hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kulmanopeus
Kulmanopeus (tunnus formula_1) on pyörivään tai kiertävään liikkeeseen liittyvä suure, joka ilmaisee kulman muutoksen aikayksikköä kohden. Matemaattisesti muotoiltuna kulmanopeus formula_1 ajan hetkellä "t" on
missä formula_4 on kulma ajan funktiona.
Kulmanopeuden yksikkö SI-järjestelmässä on radiaania sekunnissa (rad/s).
Kulmanopeus on vektorisuure, jonka suunta on määritelty oikean käden säännön avulla. Jos oikea käsi pidetään nyrkissä siten, että sormet kiertävät liikkeen suuntaan, peukalo osoittaa kulmanopeusvektorin suunnan.
Pyörimisnopeus on samantapainen suure kuin kulmanopeus, mutta se kertoo kulmamuutoksen sijaan kierroksien määrän aikaa kohti. Täysi kierros vastaa kulmaa 2π rad, jolloin pyörimisnopeutta 1/s vastaa kulmanopeus 2π rad/s. Pyörimisnopeus eli kierrostaajuus "n" ja kulmanopeus "ω" riippuvat toisistaan seuraavasti:
Kulmanopeuden muutosta ajan suhteen kutsutaan kulmakiihtyvyydeksi. Pyörimissuureiden kulma, kulmanopeus ja kulmakiihtyvyys kanssa analogisia suureita etenevässä liikkeessä ovat matka, nopeus ja kiihtyvyys.
Kulmataajuus
Kulmataajuus (tunnus formula_1) ilmaisee kuinka suuren kulman jokin sini-signaalin syntymistä kuvaava vektori pyörähtää aikayksikössä. Nimitystä kulmataajuus käytetään erityisesti elektroniikan ja sähkötekniikan signaalien yhteydessä. Fysiikassa ja mekaniikassa käytetään tavallisemmin termiä kulmanopeus. Tällöin sinimuotoisen signaalin ajatellaan muodostuvan pyörivästä vektorista, jonka kulmanopeus ilmaisee vektorin kulman muutoksen aikayksikössä.
Kulmataajuuden yksikkönä on SI-järjestelmässä radiaania sekunnissa (rad/s).
Samantapaisia suureita kuin kulmataajuus ovat taajuus ja pyörimisnopeus, jotka kertovat värähtelyn jaksojen tai kierrosten lukumäärän aikayksikössä. Täysi kierros on 2π rad joten taajuutta 1 Hz tai kierrosnopeutta 1 kierr/s vastaa kulmataajuus tai kulmanopeus 2π rad/s.
Taajuuden "f" ja kulmataajuuden "ω" välinen riippuvuus voidaan esittää kaavalla
Vastaavasti pyörimisnopeuden "n" ja kulmanopeuden "ω" välinen riippuvuus on
Kulmataajuus tähtitieteessä on planeetan kierrosten lukumäärä "Ω" (Omega) aikayksikköä kohti. Keplerilaiselle pyörimiselle se on
Roswell (New Mexico)
Roswell on noin 48 000 asukkaan (2013) kaupunki New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Roswell on Chavesin piirikunnan pääkaupunki. Kaupunki on perustettu vuonna 1891. Kaupungin pinta-ala on 77,3 km², josta vettä on 0,10 km² (2010).
Paikkakunta on tullut tunnetuksi sinne väitetyn pudonneen ufon vuoksi vuonna 1947. Mysteeri tunnetaan nimellä Roswellin tapaus.
Ensimmäiset valkoihoiset uudisraivaajat saapuivat seudulle Missourista 1865. Paikan nimeksi annettiin Missouri Plaza. Uudisasukkaat joutuivat kuitenkin jättämään paikan veden puutteen takia.
Vuonna 1869 nebraskalainen liikemies Van C. Smith ja hänen liikekumppaninsa Aaron Wilburn rakensivat nykyisen Roswellin paikalle kaksi savitiilistä taloa. Taloissa toimi aluksi kauppa (myöhemmin myös posti); lisäksi niissä oli yöpymistiloja. Espanjalaisten keskuudessa paikka tunnettiin nimellä Rio Hondo, alueen joen mukaan. Van C. Smith oli lakimies Roswell Smithin poika. Hän antoi kaupungille isänsä nimen. Kun postikonttori perustettiin vuonna 1873, Roswell-nimi virallistettiin.
Latinojen (mitä tahansa rotua; alkuperä espanjankielisessä Latinalaisessa Amerikassa tai Espanjassa) osuus väestöstä on 53,4% (2010).
Roswellin kesät ovat kuumat ja talvet viileät. Kesällä Pohjois-Amerikan monsuunin aikana alueella on ukkosmyrskyjä ja runsaita vesisateita. Korkein tilastoitu lämpötila on 46 °C (1994) ja alhaisin –31 °C (1933, 1962). Lumisateet ovat tavallsia talvikuukausina.
Ufologit ja suuri yleisö ovat olleet vuosia kiinnostuneita Roswellin tapauksesta: aiheesta on tehty niin monia kuvitteellisia kirjoja, tv-sarja joka näkyi MTV3-kanavalla ja TV-elokuvia kuin vakavampia tutkimuksiakin. Roswellin kaupungille ufoturismista on tullut huomattava tulonlähde.
Akaasinen arkisto
Akaasinen arkisto on teosofiaan ja New Ageen kuuluva käsite, jolla tarkoitetaan väitettyyn eetteriin tallentunutta tietoa. "Akasha" on sanskriitin sana, joka tarkoittaa ”taivasta”, ”avaruutta” tai ”eetteriä”. Esoteerisessa filosofiassa eetteri on kosmisen seitsenäisyyden kolmas prinsiippi, aineen eli maan ollessa alin ja akashan korkein.
Akaasisten arkistojen väitetään olleen olemassa aikojen alusta ja niiden sisältävän tietoa menneistä, nykyisistä ja tulevista tapahtumista. Ajatukset, tunteet sekä teot sisältyvät näihin. Jotkut teosofit, psyykikot ja mystikot kuten Charles Webster Leadbeater, Annie Besant, Alice Bailey, Samael Aun Weor, William Lilly, Manly P. Hall, Lilian Treemont, Dion Fortune, George Hunt Williamson, Rudolf Steiner, Max Heindel, H.P. Blavatsky ja Edgar Cayce ovat väittäneet pystyvänsä hakemaan tietoa akaasisista arkistoista.
Akaasinen arkisto tunnetaan teosofien keskuudessa myös nimillä Akaasiset aikakirjat ja luonnon muisti.
Ouija
Ouija eli Ouija-lauta on spiritismissä käytetty väline, jolla spiritistien mukaan voidaan saada viestejä kuolleilta. Sana tulee ranskan ja saksan kielen kyllä-sanoista.
Ouija-lautaa on käytetty erityisesti spiritismi-istunnoissa, jossa sillä pyritään viestintään tuonpuoleisen kanssa. Lautaan on yleensä kirjoitettu symboleita, aakkoset ja numerot nollasta yhdeksään. Väitetyt voimat saavat vastaanottajan sormen liikuttamaan laudalla olevaa osoitinta ("planchette") ja muodostamaan sanoja tai jopa lauseita.
Skeptikkojen mukaan laudan toiminta perustuu siihen, että ihmiset liikuttavat osoitinta tietämättään. Ilmiötä kutsutaan ideomotoriseksi liikkeeksi: kun ihminen keskittyy ajatukseen liikkeen suorittamisesta, hän päätyy tiedostamattaan tekemään samanlaisia vähäisiä liikkeitä. Ideomotoriikan tiedostaminen ei vaikuta ilmiöön. Jotkut ihmiset ovat kuitenkin sille herkempiä kuin toiset, ja alttius näyttää kytkeytyvän hypnoottiseen alttiuteen.
Viljaympyrä
Viljaympyrä eli viljapeltokuvio on pellolle tehty kuvio, joka on syntynyt viljan painautuessa maata vasten. Samalle pellolle voi ilmestyä useita erikokoisia kuvioita ja niitä saattavat yhdistää viivat. Viljapeltokuvioita on havaittu erityisesti 1970-luvulta alkaen Englannissa, mutta myös muun muassa Australiassa, Etelä-Afrikassa, Kiinassa ja Venäjällä. Viljapeltokuvioiden on usein väitetty olevan ufojen aikaansaannoksia.
Vuonna 1991 englantilainen taiteilijakaksikko ilmoitti, että he olivat alkaneet tehdä kuvioita 1970-luvulla saaden pian jäljittelijöitä.
Vuonna 1880 "Nature"-lehdessä selostettiin tapaus, jossa harrastelijatutkija John Rand Capron oli havainnut naapurinsa pellolla ympyröiden muotoon lakoutunutta viljaa. Selostus julkaistiin uudelleen vuonna 2000 "Journal of meteorology" -lehdessä.
Ufokirjallisuudessa on useita viljaympyröitä edeltäviä tapauksia, joissa sen sijaan että viljaa olisi kaadettu kuvioiksi, sitä on poltettu tai leikattu.Vuonna 1966 Australian Tullyssa eräs sokeriruokoviljelijä sanoi nähneensä lautasen muotoisen aluksen nousseen ylös suosta ja lentäneen pois. Paikalla ruo'ot olivat painautuneet pitkin vedenpintaa.
Joidenkin viljaympyräpaikkojen läheisyydessä on havaittu valoilmiöitä. Erään näkemyksen mukaan kuviot ovat syntyneet erilaisten luonnonilmiöiden kuten pyörretuulien myötä.
Viljaympyröitä tutkivaa näennäistieteellistä alaa kutsutaan cereologiaksi. Nimen on sanottu tulevan Rooman maanviljelyn jumalattaren Cereksen nimestä.
Vuonna 1991 kaksi brittiläistä taiteilijaa, Doug Bower ja Dave Chorley ilmoittivat tehneensä viljaympyröitä 20 vuoden ajan. Kaksikon mukaan he paljastivat tekonsa, koska valtio suunnitteli viljakuvioiden tutkimusta ja he eivät halunneet nähdä tuhlattavan verovaroja asiaan. Toisen tiedon mukaan syynä oli Bowerin vaimo, joka sai selville miehen yölliset retket ja pakotti hänet tunnustamaan asioiden oikean laidan. Haastattelussa Doug Bower kertoi saaneensa innoituksen viljaympyröiden tekoon Tullyn ufotapauksesta. Vuosia myöhemmin haastateltu Bower tarkensi, että heidän tarkoituksenaan ei ollut tehdä taidetta vaan saada kuviot näyttämään ufojen laskeutumisalustoilta.
Tapaukset saivat pian jatkoa muilta henkilöitä. Haastattelussa Rob Dickson ja John Lundberg kertoivat tehneensä 500 viljaympyrää. Ryhmässä oli mukana 13 henkilöä. He olivat suunnitelleet kuviot ensin tietokoneella ja pyytäneet maanomistajien lupaa tekemisilleen. Ilmiötä ruokkivat erilaiset uskovaiset, viljaympyröiden tutkijat sekä lehdet, jotka maksoivat maanomistajille valokuvista.
Tasmanialaisten viljaympyröiden alkuperäksi on esitetty myös vallabeja, jotka loikkivat huumaantuneina ympyrää syötyään saarella viljeltävien oopiumunikoiden siemenkotia.
Kesällä 1998 ilmestyi muun muassa Vantaalle viljaympyröitä. "Skeptikko"-lehdessä ilmestyi artikkeli asiasta. Ilmiön alkuperä ei selvinnyt. Suomenojalla Espoossa havaittiin viljapeltokuvioita heinäkuussa 2000.
Tampereen kauppakamari
Tampereen kauppakamari on Pirkanmaalla toimiva elinkeinoelämän edunvalvonta- ja palvelujärjestö, joka edistää Pirkanmaalla elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä, yrittäjyyttä, tervettä kilpailua ja kansainvälistymistä sekä valvoo elinkeinoelämän etuja edistäen sen ja viranomaisten välistä yhteistoimintaa.
Tampereen kauppakamarin jäseninä on noin 2 100 erikokoista ja eri toimialoja edustavaa yritystä ja yhteisöä. Jäsenyys kauppakamarissa on vapaaehtoista. Toiminta rahoitetaan jäsenmaksuilla ja maksullisilla palveluilla. Edunvalvontakohteet määritellään vuosittain yhteistyössä luottamushenkilöiden kanssa laadittavassa vaikuttamissuunnitelmassa. Kauppakamari ei ota vastaan maksullisia edunvalvontatoimeksiantoja.
Se on jäsenmäärältään toiseksi suurin Suomen 19 kauppakamarista, joiden yhteiselimenä toimii Keskuskauppakamari. Tampereen kauppakamarin puheenjohtaja on Minna Metsälä. Toimitusjohtaja on Antti Eskelinen ja hänen edeltäjiään Tommi Rasila (2004–2012), Harri Jaskari (2001–2004) ja Matti Hokkanen (1968–2000).
Kauppakamareiden toiminta perustuu Suomessa kauppakamarilakiin (878/2002). Sen mukaan kauppakamari on Keskuskauppakamarin jäsenyhteisö, jonka toiminta-alueena on Keskuskauppakamarin sille vahvistama alue. Kauppakamarin tehtävänä on kehittää elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä toiminta-alueellaan sekä hoitaa sille säädettyjä ja määrättyjä julkisia tehtäviä.
Venäjän väliaikainen hallitus vahvisti 10. elokuuta 1917 asetuksen kauppakamareista, joita tuli perustaa Helsinkiin, Tampereelle, Turkuun, Vaasaan ja Viipuriin. Tampereen kauppakamarin perustamista yritettiin useammassa kokouksessa marraskuusta 1917 alkaen, mutta lopullinen perustamispäätös siirtyi muun muassa sisällissodan takia vuoden 1918 toukokuuhun. Aluksi Tampereen kauppakamarin toiminta-alue oli nykyistä huomattavasti laajempi ja ulottui Porin ja Rauman alueilta Keski-Suomeen asti. Nykyisin Tampereen kauppakamarin toiminta-alue kattaa Pirkanmaan maakunnan sekä Kiikoisten kunnan Satakunnasta.
Kauppakamari
Kauppakamarit ovat järjestöjä, jotka edistävät yritystoimintaa ja talouden vapautta sekä toimivat elinkeinoelämän edunvalvojina. Lisäksi kauppakamarit toimivat muun muassa lainopillisina neuvonantajina ja järjestävät koulutusta. Markkinatalouden edistämiseen perustuvilla järjestöjen kannanotoilla ja tiedotustoiminnalla vaikutetaan yleensä paikallisesti alue- ja liikennepolitiikkaan, työvoiman saatavuuteen ja koulutuskysymyksiin.
Kauppakamari-nimeä saavat Suomessa käyttää vain Keskuskauppakamarin jäseninä olevat kauppakamarit. Eri maiden väliset kauppakamarit, kuten Saksalais-Suomalainen tai Suomalais-Venäläinen kauppakamari, eivät ole kauppakamarilaissa (Kauppakamarilaki 878/2002) määriteltyjä kauppakamareita. Myöskään Nuorkauppakamarit eivät ole osa laissa määriteltyä kauppakamarijärjestelmää vaan yksityisten henkilöiden kansainvälinen kouluttautumis- ja kehittämisjärjestö. Nämä organisaatiot ovat kuitenkin saaneet erillisen luvan käyttää nimessään termiä kauppakamari.
Kauppakamarit tuottavat maksullisina palveluina neuvontaa ja koulutusta; kauppakamarien jäsenet saavat alennuksia palvelujen hinnoista. Vaikka ovatkin yksityisen sektorin toimijoita, kauppakamareilla ja Keskuskauppakamarilla on myös julkisia tehtäviä, kuten ulkomaankaupan asiakirjojen vahvistaminen ja tilintarkastusjärjestelmän ylläpitäminen (Kauppakamarilaki 878/2002).
Ensimmäiset kauppakamarit perustettiin manner-Euroopassa vuonna 1599 suojelemaan kauppiaita merirosvoilta. Alkuperäisestä toiminta-ajatuksesta on edelleen jäljellä useimpien kauppakamarien tehtäviin kuuluva kaupan vapauden edistäminen.
Kauppakamarit ovat verkottuneet maailmanlaajuisesti ja osa niistä on mukana myös esim. eurooppalaisten kauppakamarien Eurochambres järjestössä ja kansainvälisesti International Chamber of Commerce (ICC) järjestössä. Kauppakamareita on maailmalla noin 12 000. Suomessa on 19 alueellista kauppakamaria, joissa on jäseniä yhteensä lähes 18 000. Jäsenet ovat pääasiassa PK-yrityksiä; myös useimmat kunnat ja monet elinkeinoelämän kehitysorganisaatiot ovat kauppakamarin jäseniä. Suomessa kauppakamarin jäsenyys on yrityksille vapaaehtoista. Monissa maissa yritysten jäsenyys kauppakamariin on pakollista ja niissä hoidetaan myös tehtäviä, joita Suomessa hoitavat muun muassa Patentti- ja rekisterihallitus sekä Finpro.
Suomessa kauppakamarit ylläpitävät mm. LKV (laillistettu kiinteistövälittäjä) nimikkeen, HTM (hyväksytty tilimies) tilintarkastajien ja KHT (keskuskauppakamarin hyväksymä tilintarkastaja) tutkintojärjestelmiä sekä tavarantarkastajatoimintaa. Historiallisia kauppakamarin saavutuksia ovat myös kansainvälisessä kaupankäynnissä yleisesti käytetyt Incoterms toimituslausekkeet sekä sopimusriitojen sovittelu, eli arbitraatiomenettelyt.
Markku Peltola
Markku Juhani "Peltsi" Peltola (12. heinäkuuta 1956 Helsinki – 31. joulukuuta 2007 Kangasala) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja muusikko. Hän vietti lapsuutensa synnyinkaupungissaan Helsingissä. Hän oli mukana Tampereella Kulttuuriravintola Telakan toiminnassa, jonka yksi perustajajäsen hän oli.
Peltola aloitti Helsingissä Kellariteatterissa, siirtyi 1980-luvun alussa Vaasan kaupunginteatteriin ja sieltä Kajaaniin. Laitosteattereiden jälkeen hän liittyi monitaiteelliseen Motelli Skronkle -ryhmään. Hänen viimeinen ohjauksensa Telakalle oli "Aktivisti".
Peltolan tunnetuin elokuvarooli on miespääosa Aki Kaurismäen 2002 ensi-iltaan tulleessa elokuvassa "Mies vailla menneisyyttä". Muita elokuvia, joissa Peltola näyttelee, ovat muun muassa "Vares", "V2 – Jäätynyt enkeli", "Hymypoika", "Kauas pilvet karkaavat", "Ruokala Lokki", "Jadesoturi" ja "Perhoshäkki".
Peltola oli 1980-luvun alusta asti soittanut bassoa ja laulanut Motelli Skronkle -yhtyeessä. Hän teki kaksi soololevyä. Ensimmäinen, "Buster Keatonin ratsutilalla", jonka julkaisi Ektro Records -pienlevy-yhtiö, ilmestyi vuonna 2003 ja toinen, "Buster Keaton tarkistaa idän ja lännen", vuonna 2006.
Peltola kuoli vaikeaan sairauteen 31. joulukuuta 2007 aamuyöllä kotonaan Kangasalla.
Pekka Lehdon ohjaamassa Kalervo Palsasta kertovassa elokuvassa "Kalervo Palsa ja kuriton käsi" Peltolalla on kaksi roolia, toinen intiaanipäällikkönä ja toinen Palsan isänä.
Markku-liitto valitsi vuonna 2003 Peltolan seitsemänneksi "vuoden Markuksi".
Aki Kaurismäen Suomi-trilogia
Suomi-trilogia on kolmesta elokuvasta koostuva Aki Kaurismäen ohjaama ja käsikirjoittama kokonaisuus. Kaikki osat ovat juoneltaan itsenäisiä elokuvia. Trilogian kaikki kolme osaa ovat olleet mukana Cannesin elokuvafestivaalien kilpailusarjassa.
Elokuvat tarkastelevat Suomea vähäosaisten näkökulmasta. Elokuvien aiheina ovat työttömyys, kodittomuus ja syrjäytyminen. Trilogia koostuu seuraavista elokuvista:
EE-ilmiö
EE-ilmiö (engl. "experimenter effect" tai "expectancy effect") on yleinen ongelma tieteellisissä kokeissa. Termiä käytetään yleensä paranormaalien ilmiöiden tutkimuksen yhteydessä.
EE-ilmiö tarkoittaa, että tutkija tai tutkimuksen kohde odottaa saavansa tietyn lopputuloksen kokeesta ja on taipuvainen löytämään sen saaduista havainnoista ("expectancy effect") tai että tutkija vaikuttaa tutkimuksen tulokseen ("experimenter effect", esimerkiksi odotettua paranormaalia ilmiötä ei saada aikaan tutkimustilanteessa).
Jälkimmäisessä EE-ilmiössä on parapsykologiaan uskovien mielestä kyse siitä, että skeptiset tutkijat estävät ilmiöt, kun taas skeptikoiden mielestä EE-ilmiö on osoitus siitä, ettei paranormaaleja ilmiöitä voida toistaa kontrolloiduissa olosuhteissa.
John Peel
John Robert Parker Ravenscroft (30. elokuuta 1939 – 25. lokakuuta 2004), tunnetummin John Peel, oli BBC:n musiikkitoimittaja. Hän työskenteli BBC:ssä vuodesta 1967 kuolemaansa asti. Peel oli ensimmäisiä, jotka toivat suuren yleisön tietoisuuteen muun muassa punk-, reggae- ja hip hop -musiikkia.
Käytyään armeijan Peel muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Seitsemän vuoden aikana hän työskenteli useilla radioasemilla ja palasi takaisin Isoon-Britanniaan vuonna 1967. Peel toimi hetken DJ:nä luvattomalla radioasemalla "Radio Londonilla" ennen kuin hänet palkattiin vasta perustettuun BBC:n populaarimusiikkiin keskittyneeseen Radio 1:een. Yli 40 vuoden ura musiikkitoimittajana kertoo miten intohimoisesti hän suhtautui musiikkiin ja radiotyöhön.
Peelin tunnetuin ja pitkäkestoisin ohjelma oli "The Peel Session". Lähes jokainen merkittävä yhtye tai artisti ja useat sadat tuntemattomammat ovat tehneet oman Peel Sessionin. Suomalaisista yhtyeistä oman Peel Sessionin ovat päässeet tekemään ainakin Aavikko, Circle, Deep Turtle ja Pan sonic. Merkittävimmistä yhtyeistä vain The Beatles, The Rolling Stones ja Oasis eivät ole olleet Peel Sessionissa.
Myös Suomessa John Peelillä oli vuosina 1987–2003 oma erikoisohjelma Rockradiossa, Radiomafiassa ja YleX:ssä. Ohjelmassa Peel soitti kaikkea mahdollista: country-kappaleen jälkeen saattoi tulla monotonista teknoa. Peelin tavaramerkkinä oli myös soittaa vahingossa levyjä väärällä nopeudella, joka sitten korjattiin ja soittaminen aloitettiin alusta.
Pan Sonic
Pan Sonic (vuoteen 1998 asti Panasonic) oli suomalainen elektronista avantgarde-musiikkia tuottava duo. Yhtye perustettiin vuonna 1993 ja siihen kuuluivat Mika Vainio ja Ilpo Väisänen.
Pan Sonicin musiikki on hyvin staattista ja minimalistista, ja yhtyeen äänimaailmasta on löydettävissä yhteyksiä 1950- ja 1960-luvun darmstadtilaiseen konemusiikkiin sekä muun muassa suomalaisen konemusiikin pioneeriin Erkki Kurenniemeen. He tuottivat äänet julkaisuissaan ja live-esiintymisissään osin omatekoisilla ja modifioiduilla syntetisaattoreilla ja efektilaitteilla, joita yhtyeelle rakensi Jari Lehtinen.
Pan Sonic, kuten monet muut suomalaiset elektronisen musiikin yhtyeet ja artistit, on huomattavasti tunnetumpi ja arvostetumpi ulkomailla kuin kotimaassa. Pan Sonic on esiintynyt niin festivaaleilla kuten (Sónar ja Avanto) kuin taidegallerioissa.
Pan Sonic levytti brittiläiselle Mute Recordsin Blast First -levymerkille.
Pan Sonic on säveltänyt musiikin Mika Taanilan ja Jussi Eerolan ohjaamaan dokumenttiin "Atomin paluu", joka kertoo Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakennushankkeesta. "Atomin paluu" sai ensi-iltansa Suomen elokuvateattereissa 6.11.2015.
Mika Vainio kuoli 13. huhtikuuta 2017 53 vuoden ikäisenä.
Materialismi (täsmennyssivu)
Materialismi on aineeseen liittyvä käsite, joka voidaan nähdä usealta kannalta:
Panteismi
Panteismi (kreikan "pan", ’kaikki’ ja "theos", ’jumala’) on näkemys, jonka mukaan kaikkeus eli luonto on sama kuin jumala. Panteisti ei usko useisiin persoonallisiin jumaliin vaan yhteen jumalaan, joka on maailmankaikkeus ja sen aine, voimat ja luonnonlait. Panteismissa Jumalan ajatellaan olevan persoonaton ja ääretön, eikä jumalan lisäksi voi olla muuta todellisuutta.
Panteistisia ajatuksia esiintyy esimerkiksi hindulaisuuden Advaita Vedanta -koulukunnassa, joissain kabbalistisen juutalaisuuden suuntauksissa, kelttiläisessä henkisyydessä ja suufimystiikassa. Länsimaisen filosofian historiassa on ollut useita panteistisesti ajatelleita filosofeja. Panteistisia käsityksiä ovat kannattaneet esimerkiksi Giordano Bruno, Baruch Spinoza, Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich von Schelling, Charles S. Peirce, William James, Ernst Haeckel ja Henri Bergson. Myös populaarikulttuurissa käsitellään joskus panteistisia teemoja, kuten elokuvissa "Tähtien sota", "Avatar" ja "Leijonakuningas".
Panteismista kirjoitti ensimmäisenä irlantilainen filosofi John Toland kirjassaan "Socinianism Truly Stated" (1705). Hän käytti adjektiivia ’panteistinen’, ja neljä vuotta myöhemmin eräs toinen kirjoittaja käytti ensi kertaa termiä ’panteismi’.
Essentialismi
Essentialismi eli olemusajattelu (, olemus) on käsitys, jonka mukaan asioilla on jonkinlainen sisäänrakennettu olemus, joka tekee niistä sellaisia kuin ne ovat. Siitä, millainen tämä olemus on, käsitykset vaihtelevat.
Olemusajattelu on oppi, jolle Aristoteles loi perustan esittäessään "formaalisen syyn" muodoksi tai olemukseksi joka on pysyvä malli sille, millainen asian tulisi olla. Määritelmästä seuraa se, että luonnon tapahtumat ovat selitettävissä viittaamalla luontokappaleen olemukseen. Olemus on tietyn luontokappaleen luonnollisin tila, ja siten tuon luontokappaleen "oikea" tapa toimia.
Olemusajattelun perustana on, että jokaisella luontokappaleella on jokin olemus, joka erottaa hänet kaikista muista luontokappaleista.
Aristoteleen näkemys oli, että on olemassa erityinen idea tai muoto, joka määrittää olion esimerkiksi ihmiseksi. Platon oli ottanut tämän ajatuksen oman ideamaailmansa lähtökohdaksi ja hän määritti ihmisen sielun piirteeksi joka erottaa tämän kaikesta muusta. Vastaavaa näkemystä ovat sittemmin kannattaneet muun muassa René Descartes ja Immanuel Kant. Vastaavanlainen olemusajattelu on erittäin tyypillistä myös erilaisille kristillisille ihmiskäsityksille, joissa ihmiset nähdään toimivina sieluina osana korkeampaa suunnitelmaa.
Olemusajattelu johtaa siihen, että ihmisen olemus sekä oikea ja väärä toiminta johdetaan luonnollisesta järjestyksestä, jota todellisuus itsessään noudattaa. Esimerkiksi keskiajalla kristilliset jumaluusoppineet puhuivat luonnonlaista, joka määrittää hyvän ja pahan.
Olemusajattelua on sanottu naturalistisen virhepäättelyn yleisimmäksi muodoksi. Arkiajattelussa olemusajattelun on sanottu näyttäytyvän tapoina ajatella ”näin asia on” tai ”näin on aina ollut”.
Pahat pojat (vuoden 2003 elokuva)
Pahat pojat on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Aleksi Mäkelän ohjaama komediallinen rikosdraama, joka perustuu löyhästi Koistisen veljesten (”Euran Daltonien”) elämään.
Veljeksiä esittävät Peter Franzén, Niko Saarela, Lauri Nurkse ja Jasper Pääkkönen sekä heidän isäänsä Joukoa Vesa-Matti Loiri. Outi Mäenpää näyttelee elokuvan alussa poikien äitiä Sirkkaa.
"Pahat pojat" on Suomessa viidenneksitoista katsotuin kotimainen elokuva ja toiseksi katsotuin 2000-luvulla tehty kotimainen elokuva Aku Louhimiehen "Tuntemattoman sotilaan" jälkeen. Elokuva voitti kaksi Jussi-palkintoa: Pini Hellstedt parhaasta kuvauksesta ja Jyrki Rahkonen parhaasta äänisuunnittelusta.
Elokuva kertoo neljästä veljeksestä, Otto, Matti, Ilkka ja Eero Takkusesta, joilta skitsofreniaa sairastava, Raamattua omin päin tulkitseva isä Jouko on vienyt kaiken muun paitsi rakastamisen kyvyn. Pojat ovat kasvaneet kurinpitäjänään nyrkki ja sirppi. Pojat ovat siveellisyyden perikuvia, lukuun ottamatta erästä seikkaa: he ovat ryöstäneet useita rahapeliautomaatteja, bensiiniasemia, posteja ja pankkeja. Lisäksi mielisairaalasta karannut Jouko-isä yrittää saada itselleen poikien ryöväämät rahat, sillä hänen käsityksensä mukaan valtio on hänelle ne velkaa.
"Pahat pojat" -elokuvan näki elokuvateattereissa 614 628 katsojaa. Se on Suomen historian 14. katsotuin kotimainen elokuva.
Poliisiammattikorkeakoulussa tehtiin vuonna 2004 tutkimus "Pahat pojat" -elokuvan vaikutuksesta niin sanottuun jäljittelyrikollisuuteen. Tutkimuksessa todettiin elokuvan innostaneen jonkin verran samankaltaisiin rikoksiin.
SRAM
SRAM () eli staattinen RAM-muisti on puolijohdetekniikalla toteutettu muistityyppi.
SRAM eroaa DRAM-muistista siten, että DRAM-muistikennon kondensaattoria on virkistettävä säännöllisesti, koska muutoin se kadottaa tietonsa. SRAM-muistisolu koostuu kiikkupiiristä, joka on toteutettu muutamalla transistorilla. Kiikkupiiri on asetetun tilansa säilyttävä eli staattinen niin pitkään kuin käyttöjännite on kytkettynä, joten tarvetta virkistykselle ei ole. SRAMista voidaan tehdä erittäin nopeaa, koska data voidaan lukea suoraan solun ulosmenolinjalta ilman erityistoimenpiteitä, ja SRAM voidaan valmistaa samalla nopealla logiikkaprosessilla kuin yleiskäyttöiset piirit. SRAM-muisti sijaitsee usein fyysisesti samalla mikropiirillä kuin sitä käyttävä suoritin, kun puolestaan DRAM sijaitsee omalla piirillään. SRAM vaatii n. 6−8 kertaa enemmän tilaa piiriltä kuin DRAM, eli samaan tilaan ja samalla hinnalla saadaan valmistettua 6−8 kertaa enemmän DRAM-muistia kuin SRAM-muistia, mistä syystä SRAMia käytetään lähinnä puskuri- ja välimuistina sekä esimerkiksi paristovarmennettuna asetusmuistina.
SRAM-piirien rajapinta on tyypillisesti erilainen kuin DRAM-piirien; SRAM-piireillä on tyypillisesti täysleveä osoiteväylä, jolloin koko osoite voidaan syöttää kerralla, eikä osoitteen syöttämisestä useammassa osassa aiheudu ylimääräistä viivettä, kuten DRAMin kohdalla.
Luettelo uskonnoista
Tämä on luettelo uskonnoista. 
Vuoden 1850 jälkeen perustettuja uususkontoja.
Harry Houdini
Harry Houdini (alkuaan Erik Weisz, myöhemmin Ehrich Weiss, 24. maaliskuuta 1874 Budapest, Itävalta-Unkari – 31. lokakuuta 1926, Detroit, Yhdysvallat) on kaikkien aikojen kuuluisimpia taikureita ja kahlekuninkaita.
Erik Weisz syntyi Budapestissa 1874. Hänen isänsä oli juutalainen rabbi. Perhe muutti Wisconsiniin Yhdysvaltoihin, kun Erik oli nelivuotias. He muuttivat nimensä kirjoitusasuksi Weiss ja Erikin etunimeksi Ehrich.
Weiss ryhtyi 1891 ammattimaiseksi taikuriksi ja alkoi kutsua itseään Harry Houdiniksi kuuluisan ranskalaisen taikurin Jean Eugène Robert-Houdinin mukaan. Hän muutti nimensä virallisesti 1913.
Houdini aloitti uransa korttitempuilla ja muilla perinteisillä taikatempuilla, mutta alkoi pian kokeilla kahleista vapautumista. Vuonna 1899 hän tapasi showmies Martin Beckin, joka ihastui hänen käsirautatemppuihinsa. Beck pyysi Houdinia keskittymään kahlekuningastemppuihin ja kiinnitti tämän "Orpheum vaudeville" -kiertueelleen, joka kiersi ympäri Yhdysvaltoja ja seuraavana vuonna Euroopassa. Palattuaan kiertueelta 1904 Houdini oli jo sensaatio.
1900- ja 1910-luvuilla Houdini esitti temppujaan menestyksekkäästi ympäri Yhdysvaltoja. Beck ja Houdini selittivät monet tempuista 1920-luvulla kirjoittamissaan kirjoissa. Monet lukoista ja käsiraudoista avautuivat oikein kohdistetulla voimankäytöllä. Hänellä saattoi myös olla mukanaan sopivia tiirikoita tai avaimia. Pakkopaidasta poistuminen onnistui esimerkiksi, kun kykeni vääntämään olkapäänsä pois sijoiltaan.
Vaikka temput olivat vaikeita, myös Houdinin veli Theo Weiss esitti niitä omalla kiertueellaan nimellä "Hardeen". Suurin ero veljeksillä oli pakkopaidasta pakenemisessa: Houdini pystyi saamaan molemmat olkapäänsä pois sijoiltaan vapautuakseen, Theo vain toisen.
Taikuuden lisäksi Houdini oli kiinnostunut 1920-luvulta lähtien spiritismistä, ja hän yritti ottaa yhteyttä edesmenneeseen äitiinsä. Houdinista tuli kuitenkin skeptikko, ja hän paljasti taikuritaitojensa avulla huijareita, jotka olivat hämänneet tiedemiehiä ja tutkijoita. Hänestä tuli Scientific Americanin jäsen. Järjestö lupasi rahapalkkion sille meediolle, joka voisi todistettavasti esittää yliluonnollisia kykyjä. Houdini esitteli paljastamiensa huijarimeedioiden temppuja esiintymiskiertueillaan sekä kirjoissaan "The Right Way to Do Wrong" (1906), "Miracle-Mongers and their Methods" (1920), "A Magician Among the Spirits" (1924) ja "Houdini Exposes the Tricks Used by Boston Medium ’Margery’" (1924).
Tämän harrastuksensa ansiosta Houdini ystävystyi Arthur Conan Doylen kanssa, joka uskoi lujasti yliluonnolliseen. Conan Doylen vaimo jopa uskoi saaneensa yhteyden Houdinin kuolleeseen äitiin, mikä ei vakuuttanut Houdinia.
Houdini kuoli vatsakalvontulehdukseen 52-vuotiaana halloweenina 1926. Hän oli saanut iskun vatsaansa pari viikkoa aiemmin Montrealissa, kun hän oli yllyttänyt erästä nuorukaista lyömään häntä vatsaan niin lujaa kuin vain kykenee. Houdini ei kuitenkaan ehtinyt jännittää vatsalihaksiaan ennen iskua. Houdinin hautajaiset pidettiin 4. marraskuuta New Yorkissa, ja yleisöä oli paikalla yli 2 000 henkeä.
Useimpien haamukirjoittaja oli Walter Gibson.
Jääkiekon maailmancup
Jääkiekon maailmancup () on ammattilaisliiga NHL:n, pelaajayhdistys NHLPA:n ja kansainvälisen jääkiekkoliitto IIHF:n järjestämä jääkiekkoturnaus. Ensimmäinen maailmancup pelattiin vuonna 1996, toinen 2004 ja kolmas 2016. Aikaisemmin turnaus tunnettiin nimellä Kanada-cup () ja se pelattiin vuosina 1976, 1981, 1984, 1987 ja 1991.
Maailmancup on kahdeksan joukkueen kilpailu kun taas Kanada-cup vietiin läpi kuuden maan voimin. Uusi turnaus oli osaltaan reaktio Slovakian itsenäistymiseen ja liittymiseen jääkiekkoperheeseen. Turnaus pelataan syksyisin ennen NHL:n ja Euroopan kansallisten sarjojen alkua, joten siihen voivat osallistua kaikki parhaat pelaajat. Erona Kanada-cupiin on sekin, että osa alkupeleistä pelataan Euroopassa. Maailmancup pelataan NHL-säännöillä, esimerkiksi pelikenttänä on kapea kaukalo.
Maailmancupiin osallistuivat MM-kilpailuiden kahdeksan parasta maata, jotka oli jaettu Euroopan ja Pohjois-Amerikan lohkoon. Lohkossa oli ensin yksinkertainen alkusarja, jonka jälkeen lohkonsisäiset pudotuspelit; lohkovoittaja vastaan neljänneksi sijoittunut ja toinen vastaan kolmas. Tämän vaiheen jälkeen otteluiden voittajat pelasivat Pohjois-Amerikassa yhden pudotuspeliottelun, joista voittajat etenevät loppuotteluun. Slovakia ja Venäjä pelasivat Pohjois-Amerikan lohkossa, jotta lohkot olisivat tasakokoiset.
24. tammikuuta 2015 vahvistettiin turnauksen pelattavan syksyllä 2016 Torontossa. Turnaukseen osallistuvat Yhdysvallat, Kanada, Suomi, Ruotsi, Tšekki, Venäjä ja uusina joukkueina alle 23-vuotiaiden Pohjois-Amerikkalaisten yhdistelmäjoukkue sekä tähdistöjoukkue, joka koostuu muiden Euroopan maiden pelaajista. Vuonna 2020 turnausta ei järjestetä.
Neuvostoliiton ollessa yhä voimissaan Kanada-cupeihin sisältyi aina myös poliittisia jännitteitä. Kyseessä oli myös kahden ideologian voimien mittelö.
Vuoden 1981 cup oli tarkoitus järjestää jo vuonna 1980, mutta Neuvostoliiton hyökkäys Afganistaniin sekä sitä seurannut kahnaus Yhdysvaltain kanssa (Yhdysvallat mm. päätti boikotoida Moskovan Olympialaisia) siirsi turnausta vuodella. Kanadan finaalissa kärsimä 1–8-tappio Neuvostoliitolle (jota on myös kutsuttu Montréalin verilöylyksi) on edelleen suurin Kanadan maajoukkueen kärsimä tappio niissä otteluissa, joissa se on pelannut parhaalla mahdollisella joukkueella.
Vuoden 1987 finaaleja monet pitävät edelleen parhaana koskaan pelattuna jääkiekkona. Finaalit pelattiin paras kolmesta -systeemillä; kaikki kolme finaalia päättyivät lukemiin 6-5 ja kaksi ensimmäistä vasta jatkoajalla. Kolmaskin finaali oli jo vahvasti menossa jatkoajalle; voittomaali syntyi reilu minuutti ennen loppua. Finaalit herättävät edelleen suuria intohimoja keskustelupalstoilla ja eri yhteyksissä, etenkin niiden tuomaritoiminta.
Uustomismi
Uustomismi on filosofis-teologinen suuntaus, joka syntyi jatkona klassiselle tomismille modernismiliikkeen yleistymisen myötä. Alkuperäinen tomismi oli jäänyt 1800-luvun lopussa pahasti silloisen fysiikan ja luonnontieteiden jalkoihin aristoteelisen fysiikkakuvansa takia, ja katolisen kirkon sisällä alkoi syntyä liikehdintää tomististen opetusten päivittämisestä vastaamaan moderneja arvoja. Se pyrki myös hylkäämään vanhan skolastiikan, ja synnyttämään Immanuel Kantin ja myöhemmin Henri Bergsonin kaltaisten filosofien työn pohjalta synteesin siitä, uusskolastiikan. Ironista kyllä, katolinen kirkko hyökkäsi modernismia vastoin muutoin kaikilla muilla yhteiskunnan osa-alueilla, ja uustomismi pitäisikin nähdä valtavirtamodernismin ulkopuolella vaikuttavalta vaihtoehtotulkinnalta modernismin arvoista.
Dekonstruktio
Dekonstruktio on jälkistrukturalistisen ranskalaisfilosofi Jacques Derridan kehittämä kriittinen lukutapa. Sen tavoitteena on tuoda esiin käsityksissä ja käsitteissä piileviä ristiriitaisuuksia ja osoittaa kielen ja yleisesti merkityksen häilyvyys . Dekonstruktiosta on tullut merkittävä teoreettinen käsite mannermaisessa filosofiassa ja kirjallisuuskritiikissä sekä kirjallisuudentutkimuksessa.
Dekonstruktiivisen lukutavan mukaan esimerkiksi mikään kirja ei ole yksiselitteisesti yhden tekijän kirjoittama ja selkeää viestiä kommunikoiva teksti, vaan pikemminkin joukko konflikteja tietyssä kulttuurissa tai maailmankuvassa. Tekstin dekonstruoinnin uskotaan paljastavan useita erilaisia yhtäaikaisia näkökulmia, jotka saattavat olla myös ristiriidassa keskenään. Näin dekonstruoiva luenta tuottaa useita mahdollisia näkökulmia, jotka useimmiten on peitetty tai jätetty huomiotta perinteisemmässä luennassa.
Useimmiten dekonstruktio keskittyy mm. vastapareihin tekstissä, esimerkiksi maskuliinisuuteen ja feminiinisyyteen tai homouteen ja heterouteen, ja pyrkii esittämään ne yhteen kietoutuneina ja mahdottomina erottaa. Dekonstruktionistien mukaan jonkin seikan merkitys syntyy aina suhteessa siihen mitä se ei ole. Tästä he johtavat ajatuksen, ettei merkitystä ole olemassa minkäänlaisena selkeänä absoluuttisena kategoriana.
Derridan itsensä käyttämä esimerkki on kirjan painaminen. Sen yhteydessä kirjan sivuille syntyy marginaali. Marginaalista ei pääse eroon. Tekstiä lukiessa syntyy välttämättä merkityksiä, joita alkuperäisestä tekstistä ei löydy. Jos ne kirjoittaa auki tekstin sekaan ja latoo uuden kirjan, syntyy jälleen uusi marginaali.
Intertekstuaalisuus on nykyaikaisen kirjallisen analyysin vakiotyökaluja, ja sen katsotaan juontuneen pitkälti dekonstruktiosta.
Muinaisenglanti
Muinaisenglanti ("Old English") on nimitys nykyisen englannin kielen varhaismuodolle, jota puhuttiin Ison-Britannian eteläosissa noin 400-luvulta jaa. (kansainvaellusajalta) normannien valloitusretken (1066) tienoille asti. Kieltä on kutsuttu myös "anglosaksiksi". Normannivalloituksen myötä kieli alkoi muuttua, kun siihen tuli vaikutteita ranskasta. Nykyään tätä myöhempää kielen muotoa kutsutaan keskienglanniksi.
Muinaisenglanti on länsigermaaninen kieli ja siten sukua friisille ja muinaissaksille. Se muistuttaa myös muinaisnorjaa ja siten islantia. Muinaisenglannin kielioppi on monimutkaisempi kuin nykyenglannin, ja se muistuttaa hieman nykyisen saksan kielioppia. Oletettu ääntämisasu seuraa melko tarkkaan kirjoitusasua, toisin kuin nykyenglannissa.
Muinaisenglantia kirjoitettiin aluksi riimuilla, mutta myöhemmin kirjoitusjärjestelmä vaihdettiin latinalaiseen aakkostoon muutamilla lisäkirjaimilla.
Teksti on eeppisestä runoelmasta Beowulf. Pisteitä, pilkkuja ja muita välimerkkejä ei alkuperäistekstissä käytetty.
Isä meidän muinaisenglanniksi:
Etyleeniglykoli
Etyleeniglykoli on kahdenarvoinen alkoholi eli dioli, koska se sisältää kaksi hydroksyyliryhmää (-OH). Se on puhtaassa muodossaan väritön, hajuton, hieman siirappimainen makea neste. Etyleeniglykolin rakennekaava on HOCHCHOH, leimahduspiste 111 °C (c.c.) ja itsesyttymislämpötila 398 °C. Etyleeniglykolista käytetään myös nimityksiä "glykoli", "monoetyyliglykoli", "etan-1,2-dioli" ja "1,2-dihydroksietaani". Sen viskositeetti on 16,1 N·s/m.
Etyleeniglykoli liukenee täysin veteen, alkoholiin ja asetoniin sekä huonosti mm. bentseeniin, tolueeniin, dikloorietaaniin ja kloroformiin. Etyleeniglykoli hapettuu helposti ja reaktio voi olla kiivas kloorisulfonihapon, fosfori(V)sulfidin, perkloorihapon, savuavan rikkihapon ja rikkihapon kanssa. Tästä reaktioherkkyydestä hapen, aldehydien, happojen ja muiden hapettimien kanssa voi aiheutua palo- ja räjähdysvaara.
Useimpien alkoholien tavoin se on myrkyllinen. Elimistössä etyleeniglykoli metabolisoituu ensin glykolialdehydiksi, joka sitten oksidoituu glykolihapoksi, glyoksyylihapoksi ja oksaalihapoksi. Juuri glykoksyyli- ja oksaalihapot aiheuttavat metabolisen asidoosin ja munuaisvauriot, joita etyleeniglykolimyrkytyksessä tapahtuu. Noin 50 millilitraa etyleeniglykolia riittää surmaamaan aikuisen ihmisen. Etyleeniglykolin myrkkyvaikutukset kohdistuvat lähinnä keskushermostoon ja munuaisiin. Henkilö, joka on ottanut etyleeniglykolia on vietävä nopeasti ensiapuun. Mikäli myrkytyksen uhri on tajuissaan, hänelle voi antaa ensiavuksi maitoa tai vettä hidastamaan oksaalihapon vaikutuksia. Ensiapuna annettava fomepitsoli on alkoholidehydrogenaasin kilpaileva inhibiittori, entsyymin joka katalysoi reaktiota, jossa alkoholit hapettuvat vastaaviksi aldehydeiksi.
Etyleeniglykolia valmisti ensimmäisen kerran ranskalainen kemisti Charles Wurtz vuonna 1859. Laajamittainen teollinen tuotanto alkoi vuonna 1937.
Etyleeniglykolin ja veden seoksen sulamispiste on matalampi kuin veden sulamispiste. Seos kestää kovaa pakkasta jäätymättä. Tästä syystä etyleeniglykolia käytetään autojen jäähdytysnesteissä parantamaan pakkaskestävyyttä.
Jäähdytysnesteissä käytetään nykyään myös propyleeniglykolia, joka etyleeniglykolista poiketen ei ole kovin myrkyllistä.
IUPAC
IUPAC (International Union of Pure and Applied Chemistry, eli kansainvälinen teoreettisen ja sovelletun kemian liitto) on järjestö, jonka tehtävänä on standardisoida kemian sanastoa ja mittausmenetelmiä. IUPAC myös päivittää viimeisimpiä tietoja atomien massoista ja muusta alati tarkentuvasta datasta. Kemiallisten yhdisteiden IUPAC-nimeämiskäytäntö on kansainvälisesti tunnustettu standardi.
IUPAC:n orgaanisten yhdisteiden nimeämiskäytäntö
IUPAC:n orgaanisten yhdisteiden nimeämiskäytäntö on kansainvälinen systemaattinen tapa nimetä orgaanisia yhdisteitä. Käytäntö pyrkii tilanteeseen, jossa jokaisella yhdisteellä on nimi, josta yhdisteen rakenne voidaan yksiselitteisesti päätellä.
IUPAC-nimeämiskäytännössä käytetään etuliitteitä, päätteitä ja nimensisäisiä liitteitä kuvailemaan funktionaalisten ryhmien sijaintia yhdisteessä.
Yksinkertaisista kovalenttisista sidoksista rakentuneista hiiliyhdisteistä käytetään nimeä alkaanit, ja ne tunnistetaan pääteestä "-aani". Jos yhdiste on renkaan muotoinen, saa se etuliitteen "syklo-". Sen jälkeen tulee hiiliatomien (C) lukumäärän ilmoittava liite:
3-hiilinen avoin alkaani: "propaani"
5-hiilinen syklinen alkaani: "syklopentaani"
Nykyaikainen sodankäynti
Nykyaikainen sodankäynti tarkoittaa yleensä modernina aikana käytyjä sotia, karkeasti lukien toisesta maailmansodasta tähän päivään asti. Nykyaikaisen sodankäynnin luonteeseen kuuluu sekä kehittyneen teknologian käyttö että epäsymmetrisen sodankäynnin menetelmät.
Useimmat nykyaikaiset sodat on käyty joko niin sanottujen kolmannen maailman valtioiden välillä tai yhden suurvallan ja jonkin kolmannen osapuolen välisinä.
Sähkömagneettinen vuorovaikutus
Sähkömagneettinen vuorovaikutus (sähkövoima) on yksi standardimallin neljästä perusvuorovaikutuksesta. Se saa aikaan sähköiset ja magneettiset ilmiöt. Sen välittäjähiukkasia ovat fotonit.
Sähkömagneettisen vuorovaikutuksen tuntevat kaikki varatut hiukkaset. Jos niiden varaukset ovat keskenään samanmerkkiset, ne hylkivät toisiaan, mutta jos ne ovat erimerkkiset, hiukkaset vetävät toisiaan puoleensa. Jos sähköisesti varatut hiukkaset ovat liikkeessä toisiinsa nähden, niiden välillä vaikuttavat myös magneettiset voimat.
Aineen perushiukkasista protonilla on positiivinen, elektronilla negatiivinen varaus. Niiden välinen sähköinen vetovoima pitää atomia koossa. Sähkömagneettinen vuorovaikutus saa eri tavoin aikaan myös kaikki atomien välillä vallitsevat kemialliset sidosvoimat, ja ne pitävät koossa myös molekyylejä ja kaikkia tunnettuja aineita.
Protonin ja elektronin välinen sähkö­magneettinen vuoro­vaikutus on noin 10 kertaa voimakkaampi kuin niiden välinen gravitaatiovuorovaikutus.. Mutta makro­skooppisissa kappaleissa ei yleensä ole netto­sähkö­varausta tai se on hyvin pieni. Sen vuoksi suurilla etäisyyksillä kappaleiden väliset sähköiset veto- ja poisto­voimat kumoavat toisensa, ja esimerkiksi taivaankappaleiden liikkeisiin vaikuttaakin käytännössä yksinomaan gravitaatio. Kaksi muuta perus­vuoro­vaikutusta, vahva ja heikko vuorovaikutus taas vaikuttavat vain hyvin lyhyillä etäisyyksillä, käytännössä vain atomi­ytimen sisällä.
Klassisessa fysiikassa sähkömagneettiset ilmiöt kuvataan Maxwellin yhtälöiden avulla. Ne kuvaavat varausten ja sähkövirtojen aikaansaamia sähkö- ja magneetti­kenttiä ja sitä, miten ne liittyvät toisiinsa. Niistä seuraa myös sähkö­magneettisten aaltojen mahdollisuus. On osoittautunut, että valokin muodostuu sähkö­magneettisia aalloista, joiden aallonpituus on tietyllä välillä.
Sähkömagneettisia vuorovaikutuksia kuvaava kvanttikenttäteoria on nimeltään kvanttielektrodynamiikka eli QED. Se on tarkin tunnettu fysikaalinen teoria. Sen ennuste elektronin magneettiselle momentille pitää paikkansa kymmenen numeron tarkkuudella. Klassisessa fysiikassa sähkömagneettiset ilmiöt kuvataan Maxwellin yhtälöiden avulla.
Kvanttielektrodynamiikka on muodoltaan kenttäteoria, joka on esikuvana monille muille kenttäteorioille, kuten kvanttiväridynamiikalle. QED:n suurin ansio on erään sen kehittäjän, Richard Feynmanin, mukaan nimetyt Feynmanin graafit. Ne antavat uuden tavan kuvata fysiikan ilmiöitä, nimittäin piirtämällä tutkittava reaktio saadaan sen vaikutusmatriisi muodostettua. Feynmanin graafit muodostuvat vertekseistä ja propagaattoreista, joihin jokaiseen liittyy tietty termi, ja seuraamalla kuvaajaa voidaan termejä asetella perättäin ja laskea vaikutusala eri reaktioille.
Toisen tai korkeamman kertaluvun graafien vaikutusala on suoraan laskettuna ääretön. Tämä ongelma on ratkaistu renormalisaatiolla. Renormalisaatiossa tulee laskea yhteen kaikki samaa kertalukua olevat graafit. Lisäksi teoreettisiin (paljaisiin) massoihin ja varauksiin täytyy lisätä korjaustermit, joilla säteilykorjauksia sisältävät fysikaaliset massat ja varaukset saavat mitatut arvonsa.
Perusvuorovaikutus
Perusvuorovaikutus on mekanismi, jolla alkeishiukkaset vuorovaikuttavat keskenään ja jota ei nykyisin voida kuvailla yhtenäisellä matemaattisella rakenteella. Erilaisia matemaattisia malleja on kehitetty kuvaamaan perusvuorovaikutuksia. Kaikki havaitut fysikaaliset ilmiöt galaksien törmäyksistä kvarkkien välisiin sidosvoimiin voidaan selittää perusvuorovaikutusten avulla, eli kaikki fysiikan kaavat selittävät näitä vuorovaikutuksia.
Hiukkasfysiikan standardimallin kuvailemat kolme perusvuorovaikutusta ovat
Nykyinen hiukkasfysiikan standardimalli ei selitä neljättä perusvuorovaikutusta, gravitaatiota, joka vaikuttaa massallisten kappaleiden välillä.
Einsteinin kehittämää yleistä suhteellisuusteoriaa käytetään kuvaamaan voimaa, joka havaitaan perushiukkasten suurten kasautumien välillä, kun muiden vuorovaikutusten osuus hiukkasten havaittavassa käyttäytymisessä on vähäinen.
Eri perusvuorovaikutusten ajatellaan vaikuttavan eri etäisyyksillä, ja ne ovat alun perin olleet selitysmalleja eri fysikaalisiin ilmiöihin, joita ei siihen mennessä olleilla teorioilla ole kyetty selittämään. Gravitaation perussäännöt (joita Einstein myöhemmin tarkensi) keksittiin 1600-luvulla (Galilei, Newton). Sähkömagneettisen vuorovaikutuksen säännöt osoittivat 1800-luvun fyysikot (pääasiassa Maxwell), heikon vuorovaikutuksen ovat löytäneet 1920-luvun alun, radioaktiivisuuden selittäneet, fyysikot (muun muassa Heisenberg ja Paul Dirac), ja vahvan vuorovaikutuksen teoriat on kehitetty selittämään hiukkaskiihdyttimissä havaittuja ilmiöitä. 1970-luvulla kolme näistä saatiin yhdistettyä nykyiseksi standardimalliksi.
Perusvuorovaikutuksia erikseen kuvaavia yhtälöitä käytetään yleisesti, sillä harvoin tulee eteen kokeellisia tai käytännön tilanteita, joissa jouduttaisiin ottamaan huomioon useamman kuin yhden perusvaikutuksen ilmiölle aiheuttamat muutokset.
Nykyisin, gravitaatiota lukuun ottamatta, kolmen muun uskotaan olevan vain ilmentymiä vieläkin perustavanlaatuisemmasta vuorovaikutuksen lajista. Gravitaation yhdistäminen tähän suureen yhtenäisteoriaan on nykyfysiikan suurimpia haasteita.
Standardimalli
Standardimalli on jonkin ilmiön kuvaamiseen käytettävä lähes standardin aseman saavuttanut malli.
Erityisesti sillä voidaan tarkoittaa seuraavia asioita:
Sumea logiikka
Sumea logiikka on matemaattisen logiikan laajennus, jossa propositiolla on diskreetin totuusarvon (tosi tai epätosi) sijasta reaalinen totuusarvo suljetulla välillä nollasta yhteen.
Sumea logiikka on kehitetty vastaamaan sumeiden järjestelmien tarpeita. Tällaisia ovat ne järjestelmät, joissa ei voida perinteisen logiikan tavoin tehdä suoria johtopäätöksiä oletuksista, koska ne eivät yleensä täysin vastaa tilanteen vaatimuksia. Esimerkiksi ihminen toimii eri tilanteissa erilaisilla lähtöarvoilla. Erityisesti tekoälyn tutkiminen on eräs sumean logiikan sovellusalueista.
Sumea säätö on sumeaa logiikkaa hyödyntävä säätötekniikan osa-alue. Esimerkiksi auton automaattivaihteistossa voidaan käyttää sumean logiikan periaatetta pehmeämpään vaihtamiseen pääsemiseksi.
Sumeassa logiikassa peruskonnektiiveilla formula_1 ("ei"), formula_2 ("ja") ja formula_3 ("tai" eli "joko ... tai ... tai molemmat") ei ole yksiselitteistä määritelmää, vaan ne voidaan määritellä erilaisilla funktioilla, kunhan ne käyttäytyvät arvoilla nolla ja yksi perinteisen logiikan konnektiivien tapaan. Eräs mahdollisuus on käyttää min- ja max-funktioita seuraavasti (A ja B ovat totuusarvoja välillä [0,1]):Jos klassisessa logiikassa voidaan selkeästi määritellä, että kuuluuko x ryhmään X, on sumeassa logiikassa kysymyksenasettelu ennemminkin, että "kuinka paljon" x kuuluu ryhmään X. Klassisen logiikan mukaan tulisi esimerkiksi määritellä, että kesä- ja heinäkuut kuuluvat kesäkuukausiin, ja muut kuukaudet eivät. Sumean logiikan mukaan myös touko- ja elokuut voivat kuulua kesäkuukausiin, mutta vähemmän, kuin kesä- ja heinäkuut ja enemmän, kuin huhti- ja syyskuut.
Saraburi (provinssi)
Saraburin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan keskiosassa Bangkokin koillispuolella. Naapuriprovinsseja ovat (pohjoisesta myötäpäivään) Lopburi, Nakhon Ratchasima, Nakhon Nayok, Pathum Thami ja Ayutthaya. Provinssin pinta-ala on 3 576,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 715 500 asukasta (vuonna 2017).
Saraburi sijaitsee Chao Phraya -jokilaakson itäpuolella. Provinssin itäpuoli on ylänköä, kun läntinen puoli puolestaan on enimmäkseen alavaa tasankoa.
Amphoe Phra Phutthabatissa on Wat Tham Krabokin temppeli, joka on Laosista Vietnamin sodan jälkeen paenneen Hmong-kansan leirinä. Hmongit siirtyivät temppeliin, kun viimeinen leiri Ban Vinai Loein provinssissa suljettiin 1992 rahoituksen puutteessa.
Provinssin sinetti esittää Phra Buddha Baatin temppeliä. 1600-luvulla metsästäjä löysi vesilammikon, joka näytti valtavalta jalanjäljeltä. Sen tulkittiin olevan Buddhan jalanjälki ja sen ympärille rakennettiin temppeli. Phra Phutthabat tarkoittaakin Buddhan jalanjälkeä.
Provinssin puu on "Lagerstroemia floribunda", provinssin kukka on "Cochlospermum regium".
Provinssi on jaettu 13 piiriin ("amphoe"). Piirit on edelleen jaettu 111 kuntaan ("tambon") ja 965 kylään.
Paholaisen asianajaja
Paholaisen asianajaja (, virallisesti "Promotor Fidei") on katolisessa kirkossa jäsen tutkimuskomissiossa, jonka tarkoituksena on selvittää erilaisten ihmeiden jumalallinen alkuperä.
Tehtävään on kauan valittu nimenomaan augustinolaismunkkeja; epävirallinen mutta ehdottoman vakiintunut kelpoisuusehto on poikkeuksellisen itsepäisen miehen maine .
Paholaisen asianajajan tehtävänä on kyseenalaistaa väitetty ihme. Jumalan asianajaja eli "advocatus Dei" taas puolustaa ihmettä.
Vastapaavi
Vastapaavi on nimitys, jota käytetään erityisesti keskiajalla yleisistä istuvan paavin opposition nimeämistä paaveista. Kaikkina aikoina ei aina ollut selvää kuka oli vastapaavi ja kuka laillinen paavi.
Ensimmäinen vastapaavi oli Hippolytus, joka valittiin 200-luvulla protestiksi paavi Calixtus I:stä vastaan. Vuoden 1449 jälkeen vastapaaveja ei tunneta ennen 1900-lukua.
Lähestyttäessä nykyaikaa lukuisat ihmiset ovat julistautuneet paaveiksi. Nämä henkilöt eivät kuitenkaan tarjoa mitään todellista vastusta viralliselle paaville ja heidän kannatuksensa on minimaalista. Heillä ei siis ole lainkaan samaa merkitystä kuin aiempien vuosisatojen vastapaaveilla.
Nykyajan vastapaavit lähtevät useimmiten oletuksesta, että Johannes XXIII:n aikana aloitetun ja Paavali VI:n aikana päätetyn Vatikaanin toisen ekumeenisen konsiilin (11. lokakuuta 1962 – 8. joulukuuta 1965) päätökset olivat laittomia. Näin ollen kanonisen lain mukaan Pyhä istuin oli jäänyt tyhjäksi konsiilin harhaoppisuuden vuoksi, kun Johannes XXIII oli tullut paaviksi ja konsiili päättynyt. Tämä muodosti väärän uskon ("Novus Ordo", ”uusi järjestys”) kirkon.
Näin ollen Pius XII:n 9. lokakuuta 1958 tapahtuneen kuoleman jälkeen Johannes XXIII, Paavali VI ja muut heidän jälkeensä valitut paavit eivät olisi olleet kanonisen lain mukaisia paaveja, koska paavin valinta itsessään olisi ollut pätemätön lain 188. pykälän perusteella.