hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jamelia
Jamelia Davis, taiteilijanimeltään vain Jamelia, (s. 1. lokakuuta 1981 Birmingham) on brittiläinen R&B-laulaja ja lauluntekijä. Tunnetuksi hän tuli kappaleella "Superstar" vuonna 2003.
Jamaikalaisperheeseen syntynyt Jamelia sai levytyssopimuksen Parlophonelle jo 15-vuotiaana, kun hänen tekemänsä a cappella -laulut saivat levy-yhtiön johtajat vakuuttuneiksi hänen kyvyistään. Huhtikuussa 1999 ilmestyi Jamelian ensimmäinen single "So High". Toisella singlellään "I Do" hän nousi ensimmäistä kertaa Britannian Top 40 -singlelistalle.
Hän oli 18-vuotias, kun vuonna 2000 ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa "Drama", joka nousi parhaimmillaan Britannian Top 40 -albumilistalla sijalle 39. Albumin menestynein single oli "Money", joka nousi parhaimmillaan singlelistan viidenneksi. Albumilta julkaistiin singleinä myös kappaleet "Call Me" ja "Boy Next Door".
Esikoisalbumin jälkeen Jamelia vetäytyi vähäksi aikaa syrjään musiikkialalta ja synnytti esikoistyttärensä vuonna 2001. Hän palasi musiikin pariin vuonna 2003, jolloin ilmestyi single "Bout". Saman vuoden syyskuussa ilmestyi hänen toinen albuminsa "Thank You". Jo ennen sen ilmestymistä hän julkaisi singlenä versionsa tanskalaisen laulajan Christine Miltonin kappaleesta "Superstar". Tämä kappale menestyi myös Britannian ulkopuolella. Hänen toistaiseksi menestynein singlensä Britanniassa on seuraavaksi ilmestynyt "Thank You". Se nousi parhaimmillaan listan kakkoseksi. Albumi "Thank You" ilmestyi uudelleen laajennettuna kahdella uudella kappaleella. Molemmat, "See It in A Boy's Eyes" ja "DJ", ilmestyivät myös singleinä, ja ne nousivat Top 10 -singlelistalle.
Jamelia osallistui syksyllä 2004 Band Aid 20 -hyväntekeväisyyssinglen tekemiseen. Samoihin aikoihin ilmestyi tunnuskappale "Stop" elokuvaan "". "Stop" oli versio Sam Brownin vanhasta kappaleesta.
Jamelian toinen tytär syntyi lokakuussa 2005. Tyttären isä on jalkapalloilija Darren Byfield.
Jamelian uusin albumi "Walk with Me" julkaistiin syyskuussa 2006. Albumin singleä "Beware of the Dog" on kritisoitu siitä, että se muistuttaa hämmästyttävän paljon Rihannan kappaletta S.O.S. "Beware of the Dog" on soundiltaan täsmälleen sama kuin Depeche Moden "Personal Jesus".
Stureplan
Stureplan on Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Norrmalmin ja Östermalmin kaupunginosa-alueiden välissä sijaitseva aukio. Se tunnetaan useista ylellisistä ja kalliista ravintoloistaan sekä yökerhoistaan. Sitä myös pidetään varakkaan yläluokan nuorison, julkisuuden henkilöiden ja Ruotsin kuninkaallisen perheen nuorten jäsenien temmellyskenttänä.
Stureplanin tunnusmerkkinä sekä tapaamispaikkana toimii "Svampen", sientä muistuttava betoninen pylväs, joka sijaitsee aukion keskellä.
Sergelin tori
Sergelin tori () on tunnettu aukio Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa. Aukio syntyi vasta 1960-luvulla, kun laaja alue sen ympäristössä, Tukholman Norrmalmin keskeisin osa, rakennettiin kokonaan uudestaan. Se nimettiin 1700-luvulla vaikuttaneen ruotsalaisen kuvanveistäjä Johan Tobias Sergelin mukaan, jonka työpaja oli sijainnut alueella ja jonka mukaan jo aikaisemmin oli nimitetty alueella sijainnut pieni Sergelsgatan -niminen katu (nykyisin kävelykatu).
Aukion keskellä kohoaa sinne vuonna 1974 pystytetty 37 metriä korkea lasinen pylväs, "Kristall-vertikal accent", jonka on suunnitellut Edvin Öhrström. Aukion maamerkkinä toimivaa pylvästä ympäröi suihkulähdeallas sekä ellipsin muotoinen liikenneympyrä.
Sergelin torin varrella sijaitsee muun muassa Tukholman Kulttuuritalo, "Kulturhuset". Sergelin torilla sijaitsee myös T-Centralenin metroasema sekä Åhléns City -tavaratalo.
Aleksis Kiven Seura
Aleksis Kiven seura on 7. huhtikuuta 1941 perustettu yhdistys, jonka kotipaikkakunta on Helsinki. Seuran tarkoituksena on herättää ja pitää vireillä kansalliskirjailija Aleksis Kiven (1834–1872) henkilöön ja tuotantoon kohdistuvaa mielenkiintoa ja harrastusta. Yhdistys tukee sellaista tieteellistä tutkimustyötä sekä luovaa taidetta, joka pohjautuu Kiven henkilöön ja tuotantoon. Seura pyrkii myös vaalimaan, säilyttämään ja tekemään tunnetuksi Kiven elämään liittyviä muistoja, tietoja sekä rakennus- ja maisemakohteita.
Aleksis Kiven seuran syntysanat lausuttiin 24. helmikuuta 1941. Yhdistystä perustamaan kokoontui tuolloin arvovaltainen seurue, johon kuuluivat mm. säveltäjät Sulho Ranta ja Uuno Klami, näyttelijät Aku Korhonen, Tauno Palo, Paavo Jännes ja Unto Salminen, kirjailija Mika Waltari, teatterinjohtaja Eino Jurkka, oopperanohjaaja Paavo Kostioja sekä toimitusjohtaja Kaarlo Urpelainen.
Aleksis Kiven Seuran keskeisintä toimintaa on nykyään keskustelutilaisuuksien järjestäminen sekä tiedottaminen julkaisutoiminnalla, artikkeleilla ja haastatteluilla. Seura antaa myös asiantuntijalausuntoja. Seuran järjestämät päätapahtumat ovat Aleksis Kiven päivän vastaanotto 10. lokakuuta.
Seura on julkaissut Aleksis Kiven Seuran albumeita vuodesta 1945 lähtien. Vuosina 1986-1992 seura julkaisi "Nummisuutari"-lehteä, jota ilmestyi seitsemän numeroa.
Vuodesta 1975 lähtien Aleksis Kiven Seura on myöntänyt vuosittain tunnustuspalkinnon, "Eskon puumerkin", ansioituneesta "nummisuutarin eskomaisesta" toiminnasta jollain elämän alueella.
Irinark Solovetskilainen
Pyhittäjä Irinark Solovetskilainen oli Vienanmerellä sijaitsevan Solovetskin luostarin munkki ja myöhemmin sen igumeni 1600-luvulla. Hänet lasketaan Suomessa kuuluvaksi niin sanottuihin Karjalan valistajiin.
Pyhittäjä Irinarkin aikana Solovetskin luostaria vahvistettiin linnoituksena ja luostari kehittyi tuohon aikaan koko Pohjois-Venäjän kirkolliseksi ja puolustukselliseksi keskukseksi.
FlyNordic
FlyNordic AB oli ruotsalainen halpalentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Arlandan lentoasema. Se lensi säännöllistä liikennettä Skandinaviassa ja Euroopassa.
Yhtiö perustettiin 1. marraskuuta 2000 ja se aloitti lennot kuukautta myöhemmin, 1. joulukuuta 2000. Marraskuussa 2003 Finnair osti 85 % FlyNordicin (aikaisemmin Nordic Airlink) osakkeista. Toukokuussa 2004 Finnair osti loputkin osakkeet, jolloin yhtiöstä tuli kokonaan Finnairin omistama. Lokakuussa 2004 yhtiön nimi vaihdettiin Nordic Airlinkistä FlyNordiciksi. Huhtikuussa 2007 ilmoitettiin, että Finnair myy FlyNordicin norjalaiselle Norwegian Air Shuttlelle saaden vastineeksi sen osakkeita.
Huhtikuusta 2008 lähtien FlyNordicin lennot operoitiin emoyhtiö Norwegian Air Shuttlen nimen alla. Myöhemmin vuonna 2008 lentoyhtiön toiminta sulautettiin Norwegianiin ja FlyNordic lakkautettiin.
Heinäkuussa 2006 FlyNordic lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin:
Bat Out of Hell III: The Monster Is Loose
Bat Out of Hell III: The Monster Is Loose on Meat Loafin loppuvuodesta 2006 julkaistu albumi. Se on "Bat Out of Hell" -trilogian kolmas osa ja ensimmäinen jota Meat Loafin pitkäaikainen yhteistyökumppani, lauluntekijä ja tuottaja Jim Steinman ei ollut tekemässä. Steinmanin tekemiä lauluja albumilla kuitenkin on. "Bat Out of Hell III: The Monster Is Loosen" on tuottanut Desmond Child.
Albumin julkaisua varjosti riita Bat Out of Hell -nimen omistajasta. Meat Loaf nosti toukokuussa 2006 Jim Steinmania vastaan oikeusjutun, jossa syytti tätä Bat Out of Hell -nimen omimisesta ja yrityksistä estää Meat Loafia jatkamasta albumisarjaa. Heinäkuussa 2006 osapuolet pääsivät kuitenkin yhteisymmärrykseen nimen käyttöoikeudesta. Meat Loaf julkaisi Bat Out of Hell III:n ja Steinmanilla on oikeudet Bat Out of Hellin mahdollisiin tuleviin näyttämö- ja elokuvasovituksiin.
Ensimmäinen single- ja videojulkaisu "It's All Coming Back to Me Now" on Meat Loafin ja norjalaisen laulajattaren Marion Ravenin duetto. "Bad For Good" -raidalla vierailee kitaristi Brian May. Muita vierailijoita ovat Steve Vai ja John 5.
Suomenlinnan Liikenne
Suomenlinnan Liikenne Oy – Sveaborgs Trafik Ab on vuonna 1950 perustettu yritys, joka hoitaa Suomenlinnan ja Manner-Helsingin välistä lauttaliikennettä. Yhtiön omistaa Helsingin kaupunki. Valtio osallistuu huoltoliikenteen kustannusten kattamiseen. Valtionhallinnossa se kuuluu opetusministeriön vastuualueeseen.
Yhtiötä perustettaessa sen osakkaiksi tulivat
Yhtiön omistussuhteita järjesteltiin 1970-luvulla niin, että valtio ja kaupunki omistivat sen puoliksi. Valtion osakkeet siirtyivät opetusministeriön hallintaan ja Suomen Matkailijayhdistyksen osake kaupungin omistamalle Suomen Turistiautolle.
Valtio myi omistusosuutensa yhtiössä Helsingin kaupungille vuonna 2010 ja vuoden 2011 alusta yhtiön omistaa kokonaan Helsingin kaupunki. Yhtiön osakkeet ovat Helsingin kaupungin liikennelaitos -liikelaitoksen (HKL) taseessa.
Yrityksen ensimmäinen alus M/S Suomenlinna-Sveaborg aloitti liikennöinnin 1. toukokuuta 1952. Kauppatorin lauttalaituri ja arkkitehti Aarne Hytösen suunnittelema matkustajapaviljonki valmistuivat 1953.
Vuonna 1978 aloitti yhtiön huolto- ja matkustajalautta M/S Ehrensvärd liikennöinnin Katajanokan kärjestä Suomenlinnaan. Korkeasaaren lautta ja liikennöinnin hoitaminen eläintarhaan siirtyi Suomenlinnan Liikenteelle vuonna 1981. Se pysyi yrityksen hoidossa vuoteen 1988 saakka, jolloin kaupunki antoi sen yksityisten yritysten hoitoon. Korkeasaaren lautta myytiin Sun Linesille ja se hoiti apualuksena Suomenlinnan liikennettä vuoteen 1993 asti. Vuonna 1992 Sun Linesin ostama M/S Tor alkoi osallistua Suomenlinnan liikenteen hoitamiseen.
Helmikuussa 1986 yhtiö aloitti vuokraamillaan pikkubusseilla liikennöinnin jäätietä pitkin Olympialaiturista Suomenlinnaan. Liikennettä jatkettiin vielä seuraavana talvena, mutta sitten Särkänsalmi päätettiin pitää talvisin laivaliikenteen käytössä, mikä esti jäätien teon.
Vuodesta 1973 lähtien Suomenlinnan liikenteeseen ovat osallistuneet myös yksityiset vesibussiyrittäjät ajaen lisävuoroja ja iltavuoroja. Matkustajista vesibussit ovat kilpailleet yhtiön kanssa 1960-luvun lopulta saakka.
Uusi lautta M/S Suomenlinna II aloitti liikennöinnin kesäkuussa 2004. Samana vuonna M/S Suomenlinna-Sveaborg myytiin Sun Ferry -yhtiölle ja alus sai uudeksi nimekseen Suomenlinnan lempinimen mukaan M/S Suokki.
Vesuri
Vesuri ja kassara ovat hieman eri tarkoituksiin tehtyjä pienpuiden käsittelytyökaluja, 
joita on käytetty pääasiassa Euroopassa, mutta myös eurooppalaisten uudisasukkaiden viemänä Amerikassa ja osissa Aasiaa.
Puiden karsimiseen ja vesakon raivaukseen käytettävän vesurin karaistusta teräksestä tehty terä on pitkä, litteä ja toiselta sivulta teroitettu. Tavallisesti pyöreä varsi on suoraan terän jatkeena. Terän kärki taipuu teroitetun sivun puolelle ja toimii vesuria käytettäessä terän "suojana" iskun osuessa maahan. Vesureita on monen kokoisia yhdelle ja kahdelle kädelle. Vesuri on yhdessä kirveen kanssa työkaluna myös perinteisessä lehdestyksessä.
Kassara tai käsikassara on tehty samantapaiseksi kuin pieni vesuri, mutta sen terän kärki kääntyy ylöspäin, jotta sen varsinaisessa käyttötarkoituksessa, havujen hakkaamisessa, voidaan terä lyödä hakkuupölkkyyn terän kärjen estämättä. Ylös kääntyvää koukkumaista kärkeä voidaan käyttää havujen siirtelyyn.
Näiden työkalujen rakenteissa ja nimitysten käytössä on paikallisia eroavuuksia.
Heard ja McDonaldinsaaret
Heard ja McDonaldinsaaret on Australian territorio Eteläisellä jäämerellä sijainnissa 53°00′S 73°00′E noin 4 100 kilometriä lounaaseen Australian länsirannikon Perthistä . Asumattomat ja karut saaret ovat kuuluneet Australialle vuodesta 1947. Alue käsittää Heardinsaaren ja McDonaldinsaaret, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 372 km². Saarien merenpinnan vuoden keskilämpötila on 0 °C ja 3 °C välillä.
Brittiläinen hylkeenpyytäjä Peter Kemp oli luultavasti ensimmäinen henkilö, joka näki Heardinsaaren. Hänen epäillään nähneen matkallaan priki "Magnetilla" Kerguelenistä Etelämantereelle saaren vuonna 1833 ja merkinneen tämän merikarttaan.
Yhdysvaltalainen hylkeenpyytäjä kapteeni John Heard "Orient"-aluksella näki saaren matkalla Bostonista Melbourneen 25. marraskuuta 1853. Hän ilmoitti löydöstään kuukautta myöhemmin ja saari nimettiin hänen mukaansa. Sattumalta "Samarang"-aluksen kapteeni William McDonald löysi hieman myöhemmin (4. tammikuuta 1854) McDonaldinsaaret.
Vasta maaliskuussa 1855 "Corinthian"-aluksen hylkeenpyytäjät kapteeni Erasmus Darwin Rogers johdolla astuivat maihin ensimmäisinä ihmisinä paikassa nimeltä Oil Barrel Point. Vuosien 1855 ja 1880 välillä saarella asui joitakin amerikkalaisia hylkeenpyytäjiä heikoissa olosuhteissa. Parhaimmillaan yhteisön koko oli 200 asukasta. Vuoteen 1880 mennessä suurin osa saaren hyljekannasta oli metsästetty ja pyytäjät jättivät saaren. Yhteensä yli 100 000 barrelia merinorsuöljyä tuotettiin saarella 25 vuoden aikana.
Saaret ovat kuuluneet Australialle vuodesta 1947 ja ne valittiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1997.
Heardinsaari (368 km², koordinaatit ) on karu ja vuorinen. Se on osittain jäätiköiden peitossa ja sitä hallitsee 2 745 metriä korkea tulivuori Mawson Peak, joka on osa Big Benin massiivia. Mawson Peak on Australian korkein vuori ja samalla toinen Australian tulivuorista (toinen sijaitsee viereisellä McDonaldinsaarella).
McDonaldinsaaret (koordinaatit ) sijaitsevat 44 kilometriä Heardinsaaresta länteen. Saariryhmään kuuluu McDonaldinsaari, Flat Island ja Meyer Rock. Saaret ovat pieniä ja kivisiä ja maaperä muodostunut tuffista ja laavakivestä. Saarella kasvaa kerguelinkaalia ja mätäsheiniä. McDonaldinsaarella sijaitsee tulivuori, joka purkautui viimeksi vuonna 2005. Tämän tapahtuman seurauksena saaren pinta-ala lähes tuplaantui .
Lisäksi territorioon kuuluu pieniä luotoja ja kareja Heardinsaaren pohjoispuolella, jotka muodostavat yhteensä 1,1 km² pinta-alan.
Ülemistejärvi
Ülemistejärvi () on Viron pääkaupungin Tallinnan ja Tallinnan Lennart Meri -lentoaseman lähellä sijaitseva järvi. Sen pinta-ala on 9,6 neliökilometriä ja syvyys enimmillään kuusi metriä. Tallinnan kaupunki on saanut järvestä juomavetensä aina 1300-luvulta lähtien.
Nykyisin kaupunki käyttää järven vettä vuorokaudessa noin 200 000 kuutiometriä, ja runsaan käytön vuoksi järveen ohjataan lisävettä muista joista. Vaskjala–Ülemiste kanalin kautta tuodaan vettä Pirita- ja Jägala jõesta. Myös Väänan ja Pärnunjoesta täydennetään vettä. Järvi on ympäröity aidalla, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä.
Tarun mukaan "Ülemisten ukko" kysyi kaupunkilaisilta joka vuosi, joko kaupunki on valmis. Tähän piti aina vastata 'ei', sillä muutoin ukko olisi päästänyt Ülemistejärven vedet valloilleen ja hukuttanut alapuolella olevan Tallinnan kaupungin.
Meisto
Meisto eli meistaus on metallituotteiden käsittelyssä käytettävä menetelmä, jolla "meistiä" käyttämällä viimeistellään käsiteltävänä oleva pintamateriaali leikkaamalla tai puristamalla se haluttuun muotoon.
Menetelmästä käytetään toisinaan myös nimitystä "stanssaus", jolla kuitenkin yleisemmin tarkoitetaan kirjapainotaidossa käytettävää vastaavaa menetelmää.
Olga Jegorova
Olga Nikolajevna Jegorova (, s. 28. maaliskuuta 1972 Novotšeboksarsk) on venäläinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Sekä vuoden 1989 että vuoden 1991 juniorien EM-kisoissa Jegorova saavutti 1 500 metrillä pronssia. Aikuisten sarjoissa hän keskittyi kuitenkin aluksi pitemmille matkoille.
Hänen ensimmäinen arvokisamitalinsa oli 3 000 metrin kultamitali 1997 Pariisin MM-hallikisoista. Myös 1998 Euroopan cupissa hän voitti 3 000 metrin kilpailun ja oli samalla matkalla maailmancupissa viides. 1999 Maebashin MM-hallikisoissa hän oli 3 000 metrillä kuudes ja samalla matkalla saman vuoden Euroopan cupissa kolmas. 1999 Sevillen ulkoratojen MM-kisoissa hän osallistui 5 000 metrille, mutta jäi omassa alkuerässään 15:ksi. Vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa hän selviytyi matkalla loppukilpailuun, missä sijoittui kahdeksanneksi.
Vuoden 2001 MM-hallikisoissa Lissabonissa Jegorova voitti 3 000 metrin kilpailun ajalla 8.37,48. Samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän voitti kultaa 5 000 metrillä ajalla 15.03,39. Samana vuonna hän myös voitti Kultaisen liigan kultapotin hänen voitettua lajinsa jokaisessa liigan osakilpailussa. 31. elokuuta Berliinissä hän juoksi 5 000 metrillä uuden Euroopan ennätyksen 14.29,32. Aikaisemmin samana vuonna hänen ilmoitettiin antaneen EPOa sisältäneen doping-näytteen, mutta hänen kilpailukieltonsa peruutettiin, sillä IAAF:n sääntöjen mukaan testi olisi pitänyt tehdä sekä verestä että virtsasta, kun Jegorova oli antanut ainoastaan positiivisen virtsanäytteen. Kilpailukiellon peruuntuminen aiheutti mielipahaa monissa hänen kilpakumppaneissaan.
Vuoden 2002 maailmancupissa Jegorova voitti 5 000 metrin kilpailun. 2003 Firenzessä Euroopan cupissa hän voitti 3 000 metriä. Saman vuoden MM-kisoissa Saint-Denis'ssä hän oli omassa 5 000 metrin alkuerässään kymmenes. Tämän jälkeen hän alkoi keskittyä lyhyemmille matkoille. 2004 Ateenan olympialaisissa hän juoksi 1 500 metriä ja sijoittui kahdeksanneksi. Samana vuonna hän oli kuudes. Vuotta myöhemmin Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui hopealle ja oli yhdeksäs.
Vuonna 2008 Jegorova jäi kiinni dopingnäytteensä manipuloinnista. Hänet tuomittiin kahden vuoden kilpailukieltoon yhdessä kuuden muun venäläisen naisyleisurheilijan kanssa. Vuonna 2009 Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS muutti Jegorovan kilpailukiellon 2 vuoden ja 9 kuukauden pituiseksi ajalle 31.7.2008–30.4.2011. Samalla hänen kaikki tuloksensa 7.4.2007 lähtien hylättiin.
Liisa Kulhia
Aune-Liisa Kulhia (o.s. Hällfors, 1. lokakuuta 1925 Helsinki – 13. syyskuuta 1993 Helsinki) oli kansanedustaja, kunnallispoliitikko ja kansalaisaktivisti.
Liisa Kulhia istui eduskunnassa vuosina 1983–1987. Hänet valittiin Suomen keskustan listoilta, mutta hän erosi keskustan eduskuntaryhmästä 1985 ja perusti oman yhden hengen eduskuntaryhmänsä. Hän toimi jäsenenä lakivaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa. Vuoden 1987 vaaleissa Kulhia putosi eduskunnasta.
Liisa Kulhia tuli kuuluisaksi 1970-luvulla armottomana ”rötösherrojen” vihollisena. Hän taisteli muun muassa Helsingin metron rakentamista vastaan ja toi julkisuuteen metroon liittyneet taloussotkut. Tilintarkastajan ominaisuudessa Kulhia katsoi vuonna 1982, että metron laitteiden tilauslaskelmista paljastuneet miljoonien markkojen virheet tehtiin tahallaan, yhden laitetoimittajan suosimiseksi. 
Hän pyrki lisäämään yksityisen henkilön vaikutusmahdollisuuksia kunnallisessa byrokratiassa ja päätöksenteossa. Hänet nimettiin Helsingin kaupungin tilintarkastajaksi 1981. Vuosina 1975–1979 hänellä oli oma tilitoimisto.
Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Kulhia oli vuodesta 1985 kuolemaansa saakka. Hänellä oli oma ”Helsinki 2000” -valtuustoryhmä, johon kuului parhaimmillaan neljä valtuutettua.
Toiminnastaan Liisa Kulhia sai Naistoimittajien yhdistyksen Vuoden kellokas -palkinnon 1978 ja Aleksis Kiven Seuran myöntämän Eskon puumerkin 1979.
Hän julkaisi vuonna 1984 muistelmateoksen "Itse teossa".
Liisa Kulhia kuoli vaikean sairauden murtamana 67 vuoden iässä.
Sammalkukkametsän sota
Sammalkukkametsän sota (alkuteos "Mossflower") on brittiläisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin Redwallin taru- kirjasarjan toinen osa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 1999.
Ennen Redwallin luostarin rakentamista sammalkukkametsässä oli Kotirin linnoitus. Linnoitusta ja koko metsää hallitsi Villikissa Verdauga Vihersilmä. Vihersilmän sotilaat keräsivät metsän asukkailta ruokaa verona. Soturi Martin puolusti siiliperhettä ja joutui vangiksi Kotiriin. Vihersilmän tytär Tsarmina ja kettu Fortunata myrkyttivät valtiaan ja syyttivät teosta Tsarminan veljeä Gingivereä.
Hiirivaras Gonff jäi vangiksi oltuaan varastamassa ruokaa Kotirista ja hänet heitettiin samaan tyrmään Martinin kanssa. He onnistuivat karkaamaan Savanen (Sammalkukkametsän VastarintaNeuvosto) avustuksella. Savanen salaisena päämajana toimi Puuhun rakennettu Mäyrämaja, joka on Mäyrämajan Bellan asunto.
Gonff, Martin ja nuori Dinny-myyrä lähtivät kohti Salamandastronia tarkoituksenaan löytää Mäyrävaltias Boar Taistelija(joka oli Bellan isä) auttamaan Sammalkukkametsän vapauttamisessa Tsarminan orjuuden alta. Samaan aikaan sillinuorukaiset Veerti ja Kalle jäivät vangeiksi Kotiriin. Savane yhdessä ketuksi naamioituneen saukko Naamion kanssa vapauttivat heidät ja villikissa Gingiveren. Vapauttaessaan vankeja, Naamio kuitenkin kuolee Tsarminan ampumaan nuoleen, joka oli tarkoitettu Gingiverelle. Myöhemmin Mäyrämajassa pidetään juhlat vankien vapautumisen ja Naamion kunniaksi. Seuraavana päivänä Gingivere lähti vaeltamaan kohti itää.
Martin ystävineen tapasivat Log-a-login, joka oli ainoana heimostaan pelastunut merirosvojen hyökkäyksestä. He saapuivat Salamandastroniin, jossa Soturi Martinin miekka, jonka Tsarmina oli katkaissut, taottiin uudestaan. Merirosvo Veitsihampaan johtama tuholaisjoukkio hyökkäsi Salamandastroniin. Boar tappoi Veitsihampaan, mutta kuoli itse. Gonff, Dinny, Martin, Log-a-log ja kuusi jänistä karkasivat Veitsihampaan laivalla Verivanalla, vapauttivat orjat joiden joukossa oli Martinin ystävä Timballisto ja Log-a-login päästäisheimo. Verivana nimettiin uudelleen Puupatiksi.
Saavuttuaan Sammalkukkametsän seudulle saukot upottivat Puupaatin ja patosivat sillä Sammalkukkajoen. Vesi tulvi myyrien kaivamia tulvatunneleita pitkin suoraan Kotirin kellariin ja Kotir jäi tulvan alle. Kotirin sotilaat vangittiin ja heidät päästettiin lähtemään. Martin ja Tsarmina kävivät kaksintaistelun ja Tsarmina hukkui. Martin selvisi vammoistaan huolimatta hengissä. Lähistölle rakennettiin Abbedissa Germainen johdolla punaisesta hiekka kivestä Redwallin luostari. Gonff nai hiirineito Columbinen ja he muuttivat asumaan lähistölle Pyhän Ninianin kirkkoon.
Libuše
Libuše ( tai "Libuscha") oli Přemyslidien hallitsijasuvun perustaja ja tšekkiläisten myyttinen esiäiti. Legendan mukaan Libuše perusti Prahan 700-luvulla.
Libušen sanotaan olleen tšekkien myyttisen Krok-hallitsijan nuorin tytär. Tarinan mukaan Krok rakensi linnan Vltava-joen varrelle Vyšehradiin. Isä valitsi kolmesta tyttärestä seuraajakseen Libušen, joka osoittautui viisaaksi hallitsijaksi. Heimon miehet häpesivät kuitenkin naisvallan alla oloa, mistä suuttuneena Libuše lupasi osoittaa kansalle uuden miespuolisen hallitsijan, josta tulisi hänen aviomiehensä. Valinta osui Přemysliin, joka aurasi peltoja Stadicen kylästä. Přemyslistä ja Libušesta polveutui Přemyslidien hallitsijasuku.
Bedřich Smetana on säveltänyt Libušen tarinasta oopperan "Libuše".
Skellefteån lentoasema
Skellefteån lentoasema sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Skellefteån keskustasta Ruotsissa.
Skellefteån lentoasema on matkustajamääriltään Pohjois-Ruotsin viidenneksi suurin ja Ruotsin 14. suurin lentoasema. Vuonna 2014 lentoaseman kautta kulki 319 806 matkustajaa. Lentoasemalla on yksi 2 100 metriä pitkä kiitotie.Lisäksi lennetään charter-lentoja mm. Välimeren maihin ja Kanariansaarille.
Uolevi Raade
Tauno Uolevi Raade (5. heinäkuuta 1912 Turku – 13. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja valtiojohtoisen Neste Oy:n pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Uolevi Raateen vanhemmat olivat vaatimattomista oloista noussut Turun hovioikeuden varapresidentti Kaarle Raade (ent. Randell) ja vanhaan turkulaiseen Wittfoothin kauppiassukuun kuulunut taidemaalari Agnes Wittfooth. Uolevi Raade kirjoitti ylioppilaaksi Turun lyseosta. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1935 ja diplomiekonomiksi Åbo Akademista 1942. Opiskeluaikanaan hän oli yksi Polyteknikkojen ilmailukerhon perustajista. Talvisodassa hän toimi hävittäjälentäjänä, mutta hänet siirrettiin pian sotateollisuuden palvelukseen.
Raade aloitti työuransa teollisuuden palveluksessa 1937–1942 (mm. Oy Lokomo Ab) ja siirtyi 1945 kauppa- ja teollisuusministeriöön teollisuusosaston ylijohtajaksi. Tässä roolissaan hän oli mukana SOTEVAn työssä, joka vastasi sotakorvaustuotannosta. Raateen sanotaan jopa laatineen ne tarkat suuntaviivat ja aikataulut, joiden mukaan koko sotakorvausprojekti sitten toteutui.
Raade oli perustamassa kansallista öljynjalostusta käyttäen Italian öljyteollisuutta mallina. Hän johti Neste Oy:tä alusta alkaen. Hänet nimitettiin ylijohtajan paikalta Nesteen toimitusjohtajaksi vuonna 1955. Yhtiön Naantalin jalostamon toiminta käynnistyi pari vuotta myöhemmin.
Raateen vahvana työparina Nesteen luomisessa oli ensin pääministeri, vuodesta 1956 alkaen presidentti Urho Kekkonen. Kekkonen painosti poliitikot yhteisen hankkeen taakse, Raade puolestaan hoiti teollisuusyhteydet niin kotimaassa kuin ulkomaillakin. Neste oli alusta saakka hyvin kansainvälinen yritys. Sen tekniikka tuli pääosin USA:sta, raaka-aine Neuvostoliitosta ja rahat rakentamiseen muun muassa Ranskasta. Neste Oy:ssä tapahtuneen työnsä ohella vuorineuvos Raade toimi teollisuuden keskusliittojen, neuvottelukuntien ja 37:n yhtiön johtokuntien ja hallitusten jäsenenä tai puheenjohtajana.
Raade toimi Nesteen johdossa vuoden 1979 loppuun saakka. Hän oli myös Neste Oy:n johtokunnan puheenjohtaja 1959–1979. Hän rakensi Nesteestä Suomen suurimman yhtiön.
Raateen viimeisinä vuosina Neste tilasi Saksasta Suomen siihen asti tehokkaimman meripelastusaluksen, joka luovutettiin Suomen Meripelastusseuran käyttöön. Raateen roolista sen hankkimisessa on erilaisia tarinoita. Aluksen nimeksi ehdotettiin "Uolevi Raadetta", mutta siitä tuli Ossi Barck yhtiön ensimmäisen ja pitkäaikaisimman lippukapteenin mukaan. Raateen aikana rakennettiin myös Espoon Keilaniemeen Nesteen uusi pääkonttori, jonka suunnittelua Raade halusi valvoa yksityiskohtia myöten. Vuonna 1976 valmistunut korkea tornitalo sai kansan suussa lempinimen ”Raaden hammas”.
Raade sai vuorineuvoksen arvonimen 1962. Hänet kutsuttiin Teknillisten Tieteiden Akatemian kunniajäseneksi 1977. Hän oli ensimmäisiä laajalti maailmalla mainetta keränneitä suomalaisia yritysjohtajia ja vaikuttajia. New York Post esitteli vuonna 1971 kuvan kera kullatuin hanoin varustettua kylpyhuonetta ja risti hänet pohjolan öljyšeikiksi. Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki -palkinnon hän sai 1981.
Uolevi Raade haudattiin Naantalin kirkkomaahan.
Kansan Sivistystyön Liitto
Kansan Sivistystyön Liitto (KSL) on vapaan sivistystyön järjestö, joka tarjoaa koulutusta yhdessä jäsentensä ja yhteistyökumppaneidensa kanssa. KSL perustettiin 28. lokakuuta 1964 kansandemokraattisen liikkeen sivistysjärjestöksi, kun SKDL:n kannattajat erosivat Työväen Sivistysliitosta (TSL). Nykyisin KSL on lähellä Vasemmistoliittoa.
KSL ylläpitää "KSL-opintokeskusta", joka on opetusministeriön valvonnan alainen valtakunnallinen aikuisoppilaitos. KSL-opintokeskuksen toiminta perustuu kolmeen pilariin: kulttuuri-, järjestö- ja yhteiskunnalliseen oppimiseen. KSL:n mukaan koulutus pyrkii lisäämään kansalaisaktiivisuutta, kehittämään järjestöosaamista ja edistämään yksilöiden ja yhteisöjen hyvinvointia. Valtaosa koulutus- ja opintotoiminnasta tapahtuu kansalaisjärjestöissä. Opintosisällöt nousevat kansalaisjärjestöjen ja niiden jäsenten tarpeiden pohjalta. KSL-opintokeskus antaa taloudellista ja pedagogista tukea kurssien ja opintokerhojen toteuttamiseen. Lisäksi se tarjoaa ammatillista lisäkoulutusta sekä kaikille avoimia ja järjestöille suunnattuja koulutuksia.
Alkuvuonna 2006 KSL perusti yhdessä Vasemmistoliiton ja Yrjö Sirolan Säätiön kanssa Vasemmistofoorumi-ajatushautomon.
Suomen Kommunistisen Puolueen vähemmistön kannattajat erosivat vuonna 1986 KSL:stä ja perustivat Demokraattisen Sivistysliiton.
Kansan Sivistystyön Liittoon kuuluu vuonna 2017 17 jäsenjärjestöä. Parhaimmillaan, 1980-luvun alussa, Kansan Sivistystyön Liittoon kuului yli 30 järjestöä. Luetteloissa suluissa liittymisvuosi tai jäsenyysvuodet.Vuosina 1986–1995 KSL:lla oli myös erillinen liittovaltuuston puheenjohtaja, joina toimivat Sakari Hänninen (1986–1991) ja Tapani Sihvola (1992–1995).
Dietrich Fischer-Dieskau
Dietrich Fischer-Dieskau (28. toukokuuta 1925 Berliini — 18. toukokuuta 2012 Berg, Starnberg) oli yksi 1900-luvun arvostetuimmista laulajista. Hänen äänialansa oli baritoni.
Lied-laulajana Dietrich Fischer-Dieskau kunnostautui erityisesti Franz Schubertin yksinlaulujen esittäjänä. Varsinkin "Winterreise"- ja "Die schöne Müllerin" -laulusarjojen levytykset pianisteinaan Jörg Demus ja Gerald Moore ovat saaneet paikan klassisen musiikin historiassa. Dietrich Fischer-Dieskau onkin ollut yksi ahkerimmista taidemusiikin esittäjistä runsaalla 400 levytyksellään, ja hänen repertoaariaan on sanottu laajemmaksi kuin kellään muulla laulajalla.
Dietrich Fischer-Dieskau vieraili useita kertoja myös Suomessa. Useimmat levytyksensä hän teki Deutsche Grammophon -levymerkille. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat niin Jeesuksen rooli Johann Sebastian Bachin "Matteus-passiossa", Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin ja Richard Wagnerin oopperoiden keskeiset osat kuin Franz Schubertin ja Robert Schumannin yksinlaulut.
Fischer-Dieskau syntyi Berliinissä rehtorin ja opettajan perheeseen. Hän alkoi ottaa laulutunteja 16-vuotiaana. Vuonna 1943 Fischer-Dieskau joutui sotaan. Hän jäi vangiksi 1945 ja oli kaksi vuotta amerikkalaisten sotavankina.
Ammattilaisura musiikin parissa alkoi vuonna 1947, jolloin hän palasi Saksaan. Seuraavina vuosikymmeninä Fischer-Dieskau esiintyi lukuisissa eri maissa ja teki monia oopperarooleja. Vuonna 1951 hän levytti ensimmäiset liedinsä. Vanhojen oopperoiden ja liedien lisäksi Fischer-Dieskau esitti 1900-luvun musiikkia. Hän vetäytyi konserttilaulajan urasta vuonna 1992, jonka jälkeen hän toimi kapellimestarina, opetti laulamista, kirjoitti kirjoja ja maalasi.
Otto Klemperer
Otto Klemperer (14. toukokuuta, 1885 – 6. heinäkuuta, 1973) oli saksalaissyntyinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän otti Yhdysvaltain kansalaisuuden 1937 ja Israelin kansalaisuuden 1970. Klempereriä pidetään laajalti yhtenä 1900-luvun suurimmista kapellimestareista.
Klempererin maine perustuu enimmäkseen hänen tulkintoihinsa saksalaisesta musiikista. Hän suosi teoksien esittämisessä yleensä hitaita tempoja (usein mainittu esimerkki on Beethovenin pastoraalisinfonian erittäin hitaasti esitetty tanssiosuus). Toisaalta hänen kuuluisa Mahlerin toisen sinfonian levytyksensä mahtuu teoksen muista tunnetuista levytyksistä poiketen yhdelle CD-levylle. (Klemperer oli apulaisena johtamassa torvisektiota, kun teosta esitettiin Mahlerin itsensä ollessa paikalla.) Muita tunnettuja levytyksiä ovat esimerkiksi Bachin H-mollimessu, Beethovenin sinfoniat, Brahmsin sielunmessu sekä Mahlerin "Das Lied von der Erde". Säveltäjänä Klemperer ei saavuttanut erityisen suurta arvostusta. Otto Klempererin serkku oli kirjallisuudentutkija ja professori Victor Klemperer.
Raoul Bova
Raoul Bova (s. 14. elokuuta 1971 Rooma, Italia) on italialainen näyttelijä.
Bova suoritti asepalveluksensa "Bersaglierielissa" ja opiskeli ISEF:ssä, mutta jätti koulun kesken päätettyään pyrkiä näyttelijän uralle. Hän aloitti uransa tv-elokuvasta "Una storia italiana" ja sen jälkeen hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa "Piccolo grande amor". Hänestä tulikin nopeasti suosittu tähti Italiassa, mutta hän kyllästyi nopeasti seksisymbolin osaan ja aloitti tekemään syvällisempiä rooleja. Sen jälkeen hän on näytellyt muun muassa terroristia ja pyhimystä. Lopulta hän sai Lorenzon roolin italianturkkilaisen, Ferzan Özpetekin ohjaamassa elokuvassa "Katseet ikkunassa". Elokuva nosti hänet seksisymbolin roolista arvostetuksi näyttelijäksi. Nykyään hän on näytellyt paljon myös englanninkielisissä elokuvassa, muun muassa "Toscanan auringon alla", jonka pääosassa oli Diane Lane. Hän on tehnyt näyttelemisen lisäksi myös alastonkalenterin vuonna 2000. Yksityiselämässään Bova on naimisissa ja kolmen lapsen isä.
Time
Time on viikoittain ilmestyvä yhdysvaltalainen aikakauslehti, jossa kirjoitetaan merkittävistä tapahtumista ja politiikasta. Lehden julkaisijana toimii yhdysvaltalainen Time Inc., joka oli vuoteen 2014 asti Time Warnerin tytäryhtiö kunnes se 2014 listattiin pörssiin itsenäisenä yhtiönä ja myytiin Meredith Corporationille marraskuussa 2017. "Time"-lehdellä on yhdysvaltalaisen painoksen lisäksi nykyisin kolme kansainvälistä painosta: Aasia, eteläinen Tyynimeri ja EEMEA (Eurooppa, Lähi-itä ja Afrikka). Timen mainoskampanjoissa on sen nimen kirjaimista tehty mainoslause "Today Information Means Everything."
"Timella" on ollut tapana kertoa uutiset henkilöiden kautta, ja kansikuvassa on vuosikymmenten ajan ollut yksi henkilö kerrallaan. "Time"-lehden kanteen pääsyä pidetään suuressa arvossa. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 3. maaliskuuta 1923, jolloin kantta koristi Joseph Gurney Cannon. Haddenin kuoltua 1929 Luce otti lehden ohjat käsiinsä. Lehden levikki vuonna 2014 oli noin 3,3 miljoonaa.
Alkuaikoinaan Time oli poliittisesti hieman konservatiivimyönteinen, mutta lehti ei ole enää 1970-luvulta lähtien edustanut mitään poliittista kantaa.
"Time"-lehden perustivat vuonna 1923 Yalen yliopistossa opiskelleet luokkatoverukset Briton Hadden ja Henry Luce. Se oli ensimmäinen Yhdysvalloissa ilmestynyt viikoittainen uutislehti. Hadden ja Luce olivat aiemmin työskennelleet yliopistonsa "Yale Daily News" -nimisessä lehdessä. Hadden oli jokseenkin huoleton persoona, joka mielellään kiusoitteli Lucea, ja hän piti "Time"-lehden tekoa tärkeänä mutta se oli hänelle myös huvia. Siinä voi olla syy lehden vieläkin eräiden kritisoimaan tyyliin esittää tärkeät uutiset ja asiat kepeään tyyliin, mikä sopii selostuksiin julkisuuden henkilöistä, viihteestä ja popkulttuurista.
2000-luvulla "Time" on monien muiden aikakauslehtien tapaan kärsinyt media-alan muutoksen ja se on joutunut hakemaan säästöjä muun muassa irtisanomalla työntekijöitään ja sulkemalla joitakin Yhdysvaltain toimistojaan.
"Time"-lehti julkaisee vuosittain kaksi erikoisnumeroa. Näistä tunnetumpi on vuoden henkilö ("Time Person of the Year") -numero, jossa lehden toimitus valitsee henkilön, jolla toimituksen mielestä on ollut suurin vaikutus vuoden tapahtumiin. Vuoden henkilöksi valitsemista pidetään usein kunnianosoituksena, mutta titteliä ei ole aina tarkoitettu kunnianosoitukseksi ja se on myönnetty myös sellaisille henkilöille (esimerkiksi Adolf Hitler 1938), jotka ovat vaikuttaneet vuoden tapahtumiin kielteisesti. Henkilön lisäksi vuoden henkilöksi on silloin tällöin nimitetty myös muita kuin varsinaisia ihmisiä, esimerkiksi tietokone (1982), maapallo (1988) ja sinä (2006).
Toinen perinteinen erikoisnumero on "Time 100", jossa listataan kuluneen vuoden 100 vaikutusvaltaisinta henkilöä. Myös tätä pidetään usein kunnianosoituksena, vaikka listalle on valittu muun muassa diktaattori Kim Jong-un (2015).
Sammakot
Sammakot eli pyrstöttömät sammakot eli varsinaiset sammakot ("Anura", ennen myös "Salientia") on yksi sammakkoeläinten kolmesta lahkosta.
Sammakkojen tuntomerkkeihin kuuluu aina lyhyt ruumis sekä täysikasvuisilta yksilöiltä puuttuva häntä. Raajat, varsinkin takaraajat, ovat hyvin kehittyneet. Yleensä sammakot liikkuvatkin loikkimalla. Sammakkojen kallo taas on harvinaisuus selkärankaisten keskuudessa, sillä se koostuu hyvin harvoista osista. Sammakkojen selkärangassa on enintään yhdeksän nikamaa.
Sammakkojen lahko "Anura" on sammakkoeläinten kolmesta nykyään elävästä lahkosta lajimäärältään ylivoimaisesti suurin. Tästä lahkosta on joskus käytetty myös nimitystä "sammakot ja konnat", mikä on kuitenkin tarpeetonta, sillä biologisen määritelmän mukaan konnatkin ovat sammakoita. Sammakot eroavat selvästi sammakkoeläinten kahdesta muusta lahkosta, matosammakoista ja pyrstösammakoista (salamanterit).
Täysin kehittyneillä sammakoilla on tyypillisesti lyhyt ja leveä pää, jossa laajahko suu ja suuret ja ulkonevat silmät. Varsinainen vartalo on lyhyt mutta raajat pitkät, yhteinen ominaisuus on myös pyrstön eli hännän puuttuminen. Iho on löyhä ja sisältää nesteonteloita. Arkikielessä joskus tehtävä ero sammakoiden ja konnien (esimerkiksi rupikonna) välillä perustuu edellisten kosteaan ja jälkimmäisten kuivaan ihoon, mutta tällä ei varsinaisesti ole luokittelullisia perusteita, sillä vaikka eräs sammakoihin kuuluvista heimoista onkin nimeltään konnat ("Bufonidae"), nimitetään konniksi myös monia muihin heimoihin lukeutuvia lajeja. Sammakoiden lahkon merkittävin heimo on myös nimeltään sammakot eli aitosammakot ("Ranidae"), jossa on yli 600 lajia.
Sammakkojen lahkosta tunnetaan runsaaseen kolmeenkymmeneen heimoon jakautuneena jo yli 6 000 lajia, joista lähes kaikki ovat trooppisten sademetsien eläimistöä. Sammakot ovat kuitenkin levittäytyneet lähes kaikkialle maailmaan Etelämannerta lukuun ottamatta. Lajirunsaudessa onkin paljon vaihtelua: pieni kuubansammakko on alle 2 cm pitkä, kun taas goljatsammakko on 25-senttinen ja suurimmillaan yli viisikiloinen. Kaikki munivat veteen, ja siinä kun munien lukumäärä jää kuubansammakolla yhteen, nousee se agakonnalla kymmeniin tuhansiin. Tropiikin ulkopuolella sammakkolajeja on vähemmän, Euroopassa runsaat 20 lajia. Suomessa esiintyy vakinaisesti kolme lajia: sammakko, viitasammakko ja rupikonna. Satunnaisina on tavattu mölysammakko, syötäväsammakko, lessonansammakko ja viherkonna.
Pekka Nuorteva
Pekka Olavi Nuorteva (s. 24. marraskuuta 1926 Helsinki) on biologi, filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston ympäristönsuojelun emeritusprofessori.
Nuortevasta tuli vuonna 1955 Helsingin yliopiston hyönteistieteen dosentti, vuonna 1958 Eläinmuseon museonhoitaja ja vuonna 1974 Helsingin yliopiston ensimmäinen ympäristönsuojelun professori. Hän jäi virasta eläkkeelle 1993. Nuorteva on pitkän linjan ympäristönsuojelija ja muun muassa toimi vuodesta 1967 vuoteen 1970 Suomen luonnonsuojeluyhdistyksen (vuodesta 1969 Suomen luonnonsuojeluliitto) puheenjohtajana. Hän on vastustanut tiukasti niin metsien typpilannoitusta, ydinvoiman rakentamista kuin geenimanipulaatiotakin, jota hän on luonnehtinut ”gigaluokan ympäristöongelmaksi”.
Nuorteva on myös pasifisti. Hän on useaan otteeseen esittänyt julkisuudessa ajatuksen asevelvollisuusjärjestelmän uudistamisesta luonnonsuojelun hyväksi. Nuorteva näki jo 1970-luvulla siviilipalvelusjärjestelmässä voimavaran luonnonsuojelutyöhön ja pestasi siviilipalvelusmiehiä omalle laitokselleen Helsingin yliopistoon.
”Luonnonsuojelu on laajentumassa ihmisen suojeluksi”, Nuorteva kirjoitti Suomen Luonto -lehdessä vuonna 1967 ja jatkoi: ”On selvää, ettei luonnonsuojelutoiminta voi tässä tilanteessa keskittyä pelkästään luonnonsuojelualueiden muodostamiseen tai yksittäisten eläin- ja kasvilajien suojelemiseen. Luonnonsuojelun on entistä tehokkaammin laajennettava toimintansa käsittämään ihmisen itsensä suojelemisen kaikilta niiltä vaaroilta, jotka liittyvät luonnonvarojen väärinkäyttöön tai luonnon saastuttamiseen jätteillä.” Yliopisto-lehdessä vuonna 2000 Nuorteva suositteli ”esi-isiemme” malliin eli paikallistuotantoon palaamista.
Nuorteva on kirjoittanut lukuisia teoksia, muun muassa oppikirjoja, osan niistä yhdessä puolisonsa, filosofian maisteri Sirkka-Liisa Nuortevan kanssa. Hän on julkaissut yli viisisataa tieteellistä kirjoitusta alan lehdissä.
Nuorteva on saanut useita palkintoja ja muita tunnustuksia. Niistä yksi on Aleksis Kiven Seuran myöntämä Eskon puumerkki 1984. Palkinnon perusteluissa Nuortevaa luonnehdittiin yhdeksi ”suomalaisen ympäristönsuojelun ensimmäisistä periaatteistaan tinkimättömistä tiedemiesedustajista”.
Pekka Nuortevan isä oli pakinoitsija Olli eli Väinö Nuorteva ja hänen lapsensa ovat Liisa Nuorteva, Jussi Nuorteva ja Eeva-Maria Tiusanen (o.s. Nuorteva).
Tommy Anderson
Thomas Linton ”Tom, Cowboy” Anderson (9. heinäkuuta 1911 Edinburgh, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 15. syyskuuta 1971 Sylvan Lake, Alberta, Kanada) oli brittiläis-kanadalainen jääkiekkoilija.
Puolustajana pelannut Anderson pelasi NHL:ssä kahdeksan kauden ajan (1934–1942) edustaen Detroit Red Wingsiä ja New York Americansia. Vuonna 1942 hän voitti liigan arvokkaimmalle pelaajalle annettavan Hart Memorial Trophyn pelatessaan Brooklyn Americansissa (New York Americansin nimi vaihdettiin Brooklyn Americansiksi ennen kautta). Anderson oli viimeinen Hart Trophyn voittanut pelaaja Original Six joukkueiden ulkopuolelta aina vuoteen 1973 asti, jolloin Philadelphia Flyersin Bobby Clarke voitti palkinnon.
Red Beattie
Jack "Red" Beattie (2. lokakuuta 1906 Ibstock, Englanti, Iso-Britannia - 7. tammikuuta 1981 ) oli brittiläinen jääkiekkoilija, joka pelasi vasempana laitahyökkääjänä.
Beattie pelasi NHL:ssä yhdeksän kauden ajan edustaen Boston Bruinsia, Detroit Red Wingsiä ja New York Americansia.
Reposaaren kirkko
Reposaaren kirkko on Porin Reposaaressa sijaitseva norjalaistyylinen tunturikirkko. Se valmistui vuonna 1876 ja vihittiin samana vuonna käyttöön 9. heinäkuuta. Kirkko soveltui aluksi vain kesäkäyttöön, talvikäyttöön sopivaksi se muutettiin vuonna 1902. Sitä korjailtiin myös vuonna 1906, jolloin sinne asennettiin myös Felix Frangin maalaama alttaritaulu.
Kirkko on muodoltaan kuusikulmainen, sen kellotapulin ollessa kahdeksankulmainen. Kirkon suunnittelijaa ei tunneta, sen piirustukset tilattiin aikoinaan Tukholmasta. Kattomaalauksista on vastannut professori Lennart Segerstråle, joka maalasi ne vuonna 1928. Kirkon urut ovat peräisin vuodelta 1940, ja ne ovat 11-äänikertaiset.
Kirkko on nykyisin suosittu nähtävyys sekä vihkimiskirkko. Sen puistossa myös sijaitsee Wäinö Aaltosen veistämä torpedovene S2:n .
Aílton (jalkapalloilija, 1973)
Aílton (oik. Aílton Gonçalves da Silva, s. 19. heinäkuuta 1973, Mogeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä kiinalaista Chongqing Lifan F.C.tä. Aikaisemmin muun muassa turkkilaista Besiktasia ja saksalaisia Werder Bremeniä, Hamburger Sport-Vereinia ja Schalkea edustanut brassi oli kolmas yli 100 Bundesliiga-maalia tehnyt ei-saksalainen pelaaja Elberin ja Stéphane Chapuisatin jälkeen.
177 senttimetriä pitkä Aílton on pelannut myös kotimaassaan Brasiliassa sekä Meksikossa. Hän on voittanut kerran Saksan mestaruuden (2004), kahdesti Saksan Cupin (1999, 2004) ja lisäksi muutamia henkilökohtaisia palkintoja; vuonna 2004 hän sai Saksan parhaan jalkapalloilijan, Bundesliigan vuoden pelaajan ja Bundesliigan maalikuninkaan tittelit.
7 (Kotiteollisuuden albumi)
7 on Kotiteollisuus-yhtyeen seitsemäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2005. Levy debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla. Levyltä julkaistiin kaksi singleä, "Vieraan Sanomaa" ja "Kaihola", joista etenkin ensimmäinen oli hitti. Kummastakin tehtiin musiikkivideot. Kaiholan musiikkivideossa pääosaa näyttelee Kari Hietalahti.
Ilmestyi 23. helmikuuta 2005.Ilmestyi 25. toukokuuta 2005.
Alfonso XII
Alfonso XII (28. marraskuuta 1857 – 25. marraskuuta 1885) oli Espanjan kuningas, joka hallitsi vuosina 1874–1885. Hän oli Espanjan kuningatar Isabella II:n poika. Kun Isabella syöstiin vallasta vuonna 1868, Alfonso seurasi äitiään maanpakoon ja sai koulutuksensa Wienissä ja Englannin Sandhurstissa.
Alfonso XII kuoli tuberkuloosiin vuonna 1885 27-vuotiaana. Hänet on haudattu Madridin El Escorialiin.
Alex Rodrigo Dias da Costa
Alex Rodrigo Dias da Costa, yleensä vain Alex, (s. 17. kesäkuuta 1982 Niterói, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan pääsarjassa pelaavaa Paris Saint-Germainia. Alexin pelipaikka on keskuspuolustaja.
Ammattilaisuransa Alex aloitti perinteikkässä brasilialaisseurassa, Santosissa. Debyyttinsä Santosissa teki 2002. Brasiliaisseurassa Alex pelasi 63 ottelua, joissa hän viimeisteli 12 maalia ennen kuin hän vuonna 2004 siirtyi englantilaisseuraan Chelsea FC:hen. Santosissa hän voitti Campeonato Brasileiron 2002.
Alex siirtyi Eurooppaan pelaamaan 2004, kun Chelsea teki kahdeksan miljoonan dollarin sopimuksen brassin kanssa. Alex ei kuitenkaan pystynyt pelaamaan englantilaisseurassa, koska hänen työluvassaan oli ongelmia. Koska Alex ei pystynyt pelaamaan Chelseassa, hän lähti pelaamaan lainalle hollantilaisseuraan PSV Eindhoveniin. Loppujen lopuksi Alex pelasi kolme vuotta Hollannissa ja auttoi seuran kolmeen Eredivisien mestaruuteen ja yhteen KNVB-cupin voittoon. Eindhovenissa Alex pelasi 84 peliä, joissa hän teki 11 maalia.
Alex sai työluvan vuonna 2007, jolloin hän siirtyi pelaamaan Chelseaan. Hänen debyyttinsä Chelseassa oli, kun hän tuli vaihdosta Liverpoolia vastaan 19. elokuuta 2007. Ensimmäisen maalinsa Alex teki Chelsealle ottelussa Middlesbroughia vastaan 20. lokakuuta 2007.
Tammikuun lopussa 2012 Alex siirtyi Chelseasta Ranskaan, Paris Saint-Germainin organisaatioon. Hän teki seuran kanssa 2,5-vuotisen sopimuksen noin kuuden miljoonan euron siirtosummasta.
Alex siirtyi AC Milaniin hänen sopimuksensa loppumisen yhteydessä kesällä 2014.
Alex teki debyyttinsä Brasilian jalkapallomaajoukkueessa 17. elokuuta 2003 Meksikoa vastaan. Alexin maajoukkueuran suurin saavutus on Copa American voitto 2007.
Ahlaisten kirkko
Ahlaisten kirkko on Ahlaisissa, Porissa sijaitseva puukirkko. Se on Porin nykyisistä kirkoista vanhin. Salomon Köhlström rakensi kirkon kaksilaivaisena. Kirkko valmistui vuonna 1796. Vuonna 1832 valmistui kirkosta erillään oleva kellotapuli, jonka suunnitteli Carl Ludvig Engel. Vuonna 1908 kirkko muunnettiin 720 henkilöä vetäväksi ristikirkoksi arkkitehti Josef Stenbäckin johdolla.
Kirkon alttaritaulu esittää Jeesusta siunaamassa lapsia. Se on vuodelta 1888, ja sen on maalannut Elin Danielson-Gambogi. Neljää evankelistaa kuvaavan kirkon renessanssi-henkisen saarnastuolin on puolestaan suunnitellut kirkon rakentaja Köykkä-Köhlström. Kirkossa on myös 17-äänikertaiset urut, jotka sinne asennettiin vuonna 1909.
Lähellä sijainnut Ahlaisten vanha kirkko oli valmistunut vuonna 1693 ja purettiin vuonna 1840.
Kirkon ympärille kapealle harjuselänteelle muodostunut Ahlaisten kirkonkylän taajama on Museoviraston määrittelemä valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Alex (täsmennyssivu)
Alex voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kuningas Arthur (elokuva)
Kuningas Arthur ("King Arthur") on Antoine Fuquan ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka tuli elokuvateattereihin kotimaassaan 7. heinäkuuta 2004 ja Suomessa 20. elokuuta 2004. Elokuva sai alkunsa, kun tekijät halusivat tehdä elokuvan Arthurin legendasta saatuaan inspiraatiota uusimpien arkeologisten kaivauksien löydöksistä. Arthurin legendan aitoudesta kiistellään, mutta elokuva edustaa käsikirjoittajan näkemystä Arthurista ja Rooman sotilaista varhaisella keskiajalla.
Malminpää
Malminpää () on yksi Porin kaupunginosista, järjestysluvultaan kolmas. Se on Porin historiallisen keskustan neljästä kaupunginosasta lounainen ja se rajoittuu Eteläpuistoon, Länsipuistoon, Vapaudenkatuun ja Itsenäisyydenkatuun.
Kaupunginosassa on noin 1 950 asukasta, ja sen rakennuskanta koostuu pääosin 1950-luvun jälkeen rakennetuista asuinkerrostaloista. Vanhempaa rakennuskantaa edustaa muun muassa vuonna 1902 valmistunut Porin tyttölyseo. Kaupunginosassa sijaitsee myös Björneborgs svenska samskolan koulurakennuksia, ruotsinkielinen monitoimitalo Mikaelsgården sekä Liisantorina tunnettu aukio.
Jason Čulina
Jason Čulina (s. 5. elokuuta 1980 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen jalkapalloilija, joka edusti pitkään alankomaalaisia seuroja. 175 senttimetriä pitkän Čulinan pelipaikka oli keskikentän keskellä.
Culina on edustanut urallaan muun muassa FC Twenteä, Amsterdamin Ajaxia, De Graafschapia ja PSV Eindhovenia. Vuonna 2006 hän voitti Alankomaiden mestaruuden.
Australian maajoukkueessa Čulina pelasi 57 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki helmikuussa 2005 Etelä-Afrikkaa vastaan pelatussa ottelussa. Čulina edusti maataan myös Saksan MM-kisoissa 2006.
MIT-lisenssi
MIT-lisenssi on vapaa ohjelmistolisenssi joka kehitettiin Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT). Se ei ole copyleft-lisenssi, joten se sallii teoksen käytön myös kaupallisissa suljetun lähdekoodin ohjelmistoissa. Lisenssi tunnetaan myös nimillä X-lisenssi ja X11-lisenssi.
MIT-lisenssin ehdot ovat yksinkertaiset. Se antaa käyttäjälle oikeudet vapaasti muokata, kopioida ja käyttää teosta omassa projektissa sillä ehdolla, että lisenssin teksti säilyy lähdekoodissa. Koska MIT-lisenssi ei ole copyleft-lisenssi, se ei vaadi lähdekoodin julkistamista vaikka muokattua teosta levitettäisiin eteenpäin. Ehkä tunnetuin lisenssiä käyttävä ohjelmisto on X Window System.
Lisenssin sisältö on public domainia, joten sitä saa muokata vapaasti.
Free Software Foundation (FSF) käyttää MIT-lisenssistä nimitystä X11-lisenssi, koska arvelee sen olevan tarkempi. Open Source Initiative kuitenkin käyttää nimitystä MIT-lisenssi. X11-lisenssi ei kuitenkaan ole täysin sama kuin MIT-lisenssi, vaan siihen on lisätty kielto, jonka mukaan tekijän nimeä ei saa käyttää ohjelman mainostamiseen tai markkinointiin ilman lupaa. Tämä tekee lisenssistä melkein identtisen BSD-lisenssin kanssa. FSF kehottaakin suosittelemaan mieluummin MIT-lisenssin käyttöä, koska BSD-lisenssi voidaan sekoittaa sen vanhaan versioon joka sisälsi paheksutun "mainospykälän".
MIT-lisenssi on Open Source Intiativen hyväksymä ja yhteensopiva GNU GPL:n kanssa, joten GPL- ja MIT-lisensoituja teoksia voidaan yhdistää. X Window Systemin lisäksi muita tunnettuja MIT-lisensoituja ohjelmistoja ovat Mono-kehitysympäristön luokkakirjastot ja PuTTY.