Honoré Gabriel de Riquetti de Mirabeau
Honoré Gabriel de Riquetti de Mirabeau (1749–1791) eli suuri Mirabeau oli ranskalainen varakreivi, poliitikko ja kirjailija, jolla oli merkittävä rooli Ranskan suuren vallankumouksen kahden ensimmäisen vuoden aikana kansalliskokouksessa, jossa hän taisteli Englannin kaltaisen perustuslaillisen monarkian synnyttämiseksi myös Ranskaan. Ranskan vallankumouksen historioitsija Octave Aubry kutsuu Mirabeauta muun muassa ”vallankumouksen aivoiksi ja kieleksi”.
Honoré Gabriel de Riquetti de Mirabeaun isä Mirabeau vanhempi oli kuuluisa fysiokraatti, taloustieteilijä, jonka ajatukset loivat pohjaa Mirabeaun puolittaiselle liberalismille. Upseerina vietettyjen vuosien ja vankeuden jälkeen Mirabeau julkaisi teoksen "Des Lettres de Cachet et des prisons d'état" (1782), jossa hän hyökkäsi verojärjestelmää vastaan osoittaakseen sen sekä filosofisesti epäoikeudenmukaiseksi että perustuslain vastaiseksi. Sitten hän hyökkäsi vallanpitäjiä vastaan niin kiivaasti, että joutui pakenemaan Hollantiin, josta hän myöhemmin siirtyi Britanniaan, toiseen maahan missä pystyi toimimaan melko vapaasti. Siellä johtavat whigit (liberaalit) ottivat hänet hyvin vastaan, he ihailivat hänen teoksiaan. Britanniassa Mirabeau perehtyi Amerikan vallankumouksen pamfletteihin ja omaksui niiden ajatuksia. Välillä hän hieroi sovintoa Ranskan kanssa ja pääsi diplomaatiksi, muttei sopinut alalle.
Kun valtiopäivät kutsuttiin koolle vuonna 1789, Mirabeau ei kelvannut aatelisille mutta hän tuli valituksi kolmannen säädyn edustajana ja hänestä tuli kansalliskokouksen ja koko Ranskan johtava hahmo kahdeksi vuodeksi, joskaan aina hänen neuvonsa mukaan ei toimittu. Hänet tunnettiin loogisista ja innostavista puheistaan. Hän halusi brittiläismallisen valtiojärjestelmän ja hallituksen toimivan sopusoinnussa kansan tahdon kanssa. Mirabeau torjui kuningattaren lahjontayrityksen.
Mirabeau järjesti perustuslakia säätävän kansalliskokouksen voiton, ja hänestä tuli kokouksen johtaja ”kuninkaallisen istunnon” jälkeen 23. kesäkuuta 1789. Hän vaati kansalliskokoukselta toimia eikä vain puhetta: vanha valta olisi kukistettava, jotta uusi voitaisiin muodostaa. Hän myös neuvoi kuningasta luopumaan itsevaltiudesta ja feodalismista ja asettumaan perustuslailliseksi hallitsijaksi kansan edustajien alaisuuteen. Vaikka tämän salaisen kirjeenvaihdon sisältö oli sopusoinnussa Mirabeaun avoimen poliittisen ohjelman kanssa, sen paljastuminen Mirabeaun kuoleman jälkeen johti Mirabeaun epäsuosioon.
Kansalliskokous päätti ettei sen jäsen voi toimia ministerinä, mikä tuhosi parlamentaarisen järjestelmän ja esti Mirabeaun hallituksen muodostamisen. Kuuden kuukauden yhtämittaisen työvauhdin jälkeen hän sairastui vakavasti maaliskuun 1791 lopussa ja menehtyi – henkilääkäri Cabanisin mukaan – munuaisten toiminnan loppumisen aiheuttamaan virtsamyrkytykseen 2. huhtikuuta. Octave Aubryn mukaan syy Mirabeaun sairauteen oli alkoholin ylenmääräinen käyttö unen ja ravinnon korvikkeena eli yksinkertaisesti elimistön kohtuuton ylirasittaminen.
Käyttöön vihkimättömästä uudesta Sainte-Genevieven kirkosta tehtiin Ranskan Panthéon, jonne Mirabeau haudattiin laatan alle. Laatassa on teksti ”suurmiehelle kiitolliselta isänmaalta”. Hautakiveen kaiverrettiin Mirabeaun viimeinen sana ”"dormir"” (nukkua) ja se oli aina valkeiden kukkien peittämä, kunnes hänen salainen kirjeenvaihtonsa kuninkaan kanssa löytyi ja joutui konventin haltuun. Silloin Mirabeaun jäännökset viskattiin rikollisten yhteishautaan.