hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alenia Spazio
Alenia Spazio oli italialainen avaruusteollisuusyritys, joka perustettiin 1. heinäkuuta 2005. Se oli yksi Euroopan unionin suurimmista avaruusteollisuusyrityksistä ennen siirtymistään osaksi Thales Alenia Space -yhtiötä vuoden 2007 alussa.
Italia aloitti oman avaruustoimintansa 1960-luvun alussa. Tuolloin se toimi bilateeralipohjalta yhteistyössä NASAn kanssa, muun muassa laukaisemalla satelliitteja amerikkalaisella Scout-kantoraketilla omalta laukaisualustaltaan Kenian rannikolta. Ensin alan yhtiöiden määrä kasvoi, mutta kuten muissakin maissa, se alkoi lopulta vähetä fuusioiden seurauksena. Alenia Spazio perustettiin vuonna 1990 yhdistämällä Aeritalia Space Systems Group (Torinossa) ja Selenia Spazio (Roomassa). Molemmat kuuluivat Italian valtion täysin omistamaan Finmeccanica-konsortioon.
Aeritalia oli pääosin lentokoneteollisuusyritys, joka oli valmistanut satelliittien rakenteita ja lämmönsäätöjärjestelmiä 1970-luvulta asti. Yhtiö valmistautui myös Europa-kantorakettien nokkakartioiden valmistukseen, mutta raketin kehitystyö epäonnistui muualla Euroopassa. Yhtiö sai urakoita NASAn avaruussukkulaan liittyvästä Euroopan avaruusjärjestön Spacelab-laboratoriomoduulista 1970-luvun lopussa. 1980-luvulla Italia laati ensimmäisen kansallisen avaruusohjelmansa. Sen puitteissa yhtiö pääsi rakentamaan italialaisia satelliitteja.
1970-luvun lopussa Selenia-yhtiöön perustettiin avaruusosasto, josta tuli Selenia Spazio vuonna 1983. Sen taustalla oli ESA:n ensimmäisten tietoliikennesatelliittien radiojärjestelmien suunnittelu ja valmistus. Yhtiö valmisti antenneja INTELSATin ja EUMETSATin satelliiteihin. Yhtiö kehitti ensimmäisen italialaisen tietoliikennesatelliitin (Sirio 1) vuosina 1969–1977.
1. heinäkuuta 2005 ranskalainen Alcatel ja Finmeccanica fuusioivat avaruusyksikkönsä, muodostaen Alcatel Alenia Space ja Telespazio -yhtiöt. Alcatel omistaa Alcatel Alenia Space -yhtiöstä 67 % ja Finmeccanica 33 %. Ranskalainen Pascale Sourisse tuli yhtiön johtajaksi Alcatel Space -yhtiöstä. Vuonna 2004 syntyneen yhtiön liikevaihto oli 1,8 miljardia euroa ja työntekijämäärä 7 200 ihmistä, ja siitä tuli EU:n suurin avaruusalan yhtiö. Telespaziossa omistussuhteet olivat toisin päin. Sen työntekijämäärä oli 1 400 ihmistä ja liikevaihto 350 miljoonaa euroa.
Vuonna 2006 Alenia Spazio oli osa Alcatel-Alenia Space -yhtiötä. Alcatel Espacen ja Alenia Spazion yhdistyessä Alenialla oli neljä omaa tehdasta Italiassa. Se omisti täysin avaruusalalla toimivan Laben-yhtiön, jonka toimipaikka on Italiassa.
Vuoden 2006 huhtikuussa Alcatel ja amerikkalainen Lucent Technologies pyrkivät yhdistymään tietoliikennealalla. Samaan aikaan Alcatel irrotti satelliittitehtaansa fuusiosta, ja Thales osti Alcatelin osuuden Alcatel-Alenia Space -yhtiöstä (AAS). British Aerospace myi samaan aikaan Airbusista omistamansa osuuden ja liikkeellä oli huhuja, että EADS ostaisi AAS-yhtiön, jolloin EU:hun syntyi avaruusalan monopoli. Näin ei kuitenkaan käynyt.
Yrjö Saarela
Yrjö Erik Mikael Saarela (13. heinäkuuta 1884 Liminka – 30. kesäkuuta 1951 Oulujoki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Saarela asui elämänsä maatilalla Oulujoen kunnassa, noin kymmenen kilometriä Oulun kaupungista Oulujokea ylävirtaan. Hänestä tuli aikuisena oman tilansa isäntä. Saarela yhdisti työn ja harjoittelun, sillä hän valitsi rengeikseen kovakuntoisia miehiä, jotka olivat kiinnostuneita painista. Kuuluisin Saarelan rengeistä oli monissa näytösotteluissa vastustajana ollut Jaakko Pikkarainen.
Saarelan asuinseutu on saanut nykyään Saarelan kaupunginosan nimen. Alueelta löytyy erilaisia painiin liittyviä kadunnimiä kuvaten alueen urheilullista merkkimiestä.
Saarela on haudattu Oulujoen hautausmaalle.
Saarela edusti aktiiviaikanaan Oulunsuun Pohja -nimistä seuraa. Hän kuului vuoden 1908 Lontoon olympiakisojen voittajasuosikkeihin. Raskaan keskisarjan finaalissa 22. heinäkuuta Saarela hävisi toiselle suomalaiselle Verner Weckmanille. Maailmanmestaruuden Saarela voitti Helsingin kisoissa 1911. Seuraavana vuonna kesällä 1912 käydyissä Tukholman olympiakisoissa Saarela huipensi painijanuransa raskaan sarjan olympiavoittoon.
Saarela voitti painin raskaan sarjan Suomen-mestaruuden vuonna 1908 (yli 70 kg) sekä 1909 (yli 83 kg).
Tukholman olympiakisojen jälkeen Saarela siirtyi ammattilaiseksi sirkusareenoille. Tämä ura jäi lyhyeksi pian alkaneen ensimmäisen maailmansodan johdosta. Hän palasi amatööriareenoille edustaen uransa loppupuolella vuodesta 1924 alkaen Oulun Pyrintöä, jossa hän toimi niin painijana kuin valmentajanakin. Saarela osallistui myös Suomen painimaajoukkueen valmennukseen. Vielä vuonna 1929 Saarela saavutti SM-pronssia 45-vuotiaana.
Halavatun papat
Halavatun papat on vuonna 1989 perustettu iisalmelainen mopokerho, josta kehittyi vuonna 1996 huumoriyhtye ja myöhemmin elämys- ja ohjelmapalveluyritys.
Yhtye esiintyy kahtena eri kokonaisuutena: Halavatun Papat band ja Halavatun Papat duo. Duon erikoisuutena on se, että rumpuina käytetään Pappa-Tunturi-mopoa.
Halvatun pappojen taustayhtiö, iisalmelainen Ekvapoint Oy palkittiin vuonna 2007 maakunnallisella yrittäjäpalkinnolla. Liikevaihdoltaan 400 000 euron yrityksen toimiala on elämys- ja ohjelmapalvelut. Yrityksen elämystuotteita ovat Pappa-Tunturi-safarit ja -racingit sekä tiimikisailut Halavatun Härdelli ja Mualaishärdelli. Ekvapoint työllistää viisi työntekijää.
Halavatun pappojen keikoista Savon ulkopuolella on yli 70 %.
Edward Low
Edward Low (hirtettiin Martiniquella v. 1724) oli englantilainen merirosvo. Hänet tunnetaan myös nimellä Ned Low.
Low'ta pidetään edelleen yhtenä julmimmista eurooppalaisista merirosvoista. Nykymääritelmän mukaan häntä pidettäisiin psykopaattisena sarjamurhaajana. Hänen on usein kerrottu syöttäneen uhreilleen näiden omaa lihaa ennen kuin Low tappoi heidät.
Low ei ollut käynyt kouluja, ja hänen lapsuutensa tiedetään olleen väkivaltainen. Veljensä kanssa tehtyjen kauppapurjehdusten jälkeen hän astui Hondurasinlahdelle purjehtivaan laivaan, ja matkan aikana ajautui riitaan aluksen kapteenin kanssa. Yhdessä muutaman toverin kanssa hän karkasi laivasta isoveneellä, ja onnistui kaappaamaan pienen aluksen, jonka mastoon he nostivat mustan lipun. Vuoteen 1722 mennessä Low'lla oli komennossaan useita merirosvoaluksia, jotka terrorisoivat Uuden Englannin ja Antillien merireittejä.
Kuten yleistä merirosvolaivoilla 1700–luvulla, Low'n miehistö koostui merirosvoiksi haluavista karkureista sekä satamista pakkovärvätyistä miehistä.
Kesäkuussa 1723 Low'n alukset ajautui aseelliseen yhteenottoon sotalaivan kanssa. Taistelun yhteydessä eräs laivoista vaurioitui niin pahoin, että Low jätti laivan miehistöineen oman onnensa nojaan. Laiva ei kuitenkaan uponnut, vaan se vietiin Rhode Islandiin jossa kaksi kolmannesta laivan merirosvoista hirtettiin.
Tammikuussa 1724 Low ajautui riitaan miehistönsä kanssa, ja hän tappoikin perämiehensä. Tämän jälkeen laivan miehistö laski Low'n ja kaksi tai kolme hänen kumppaniaan merelle pieneen veneeseen ilman ruokaa tai juomaa. Martiniquelainen laiva poimi heidät merestä ja vei heidät maihin, jossa heidät tunnistettiin ja hirtettiin ilman oikeudenkäyntiä.
Musée de l’air et de l’espace
Musée de l’air et de l’espace on Ranskan suurin ilmailu- ja avaruusalan museo. Se on perustettu vuonna 1919 ja on siten maailman vanhin ilmailumuseo. Museo sijaitsee Le Bourget’n lentoasemalla, johon se siirtyi vuonna 1973. Sitä ennen se oli sijainnut eri paikoissa Pariisissa.
Näyttelyssä on lentokoneita, raketteja ja avaruusaluksia. Museon vanhimmat esineet ovat 1500-luvulta peräisin olevia tauluja ja kirjoja.
Ilmailumuseo
Ilmailumuseo on kokoelma lentokoneita, jotka ovat esillä museomaisena näyttelynä. Osa joidenkin ilmailumuseoiden kokoelmista koostuu lentokelpoisista lentokoneista, jotka yleensä esiintyvät eri ilmailunäyttelyissä. Suuremmilla ilmailumuseoilla on yleensä suljetuissa arkistoissaan runsaasti lentokoneisiin liittyvää kirjallisuutta (käyttökäsikirjat, suunnitteludokumentteja) ja valokuvia tutkijoiden käyttöä varten.
Koska ilmailun historia on lyhyt, miltei kaikki lentokoneet, jotka voidaan entistää näyttelykuntoon, on joko entisöity tai varastoitu museoissa. Toisen maailmansodan, jonka aikana valmistettiin suuri osa ilmailun historian lentokonetyypeistä, jälkeen suuri osa sodan aikaisista lentokoneista romutettiin, koska alumiiniromulla oli kaupallista arvoa toisin kuin aiemmilla puu- ja kangasrakenteisilla lentokoneilla. Ensimmäisen maailmansodan lopussa ylijäämäkoneet yleensä poltettiin.
Suomessa toimivat ilmailumuseot
Varsinaisten museoiden lisäksi on historiallisia koneita esillä esimerkiksi lentoasemilla, liikenneasemilla jne. Osa näistä on aidosti historiallisia, kuten Suomen Ilmavoimien vanhat koneet. Osista muistakin lentokoneista muodostuu paikallisia nähtävyyksiä.
Ilma-aluksia, joilla ei ole suomalaista lentokäyttöhistoriaa, ovat muun muassa
Vuonna 2009 suomalaiset ilmailuharrastajat maalauttivat Malagan lentoasemalla sijaitsevan velkojen takia Espanjaa takavarikoidun entisen amerikkalaisen Convair Metropolitan -matkustajalentokoneen Kar-Airin väreihin. Koneeseen maalattu tunnus on OH-VKN, mutta oikea OH-VKN-koneyksilö lentää edelleen Yhdysvalloissa.
Tässä ovat haudattuina maj. Väinö Mikkola, luutn. Äly Durchman ja vänr. Carl-Erik Leijer. Tässä onnettomuudessa osallisina oli kaksi S.I.A.I. S.9 "Savoia" lentovenettä, jotka putosivat teknisen vian myötä peräkkäin. Turmassa kuoli myös italialainen matk.mek. Carlo Riva, hänet on haudattu muualle, ehkä kotikulmilleen. Onnettomuus sattui aamupäivällä 7. 9. 1920, ja tätä päivää alettiin pitämään Ilmavoimien kaatuneiden muistopäivänä vuodesta xxxx. Hautajaiset olivat 29.11.1920.
Alankomaissa toimii muun muassa
Belgiassa toimii muun muassa
Kiinassa toimii muun muassa
Ranskassa toimii mm.
Ruotsissa toimii
Saksassa toimii muun muassa
Tšekin tasavallassa Prahassa
Venäjällä toimii muun muassa
Yhdysvalloissa toimii muun muassa
Antonov An-2
Antonov An-2 (Антонов Ан-2, venäjänkielinen lempinimi: кукуру́зник, "kukuruznik"); NATO:n koodinimi Colt) on kestävä, yksimoottorinen ja kaksitasoinen kuljetuskone. Antonovin suunnitteleman koneen ensilento tapahtui vuonna 1947. Kone voi kuljettaa kahden lentäjän lisäksi 12 matkustajaa. Sen hidaslento-ominaisuudet ovat hyvät ja se voi käyttää hyvin lyhyitä ja huonokuntoisia kiitoteitä laskuun ja lentoonlähtöön. Lumisissa olosuhteissa kone voidaan varustaa myös suksilla, jolloin se voi laskeutua esimerkiksi järven jäälle. Se on suurikokoisimpia koskaan valmistettuja yksimoottorisia ja kaksitasoisia lentokoneita. Konetta valmistettiin yli 5 000 kappaletta Neuvostoliitossa vuoteen 1960 mennessä. Sen jälkeen koneen tuotanto siirtyi Mieleciin, Puolaan, jossa tehtiin yli 12 000 An-2-konetta, kunnes tuotanto lopetettiin vuonna 1992. Kiinassa konetta on tehty nimellä Shijiazhuang Y-5.
Neuvostoliitossa Antonov An-2:a käytettiin myöhemmin paljon myös DOSAAFin lentokerhoissa, missä se toimi nuorten laskuvarjohyppykoneena.
Koneen venäjänkielinen lempinimi ""kukuruznik"" (maissinviljelijä) johtunee siitä, että konetta käytettiin myös kasvinsuojelutarkoituksessa maatalouslentoihin ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšov tunnettiin innokkaasta maissinviljelyn edistämisestä Neuvostoliiton alueilla, mihin maissi ei erityisesti soveltunut. Koneen pienin lentonopeus on alle 50 km/h, mikä helpottaa maatalouskäyttöä.
Konetta on käytetty useissa maissa nykypäiviin asti. Korean demokraattisella kansantasavallalla on noin 300 konetta, joita käytetään sotilastarkoituksiin. Kone pystyy lentämään hitaasti matalalla jolloin tutka ei sitä näe. Se voi kuljettaa 12 erikoisjoukkojen sotilasta vihollisen linjojen taa.
Koneita on vieraillut Suomessa etenkin Neuvostoliiton jälkeisenä aikana. Malmin lentoasemalla on Liettuan ilmailurekisterissä oleva An-2-kone, rekisteritunnus LY-ABY. Sitä operoi An-2 Lennuklubi Helsinki ry. Hyvinkään lentokentällä on Viron ilmailurekisterissä oleva An-2, rekisteritunnus ES-CAC. Sitä operoi suomalainen yksityishenkilö. Aikaisemmin Malmin lentoasemalla ollut suomalaisomisteinen An-2, rekisteritunnus ES-CAG on nykyisin Vaasassa. Yksi käytöstä poistettu Antonov An-2 on nähtävissä Utissa valtatie 6:n eteläpuolella ABC-liikennemyymälän pihassa.
Encyclopaedia Metallum
Encyclopaedia Metallum (myös The Metal Archives) on vapaaehtoisten kokoama englanninkielinen Internet-tietokanta, jonka pyrkii kokoamaan tiedot kaikista metallimusiikkia soittavista ja soittaneista yhtyeistä tarkkoine diskografioineen ja elämäkertatietoineen. Sivustolle rekisteröidyttyään käyttäjä voi itse päivittää sivuston tietoja muun muassa lisäämällä sinne eri metallialbumien arvosteluja. Sivuston tiedot kootaan pääosin käyttäjien lähettämistä tiedoista. Encyclopedia Metallumin palvelimet sijaisevat Kanadassa.
Sivusto juhli 15-vuotissyntymäpäiviään 7. heinäkuuta 2017, jolloin sivulle oli listattuna yli 117 000 yhtyettä.
Sivustolla on tarkat säännöt yhtyelisäysten suhteen. Esimerkiksi hardcore- ja grindcore-musiikkia esittäviä yhtyeitä ei välttämättä hyväksytä sivustolle, koska niiden katsotaan kuuluvan ennemmin punk- kuin metallimusiikin piirin. Yhtäältä esimerkiksi nu metal- tai rapcore-yhtyeitä ei hyväksytä sivustolle niiden kiistanalaisen tyylilajimääritelmän takia.
Suomalainen metalliyhtye Amorphis oli ensimmäinen Encyclopaedia Metallumiin lisätty yhtye, ja ensimmäinen sinne lisätty julkaisu oli Amorphiksen "Tuonela".
Sivustolla kirjoitusoikeuksien rajoittamiseen johtava käyttäytyminen aiheuttaa käyttäjän statuksen muuttumisen ”Fred Durstiksi”.
Pommern (laiva)
Pommern (entinen nimi "Mneme") on entinen laivanvarustaja Gustaf Eriksonin rahtipurjealus, joka on nykyisin museolaivana Maarianhaminassa.
Pommern on teräsrunkoinen nelimastoinen parkki. Se rakennettiin 1903 Glasgow'ssa J. Reid & Co -telakalla hampurilaiselle B.Wenke & Söhne -varustamolle ja sai nimekseen "Mneme". Vuonna 1906 alus sai uuden nimen "Pommern" siirtyessään uudelle omistajalleen hampurilaiselle F. Laeisz -varustamolle. Nimi tarkoittaa Pommerin maakuntaa. Se kuljetti linjaliikenteessä rahtia Atlantilla vieden Euroopasta kappaletavaraa Etelä-Afrikkaan. Paluumatkan lastina oli chilensalpietaria ja guanoa Chilestä.
Vuonna 1923 ensimmäisen maailmansodan jälkeen saksalainen kauppalaivasto jaettiin sodan voittajavaltioiden kesken. Tuolloin "Pommern" päätyi Kreikan omistukseen, jolta ahvenanmaalainen Gustaf Erikson sen osti. Kuten monet muutkin Eriksonin purjelaivat, "Pommern" siirtyi "vehnäreitille" Euroopan ja Australian välille. Menomatkalla oli yleensä vain painolastia mutta joskus myös puutavaraa Suomesta ja Ruotsista Etelä-Afrikkaan. "Pommern" voitti epävirallisen purjehduskilpailun "The Grain Races" Australiasta Englantiin kaksi kertaa.
Viimeisen matkansa "Pommern" teki vuonna 1939 juuri toisen maailmansodan alla Hullista Maarianhaminaan. Koko sodan ajan "Pommern" makasi Maarianhaminassa. Vuonna 1944 se oli hetken viljavarastona Tukholmassa, ja se hinattiin sieltä kerran viljalastissa Turkuun.
Vuonna 1952 Gustaf Eriksonin lapset lahjoittivat aluksen Maarianhaminan kaupungille, ja siitä tuli museolaiva Maarianhaminan länsisatamaan.
Pump It Up
Pump It Up (PIU) on korealaisen Andamiron tuottama tanssipelisarja, joka on saavuttanut erityisesti suosiota kotimaassaan sekä Etelä-Amerikassa, mutta kolikkopelikoneita on ympäri maailmaa eri pelihalleissa. Peliä pelataan jaloilla viisipaneelisella tanssipadilla, joissa nappien asettelu on seuraava: ylävasen, yläoikea, alavasen, alaoikea sekä keskinappi. Pelaaja lukee ohjeet nuottien tavoin ruudulta painaen niiden mukaan nappeja jaloillaan.
Kappalelista on mm. uusinta Dance Dance Revolution-tanssipeliä suppeampi (uusimmassa PIU:Exceed 2:ssa kappaleita on 114).
Pump It Up Pro -pelikoneita on Suomessa ainakin Helsingin Kinopalatsissa ja Jyväskylän Forumissa.
Robert A. Heinlein
Robert Anson Heinlein (7. heinäkuuta 1907 – 8. toukokuuta 1988) oli amerikkalainen tieteiskirjailija. Hän oli pitkään yksi "kolmesta suuresta" tieteiskirjailijasta Isaac Asimovin ja Arthur C. Clarken kanssa. Hänet on nimetty ensimmäiseksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Heinlein voitti elämänsä aikana 7 Hugo-palkintoa ja sai ensimmäisen Grand Master -palkinnon elämäntyöstään. Kuuluisia teoksia ovat muun muassa "Stranger in a Strange Land" (1961) ja "Starship Troopers" (1959), jonka pohjalta Paul Verhoeven ohjasi samannimisen elokuvan vuonna 1997. "Stranger in a Strange Land" on yksi maineikkaimmista yhä suomentamattomista tieteiskirjallisuuden teoksista.
Useat Heinleinin varhaiset tekstit julkaistiin ensin novelleina tai sarjakertomuksina lehdissä ja koottiin kirjoiksi vasta myöhemmin. Heinleinin ensimmäinen pitkä teos, "Näin ei saa jatkua", ilmestyi jatkosarjana vuonna 1940 ja se julkaistiin myöhemmin yhdessä jatkon, "Coventryn" (1940) kanssa teoksena "Kapina 2100" (1953). Kertomus kuvaa kapinaa tulevaisuuden Yhdysvaltojen uskonnollista pakkovaltaa vastaan. "Maan hylkäämät" (1941, kirjana 1958) on alun perin jatkosarjana ilmestynyt pienoisromaani. Kertomus on suomennettu lyhennettynä taskukirjasarjassa vuonna 1980.
"Seitsemän miehen sodassa" (1941, kirjana 1948) aasialaiset hyökkäävät Yhdysvaltoihin. "Yli-ihmisen aika" (1942, kirjana 1948) on kertomus yhteiskunnasta, jossa valmistetaan perintötekijöiltään täydellisiä lapsia.
"Mies, joka myi kuun" (1950) suomennettiin jo 1950-luvulla, ja nykyään painos on harvinainen. Kokoelmassa julkaistiin yksissä kansissa novellit ”Elämänlanka” sekä ”Tulkoon valo”, ”Teiden on kuljettava”, ”Vaarallisia voimia” ja ”Requiem” (kaikki vuodelta 1940) lisättynä niminovellilla ”Mies joka myi kuun” (1950). Kirjassa on tarinoita, jotka kuuluvat Heinleinin tulevaisuushistoria-sarjaan.
Ennen sotaa Heinleinin kertomuksia oli ilmestynyt lähes yksinomaan sf-lehdissä, mutta nyt kustantajat uskaltautuivat julkaisemaan tieteiskirjoja. Poliittisesta juonittelusta kertova "Panoksena tulevaisuus" (1955) toi Heinleinille hänen ensimmäisen Hugo-palkintonsa.
Heinlein kirjoitti useita suosittuja nuorten tieteiskirjoja. "Rakettilaivan kadetissa" (1948) Heinlein kuvasi hyvin tuntemaansa sotilaskoulutusta. "Taistelu Venuksessa" (1963) oli Heinleinin viimeinen nuortenkirja.
"Galaksin kansalainen" (1957) käsittelee vapauden ja vastuun aiheita. Teoksessa on mielenkiintoinen Suomi-aiheinen pääjakso jossa toistuvan "velka on aina maksettava" teeman lisäksi on ansiokasta kuvausta Suomesta maahanmuuttajan silmin, karjalaisen suurperheen toiminnasta ja myös eurooppalaisten pikkuvaltioiden vapaakaupan ideologiasta.
"Kuu on julma" (1966) on Heinleinin keskikauden tunnetuimpia teoksia. "Kuukkojen" kamppailu itsenäisyydestä heijastaa amerikkalaisten vuoden 1776 vapaustaistelua. Myöhäisteos "Kissa muurin läpi" (1985) on uudelleenlämmittely vanhoista aiheista.
Heinlein-yhdistys on Virginia Heinleinin perustama yhdistys miehensä puolesta.
Yhdistys mm. myöntää Robert A. Heinlein -palkinnon.
National Underwater and Marine Agency
National Underwater and Marine Agency (lyh. NUMA) on yhdysvaltalaisen kirjailijan ja tohtorin Clive Cusslerin perustama ei-kaupallinen vapaaehtoisjärjestö, jonka tehtävänä on suojella ja edistää merenkulun historiaa tutkimuksien, meriarkeologian ja konservoinnin keinoin. NUMA on myös Cusslerin romaaneissa esiintyvän kuvitteellisen valtionlaitoksen nimi.
Järjestön toiminta tapahtuu vapaaehtoisvoimin, ja suurin rahoittaja on Cussler itse. Rahoitus saadaan pääosin hänen kirjojensa tuotoista.
NUMA on aktiivisesti etsinyt ja tutkinut kadonneiksi ilmoitettuja laivoja. Järjestö on löytänyt useiden kuuluisien, Yhdysvaltain historiaan vaikuttaneiden aluksien hylkyjä. Näistä merkittävimpinä löytöinä voidaan mainita Yhdysvaltain sisällissodassa uponnut sukellusvene Hunley sekä RMS Titanicin pelastustöissä mukana ollut höyrylaiva RMS Carpathia.
Kustannus
Kustannus on yritystoiminnassa tuotannontekijän rahassa mitattu käyttö tai kulutus. Se on kustannuslaskennassa käytettävä käsite, joka ei ole sama kuin kirjanpidon kulu-käsite. Kustannus eroaa kulusta seuraavin tavoin:
Kustannusten perustavanlaatuisin jakoperuste on jako kiinteisiin ja muuttuviin kustannuksiin. Kiinteinä pidetään kustannuksia, jotka eivät lyhyellä aikavälillä muutu tuotannon määrän mukaan. Lyhyen aikavälin määrittely ei ole yksinkertaista, ja sen valinta riippuu laskentatilanteesta.
Tyypillisiä kiinteitä kustannuksia ovat rakennukset, koneet ja hallinto sekä muuttuvia kustannuksia materiaalin hankintakustannukset. Valmistuksen työvoimakustannukset lasketaan usein muuttuviin kustannuksiin, vaikka niidenkin sopeuttaminen tuotannon laskuun kestää monissa tapauksissa viikkoja tai kuukausia.
Yksinkertaistetussa kustannusfunktion mallissa kiinteät kustannukset ovat tietyllä tuotantovälillä täysin riippumattomia tuotannon määrästä ja muuttuvat kustannukset ovat tasasuhteisia. Todellisuudessa muuttuvat kustannukset ovat tasasuhteisia vain harvoin; yleensä ne ovat joko ali- tai ylisuhtaisia eli muuttuvat keskimääräistä vähemmän tai enemmän.
Välittömät ja välilliset kustannukset erotellaan toisistaan sen perusteella, kuinka vaivattomasti ja suorasti ne voidaan kohdistaa haluttuun tuotteeseen. Välittömien kustannusten kohdistaminen on suoraviivaista, kun taas välilliset kustannukset on jaettava tuotteille esimerkiksi kustannusajureiden mukaan. Vaikka enemmistö muuttuvista kustannuksista on tyypillisesti välittömiä kustannuksia, suoraa yhteyttä näiden kustannuslajien välisessä suhteessa ei ole.
Erilliskustannukset ovat määritelmän mukaan kustannuksia, jotka syntyvät tietyn toiminnan seurauksena ja joita ei syntyisi, jos kyseinen toiminta jätettäisiin tekemättä. Kaikki muuttuvat kustannukset ovat erilliskustannuksia, mutta niihin kuuluu myös osa kiinteistä kustannuksista.
Elina Karjalainen
Aili Elina Karjalainen (o.s. Saraste, 3. kesäkuuta 1927 Viipuri – 14. elokuuta 2006 Kuopio) oli kuopiolainen toimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti Uppo-Nallesta kertovista lastenkirjoistaan.
Elina Karjalainen syntyi Viipurissa 3. kesäkuuta 1927 varatuomari Erkki (Erik Reinhold Konstantin) ja Aili Sarasteen perheeseen. Evakkoperhe muutti sodan jälkeen Kuopioon, missä Elina Karjalainen asui opiskeluvuosiinsa asti.
Alkukauhistustensa jälkeen hän tottui Savon murteeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1946. Seuraavana vuonna hän muutti Antti- ja Veikko-veljiensä perässä Helsinkiin opiskelemaan yliopistossa kirjallisuutta, taidehistoriaa ja psykologiaa. Vuonna 1949 hänet vihittiin avioliittoon pianisti, juristi Pentti Karjalaisen kanssa, ja he muuttivat vuonna 1950 takaisin Kuopioon. Kodin he perustivat Jänneniemeen.
Elina Karjalainen ei vienyt opintojaan päätökseen vaan alkoi hoitaa lapsiaan ja hankkia elantoaan toimittajana "Savon Sanomissa" vuodesta 1955 ja "Uuden Suomen" aluetoimittajana vuodesta 1959. Itselliseksi toimittajaksi hän siirtyi vuonna 1963 ja vakituiseksi toimittajaksi "Suomen Kuvalehteen" vuosiksi 1973–1987 (hän kirjoitti lehteen 1962–1989). Hän aloitti pakinoinnin radiossa vuonna 1963 ja pakinoi myös "Kotiliedessä" nimimerkillä Papurikko vuosina 1962–1974.
Elina Karjalaisen äidin kuolema syksyllä 1939 oli sodan syttymisen ja kodin menettämisen ohella kriisi, joka laukaisi Karjalaisessa kirjoittamishalun. Kirjoja syntyi pitkän uran aikana runsaasti, mutta erityisesti Karjalainen tunnetaan lastenkirjoista.
Karjalaisen on arvioitu esiintyvän oppikirjat ja antologiat mukaan lukien 108 teoksessa.
Ensimmäinen Uppo-Nalle -lastenkirja ilmestyi vuonna 1977 ja sen 21. painos vuonna 2002. Näitä Hannu Tainan kuvittamia kirjoja ilmestyi 22. Kirjasarjan tausta oli satu, jota Karjalainen alkoi kertoa tuttavalapselle, joka joutui pitkään olemaan sairaalassa vuodepotilaana. Elina Karjalainen lupasi lähettää tälle joka päivä sadun osan sisältävän kirjeen, ja nämä lähetykset toimivat Uppo-Nallen hahmon ja tarinan pohjana.
Kirjailija loi vielä diabeteksen vuoksi näkönsä menetettyäänkin lukuisia kirjoja sanelemalla. Karjalainen menehtyi 14. elokuuta 2006 pitkälliseen sairauteen. Hänet on haudattu puolisoineen Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedelle.
MuistelmiaUppo-Nalle-kirjat
Myös äänikirjoja.
ToimittanutSuomennoksiaTeosten käännöksiäÄänikirjojaRunot
Fatu Huku
Fatu Huku on saari Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se kuuluu Marquesas-saarten saariryhmään. Fatu Huku sijaitsee Hiva Oan ja Nuku Hivan saarten välissä. Saarella ei ole tiettävästi ollut koskaan ihmisasutusta.
Moho Tani
Moho Tani eli Motane on saari Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se on osa eteläisiä Marquesas-saaria. Se sijaitsee Hiva Oan saaresta 18 km kaakkoon. Moho Tanilla eli aiemmin heimo nimeltään Moi a Tiu. Noin yhden kilometrin päässä Moho Tanista sijaitsee asumaton Terihin saari.
Kun espanjalaiset saapuivat vuonna 1595 saari oli metsän peittämä ja asuttu. Nykyisin se on asumaton, ja irti päästetyt lampaat ovat tuhonneet sen kasvillisuuden.
Armas Taipale
Armas Rudolf Taipale (27. heinäkuuta 1890 Helsinki – 8. marraskuuta 1976 Turku) oli kiekonheiton suomalainen olympiavoittaja. Hän edusti Suomea kolmissa olympialaisissa 1912, 1920 ja 1924, kiekonheiton lisäksi kerran myös kuulantyönnössä, jossa hän oli Antwerpenin olympialaisissa 1920 kymmenes tuloksella 12,945.
Taipaleen kiekonheiton voittotulos Tukholman olympialaisissa, 45,21, rikkoi Martin Sheridanin neljä vuotta vanhan olympiaennätyksen 4,32 metrillä.
Taipale teki urallaan kolme kiekonheiton Suomen-ennätystä. Ensimmäinen niistä, vuonna 1912 heitetty 45,55, paransi Elmer Niklanderin vanhaa ennätystä 67 senttimetrillä. Hänen viimeinen Suomen-ennätyksensä oli vuonna 1916 heitetty 47,41. Tämä pysyi voimassa vuoteen 1928 saakka, jolloin Antero Kivi rikkoi ennätyksen.
Ammatiltaan Taipale oli liikemies ja varatuomari. Hän asui Yhdysvalloissa vuosina 1923–1974.
Isokokoisen, pituudeltaan 191-senttisen Taipaleen lempinimi oli ”Iso-Armas”.
Vaiaku Lagi Hotel
Vaiaku Lagi Hotel (Vaiaku Langi Hotel) on Tuvalun saarivaltion ainoa hotelli. Se sijaitsee Vaiakun kylässä Funafutin atollilla. Hotelli on Tuvalun hallituksen omistama, ja siellä on 16 huonetta. Hotellissa on muun muassa baari ja ravintola. Hotelli sijaitsee 50 metrin päässä Funafutin kansainvälisestä lentoasemasta.
Oviedo
Oviedo (asturiaksi Uviéu) on Asturian itsehallintoalueen ja maakunnan pääkaupunki Pohjois-Espanjassa. Se on alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus, joka tunnetaan myös yliopistokaupunkina. Kaupungin asukasluku on noin 220 000, ja pinta-ala noin 187 km². Munkit Máximo ja Fromestano perustivat kaupungin vuonna 761.
Asturian suurin kaupunki Gijón sijaitsee noin 25 kilometriä Oviedosta koilliseen Biskajanlahden rannikolla. Yhdessä Gijónin ja Avilésin kanssa Oviedon alue muodostaa yhden Espanjan tärkeimmistä teollisuuskeskittymistä. Oviedo–Gijón–Avilés-metropolialueen väkiluku on noin 870 000.
Oviedossa sijaitsee useita Unescon maailmanperintöluettelon kohteita. Kaupungissa jaetaan vuosittain kansainvälisesti tunnettu Asturian ruhtinaan palkinto eri alojen taitajille.
Muun muassa Formula 1:n maailmanmestari Fernando Alonso ja Espanjan kuningatar Letizia ovat syntyneet Oviedossa.http://www.lonelyplanet.com/spain/asturias/oviedo/sights
Trilogia (täsmennyssivu)
Trilogia voi tarkoittaa:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1986
Vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Meksikossa 31. toukokuuta – 29. kesäkuuta. Mestaruuden voitti Argentiina, joka voitti Méxicon Estadio Azteca -stadionilla pelatussa loppuottelussa Saksan luvuin 3–2. Loppuottelua seurasi television välityksellä 652 miljoonaa ihmistä.
Kilpailut oli aluksi tarkoitus järjestää Kolumbiassa, joka kuitenkin ilmoitti ettei sillä ole varaa järjestää niitä. Kun kilpailut siirrettiin Meksikoon, tuli siitä ensimmäinen maailmanmestaruuskisat kahdesti järjestänyt maa.
Kilpailujen kulku oli hieman erilainen kuin vuoden 1982 kilpailuissa: lopputurnaukseen pääsi karsinnoista 24 joukkuetta, jotka jaettiin kuuteen neljän joukkueen lohkoon. Toiselle kierrokselle pääsivät jokaisen lohkon voittajat ja toiseksi tulleet, sekä neljä parhaiten pärjännyttä kolmanneksi tullutta.
Argentiinan maailmanmestaruuteen johtanut Diego Maradona oli kisojen aikaan uransa huipulla. Hänen kenties muistettavin esityksensä oli Englantia vastaan pelatussa puolivälieräottelussa, jossa hän teki Argentiinan molemmat maalit. Ensimmäisen maalin teki Maradonan omien sanojen mukaan ”Jumalan käsi”, sillä erotuomari ei huomannut hänen pukanneen palloa kädellään. Toisen maalin Maradona teki harhauteltuaan useita puolustavia kenttäpelaajia ja vielä maalivahti Peter Shiltonin puolesta kentästä alkaneen pallonkuljetuksensa aikana. Suoritusta on pidetty jopa jalkapallourheilun parhaana. Argentiina teki turnauksessa 14 maalia, joista Maradona teki viisi ja syötti yhtä monta.
Tanska kohosi ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissaan alkulohkon jälkeen suosikiksi voitettuaan muun muassa Uruguayn 6-1 ja Saksan liittotasavallan 2-0. Ensimmäisessä pudotuspelissä Espanja kuitenkin voitti "juutit" 5 -1 Emilio Butragueñon tehtyä neljä maalia.
Kisojen parhaaksi otteluksi arvioitiin Brasilian ja Ranskan kohtaaminen, jossa hyökkäykset aaltoilivat päädystä toiseen. Ranska voitti rangaistuspotkukisan jälkeen. Välierässä se ei kuitenkaan saanut revanssia vuoden 1982 kisoille vaan hävisi taas Saksalle.
Tanskan lisäksi maailmanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset Kanadalle ja Irakille, mutta molemmat putosivat kisoista jo ensimmäisellä kierroksella hävittyään kaikki kolme ottelua.
6 maalia 5 maalia 4 maalia
Pekoni
Pekoni on suolattua siansivua, joka tavallisesti on leikattu ohuiksi viipaleiksi tai kuutioiksi.
Pekoni on erityisen suosittua Yhdysvalloissa.
Tavallisimmat tavat kypsentää pekoni ovat paistaminen, grillaaminen, savustaminen, kuivaaminen ja höyrykypsentäminen. Suomessa pekonin yleisin valmistustapa on paistaminen.
Kyle MacLachlan
Kyle MacLachlan (s. 22. helmikuuta 1959 Yakima, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kenties parhaiten FBI-agentti Dale Cooperin roolista televisiosarjassa "Twin Peaks".
MacLachlan valmistui synnyinkaupungissaan Yakimassa sijaitsevasta Eisenhower High Schoolista vuonna 1977, minkä jälkeen hän opiskeli näyttelemistä Washingtonin yliopistossa Seattlessa. Hän suoritti Bachelor of Fine Arts -tutkinnon vuonna 1982.
MacLachlan teki ensimmäisen elokuvaroolinsa David Lynchin ohjaamassa ja Frank Herbertin romaaniin perustuvassa elokuvassa "Dyyni" vuonna 1984 ja esitti päähenkilö Jeffrey Beaumontia saman ohjaajan elokuvassa "Blue Velvet – ja sinisempi oli yö" vuonna 1986. Vuosina 1990–1991 hän esitti agentti Cooperia Lynchin ja Mark Frostin luomassa televisiosarjassa "Twin Peaks" ja uusi roolin vuonna 1992 ilmestyneessä elokuvassa "Twin Peaks – tuli kulje kanssani". Hänet palkittiin roolityöstään vuonna 1991 Golden Globe -palkinnolla kategoriassa paras miespääosa draamasarjassa, minkä lisäksi hän oli kaksi kertaa ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
"Twin Peaksin" jälkeen MacLachlan on esiintynyt monissa teatteri- ja televisioelokuvissa. Eniten lipputuloja on hänen elokuvistaan tuottanut vuonna 1994 ilmestynyt "The Flintstones – Kiviset ja Soraset", jossa hän esitti hahmoa nimeltä Cliff Vandercave. Hänen muita elokuviaan ovat muun muassa vuonna 1991 ilmestynyt "The Doors", jossa hän esitti kosketinsoittaja Ray Manzarekia, vuoden 1993 elokuvaversio Kafkan romaanista "Oikeusjuttu", jossa hän esitti päähenkilö Josef K:ta, vuonna 1994 ilmestynyt Attican vankilakapinasta kertova televisioelokuva "Selkä seinää vasten" ja vuonna 2000 ilmestynyt Shakespearen näytelmään perustuva, mutta nykyaikaan sijoitettu "Hamlet", jossa hän esitti Claudiusta.
2000-luvun alussa MacLachlan teki paluun televisiosarjojen pariin. Hän on näytellyt muun muassa Trey MacDougalia, Charlotte Yorkin aviomiestä, sarjassa "Sinkkuelämää" ja Orson Hodgea, Breen aviomiestä, sarjassa "Täydelliset naiset". Alkuvuonna 2006 hänellä oli pääosarooli rikossarjassa "In Justice", jonka teko lopetettiin 13 jakson jälkeen.
2000-luvulla MacLachlan on tehnyt myös muutamia äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin, kuten "Grand Theft Auto III", "Free Jimmy" ja "", jossa hän ääninäyttelee Teräsmiestä.
Elokuvien ja television lisäksi MacLachlan on esiintynyt myös teatterissa. Hän teki ensiesiintymisensä Broadwayllä vuonna 2003 Harold Pinterin kirjoittamassa näytelmässä "The Caretaker", jossa hän esiintyi yhdessä Patrick Stewartin ja Aidan Gillenin kanssa. Vuonna 2002 hän esiintyi yhdessä Woody Harrelsonin kanssa John Kolvenbachin kirjoittamassa näytelmässä "On Average Day" Lontoon West Endillä. Muita näytelmiä, joissa hän on näytellyt, ovat muun muassa "Romeo ja Julia", "Julius Caesar" ja "Kuningas Henrik V".
MacLachlan on ollut vuodesta 2002 naimisissa Desiree Gruberin kanssa. Heillä on yksi lapsi, vuonna 2008 syntynyt poika Callum. Ennen liittoaan Gruberin kanssa MacLachlan oli 1990-luvulla kihloissa malli Linda Evangelistan kanssa.
Astrahan
Astrahan () on noin puolen miljoonan asukkaan kaupunki Etelä-Venäjällä Volgan suistossa, noin 100 kilometriä Kaspianmerestä. Se on Astrahanin alueen hallinnollinen keskus.
Kaupungin historiallinen edeltäjä, Xacitarxan, mainitaan ensimmäistä kertaa 1200-luvun matkalaiskertomuksissa. 1300-luvulla se oli yksi Kultaisen ordan merkittävistä poliittisista keskuksista ja kauppapaikoista. Vuonna 1395 Timur Lenk tuhosi kaupungin. Kaupunki kuitenkin rakennettiin uudelleen ja se toimi jonkin aikaa Astrahanin kaanikunnan pääkaupunkina. Vuonna 1556 Iivana Julma poltatti vanhan Xacitarxanin ja liitti Astrahanin kaanikunnan alueen Venäjään.
Uusi Astrahanin kaupunki rakennettiin myös Volgan alajuoksulle, 12 kilometrin päähän Xacitarxanista. Sen keskikohdaksi tuli saarelle rakennettu linnoitus, jota turkkilaisten ja tataarien muodostama armeija piiritti lyhyesti epäonnisen Astrahanin sotaretken aikana 1569.
Astrahan on myös tunnettu Arkangeli–Astrahan-linjasta, johon asti saksalaisten oli tarkoitus edetä Operaatio Barbarossassa.
Mikrovaltio
Mikrovaltio on pieni alue, joka on julistettu itsenäiseksi valtioksi esimerkiksi taiteen harjoittamiseksi tai poliittisten mielipiteiden ilmaisemiseksi.
Mikrovaltiot eroavat todellisista itsenäisyysliikkeistä. Ne ovat tyypillisesti tarkoitusperiltään erikoisia ja lyhytaikaisia hankkeita, jotka on perustanut yksittäinen henkilö tai pieni ryhmä ihmisiä. Jotkut mikrovaltiot hankkivat tuloja myymällä tuotteita internetissä.
Tunnettuja mikrovaltioita ovat muiden muassa Ladonia, Nova Roma, Sealand, Neue Slowenische Kunst sekä Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands. Eräs Suomen alueelle perustettu mikrovaltio oli Ari Peltosen perustama Valtio.
Helsingissä järjestettiin maailman ensimmäinen mikrovaltioiden huipputapaaminen 2003. Tapahtuman järjesti Muu ry yhdessä nykytaiteilijoiden Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen kanssa. Paikalle osallistuivat Sealand, Transnational Republic, Neue Sloweniche Kunst, Elgaland Vargaland ja Ladonia. Tapaamisen aikana perustettiin uusi mikrovaltio, The State of Sabotage.
Laivasto (täsmennyssivu)
Laivasto voi tarkoittaa:
Purjealus
Purjealus on vesiliikennealus, joka kulkee vedessä tuulen voiman vaikuttaessa sen purjeisiin. Purjeet levitetään aluksen takilaan puomien, raakapuiden ja harusköysien varaan. Meriteiden säännöissä "purjealus tarkoittaa jokaista purjehtivaa alusta edellyttäen, ettei kuljetuskoneistoa, jos sellainen on asennettu alukseen, käytetä".
Suuria purjealuksia voidaan kutsua purjelaivoiksi ja pieniä vastaavasti purjeveneiksi. Mitään täsmällistä kokorajaa näiden nimitysten välillä ei ole. Purjealukset luokitellaan myös eri tyyppeihin takiloinnin, käyttötarkoituksen ja rungon muodon perusteella. Purjealusten nimien edessä käytetään usein tunnusta S/v tai S/y.Suomessa purjelaivoilla purjehdittiin valtamerillä laajemmin 1800-luvun puolesta välistä toiseen maailmansotaan asti. Museoituja purjelaivoja Suomessa ovat mm. Sigyn, Suomen Joutsen ja Pommern.
Kilroy
Kilroy-sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa vuosina 1953–1954. Sitä julkaistiin 32 numeroa. Lehti ilmestyi maanantaisin vuorotellen Kädet ylös! -lehden kanssa. Kumpaakin lehteä julkaisi Suomessa Tähti-Sarjat.
Samoihin aikoihin ilmestyi useita muita suosittuja italialaisia sarjakuvia Suomessa kuten Tex Willer (ilmestyy yhä Suomessa), Villi Länsi, Viidakko ja Gordon Jim. Ne olivat liuskakokoisia (). Kilroy oli kooltaan niitä suurempi (noin A5).
Italiassa sarja ilmestyi 1946–1951 nimellä Amok. 1940-luvulla amerikkalaisilta kalskahtavat tekijänimet ovat varmaankin lisänneet sarjakuvan "hienoutta" vähän samaan tapaan kuin 1960-luvulla italowesterneissä. II maailmansodan aikaan ympäri maailmaa levisi amerikkalaisten sotilaiden mukana iskulause ja seinäteksti: "Kilroy was here!"
Kilroyn juonet olivat pulp-tyyliä ja se oli selvästi saanut vaikutteita Mustanaamio-sarjakuvasta. Kilroyn rakastettu oli nainen nimeltä Nikita. Lemmikkinään hänellä oli pantteri Kyo ja apurinaan lehtimies Bill. Tarinat sisälsivät paljon toimintaa ja eksoottisia paikkoja.
"Antonio Canale" (alias Tony Chan) ja "Cesare Solini" (alias Phil Anderson) ovat sarjakuvan alkuperäiset luojat. Canale piirsi myös Suomessakin julkaistua sarjakuvaa Agentti 13.
Ruotsissa Kilroy oli aikoinaan hyvin suosittu. Siellä sitä yritettiin viimeksi julkaista 1970-luvulla tavallisen sarjakuvalehden kokoisena, mutta suosio ei enää ollut entisensä. Piirtäjänä oli Francisco Cueto. Myös Rolf Gohs on piirtänyt Kilroyta Ruotsissa.
Kilroy 1953-1954 Suomessa:
Sala y Gómez
Sala y Gómez on Chilelle kuuluva asumaton saari Tyynellä valtamerellä. Saari on Polynesian itäisin kohta. Se sijaitsee noin 415 kilometrin päässä Pääsiäissaaresta ja noin 3 220 kilometrin päässä Chilestä. Ensimmäinen eurooppalainen, joka näki saaren oli espanjalainen José Salas Valdes vuonna 1793.
Salas y Gómez koostuu kahdesta saaresta joita yhdistää 30 metrinen kapea kannas. Pienemmän saaren koko on noin 270 metriä pohjois-etelä suunnassa ja 200 metriä itä-länsi suunnassa. Suuremman koko on noin 500 metriä pohjois-etelä suunnassa ja 270 metriä itä-länsi suunnassa. Saaren korkein kohta on noin 30 metriä merenpinnasta.
Lautiosaaren vaihde
Lautiosaari () on Suomen rataverkon liikennepaikka Kemin kaupungissa. Liikennepaikka on nimetty sen pohjoispuolella sijaitsevan Keminmaan kuntaan kuuluvan Lautiosaaren kylän mukaan. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla , noin kaksi kilometriä pohjoiseen Kemin rautatieasemalta, ja noin 400 metriä Nelostien pohjoispuolella. Liikennepaikka sijaitsee Kemin ja Tornion välisellä rataosuudella, Kemi-Tornion lentoaseman länsilaidalla. Se on avattu liikenteelle vuonna 1985 yhtä aikaa rataosan kanssa.
Lautiosaari on Elijärven kaivosradan erkanemisasema, ja käsittää nykyisellään vain erkanemisvaihteen turvavaihteineen sekä pääopastimineen. Elijärven radalle voidaan liikennöidä kulkusuuntaa vaihtamatta ainoastaan Tornion suunnasta: Kemin suunnasta saapuvien junien on peräytettävä kaivokselle.
Lautiosaaren liikennepaikan liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulusta käsin. Liikennepaikalla ei ole matkustajapalvelua eikä asemarakennusta, ainoastaan laitekaapit.
Widsith
Widsith on 144:stä säkeestä koostuva runo, joka on kirjoitettu muinaisenglanniksi. Runo alkaa erisnimeksi ymmärretyllä sanalla 'Widsith', jolla koko runo yleisesti tunnetaan. Runon arvioidaan olevan peräisin 500–600-luvuilta ja sen vanhin kirjallinen muoto löytyy Exeter-kirjasta (Exeter Book, Codex Exoniensis), joka on kirjoitettu 900-luvulla. Runon sisältö on suurimmaksi osaksi luettelomainen yleiskatsaus kansainvaellusajan Euroopan kansoista, kuninkaista ja sankareista. Alkusanojen ja loppukaneetin lisäksi runo koostuu kolmesta luettelosta: ensimmäiseksi käsitellään kuninkaat muodossa "[kuninkaan nimi] hallitsi [kansan nimi]" ja "[kuninkaan nimi] [kansan nimi]", toiseksi käsitellään kansat, joiden luona kertoja on käynyt muodossa "olin [kansan nimi] luona ja [kansan nimi] luona olin", kolmanneksi luetellaan goottilaiset sankarit, joiden luona kertoja vieraili muodossa "[sankarin nimi] etsin käsiini ja [sankarin nimi] ja [sankarin nimi]."
Runo sisältää lyhyen maininnan finnien Caelic-nimisestä kuninkaasta. Runossa mainitaan erikseen myös scridefinnit, joiden on tulkittu tarkoittavan lappalaisia. Widsith on ensimmäinen teksti, jossa tehdään selkeä ero näiden kahden välille. Caelic-nimen yhteydellä Kalevaan on useampikin tutkija spekuloinut, mutta mitään varmaa nimestä ei voida sanoa.
Runon 24 ensimmäistä säettä on esitetty seuraavassa:
Luettelo Suomessa kasvavista pajuista
Luettelo Suomessa kasvavista pajuista. Suomessa on 20 alkuperäistä pajulajia. Seitsemällä lajilla on selväpiirteisiä, verraten helposti tunnistettavia alalajeja. Alalajit mukaan laskien Suomessa on alkuperäisiä pajuja yhteensä 29. Pajulajit risteytyvät luonnossa usein. Risteymiä ei kuitenkaan lueta omiksi lajeikseen.
Alun perin viljeltyjä koristepajuja (esimerkiksi salava) ei myöskään lasketa alkuperäisiin lajeihin, vaikka ne olisivat myöhemmin levinneet villiintyneinä Suomessa.
Suomessa tavattavat, luonnonvaraiset pajulajit ja niiden alalajit:Suomessa kasvavia istutettuja pajuja:
Binjai
Binjai on kaupunki Pohjois-Sumatran provinssissa, Indonesiassa. Se sijaitsee noin 24 kilometrin päässä provinssin pääkaupungista Medanista.
Binjain asukasluku on noin 246 000. Kaupungissa asuu muun muassa malaijeja ja jaavalaisia. Suurin osa asukkaista ovat muslimeja. Muita merkittäviä uskontoja ovat kristinusko, buddhalaisuus ja hindulaisuus.
James Horner
James Roy Horner (14. elokuuta 1953 Los Angeles, Kalifornia – 22. kesäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen elokuvamusiikin säveltäjä.
Horner opiskeli Lontoon Royal College of Musicissa, Etelä-Kalifornian yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa. Hän aloitti elokuvasäveltäjänä ohjaaja-tuottaja Roger Cormanin B-tuotannoissa. Tämän jälkeen hän sävelsi musiikkia ja soundtrackejä useisiin tunnettuihin elokuviin, kuten "Gorkin puisto", "48 tuntia", "", "Aliens – paluu", "Unelmien kenttä", "Braveheart – taipumaton" ja "Apollo 13".
Hornerin kuuluisin luomus on musiikki James Cameronin ohjaamaan vuoden 1997 menestyselokuvaan "Titanic", joka sai Oscar-palkinnon sekä parhaasta musiikista että parhaasta laulusta (Céline Dionin esittämä tunnuskappale ”My Heart Will Go On”). "Titanicin" elokuvamusiikki toi Hornerille myös kolme Grammy-palkintoa ja kaksi Golden Globe -palkintoa. Soundtrack-levytystä myytiin maailmanlaajuisesti yli 24 miljoonaa kappaletta.
Horner kuoli 61-vuotiaana syöksyttyään maahan yksityiskoneellaan Los Padresin kansallispuistossa Santa Barbaran lähistöllä Kaliforniassa 22. kesäkuuta 2015.
Hornerilla oli tapana lainata elokuvamusiikkiinsa melodioita tunnetuista klassisen musiikin teoksista sekä kierrättää samoja musiikillisia teemoja useissa elokuvissa, mistä häntä toisinaan arvosteltiin. Tunnetuin esimerkki on niin sanottu ”Hornerin vaarateema” ("Horner’s danger theme"), lähestyvää uhkaa kuvaava muutaman sävelen mittainen melodia, jota hän käytti kymmenissä elokuvissa.
Sianpuolukat
Sianpuolukat ("Arctostaphylos") on kanervakasveihin (Ericaceae) kuuluva kasvisuku. Sianpuolukkoja on kaikkiaan noin 50 lajia, joista Suomessa tavataan vain kaksi: sianpuolukka ("Arctostaphylos uva-ursi") ja riekonmarja ("Arctostaphylos alpinus").
Sianpuolukat ovat monivuotisia, matalakasvuisia, suikertavia leveälehtisiä varpuja, jotka kasvavat maassa usein mattomaisina mättäinä. Kukat ovat pienet, ruukkumaiset ja hyvin ahdassuiset. Hedelmä on marja (tai oikeastaan monikivinen luumarja), jossa on tavallisesti viisi siementä.
Suvun nimi "Arctostaphylos" tulee kreikan sanoista "arktos" (tarkoittaa karhua tai pohjoista) ja "stafyle" (tarkoittaa rypälettä). Sianpuolukoita voisi nimittää siten karhunrypäleiksi tai pohjanrypäleiksi. Molemmat suomalaiset lajit (sianpuolukka ja riekonmarja) ovat kuitenkin mauttomia, eikä niillä ole juuri marjastusarvoa.
Sianpuolukoiden suvun (tarkemmin "Arctostaphylos" Adans. 1763) on määritellyt ranskalainen kasvitieteilijä Michel Adanson.
Tahdon voitto
Tahdon voitto voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Santtu Karhu
Santtu Karhu (oik. Aleksandr Medvedev, s. 1967 Belomorsk, Neuvostoliitto) on itäkarjalaisen rockyhtyeen Santtu Karhu & Talvisovat laulaja ja lauluntekijä. Petroskoissa asuva Karhu on toiminut eräänlaisena edelläkävijänä karjalan kielen ja karjalaisen perinteen vaalinnassa. Hän on tiettävästi ensimmäinen henkilö, joka on kirjoittanut kevyen musiikin lyriikkaa livvin eli Aunuksen karjalan kielellä. Karjalan kieltä taitavat pitävät Karhua taitavana sanankäyttäjänä, oikeana kielinerona.
Santtu Karhu on julkaissut myös yhden singlen ennen Talvisovat-yhtyettä. Lisäksi hän vierailee Tellus-yhtyeen demolla "Pinnalla" kappaleessa ”Suolainen sade”.
Kääntäjänä:
Valeri Borzov
Valeri Pylypovitš Borzov (, s. 20. lokakuuta 1949 Sambir, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen pikamatkojen juoksija, joka voitti kaksi olympiakultaa Münchenissä 1972. Kansallisuudeltaan Borzov on ukrainalainen.
Borzovin sanotaan olleen neuvostovalmennuksen esimerkkituote. Tieteellinen valmennus oli tärkeä osa hänen valmentautumistaan. Borzovin juoksutekniikka oli hyvä ja sen kehittämisessä oli tehty paljon työtä. Borzov aloitti urheilu-uransa vuonna 1968. Hänen ensimmäinen arvokisavoittonsa oli 100 metrin Euroopan-mestaruus Ateenassa 1969. Hän voitti molemmat pikamatkat vuoden 1971 Euroopan-mestaruuskisoissa Helsingissä.
Münchenin olympialaisissa yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Eddie Hart ja Rey Robinson eivät osanneet tulla oikeaan aikaan 100 metrin juoksun toisiin alkueriin, sillä heidän valmentajansa ilmoitti väärän kellonajan. Loppukilpailussa Borzov voitti kultaa ajalla 10,14 päihittäen kolmannen yhdysvaltalaisen Robert Taylorin 0,1 sekunnilla. Borzovilla oli 200 metrin loppukilpailussa vastassaan kolme yhdysvaltalaista, mutta hän voitti toisen kultamitalinsa ajalla 20,00; hopeamitalisti Larry Black hävisi hänelle 0,19 sekunnilla. Borzov sai lisäksi hopeaa pikaviestijoukkueessa. Münchenin ja seuraavien olympialaisten välillä Borzov vietti enemmän aikaa opintojensa parissa. Hän voitti kolmannen 100 metrin Euroopan-mestaruutensa vuonna 1974 Roomassa. Montréalin olympialaisissa 1976 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestissä nostaen olympiamitaliensa määrän viiteen.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Borzov saavutti seitsemän kultaa ja kaksi hopeaa vuosina 1969–1977. Hän hävisi 50 metrin juoksussa puolalaiselle Zenon Nowoszille Belgradissa 1969 ja saavutti samoissa kisoissa hopeaa viestijuoksussa, mutta voitti sen jälkeen 50 tai 60 metrin juoksun mestaruuden seitsemän kertaa kahdeksan vuoden aikana.
Borzov lopetti urheilu-uransa vuonna 1979. Hän avioitui joulukuussa 1977 voimistelun olympiavoittaja Ljudmila Turištševan kanssa. Vuosina 1991–1998 hän toimi Ukrainan olympiakomitean presidenttinä. Hän on ollut myös Kansainvälisen olympiakomitean jäsen ja vuodesta 1994 lähtien Ukrainan nuoriso- ja urheiluministeri.
Riekonmarja
Riekonmarja ("Arctostaphylos alpina", syn. "A. alpinus") eli tunturisianmarja on sianpuolukoihin ("Arctostaphylos") kuuluva kesävihanta kasvi. Sen lehdet kuihtuvat talveksi ja suojaavat sitä kuivumiselta. Lehdet varisevat vasta seuraavana syksynä.
Riekonmarja kasvaa korkeintaan 50 senttimetrin pituiseksi. Lehdet ovat lievästi hammaslaitaiset. Kukat puhkeavat varhain keväällä lumien sulettua. Kukan teriö on vihertävänvalkoinen ja kellomainen. Marjat ovat raakoina vihreitä, sitten punaisia ja kypsinä mustia. Ne ovat lintujen tärkeää ravintoa. Marjojen poiminta-aika on elokuun lopulta syyskuun loppuun. Niistä voidaan tehdä mehua ja sosetta. Riekonmarjan kromosomiluku on 2n=26. Ruska-aikana kasvin punaisiksi muuttuvat lehdet muodostavat huomattavan osan maaruskan väriloistosta.
Riekonmarja on tunturikasvi. Suomessa sitä esiintyy yleisenä Lapissa. Se kasvaa paikoin yleisenä kankailla, tunturimetsissä ja rämeillä. Lounaisimmassa Suomessa on ollut erillisesiintymä, joka on hävinnyt.
Riekonmarjaa tavataan koko pohjoisella pallonpuoliskolla, niin Euraasiassa kuin Kanadassa ja Alaskassakin. Muualla Yhdysvalloissa riekonmarjaa kasvaa vain koilliskolkassa Mainen ja New Hampshiren osavaltioissa.
Etelämpänä lajia esiintyy myös Alppien, Altain ja Pyreneiden vuoristoissa.
Endlan luonnonsuojelualue
Endlan luonnonsuojelualue () sijaitsee Keski-Virossa Järvamaan, Länsi-Virumaan ja Jõgevamaan maakuntien alueella. Alueen keskus on Toomalla Jõgevan kunnassa.
Tooman soidensuojelualue perustettiin vuonna 1910, laajempi Endlan luonnonsuojelualue vuonna 1985. Alueen pinta-ala on lähes 7 000 hehtaaria. Alueen päämääränä on tutkia ja suojella Viron keski- ja itäosien erityyppisiä soita ja metsiä sekä alueen järviä, jokia ja lähteitä sekä Pandiveren ylängön eteläreunan karstialueita.
Alue ulottuu Jõgevan, Põltsamaan, Järvan ja Väike-Maarjan kuntien alueelle. Alueen järviä ovat muun muassa Männikjärv ja Endla järv.