hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gaming Target
Gaming Target on videpeleihin keskittyvä verkkosivusto, joka avattiin helmikuussa 1999. Sivusto on lähes 1700 arvostelullaan Internetin 29. laajin peliarvosteluarkisto. Arviointien lisäksi peleistä julkaistaan muun muassa uutisia, ennakoita, haastatteluja ja oppaita. Sivustolla on myös keskustelualueita ja lukijoiden arvosteluja sisältävä yhteisö.
Aloittaessaan toimintansa vuonna 1999 Gaming Target käsitteli yksinomaan Nintendo 64 ja Game Boy Color -konsoleita. Saman vuoden lopulla sivustolle lisättiin myös Sega Dreamcast -osasto sinä päivänä, kun kyseinen konsoli julkaistiin Pohjois-Amerikassa. Vuonna 2001 Game Target uusittiin niin ulkoasun kuin sisällön osalta, ja samalla PlayStation 2, Game Boy Advance, Nintendo GameCube ja Xbox saivat omat osastonsa.
Sittemmin sivustoa on suunniteltu uudelleen kahteen otteeseen, joista jälkimmäisen, vuonna 2004 tehdyn uudistuksen yhteydessä sivu sai Nintendo DS ja PlayStation Portable -käsikonsoleille omistetut osastot. Toukokuussa 2005 näitä seurasivat PC, N-Gage ja seitsemännen sukupolven Xbox 360, Wii ja PlayStation 3. Vuoden 2006 kesällä Gaming Targetiin avattiin vanhoihin peleihin ja konsoleihin erikoistunut osio.
Onni Koski
Onni Hilkia Koski (20. joulukuuta 1913 Halikko – 27. helmikuuta 1999) oli Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton poliitikko, joka toimi ministerinä valtiovarainministeriössä Karjalaisen I hallituksessa (1962–1963) ja Rautatieläisten Liiton puheenjohtajana (1957–1973).
Kalatäit
Kalatäit (Branchiura) on parasiittisten äyriäisten alaluokka, jonka asema leukajalkaisissa on epäselvä. Lajeista suurin osa on kalojen ulkoloisia, poikkeuksena muutama laji, jotka loisivat sammakkoeläimissä.
Useimmat lajit elävät sisävesissä. Suomesta tunnetaan vain kaksi lajia: "Argulus foliaceus" sekä "Argulus coregoni".
Kalatäit hakeutuvat tavallisesti kalan kiduskannen alle tai evän taakse, mistä ne eivät irtoa helposti. Ravinnokseen ne imevät isännän verta tai syövät ihoa ja limakalvoa.
Alaluokka sisältää yhden lahkon Arguloida (joskus ”Arguloidea”), johon kuulu yksi heimo, Argulidae, josta tunnetaan noin 130 lajia. Niitä pidetään primitiivisinä, mutta niistä ei ole fossiiliaineistoa. Sen lisäksi alaluokkaan kuuluu sukupuuttoon kuollut lahko Cyclida.
Aivan villit
Aivan villit () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut C.O.R.E. Digital Picturesin tekemä tietokoneanimaatioelokuva, jonka on ohjannut Steve ”Spaz” Williams ja julkaissut Walt Disney Pictures.
Elokuvan hahmot ja tarina muistuttavat paljolti DreamWorksin edellisenä vuotena julkaistua "Madagascaria".
Elokuvan päähenkilöt ovat New Yorkin eläintarhan asukkaita. Simson Villi, leijona, kertoo mielellään pojalleen Ronille tarinoita seikkailustaan villissä luonnossa. Roni tahtoisi päästä luontoon, sillä hän ei osaa vieläkään karjua. Kaikki eläintarhan eläimet tietävät, että salaperäiset ”vihreät laatikot” viedään luontoon, joten Roni päättää salaa ujuttautua yhteen sellaiseen. Kun laatikot suljetaan ja on aika lähteä, Roni päättääkin muuttaa mielensä – mutta liian myöhään. Laatikot viedään ”Rautarouvan” eli Vapaudenpatsaan luo satamaan ja aamulla ne lähtevät luontoon eivätkä enää ikinä palaa. Simson lähtee pelastusretkelle apunaan parhaat ystävänsä Veeti (orava), Pirkko (kirahvi), Late (käärme) ja Niilo (koala). He seuraavat laatikoita kuljettavaa laivaa aina Afrikkaan asti ja saavat siellä selville, että paikan eläimiä pelastetaan tulevalta tulivuorenpurkaukselta. He tapaavat myös tulivuoreen linnoittautuneen gnuulauman, jonka tavoite on päästä saaliista saalistajaksi, lihansyöjiksi. Se tietysti onnistuu vain syömällä leijona, mutta myös kirahvi ja käärme kelpaavat siinä sivussa. Niiloa he sen sijaan pitävät johtajanaan, jonkinmoisena jumalana. Myös Simsonin salaisuus paljastuu kaikille: hän ei syntynyt luonnossa eikä osaa itsekään karjua juuri ollenkaan.
Mario Frick (jalkapalloilija)
Mario Frick (s. 7. syyskuuta 1974 Chur, Graubünden, Sveitsi) on liechtensteinilainen jalkapalloilija, joka edustaa liechtensteinilaista FC Balzersia. 182 senttimetriä pitkä Frick pelaa joko hyökkääjänä tai keskikentällä hyökkäävässä roolissa. Häntä pidetään yleisesti yhtenä maansa kaikkien aikojen parhaista pelaajista.
Frick on pelannut lähes koko ammattilaisuransa ajan nykyisessä koti- sekä synnyinmaassaan Sveitsissä. Frick on pelannut myös Liechtensteinissa ja Italiassa. Nimekkäimpiä hänen edustamiaan seuroja ovat sveitsiläinen FC Basel ja italialainen Hellas Verona. Frick pitää hallussaan Liechtensteinin maajoukkueen maaliennätystä 16 A-maaottelumaalillaan.
Mario Frick
Mario Frick voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Haunting the Chapel
Haunting the Chapel on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slayerin julkaisema EP vuodelta 1984. EP on julkaistu sekä Metal Blade Recordsin ja Enigma Recordsin levymerkillä. EP:tä edeltänyt Slayerin debyyttialbumi "Show No Mercy" löi itsensä läpi Metal Bladella, jonka seurauksena uusi EP haluttiin saada nopeasti julkaistua. Kehitystä debyyttialbumiin on nähtävissä, vaikka EP:n vastaanotto ei ylittänyt odotuksia, verrattuna esimerkiksi vuonna 1986 "Reign in Bloodiin".
Yhtyeen rumpali Dave Lombardo sai tuplabasari-rummutukseensa opastusta Gene Hoglanilta, joka nuoresta iästään huolimatta oli jo melkoisen taitava rumpali. Hoglan liittyi myöhemmin Dark Angel -nimiseen yhtyeeseen.
Kaikki kappeleet kirjoittaneet Hanneman ja King.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1996
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 1996 olivat historian ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut ja ensimmäiset miesten MM-kisat. Ne järjestettiin Ruotsissa kolmen kaupungin Skellefteån, Tukholman ja Uppsalan kesken. Loppuottelu pelattiin loppuunmyydyllä Globen-areenalla. Sitä seurasi 15106 katsojaa, joka on enemmän kuin vuonna 1995 järjestetyn jääkiekon maailmanmestaruuskisojen loppuottelua seurannut yleisömäärä. Mestaruuden voitti isäntämaa Ruotsi.
Goyan aaveet
Goyan aaveet () on tšekkiläisohjaaja Miloš Formanin 18. ohjaustyö. Vuonna 2006 valmistunut elokuva sai Suomen ensi-iltansa 6. huhtikuuta 2007.
Lajityypiltään draamaa edustava elokuva sijoittuu 1700- ja 1800-luvun vaihteen Espanjaan ja kertoo muun muassa taiteilija Francisco Goyasta.
Mentos
Mentos on Perfetti Van Melle Corporationin minttumakeismerkki.
Mentos-pastilleja tuotettiin aluksi Hollannissa 1950-luvulla. Sen toi markkinoille Perfetti Van Melle Corporation. Pitkulaisen makeispakkauksen sisällä on yleensä 14 Mentos-pastillia. Makuja on seitsemän erilaista, ja niihin kuuluvat: mansikka, minttu, hedelmä, raikas minttu, omena, Tropical Fruits ja Sour mix. Sour mixin sisältämien pastillien maut ovat sitruuna, omena ja viinirypäle.
Suomessa myydään pääosin kahta eri Mentos-makua ja kahta eri tyyppiä. Mentoksia myydään minttuna ja hedelmänä sekä sokerittomana minttuna ja hedelmänä. Nykyään kuitenkin isoista kaupoista voi ostaa pakkauksia, joissa myydään kahdeksaa erilaista Mentos-makua.
Mentos on tunnettu reagoinnistaan kevytcolajuomien kanssa. Kun Mentos putoaa kevytcolapulloon, aiheuttaa se tulivuorenpurkausta vastaavan vaahtoutumisen. Ilmiön aiheuttaja on Mentoksen nukleaatiota.
Viola (jalkapalloilija)
Paulo Sérgio Rosa, pelaajanimeltään Viola (s. 1. tammikuuta 1969 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa. Hyökkääjänä pelaava Viola edustaa nykyisin brasilialaista Uberlândia Esporte Clubea.
Viola aloitti uransa vuonna 1988 Sport Club Corinthians Paulistan joukkueessa. Hän on pelannut urallaan monissa seuroissa pääasiassa Brasiliassa. Euroopassa Viola on pelannut Primera Divisiónin Valenciassa ja Turkissa Gaziantepsporin joukkueessa. Viola voitti Brasilian liigan maalikuninkuuden vuonna 1998. Samana vuonna hän sai myös kyseenalaista kuuluisuutta menettämällä hermonsa täysin kahdessa eri ottelussa muutaman kuukauden sisällä. Brasilian cupin ottelussa kasvattajaseuraansa Corinthiansia vastaan Viola ei suostunut lähtemään kentältä ulosajon jälkeen. Hän seurasi tuomaria ympäri kenttää kunnes hänen joukkuetoverinsa taltuttivat hänet. Sen jälkeen kolme mellakkapoliisia vei Violan pois kentältä. Brasilian sarjan neljännesvälieräottelussa Sport Club do Recifeä vastaan Viola hyökkäsi radiotoimittajan kimppuun ja peli keskeytettiin 20 minuutiksi.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Viola pelasi vuosina 1993–1995 10 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Viola pääsi vaihtopelaajana kentälle vuoden 1994 MM-kisojen loppuottelussa, kun Brasilia voitti maailmanmestaruuden.
Propyleeniglykoli
Propyleeniglykoli on orgaaninen yhdiste (alkoholi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hajutonta, itseensä kosteutta sitovaa (hygroskooppista) jähmeää nestettä. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava on CHCHOHCHOH. Propyleeniglykolista käytetään myös nimityksiä "1,2-propaanidioli", "metyylietyleeniglykoli" ja "1,2-dihydroksipropaani".
Propyleeniglykolin leimahduspiste on 99 °C (c.c.) ja 107 °C (o.c.). Kaupallisesti propyleeniglykolia valmistetaan veden ja propyleenioksidin reaktiolla.
Propyleeniglykolipohjaisia nesteitä käytetään lentokentillä lentokoneiden jäänpoistoon sekä jäänestoon. Lämmöntalteenottojärjestelmissä propyleeniglykolia käytetään lämmönsiirtonesteenä. Auton jäähdytysnesteenä propyleeniglykolia käytetään erityisesti sellaisissa auton moottoreissa, joissa on alumiinista valmistettuja osia. Ainetta käytetään nuuskan ja tupakan lisäaineena, sähkötupakan nesteissä sekä sikarihumidorin kosteuttimissa hyvän kosteutta sitovan ominaisuutensa ansiosta. Aine toimii elintarvikkeissa lisäaineiden ja aromien kantaja-aineena. Propyleeniglykolin E-koodi elintarviketeollisuudessa E1520, ja lääke- ja kemianteollisuudessa E490.
Propyleeniglykolia käytetään 50/50 suhteessa steriilin veden kanssa akryylipolymeeristen kiteiden tai Oasis -sienen kostuttamiseen humidoreissa käytettävissä kostuttimissa.
Propyleeniglykoli auttaa estämään liiallisen kosteuden humidorissa. Kosteuden laskiessa humidorissa alle n. 60 %, sieni tai kiteet alkavat luovuttaa kosteutta kunnes kosteusprosentti nousee takaisin n. 70 prosenttiin.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.
Eläinlääketieteellisessä käytössä propyleeniglykoli lisää ja ylläpitää lehmien ruokahalua ja maidontuotantoa, sekä vähentää niiden altistumista asetonitaudille eli ketoasidoosille.
Savukoneissa käytettävä savuneste sisältää propyleeniglykolia ja tislattua vettä. Joissain savunesteissä ilmoitetaan käytettäväksi glyserolia propyleeniglykolin sijasta. Tislatun veden suhteella em. aineisiin saadaan vaikutettua savun sakeuteen.
Propyleeniglykolia käytetään väliaineena sellaisissa lääkevalmisteissa, joiden vaikuttava aine ei liukene hyvin veteen. Propyleeniglykolia sisältävät injektoitavat lääkevalmisteet ovat aiheuttaneet joitain ongelmia, varsinkin suurina annoksina. Annoksesta riippuen 12–42 %:ia injektoidusta propyleeniglykolista erittyy pois virtsan mukana ja loput glukuroniidisidoksena. Propyleeniglykoliannoksen kasvaessa munuaisten kyky käsitellä sitä hidastuu, mikä saattaa johtua propyleeniglykolin alkoholeille ominaisesta lievästä anesteettisesta ja keskushermoa lamaavasta vaikutuksesta.
Rosario Dawson
Rosario Isabel Dawson (s. 9. toukokuuta 1979) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Christian Rosenkreutz
Christian Rosenkreutz on kuvitteellinen henkilö, mahdollisesti allegoria, joka esiintyy kolmessa 1600-luvun ruusuristiläisessä manifestissa. Tarinan mukaan hän oli köyhä saksalainen ritari, joka syntyi Saksassa vuonna 1358 ja perusti myyttisen salaseuran eli Ruusuristiläiset. Rosenkreutz tarkoittaa suomennettuna Ruusuristiä.
Rosenkreutzin kerrotaan oppineen alkemian salaisuuksia arabimaissa ja palanneen Saksaan. Saksaan palattuaan hän perusti Pyhän Hengen taloksi kutsutun loosin. Loosiin otettiin kahdeksan oppilasta, mistä johtuu että kahdeksan on ruusuristiläisille myyttinen luku.
Okkultistisissa liikkeissä Rosencreutzia on pidetty myös todellisena henkilönä. Teosofit Rudolf Steiner, Annie Besant ja Charles Webster Leadbeater väittivät Rosencreutzin lisäksi jälleensyntyneen 1700-luvulla kreivi Saint-Germainina.
Manuel Neuer
Manuel Peter Neuer (s. 27. maaliskuuta 1986 Gelsenkirchen, Nordrhein-Westfalenin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija- Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayern Müncheniä Hän on myös Saksan jalkapallomaajoukkueen kapteeni. Hän on hallitseva Maailman paras maalivahti (IFFHS) neljättä vuotta peräkkäin, ja häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista maalivahdeista. Vuonna 2014 hän voitti jalkapallon maailmanmestaruuden sekä kisojen parhaan maalivahdin palkinnon, Kultaisen hanskan.
Vuonna 2014 Neuer oli kolmas FIFAn maailman paras pelaaja -äänestyksessä (FIFA Ballon d'Or).
Neuer aloitti jalkapalloilun FC Schalke 04:n juniorijoukkueessa vuonna 1991 ja edusti seuraa vuoteen 2011 saakka. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Bayern Müncheniin.
Juniori-ikäluokissa loistanut Neuer valloitti paikan edustusjoukkueen aloituskokoonpanossa kokeneelta Frank Rostilta kaudella 2006–2007. FC Schalke 04 oli kauden päättyessä Saksan liigan toinen VfB Stuttgartin jälkeen, ja Neueria pidettiin yleisesti yhtenä joukkueensa tärkeimmistä pelaajista.
Kaudella 2007–2008 Neuer johdatti joukkueensa Mestarien liigassa aina puolivälieriin FC Barcelonaa vastaan, ja nousi Saksan jalkapallomaajoukkueen harjoitusvahvuuteen. Etelä-Afrikan MM-kisoissa 2010 Neuer oli Saksan ykkösmaalivahti Robert Enken tehtyä itsemurhan ja Rene Adlerin loukkaannuttua ennen kisoja.
Mestarien liigassa kaudella 2010–2011 Schalke selviytyi välieriin pudotettuaan jatkosta muun muassa hallitsevan mestarin Inter Milanon. Välierissä Schalke hävisi Manchester Unitedille; ensimmäisen osaottelun ManU voitti 0–2 ja toisen 4–1.
"Päivitetty 13. lokakuuta 2018"
"Päivitetty 13. lokakuuta 2018"
Karate Kid (vuoden 2010 elokuva)
The Karate Kid on vuonna 2010 valmistunut kung fu -elokuva, jonka on ohjannut Harald Zwart. Elokuvan pääosissa nähdään Jackie Chan ja näyttelijä Will Smithin poika Jaden Smith. Se on uusintaversio samannimisestä elokuvasta vuodelta 1984 ja sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta 2010.
Teinitähti Justin Bieber laulaa Jaden Smithin kanssa laulun "Never Say Never". Musiikkivideolla näytetään pieniä pätkiä elokuvasta.
Nyt-liitteessä neljä kriitikkoa antoi elokuvalle tähtikeskiarvon 1,8.
Skull and Bones
Skull and Bones on salaseura, joka toimii Yalen yliopistossa, New Havenissa, Connecticutin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Seuraan kutsutaan vuosittain 15 uutta jäsentä Yalen opiskelijoiden joukosta. Skull and Bonesiin on kuulunut useita merkittäviä henkilöitä: esimerkiksi Yhdysvaltain presidenteistä jäseniä ovat olleet William Howard Taft, George H. W. Bush sekä George W. Bush.
William Huntington Russell perusti seuran vuonna 1832 Alphonso Taftin sekä 14 muun Yalen opiskelijan kanssa. Russell oli opiskellut edellisvuonna Saksassa. The Order of File and Claw -niminen ryhmä varasti 1876 Skull & Bonesin asiakirjoja, joissa kerrottiin:
Jotkut teoreetikot spekuloivat ajatuksella, että Skull and Bones olisi osa Illuminatia, koska Illuminatin tunnuksessa ovat pääkallo (skull) ja sääriluut (bones).
Joka vuosi perustamisen jälkeen Skull and Bonesin jäsenet ovat kutsuneet 15 toisen vuoden opiskelijaa jäseniksi. Mukana on monia mahtisukuja kuten Taft, Bush, Kerry, Rockefeller, Kellogg, Vanderbilt ja Lovett. Jäseniä on nykyisin elossa 500–600. Seuran jäseninä oli pitkään ainoastaan valkoisia yläluokan miehiä, mutta jäsenyys avattiin 1960-luvulla myös mustille ja 1990-luvulla naisille.
Vuodesta 1856 jäsenet ovat kokoontuneet suorittamaan initiaatioriittejään "hautaholviin" (engl. Tomb, pitemmältä nimeltään Skull and Bones Meeting Hall), joka on kampuksella sijaitseva köynnösten peittämä ikkunaton sali.
Jäsenet eivät puhu ulkopuolisille seuran toiminnasta. Liittymisrituaalien on kerrottu olevan nöyryyttäviä.
Kerrotaan, että jokaiselle jäsenelle annetaan opintojen päättyessä iso rahasumma auttamaan opiskelujen jälkeistä uraa. Rahoituksen antaa seuran toimintaa tukeva Russell Trust -säätiö. On huomautettu, että lahjoitus on lähinnä osoitus säätiön varakkuudesta, sillä mahtisukujen jäsenillä ei ole puutetta rahasta.
Seuran jäsenet ovat aina olleet viehättyneitä kuolemasta, ja kerhotalon seinille on ripustettu pääkalloja ja kuolemaa käsitteleviä maalauksia. Skull and Bonesin kuuden jäsenen uskotaan varastaneen vuonna 1918 apassipäällikkö Geronimon pääkallon tämän haudasta Oklahomassa. Geronimon jälkeläiset nostivat vuonna 2009 oikeusjutun Skull and Bonesia vastaan, mutta tuomari päätti, että intiaanihautoja suojeleva laki ei koskenut niin vanhoja tapauksia.
Portugalin ralli 2007
Portugalin ralli 2007 oli kauden viides MM-ralli ja se ajettiin 30. maaliskuuta–1. huhtikuuta 2007 Portugalissa Algarven ympäristössä.
Ralli oli soraralli ja erikoiskokeita oli 18 kpl ja niiden yhteispituus oli 357,10 km ja siirtymätaipaleineen rallin yhteispituus oli 1 008,70 km.
Rallin jälkeen kaikille Ford Focus RS WRC -autolla ajaneille autokunnille annettiin viiden minuutin aikasakko puoli millimetriä (0,5 mm) liian ohuiden takasivulasien vuoksi. Aikasakon saivat Marcus Grönholm, Mikko Hirvonen, Jari-Matti Latvala, Henning Solberg, Matthew Wilson ja Gareth MacHale. Rallin lopputuloksissa Grönholm putosi toiselta sijalta neljänneksi, Mikko Hirvonen kolmannelta sijalta viidenneksi ja Jari-Matti Latvala kuudennelta sijalta kahdeksanneksi. Toni Gardemeister hylättiin jo rallin ensimmäisenä päivänä sääntöjen vastaisella autolla ajamisesta.
Ennen rallin alkua tapahtui testierikoiskokeella onnettomuus jossa ralliauto ajautui ulos ja osui kielletyllä alueella olleisiin katsojiin. Viisi katsojaa loukkaantui. FIA sakotti rallin järjestäjää yli 37 000 euron sakoilla.
Sumatrankaniini
Sumatrankaniini ("Nesolagus netscheri") on ainoastaan Sumatran saaren Barisanin vuoristossa elävä jäniseläin. Lajia on tavattu vuoden 1972 havainnon jälkeen kaksi kertaa, viimeksi vuoden 2007 tammikuussa. Sitä edeltävä havainto tehtiin vuonna 2000.
Sumatrankaniinista tiedetään hyvin vähän. Se on noin 40 senttimetrin pituinen ja painaa noin 1 kilon. Väritykseltään se on harmaa, ja sen tuntomerkkeinä toimivat erityisesti sen ruskeat raidat. Hännän väritys on puolestaan punertava. Se elää korkealla vuoriston metsissä, 600–1 400 metrin korkeudessa, ja on yöeläin. Metsien raivaaminen maanviljelylle on lajin suurin uhka.
Algernon Charles Swinburne
Algernon Charles Swinburne (5. huhtikuuta, 1837 – 10. huhtikuuta, 1909) oli viktoriaanisella aikakaudella elänyt englantilainen runoilija ja kriitikko. Häntä on pidetty yhtenä Englannin parhaista runoilijoista, joskin hänen tuotantonsa suosio on välillä ollut akateemisissa piireissä vähäistä. Hänen teoksensa ovat tunnettuja elinvoimaisuudestaan ja kielen musiikillisuudesta. Swinburnen runot saivat hänen elinaikanaan ristiriitaista huomiota, koska niissä käsiteltiin teemoja kuten sadomasokismia, kuolemaa, uskonnottomuutta ja lesboutta.
Algernon Charles Swinburne syntyi 5. huhtikuuta 1837 Lontoossa, Englannissa, seitsemästä lapsesta vanhimpana. Hänen isänsä oli amiraali Charles Henry Swinburne ja äitinsä Lady Jane Henrietta, Ashburnhamin jaarlin Georgen tytär. Swinburne vietti lapsuutensa isänsä ostamassa talossa Wightsaarella ja isoisänsä tiluksilla Northumberlandissa. Hän kävi koulunsa Eton Collegessa (1849–1853) ja opiskeli Oxfordin yliopistoon kuuluvassa Balliol Collegessa (1856–1860). Swinburnella oli yhteyksiä prerafaeliittiseen taiteilijaryhmään, ja hänen parhaisiin ystäviinsä kuului runoilija ja maalari Dante Gabriel Rossetti.
Swinburnen ensimmäinen julkaisu vuodelta 1860, joka sisälsi runot "The Queen Mother" ja "Rosamond", jäi vähälle huomiolle, mutta vuonna 1865 ilmestynyt toinen teos "Atalanta in Calydon" sai innokkaan vastaanoton. Seuraavana vuonna julkaistu "Poems and Ballads" sai sen sijaan ristiriitaisempaa kritiikkiä johtuen runojen seksuaalisesti värittyneistä kohdista ja antikristillisyydestä, ja teosta arvosteltiin moraalittomaksi. Swinburne nousi kuitenkin näiden kahden teoksen ansiosta aikansa suosituimpien runoilijoiden joukkoon.
Swinburne oli taitava käyttämään ranskalaisia runomuotoja, kuten "ballade"-, "rondeau"-, ja "sestina"-runomittoja. Hän kehitti oman 11-jalkaisen variaation "rondeau"-runomuodosta, joka tuli tunnetuksi nimellä "roundel". Swinburnen varhainen tuotanto heijastaa viktoriaanisen aikakauden viehtymystä keskiaikaan, ja monet hänen varhaisista runoistaan, kuten "The Leper", "Laus Veneris" ja "St Dorothy", ovat tyyliltään keskiaikaisia. Ensimmäisen "Poems and Ballads"-kirjan jälkeen Swinburne alkoi käsitellä runoissaan poliittisia ja filosofisia aiheita. Hän oli myös aktiivinen kriitikko, jonka tunnettuihin proosallisiin teoksiin kuului muun muassa "Note on Charlotte Brontë" (1877), "A Study of Shakespeare" (1880) ja "A Study of Victor Hugo" (1886).
Swinburne herätti aikanaan huomiota elintavoillaan. Hän oli kiinnostunut sadomasokismista, oli tunnettu ateisti sekä mahdollisesti homoseksuaali. Swinburne oli myös alkoholisti, ja hänen terveytensä kärsi juomisen seurauksena. Swinburne muutti vuonna 1879 Putney Hilliin ystävänsä Theodore Watts-Duntonin luokse, jossa hän asui viimeiset 30 elinvuottaan. Swinburne kuoli influenssaan ja keuhkokuumeeseen vuonna 1909 Putneyssa, Englannissa, ollessaan 72-vuotias. Hänet haudattiin Bonchurchiin Wightsaarelle.
Aksim
Miska Soini, taiteilijanimeltään Aksim, on Tikkakoskelta kotoisin oleva helsinkiläinen rap-artisti, musiikkituottaja ja DJ. Hän on tullut tunnetuksi Kemmuru-rap-yhtyestä Jodarokin ja DJ J-Lainin kanssa. Hän on tuottanut kappaleita muun muassa Karri Koiralle, JVG:lle, Ruudolfille, Stepalle, Soloselle, Loost Koosille, Palefacelle, Fintelligensille ja Vähäisille Äänille.
Synnynnäinen vihurirokko-oireyhtymä
Synnynnäinen vihurirokko-oireyhtymä on sairaus, jonka lapsi voi saada äidin raskauden aikana kärsimästä vihurirokkotartunnasta. Riski sikiön vaurioitumiseen vihurirokon johdosta on kohonnut raskauden ensimmäisen kolmanneksen aikana.
Synnynnäisen vihurirokko-oireyhtymän oireita ovat mm. poikkeuksellinen pienikokoisuus, pienipäisyys, keskushermoston vauriot, kuulovamma, sydänvika ja kehitysvammaisuus.
Vihurirokkorokotusten ansiosta oireyhtymä on nykyään harvinaistunut. Vuonna 2015 julkaistujen WHO:n tietojen mukaan maailmassa syntyy vuodessa noin 110 000 oireyhtymää sairastavaa lasta ja määrä on laskussa. Ennen rokotuksia neljällä tuhannesta vastasyntyneestä oli oireyhtymä. Vuonna 2001 Yhdysvalloissa todettiin yhdeksäntoista uutta oireyhtymätapausta, kun vuosikymmen aiemmin vastaava määrä oli ollut 1 401.
Vihurirokko-oireyhtymä on aiemmin ollut suuri synnynnäisen kuurosokeuden aiheuttaja.
Lieserl Einstein
Lieserl Einstein (tammikuu 1902 – syyskuu 1903) oli Albert Einsteinin ja Mileva Marićin ensimmäinen lapsi ja ainoa tytär. Lieserl Einstein syntyi Novi Sadissa. Lieserl oli vuoteen 1986 asti tuntematon henkilö tutkijoille, kunnes löydettiin Einsteinin ja Marićin väliset kirjeet. Lieserlin kuolinsyytä ei tiedetä varmaksi, mutta Michele Zackheim mainitsee kirjassaan "Einstein’s Daughter" mahdolliseksi kohtaloksi tulirokon.
Ensimmäinen maininta Lieserl Einsteinista löytyy kirjeestä, joka on päivätty 4. helmikuuta 1902, jossa tuore isä kysyy lapsen vointia. Marić synnytti esikoisensa vanhempiensa luona Novi Sadissa Serbiassa. Einstein itse oli Bernissä. Lieserl aiheutti paljon eripuraa Einsteinin perheen ja Marićin perheen välille, sillä lapsi oli syntynyt avioliiton ulkopuolella.
Viimeisen kerran Lieserl mainitaan kirjeessä, joka on päivätty syyskuun 19. vuonna 1903. Kirjeessä mainitaan Lieserlin annettavaksi adoptoitavaksi.
Oineus
Oineus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Kalydonin kuningas ja Porthaonin poika. Hänellä oli ensimmäisen vaimonsa Althaian kanssa lapset Deianeira, Meleagros sekä meleagridit, Meleagrosin sisaret, joista nimetään Melanippe. Toisen vaimonsa Periboian kanssa hänellä oli poika nimeltä Tydeus, joka myöhemmin karkotettiin Aitoliasta ja esiintyy Argokseen liittyvissä myyteissä.
Oineus toi viininvalmistuksen, jonka hän oppi Dionysokselta, Aitoliaan. Hän uhrasi joka vuosi jumalille, mutta eräänä vuonna hän unohti tehdä tämän Artemiin kunniaksi, jolloin tämä lähetti Kalydonin metsäkarjun tuhoamaan hänen valtakuntaansa. Päästäkseen eroon vitsauksestaan Oineus lähetti poikansa Meleagrosin keräämään kasaan Kreikan sankarit ja tappamaan karjun.
Hänet syrjäyttivät välillä vallasta Agrioksen pojat, mutta Diomedes nosti hänet takaisin Kalydonin kuninkaaksi ja myös hautasi kuninkaan Argokseen tämän kuoltua.
Oka
Oka () on Venäjällä virtaava 1 550 kilometriä pitkä joki, joka laskee Volgaan. Se on yksi Volgan pisimmistä sivujoista. Oka alkaa Kurskin pohjoispuolelta ja yhtyy Volgaan Nižni Novgorodin luona. Okaa käytetään laajasti kuljetukseen.
Meleagridit
Meleagridit olivat kreikkalaisessa mytologiassa Althaian ja Oineuksen tyttäriä. Kun heidän veljensä Meleagros kuoli Kalydonin metsäkarjun metsästyksen jälkimainingeissa, Artemis viimeisteli vielä kostonsa muuttamalla meleagridit helmikanoiksi.
Osa helmikanojen suvusta viittaakin latinankielisessä nimessään meleagrideihin ("meleagris", "meleagrides"). Myös kalkkunan suku on latinaksi "Meleagris".
Meleagrideista nimetään ainoastaan Melanippe. Vaikka myös Deianeira ja Gorge olivat Meleagrosin sisaria, Artemiksen kosto ei ulottunut heihin heidän suremisensa tähden, eikä heitä lasketa kuuluvaksi meleagrideihin.
Sakae Urakami
Sakae Urakami (, 1882 – 1971) oli kyūdōn eli perinteisen japanilaisen jousiammunnan Heki-ryū Insai-ha -tyylisuunnan päämies ja yksi nykyaikaisen kyūdōn kehittäjistä.
Sakae Urakami syntyi vuonna 1882 Hyōgon prefektuurissa, Japanissa. Hän aloitti kyūdōn opiskelun kymmenvuotiaana isänsä Naookin opastuksella. Hän vastaanotti "menkyonsa" (opettajalisenssin) vuonna 1912 Katsuyata Tokuyamalta. Tämän jälkeen hän toimi päätoimisena Heki-ryū kyūdō -opettajana. Urakami oli yksi viidestä kyūdōn uudistajasta, jotka kehittivät Japanin Kyūdō-liiton ammunnan säännöstön "kyūdō kyōhonin" 1953. Kyūdōn muotojen yhtenäistäminen mahdollisti eri koulukuntien yhteiset vyökokeet ja kilpailut.
Jatkojohto
Jatkojohto (puhekielessä myös "roikka") on sähköjohto, jonka toisessa päässä on pistorasiaan kytkettävä ns. urospuolinen pistoke ja toisessa päässä yksi tai useampia naaraspuolisia liittimiä, joihin verkkovirtaa käyttävän sähkölaitteen pistoke voidaan kytkeä.
Jatkojohtoja voi olla useampinapaisia riippuen käytettävän laitteen käyttöjännitteestä ja tehon tarpeesta. Jatkojohdot voidaan jakaa seuraavasti:Huoneen pistorasia osoittaa, millaista jatkojohtoa sisällä voi käyttää. Jatkojohdon voi liittää vain sellaiseen pistorasiaan, johon jatkojohdon pistotulppa sen rakennetta muuttamatta sopii. Ulkotiloissa on yleensä käytettävä läpällistä eli vedenpitävää jatkojohtoa. Roiskevedenpitävä jatkojohto on liitettävä ulkona ulkopistorasiaan. Kuivissa oloissa voidaan ulkona tilapäisesti käyttää myös sisäkäyttöön tarkoitettua jatkojohtoa. Lapsiperheissä kannattaa käyttää turvajatkopistorasiaa.
Jatkojohtoihin on saatavana erillisiä vikavirtasuojia. Ne kytketään laitteen ja jatkojohdon väliin pistotulpalla. Jatkojohtoja on myös kelallisia, joissa on pistorasiat. Nämä on varustettu vikavirtasuojalla (painonappi) tai ilman vikavirtasuojaa käytettävät jatkojohdot, jotka on syytä poistaa kelalta kokonaan niitä käytettäessä. Tavallinen sähkönkäyttäjä saa tehdä ja korjata yksivaiheisia jatkojohtoja (jännite 230 Volttia). Jatkojohdoissa tulee aina pistotulpan ja jatkopistorasian suojauksen vastata toisiaan. Sukopistotulpan parina vain sukojatkopistorasia ja kolmijohtiminen johto. Jatkojohdoissa ei saa käyttää kiinteään asennukseen tarkoitettuja tarvikkeita (johtoja ja pistorasioita).
Lämmityslaitteen saa kytkeä vain suojamaadoitettuun niin sanottuun suojakosketinpistorasiaan. Jatkojohtojen käyttämistä tulee välttää. Sähköliikkeet voivat tilauksesta tehdä halutun pituisen autonlämmittimen liitäntäjohdon. Yleissääntönä on, että pistorasian on oltava rakenteeltaan turvapistorasia tai asennettuna 1,7 m:n korkeuteen tai lukittuun tilaan. Autoilijoiden kannattaa tarkistaa riittävän usein liitäntäjohdon ja pistokkeiden kunto, sillä johtimien liittimien löystyminen saattaa aiheuttaa sähköiskun tai tulipalon vaaran. Myös lohkolämmittimen pistoke on syytä tarkistaa ja puhdistaa, jotta vältetään likaantumisen aiheuttamat vaarat.
RPGamer
RPGamer on tietokone- ja konsoliroolipeleille omistettu pelisivusto, joka julkaisee lajityypin peleihin liittyviä uutisia, ennakoita ja arvosteluja. Sivustolla on yhteensä seitsemän eri kieliversiota, jotka englannin ohella ovat italia, espanja, portugali, saksa, ranska ja japani.
RPGamerin yhteisöön voidaan lisätä omia arvosteluja, piirroksia, musiikkia ja tarinoita. Yhteisössä sijaitsee myös tilastoja, peliaiheisia julistekuvia ja nimenomaan japanilaisista RPG-peleistä kertova ”Japandemonium”-osio, johon lukeutuu uutisia, kuvakaappauksia ja lista viikon myydyimmistä peleistä.
RPGamer kehittyi Andrew Vestalin vuonna 1995 luomasta "UnOfficial SquareSoft HomePagesta", joka oli SquareSoftin pelejä varten kehitetty fanisivu. 1997 sivusto vaihtoi nimensä "Square.Netiksi", jota piti yllä Squaren oma palvelin. Tämä kuitenkin johti "Square.Netin" sulkemiseen, sillä sivu käytti Squaren serveriä tämän tietämättä. Muita kuin vain Squaren roolipelejä käsittelevä RPGamer syntyi maaliskuussa 1998, kun Vestal luovutti sivustonsa Mikel Tidwellin käyttöön ja auttoi sivun elvyttämisessä.
Kimmo Valtanen
Kimmo Valtanen (s. Rovaniemi) on Suomen Sony BMG:n toimitusjohtaja vuodesta 2004. Koulutukseltaan Valtanen on ekonomi.
Valtanen oli Idolsin vierailevana tuomarina sarjan kolmannen tuotantokauden kolmannessa finaalissa. Hän tuomaroi myös viidennen tuotantokauden kolmannessa finaalissa. Omaa musiikkitaustaa Valtasella on Supperheads-yhtyeestä, jossa hän oli sanoittaja ja basisti.
Evita (elokuva)
Evita on vuonna 1996 ilmestynyt Alan Parkerin ohjaama musikaalielokuva, joka perustuu samannimiseen teatterimusikaaliin. Se kertoo Evitana tunnetusta Argentiinan presidentin puolisosta Eva Perónista. Elokuvan pääosissa ovat Madonna, Antonio Banderas ja Jonathan Pryce.
Elokuva voitti Oscarin parhaasta laulusta, Andrew Lloyd Webberin säveltämästä ja Tim Ricen sanoittamasta kappaleesta "You Must Love Me". Se oli ehdokkaana myös neljässä muussa kategoriassa. Elokuva voitti lisäksi kolme Golden Globe -palkintoa kategorioissa paras elokuva, paras naispääosa ja paras tunnusmelodia.
Jorma Mattinen
Jorma Kalervo Mattinen (s. 13. tammikuuta 1955, Teuva) on kemian professori, joka toimi 2005 Åbo Akademin rehtorina 2005–2014. Hän oli ensimmäinen äidinkieleltään suomenkielinen Åbo Akademin rehtori.
Mattinen väitteli vuonna 1987. Vuodesta 1991 alkaen hän on toiminut orgaanisen kemian professorina Åbo Akademissa.
Léon Victor Auguste Bourgeois
Léon Victor Auguste Bourgeois (21. toukokuuta 1851, Pariisi – 29. syyskuuta 1925) oli ranskalainen poliitikko, jolle luovutettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1920.
Ennen prefektuurihallinnon palvelukseen antautumistaan Bourgeois opiskeli lakia. Prefektihallinnossa hän toimi Marnen departementin pääsihteerinä vuodesta 1880, apulaisprefektinä Reimsissä vuonna 1880, Tarnin prefektinä vuodesta 1882, Haute-Garonnen prefektinä vuodelta 1885 ja viimeksi Pariisin kaupungin poliisiprefektinä vuodesta 1887.
Seuraavana vuonna hänet valittiin radikaalipuolueen edustajaksi Marnen vaalipiiristä. Hänet nimitettiin apulaisvaltiosihteeriksi Charles Floquet'n hallitukseen ja vuodesta 1890 lähtien hänen hoiti useita merkittäviä hallitustehtäviä:
Vuosina 1902–1904 hän toimi edustajainhuoneen puhemiehenä. Tämän jälkeen hänestä tuli vuonna 1905 Marnen departementin senaattori ja hän toimi senaatin puhemiehenä vuosina 1920–1923. Hänellä oli merkittävä rooli työntekijöiden ja maanviljelijöiden eläkelain säätämisessä.
Opetusministerinä ollessaan hän teki useita merkittäviä reformeja Ranskan julkiseen koulujärjestelmään. Hän esimerkiksi perusti 1898 aikuisväestölle suunnatut peruskoulun kurssit. Marraskuussa 1895 hän muodosti oman hallituksensa, joka koostui pääsääntöisesti radikaalipuolueen jäsenistä. Vuonna 1899 pidetyssä Haagin rauhankonferenssissa hän edusti Ranskaa menestyksekkäästi ja arvokkaasti. Vuonna 1903 Bourgeois nimitettiin jäseneksi Haagin konferenssissa perustettuun kansainväliseen sovittelutuomioistuimeen. Ulkoministerinä hän johti Ranskan valtuuskuntaa Algecirasin konferenssissa.
Maailmansodan jälkeen perustetun Kansainliiton puitteissa hän johti järjestön neuvoston toimintaa, toimien sen puheenjohtajana. Näistä ansioistaan hänelle myönnettiin vuonna 1920 Nobelin rauhanpalkinto.
Tarso Marques
Tarso Anibal Santanna Marques (s. 19. tammikuuta 1976 Curitiba, Brasilia) on brasilialainen autourheilija. Hän osallistui 26 Formula 1 -sarjan Grand Prix -kilpailuun kausilla 1996, 1997 ja 2001. Hän ajoi kaikki kautensa Minardilla, eikä hän saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Marques on ajanut myös Champ Car -sarjassa ja ajaa nykyään Brasiliassa vakioautoilla.
Viiden karting-vuoden jälkeen Marques kilpaili Formula Chevrolet -sarjassa kotimaassaan Brasiliassa ollessaan vasta 16-vuotias. Hän voitti mestaruuden heti ensi yrittämällään. Kaudeksi 1993 hän siirtyi Formula 3 Sudamericana -sarjaan ja myöhemmin Euroopan Formula 3000 -sarjaan. Hänestä tuli nuorin molemmissa sarjoissa voittanut kuljettaja.
Marques pääsi kaudella 1996 kilpailemaan ensimmäistä kertaa Formula 1 -sarjassa. Kyseisellä kaudella hän ajoi osallistui kahteen osakilpailuun Minardin ratissa. Lisäksi kaudella 1997 hän korvasi Prost-talliin siirtynyttä Jarno Trullia Kanadan GP:stä lähtien. Vuodeksi 1999 Marques siirtyi kilpailemaan CART-sarjaan.
Kaudeksi 2001 Marques palasi F1-sarjaan. Hän ajoi Minardilla Fernando Alonson tallikaverina. Kausi loppui Marquesin osalta jo Belgian GP:n jälkeen, kun malesialainen Alex Yoong korvasi hänet. Kyseisellä kaudella Marques oli kahdesti yhdeksäs, jotka jäivät hänen parhaaksi sijoikseen. Kausi jäi Marquesin viimeiseksi F1:ssä, eikä hän näin ollen ajanut yhtään kokonaista kautta sarjassa.
Marques ajoi vuosina 2004 ja 2005 Champ Car -sarjassa, jota edeltäneessä CART-sarjassa hän oli ajanut jo vuosina 1999 ja 2000. Hän ajoi FIA GT Championship -sarjassa Ferraria kolmessa kilpailussa. Hän saavutti kymmenen pistettä. Kaudesta 2006 lähtien Marques on ajanut Brasilian Touring car -sarjassa.
Stian Aarstad
Stian Aarstad oli sinfonista black metalin soittavan Dimmu Borgirin vuosina 1993–1997 soittanut kosketinsoittaja ja pianisti. Jouduttuaan lähtemään yhtyeestä selvittääkseen asioitaan Norjan armeijakutsuntojen kanssa, hän liittyi, ennen yhtyeen ensimmäistä täyspitkää, black metalia soittavaan Enthral-yhtyeeseen, mutta erosi yhtyeestä kolmannen albumin tuotantoaikoihin. Hän työskentelee nykyään ääniteknikkona.
Niskavuoren leipä
Niskavuoren leipä on Hella Wuolijoen kirjoittama näytelmä vuodelta 1938. Wuolijoki julkaisi näytelmän salanimellä Juhani Tervapää. Näytelmä on Niskavuori-sarjan toinen, ja yhdessä pari vuotta aiemmin julkaistun "Niskavuoren naiset" -näytelmän kanssa se muodostaa hämäläisen mahtitilan 1930-luvun tapahtumista kertovan kokonaisuuden. Tapahtumien mukaisessa aikajärjestyksessä "Niskavuoren leipä" on sarjan neljäs eli toiseksi viimeinen. Keskeiset henkilöt ovat molemmissa näytelmissä samat: suurtilan matriarkka Loviisa, tämän poika Aarne ja pojan vaimo Martta sekä nuori, hehkeä opettajatar Ilona. Tematiikka on tyypillisen niskavuorelaista: vahvatahtoisten naisten väliset konfliktit, niiden keskellä tasapainoilevat miehet sekä agraarin ja urbaanin kulttuurin ristiriita. Keskiössä on ikuinen taistelu rahasta, kunniasta ja rakkaudesta.
"Niskavuoren leipä" sai ensi-iltansa Helsingin Kansanteatterissa 1939. Siitä on teattereiden ja kesänäyttämöiden kestosuosikki, kuten muistakin neljästä Niskavuori-näytelmästä. Esimerkiksi Hauhon Kesäteatterissa vuonna 2000 näytelmä keräsi yli 5 000 katsojaa. Niskavuoren leivästä on julkaistu myös äänikirja. Näytelmä on käännetty viroksi ("Niskamäe leib", kääntäjänä Albert Kivikas), venäjäksi ("Hleb Niskavuori") ja ruotsiksi ("Niskavuoris bröd", kääntäjinä Hans Fors ja Agneta Ara).
Edvin Laine ohjasi aiheesta elokuvan "Niskavuoren Aarne" vuonna 1954, pääosissa muun muassa Tauno Palo ja Elsa Turakainen. Matti Kassilan vuonna 1984 ohjaaman "Niskavuori"-elokuvan jälkipuolisko perustuu Niskavuoren leipään. Näytelmän juoni on sama kuin edellä mainituissa elokuvissa, joskin Laine on lisännyt elokuvaansa kansantanssia ja maalaisromantiikkaa hehkuvia kohtauksia. Kassilan versio noudattelee uskollisemmin alkuperäistekstiä.
Kustavilaisuus
Kustavilaisuudella tai kustavilaisella tyylillä () tarkoitetaan ruotsalaista uusklassismia, joka vaikutti kuningas Kustaa III:n (hallitsi 1771–1792) ja hänen poikansa Kustaa IV Aadolfin (hallitsi 1796–1809) hallintokausilla. Kustavilainen tyyli, joka on nimetty kuningas Kustaa III:n mukaan, voidaan karkeasti jakaa kolmeen vaiheeseen: varhaiskustavilaiseen, kustavilaiseen ja myöhäiskustavilaiseen tyyliin. Tyylillä tarkoitetaan erityisesti arkkitehtuurityyliä, mutta myös sisustustyyliä.
"Varhaiskustavilainen arkkitehtuurityyli" (1760-luku–1785) alkoi sen jälkeen, kun ruotsalaiset arkkitehdit saivat 1740- ja 1750-luvuilla Ranskaan ja Italiaan tekemillään matkoilla vaikutteita eurooppalaisesta uusklassismista. Keskeinen varhaiskustavilaisuuden vaikuttaja oli ruotsalainen arkkitehti ja yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz. Adelcrantzin suunnittelema Vaasan hovioikeudentalo (1786), nykyinen Mustasaaren kirkko, on huomattavin varhaiskustavilaisuuden edustaja Suomessa.
"Kustavilainen arkkitehtuurityyli" (1785–1795) alkoi kuningas Kustaa III:n 1783–1784 tekemän Italian matkan jälkeen. Tyyliä kuvaa ankaran yksinkertainen klassinen arkkitehtuurityyli. Kustavilaisen tyylin tärkein vaikuttaja on Louis Jean Desprez, jonka Kustaa III tapasi matkallaan Roomassa ja palkkasi hoviarkkitehdikseen. Louis Jean Desprezin suunnittelema Hämeenlinnan kirkko (1798) on kustavilaisuuden tyylipuhtaimpia edustajia Suomessa.
"Myöhäiskustavilainen arkkitehtuurityyli" (1795–1816) alkoi kuningas Kustaa III:n kuoleman jälkeen ja vaikutti erityisesti Kustaa IV Aadolfin valtakaudella 1796–1809. Myöhäiskustavilaisuudessa tyyli muuttui vieläkin pelkistetymmäksi, ja sitä kuvaa varsinkin julkisivujen selkeys ja koruttomuus. Suunnittelussa otettiin huomioon käytännöllisyys, hyödyllisyys ja taloudellinen järkevyys. Interiöörit saattoivat sen sijaan olla koristellumpia. Carl Christoffer Gjörwellin suunnittelema Turun Akatemiatalo (1817) on huomattavimpia esimerkkejä myöhäiskustavilaisuudesta Suomessa. Sen julkisivussa ei ole pylväikköjä eikä ornamentteja, vaan pelkkä päätykolmio.
Matti Varstala
Martti Varstala (ent. Villman; 31. lokakuuta 1919 Vaasa – 25. kesäkuuta 1944 Konkkala) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 26. Vänrikki Varstala nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 16. lokakuuta 1941. Hänet ylennettiin luutnantiksi 31. toukokuuta 1942 Varstala toimi jatkosodassa joukkueenjohtajana ja kaatui 25. kesäkuuta 1944.
Ritariksi nimittämistä koskevissa perusteissa mainittiin seuraava:Varstalan kaatumisesta kertoo muistelman muodossa alikersantti Pohjola (JR 48:n I pataljoona) Paavo Rintalan kokoamassa teoksessa "Sodan ja rauhan äänet".
Nappulakenkä
Nappulakenkä on urheilijoiden, etenkin rugbyä ja jalkapalloa harrastavien käyttämä jalkine. Nimitys tulee kenkien pohjaan lisätyistä ulokkeista, joiden on tarkoitus lisätä pitoa. Nappuloita on sekä kiinteitä että irrotettavia, ja käytetyt nappulat riippuvat pelialustasta ja sääolosuhteista. Esimerkiksi hiekka- ja nurmikentälle ja märälle nurmelle on omat nappulansa.
Nappulakenkävalmistajia ovat muun muassa Adidas, Nike, Puma ja Umbro.
On myös jalkapallokenkiä, jotka on tarkoitettu futsaliin eli sisäjalkapalloon.
Ahti Heino
Ahti Heino (20. syyskuuta 1921, Koivisto – 14. tammikuuta 1942, Krivi) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 27.
Sotamies, konepistoolimies Heino sai Mannerheim-ristin ritarin arvon 19. lokakuuta 1941. Jatkosodassa hän palveli jalkaväkirykmentti 5:n toisen pataljoonan viidennessä komppaniassa. Hänet ylennettiin korpraaliksi 10. tammikuuta 1942. Heino kaatui 14. tammikuuta 1942 Krivillä. Heino oli nuorin ritari, joka kaatui. Hän kaatui 20-vuotiaana. Hän oli myös ensimmäinen kaatunut ritari, jonka kuolema pystyttiin varmasti todistamaan.
Kauko Vilanti
Kauko Johannes Vilanti (1. marraskuuta 1915 Iisalmi – 20. maaliskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 190. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 9:ssä toiminut Vilanti nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 10. helmikuuta 1945. Vilanti oli nimityshetkellä sotilasarvoltaan kapteeni.
Mannerheim-ristin virallisissa nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Vilannin toiminta kiväärikomppanian päällikkönä vaikealla ja vastuunalaisella lohkolla sekä henkilökohtainen johtaminen vaikeimmissa paikoissa. Lisäksi Vilantia kuvaillaan suomalaisen upseerin perikuvaksi; tarmokkaaksi, sitkeäksi, erittäin rohkeaksi ja oma-aloitteiseksi.
Kaarlo Linnakko
Kaarlo Olavi Linnakko (entinen "Lindström") (9. kesäkuuta 1918 Inkeroinen – 6. marraskuuta 1989 Heinola) oli suomalainen kapteeni, henkilöstöpäällikkö ja Mannerheim-ristin ritari numero 188. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 25:ssä toiminut Linnakko nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 10. helmikuuta 1945. Nimityshetkellä Linnakko oli sotilasarvoltaan luutnantti. Sotien jälkeen Linnakko työskenteli Tampellan palveluksessa.
Toivo Korhonen (Mannerheim-ristin ritari)
Toivo Johannes Korhonen (14. toukokuuta 1916 Kuopion maalaiskunta – 22. syyskuuta 1969 Vehmersalmi) oli suomalainen kapteeni, toiminnanjohtaja ja Mannerheim-ristin ritari numero 187. Mannerheim-risti hänelle myönnettiin 10. helmikuuta 1945. Jatkosodassa hän hankki arvokkaita vihollistietoja 64 kaukopartiomatkallaan n. 3400 kilometriä. Niissä tuhottiin 109 vihollista, siepattiin viisi vankia ja tuhottiin paljon kalustoa.
Jouko Kiiskinen
Jouko Paavo Olli Kiiskinen (21. marraskuuta 1918 Rantasalmi – 30. joulukuuta 1985 Espoo) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 186. Kapteeni Kiiskinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 10. helmikuuta 1945. Myöhemmin hän loi uran valtion virkamiehenä.
Rantasalmen kunnankirjurin poika Jouko Kiiskinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936. Talvisodassa Kiiskinen toimi Savonlinnan suojeluskuntapiirin esikunnassa toimistoupseerina sekä joukkueenjohtajana Polkupyöräpataljoona 6:ssa. Jatkosodassa alkuvaiheessa Tyrjän taisteluiden jälkeen 8. elokuuta 1941 silloinen luutnantti Jouko Kiiskinen sai I/JR 7:n kolmannen komppanian päällikkyyden, jota tehtävää hän hoitikin menestyksekkäästi haavoittumiseensa saakka. Luutnantti Kiiskisen saatua mainitun komppanian päällikkyyden (sen menetettyä aiemmin muutaman tunnin kuluessa peräti viisi komppanianpäällikköä ja ollessa liki hajoamaisillaan) hän kykeni nopeasti muodostamaan siitä ensiluokkaisen taisteluyksikön, joka toimi useasti JR 7:n ns. kärkikomppaniana. Hyökkäysvaiheen aikana vuonna 1941 luutnantti J. Kiiskinen sai muun muassa purkautumassa olleen motin joukoille pitämällään "venäjänkielisellä" puheella yli 300 vastustajaa antautumaan.
Kannaksen suurhyökkäyksen aikana vuonna 1944 kapteeni J. Kiiskisen komppania toimi lukuisia kertoja menestyksekkästi muun muassa vastahyökkäyksissä ja puolustuksessa jopa tilanteissa, joissa puna-armeijan panssarivaunujen oli onnistunut kiertää komppanian selustaan.
Perusteluissaan ritarinimitykselle 2. divisioonan komentaja A.E. Martola mainitseen mm., että kapteeni Kiiskinen haavoituttuaan molempiin jalkoihin ilmoitti tapahtumasta rauhallisesti esimiehelleen, mutta jatkoi komppaniansa johtamista, kunnes taistelun kriittinen vaihe oli sivuutettu ja hän pystyi poistumaan tarvitsemaansa hoitoon.
Kiiskinen palveli sodan jälkeen toimistoupseerina Kotkan ja Helsingin sotilaspiirien esikunnissa ja viimeksi pääesikunnassa, vuodet 1950–1955. Myöhemmin hän siirtyi siviiliuralle valtion virkamieheksi. Vuosina 1955–1963 Kiiskinen toimi virastotarkastajana Valtiovarainministeriössä, 1963–1965 järjestelyelimen päällikkönä Kulkulaitosministeriössä ja Autorekisterikeskuksen johtajana 1966–1981.
Carl Fredrik Adelcrantz
Carl Fredrik Adelcrantz (30. tammikuuta 1716 Tukholma, Ruotsi – 17. maaliskuuta 1796 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen arkkitehti ja vapaaherra. Hänen vanhempansa olivat olivat Göran Josuæ Adelcrantz ja Anna Maria Köhnmann. C. F. Adelcrantz tunnetaan keskeisenä vaikuttajana varhaiskustavilaisessa arkkitehtityylissä.
Työuransa C. F. Adelcrantz aloitti isän toivomuksesta virkamiehenä. Vasta isänsä kuoltua 1739, lähti hän Ranskaan ja Italiaan neljäksi vuodeksi opiskelemaan taiteita. Tultuaan takaisin valvoi hän yhdessä Carl Hårlemanin kanssa, Nicodemus Tessin nuoremman suunnitteleman, Tukholman kuninkaallisen linnan rakennustöiden loppuunsaattamista.
Seuraavina vuosina C. F. Adelcrantzin ura lähti jyrkkään nousuun. Vuonna 1750 hänestä tuli hovi-intendentti, vuonna 1757 yli-intendentti ja vuonna 1766 hänet korotettiin vapaaherraksi.
C. F. Adelcrantzin merkittävimpiä luomuksia ovat Drottningholmin linnateatteri (1766), Kiinalainen paviljonki (1769), Aadolf Fredrikin kirkko (1774) ja Kustaa III:n aikana rakennetteu Ruotsin kuninkaallinen ooppera (1782), joka kuitenkin purettiin 1891 nykyisen tieltä. Suomeen hän on myös suunnitellut Vaasan hovioikeuden talon (1786), joka muutettiin Vaasan palon jälkeen Mustasaaren kirkoksi.
Antti Hänninen
Antti Vilho Valmis Voitto Hänninen (s. 20. marraskuuta 1904 – k. 10. tammikuuta 1969) oli suomalainen majuri ja Mannerheim-ristin ritari numero 185. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 10. helmikuuta 1945.
Jatkosodassa Hänninen toimi Jalkaväkirykmentti 57:n II pataljoonan komentajana alusta loppuun. Hän niitti mainetta hyökkäysvaiheen aikana Simpeleen läpimurrossa, Elisenvaaran valtauksessa ja Kilpolan taisteluissa.
Jatkosodan vetäytymisvaiheen aikana Hänninen johti pataljoonaansa ensin menestyksekkäästi viivystystaisteluissa. Ratkaisuhetkillä pataljoona osallistui Äyräpään sillan puolustukseen 2. divisioonalle alistettuna 7.–9.7.1944 ja heti perään Panssaridivisioonalle alistettuna Vuosalmen torjuntataistelussa.
Jatkosodan päätyttyä Hänninen johti asekätkentää Pohjois-Satakunnan suojeluskuntapiirissä asemapaikkanaan Kankaanpää. Hän oli jutun vuoksi pidätettynä 15 kuukautta, minkä jälkeen hänet tuomittiin 14 kuukaudeksi vankeuteen.
Sotavuosien jälkeen Hänninen työskenteli muun muassa Karhulan-Kymin Säästöpankin toimitusjohtajana.
Wake Up
Wake Up voi tarkoittaa:
Nakano (Tokio)
Nakano () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin länsiosassa Tokion keisarillisen palatsin länsipuolella ja rajautuu Neriman, Shibuyan, Shinjukun, Suginamin ja Toshiman erillisalueisiin. Nakanossa on 327 879 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 15,59 neliökilometriä.
Nakanon erillisalueella on 19 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 85 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu kahdesta kuuteen osa-aluetta.Nakano sijaitsee aivan vilkkaan Shinjukun alueen länsipuolella ja on pääasiassa asuinaluetta. Alueen läpi virtaa useita jokia, joista merkittävimpiin kuuluu Kanda.