän pyysi apua paavi Gregorius XIII:lta. Tämä kirjoitti Bolognan mahtimiehille, että Aldrovandille oli palautettava hänen julkinen asemansa, ja vaati hänelle taloudellista tukea, jotta hän voisi julkaista kirjansa.
Hän lahjoitti valtavan kasvi- ja eläinkokoelmansa Bolognan senaatille. Vuodesta 1742 kokoelmaa oli säilytetty Palazzo Publicossa, sitten Palazzo Poggissa, mutta 1800-luvulla kokoelma hajotettiin useisiin kirjastoihin ja instituutteihin. Vuonna 1907 edustava osa kokoelmasta sijoitettiin takaisin Palazzio Poggiin, Bolognaan, missä hänen kuolemansa 400-vuotispäivää vietettiin erityisessä juhlanäyttelyssä vuonna 2005.
Sadoista kirjoista ja esseistä, jotka hän kirjoitti, julkaistiin vain kourallinen hänen elinaikanaan:
Rocka Merilahti
Rocka Merilahti on suomalainen kitaristi. Hän on toiminut muun muassa Remu Aaltosen yhteistyökumppanina ja soittanut hänen soololevyillään. Lisäksi Merilahti vaikutti 1990-luvulla Hurriganesin taustajoukoissa ja oli yhtyeen jäsen vuosina 1998–2004. Nykyään hän soittaa Zookissa sekä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä. Hänen isänsä Harri Merilahti oli myös muusikko.
Lisäksi Rocka toimii myös säveltäjänä muutamille artisteille, esimerkiksi Tuure Kilpeläisen
kanssa Rocka on tehnyt sävellyksiä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani-yhtyeen tuotannolle.
Harri Merilahti
Harri Jaakko Antero Merilahti (1953 – 22. lokakuuta 2009) oli suomalainen basisti. Hän soitti useissa yhtyeissä ja toimi studiomuusikkona. Merilahti soitti muun muassa Hurriganesissa sekä Pepe Willbergin, Remu Aaltosen, Sami ja Maarit Hurmerinnan, Tuomari Nurmion ja M. A. Nummisen taustayhtyeissä. Merilahti oli mukana myös Ernos-yhtyeen kolmannella albumilla "Ernos" (1972). Hänen poikansa Rocka Merilahti on myös muusikko.
Merilahti soitti Remun Sound Of Hurrigane, Zin Khan, Message For You soololevyillä ja kirjoitti yhdessä Remun kanssa kappaleita Hurriganes levyille Fortissimo, Rockin' ja Merilahti soittaa komppikitaraa levyllä Seven Days, Seven Nights.
Tomi Parkkonen
Tomi Parkkonen (s. 12. tammikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen rumpali.
Hän opiskeli rumpujen soittoa Helsingin Kansankonservatoriossa vuosina 1972–1975, Sibelius-Akatemiassa yksityisoppilaana 1975–1976 ja osallistui kaikkien aikojen ensimmäiselle Oulunkylän Pop/jazz -leirille vuonna 1971. Hän soitti uransa alkuaikoina 1960-luvulla tanssiorkestereissa, säestäen muun muassa Tapani Kansaa, Joukoa ja Kostia, Katri Helenaa ja Arto Sotavaltaa. Hän soitti sen lisäksi myös jazz- ja pop/rock-yhtyeissä, joista tunnetuimpia ovat mm. DDT-Jazzband, Jukka Gustavsonin yhtye, Pekka Pohjolan yhtye ja Hurriganes. Hurriganesissa Parkkonen toimi rumpalina vuosina 1978–1979 Remu Aaltosen ollessa keskittynyt silloin pelkästään laulamiseen.
Vuonna 1980–1983 Parkkonen asui Australiassa Sydneyn kaupungissa soittaen monissa useissa eri kokoonpanoissa.
Parkkonen on soittanut muassa seuraavilla LP-levyillä: Pekka Pohjola: "Harakka Bialoipokku" (1974), M. A. Numminen: "Bitsy ja muita taidenautintoja" (1979), "Koomikon kahdet kasvot" (1983) ja "M. A. Numminen sings Wittgenstein" (1993). Samoin hän on soittanut mm. Hurriganesin singlellä: Shorai shorai / In my mind (1979).
Parkkonen on toiminut säestäjänä muassa Sibelius Akatemian Oopperastudiossa 1970–1972, Helsingin kaupunginteatterissa 1974–2008 ja Teatterikorkeakoulun Tanssitaiteen laitoksella 1992–2008.
Hän on myös opettanut rumpujen soittoa muassa Martti Lappalaisen jazz-kesäleireillä 1975–1978, Espoon ja Kirkkonummen musiikkiopistoissa 1975–1977 ja Oulunkylän Pop/Jazz-konservatoriossa 1983–2005.
Edellä mainittujen jälkeen hän on nykyään keskittynyt enemmän jazzmusiikkiin.
Parkkoselle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Parkkosen kaksi nuorempaa veljeä Pete Parkkonen ja Jussi Parkkonen ovat myös rumpaleita.
Beaver Aitto-oja
Markku Olavi ”Beaver” Aitto-oja (1950–1987) oli suomalainen rumpali. Hän vaikutti useissa rock-yhtyeissä, kuten muun muassa Noidannuoli-yhtyeessä, Kalevalassa ja Remu Aaltosen taustayhtyeessä. Beaver Aitto-oja soitti rumpuja Hurriganesin "Hanger"-albumilla vuonna 1978 Remun potiessa selkävaivoja, mutta ei esiintynyt kuitenkaan yhtyeen keikoilla ko. vuonna, vaan hänet korvasi niillä Tomi Parkkonen.
Lido Salonen kertoo Aitto-ojan kuolemasta elämäkerrassaan "Elämä jota en olisi halunnut elää".
M/S Statengracht
M/S Statengracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Klippergracht & C.V. Scheepvaartonderneming Koningsgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2004 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa "Statengrachtilla" on 21 449 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Statengrachtin sisaraluksia ovat:
Suomen Kissaliitto
Suomen Kissaliitto ry on suomalaisten rotukissayhdistysten keskusliitto. Liiton jäseninä on 11 rekisteröityä rotukissayhdistystä. Suomen Kissaliitto on perustettu vuonna 1975 ja siihen kuuluu jäsenjärjestöjen kautta yli 8 000 henkilöä. Suomen Kissaliitto kuuluu ainoana suomalaisena äänivaltaisena jäsenenä kansainväliseen kissojen kattojärjestöön FIFeen (Fédération Internationale Féline).
Kissaliiton tarkoituksena on yhdistää, edistää ja valvoa rotukissojen kasvatustoimintaa ja ylläpitää yhtenäistä koko maan kattavaa rekisteriä rotukissoista. Liiton tavoitteena on myös toimia kissojen arvostuksen ja paremman kohtelun lisäämiseksi ja edistää kissaharrastuksen kasvua Suomessa .
Virtsu
Virtsu () on pienkauppala () Läänerannan kunnassa Pärnumaan maakunnassa Virossa. Vuonna 2005 asukasluku oli 736 henkeä. Virtsun satamasta on lauttayhteys Muhun saarelle Kuivastuun.
Vuosina 1931–1968 käytössä ollut Rapla–Virtsu-rata johti 68 kilometrin matkan Raplasta Virtsun satamaan.
Virtsun satamassa sijaitseva majakka on rakennettu vuonna 1951 toisessa maailmansodassa tuhoutuneen tilalle. Majakoita on paikalla ollut useita jo 1800-luvulta lähtien.
Baltra
Baltra on yksi Galápagossaarten saarista. Galápagossaarille saavuttaessa ensimmäinen etappi on todennäköisesti juuri Baltra, sillä saarella sijaitsee saarien päälentokenttä Seymour. Lentokentän rakensi Yhdysvallat toisen maailmansodan aikana. Saari toimii matkailijoille lähinnä lähtöalustana muualle Galápagossaarille, sillä Baltralla ei ole nähtävyyksiä.
Saari sijaitsee noin kilometrin päässä Santa Cruzin rannalta pohjoiseen. Saaren pinta-ala on 27 km².
Baltra ei kuulu tällä hetkellä Galápagoksen kansallispuistoon. Saarelle on siirretty takaisin siellä aiemmin eläneitä laavaleguaaneja; laavaleguaanit hävisivät saarelta 1900-luvun puolivälin tienoilla. Aiemmin 1900–luvulla leguaaneja oli kuitenkin siirretty North Seymourille, mistä niitä istutettiin takaksin vuonna 1991. Populaatio oli tarpeeksi suuri estämään leguaanien täydellisen sukupuuttoon kuolemisen.
Argeus
Argeus ("metsästäjä") oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Megapentheksen poika. Luultavimmin hän oli myös Anaksagoraan isä, joskin eräiden lähteiden mukaan tämä nimetään hänen veljekseen.
Argeus oli myös yksi neljästä Deifonteksen lapsesta, jonka Pausanias lyhyesti mainitsee.
Tim Waterson
Tim Waterson on kanadalainen rumpali. Hänellä oli aiemmin hallussaan Guinness World Records -kirjan ennätys tuplabasarin soitosta nopeimmin maailmassa. Hänen ennätyksensä on 1 407 iskua bassorumpuun minuutissa. Hän aloitti uransa 1970-luvulla.
Waterson opettaa rumpujensoittoa, ja lisäksi hän soittaa eri kokoonpanoissa. Hän asuu Edmontonissa, Albertassa.
Syvän joen salaisuus
Syvän joen salaisuus ("Järngänget") on vuonna 2000 valmistunut ruotsalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Jon Lindström.
Neljän kaveruksen, Lukasin, Simonin, Andersin ja Johnin, muodostama jengi on lähtenyt kanoottimatkalle Kainuunjoelle. Matkalla he tapaavat siskokset Marien ja Susannen. Virta tuntuu vaaralliselta, joten he kaikki päättävät yhdessä pystyttää leirin joenrannalle ja juhlia. Kun he heräävät aamulla, he huomaavat nuoremman siskon Susannen kadonneen. Poliisi alkaa tutkia tapausta ja yrittää saada asiaan selvityksen jengiltä, joka antaa vain vältteleviä vastauksia. Mitä yön aikana oikein tapahtui?
Lujaurtunturit
Lujaurtunturit (myös , , ) ovat joukko tuntureita lähellä Revdan taajamaa Kuolan niemimaan länsiosassa Venäjällä. Lujaurtuntureista on vaikea erottaa yksittäisiä tuntureita vaan se on pikemminkin varsin tasainen ylänkö 400–1 000 metriä merenpinnan yläpuolella. Lujaurtuntureilla ja Hiipinätuntureilla on samankaltainen geologia ja ne ovat molemmat noin 350 miljoonaa vuotta vanhoja.
Ukrainan translitterointi
Ukrainan translitterointi on ukrainankielisen tekstin esittämistä jollakin muulla muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä ukrainan translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia käytetään kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua ukrainankielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitterointu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
Viktor Röthlin
Viktor Röthlin (s. 14. lokakuuta 1974) on sveitsiläinen maratonjuoksuun keskittynyt kestävyysjuoksija. Hän on maratonin kolminkertainen arvokisamitalisti.
Göteborgin EM-kisoissa 2006 Röthlin juoksi hopealle ja Osakan MM-kisoista 2007 hän voitti pronssia. Barcelonassa 2010 hän voitti Euroopan-mestaruuden ajalla 2.15.31.
Hän on osallistunut neljästi olympialaisiin. Sydneyssä 2000 hän oli 36:s, ja Ateenassa 2004 hän keskeytti. Pekingissä 2008 hän sijoittui kuudenneksi ja oli paras ei-afrikkalainen juoksija. Lontoossa 2012 hän oli 11:s.
Röthlinin ennätys ja Sveitsin ennätys on Tokion maratonilla helmikuussa 2008 juostu 2.07.23. Aika on myös Tokion maratonin reittiennätys. Röthlinin aikaisempi ennätys oli huhtikuussa 2007 Zürichissä juostu 2.08.20.
Victor McLaglen
Victor Andrew de Bier Everleigh McLaglen (11. joulukuuta 1886 Tunbridge Wells, Englanti – 7. maaliskuuta 1959 Newport Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) oli englantilainen näyttelijä.
McLaglen aloitti elokuvauransa 1920-luvun alussa ja näytteli urallaan pitkälti yli sadassa elokuvassa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Ilmiantaja" ("The Informer") sekä elokuvat "Rio Grande" (Rio Grande, 1950) ja "Vaitelias mies" (The Quiet Man, 1952), joissa pääosaa näytteli John Wayne. Hän sai parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Ilmiantaja" ja oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscariin elokuvasta "Vaitelias mies" ("The Quiet Man", 1952). Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
McLaglen oli kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli kaksi lasta. Hänen poikansa Andrew V. McLaglen oli elokuvaohjaaja. Hän kuoli 73-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Laatikko
Laatikko on esineiden tai kuiva-aineiden säiliö. Ne ovat useimmiten suorakulmion tai neliön muotoisia ja niillä on usein irrotettava tai saranallinen kansi. Laatikkoon voi kuulua kansi, mutta se ei ole välttämätön. Laatikolla on samoja ominaisuuksia kuin astialla, vaikka sitä ei yleensä mielletä astiaksi. Astian tapaan laatikolta edellytetään kykyä pysyä muodossaan.
Laatikkoa kuvataan usein valmistusaineensa mukaan: puhutaan esimerkiksi pahvi-, puu-, muovi- ja metallilaatikoista. Toisaalta laatikkoa voidaan luonnehtia sen sisällön mukaan (esimerkiksi heinälaatikko). Muuttolaatikko-nimitys viittaa käyttötarkoitukseen. "Muuttolaatikko" on vakiomittainen, pinoutuva muovilaatikko, joita myydään ja vuokrataan muuttoja tai muuta kuljetus- tai varastointitarvetta varten. Vetolaatikko on huonekaluista kuten lipastosta esiin vedettävä säilytyslaatikko.
Pientä laatikkoa kutsutaan yleensä rasiaksi tai lippaaksi. Suurta, kannellista laatikkoa puolestaan nimitetään arkuksi tai kirstuksi. Suomenkielen sana "laatikko" on neutraali, niinpä sitä ei käytetä ylätyyliä edellyttävissä yhteyksissä, vaan puhutaan esimerkiksi ruumisarkusta ja öylättirasiasta.
Laatikko-termiä käytetään myös kuvaamaan rakenteita, jotka ovat laatikon kaltaisia, vaikka niiden pääasiallinen merkitys ei liitykään varastointikykyyn. Niinpä paperikoneen eräs osa on perälaatikko ja vaihteistoa (oikeammin sen osaa) voidaan kutsua "vaihdelaatikoksi". Kojeiden ja laitteiden ympärille asennettua usein suorakulmaista suojakuorta kutsutaan koteloksi tai koteloinniksi.
Toisella tavalla laatikko-sanan merkitys on laajentunut ruoanlaitossa. Sen yhteydessä laatikko tarkoittaa uunivuoassa – eräänlaisessa laatikossa – kypsennettäviä laatikkoruokia, kuten peruna-, maksa- tai silakkalaatikkoa. Ruoanlaitossa välineenä käytettävä laatikko on keittolaatikoksi tai heinälaatikoksi kutsuttu hauduttamisväline.
Laatikko on lainasana muinaisruotsista, jossa oli pientä laatikkoa merkitsevä sana ""Lâdika"". Se on johdos alun perin kirstua merkitsevästä sanasta. Suomen kirjakielessä laatikko-sanaa on ensi kertaa käytetty 1637 asussa ""laitikka"." Nykyasu on tullut käyttöön 1700-luvulla.
Vyborg Airlines
Vyborg Airlines () oli venäläinen lentoyhtiö, joka lensi Pietarista lähinnä tilauslentoja Iljušin Il-114-lentokoneilla. Reittilentoja oli mm. välillä Moskova-Pihkova ja Moskova-Staryi Oskol. Yhtiö perustettiin 2002 ja lakkautettiin 2010. Toimitusjohtaja oli Georgi Nazarenko. Kotimaan liikenteen lisäksi yhtiö suunnitteli vuonna 2007 aloittavansa lennot Pietarista Lappeenrantaan ja Turkuun vuoden 2008 alusta sekä talvikautena lisäksi Rovaniemelle. Suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut.
Pontevat pommaripojat
Pontevat pommaripojat on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948.
Elokuvan ensi-ilta oli 23. joulukuuta 1948 Riihimäen Riihilinnassa. Helsingissä sitä esitettiin 28. tammikuuta 1949 alken viikon ajan Bio-Biossa ja Kalevassa.
Ohjaaja Salminen on jälkikäteen haastattelussa kuvaillut elokuvaa kamalaksi ja katsonut sen sisältävän lähes kaikki amerikkalaisten komediaelokuvien kliseet. Hänen mukaansa se oli olevinaan jonkinlainen suomalainen versio Ohukaisen ja Paksukaisen slapstickkomiikasta. Salminen itse ei nähnyt elokuvassa mitään hauskaa, Särkkä sen sijaan piti sitä hauskana.
Vaikka elokuva oli selvästi kepeä komedia ja juoneltaan hyvinkin lapsellinen, heikon yleisömenestyksen varmisti sille määrätty 16 vuoden ikäraja. Tuottajan mukaan se oli tehty nimenomaan lapsia ja nuorisoa silmällä pitäen. Elokuvassa on sen muusta sisällöstä poikkeava suoraviivainen murhakohtaus, jossa mies saa surmansa konepistoolitulessa.
Elokuva kertoo kansainvälisen rikollisliigan sieppaaman tiedemiehen jäljillä olevista yksityisetsivistä. Kaksi yksinkertaista, rahapulassa olevaa tyhjäntoimittajaa perustaa yksityisylietsivätoimiston ja ryhtyy tavoittelemaan luvattua 100 000 markan palkkiota.
Aikalaiskritiikki tyrmäsi elokuvan parodian epäonnistuneena. Jotain hyvääkin siinä on nähty: Heikki Aaltoilan musiikki myötäilee tapahtumia taidokkaasti, ja joukossa on hyviä kasvotyyppejä.
Myöhemmissä arvioissa elokuvaa on luonnehdittu vaatimattomaksi törmäilyfarssiksi, jonka parodia ontuu. Mallia on haettu niin suosituista Ohukaisesta ja Paksukaisesta kuin tanskalaisesta Majakka ja Perävaunu -parivaljakostakin. Eräässä arviossa juonta sanotaan ontoksi, jota korvaa koominen kohkaaminen ja rikas tyyppivalikoima. Salmisen ohjaus saa kiitosta visuaalisesta kekseliäisyydestä.
Constantine Andreou
Constantine Andreou (, 24. maaliskuuta 1917 São Paulo Brasilia – 8. lokakuuta 2007 Ateena Kreikka) oli Brasiliassa syntynyt taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hänen vanhempansa olivat kreikkalaisia maahanmuuttajia.
Andreou varttui Kreikassa, johon hän oli perheineen palannut vuonna 1925. Hän oli toisen maailmansodan veteraani (taisteli Kreikan puolella), mutta palvelu ei saanut häntä luopumaan taideopinnoista. Vuonna 1945 hän pääsi stipendin turvin opiskelemaan Ranskaan.
Andreou jäi Ranskaan, jossa hän piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1951. Hän nousi 1900-luvun kuvataiteen keskeiseksi nimeksi, ja hänestä tuli Kunnialegioonan ritari vuonna 2000 sekä "Ordre des Arts et des Lettres'n" Commandeur vuonna 2001. Vuonna 1999 La Ville-du-Bois'n kirjasto nimettiin uudelleen hänen mukaansa.
Andreou palasi 2000-luvun alussa Kreikkaan ja kuoli 90-vuotiaana kotonaan Ateenassa.
Hans Baldung
Hans Baldung "Grien" (n. 1485 – syyskuu 1545) oli saksalainen renessanssiajan taidemaalari. Baldung oli Saksan uskonpuhdistusajan suurimpia mestareita Matthias Grünewaldin ohella.
Baldung teki alttaritauluja ja muotokuvia, joissa on dramaattista ilmaisua. Baldungin omalaatuinen mielikuvitus näkyy hyvin synkissä ja usein aistillisia aiheita kuvaavissa puupiirroksissa.
Baldung syntyi Schwäbisch Gmündissä, muutti 1492 Strasbourgiin ja opiskeli vuosina 1503–1507 Albrecht Dürerin johdolla Münchenissä. Lisänimen Grien hän sai oletettavasti juuri siellä.
Freiburg im Breisgaussa vietetyn ajanjakson jälkeen Baldung palasi vuonna 1517 Strasbourgiin, jonka valtuuston jäsenenä hän kuoli vuonna 1545.
Baldungin tuotantoa on näytteillä useissa kansainvälisesti tunnetuissa museoissa varsinkin saksankielisten maiden museoissa, kuten Baselin taidemuseossa, Berliinissä sekä Germanisches Nationalmuseumissa Nürnbergissä, mutta myös mm. Louvressa ja Ottawassa, Kanadassa.
Baldungin varhaisimmat säilyneet työt ovat noin vuodelta 1496. Keisari Maksimilianin muotokuvan hän teki jo vuonna 1501. Yksi tunnetuimmista töistä on Kunsthistorisches Museumin "Naisen kolme ikäkautta ja kuolema" Wienissä.
Baldung oli kiinnostunut noidista; noituuden ja kuoleman aiheet, kuten tyttö ja kuolema, ovatkin läsnä monessa hänen työssään. Hän teki myös omakuvan. Useat työt heijastavat uskonnollisia aihepiirejä (mm. "Die Kreuzigung Christi", "Die Geburt Christi", "Die Beweinung Christi").
Anaksagoras (mytologia)
Anaksagoras () oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas. Hän oli Argeuksen poika – joissakin lähteissä hänet tosin mainitaan Megapentheen, Argeuksen isän, pojaksi – ja Alektorin isä.
Anaksagoraan hallintokauden aikana Dionysos iski Argoksen naisia hulluudenpuuskilla, ja Melampus tuotiin paikalle parantamaan heitä. Tämä vaati palkkioksi kolmannesta valtakunnasta, josta kuningas kieltäytyi. Naiset muuttuivat kuitenkin yhä hurjemmiksi, jolloin kuninkaan oli pakko kääntyä uudelleen Melampuksen puoleen, mutta tällä kertaa hän pyysi palkkioksi kolmannesta valtakunnasta itselleen, ja toista kolmannesta veljelleen Biaalle. Lopulta Anaksagoraan sukukunta kesti näistä kolmesta pisimpään, ja valtakunnan hallinta siirtyi ensin hänen pojalleen Alektorille, sitten tämän pojalle Ifiille, sitten Kapaneuksen, tämän veljen, pojalle Sthenelokselle ja lopulta tämän pojalle Kylarabeelle, joka oli suvun viimeinen edustaja ja jonka alaisuudessa jaettu valtakunta jälleen yhdistyi.
Tukholman ohitustie
Tukholman ohitustie () on uusi rakenteilla oleva moottoritieyhteys Kungens kurvan ja Häggvikin välillä Tukholman länsipuolella, joka korvaa valmistuttuaan Tukholman kantakaupungin läpi kulkevan ruuhkaisen Essingeledenin moottoritien. Essingeleden on tällä hetkellä ainoa valtakunnallinen yhteys Tukholman ohi. Ohikulkutie tulee kulkemaan lähes kokonaan tunnelissa reittiä Kungens kurva – Sätra strand – Lovö – Hässelbyn ranta – Lunda – Akalla – Häggvik, lukuun ottamatta lyhyttä osaa Hjulstan eritasoliittymän kohdalla. Se on osa Eurooppatie E4:ää.
Tien kokonaispituus tulee olemaan 21 kilometriä, josta 18 kilometriä on tunnelissa. Syvimmillään se kulkee sadan metrin syvyydessä, ja Mälarenin pohjaan on enimmillään 60 metriä.
Ohitustietä on suunniteltu Tukholmaan jo 1960-luvulta, kunnes Ruotsin hallitus teki syyskuussa 2009 päätöksen osallistumisesta hankkeeseen, joka tulee maksamaan noin 28 miljardia Ruotsin kruunua.
Vuodesta 2006 käynnissä olleen hankkeen rakentaminen keskeytettiin välillisesti lokakuussa 2014, sillä hankkeen osapuolet Tukholman kaupunki, Tukholman läänin maakäräjät ja valtio halusivat neuvotella uudelleen sopimuksen hankkeen rahoituksesta.
Liikennevirasto ja Tukholman maakäräjät aloittivat tien rakentamisen tammikuussa 2015, jolloin sitä vastustanut ympäristöpuolue ei enää onnistunut viivyttämään töiden aloittamista. Liikennevirasto aikoo kuitenkin selvittää joukkoliikenteen parantamisedellytyksiä hankkeen yhteydessä. Kaiken kaikkiaan hanke tulee kestämään noin kymmenen vuotta valmistuen vuonna 2026.
Työmaaliikenteen vähentämiseksi hankealueelle on rakennettu tilapäisiä satamia, joista louhemursketta kuljetetaan pois laivoilla.
Vastustajien mukaan väylä lisäisi liikennettä jo olemassaolollaan ja olisi suoranaisena esteenä sille, että Ruotsi saavuttaisi ympäristöpäämääränsä. Väylän puoltajatkin arvioivat, että juuri heillä on oikeat ympäristöargumentit.
Ohitustien rakentamisen vaihtoehdoksi on esitetty niin sanottua Diagonal Ulvsunda -hanketta.
Ruikonperä
Ruikonperä on laulaja Jaakko Tepon suurimmassa osassa lauluissa esiintyvä, kuvitteellinen, Iisalmen Pörsänmäen lähettyvillä sijaitseva kylä. Suurin osa Tepon kappaleista liittyy kylän asukkaisiin ja tapahtumiin, joissa peilataan maaseutukulttuuriin ja yhteiskunnallisiin asioihin. Kylän asukkaita, jotka esiintyvät myös lauluissa ovat muun muassa naistenmies Toivo ”Topi” Ryynänen, kylän ”ravattisonni” Onni Laukkanen, Veikko Römppäinen, rullatuolissa istuva Aatu ja pankkivirkailija Visa P. A. Kottinen.
Kenraali Sherman
Kenraali Sherman () on Sequoian kansallispuistossa Yhdysvalloissa kasvava tilavuudeltaan maapallon suurimmaksi arvioitu puu. Kenraali Sherman on mammuttipetäjä ("Sequoiadendron giganteum"), jonka tilavuuden on laskettu olevan yli 1 486,6 kuutiometriä. Puun pituus on 83,8 metriä ja sen painoksi on arvioitu 2 000 tonnia. Sen ympärysmitta puolentoista metrin korkeudella maasta on 31,3 metriä. Kenraali Sherman ei ole maailman korkein puu. Korkeimman puun titteliä pitää hallussaan 115,55 metrin korkuinen punapuu "Hyperion".
Årstalänken
Årstalänken on entinen moottoritie, joka lakkautettiin Södra Länkenin valmistumisen jälkeen vuonna 2004. Årstalänken rakennettiin 1960-luvulla jatkeeksi Essingeledenille. Tien tarkoitus oli luoda paremmat yhteydet kaupungista eteläisiin esikaupunkeihin ja kaupunginosiin. Tietä ei kuitenkaan rakennettu kuin Årstaan asti, joka sijaitsee muutaman kilometrin päässä Essingeledenin eteläpäästä. 1980- ja 90-luvuilla alettiin suunnitella Södra Länkeniä, jonka tuli korvata Årstalänkenin.
Pieni merenneito (patsas)
Pieni merenneito on Kööpenhaminan satamassa sijaitseva kuvanveistäjä pientä merenneitoa esittävä Edvard Eriksenin pronssiveistos. Se on sijoitettu rantakiville keskeisen Churchill-puiston merenpuoleiseen reunaan. Patsas paljastettiin elokuussa 1913.
Edvard Eriksen veisti patsaan Carlsbergin panimosukuun kuuluneen Carl Jacobsenin toimeksiannosta. Jacobsen oli ihastunut H. C. Andersenin satuun ”Pieni merenneito” perustuvaan balettiin. Vuonna 1909 pääosaa esittänyt ballerina Ellen Price ei suostunut patsaan malliksi, joten veistoksen mallina oli Eriksenin vaimo Eline Eriksen.
"Pieni merenneito" on nykyisin Kööpenhaminan symboli ja kaupungin tunnetuimpia turistinähtävyyksiä.
"Pieni merenneito" on joutunut useasti ilkivallan kohteeksi, ja sen pää on sahattu kahdesti irti. Ensimmäinen vakava ilkityö sattui vuonna 1964, kun joku sahasi merenneidolta pään kaulasta poikki. Päätä ei löydetty, ja patsaalle jouduttiin valamaan uusi pää. Vuonna 1984 merenneidon oikea käsi oli sahattu poikki, mutta kaksi katuvaa nuorta palautti käden parin päivän kuluttua. Vuonna 1998 merenneidon pää oli jälleen sahattu irti, mutta myöhemmin tuntematon henkilö palautti pään läheiselle televisioasemalle, ja se saatiin takaisin paikoilleen. Toukokuussa 2017 merenneito oli puolestaan maalattu punaiseksi vastalauseena Färsaarten valaiden pyynnille.
"Pientä merenneitoa" on siirretty vain kerran, kun se vuonna 2010 vieraili Shanghain maailmannäyttelyssä. Patsaan puolivuotisen poissaolon ajan sen tilalla oli videoinstallaatio.
"Pienestä merenneidosta" on tehty jäljennös Yhdysvalloissa Michiganin Greenvillen kaupunkiin. Toinen jäljennös on tehty Iowaan Kimballtonin pikkukaupunkiin. Kummassakin kaupungissa on merkittävä tanskalaisperäinen väestö. Eriksenin perilliset ja oikeudenomistajat nostivat syytteen Greenvillen kaupunkia vastaan ja vaativat korvauksia, mutta myöhemmin syytteet peruttiin.
Pieni merenneito (täsmennyssivu)
Pieni merenneito voi tarkoittaa seuraavia asioita:Hans Christian Andersenin satuun perustuvat sovitukset:
Ari Palolahti
Ari Palolahti (s. 9. syyskuuta 1968 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti Alatornion Pirkkoja. Palolahti oli parhaimmillaan sprinttihiihdossa. Hän on moninkertainen hiihdon arvokisaedustaja. Rajavartijana työskentelevä Palolahti on osallistunut myös sotilaiden MM-hiihtoihin.
Ari Palolahti edusti Suomea Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Lahden MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui sprintissä neljänneksi, vaikka kolaroi radalla. Maailmancupissa Palolahti on ottanut yhden osakilpailuvoiton, joulukuussa 1997 Milanossa. Lisäksi hän on sijoittunut maailmancupin sprinttikilpailuissa kolmanneksi Garmisch-Partenkirchenissä joulukuussa 1998 ja Nové Městossa helmikuussa 2001. Palolahti oli sprintissä neljäs sotilaiden vuoden 2001 MM-kilpailuissa Jerichossa, Vermontin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
311 South Wacker Drive
311 South Wacker Drive on pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa, Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on rakennettu vuosina 1988–1990 arkkitehtitoimisto Kohn Pedersen Fox Associatesin suunnitelmien pohjalta. Pilvenpiirtäjä yltää 293 metrin korkeuteen, ja siinä on 65 kerrosta. Hyötypinta-alaa pilvenpiirtäjällä on 130 063 neliömetrin edestä.
Mediapeli
Mediapeli oli MTV3-kanavalla vuosina 1994–1997 esitetty ajankohtaisohjelma. Sitä esitettiin arkipäivinä iltapäivisin. Ohjelmaa juonsi myöhemmin Uutisvuoto-ohjelmasta tutuksi tullut juontaja Peter Nyman. Ohjelmassa keskusteltiin ajankohtaisista aiheista ja studiossa oli myös vieraita. Televisiokatsojat pystyivät osallistumaan myös ohjelmassa esitettyyn mielipidekyselyyn, johon pystyi vastaamaan puhelimitse.
Ohjelman nimi perustuu sanontaan, jonka teki tunnetuksi Paavo Väyrynen. "Mediapelillä" Väyrynen tarkoitti sitä negatiivista julkisuutta, joka hänen mukaansa esti hänen voittonsa vuoden 1994 presidentinvaaleissa.
Erzurumin maakunta
Erzurumin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan pääkaupunki on Erzurum. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 762 000.
Erzurumin maakunta on jaettu 19 piirikuntaan. Ne ovat:
70 Pine Street
American International Building eli 70 Pine Street on pilvenpiirtäjä Yhdysvaltain väkirikkaimmassa kaupungissa New Yorkissa, Manhattanilla. Se on rakennettu vuosina 1930–1932 ja edustaa arkkitehtuurin art deco -tyylisuuntaa. Sen ovat suunnitelleet arkkitehtitoimistot Holton & George ja Clinton & Russell. Pilvenpiirtäjä on American International Groupin omistuksessa ja siellä toimii yhtiön pääkonttori. Noin 290 metrin korkuisena 66-kerroksinen pilvenpiirtäjä on myös yksi New Yorkin korkeimpia rakennuksia.
Stocznia Szczecińska Nowa
Stocznia Szczecińska Nowa () on telakka Szczecinissä, Puolassa. Vuoteen 2002 saakka telakka tunnettiin nimellä "Stocznia Szczecińska Porta Holding S.A." tai "Stocznia im. Adolfa Warskiego". Stocznia Szczecińska Nowa on erikoistunut rakentamaan konttialuksia, kemikaalitankkereita, monikäyttöisiä aluksia ja conro-aluksia (kontti- ja ro-ro-aluksen yhdistelmä). Telakka työllistää noin 4 400 ihmistä, ja sen toiminnanjohtajana on Andrzej Markowski. Stocznia Szczecińska Nowalle on myönnetty -sertifikaatti.
Ranskan Grand Prix 2003
Ranskan Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. heinäkuuta 2003 Circuit de Nevers Magny-Cours -radalla Ranskassa. Kilpailun voitti Williamsin Ralf Schumacher ja hänen tallikaverinsa Juan Pablo Montoya oli toinen.
Paul Muni
Paul Muni (oik. Meshilem Meier Weisenfreund 22. syyskuuta 1895 Lviv, Ukraina – 25. elokuuta 1967 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Hän voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Tri Louis Pasteur" (The Story of Louis Pasteur, 1936). Hän on saanut myös urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Muni syntyi juutalaisperheeseen Lvivin kaupungissa silloisessa Itävalta-Unkarissa nykyisen Ukrainan alueella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin Paulin ollessa vasta lapsi vuonna 1902.
Paul Munin elokuvadebyytti oli vuonna 1929. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat mm. "Olen vainottu kahlekarkuri" (I Am a Fugitive from a Chain Gang, 1932), "Arpinaama" (Scarface, 1932), "Tri Louis Pasteur" (The Story of Louis Pasteur, 1936), "Hyvä maa" (The Good Earth, 1937), "Emile Zolan elämä" (The Life of Emile Zola, 1937) ja "Elämän liekki" (The Last Angry Man, 1959).
Muni oli naimisissa Bella Finkelin kanssa vuodesta 1921 lähtien aina kuolemaansa saakka. Hänellä ei tiettävästi ollut lapsia. Paul Muni kuoli sydänsairauteen 71-vuotiaana.