hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Virtaama
Virtaama eli tilavuusvirta on virtauskanavan (putken, uoman, vesistöalueen tms.) poikkileikkauksen läpi kulkevan nestemäärän tilavuus aikayksikössä. SI-järjestelmässä virtaaman yksikkönä on m/s.
Eräs tapa määrittää virtaama on laskea virtaukseen jotakin merkkiainetta ja mitata sen pitoisuuksia laskukohdan alapuolella. Pienemmissä joissa tai puroissa voidaan käyttää myös mittapatoja. Mittapadossa on aukko, jonka muoto vaihtelee. Virtaama saadaan mittaamalla vedenkorkeus tässä aukossa. Virtaaman mittaus saadaan usein palautettua yksinkertaisemmin mitattavaan vedenkorkeuteen. Vedenkorkeus voidaan mitata joko kiinteällä mitalla, limnigrafilla (järvissä) tai mareografilla (merissä).
Virtaamissa esiintyy esimerkiksi vuodenajoista ja sääoloista johtuvia vaihteluita. Siksi luotettavan virtaaman mittauksien tuloksissa on ilmoitettava mittausväli. Se on vuodenaikojen säännöllisyydestä johtuen yleensä kalenterivuosi. Virtaamat voidaan mitata esimerkiksi vuorokausittain, jolloin eri vuorokausiuen virtaamien keskiarvoa kutsutaan keskivirtaamaksi (lyhennetään MQ). Kertomalla keskivirtaama vuorokausilla saadan vuoden kokonaisvirtaus eli ohi virranneen veden kokonaismäärä.
Virtaaman vaihteluista saadaan hieman tarkempi kuva, kun esimerkiksi päivittäisten virtaamien arvoista tehdään vuosittain tilastollinen vertailu. Näin voidaan eri uomien virtaamia vertailla keskenään. Yleensä poimitaan kaksi reuna-arvoa kustakin vuodesta:
Uomasta vuoden aikana mitatut virtaamat jäävät näiden arvojen väliin.
Keskivirtaamia ilmoitetaan kolme, ja niiden laskemista varten kerätään tietoa tarkasteluajanjakson eli esimerkiksi kalenterivuoden ajan. Ne ovat:
Kaikkien aikojen äärivirtauksia voidaan merkitä:
Mitatuissa arvoissa voi olla mittamisen vaikeudesta johtuvia epävarmuustekijöitä. Siksi virtaamien arvoja ei ilmoiteta kovin tarkasti.
Jokien vuosittaiset virtaamavaihtelut johtuvat usein maaston rakenteesta, järvien määrästä (vertaa järvisyys), lumen keskimääräisestä vuosittaisesta paksuudesta ja monesta muusta seikasta. Esimerkiksi Kemijoen keskiylivirtaama on kuusinkertainen keskivirtaamaan nähden. Sen sijaan Vuoksen vesistön keskiylivirtaama on vain 1,3–kertainen keskivirtaamaan nähden. Nämä erot näkyvät vastaavasti suuntaa antavina myös keskialivirtaamissa.
Merivirroille käytetään myös yksikköä sverdrup (= 10 m/s), joka ei kuulu SI-järjestelmään.
Vesivoimalan virtaama voidaan määrittää useilla tavoilla. Yleensä se lasketaan vesivoimala hyötysuhteen tai uoman purkautumiskäyrän avulla. Purkautumiskäyrä puolestaan voidaan laatia siivikkomittauksien perusteella. Siivikko on samantapainen laite kuin lasten puroleikeissä käyttämät potkurit. Sen pyörimisnopeus riippuu virtauksen nopeudesta.
Analyysin peruslause
Analyysin peruslauseet ovat lauseita, joiden mukaan kaksi analyysin perusmääritelmää, derivointi ja integrointi, ovat toistensa käänteistoimituksia. Analyysin peruslauseita on väitteen kumpaakin puoliskoa varten yksi, ja niiden nimet ovat analyysin ensimmäinen peruslause ja analyysin toinen peruslause. Siitä, kumpi on kumpi, ei liene täysin yksimielistä käytäntöä.
Jos formula_1 on välillä formula_2 "jatkuva funktio" ja formula_3 jokin sen integraalifunktio, niin F on derivoituva ja pätee:
Lause voidaan kirjoittaa myös muodossa
Olkoot formula_7 ja formula_8 funktion formula_1 primitiivejä. Tällöin löytyy vakio formula_10 siten, että
Merkitään kuvasta funktion formula_1 alueen kokoa funktiolla formula_13. Olkoon sinisen alueen leveys formula_14. Kun h on pieni saadaan arvio siniselle alueelle:
Toisaalta sininen alue on formula_16. Yhdistämällä saadaan:
Siis formula_1 on formula_13:n derivaatta, kun väli formula_14 lähestyy nollaa.
Tästä seuraa, että derivoinnin käänteisoperaatiolla funktiosta formula_1 saadaan funktio formula_13.
Sirkus Papukaija
Sirkus Papukaija, myöhemmin pelkkä Papukaija oli vuosina 1961–1967 lähetetty lasten televisio-ohjelma. Ohjelma lähetettiin joka toinen sunnuntai. Siihen liittyi myös lasten kerhotoimintaa.
Estradiohjelmassa esiintyivät muun muassa sirkustirehtööri-toimittaja Orvo Kontio, taikuri Fakiiri Kronblom (Nils Hedengren), joka otti käyttöön taikasanat "suolaa, suolaa, enemmän suolaa", professori Hajamieli (Martti Varpama) sekä Onni-klovni (Onni Gideon Tervonen), jonka housut ja kengät määrittelivät klovnin Suomen lasten mielikuvissa. Myös Eveliina Pokela oli ohjelman vakioesiintyjiä. Ohjelmassa oli tapana piilottaa tai esimerkiksi pudottaa lentokoneesta papukaijamerkkejä, jonka löytäneet saivat palkinnon palauttaessaan sellaisen televisiostudioon. Tämä "etu" koski lähinnä helsinkiläislapsia.
Ohjelman lapsikatsojia kehotettiin perustamaan eri paikkakunnille papukaijakerhoja, joiden välityksellä he saattoivat liittyä ohjelman suurempaan papukaijakerhoon. Kerhossa oli tuhansia jäseniä. Papukaijakerhoja perustaneille lapsille järjestettiin retkiä ja keräyksiä, ja hyvästä suorituksesta sai ”kymmenen pistettä ja papukaijamerkin”.Pirkka-Pekka Petelius esitti Fakiiri Kronblomia "Velipuolikuu"-viihdesarjan parodisessa sketsissä, jossa hän yritti taikoa "punaista neilikkaa".
Joaquin Phoenix
Joaquin Rafael Phoenix (s. 28. lokakuuta 1974), joka tunnettiin aiemmin nimellä Leaf Phoenix, on puertoricolaissyntyinen yhdysvaltalainen kolmesti Oscar-ehdokkuuden saanut näyttelijä ja laulaja.
Phoenixin vanhemmat John Lee Bottom ja Arlyn Dunetz olivat Jumalan lapset -liikkeen lähetyssaarnaajia. Koska hänen neljällä sisaruksellaan (River, Rain, Summer ja Liberty Butterfly) oli luontoon liittyvät nimet, Joaquin vaihtoi nimensä ja häntä alettiin kutsua nimellä Leaf.
1970-luvun loppupuolella hänen perheensä jätti Jumalan lapset -liikkeen ja asettui asumaan pysyvästi Los Angelesiin Kaliforniaan. Samoihin aikoihin perheen yhteiseksi sukunimeksi otettiin Phoenix. Hänen äitinsä alkoi työskennellä sihteerinä televisioyhtiö NBC:llä, ja hänen isästään tuli puutarhuri. Vanhemmat palkkasivat lapsilleen agentin, Iris Burtonin, ja kaikki viisi alkoivat esiintyä mainoksissa.
Ensimmäiset varsinaiset näyttelijätyönsä Phoenix teki vieraillessaan 1980-luvun alkupuolella televisiosarjassa "Seven Brides for Seven Brothers" ja televisioelokuvassa "Backwards: The Riddle of Dyslexia" yhdessä veljensä Riverin kanssa. Hän teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa "SpaceCamp" vuonna 1986, ja ensimmäisen pääosaroolinsa hän teki elokuvassa "Meidän miehemme Misha" vuonna 1987. Elokuvan "Perhe on paras" (1989) jälkeen Phoenix piti taukoa näyttelemisestä.
Phoenix aloitti elokuvanäyttelijän uransa uudelleen muutama vuosi myöhemmin. Vuonna 1995 ilmestyneessä Gus Van Santin elokuvassa "Hinnalla millä hyvänsä" hänellä oli high school -nuori Jimmy Emmettin rooli, joka joutuu opettajansa hyväksikäyttämäksi ja manipuloiduksi syyllistymään murhaan. Phoenixin tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Gladiator", jossa hän esitti keisari Commodusta (suoritus toi hänelle muun muassa Oscar-ehdokkuuden sarjassa paras miessivuosa), M. Night Shyamalanin ohjaama "Signs", jossa hän esitti Merril Hessiä, sekä saman ohjaajan elokuva "Kylä" vuodelta 2004, jossa hänellä oli pääosarooli Lucius Huntina. Vuonna 2005 valmistui elokuva "Walk the Line", jossa Phoenix esittää muusikko Johnny Cashia. Hän ansaitsi suorituksestaan Golden Globe -palkinnon sarjassa paras miespääosa musikaalissa tai komediassa ja sai uransa toisen Oscar-ehdokkuuden, sarjassa paras miespääosa. Hän myös lauloi elokuvan Grammy-palkitulla soundtrack-albumilla. Toimittaja Jack Daglishin roolista elokuvassa "Hotelli Ruanda" hän oli ehdolla parhaan miessivuosan SAG-palkinnon saajaksi.
Vuonna 2008 Phoenix ilmoitti lopettavansa näyttelijänuransa teatterilevitykseen helmikuussa 2009 julkaistavan elokuvan "Two Lovers" jälkeen ja keskittyvänsä uraan muusikkona. Muutama kuukausi myöhemmin hän herätti kummastusta käyttäytymisellään David Lettermanin juontamassa keskusteluohjelmassa. Syksyllä 2010 kuitenkin paljastui, että tämä esiintyminen ja väite näyttelijänuran päättymisestä kuuluivat osana Casey Affleckin ohjaamaan näennäisdokumenttiin "I'm Still Here", jonka pääosassa Phoenix oli.
Phoenix on vegaani, eikä täten syö eläinkunnan tuotteita eikä käytä eläimistä valmistettuja vaatteita. Hän on toiminut aktiivisesti eläinten oikeuksia ajavissa järjestöissä PETA ja In Defense of Animals.
Dijkstran algoritmi
Dijkstran algoritmi on Edsger Dijkstran kehittämä, vuonna 1959 julkaistu algoritmi, joka etsii graafille lyhyimmän polun yhdestä pisteestä kaikkiin muihin pisteisiin. Algoritmi toimii suunnatuilla graafeilla, joiden särmien painot ovat ei-negatiivisia. Algoritmia käytetään muun muassa tietoliikenneverkkojen reitityksessä.
Algoritmi tarvitsee lähtötiedoiksi graafin formula_1 ja lähtöpisteen formula_2. Funktiolla formula_3 kuvataan kahden pisteen formula_4 ja formula_5 välistä painoa mikäli viiva on olemassa. Graafista oletetaan että viivojen painot ovat ei-negatiivisia (formula_6). formula_7 kuvaa graafin kaikkien pisteiden joukkoa.
Algoritmi etsii lyhyimmän polun pisteestä formula_2 kaikkiin muihin pisteisiin. Aluksi merkitään lyhin tunnettu polku pisteestä formula_2 itseensä nollaksi, ja etäisyydet pisteestä formula_2 muihin pisteisiin äärettömäksi. Tämän jälkeen käydään graafia läpi kierroksittain. Jokaisella kierroksella pyritään etsimään uusi polku pisteeseen formula_2 joka on lyhyempi kuin jokin aikaisemmin tunnettu. Erityisesti jokaisella kierroksella aloitetaan tarkastelemaan jotain sellaista pistettä johon jo tunnetaan lyhin mahdollinen polku. Kun kyseisestä pisteestä aloitetaan uusi kierros, ei siitä pisteestä enää aloiteta millään myöhemmällä kierroksella. Ensimmäisellä kierroksella aloitetaan pisteestä formula_2, koska siihen tunnetaan triviaalisti lyhyin polku. Seuraavalla kierroksella aloitetaan pisteestä formula_4 joka on pisteen formula_2 lähin naapuri. Voidaan osoittaa että mikään kiertopolku ei tuota lyhyempää polkua pisteeseen formula_4, koska kaikki viivojen painot ovat ei-negatiivisia, ja jolla on käsittelemättömien pisteiden joukossa pienin polkupituus.
Oheisessa algoritmissa u := Extract-Min(Q) etsii ja palauttaa sellaisen pisteen "u" pistejoukosta "Q", jolla on pienin mahdollinen arvo "d"["u"]. Piste "u" ei ole välttämättä yksikäsitteinen. Tämän lisäksi Extract-Min funktio poistaa pisteen "u" joukosta "Q".
Jos algoritmin tuloksessa kiinnostaa vain lyhyin polku pisteiden "s" ja "t" välillä, voi rivillä 9 lopettaa etsinnän mikäli "u" = "t".
Lyhyin polku pisteiden "s" ja "t" välillä määritetään seuraavalla koodilla. Koodi muodostaa jonon "S" pisteistä jotka muodostavat lyhimmän polun tarkasteltujen pisteiden välille.
Dijkstran algoritmin laskennallinen vaativuus riippuu sen toteutustekniikasta. Suorituskyvyn suhteen avainasemassa ovat funktio Extract-Min ja sijoitus d[v] := d[u] + w(u,v).
Mikäli Extract-Min funktio toteutetaan yksinkertaisella listan läpikäymisellä (vaativuus formula_16) saadaan algoritmin kokonaisvaativuudeksi formula_17.
Algoritmi voidaan toteuttaa kekoa käyttäen siten että sen kokonaisvaativuudeksi saadaan formula_18. Vieläkin suorituskykyisempi toteutus saadaan käyttäen Fibonacci-kekoa jolloin vaativuudeksi saadaan formula_19. Kummassakin tapauksessa kekoa täytyy päivittää aina kun tehdään sijoitus d[v] := d[u] + w(u,v).
Ounastunturi
Ounastunturi on 50 kilometriä pitkän Pallas-Ounastuntureiden tunturiketjun pohjoisosa ja sijaitsee Muonion ja Enontekiön kunnissa. Alue on osa Pallas-Yllästunturin kansallispuistoa ja Natura 2000 -ohjelman parissa. Ounastunturin erottaa Pallastuntureista Hannukuru.
Ounastunturi on avaraa ja karua tunturiylänköä 400 - 500 m merenpinnan yläpuolella. Korkeimmat huiput yltävät yli 700 metrin, eteläinen "Outtakka" 725 metriä ja pohjoinen "Pyhäkero" 713 metriä. Pallastunturien pyöreälakinen "Taivaskero" on tunturiketjun korkein huippu, korkeudeltaan 807 metriä.
Maisemiltaan Ounastunturi muistuttaa Käsivarren pohjoisosien ja Norjan puolen rajaseudun paljaita tuntureita.
Ounastunturin lähin ja suurin vesistö on pohjoisluoteessa pitkä ja kapea Ounasjärvi, jonka pohjoisrannalla sijaitsee Enontekiön kuntakeskus Hetta.
Hierokles
Hierokles (100-luku) oli kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hänen ainoa tunnettu kirjoituksensa on kokoelma eettisiä käyttäytymissääntöjä stoalaisen filosofian malliin. Kokoelmasta on säilynyt osia.
Pohjavesi
Pohjavesi on maanpinnan alapuolella sijaitsevaa vettä. Sitä muodostuu huonosti vettä läpäisevien maakerrosten päälle. Pohjavesikerroksen raja on siinä kohdassa, josta alaspäin maaperä on vedellä kyllästettyä. Kaikki maanpinnan alainen vesi ei siis ole pohjavettä. Ihminen käyttää pohjavettä juoma- ja talousvetenä kaivojen kautta. Paikkaa, jossa pohjavesi tulee maanpinnan yläpuolelle, kutsutaan lähteeksi.
Pohjavedet muodostavat jäätiköiden jälkeen toiseksi suurimman makean veden varaston maapallolla. Pohjaveden kelpoisuus juomavedeksi johtuu siitä, että se on maakerrosten läpi suotautuessaan puhdistunut epäpuhtauksista, kuten haitallisista bakteereista. Samalla veteen liukenee useita hyödyllisiä suoloja. Ihmiselle käyttökelpoisinta on hiekka- ja sorapitoisesta maaperästä tai peruskallion halkeamista löytyvä, paljon vapaasti liikkuvaa vettä sisältävä pohjavesi.
Pohjavesivarasto eli "akviferi" saa vetensä sateena, joista, järvistä tai toisista pohjavesivarastoista. Lopulta vesi purkautuu mereen, järviin tai toisiin pohjavesivarastoihin. Varasto on uusiutuva, mutta jos sitä käytetään nopeammin kuin se ehtii uusiutua, se ehtyy. Tällä hetkellä maapallon pohjavesivarat ovat ihmisen liiallisen käytön vuoksi ehtymässä. Pohjavesien ehtyminen uhkaa viljantuotantoa kuivilla ja puolikuivilla alueilla. Ilmaston lämpeneminen uhkaa myös suolata useita akvifereja.
Pohjavesivarasto voi olla kolmenlainen sen mukaan, mikä sen pintaa rajoittaa:
Pohjavesitiede tunnetaan nimellä geohydrologia.
Hierokles Aleksandrialainen
Hierokles Aleksandrialainen (400-luku) oli uusplatonilainen filosofi, joka oli aktiivinen vuoden 430 molemmin puolin. Hän opiskeli Plutarkhos Ateenalaisen alaisuudessa Ateenassa, ja opetti sen jälkeen jonkin aikaa kotikaupungissaan Aleksandriassa. Hänet karkotettiin kaupungista, ja hän siirtyi Konstantinopoliin, jossa hänen uskonnolliset mielipiteensä herättivät sellaista vastustusta, että hänet heitettiin vankilaan ja ruoskittiin julmasti.
Ainoa kokonaisena säilynyt teos Hierokleelta on kommentaari "Pythagoraan kultaisiin säkeisiin". Se oli hyvin suosittu keskiajalla ja renessanssiaikana, ja se on käännetty useille kielille. Fotios ja Stobaios mainitsevat ja lainaavat eräitä muita teoksia, kuten erästä kaitselmusta ja kohtaloa koskenutta teosta, joka oli hänen suosijalleen Olympiodoros Thebalaiselle kirjoitettu lohduttava tutkielma. Hierokles vastusti astrologista fatalismia sillä perusteella, että se perustuu irrationaalisiin välttämättömyyksiin, eikä jumalalliseen kaitselmukseen. Samasta syystä hän vastusti teurgiaa ja magiaa, koska ne pyrkivät syrjäyttämään jumalallisen järjestyksen.
Vaikka Hierokles ei mainitse kristinuskoa kertaakaan säilyneissä teoksissaan, hänen teoksensa on nähty pyrkimyksenä sovittaa kreikkalaisia uskonnollisia perinteitä yhteen hänen Konstantinopolissa kohtaamiensa kristillisten uskomusten kanssa.
Heawoodin lause
Heawoodin lause on graafiteoriaan liittyvä lause, jonka mukaan jokainen tasograafi on väritettävissä viidellä värillä. On myös todistettavissa, että tasograafit ovat väritettävissä enintään viidellä värillä. Kyseinen todistus on heikompi kuin neliväriongelman todistus ja perustuukin epäonnistuneeseen neliväriongelman todistusyritykseen.
Syöttövirtaus
Syöttövirtaus on osa matalapaineen rintamarakennetta. Se on pienialainen makkaramainen ympäristöä suuremman tuulennopeuden putki. Tyypillistä matalapainetta syöttää lämmin, kylmä ja kuiva syöttövirtaus, jotka tulevat kukin eri suunnasta. Syöttövirtausten tulosuunnat ja kulku riippuvat matalapaineen kehitysvaiheesta.
Jos matalapaine liikkuu itään niin että rintamien väliin jäävä lämmin sektori aukeaa etelään,
Syöttövirtausteoria on 1970- ja 1980-luvulla kehittynyt tapa selittää matalapaineen rintamarakenteeseen liittyvät pilvet ja suhteelliset ilmavirrat. Se on erityisen kätevä kun halutaan kuvata erilaisia okkluusiorintaman tyyppejä. Se täydentää 1940-luvun norjalaista rintamamallia, ei ole sen kanssa ristiriidassa: norjalainen okkluusionkuvaus on syöttövirtausmallin erityistapaus.
Kylmän syöttövirtauksen olemassaolo on sittemmin kyseenalaistettu.
Käytännön säänennustustyössä syöttövirtaukset nähdään säähavainnoissa tuulennopeuden ja kastepisteen muutoksina.
Maavesi
Maaveden muodostaa kaikki se maanpinnan alapuolinen vesi, joka ei kuitenkaan ole pohjavettä. Maavesivyöhykkeen ja pohjaveden raja on kohdassa, jota alempana maaperä on vedestä kylläinen.
Erilaisia maavesiä ovat
Koska maahiukkaset ovat usein negatiivisesti varautuneita, voivat vesimolekyylit dipoliluonteensa (vesimolekyylin toisella päällä on positiivinen, toisella negatiivinen osittaisvaraus) takia sitoutua niiden pinnalle hygroskooppiseksi vedeksi. Maaperän vedenpidätyskyky riippuu siitä, kuinka suurelle pinta-alalle vettä voi kiinnittyä. Siksi hienojakoinen maa-aines pidättää vettä paremmin kuin karkea.
Maavedet virtaavat erittäin hitaasti. Sitä maaveden osaa, joka on liikkeessä alaspäin kohti pohjavettä, kutsutaan vajovedeksi.
Thames
Thames on joki, joka virtaa eteläisessä Englannissa, Isossa-Britanniassa. Sen kokonaispituus on 335 kilometriä, josta purjehduskelpoista on 243 kilometriä. Kulkukelpoisessa osassa on yhteensä 45 sulkua.
Joki alkaa Gloucestershirestä Cotswoldinkukkuloilta, virtaa muun muassa Oxfordin ja Lontoon kaupunkien halki kohti itää ja laskee Pohjanmereen. Thamesin 104 km pitkässä estuaarissa, Teddingtonin suluilta Pohjanmereen, havaitaan vuorovesi-ilmiö, jonka vaihtelu on Lontoon kohdalla korkeimmillaan seitsemän metriä.
Lechladen ja Lontoon välillä Thames virtaa rauhallisesti tasaisen maalaismaiseman halki, se laskeutuu siellä vain 32 cm kilometriä kohti.
Thames on pisin kokonaan Englannissa virtaava joki, mutta Britannian pisin on Walesin puolelta alkava Severn. Thamesiin yhtyy 20 sivujokea.
Joessa on yli 80 saarta.
Thames on peräisin kelttiläisiltä, jotka kutsuivat jokea nimellä ”Tamesa”, joka saattoi tarkoittaa ”tummaa”. Kelteiltä se muuttui latinassa muotoon ”Tamesis” ja muinaisenglannissa muotoon ”Temese”. Oxfordissa Thamesia kutsutaan joskus nimellä Isis.
Joesta on aikoinaan pyydystetty monia kalalajeja: sampia, joskus lohtakin, taimenia, suutareita, karppeja, särkiä, turpia, lahnoja, töröjä, ankeriaita ja kampeloita. Siellä tavataan säännöllisesti pyöriäisiä ja kerran jokeen on eksynyt myös pieni valas. Yleisiä vierailijoita ovat myös kirjohylje ja pullokuonodelfiini.
Thames kulkee Lontoon keskustan halki lännestä itään. Sen pohjoispuolella ovat Westminster ja Lontoon City, eteläpuolella Southwark. Joen yli johtavista silloista tunnetuimpia ovat Westminster Bridge, Waterloo Bridge, London Bridge ja Tower Bridge. Tower Bridgen itäpuolella joen yli ei ole siltoja, mutta sen ali johtaa useita tunneleita.
Keskustassa Thamesin pohjoisrantaa pitkin kulkee noin kahden kilometrin pituinen leveä rantakatu, "Victoria Embankment". Muualla Lontoossa läheskään kaikkialla ei jokivartta pitkin kulje katua, vaan monet rakennustontit ulottuvat aivan joen reunaan saakka. Esimerkiksi Lontoon parlamenttitalo sijaitsee aivan joen varressa. Myös Tower of Londonin muuri kulkee aivan jokivartta pitkin.
Lontoon rahtilaivasatama sijaitsi aikaisemmin Thamesjoella lähes välittömästi Tower Bridgen itäpuolella. Alueella sijaitsi myös useita telakoita. Viime aikoina satama- ja telakkatoiminnat ovat kuitenkin siirtyneet kauemmaksi keskustasta, lähelle Thamesin suuta, ja tätä Docklandsin aluetta on alettu rakentaa uudeksi asunto- ja liiketaloalueeksi.
Thamesilla pidetään vuosittain Cambridge–Oxford-soutukilpailu.Joki tulvii usein voimakkaasti. Joen yläjuoksulle on rakennettu useita sulkuja, joiden avulla joen virtausta voidaan säädellä. Thamesin rinnalle on rakennettu myös keinotekoinen Jubileejoki, minne tulvavesiä voidaan ohjata. Alajuoksulle Lontoota suojaamaan on rakennettu Thames Barrier porttirakennelma, joka estää tarvittaessa nousuveden tulon Lontooseen.
Thames (täsmennyssivu)
Nimen Thames merkityksiä:
General Electric
General Electric (GE) on yhdysvaltalainen monialayritys. Se oli 2000-luvun alkupuolella markkina-arvoltaan maailman suurimpia yhtiöitä.
General Electricin syntyi useamman yrityksen fuusiosta vuonna 1892. Näistä yksi oli Thomas Alva Edisonin aikaisemmin perustama. General Electric on ainoa alkuperäinen Dow Jones Industrial Average -indeksin yritys, joka on edelleen indeksissä mukana.
Yhtiö oli vuoden 2012 Fortune 500 -listalla kuudennella sijalla.
Yhtiö oli yksi kahdeksasta suuresta tietokonevalmistajasta 1960-luvulla. Yhtiö oli mukana Multics-käyttöjärjestelmä kehityksessä ja myöhemmin kehitti General Comprehensive Operating System (aluksi GECOS, myöhemmin nimetty uudelleen GCOS) -käyttöjärjestelmän suurtietokoneille. Yhtiön tietokoneosasto "GE Information Systems Group" myytiin Honeywell-yhtiölle 1960-luvun lopussa.
Yrityksellä on kuusi päätoimialaa, jotka jakautuvat edelleen tulosyksiköihin. Seuraavassa luetellaan päätoimialat, seuraavan tason tulosyksiköt ja esimerkkejä eräiden yksiköiden tuotteista.
Yhtiön valmistamia tietokoneita:
Pomelo
Pomelo ("Citrus maxima"), josta käytetään toisinaan myös nimeä "pummelo", on ruutakasveihin ("Rutaceae") kuuluva sitruspuu ("Citrus"). Sen hedelmää kutsutaan samalla nimellä.
Puu kasvaa 5–15 m korkeaksi, ja sen runko on tyypillisesti 10–30 cm paksu. Nuoret oksat ovat karvaisia. Lehdet ovat nahkeita, soikeita, 5–20 cm pitkiä ja 2–12 cm leveitä. Kukat ovat valkeat ja tuoksuvat.
Pomelo on kotoisin Kaakkois-Aasiasta. Ensimmäiset maininnat pomelosta ovat vuodelta 1187 Israelin alueelta. Pomeloa on viljelty tiettävästi Espanjassa, mutta useimmat Eurooppaan tuodut pomelot ovat olleet tuontitavaraa ja siksi ilmeisen harvinaisia vielä keskiajalla. Viljellyt sitrushedelmät ovat tiettävästi syntyneet kolmesta kantalajista: pomelosta ("Citrus maxima"), sukaattisitruunasta ("Citrus medica") ja mandariinista ("Citrus reticulata").
Pomelon lajike hunajapomelo ("Citrus maxima" 'Guang Xi') on appelsiinia muistuttava, iso keltainen hedelmä, jossa on paksut kuoret. Sitä tavataan villinä Malesiassa. Maku muistuttaa greippiä mutta ei ole läheskään niin kirpeä. Se voi kasvaa jopa 2 kg painavaksi.
Digital Radio Mondiale
Digital Radio Mondiale eli digitaalinen maailmanradio digitalisoi perinteisiä analogisia AM-alueen lähetyksiä (lyhyet, keskipitkät ja pitkät aallot). Digital Radio Mondiale (DRM) - järjestelmän laajennus sai loppukesästä 2009 ETSI (European Standards Organisation) - hyväksynnän. Versio 3.1.1 tarjoaa kaksi parannusta: taajuusalue laajenee alle 30 MHz:stä 174 MHz:iin ja standardilla on nyt MPEG surround -tuki. Laajennus on nimetty DRM+:ksi.
DRM-lähetysten kuunteluun tarvitaan DRM-radio tai sovelias AM-radio, joka kytketään sovittimella tietokoneeseen sekä purkuohjelma (esimerkiksi Dream).
Suomesta ei ole DRM-lähetyksiä, ja Yleisradio on lakkauttanut DAB-lähetyksetkin 31.8.2005. DRM-radion edelläkävijöitä on saksalainen Deutsche Welle; mm. sitä voi kuunnella myös Suomessa.
Gilles de Roberval
Gilles Personne de Roberval (6. elokuuta 1602 Roberval – 27. lokakuuta 1675 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko. Hän toimi filosofian opettajana Pariisin "Gervais-akatemiassa" ja hoiti matematiikan professuuria vuodesta 1634. Hänet valittiin Ranskan tiedeakatemiaan vuonna 1666.
Hän tutki sekä analyysiä että geometriaa. Hän oli aikalaisensa René Descartesin kilpailija, ja hänellä oli tapana viivytellä keksintöjensä julkaisemista.
Hänen tunnetuin saavutuksena astrofysiikassa on erityinen Robervalin tasapaino.
Musée du Montparnasse
Musée du Montparnasse on museo Pariisissa. Museo avasi ovensa vierailijoille 28. toukokuuta 1998. Sen perustivat Roger Pic ja Jean-Marie Drot. Museon ei ole tarkoitus tuottaa voittoa.
Museo tarjoaa vierailijoilleen kokoelman töitä, joita ovat tehneet 1900-luvun alussa Montparnasselle eri puolilta maailmaa muuttaneet taiteilijat. Välillä museossa on myös näyttelyitä nykyisten sekä edesmenneiden montparnasselaisten taiteilijoiden töistä.
Bastionijärjestelmä
Bastionijärjestelmä on 1500-luvun alussa italialaissotien aikana Italiassa kehitetty linnoitusjärjestelmä. Järjestelmä korvasi keskiaikaiset linnat, jotka eivät enää soveltuneet tykistöllä käytävään sodankäyntiin.
Bastionijärjestelmään siirtyminen madalsi linnoitusta, ja toisaalta laajensi linnoitusten pinta-alaa verrattuna keskiaikaisiin linnoihin. Aikaisemmin linnoitusten tuli olla korkeita, jotta teräasein varustetun vihollisen olisi ollut mahdollisimman vaikeaa tunkeutua muurien ylitse tikapuilla niiden sisäpuolelle.
1600-luvulla järjestelmää kehittivät edelleen ranskalainen Sébastien Le Prestre de Vauban ja hollantilainen Menno van Coehoorn. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvulle saakka.
Bastionijärjestelmän puolustus perustui vahvaan tykistöön ja linnoitusten tarkasti suunniteltuun pohjakaavaan, joka mahdollisti linnoituksen eri osien osallistumisen toistensa puolustustaisteluun. Linnoituksen bastioneista pystyttiin ampumaan viereisten bastionien edustalle, ja näin linnoituksen edustalle ei jäänyt yhtään kuollutta kulmaa, johon oma tykkituli ei olisi ulottunut.
Vaikka linnoitukset olivat huomattavasti keskiaikaisia linnoja matalampia, niiden muurit saatiin vallihautojen avulla riittävän korkeiksi, ettei linnoitusten valtaaminen suoralla rynnäköllä ollut mahdollista.
Bastionijärjestelmä otettiin käyttöön Suomessa viimeistään 1500-luvulla tykistösodankäynnin kehittymisen johdosta. Tuolloin linnoihin ja kaupunginmuureihin perustuva puolustustaktiikka muuttui vanhanaikaiseksi. Ampuma-aseita on ollut Suomessa käytössä aikaisemminkin ja 1400-luvun suomalaisten ritareiden (raskas ratsuväen sotilas) perintöluetteloissa on mainittu ajanmukainen aseistus mukaan lukien ampuma-aseet. Aseteknologia on levinnyt nopeasti ja se on ollut hyvin yhtenevää koko Itämeren alueella.
Merkittävä rakennushanke oli 1500-luvun puolivälissä tehty Viipurin kaupungin linnoitteiden ajantasaistaminen, jolloin keskiaikaista Viipurin kaupunginmuuria vahvistettiin bastioneilla sekä rakennettiin merkittävä laajennus kaupunkia suojaavaan linnoitteeseen. Tämän linnoitustyön merkittävimmät hankkeet olivat Äyräpään ja Pantsarlahden bastionit.
Ruotsin rajat siirtyivät valloitussotien seurauksena siten, että uusia merkittäviä linnoitustöitä ei nähty tarpeellisiksi Suomen alueilla ennen 1700-lukua. Bastionijärjestelmän mukaisesti rakennettuja linnoituksia ovat Suomessa esimerkiksi hattujen sodan jälkeen rakennetut Augustin Ehrensvärdin suunnittelemat Viaporin eli Suomenlinnan ja Svartholman merilinnoitukset sekä venäläisten 1790-luvulla Vanhaan Suomeen rakentama Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä. Lisäksi Suomen keskiaikaisia linnoja nykyaikaistettiin 1700-luvun kuluessa rakentamalla niiden etuvarustuksiksi bastioneja.
Venäjän keisarikunnan armeijan 1790-luvun lopulla viimeistelemää Taavetin linnoitusta käytettiin sotilaallisesti vain vuoteen 1803, jolloin sen sotilaallisesta käytöstä luovuttiin. Bastionijärjestelmä tuli teknisesti vanhanaikaiseksi noin 1790-luvulla.
Radiohäirintä
Radiohäirintä on toimintaa, jolla pyritään estämään tai vaikeuttamaan radiotaajuuksien käyttöä.
Radiohäirintää käytetään muun muassa sodankäynnissä estämään vastustajaa käyttämästä radioviestintää joukkojen johtamisen välineenä. Rauhan aikana radiohäirinnällä voidaan esimerkiksi pyrkiä säilyttämään oma poliittinen uskottavuus estämällä häirinnän avulla oman maan kuuntelijoita vastaanottamasta opposition tai toisen valtion radiolähetyksiä.
Häirintälähettimiä voi olla kenttäoloissa sijoitettuna ajoneuvoihin, kun taas jatkuvaa häirintää varten on saatettu perustaa pysyviä kiinteitä radioasemia. Häirintä voi ilmetä esimerkiksi tietyllä taajuudella esiintyvän radiolähetyksen päälle soitettavalla musiikilla, moottorin jyrinällä, kantoaallolla tai muulla häiritsevällä äänellä. Välttääkseen häirintää käyttävät radioasemat varataajuuksia tai vaihtelevia taajuuksia.
Euroopassa laajimmin tunnetuksi on tullut kylmän sodan aikainen radiohäirintä, missä vuodesta 1949 vuoteen 1989 Neuvostoliitto häiritsi läntisten radioyhtiöiden Varsovan liiton maihin suuntaamia radiolähetyksiä. Yleensä häirittäviä radioasemia olivat BBC World Service, Voice of America (VOA), Radio Free Europe (RFE) ja Radio Liberty, joista kolme jälkimmäistä oli perustettu nimenomaan vaihtoehtoisen eli läntisen näkökulman tuottamiseksi Itä-Euroopan kuuntelijoille. Myös Israel on käyttänyt häirintää ja joutunut myös itse häirityksi.
Jatkosodassa Suomen armeija soitti Säkkijärven polkkaa tietyillä radiotaajuuksilla häiritäkseen Neuvostoliiton asettamien radiomiinojen taajuuksia.
Deutsche Welle
Deutsche Welle (DW) on Saksan radion ulkomaanpalvelu. Se lähettää ohjelmaa 30 kielellä lyhytaalloilla ja satelliitin välityksellä moneen maahan sekä televisiolähetyksiä kolmella kielellä. Deutsche Welle ("Saksan aallot") on lähettänyt säännöllisesti ohjelmaa vuodesta 1953. Radio-ohjelmat tehdään nykyään Bonnissa ja tv-ohjelmat Berliinissä. DW:llä on kaksi lyhytaaltoasemaa Saksassa ja yksi Sri Lankassa. Lisäksi yhtiö vuokraa lähetysaikaa kahdelta releasemalta.
National Public Radio
National Public Radio (NPR) on yhdysvaltalainen julkisen palvelun radioverkko, joka lähettää lähinnä uutis-, ajankohtais- ja keskusteluohjelmia Yhdysvalloissa. NPR Worldwide lähettää näitä radiolähetyksiä ympäri maailmaa. NPR:n ohjelmia on kuultavissa Suomessa myös ULA-aalloilla Helsingissä Yleisradion kautta sekä digi-televisiosta Yle Mondo -kanavalta.
Frouden luku
Frouden luku on virtausmekaniikassa nesteosaseen vaikuttavan inertiavoiman ja painovoiman suhteen neliöjuuri. Se on myös ns. Richardsonin luvun neliöjuuri. Luku on nimetty fyysikko William Frouden mukaan, vaikka Froude ei ollut ensimmäinen lukua käyttänyt.
Frouden luvulle voidaan osoittaa kaava
formula_1, missäJos uoman keskisyvyys avoimen uoman virtauksessa on L, on formula_2 pitkän matalan aallon etenemisnopeus virtaukseen nähden. Tämän perusteella voidaan erottaa kolme virtaustyyppiä sen mukaan, onko Frouden luku suurempi vai pienempi kuin yksi:
Routa
Routa on jäätynyttä maavettä. Tyypillinen roudan syvyys Suomessa on talvisaikaan 0–200 cm. Jos routa ei ehdi kesän aikana kokonaan sulaa, sitä kutsutaan ikiroudaksi. Pysyvä routa peittää noin 20 % maapallon maapinta-alasta. Routiminen eli roudan kosteuden kasvu johtuu maaperän kapillaarisesta imusta ja on merkittävä yleensä silttimaalajeilla. Karkeammassa maa-aineksessa kapillaarinen imu on pientä, kun taas savipitoisessa maassa imu on voimakasta, mutta virtausnopeus niin pieni, ettei roudan kosteus ehdi kasvaa talven aikana.
Routa voi aiheuttaa vaurioita rakennusten perustuksille. Roudasta mahdollisesti kärsivät rakenteet on perustettava roudan keskimääräistä esiintymissyvyyttä syvemmälle, sillä rakenteet johtavat lämpöä maaperää paremmin. Siksi maaperä jäätyy niiden ympärillä syvemmälle kuin muualla. Routimiseksi kutsuttu ilmiö aiheuttaa tilavuuden muutoksia maaperässä, jolloin rakenteet voivat siirtyillä ja maanpinta kohota, kun vesi vie jäätyessään ja siten laajetessaan enemmän tilaa. Routa aiheuttaa myös esimerkiksi kivien nousemista talven aikana peltojen pintaan. Lisäksi se vaikuttaa kasvillisuuteen sekä nopeuttavasti pintavaluntaan. Routa on myös merkittävä teiden kuntoon vaikuttava tekijä, päällystetyille teille se aiheuttaa tyypillisesti murtumavaurioita, päällystämättömillä teillä se näkyy kelirikkona. Routarajalla tarkoitetaan sitä maan syvyyttä, johon asti routa ulottuu.
Routaan tulee erilainen rakenne eri maalajeissa. Karkearakeiseen maahan tulee onteloroutaa, jossa vesi jäätyy koloihin, jolloin maa-aineksen kokonaistilavuus ei kasva. Tiiviimpään maahan tulee massiivista routaa, jolloin maa-aines laajenee ja sen kantavuus paranee. Kerrosrouta on 20–30 cm paksuina kerroksina maalajeissa, joiden kapillaarinen nousukorkeus on suuri ja vedenjohtavuus kohtalainen.
Mecklenburg (suku)
Mecklenburg on pohjoissaksalainen ruhtinassuku, joka hallitsi alueitaan pitkään jo keskiajalla.
Suku oli alkujaan slaavilaisen vendiheimon obotriittien päällikkösukuna. Suvun eräät jäsenet sopeutuivat saksalaistamiseen ja saksalaisvalloitukseen, kun etenkin Henrik Leijona liitti vendien asuma-alueita kiinteästi saksalaiseen valtapiiriin. Näin he säilyttivät heimopäällikkyytensä, joskaan eivät slaavilaista identiteettiään eivätkä vanhaa kulttuuriaan, ja muuntuivat saksalaisiksi feodaaliherroiksi. Eräs Mecklenburgin suvun jäsen meni naimisiin herttua Henrik Leijonan äpärätyttären kanssa.
Mecklenburgin herttuat ajoivat etenkin 1300-luvulla vaatimuksia Ruotsin kuninkuuteen. Mecklenburgin herttua polveutui kahdesta eri naisesta, joihin ainakin myöhemmät kronikat liittävät ruotsalaisen, kuninkaallisen sukuperän, ja oli näiden pääperillinen.
1300-luvulle tultaessa Sverkerin suku oli ollut jo pitkään sammuneena (vuodesta 1222), ja menettänyt valtaistuimen Eerik XI:lle. Myös Eerik X:n miespuolinen suku oli sammuneena (vuodesta 1250) ja kun (mahdollisesti nuorimman) tyttären Ingeborgin aviomies Birger jaarli syrjäytti hänen muut tyttärensä, tämä kun oli varmistanut kruunun omille pojilleen.
Mecklenburgin herttuat toki myötävaikuttivat esiäitiensä väitetyn kuninkaallisen ruotsalaisen verenperinnön leviämiseen tarustoissa ja käyttivät niitä kuninkuustavoitteidensa perusteluina.
Valtaistuintavoittelusta tuli totta yhden hallituskauden ajaksi: Mecklenburgin Henrik II:n poika herttua Albrekt II (1318–79) meni naimisiin sukulaisnaisensa, Skandinaavisen perijättären Norjan ja Ruotsin Eufemian (1317–1370) kanssa. Heidän poikansa Albrekt III riisti enoltaan Ruotsin kruunun ja nousi valtaistuimelle kuninkaana, Albrekt Mecklenburgilainen (1363–1389).
Aprikoosi
Aprikoosi ("Prunus armeniaca") on pienehkö Kiinasta peräisin oleva puu ja sen hedelmä. Aprikoosipuu kasvaa yhdeksän metriä korkeaksi, ja sen lehvästö tulee kuusi metriä leveäksi.
Kiinassa aprikoosipuuta on viljelty tuhansia vuosia ennen ajanlaskumme alkua. Toisaalta venäläiset tutkijat ovat sitä mieltä, että samanaikaisesti sitä olisi alettu viljellä myös Keski-Aasiassa. Kasvin tieteellinen nimi "Prunus armeniaca" eli ”Armenian luumu” viittaa Armeniaan. Persikan tavoin aprikoosin toi Eurooppaan Aleksanteri Suuri noin vuonna 300 eaa. Kreikkalaiset ja roomalaiset antoivat hedelmälle lempinimen ”auringon kultamuna”. Pohjois-Euroopassa aprikoosia alettiin viljellä vasta 1500-luvulla.
Aprikoosi on sukua mantelin lisäksi luumuille, kirsikoille, persikoille ja karvasmantelille, joiden kivissä on amygdaliini-nimistä katkeraa ja myrkyllistä ainetta. Tämä aine puuttuu eräältä aprikoosilajikkeelta, jonka kiveä käytetäänkin elintarvikkeena mantelin tavoin Euroopassa ja Keski-Aasiassa muun muassa maustamaan erilaisia leivonnaisia ja hilloja sekä Amaretto-likööriä.
Itaaliset kielet
Itaaliset kielet ovat Italian niemimaalla esiintynyt indoeurooppalainen kieliryhmä, jonka tunnetuin jäsen on latina. Muita tunnettuja kieliä ovat mm. oski, umbri ja volski. Latinasta ovat syntyneet romaaniset kielet, ja muut itaaliset kielet lienevät vaikuttaneet vielä nykyäänkin eteläisessä Italiassa puhuttuihin kieliin.
Hirvensarvisuola
Hirvensarvisuola eli hirvensarvensuola oli aikoinaan yleinen lääkeaine, jota valmistettiin hirvensarvenöljystä ja happamasta ammoniumkarbonaatista ((NH)CO) (tai hirvensarvista ja -sorkista). Sitä käytettiin hermoja kiihottavana lääkeaineena.
Alkuaan hirvensarvisuola valmistettiin hirvien sarvista, mutta nykyisin käytetään puhdasta ammoniumbikarbonaattia, ja tuote on täysin teollisesti valmistettu. Hirvensarvisuolaa käytetään muun muassa hajusuolana sekä matalien, laakeiden leivonnaisten kohottajana.
Hirvensarvenöljy on eräiden hirvilajien sarviainetta kuivatislattaessa saatava pistävänhajuinen öljy.
Kuumennettaessa hirvensarvisuola hajoaa vedeksi, hiilidioksidiksi ja ammoniakiksi, jolloin se samalla nostattaa taikinan. Se on leivinjauhetta kaksi kertaa tehokkaampaa mutta antaa helposti ammoniakin makua, vaikka tekeekin leivonnaisista mureita. Nykyään sitä käytetään aika harvoin, vaikka sen käyttö teollisesti valmistetuissa kahvi- ja ruokaleivissä, kaakaojauheessa ja makeisissa on sallittu.
Mythologia Fennica
Mythologia Fennica () on Christfried Gananderin julkaisema ruotsinkielinen suomalaisen mytologian sanakirja, joka sisältää varsin laajoja selityksiä. Kirja julkaistiin vuonna 1789, ja se sisältää yhteensä 430 hakusanaa. Lisäksi teoksessa on useita kansanrunoudesta poimittuja runo- ja loitsukatkelmia. Suomen ja lappalaisten mytologian lisäksi Ganander kertoo teoksessaan Skandinavian ja muiden kansojen jumalista. Teos on Gananderin "Nytt Finskt Lexikon" -teoksen ohella ollut vaikuttamassa Kalevalan syntyyn. Gananderia onkin sanottu "Lönnrotiksi ennen Lönnrotia".
Kirjasta on otettu useita uusintapainoksia 1900-luvulta lähtien.
Pysähtymisongelma
Pysähtymisongelma koskee syötteenä annetun, mielivaltaisen ohjelman pysähtymistestausta. Ongelmassa pitää määrittää, pysähtyykö ohjelman suoritus koskaan annetulla syötteellä. Alan Turing todisti vuonna 1936, että ei voi olla olemassa algoritmia, joka ratkaisisi pysähtymisongelman kaikilla syötteillä. Pysähtymisongelma on mahdoton ratkaista nykyisillä laskennan malleilla (katso Turingin kone).
Kuvitellaan, että olisi olemassa ratkaisu, funktio, jolle annetaan syötteenä ohjelman koodi ja sen saama syöte:
Voitaisiinkin tehdä ohjelma, joka käyttäisi edellä mainittua funktiota hyväkseen:
"PYSÄHDY_ITSE" annetaan parametriksi pysähtymistestausfunktiolle. Todistuksen kannalta tämän ohjelman olennainen osa on ehtolause. Jos funktio palauttaa toden, tulisi ohjelman pysähtyä, mutta tällöin päädytäänkin ikuiseen silmukkaan, eikä ohjelma siis pysähdykään. Kyseinen ristiriita on todistus siitä, että toimivaa pysähtymistestausfunktiota ei voi olla olemassa nykyisin tunnetuilla laskennan malleilla.
Endiivi
Endiivi ("Cichorium endivia") on lehtivihannes sikurien suvussa. Salaattisikuri ("Cichorium intybus") on endiivin lähisukulainen.
Endiivi voi kasvaa metrin korkeaksi ja 30 cm leveäksi.
Ilmeisesti endiivin viljelyn ovat aloittaneet jo muinaiset egyptiläiset, joilta roomalaiset ja kreikkalaiset oppivat tämän salaattivihanneksen viljelyn.
Endiiviä tunnetaan kolme kasvumuotoa: leveälehtiset endiivit, joita on kähärälehtinen, sileälehtinen sekä kapealehtinen kähäräendiivi. Antiikin aikainen kasvimuoto on ollut leveälehtinen siloendiivi ("Cichorium endivia" var. "latifolium"), ja kähärämuunnos on ensimmäistä kertaa kuvattu vasta vuonna 1586. Kapealehtinen kähäräendiivi ("Cichorium endivia" var. "crispum"), joka on nykyisin suosituin lajimuunnos, on paljon uudempaa perua, ja se tunnetaan myös nimellä friseesalaatti.
Musée Rodin
Musée Rodin on taidemuseo Pariisin seitsemännessä arrondissementissa. Se esittelee ranskalaisen kuvanveistäjän Auguste Rodinin töitä. Museo avattiin vuonna 1919 entisen Hôtel Bironin rakennukseen.
Rodin työskenteli Hôtel Bironissa vuosina 1908–1917 ja päätti lahjoittaa koko veistos- ja maalauskokoelmansa Ranskan valtiolle sillä ehdolla, että rakennus muutettaisiin hänen töilleen omistetuksi museoksi. Museossa ovat kaikki Rodinin tärkeimmät teokset, myös tunnetuin veistos "Ajattelija". Lisäksi siellä on muun muassa Vincent van Goghin ja Camille Claudelin maalauksia Rodinin omasta kokoelmasta. Osa teoksista on näytteillä museon puutarhassa.
Rodin asui elämänsä loppuun saakka Meudonissa talossa nimeltä Villa des Brillants, jonka hän hankki vuonna 1895. Siellä on myös hänen hautansa. Talo ja sen vieressä oleva ateljee, jossa on esillä Rodinin veistoksia, ovat osa Rodinin museota.
Cimetière de Montmartre
Cimetière de Montmartre on hautausmaa Pariisin kahdeksannessatoista arrondissementissa. Lähes yhdentoista hehtaarin laajuinen hautausmaa avattiin 1. tammikuuta 1825. Nykyään siellä on noin 20 000 hautaa. Hautausmaa sijaitsee Montmartren kukkulasta länteen. Se on suosittu turistikohde ja useiden kuuluisien montmartrelaisten taiteilijoiden hautapaikka.
Pariisin hautausmaat suljettiin terveysriskin vuoksi 1700-luvun loppupuolella. Sen vuoksi silloisen kaupungin ulkopuolelle perustettiin 1800-luvun alussa useita uusia hautausmaita. Cimetière de Montmartren lisäksi näitä olivat Cimetière du Père-Lachaise, Cimetière de Passy ja Cimetière du Montparnasse.
Fenkoli
Fenkoli eli saksankumina ("Foeniculum vulgare") on sarjakukkaiskasveihin kuuluva viljelykasvi. Tuore fenkoli on sellerin tapaan käytettävä hyvin aromaattinen vihannes. Fenkolin siemeniä käytetään mausteena. Fenkolia kasvaa luonnostaan Välimeren alueella, missä sitä onkin käytetty aina vanhoista egyptiläisistä kulttuureista asti. Fenkolin aromaattinen pääaine on anetoli, jota on myös aniksessa.
Fenkolista erotetaan kaksi yleistä muunnosta: maustefenkolista ("Foeniculum vulgare" var. "dulce") käytetään lähinnä siemeniä, kun taas salaattifenkoli eli mukulavenkoli eli italiankumina ("Foeniculum vulgare" var. "azoricum") kasvattaa tyvelleen sipulimaisen pullistuman, jota käytetään vihanneksena. Salaattifenkolia voidaan syödä sekä sellaisenaan että kypsennettynä. Fenkolin siemeniä käytetään leivän, keittojen ja kurkkusäilykkeiden mausteena. Erityisesti se sopii kalaruoille. Myös hienonnettuja lehtiä voidaan käyttää. Ne sopivat porsaan- ja vasikanlihalle sekä kalaruokiin varsinkin makrillin ja lohen mausteeksi ja salaattiin.
Nykyisin fenkoliöljyä käytetään paljon yskänlääkkeissä.
Kreikkalaisen mytologian tarun mukaan Prometheus toi ihmisille tulen fenkolin varressa.
Metz
Metz [ˈmɛs] on ranskalainen kaupunki Mosellen departementissa, Lorrainessa lähellä Saksan rajaa. Kaupungissa asuu 124 435 asukasta (2006) ja sen alueella noin 320 000 asukasta.
Metzissä on modernin ja nykytaiteen museo Centre Pompidou-Metz.
Ensimmäiset ihmisasutuksen merkit Metzistä ovat jopa 200 000 vuoden takaa. Noin 10 000 vuotta sitten alueelle vaelsi ihmisiä idästä. 3 000 eaa.–1 000 eaa. alueella asuivat liguurit, joista tiedetään hyvin vähän.
Julius Caesar valloitti Metzin 51 eaa. ja siitä tuli yksi alueen merkittävimmistä kaupungeista. Attila ryösti kaupungin 7. huhtikuuta 451. Frankkien aikana Metz oli huomattava kaupunki, ja se oli useiden Austrasian merovingikuninkaiden hallintokaupunki.
Roomalaisajan ja sitä edeltävien aikojen rakennukset ovat pääosin hävinneet. Roomalaisajan raunioita on nähtävissä niiden päälle rakennetun Metzin museon pohjakerroksessa. Roomalaisajalla (vuoden 400 paikkeilla) rakennettu ja myöhemmin Saint-Pierre-aux-Nonainsin kirkkona tunnettu rakennus on myös vielä pystyssä.
Metz sijaitsee alueella joka on ollut rajaseutua ison osan tunnetusta historiastaan. Eri aikakausina on rakennettu monia muureja ja linnoituksia joista osa on säilynyt. Keskiaikaisia rakennelmia on jäljellä esimerkiksi osana Moselin ja Seillen yhtymäkohtaa reunustavia muureja. Seillen toisella puolella nousevalla kukkulalla on Bellecroixin linnoitus, jonka näkyvät osat ovat pääosin 1700–1800 -luvuilta.
Metzin vanhoissa osissa on rakennusmateriaalina usein kellertävä kalkkikivi. Vanhojen osien kadut ovat kapeita ja näennäisen sekavasti toisiinsa liittyviä. Metzin ollessa osa Saksaa 1871–1918 rakennettiin muun muassa rautatieaseman seudulle väljemmin ja pääosin muista materiaaleista.
Kaupungin leimallisia rakennuksia ovat muun muassa vanhassa osassa sijaitseva St. Etiennen tuomiokirkko ja saksalaisella ajalla rakennetut postitalo ja rautatieasema sekä vuodesta 1230 alkaen Seillen ylityspaikkaa vartioimaan rakennettu Porte des Allemands.
Keskustan ulkopuolelle on viime vuosikymmeninä rakennettu kerrostaloja lisääntyvän kaupunkiväestön asuttamiseksi. Elementtitaloryppäiden asuntojen edullisemmat kustannukset ovat johtaneet väestön jakautumiseen tulotasojen mukaan. Tätä voidaan pitää kaupunkisuunnittelullisena ongelmana, sillä esimerkiksi vuoden 2005 levottomuuksien aikaan aikaan mellakointia ja autojen polttoa ilmeni Metzin lähettyvillä eniten juuri näillä alueilla (esimerkiksi Borny, Woippy).
Metz sijaitsee Mosel- ja Seille-jokien yhtymäkohdassa. Sillat, saaret, rantapenkeret ja kanavat ovat siis myös keskeinen osa kaupunkikuvaa.
Metzin tärkeimmät teollisuudenalat ovat metalliteollisuus, petrokemianteollisuus ja tupakkateollisuus.
Metzin yliopisto perustettiin 1970. Opiskelijoita on nykyisin 16 000.
Cimetière du Montparnasse
Cimetière du Montparnasse eli Montparnassen hautausmaa on kuuluisa hautausmaa Pariisin neljännessätoista kaupunginosassa (arrondissement). Noin 19 hehtaariin laajuinen hautausmaa avattiin 25. heinäkuuta 1824. Hautausmaalle on haudattu yli 300 000 ihmistä.
Hautausmaa perustettiin yhdessä kolmen muun suuren hautausmaan kanssa sen jälkeen kun varsinaiset Pariisin kaupungin hautausmaat oli suljettu terveysriskin vuoksi vuonna 1786. Cimetière du Montparnasse muodostettiin kolmesta maatilasta vuonna 1824, ja se tunnettiin aluksi nimellä "Le Cimetière du Sud" (Eteläinen hautausmaa). Muut uudet suuret hautausmaat Pariisin eri kolkissa olivat Cimetière de Montmartre pohjoisessa, Cimetière du Père-Lachaise idässä ja Cimetière de Passy kaupungin keskustassa.
Montparnassen hautausmaalle haudattujen kuuluisuuksien lista on pitkä, minkä vuoksi hautakiviä voi olla vaikea nähdä turistimassan takaa. Sinne on myös pystytetty muistomerkkejä palveluksessaan kuolleille poliiseille ja palomiehille.
Stade Français
Stade Français (CASG Paris) on pariisilainen urheiluseura, jonka nimen alla harrastetaan nykyisin peräti 22 eri lajia. Tunnetuimpia lienevät rugby- ja jalkapallojoukkueet.
Stade Français'n rugbyjoukkueen kotikenttä on "Stade Jean-Bouin", joka sijaitsee Pariisin kuudennessatoista "piirissä" (arrondissement). Stadionille mahtuu 20 000 katsojaa. Tällä hetkellä joukkue pelaa Ranskan ylimmällä sarjatasolla. Joukkueen tunnusvärit ovat punainen ja valkoinen.Stade Français'n jalkapallojoukkue perustettiin vuonna 1900. Joukkueen suurin saavutus oli voittaa Ligue 2 vuonna 1952 ja edetä sitä kautta Ranskan pääsarjaan, Ligue 1:een.
Alkuperäinen Stade Français on perustettu jo vuonna 1883. Vuonna 1995 se yhdistettiin "CASG Sports Clubs"-seuraan, minkä tuloksena joukkueen virallinen nimi on nykyisin Stade Français CASG Paris.
Jääpolte
Jääpolte tarkoittaa syksyllä routaantuneen maan pinnalle kerääntyneen veden jäätymistä. Jäätyminen aiheuttaa lopulta kasvien tuhoutumisen. Jääpolte syntyy, kun tiivistyneen maan pinnalla seisova vesi tukahduttaa kasvillisuuden ja jäätyy talvella yhtenäiseksi jääpeitteeksi. Kasvit kuolevat kylmään ja hapenpuutteeseen. Hapenpuutteesta seuraa myös kasvien homehtuminen ja erilaisten sienitautien ilmaantuminen.
Edellä kuvattu maaperän jäätyminen voi olla kohtalokasta kasvinsyöjille, joille lumen alta kaivettavat kasvit muodostavat tärkeän osan talviravinnosta. Tällaisia lajeja ovat esimerkiksi hirvieläimet. Laajamittainen maan jäätyminen aiheuttaa siten paljon tavallista useampia nälkäkuolemia niiden keskuudessa. Poronhoidon kannalta maan jäätyminen onkin vakava ongelma, jolloin joudutaan turvautumaan hyvin pitkälle lisäruokinnan varaan.
BP (ajanlasku)
BP tarkoittaa paleontologiassa ja geologiassa esineen ikää radiohiilivuosina. BP on lyhenne sanoista , ”ennen nykyhetkeä”. Nykyhetkeksi on valittu vuosi 1950 AD, koska radiohiiliajoitus tuli laajemmin käyttöön 1950-luvulla, ja koska ilmakehässä
tehtyjen ydinkokeiden jäänteet häiritsevät maaperän radioisotooppien määrien mittaamista tämän jälkeen. 
BP-ajoitukset ovat oletuksena kalibroimattomia. BP-merkintää voidaan täydentää maininnalla ovatko luvut kalibroituja (engl. lyhenne "cal.") tai kalibroimattomia (engl. lyhenne "uncal."). Kalibroitu ikä yrittää olla tarkempi kuin kalibroimaton. BP cal. ovat siis kalibroitua vuotta sitten, BP ja BP uncal. kalibroimatonta vuotta sitten.
Radiohiiliajoitus perustuu kahden hiili-isotoopin keskinäisten suhteiden mittaamiseen, toisen isotoopin ollessa radioaktiivinen isotooppi hiili-14, jonka määrä vähenee ajan myötä sen hajotessa typen isotoopiksi typpi-14. Hiili-14:ää muodostuu ilmakehässä kosmisen säteilyn takia, ja sitä sataa maan pinnalle. Ilmakehässä ei muodostu joka vuosi samaa määrää hiili-14:ää, mikä monimutkaistaa tarkkojen radiohiiliajoitusten tekoa. Nimenomaan vanhojen esineiden todelliset iät ovat eri kuin radiohiili-iät.
Radiohiiliajoituksista (BP) määritetään ”todellinen ikä” kalenterivuosiksi käyttäen kalibrointikäyriä, jotka on muodostettu vertailuaineiston avulla. Esineiden tarkkoja ikiä on saatu puiden vuosirengassarjojen avulla. Eri kalibrointikaavat tuottavat erilaisia kalibroituja ikiä, joten kalibroimallakaan saatu ikä ei aina ole esineen todellinen ikä.
Esineen radiohiili-ikä poikkeaa varsinkin vanhempien esineiden osalta satoja tai tuhansia vuosia esineen todellisesta iästä, esimerkiksi radiohiili-ikä 9600 BP on kalibroituna 11 000 kalenterivuotta.
On myös kalibroitu jääkairaisnäytteisiin. Jääkausitutkimuksessa ja muinaisten ilmastojen tutkimuksessa käytetään usein Grönlannista porattua GISP2-jääkairausnäytettä ajoitusten pohjana.