hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oja
Oja on maahan kaivettu ura. Yleensä sen tarkoitus on johtaa vettä. Pyrkimyksenä on joko tietyn maa-alueen kuivattaminen tai kasteleminen. Soitten ojitus metsän tai pellon kuivaamiseksi kostean eli humidin ilmaston alueilla, missä sadanta ylittää haihdunnan ja vettä on ylimäärin, on tyypillinen kuivatusojitus. Peltojen kastelua varten kaivetut ojat kuivan eli aridin ilmaston alueilla, missä haihdunta ylittää sadannan tai vedestä on muuten pulaa, ovat kasteluojitusta. Ojat voidaan jakaa "avo-ojiin" ja "salaojiin".
Avo-ojat ovat maahan kaivettuja, avoimia peittämättömiä ojia. Ojan pohja on kallistettu pituussuunnassa, jolloin vesi virtaa haluttuun suuntaan ojassa. Avo-ojia joudutaan aika ajoin perkaamaan, sillä puusto ja muu kasvillisuus pyrkii kasvamaan veden äärellä voimallisesti ja haittaa ojan vedenkuljetusta.
Avo-ojat jakoivat aikanaan pellon sarkoihin, jotka olivat pellon ojien väliin jääviä osia pellosta. Avo-ojat eivät jatkuneet aivan pellon päähän, koska päähän piti jättää ojaton alue, jotta työkoneet pystyttiin kääntämään. Avo-ojia ovat myös maantienojat.
Salaoja on maan alle kaivettu reikäinen putki. Ympäröivästä maasta vesi tihkuu pienistä rei'istä putkeen ja virtaa putkea pitkin, joko sadevesiviemäriin tai avo-ojaan. Salaojitusta käytetään lähinnä rakennettujen alueiden ja peltojen kuivaamiseen.
Rakennusten ympäri kulkee noin metrin syvyydessä salaoja. Tämä auttaa estämään vesien tulon kellaritiloihin.
Pelloilla salaojitus lisää merkittävässä määrin pellon hyötypinta-alaa, sillä avo-oja veisi ojan leveyden verran lisäksi jonkin verran maa-alaa, sillä ihan ojauoman vieressä ei voida käyttää maatalouskoneita.
Paikannimen jälkiosana sana "oja" voi suomen länsimurteissa esiintyä sekä luonnonojan (yleiskielessä puron) että kaivetun ojan nimenä, kun itämurteissa ja yleiskielessä pientä luonnonvesiuomaa tarkoittaa sana "puro". Näin esimerkiksi Kuninkoja Turussa on pieni joki tai puro, eikä oja sanan yleiskielisessä merkityksessä. Eteläpohjalaisten murteiden alueella samanlainen "pientä jokea tai sen haaraa" tarkoittava murresana on "luoma".
Attis
Attis (, myös , "Attēs") oli kreikkalaisessa mytologiassa fryygialaisten kuvataiteessa haltia, joka muistutti Adonista. Legendojen mukaan Kybele kastroi hänet, kun ei saanut tätä kaunista hahmoa rakkaakseen, tai Attis kastroi itse itsensä.
Esifryygialaisena kulttina Kybelen ja Attiksen kultista tiedetään vähän, vaikka oletettavasti se oli Fryygian alueen alkuperäiskansan kultti. Myytin mukaan jumalten ja ihmisten äiti, vuorten ja leijonien jumalatar Kybele, rakastui kuolevaiseen Attikseen. Attiksen tarinan loppu on kuitenkin synkkä: Kybele joko kastroi hänet, tai hän kastroi itse itsensä. Roomassa Attiksen kultti sai suuremman suosion kuin Kreikassa. Roomalaiset tosin vierastivat Anatoliasta tuomansa kultin menoja, joihin kuului villiä tanssia ja musiikkia, sekä itsensä vahingoittamista mm. ruoskimalla. Aluksi Kybelen papin tuli myös Roomassa olla itämaalainen, eikä roomalaisilla ollut lupaa tähän virkaan. Pappeja kutsuttiin galleiksi, ja tanssiessaan hurmoksessa he jäljittelivät Attista ja suorittivat kastraation, elleivät jo olleet eunukkeja.
Rolla (Missouri)
Rolla on kaupunki Missourin osavaltiossa Yhdysvaltojen Keskilännessä. Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto arvioi, että vuonna 2016 siellä oli 20 075 asukasta ja se on Phelpsin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Kaupunki on myös Missourin yliopiston keskuspaikkoja, vaikka yliopistolla onkin kampukset myös Kansas Cityssä ja Saint Louisissa ja direktoraatti Columbiassa. Aiemmin Rollan yliopiston nimi oli Missouri School of Mines and Metallurgy, Missourin kaivos- ja metallurgiakoulu.
Kaupungin asukkaissa on selkeä miesenemmistö: vudoen 2017 tilastojen mukaan naisten osuus asukkaista oli 44,2 prosenttia. Väestötilastointi osoitti vuonna 2017 valkoisten osuudeksi 84,7 prosenttia, aasialaisperäisten 7,4 prosenttia ja afroamerikkalaisten 5,1 prosenttia. Alle 18-vuotiaita oli 20,2 prosenttia. Yhdysvaltain köyhyysrajan alittavia oli 28,9 prosenttia.
Budweiser
Budweiser (usein lyhyesti kutsuttu nimellä Bud) on yhdysvaltalaisen Anheuser-Busch -panimon olutmerkki. Budweiser on vaalea, kevyt ja hiilihappoinen lager-olut, jota valmistetaan massatuotantona. Kansainvälisistä oluista Budweiseria pidetään yhtenä maultaan kevyimmistä. Budweiserin kevyempi versio on nimeltään Bud Light.
Nimi ”Budweiser” on tšekkiläisen kaupungin České Budějovicen saksankielisestä nimestä Budweis johdettu adjektiivi; kaupungin asukkaiden enemmistö oli pitkään saksankielistä. Nimi siis viittaa budweisilaiseen/budějovicelaiseen olueen, joka oli jo keskiajalla hyvin tunnettua. Kansainvälisillä markkinoilla Anheuser-Buschilla on ollut joissakin maissa ongelmia tšekkiläisen budějovicelaisen Budweiser Budvar -oluen kanssa. Maissa, joissa tšekkiolut on saanut oikeuden nimeen Budweiserista, käytetään nimeä ”Bud” tai ”Anheuser-Busch B” (Saksa). Suomessa saadaan KHO:n päätöksen mukaan myydä molempia, mutta vain amerikkalaisesta versiosta käytetään nimeä Budweiser, kun taas tšekkiläinen on Budějovický Budvar.
Intomies
Intomies eli myrrysmies on erään tyyppinen suomalainen velho ja tietäjä, joka on innoissaan ja raivon vallassa loitsiessaan. "Myrrys" tarkoittaa jotakuinkin myräkkää ja meteliä. Ollessaan innoissaan intomies on "haltioissaan", eli uskoo, että haltiat vaikuttavat hänen tilaansa.
Intomies on usein silmittömän raivon vallassa. Hän ei välttämättä tunne kipua, vaan saattaa nostaa kuuman kiven kiukaalta tai käsitellä teräaseita terästä pitäen. Hän voi huutaa eläinten lailla, polkea jalkaa ja riehua. Katse voi olla raivokas ja mielipuolinen. Erään intomiehen kerrotaan ottaneen kirveen ja alkaneen lyödä sillä ilmaa uskoen lyövänsä pahaa henkeä. Saman intomiehen katsetta on kuvattu täysin poissa olevaksi.
Intomiehen tila on ilmeisesti jonkinlainen transsi, jonka hän saavuttaa itsesuggestion avulla. Intomiehiä on verrattu berserkkeihin, muinaisskandinaavisiin raivotilassa taistelleisiin sotureihin. Berserkkien arvellaan saavuttaneen raivotilansa jokseenkin intomiesten tapaan.
Kun eräältä intomieheltä kysyttiin, miten hän voi paljain käsin nostaa kuuman kiven kiukaalta, hän vastasi: ”Tuli ei polta tuttuansa”.
Presidentti Kekkosen elämäkerran kirjoittaja, tutkija Juhani Suomi, nimesi elämäkertasarjan ensimmäisen teoksen nimellä Myrrysmies. Hän sanoo selitysosassa tarkoittavansa kirjan nimellä sitä ""intomiesmäistä"" peräksiantamatonta otetta, jolla nuori kainuulaismies kohosi nopeasti politiikassa uransa alkuvaiheessa.
Ais
Ais tai ays oli pieni intiaaniheimo, joka asutti Etelä-Floridan itärannikkoa. Heidän alkuperästään ja kielestään tiedetään hyvin vähän. Vuonna 1650 heitä oli noin 1 000 henkeä. Heimo kuoli sukupuuttoon 1720-luvulla. Heimo ei viljellyt maata, vaan söi enimmäkseen kalaa.
Havaintoja heimon ulkonäöstä, ruokavaliosta ja elintavoista 1600-luvun lopussa on saatu muun muassa Jonathan Dickinsonin kirjasta "Journal". Haaksirikon kärsinyt Dickinson vietti useita viikkoja heimon keskuudessa vuonna 1696. Heimolla oli tuohon aikaan yhteyksiä eurooppalaisiin, ja jotkut heistä osasivat hieman espanjaa. Haaksirikkoutuneista laivoista he olivat saaneet paljon eurooppalaisia esineitä.
Irti Elämästä
Irti Elämästä on vuonna 1997 perustettu, mutta sittemmin aktiivisen toiminnan lopettanut suomalainen yhdistys, joka ilmoitti tehtäväkseen ”tylsyyden, epäviileyden ja nörttiyden edistämisen”. Yhdistykseen kuului parhaimmillaan yli 200 jäsentä ympäri Suomea. Jäsenet tapasivat toisiaan miiteissä, kaksi kertaa vuodessa järjestetyissä kokouksissa sekä yhdistyksen IRC-kanavalla #irtie.
Vuoden 1999 syyskokouksen jälkeen yhdistyksen hallitus päätti erottaa kaikki jäsenet hallitusta lukuun ottamatta. Samalla yhdistyksen nimeksi vaihdettiin Kansandemokraattinen Irti Elämästä -yhdistys. Seuraavana vuonna nimi kuitenkin vaihdettiin takaisin Irti Elämästä -yhdistykseksi. Yhdistys on yhä olemassa, mutta sillä ei tiettävästi ole ollut toimintaa useampaan vuoteen. Monet Irti Elämästä -yhdistyksen entisistä jäsenistä olivat perustamassa getnolife-yhdistystä loppuvuodesta 1999.
Yhdistystä kohtaan heräsi hieman laajempaa kiinnostusta, kun sen perustaja Ismo Kiesiläinen kirjoitti Helsingin Sanomien yleisönosastolle elokuussa 1997 käyttäen yhdistyksen nimeä. Irti Elämästä -yhdistys oli mukana monenlaisissa tempauksissa. Ensimmäinen ”nörtti-isku” järjestettiin 2. toukokuuta 1998. Yhdistyksen jäsenet veivät nörttiasuun puetun mallinuken Kaivopuistoon ja Helsingin Sanomat julkaisi aiheesta pienen jutun. Toinen ”nörtti-isku” järjestettiin 16. tammikuuta 1999 Helsingin päärautatieasemalla. Tässä iskussa irkattiin aseman matkatavaroiden säilytyskoppien sisältä ja se keräsi laajalti julkisuutta eri medioissa päätyen esimerkiksi Ruben Stillerin talkshow’hun. Pian yhdistyksen edustajia kutsuttiin lehtiin, televisioon ja radioon puhumaan erilaisista tietokoneisiin ja nörttiyteen liittyvistä asioista. Yhdistys oli mukana myös TV-kanava Nelosen Nettinite-tapahtumassa 7.–8. toukokuuta 1998 sekä Assembly-tapahtumassa vuosina 1998 ja 1999.
Vuonna 2009 Ylioppilaslehti haastatteli Ismo Kiesiläistä, joka pohti haastattelussa yhdistyksen saamaa mediahuomiota seuraavasti: "”Mediahuomiota on tosiaan vaikea ymmärtää tästä päivästä käsin. Nörtit olivat mystisiä, shamaanimaisia hahmoja, jotka hallitsivat hieman pelottavia tietokoneita ja rikastuivat niiden avulla. Se, että joku keskustelisi tietokoneen avulla, oli kummallista. Olen ajatellut näyttää niitä uutispätkiä nuorille, mutten tiedä miten selittäisin, miksi se oli uutinen. Nykyisin on aika erikoinen nuori, jos ei käytä nettiä keskusteluun kavereiden kanssa. Ja siitä on vain kymmenen vuotta aikaa”"
SS Herakles
S/S Herakles oli ensimmäinen laiva, joka toi aitoa kahvia Suomeen jatkosodan jälkeen. Suomessa sodan aikana ei saanut aitoa kahvia koska nautintoaineita ja peruselintarvikkeitakin säännösteltiin. Kahvin hinnaksi arviointiin kupongeilla säännösteltynä 940 markkaa kilolta, millä olisi silloin tilannut kaksi vuotta maakuntalehti "Turun Sanomia".
Alus valmistui vuonna 1910 Russell and Companyltä Port Glasgow’sta telakkanumerolla 618. Sen pituus oli 128,97 metriä leveyden ollessa 15,91 ja syväyksen 7,83 metriä.
Astral Shipping Companyn "Drumcraig" aloitti vuonna 1910 liikennöinnin kotisatamanaan Liverpool. Alus myytiin vuonna 1913 Den Norske Afrika- og Australia Linielle, jolloin aluksen nimeksi vaihtui "Vinstra" ja sen kotipaikaksi Tönsberg.
Helsinkiläinen Oceanfart osti aluksen 6. toukokuuta 1936 nimeten sen "Heraklesiksi". Toisen maailmansodan aikana alus purjehti Itämerellä. Se muutettiin vuonna 1941 hiililämmitteiseksi.
Alus lähti 28. syyskuuta 1945 Kotkasta Rio de Janeiroon, josta se lähti 14. tammikuuta 1946 2 500 tonnia Rio-6- ja Rio-7 -luokkaa olevaa raakakahvia lastinaan Bahiaan, mistä lastattiin vielä muun muassa 300 tonnia tupakkaa, 2 000 tonnia rehukakkuja, puuvillaa Suomen uusien setelien valmistukseen, talkkia, suolattuja nahkoja ja lääkkeitä. Bahiasta laivaan nousi salamatkustaja Antonio de Silva Liman, joka Suomessa sai Pauligilta paahtimossa töitä, kunnes palasi laivalla kotimaahansa.
Alus saapui Turun satamaan sunnuntai-iltana 24. helmikuuta 1946. Laivan avusti Turun satamaan jäänmurtaja "Sisu".
Tapaus sai suuren huomion joukkotiedotusvälineissä ja yleisöä lastin maanantaisen purkamisen ajaksi hillitsemään järjestettiin ketju poliiseja. Yleisön pettymykseksi kansanhuoltoministeriö päätti, että kahvi saadaan kupongeilla säännösteltynä kauppoihin vasta runsaan kuukauden päästä huhtikuussa 1946. Närkästystä aiheuttivat myös muutamat lastin purussa rikkoutuneet säkit joiden sisältö vain lakaistiin pois.
Laivan päällikkönä oli merikapteeni Gunnar Möller ja perämiehenä Erik Ahlström, jotka saivat vieraakseen kolme ministeriä, Suomen pankin pääjohtajan, Brasilian Helsingin suurlähettilään, kauppaneuvos Eduard Pauligin, toimitusjohtaja Henrik Pauligin, Turun kaupunginjohtajan, Suomi-Etelä-Amerikka-laivalinjan johtajia ja muita elinkeinoelämän johtajia.
Perämies Ahlströmistä tuli myöhemmin yleislakon aikana 1956 s/s Herkulesin kapteeni.
Turun karjalainen näyttämö esitti tapahtumasta "Kaivo"-nimisen näytelmän vuonna 2003 neljänä esityksenä toukokuun lopussa. Tapahtumasta on kuvia Åbo Akademin merihistoriallisessa instituutissa.
"Helsingin Sanomien" pääkirjoituksessa viisikymmentä vuotta myöhemmin (1996) S/S "Herakleen" saapumisesta vuonna 1946 lehteen kirjoitettua artikkelia käytettiin esimerkkinä toivosta hyvien aikojen paluusta (vuonna 1996 Suomi oli juuri toipumassa syvästä taloudellisesta lamasta).
Peter Hajba
Peter Hajba (s. 15. joulukuuta 1974), joka tunnetaan ehkä paremmin demoskene-nimestään Skaven, on suomalainen tietokonemuusikko ja -graafikko. Hän on jäsenenä Future Crew -demoryhmässä, joka teki maineikkaita demoja 1990-luvulla. Peter oli töissä Remedy Entertainment -nimisessä suomalaisessa tietokonepelejä tekevässä yrityksessä animaattorina, äänitehostesuunnittelijana ja graafikkona. Hänen musiikkinsa on voittanut myös palkintoja, mukaan lukien voiton Assembly -demotapahtuman musiikkikilpailussa vuosina 1993, 1995 ja 2002. 2010-luvun alussa Hajba muutti Tukholmaan uuden työpaikan (Avalanche Studios) perässä.
Lasse Mårtenson
Lars ”Lasse” Anders Fredrik Mårtenson (24. syyskuuta 1934 Helsinki – 14. toukokuuta 2016 Espoo) oli suomenruotsalainen laulaja, teatterikapellimestari, säveltäjä ja näyttelijä. Mårtensonin äidinkieli oli ruotsi, mutta hän levytti pääasiassa suomeksi.
Mårtenson esiintyi 1950-luvulla pianistina, ja 1960-luvulla hänestä tuli yksi Suomen suosituimmista jazz- ja kevyen musiikin laulajista. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat muiden muassa ”Laiskotellen” (Suomen Euroviisu-edustaja vuonna 1964), ”Marraskuu”, ”Ken on hän”, ”Iltaisin”, ”Muistatko syyskuun”, ”Rikas mies jos oisin”, ”Hei hei Pussycat”, ”Kaikessa soi blues” ja ”Mä lähden stadiin” sekä erityisesti The Animals -cover ”Nousevan auringon talo”.
Mårtenson alkoi 1960-luvun lopulta lähtien keskittyä elokuva- ja televisiomusiikin säveltämiseen. Hänen elokuvasävellyksistään kuuluisin on Åke Lindmanin TV-sarjan "Myrskyluodon Maija" ("Stormskärs Maja") musiikki, erityisesti sen teemasävelmä. Teoston tietojen mukaan "Myrskyluodon Maija" on kaikkien aikojen myydyin suomalainen nuottijulkaisu: noin 30 000 kappaletta.
Mårtenson tuli tunnetuksi myös meren ja purjehduksen ystävänä. Jälkimmäisestä kertoo myös hänen vuonna 1988 julkaistu laulunsa ”Kaikki paitsi purjehdus on turhaa”.
Lasse Mårtensonin isä oli urkuri Elis Mårtenson. Lasse Mårtensonin ensimmäinen oma yhtye oli Lasse Mårtenson Trio, jossa hän lauloi ja soitti pianoa vuosina 1952–1960. Koulutukseltaan Mårtenson oli sähköttäjä ja mainospiirtäjä, ja uransa alkaessa Mårtenson työskenteli myös Stockmannin mainosgraafikkona, kunnes 1950-luvun lopulla musiikista tuli hänen pääammattinsa. Vuosina 1956–1963 hän toimi teatterikapellimestarina Lilla Teaternissa sekä Helsingin ja Turun ruotsalaisessa teatterissa.
Hän suoritti asepalveluksen Riihimäen Viestirykmentissä.
Vuonna 1967 syntyi hengelliseen TV-messuun sävelletty musiikkiteos "Voiko sen sanoa toisinkin". Fredin vuoden 1967 Euroviisulaulu ”Varjoon, suojaan” oli Mårtensonin sävellys, samoin Dannyn ”Pieni sana”.
1970-luvulla Mårtenson esitti musiikinopettaja lehtori Musaa MTV:n lasten sarjaohjelmassa "Lehtori M".
Vuonna 2006 julkaistiin suomalaisten nuorten muusikoiden tribuuttilevy "Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa". Levyn julkaisun ohella järjestettiin myös tribuuttikonsertti Helsingin juhlaviikoilla samana vuonna. Mårtenson ilmoitti, ettei hän hyväksy levyn eikä konsertin toteutustapaa. Hän kertoi haastattelussa, ettei hän syytä itse artisteja mutta että tuottajien tekemät sovitukset eivät kunnioita laulujen alkuperäisversioita.
Vuonna 2011 Mårtenson julkaisi muistelmateoksen "Vågspel", joka ilmestyi suomeksi nimellä "Laiskotellen" vuonna 2013.
Mårtenson kuoli 81-vuotiaana toukokuussa 2016.
Maaya Sakamoto
Maaya Sakamoto ( "Sakamoto Maaya", s. 31. maaliskuuta 1980 Itabashi, Tokio, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä, näyttelijä ja laulaja, jonka ura alkoi vuonna 1996 hänen ääninäytellessään pääroolin Hitomi Kanzakina animessa "Tenkū no Escaflowne". Sakamoton laulutaito huomioitiin hänen laulettuaan avausteeman ”Yakusoku wa iranai” ja päätöskappaleen ”Yubiwa”. Sakamoto työskenteli yhdessä Yōko Kannon kanssa uransa alusta vuoteen 2004 asti. Tänä aikana Sakamoto ääninäytteli monissa animeissa, muun muassa sarjoissa "Lodoss-tō senki", "Kanon", "RahXephon", "Kidō senshi Gundam Seed Destiny" ja ".hack//SIGN". Hän on myös ääninäytellyt peleissä, kuten "Panzer Dragoon Saga"ssa, "Kingdom Heartsissa" ja "Napple Talessa" sekä länsimaisten elokuvien ja sarjojen japaninkielisissä dubbauksissa, merkittävimpinä "Tähtien sodan" Padmé Amidalana ja "Dark Angel" -sarjan Maxina. Viime aikoina Sakamoto on näytellyt teatterissa "Les Misérables" -näytelmän Eponinena.
Laulajanurallaan Sakamoto on julkaissut viisi sooloalbumia, yhden minialbumin, toistakymmentä singleä ja kaksi singlekokoelmaa. Joulukuussa 2003 hän julkaisi toistaiseksi viimeisimmän yhdessä Yōko Kannon kanssa tehdyn albumin. Sakamoto kirjoittaa osan omien laulujensa sanoista kokonaan itse, mutta työstää sanat yleensä toisten kanssa. Huomattavan osan japaninkielisistä sanoituksista on tehnyt Yūho Iwasato. Tim Jensen taas on vastannut useista englanninkielisistä sanoituksista. Sakamoton viimeisin albumi julkaistiin lokakuussa 2005. Hän toimi yhtenä levyn tuottajista. Huomattavimpana seikkana Kanno ei osallistunut albumin tekoon.
Hän ollut vuodesta 2011 asti naimisissa ääninäyttelijä ja laulaja Kenichi Suzumuran kanssa.
Maaya Sakamoton kerrotaan saaneen etunimensä vanhempien innostuksesta Maija Mehiläiseen.
Fokker D.VII
Tammikuussa 1918 Fokkerin prototyyppi V.11 voitti Berliinin Johannisthalissa järjestetyn hävittäjävertailun testaajanaan muun muassa hävittäjälentäjä Manfred von Richthofen. Koelentojen perusteella prototyypin runkoa jatkettiin ja sivuvakain muutettiin toisentyyppiseksi. Koneen sarjatuotanto aloitettiin keväällä 1918 sekä Fokkerin että sen kilpailijayhtiö Albatros Flugzeugwerken tehtailla.
Koneessa yhdistyivät kestävyys ja suorituskyky, joka oli varsinkin korkealla lennettäessä erinomainen. Sodan päätyttyä liittoutuneet vaativat kaikkien D.VII-koneiden luovuttamista. Anthony Fokker onnistui kuitenkin siirtämään useita koneita Hollantiin, jossa Fokkerin lentokoneet saivat uuden tulevaisuuden.
D.VII:n perusrakenne oli aikaansa edellä: koneessa oli teräsputkirunko, vanerisiivet mäntyisillä siipisaloilla ja kangasverhous. Ilmanvastusta lisääviä pingotusjänteitä oli itsekantavan rakenteen ansiosta vain pyrstössä ja laskutelineissä.
Moottoreina käytettiin alkusarjassa Mercedes D.III -moottoreita, joiden tehoksi on ilmoitettu eri lähteissä 160 tai 180 hv. Sarjavalmistuksen keskivaiheilta käytettiin BMW D.IIIa- tai Mercedes D.IIIaü -moottoreita, joista BMW-moottorin teho oli jopa 185 hv.
Saksalaiset käyttivät konetta ensimmäisen maailmansodan lopputaisteluissa. Myöhemmin sodan loputtua ja liittoutuneiden saatua koneita käyttäjämaita olivat myös Belgia, Hollanti, Puola, Romania, Ruotsi, Suomi, Sveitsi, Tšekkoslovakia, Unkari, Venäjä ja Yhdysvallat, jossa koneita oli käytössä 142 kappaletta.
Kone oli rakenteellisesti erittäin kestävä. Siinä oli kuitenkin joitain ongelmia muun muassa polttoainesäiliöissä. Moottorin ja aseistuksen kanssa oli lämpöongelmia. Kone oli kuitenkin lentäjien mielestä helppo ohjattava.
Sodan lopussa Saksalla oli 775 D.VII-konetta. Ne saavuttivat 565 ilmavoittoa.
Suomen ilmavoimat oli neuvotellut 20–30 saksalaisen sotilaskoneen hankinnasta vuonna 1918. Koneet jäivät kuitenkin saapumatta Saksan antauduttua. Vuonna 1919 suomalaisten onnistui kuitenkin hankkia kolme konetta ilman liittoutuneiden välikäsiä, vaikka liittoutuneet tekivät kaikkensa myydäkseen huomattavasti kalliimmalla omia lentokoneitaan, kuten Spad S.XIII ja Martinsyde F.4 Buzzard. Suomi ostikin liittoutuneilta muun muassa Breguet 14-, Georges Levy G.L. 40- ja Caudron G.3 -lentokoneita.
Kolme Fokker D.VII -konetta saapui yhdessä kahden Albatros C.III -koneen kanssa Uttiin loppukesästä 1919. D.VII-koneet olivat Ostdeutsche Albatros Werke GmbH:n (O.A.W.) valmistamasta erästä 8300/18–8469/18. Koneiden tunnukset olivat aluksi 1C.350–1C.352, joidne tilalle muunnettiin myöhemmin 1C.355–357.
Aichin prefektuuri
Aichin prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Prefektuuri sijaitsee Chūbun alueella Japanissa, ja sen pääkaupunki on Nagoya.
Aichin prefektuuri sijaitsee Honshūn saaren keskiosassa Tyynenmeren rannalla. Sitä reunustavat Shizuokan prefektuuri idässä, Nagano koillisessa, Gifu pohjoisessa ja Mie lännessä. Prefektuurin pääkaupunki Nagoya on Japanin neljänneksi suurin kaupunki, ja lännessä virtaava Kiso on Japanin toiseksi suurin joki. Aichin korkeimman kohdan Chausuyaman huippu on 1 415 metriä merenpinnan yläpuolella. Rannikkoviivaa muokkaavat Chitan ja Atsumin niemimaat, joiden väliin jää Mikawanlahti.
Aichin prefektuurissa on 35 kaupunkia.
Aichi nykyinen alue muodostuu vanhoista Owarin, Mikawan ja Hon maista. Taika-kauden jälkeen Mikawa ja Ho yhdistyivät. Vuonna 1871 Mikawasta ja Chitan niemimaasta muodostettiin Nukatan prefektuuri, kun taas loput Owarista muodostivat Nagoyan prefektuurin. Nagoya nimettiin uudelleen Aichin prefektuuriksi huhtikuussa 1872, ja saman vuoden aikana myös Nukatan prefektuuri liitettiin sen osaksi.
Aichin prefektuuri on ollut 28 vuoden ajan Japanin johtavassa asemassa valmistamiensa tavaraerien arvon mukaan. Tuotantoaloihin kuuluvat muun muassa autojen ja lentokoneiden valmistus. Prefektuurissa päätoimistoaan pitäviä yrityksiä ovat muun muassa Toyota, Makita ja Aisin Seiki.
Meiji Mura on Meiji-, Taishō- ja Shōwa-kausien arkkitehtuuria esittelevä ulkoilmamuseo Inuyaman kaupungissa. Samassa kaupungissa sijaitsee myös Japanin ainoa yksityisessä omistuksessa oleva keskiaikainen linnoitus Inuyaman linna. Muita prefektuurin linnoituksia ovat pääkaupungissa sijaitseva Nagoyan linna ja Toyohashista löytyvä Yoshida. Toyokawan kaupungissa sijaitsee muinaisen Mikawan provinssin ensimmäinen pyhäkkö Toga.
European Launcher Development Organisation
European Launcher Development Organisation (ELDO) oli eurooppalainen valtioiden välinen organisaatio, joka perustettiin 1960-luvun alkupuolella kehittämään Länsi-Euroopalle oma kantoraketti, Europa. Sen toiminta itsenäisenä päättyi vuonna 1975, kun se yhdistettiin ESRO:n kanssa Euroopan avaruusjärjestöksi.
Huhtikuussa 1960 Iso-Britannia peruutti Blue Streak-ydinohjuksen tuotannon. Ohjus oli ilmeisesti kehitetty täysin valmiiksi, mutta Eisenhowerin hallinto painosti Englantia luopumaan omasta ydinohjuksesta ja kehottaen Englantia tilaamaan Polaris-ohjuksia Yhdysvalloista sen sijaan. Englanti teki näin. Se pyrki kuitenkin saamaan Euroopan maita ylläpitämään ko. ohjuksensa tuotannon kantoraketin 1. vaiheena.
Englannin aloitteen hyväksyivät Belgia, Ranska, Saksa, Italia, Alankomaat ja Australia, joka oli ulkojäsen. Ohjuksen koelentoalue rakennettiin Australiaan.
ELDO aloitti Europa-kantoraketin kehitystyön jo vuonna 1962, mutta juridisesti organisaatio alkoi toimia vasta vuonna 1964.
Ranska toimitti oman luotainrakettinsa 1. vaiheen Europan 2. vaiheeksi. Saksa pyrki kehittämään raketin kolmannen vaiheen. Italialle jäi nokkakartiot ja testisatelliittien valmistus.
10 laukaisua tehtiin Woomerasta, Australiasta. Niiden tunnus oli F (Flight, lento).
Lentoa F10 ei ollut. Vuonna 1966 tehtiin päätös siirtää laukaisukeskus Kourouhun, Etelä-Amerikkaan. Lento F11 tehtiin Guyanan avaruuskeskuksesta vuonna 1971.
Vuonna 1974 ELDO ja "European Space Research Organisation" (ESRO) fuusioituivat ja muodostivat Euroopan avaruusjärjestön.
Karl von Schoultz
Karl Anton Konstantin von Schoultz (Kalle Anttooni) (7. joulukuuta 1922 Helsinki – 23. heinäkuuta 2013) oli suomalainen humanististen tieteiden kandidaatti, lehtori, kirjailija ja suomentaja. Hänen romaanejaan julkaistiin sarjassa Punainen sulka. Hän myös suomensi kirjoja Nuorten toivekirjastoon.
Hänen tunnetuimmissa kirjoissaan "Seikkailu Suezilla" ja "Seikkailu Siinailla" suomalaiset YK-miehet paljastavat salajuonet ja pelastavat ripeällä toiminnallaan rauhan Lähi-itään. Kirjojen hyvä paikallistuntemus johtuu siitä, että von Schoultz oli mukana Suomen ensimmäisessä rauhanturvaoperaatiossa Suezin alueella 1956–1957.
Kirjoittaessaan teosta "Huoleton heimo" von Schoultz tutustui Kalle Hagertiin. Sen jälkeen hän toimi Hagertin PR-miehenä ja huolehti Hagertin ja Tuula Saarron häiden julkistamisesta.
Nimimerkillä "Kalle Anttooni":
Europa
Europa voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:Europaan liittyy myös seuraava:
Leppisaaren puisto
Leppisaaren puisto on puisto Helsingin Tammisalossa. Se sijaitsee Vanhanväylänkujan ja Vanhanväylän välissä. Puistossa on paljon pähkinäpensaita, pari suurta mäntyä ja useita kallioita, joilta voi nähdä kauas Roihuvuoreen. Puiston läpi kulkee polku, joka on osittain päällystetty puuhakkeella. Alueella on myös pieni kosteikkoaukio, joka on pääosin heinittynyt. Aukiolla kasvoi ennen pieni kuusi, mutta se kuoli, sillä kallio on siinä hyvin lähellä maanpintaa.
Seudun lapset käyvät usein talvella puistossa laskemassa pulkkamäkeä. Myös muunlaista väkeä liikkuu, esimerkiksi kesäkuussa 2005 jotkut huvittelivat rikkomalla naapuruston kukkaruukkuja. Vuoden 2004 lopussa kaupungin palkkaamat työmiehet poistivat metsästä kuolleita ja huonokuntoisia puita. Kesän 2006 kuivuus vahingoitti kasveja, etenkin pihlajantaimia.
Nykyisen Vanhanväylänkujan alueella sijaitsi 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa Tammerlundin talo. Talolla oli puutarhoja, joista osa ylsi nykyisen Leppisaaren puiston alueelle. Puutarhoissa kasvoi pähkinäpensaita, ja sieltä on peräisin puiston runsas pähkinäpensaskasvusto. Kasvitieteilijä V. Erkamo mainitsee pähkinäpensaslehdon vuonna 1949 ilmestyneessä kirjasessaan "Ehdotus Helsingin seudun luonnonsuojelukohteiksi". Myös Vanhaväylä 6:ssa oli "pähkinämetsä", mutta sen pääosa hävisi, kun tontti rakennettiin 1950-luvun alussa.
Akitan prefektuuri
Akitan prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Prefektuuri sijaitsee Tōhokun alueella pohjoisessa Japanissa ja sen pääkaupunki on Akita.
Akitan prefektuuri sijaitsee Honshūn saaren pohjoisosassa, Japaninmeren läntisellä rannikolla. Sen naapuriprefektuurit ovat Aomori pohjoisessa, Iwate idässä, Miyagi kaakossa ja Yamagata etelässä. Prefektuurista löytyvät vuoristot ovat itärajalla kulkevat Ōuvuoret ja prefektuurin keskellä kohoava Dewan vuoristoalue. Rannikkoviivaa rikkoo Ogan niemimaa. Nelikulmion muotoinen Akitan prefektuuri on kooltaan noin 181 kilometriä pohjoisesta etelään ja 111 kilometriä lännestä itään.
Talvet ovat prefektuurissa tyypillisesti pitkiä. Sisämaassa ne ovat kylmiä ja runsaslumisia, kun taas rannikolla ilmasto on lauhkea, eikä lunta juurikaan nähdä. Kesät ovat lyhyitä ja sisämaassa lämpimämpiä kuin rannikolla.
Akitan prefektuuri sijaitsee vanhan Dewan provinssin Ugon alueella. Japanin siirtyessä prefektuurijärjestelmään pilkottiin alueen vanhat hanit Akitan, Kamedan, Yashiman, Iwasakin, Honjōn, Akitan ja Esashikenin prefektuureiksi. Myöhemmin samana vuonna pienemmät prefektuurit kuitenkin yhdistettiin yhdeksi Akitan prefektuuriksi.
Kuten suurimman osan Tōhokusta, Akitan talous nojaa pääasiallisesti perinteisiin elinkeinoihin, kuten maanviljelyyn, kalastukseen ja metsätalouteen. Tämä on saanut monet nuoret muuttamaan Tokioon tai muihin suurkaupunkeihin, ja Akitan prefektuuri kärsii jatkuvasta väestömäärän laskusta.
Prefektuurissa sijaitsee kaksi lentoasemaa: Akitan lentoasema, joka on yli miljoonalla vuosittaisella matkustajallaan yksi Tōhokun suurimmista lentoasemista, ja Ōdate-Noshiron lentoasema, joka otettiin käyttöön heinäkuussa 1998. Asemat hoitavat pääasiassa kotimaan liikennettä, mutta Akitan lentoasemalta järjestetään lähtöjä myös Souliin Etelä-Koreaan.
Akitan satamasta on vuoden 1999 heinäkuusta lähtien kulkenut lauttayhteys Tomakomaihin, Niigataan ja Tsurugaan. Pohjoisen Japaninmeren alueella Akitalla on suuri merkitys jakelukeskuksena. Satamasta on rahtiliikenneyhteydet Venäjän Posyetiin ja Etelä-Korean Busaniin.
Akitan prefektuurin Tokioon yhdistävä Akita Shinkansen avattiin vuonna 1992.
Tazawajärven lähellä sijaitsevat useat kuumat lähteet (onsen) ovat suosittuja turistikohteita. Akitan prefektuurissa järjestetään myös useita kausiluonteisia, perinteisiä festivaaleja (matsuri).
Kakunodate on Senbokussa sijaitseva vanha kaupunginosa, jossa sijaitsee useita suojeltuja samuraitaloja. Aoyagin talo on Odano Naotaken vanha asunto. Hän oli ensimmäinen modernin ihmisen anatomiaa käsittelevän teoksen kirjoittaja Japanissa, ja hänen talossaan sijaitsee nykyään museo.
Shirakamin vuoristoalue, maailman suurin koskematon pyökkimetsä, levittäytyy Aomorin ja Akitan prefektuurien alueelle. Metsän peittämät Shirakamivuoret ovat kuuluneet UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1993.
Ivar Ballangrud
Ivar Ballangrud (7. maaliskuuta 1904 – 1. kesäkuuta 1969) oli norjalainen pikaluistelija.
Vuosina 1924–1934 Ballangrud oli yksi maailman parhaista pikaluistelijoista yhdessä Clas Thunbergin kanssa. Hän oli kotoisin Lunnerista, Hadelandista, kuten olivat myös Michael Staksrud ja Hans Engnestangen. Uransa aikana Ballangrud voitti neljä yleisluistelun maailmanmestaruutta, viisi Norjan mestaruutta ja neljä olympiakultaa.
Kansainvälisen debyyttinsä Ballangrud teki 19-vuotiaana vuonna 1924. Hän ei kuitenkaan kilpaillut olympialaisissa, mutta peittosi olympiavoittaja Julius Skutnabbin samana vuonna MM-kilpailussa hänen kotiradallaan Helsingissä.
Ensimmäisen olympiakultansa hän voitti 1928 Sankt Moritzissa 5 000 metrillä, ja kahdeksan vuotta myöhemmin 1936 olympialaisissa Garmisch-Partenkirchenissä hän voitti peräti kolme kultaa: 500, 5 000 ja 10 000 metrillä. Lisäksi hän voitti pronssia 1 500 metrillä 1928 sekä hopeaa 10 000 metrillä 1932 Lake Placidissa ja 1 500 metrillä 1936. On todennäköistä, että Ballangrud olisi 1932 kisoissa pärjännyt paremmin, mikäli olisi kilpailtu normaaliin pikaluistelutapaan eikä yhteislähdöllä.
Vuonna 1930 Ballangrud syrjäytti Oscar Mathisenin aateliskalenterin ykköspaikalta. Kaikkiaan hän oli listan ykkösenä 3 677 päivän ajan, aikaväleillä 11. tammikuuta 1930 – 1. tammikuuta 1937 ja uudelleen 29. tammikuuta 1939 – 4. helmikuuta 1942. Sen lisäksi, että Ballangrud luisteli urallaan viisi virallista maailmanennätystä, luisteli hän vuonna 1932 ennen olympialaisia käydyssä yhteislähdön harjoituskilpailussa ajan 16.46,4, joka oli 31 sekuntia silloisen maailmanennätyksen alle. Kovemman ajan luisteli vasta Hjalmar Andersen 20 vuotta myöhemmin.
Vertailuoperaattori
Vertailuoperaattori on binäärinen symboli, jota käytetään muun muassa matematiikassa ja ohjelmointikielissä. Se liittyy järjestysrelaatioon ja vertaa kahden luvun tai matemaattisen lausekkeen arvoa keskenään. Vertailuoperaattorilla on totuusarvo "tosi" (merkitään 1 tai T) tai "epätosi" (merkitään 0 tai F).
Esimerkiksi matematiikassa tunnetaan seuraavat vertailuoperaattorit reaaliluvuille:Reaaliluvuille on voimassa "järjestysaksioomat", joiden mukaan mille tahansa luvuille "a" ja "b" on voimassa joko "a < b", "a = b" tai "a > b", mutta aina vain yksi näistä relaatioista on tosi.
Ohjelmointikielet toteuttavat tyypillisesti kaikki nämä operaattorit, mutta niiden merkintätavat vaihtelevat. Niinpä useissa ohjelmointikielissä symbolin ≠ asemesta käytetään merkintää codice_1. Eräissä vanhemmissa ohjelmointikielissä käytetään symbolien  ja ≥ asemesta englannin kieleen perustuvia lyhenteitä "lt" ("less than", pienempi kuin), "le" ("less or equal than", pienempi tai yhtä suuri kuin), "gt" ("greater than", suurempi kuin) ja "ge" ("greater or equal than", suurempi tai yhtä suuri kuin).
Lyykia
Lyykia (, ) oli antiikin aikainen alue Vähän-Aasian lounaisrannalla nykyisen Turkin alueella. Alue joutui Persian valtakunnan vallan alle Kyyros Suuren aikana kun persialainen kenraali Harpagos valtasi alueen. Myöhemmin siitä tuli Rooman provinssi.
Herodotoksen mukaan Lyykia sai nimensä Ateenan kuninkaan Pandion II:n pojan Lykoksen mukaan. Alueella asuneet lyykialaiset puhuivat indo-eurooppalaiseen kieliin kuuluvaa lyykian kieltä. Lyykian pohjois- ja länsipuolella sijaitsi Kaaria ja itäpuolella taas oli Pamfylia ja Pisidia.
Pamfylia
Pamfylia oli antiikin aikana alue Vähän-Aasian etelärannikolla. Se sijaitsi Lyykian ja Kilikian välissä, nykyisen Turkin alueella. Pohjoisessa Pamfylia rajoittui Pisidiaan. Pamfylia joutui aluksi Lyydian vallan alle. Myöhemmin sen valloitti Persia. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen se joutui seleukideille. Myöhemmin Pamfyliasta tuli Rooman provinssi.
Variksenmarja
Variksenmarja ("Empetrum nigrum") eli kaarnikka on matala ainavihanta varpukasvi, joka kuuluu kanervakasvien ("Ericaceae") heimoon. Sitä käytetään ravinnoksi etenkin Pohjois-Suomessa. Variksenmarjasta on olemassa kaksi eri alalajia, joista pohjanvariksenmarja ("Empetrum nigrum" subsp. "hermaphroditum") on yleisempi Suomen pohjoisosissa ja (etelän)variksenmarja ("Empetrum nigrum" subsp. "nigrum") puolestaan etelämpänä.
Variksenmarjalla on tiheä versosto, ja neulasmaiset reunoilta kiertyneet pienet lehdet sietävät kuivuutta ja selviävät talvesta vähäisenkin lumipeitteen turvin paleltumatta. Lehtihankoihin muodostuvat vaaleanpunaiset pienet kukat, joista kehittyvät kiiltävän mustat mehevät luumarjat. Marjojen keskusta on painunut sisäänpäin. Tuulipölytteisyys varmistaa lähes säännöllisen runsaan sadon joka vuosi.
Pohjanvariksenmarja on tavallisimmin yksikotinen (heteet ja emit ovat samassa kasvissa), ja sen tunnistaakin siitä, että marjojen tyvellä on kuihtuneiden heteiden jäänteitä. Se marjoo runsaammin kuin eteläisempi kaksikotinen lajitoverinsa, jolla vain emiyksilöt tuottavat marjoja.
Laji on yleinen koko pohjoisella pallonpuoliskolla, niin Euraasiassa kuin Pohjois-Amerikassa. Hyvin yleinen myös koko Suomessa.
Variksenmarjat kasvavat sekä kankailla että rämeillä koko Suomessa. Lapissa se kasvaa myös tuoreissa ja lehtomaisissa metsissä sekä tuntureilla.
Variksenmarjan maku on mieto, eikä siitä saada paljoa mehua, mutta yhdessä mustikan, juolukan tai mustaherukan kanssa se sopii hyvin mehuihin, marjaviineihin, marmeladeihin ja muihin marjaruokiin. Variksenmarjat sisältävät runsaasti vitamiineja ja kuituja, ja niiden kokonaisflavonoidimäärä on suurempi kuin millään muulla kotimaisella marjallamme. Pohjoisen kansoille variksenmarja on ollut kautta aikojen tärkeä C-vitamiinin (11 mg/100 g) lähde ja mauste.
Marjoista saadaan violettia väriä lankojen värjäykseen.
Nimestä huolimatta varis ei syö variksenmarjoja, mutta kanalinnuille marjat kyllä kelpaavat.
Variksenmarjan varvuista on perinteisesti tehty luutia, joita kutsutaan nimillä kraakuvartine luuta tai juuriluuta. Variksenmarjan varvut ovat koivuvarpuja ohuempia ja joustavampia, joten niistä tehdyllä luudalla on lakaistu mielellään etenkin sisätiloja. Varvuista voi tehdä myös pienempiä harjoja, kuten patahuiskuja.
Luettelo Suomen rautaruukeista
Tämä artikkeli on luettelo Suomen rautaruukeista.
Seuraavat huomautukset koskevat alla olevaa luetteloa:
Mick Taylor
Michael Kevin Taylor (17. tammikuuta 1949 Welwyn Garden City, Hertfordshire) on brittiläinen muusikko. Taylorin yhtyeitä ovat olleet muun muassa John Mayall & the Bluesbreakers (1966–69) ja The Rolling Stones, jossa hän soitti toista kitaraa Brian Jonesin jälkeen vuodesta 1969 vuoteen 1974. Hän joutui ensimmäiseen tulikokeeseen Rolling Stonesin kanssa kaksi päivää Brian Jonesin kuoleman jälkeen, soittaessaan Lontoon Hyde Parkissa 250 000 ihmiselle ilmaiskonsertissa. Keith Richardsin sanojen mukaan Taylor oli virtuoosimainen kitaristi, mutta aina yhtä haluton pelleilemään, toisin kuin seuraajansa Ron Wood. Hän liittyi yhtyeeseen terveysintoilijana ja lähti heroiinikoukussa. Hänen viimeiseksi levytyksekseen Rolling Stonesin kanssa jäi albumi "It´s Only Rock´n Roll".
The Rolling Stonesin jälkeen Taylor on tehnyt sooloalbumeja ja soittanut muun muassa Bob Dylanin levyillä.
Taylor käyttää usein Gibson Les Paul -kitaroita. Hän on käyttänyt myös Gibson SG, Gibson ES-335, Gibson Firebird, Fender Stratocaster ja Fender Telecaster -kitaroita.
Taylor palasi The Rolling Stonesin keikoille vuonna 2012 yhtyeen viettäessä 50-vuotisjuhlaa maailmankiertueen merkeissä. Taylor jatkoi keikkavierailuja Stonesien riveissä myös seuraavana vuonna.
Musta Ritari ja muita Don Rosan parhaita
Musta Ritari ja muita Don Rosan parhaita (ISBN 951-32-1874-0) on Jukka Heiskasen, Riku Perälän ja Elina Topparin toimittama kuudes Suomessa julkaistu kovakantinen Don Rosa -kokoelmakirja. Sen julkaisi Sanoma Magazines Finland 25. lokakuuta 2005.
Kirja on 176-sivuinen ja sisältää seitsemän sarjakuvan lisäksi Don Rosan kommentit kustakin tarinasta, sekä "Hyvää vuosipäivää!" -esipuheen. Kokoelman erityisenä teemana ovat juhlavuositarinat, sillä se sisältää Roope Ankan ja Hannu Hanhen ensiesiintymisten 50-vuotisjuhlatarinat sekä Tupun, Hupun ja Lupun ensiesiintymisen 60-vuotisjuhlatarinan. Rosa piirsi kokoelmalle kannen erityisesti tätä julkaisua varten.
Kokoelmaa on moitittu siitä, ettei se sisällä yhtään Suomessa aikaisemmin julkaisematonta tarinaa. Kirjasta ei myöskään julkaistu nahkakantista erikoispainosta, kuten neljästä ensimmäisestä kokoelmasta.
Peugeot 106
Peugeot 106 on Peugeot’n vuosina 1991–2003 valmistama pieni henkilöautomalli. Se jakaa suuren osan tekniikastaan sisarmallinsa Citroën Saxon kanssa. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 107. 
Peugeot’n pikkuautojen eli 100-sarjan ensimmäinen malli oli vuonna 1972 esitelty 104. Sen korvaajaksi esiteltiin vuonna 1983 Peugeot 205, mutta malli pysyi tuotannossa vuoteen 1988 saakka. Pienempi 106 esiteltiin 205:n alapuolelle vuonna 1991.
Luokitusta varten Peugeot toi markkinoille urheilullisen 106 Rallye -mallin, jossa oli 1,3-litrainen (100 hv) moottori. Auton tunnusmerkkinä oli valkoisiksi maalatut Michelinin 14-tuumaiset peltivanteet. Varustelu oli Rallyessa niukka.
Vuonna 1996 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet puskurit, ajovalot ja etusäleikön. Muotoilu oli aiempaa pyöreämpää. Turvallisuutta parannettiin oviin asennetuilla sivutörmäyssuojilla ja kuljettajan turvatyyny tuli vakiovarusteeksi.
106 Rallye uudistui muuta mallistoa myöhemmin vuonna 1998, ja tällä kertaa siinä oli moottorina kahdeksanventtiilinen 1,6-litrainen (103 hv). Rallye sijoittui mallistossa kalliimman 16-venttiilisen GTI:n alapuolelle, mutta etuna siihen verrattuna oli alhaisempi paino.
Peugeot 1007
Peugeot 1007 on Peugeot’n vuosina 2005–2009 valmistama pieni henkilöautomalli. Se oli valmistajansa ensimmäinen auto, jonka mallinimeen sisältyi kaksi nollaa.
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Peugeot 1007 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Mallin erityispiirteisiin kuuluvat sähkökäyttöiset liukuovet ja sisustuksen 18 vaihdettavaa osaa, joiden avulla sisustusilmettä on mahdollista muuttaa. Sisustussarjoja on 12 erilaista. Takana on kaksi erillistä istuinta, joita on mahdollista siirtää 23 senttimetrin verran pituussuunnassa.
Iines (lehti)
Iines oli Sanoma Magazines Finlandin julkaisema sarjakuvalehti, jonka tarinoissa seikkailtiin Disneyn eläinmaailmassa. Lehden päähenkilöinä seikkailevat yleensä Disneyn eläinmaailman naishenkilöt – kuten Iines Ankka, Mummo Ankka, Milla Magia, Heluna Ammu, Minni Hiiri, sekä Leenu, Liinu ja Tiinu – ja se syntyikin vastapainoksi muille Disney-julkaisuille, joissa naishahmoja esiintyy hyvin vähän. Kuitenkin "Iineksessä" esiintyy myös muista lehdistä tuttuja mieshahmoja.
Lehti ilmestyi syyskuusta 2003 lähtien joka toinen kuukausi vuoteen 2009 asti, jolloin lehti lopetettiin. Lehti oli 52-sivuinen ja sisältää yleensä yhden tai kaksi pitkää tarinaa, ja useita lyhyempiä. Lehden mukana tuli usein myös oheistuotteita, kuten tarroja.
Useimmat lehden tarinoista on julkaistu Iinestä vastaavassa hollantilaisessa "Katrien"-lehdessä, jota varten monet tarinoista on luotu.
Freinet-koulu
Freinet-koulu on peruskoulua korvaava koulu, jossa noudatetaan ranskalaisen pedagogin Celestin Freinet'n kehittämää freinetpedagogiikkaa. Muita vaihtoehtopedagogista ajattelua käytäntöön soveltavia kouluja ovat esimerkiksi Steiner-koulut ja Montessori-koulut. Suomessa on Freinet-koulu Raumalla ja Helsingissä.
Peugeot 107
Peugeot 107 on Peugeot’n vuosina 2005–2014 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi Peugeot 106:n. Se on kehitetty PSA-konsernin ja Toyotan välisessä yhteistyössä. Autoa valmistettiin yhdessä sisarmalliensa Citroën C1:n ja Toyota Aygon kanssa Tšekin Kolínissa PSA-konsernin ja Toyotan puoliksi omistamalla tehtaalla. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 108.
Vuonna 2005 testattu Citroën C1 sai Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Peugeot 107 esiteltiin vuonna 2005 kolmi- ja viisiovisina hatchbackeina. Mallin kolmisylinterinen 1,0-litrainen (68 hv) bensiinimoottori on peräisin Toyotalta ja 1,4-litrainen (54 hv) dieselmoottori PSA-konsernilta.
Vuonna 2009 malli koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai uuden etupuskurin. Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 2012, jolloin puskuri uudistui jälleen, ja sen yhteyteen tuli LED-päiväajovalot.
Jukka Ollila (kosketinsoittaja)
Jukka Ollila on suomalainen muusikko. Hän toimi Agents-yhtyeen kosketinsoittajana vuosina 1979–1981 ja oli yhtyeen alkuperäisjäsen. Nykyisin hän tekee teatterimusiikkia, soittaa sinfoniaorkesterissa ja eri yhtyeissä.
Königstedtin kartano
Königstedtin kartano on valtioneuvoston edustuskartano. Königstedtin kartano sijaitsee Vantaan Seutulassa, Vantaanjoen muodostaman mutkan sisäpuolella.
Kartanon ensimmäiseksi omistajaksi mainitaan vuonna 1511 silloisen Helsingin pitäjän nimismies Olav Nilsson. Ruotsin Kristiina-kuningattaren holhoojahallitus lahjoitti Königstedtin kartanon vuonna 1633 Matts Tönnesson Creutzhammerille.
Vuosina 1660–1669 kartano kuului kenraaliluutnantti Fredrik Löwelle. Nykyisen nimensä kartano sai kapteeni Johan Köhnnin mukaan, kun hänet aateloitiin nimellä Köhnningstedt.
1900-luvulla kartanon ovat omistaneet mm. eversti Mikael Gripenberg ja vapaaherra Gustaf Wrede. Suomen valtio osti Köningstedtin vuonna 1961 vapaaherratar Asta Wredeltä. Kartano muutettiin valtion edustustilaksi.
Kartanon nykyisen päärakennuksen rakennutti vuonna 1816 todellinen valtioneuvos Jacob Wilhelm Hisinger. Rakennuksen arkkitehti oli perimätiedon mukaan Carl Ludvig Engel, mutta todennäköisesti Königstedtin suunnitteli Engelin apulainen Pehr Granstedt. Nykyisen uusklassisen asunsa kartano sai vasta 1930-luvulla, arkkitehti Jarl Eklundin suunnittelemissa uudistustöissä, jolloin siihen lisättiin pylväiden kannattelema päätykolmio.
Kartanon sisätilojen empiretyyli kärsi 1950–60-lukujen modernisointitöissä, mutta viimeisessä 1990-luvun peruskorjauksessa se pyrittiin palauttamaan takaisin alkuperäiseen asuunsa museoalan ammattilaisten johdolla.
Päärakennusta ympäröi puisto, jossa sijaitsee ruohokattoinen rantasauna.
Königstedtin kartanossa pidettiin Vapaa Aceh -liikeen ja Indonesian hallituksen väliset Acehin rauhanneuvottelut, joita isännöi presidentti Martti Ahtisaari.
Königstedtin kartano oli yksi Matti Kassilan elokuvan "Vodkaa, komisario Palmu" kuvauspaikoista.
Gustaf Nyström
Carl Gustaf Nyström (21. tammikuuta 1856 Helsinki – 30. joulukuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti sekä Teknillisen korkeakoulun rehtori ja arkkitehtuurin professori. Nyström valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä koulusta vuonna 1876. Hän oli yksi ensimmäisistä oppilaitoksen kouluttamista arkkitehdeista. Talven 1878–1879 hän opiskeli tehtaanjohtokunnan stipendiaattina arkkitehtuuria Wienissä. Nyström harjoitteli opettajansa Frans Sjöströmin arkkitehtitoimistossa ja tämän kuoleman 1885 jälkeen Nyströmistä tuli opettaja kouluun, joka oli 1879 vaihtanut nimensä Polyteknilliseksi opistoksi. Hän opetti aluksi rakennuskonstruktiota ja vuodesta 1885 hän oli rakennustaiteen vanhempi opettaja. Nyströmistä tuli professori 1896 ja hänen virkansa oli Suomen ensimmäinen arkkitehtuurin professuuri. Polyteknillisestä opistosta tuli 1908 Teknillinen korkeakoulu Nyströmin toimiessa oppilaitoksen rehtorina. Tyyliltään hän edusti uusrenessanssia. Turun taidemuseo on tosin selvästi kansallisromanttinen.Lisäksi muun muassa Suomen Pankin konttorit Viipurissa, Kotkassa (nykyinen Kotkan Oikeustalo 1909), Porissa ja Turussa.
Kajaanin rautatieasema
Kajaanin rautatieasema (, ) on rakennettu vuosina 1904–1905, kun rautatie Iisalmesta Kajaaniin valmistui. Asemarakennuksen on suunnitellut Gustaf Nyström. Tätä jugendtyylistä asemarakennusta kutsutaan usein Suomen kauneimmaksi asemarakennukseksi.
Odotussali on avoinna junien kulkuaikana. Valtaosa junista pysähtyy raiteella 1, mutta myös raidetta 2 käyttää kaksi junaa kumpaankin suuntaan.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Kajaanin ratapihalla on vuoden 2005 aikana suoritettu laajoja muutos- ja kunnostustöitä, jotka liittyvät rataosan Iisalmi–Kontiomäki sähköistys- ja turvalaitetöihin. Samalla Kajaanin ratapihan kampiasetinlaite purettiin. Nykyisin liikennepaikan liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Iisalmesta käsin.
Ratapihalla on kaksi henkilöliikenteen raidetta sekä viisi tavaraliikenteen raidetta. Ratapihalta on raideyhteys Lamminniemeen sahalle ja entiselle paperitehtaalle sekä aiemmin myös Petäisenniskan suuntaan.
Petäisenniskan ratapiha oli Kajaanin liikennepaikkaan kuulunut tehtaan ratapiha, joka sijaitsi Kajaanin ratapihalta haarautuvan, noin kahden kilometrin mittaisen pistoraiteen päässä. Ratapiha palveli Petäisenniskalla sijainneita Lihakunnan, Kainuun Sementin ja Kajaani Oy:n puusepäntehtaan kuljetuspalveluita sekä Nuasjärven uitto- ja muuta rahtiliikennettä. Petäisenniskassa oli suuri siltanosturi lähellä radan päätepistettä. Raideyhteys Petäisenniskaan purettiin rataosan Iisalmi–Kontiomäki turvalaite- ja sähköistystyöihin liittyvien ratapihamuutosten yhteydessä vuosina 2005–2006.
Lamminniemen raiteisto oli osa Kajaanin liikennepaikkaa 3. kesäkuuta 2007 saakka. Tuolloin Lamminniemen ratapiha erotettiin Kajaanin liikennepaikasta itsenäiseksi liikennepaikaksi. Lamminniemen sivuradan pituus on noin 3,2 kilometriä, ja sillä on ainoastaan vaihtotyöliikennettä. Raidetta ei ole sähköistetty eikä sillä ole junien automaattisen kulunvalvonnan laitteita. Rata palveli UPM-Kymmenen Kajaanin paperitehtaan raaka-aineiden ja lopputuotteiden kuljetuksia.
Chad Kroeger
Chad Kroeger (s. 15. marraskuuta 1974) on kanadalaisen Nickelback-yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi. Hän perusti Nickelbackin Hannan kaupungissa Albertassa vuonna 1995. Hänen velipuolensa Mike Kroeger toimii yhtyeen basistina.
Vuonna 2002 Kroeger perusti levy-yhtiön nimeltä 604 Records. Kroeger on esiintynyt Santanan kappaleessa ”Why Don’t You and I”, joka julkaistiin Santanan albumilla "Shaman" vuonna 2002. Hän esiintyi myös Santanan kappaleessa ”Into the Night” (2007). Kroeger suosii eniten PRS Guitars -kitaroita.
Kroeger oli naimisissa laulaja Avril Lavignen kanssa. He tapasivat tehdessään yhdessä kappaletta, ja kaveruus johti ajallaan seurusteluun. Puolen vuoden seurustelun jälkeen he kihlautuivat elokuussa 2012 ja menivät naimisiin kesällä 2013. Syyskuun 2015 alussa pariskunta ilmoitti eroavansa.