Edmund Kirby Smith
Edmund Kirby Smith (16. toukokuuta 1824 – 28. maaliskuuta 1893) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas, kouluttaja ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän komensi Mississippin alueen joukkoja Vicksburgin taistelun jälkeen.
Smith syntyi St. Augustinessa Floridassa Joseph Lee Smithille ja hänen vaimolleen Frances Kirby Smithille. Molemmat hänen vanhempansa olivat kotoisin Connecticutista, ja muuttivat Floridaan 1821 hieman ennen kuin vanhempi Smith nimitettiin sinne liittovaltion tuomariksi.
1836 hänen vanhempansa lähettivät hänet sotilaskouluun Virginiaan, missä hän opiskeli ennen kuin meni West Pointin sotilasakatemiaan 1841. Hän valmistui oppilaitoksesta 1845, missä häntä kutsuttiin lempinimellä "Seminole" kotiosavaltionsa takia, ja hänet nimitettiin toiseksi luutnantiksi 5. Yhdysvaltain jalkaväkeen.
Meksikon-Yhdysvaltain sodassa hän palveli kenraali Zachary Taylorin alaisena Palo Alton ja Resaca de la Palman taisteluissa. Hän palveli myöhemmin kenraali Winfield Scottin alaisena ja sai ylennyksen 1. luutnantiksi Cerro Gordoon ja kapteeniksi Contrerasiin ja Churubuscoon. Hänen vanhempi veljensä Ephraim Kirby Smith, vakinaisen armeijan kapteeni, palveli hänen kanssaan 5. USA:n jalkaväessä molemmissa kampanjoissa Taylorin ja Scottin kanssa, kunnes hän kuoli haavoihinsa. joista oli kärsinyt Molino del Reyn taistelusta 1847. Sodan jälkeen hän palveli kapteenina 2. ratsuväessä, pääasiassa Teksasissa, mutta hän opetti myös matematiikkaa West Pointissa ja haavoittui 1859 taistellessaan intiaaneja vastaan Nescutunga Valleyssä Teksasissa. Kun Teksas erosi Unionista, Smith, nyt majuri, kieltäytyi antamasta komentoaan Camp Coloradossa, mikä nykyisin on Coleman Teksasissa, Teksasin osavaltion joukoille Benjamin McCullochin alaisina, ja ilmaisi olevansa valmis taistelemaan pitääkseen sen.
Palveltuaan lyhyen aikaa kenraali Joseph E. Johnstonin kenraali-adjutanttina Shenandoah Valleyssä Smith ylennettiin prikaatinkenraaliksi 17. kesäkuuta 1861, ja sai komentoonsa prikaatin Shenandoahin armeijasta, mitä hän komensi Bull Runin ensimmäisessä taistelussa 21. heinäkuuta. Hän haavoittui pahoin niskaan ja olkapäähän ja toipui komentamalla Keski- ja Itä-Floridan sotilashallintoa. Hän palasi palvelukseen lokakuussa kenraalimajurina ja Konfederaation Potomacin armeijan divisioonan komentajana Pohjois-Virginiaan.
Helmikuussa 1862 hänet lähetettiin komentamaan konfederaation Tennesseen armeijaa Itä-Tennesseehen. Yhteistyössä kenraali Braxton Braggin kanssa Kentuckyyn hyökkäyksessä, hän saavutti voiton Richmondissa 30. elokuuta 1862, ja nimettiin lokakuussa uuteen kenraaliluutnantin arvoon, jolloin hänestä tuli armeijakunnan komentaja Tennesseen armeijaan.
Tammikuussa 1863 Smith siirrettiin komentamaan Trans-Mississippin sotilashallintoa (käsittäen Arkansasin, Länsi-Louisianan ja Teksasin) ja hän pysyisi Mississippi-joen länsipuolella sodan tasapainon takia. Kun kenraalimajuri Ulysses S. Grantin joukot tiukensivat otettaan joella, Smith yritti tulla väliin. Kuitenkaan hänen hallinnollaan ei ollut kuin 30 000 miestä sijoitettuna valtavalle alueelle, eikä hän kyennyt keskittämään riittävästi joukkoja haastaakseen Grantin tai unionin laivaston joella.
Seurauksena Unionin Vicksburgin ja Port Hudsonin linnoituksien valtauksesta ja Mississippin sulkemisesta, hänen yhteytensä Richmondin pääkaupunkiin katkaistiin ja hänet haastettiin komentamaan täysin itsenäistä aluetta konfederaatiosta, kaikkine luontaisine hallinnollisine ongelmineen. Alue tunnettiin konfederaatiossa nimellä "Kirby Smithdom".
Keväällä 1864 kenraaliluutnantti Richard Taylor, suoraan Smithin komennossa, voitti kenraalimajuri Nathaniel P. Banksin Mansfieldin taistelussa Red River-sotaretkillä 8. huhtikuuta 1864. Pleasant Hillin taistelun jälkeen 9. huhtikuuta Smith liittyi Tayloriin ja hajotti puolet Taylorin armeijasta, "Walkerin vinttikoirat", kenraalimajuri John George Walkerin komentoon pohjoisempaan pysäyttääkseen kenraalimajuri Frederick Steelen tunkeutumisen Arkansasiin. Tämä päätös, jota Taylor voimakkaasti vastusti, aiheutti suurta vihanpitoa näiden kahden miehen välillä.
Paineen helpottuessa Smith yritti lähettää vahvistuksia Mississippin itäpuolelle mutta, kuten hänen aikaisemmissa yrityksissään auttaa Vicksburgia, se osoittautui epäkäytänölliseksi, koska unioni hallitsi jokea. Sen sijaan hän lähetti Sterling Pricen, kaiken saatavilla olevan ratsuväen kanssa epäonnistuneeseen Missourin valtausretkeen. Sen jälkeen sota Mississippin länsipuolella koostui pääasiallisesti pienistä rosvoretkistä ja sissitoiminnasta. Nyt täydeksi kenraaliksi ylenneenä (19. helmikuuta 1864, yksi kahdeksasta miehestä konfederaatiossa), hän antautui ryhmineen ainoana merkittävänä konfederaation armeijana jäljellä — 26. toukokuuta 1865, ja saapui Galvestoniin Teksasiin 2. kesäkuuta mistä hän pakeni Meksikoon ja sitten Kuubaan mahdollista maanpetossyytettä. Hän tuli takaisin antamaan armahdusvalan Lynchburgissa Virginiassa 14. marraskuuta 1865.
Sodan jälkeen Smith oli aktiivinen lennätinliiketoiminnassa ja kouluttajana. 1866-1868 hän oli johtajana Atlantin-Tyynenmeren lennätinyhtiössä. Kun tuo yritys epäonnistui, hän aloitti kouluttajana New Castlessa Kentuckyssä. 1870 hän yhdisti voimansa toisen konfederaation entisen kenraalin Bushrod Johnsonin kanssa ja tuli Nashvillen yliopiston johtajaksi. 1875 hän lähti virasta matematiikan professoriksi Etelä-Sewaneen vuoksiksi 1875-1893. Kuolemansa aikaan Sewaneessa, hän oli viimeinen elossa ollut sodan täysi kenraali. Hänet on haudattu Sewaneen yliopiston hautausmaahan.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivasto nimesi aluksen hänen mukaansa.