hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Reinhold Johan Jägerhorn
Reinhold Johan Jägerhorn af Spurila (s. 17. toukokuuta 1716 – k. 19. marraskuuta 1790 Vuoltee (Voltis) Loimaa) oli suomalainen upseeri ja valtiomies.
Jägerhorn oli vanhempiensa kapteeni Johan Anders Jägerhornin (vanhempi) ja vapaaherratar Barbro Juliana von der Pahlenin vanhin poika. Fredrik Anders Jägerhorn oli Reinhold Johanin nuorempi veli. Hänet on haudattu Loimaalle.
Jägerhorn oli Ruotsin kuninkaan henkikaartin vapaaehtoinen 1731, Puolan kuninkaan Stanislaus I:n henkikaartin kornetti 1733, luutnantti 1734, Turun läänin jalkaväkirykmentin vänrikki 1740, toinen luutnantti 1742, ensimmäinen luutnantti 1746, kapteeni 1749, majuri 1772 ja erosi armeijasta everstiluutnanttina 1784. Jägerhorn osallistui hattujen sotaan 1741–1743.
Jägerhorn sai kuninkaallisen miekkaritarikunnan ristin 1761.
Reinhold Johan Jägerhorn otti aktiivisesti osaa valtiopäivätyöhön 1746–1778. Hän allekirjoitti 23. elokuuta 1760 muistion, joka koski Suomen avustamista ja oli jäsenenä talouskomiteassa (ekonomisk deputation), jonka tehtävänä oli selvittää suurjaon toteuttamista Uudenmaan ja Hämeen läänissä 1765. Hänet tunnetaan "aitona suomalaisena" valtiopäivillä 1765–1766 esitettyään näkemyksensä, että emämaa kohteli Suomea holhoavasti ja että Suomen saama tuki oli riittämätöntä.
Hän osallistui Suomen Pyhän Johanneksen loosin Pyhän Augustinin (vapaamuurariloosi) perustamiseen 1762, jota seuraa myös kutsuttiin ”Suomen iloksi”.
Jägerhorn peri Kopilan kartanon Somerniemellä ja omisti myös Jokioisten kartanon Jokioisissa 1752–1773, Odensaaren Maskussa 1754–1756, Storbyn 1765–1769 ja Viksbergin 1764–1773 Ruotsinpyhtäällä.
Jägerhorn meni naimisiin Turussa 5. tammikuuta 1750 sisarensa langon Hedvig Eleonora von Willebrandin kanssa. Hedvig Eleonora oli eversti Ernst Gustaf von Willebrandin ja vapaaherratar Eleonora Maria Creutzin tytär, joka oli Juhana III:n ja Katarina Hansdotterin jälkeläisiä. Hedvig Eleonora von Willebrand syntyi 4. tammikuuta 1725 ja kuoli Lahden (Lehtis) kartanossa Mietoisissa 20. elokuuta 1795. Hänet on haudattu Flemingien sukuhautaan Askaisten kirkkoon.
Reinhold Johan Jägerhornin poika, kapteeni Gustaf Johan Jägerhorn kirjautti päämiehen ominaisuudessa sukunsa Suomen Ritarihuoneelle numerolla 5.
We’re Only in It for the Money
We're Only in It for the Money on Frank Zappan ja hänen silloisen yhtyeensä The Mothers of Inventionin kolmas levy vuodelta 1968. Levy koostuu lyhyehköistä toisiinsa liitetyistä lauluista, jotka parodioivat muun muassa tuolloin muodissa ollutta hippiaatetta ja -liikettä, hälyäänistä ja orkesterikatkelmista ja – kuten molempien levyjen kannessa mainitaan – muodostaa eräänlaisen parin Zappan julkaisujärjestyksessä seuraavan levyn, "Lumpy Gravyn" (joka kuitenkin äänitettiin ennen tätä levyä), kanssa. Molemmat levyt ovat studioteknisesti melko monimutkaisia lyhyistä pätkistä koostuvia kokonaisuuksia.
Levyn kansi on Beatlesin "Sgt. Pepper" -albumin kannen jäljitelmä nurin päin: avattavan levykannen ulkopuoli on sisäpuoli ja sisäpuoli ulkopuoli. Siinä missä "Sgt. Pepperin" kansiteksti 'The Beatles' esitetään kukkasin, 'Mothers' lukee tämän levyn kannessa melonein, porkkanoin ja punajuurin.
Justus (sarjakuvahahmo)
Justus ("Archie Andrews") on yhdysvaltalainen sarjakuvahahmo. Hahmon ystävineen loi Bob Montana Pep-sarjakuvalehteen vuonna 1941. Archie ilmestyy sekä useina sarjakuvalehtinä että vuodesta 1947 asti sanomalehtisarjakuvana. Montana keskittyi sanomalehtiversioon, jota hän kirjoitti ja piirsi äkilliseen kuolemaansa asti vuonna 1975. Sarjaa jatkoi Archie-sarjakuvalehden vakiokalustoon kuulunut Dan deCarlo vuoteen 1993. Sarja jatkuu muiden tekijöiden tekemänä yhä.
Sarjan vakiohahmoja ovat tyypillisen amerikkalaisen teinipojan Justuksen lisäksi muun muassa kyltymättömästä ruokahalustaan tunnettu Santtu (Jughead) ja Justuksen suosiosta kilpailevat Valpuri (Veronica) ja Helena (Betty). Stereotyyppisiä hahmoja ovat Masa (Reggie, rikas ja leuhka poika), Mosse (Moose, äkkipikainen voimanpesä) ja Nero (Dilton, silmälasipäinen älykkö). Vuosien mittaan sarjassa on ollut useita hahmoja, joita läheskään kaikkia ei ole esiintynyt sanomalehtiversiossa. Suomessa tunnettu sarjakuvalehtien hahmo on nykyisin televisiosarjasta tuttu Sabrina, teininoita, joka esiintyi nimenomaan Justuksessa silloin kun tällä ei ollut omaa sarjakuvalehteä.
Sanomalehdissä ilmestyvän Justuksen hahmot ovat selvästi vanhempia kuin sarjakuvalehdissä. Sanomalehtiversio onkin suunnattu monenikäisille, kun sarjakuvalehtiversio on puhtaasti teini-ikäisten sarjakuva.
"Archie Andrews" -radiosarjaa esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 1943–1953.
Suomessa sanomalehtiversio on tunnetumpi, muualla yleensä päinvastoin. Apu-lehti julkaisi sunnuntaisarjaa pitkään, ja arkiversiota tuli monissa maakuntalehdissä. Vaikuttaa että Montanan kuoleman jälkeen kiinnostus Suomessa laimeni. Sarjakuvalehtenä Justusta yritettiin lanseerata 1980-luvun loppupuolella, mutta yli 90 % painoksesta jäi myymättä. Lehteä tuli kaksi numeroa.
1960-luvulla Yhdysvalloissa alkoi piirretty televisiosarja "The Archie Show", jossa vakiohahmot kokosivat yhtyeen nimeltä The Archies. "Yhtye" teki oikeita levyjäkin, joista "Sugar, Sugar" nousi Yhdysvaltain listaykköseksi vuonna 1969.
Akryylihappo
Akryylihappo eli propeenihappo (CHO, rakennekaava CH=CHCOOH) on muovien ja lateksien valmistuksessa käytettävä kemikaali. Se on väritöntä, pistävän hajuista nestettä Puhdas akryylihappo kovettuu auringon valossa, lämmössä tai monien kemiallisten reaktioiden takia, siksi siihen sekoitetaan kuljetuksen ja käsittelyn ajaksi inhibiittoria (kuten fenotiatsiinia, hydrokinonia tai hydrokinonin monometyylieetteriä eli 4-metoksifenolia). Se jähmettyy myös kylmemmässä kuin 14 °C.
Akryylihapostä käytetään myös nimityksiä "etyleenikarboksyylihappo", "akroleiinihappo", "2-propeenihappo" ja "prop-2-eenihappo".
Akryylihapon moolimassa on 72,07 g/mol, sulamispiste 14 °C, kiehumispiste 141 °C, suhteellinen tiheys 1,05 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), hajukynnys 0,09 ppm (0,27 mg/m), leimahduspiste 54 °C c.c., itsesyttymislämpötila 360 °C ja CAS-numero 79-10-7. Akryylihappo liukenee veteen (yli 10 g/l), asetoniin (yli 10 %), bentseeniin, eetteriin, etanoliin (yli 10 g/l) ja kloroformiin.
Akryylihappoa käytetään polyakrylaatin, polymetakrylaatin ja muiden akryylipolymeerien valmistukseen.
Lyhytaikainen altistus aineelle syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Cruising with Ruben &amp; the Jets
Cruising with Ruben & the Jets on Frank Zappan ja hänen silloisen yhtyeensä The Mothers of Inventionin viides levy vuodelta 1968. Levy on kokonaisuutena parodiaa 50-luvun doo-wopista. "Ruben & the Jets" on kuvitteellinen teinibändi, jonka solistin Ruben Sanon lyhyt elämäkerta on luettavissa levykannesta. Myös pakolliset tanssiaskeleet – kyseessähän on tanssimusiikki – voi opetella levykannesta. Zappa samanaikaisesti sekä piti tällaisesta musiikista että sanoi sitä naurettavaksi.
Vuonna 1973 Los Angelesista kotoisin oleva doo-wop-yhtye tiedusteli Zappalta saisivatko he käyttää "Ruben & the Jets" -nimeä. Zappa suostui, ja vieläpä tuotti yhtyeen kahdesta albumista ensimmäisen.
Sleepy Sleepers -yhtyeen Sakke Järvenpää on kertonut Zappan albumin olleen ratkaiseva innoite Sleepy Sleepersin perustamisessa.
Uncle Meat
Uncle Meat on Frank Zappan ja hänen silloisen yhtyeensä The Mothers of Inventionin kuudes levy vuodelta 1969. Levy on pääosin instrumentaalinen, mukana on vain pari surrealistista laulua. Uncle Meat merkitsi sikäli muutosta Zappan uralla, että klassiset ja fuusiovaikutteet alkoivat olla olennainen osa musiikkia. Zappa siirtyi lauluista myös instrumentaalimusiikkiin. Vuoden 1987 CD-versio sisältää lisäkappaleen "Tengo Na Minchia Tanta", sekä lähes 40 minuuttia ääniklippejä levyn nimellä kulkevan elokuvan (joka valmistui vasta 80-luvulla) kohtauksista. Kaikkia faneja kyseiset lisäkappaleet eivät miellyttäneet, sillä osaksi ne rikkovat kuuntelukokonaisuuden, ja ilman näitä lisäyksiä levy olisi saatu mahtumaan yhdelle CD-levylle kahden sijasta.
Zappalle mieluiset lyömäsoittimet (marimba ja vibrafoni) ovat monella raidalla hallitsevassa asemassa. Levyllä on käytetty sen aikaista studiotekniikkaa hyvin luovasti, ja levyä pidetään yhtenä Zappan parhaista. Alkuperäisen levyn nelospuoli koostuu "King Kong"-nimisestä massiivisesta, lähes improvisoidusta fuusiojazz-instrumentaalikappaleesta. Lisäksi levyllä soittaa pari vierailevaa muusikkoa.
The Sonics
The Sonics on amerikkalainen garage rock -yhtye, joka vaikutti 1960-luvulla Tacomassa, Washingtonin osavaltiossa. Yhdysvaltain luoteisosassa sijaitsevan syrjäisen alueen musiikkitarjontaa leimasivat valkoiset rockyhtyeet, kuten The Wailers, Paul Revere and the Raiders ja The Kingsmen, joista viimeksi mainittu nousi kansainväliseen suosioon versioimalla kappaleen "Louie Louie" vuonna 1963. Nämä yhtyeet olivat myös The Sonicsin innoittajia, mutta yhtye tarttui musiikkiin edeltäjiään rajummin. Selkein innoittaja yhtyeelle oli rock and roll -laulaja Little Richard, jonka useita kappaleita oli myös yhtyeen ohjelmistossa. Primitiivisen ja kovaäänisen musiikkinsa ansiosta The Sonics on nimetty usein myös maailman ensimmäiseksi punkyhtyeeksi.
The Sonics sai alkunsa vuonna 1960 Tacomassa, mutta yhtyeen klassinen kokoonpano löysi muotonsa vasta 1963. Siihen kuuluivat perustajajäsen, kitaristi Larry Parypa, hänen veljensä, basisti Andy Parypa sekä vuonna 1963 joukkoon liittyneet kosketinsoittaja-laulaja Gerry Roslie, saksofonisti-laulaja Rob Lind ja rumpali Bob "Boom Boom" Bennett.
Yhtye keräsi nopeasti kannatusta keikoillaan, ja vuoden 1965 alussa se pääsi äänittämään ensimmäisen albuminsa "Here are the Sonics". Levyn kappaleesta "The Witch" tuli suuri paikallinen hitti, mutta muualla yhtye ei onnistunut läpimurrossa.
Toisen albuminsa "Boom" yhtye levytti seuraavana vuonna, ja kolmas levy "Introducing the Sonics" ilmestyi vuonna 1967. Klassisen kokoonpanon viimeiseksi singleksi jäi "Anyway the Wind Blows". Paikallinen muusikko Jim Brady osti tämän jälkeen oikeudet yhtyeen nimeen ja jatkoi levyttämistä 1970-luvun alkupuolelle.
Alkuperäinen The Sonics palasi yhteen vuonna 1972 soittaen yhden konsertin Seattlessa. Konsertti on julkaistu albumilla "Live Fanz Only". Laulusolisti Gerry Roslie kokosi yhtyeen uudestaan ilman muita alkuperäisjäseniä vuonna 1979 levyttäen kritisoidun "Cinderella"-albumin.
The Sonicsia houkuteltiin pitkään palaamaan keikoille, mutta yhtye kieltäytyi tarjouksista usean vuoden ajan. Viimein vuonna 2007 yhtye päätti esiintyä New Yorkin Cavestomp-festivaaleilla 2. ja 4. marraskuuta. Yhtyeen alkuperäisjäsenistä olivat mukana Gerry Roslie, Larry Parypa ja Rob Lind. Comeback-keikoilla soitti rumpuja Ricky Lynn Johnson (The Wailers) ja bassoa Don Wilhelm (The Daily Flash).
Lasse Kurki
Lasse Kristian Kurki (s. 31. tammikuuta 1969 Turku) on suomalainen muusikko, radiotoimittaja ja Warner Music Finlandin kotimaisen musiikin tuotantopäällikkö.
Hän oli laulaja-kitaristi 2015 toimintansa lopettaneessa Lemonator-yhtyeessä, joka julkaisi kuusi studioalbumia vuosina 1997–2010. Hän on säveltänyt kappaleita myös muille artisteille.
Kurki tekee useita ohjelmia pääkaupunkiseudulla ja internetissä kuuluvassa Radio Helsingissä, muun muassa ohjelmia "Valiojoukko" ja "Rakkaudesta". Tästä työstä Musiikki & Media palkitsi hänet arvonimellä Vuoden radiopersoona vuonna 2010.
Kurki on säveltänyt kappaleita Jonna Tervomaalle, Emmille, Katri Ylanderille, Hanna Pakariselle, Jipulle ja Jannalle sekä Samuli Edelmannille, Laura Närhelle, Suvi Teräsniskalle ja Anna Puulle. Hän on myös toiminut muun muassa Egotrippi-yhtyeen tuottajana ja osallistunut lastenmusiikin tekemiseen "Ipanapa"-levyillä.
Noin 10-vuotiaana Kurki aloitti neljä vuotta kestäneet klassisen kitaran opinnot Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Sen lisäksi hän otti yksityisiä pianotunteja ja soitti välillä rumpujakin. Pianonsoittoon hän oli tutustunut isänsä ja tämän veljen kautta. Hänen ensimmäinen tunnetumpi yhtyeensä Ripa Eskolinin kanssa ennen Lemonatoria oli nimeltään Dragonfly. Tällä yhtyeellä tehtiin jo lähemmäs sata keikkaa Helsingin ympäristössä.
Lemonatorin lisäksi Kurki on esiintynyt ja levyttänyt yhtyeissä The Krispies ja Little Big Little.
Helmikuussa 2008 Kurki sai yhdessä Kari Kriikun ja Riku Niemen kanssa Gramexin myöntämän 40 000 euron suuruisen juhlapalkinnon, joka jaettiin tasan voittajien kesken.
Kurjen Radio Helsingissä juontamiin ohjelmiin kuuluu myös melko epäsäännöllisesti "Heviurpot" (yhdessä Janne Halmkronan kanssa).
Kurki on valmistunut tradenomiksi vuonna 2002.
Hot Rats
Hot Rats on Frank Zappan albumi vuodelta 1969, jota on luonnehdittu tyyliltään jazzin ja rockin sekoitukseksi. Levy on Zappan ensimmäinen omalla nimellään julkaisema, jos mukaan ei lasketa "Lumpy Gravya", joka julkaistiin alun perin nimellä "Francis Vincent Zappa & The Abnuceals Emuukha Electric Symphony Orchestra & Chorus". "Hot Rats" on yksi Zappan myydyimpiä albumeita.
Yhtä kappaletta lukuun ottamatta albumi on instrumentaalinen: raidalla "Willie the Pimp" Captain Beefheart laulaa parin minuutin ajan. CD-painoksella kappale "The Gumbo Variations" on kuultavissa kokonaisuudessaan, alkuperäisillä vinyylipainoksilla se oli lyhennetty. Albumin aloitusraita "Peaches En Regalia" sekä A-puolen päättävä "Son of Mr. Green Genes" kuuluvat Zappan tunnetuimpiin kappaleisiin.
Fauja Singh
Fauja Singh (s. 1. huhtikuuta 1911 Intia) on maratonin maailmanmestari yli 90-vuotiaiden sarjassa. Hän on sikhi. Fauja Singh asuu Englannissa. Fauja Singh juoksi maratonin maailmanennätyksen 92-vuotiaana Torontossa vuonna 2003 aikaan 5 tuntia 40 minuuttia. Muita juoksuaikoja on Lontoo 2003 6.02 (92 v.) ja Lontoo 2004: 6.07. 94-vuotiaana hän juoksi seitsemän maratonia puolimaratonien lisäksi (Lontoo (5), Toronto ja New York). 94-vuotiaana hän juoksi omassa ikäryhmässään Englannin ennätyksiä 200, 400 ja 800 metrin, 3 km ja mailin matkoilla.
Fauja Singh oli ammatiltaan maanviljelijä Punjabissa Intiassa. Hän muutti vaimonsa kuoltua Englantiin, jossa hänen poikansa asuu. Fauja Singhin kuvia oli Adidaksen mainoksissa vuonna 2004. Palkkarahoja hän antoi hyväntekeväisyyteen keskosina syntyville lapsille. Hänellä on neljä lasta.
Carl Johan Jägerhorn
Carl Johan Jägerhorn af Spurila (14. joulukuuta 1819 Turku – 24. kesäkuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen kuvernööri, valtioneuvos ja varatuomari.
Jägerhorn oli kapteeni Gustaf Johan Jägerhorn af Spurilan ja Justina Reimsin ainoa poika. Hän avioitui 22. kesäkuuta 1862 Louise Henriette Angelique von Knorringin kanssa.
Päästyään ylioppilaaksi Helsingissä 1839 Jägerhorn opiskeli juristiksi ja valmistui varatuomariksi 1847. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1871.
Jägerhornilla oli useita virkoja Suomen ritarihuoneella, ja hän oli johtokunnan varapuheenjohtaja 1877. Hän osallistui aktiivisesti maapäiville 1863–1878 ja oli maapäivien 1877–1878 säätyvaliokunnan puheenjohtaja.
Jägerhorn oli vs. Uudenmaan läänin kuvernööri ja Helsingin keisarillisen palatsin vastaava 1875 ja 1877. Oulun läänin kuvernööri hän oli 1878–1883. Hänen sukulaisensa Carl Magnus Jägerhorn af Spurila oli ollut Oulun läänissä maaherra läänin muodostuessa 1775, vuoteen 1782.
Carl Johan Jägerhorn sai Pyhän Stanislauksen Ritarin ensimmäisen luokan kunniamerkin 1882.
Kuvernööri Jägerhornia on kuvattu ”arvostetuksi virkamieheksi, joka oli lukemattomien toimikuntien puheenjohtaja” (Finskt Biografiskt Lexikon, Carpelan, 1903).
Eero Saarinen (näyttelijä)
Eero Saarinen (s. 17. marraskuuta 1956) on pitkän uran tehnyt suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Saarinen on kuulunut Mitä sais olla -improvisaatioteatteriin vuodesta 1994 lähtien. Hän esitti yhtä pääroolia televisiosarjassa "Sydän toivoa täynnä" ja oli mukana musikaalissa "Housut pois" Helsingin Kaupunginteatterissa vuonna 2002. Kuunnelmien sekä televisio- ja elokuvaroolien lisäksi Saarinen on tehnyt opetustöitä. Hänen äänensä on tuttu myös piirrossarjoista, tunnetuimpana ääniroolina on "Matka maailman ympäri" -piirrossarjan Phileas Fogg.
Carl Magnus Jägerhorn
Carl Magnus Jägerhorn af Spurila (21. toukokuuta 1730 – 28. huhtikuuta 1782 Oulu) oli Ruotsin vallan aikana Suomessa elänyt maaherra sekä everstiluutnantti.
Carl Magnus Jägerhorn syntyi vuonna 1730 Hans Christer Jägerhorn af Spurilan ja Gertrud Helena von Köhlerin perheeseen. 13-vuotiaana hän aloitti pitkän sotilasuran, alkujaan henkikaartin vapaaehtoisena 12. helmikuuta 1743. Hän jatkoi Uudenmaan rakuunarykmentin korpraalina 1747 ja nousi nopeasti armeijassa saavuttaen furiirin arvon vuonna 1749, kersantin 1750 sekä kornetin 1750. Sittemmin luutnantin 1760 ja kapteenin arvon vuosina 1762 saavuttanut Jägerhorn nousi majuriksi 1771 ja ylennettiin viimein vuonna 1772 everstiluutnantiksi, ilmeisesti kiitokseksi siitä, että oli avustanut Jakob Magnus Sprengtportenia Viaporin valloituksessa 16. elokuuta 1772 Kustaa III:n vallankumouksessa.
Siviiliviroissa Jägerhorn nimitettiin Oulun läänin ensimmäiseksi maaherraksi läänin muodostamisen yhteydessä 20. kesäkuuta 1775. Tästä virasta hänet vapautettiin vuonna 1782. Sotilasuransa aikana Jägerhorn osallistui Pommerin sodan Fehrbellinin ja Stenhagenin taisteluihin vuosina 1758 ja 1759.
Jägerhorn sai kuninkaallisen miekkaritarikunnan ristin vuonna 1770 ja kuninkaallisen Portugalilaisen Pyhän Isabellan ristin vuonna 1776. Hän myös omisti Puotilan kartanon Helsingissä.
Jägerhorn meni naimisiin Råtunassa Uppsalassa 30. joulukuuta 1760 vapaaherratar Anna Antoinetta von Kochenin kanssa (Ruotsin vapaaherrallinen suku numero 206), joka oli hovikansleri vapaaherra Johan Henrik von Kochenin ja Maria Antoinetta Hildebrandin tytär.
Jägerhornin sisko Hedvig Juliana Jägerhorn af Spurila oli vara-amiraali Carl Olof Cronstedtin äiti. Carl Olof Cronstedt, Suomenlinnan komendantti, syntyi Puotilan kartanossa Helsingin pitäjässä.
Raffi Torres
Raphael ”Raffi” Torres (s. 8. lokakuuta 1981 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Toronto Maple Leafsia. Torresin isä on kotoisin Meksikosta ja äiti Perusta.
Torresin varasi NHL:ään New York Islanders ensimmäisellä kierroksella kokonaisvarausnumerolla viisi. Juniorivuotensa hän vietti OHL-liigan Brampton Battalionissa. Kolmen Bramptonin-vuoden jälkeen hän siirtyi Islandersin AHL-farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersiin kaudeksi 2001–2002. NHL-debyyttinsä hän teki Islandersin paidassa 24. marraskuuta 2001 ottelussa Mighty Ducks of Anaheimia vastaan. hän pelasi yhteensä 14 NHL-ottelua ja seuraavalla kaudella kolme enemmän. 22. maaliskuuta 2003 Torres kaupattiin Brad Isbisterin kanssa Edmonton Oilersiin vaihdossa Janne Niinimaahan. Torres päätti kauden 2002–2003 Oilersin farmijoukkueessa Hamilton Bulldogsissa, joka eteni aina Calder Cupin finaaleihin asti.
Kausi 2003–2004 oli Torresin ensimmäinen kokonainen NHL:ssä. Pelaamassaan 80 ottelussa hän teki 20 maalia ja antoi 14 syöttöä. NHL-kauden 2004–2005 peruunnuttua vuoksi Torres pelasi Oilersin farmijoukkueessa Edmonton Road Runnersissa. NHL-pelit jatkuivat , jolloin Torres oli mukana Stanley Cupin finaaleihin yltäneessä Edmonton Oilersin joukkueessa. Seitsemään otteluun venyneessä finaalisarjassa voiton vei lopulta Carolina Hurricanes.
Torresin viimeiseksi Edmonton-kaudeksi jäi , sillä hänet kaupattiin kauden jälkeen Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Gilbert Bruleen. Torresin kausi meni heikosti, sillä hän loukkasi polven eturistisiteen ja pelasi vain 32 ottelua. Maaliskuussa 2010 hän siirtyi Buffalo Sabresiin. Elokuussa 2010 hän siirtyi Vancouver Canucksiin ja vuotta myöhemmin Phoenix Coyotesiin. Huhtikuussa 2012 hän sai 25 ottelun pelikiellon Marián Hossan taklaamisesta väkivaltaisesti.
Huhtikuussa 2013 Torres siirtyi San Jose Sharksiin. kaudella hän pelasi 6 ottelua San Jose Sharkins farmissa. Helmikuussa 2016 Torres siirtyi Torontoon vaihdossa Roman Polákiin ja Nick Spalingiin, Toronto sai Torresin lisäksi myös toisen kierroksen varausvuorot vuosien 2017 ja 2018 varaustilaisuuksiin.
Kansainvälisellä tasolla Torresin suurin saavutus on pronssimitali vuoden 2001 nuorten maailmanmestaruuskilpailuista, jossa hän ratkaisi Ruotsia vastaan pelatun pronssiottelun jatkoaikamaalillaan.
Nice Run
Nice Run on suomalainen kuntoliikuntatapahtumien sarja naisille. Vuonna 2013 Nice Runiin osallistui noin 13 200 naista kahdeksalla paikkakunnalla. Matka on viisi kilometriä ilman ajanottoa.
Tapahtuma järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2005 Espoossa, esikuvana ruotsalainen Vår Ruset johon osallistuu vuosittain noin 150 000 naista. Vuonna 2006 Nice Run järjestettiin Espoossa (noin 1500 osallistujaa), Forssassa (n. 900), Mikkelissä (n. 500), Vaasassa (n. 900), Turussa (n. 250) ja Tampereella (n. 300).
Kehälaji (biologia)
Kehälaji on ilmiö, jossa on sarja populaatioita, joiden ääripäät eivät ole keskenään lisääntymiskykyisiä, mutta joiden välillä on katkeamaton sarja keskenään lisääntymiskykyisiä populaatioita. Tämä aiheuttaa vaikeuksia tarkalle lajin määrittelylle: on vaikeata päättää, tulisiko koko kehä kuvata samaksi lajiksi vai määrittää ääripäät omiksi lajeikseen.
Tunnettu kehälaji on muun muassa harmaalokki/selkälokki. Eurooppalainen selkälokki ja harmaalokki eivät risteä keskenään. Silti lajien välillä tapahtuu hidasta geenivirtaa, koska lajien välillä on monia Siperiassa ja Pohjois-Amerikassa eläviä välimuotoja, joista osa risteytyy selkälokkien, osa harmaalokkien kanssa ja osa keskenään.
Himalajan ympärillä elävä idänuunilintu on kehälaji, jonka ääripäät eivät risteä keskenään. Amerikassa elävä Ensatina-salamanteri on kehälaji Kalifornian Central Valleyn ympärillä. Sen sijaan esimerkiksi tylli ja pikkutylli ovat eri lajeja.
Bernard Williams
Bernard Williams voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta
Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston yhdestätoista tiedekunnasta. Tiedekunta toimii Viikin kampusalueella yhdessä maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan, farmasian tiedekunnan ja eläinlääketieteellisen tiedekunnan kanssa.
Tiedekunta perustettiin vuonna 2004 nimellä biotieteellinen tiedekunta. Nykyisen nimen tiedekunta sai vuoden 2010 alusta. Tiedekunnan dekaanina syksyllä 2006 toimii professori Jari Niemelä.
Tiedekunnassa on seuraavat oppiaineet ja koulutusohjelmat, joissa opetus annetaan suomeksi: biokemia, biologia, biotekniikka, limnologia ja kalataloustiede, ympäristöekologia ja ympäristönsuojelutiede. Biologian koulutusohjelma on myös tarjolla ruotsiksi.
Tiedekuntaan kuuluu kaksi laitosta:
Tiedekunnalla on kolme tutkimusasemaa:
Aleatorinen musiikki
Aleatorinen musiikki on musiikkia, jonka säveltäjä on antanut esittäjälle enemmän tilaa improvisointiin ja omiin valintoihin kuin perinteisessä klassisessa musiikissa.
Tyylisuunnan ensimmäinen edustaja on yhdysvaltalainen John Cage.
Esimerkiksi Karlheinz Stockhausen kirjoitti 11. pianokappaleen partituuriin 19 pientä fragmenttia. Säveltäjän ohjeen mukaan pianisti valitsee, missä järjestyksessä fragmentit soitetaan. Teos päättyy, kun jokin fragmentti on tullut soitetuksi kolmesti. Myös Pierre Boulez otti vaikutteita aleatorisesta musiikista.
Kiss ja huvipuiston haamu
Kiss ja huvipuiston haamu () on yhdysvaltalainen televisioelokuva, jonka pääosia näyttelevät Kiss-yhtyeen jäsenet Ace Frehley, Gene Simmons, Paul Stanley ja Peter Criss sekä Anthony Zerbe ja Deborah Ryan. Elokuva julkaistiin 28. lokakuuta 1978 ja sen kesto on 96 minuuttia. Elokuva oli vuoden 1978 katsotuimpia televisioelokuvia.
Voimatalismaanit antavat Kissin jäsenille supervoimat. He ovat menossa esiintymään huvipuistoon, mutta puiston entinen työntekijä haluaa estää sen. Hän varastaa talismaanit, minkä seurauksena yhtye menettää supervoimansa. Hän tuo valeyhtyeen esiintymään, mikä suututtaa esitystä seuraamaan tulleet katsojat. Sen jälkeen alkuperäinen ja oikea Kiss pääsee vapaaksi. Kukin heistä ryhtyy taistelemaan itseään kuvastavaa hahmoa vastaan, koska he tuntevat omat heikkoutensa ja osaavat tuhota robotit. Lavalla käytävä taistelu kestää useita minuutteja, kunnes oikea Kiss saa tuhottua valeyhtyeen ja pääsee aloittamaan esityksensä.
Uusin maa
Uusin maa tai Usin maa on Vanhassa testamentissa mainittu paikka, jossa Jobin kerrotaan asuneen.
Uus oli todennäköisesti Edomin valtakuntaan kuuluva myöhäisrautakautinen tai varhaisempi alue jossakin nykyisen Lounais-Jordanian tai Etelä-Israelin paikkeilla. Nimi "Uusin maa" viitannee johonkin niistä kolmesta Uus-nimisistä ("Us" joissakin käännöksissä) henkilöistä, jotka Raamatun sukuluetteloissa mainitaan.
Walther von Brauchitsch
Heinrich Alfred Hermann Walther von Brauchitsch (4. lokakuuta 1881 – 18. lokakuuta 1948) oli saksalainen sotamarsalkka ja maavoimien komentaja toisen maailmansodan alussa.
Brauchitsch syntyi Berliinissä vuonna 1881. Hänen isänsä oli ratsuväenkenraali Bernhard von Brauchitsch. Walther värväytyi Saksan keisarillisen armeijan 3. kaartinkrenatöörirykmenttiin maaliskuussa 1900. Loppuvuonna hän sai siirron kaartin tykistörykmenttiin ja hänestä tuli tykistönupseeri. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli lähinnä esikuntaupseerina länsirintamalla olleissa yksiköissä. Weimarin tasavallan aikana Brauchitsch toimi esikuntatehtävien lisäksi muun muassa pataljoonan komentajana ja sotaministeriön palveluksessa. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1930.
Brauchitsch sai Saksan armeijan () komentajan tehtävän vuonna 1938 ja hänet ylennettiin sotamarsalkaksi 1940. Hitler katsoi hänet sopivan lojaaliksi tehtävään. Länsi-Euroopan sotaretkeä suunniteltaessa Brauchitsch ja kenraali Franz Halder varoittivat Hitleriä, että huoltoyhteydet venyisivät liian pitkiksi, mutta tätä ei otettu huomioon, vaan Brauchitsch sai Hitleriltä vakavan varoituksen. Hitler ei kuitenkaan hyväksynyt hänen eronpyyntöään. Brauchitsch pyysi toisen kerran eroa 19. joulukuuta 1941 hänen saatuaan vakavan sydänkohtauksen kesken Moskovan valtausyrityksen. Ero myönnettiin ja Hitler otti maavoimat henkilökohtaisesti komentoonsa. Brauchitsch siirrettiin Wehrmachtin komentajareserviin, eikä hän saanut enää tehtäviä sodan aikana. Sodan jälkeen Brauchitsch pidätettiin ja häntä syytettiin sotarikoksista, mutta hän kuoli ennen kuin hänet ehdittiin asettaa syytteeseen.
Tikkaus
Tikkaus on joko koristeommel, muotoa tukeva ommel tai kestävyyttä lisäävä ommel jossakin tekstiilikappaleessa. Toisin kuin sauma se ei kiinnitä kahta kangaskappaletta toistensa jatkoksi. Sen sijaan päällyskangas, vuori ja mahdollinen täyte voidaan kiinnittää toisiinsa tikkaamalla. Esimerkiksi naisten jakuissa ja vastaavissa käytetään paljon tikkauksia, joilla ei välttämättä ole muuta tarkoitusta kuin koristaa vaatetta tai asustetta. Muotoa antava tikkaus voi olla vaikkapa kauluspaidan kauluksen saumanvarojen tikkaus kauluksen sisäkauluriin. Tikkauksella voidaan kiinnittää myös esimerkiksi farkun saumanvarat sauman viereen, jolloin sauma kestää kovempaa kulutusta.
Vanutikkausta käytetään kankaan kuviointiin. Kuviot ommellaan suoraompeleella päällikankaaseen, samalla kiinnittyvät väliin jäävä vanu ja pohjakangas.
Nuggets
Nuggets: Original Artyfacts From the First Psychedelic Era on tunnettu musiikkialbumi, jolle on koottu amerikkalaista psykedeelistä rockia vuosilta 1965–1968. Alkuperäisen kaksois-LP-levyn kokosivat Elektra-levy-yhtiön Jac Holzman ja rockkriitikko Lenny Kaye, josta tuli myöhemmin Patti Smithin luottokitaristi. Elektra julkaisi levyn alun perin 1972, ja Sire Records otti siitä uuden painoksen uusilla kansilla 1976.
Alkuperäinen "Nuggets"-kokoelma innoitti levy-yhtiö Rhinon julkaisemaan Nuggets-kokoelmien sarjan 1980-luvulla. Kokoelman innoittamina syntyivät myös sadat muut psykedeeliseen ja garage rockiin keskittyneet kokoelmat, kuten Pebbles- ja Rubbles-sarjat.
Vuonna 2001 Rhino julkaisi "Nuggetsista" laajennetun neljän cd:n boksin, jolla huomioitiin useita alkuperäiseltä kokoelmalta pois jääneitä yhtyeitä. Tämän jatkoksi ilmestyi kansainvälistä 1960-luvun garage rockia koonnut "".
Kolmas neljän cd:n boksi "" kokoaa ensimmäisen garage-revivalin huomattavimpia yhtyeitä vuosilta 1976–1995.
Vuonna 2006 Rhino julkaisi uudestaan alkuperäisen vinyylialbumin sekä pahvikansilla varustetun cd:n.
Jeff Conaway
Jeff Conaway (5. lokakuuta 1950 New York City, New York, Yhdysvallat – 27. toukokuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten musikaalista "Grease". Hän aloitti näyttelemisen Broadwayllä jo kaksivuotiaana. Conaway on myös tunnettu roolistaan Bobby Wheelerinä televisiosarjasta "Taxi" (1978–1982) ja kersantti Zack Allanina (myöhemmin turvallisuuspäällikkö) "Babylon 5:ssä" (1994–1998). Hän esiintyi yhden teinitytön isänä elokuvassa "Jawbreakers". Hän vieraili eri tv-show'ssa "Barnaby Jonesista" "Georgeen ja Leoon".
Huumeongelmat ajoivat hänet avioeroon Rona Newton-Johnista, Olivia Newton-Johnin sisaresta. Hän vieraili "Julkkujen Kuntoklubissa" muutaman viikon ennen kuin meni kuntoutusklinikalle. Hän oli naimisissa Keri Conawayn kanssa. Jeff Conaway kuoli 60-vuotiaana toukokuussa 2011 oltuaan sitä ennen koomassa yliannostuksen takia.
Honda Center
Honda Center (aikaisemmalta nimeltään "Arrowhead Pond of Anaheim", lempinimeltään "The Pond") on Anaheimissa, Kalifornian osavaltiossa, Yhdysvalloissa sijaitseva monitoimiareena ja NHL-jääkiekkoseura Anaheim Ducksin kotikenttä. Areenan rakennustyöt alkoivat kesäkuussa 1991 ja maksoivat yhteensä 123 miljoona Yhdysvaltain dollaria. Se nimettiin alun perin Arrowhead Pondiksi juomayhtiö Arrowheadin mukaan, joka osti nimen käyttöönsä kymmeneksi vuodeksi 15 miljoonalla dollarilla. Heinäkuussa 2006 halliyhtiö Anaheim Arena Management ilmoitti autonvalmistaja Hondan voittaneen tarjouskilpailun nimioikeuksista, ja nimi vaihtui nykyisekseen lokakuussa 2006.
Areena avattiin virallisesti 19. heinäkuuta 1993, ja ensimmäinen tapahtuma oli samana päivänä järjestetty Barry Manilow'n konsertti. Sittemmin areena on isännöinyt muun muassa Stanley Cup -finaaleita vuosina 2003 sekä 2007 ja WrestleMania-showpainitapahtumaa vuosina 1996 ja 2000 sekä artistien kuten Shakira, Madonna, Queen, Britney Spears ja U2 konsertteja. Vuosina 1994–1998 se toimi myös NBA-koripalloseura Los Angeles Clippersin varakenttänä. Jääkiekko-otteluissa areenalla on 17 174 katsojapaikkaa.
Suomen Laatokan-laivasto
Suomen Laatokan-laivasto oli suomalainen laivasto, joka toimi Laatokalla talvi- ja jatkosodan aikana. Tarton rauhansopimuksen mukaan Laatokalla ei saanut olla yli sataa tonnia painavia aluksia eikä niiden aseiden kaliiperi saanut ylittää 47 mm:ä. 
Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen aloittaen talvisodan 30. marraskuuta 1939, Tarton rauhansopimus menetti merkityksensä. Laatokan-laivastoon kuuluivat sodan aikana tykkiveneet "Aallokas", "Aunus", "Vulcan" ja "Tarmo", sekä "Hercules", "Kiviniemi", "Yrjö", "Voima", "S I", "N K af Klecker" ja joukko kuljetusaluksia. Suurin näistä aluksista oli "Aallokas", jonka komentajana oli tykkiveneosaston komentaja, kapteeniluutnantti Asikainen. Laatokalla ei kuitenkaan ollut talvisodan aikana meritaisteluja, joten laivasto keskittyi tulittamaan hyökkäävää puna-armeijaa ja miinoittamaan rannikkoalueita. Vuoden 1940 tammikuussa Laatokan jääpeite alkoi kuitenkin olla niin vahva, ettei Laatokan-laivaston aluksista voitu käyttää muita kuin "Aallokasta", joka kuitenkin vaurioitui neuvostoliittolaisten lentokoneiden hyökkäyksessä 2. helmikuuta. Moskovan rauhan tultua 13. maaliskuuta oli Laatokan-laivaston alukset jätettävä rauhansopimuksen mukaan Laatokalle, josta tuli Neuvostoliiton sisävesistö. Osa luovutetuista aluksista liitettiin myöhemmin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon.
Laatokan-laivastoa ryhdyttiin perustamaan uudelleen heti suomalaisten joukkojen saavuttua Laatokalle jatkosodan alussa. 2. elokuuta 1941 Läskelään perustettiin komentopaikka, ja jo 6. elokuuta mennessä Laatokalle oli siirretty 150 moottorivenettä, kaksi hinaajaa, joista tehtiin miinanlaskijoita, ja neljä höyrylauttaa. Alukset varustettiin 47 mm:n tykeillä ja konekivääreillä. Laatokalle perustettiin myös muutamia rannikkopattereita.
Maavoimien edetessä perustettiin vallattuihin kaupunkeihin uusia tukikohtia. Laivaston komentopaikka siirrettiin Sortavalaan, ja Lahdenpohjan satamasta tuli laivaston tärkein tukialue.
Kesällä 1942 Laatokalle luotiin italialaisista moottoritorpedoveneistä, saksalaisista miinaveneistä ja suomalaisesta moottoritorpedovene Sisusta Laivasto-osasto K ja tämän lisäksi muodostettiin Saksan ilmavoimien Luftwaffen alainen osasto Einsatzstab Fähre Ost toimimaan Laatokalla. Laivasto-osastot toimivat Laatokalla aina jäiden tuloon saakka jolloin italialaisten ja saksalaisten toiminta Laatokalla päättyi. Suomi osti osan ulkomaisista aluksista, jotka myöhemmin Suomen laivastossa, kuten Jymy-luokka. Vuoden 1942 jälkeen suomalaisten valtaamalla osalla Laatokkaa toimi vain suomalaisia aluksia.
Moskovan välirauhan mukaisesti Laatokasta tuli Neuvostoliiton sisävesistö, ja Suomen Laatokan-laivaston toiminta ei ollut enää näin mahdollista.
Vladimir Stepanov
Vladimir Sevastianovitš Stepanov (s. 21. maaliskuuta 1927 Kontupohja, Karjalan tasavalta, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen diplomaatti ja tiedustelu-upseeri, joka toimi maansa Suomen-lähettiläänä joulukuusta 1973 heinäkuuhun 1979. Joidenkin lähteiden mukaan hän oli KGB:n Helsingin toimiston päällikkö lähetystöneuvoksen nimikkeellä vuosina 1964–1970.
Stepanov puhuu lähes täydellistä suomea, mahdollisesti jopa äidinkielenään, sillä hän on syntyisin Itä-Karjalasta.
Stepanov pyrki vaikuttamaan voimakkaasti poliittiseen päätöksentekoon Suomessa, hänellä oli jopa vallankumousvaltuudet. Hän muun muassa esitti kesällä 1978 marsalkka Dimitri Ustinoville ajatuksen Suomen ja Neuvostoliiton yhteisistä sotaharjoituksista. Ustinov ehdottikin sotaharjoituksia presidentti Urho Kekkoselle, joka kuitenkin onnistui torjumaan ehdotuksen.
Hannu Rautkallion mukaan vuorineuvos Aarne J. Aarnio kertoi, että Stepanov olisi halunnut tehdä Suomesta kansandemokratian, mutta Viktor Vladimirov olisi vastustanut ajatusta. Saman lähteen mukaan suurlähettilään tavoitteena oli muuttaa YYA-sopimus puolustusliitoksi. Hänen unelmissaan oli uudenlainen ”Suur-Suomi”, Suur-Aunus-niminen valtio, johon Suomikin olisi liitetty ja jonka presidenttinä olisi ollut Stepanov itse.
Keijo Korhonen on katsonut Stepanovin olleen mukana juonessa, jolla hänet syrjäytettiin ulkoministerin paikalta keväällä 1977. Korhonen on nimittänyt Stepanovia avoimesti ”Tehtaankadun Suomen-syöjäksi” ja Suomen puolueettomuuspolitiikan pahimmaksi vihamieheksi ja verrannut häntä 1900-luvun alun kenraalikuvernööriin Nikolai Bobrikoviin.
Neuvostoliitto vapautti Stepanovin Helsingin-suurlähettilään virasta kesäkuussa 1979. Osaltaan asiaan oli vaikuttanut ”tapaus Ustinov”, mutta viimeisenä pisarana oli Neuvostoliiton puoluelehdessä Pravdassa vuoden 1979 eduskuntavaalien alla julkaistu artikkeli. Siinä kokoomus leimattiin ulkopoliittisesti epäluotettavaksi ja varoitettiin Suomea hallituksesta, jossa kokoomus olisi mukana. Artikkelin oli laatinut Pravdan Helsingin-kirjeenvaihtaja Stepanovin suostumuksella. Sitä pidettiin niin Suomessa kuin Neuvostoliitossakin räikeänä puuttumisena Suomen sisäisiin asioihin. Viktor Vladimirovilla oli keskeinen rooli Stepanovin kotiinkutsumisessa.
Diplomaattiuransa jälkeen Stepanov nimitettiin kesällä 1979 Karjalan ASNT:n ensimmäiseksi varapääministeriksi. Vuosina 1984–1989 hän toimi NKP:n Karjalan aluekomitean ensimmäisenä sihteerinä ja vuosina 1986–1989 puolueen keskuskomitean jäsenenä.
Nykyään Stepanov asuu eläkeläisenä Moskovassa
Aspiraatio (fonetiikka)
Aspiraatio fonetiikassa liittyy obstruenttien ääntymiseen. Aspiraatiolla voidaan tarkoittaa joko ilmanpaineen voimakkaasta laukeamisesta syntyvää h-maista lisä-äännettä tai klusiilin laukeamisen jälkeistä soinnitonta vaihetta. Äänteestä, johon liittyy aspiraatio, käytetään nimeä aspiraatta. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa aspiraatio merkitään pienellä h-kirjaimella , esimerkiksi .
Voimakas aspiraatio kuuluu esimerkiksi englannin kielen sanassa "pea" [p]:ssä vokaalin edellä. Aspiraatio voi olla kestoltaan jopa samanpituinen kuin tavallinen äänne. Tämän vuoksi puhujat, joiden äidinkielessä ei aspiraatiota esiinny, saattavat kuulla aspiraation erilliseksi äänteeksi.
Ruotsin kielessä aspiraatio esiintyy riikin-, mutta ei suomenruotsissa. Suomenruotsissa aspiraatat ovat korvautuneet suomen kielen vaikutuksesta geminoituneilla k- p- ja t-äänteillä. Tämä suomenruotsin erikoisuus kiinnostaa monia germaanisten kielten tutkijoita.
Suomen kielestä puhuttaessa aspiraatio-sanalla on joskus viitattu rajageminaatioon.
Armagnac
Armagnac on alue Lounais-Ranskassa, Pyreneiden juurella. Se kuuluu nykyisin Gersin departementtiin. 900-luvulta alkaen Armagnac oli itsenäinen poliittinen yksikkö, kunnes Ranskan keskusvalta vahvistui 1400-luvulla.
Alue on kukkulaista maanviljelysseutua. Se tunnetaan ennen kaikkea armanjakin valmistuksesta. Siellä tuotetaan myös hanhenmaksaa.
Alueen tärkein kaupunki on Auch.
Puhdasoppinen
Puhdasoppinen eli puristi on henkilö, jonka mukaan joku tietty asia pitäisi pitää ”aitona” ja ”oikeaa” olemustaan heijastavana ja vapaana turmelevista vaikutteista. Nimitys on peräisin käsitteestä "purismi", joka tarkoittaa puhdas- tai oikeaoppisuutta.
Termiä voidaan soveltaa lukuisille ihmiselämän alueille, joskin se tunnetaan parhaiten kulttuurin ja uskonnon piiristä. Puristi voi olla itse annettu tai ulkopuolisten antama nimitys jonkun ihmisen asenteelle jotain ilmiötä kohtaan. Purismi voidaan nähdä positiivisena tai negatiivisena. Ulkopuoliset saattavat liittää siihen asenteellista jäykkyyttä, mutta puristi itse voi kokea puolustavansa jotain hyvää asiaa pilaantumiselta.Uskontojen piirissä puristisia kantoja voi olla monenlaisia, joko oppeihin tai käytäntöön liittyen. Kristinuskon piirissä purismi voi liittyä esimerkiksi liturgisiin käytäntöihin tai periaatteisiin. Uskonnollisessa praksiksessa purismi voi ilmetä esimerkiksi minimalismina tai vastakkaisesti traditionalismina. Uskonnollisen dogman kannalta purismi voi näkyä esimerkiksi kannassa, jonka mukaan periaatteellisella tasolla kieltäydytään tunnustamasta ns. vanhan kirkon uskontunnustuksia velvoittavina, pitäytyen pelkkään Raamattuun uskon ohjenuorana. Ns. luterilainen puhdasoppisuus taas on edustanut myöhemmän ajan silmissä tradition säilyttämistä. Luterilaista puhdasoppisuutta pidetään nykyisin vanhentuneena terminä, koska sen juuri on purismin sijasta varsinaisesti termissä ortodoksia. Termi purismi näkyy kristinuskon piirissä selvimmin historiallisessa puritanismissa. Varsinainen uskonnollinen fundamentalismi on filosofisesti, historiallisesti ja poliittisesti monisyinen ilmiö, jota ei voida jäsentää pelkästään purismista käsin.
Puhdasoppiset Marxistit vastustavat Marxilaista revisionismia.
Linksys
Linksys on amerikkalainen yhtiö, joka valmistaa muun muassa langattomia ja langallisia verkkolaitteita.
Vuonna 2003 Cisco osti Linksysin. Ciscon tarkoituksena oli saada jalansijaa kuluttajien verkkolaitemarkkinoilla. Linksys-tuotemerkki säilytettiin ja sen alla myydään edelleen kuluttajille tarkoitettuja verkkolaitteita. Cisco myi Linksysin Belkinille maaliskuussa 2013.
Gers
Gers on departementti Ranskan lounaisosassa Midi-Pyrénées'n alueella. Se on saanut nimensä Gersjoesta. Vuonna 2006 siellä oli 181 374 asukasta. Departementin pääkaupunki on Auch. Gers on maanviljelysaluetta, jossa tuotetaan hanhenmaksaa ja metsäsieniä. Sijainti lähellä Espanjan rajaa on vaikuttanut kulttuuriin, varsinkin kun maatalouteen on tullut vierastyöläisiä.
Raivaaja Rautu
Raivaaja Rautu (aiemmin "Murman" tai "Fortral") oli Suomen merivoimissa palvellut raivaaja.
Alus rakennettiin 1917 Varkaudessa nimellä "Murman" tai "Fortral" Venäjän keisarikunnan laivastolle, jonka laivastoluetteloon se sisällytettiin. Se ei kuitenkaan kerenennyt kunnolla edes vesille ennen kuin suomalaiset ottivat sen haltuunsa.
Alus jäi venäläisten poistuessa maasta Suomeen ja Suomen merivoimien palvelukseen se siirrettiin 1918 nimellä "Rautu". Alusta käytettiin miinalaivueen harjoituksissa tuki- ja varastoaluksena sen heikon rungon ja vaatimattoman konetehon vuoksi. Alus oli myös jonkin verran koealuksena testattaessa miinanraivauskalustoja. Pääosan ajasta alus palveli kuitenkin satamassa seisten.
Talvisodan aikana "Rautu" palveli emälaivana. Alus palveli raivaajalaivueen mukana 1941 venäläisten poistuttua Hangosta. Alus oli mursi jäätä yhdessä miinalaiva "Louhen" kanssa miinanraivaajien purkiessa Hangon edustan miinoituksia. Sodan päätyttyä alus palveli raivaajaosaston emälaivana purettaessa miinoituksia Suomen vesialueilta. "Rautu" poistettiin 1952 raivaustoiminnan päätyttyä palveluksesta romutettavaksi.
"Raudun" sisaralus oli "Vilppula".
Jatkoaika.com
Jatkoaika.com on suurin suomalainen jääkiekkoon erikoistunut verkkolehti, jonka yhteydessä toimii myös keskustelupalsta. Sivusto pyörii vapaaehtoisvoimin ja siitä vastaa Jatkoaika ry.
Sivusto perustettiin vuonna 2001. Pääasiassa jääkiekon SM-liigaa, Mestis-liigaa, NHL-liigaa ja maaotteluita seuraava Jatkoaika julkaisee uutisten ohella muun muassa otteluennakoita, otteluraportteja, haastatteluja ja kolumneja. Jatkoajan nykyinen päätoimittaja on Antti Pärnänen. Marraskuussa 2016 inter­ne­tiä tilastoivan Alexan mukaan Jatkoaika.com oli Suomen 200. suosituin sivusto.
Verkkolehden yhteydessä toimivalla Jatkoajan keskustelupalstalla on yli 50 000 rekisteröitynyttä käyttäjää. Jatkoajan keskustelupalstalle käyttäjät valitaan tarkkaan. Uusien käyttäjien pitää muun muassa perustella, miksi heille pitäisi suoda kirjoitusoikeudet.
Suomen urheilugaala nimesi Jatkoaika.comin verkkolehden urheilujournalismi-palkinnon ehdokkaaksi vuonna 2010.
Suomen jääkiekkoliitto on palkinnut Jatkoajan vuoden Mestis-mediana kahdesti, 2010 ja 2018.
12 (luku)
12 (kaksitoista) on luonnollinen luku, joka tulee yhdentoista jälkeen ja sitä seuraa kolmetoista.
Auch
Auch [ɔʃ] on Gersin departementin pääkaupunki Ranskassa. Vuonna 1999 siellä oli 21 838 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 72 neliökilometriä.
Auch on hyvin vanha kaupunki. Roomalaiset antoivat kaupungille nimen "Augusta Auscorum". Nimi tulee akvitanialaisesta heimosta (), joka asui siellä roomalaisten valloittaessa Galliaa 50 eaa. Kun vandaalit vuonna 409 tuhosivat Novempopulanan (myöhemmin Gascogne) silloisen pääkaupungin Éauzen, alueen hallinto siirtyi Auchiin. Samalla sinne siirtyi arkkipiispan istuin, joka säilyi kaupungissa Ranskan vallankumoukseen asti.
Alexandre Dumas’n romaanin "Kolme muskettisoturia" hahmo D’Artagnan pohjautuu Auchissa 1600-luvulla eläneeseen todelliseen henkilöön. Hänelle on omistettu kaupungissa patsas.
John Badham
John Badham (s. 25. elokuuta 1939 Luton, Bedfordshire, Iso-Britannia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Badhamin ollessa vielä lapsi hänen perheensä muutti Britanniasta Yhdysvaltoihin Alabamaan. Hän valmistui Yalen yliopistosta ja aloitti ohjaajauransa vuonna 1969 televisioyhtiön palveluksessa. Kahden Emmy-ehdokkuuden jälkeen hän pääsi ohjaamaan ensimmäisen teatterilevitykseen päässeen elokuvansa "The Bingo Long Traveling All-Stars & Motor Kings", joka valmistui vuonna 1976. Steven Spielberg oli alun perin kiinnostunut ohjaamaan elokuvan, mutta päätti jättää tehtävän ottamatta "Tappajahain" osoittauduttua menestykseksi.
Badhamin toinen teatterielokuva "Saturday Night Fever" (1977) oli John Travoltan läpimurto, ja toi tälle Oscar-ehdokkuuden. Elokuva keräsi maailmanlaajuisesti yli 200 miljoonan dollarin lipputulot. Aikaisemmin vain "Tappajahai" oli pystynyt yli 100 miljoonan dollarin tulokseen Yhdysvalloissa. "Saturday Night Fever" käytännössä aloitti diskovillityksen ja musikaalien uuden, lyhyen aikakauden. Elokuva sai vuonna 1983 Sylvester Stallonen ohjaaman jatko-osan.
Badham jatkoi kaupallisesti varmojen elokuvien ohjaajana useita vuosia. Tuloksena oli muun muassa "Dracula" (1979), "Sininen salama" (1983), "Sotaleikit" (1983), "Kyttäyskeikka" (1987) ja "Rankka keikka" (1991), jonka jälkeen Badham ei ole onnistunut ohjaamaan menestyselokuvaa lähes 15 vuoteen. Nykyään hän opettaa elokuva-alaa kalifornialaisessa opistossa.
Kognitiivinen psykoterapia
Kognitiivinen psykoterapia tutkii hyvinvointia rajoittavia, epätarkoituksenmukaisia ajatustapoja ja niiden yhteyksiä ongelmallisiin kokemuksiin, tunteisiin ja toimintatapoihin. Kognitiivisessa psykoterapiassa tunnistetaan vallitsevia ajattelutottumuksia, kehitetään ongelmanratkaisutaitoja ja etsitään terveempiä ajatuksia itsetuntoa ja elämänhalua syövien ajatusten tilalle. Usein psykoterapiatyöskentely on hyvin käytännönläheistä - uusia suhtautumis- ja toimintatapoja kokeillaan jokapäiväisessä arkielämässä terapiaistuntojen välillä.
Kognitiivisen terapian isänä pidetään yhdysvaltalaista psykiatrin professori Aaron T. Beckiä (18.7.1921–). Hän havaitsi tutkiessaan 1960-luvulla masentuneita avohoitopotilaita, että nämä suhtautuivat itseensä, muihin ja tulevaisuuteen negatiivisesti vääristyneinä, vinoutuneesti tulkiten.
Kognitiivinen psykoterapia on yleensä yksilöterapiaa, mutta se voi olla myös ryhmä-, pari- tai perheterapiaa. Se soveltuu kaikille ikäryhmille, myös lapsille. Monia kognitiivisen psykoterapian työtapoja sovelletaan neuvonnassa ja ohjannassa, työnohjauksessa, konsultaatiossa ja koulutuksessa. Kognitiivinen psykoterapia voi olla kestoltaan lyhyttä (10–20 kertaa) tai pitkää (vuosi tai enemmän). Tavallisesti kognitiivinen psykoterapia on tiheydeltään 1–2 kertaa viikossa tapahtuvaa.
Kognitiivisella psykoterapialla on vahva teoreettinen ja tieteellinen pohja. Psykoterapiamuodoista se on tieteellisesti tutkituin. Sen on todettu tehokkaaksi esimerkiksi masennuksen, mielialahäiriöiden (mm. kaksisuuntainen mielialahäiriö), ahdistuneisuushäiriön (muun muassa paniikkihäiriö, fobiat, pakko-oireinen häiriö ja traumaperäinen stressihäiriö), paniikkihäiriön, sosiaalisten pelkojen ja syömishäiriöiden hoidossa. Myös muita psykosomaattisia ongelmia, päihderiippuvuutta, persoonallisuushäiriöitä ja skitsofreniaa on hoidettu lähestymistä käyttäen. Se estää myös oireiden uusiutumista, koska psykoterapiassa opitaan oireiden tunnistamista ja itsehoitokeinoja.
Kognitiivisen psykoterapian piiriin luetaan muun muassa kognitiivis-analyyttinen terapia, skeematerapia, tietoisuustaidot (engl. mindfulness), eräät traumapsykoterapian menetelmät, dialektinen käyttäytymisterapia ja muitakin hoitomuotoja. Psykoedukatiivisessa terapiassa on paljon elementtejä kognitiivisesta psykoterapiasta.
Vihaa, rakkautta vai jotain muuta
Vihaa, rakkautta vai jotain muuta on Discon tekemä albumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2006. Aki Eronen ja Olli Halonen ovat itse sanoittaneet, säveltäneet ja sovittaneet kaikki levyn kappaleet. Kappaleista "Aurinko laski" ja "Yhteys katkeaa" on tehty musiikkivideo. "Yhteys katkeaa" -musiikkivideo on jatko-osa "Aurinko laski" -videolle.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 37.
Unto Salminen
Unto Emil Kalervo Salminen (23. maaliskuuta 1910 Helsinki – 16. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Unto Salmisen suku on näyttelijäsukua. Salminen oli naimisissa näyttelijä Kyllikki Väreen kanssa, joka kuoli vuonna 1951. Salminen tunnetaan roolistaan muun muassa "Nummisuutarien" Eskona. Hän näytteli vuosina 1931–1951 Suomen Kansallisteatterissa, ja tämän jälkeen mm. Intimiteatterissa ja Radioteatterissa.
Salminen kilpaili nuoruudessaan pikajuoksussa. Hänet valittiin Torinon EM-kilpailuihin 1934, mutta työkiireiden vuoksi hän ei osallistunut kisoihin.
Unto Salminen oli lahjakas ja tunnettu näyttelijä, ja hänet nähtiin noin 40 eri elokuvassa 1930-luvun alusta vuoteen 1969, jolloin ilmestyi hänen viimeinen elokuvansa "Ruusujen aika". Salminen on näytellyt miespääosia/suuria rooleja mm. elokuvissa "Seitsemän veljestä" (1939), "Nummisuutarit" (1938), "Lapatossu ja Vinski olympiakuumeessa" (1939), "Yövartija vain..." (1940), "Takki ja liivit pois!" (1939), "Uuteen elämään" (1942) ja "Ruusu ja kulkuri" (1948). Salminen näytteli myös kolmessa ensimmäisessä "Suomisen perhe" -elokuvassa perheen vävyä Lasse Lehtovaaraa. Salminen oli elokuvanäyttelijänä erittäin suosittu 1950-luvun alkupuolelle asti, mutta lupaava ura katkesi sodassa saatujen vammojen vuoksi syntyneeseen alkoholismiin ja nivelreumaan. Salminen nähtiin kuitenkin vielä muutamissa sivurooleissa puolentoista vuosikymmenen ajan.
Salminen oli odottanut paljon poikansa Esko Salmisen Kristo-pojan syntymää, mutta kuoli viisi päivää ennen tämän syntymää. Salminen oli kuollessaan 62-vuotias.