Walther PP
Walther PP () on saksalaisen "Carl Walther GmbH Sportwaffen" -yhtiön valmistama kaksitoiminen, massasulkuinen itselataava pistooli. Aseen sarjatuotanto alkoi vuonna 1929 jatkuen edelleen.
"Carl Walther Waffenfabrik" -asetehdas perustettiin vuonna 1886 Zella-Mehlisiin Thüringeniin. Metsästys- ja tarkkuuskivääreitä valmistanut tehdas aloitti itselataavien pistoolien valmistuksen vuonna 1908 6,35 mm -kaliiperisella Walther Model 1 -taskupistoolimallilla.
Tätä seurasivat vuonna 1909 Model 1:n paranneltu versio Model 2 ja vuonna 1910 7,65 mm Model 3 sekä edeltäjiään kookkaampi 7,65 mm Model 4, tehtaan ensimmäinen myyntimenestys, jota myytiin sekä poliisikäyttöön, että ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarikunnan armeijalle.
Vuonna 1913 esitelty Model 5 oli edelleen paranneltu versio Model 1:stä. Vuoden 1915 Model 6 taas oli Saksan armeijalle suunnattu 9×19 mm Parabellum/Luger -kaliiperinen Model 4:n edelleenkehitelmä, joka kaliiperistaan huolimatta oli edeltäjiensä tapaan massasulkuinen.
Vuonna 1917 esitelty Model 7 oli lähinnä upseereille suunnattu 6,35 mm versio Model 6:sta, sen valmistus päättyi vajaassa vuodessa sodan päättymisen myötä.
Sodan jälkeen vuonna 1920 tehdas esitteli 6,35 mm Model 8 -taskupistoolin, jota voidaan pitää rakenteeltaan ja muotoilultaan PP -mallin esimuotona, sitä valmistettiin noin 500 000 kappaletta. Vuoden 1921 Model 9 puolestaan oli paljolti FN Baby -pistoolia muistuttava 6,35 mm taskupistooli.
Waltherin ”Polizei Modell” -pistooli oli pitkälti Model 8:n rakenteeseen ja muotoiluun perustuva prototyyppi, jossa uutuutena oli kaksitoimilaukaisu, luistin ulkopuolinen iskuvasara ja kymmenen patruunan lipas, sen varmistinvipu sijaitsi Model 8:n tapaan rungossa liipaisimen takana, mutta lippaansalpa oli rungon yläosaan sijoitettu painonappi.
Vuonna 1929 Walther esitteli kyseisestä prototyypistä edelleen kehitetyn, Fritz Waltherin suunnitteleman ja patentoiman nimensä mukaisesti poliisiaseeksi suunnitellun Walther PP -pistoolin, josta tuli ensimmäinen menestyksekäs kaksitoiminen pistoolimalli, sen miljoonas kappale valmistui vuoden 1938 huhtikuussa. Ase otettiin poliisikäyttöön Saksassa, jossa se säilyi käytössä 1970-luvulle asti, ja monissa muissa maissa, muun muassa Ruotsissa, jossa sitä käytettiin uudempien palveluspistoolien rinnalla noin vuoteen 2004 saakka.
Myös kansallissosialistinen puolue ja SA hankkivat aseita käyttöönsä
ja Saksan jälleenvarustautumisen myötä Walther avasi aseelleen myös sotilasmarkkinat, muun muassa Luftwaffe valitsi sen yhdeksi palveluspistooleistaan. Toisen maailmansodan myötä asetta toimitettiin Wehrmachtille noin 200 000 kappaletta.
Walther PP:n tuotanto jatkui lähes sodan loppuun saakka. 9. huhtikuuta 1945 Yhdysvaltain joukot valtasivat tehtaan. Neuvostoliitto purki ja kuljetti pois miehitysvyöhykkeellään sijainneen tehtaan koneet ja räjäytti sen rakennukset.
Sodan jälkeen Walther-pistoolien patentit omistanut Fritz Walther etsi aseille lisenssivalmistajaa Saksan ulkopuolelta. Hän teki tuotantosopimuksen ranskalaisen "Manufacture de Machines du Haut-Rhin" (Manurhin) -asetehtaan kanssa, joka vuonna 1952 aloitti pistoolien valmistuksen sekä Walther- että omalla Manurhin-tuotemerkillään. Vaikka Walther muutamaa vuotta myöhemmin perustikin uuden tehtaan Ulmiin, kaikki ennen vuotta 1986 valmistuneet PP-pistoolit ovat Manurhinin valmistamia.
Walther PP on rakenteeltaan massasulkuinen, sen kiinteä piippu toimii myös ympärilleen sijoitetun luistin palautinjousen karana. Sen luisti ja runko ovat terästä, mutta sitä on myös valmistettu pieniä eriä duralumiinirunkoisena.
Aseessa on sisäinen luistinsalpa, jolla tyhjä lipas lukitsee luistin auki. Lippaansalpa on aseen rungon vasemmalla puolella, sen yläosassa sijaitseva painonappi, pieniä määriä asetta on valmistettu rungon pohjassa sijaitsevalla, lippaan pohjan alle lukittuvalla lippaansalvalla.
Aseen luistiin sijoitettu varmistinvipu toimii myös iskuvasaran vireestäpäästövipuna; viritetyn aseen varmistinta painettaessa se päästää iskuvasaran vireestä, estäen kuitenkin akselillaan vasaraa lyömästä iskupiikkiin. Varmistin myös lukitsee inertiatoimisen iskupiikin. Lähinnä aivan ensimmäisten valmistuserien aseissa varmistinvivun liikerata on 90°, mutta myöhemmissä 60°.
Aseen purkusalpana toimii sen alakulmastaan saranoitu liipasinkaari, jonka yläosa vedetään asetta purettaessa rungossa olevasta aukostaan. Tämä mahdollistaa luistin vetämisen niin paljon taakse, että nostamalla sen takaosaa yläviistoon luisti vapautuu johteistaan ja se voidaan poistaa.
Kaksitoimisen laukaisukoneiston ansiosta asetta voidaan turvallisesti kantaa ampumavalmiina, patruuna vedettynä patruunakammioon.. Kaksitoimilaukaisun vaatima yksitoimista laukaisua pidempi ja raskaampi liipaisimenveto myös vähentää vahingonlaukauksen vaaraa 
itsepuolustustilanteessa, luistin ulkopuolinen iskuvasara antaa kuitenkin mahdollisuuden haluttaessa käyttää ensilaukauksessakin kevyempää ja tarkempaa yksitoimilaukaisua.
Useimmissa PP-pistooleissa (pois lukien kaikki .22-kaliiperiset) on tehtaan valinnaisvarusteena tarjoama iskupiikin yläpuolelle sijoitettu latausilmaisintanko. Jos aseen patruunapesässä on patruuna, se työntää ilmaisimen luistin takana olevasta reiästä hiukan ulos, jolloin aseen käyttäjä voi havaita katsomalla tai tunnustelemalla aseen olevan ladattu. Yleensä ilmaisin puuttuu paitsi aivan ensimmäisistä, myös sodan loppupuolella valmistetuista aseista.
PP:n tähtäimet ovat kiinteät, yleisimpänä poikkeuksena .22 LR -kaliiperinen Walther/Manurhin PP Sport -tarkkuuspistooli, jossa on säädettävä takatähtäin.