hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
FIM (yritys)
FIM on suomalainen varainhoitaja ja yksityispankki, joka on osa S-Pankki-konsernia. FIM tarjoaa varainhoitoa instituutioasiakkaille ja Private banking -palveluita yksityishenkilöille, joilla on sijoitusvarallisuutta yli 100 000 euroa. Lisäksi yhtiö hallinoi FIM- ja LähiTapiola-rahastoja ja tuottaa salkunhoitoon liittyvät palvelut koko S-Pankki-konsernille.
FIM-yhtiöiden toiminta jakautuu kolmeen yhtiöön: FIM Varainhoito Oy:hyn, FIM Pääomarahastot Oy:hyn ja FIM Kiinteistö Oy:hyn. FIM Varainhoito tarjoaa varainhoitoa ja sijoitusrahastoja. FIM Pääomarahastot hoitaa vaihtoehtorahastoja ja FIM Kiinteistö toimii FIMin kiinteistöihin ja asuntoihin sijoittavien vaihtoehtorahastojen vastuunalaisena yhtiömiehenä.
Kesäkuun 2018 lopussa FIM Varainhoito hallinnoi 6,8 miljardin euron varallisuutta, josta rahastopääomaa oli 5,9 miljardia euroa. Yhtiön hallinnoimissa rahastoissa oli yhteensä yli 230 000 osuudenomistajaa.
FIMin asiakkaiden pankkipalvelut tarjoaa S-Pankki, jolle FIMin pankkitoiminta siirtyi vuonna 2014.
FIM-konsernin historia ulottuu vuoteen 1987, jolloin se välitti arvopapereita nimellä "Finanssimeklarit Oy". Yhtiössä tapahtui omistusmuutoksia, minkä jälkeen nimi muutettiin vuonna 1993 "FIM Pankkiiriliike Oy":ksi. Vuonna 2003 nimi muutettiin "FIM Group Oy":ksi, josta sittemmin vuonna 2005 tuli julkinen osakeyhtiö "FIM Group Oyj". FIM Group Oyj listautui Helsingin pörssiin huhtikuussa 2006.
Vuonna 2007 islantilainen Glitnir-pankki osti FIM Groupin osake-enemmistön ja lunasti myöhemmin loput osakkeet. FIMin osakkeiden listaus pörssissä päättyi 17.8.2007. Yritys jatkoi toimintaansa Glitnirin tytäryhtiönä nimellä "Glitnir Oyj". Glitnirin emoyhtiö "Glitnir Banki h.f." ajautui vaikeuksiin syksyllä 2008 talouskriisin johdosta. Lokakuussa Glitnir Oyj:n johto osti yhtiön osakekannan ja muutti yhtiön nimen "FIM Oyj":ksi.
S-Pankki osti enemmistön FIM-konsernista elokuussa 2013. Ensivaiheessa S-Pankki osti 51 prosentin enemmistön. FIM Pankin talletukset ja luotot siirtyivät S-Pankille 2014 ja FIM Pankki luopui pankkitoimiluvastaan helmikuussa 2015. Loput osakkeista S-Pankki osti kesäkuussa 2016.
Vuosina 2017–2018 FIM kasvatti toimintaansa yrityskaupoilla. Joulukuussa 2017 FIM osti AM Omaisuudenhoidon liiketoiminnot ja kesäkuussa 2018 Varainhallinta Tresorin liiketoiminnot. Helmikuussa 2018 yhtiö perusti Family Officen, joka tarjoaa omaisuuden suunnittelua, varallisuudenhoitoa ja täysiä pankkipalveluita perheille.
Seppo Sairanen oli FIMin perustaja sekä suurin omistaja.
FIM julkaisi "FIM"-nimistä asiakaslehteä vuosina 2004–2015. Lehti käsitteli sijoittamista ja säästämistä. Vuoden 2015 FIM lanseerasi talouteen ja lifestyleen kesittyvän digitaalisen FIM Lounge -julkaisun. FIM Lounge palkittiin vuonna 2016 media-alan Pearl Awards -kilpailussa pronssimitalilla.
Joe Pavelski
Joseph "Joe" Pavelski (s. 11. heinäkuuta 1984 Plover, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelaa San Jose Sharksissa, NHL:ssä. Pavelski on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänet valittiin Sharksin kapteeniksi kauden 2015–2016 alussa.
High schoolissa Pavelski pelasi koulunsa joukkueessa ja voitti Wisconsinin osavaltion mestaruuden vuonna 2002.
Pavelski aloitti junioriuransa USHL-liigan Waterloo Blackhawksissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 69 pistettä 60 ottelussa, ja kauden jälkeen San Jose Sharks varasi hänet vuoden 2003 . Toisen kauden jälkeen hän siirtyi Wisconsinin yliopistoon pelaamaan kahdeksi vuodeksi yliopistosarjaan ja oli molempina vuosina joukkueensa paras pistemies.
Kaudeksi Pavelski teki sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Hän aloitti kauden farmijoukkueessa Worcester Sharksissa AHL-liigassa, mutta nousi pian San Josen kokoonpanoon ja pelasi 12 ottelua tehoin 7 maalia ja 3 syöttöä ennen kuin loukkaantui. Koko kautena hän pelasi 46 ottelua.
Seuraavaksi kaudeksi Pavelski oli vakiinnuttanut pelipaikkansa San Josessa ja pelasi koko kauden jokaisen ottelun aina pudotuspeleissä karsiutumiseen saakka.
Pierre Legrain
Pierre Eugène Legrain (18. helmikuuta 1920 La Neuville, Nord, Ranska – 20. kesäkuuta 2005 Thumieres, Nord, Ranska) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli moukarinheitto.
Legrain osallistui moukarinheittäjänä neljiin arvokisoihin. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 47,40 m, kuten myös Brysselin EM-kilpailuissa 1950 tuloksella 46,21 m. Helsingin 1952 olympialaisissa hän heitti karsinnassa tuloksen 49,75 m ja sijoittui loppukilpailussa 23:nneksi tuloksella 46,38 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän heitti karsinnassa tuloksen 51,33 m ja sijoittui loppukilpailussa 21:nneksi tuloksella 48,97 m.
Legrain voitti moukarinheitossa Ranskan mestaruuden vuosina 1948, 1949, 1951 ja 1953. Hän paransi Ranskan ennätystä vuonna 1949 tulokseen 51,28 m, vuonna 1951 tulokseen 51,71 m sekä vuonna 1954 tulokseen 53,30 m. Oman ennätyksensä 55,31 m hän heitti vuonna 1958. Hän on pituudeltaan 170-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 75 kiloa.
Oscar-gaala 1990
Oscar-gaala 1990 oli 62. kerran järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi vuotuiset Oscar-palkinnot vuoden 1989 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Dorothy Chandler Pavilionissa Hollywoodissa, Kaliforniassa 26. maaliskuuta 1990. Lisäksi tilaisuuyya isännöitiin pienemmässä muodossa viidessä muussa kaupungissa ympäri maailman. Tilaisuuden juonsi Billy Crystal.
Eniten Oscareita sai Palveluksessanne, Miss Daisy, joka voitti neljä palkintoa mukaan lukien parhaan elokuvan Oscarin. Saman elokuvan pääosassa olleesta Jessica Tandysta tuli kaikkien aikojen vanhin nayttelijä-Oscarin saanut henkilö. Tandy oli tuolloin 80-vuotias.
Adrastea
Adrastea voi viitata seuraaviin asioihin:
Static Shock
Static Shock on yhdysvaltalainen Daytime Emmylla palkittu animaatiosarja. Sen luojana toimi Dwayne McDuffie ja tuottajana Warner Bros. Animation. Static Shockista tehtiin 52 jaksoa, jotka esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 2000–2004 Kids' WB:llä. Sittemmin sarjaa on esitetty uusintana Cartoon Networkilla.
Sarjan alussa Francis-niminen koulukiusaaja alkaa härnätä sarjan päähahmoa Virgil Hawkinsia koulussa. Paikalle kuitenkin saapuu Wade, joka pelastaa hänet. Myöhemmin Wade yrittää saada Virgilin mukaan jengiinsä. Virgil suostuu, koska on liian pelokas kieltäytyäkseen. He lähtevät satamaan, jossa Virgil saa aseen, kun F-Stop-jengi ilmestyy paikalle. Tappelun aikana hän kuitenkin heittää aseen pois ja menee piiloon, kun poliisit ilmestyvät paikalle. Saman tien joku yritti ampua poliiseja, mutta osuikin kaasukanisteriin, joka alkoi vuotaa ja kaasu levisi koko kaupunkiin. Virgil juoksee kotiin ja huomaa seuraavana päivänä hallitsevansa sähköä ja metallia. Hän matkaa kaverinsa Richien luo ja kertoo, mitä on tapahtunut. Richien innostamana kaksikko päättää kehitellä Virgilille sopivan sankariasun ja nimen.
Sittemmin Static saa selville, että Edwin Alva -niminen miljonääri on vastuussa kaasuvuodosta, mutta yrittäessään kerätä todisteita Hotstreak-niminen konna, joka oli aikaisemmin Staticin koulukiusaaja, tuhoaa hänen todistusaineistonsa. Hotstreak ei myöskään jää Staticin ainoaksi viholliseksi, sillä muitakin teini-ikäisiä ja vanhempia asukkaita on muuttunut kaasuvuodon vuoksi erinäisiksi superrikollisiksi.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Static Shockin sijalle 87 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Juuri ennen sarjan päättymistä Vicarious Visionsin kehittämä ja Midway Gamesin julkaisema Static Shock ilmestyi ainoastaan Game Boy Advancelle 3. toukokuuta 2004.
Kirjoja kustantava Scholastic julkaisi 1. syyskuuta 2004 kirjat "Static Shock Chapter Book #1 – Double Trouble" ja "Static Shock Chapter Book #2 – Soul Power". Ensimmäinen kirja oli suunnattu 4–8-vuotiaille ja toinen 9–12-vuotiaille, ja ne pohjautuivat sarjan samannimisiin jaksoihin.
Ensimmäisen videon julkaisi Warner Home Video 28. syyskuuta 2004 nimellä "Static Shock – The New Kid", joka sisälsi sarjan ensimmäisen tuotantokauden kaikki jaksot. Sitä ennen Warner Home Video oli ilmoittanut julkaisevansa samana päivänä myös DVD:lle ensimmäisen kauden jaksot, jotka julkaistiin VHS:lle. 26. helmikuuta 2005 sarjasta julkaistiin mini-DVD "The New Kid", joka käsitti sarjan kolme ensimmäistä jaksoa.
Artemisiniini
Artemisiniini tai artemisiini on malarian hoitoon käytettävä lääkeaine. Kemiallisesti aine kuuluu seskviterpeenilaktoneihin. Artemisiinia on perinteisesti eristetty kesämarunasta ("Artemisia annua"), jota kiinalaiset ovat käyttäneet malarian hoitoon vuosisatojen ajan.
Malarian resistenttien kantojen (eritoten "falciparum"-malarian) lisääntymisen sekä perinteisten malarialääkkeiden runsaiden sivuvaikutuksien vuoksi on syntynyt paine kehittää harmittomampia ja tehokkaampia lääkkeitä. Esimerkiksi WHO on suositellut artemisiini-yhdistelmälääkkeitä ensisijaiseksi vaihtoehdoksi malarian hoitoon kaikilla klorokiinille resistenteillä malaria-alueilla.
Artemisiniiniyhdistelmävalmisteita (artemisinin-based combination therapy, ACT) on markkinoilla muun muassa kauppanimellä "Riamet", joka sisältää artemisiniinin lisäksi osittain tehoaan menettänyttä, perinteistä malarialääkettä lumefantriinia (CHClNO). "Riamet" kehitettiin alun perin 1980-luvun alkupuolella Kiinan kansantasavallan sotilaslääketieteen akatemian mikrobiologian ja epidemiologian instituutissa (AMMS). Se rekisteröitiin käyttöön malarian hoitoon Kiinassa 1992, ja Novartis kehitteli valmistetta edelleen maailmanlaajuista markkinointia varten. Ensimmäisen kerran Euroopassa Riamet rekisteröitiin käyttöön lääkkeenä Sveitsissä 1999. Suomessa valmistetta saa vain erityisluvallisena valmisteena. Ruotsissa Riamet on ollut rekisteröity valmiste 26.1.2001 alkaen. Kehitysmaissa lääkettä myydään nimellä "Coartem".
Artemisiniinista on kehitetty myös puolisynteettisiä johdannaisia, kuten artesunaatti (CHO) ja artemeetteri (CHO).
Kiinalainen tutkija Tu Youyou sai vuonna 2015 yhtenä kolmesta tutkijasta lääketieteen Nobel-palkinnon onnistuttuaan eristämään artemisiniinin kesämarunasta.
Pascal Lefèvre
Pascal Lefèvre (s. 25. tammikuuta 1965 Saint-Quentin, Aisne, Ranska) on entinen ranskalainen keihäänheittäjä.
Lefèvre sijoittui Rooman MM-kilpailuissa 1987 keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 77,14 m. Karsinnassa hän heitti tuloksen 80,60 m. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 79,98 m. Hän osallistui myös Stuttgartin EM-kilpailuihin 1986, Soulin olympialaisiin 1988, Tokion MM-kilpailuihin 1991 sekä Stuttgartin MM-kilpailuihin 1993 mutta ei näissä kilpailuissa selviytynyt loppukilpailuun.
190-senttinen Lefèvre voitti yhteensä yhdeksän Ranskan mestaruutta vuosina 1987–1995. Hän paransi Ranskan ennätystä neljä kertaa: vuonna 1988 hänen ennätysheittonsa olivat pituudeltaan 80,84 m ja 81,48 m sekä seuraavana vuonna 82,10 m ja 82,56 m, joista viimeisin on Ranskan ennätys vielä vuoden 2008 lopulla. Vuosina 1990–1991 oli käytössä karheapintainen keihäs, jolla Lefèvre heitti ennätystulokset 82,78 m ja 84,80 m, mutta tämänlainen keihäs kiellettiin vuoden 1991 jälkeen ja sillä heitetyt tulokset poistettiin ennätystilastoista.
Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko
Etelä-Schleswigin tanskalainen kirkko (tanskaksi "Dansk Kirke i Sydslesvig") on protestanttinen kirkko Etelä-Schleswigissä Pohjois-Saksassa. Kirkolla on noin 6500 rekisteröityä jäsentä 35:ssä seurakunnassa. Pappeja on 24. Kirkkokunnan pääkirkko on Pyhän Hengen kirkko Flensburgissa.
Kirkko on yhteydessä Tanskan kansankirkkoon ja sallii naispappeuden.
Anne-Marie Colchen
Anne-Marie Maillet (o.s. Colchen, 8. joulukuuta 1925 Le Havre, Seine-Maritime, Ranska – 26. tammikuuta 2017) oli ranskalainen korkeushyppääjä ja koripalloilija. Hän oli ensimmäinen yleisurheilun Euroopan-mestaruuden voittanut ranskalaisnainen.
Anne-Marie Colchen voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 korkeushypyssä kultaa maansa ennätystuloksella 160 cm. Lontoon 1948 olympialaisissa hän sijoittui 14:nneksi tuloksella 140 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän oli kuudes tuloksella 150 cm.
Colchen voitti Ranskan mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1946, 1948, 1949 ja 1950. Ranskan ennätystä hän paransi vuoden 1946 suorituksensa lisäksi vuonna 1949 tulokseen 163 cm.
Colchen pelasi koripalloa Ranskan pääsarjatasolla ja voitti Ranskan mestaruuden CS Château-Thierry -seurassa vuosina 1950–1952. Ranskan maajoukkueessa hän pelasi 63 maaottelua vuosina 1946–1956. Vuoden 1953 MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia.
Sadepuun maa
Sadepuun maa ("Raintree County") on Edward Dmytrykin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1957. Se kertoo Yhdysvaltojen sisällissodan ajoista. Elizabeth Taylor oli osastaan Oscar-ehdokkaana. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Sadepuun maa" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
NSÍ Runavík
NSÍ Runavík on vuonna 1957 perustettu färsaarelainen jalkapallojoukkue, joka pelaa Färsaarten korkeimmalla sarjatasolla, Formuladeildinissä. Seura pelaa kotiottelunsa Runavíkin kylässä. NSÍ Runavík voitti Färsaarten mestaruuden vuonna 2007.
Monorkia
Monorkia eli monorkismi tarkoittaa yksikiveksisyyttä. Se voi olla alkion tai sikiön kehityshäiriön aiheuttama. Kives voidaan poistaa myös kastraation avulla.
Australialainen poliitikko Mark Latham, amerikkalainen pyöräilijä Lance Armstrong ja kanadalainen koomikko Tom Green ovat yksikiveksisiä kivessyövän hoidon aiheuttaman kiveksenpoiston takia. Adolf Hitler menetti toisen kiveksensä ensimmäisessä maailmansodassa.
Waziri
Waziri on kuvitteellinen musta afrikkalaisheimo Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjoissa.
Kirjassa "Tarzanin paluu" Tarzan palaa "sivistyksestä" rakkaaseen viidakkoonsa. Hän on kuitenkin muuttunut: hän ei surmaa oikopäätä kohtaamaansa mustaa soturia, vaan pelastaa tämän hengen leijona Numan kynsistä . Soturi kuuluu Waziri-heimoon. Tarzanille käy ilmi, että kysymyksessä on sivistynyt heimo, joka inhoaa ihmissyöjiä, kuten niitä, joita Tarzan nuorempana surmasi ja joilta hän varasteli muun muassa myrkkynuolia. Tarzan hyväksytään heimon jäseneksi, kun hän opettaa heille uuden ja toimivan tavan metsästää norsuja. Nämä kaksi metsästystä ovat ainoat maininnat, joissa hän tappaa norsuja.
Arabialaiset orjarosvot ja heidän ihmissyöjäorjansa hyökkäävät wazirien kylään. Vanha päällikkö ja moni muu saa surmansa. Tarzanin johdolla kylän polttaminen estetään. Arabit surmataan tehokkaalla sissitaktiikalla, jossa heitä surmataan yksi kerrallaan. Nyt hänestä tulee heimon kuningas, ja tästä alkaen uljaat waziri-soturit liittyvät olennaisesti Tarzanin kohtaloihin.
Wazirien alipäällikkönä toimii vanha soturi Muwiro. Hänen poikansa Wasimbu uhraa henkensä Janen puolesta, kun saksalaiset hyökkäävät Tazanin kotiin 1. maailmansodan aikana, mutta Muwiro pysyy mukana tarinoissa loppuun asti.
Kirjan "Tarzan ja Oparin aarteet" tapahtumiin mennessä heimo on kuitenkin siirtynyt heimokulttuurista feodaaliseen suuntaan. He elävät Tarzanin ja Janen kanssa näiden plantaasilla, ja siellä he huolehtivat kokkauksesta, siivoavat ja hoitavat Janen ruusutarhaa .
He eivät enää kutsu Tarzania Wazirien kuninkaaksi, vaan puhuttelevat häntä "Suureksi Bwanaksi" (swahilia: tarkoittaa 'herraa'). Vastaavasti hän kutsuu heitä "lapsikseen".
Afrikan kartan mukaan, joka esittää maanosaa kuten Burroughsin sen kuvitteli, Wazirien kylä sijaitsi jossain Angolassa; he kuitenkin muuttivat Tarzanin tilalle jonka sijaitsi Victoriajärven itäpuolella Brittiläisessä Itä-Afrikassa (tunnetaan nykyään Keniana).
Kuten Burroughs monta kertaa kirjoittaa, huolimatta vähäisestä lukumäärästään Wazirit ovat Afrikan pelätyimpiä sotureita, heitä pelkäävät niin arabiorjakauppiaat kuin ihmissyöjäheimotkin ja heidän maineensa tunnetaan niin läntisessä kuin itäisessäkin Afrikassa
Burroughs käytti Henry Morton Stanleyn kirjoituksia lähteenään kirjoittaessaan ensimmäisiä Tarzan-kirjoja. Hän on voinut yhdistää kahden historiallisen afrikkalaisen heimon nimet, jotka olivat Stanleyn mukana hänen matkatessaan kuuluisan orjakauppiaan Tippu-Tipin seurassa, nimittäin Wangwana, Ugandasta ja Wanyamwezi Tansaniasta.
Afganistanin vuoristoissa elää todellinen waziri-nimeä käyttävä heimo, mutta he ovat afgaaneja ja sunnimuslimeja.
Malachor V
Malachor V on kuvitteellinen planeetta George Lucasin Tähtien Sota- universumissa. Planeetta esiintyi pelissä "" ja se mainittiin ensimmäisen kerran pelissä "".
Malachor V on erittäin karu ja musta planeetta. Planeetta on itse asiassa vain iso kivenjärkäle, jonka sisuksissa virtaa myrkyllisiä kaasuja. Kaukaa katsottuna se näyttää asteroidilta, mutta sillä on kuitenkin elämälle soveltuva ilmakehä. Planeetan taivaalla on käynnissä päättymätön ukkosmyrsky, mutta se ei sisällä sadetta. Ainoa elävä älyllinen olento planeetalla on myrskypeto (Storm Beast). Ne ovat valtavia hirviöitä, jotka eivät halua muuta kuin lihaa ja verta.
Malachor V:llä sijaitsee myös muinainen sith-akatemia, Trayus Academy, ja tämän vuoksi Voiman pimeä puoli virtaa planeetalla voimakkaana. Akatemia on jäänyt jäljelle muinaisen Sith-imperiumin jäännöksenä, kuten Korribanin akatemia. Akatemia oli kuitenkin rakennettu lähelle planeetan sydäntä ja siksi se pysyi hyvin piilossa. Ei kuitenkaan tiedetä, miksi akatemia aikoinaan hylättiin.
Vuonna 3961 BBY planeetan kiertoradalla käytiin eeppinen Mandalorialaissotien viimeinen taistelu. Mutta taistelu ei kestänyt kovinkaan pitkään, sillä Malachor V:n voimat tekivät suurimman työn. Trayus Academy kykeni imemään vihaa ja kuolemaa itseensä ja Tasavallan ja mandaloriaanien taistelu ruokki sitä voimakkaasti, niin voimakkaasti, että monet kuolivat planeetan voimien vaikutuksesta. Tasavallan joukkojen johtaja, jediritari Revan ja hänen oppilaansa Malak kävivät planeetan pinnalla taistelun jälkeen ja löysivät akatemian. Voiman pimeä puoli alkoi vaikuttaa heissä voimaakkaasti ja tämä toimikin ensiaskeleena heidän lankeamiselleen pimeälle puolelle. Muutamia vuosia myöhemmin jedi Kreia saapui Malachoriin ja hän perusti oman sith-veljeskunnan. Tämä veljeskunta syntyi Malachorin taistelun yhtenä seurauksena, sillä Malachor ruokki itseään elämällä ja näiden sithien voima perustui samaan nälkään. Jos tämä veljeskunta olisi pysynyt vallassa, galaksista olisi aikanaan kadonnut kaikki elämä. Mutta sitten salaperäinen pakolaisjedi, joka toimi myös kenraalina Malachorin taistelussa, onnistui tuhoamaan veljeskunnan ja sen mahtavimat sithlordit Darth Trayan (Kreia), Darth Sionin ja Darth Nihilusin. Tämän jälkeen hän aktivoi planeetalle asennetun suuren varjogeneraattorin, joka repi planeetan kappaleiksi. Nykyään Malachor V on vain asteroidipilvi.
Nicole Pani
Nicole Pani (o.s. Montandon, s. 30. lokakuuta 1948 Suresnes, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Nicole Montandon sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa 200 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 23,0 s. Hän kuului myös viestijoukkueeseen, joka sijoittui 4 × 100 metrin viestijuoksussa kahdeksanneksi ajalla 44,2 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ja sijoittui viestissä kahdeksanneksi ajalla 45,7 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän oli viestissä neljäs ajalla 44,6 s. Avioiduttuaan hän kilpaili nimellä Nicole Pani ja sijoittui viestijuoksussa Helsingin EM-kilpailuissa 1971 seitsemänneksi ajalla 45,5 s sekä Rooman EM-kilpailuissa 1974 viidenneksi ajalla 44,18 s. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1972 Grenoblessa hän saavutti hopeaa 4 × 1 kierroksen viestijuoksussa (radan pituus oli 180 metriä).
Montandon voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa vuonna 1968. Hän paransi Ranskan ennätystä 200 metrin juoksussa kolme kertaa vuonna 1968; ennätysajat olivat käsiajanotolla 23,3 ja 23,0 s sekä sähköajanotolla 23,02 s.
Eureka (televisiosarja)
Eureka on yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja, jonka loivat Andrew Cosby ja Jaime Paglia. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin yhdysvaltalaisella Sci Fi Channelilla 18. heinäkuuta 2006. Suomessa sarjan esittäminen alkoi lokakuussa 2008 Subin kanavalla.
Scifisarjojen "Eureka", "Warehouse 13" ja "Alphas" tapahtumat on linkitetty samaan maailmaan useiden crossover-jaksojen avulla.
Vuonna 2006 Sci Fi Channel julkaisi kahdeksan jakson pituisen "Eureka: Hide and Seek" websarjan, jossa seikkailevat televisiosarjasta tutut näyttelijät.
Sarja kertoo kuvitteellisesta Eurekan pikkukaupungista, jonka asukkaat ovat lähes poikkeuksetta neroja. Heistä suurin osa työskentelee Global Dynamics -nimisessä yhdysvaltain hallituksen tutkimuskeskuksessa, jonka sarjan pilotissa sanotaan olevan vastuussa suurimmasta osasta suurista teknisistä läpimurroista viimeisen 50 vuoden aikana. Koko kaupungin olemassaolo ja sijainti ovat tarkoin vartioituja salaisuuksia.
Sarja alkaa, kun US Marshal Jack Carter törmää Eurekaan kuljettaessaan karkulaista, omaa teini-ikäistä tytärtään Zoea, takaisin tämän äidin luokse Los Angelesiin. Pieleen menneen kokeen seurauksena kaupungin seriffi menettää jalkansa ja Carter huomaa päätyneensä kaupungin uudeksi seriffiksi. Vaikka Carter ei yllä samalle älylliselle tasolle muiden kaupungin asukkaiden kanssa, onnistuu hän silti yhdistelemään asioita muita paremmin ja siten toistuvasti pelastamaan Eurekan ja koko maailman potentiaalisilta katastrofeilta.
Sarjaa kuvattiin eri kaupungeissa Kanadan Brittiläisen Kolumbian provinssissa.
Ensin 5. elokuuta 2011 Syfy ilmoitti tilanneensa kuusi jaksoa sarjan kuudetta kautta varten, mutta muutaman päivän jälkeen he ilmoittivat lopettavansa sarjan viidenteen kauteen. Tuon ilmoituksen jälkeen Syfy tilasi viidenteen kauteen yhden jakson lisää, jotta sarjalle saatiin kunnollinen lopetusjakso fanien suuren Twitter-viestityksen jälkeen.
Eurekan pilottijakso oli Sci Fi Channelin parhaiten arvosteltu scifisarjan pilotti. Myös toisella kaudella se oli Sci Fi Channelin eniten katsojia kerännyt sarja.
Vuonna 2007 "Eureka" oli ehdolla Emmy-palkinno saajaksi televisiosarjojen visuaalisten efectien johdosta. Samana vuonna sarja voitti Leo Awards -palkinnon visuaalisten efectien avulla. Vuonna 2009 sarja sai myös ASCAP-palkinnon.
26. elokuuta 2008 La-La Land Records julkaisi "Eureka: Original Soundtrack From the Sci-Fi Channel Television Series" nimisen soundtrackin. 28 raitaa omaava albumi on suurimmaksi osaksi Bear McCrearyn säveltämä.
Vuoden 2009 alkupuolella Boom! Studios julkaisi kaksi "Eureka" maailmaan sijoittuvaa sarjakuvalehteä.
Aaron S. Rosenberg (taiteilijanimellä Cris Ramsay) on kirjoittanut kolme "Eureka" aiheista romaania; "Eureka: Substitution Method" (2010), "Eureka: Brain Box Blues" (2010) ja "Eureka: Road Less Traveled" (2011).
Jussi Viitanen
Jussi Viitanen (s. 10. joulukuuta 1977) on suomalainen entinen salibandymaalivahti. Viitanen edusti urallaan Nurmon Jymyä, SSV:tä ja Classicia. Hän on pelasi urallaan yli 350 runkosarjassa liigaottelua.
Viitanen pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 1999–2000, Nurmon Jymyn riveissä. Se oli samalla joukkueen ensimmäinen kausi liigassa. Viitanen pelasi yhteensä 27 ottelua ja herätti kiinnostusta muissa joukkueissa, jonka myötä hän siirtyi seuraavalla kaudella SSV:hen. Ensimmäinen kausi uudessa joukkueessa meni menestyksekkäästi, kun Viitanen auttoi joukkuettaan voittamaan Suomen-mestaruuden, sekä Suomen Cupin. Kausi 2001–2002 meni myös varsin menestyksen merkeissä SSV:n voittaessa SM-pronssia ja saavuttaessa hopeaa EuroFloorball Cupissa. Kauden päätteeksi Viitanen haki uusia haasteita ja siirtyi Tampereelle Classicin riveihin vuonna 2002. Hän on toiminut joukkueen ykkösmaalivahtina pelaten keskimäärin lähes 30 ottelua kautta kohden. Ensimmäisen kerran Viitanen saavutti menestystä uudessa joukkueessa kaudella liigaottelunsa kaudella 2004–2005 voittaessaan SM-pronssia. Seuraavalla kaudella Classic sijoittui sarjassa kuudenneksi, mutta putosi pudotuspelien puolivälierä vaiheessa, hävitessään Josballe. Kausi 2006–2007 meni kuitenkin menestyksekkäämmin Classicin sijoittuessa runkosarjassa kolmanneksi ja saavuttaen hopeaa pudotuspeleissä hävitessään loppuottelussa SSV:lle.
Monique Noirot
Monique Noirot (o.s. Wideman, s. 10. lokakuuta 1941 Talence, Gironde, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Noirot saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pronssia 400 metrin juoksussa ajalla 54,0 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän kuului Ranskan 4 × 400 metrin viestijoukkueeseen, joka keskeytti loppukilpailussa.
Noirot voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa vuonna 1964 sekä 400 metrin juoksussa vuosina 1965–1967. Hän paransi Ranskan ennätystä 400 metrin juoksussa vuonna 1966 kahdesti (54,0 ja 53,8 s) sekä vuonna 1967 kerran (53,1 s).
Dagi Angervo
Elin Dagmar (Dagi) Angervo (oik. Elin Dagmar Korhonen, o.s. Immonen, ent. Angervo-Jouko) (18. helmikuuta 1904, Joensuu – 23. helmikuuta 1991) oli suomalainen näyttelijä, jonka tunnetuin rooli oli elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla" (hieroja-Priita).
Angervo näytteli 1920-luvulla teattereissa Kotkassa, Lappeenrannassa ja Joensuussa, 1930-luvulla Jyväskylässä, Tampereella, Turussa ja Viipurissa. Sotavuosina hänet nähtiin Porin, Tampereen ja Helsingin teattereissa kunnes vuonna 1947 hän aloitti pitkän jakson Lahden kaupunginteatterissa.
Blondivitsi
Blondivitsi on vitsi, joka perustuu stereotypiaan vaaleahiuksisesta bimbosta, ”tyhmästä blondinaisesta”.
Vitsissä blondi esitetään yleensä tilanteessa, jossa hän toimii älylliset puutteensa tai siveettömyytensä esille tuovalla tavalla. Myös variaatioita rasistisista vitseistä käytetään blondivitsien pohjana.
Eri kulttuureissa ja maissa on erilaisia variaatioita blondivitseistä. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa blondivitseissä esiintyy yleensä "Essex girl", työväenluokkainen tyttö Essexistä.
Monet ovat kritisoineet blondivitsejä seksistisiksi. Vaikka blondivitsejä voidaan pitää loukkaavina, ei niitä silti pidetä yhtä paheksuttavina kuin etnisyyteen perustuvia vitsejä.
On tutkittu, että miehet pitävät blondivitsejä merkittävästi hauskempina kuin naiset.
Verivelka
Verivelka on Clint Eastwoodin ohjaama, tähdittämä sekä osin tuottama vuoden 2002 jännityselokuva.
FBI:n rikosprofiloinnin veteraani Terry McCaleb (Eastwood) tutkii arvoituksellisia sarjamurhia urbaanissa Los Angelesissa. Hän näkee murhaajan paparazzien joukossa ja lähtee ajamaan tätä takaa. Pian McCaleb kuitenkin saa sydänkohtauksen. Hän jää eläkkeelle ja sydämensiirtoleikkaus suoritetaan kahden vuoden kuluttua. Palatessaan kotiinsa häntä odottaa Graciella Rivers -niminen nainen (De Jesus), joka kertoo McCalebin uuden sydämen kuuluneen hänen siskolleen, joka joutui McCalebin jahtaaman kasvottoman murhaajan uhriksi. Graciella pyytää häntä ottamaan tämän kiinni ja vielä vasta toipilaana oleva McCaleb suostuukin vastahakoisesti. Tutkimusten edetessä hänen halunsa löytää salaperäinen murhaaja kasvaa yhä enemmän ja enemmän. Häntä avustaa hieman omalaatuinen naapuri (Daniels) pientä maksua vastaan. Vasta leikkauksesta toipuneen McCalebin viran ulkopuolinen tutkinta hermostuttaa sekä poliiseja (Rodriguetz ja Walsh), että hänen lääkäriään (Huston), joka on huolissaan tämän terveydestä.
Venäjän taideakatemia
Venäjän taideakatemia () on Venäjän valtiollinen ja valtakunnallinen kuvataidealan tutkimus- ja koulutusorganisaatio. Se on akatemia, jonka tehtävänä on edistää eri kuvataidealojen ammatillista toimintaa, tarkoituksena säilyttää ja kehittää Venäjän kansan taiteen traditiota, edistää taidekasvatuksen teoriaa ja kouluttaa kuvataiteiden spesialisteja, sekä tutkia koti- ja ulkomaista taidekulttuuria ja taidehistorian, -teorian ja arkkitehtuurin ongelmia.
Venäjän taideakatemia tarjoaa taiteilijakoulutusta Surikov-instituutissa Moskovassa, Repin-instituutissa Pietarissa sekä kahdessa valtionakatemian taidelyseossa Moskovassa ja Pietarissa.
Akatemian tutkimuksesta vastaavat Kaunotaiteiden teorian ja historian tutkimusinstituutti Moskovassa, tutkimuskirjasto Pietarissa, sekä arkisto Pietarissa.
Lisäksi taideakatemiassa on museo- ja näyttelytoiminnan osasto. Se vastaa taideakatemian näyttelysaleista, Tsereteli-galleriasta ja Venäjän taideakatemian valtion nykytaiteen museosta Moskovassa, sekä Venäjän taideakatemian museosta Pietarissa.
Taideakatemia järjestää luovia työpajoja eri taiteiden lajeissa, kuten taidemaalauksessa, kuvanveistossa ja taidegrafiikassa. Työpajoja on Moskovassa, Pietarissa, Kazanissa ja Krasnojarskissa.
Akatemian Pietarin Repin-instituutti on järjestänyt taidekoulutusta yhteistyössä Kotkassa ja Imatran taidekoulun kanssa.
Akatemian puheenjohtajana on toiminut vuodesta 1997 taiteilija ja kuvanveistäjä Zurab Tsereteli. Varapuheenjohtaja on taidemaalari Tahir Salahov.
Taideakatemian jäsenet ovat täysjäseniä eli akateemikkoja, kirjeenvaihtajajäseniä ja kunniajäseniä, jotka valitaan akatemian kokouksessa.
Venäjän federaation alueella asuvat taiteilijat, arkkitehdit, muotoilijat ja taidekriitikot valitaan Venäjän taideakatemian täysjäseniksi ansioistaan taiteen, arkkitehtuurin, muotoilun ja taidekritiikin erinomaisten ja tärkeiden taideteosten ja tutkimustyön kehittäjinä.
Kunniajäsenet voidaan valita maailmankulttuurin ja taiteiden huomattavien henkilöiden joukosta, kuten myös sellaisista henkilöistä, jotka ovat vaikuttaneet paljon akatemian ja venäläisen kulttuurin kehitykseen avustus- ja tukitoimillaan. Akateemikoiden ja kirjeenvaihtajajäsenten määrän päättää akatemian kokous. Akateemikot, kirjeenvaihtaja- ja kunniajäsenet valitaan vähintään kerran kolmessa vuodessa akatemian sääntöjen mukaan, jotka hyväksyy akatemian presidiumi.
Annette Sergent
Annette Sergent (ent. Palluy, s. 17. marraskuuta 1962 Chambéry, Savoie, Ranska) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija. Hän on kaksinkertainen maastojuoksun maailmanmestari.
Sergent sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 kahdeksanneksi 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.47,52. Lisäksi hän juoksi 1 500 metrillä mutta karsiutui alkuerissä. Neljä vuotta myöhemmin Splitin EM-kilpailuissa hän saavutti 10 000 metrin juoksussa pronssia ennätysajallaan 31.51,68. Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui 3 000 metrillä 12:nneksi ajalla 8.49,14 ja 10 000 metrillä 19:nneksi ajalla 33.17,38. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän karsiutui 3 000 metrin ja Barcelonan 1992 olympialaisissa 10 000 metrin juoksun alkuerissä. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui 10 000 metrillä 19:nneksi ajalla 33.01,92; alkuerissä hän juoksi ajan 31.55,97. Sekä Rooman MM-kilpailuissa 1987 että Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän karsiutui 3 000 metrin juoksun alkuerissä.
Parhaisiin saavutuksiinsa Sergent pääsi maastojuoksun MM-kilpailuissa. Hän voitti kultaa Varsovassa 1987 ja Stavangerissa 1989 sekä pronssia Neuchâtelissa 1986 ja Aucklandissa 1988. Hänen muut MM-maastojuoksusijoituksensa olivat 17:s vuosina 1985 ja 1990, 27:s vuonna 1992, 34:s vuonna 1993, 89:s vuonna 1994, 19:s vuonna 1995 sekä 24:s vuonna 1996. Joukkuekilpailussa hän sai hopeaa vuosina 1987 ja 1989 sekä pronssia vuosina 1986, 1988 ja 1993. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia Alnwickissa vuonna 1995. Sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 Barcelonassa hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 9.04,03.
Sergent voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin juoksussa ulkoradoilla vuosina 1983, 1984, 1985, 1990 ja 1993 sekä hallissa vuonna 1995. Vuosina 1984 ja 1985 hän voitti myös 1 500 metrin juoksussa ulkoratojen mestaruuden. Maastojuoksussa hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1985–1989, 1992 ja 1995.
Raymond Briggs
Raymond Redvers Briggs (s. 18. tammikuuta 1934) on englantilainen kuvittaja, kirjailija ja sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjastaan "Lumiukko" (1978), josta on tehty Oscar-ehdokkaana ollut animaatioelokuva vuonna 1982.
Briggs syntyi Wimbledonissa, Lontoossa. Hän opiskeli Wimbledonin ja Sladen taidekouluissa. Hän aloitti maalaamisella, mutta ryhtyi lopulta piirtämään pilapiirroksia.
"Lumiukon" lisäksi Briggsin muita tunnettuja teoksia ovat "Joulupukki"-sarjakuvat. Lastenkirjojen lisäksi hän on tehnyt muun muassa ydinsota-aiheisen sarjakuvan "Minne tuuli kuljettaa".
Monique Jacquet
Monique Jacquet (s. 26. maaliskuuta 1922) on entinen ranskalainen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksijana ja pituushyppääjänä.
Jacquet edusti Ranskaa kaksissa Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Brysselissä 1950 hän sijoittui pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 522 cm. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän karsiutui sekä 100 metrin juoksun että 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä.
Jacquet voitti Ranskan mestaruuden pituushypyssä vuosina 1950–1953 sekä 100 metrin juoksussa 1954. Hän kuului Ranskan ennätyksen juosseeseen viestijoukkueeseen useita kertoja vuosina 1954–1955.
Seth Martin
Seth Martin (4. toukokuuta 1933 Rossland, Brittiläinen Kolumbia – 6. syyskuuta 2014 Trail, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Maalivahtina pelannut Martin edusti ammattilaisena St. Louis Bluesia National Hockey Leaguessa.
Seth Martin auttoi Trail Smoke Eatersia voittamaan viimeisen jääkiekon maailmanmestaruuden amatööriseurajoukkueena Kanadalle 1961. Hänet nimettiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Martin pelasi neljässä muussakin MM-kiekkoturnauksessa ja pääsi niistä kolmessa kisatähdistöön.
Martin pelasi St. Louis Bluesissa 1967–1968, kun joukkue selvitti tiensä Stanley Cupin finaaliin, jonka se kuitenkin hävisi Montreal Canadiensille.
Martin toimi myöhemmin myös valmentajana.
Yvonne Curtet
Yvonne Curtet (o.s. Chabot, s. 28. toukokuuta 1920 Cannes, Alpes-Maritimes, Ranska) on ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli pituushyppy.
Curtet sijoittui Lontoon 1948 olympialaisissa pituushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 535 cm. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 538 cm. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 23:nneksi tuloksella 530 cm.
Curtet voitti Ranskan mestaruuden pituushypyssä vuosina 1945, 1946 ja 1949 sekä viisiottelussa vuosina 1946 ja 1949. Hän paransi kolme kertaa pituushypyn Ranskan ennätystä, viimeksi vuonna 1949 tulokseen 571 cm. Tämä ennätys pysyi hänen nimissään päivälleen kahdeksan vuotta. Myös viisiottelun Ranskan ennätystä hän paransi kolmasti.
Hänen tyttärensä on Jacqueline Curtet.
George Gilbert Scott
Sir George Gilbert Scott (13. heinäkuuta 1811 – 27. maaliskuuta 1878) oli englantilainen viktoriaanisen ajan arkkitehti. Scott suunnitteli erityisesti kirkkoja ja köyhäintaloja. Uusien kirkkojen lisäksi hän ohjasi vanhojen kirkkojen restaurointeja.
Scott syntyi Gawcottin kylässä Buckinghamshiressä papin pojaksi. Hän opiskeli arkkitehtuuria James Edmestonin oppilaana ja työskenteli vuosina 1832–1834 Henry Robertsin apulaisena. Augustus Puginin innoittamana Scott liittyi uusgoottilaiseen suuntaukseen.
1860-luvulla Scott sai kuningatar Viktorialta tehtäväkseen suunnitella muistomerkin kuningattaren vuonna 1861 lavantautiin kuolleelle puolisolle, prinssi Albertille. Albert Memorial rakennettiin Lontoon Kensington Gardensiin vuosien 1864 ja 1876 välillä.
Scott lyötiin ritariksi vuonna 1872. Hän kuoli vuonna 1878 ja hänet haudattiin Westminster Abbeyyn. Myös Scottin pojat George Gilbert Scott Junior ja John Oldrid Scott sekä pojanpoika Giles Gilbert Scott olivat merkittäviä arkkitehteja.
Josef Kammhuber
Josef Kammhuber (19. elokuuta 1896 Burgkirchen am Wald, Tüßling, Baijeri – 25. tammikuuta 1986 München) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisessa maailmansodassa.
Kammhuberin ansioksi luetaan ensimmäinen toimiva yöhävittäjä-puolustusjärjestelmä, jota kutsuttiin Kammhuber-linjaksi. Brittien sotilastiedustelu onnistui kuitenkin toimittamaan yksityiskohtaisen kuvauksen sen toiminnasta Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimille tehden Kammhuber-linjasta tehottoman. Kammhuber ajautui Saksan ilmailuministeriön johtajan Erhard Milchin kanssa riitoihin, jotka johtivat hänen siirtoonsa Saksan miehittämään Norjaan vuonna 1943. Siellä Kammhuber palveli myös Suomessa toimineen Luftflotte 5:n komentajana. Hänet palautettiin yöhävittäjien komentajaksi vuonna 1945, mutta Luftwaffen valtavien tappioiden sekä polttoaine- ja kalustopulan vuoksi virka oli vain nimellinen.
Sodan jälkeen Kammhuber kirjoitti sarjan teoksia Luftwaffen toiminnasta sodan aikana. Hän oli myös Argentiinan ilmavoimien kouluttajana. 1950-luvulla hän palasi Länsi-Saksaan ja liittyi uudestaan Luftwaffeen tarkastajaksi.
Häntä ei koskaan edes yritetty syyttää sotarikoksista.
Kolme aitausta
Kolme aitausta (三垣, pinyin: sān yuán) kattavat kiinalaisessa tähtitieteessä pohjoisen taivaankannen ylemmän eli taivaannavan ympärille levittäytyvän osan. Aitaukset ovat "Keskustähden aitaus" (紫微垣 zǐwēiyuán), "Ylimmän palatsin aitaus" (太微垣 tàiwēiyuán) ja "Taivaallisen torin aitaus" (天市垣 tiānshìyuán). Aitauksia kutsutaan yleisesti tähdistöiksi.
"Keskustähden aitaus" ympäröi taivaannapaa ja sisältää sirkumpolaarisen alueen. "Ylimmän palatsin" ja "Taivaallisen torin aitaukset" ympäröivät sitä.
Joseph Cao
Anh ”Joseph” Cao (s. 13. maaliskuuta 1967 Saigon, Etelä-Vietnam) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän oli vuodesta 2009 vuoteen 2011 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Louisianasta.
Kent Härstedt
Kent Härstedt (s. 29. tammikuuta 1965) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko. Hän on koulutukseltaan apuhoitaja ("underskötare"). Hän on ollut poliittisesti aktiivinen 16-vuotiaasta ja pääsi 20-vuotiaana Helsingborgin kunnanvaltuustoon, jonka jäsenenä hän istui kuusi vuotta.
Härstedt on ollut Ruotsin valtiopäivien jäsen vuodesta 1998. Hän on toiminut muun muassa Ruotsin Unicefin puheenjohtajana vuosina 1999–2005. Lisäksi hän on toiminut hallituksen alkoholipoliittisena selvitysmiehenä.
Härstedt pelastui "Estonialta" vuonna 1994. Hän ja Sara Hedrenius antoivat Ruotsissa aikoinaan katastrofille kasvot. Hän toimi Etyj:n lyhytaikaisten vaalitarkkailijoiden esimiehenä Ukrainan parlamenttivaaleissa 26. lokakuuta 2014.
Aromataasi
Aromataasi on entsyymi, jota esiintyy muidenkin sytokromi P450 -ryhmään kuuluvien entsyymien tavoin kaikissa domeeneissa. Aromataasi muun muassa aromatisoi androgeenejä estrogeeneiksi. Kasveissa entsyymi muuttaa eri kumariiniyhdisteitä toisiksi kumariiniyhdisteiksi.
Aromataasi on massaltaan noin 44 kDa. Toimiakseen tehokkaasti entsyymiin tulee olla kiinnittyneenä myös erilaisia koentsyymejä. Ihmisellä tällaisia ovat FAD- ja NADPH-molekyylit sekä Fe-ionit. Aromataasin inhibiittoreina toimivat muun muassa simetidiini ja emulgeenit.
Aromataasin toimintaa häiritsevät lääkeaineet, aromataasi-inhibiittorit, on todettu tehokkaiksi rintasyövän hoidossa. Lääkeaineiden vaikutus perustuu elimistön estrogeenin määrän vähenemiseen. Tällöin myös syöpäsolujen kasvu hidastuu, koska estrogeenit voimistavat usein sairaiden solujen jakaantumista. Usein käytettyjä aromataasin estäjiä ovat anastrotsoli, eksemestaani ja letrotsoli.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
Jean-Baptiste Michel Vallin de la Mothe (1729 Angoulême – 7. toukokuuta 1800) oli ranskalainen arkkitehti, joka asui pääosan uransa ajasta Pietarissa. Hänestä tuli Katariina Suuren hoviarkkitehti.
Vallin de la Mothe oli arkkitehti-opettaja Jacques-François Blondelin serkku, ja tämän ohjauksessa hänen arvellaan opiskelleen. Vuonna 1750 Vallin de la Mothe meni kahdeksi vuodeksi opiskelemaan Ranskan akatemiaan Roomassa, tosin ei virallisen sisäoppilaana. Palattuaan Pariisiin hän oli yksi niistä arkkitehdeista, jotka esittelivät Place Louis XV (nykyisin Place de la Concorde) -hankkeen. Vuonna 1759 Vallin de la Mothe otti Blondelin innostamana vastaan tarjouksen Venäjän lähettiläältä Aleksei Bestužev-Rjuminilta siirtyä opettamaan arkkitehtuuria Pietariin. Pietarissa Vallin de la Mothe sovelsi Blondelin suunnitelmia Šuvalovin lempihankkeeseen, Keisarilliseen taideakatemiaan (1765–1772). siihen tuli suuri avoin aukio ja pyöreä keskuspiha. Akatemian professorina Vallin de la Mothe opetti monia venäläisiä arkkitehteja, joista aikanaan tulisi alallaan merkittäviä, kuten Ivan Starov ja Vasili Baženov. Vallin de la Mothen aloitteesta lupaavat nuoret venäläiset lähetettiin Pariisiin Charles De Waillyn oppiin, minkä ansiosta venäjän uusklassismiin tuli selvä ranskalainen leima.
Hänen työnsä akatemiassa oli tehnyt Katariina Suureen niin suuren vaikutuksen että hän antoi tälle tehtäväksi laajennuksen rakentamisen Talvipalatsiiin, joka on Akatemiaa vastapäätä Nevan toisella puolella. Siitä tuli Vallin de la Mothen maineikkain työ. Hänen suunnitelmansa tunnetaan nimellä Pikku-Eremitaaši, ja siitä tuli Katariinan taidekokoelman sijoituspaikka. Kokoelmasta tuli aikanaan yksi maailman suurimpia, ja nykyisin Eremitaašin museossa on yli kolme miljoonaa taideteosta, ja sadattuhannet matkailijat käyvät vuosittain Vallin de la Mothen Pikku-Eremitaašissa ja muissa siihen liittyvissä rakennuksissa.
Vuosina 1761–1767 hänellä oli useita muita hankkeita. Hän suunnitteli Pietarin kauppahallin Gostinyi Dvorin Pietarin pääkadulle Nevski prospektille, Kirill Razumovskin ja Ivan Tšernyšovin palatsit, Jusupovien Moikan palatsin sekä Uuden Hollannin kaaren. Vuonna 1766 hänestä tuli virallisesti hoviarkkitehti.
Vallin de la Mothe aloitti kesken jääneen työn katolisen Katariinan kirkon rakentamiseksi. Kirkko valmistui Antonio Rinaldin aikana. Vuonna 1775 Vallin de la Mothe palasi kotikaupunkiinsa Angoulêmeen ja asui siellä loppuelämänsä. Hänen 1780-luvulla Louis Thomas de Bardines'lle suunnittelemansa uusklassinen "hôtel particulier" on edelleen osoitteessa 79 rue de Beaulieu.
SC Freiburg
SC Freiburg on vuonna 1904 perustettu saksalainen jalkapalloseura Freiburgista, Baden-Württembergin osavaltiosta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa ylimmällä sarjatasolla Bundesliigassa. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa ylimmällä sarjatasolla.
Vuonna 1991 seuran peräsimeen tuli Volker Finke, jonka johdolla Freiburg nousi pääsarjaan kauden 1992/93 päätteeksi. Läpi 1990- ja 2000-luvun alun Freiburgin menestys vaihteli 1. ja 2. Bundesliigan välillä ja parhaimmillaan seura oli kolmas pääsarjatasolla.
16 vuotta seuraa luotsannut Finke jätti seuran kesällä 2007 ja hänen seuraajakseen palkattiin Robin Dutt."Päivitetty 30. elokuuta 2017."
Kruununsiirtomaa
Kruununsiirtomaa () oli yksi niistä siirtomaatyypeistä, joihin Britannian imperiumin siirtomaat hallinnollisesti jaoteltiin.
Kruununsiirtomaita hallitsi alkujaan Britannian monarkin, myöhemmin siirtomaaviraston nimittämä kuvernööri. Ensimmäinen kruununsiirtomaan tavoin hallittu siirtomaa, josta tosin ei silloin vielä tätä nimitystä käytetty, oli nykyisin Yhdysvaltoihin kuuluva Virginia, jonka hallinto siirtyi Virginia Companylta monarkille 1624.
Kruununsiirtomaa-nimitystä käytettiin 1800-luvun puoliväliin saakka etupäässä niistä siirtomaista, jotka Britannia oli saanut muita siirtomaavaltoja vastaan käymissään sodissa. Sellaisia olivat esimerkiksi Trinidad ja Brittiläinen Guiana. Tämän jälkeen nimitystä alettiin käyttää lähes kaikista muista siirtomaista paitsi Intiasta sekä Kanadasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista, joissa asui runsaasti Britanniasta muuttaneita siirtolaisia ja joita myöhemmin alettiin nimittää dominioiksi. Myöhemmin kruununsiirtomaista erotettiin omaksi ryhmäkseen protektoraateiksi kutsutut alueet, joissa oli Britannian varuskuntia, mutta joissa alkuperäisväestöllä oli ainakin jonkinasteinen itsehallinto.
Termiä kruununsiirtomaa käytettiin vuoteen 1981 saakka. Tällöin säädetyssä kansalaisuuslaissa annettiin vielä jäljellä olleille siirtomaille uusi nimitys: Britanniasta riippuvaiset alueet. Alueita oli kuitenkin enää jäljellä vain harvoja, sillä valtaosa oli jo sitä ennen saanut itsenäisyyden. Vuodesta 2002 lähtien alueista on käytetty nimitystä Britannian merentakaiset alueet.
Vuodesta 1918 lähtien kruununsiirtomaat jaettiin kolmeen ryhmään itsehallinnon laajuuden mukaan. Ensimmäisessä ryhmässä, esimerkkeinä Bermuda, Jamaika, Ceylon ja Fidži, hallintoa johti edustajainhuone, jonka jäsenistä osa oli hallitsijan nimittämiä, osa paikallisten asukkaiden valitsemia. Toisissa, kuten Brittiläisessä Hondurasissa, Sierra Leonessa ja Grenadassa oli sen sijaan neuvosto, jonka kaikki jäsenet olivat hallitsijan nimittämiä, joukossa myös paikallisia asukkaita. Kolmantena, pienimpänä ryhmänä olivat kruununsiirtomaat, joilla oli vähiten itsehallintoon liittyviä oikeuksia ja joita Britannian hallitus hallitsi suoraan. Sellaisia olivat esimerkiksi Gibraltar, Saint Helena ja Basutomaa.
Kruununsiirtomaita ovat olleet seuraavat maat ja alueet:
Brittiläinen Honduras
Brittiläinen Honduras () oli Keski-Amerikassa sijaitsevan alueen nimi sen jälkeen, kun siitä tuli Britannian kruununsiirtomaa vuonna 1862. Vuodesta 1964 se oli itsehallinnollinen siirtomaa. Kesäkuussa 1973 siirtomaan nimi muuttui Belizeksi ja se itsenäistyi kokonaan syyskuussa 1981. Brittiläinen Honduras oli Britannian viimeinen alusmaa Amerikassa.
20/20
20/20 on The Beach Boysin vuonna 1969 julkaistu albumi. Albumin nimi viittaa siihen, että se oli yhtyeen 20. virallinen albumi mukaan lukien kokoelmat ja livejulkaisut. 20/20 debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 68.
Kappaleen "Our Prayer" alkuperäinen raita on nauhoitettu lokakuussa 1966, "Cabinessence" loka-joulukuussa 1966 ja "Bluebirds over the Mountain" syyskuussa 1967. Dennis Wilsonin ”Never Learn Not to Love” oli alun perin Charles Mansonin kappale ”Cease to Exist” pienin lyriikkamuutoksin.
"20/20" on julkaistu albumin "Friends" kanssa yhdellä CD:llä. Julkaisu sisältää myös bonuskappaleita samalta aikakaudelta.
Valeikkuna
Valeikkuna on maalaamalla tai muulla tavoin seinään tehty oikeaa ikkunaa jäljittelevä umpi-ikkuna. Jotkin vanhemmat arkkitehtuurityylit vaativat etenkin rakennuksen julkisivulta täydellistä esteettistä eheyttä ja symmetriaa. Jos ikkunan paikan kohdalla ulkoseinän sisäpuolella oli esimerkiksi väliseinä tai portaan lepotasanne, ei seinään ollut tarkoituksenmukaista tehdä oikeaa läpinäkyvää ikkunaa, vaan se korvattiin valeikkunalla. Valeikkunoita on tehty myös pelkän koristeellisuuden vuoksi.
Jantra (joki)
Jàntra (myös: "Yantra", "Yŭntra"; , ) on 285 km pitkä joki Bulgariassa. Se on Tonavan sivujoki ja halkoo Veliko Tărnovo- ja Gabrovo-nimisiä kaupunkeja. Jantra saa alkunsa Balkanvuorilla, josta se laskee 285 kilometrin matkan pohjoiseen yhtyen Bulgarian rajalla virtaavan Tonavaan.
Senesalkki
Senesalkki oli keskiaikainen virka tai arvonimi. Sana on peräisin frankkilaisen latinan sanasta "siniscalcus", joka puolestaan pohjautuu germaanisiin sanoihin "sini" (vanhin) ja "skalk" (palvelija). Aatelissukujen palveluksessa senesalkki toimi sekä hovimestarina että tilanhoitajana.
Keskiajan Ranskassa senesalkki oli kuninkaallinen oikeusvirkamies, joka vastasi eteläisten maakuntien hallinnollisista asioista.
Myös Temppeliherrain ritarikunta käytti tätä arvonimeä 1100–1300-luvuilla, ja senesalkki olikin temppeliherrain ritarikunnassa toiseksi arvollisin henkilö.
Timo Koponen
Timo Koponen (s. 13. tammikuuta 1939) oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuosina 1986–2002. Hän on merkittävä sammalten systematiikan tutkija ja tuntija, joka on kuvannut suuren joukon taksoneja ja laajentanut merkittävästi tietoa mm. Kiinan ja Uuden-Guinean biodiversiteetistä. Koponen on myös julkaissut lukuisia artikkeleita mm. kasvitieteen historiasta ja sen eri tutkijoista sekä sammaltutkimuksen menetelmistä.
Koponen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1957 ja aloitti samana vuonna kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Hän tutki aluksi Suomen putkilokasveja ja kasvillisuutta, mutta siirtyi pian lehtisammaliin. Väitöskirjansa Mniaceae-heimon sammalista hän julkaisi 1968. Vuonna 1967 hänet nimitettiin kasvimuseon amanuenssiksi ja 1969 itiökasviosaston museonhoitajaksi sekä samana vuonna kasvitieteen dosentiksi. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kasvitieteen professoriksi vuonna 1986. Hänen edeltäjänsä virassa oli Jaakko Jalas.
Vuonna 1990 Koponen sai Tieto-Finlandia-palkinnon yhtenä kirjoittajista Markku Löytösen toimittamassa teoksessa "Matka-arkku – suomalaisia tutkimusmatkailijoita". Hänellä on myös ollut laajalti tieteellisiä luottamustoimia.
Koponen jäi professorin virasta eläkkeelle vuonna 2002. Hänen seuraajakseen nimitettiin Jouko Rikkinen.