hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
400 metrin aitajuoksu
400 metrin aitajuoksu on sekä miesten että naisten juoksema aitajuoksumatka.
Miehillä 400 metrin aitajuoksussa on 10 kappaletta 91,4 cm korkeita aitoja. Lähtöviivalta ensimmäiselle aidalle on matkaa 45 metriä. Kahden aidan väli on 35 metriä, jossa juoksija ottaa yleensä 13-15 askelta. Viimeiseltä aidalta maaliin on matkaa 40 metriä.
Naisilla 400 metrin aitajuoksussa on 10 kappaletta 76,2 cm korkeita aitoja. Lähtöviivalta ensimmäiselle aidalle on matkaa 45 metriä. Kahden aidan väli on 35 metriä. Viimeiseltä aidalta maaliin on matkaa 40 metriä.
400 metrin aitajuoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimassa miehillä vuodesta 1900 ja naisilla vuodesta 1984. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 400 metrin aitajuoksu on ollut vuodesta 1983. Menestynein maa 400 metrin aidoilla on Yhdysvallat.
Aukusti Sihvola
Aukusti Sihvola (7. maaliskuuta 1895 Sippola – 18. kesäkuuta 1947 Luumäki) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti.
Hjalmar Nyström
Hjalmar Eemil Nyström (28. maaliskuuta 1904 Helsinki – 6. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti.
Ensimmäisen olympiamitalinsa Nyström saavutti Amsterdamin 1928 kisojen kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa. Hän hävisi ensimmäisessä ottelussaan Ruotsin Rudolf Svenssonille mutta voitti loput ja sai hopeaa.
Berliinin 1936 olympiakisoissa Nyström osallistui molempiin painimuotoihin. Ensin painittiin vapaapainikilpailut, joiden raskaassa sarjassa Nyström voitti ensin Kanadan George Chigan selätyksellä ajassa 10.11 mutta hävisi sitten Ruotsin Nils Åkerlindhille tuomariäänin 2–1. Lepovuoron jälkeen Nyström voitti käsiväännöllä Ranskan Robert Herlandin ajassa 11.05 mutta hävisi Viron Kristjan Palusalulle kiistattomasti pistein 3–0. Näin suomalainen oli pudonnut viiteen miinuspisteeseen eikä päässyt enää ottelemaan Tšekkoslovakian Josef Klapuchia vastaan, joten neljä miinusta kerännyt Klapuch sai hopeaa ja Nyström pronssia.
Berliinin kisojen kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa Nyström voitti ensin tanskalaisen Larsenin selätyksellä ajassa 3.32 ja sitten italialaisen Donatin tuomariäänin 3–0. Kolmannella kierroksella turkkilainen Coban oli kuitenkin suomalaista parempi pistein 2–1, ja neljännellä kierroksella Ruotsin John Nyman selätti Nyströmin ajassa 13.47. Näin Nyström sijoittui 12 osallistujan joukossa viidenneksi.
Nyström edusti Helsingin Atleettiklubia. Hän oli ammatiltaan veturinlämmittäjä ja -kuljettaja.
Jacob Wolfowitz
Professori Jacob Wolfowitz, (19. maaliskuuta 1910 – 16. heinäkuuta 1981) oli puolanjuutalainen professori ja akateemikko. Jacob Wolfowitzin poika Paul Wolfowitz oli Maailmanpankin pääjohtajana v. 2005 - 2007. Jacob Wolfowitz syntyi Puolassa, mutta hän muutti perheensä kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1920. 1930-luvulla Jacob Wolfowitz toimi matematiikan opettajana yläasteella. Jacob Wolfowitzin matematiikan opetus päättyi vuonna 1942, jolloin hän väitteli tohtoriksi New Yorkin yliopistossa.
Monet Wolfowitzin sukulaiset jäivät Puolaan ja kuolivat holokaustissa. Kirjailija James Mann kertoo kirjassaan "Rise of the Vulcans", että Jacob Wolfowitz oli koko elämänsä ajan sionisti ja oli ollut aktiivinen Neuvostoliiton vastaisessa vähemmistöryhmäorganisaatiossa.
Jacob Wolfowitz työskenteli tiiviisti yhdessä Abraham Waldin kanssa Columbian yliopistossa. Waldin kuoleman jälkeen Wolfowitz työskenteli useissa muissakin yhdysvaltalaisissa yliopistoissa sekä Pariisissa, Heidelbergissä ja Israelin Technionissa. Wolfowitzin tytär muutti myöhemmin pysyvästi Israeliin.
Jacob Wolfowitz kuoli sydänkohtaukseen Tampassa, Floridassa vuonna 1981.
La sonnambula (vuoden 1992 levytys)
Vincenzo Bellinin oopperan "Unissakävelijän" esitys 14. marraskuuta 1992 Amsterdamin "Concertgebouw'ssa" nauhoitettiin ja julkaistiin Naxoksen Opera Classics -sarjassa vuonna 1997. Levytystä on kiitelty erittäin korkeatasoiseksi, vaikka se on hintaluokaltaan puolet täysihintaisesta.
Dikdikit
Dikdikit eli kärsäantiloopit ("Madoqua") on pienten onttosarvisten heimoon kuuluvien sorkkaeläinten suku. Täysikasvuisten yksilöiden säkäkorkeus on 30–40 senttimetriä ja paino 3–5 kiloa. Dikidikien tuntomerkkejä ovat vaaleat laikut silmien ympärillä ja pitkulainen kuono. Uroksella on pienet ja pystyt, noin 7,5 cm pitkät sarvet. Dikdikit ja niitä hieman suuremman kalliohyppijän erottaa siitä, että dikdikit liikkuvat vain maassa. Dikdiknaaraat saavat vuodessa kaksi poikasta. Dikdikejä tavataan itäisessä ja eteläisessä Afrikassa. Lajien naaraat ovat hieman uroksia kookkaampia.
Ostinato
Ostinato (italiaa, latinan sanasta "obstinātus" ’itsepäinen’) on musiikissa esiintyvä muutaman tahdin mittainen melodinen tai rytminen kuvio, jota toistetaan läpi musiikkikappaleen tai sen osan. Kirjaimellisesti ottaen ostinaton tulisi säilyä muuttumattomana, mutta usein termiä käytetään myös useissa eri transpositioissa esiintyvästä kuviosta eli sekvenssistä. Ostinato voi esiintyä missä tahansa äänessä, mutta bassossa se on yleisin. Ostinatolla on usein säestävä rooli.
Kuuluisa rytminen ostinato on Ravelin "Bolérossa". Lyhyt monien tuntema ostinato esiintyy John Williamsin säveltämässä "Tappajahai"-elokuvan teemassa.
Terminä ostinato liittyy länsimaiseen taidemusiikkiin, mutta ilmiönä sitä esiintyy useimmissa muissakin musiikkikulttuureissa. Jazz- ja rockmusiikissa ostinaton kaltaisesta ilmiöstä käytetään usein sanaa riffi.
Gerhard Barkhorn
Gerhard ”Gerd” Barkhorn (20. maaliskuuta 1919 Königsberg – 8. tammikuuta 1983 Köln) oli toisessa maailmansodassa taistellut saksalainen hävittäjälentäjä ja kaikkien aikojen toiseksi menestyksekkäin hävittäjä-ässä.
Hän lensi yli 1 100 taistelulentoa ja ampui alas 301 vihollisen lentokonetta. Barkhornin pudotussuhde oli 3.67. Suurimman osan ilmavoitoistaan Barkhorn saavutti itärintamalla kuuluisassa hävittäjärykmentissä, Jagdgeschwader 52:ssa. Samassa rykmentissä lensivät myös Erich Hartmann ja Günther Rall.
Barkhorn joutui jättämään taistelutehtävät loukkaannuttuaan laskeutumisessa 21. huhtikuuta 1945. Sodan lopussa hän antautui amerikkalaisjoukoille ja oli vangittuna syyskuuhun 1945 asti.
Barkhorn palasi Luftwaffen palvelukseen 1956, jolloin häntä alettiin perehdyttää suihkukonelentämiseen jälleen seuranaan muun muassa Hartmann ja Rall sekä Johannes Steinhoff ja Friedrich Obleser. Hän yleni myöhemmin kenraalimajuriksi.
Barkhorn menehtyi sairaalassa Kölnissä 8. tammikuuta 1983 jouduttuaan vaimonsa Christlin kanssa auto-onnettomuuteen kaksi päivää aiemmin.
Hans-Joachim Marseille
Hans-Joachim Marseille (13. joulukuuta 1919 Berliini – 30. syyskuuta 1942 Sidi-Abd-el-Rahman, Egypti) oli toisen maailmansodan tunnetumpia Saksan Luftwaffen hävittäjä-ässiä. Hänestä käytettiin nimitystä Der Stern von Afrika ("Afrikan tähti"). Hän sai lentourallaan 158 ilmavoittoa, niistä 151 Pohjois-Afrikan rintamalla brittejä vastaan. Marseillen pudotussuhde oli 2.42.
Taistelun Britanniasta aikana Marseille palveli Jagdgeschwader 52:ssa, jossa hän saavutti seitsemän pudotusta Messerschmitt Bf 109 E -hävittäjällään. Rangaistuksena niskoittelusta (huhujen mukaan yhdysvaltalaisen jazzmusiikin kuuntelun ja vilkkaan ”yöelämän” vuoksi) hänet siirrettiin Jagdgeschwader 27:ään, joka pian siirtyi Pohjois-Afrikkaan.
Siirron jälkeen Marseille sai kaksi pudotusta, ennen kuin Vapaan Ranskan lentäjä ampui hänet alas Hawker Hurricanellaan. Marseillen rykmentinkomentaja Eduard Neumann huomasi nuoren lentäjän potentiaalin ja kannusti häntä kehittämään kykyjään. Tähän mennessä Marseillelta oli romuttunut neljä konetta, mukaan lukien hänen Afrikan siirtolennolla käyttämänsä Bf 109 E/Trop.
Yksikkö kierrätettiin takaisin Saksaan vuodenvaihteessa 1941–1942, ja sen koneet vaihdettiin Bf 109 F-4/Trop-malliin ennen paluuta Pohjois-Afrikkaan.
Marseille kuoli lento-onnettomuudessa Pohjois-Afrikassa syksyllä 1942. Hänen Messerschmitt Bf 109 G-2 -hävittäjänsä moottori alkoi savuttaa pahasti, mutta hänen toverinsa kannustivat häntä jatkamaan omalle rintamalinjalle, jotta hän voisi hypätä laskuvarjolla saksalaisten alueelle. Kun Marseille pääsi rintamalinjan yli hän yritti pelastautua, mutta hypätessään koneestaan hän osui sen pyrstöön ennen kuin sai avatuksi laskuvarjon, ja hän putosi tajuttomana maahan. Hänen toverinsa päättivät, että Marseillen hautakiveen kirjoitetaan vain yksi sana, "voittamaton".
Adolf Galland piti Marseillea sodan parhaana ässänä, koska hän saavutti voittonsa hyvin koulutettuja ja varustettuja brittilentäjiä vastaan siinä, missä useimmat muut saksalaisässät tekivät näin huonosti koulutetuiksi ja varustelluiksi väitetyistä neuvostolentäjistä. Myös Günther Rall mainitsi elämäkertateoksessaan pitävänsä Marseillea taiturimaisena lentäjänä ja jopa parempana ampujana kuin 352 ilmavoiton ässää Erich Hartmannia, jonka menestys itärintamalla perustui enemmänkin väijytystaktiikaan ja taisteluhermojen hallintaan.
Jagdgeschwader 52:n ässä ja myöhempi Bundeswehrin kenraali Johannes Steinhoff kuvailee haastattelussaan entistä sodanaikaista alaistaan Marseillea täydelliseksi ”playboyksi, jota kiinnostivat taistelua enemmän kaupunkien yöelämä ja kauniit tytöt.” Steinhoff sanoo Marseillen olleen silti älykäs, nopea ja aggressiivinen taistelija. Steinhoffin mukaan Marseillen puute oli se, ettei hän ollut ”joukkuepelaaja”, eivätkä muut Jagdgeschwader 52:n lentäjät halunneet häntä siipimiehekseen.
Marseille lensi neljällä eri Bf 109 F-4/Trop-nimikkokoneella:
Eumenes I
Eumenes I (kuoli 241 eaa.) oli Pergamonin hallitsija vuodesta 263 eaa. kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä oli hänen setänsä Filetairos, joka oli Pergamonin ensimmäinen Attalidien hallitsijasuvun jäsen. Filetairos adoptoi veljenpoikansa ja teki hänestä perillisensä.
Pergamon oli Filetairoksen aikana nimellisesti Seleukidien vallan alla, mutta se oli kuitenkin todellisuudessa itsenäinen. Kun Eumeneesta tuli Pergamonin hallitsija aloitti hän kapinan Seleukideja vastaan. Luultavasti Seleukideja vastaan sotivat Egyptin kuningas Ptolemaios II tuki tätä kapinaa. Eumenes kukisti Seleukidien Antiokhos I Sardiksen lähellä käydyssä taistelussa vuonna 262 eaa. Tämän jälkeen Eumenes laajensi valtakuntaansa merkittävästi.
Eumeneen seuraaja oli hänen serkkunsa poika Attalos I.
Eino Purje
Eino Alfred Purje (alk. Borg, 21. helmikuuta 1900 Kymi – 2. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti. Vuonna 1927 hän juoksi 2 000 metrin maailmanennätyksen 5.23,4 rikkoen Paavo Nurmen samana vuonna aiemmin tekemän ennätyksen 5.24,6.
Purje oli yksi tunnetuimmista ”loikkareista”, jotka 1920–1930-luvuilla vaihtoivat vasemmistolaisen Työväen Urheiluliiton seurasta porvarillisen Suomen Valtakunnan Urheiluliittoon seuraan. Häntä on myös kutsuttu Nurmen ohella Suomen ensimmäiseksi oman markkina-arvonsa ymmärtäneeksi ammattilaisurheilijaksi.
Purje syntyi Kymin pitäjässä köyhän mäkitupalaisen perheeseen. Suomen sisällissodassa hän taisteli punaisten puolella, menettäen molemmat veljensä kaatuneina. Sodan jälkeen Purje nousi nopeasti yhdeksi lupaavimmista Työväen Urheiluliiton juoksijoista. Hän saavutti useita TUL:n ennätyksiä ja voitti myös kolme matkaa vuoden 1925 Frankfurt am Mainissa järjestetyissä työläisolympialaisissa. Hän voitti kisoissa 800 metrin juoksun ajalla 1.59,0, 1 500 metrin juoksun ajalla 4.07,1 sekä 3 000 metrin juoksun ajalla 8.47,2. Alkuvuonna 1926 tehdyt kansainvälisen tason huipputulokset nostivat hänet TUL:n ykkösurheilijaksi.
Syyskesällä 1926 Purje aiheutti kohun loikatessaan TUL:n kuuluneesta Kymin Veikoista porvarilliseen Helsingin Kisa-Veikkoihin. Sisällissodan jälkeisessä tulehtuneessa ilmapiirissä hänen seurasiirtonsa aiheutti jopa tappouhkauksia. Purjeen loikkauksen syyksi arveltiin lehdistössä aluksi suuria rahapalkkioita, mutta lopulta hänen kohdallaan oli todennäköisesti kyse siitä, että Purje halusi päästä mukaan kovempitasoisiin kilpailuihin, kuin TUL:n urheilijana oli mahdollista. TUL:n urheilijat eivät tuolloin osallistuneet kuin omiin tai muiden kansainvälisten työläisurheiluliittojen kilpailuihin. HKV:n juoksijana hän pääsi mukaan muun muassa olympialaisiin ja Kalevan kisoihin. Tosin Purjeelle oli loikkauksen yhteydessä luvattu myös uusi työpaikka.
Loikkauksensa jälkeen Purje osallistui vuoden 1928 Amsterdamin kesäolympialaisiin, jossa hän juoksi pronssia 1 500 metrin kilpailussa. Neljä vuotta myöhemmin Los Angelesin kisoissa hän keskeytti 1 500 metrin juoksun loppusuoralle, huomatessaan ettei mahdollisuuksia mitaleille enää ole. Lisäksi Purje saavutti kolme SM-kultaa vuosina 1928–1931.
Attalos III
Attalos III oli Pergamonin viimeinen kuningas. Hän hallitsi vuosina 138 eaa. - 133 eaa. Ei tiedetä tarkalleen millä tavalla Attalos III oli sukua häntä edeltäneelle Attalos II:lle. Attalos III oli kuitenkin paljon kiinnostuneempi lääketieteestä ja botaniikasta kuin Pergamonin hallitsemisesta. Koska hänellä ei ollut omia lapsia testamenttasi hän koko valtakuntansa Rooman valtakunnalle.
Attaloksen kuoltua eräs Eumenes III, joka väitti olevansa kuningas Eumenes II:n poika, yritti kaapata vallan.
Selected Songs 1999–2005
Selected Songs 1999–2005 on The Crashin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 5. lokakuuta 2005. Se sisältää nimensä mukaisesti valitut ja jollain tavalla yhtyeen jäsenille tärkeät kappeleet yhtyeen kahdeksanvuotisesta historiasta, sekä kolme uutta kappaletta. DVD sisältää neljä musiikkivideota sekä vuonna 2003 kuvatun yhtyeen haastattelun "Melodrama" -albumin ajoilta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
TOC
TOC (aiemmin Throne of Chaos) oli vuonna 1991 perustettu suomalainen heavy metal -yhtye. Yhtye yhdisteli musiikissan death, black ja power metalia.
Vaikka Throne of Chaosta on vaikea kategorisoida jälkikäteen, ensimmäinen levy, "Menace and Prayer", toi yhtyeelle mainetta Children of Bodomin jäljittelijänä jopa niin pitkälle, että TOC:ia pidettiin "Bodom-kloonina". Toisella albumillaan, "Pervertigolla", yhtye käytti kahta vokalistia studiossa, joista kumpikaan ei laulanut Bodomin tyyliin. Lisäksi yhtye siirtyi kohti progressiivista ja perinteisempää metallia. Tuloksena oli vaikeasti luokiteltava ja monipuolinen albumi.
Kolmannella ja viimeisellä levyllään, "Loss Angeles" (2003), yhtye muutti taas tyyliään huomattavasti. Nyt mentiin selvästi yhä enemmän progressiivisen metallin ja myös power metallin suuntaan. Thrash -vaikutteita oli silti edelleen mukana. Albumin päätti speed metal-versio Deep Purplen "Smoke on the Waterista". Levy julkaistiin myös Yhdysvalloissa.
Yhtyeen viimeiset levyt saivat osin varsin suopeita arvosteluja kriitikoilta, mutta pojat päättivät kuitenkin lopettaa vuonna 2005.
Montecassino
Monte Cassinon kukkula on Italiassa Cassinon kaupungissa noin 130 kilometriä Roomasta etelään. Se tunnetaan paikkana, jonne Benedictus Nursialainen perusti ensimmäisen luostarinsa noin vuonna 529. Siitä sai alkunsa benediktiinimunkkien järjestö.
Luostari on tuhottu monta kertaa: langobardit riehuivat siellä vuonna 577, saraseenit vuonna 887. Vuonna 1349 voimakas maanjäristys vaurioitti rakenteita. Luostari tuhoutui täysin toisen maailmansodan aikana Monte Cassinon taistelussa helmikuussa 1944. Sodan jälkeen Italian valtio rakensi luostarin uudelleen. Paavi Paavali VI vihki sen uudelleen vuonna 1964.
PEAR
PEAR () on PHP:n sisarprojekti, jonka tavoitteena on luoda runko- ja julkaisujärjestelmä PHP:n ympärille.
PEAR-projekti alkoi vuonna 1999 kun Stig S. Bakken päätti edistää koodin uusiokäyttöä yleistä käyttötarkoitusta varten luotujen koodien osalta.
Kairouan
Kairouan () on 117 903 (2004) asukkaan kaupunki Tunisian pohjoisosassa Pohjois-Afrikassa.
Kariouan perustettiin 670-luvulla ja se on islamin neljänneksi pyhin kaupunki. Siellä on lukuisia luostareita ja moskeijoita, joista kuuluisin on 800-luvulta peräisin oleva Sidi Okbar. Kaupunki on myös pyhiinvaelluspaikka ja siellä on nahkatuotteiden ja mattojen valmistusta.
Masalan nuorisoteatteri
Masalan Nuorisoteatteri on kirkkonummelainen vuonna 1981 perustettu ammattijohtoinen harrastajateatteri. Teatteri perustuu Kirkkonummen kunnan Nuorisopalveluiden ja Masalan Nuorisoteatterin Kannatus ry:n yhteistyössä järjestämään toimintaan. Teatteritalossa perustettiin vuonna 1980 teatterikerho, mutta silloisen ohjaajan muuttaessa pois Kirkkonummelta sen toiminta hiipui. Vuonna 1981 perustettiin varsinainen Masalan nuorisoteatteri.
Teatterissa toimii noin 100 harrastajaa useissa eri ryhmissä.
Masalan Nuorisoteatterin tavoitteena on mahdollistaa kirkkonummelaisten nuorten teatteriharrastus. Nuorisopalveluiden osalta teatterissa noudatetaan Kirkkonummen kunnan Strategia 2000+:ssa määriteltyjä tavoitteita syrjäytymisen ennalta ehkäisemiseksi. Samalla teatteri tuottaa monipuolisia kulttuuriesityksiä kirkkonummelaisille katsojille. Ensi-iltaan valmistuu vuosittain 2-3 näytelmää, joita käy katsomassa noin 1500 katsojaa.
Masalan nuorisoteatteri tuottaa myös kesäteatteria. Kantaesityksensä teatteritalon viereisellä pellolla on saanut Tuomo Aitan kirjoittamat näytelmät Tehdas (2001), Aatteen ja ilon vuodet (2003) sekä Sointula (2012).
Toiminnan piiriin kuuluu nykyisten aktiivien lisäksi suuri joukko taustalla vaikuttavia entisiä teatterilaisia sekä tukijoukkoja.
Teatterissa on kaksi ohjaajaa, tällä hetkellä Hannele Tuominen ja Maija Lauri. Myös ohjaajat Tuomo Aitta ja Jarno Kuosa sekä näyttelijät Helena Rängman ja Jussi Puhakka ovat toimineet teatterissa ohjaajina.
Vuonna 1985 teatteritalossa syttyi tulipalo, jonka jälkeen tilat kunnostettiin oikeiksi teatteritiloiksi.
Vuonna 2005 teatterisalin lattia hiottiin ja maalattiin mustaksi.
Kesällä 2010 päätettiin Masalan nuorisoteatteritalon, Ljusdalan saneerauksesta. Remontti alkoi lokakuussa 2010, ja työt valmistuivat syksyllä 2011, juuri ennen Ljusdalan 100-vuotisjuhlia. Remontin aikana teatteriryhmien toiminta jatkui korvaavissa tiloissa Masalassa, Jorvaksessa ja Gesterbyssä.
Italian Somalimaa
Italian Somalimaa oli Italian siirtomaa Afrikassa, Somalian niemimaalla. Italia miehitti alueen 1800-luvulla. Vuonna 1936 juuri sen jälkeen, kun Italia oli miehittänyt Etiopian, Somalimaasta tuli osa Italian Itä-Afrikkaa, johon kuuluivat myös Etiopia ja Eritrea.
Vuodesta 1941 lähtien Italian Somalimaa oli brittiläisten joukkojen miehittämä. Brittimiehitys kesti vuoteen 1949 jolloin alue luovutettiin Italialle YK:n huoltohallintoalueena. 1. heinäkuuta 1960 Italia antoi itsenäisyyden Somalimaalle. Heti itsenäistyttyä Somalimaa yhdistyi Brittiläisen Somalimaan kanssa, joka oli saanut Britannialta itsenäisyyden 26. kesäkuuta vuonna 1960. Unionista muodostui nykyinen Somalian demokraattinen tasavalta.
Kalevi Kahra
Kalevi Henrik Kahra (4. lokakuuta 1927 Johannes – 23. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Kahra sai kiinnityksen Helsingin kaupunginteatteriin vuonna 1965. Hän oli mukana useissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa ja toimi Suomen näyttelijäliiton hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1975. Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon hän sai roolistaan räätäli Aadolf Halmeena elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla". Mies muistetaan myös komediallisista rooleista mm. "Vääpeli Körmy" -elokuvien kenraalina ja "Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä" -elokuvan päähenkilönä.
Elvan Abeylegesse
Elvan Abeylegesse (alk. Hewan Abeye, s. 11. syyskuuta 1982 Etiopia) on etiopialaissyntyinen, myöhemmin urallaan Turkkia edustanut kestävyysjuoksija.
Abeylegesse muutti Turkkiin vuonna 1999 ja sai Turkin edustusoikeuden 2.7.1999. Vielä maaliskuussa 1999 hän edusti Etiopiaa maastojuoksun MM-kilpailuissa.
11. kesäkuuta 2004 Abeylegesse juoksi Bergenissä Norjassa 5 000 metrin maailmanennätyksen 14.24,68. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 Abeylegesse sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksi. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Abeylegesse voitti 10 000 metriä ajalla 31.10,23. 5 000 metrillä hän sijoittui alun perin toiseksi maannaisensa Alemitu Bekelen jälkeen ajalla 14.54,44, mutta nousi myöhemmin voittajaksi kun Bekele hylättiin dopingrikkomuksen takia.
Osakan MM-kisoissa 2007 Abeylegesse sijoittui alun perin toiseksi 10 000 metrillä ja Pekingin olympialaisissa 2008 toiseksi sekä 5 000 että 10 000 metrillä. Kaikilla kerroilla hän hävisi etiopialaiselle Tirunesh Dibaballe. Abeylegesse kuitenkin menetti nämä mitalinsa vuonna 2017 dopingin käytön vuoksi. Hänen Osakan MM-kisoissa antamansa dopingnäyte tutkittiin myöhemmin uudelleen ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Maaliskuussa 2016 Turkin yleisurheiluliitto määräsi hänet kahden vuoden kilpailukieltoon. IAAF vahvisti kilpailukiellon aikavälille 29.9.2015–28.9.2017 ja hylkäsi Abeylegessen tulokset aikaväliltä 25.8.2007–25.8.2009.
Brittiläinen Somalimaa
Brittiläinen Somalimaa oli Afrikan sarvessa sijainnut Britannian protektoraatti, joka nykyään käsittää Somalimaan tasavallan. 1870-luvulla Egypti valtasi Pohjois-Somalian, mutta luopui siitä vuonna 1884 kun Britannia miehitti alueen. Adeniin ja Jemeniin perustettiin sotilastukikohtia jotka puolustivat myös Somalimaata muilta suurvalloilta. Somalimaata hallitsivat vuoteen 1898 asti Brittiläisen Intian virkamiehet, minkä jälkeen hallinto siirrettiin Somalimaahan. Kuuman Jemenin jälkeen Somalian kuiva vuoristometsä olikin siirtomaaherroja miellyttävä paikka. Mutta ongelmaksi muodostui Mohammad Abdille Hassan, joka vuosina 1899–1920 yritti häätää britit pois Somalimaasta ja perustaa sinne islamilaisen valtion.
Somalimaa oli Britannian hallinnassa koko 1900-luvun. 1. heinäkuuta 1960 siitä tuli itsenäinen valtio. Heti itsenäisyyden jälkeen Brittiläinen Somalimaa yhdistyi Italian Somalimaan kanssa ja niistä muodostui nykyinen Somalian tasavalta. Kun Somalian hallitus kaatui vuoden 1991 vallankaappauksen jälkeen, entisen Brittiläisen Somalimaan alue julistautui itsenäiseksi valtioksi joka otti nimekseen Somalimaan tasavalta, joskaan yksikään muu valtio ei ole toistaiseksi tunnustanut sitä.
Luis Federico Leloir
Luis Federico Leloir (6. syyskuuta 1906 – 2. joulukuuta 1987) oli argentiinalainen kemisti. Hän työskenteli biokemian tutkimuslaitoksessa Buenos Airesissa ja hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 1970 tutkimuksista, jotka koskivat sokerinukleotideja ja niiden vaikutusta hiilihydraattien muuntautumiseen.
Tauski
Tauno ”Tauski” Peltonen (s. 15. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1986 kappaleellaan ”Puistotie”. Ennen soolouraansa hän vaikutti useissa yhtyeissä, kuten Feverissä, Revontulessa ja Eija Sinikan taustayhtyeessä. Tauskin tunnetuimpia soolokappaleita ovat muun muassa ”Ilman sua”, ”Sinä vain”, ”Haavemaa”, ”Enkeli minulle kuiskaa”, ”Niin minä sinulle kuulun” ja ”Minä jumaloin sinua”.
Tauski on toiminut myös lauluntekijänä ja suurin osa hänen soolokappaleistaan on hänen itsensä säveltämiä. Lisäksi hän on ollut mukana tekemässä kappaleita muun muassa Merja Raskille, CatCatille ja Juhamatille.
Vuonna 2012 hän oli mukana Tangomarkkinat 2012-levyllä kappaleella Rakkaus riepottaa joka on Pertti Jalosen säveltämä ja Piia Korisevan sanoittama. Tauski on myös esittänyt kappaleen livenä Tangomarkkinoiden finaalissa.
Peltonen perusti vuoden 2016 heinäkuussa Tauski-baarin Fuengirolaan Espanjan Costa del Solille ja ryhtyi siellä myös kiinteistönvälittäjäksi. Nykyään hän asuu Turun Hirvensalossa vuokralla omakotitalossa ja on avannut toisen Tauski-baariin Tallinaan tavoitteenaan laajentaa toiminta baariketjuksi.
Tauski omistaa nykyään myös oman levy-yhtiön Space Records joka keskittyy digijakeluun. Levy-yhtiönsä kautta on julkaistu Tauskin soolotuotannon lisäksi myös kappaleita muutamilta uusilta artisteilta.
Peltosesta ilmestyi elokuussa 2016 Antto Terraksen kirjoittama 250-sivuinen "Tauski – Elämä ja teot" -elämäkertakirja Like kustannuksen kustantamana (ISBN 978-952-01-1481-7).
Tauski Peltonen on ollut neljästi naimisissa. Vuonna 1988 hän avioitui Tinan kanssa, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2003. Samana vuonna Peltonen avioitui CatCat-yhtyeessä laulaneen Virpi Kätkän kanssa. Peltosen ja Kätkän liitto päättyi vuonna 2011. Peltonen oli suuhteen aikana toistuvasti syyllistynyt parisuhdeväkivaltaan, mutta häntä kohtaan ei oltu nostettu syytettä.
Kolmannen liittonsa Peltonen solmi tanssija Henna Tuomisen kanssa 20. elokuuta 2011. Seuraavan vuoden toukokuussa päihtyneenä keikalla esiintynyt Peltonen pahoinpiteli raskaana olleen Henna Tuomisen. Peltonen oli käyttänyt väkivaltaa Tuomista kohtaan jo paluumatkalla keikkapaikalta sekä myöhemmin kotona. Peltonen tuomittiin vaimonsa pahoinpitelystä sakkorangaistukseen syksyllä 2015. Pariskunnan toisen vaiheen avioerohakemus oli jätetty jo aiemmin 3. syyskuuta 2012.
Peltonen joutui maaliskuussa 2015 Kuopiossa keikalla esiintyessään pahoinpidellyksi, josta aiheutui hänelle kuulovaurio. Pahoinpitelijä tuomittiin sakkoihin ja korvauksiin joulukuussa 2015.
Saman vuoden joulukussa Peltonen itse tuomittiin pahoinpitelystä 30 päiväsakkoon. Pahoinpitely oli tapahtunut Elomessujen VIP-alueella elokuussa 2014.
Tauskilla on ensimmäisestä avioliitosta kolme lasta, toisesta kaksi ja kolmannesta yksi. Neljännen avioliittonsa Tauski solmi alkuvuodesta 2014 21-vuotiaan Gambialaisen Saffiatoun kanssa. Syksyllä 2018 Tauski kihlasi 31-vuotiaan ukrainalaisen Julian.
Marcia Cross
Marcia Anne Cross (s. 25. maaliskuuta 1962 Marlborough, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten muun muassa televisiosarjoista "Melrose Place", "Everwood" ja "Täydelliset naiset". Hänellä on takanaan esiintymisiä niin teatterin, television ja elokuvien saralla.
Cross opiskeli näyttelemistä Juilliard Schoolissa ja suoritti psykologian maisterin tutkinnon Antioch Universityssä. Hän on naimisissa pörssimeklari Tom Mahoneyn kanssa.
"Täydellisissä naisissa" Cross esitti Bree Van de Kampia. Vuonna 2005 hän sai ensimmäisen Emmy-ehdokkuutensa sarjasta ja toisen Golden Globe -ehdokkuuden joulukuussa samana vuonna.
Ennen kuin Cross sai roolin "Täydellisistä naisista", hän näytteli tohtori Linda Abbottia WB:n sarjassa "Everwood". Hänet tunnetaan myös roolistaan henkisesti tasapainottomana tohtori Kimberly Shaw’na "Melrose Placessa" vuosina 1992–1997. Shaw sai aikaan monia unohtumattomia hetkiä sarjassa, kun hän yritti muun muassa tappaa useita päähenkilöitä. Tuottajat nostivat Crossin päänäyttelijöiden joukkoon alkuteksteissä kuitenkin vasta kolmannella kaudella, vaikka hän oli saanut yhtä paljon ruutuaikaa kuin muutkin näyttelijät.
Teatterissa Cross on esiintynyt Arthur Schnitzlerin "La Rondessa" Williamstown Theater Festivalilla, William Shakespearen "Loppiaisaatossa" Hartford Stage Companyssa ja "Kaksi nuorta veronalaista" -komediassa Old Globe Theatressa San Diegossa.
Hänen ensimmäinen TV-esiintymisensä oli päiväajan draamasarjassa "The Edge of Night". Muutettuaan New Yorkista Los Angelesiin Cross sai nopeasti rooleja televisioelokuvissa kuten "The Last Days of Frank and Jessie James", jossa hän näytteli Johnny Cashin ja Kris Kristoffersonin kanssa. Vuonna 1986 hän pääsi esittämään Kate Sandersia ABC:n päiväsajan saippuasarjassa "One Life to Live", josta hän lähti vuonna 1987.
Hänen tunnetuin saippuasarjaroolinsa oli "Melrose Placessa", johon hänet otettiin alun perin yhtä jaksoa varten, jossa hän näytteli Kimberly Shaw’ta. Tuottajat kuitenkin pyysivät hänet takaisin useita kertoja ja myös herättivät hänen roolihahmonsa kuolleista, jotta hän pääsisi jatkamaan ohjelmassa.
Cross on vieraillut myös muissa sarjoissa kuten "Seinfeld", jossa hän esitti Jerryn ihotautilääkäri-tyttöystävää, ja "Cheers – terveydeksi", jossa hän esitti Kirstie Alleyn hahmon pikkusiskoa, Susan Howea. Hän on vieraillut myös komedioissa kuten "Isojen poikien leikit", "Ally McBeal", "Spin City", "It’s Garry Shandling’s Show" ja "Kellarin kunkku". Hänellä on ollut dramaattisempia rooleja sarjoissa "C.S.I.", "Pimeyden sydän" ja "Enkelin kosketus", ja hänen elokuvaroolejaan ovat olleet "Living in Fear", "Always Say Good-bye", "Dancing in September" ja "Bad Influence".
Cross seurusteli pitkään näyttelijä Richard Jordanin kanssa. Jordan kuitenkin kuoli aivokasvaimen seurauksena 30. elokuuta 1993.
Elokuussa 2005 Cross kihlautui pörssimeklari Tom Mahoneyn kanssa, ja pari vihittiin 24. kesäkuuta 2006 Kalifornian San Gabrielissa. Heillä on 20. helmikuuta 2007 syntyneet kaksostyttäret.
Tommy Ingebrigtsen
Tommy Ingebrigtsen (s. 8. elokuuta 1977) on norjalainen entinen mäkihyppääjä.
Thunder Bayn kisoissa 1995 hän voitti suurmäen maailmanmestaruuden vasta 17 vuoden ikäisenä.
Mika Kojonkosken tultua Norjan mäkihyppyvalmentajaksi, lähti muiden norjalaishyppääjien tavoin myös Ingebrigtsenin ura uuteen nousuun. 2003 Val di Fiemmessä hän voitti MM-hopeaa normaalimäestä, pronssia joukkuemäestä ja sijoittui suurmäessä neljänneksi. Lentomäen MM-kisoissa Planicassa vuonna 2004 Ingebrigtsen voitti kultaa joukkuekilpailussa. Ingebrigtsen uusi lentomäen joukkuekullan vuonna 2006 Kulmissa. Samana vuonna hän oli mukana Norjan maajoukkueessa voittamassa Torinon olympialaisissa olympiapronssia joukkuemäessä.
Ingebrigtsen ilmoitti lopettavansa mäkihyppyuransa 11. huhtikuuta 2007, ollessaan 29-vuotias. Päättyneellä kaudella hän ei kilpaillut yhdessäkään maailmancupkilpailussa. Uransa viimeisinä vuosina Ingebrigtsenillä oli vaikeuksia päästä mukaan Norjan mäkihyppymaajoukkueeseen, vaikka hän olikin voittamassa useita joukkuemaailmanmestaruuksia sekä -olympiamitalin.
Seuratasolla Ingebrigtsen edusti Byåsen IL:ää. Hänen isänsä on Norjassa tunnettu muusikko Dag Ingebrigtsen. Ingebrgtsenin henkilökohtainen pituusennätys on 231 metriä, jonka hän hyppäsi Planicassa 2005.
Andreas Goldberger
Andreas "Andi" Goldberger (s. 29. marraskuuta 1972 Ried im Innkreis, Ylä-Itävalta, Itävalta) on itävaltalainen entinen mäkihyppääjä.
Goldbergerin uran parhaat vuodet ajoittuivat 1990-luvun puolivälin tietämille. Planican lentomäessä hän sijoittui keväällä 1991 yhdeksänneksi ja seitsemänneksi, ja lopullinen läpimurto tapahtui Keski-Euroopan mäkiviikolla 1991–1992, kun hän osallistui vain Itävallan puolella hypättyihin osakilpailuihin, mutta sijoittui niissä toiseksi ja kuudenneksi. Hänet valittiin Albertvillen olympialaisiin, mutta niissä hän ei päässyt vielä kilpailemaan. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti 3. tammikuuta 1993 Innsbruckissa.
Goldberger voitti mäkihypyn maailmancupin kolme kertaa, kausina 1992–1993, 1994–1995 ja 1995–1996. Keski-Euroopan mäkiviikon hän voitti 1992–1993. Seuraavana talvena 1994–1995 hän voitti jälleen mäkiviikon, kun Kazuyoshi Funaki jäi yhteispisteissä 23,4 pisteen erolla toiseksi. Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994 hän voitti kaksi pronssimitalia. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti mestaruuden vuonna 1996 sekä pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1992 ja joukkuekilpailussa vuonna 2004. Hiihdon MM-kilpailuista Goldbergerin mitalisaldo on yksi kulta, kaksi hopeaa ja neljä pronssia.
Vuonna 1997 Itävallan hiihtoliitto asetti Goldbergerin kuuden kuukauden kilpailukieltoon kokaiinin käytön takia. Vankilassa istuva huumekauppias oli kertonut myyneensä edellisenä syksynä Goldbergerille kokaiinia ainakin kahteen otteeseen. 1990-luvun jälkipuoliskolla Goldbergerin mäkihyppyura kääntyi laskusuuntaiseksi, mutta vielä vuonna 2000 hän ponkaisi Planicassa uusiksi lentomäen ME-lukemiksi 225 metriä.
Maailmancup-uransa Goldberger lopetti kevääseen 2005 sijoituttuaan maailmancupin yhteispisteissä 36:nneksi. Uransa viimeisen kilpailuhypyn Goldberger hyppäsi Kulmin lentomäen harjoituksissa 11. tammikuuta 2006 ja teki epäviralliseksi mäkiennätykseksi 215,5 metriä. Hän saavutti urallaan 20 maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Goldberger toimii koehyppääjänä mäkihypyn maailmancupissa. Goldbergerin varusteet on yleensä varustettu kameroilla, jotta suuri yleisö näkee, millaista mäkihyppy on hyppääjän näkökulmasta. Goldberger myös selostaa omat hyppynsä lähtöpuomilta mäkimonttuun asti.
Marvin
Marvin, ”paranoidi androidi”, on kuvitteellinen hahmo kirjasarjassa "Linnunradan käsikirja liftareille", jonka on kirjoittanut Douglas Adams. Marvin on kirjasarjan ihailijoiden keskuudessa yksi suosituimmista hahmoista.
Touchstone Picturesin ja Disneyn elokuvassa "Linnunradan käsikirja liftareille" (2005) Marvinia esitti Warwick Davis ja äänenä oli Alan Rickman. Suomalaisessa kuunnelmaversiossa Marvinin äänenä on Esa Saario.
Marvin on avaruusalus "Kultasydämen" masennuksesta kärsivä androidi. Se on valmistettu Siriuksen Kyberneettisessä Kauppakomppaniassa. Marvin on ensimmäinen prototyyppi SKK-yhtiöiden robottien ja tietokoneiden uudesta sukupolvesta ja samalla ensimmäinen, joka on varustettu ”Aito Inhimillinen Persoonallisuus (AIP)” -ominaisuudella.
Marvinin omien sanojen mukaan hänellä on ”planeetan kokoiset aivot”.
Marvinin ilmeisestä suunnattomasta älykkyydestä huolimatta kukaan ei koskaan kuuntele, mitä hänellä on sanottavana. Kukaan ei kiinnitä mitään huomiota siihen, kun hän sanoo laskeneensa imaginaariluvun "i" (formula_1) arvon. Muun muassa tästä syystä hän on erittäin masentunut. Lisäksi eräiden huolimattomuudesta johtuvien tapahtumien vuoksi Marvin on matkustanut ajassa useaan kertaan.
Viisiosaisen kirjasarjan päähenkilön Arthur Dentin tavatessa Marvinin sarjan neljännessä osassa ("Terve, ja kiitos kaloista") tämä on 37 kertaa vanhempi kuin maailmankaikkeus. Marvin kuolee nähtyään Jumalan viimeiset sanat luomakunnalle: "Pahoittelemme teille aiheuttamaamme häiriötä".
Scary Movie 2
Scary Movie 2 on Keenen Ivory Wayansin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2001. Elokuvassa tehdään pilaa ainakin seuraavista elokuvista: "Manaaja", "The Haunting – paholaistalo", "Poltergeist", "Hannibal", "Charlien enkelit" ja "Hollow Man – mies ilman varjoa". Pilaa tehdään myös "Tähtiportti"-sarjasta ja "Ihmemies MacGyverista".
Vuosi ensimmäisen "Scary Movie" -elokuvan tapahtumien jälkeen Cindy, Shorty, Ray ja Brenda ovat collegessa ja yrittävät unohtaa edellisen halloweenin tapahtumat. Se ei ole kuitenkaan aivan helppoa, sillä professori Oldman ja hänen pyörätuolilla liikkuva rampa apurinsa Dwight raahaavat koko konkkaronkan tekemään unitutkimusta vanhaan kartanoon, jossa kummittelee.
Pyro
Pyro (St. John Allerdyce) oli Chris Claremontin ja John Byrnen luoma sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vihollinen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran "Uncanny X-Men" lehdessä tammikuussa 1981.
Pyro syntyi Sydneyssä, Australiassa ja hän löysi kykynsä teini-iässä, mutta ajattelei ettei se olisi kovin käytännöllinen. Työskenneltyään vuosien ajan Kaakkois-Aasiassa journalistina, Pyro tapasi Mystikko-nimisen mutantin, joka myöhemmin keräsi jäseniä Mutanttien Veljeskuntaan.
Vaikka Pyro ei koskaan toiminut ryhmän alkuperäiselle johtajalle, Magnetolle, hän toimi ryhmässä useiden muiden alaisena. Mystikon veljeskunta tarjosi myöhemmin apua Yhdysvaltain hallitukselle suojelua ja armahdusta vastaan ja se nimettiin uudelleen Freedom Forceksi.
Muutamia vuosia myöhemmin Pyro sairastui perintövirukseen, tappavaan mutanttien tautiin. Hän matkusti pitkiä matkoja löytääkseen lääkettä, mutta tuloksetta. Hän kuoli tautiin hetki sen jälkeen, kun oli pelastanut senaattori Robert Kellyn uudelta Pahojen Mutanttien Veljeskunnalta.
Elokuvissa Pyroa ovat näytelleet kerran Alex Burton ja kahdesti Aaron Stanford.
Roar Ljøkelsøy
Roar Ljøkelsøy (s. 31. toukokuuta 1976 Orkdal, Norja) on norjalainen entinen mäkihyppääjä.
Ljøkelsøy oli pitkän aikaa maailmancupin keskikastin hyppääjä. Mika Kojonkosken tultua Norjan mäkihyppyjoukkueen valmentajaksi koki Ljøkelsøyn ura muiden norjalaishyppääjien tavoin nousukauden. Uransa ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoiton Ljøkelsøy saavutti 26 vuoden iässä 25. tammikuuta 2003. Maailmancupin kaudella 2003–2004 Ljøkelsøy taisteli Janne Ahosen kanssa cupin kokonaiskilpailun voitosta viimeiseen osakilpailuun saakka mutta jäi kuitenkin kokonaispisteissä kakkossijalle 10 pisteen erolla. Sama asetelma toistui myös kaudella 2004–2005, vaikka kilpailut kauden mittaan olivatkin melkoista Ahosen ylivoimaa.
Vuonna 2004 Ljøkelsøy voitti Planicassa lentomäen MM-kisoissa sekä henkilökohtaisen että joukkuekultamitalin. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 Ljøkelsøy voitti suurmäen hopeaa ja suurmäen joukkuekilpailussa pronssia. Hän uusi lentomäessä sekä henkilökohtaisen että joukkuemaailmanmestaruuden myös Kulmissa 2006. Vuoden 2006 talviolympialaisissa hän voitti pronssia normaalimäessä ja joukkuekilpailussa. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän sai pronssia suurmäessä ja hopeaa joukkuekilpailussa.
Seuratasolla Ljøkelsøy edustaa Orkdal IL:ää.
DJ Edward
DJ Edward (oik. Markku Vesala, s. 1955) on suomalainen DJ eli tiskijukka. Alan suomalainen uranuurtaja aloitti uransa vuonna 1971 ja kiersi 1970-luvulla muun muassa Sleepy Sleepersin ja Hurriganesin kanssa. Nykyään hänellä on oma ohjelmatoimisto (Ohjelmatoimisto M Vesala Showservice) Lappeenrannassa. Vesala on sairas- ja työkyvyttömyyseläkkeellä vakavan diabeteksen johdosta.
Ruskonselkä
Ruskonselkä on kaupunginosa Oulun keskustan koillispuolella, noin kuusi kilometriä keskustasta pohjoiseen. Asukkaita Ruskonselällä on 15. Kaupunginosa rajoittuu koillisessa Heikinharjuun, kaakossa Kuusamontiehen (Vt20) ja lounaassa Ruskoon. Alueena Ruskonselkä käsittää pääasiallisesti pienen ja keskisuuren teollisuuden tuotantolaitoksia. Ruskonselän voidaan sanoa olevan Ruskon kaupunginosan luonteva itäinen jatke.
Julkinen liikenne rajoittuu Kuusamontietä kulkeviin linja-autovuoroihin.
Alueen pääväylä on Kuusamontien suuntainen Konetie, jonka varrelle pääosa teollisuuslaitoksista on sijoittunut. Suoraa yhteyttä Ruskonselän alueelta valtatielle ei ole, vaan yhteydet kulkevat Laanilan ja Hönttämäen liittymien kautta. Oulun rautatieasemalta Ruskonselkään on myös pistoraide: Ruskonselässä VR Transpointin viimeinen asiakas oli NK Cables. Junaliikenne Ruskonselälle on loppunut vuonna 2010, ja rata on nykyisin poikki useasta kohdasta.
Andreas Widhölzl
Andreas "Andi" Widhölzl (s. 14. lokakuuta 1976 St. Johann in Tirol, Itävalta) on entinen itävaltalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili mäkihypyn maailmancupissa vuosina 1997–2007.
Widhölzl sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1999–2000 ja kolmanneksi 1997–1998 sekä 2002–2003. Hän voitti kaikkiaan 18 maailmancupin osakilpailua, ensimmäisen kerran Lahdessa 9.3.1997 ja viimeksi Kulmin lentomäessä 15.1.2005. Osakilpailuvoitoista neljä on tullut Keski-Euroopan mäkiviikolla ja niistä kolme kaudella 1999–2000, jolloin hän voitti ainoan kerran mäkiviikon kokonaiskilpailun.
Ainoat arvokisavoittonsa Widhölzl on saavuttanut joukkuekilpailuissa. Oberstdorfin kisoissa 2005 hän voitti maailmanmestaruuden Itävallan joukkueessa sekä suur- että normaalimäen joukkuekilpailussa. Torinon 2006 olympialaisissa hypättiin vain yksi joukkuekilpailu, ja sitä Widhölzl oli Itävallan joukkueen mukana voittamassa.
Ensimmäiset arvokisamitalinsa Widhölzl sai Naganon 1998 olympialaisissa, joissa hän voitti normaalimäen ja joukkuemäen pronssia. Seuraavana vuonna hän saavutti Ramsaun MM-kisoissa joukkuemäen pronssia. Ainoat 2000-luvun alkupuolen mitalinsa hän sai lentomäen MM-kisoissa, hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa Vikersundissa vuonna 2000 ja pronssia joukkuekilpailussa Planicassa vuonna 2004. Oberstdorfin ja Torinon joukkuevoittojen jälkeen hän sai vielä lentomäessä henkilökohtaisen MM-hopean Kulmissa vuonna 2006.
Widhölzl ilmoitti maaliskuussa 2008 lopettavansa uransa. Seuratasolla Widhölzl edusti SC Fieberbrunnia.
DJ Nite
DJ Nite (oik. Kari Niiranen, s. 28. marraskuuta 1948, Kuopio) on ensimmäisiä suomalaisia DJ:ta eli tiskijukkia. Hän aloitti uransa vuonna 1968. 1970-luvulla hän tuli tunnetuksi persoonallisista esiintymisasuistaan ja hän kiersi muun muassa Danny-show’n ja Hurriganesin mukana.
Lae
Lae on Papua-Uuden-Guinean toiseksi suurin kaupunki, joka sijaitsee maan pohjoisrannikolla Huoninlahden pohjukassa lähellä Markham-joen suuta. Kaupungin asukasluku on vajaat 150 000. Se on Moroben maakunnan pääkaupunki ja maan teollinen keskus, jossa on muun muassa lasi- ja paperiteollisuutta. Kaupungin lähistöllä sijaitsee Nadzapin kansainvälinen lentoasema.
Laessa on myös maan suurin satama, josta viedään maan keskiosan ylänköalueilla tuotettua kahvia ja mineraaleja sekä puutavaraa. Maan merkittävimmän valtatien "Highlands Highwayn" päätepiste on Laessa. Kaupungissa on teknillinen korkeakoulu ("Papua New Guinea University of Technology"). Lae kehittyi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen samassa tahdissa keskusylängön kanssa.
Ruotsalaiset
Ruotsalaiset ovat etninen ryhmä, joka asuttaa pääasiassa Skandinavian niemimaan itäosassa sijaitsevaa Ruotsin valtiota. Valtaväestö puhuu germaanisiin kieliin ja niiden skandinaaviseen haaraan luettavaa ruotsia. Ruotsin kielen puhujia on yli kahdeksan miljoonaa.
Ruotsin ruotsalaisia kutsutaan myös "riikinruotsalaisiksi" (), jotta heidät erotettaisiin muissa maissa asuvista ruotsinkielisistä ryhmistä, kuten suomenruotsalaisista.
Indoeurooppalainen kielimuoto levisi tai omaksuttiin Ruotsin alueelle luultavasti jo neoliittisella kaudella. Germaaninen kieli kehittyi pronssikauden ja varhaisen rautakauden kuluessa. Itäskandinaavinen väestö ei muodostanut kuitenkaan vielä esihistoriassa yhtenäistä etnistä kokonaisuutta. ”Svealaisten” () heimo mainitaan jo Tacituksen "Germania"-teoksessa vuonna 97, mutta nimi lienee tässä vaiheessa tarkoittanut vain yhtä Keski-Ruotsin alueella asunutta ihmisryhmää. Etelä-Ruotsin tasankojen asukkaita kutsuttiin gööteiksi: tämä nimi tunnetaan erilaisissa kirjoitusmuodoissa 500-luvulta lähtien. Lähteissä tavataan monia muitakin heimo- ja paikallisyhteisöjen nimiä.
Yhtenäinen Ruotsin kuningaskunta muodostui 1100- ja 1200-lukujen kuluessa, mutta se oli alueeltaan vielä hyvin erilainen kuin nykyinen, eikä varsinaisesta kansallistunteesta voitu vielä puhua. Monet Ruotsin nykyisistä maakunnista kuuluivat Tanskalle ja Norjalle siirtyen Ruotsin valtaan vasta 1600-luvun suurten sotien seurauksena. Tämän jälkeen niiden asukkaita alettiin vähitellen pitää ruotsalaisina.
Ruotsalaiseen väestöön on vuosisatojen kuluessa sulautunut paljon suomalaisia ja saamelaisia aineksia, kuten niin sanotut metsäsuomalaiset.
Nykyisin Ruotsissa asuu suuri määrä maahanmuuttajia (noin 15 % väestöstä), joiden suhde ruotsalaiseen identiteettiin on mutkikas. Joskus käytetään termiä "nysvenskar" eli ”uusruotsalaiset”.
Suomenruotsalaiset ovat Suomessa asuva, ruotsin kieltä puhuva väestöryhmä. Suomenruotsalaisuuteen yhdistetään usein mielikuva suomenruotsalaiseen perheeseen syntymisestä ja Suomessa kasvamisesta, joten Suomeen siirtyneitä ruotsalaisia maahanmuuttajia ei pidetä suomenruotsalaisina. Suomessa syntyneistä Suomen asukkaista ruotsinkielisiksi rekisteröityjä oli vuoden 2007 lopussa 287 339 henkilöä. Koko Suomen väestöstä oli vuoden 2007 lopussa ilmoitettu ruotsinkielisiksi 289 951 henkeä (5,44 %). Lisäksi Ruotsissa asuu arviolta 60 000 suomenruotsalaista.
Viroon syntyi ruotsinkielinen vähemmistö viimeistään keskiajalla. Viro oli Ruotsin omistuksessa vuosina 1558–1710, jolloin siellä asui noin 12 000 ruotsalaista. Kun alue luovutettiin Venäjälle, olot vaikeutuivat. Tuhat ruotsalaista pakkosiirrettiin Gammalsvenskbyhyn nykyisen Ukrainan alueelle. Viron itsenäistyttyä vuoden 1934 laskennan mukaan Virossa asui 7 641 ruotsalaista, mikä teki heistä maan kolmanneksi suurimman vähemmistön. He asuivat lähinnä Tallinnassa ja Viron saaristossa. Toisen maailmansodan aikana lähes kaikki heistä muuttivat sotaa pakoon Ruotsiin, ja nykyisin vain noin 300 vironruotsalaista asuu Virossa. Jotkut vironruotsalaisten jälkeläiset ovat nykyisin kiinnostuneet vanhempiensa kotimaasta ja ovat ostaneet kesämökkejä Virosta.
FlyLAL
flyLAL (aikaisemmin Lithuanian Airlines) oli Liettuan kansallinen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1991, kun Liettua itsenäistyi Neuvostoliitosta. Yhtiö lopetti kannattamattomana lentonsa 17. tammikuuta 2009.
Yhtiön tilauslentotoiminta erotettiin vuonna 2008 omaksi yhtiökseen, joka jatkaa toimintaa nimellä Small Planet Airlines.
flyLAL käytti toimintansa aikana seuraavia konetyyppejä:
Steve Reich
Stephen (Steve) Michael Reich [raiš] (s. 3. lokakuuta 1936 New York) on yhdysvaltalainen minimalistisen musiikin säveltämisen pioneereja. Hän on itse etääntynyt minimalismista.
Musiikillisiksi esikuvikseen Reich on maininnut Igor Stravinskin, J. S. Bachin, John Coltranen ja bebopin. Eräänä taustavaikuttajana oli myös Arnold Schönbergin osoittama vastenmielisyys perinteistä harmoniaa, rytmiä ja melodiaa kohtaan: Reich ja muut minimalistit asettuivat puolestaan vastustamaan Schönbergin estetiikkaa.
"The Guardian" on todennut Reichin kuuluvan niihin harvoihin, jotka ovat kääntäneet musiikinhistorian suuntaa. Seppo Heikinheimon mukaan Reich on kuitenkin säveltäjänä "pelkkä tuhertaja", jonka musiikin sanomana on "kauhistuttava henkinen tyhjyys".
Tammikuussa 2007 Reich valittiin Polar Music -palkinnon vastaanottajaksi yhdessä Sonny Rollinsin kanssa. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin musiikin Pulitzer-palkinto teoksesta "Kaksoissekstetto".
Reich on vieraillut Suomessa vuosina 1985 ja 2015.
Amplitudi
Amplitudi eli värähdyslaajuus ilmaisee värähdysliikkeen laajuutta. Värähtelyn ääripisteiden etäisyys toisistaan jaettuna kahdella on amplitudi. Jos esimerkiksi jännite vaihtelee välillä 200–300 volttia, sen vaihtelun amplitudi on ylemmän ja alemman jännitteen erotus jaettuna kahdella eli 50 volttia. Ääni on sitä voimakkaampi, mitä suurempi ääniaaltojen amplitudi on.
Matemaattisesti esimerkiksi sinimuotoisen liikkuvan aallon korkeus "y" voidaan ilmaista ajan "t" ja paikan "x" funktiona amplitudin avulla:
missä "A" on amplitudi, "k" on kulma-aaltoluku, "ω" on kulmataajuus ja "θ" on aallon vaihe pisteessä ("x = 0, t = 0").
Tähtitieteessä amplitudi on kirkkaudeltaan muuttuvan tähden valonvaihtelun suuruus. Jos esimerkiksi tähden kirkkaus vaihtelee välillä 4 – 11, sen valonvaihtelun amplitudi on 7 magnitudia.
Kvanttimekaniikassa hiukkasiin liittyy aaltofunktio, jota kuvaa Schrödingerin yhtälö. Amplitudi on yleensä kompleksiluku. Sitä sanotaan todennäköisyysamplitudiksi, koska sen itseisarvon neliö osoittaa todennäköisyyden sille, että hiukkanen on tietyllä alueella.
Joke Linnamaa
Jouko ”Joke” Linnamaa on suomalainen DJ sekä TV-/radiotoimittaja ja -juontaja. 1970-luvulla Linnamaa kiersi muun muassa Hurriganesin kanssa 1975–1980 sekä oli television "Iltalintu" (Mainos-TV) ja "Iltatähti" (TV2) -ohjelmissa. Vuonna 1980 hän siirtyi Yleisradion musiikkitoimittajaksi ja sieltä Radio Ykköseen (1985–1995). Sitä seurasivat U103, Sävelradio ja Sport FM. Vuonna 2005 Linnamaa toimi myös Nelosen MotoGP-lähetysten selostajana.
Linnamaa tunnetaan myös lempinimellä ”Stadin Säkki”.
Ferdinand de Lesseps
Ferdinand de Lesseps (19. marraskuuta 1805 – 7. joulukuuta 1894) oli ranskalainen diplomaatti, joka sai aikaan Suezin kanavan rakentamisen.
Lesseps sai ajatuksen Välimeren ja Punaisen meren yhdistämisestä kanavalla jo vuonna 1832, mutta sai rakennusluvan vasta 1856. Suezin kanava vihittiin käyttöön 1869, ja kymmentä vuotta myöhemmin Lesseps aloitti Panaman kanavan rakennusprojektin johtajana, mutta joutui vetäytymään hankkeesta pian poliittisten ja taloudellisten syiden vuoksi.
Ernst Lindelöf
Ernst Leonard Lindelöf (7. maaliskuuta 1870 Helsinki – 4. kesäkuuta 1946) oli suomalainen matemaatikko ja Helsingin yliopiston matematiikan professori vuosina 1903–1938. Hän oli funktioteorian ja differentiaaliyhtälöiden tutkija, joka perusti kansainvälisesti merkittävän suomalaisen funktioteorian koulukunnan. Ernst Lindelöf väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa matematiikasta 1893 ja hänen väitöskirjansa nimi oli "Sur les systèmes complets et le calcul des invariants différentiels des groupes continus finis". Hänen oppikirjansa ("Johdatus korkeampaan analyysiin" 1912, "Johdatus funktioteoriaan" 1917 ja "Differentiali- ja integraalilasku ja sen sovellukset" 1918–1946) ovat edelleen käytössä.
Suomen matemaattinen yhdistys jakaa vuosittain parhaan matematiikan pro gradun tai diplomityön tekijälle Ernst Lindelöf -palkinnon. Picardin-Lindelöfin lause on nimetty Charles Émile Picardin ja Lindelöfin mukaan.
Lindelöfin isä oli Helsingin yliopiston matematiikan professori ja Suomen matemaattisen yhdistyksen perustanut Lorenz Lindelöf ja äiti Gabriela Krogius. Perheessä oli Ernst Leonardin lisäksi kuusi lasta: Uno, Anna Maria, Carl Arvid, Ester Elisabeth, Tyra Gabriela ja Ella Amalia. Lindelöfin sisko Anna Maria solmi avioliiton suomalaisen kirurgin Frans Ali Krogiuksen kanssa.
Helsingin yliopiston Lorenz Leonard Lindelöfin yliopistollinen stipendirahasto perustuu Ernst Lindelöfin lahjoitukseen vuodelta 1908.