hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
SB-Pro
SB-Pro on nurmijärveläinen vuonna 1996 perustettu salibandyn erikoisseura. Naisten edustusjoukkue pelaa salibandyliigaa ja miesten edustusjoukkue V-divisioonaa. Jäseniä seuralla on 532 (tilasto vuodelta 2012) ja joukkueita salibandyliiton sarjoissa 21. Tammikuussa 2018 seura sai uudeksi kotihallikseen Arkadia-hallin Klaukkalassa, Nurmijärvellä.
Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2003–2004 salibandyliigaa. Alkukaudesta joukkuetta valmensi Mika Santonen, mutta puolessa välissä kautta joukkue vaihtoi valmentajaa ja uudeksi valmentajaksi tuli Kai Ahlsted. Joukkue kuitenkin putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan. SB-Pro pelasi liigan kotiottelut Hyvinkäällä Martinhallissa.
Kaudella 2005–2006 miesten joukkueen kumppaniksi liittyi salibandyseura Finnsta. Yhdistyneen joukkueen nimeksi tuli Finnsta Pro. Tavoitteena oli nousta takaisin liigaan, ja joukkue hankki nimekkäitä pelaajia. Nousu liigaan kuitenkin epäonnistui ja yhteistyö Finnstan ja joukkuetta valmentaneen Lars Eriksonin kanssa päättyi. SB-Pron perustaja ja monivuotinen manageri Aape Laitalainen muutti Vaasaan kesällä 2005, jonka jälkeen joukkue ei kyennyt säilyttämään resursseja I-divisioonan paikkaansa ja haki liitolta paikkaa II-divisioonaan kaudeksi 2006–2007. Kauden 2007–2008 joukkue pysyi paikallisilla pelaajilla II-divisioonassa, mutta anoi seuraavalle kaudelle paikkaa III-divisioonassa. Kaudella 2008–2009 joukkue putosi III-divisioonasta taas sarjaporrasta alaspäin.
Kausi 2009–2010 oli seuralle menestys. Naisten joukkue pelasi itsensä sensaatiomaisesti salibandyliigan loppuotteluun, mutta hävisi Classicille ottaen kuitenkin hopeaa. C-tytöt voittivat suomen mestaruuden pelaten Suomessa koko kauden tappiottomasti. B-pojat voittivat Etelä-Suomen Alueliigan kultaa. D-tytöt voittivat Etelä-Suomen Alueliigan kultaa sekä aluesarjan pronssia. C-poikien Sharks-joukkue täydensi SB-Pron saldon napaten Eteläisen alueen haastajasarjan hopeaa.
Kaudella 2011–2012 SB-Pron liiganaiset raivasivat peleissään tien salibandyn Suomen Cupin sekä salibandyliigan loppuotteluihin. Joukkue voitti Suomen Cupin pelattuaan loppuottelussa 21. tammikuuta 2012 Tampereen Classicia vastaan; voitto oli seurahistorian ensimmäinen salibandyn Suomen Cupissa. Joukkue sai myös liigan loppuotteluihin vastaansa Classicin, mutta hävisi tällöin joukkueelle sijoittuen hopealle.
SB-Pron naisten liigajoukkue saavutti kaudella 2013–2014 tuplamestaruuden: seura voitti talvella 2014 Suomen Cupin, ja 20. huhtikuuta 2014 pelatussa kotiottelussa Tampereen Classicia vastaan SB-Pron liiganaiset varmistivat seurahistorian ensimmäisen Suomen mestaruutensa.
Kaudella 2017-2018 SB-Pro sijoittui salibandyn Suomen Cupissa hopealle. Naisten salibandyliigan Suomen mestaruuden SB-Pro voitti Classicia vastaan maalein 3-2 Superfinaali -tapahtumassa Hartwall areenalla.
SB-Pro voitti kaudella 2008–2009 Tyttöjen Suomen-mestaruuden, kun finaaleissa kaatui SB-Naantali voitoin 2–0.
Jean-Pierre Serre
Jean-Pierre Serre (15. syyskuuta 1926 Bages, Pyrénées-Orientales) on ranskalainen matemaatikko,
Väiteltyään tohtoriksi algebrallisesta topografiasta Henri Cartanin ohjauksessa Serre julkaisi merkittäviä tuloksia lukuteoriasta ja algebrallisesta geometriasta.
Serre on pariisilaisen eliittikoulun École normale supérieuren entinen oppilas. Hän on saanut tunnustuksena työstään seuraavat palkinnot:
Shūkōkai-karate
Shūkōkai () on karaten tyylisuunta, jonka kehitti Chōjirō Tani. Sen tekniikassa pyritään mahdollisimman voimakkaaseen suoritukseen kehon luonnollisia jännityslinjoja hyödyntäen. Laji sopii kaikille, eikä mitään erityisominaisuuksia tarvita, vaan ne kehittyvät harjoittelun myötä. Shūkōkai-karaten oppi-isä on sōke Shigeru Kimura.
Shūkōkai-karaten vyöarvot (suurenevassa järjestyksessä):
Suomessa Shūkōkain pääorganisaationa toimii Suomen Shukokai Karateliitto, joka on perustettu vuonna 1977.
Suomessa eri seuroja on Espoossa, Haminassa, Helsingissä, Järvenpäässä, Kotkassa, Lappeenrannassa, Laukaassa, Oulussa, Savonlinnassa, Suomenniemellä, Tammisaaressa, Imatralla, Savitaipaleella ja Vantaalla. 
Suomen Shukokai Karateliiton päävalmentajana 2017 toimii shihan Yrjö Pursiainen (8. dan).
Dune 2000
Dune 2000 on Frank Herbertin Dyyni-sci-fi-kirjasarjaan perustuva
Westwood Studiosin vuonna 1998 julkaisema tietokonepeli. Pelissä on kolme pelattavaa kuningassukua ja tarkoituksena on vallata itselleen kokonaan Arrakis-niminen planeetta taistelemalla vihollissukuja vastaan. Tämä perustuu siihen, että avaruuskilta tarvitsee Melange-nimistä maustetta, joka laajentaa tietoisuutta ja auttaa avaruuden poimuttamisessa. Sitä saa vain Arrakikselta.
Pelissä on yhdeksän tasoa, joista jokaisessa on suoritettava tehtävä. Suurimmassa osassa tasoja tehtävä on käytännössä vain tuhota vihollissukujen kaikki rakennukset sekä joukot, mutta osassa tavoitteena on kerätä tietty määrä Melangea. Pelialueet koostuvat hiekka-aavikosta ja niiden lomassa olevista kivialueista, joiden päälle kukin kuningassuku rakentaa oman tukikohtansa. Joukossa on myös liikkumista rajoittavia kalliomuodostumia. Käytännössä pelialue koostuu useista ruuduista, joiden mukaan rakennukset voi sijoittaa tai joukkoja liikuttaa portaallisesti.
Rakennukset ovat 1x1, 2x3, 3x3 tai 3x3+1 ruudun kokoisia ja niitä ei voi rakentaa hiekan päälle. Rakennuksen vahvuutta tai pikemminkin kestävyyttä kuvastaa mittari, jonka väri muuttuu rakennuksen heiketessä asteikolla vihreä-keltainen-punainen. Samassa yhteydessä on myös toinen kestävyyttä kuvaava osoitin, joka pienenee rakennuksen heiketessä, eli silloin, kun vihollisen joukot tulittavat sitä.Pelin kielessä tässä käytetty parannus on sama kuin upgrade.
Osa rakennuksista tai niiden ominaisuuksista vaatii jonkun toisen rakennuksen olemassaolon.Suluissa ilmoitettu hinta pätee vain Medium-modessa, muttei välttämättä joka tilanteessa.Sardaukar on jalkaväkiyksikkö, joka käyttää aseenaan voimakasta konekivääriä.(120)
Harkonnet ovat brutaaleja ja nojaavat raakaan voimaan. Harkonnenin johtaja on Paroni Vladimir Harkonnen.
Atreidesit ovat humanisteja, jotka ajattelevat yksilön etua. He ovat näennäisesti lempein suku. Lisäksi he ovat liittoutuneet paikallisen Fremen-aavikkokansan kanssa. Atreidesta johtaa herttua Leto Atreides.
Ordos on Westwoodin itse keksimä suku. He ovat viekkaita ja luottavat nopeisiin laitteisiin ja erityisyksikköihin. Ordosta johtaa supertietokone.
Keisari Frederick Corrino IV:n suku, jota pelaaja ei voi käyttää, mutta joka tulee pelin lopussa vastaan.
Wade Williams
Wade Williams (s. 24. joulukuuta 1961 Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Brad Bellickin roolista televisiosarjassa "Pako".
Williams ja hänen kolme sisarustaan syntyivät Georgiassa. Perhe muutti myöhemmin Tulsaan, Oklahomaan. Hän on valmistunut Tulsan yliopistosta. Williams on naimisissa ja hänellä on tytär. Hän asuu perheineen Teksasissa. Williams nähdään myös Anastacian musiikkivideossa ”Welcome To My Truth”.
Nate Hills
Floyd Nathanial "Nate" Hills (tunnetaan myös nimellä Danja, s. 1982 Virginia Beach, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja, joka on erikoistunut hip hop -musiikkiin.
Hills on tuottanut muun muassa Britney Spearsin, Lloyd Banksin, Nelly Furtadon ja Justin Timberlaken kappaleita. Hänen suurimpia hittejään ovat yhdessä Timbalandin kanssa tuotetut Furtadon "Maneater" ja "Promiscious" Britney Spearsin "Womanizer" sekä Timberlaken "SexyBack" ja "My Love". Hän on tuottanut myös Simple Planin albumin Simple Plan.
Music Idol
Music Idol on bulgarialainen versio Idols-televisioformaatista. Ohjelman ensimmäinen kausi esitettiin bTV-kanavalla vuonna 2007, ja seuraavina vuosina tuotettiin vielä kaksi kautta. Kolmannella tuotantokaudella ohjelmaan osallistui kilpailijoita myös Bulgarian naapurimaasta Makedoniasta. Ensimmäisen kauden voitti Nevena Tsoneva, toisen Toma Zdravkov ja kolmannen Magdalena Janavarova.
Sleaze rock
Sleaze rock (myös sleaze glam ja sleaze metal) on glam metalin alalaji. Se alkoi syntyä 1980-luvun puolen välin jälkeen juuri Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen. Lopullinen sleaze glamin läpimurto oli vuonna 1987. Sleaze glam -yhtyeet saivat vaikutteensa punkista, bluesista ja hard rockista.
Tyylisuunnalla on edelleen suosiota erityisesti Pohjoismaissa, Yhdysvalloissa ja joissakin Euroopan osissa.
Sleaze rock -yhtyeet tunnetaan soundista, joka on raa'empi ja viimeistelemättömämmän kuuloinen kuin glam metal -tyylisuuntaan kuuluvilla yhtyeillä. Tyylissä on esteettisiä samankaltaisuuksia pub rock -liikkeen ja sen erittäin energisen lavaesiintymisen kanssa. Tyylilajiin kuuluvien kappaleiden sanoitukset ovat rajumpia ja yliampuvampia kuin muiden glam metal -yhtyeiden. Nämä sleaze rock -yhtyeet nähdään reaktiona massatuotetuille yhtyeille, joiden ulkokuva oli tullut liian pehmeäksi ja "nössöksi".
Sleaze rock -yhtyeisiin ovat vaikuttaneet yleisesti 1970-luvun hard rock -yhtyeet, kuten Aerosmith, AC/DC, The Sex Pistols ja The Damned. Hanoi Rocks on myös koko tyylilajin keskusvaikuttaja. Guns N' Rosesin esikoislevy "Appetite for Destruction" on suosituin sleaze rock -levy ja se muutti glam-liikkeen suuntaa 1980-luvulla. Kyseinen levy on kuitenkin saanut runsaasti vaikutteita Hanoi Rocksin tuotannosta.
Sleaze rock jakautuu kahteen päähaaraan, joista toinen on yhdysvaltalainen ja toinen brittiläinen.
Yhdysvalloissa sleaze rockin vaikutusalue oli Los Angelesin "Sunset Boulevard". Tämä bulevardialue "Sunset Strip" käsittää useita eri rock-klubeja ja ravintoloita, joissa esiintyivät vuoden 1983 jälkeisinä vuosina Guns N' Roses, Faster Pussycat ja L.A. Guns. Nämä yhtyeet kuitenkin tulivat yleiseen suosioon vasta vuosina 1987-1988. Erityisesti L.A. Guns pukeutui mustiin nahkatakkeihin punk-tyyliin. Näiden yhtyeiden ulkonäkö ja kampaukset perustuivat 1970-luvun punk rockiin ja suomalaisyhtye Hanoi Rocksiin. Hanoi Rocks oli loppuvuonna 1984 saavuttanut suuren suosion Kaliforniassa ja Los Angelesissa sekä tuonut esille uusia samantyylisiä yhtyeitä.
Isossa-Britanniassa syntyi samanlainen sleaze rock -liike, mutta se oli yhdysvaltalaiseen vastineensa verrattuna sen musiikillinen tyyli perustui huomattavasti Hanoi Rocksiin, Facesiin ja Johnny Thundersiin. Hanoi Rocks oli soittanut Lontoossa vuosina 1981-1984 merkittävillä klubeilla, kuten The Marquee Clubilla. Tämä oli vaikuttanut huomattavasti sellaisten yhtyeiden, kuten Dogs D'Amour, The Quireboys, Soho Roses, Kill City Dragons sekä muiden syntymiseen. Amerikkalaiset yhtyeet olivat enemmän kaupallinen menestys, mutta brittiläiset jäivät jatkamaan Lontoon Hanoi Rocks -kulttia. Nämä yhtyeet eivät tavoitelleet taloudellista hyötyä, vaan halusivat soittaa Hanoi Rocks -kultin mukaisesti esikuvansa tapaan.
Tähän aikaan brittiläinen The Cult muutti musiikillista suuntaansa enemmän kohti AC/DC- ja sleaze rock -tyyliä ja teki kiertueen Yhdysvalloissa tuolloin vielä tuntemattoman Guns N' Rosesin kanssa.
Sleaze rockista puhuttaessa tulee muistaa, ettei näille yhtyeille löytynyt yhteistä luokittelunimeä kuin vasta 1990-luvun puolessa välissä. Suurin osa näistä yhtyeistä on kotoisin Pohjoismaista.
Mika Hilander
Mika Hilander (s. 17. elokuuta 1983 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Tampereen Ilvestä.
Oltuaan muutaman kauden Tampere Unitedissa ykkösmaalivahti Mikko Kavénin varjossa Hilander siirtyi lainalle PP-70:een. Kaudella 2008 hän vartioi Nokian Palloseuran maalia Tampereen Kolmosessa. Kaudelle 2009 Hilander siirtyi TPV:n riveihin, mutta polvivamma pilasi kauden. Kaudeksi 2010 hän palasi Tampere Unitedin riveihin ja teki debyyttinsä Veikkausliigassa. Hän pelasi kauden aikana 16 ottelua. Vuosina 2011–2013 Hilander edusti Kuopion Palloseuraa.
Kaudeksi 2014 Hilander siirtyi Ykkösessä pelaavaan Ilvekseen.
Hilanderin ensiesiintyminen Suomen A-maajoukkueessa oli 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan.
Jussi-Pekka Savolainen
Jussi-Pekka Savolainen (s. 25. kesäkuuta 1986 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitalinkki.
Savolainen pelasi Veikkausliigassa vuosina 2004–2010 yhteensä 103 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kahdesti ja Suomen Cupin kertaalleen.
Savolainen on Pallo-Iirojen kasvatti, joka valittiin Satakunnan vuoden poikajunioriksi 2001. Hän pelasi 37 poikien maaottelua ja oli mukana Suomessa pelatussa 17-vuotiaiden MM-lopputurnauksessa vuonna 2003. Juniorina Savolaista testasivat Arsenal, Sunderland, Feyenoord ja Internazionale.
Savolainen siirtyi Pallo-Iiroista Veikkausliigan Tampere Unitediin kaudeksi 2004. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa pääsarjatasolla 17-vuotiaana 7. toukokuuta, kun TamU hävisi vieraissa Jazzille 1–3. Neljän TamU-kauden aikana Savolainen voitti seurassa Suomen-mestaruuden 2006 ja 2007, SM-pronssia 2004 ja 2005 sekä Suomen Cupin 2007.
Savolaisen peliaika TamUssa jäi melko vähäiseksi. Hän pelasi neljän kauden aikana yhteensä 34 liigaottelua, joista kuusi aloituskokoonpanossa. Kaudella 2004 hän pelasi 14 ottelua, joista kaksi avauskokoonpanossa. Ennen kauden 2005 alkua Savolaisen polven ristiside katkesi Liigacupin ottelussa Hakaa vastaan. Kaudella 2005 hän pelasi loukkaantumisen vuoksi vain kolme liigaottelua. Kaudella 2006 Savolainen pelasi 16 liigaottelua, joista kolme aloituskokoonpanossa, ja kaudella 2007 vain yhden liigaottelun.
Neljän TamU-kauden jälkeen Savolainen pelasi kaksi kautta Kuopion Palloseurassa, ja kaudeksi 2010 hän siirtyi Vaasan Palloseuraan.
Ennen kautta 2011 Savolaisen ristiside katkesi hänen harjoitellessaan Pallo-Iirojen kanssa. Kuntouduttuaan vammasta hän palasi kasvattajaseuraansa kesäkuussa 2011. Savolainen pelasi Pallo-Iiroissa 56 Kakkosen ottelua vuosina 2011–2014. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi 27. toukokuuta 2014 pelattu Kakkosen ottelu, jossa Pallo-Iirot hävisi vieraissa TPV:lle 0–3.
Tampere United
Henkilökohtaiset
Air Togo
Air Togo oli Togon kansallinen lentoyhtiö. Sen kotikenttä sijaitsi Loméssa. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1998 ja lopetti sen 2000.
Air Togolla oli lentoja Pariisiin sekä suurimpiin kaupunkeihin Länsi-Afrikassa (Accra, Bamako, Cotonou, Ouagadougou). Lisäksi yhtiöllä oli kotimaanlentoja kuuden kaupungin välillä. Yhtiön laivastoon kuului muun muassa yksi Airbus A300B4-200 lentokone.
Säilyke
Säilyke on elintarvike, joka on käsitelty säilyvään muotoon lämpö- tai muulla käsittelyllä tiiviissä pakkauksessa. Säilykkeet voidaan jaotella täys- ja puolisäilykkeisiin. Täyssäilykkeet voivat säilyä huoneenlämmössä jopa monia vuosia. Puolisäilykkeet on käsitelty yleensä suolalla, sokerilla tai säilöntäaineilla ja niiden säilymisaika voidaan laskea kuukausissa. Toisin kuin täyssäilykkeet, puolisäilykkeet vaativat kylmäsäilytystä.
Säilykkeiden avulla turvataan ruokavalion monipuolisuutta satokausien välisenä aikana sekä esimerkiksi pitkillä matkoilla. Tärkeitä säilykkeiden käyttäjäryhmiä ovat sotilaat ja retkeilijät, joille muonan säilyvyys, keveys ja energia tiiviissä muodossa ovat tärkeitä kriteereitä. Suomeen perustettiin Oy Sotilassäilyke Ab -niminen yritys vuonna 1926.
Ranskan keisari Napoleon I julisti Venäjän sotaretkeä valmistellessaan kilpailun ruuansäilöntämenetelmien kehittämiseksi. Luvatun 12 000 frangin palkinnon voitti 1809 Nicolas Appert, joka vuonna 1795 aloittamiensa pohdintojen ja kokeilujen pohjalta keksi että lasipurkeissa kuumentaminen paransi ruuan säilyvyyttä. Ranskan laivasto otti Appertin kehittämät menetelmät käyttöön vuoteen 1806 mennessä lihan, vihannesten, hedelmien ja jopa
maidon säilömisessä.
Keksijä Peter Durand patentoi metallisen säilyketölkin Englannissa vuonna 1810. Yhdysvalloissa ensimmäinen patentti säilyketölkille myönnettiin 1825.
Merkintäkieli
Merkintäkieli (kuvauskieli) () on formaali kieli, jolla kuvataan tekstin rakennetta tai esitystapaa metainformaatiolla. Merkintäkielellä pyritään erottamaan tekstin looginen rakenne sisällöstä. Merkintäkielistä käytetyin on HTML. Metakielillä kuten XML ja SGML voidaan luoda uusia merkintäkieliä. Esimerkiksi XHTML on määritelty XML:n avulla.
Kai Vaine
Kai Vaine (s. 11. heinäkuuta 1978) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt televisiossa, elokuvissa ja teatterissa.
Vaine opiskeli vuosina 2002–2006 Tampereella Nätyssä ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2006. Vuosina 2002–2003 hän näytteli Ilari Pesosta saippuasarjassa "Salatut elämät". Hän oli kiinnitettynä Hämeenlinnan kaupunginteatterissa vuosina 2006–2008, mutta on työskennellyt sittemmin freelancerina. Vaine näytteli vuodesta 2011 lähtien Yle TV2:n "Uusi päivä" -sarjassa Niklas Järvelää, kunnes roolihahmo poistui sarjasta marraskuussa 2015, mutta palasi takaisin sarjaan vuonna 2017. Vaine osallistui Selviytyjät Suomi -tosi-tv-sarjaan vuonna 2018.
Vaine seurusteli noin kuuden vuoden ajan näyttelijä Iina Kuustosen kanssa. He erosivat toukokuussa 2013. Vaine oli kihloissa elokuusta 2016 syksyyn 2017 avopuolisonsa, intersukupuoliseksi itsensä kertoneen Laura Allosen kanssa. Nykyään Vaine asuu avoliitossa näyttelijäkollegansa Sanni Haahdenmaan kanssa Tampereella ja he saivat pojan syksyllä 2018.
Messier 61
Messier 61 (M61, NGC 4303) on Neitsyen tähdistössä sijaitseva kierteisgalaksi, jonka Barnabus Oriani löysi vuonna 1779. Galaksi sijaitsee noin 80 miljoonan valovuoden päässä Maasta Neitsyen joukossa ja on noin 130 000 valovuoden levyinen. Sen ikä on noin 13,2 miljardia vuotta.
Blutenburgin linna
Blutenburgin linna () on linna Münchenin kaupungissa, Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Se rakennettiin Würmjoen rannalle Baijerin herttuan Albert III:n metsästyslinnaksi vuosina 1438–1439.
Linna rakennettiin entisen, palaneen linnan paikalle. Albertin pojan Sigismundin määräyksestä linnaa laajennettiin myöhemmin. Linnan päärakennus tuhoutui kolmikymmenvuotisen sodan melskeissä, mutta se jälleenrakennettiin vuosina 1680–1681.
Vuodesta 1983 lähtien linnaa on isännöinyt kansainvälinen nuortenkirjasto.
Plataanit
Plataanit ("Platanus") on plataanikasveihin kuuluva suku, jossa on määrittelytavasta riippuen kymmenisen lajia. Luontaisena plataanipuita kasvaa Kaakkois-Euroopassa, Pohjois- ja Väli-Amerikassa sekä Aasiassa.
Plataanit ovat kesävihantia isoja puita (25–30 m), joiden lehdet muistuttavat vaahteran ("Acer") lehtiä. Puhjetessaan lehdet ovat karvaisia, mutta muuttuvat pian kaljuiksi ja kiiltäviksi. Plataanin vuosikasvaimet ovat lyhytkarvaisia. Syksyllä sen lehdet muuttuvat vaaleanruskeiksi. Plataanin lyhyehkö runko kasvaa järeäksi, ja se voi olla halkaisijaltaan jopa neljä metriä. Puhtaan vihreissä lehdissä (18 cm) on kolme liuskaa, jotka edelleen ovat terävästi liuskahampaisia. Punertavat emikukat muodostavat pallomaisia, oksista riippuvia yksineuvoisia kukintoja. Myöhemmin ne muuttuvat piikkisiksi pallopähkylöiksi (2,5 cm).
Plataanit on helppo tunnistaa kaarnastaan, joka luo mielikuvan armeijan maastopuvun kuvioinnista. Se on harmahtavanruskeaa ja se hilseilee runsaasti. Tällöin runkoon muodostuu laajoja kellertäviä laikkuja ja punertavia täpliä.
Etelä- ja Keski-Euroopassa on puistoplataani ("Platanus hybrida" eli "Platanus" ×"acerifolia" eli "Platanus" ×"hispanica") suosittu katu- ja puistopuu. Sitä kasvatetaan myös huonekalu- ja viilupuuksi. Tieteellisen nimensä mukaisesti sitä pidetään pohjoisamerikkalaisen lännenplataanin ("Platanus occidentalis") ja idänplataanin ("Platanus orientalis") risteymänä. Puistoplataani sietää hyvin leikkausta ja muotoilua sekä kaupunkien saasteita. Se on hyvin pitkäikäinen ja se kestää myös hyvin myrskyjä ja tauteja. Juuri nämä seikat lisäävät sen suosiota kaupunkipuuna. Lehdeltään matalaliuskainen lännenplataani on Euroopassa harvinainen puu, mutta idänplataania on paljon istutettuna Välimeren maissa. Suvun lajeista ainoastaan vietnamilainen kerrinplataani ("Platanus kerrii") on ainavihanta. Suomessa plataanit eivät menesty.
Solituden linna
Solituden linna () on linna Stuttgartin kaupungin tienoilla, Baden-Württembergin osavaltiossa, Saksassa. Se rakennettiin alun perin metsästysresidenssiksi vuosina 1764-1769 Württembergin herttua Karl Eugenin ollessa vallassa. Linnan ulkoasu edustaa tyypillistä rokokooarkkitehtuuria.
Cecilienhof
Cecilienhof on linna Potsdamissa, Brandenburgin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee lähellä Jungfernsee-järveä, ja on viimeinen Hohenzollern-suvun rakennuttama linna. Keisari Vilhelm II rakennutti linnan pojalleen kruununprinssi Vilhelmille ja tämän puolisolle herttuatar Cecilielle vuosina 1913–1917. Englantilaista maalaiskartanoa muistuttavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Paul Schultze-Naumburg. Linnassa on viisi sisäpihaa ja sen rakennukset sisältävät paljon päätyulokkeita ja koristeellisia savupiippuja. Linna noudattaa uustudorilaista tyyliä.
Cecilienhofin linnassa järjestettiin kesällä 1945 toisen maailmansodan voittajavaltioiden Potsdamin konferenssi, jossa päätettiin Saksan tulevaisuudesta. Nykyisin rakennus toimii museona ja hotellina.
192 Nausikaa
192 Nausikaa on suuri asteroidi, joka sijaitsee asteroidivyöhykkeessä. Nausikaa on S-tyypin asteroidi.
Asteroidin löysi Johann Palisa 17. helmikuuta vuonna 1879. Asteroidin nimi on peräisin kreikkalaisesta mytologiasta; Odysseiassa haaksirikkoutuneen Odysseuksen löytää faiakialainen prinsessa Nausikaa.
Puhtaana käteen
Puhtaana käteen ("Melvin and Howard") on yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka käsikirjoitti Bo Goldman ja ohjasi Jonathan Demme. Elokuva valmistui vuonna 1980, ja se perustuu utahilaisen huoltoasemanomistajan Melvin Dummarin vaateisiin saada yksi kuudestoistaosa Howard Hughesin perinnöstä eli noin 156 miljoonaa dollaria. Dummar väitti, että Hughes lupasi hänelle osan omaisuudestaan, kun hän oli auttanut Hughesia eräänä joulukuisena iltana vuonna 1968. Oikeudenkäynneissä havaittiin kuitenkin, että Dummarin väitteet olivat perusteettomia. Elokuva ei kuitenkaan keskity suoranaisesti Hughesiin ja Dummarin väitteisiin. Aivan elokuvan alussa on kohtaus, jossa Hughes ja Dummar tapaavat, ja lopussa käydään lyhyesti läpi oikeusjuttu. Elokuva on enemmän Dummarin henkilökuva.
Elokuvan keskeisissä rooleissa ovat Howard Hughesina Jason Robards, Melvin Dummarina Paul Le Mat ja tämän ensimmäisenä vaimona Mary Steenburgen. Sivurooleissa nähdään mm. Charles Napier, Dabney Coleman ja Gloria Grahame.
"Puhtaana käteen" voitti kaksi Oscar-palkintoa. Mary Steenburgen palkittiin parhaasta naissivuosasta ja Bo Goldman parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi Jason Robards oli ehdolla parhaasta miessivuosasta. Steenburgen voitti naisivuosapalkinnon myös Golden Globe -gaalassa, jossa elokuvalla oli kolme muutakin ehdokkuutta: paras musikaali- tai komediaelokuva, paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa ja paras miessivuosa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Fürstenriedin linna
Fürstenriedin linna () on barokkityyliä edustava linna Münchenin kaupungissa, Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Sen rakennutti arkkitehti Joseph Effner Baijerin elektori Maximilian II Emanuelille vuosina 1715–1717.
Baijerin kuningas Otto asui linnassa vuodesta 1883 kuolemaansa asti. Vuodesta 1925 linnaa on asuttanut puolestaan katolinen majatalo.
Nokia Communicator
Nokia Communicator on tuotenimi Nokian yrityskäyttöön suunnatulle älypuhelinsarjalle. Sarjan tuotekehitys alkoi vuonna 1993 ja ensimmäinen malli julkaistiin 1996. Communicatorit ovat uusinta mallia lukuun ottamatta saranallisia ja kahdella nestikidenäytöllä varustettuja avattavia malleja, jotka näyttävät normaaleilta suurehkoilta kapula-mallisilta matkapuhelimilta suljettuina, mutta avattaessa paljastavat lähes täysikokoisen näppäimistön ja leveän nestekidenäytön. Tuoteperheen uusin malli on Eseries-sarjaan kuuluva E7, joka on varustettu kallistuvalla liukukannella.
Communicator-sarjaan on tähän mennessä julkaistu seuraavat päämallit:Mallien välillä on julkaistu lisäksi päivitettyjä i -malleja (esimerkiksi 9210i vuonna 2002), joissa on korjattu alkuperäisen mallin puutteita ja mahdollisesti esitelty uusia ominaisuuksia.
Nokia 9300 ja 9300i (jotka käyttävät Symbian OS:n versiota 7.0s) ovat melko samankaltaisia 9500-mallin kanssa, mutta niitä Nokia ei virallisesti markkinoinut Communicatoreina.
Hohenzollernin linna
Hohenzollernin linna () on linna Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Hechingenin kaupungin lähellä, noin 50 kilometriä Stuttgartin kaupungista etelään. Sitä pidetään Hohenzollern-suvun kotipaikkana. Suku nousi valtaan keskiajalla ja hallitsi Preussia ja Brandenburgia ensimmäisen maailmansodan loppuun asti.
Linna rakennettiin alun perin 1000-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Se kuitenkin tuhottiin täysin 10 kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vuonna 1423. Sen tilalle rakennettiin vuosina 1454-1461 suurempi ja jykevämpi linna, joka oli sotien aikana švaabilaisen Hohenzollernin suvun turvapaikka. 1700-luvun loppupuoliskolla linnan kuitenkin annettiin rapistua ja tuhoutua, kun sen ajateltiin menettäneen strategisen merkityksensä.
Kolmannen linnan, joka on edelleen pystyssä, rakennutti vuosina 1846-1867 Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV. Linna suunniteltiin englantilaisvaikutteiseen uusgoottilaiseen tyyliin. Vaikutteita otettiin myös Loiren alueen linnoista. Koska linna rakennettiin pääosin suvun muistomerkiksi, kukaan suvun jäsenistä ei siinä asunut, ennen kuin vuonna 1945 kruununprinssi Wilhelm otti sen kodikseen. Kruununprinssi ja hänen puolisonsa Cecilie on myös haudattu linnaan.
Wedding
Wedding on yksi Berliinin kaupunginosista (). Se sijaitsee Mitten hallintoalueella ("Bezirk") kaupungin keskustan tuntumassa. Vuoden 2011 lopussa kaupunginosalla oli 78 290 asukasta. Sen pinta-ala on 9,23 km² ja väestötiheys 8482 as./km².
Nykyinen Weddingin kaupununginosa muodostettiin vuonna 2001. Vuosina 1920–2000 oli olemassa Wedding-niminen hallintoalue, johon kuului nykyisen Weddingin kaupunginosan lisäksi nykyinen Gesundbrunnenin kaupunginosa. Weddingin hallintoalue liitettiin vuonna 2001 Mitten hallintoalueeseen, samoin kuin Tiergartenin hallintoalue.
1100-luvulla aatelismies Rudolf de Weddingen rakensi kartanonsa nykyisen Nettelbeckplatzin välittömään läheisyyteen. Maatila säilyi hylättynä 1700-luvulle asti.
1700-luvun puolivälissä, kun Gesundbrunnenista rakennettiin lomailupaikkaa ja kylpyläkaupunkia, uhkapeli ja prostituutio levisi Weddingiin.
Kansalaisten lakkaamaton muuttovirta Weddingiin 1800-luvun lopulla muutti Weddingin työväenluokan kaupunginosaksi. Työntekijät elivät ahtaasti kerrostaloasunnoissa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Wedding tunnettiin "Punaisena Weddinginä" alueen sotaisan ja suureksi osaksi kommunistisen työväenluokan vuoksi. Alueella oli väkivaltainen protesti vappuna 1929. Weddingin työläisten poliittisen toiminnan vuoksi se oli natsien hyökkäysten kohde 1930-luvulla.
Toisen maailmansodan jälkeen Weddingin ja Reinickendorfin hallintoalueet kuuluivat Ranskan, Mitte sen sijaan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeeseen. Mitten ja Weddingin rajana ollut Bernauer Straße tuli tämän vuoksi myös Länsi- ja Itä-Berliinin rajaksi. Raja kulki kadun eteläistä, Mitten ja siis Itä-Berliinin puoleista reunaa pitkin. Kun Berliinin muuri rakennettiin elokuussa 1961, useat Bernauer Straßen varrella Itä-Berliinin puoleisissa taloissa asuneet hyppäsivät ikkunoistaan jalkakäytävälle, siis Länsi-Berliinin puolelle, ennen kuin rakennukset ehdittiin tyhjentää ja purkaa.
Nykyään Wedding on yksi Berliinin köyhimmistä alueista. Siellä on myös korkea työttömyysaste, lähes 26 prosenttia. Lähes 17 prosenttia väestä elää sosiaaliturvan varassa, 27 prosenttia elää köyhyysrajan alapuolella. Alueen asukkaista noin 30 prosenttia on ulkomaalaisia.
Kai Hahto
Kai Juhani Hahto (s. 31. joulukuuta 1973 Vaasa) on suomalainen rumpali. Hän on toiminut Nightwishin rumpalina elokuusta 2014 lähtien. Tätä ennen hän soitti jyväskyläläisessä Swallow the Sunissa, jossa hän soitti vuodesta 2009 Nightwish-pestiin asti. Lisäksi Hahto on soittanut yhtyeissä Wintersun , Max On The Rox ja Rotten Sound. Hänet palkittiin vuoden 2006 soittajana Finnish Metal Awards -gaalassa 16. helmikuuta 2007. Hahdolla on kaksi lasta. Näyttelijä-muusikko Aki Hahto on hänen pikkuveljensä.
Rotten Soundin edellisen rumpalin lähtiessä vuonna 1994 yhtyeestä tuli Kai hänen tilalleen. Rotten Sound oli alun perin tarkoitettu vain lyhytaikaiseksi projektiksi soittaa grindcorea. Vuoden 2000 jälkeen yhtye on käynyt ainakin kerran maailmankiertueella ja soittanut noin 15 maassa. Hahto lähti yhtyeestä perhesyistä.
Hahto on soittanut myös yhtyeissä Cartilage, Vomiturition, Wings, Misantropia, Agressor, Enochian Crescent, Tiny Tones, Vaasa Big Band ja Vaasan kaupunginorkesterissa. Hän opettaa rumpujen soittoa Vaasan Kuula-opistossa. Hahdon opetuksessa ovat käyneet muun muassa Patrik Fält (Feastem, Brymir), Panu Posti (Afgrund, Murdershock), Sami Latva (Rotten Sound, Deathbound), Teppo ”Kake” Velin (Stam1na), Timo Häkkinen (Sotajumala), Mikael Ahlsten (0xist, Saattue).
Kai tuurasi Nightwishin Jukka Nevalaista tämän ilmoitettua siirtyvänsä sivuun ajoittaisen unettomuuden takia. Bändi kiinnitti aiemmin muun muassa rumputeknikkona toimineen Hahton vakituiseksi jäsenekseen elokuussa 2014.
Esofagiitti
Esofagiitti (ICD-10 K20#) eli ruokatorven tulehdus johtuu yleensä refluksitaudista. Tällöin käytetään termiä refluksiesofagiitti. Ruokatorven alaosan tulehdus on refluksitaudin yleisin lisäsairaus (komplikaatio). Sen oireena on jatkuva ylävatsan tai rintalastan takainen kipu. Muita syitä esofagiitille voivat olla trauma, syövyttävät aineet tai mikrobit, joista yleisimpiä ovat hiiva ("Candida albicans"), "Herpes simplex" tai sytomegalovirus.
Refluksiesofagiitti (ICD-10 K21.0) on yleensä lievä ja komplikoitumaton. Se voi kuitenkin aiheuttaa Barretin ruokatorven, ruokatorven ahtauman tai verenvuotoa. Refluksiesofagiitti hoidetaan hoitamalla refluksitauti.
Retorinen kysymys
Retorinen kysymys tarkoittaa interrogatiivi- eli kysymysmuotoista lausumaa, joka esitetään keskustelun tehokeinona eli retoriikkana ja johon odotetaan lähinnä samanmielisyyden osoitusta eikä niinkään vastausta. Koska retoriseen kysymykseen ei odoteta varsinaista vastausta, sitä käytetään yleensä puheteknisenä keinona, jolla pysäytetään asian käsittely. Tyypillisesti retorinen kysymys tuo esille ongelman tai aiheen: "Kukapa ei haluaisi kaunista kotia". Sitä aletaan sitten selvittää, esimerkiksi millainen koti on kaunis ja miten kodin kauneus saadaan aikaan. Retorisen kysymyksen avulla käsiteltävän asian merkitys korostuu. Se pysäyttää asian käsittelyn ja kuulijat alkavat miettiä, mutta kertoja ”vastaakin” itse ryhtymällä varsinaisesti käsittelemään asiaa. Retorisen kysymyksen esittäjän pitää kuitenkin monesti viestiä vielä erikseen eleillä, ilmeillä tai äänenpainollaan, ettei hän odotakaan kuulijoilta vastausta. Väitteeksi tai kysymykseksi tulkittuna retorinen kysymys voi silti saada kuulijat miettimisen sijasta puuttumaan asiaan: "Oletko itse vähän tyhmä?" Yksi retoristen kysymysten käytön pääperiaatteista on, ettei niitä pidä esittää liikaa, jotta ne eivät menetä tehoaan.
Verho
Verho on kangasta, jota ripustetaan yleensä ikkunan eteen estämään tai himmentämään valoa. Verhoja voidaan käyttää myös muihin tarkoituksiin, kuten suihkuverhona, näkösuojana, tilan jakamiseen, tai pelkästään esteettisistä syistä. Verho vaimentaa myös kaikua huoneistossa.
Ennen nykyaikaisen lämmitystekniikan ja moninkertaisten ikkunoiden käyttöönottoa verhoja käytettiin myös sisätilojen pitämiseksi lämpiminä. Kun itämaista ja Italiasta levisi muualle maailmaan taidokkaasti valmistettuja kankaita, verhoja alettiin käyttää myös koristeina.
Päiväverho tai valoverho on ohutta, vaaleaa valoa läpäisevää kangasta. Sitä käytetään useimmiten alimman kerroksen kadunvarsi-ikkunoissa, jolloin päivänvalo pääsee sisään, mutta ulkoa ei silti näe ikkunan läpi sisään. Kappa on kapea verho, joka peittää verhotangon ja ikkunan yläreunan. Salusiini (tai puoliverho) on ikkunanpuitteisiin kiinnitetyn tangon tai langan varaan ripustettu verho, joka peittää vain ikkunan alaosan. Rullaverho on kiinnitetty ikkunan yläpuolelle rullalle ja vedetään narulla alas auki. Sälekaihdin on ikkunaan yleensä kiinteästi asennettava verho, joka on valmistettu langoilla toisiinsa yhdistetyistä puu- tai metallisäleistä. Paneeliverho on suora ja sileä kangas, joka kiinnitetään ikkunanpuiteeseen tai kiskoon. Esirippu on verho, joka teatterissa peittää näyttämön ennen esityksen alkua.
Verhot ripustetaan esimerkiksi pujottamalla verhotanko verhoon ommeltuun pujotuskujaan, tai käyttämällä verhorenkaita, lenkkejä, nauhoja tai purjerenkaita. Verhot voi myös ripustaa vaijeriin, joka on pingotettu kattoon tai seinästä seinään. Verhotangon päissä on usein koristeelliset nupit, jotka estävät verhoa liukumasta tangoilta. Verhon keskiosan kohdalla pystysuunnassa voi olla verhonauha, josta verho vedetään sivulle ja kiinnitetään seinään asennettuun verhopidikkeeseen.
Guinea Pig (elokuvasarja)
Guinea Pig (japaninkielisestä nimestä "Za ginipiggu", suomeksi nimi merkitsee Marsua, koekaniinia tai koehenkilöä) on 1980-luvulla tehty sarja japanilaisia kauhuelokuvia, jotka tunnetaan erittäin yksityiskohtaisista erikoistehosteistaan. Snopes-sivuston mukaan elokuvista tuli kuuluisia, kun näyttelijä Charlie Sheen erehdyksissään luuli yhtä elokuvista snuff-elokuvaksi ja ilmoitti tästä MPAA:lle, joka sitten ilmoitti tästä FBI:lle.
Elokuvat tulivat uuteen julkisuuteen 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa, kun ensimmäiset viisi elokuvaa löydettiin japanilaisen sarjamurhaajan, Tsutomu Miyazakin, kokoelmista. Miyazaki oli ottanut elokuvista mallia rikoksia tehdessään. "Guinea Pig" -sarjan ilmenevien selkkausten takia Japanissa on kielletty tuottamasta elokuvia "Guinea Pig" -nimikkeen alla.
Ensimmäinen "Guinea Pig" -elokuva oli Za ginipiggu: Akuma no jikken (1985). Elokuvassa joukko miehiä kidnappaa naisen ja kiduttaa tätä monella eri tavalla. Päiviä kestävien kidutussessioiden jälkeen miehet tappavat naisen.
Toinen elokuva oli Za ginipiggu 2: Chiniku no hana (1985). Siinä samuraiksi pukeutunut mies huumaa naisen, joka sitten joutuu miehen leikkuupöydälle.
Nähtyään osan elokuvasta näyttelijä Charlie Sheen uskoi, että elokuvassa näytetty murha oli aito, joten hän otti yhteyttä MPAA:han, joka sitten otti yhteyttä FBI:hin. FBI-agentti Dan Codling kertoi, että FBI ja Japanin viranomaiset jo tutkivat elokuvantekijöitä, jotka pakotettiin todistamaan, että erikoistehosteet eivät olleet aitoja (aivan kuten italialainen elokuvaohjaaja Ruggero Deodato joutui tekemään elokuvansa Cannibal Holocaustin kanssa). Skinny Puppy -niminen bändi teki laulun ”The Mourn” löydettyään elokuvan ja uskoen sen tapahtumiin. Kun he myöhemmin tajusivat, että tapahtumat eivät olleet aitoja, he käyttivät pätkiä elokuvasta live-esiintymisissään.
"Flower of Flesh and Blood" oli Tsutomu Miyazakin suosikki sarjan viidestä elokuvasta ja se, josta Miyazaki sai eniten vaikutteita rikoksiinsa.
Kolmannessa elokuvassa, Za ginipiggu 3: Senritsu! Shinanai otoko (1986), mies huomaa yrittäessään itsemurhaa, että ei tunne kipua, ja myöhemmin tajuaa, ettei pysty kuolemaan, vaikka kuinka yrittäisi.
Hideshi Hinon mangaan perustuva ja mangakan itsensä ohjaama Za ginipiggu 4: Manhoru no naka no ningyo (1988) kertoo maalarista, joka yrittää toipua vaimonsa kuolemasta ja joka löytää loukkaantuneen merenneidon Okinawan viemäreistä. Maalari vie merenneidon kotiinsa, jossa tämä alkaa vuotaa verta. Maalari käyttää merenneidon verta maalatakseen taulun.
Za ginipiggu 5: Notorudamu no andoroido (1988) kertoo tiedemiehestä, joka yrittää keksiä keinon parantaa sairaan siskonsa toisten ihmisten ruumiinosilla.
Za ginipiggu 6: Peter no akuma no joi-san (1990) on tarina naistohtorista, jota esittää japanilainen transvestiitti Peter. Tohtori kiduttaa ja tappaa potilaansa.
Za ginipiggu 7: Zansatsu supeshyaru (1992) on sarjan seitsemäs ja viimeinen elokuva. Elokuva on oikeastaan vain joukko ”parhaita paloja”, joihin kuuluvat sarjan aiempien elokuvien järkyttävimmät kohtaukset.
Jūkendō
Jūkendō () on japanilainen budolaji, jossa harjoitellaan pistintaistelua. Jūkendōssa harjoitellaan ja kilpaillaan mokujyo-nimisellä aseella (), joka on pistimellä varustetun kiväärin mallinen puinen harjoitteluväline.
Jūkendōn esimuoto "jūkenjutsu" kehiteltiin systemaattiseen muotoon jo Meiji-kaudella. Tällöin sovellettiin keihästaistelun "sōjutsu" oppeja. Pistin oli käytössä Japanin Keisarillisessa armeijassa boksarikapinan, ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana 1894–1895, Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905, I maailmansotaan aikana, toisen Kiinan–Japanin sodan aikana sekä II maailmansodan aikana. Pistimenkäyttötaitoa harjoiteltiin tuolloin myös johdetusti Japanin Keisarillisessa armeijassa, ja pistinhyökkäyksellä oli tärkeä asema aina II maailmansotaan asti, jolloin doktriini jäi sivuun. Jūkendō syntyi varsinaisesti jūkenjutsusta moderniksi budolajiksi Tokiossa Toyaman sotilaskoulussa. II maailmansodan jälkeen liittoutuneet kielsivät (SCAP) vuonna 1945 militaristiseksi ja kiihkoisänmaallisiksi katsomiensa bujutsu- ja budolajien harjoittelun. Jūkendō kuului näihin pannaan joutuneihin lajeihin.
Äärimmäisen sotaisasta menneisyydestään huolimatta moderni jūkendō sisältää kaikki Japanin budoliiton määrittelemät henkiset, liikunnalliset ja tapakasvatushyveet. Se kuuluukin jäsenenä Japanin budoliittoon ja kuuluu täten gendai budōn kaanoniin.
Liittoutuneiden kumottua budoharjoittelupannan "Zen Nihon jūkendō renmei" eli Japanin jūkendō-liitto perustettiin 1956, ja sen ensimmäiseksi presidentiksi tuli kenraali "Hitoshi Imamura". Tuolloin liitossa oli noin 280 000 harjoittelijaa. Kyseessä on siis harjoittelijamäärältään selvästi kendoa tai judoa vähälukuisempi budolaji.
Jūkendō-tekniikat ovat voimakkaita pistoja ("tsuki"), joita tehdään mokujūlla. Jukendōn pistealueet ovat: sydän, vasen kylki/kainalo ja kurkku. Täyskontaktiharjoittelu kehittää zanshinia ja "jūjitsushita kisei"tä, joka tarkoittaa asentoa ja asennetta, joissa joka hetki on täynnä valppautta ja ki-energiaa.
Jūkendō-vapaaharjoittelussa ja shiaissa käytetään kendo-bōgun kaltaisia suojuksia, jotka tosin eroavat kendossa käytetyistä mm. siten, että jukendōssa ainoastaan etukädessä on suojaava hansikas ("kote") ja olkapääsuojus ("kata"), ja että rintapanssarin ("dō") alla käytetään vielä erityistä topattua, nelikulmion mallista suojaa. Sen tarkoitus on suojata kylkiluita ja kainaloa täyskontaktiharjoittelussa. Jūkendōta harjoitellessä voidaan käyttää sekä hakama-housuja että kapealahkeisia judohousuja.
Aloittelija lähtee ensimmäiseksi työstämään mokujū-aseen hallintaa ja rakentamaan oman kamaen hallintaansa liikuttaessa mokujūn kanssa. Tämän jälkeen tulee vuoroon peruspiston ("chokutotsu") harjoittelu ensin ilmaan ja sitten suojavarusteisiin puetun harjoitteluparin ("motodachi") kanssa.
Grana Padano
Grana Padano on italialainen, raakamaidosta valmistettu puolirasvainen, kova juusto. Grana Padanoa on valmistettu Pojoen laaksossa 1100-luvulta alkaen.
Grana Padanon paino on 24–40 kilogrammaa, ja sen läpimitta on 35–45 senttimetriä. Juusto kypsyy 12–24 kuukauden ajan. Väriltään Grana Padano on valkeaa tai oljenkeltaista.
Ominaisuuksiltaan Grana Padano muistuttaa parmesaania ("Parmigiano Reggiano"), johon se myös usein harhaanjohtavasti sekoitetaan. Grana Padano on kuitenkin halvempaa ja miedompaa kuin parmesaani.
Grana Padanon maku on mieto, hiukan hapokas ja aromaattinen. Sen rasvapitoisuus on 32 % kuiva-aineesta. Se sopii nautittavaksi siivutettuna tai kypsänä raastettavaksi. Viiniksi sen kanssa sopii punaviini.
Vuoden 2017 lopulla eläintensuojelujärjestö "Compassion in World Farming" julkaisi videomateriaalia, joka paljasti, että Grana Padanon ja parmesaanin tuotannossa käytettyjä lypsylehmiä kohdellaan erittäin huonosti. Lehmät olivat nälkiintyneitä, vammautuneita, ylirasitettuja ja ne elivät saastaisissa oloissa. Eläinsuojelijat vaativat juustojen tuottajilta parannuksia eläinten oloihin. Parmigiano Reggianon alueen maataloustuottajien järjestö valmistelee lehmien olosuhteita valvovaa sertifiointijärjestelmää.
New Weird America
New Weird America -nimikkeellä kutsutaan 2000-luvulla Yhdysvalloissa alkunsa saanutta psykedeelisen folkmusiikin aaltoa. Englantilaisen Wire-musiikkilehden toimittajan David Keenanin väitetään keksineen termin Wire-lehden elokuun 2003 numerossa. Kyseessä on sanaleikki kirjailija Greil Marcusin "Old Weird America" -käsitteestä, jolla hän kytki Bob Dylanin ja muut toisen maailmansodan jälkeiset folk-artistit aiempaan yhdysvaltalaiseen folk-traditioon.
New Weird America -suuntaus on saanut vaikutteita etenkin 1960- ja 1970-lukujen psykedeelisistä folk-yhtyeistä, mutta musiikkityylissä voi kuulla vaikutteita hyvinkin erilaisista tyyleistä kuten heavy metalista, free jazzista ja elektronisesta musiikista. Toinen suuri vaikuttaja New Weird America -artisteille ovat olleet Roky Ericksonin kaltaiset soittotaidoiltaan kokemattomat ja yhteiskunnasta vieraantuneet artistit. Joitain New Weird America -artisteja onkin kritisoitu mielenterveysongelmien käyttämisestä kuvastona julkisen kuvan luonnissa.
New Weird America on lehdistön luoma käsite, ja monet tyylilajin alle yhdistetyistä artisteista eivät koe olevansa osa uutta yhtenäistä liikettä.
Yleistynyt toinen
Yleistynyt toinen () on yhteiskuntatieteellinen käsite, joka liittyy sosiaalisen identiteetin luomiseen. Käsitteen takana on ajatus, että yhteiskunnalliset toimijat määrittävät minäkuvansa suhteessa muihin. Muita on mahdotonta käsitellä kognitiivisesti sellaisenaan, vaan apuun tarvitaan yleistyksiä, joiden pohjalta voidaan suunnata omia odotuksia. Sosiaalisen toimijan kuvitellessa muiden odotuksia itseään kohtaan hän hyödyntää yleistyneen toisen mielikuvaa. Kyseessä on siis eräänlainen moninkertainen kuvitteluprosessi, jossa toimija kuvittelee, mitä muut hänestä kuvittelevat. Yleistyneen toisen käsitettä käytetään ennen kaikkea sosiaalipsykologiassa, jonka piirissä se kytketään usein symboliseen interaktionismiin.
George Herbert Meadin mukaan ihmiset ovat yleistyneen toisen kautta yhteydessä yhteiskuntaan. Yleistyneen toisen mielikuva toimii siis välittäjänä yksilöiden yksityisen maailman ja julkisen yhteiskunnallisen todellisuuden välillä. Meadin mielestä leikit ja roolipelit ovat tärkeitä lapsen kehitykselle, jotta tämä oppii näkemään itsensä toisten ihmisten kautta ja ymmärtämään muiden aikeita ja odotuksia paremmin. Tätä kautta hän kykenee muodostamaan itselleen yleistetyn toisen ja terveen minäkuvan.
Growing Up in Public
Growing Up in Public on Lou Reedin vuonna 1980 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD:nä vuonna 1992 BMG Music ja vuonna 2000 Buddha Records.
Miinanraivaaja DR-5
Miinanraivaaja DR-5 oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu ST-luokan hinaaja "ST-481". Tyyppi oli niin merikelpoinen, että lisäpolttoainesäiliöin varustettuna se voitiin ajaa omin konein Yhdysvalloista Englantiin. Kuitenkin aluksia upposi monta tässä siirrossa.
"ST-481" tilattiin osana 718 hinaajan hankintaa J. K. Welding Companyltä Brooklynistä New Yorkista. Se valmistui 1944.
Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Koneena oli 400 hevosvoiman Atlas Imperial -diesel suoralla kytkimellä. Alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan.
Kansanhuoltoministeriö osti 12. kesäkuuta 1946 Yhdysvaltain asevoimien selvittelyelimeltä kahdeksantoista ST-luokan hinaajaa sodanjälkeiseen miinanraivaukseen. Suomen merivoimat vuokrasi aluksen 25. syyskuuta 1946 ja se liitettiin raivauslaivastoon 1947. Raivauksen päätyttyä alus palautettiin 5. lokakuuta 1948 ja se myytiin Helsingin satamalaitokselle ja se sai uuden nimen "Nalle". Nimi muutettiin vuonna 1958 "Merikariksi".
Alus upposi Helsingin satamassa vuonna 1963 törmättyään yhteen proomun kanssa. Onnettomuudessa ei menetetty henkiä. Nosto pohjasta kesti noin viikon ja alus korjattiin Hietalahden telakalla. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1974.
Islington
Islington ("London Borough of Islington") on yksi Lontoon 32:sta hallintoalueesta ja sijaitsee Lontoon keskustan pohjoispuolella. Vuoden 2011 asukasluku alueella oli noin 206 000. Alueelle kulkevat Lontoon metron linjat Northern Line, Victoria Line sekä Piccadilly Line.
Alueella on asunut julkisuuden henkilöitä, kuten Tony Blair, George Orwell, Nick Hornby, Douglas Adams, Boris Johnson ja paremmin Johnny Rottenina tunnettu John Lydon.
Islington on jalkapalloseura Arsenalin kotipaikka. Alueella sijaitsevat seuran entinen kotistadion Highbury ja nykyinen Emirates Stadium.
Salli mun nauraa
Salli mun nauraa on suomalainen vuonna 1993 valmistunut sketsisarja. Sarjaan valmistui 12 jaksoa, ja se esitettiin MTV3-kanavalla loka-joulukuussa 1993. Sarjan näyttelijät ovat Pirkka-Pekka Petelius ja Mikko Kivinen. Sarja oli saman näyttelijäkaksikon jatkoa kevättalvella 1993 esitetylle sketsisarjalle "Viihdeohjelma Tukholma".
Pariisi–Nizza-ajo
Pariisi–Nizza-ajo on etapeittain ajettava vuotuinen polkupyöräkilpailu Ranskassa sijaitsevien Pariisin ja Nizzan kaupunkien välillä. Kilpailua nimitetään tuttavallisesti "Course au Soleil'ksi", sillä se on matka perinteisesti kohden auringonpaistetta. Kilpailu on pyöräilyvuoden kansainvälinen avajaiskilpailu.
Pariisi–Nizza-kilpailu perustettiin vuonna 1933, ja sen perustaja oli "Le Petit Journal" -sanomalehden johtaja Albert Lejeune. Lähtölaukaus ensimmäiseen kilpailuun ammuttiin 4. maaliskuuta 1933 kello 5 aamulla Pariisin 13. kaupunginosassa sijaitsevalta Place d'Italielta. Kilpailu toteutui joka vuosi aina vuoteen 1938 saakka, jolloin kilpailujen järjestämisessä seurasi sodan aiheuttama katkos. Kilpailut alkoivat uudelleen vasta vuonna 1951 (lukuun ottamatta vuonna 1948 ajettua erikoistapausta) nimellä "Paris–Côte-d'Azur". Vuonna 1954 kilpailut ajettiin jälleen vanhalla nimellään. Vuonna 1959 kilpailu ajettiin matkalla Pariisi–Nizza–Rooma, jolloin ajomatka oli kaikkien aikojen pisin eli 1 954,8 kilometriä.
Vuonna 1966 kilpailu oli kahden ranskalaisen, Raymond Poulidorin ja Jacques Anquetilin keskinäistä kisaa, ja tämä jakoi ranskalaiset kahteen jyrkästi erilaiseen mielipiteeseen.
Vuonna 1969 maalipaikka siirrettiin Col d'Èzen korkealle mäelle. Nykyisin maalialue sijaitsee Nizzan kaupungissa ja sen kuuluisalla rantakadulla Promenade des Anglais'lla.
Vuonna 1988 irlantilainen Seán Kelly voitti ennätyksellisen seitsemännen peräkkäisen kerran kilpailun ja pitää yhtä hallussaan voittojen määrän ennätystä.
Vuonna 2000 entinen kilpapyöräilijä Laurent Fignon nousi kisan järjestäjäksi, mutta vuonna 2002 hän jätti tehtävänsä Pariisi–Nizza-kilpailuorganisaatiossa ja siirtyi Tour de France -kilpailuorganisaation palvelukseen.
Katso erillisartikkelit:
Pariisi–Nizza-kilpailun historia on myös osa urheilun dopinghistoriaa. Kilpailuissa on paljastunut useita dopingtapauksia:
Miinanraivaaja DR-13
Miinanraivaaja DR-13 oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu hinaaja "ST-79".
Army Ocean Tugs (LT, ST) tyyppi oli niin merikelpoinen, että lisäpolttoainesäiliöin varustettuna se voitiin ajaa omin konein Yhdysvalloista Englantiin. Kuitenkin aluksia upposi monta tässä siirrossa.
"ST-79" tilattiin J. K. Welding Companyltä Brooklynistä New Yorkista. Se valmistui 1943.
Kansanhuoltoministeriö osti 12. kesäkuuta 1946 Yhdysvaltain asevoimien selvittelyelimeltä kahdeksantoista ST-luokan hinaajaa sodanjälkeiseen miinanraivaukseen. Aluksen matka Suomeen alkoi 28. heinäkuuta Schiedamin Wilhelminahavenista. Se saapui 8. elokuuta Hankoon.
Operaation alustarpeen vähetessä vuonna 1950 "DR-13" myytiin F W Hollmingille. Seuraavana vuonna aluksen osti satamajäänmurtajakseen Haminan kaupunki ja alus sai uuden nimen Merikarhu. Alus saapui Haminaan 15. tammikuuta 1952. 30. elokuuta 1964 sattuneen vakavan läheltä piti -tilanteen jälkeen aluksen vakavuutta parannettiin.
Aluksen palvelu hinaajana loppui vuonna 1990, jolloin se siirrettiin Tervasaareen museolaivaksi. Se on hyväksytty Museoviraston Perinnelaivarekisteriin.
Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Pääkone on 6 syl. 400 HP, 300 RPM Atlas Imperial Diesel (model:6HM2124) suoralla kytkimellä; alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan.
Ottobrunn
Ottobrunn on kunta Münchenin piirissä Ylä-Baijerissa. Kaupungin asukasluku oli 21 295 vuoden 2015 lopussa.
Tuleva Kreikan kuningas Otto von Wittelsbach kulki 1832 paikkakunnan halki ja siellä on hänelle omistettu museo. Kunnan kulttuurikeskus on nimetty saksalais-italialaisen säveltäjä Ermanno Wolf-Ferrarin mukaan, joka asui paikkakunnalla 1915–1931.
Myös eurooppalainen ilmailu- ja avaruusteknologian yritys EADS pitää Saksan pääkonttoriaan Ottobrunnissa, vaikka suurin osa sen alueesta kuuluukin Taufkirchenin naapurikuntaan.
Münchenin S-Bahn pysähtyy Ottobrunnissa ja kulkee kaupunkiin 20 minuutin välein.