hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
René Bolf
René Bolf (s. 25. helmikuuta 1974 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija. Nuorena Bolf on pelannut TJ Rožnov pod Radhoštěmin, FC Vítkovicen, VTJ Hranicen, LeRK Brnon ja FC Karvinán joukkueissa. Vuonna 1995 hän siirtyi Baník Ostravaan. Siellä hänen pelinsä alkoi kulkea odotetulla tavalla vasta kolmantena vuotena. Vuonna 1999 Bolf siirtyi Sparta Prahaan, mistä palasi puolentoista vuoden kuluttua Ostravaan. Hän myös nousi Tšekin maajoukkueen vakiomiehistöön. Hän oli mukana joukkueessa, joka edusti Tšekkiä vuoden 2004 Euroopan-mestaruuskisoissa. Tässä vaiheessa hän siirtyi AJ Auxerreen, Ranskaan. Vahvana pääpelaajana tunnettu Bolf, jonka heikkoudet ovat lähinnä teknisessä osaamisessa, pelasi toistaiseksi viimeisen maaottelunsa 3. syyskuuta 2005, kun Tšekki hävisi Romanialle maalein 0–2. Auxerressa hän nousi heti ensikaudellaan vakiokokoonpanoon, ja teki 28 ottelussa neljä maalia. Kesällä 2005 saamansa selkävamman takia hän kykeni pelaamaan kaudella 2005–06 vain kymmenessä ottelussa.
Kärsittyään vammautumisista myös kaudella 2006–07 René Bolf putosi vaihtopelaajaksi. Marraskuussa 2006 hän sopi seuran johdon kanssa sopimuksensa ennenaikaisesta purkamisesta. Tällöin hänelle tarjosivat sopimusta hänen entinen seuransa Baník Ostrava ja Sigma Olomouc. Joulukuun lopussa 2006 Bolf vammautui pahasti, ja piti pelaamisesta puolen vuoden tauon ennen kuin palasi Ostravaan.
Daniel Tchuř
Daniel Tchuř (s. 8. elokuuta 1976) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tchuř aloitti uransa FC Vítkovicessä, missä hän pelasi vuosina 1995–2000. Sieltä hän siirtyi SK Slavia Prahaan seuran osoitettua kiinnostusta häntä kohtaan. Slaviaa hän edusti kauden 2000–2001. Tämän jälkeen Tchuř on pelannut FK Mladá Boleslavissa vuosina 2001–2002, Újpest FC:ssä 2002–2004, FC Artmedia Bratislavassa 2004–2007 ja Tšekin pääsarjassa pelaavassa FC Baník Ostravassa vuodesta 2007.
Gilad Erdan
Gilad Moshe Erdan ( s. 30. syyskuuta 1970) on israelilainen lakimies, poliitikko ja Likud-puolueen edustaja knessetissä. Hän on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi Bar-Ilanin yliopistosta. Hänet valittiin Knessetiin ensimmäisen kerran 2003. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Erdan on myös Likudin nuorisojärjestön puheenjohtaja. Vuosina 1996–1998 hän toimi pääministeri Benjamin Netanjahun avustajana. Vuonna Netanjahun 2. hallitus hän oli ensin ympäristöministeri ja sen jälkeen useissa ministerintehtävissä.
Deep Purple (albumi)
Deep Purple on samannimisen yhtyeen kolmas albumi ja alkuperäisen kokoonpanon viimeinen albumi. 
Se kärsi heikosta markkinoista, jonka vuoksi levyn menestys jäi yhtyeen kahta edellistä albumia heikommaksi (USA #162).
Laulaja Rod Evans ja basisti Nick Simper erotettiin kesällä 1969 yhtyeestä musiikillisten ristiriitojen vuoksi. Yhtyeen musiikin suuntautuessa enemmän kohti raskasta rockia Simperia ja Evansia pidettiin musiikillisesti "liian kevyinä" sopimaan yhtyeeseen.
Albumin päätösraita "April" on kolmiosainen teos, jonka ensimmäinen osio on akustisen kitaran siivittämä, toinen klassista musiikkia hyväksikäyttävä ja kolmas ns. "yhtyeosa". Kappale antoi enteitä Jon Lordin tulevasta Concerto-projektista.
Kannen maalaus on helvettiä kuvaava osa Hieronymus Boschin teoksesta "Maallisten ilojen puutarha". Painovirheen vuoksi kansi on mustavalkoinen. Yhtye ei kuitenkaan ryhtynyt oikomaan tätä virhettä.
A-puoli
B-puoli
Remasteroidun CD-version bonuskappaleet
Eli Elezra
Eli Elezra (s. 24. marraskuuta 1960, Jerusalem) on israelilaissyntyinen Las Vegasissa asuva yhdysvaltalainen pokerinpelaaja ja liikemies. Suurten panosten käteispelaajana tunnettu Elezra on voittanut urallaan sekä World Poker Tourilla että World Series of Pokerissa.
Israelissa Elezra palveli Israelin armeijassa. Loukattuaan jalkansa Libanonin sodassa vuonna 1982 hän alkoi pelata pokeria. Tämän jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin Alaskaan, jossa työskenteli monissa eri työpaikoissa kunnes osti pienen myymälän. Elezran veli lomaili Las Vegasissa ja kertoi kaupungin tarjoavan paljon erilaisia liiketoimintamahdollisuuksia. Eli Elezra möikin liikkeensä Alaskassa ja muutti vuonna 1988 Vegasiin, jossa osti pienen valokuvakehittämön Stripiltä. Vuosien varrella Elezran liiketoimet ovat laajentuneet ja nykyään hän omistaa yli 20 liikettä ja Stripillä sijaitsevan Seven-yökerhon.
Vuosien varrella liiketoimien ohessa Elezran pokeritaidot karttuivat ja alkoi 1990-luvulla pelata Bellagion kasinon isoimpien limiittien "The Big Gamessa". Vuonna 1999 hän selvisi kahdessa WSOP-turnauksessa finaalipöytään. Ensimmäisen suuren turnausvoittonsa Elezra otti kesällä 2004 voitettuaan World Poker Tourin Mirage Poker Showdown -turnauksen. Finaalipöydässä kukistuivat Lee Watkinson, Gabe Kaplan, John Juanda ja Scotty Nguyen ja Elezra ansaitsi 1 024 574 dollaria.
Vuonna 2007 Elezra voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa kukistettuaan World Championship Seven Card Stud Hi-Low Split-8 or Better -turnauksen (seitsemän kortin avopokerin hi/lo -muoto) kaksinpelissä Scotty Nguyenin. Ykköspalkinto oli 198 984 dollaria.
Elezra on ollut mukana "High Stakes Poker" -ohjelman kolmella ensimmäisellä ja viidennellä tuotantokaudella. Barry Greensteinin mukaan Elezra on parhaimmillaan vajaiden pöytien korkeiden panosten limiittipeleissä.
Elokuussa 2007 Elezran pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 1,6 miljoonaa dollaria.
Moskovan valtakunnankomissariaatti
Moskovan valtakunnankomissariaatti () oli määrä toteuttaa Keski- ja Pohjois-Venäjän hallitsemiseksi idän yleissuunnitelman mukaan. Se sisältyi Adolf Hitlerin 17. heinäkuuta 1941 allekirjoittamaan asetukseen Suur-Saksan hallinnosta.
Käytännössä saksalaisten etenemisen pysähtyminen lähinnä painopistettä koskeneen päättämättömyyden aiheuttaman viivästyksen sekä sen johdosta tulleen kylmä talvisään vuoksi aiheuttivat sen, että neuvostoliittolaisten vastahyökkäykset menestyivät eikä Moskovaa vallattu eteläisen painopisteen tultua sotataloudellisesti tärkeämmäksi. Näin ollen asetuksen edellyttämä Moskovan valtakunnankomissariaatti jäi käytännössä perustamatta.
Satu Paavola
Satu Paavola (s. 17. elokuuta 1970 Nurmo) on suomalainen näyttelijä, televisiojuontaja ja nukketeatterin tekijä. Hän on toiminut teatterin ja esittävän taiteen kentällä laajasti tehden sooloesityksiä, musikaaleja, televisiotuotantoja ja elokuvaa sekä nukketeatteria. Hän on tunnettu muun muassa televisiosarjoista "Tahdon asia", "Pieni pala Jumalaa" ja "Seitsemän" sekä elokuvista "Levottomat" ja "Nousukausi". Hän on myös ollut juontajana televisiotietovisailu "Einsteinissä".
Satu Paavola on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1999 sekä teatteri-ilmaisun ohjaajaksi vuonna 2007. Hän opettaa erityisesti nukeilla ja esineillä näyttelemisen tekniikkaa.
Paavola on toiminut kansainvälisen lastenteatterijärjestö Assitej:n Suomen hallituksen puheenjohtajana. Työväen Näyttämöiden Liitto kutsui hänet Kuusankosken kansainvälisen lastenteatteritapahtuman taiteelliseksi johtajaksi vuonna 2007. Paavola on ollut perustamassa myös Nukketeatterikeskus Poijua vuonna 2007.
SS Carl D. Bradley
SS "Carl D. Bradley" oli itsepurkavalla laitteistolla varustettu Pohjois-Amerikan Suurten järvien liikenteeseen tarkoitettu rahtialus. Alus oli rakennettu vuonna 1927 American Ship Building Companyn telakalla Lorainissa, Ohiossa, ja sen omisti U.S. Steelin alainen Michigan Limestone. Alusta operoi Bradley Transportation Line.
Alus oli nimetty tuolloisen Michigan Limestone -yhtiön hallituksen puheenjohtajan Carl David Bradleyn mukaan. Alus oli myös ensimmäinen suurikokoinen Suurten järvien rahtilaiva, joka kulki Soon sulkuihin kuuluvan uuden MacArthurin sulun lävitse.
Aluksen virallinen rekisteriin merkitty kotisatama oli New York, käytännössä sen kotisatamana toimi Michigan Limestone -yhitön kotipaikka Rogers City Michiganissa, jossa myös useat Bradley Transportationin palveluksessa työskennelleet merimiehet asuivat perheineen.
Marraskuun 18. päivän iltana 1958 "Carl D. Bradley" oli matkalla pelkässä painolastissa Michiganjärven pohjoisosassa purettuaan edellisenä iltana kalkkikivilastin Indianan Garyssa. Alus joutui myrskyyn, jonka tuulenvoimakkuus oli 29 metriä sekunnissa ja joka nostatti kuusimetrisiä aaltoja.
Alus oli noin kahdenkymmenen kilometrin päässä Gull Islandin lounaispuolella, kun noin kello 17:30 aluksen runko alkoi katketa kahteen osaan. Ensimmäinen perämies onnistui lähettämään kolme erillistä hätäviestiä, ennen kuin sähköjohdot katkesivat. Päällystö antoi käskyn jättää alus, mutta "Bradley" upposi ennen kuin pelastuslauttoja saatiin onnistuneesti laskettua vesille.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto reagoi hätäkutsuun lähettämällä alueelle ilma- ja pintapelastusyksiköitä ja ohjaamalla alueelle siviilialuksia auttamaan etsinnöissä, jotka jatkuivat läpi yön seuraavaan päivään. Marraskuun 19. päivän aamuna kello 08:25 rannikkovartioston kutteri USCGC Sundew löysi "Bradleyn" etumaisen pelastuslautan ja kaksi eloonjäänyttä kahdeksan kilometrin päässä Gull Islandsilta koilliseen. Eloonjääneet olivat ensimmäinen perämies Elmer H. Fleming sekä kansimies Frank L. Mays.
Etsinnöissä löydettiin kaikkiaan 18 merimiehen ruumiit, joista suurin osa kuljetettiin tunnistettaviksi michiganilaisen Charlevoix'n kaupungintalolle. Turmassa menehtyi kaikkiaan 33 merimiestä.
Aluksen hylky lepää Michiganjärven pohjassa noin 110 metrin syvyydessä.
Hana Sweid
Hana Sweid (, s. 27. maaliskuuta 1955) on israelilainen arabipoliitikko ja Hadash-puolueen edustaja knessetissä. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi kaupunkisuunnittelusta Technion-yliopistosta 1988. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hänet valittiin syntymäkaupunkinsa Eilabunin valtuustoon 1993.
Kääpiötapparakala
Kääpiötapparakala ("Carnegiella marthae") on tetrakaloihin kuuluva kala.
Kääpiötapparakala jää alle kolme senttiä pitkäksi. Sen hopeanhohtoinen ruumis on erikoisen muotoinen, koska se on sopeutunut sieppaamaan ruokaa veden pinnasta.
Kääpiötapparakala on peräisin Etelä-Amerikasta, Rio Negro- ja Orinoco-joen vesistöstä.
Kääpiötapparakala on rauhallinen parvikala, joka pysyttelee pinnan tuntumassa. Parvessa pitäisi olla ainakin kuusi kalaa. Se hyppää helposti pois akvaariosta varsinkin totutellessaan uusiin paikkoihin, joten pienet aukot kansilaseissa on tukittava hyvin.
Kääpiötapparakalalle sopiva lämpötila-alue on 24–28 °C ja pH 5–8. Ne voivat syödä vain ruokaa joka kelluu pinnalla; kuivatut hyönteiset ja tubifex-madot sopivat tähän oikein hyvin.
John Brown (abolitionisti)
John Brown (9. toukokuuta 1800 Torrington, Connecticut – 2. joulukuuta 1859 Charles Town, Virginia (nyk. Länsi-Virginia)) oli yhdysvaltalainen orja-aktivisti. Presidentti Abraham Lincoln luonnehti häntä harhaanjohdetuksi fanaatikoksi ja Brownia pidettiin myös 1800-luvun kiistellyimpänä amerikkalaisena. Vuonna 1856 hänen johtamansa joukot surmasivat viisi orjamyönteistä uudisasukasta Pottawatomien verilöylyssä Kansasissa ja vuonna 1859 hänen johtamansa orjakapina Harpers Ferryssä Virginiassa kohahdutti koko kansakuntaa. Hänet tuomittiin kapinasta kuolemaan ja hirtettiin, mutta hänen puolustuspuheensa elähdytti miljoonia yhdysvaltalaisia. Brownin toimien on arveltu kiihdyttäneen orjien valtiolliseen vapautuspäätökseen ja Yhdysvaltain sisällissotaan johtanutta kehitystä.
Brownin kuoleman jälkeen kirjoitettu laulu "John Brown's Body" esitti Brownin sankarillisena marttyyrina ja oli Yhdysvaltain sisällissodassa suosittu marssilaulu, joka oli perusta vielä suositummalle The Battle Hymn of the Republicille.
Luoja armahtaa, minä en
Luoja armahtaa, minä en ("Dio perdona... Io no!", "eng. God Forgives, I Don't") on vuonna 1967 ensi-iltansa saanut spagettiwestern-komedia. Elokuvan ohjasi Giuseppe Colizzi ja pääosassa ovat Terence Hill ja Bud Spencer. Elokuva oli ensimmäinen Spencerin ja Hillin yhteinen elokuva (jos mukaan ei lasketa v. 1959 Hannibal -elokuvaa, jonka kuvauksien aikana he eivät ikinä kohdanneet) joka on muita elokuvia tummasävyisempi. Tästä alkoi Spencerin ja Hillin 1990-luvulle saakka jatkunut yhteistyö toimintakomedioissa.
Alun perin Cat:n rooliin oli valittu Peter Martell. Kuvausryhmän jo saavuttua kuvauspaikalle Espanjaan, Peter Martell mursi jalkansa tai varpaansa. Virallisesti sanottiin että hän mursi varpaansa potkaistuaan tuolin jalkaa, mutta joidenkin tietojen mukaan hän mursi jalkansa kaaduttuaan portaissa. Tämän jälkeen rooliin valittiin Terence Hill.
Elokuva kertoo vakuutusetsivä Hutch Bessysta, joka kuulee julmasta junaryöstöstä jossa kaikki matkustajat menettivät henkensä, rikollisten jättämättä ketään henkiin. Hutchin tutkiessa juttua selviää että yksi on jäänytkin henkiin. Henkiinjääneeltä saatujen tietojen avulla Hutch alkaa epäillä että ryöstön takana olisi Bill San Antonio. Hutchin hyvä ystävä Cat ei usko Hutchin puheisiin, sillä Cat luuli jo tappaneensa Billin, mutta lähtee mukaan kostamaan, sillä hänellä on myös mielessään junasta saatu saalis.
Elokuva on ensimmäinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka toinen osa on "Tappava hymy" ja kolmas "Veristen saappaiden kukkula".
"Luoja armahtaa, minä en" oli Suomen elokuvateattereissa 142 000 katsojallaan ensi-iltavuotensa 1973 yhdenneksitoista katsotuin elokuva.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen pitää elokuvaa yhtenä tuhannesta kaltaisestaan ja antaa sille yhden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”.
Suomen televisiossa elokuvaa on esitetty MTV:n kanavilla 1995, 2007 ja 2010.
Roni Bar-On
Roni Bar-On ( s. 2. kesäkuuta 1948) on israelilainen poliitikko ja juristi. Hän on Israelin valtiovarainministeri. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Bar-On on suorittanut oikeustieteellisen tutkinnon Jerusalemin heprealaisesta yliopistosta. Sotilasarvoltaan hän on everstiluutnantti. Hänet valittiin Knessetiin ensimmäisen kerran 2003 Likud-puolueen edustajana. Myöhemmin hän liittyi Ariel Sharonin perustamaan Kadima-puolueeseen. Vuoden 2006 vaalien jälkeen hänet nimitettiin Ehud Olmertin hallituksen sisäministeriksi.
Eurynome
Eurynome voi viitata useaan eri asiaan.
Kreikkalaisessa mytologiassa Eurynome oli seuraavien naisten nimi:
Kari Raivio
Kari Raivio meni vuonna 1994 naimisiin professori Vineta Fellmanin (s. 10. kesäkuuta 1947) kanssa. Aikaisemmasta avioliitosta Raiviolla on kaksi lasta, Mika Raivio (s. 1963) ja Perttu Raivio (s. 1966). Raivion vanhemmat olivat LKT Olavi Raivio ja ylioppilas Anna-Liisa Virkkala .
Kari Raivio harrastaa laitesukellusta
Kari Raivio tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1958. Lääketieteen lisensiaatiksi Raivio valmistui Helsingin yliopistosta 1965 ja Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1969. Lastentautien erikoislääkärin pätevyyden Raivio on suorittanut Helsingin yliopistosta vuonna 1973. Helsingin yliopistosta Raivio on toiminut HYKS lastentautien klinikan ylilääkärinä vuosina 1982–1996.
Lisäksi Raivio on toiminut Suomalaisen lääkäriseuran Duodecimin varapuheenjohtajana vuosina 1982–1985 ja puheenjohtajana vuosina 1993–1995 sekä Duodecim-aikakauslehdessä toimittajana vuosina 1973–1975, toimitussihteerinä vuosina 1976–1979 ja päätoimittajana vuosina 1982–1985.
Valtioneuvoston kanslia nimesi lokakuussa 2013 Raivion selvityshenkilöksi tekemään ehdotuksen tutkittuun tietoon perustuvan päätöksenteon neuvonannon järjestämiseksi Suomessa. Raportti julkaistiin lokakuussa 2014 Valtioneuvoston kanslian julkaisusarjassa.
Kari Raivio toimi kausina 1996–1998 ja 1999–2003 Helsingin yliopiston rehtorina ja 2003–2008 Helsingin yliopiston kanslerina
Raivion rehtorikausi Helsingin yliopistossa oli voimakkaan muutosprosessin aikaa. Tärkeimpänä yliopiston ulkopuolisena muutosvaikuttajana oli 29 eurooppalaisen opetusministerin vuonna 1999 allekirjoittaman "Bolognan julistuksen" käynnistämä Bolognan prosessi, jonka tavoite on saavuttaa yhtenäinen eurooppalainen korkeakoulutusalue 2010 mennessä. 
Raivion aikana Helsingin yliopistoa kehitettiin keventäen hallintoa – konsistorin kokoonpanoa supistaen, hajautettiin Helsingin yliopiston toimintaa neljälle kampusalueelle, perustettiin uusia tiedekuntia sekä panostettiin tutkimukseen ja tutkijakoulutukseen.
Rehtorinkaudellaan Raivio tähdensi akateemisen vapauden säilyttämistä vaikka yliopiston rahoituslähteitä kasvatettaisin.
Raiviota huolestutti , että jos rahaa jaettaisiin tiedekunnille tutkintojen suoritusmäärien perusteella se voisi johtaa tutkintojen minimitasokriteerien löyhtymiseen.
Antti Lang
Antti Lang (s. 1980) on suomalainen näyttelijä.
Lang on valmistunut Teatterikorkeakoulusta 2004. Lang valittiin keväällä 2011 Vuoden nuoreksi näyttelijäksi roolityöstään näytelmässä "Angels in America" (ohj. Johanna Freundlich). Saman vuoden syksyllä Lang ja Jenni Banerjee esittivät pääosia Espoon kaupunginteatterin tuotannossa Bertolt Brechtin näytelmästä "Pikkuporvarihäät". Vuonna 2014-2015 Lang esitti pääosaa, ikkunanpesijästä hallituksen puheenjohtajaksi etenevää nuorta miestä, Markku Nenosen Helsingin Kaupunginteatterille ohjaamassa musikaalissa "Miten menestyä vaivatta liike-elämässä". Vuosina 2016-17 Lang näytteli Tampereen työväen teatterissa Seremoniamestarin roolin Cabaret-musikaalissa.
Langin muita teatteritöitä ovat olleet mm. Vaasan kaupunginteatterin "Muistojani rannikolta" (ohj. Markus Packalén), Helsingin Kaupunginteatterin "Spring Awakening" (ohj. Neil Hardwick) ja "Katto-Kassinen" (ohj. Kurt Nuotio), Kapsäkki-teatterin "Risto Räppääjä" (ohj. Milko Lehto), Tampereen Komediateatterin "Vaahteramäen Eemeli" (ohj. Ola Tuominen) ja Vartiovuoren kesäteatterin "Peter Pan" (ohj. Maarit Pyökäri).
Lang näytteli lyhyen ajan tv-sarjassa Kotikatu Janne Mäkimaan armeijakaveria Mäkistä, sekä parin jakson verran Carl Magnus Lindhofia Hovimäki-televisiosarjassa. Antti Lang nähdään myös Matti Ijäksen elokuvassa "Katve" (2007).
Antti Lang on ollut perustajajäsenenä suomalais-ruotsalaisessa Polar Illusions -tuotantoyhtiössä, jonka tarkoituksena on tuottaa musiikkiteatteriesityksiä
Yoshihito
Yoshihito (, postuumilta nimeltä Taishō, 31. elokuuta 1879 – 25. joulukuuta 1926) oli Japanin keisari 30. heinäkuuta 1912 alkaen kuolemaansa asti. Perinteisen japanilaisen laskentatavan mukaan Yoshihito oli maan järjestyksessä 123. hallitsija.
Japanilaisen tavan mukaan kulloinkin vallassa olevaa keisaria kutsutaan pelkästään "nykyiseksi keisariksi" ("tennō heika"). Keisarin kuoltua keisaria kutsutaan keisarin valtakaudelle annetun nimen mukaan. Näin ollen Japanissa Yoshihitoa kutsutaan keisari Taishōksi () Yoshiton hallituskauden, Taishō-kauden, mukaan.
Yoshihiton vanhemmat olivat keisari Meiji (Mutsuhito) ja hovineito Naruko, Yanagiwara-suvusta. Ajan tavan mukaan Meijin puoliso, keisarinna Haruko (postuuminimeltä Shōken), adoptoi Yoshihiton ja tätä pidettiin hovimenoissa Yoshihiton äitinä. Yoshihitosta tuli virallisesti Japanin kruununprinssi vuonna 1888 pidetyssä seremoniassa hänen neljän vanhemman veljensä kuoltua nuorina.
Yoshihito nai Fujiwara-klaania olevan, tarmokkaaksi osoittautuneen ruhtinatar Sadako Kujōn (keisarinnavainajana postuuminimeltä Teimei) vuonna 1900. He saivat neljä poikaa, joista vanhin, Hirohito, nousi Japanin valtaistuimelle Yoshihiton kuoltua.
Keisariksi Yoshihito nousi vuonna 1912 isänsä kuoleman jälkeen. Yoshihiton valtakauden aikana keisarillinen hovi pyrki pitämään Yoshihiton poissa julkisuudesta: keisarin terveys oli koko hänen elämänsä ajan huono ja 1910-luvun lopulla keisarin terveydellinen tila oli niin heikko, että hän ei kyennyt suoriutumaan virallisista tehtävistään. Yoshihito ei hoitanut mitään virallisia tehtäviä vuoden 1919 jälkeen ja kruununprinssi Hirohito sai sijaishallitsijuuden ja otti hoitaakseen isänsä viralliset tehtävät vuodesta 1921 alkaen.
Ruutu+ Leffat ja Sarjat
Ruutu+ Leffat ja Sarjat (entiseltä nimeltä "KinoTV", "Nelonen Kino" ja "Nelonen Prime") oli Nelonen Median omistama maksullinen televisiokanava, joka aloitti lähetyksensä 1. syyskuuta 2007, kun Suomen analoginen antenniverkko siirtyi digitaalisiin televisiolähetyksiin. Ruutu+ Leffat ja Sarjat -kanava näkyi 1. syyskuuta 2008 lähtien PlusTV:n kautta kanavanippu E:n näkyvyysalueilla maanpäällisessä verkossa, ja kanavaa pystyi seuraamaan myös eri kaapelioperaattoreiden ja laajakaista-TV:n välityksellä.
11. tammikuuta 2011 suoritetussa antenniverkon kanavanumerointimuutoksessa, KinoTV muutti kanavanumerosta 24 numerolle 49. Helmikuussa 2011 kanavan nimi vaihtui KinoTV:stä Nelonen Kinoksi. Nelonen Kino muuttui Nelonen Primeksi 3. syyskuuta 2013. Nelonen Prime muuttui Ruutu+ Leffat ja Sarjat -kanavaksi 9. maaliskuuta 2017.
Heinäkuussa 2018 Nelonen Media ilmoitti lopettavansa maksu-tv-toimintansa ja maksukanavien lähetyksien loppuvan syyskuun alussa.
Ruutu+ Leffat ja Sarjat -kanava esitti koti- ja ulkomaisia televisiosarjoja, komediasarjoja sekä vanhoja elokuvia viime vuosikymmeniltä. Kanava lähetti ohjelmaa noin klo 10.00–4.00 kaapeli- ja IPTV-verkoissa sekä DNA:n antenniverkossa. Digitan antenniverkon E-nipussa lähetysaika oli DNA:n antenniverkon lähetysaikaa lyhyempi, klo 19-04. Tämä johtui jaetusta toimiluvasta ja kapasiteetista Ruutu+ Lapset -kanavan kanssa.Ruutu+ Leffat ja Sarjat -kanava esitti erityisesti vanhoja, jo lopetettuja suomalaisia- sekä ulkomaisia klassikkosarjoja.
Soul Calibur IV
Soul Calibur IV on neljäs teos Namcon Soul Calibur -tappelupelisarjaan. Namco on ilmoittanut, että peli julkaistiin PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle 30.7.2008. Peli ei ilmestynyt Wiille, vaan sille ilmestyi vuonna 2008 erillinen peli, Soul Calibur Legends.
Ensimmäistä kertaa sarjan historiassa tässä pelissä tulee olemaan oikea kilpailukykyinen Online-moninpeli. Pelin kolikkopeliversiota ei ole vielä julkistettu.
SoulCalibur IV:n virallisella sivustolla esitellään useita palaavia hahmoja, sekä uusi hahmo nimeltään Hilde, joka on täyteen haarniskaan sonnustautunut prinsessa aseenaan keihäs ja miekka. Muista taistelupelien naishahmoista poiketen Hildestä ei näy kasvojen lisäksi muuta paljasta ihoa.
Yhteensä vahvistettuja pelattavia hahmoja on 36, jonka lisäksi pelaaja voi tallentaa jopa 50 Hahmonluontiohjelmalla tekemäänsä omaa hahmoa.Soul Calibur IV:ssa voi pelata tutuissa Tarina-, Arcade- ja Harjoitus-moodeissa, joiden lisäksi siitä löytyy Museo ja Hahmonluontiohjelma. Uutena pelimoodina pelissä on Tower of Lost Souls ("Kadonneiden sielujen torni"), jossa pelaaja voi taistella erityisissä taisteluissa palkkiota vastaan. Ensimmäistä kertaa sarjan historiassa peliä voi pelata myös online-palvelun välityksellä muita verkkopelaajia vastaan.
Soulcalibur IV:ssä tulee olemaan aivan uudenlainen Critical Finish -järjestelmä. Nyt hahmojen terveysmittarin alla on myös toinen mittari nimeltään "Soul Gauge". Tämä mittari täyttyy hahmojen hyökätessä ja vähenee torjumisesta. Kun mittari on tyhjä vihollinen voi tehdä iskun, joka hajottaa osan pelaajan vaatteista ja panssarista, tehden pelaajasta heikomman. Jos pelaaja, joka on rikkonut toisen hahmon haarniskan, tyhjentää uudelleen vastustajansa Soul Gaugen, hän saa lyhyen tilaisuuden tehdä saman viholliselleen hän tekeekin "Critical Finish" iskun, joka tappaa toisen pelaajan hahmon välittömästi. Kaikilla hahmoilla on oma persoonallinen lopetusiskunsa. Namco sanoo, että he kehittivät Soul Gaugen, koska halusivat vähentää pelaajien jatkuvaa suojassa kykintää, tehden pelistä nopeatempoisemman ja aggressiivisemman.
Raleb Majadele
Raleb Majadele (, s. 5. huhtikuuta 1953 Baqa al-Gharbiyye, Israel) on israelilainen poliitikko. Hän on edustanut knessetissä vuodesta 2004 Työväenpuoluetta. Hän on ensimmäinen arabimuslimi ministerinä Israelin hallituksessa.
Majadele on käynyt lukion ja puhuu englantia ja arabiaa.
28. tammikuuta 2007 hänet nimitettiin salkuttomaksi ministeriksi ja 21. maaliskuuta tiede-, kulttuuri- ja urheiluministeriksi.
Claire Martin
Claire Montreuil, taiteilijanimeltään Claire Martin CC, (8. huhtikuuta 1914 Québec – 18. kesäkuuta 2014 Québec) oli kanadalainen kirjailija. Hänestä tuli vuonna 1984 Kanadan ritarikunnan "Officer", ja vuonna 2001 hänet ylennettiin "Companion"-arvoon.
Montreuilille myönnettiin vuonna 1966 teoksesta "Le joue droite" arvostettu kanadalainen "Governor General's Award". Hän on luonut tuotantonsa ranskan kielellä, jonka hän oppi äidinkielenään.
Martin muutti vuonna 1972 Ranskaan, jossa kymmenen vuotta asuttuaan palasi synnyinsijoilleen Québeciin, Kanadaan.
Majalli Wahabi
Majalli Wahabi (, s. 12. helmikuuta 1954) on israelilainen druusipoliitikko ja Kadima-puolueen edustaja knessetissä. Hän on knessetin varapuhemies ja oli helmikuussa 2007 lyhyen aikaa Israelin virkaatekevä presidentti, Moshe Katsavin pyydettyä eroa. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Hänet valittiin knessetiin 2003 Likudin edustajana ja 2005 hän liittyi Kadimaan.
Liz Anderson
Elizabeth Jane ”Liz” Anderson, o.s. Haaby (13. maaliskuuta 1930, Roseau, Minnesota – 31. lokakuuta 2011 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja-lauluntekijä. Myös hänen tyttärensä Lynn on menestynyt alalla.
Anderson syntyi köyhään, uskonnolliseen perheeseen Minnesotan osavaltiossa. Hän soitti lapsena perheensä mandoliinia ja lauloi kirkkokuorossa. 13-vuotiaana hän muutti perheineen Pohjois-Dakotan Grand Forksiin. Hän meni 16-vuotiaana naimisiin Casey Andersonin kanssa ja sai lapsensa Lynnin jo vuonna 1947. Caseyn palattua laivastosta perhe siirtyi vuonna 1951 Kaliforniaan.
Anderson aloitti säveltämisen Sacramentossa osin miehensä rohkaisemana. Hän oli lauluntekijä ”Pick of the Week” -hitillä, jonka levytyksellä 1964 Roy Drusky nousi Top 15 Country -listalle. Lauluntekijän menestys koheni entisestään Merle Haggardin levytettyä vuonna 1965 kappaleen ”All My Friends Are Gonna Be Strangers”. Anderson kirjoitti myös lauluja omalle tyttärelleen (mm. ”Ride, Ride, Ride” ja ”If I Kiss You (Will You Go Away)”. Hän jopa esiintyi ja levytti duettona Lynnin kanssa.
Hieman myöhemmin Anderson sai mainetta myös itsenäisenä laulajana. Hän sai vuonna 1966 levytyssopimuksen RCA Recordsilta. Ensimmäinen suuri hitti oli ”Game of Triangles”; Top 5 -hitiksi nousi myös artistin tunnetuimpiin kappaleisiin lukeutuva ”Mama Spank” vuodelta 1967. Muiden laulujen joukkoon lukeutuvat ”Go Now Pay Later” (1966), ”The Wife of the Party” (1967), ”Thanks A Lot For Tryin’ Anyway” (1968) ja ”Husband Hunting” (1970).
Liz Anderson siirtyi Epic Recordsille vuonna 1971, jonka jälkeen hän ei kuitenkaan enää saanut mainittavia listasijoituksia. Yksi myöhemmistä singleistä oli ”I’ll Never Fall in Love Again” -cover. Anderson toimi "Nashville Songwriters Association Internationalin" varapuheenjohtajana ja perusti 1990-luvulla oman levy-yhtiönsä Showboat Recordsin. Vuonna 2006 Lynn Anderson julkaisi albumin "Cowgirl", jonka kaikki laulut olivat hänen äitinsä käsialaa.
Rolf Kasparek
Rolf Kasparek, lempinimeltään Rock'n'Rolf (s. 1. heinäkuuta 1961, Hampuri, Länsi-Saksa) on heavy metal -yhtye Running Wildin laulaja sekä kitaristi. Hän on tunnettu merirosvoja käsittelevistä kappaleistaan. Kasparek on myös tuottanut Kelley Wildin 1992 ilmestyneen albumin Looks Like Dynamite.
Anfisa Reztsova
Anfisa Anatoljevna Reztsova (, o.s. Romanova (), s. 16. joulukuuta 1964 Jakimets) on venäläinen maastohiihdon ja ampumahiihdon olympiavoittaja.
Anfisa Reztsova on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa sekä maastohiihdossa että ampumahiihdossa. Hän hiihti jo nuorten sarjassa maastohiihdon maailmanmestariksi ja aikuisten sarjaan siirryttyään voitti Seefeldin MM-kisoissa 1985 viestihiihdon maailmanmestaruuden. Oberstdorfin MM-kisoissa 1987 Reztsova hiihti jälleen viestin maailmanmestariksi ja sai kaksi hopeamitalia henkilökohtaisilla matkoilla. Calgaryn 1988 olympialaisissa Reztsova sai kolmannen viestin arvokisavoittonsa ja kolmannen henkilökohtaisen hopeamitalinsa.
Calgaryn kisojen jälkeiset vuodet Reztsova oli poissa kilpaladuilta ja synnytti lapsen, mutta miehensä – entisen ampumahiihtäjän – rohkaisemana hän vaihtoi lajia ampumahiihtoon. Albertvillen 1992 kisoissa naisten ampumahiihto oli ensimmäistä kertaa kisaohjelmassa ja Reztsova voitti naisten ensimmäisen ampumahiihdon olympiakultamitalin, kun hän 
11. helmikuuta 1992 oli paras 7,5 kilometrin kilpailussa. Hän voitti Saksan Antje Miserskyn – myös maastohiihdon MM-mitalistin – 15,9 sekunnilla vaikka joutui kiertämään kolme sakkokierrosta. Viestissä Reztsova sai pronssia. Hän nosti keskimmäisellä osuudella IVY:n joukkueen johtoon, mutta ankkuriosuudella Ranska ja Saksa nousivat edelle. Lillehammerin 1994 olympiakisoissa Reztsova hiihti viestin ankkurina osuutensa nopeammin kuin kukaan muu koko kisassa, ja Venäjä voitti kultaa ennätyksellisellä kolmen minuutin ja 57 sekunnin erolla seuraavaan joukkueeseen.
Välivuosien jälkeen Reztsova palasi vielä maastohiihtäjäksi ja voitti viestin maailmanmestaruuden Ramsaussa 1999.
Reztsovan tytär Darja Virolainen on nykyisin Venäjän maajoukkuetasoinen ampumahiihtäjä.
Brad Silberling
Bradley Mitchell ”Brad” Silberling (s. 8. syyskuuta 1963 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja.
Silberling on naimisissa näyttelijä Amy Brennemanin kanssa. Heillä on kaksi lasta, Charlotte Tucker (s. maaliskuussa 2001) ja Bodhi Russell (s. kesäkuussa 2005).
Sangiran
Sangiran on merkittävä geologinen, paleontologinen, paleokasvitieteellinen ja arkeologinen kohde Indonesiassa Jaavan saarella. Erityisen tunnettu alue on varhaisista "Homo erectus" -lajin ihmisfossiileistaan, joille on annettu nimi jaavanihminen. Sangiran kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Sangiranin fossiilien ajoittaminen on vaikeaa, mutta sedimentit ovat 1,8–0,7 miljoonaa vuotta vanhoja . Alueelta on todisteita ihmisasutuksesta ainakin 1,5 miljoonan vuoden takaa. Ihmisfossiilien lisäksi Sangiranista on löytynyt eläin- ja kasvifossiileita sekä paleoliittisiä työkaluja.
Viestipataljoona
Viestipataljoona on viestijoukkojen joukkoyksikkö, joka toteutti ja ylläpiti divisioonan viestiyhteydet ja joka toteuttaa ja ylläpitää armeijakunnan tai sotilasläänin viestiyhteydet.
Viestipataljoonassa voi olla viestikeskuskomppanioita ja muita viestialan perusyksikkötasoisia sotilasyksiköitä. Viestipataljoonalla on komento-osiensa lisäksi myös joukkoyksikölle tyypilliset huolto-osansa.
Rauhanajan koulutusyksiköistä jotkin viestikomppaniaa suuremmat yksiköt on nimetty jotenkin muuten. Esimerkiksi Viestirykmentti on ollut viestipataljoonan vahvuinen koulutusyksikkö. Keuruulla on toiminut Keski-Suomen Viestipataljoona. Sen toiminnot siirtyivät uudistuksen yhteydessä Karjalan Prikaatin Itä-Suomen Viestipataljoonalle.
Viestikomppania
Viestikomppania on viestijoukkojen perusyksikkö, joka perustaa ja ylläpitää prikaatin viestiyhteydet. Suomessa rauhanajan koulutusyksikköinä on ollut 1. Erillinen Viestikomppania Oulussa, 2. Erillinen Viestikomppania Turussa ja 3. Erillinen Viestikomppania Mikkelissä, Itä-Suomen Viestipataljoona Karjalan prikaatissa Valkealassa sekä Viestirykmentti Riihimäellä.
1980-luvulla prikaatin viestikomppania jaettiin viestiosastoihin, joista viestiosasto 1 vastasi prikaatin esikunnan alueen lähi- ja kaukoyhteyksistä ja viestiosasto 2 pataljoonan prikaatiin menevistä yhteyksistä. Koulutus oli jakautunut tekniikan asettaman viestin suuntaamisen johdosta puhelin-, sanoma- ja radiokoulutukseen, minkä seurauksena koulutuksellisesti alokkaat jaettiin sähkötyskykynsä perusteella radio- ja puhelinkoulutukseen. Ne radiopuolen koulutukseen menneet, joiden sähkötystason kehitys ei harjoiteltaessa vastannut muiden radiokoulutuksen saaneiden tasoa, ohjattiin jatkokoulutuksessa sanomaliikenteeseen. Puhelinkoulutus jakautui puhelinkeskuskoulutukseen, linkkikoulutukseen ja kenttäkaukokaapelikoulutukseen.
Jalkaväkiprikaati-70:ssä ensimmäistä kertaa perustettiin viestikomppaniaan viestiosasto-1:n ja viestiosasto-2:n lisäksi viestiosasto-3, jonka tehtävänä oli tukea yleistä prikaatin liikkuvuutta viestiaselajin osalta. Muutosesitys lähti liikkeelle jalkaväkitoimistosta 5. maaliskuuta 1970, Suomen viestijoukkojen päivänä. Jalkaväkiprikaati-70:n viestikomppanian kirjavahvuus oli 186 edellisen jalkaväkiprikaati-63:n viestikomppanian kirjavahvuuden oltua 195. Viestiosastojen 1-3 lisäksi jalkaväkiprikaati-70:n kokoonpanossa oli komento- ja huoltojoukkue, suuntaradio- ja puhelinjoukkue sekä viestihuoltojuokkue.
Jokaiselle 186:sta oli varattu sukset. Viestikomppanian käytössä oli lisäksi 17 moottoripyörää, yksi maastohenkilöauto, viisi pakettiautoa, seitsemän kuorma-autoa, kolme erikoisajoneuvoa, 14 pyörätraktoria ja 57 polkupyörää.
1990-luvulla laitteiden digitalisoiduttua sähkötyskoulutus ja sanomakoulutus menettivät merkityksensä, kun radioihin kyettiin liittämään sanomalaite, joka lähetti viestin purskelähetyksenä salattuna. 2000-luvulla radiossa itsessään on sekä salaus että taajuushyppely.
Organisatorisesti uusissa organisaatioissa ei prikaatin viestikomppania ole enää suoraan prikaatin alainen, vaan kuuluu esikunta- ja viestipataljoonaan.
Lynn Anderson
Lynn Rene Anderson (26. syyskuuta 1947 Grand Forks, Pohjois-Dakota – 30. heinäkuuta 2015 Nashville) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja.
Anderson syntyi Grand Forksissa, Pohjois-Dakotassa countrymuusikko Liz Andersonin ja tämän miehen Caseyn tyttäreksi. Hän kasvoi Sacramentossa, Kaliforniassa.
Andersonin debyyttisingle ”Ride, Ride, Ride”, joka sijoittui listoille vuonna 1967, oli hänen äitinsä kirjoittama. Single ”If I Kiss You (Will You Go Away)” oli hänen ensimmäinen Top 5 -hittinsä; muihin tunnettuihin kappaleisiin lukeutuvat ”Promises, Promises”, ”No Another Time”, ”Big Girls Don’t Cry”, ”Flattery Will Get You Everywhere” ja ”That’s a No No”. Lisäksi hän levytti vuonna 1968 muusikkoäitinsä kanssa dueton ”Mother, May I”.
1960-luvun lopulla Lynn Anderson niin ikään pääsi "The Lawrence Welk Show’n" vakituiseksi esiintyjäksi. Samoihin aikoihin hän avioitui ensimmäisen miehensä, jo edesmenneen lauluntekijä ja tuottaja Glenn Suttonin kanssa.
Vuonna 1970 Anderson sai sopimuksen Columbia Recordsilta ja siirtyi Nashvilleen, Tennesseehen. Ensimmäinen suuri menestys Columbialla oli ”Stay There ’til I Get There”. ”(I Never Promised You a) Rose Garden” -singlestä hänelle myönnettiin vuonna 1971 Grammy-palkinto.
”Rose Garden” on yhä Andersonin kansainvälisesti kuuluisin hitti, ja sitä seurasivat muiden muassa ”You’re My Man”, ”Listen to a Country Song”, ”How Can I Unlove You”, ”Top of the World”, ”Cry” ja ”Talkin’ to the Wall”. Viimeisen listaykkösensä hän sai vuonna 1974 singlellä ”What a Man My Man Is”. Ura kuitenkin jatkui menestyksekkäänä koko 1970-luvun mm. hiteillä ”I’ve Never Loved Anyone More”, ”All the King’s Horses”, ”Wrap Your Love All Around Your Man”, ”He Ain’t You” ja ”I Love What Love’s Doing to Me”. Vuonna 1979 hän sai ensimmäisen Top 10 -hittinsä lähes viiteen vuoteen singlellä ”Isn’t It Always Love”.
Lynn Anderson jätti Columbian vuonna 1980. "Even Cowgirls Get the Blues" -albumin ja viimeisen Columbia-singlensä ”Blue Baby Bluen” julkaisun jälkeen hän vetäytyi tilapäisesti. Hän oli saanut Glenn Suttonin kanssa yhden lapsen, mutta eronnut 1977; hän solmi uuden avioliiton Harold ”Spook” Streamin kanssa ja sai hänen kanssaan kaksi lasta.
Myös toinen avioliitto johti sittemmin eroon. Andersonin ura nousi 1980-luvulla uuteen kukoistukseen hänen levytettyään duettona Gary Morrisin kanssa singlen ”You’re Welcome to Tonight”. Vuonna 1983 hän nousi laululla ”What I’ve Learned from Loving You” Hot Country Songs -listan 18. sijalle. Hän jätti pienen Permian Records -yhtiön ja jatkoi uraansa MCA Recordsilla ja Mercury Recordsilla.
Vuonna 1988 Anderson levytti coverin The Driftersin 1964 levyttämästä ”Under the Boardwalk” -hitistä. Hän aloitti uransa jälleen 2003 ja julkaisi 2004 uuden albumin "The Bluegrass Sessions". Hän pääsi jälleen Grammy-ehdokkaaksi – ensimmäistä kertaa yli kolmeenkymmeneen vuoteen – ja julkaisi vuonna 2006 äitinsä kirjoittamista lauluista koostuvan "Cowgirl"-albumin. Joulun alla 2006 hän ilmoitti kihlautuneensa muusikko Mentor Williamsin kanssa. Pari asui New Mexicon Taosissa.
Vuonna 2004 Anderson pidätettiin rattijuopumusepäilystä Texasissa ja 3. toukokuuta 2006 New Mexicossa.
Sony Interactive Entertainment
Sony Interactive Entertainment (SIE, ennen Sony Computer Entertainment) on japanilainen videopeliyhtiö, joka on erikoistunut muutamiin alueisiin videopeleissä, lähinnä pelikonsoleihin. Se on Sonyn tytäryhtiö, joka perustettiin vuonna 1993 Tokiossa, Japanissa.
Sony Computer Entertainment nimettiin uudestaan Sony Interactive Entertainment vuonna 2016. Samaan yksikköön yhdistettiin myös Sony Network Entertainment.
Yhtiö hallitsee ja huolehtii PlayStation-konsoleiden myynnistä, kehityksestä ja tuotannosta sekä myös julkaisee videopelejä omille konsoleilleen.
Ken Kutaragi oli yhtiön pääjohtaja ja PlayStationin luoja, mutta hänet ”erotettiin” johtotehtävistä 30. marraskuuta 2006. Uudeksi pääjohtajaksi tuli Kazuo Hirai. Hirai oli ennen Sony Computer Entertainment American pääjohtaja jonka jälkeen hänen paikalleen tuli Jack Tretton. Nykyinen toimitusjohtaja on Andrew House.
Vuonna 2015 Sony myi MMO-pelejä kehittäneen Sony Online Entertainment yksikön.Sonyn alaisuudessa toimii useita pelitaloja, jotka tuottavat ja kehittävät pelejä.
Yhtiöt kuuluvat "Sony Interactive Entertainment Worldwide Studios" (SIE Worldwide Studios) alaisuuteen.Sonyn omat kehittämät pelit on lueteltu seuraavassa:
Taitoluistelu talviolympialaisissa 2002
XIX talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä vuonna 2002 järjestettiin taitoluistelussa neljä kilpailua.
Venäläispari Berežnaja - Siharulidze voitti alun perin kilpailun, mutta kun tuli julki, että tuomareita oli painostettu suosimaan venäläisparia, annettiin kultamitali myös kanadalaisparille Salé - Pelletier.
Insomniac Games
Insomniac Games on yhdysvaltalainen vuonna 1994 perustettu pelitalo. 
Yhtiön johdossa on nykyään Ted Price.
Insomniac on luonut "Spyro"- ja "Ratchet & Clank" -pelisarjat sekä "Resistance" -pelisarjan. Yhtiö teki "Spyro"-sarjan kolme ensimmäistä osaa, minkä jälkeen pelisarjan kehityksestä ovat vastanneet muut tahot.
Jimmy Smits
Jimmy Smits (s. 9. heinäkuuta 1955 New York) on Emmy- ja Golden Globe -palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näyttelee erityisesti elokuvissa ja saippuasarjoissa. Parhaiten Smits tunnetaan televisiosarjoista "L.A. Law", "NYPD Blue" ja "Dexter".
Nigerin jalkapallomaajoukkue
Nigerin jalkapallomaajoukkue, lempinimeltään "Mena", edustaa Nigeriä kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Nigerin jalkapalloliitto on jäsenenä Afrikan jalkapalloliitossa CAF:ssä. Menestykseltään Niger on jäänyt yhdeksi maanosansa heikoimmista maajoukkueista.
8. lokakuuta 2011 Niger selvisi ensimmäisen kerran historiansa aikana Afrikan-mestaruuskisoihin.
AT&amp;T Corporate Center
AT&T Corporate Center on pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa, Yhdysvaltain Illinoisissa. Se on 307 metrin korkeudellaan yksi Chicagon ja koko Yhdysvaltain korkeimmista rakennuksista. 60-kerroksisen, graniitista rakennetun pilvenpiirtäjän rakennustyöt aloitettiin vuoden 1986 syyskuussa ja ne saatiin päätökseen vuoden 1989 huhtikuussa. Sen suunnittelusta on vastannut Skidmore, Owings and Merrill -arkkitehtitoimiston arkkitehti Adrian Smith.
Two Prudential Plaza
Two Prudential Plaza on pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa, Yhdysvaltain Illinoisissa. Se on rakennettu vuosina 1988–1990. Noin 303 metrin korkeudellaan se on yksi Chicagon korkeimmista rakennuksista. Sen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Loebl, Schlossman & Hackl. Rakennuksessa on 64 kerrosta.
Keski-Suomen viestipataljoona
Keski-Suomen viestipataljoona (lyhenne KSVP) on ollut Suomen puolustusvoimien viestijoukkojen koulutusjoukko-osasto Keuruun varuskunnassa, missä toimi samanaikaisesti myös Keski-Suomen pioneeripataljoona. Keski-Suomen viestipataljoona muodostui 1976, kun alkujaan Hämeenlinnan varuskunnassa toiminut 4. erillinen viestikomppania ja Keuruulle perustettu 5. erillinen viestikomppnia yhdistettiin.
Vuodesta 1961 Kouvolassa ja 1979 Mikkelissä toimineen 3. erillisen viestikomppanian toiminnot siirrettiin myös Keski-Suomen Viestipataljoonaan sen toiminnan lakattua 1997.
Keski-Suomen viestipataljoonassa koulutettiin sotilaita radiosähkötykseen, radiolinkkeihin sekä puhelinjärjestelmiin liittyen. Alan aliupseerikoulutus toteutettiin Riihimäellä ja upseerikoulutus Haminassa.
Siirryttäessä maanpuolustusalueisiin siirrettiin Keski-Suomen viestipataljoona Karjalan prikaatin osaksi 1.7. 1998, ja sen nimi muutettiin Itä-Suomen viestipataljoonaksi.
Itä-Suomen viestipataljoonan perinnejoukko-osastot ovat Suomen sisällissodan aikana 5.3.1918 perustettu Kenttälennätinpataljoona, ennen toista maailmansotaa toiminut Viestipataljoona 2 sekä sodanaikainen Viestipataljoona 15, 4. erillinen viestikomppania, 5. erillinen viestikomppania sekä näistä muodostettu Keski-Suomen viestipataljoona.
Itä-Suomen viestipataljoona sijaitsee Vekaranjärven varuskunnassa.
Taitoluistelu kesäolympialaisissa 1920
1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissa järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua.
"Pääartikkeli:" Pariluistelu kesäolympialaisissa 1920
Imants Kalniņš
Imants Kalniņš (s. 26. toukokuuta 1941 Riika) on latvialainen säveltäjä ja nationalistisen "Isänmaan ja vapauden puolesta" -puolueen () parlamentaarikko.
Kalniņš opiskeli taidemusiikkia, ja hänen tuotantoonsa tällä alalla kuuluu mm. kuusi sinfoniaa, kuoromusiikkia, oopperoita sekä elokuva- ja teatterimusiikkia. Hänet tunnetaan kuitenkin myös rock-lauluntekijänä; hän johti 1960-luvulla latvialaista 2xBBM-yhtyettä.
Kalniņšin rocklaulujen esittäjinä ovat tulleet tunnetuiksi yhtyeet Menuets ja Pērkons, ja hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä muusikko Ainars Mielavsin kanssa. Hän perusti myöhemmällä urallaan myös oman Turaidas Roze -yhtyeensä. Rockin ja taidemusiikin vaikutteita yhdistellään rockoopperassa "Ei, jūs tur!" sekä rockoratoriossa "Kā jūra, kā zeme, kā debess".
Kalniņš osallistui 1980–1990-lukujen vaihteessa aktiivisesti "Tautas Fronte" -liikkeeseen, jonka toiminta oli tärkeä tekijä Latvian irtautumisessa Neuvostoliitosta.
Eli Yishai
Eliyahu "Eli" Yishai (, s. 26. joulukuuta 1962 Israel) on israelilainen poliitikko ja Shas-puolueen puheenjohtaja. Hän on varapääministeri ja kauppa-, teollisuus- ja työvoimaministeri Ehud Olmertin hallituksessa ja vuodesta 2009 sisäministeri Netanjahun hallituksessa.
Vuosina 1987–1988 Yishai oli Jerusalemin kaupunginvaltuutettu. Hänet oli knessetin jäsen 1996–2015.
Yishaita kritisoitiin hänen väitettyään 2006, että "homoseksuaalisuus on selvästi sairaus" ja toivotettuaan homoille ja lesboille "pikaista paranemista".
Ensio Suominen
Pertti Ensio Suominen (2. tammikuuta 1934 Louhisaari – 1. syyskuuta 2003 Pirkkala) oli suomalainen lavastaja. Suominen tunnetaan kansallisten suuraiheiden visualisoijana niin teattereissa, elokuvissa kuin televisiossakin.
Kun Suominen oli paimenena ja sai ensimmäisen palkkansa, hän osti sillä jätepaperia, sillä puhtaalle paperille piirtäminen olisi ollut hänen mielestään tuhlausta. Elokuvatyössä Suominen oli itseoppinut. Hän aloitti uransa 1950-luvulla ensin klaffipoikana, kohosi sitten kamera-assistentiksi ja lopulta filmilavastajaksi. Hän työskenteli muun muassa Aarne Tarkaksen, Teuvo Tulion ja Matti Kassilan kanssa. Fennada-Filmissä hän oli aluksi kuvaaja ja sitten lavastaja, jolloin hän suunnitteli muun muassa "Komisario Palmu" -elokuvien lavastukset. Myöhemmin hänen yhteistyökummpaneitaan filmialalla olivat muun muassa Edvin Laine, Mikko Niskanen, Rauni Mollberg, Lasse Pöysti ja Spede Pasanen.
Tesvisio Oy:n puolelle tuli Suominen lavastajaksi ja Kalle Ehder ohjelmapäälliköksi vuonna 1960 ja molemmat toimivat siellä Tesvision lopettamiseen 1964 asti.
Myöhemmin Suominen siirtyi Yleisradioon, ja hän oli TV2:n päälavastaja vuodet 1964–1986 ja 1990–1997. Yleisradiolla hän lavasti muun muassa Kalevalaan pohjautuvan televisiosarjan "Rauta-aika" sekä Aleksis Kiven romaaniin pohjautuvan sarjan "Seitsemän veljestä". Suominen toimi myös vierailevana lavastajana muun muassa Suomen Kansallisoopperassa, Kansallisteatterissa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Helsingin kaupunginteatterissa. Teatterissa hän oli muun muassa Kalle Holmbergin ja Ralf Långbackan ohjaustöiden lavastaja. Ensio Suominen on myös suunnitellut Orivedellä sijaitsevan yksityisen tsasounan, joka vihittiin 1988.
Taideteollisessa korkeakoulussa Suominen toimi apulaisprofessorina vuosina 1988-1989, ja professorin arvonimen hän sai 1996. Elokuva-alan Jussi-palkinnon hän sai kolme kertaa: vuosina 1963, 1983 ja 1989. Vuonna 2001 Suomiselle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Vartiomoottorivene 19
VMV-19 (ent. Suojeluskuntajärjestön "SP-41") oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka otettiin palvelukseen 1944 Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen jälkeen.
Suojeluskuntajärjestö tilasi aluksen Tolkkisista. "SP-41:ksi" nimetty alus valmistui 1943. Sen männystä valmistetun rungon pituus oli 21 metriä. Aluksen koneteho oli 2 x 140 hv, jolla saavutettiin 10 solmun nopeus. Aluksella oli kahdeksan hengen miehistö.
Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen jälkeen luovutettiin sen omistama alus merivoimille, joka luovutti sen edelleen merivartiolaitokselle. Alus luokiteltiin vartiomoottoriveneeksi ja se sai järjestysnumeron 19 eli sen nimeksi tuli "VMV-19".
Alus poistettiin 1970 ja romutettiin Kokkolassa 1980-luvun loppupuolella.
Carlton Centre
Carlton Centre on pilvenpiirtäjä Johannesburgin kaupungissa, Etelä-Afrikan Gautengin provinssissa. Se on valmistunut vuonna 1973, ja sen suunnittelusta vastasi yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrill. Pilvenpiirtäjä yltää 223 metrin korkeuteen ja siinä on 50 kerrosta. Rakennuksen ylimmäinen kerros toimii näköalakerroksena.
Vartiomoottorivene 20
VMV-20 (ent. Suojeluskuntajärjestön "SP-42") oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka otettiin palvelukseen 1944 Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen jälkeen.
Suojeluskuntajärjestö tilasi aluksen Tolkkisista. "SP-42:ksi" nimetty alus valmistui 1943. Sen männystä valmistetun rungon pituus oli 21 metriä. Aluksen koneteho oli 2 x 140 hv, jolla saavutettiin 10 solmun nopeus. Aluksella oli kahdeksan hengen miehistö.
Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen jälkeen luovutettiin sen omistama alus merivoimille, joka luovutti sen edelleen merivartiolaitokselle. Alus luokiteltiin vartiomoottoriveneeksi ja se sai järjestysnumeron 20 eli sen nimeksi tuli "VMV-20".
Se poistettiin käytöstä 1970 ja vuonna 2007 aluksen kotipaikka oli Lappeenranta.
Aleksandr Popov (ampumahiihtäjä)
Aleksandr Vladimirovitš Popov (, , s. 22. helmikuuta 1965) on kilpailu-uransa lopettanut valkovenäläinen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Aleksandr Popov voitti kultaa Calgaryn 1988 olympialaisissa Neuvostoliiton ampumahiihtoviestijoukkueen kolmannen osuuden hiihtäjänä. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän edusti Valko-Venäjää vielä neljänsissä olympiakisoissaan Naganossa 1998. Hän hiihti siellä hyvän 10 kilometrin kilpailun puhtaalla ammunnalla ja oli 16 kilpailijan ehdittyä maaliin tuloslistalla ensimmäisenä mutta rankan lumisateen vuoksi kilpailu päätettiin keskeyttää ja aloittaa uudelleen alusta seuraavana päivänä. Toisella yrityksellä Popov ampui ja hiihti heikosti ja jäi sijalle 55.
Popov saavutti urallaan yhteensä 12 arvokisamitalia. Ainoan henkilökohtaisen mitalin hän sai Lahden MM-kisoissa 1991, kun hän sijoittui 20 kilometrillä toiseksi.
Kissology Volume One: 1974–1977
KISSology - The Ultimate KISS Collection Vol. I on Kiss-yhtyeen Live-DVD. Se sisältää livekeikkoja vuosilta 1974-1977.
LONG BEACH AUDITORIUM 17.2.1974
ABC'S IN CONCERT 29.3.1974
THE MIKE DOUGLAS SHOW 29.4.1974
WINTERLAND 31.1.1975
THE MIDNIGHT SPECIAL 1.4.1974
 ALIVE! PROMO 1975
COBO HALL 26.3.1976
THE PAUL LYNDE HALLOWEEN SPECIAL 29.10.1976
BUDOKAN HALL 2.4.1977
DON KIRSHNE'S ROCK CONCERT 28.5.1977
THE SUMMIT 2.9.1977
Luettelo Shakiran palkinnoista
Tämä on Luettelo Shakiran palkinnoista.
Top Albums"La bicycleta"
Artist Latin of the year.
"Artist of the year"
Artist of the year.
"Waka Waka".Pop International.Billboard Latin Music Awards
Oikeuspalatsi (Pretoria)
Oikeuspalatsi (, ) on palatsimainen rakennus Etelä-Afrikan hallinnollisessa pääkaupungissa Pretoriassa. Se sijaitsee Pretorian historiallisessa keskustassa, Church Squaren (afrikaansiksi "Kerkplein") pohjoisella laidalla.
Rakennus rakennettiin 1890-luvun loppupuolella ja sen suunnittelusta on vastannut alankomaalainen arkkitehti Sytze Wierda. Nykyisin siellä toimii Etelä-Afrikan korkeimman oikeuden Gautengin provinssin osasto.
Etelä-Suomen viestipataljoona
Etelä-Suomen viestipataljoona ("ESVP", joskus ("E-SVP") on vuonna 1985 perustettu viestijoukkojen joukkoyksikkö, joka sijaitsee Riihimäen varuskunta-alueella. Se muodostui kun Viestirykmentti organisoitiin uudelleen alistamalla hallinnollisesti sille Sähköteknillinen koulu ja Viestikoulu.
Näin aikaisemman Viestirykmentin toiminnot määrättiin perustettavan Etelä-Suomen viestipataljoonan tehtäväksi. Vuonna 2003 Etelä-Suomen viestipataljoona sai tehtäväkseen tietoliikenneasentajien kouluttamisen, koska yhdistetty Viesti- ja sähkötekninen koulu lopetti varusmieskoulutuksen.