hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gabriela Mistral
Gabriela Mistral, oikealta nimeltään Lucila de María del Perpetuo Socorro Godoy Alcayaga, (7. huhtikuuta 1889 – 10. tammikuuta 1957) oli chileläinen runoilija, diplomaatti ja feministi, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1945 ensimmäisenä espanjalais-amerikkalaisena kirjailijana. Hän kirjoitti voimakastunteista lyriikkaa. Hänen runojensa keskeisiä teemoja ovat rakkaus, äidinrakkaus, kipeät henkilökohtaiset muistot sekä suru ja toipuminen.
Mistral oli opettaja, joka alkoi kirjoittaa runoja elettyään intohimoisen romanssin rautatieläisen kanssa. Romanssi päättyi miehen itsemurhaan. Mistral vaikutti Chilen ja Meksikon koulujärjestelmien kehittymiseen, toimi maansa konsulina Euroopassa ja opetti Yhdysvaltojen yliopistoissa.
Kirjailijan merkittävyyttä osoittaa, että Chilessä julistettiin hänen kuolemansa jälkeen maansuru.
Mistralin vuonna 1940 kirjoittaman runon ”Suomalainen mestari” (”Campeón Finlanés”) suomennos on Chilen lahja satavuotiaalle Suomelle. Runon on suomentanut runoilija Jukka Koskelainen. Runo sai herätteen talvisodasta. Siinä kuvataan juoksijaa, jonka urotekoja sodassa runoilija myös ylistää. Runossa kuvattu juoksija on todennäköisesti Berliinin olympialaisten kultamitalisti Gunnar Höckert, joka kaatui talvisodan kestettyä 74 päivää, ja runo ilmestyi pian Höckertin kaatumisen jälkeen. Suomentajan mukaan Mistral eläytyi hyvin voimakkaasti puolustussotiin.
Mistralin tuotanto sijoittui lähinnä modernismin ja uuden runouden välimaastoon. Hänen tuotantonsa peruskiviä ovat teokset "Desolación", "Tala" ja "Ternura". Runosuomennoksia on julkaistu "Espanjan ja Portugalin kultaisessa kirjassa" (1954).
Arto Tolsa
Arto Tolsa (9. elokuuta 1945 Kotka – 30. maaliskuuta 1989 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Kotkan Työväen Palloilijoita sekä belgialaista Beerschotia.
Tolsa pelasi KTP:ssä kaikkiaan 201 pääsarjaottelua, joissa teki 126 maalia. Hän voitti joukkueessa Suomen Cupin vuosina 1967 ja 1980. Vuosina 1969–1979 Tolsa pelasi ammattilaisena Belgiassa Beerschotin joukkueessa, voittaen siellä Belgian cupin kahdesti vuosina 1971 ja 1979.
Suomen A-maajoukkuetta hän edusti 77 ottelussa, joissa Tolsa teki 9 maalia. Suomen Vuoden jalkapalloilijaksi Tolsa valittiin kolmesti; 1971, 1974 ja 1977. Tolsan urassa on poikkeuksellista se, että Belgiassa pelatessaan hänen pelipaikkansa muuttui hyökkääjästä puolustajaksi.
Urheilu-uransa jälkeen Tolsalla oli vaikeuksia alkoholin käytön kanssa, ja hän kuoli sairauskohtaukseen ainoastaan 43-vuotiaana vuonna 1989.
Kotkassa sijaitseva vuoden 1952 kesäolympialaisia varten valmistunut Kotkan urheilukeskus on nimetty Arto Tolsa -areenaksi. Kenttä toimii KTP:n kotikenttänä. Hänet valittiin Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 1993.
Jimmy Olsen
James Bartholomew Olsen on Teräsmies-sarjakuvissa esiintyvä sarjakuvahahmo ja taustahenkilö. Punahiuksinen, pisamakasvoinen nuorukainen työskentelee valokuvaajana ja osa-aikaisena toimittajana kuvitteellisessa "Daily Planet" -lehdessä. Olsenin kepposteleva luonne on tuottanut hänelle tuon tuostakin ongelmia lehden päätoimittajan Perry Whiten kanssa; Jimmy esimerkiksi kutsuu Whitea usein esimiehensä vihaamalla "Pomo" -lempinimellä. Olsenin vakioasuste on ruutupuku ja rusetti.
Jimmy joutuu usein vaikeuksiin, jolloin hänen täytyy turvautua Teräsmiehen apuun. Hän on suunnitellut itselleen rannekellon joka pystyy tuottamaan äänen, jonka äänentajuuden vain Teräsmies ja koirat pystyvät kuulemaan. Jimmy on kuitenkin sisukas ja piloistaan huolimatta Perrykin arvostaa nuorta Olsenia, koska hänellä itselläänkin oli samantyyppinen nuoruus. Jimmy seurusteli lyhyen aikaa Lois Lanen nuoremman sisaren, Lucyn kanssa.
Jimmy Olsen on Teräsmies-lehtien vakiojäsen sekä on esiintynyt myös useissa televisiosarjoissa, elokuvissa, radiokuunnelmissa ja piirretyissä. Hänellä oli myös oma lehtensä Superman's pal Jimmy Olsen 1950–70 -luvuilla ja juuri tässä lehdessä tapahtui Teräsmiehen ehkä vaarallisimman vihollisen ensiesiintyminen, Darkseidin. Metropolisissa hänet tunnetaan lempinimellä ""Teräsmiehen kaveri"" (Superman's pal). Jimmy Olsenin esi-isä "Sven Olsen" oli pohjoismaalainen, joka muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1815.
Jimmy Olsenin ensiesiintymisestä on monenlaista tietoa. Jerry Siegel ja Joe Shuster loivat kovasti Jimmyn oloisen hahmon jo Action Comicsin numeroon 6 (1938) mutta hahmoa ei nimetty vielä Olseniksi vaan yksinkertaisesti toimistopojaksi [office boy]. Nimi Jimmy Olsen esiintyi ensimmäisen kerran radiokuunnelmassa (kryptoniitti esimerkiksi debytoi ks. radio-ohjelmassa) 1940-luvun alussa ja ensimmäisen kerran Olsen -niminen nuorimies seikkaili sarjakuvissa todennäköisesti vuonna 1941 The Archer-nimisessä tarinassa.
Esipolvitaulu
Esipolvitaulu on kaavio suvun lapsi-vanhempi -suhteista ajallisesti historiaan päin. Esipolvitaulun yhden henkilön tiedoissa on tavallisesti nimi, syntymäaika ja -paikka sekä kuolinaika ja -paikka (jos sellainen on olemassa).
Koska jokaisella ihmisellä on yksi (biologinen) isä ja yksi (biologinen) äiti, suhdekaavio on rakenteeltaan binääripuu. Esipolvitaulun syvyyttä mitataan (suku)polvissa. Edellä mainitusta lapsi-vanhempi -suhteen rakenteesta johtuen esivanhempien määrä yhdellä polvitasolla n on 2 ja henkilöiden kokonaismäärä polvitasolle 1 + 2 + 4 + 8 + 16 + ... = 2-1 silloin, kun lähtöhenkilö (koetti) merkitään tasoksi 0. Esimerkiksi kymmenen esipolven esivanhempien määrä on 2-1 = 2047 henkilöä. Kun ajassa mennään tarpeeksi kauas, ihmiskunta ei laajene määrättömästi vaan supistuu: samat esipolvihaarat toistuvat yhä useammin esipolvitaulussa.
Hannele Lauri
Hannele Lauri (ent. Lauri-Rinne, alk. Ritva Hannele o.s. Markkula, s. 21. heinäkuuta 1952 Tampere) on suomalainen näyttelijä.
Lauri opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuosina 1971–1975. 1980-luvulla hän nousi kuuluisuuteen Spede Pasasen televisiosarjojen ja elokuvien komediatähtenä. Ehkä kuuluisin Laurin sen aikaisista töistä oli televisiosketsisarja "Naisen logiikka", josta vuonna 1999 tehtiin vain teatterissa esitetty elokuvaversio.
Laurilla on ollut kiinnitys Helsingin kaupunginteatteriin vuodesta 1983. Teatterissa hänen on arveltu saaneen näytellä monipuolisempia rooleja kuin televisiossa ja valkokankaalla. Hän on ollut myös ääninäyttelijänä animaatioissa. "Maria!"-ohjelmassa (2008–) Lauri esittää Röökimuija-sketsihahmoa. Lauri vieraili rikollispomo Korppina "Salatut elämät" -sarjan kahdessa jaksossa 21.–22. huhtikuuta 2011.
Lauri on ollut naimisissa kaksi kertaa, näyttelijä Hannu Laurin kanssa vuosina 1976–1994 ja toimittaja Teemu Rinteen kanssa vuosina 2000–2002. Ensimmäisen miehensä Hannu Laurin kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Laurin elämästä on kirjoitettu kirja" Diiva", joka on entisen aviomiehen Teemu Rinteen käsialaa. Kirja julkaistiin vuonna 2013.
Binääripuu
Binääripuu on tietojenkäsittelytieteessä käytetty järjestetty puumainen tietorakenne, jonka jokaisella solmulla voi olla enintään kaksi "lapsisolmua". Yleensä näitä lapsisolmuja kutsutaan nimillä vasen ja oikea. Solmua, jolla ei ole yhtään lapsisolmua kutsutaan "lehdeksi".
Binääripuiden yleisin käyttötapa ovat binääriset hakupuut sekä binääriset keot.
Suunnattu kaari liittää vanhemman lapseen.
Solmu, jolla ei ole lapsisolmuja, on "lehtisolmu".
Solmun "n" syvyys on matka juuresta solmuun. Joukkoa solmuja tietyllä syvyydellä kutsutaan joskus "tasoksi".
Solmun "n" korkeus on matka solmusta sen kaukaisimpaan lehteen.
Solmuja, joilla on yhteinen vanhempi, kutsutaan "sisaruksiksi".
Jos on olemassa polku solmusta "p" solmuun "q", niin "p" on "q:n" esivanhempi ja "q" on "p:n" "jälkeläinen".
Solmun koko on sen jälkeläisten lukumäärä solmu itse mukaan lukien.
"Binääripuu" on juurellinen puu, jossa jokaisella solmulla on enintään kaksi lasta.
"Kokonainen" tai "aito binääripuu" on juurellinen puu, jossa jokaisella solmulla on nolla tai kaksi lasta.
"Täydellinen binääripuu" on juurellinen puu, jossa jokainen lehti on samalla syvyydellä. Toisen määritelmän mukaan täydellinen binääripuu on puu, jolla on jokainen taso alinta lukuun ottamatta täynnä ja alimman tason lehdet on järjestetty vasemmalle. Tällaista binääripuuta kutsutaan usein "melkein täydelliseksi binääripuuksi".
Jälkipolvitaulu
Jälkipolvitaulu on kaavio suvun vanhempi-lapsi-suhteista ajallisesti historiasta tulevaisuuteen päin. Jälkipolvitaulussa kunkin henkilön jälkeen kuvataan hänen lapsensa. Puolison tiedotkin voivat olla mukana.
Henkilöllä voi olla 0–n jälkeläistä. Jälkipolvitaulun rakenne on n-oksainen puu. Jälkipolvien henkilöiden määrää laskettaessa tulisi tietää kunkin polven kunkin henkilön lapsien lukumäärä.
Perhelehti (väestökirjanpito)
Perhelehti on suomalaisten seurakuntien 1950–1960-luvuilla käyttöön ottama jäsenkirjanpidon menetelmä. Perhelehdille kopioitiin joko käsin tai myöhemmin kirjoituskoneella tiedot kirkonkirjoista, jotka saatiin siten arkistoitua.
Perhelehdellä kuvataan yhden perheen tiedot. Perheen kokoonpano määrittyy perhemallin mukaan. Yleisimmin siihen kuuluvat vanhempina isä ja äiti sekä jälkeläisinä lapsia. Perheen perustajien siviilisääty (esimerkiksi avioliitto, rekisteröity parisuhde tai avoliitto) on merkitty perheen tietoihin. Perheen vanhempien tietoihin on kirjattu heidän vanhempiensa nimet.
Sukulainen
Sukulainen on henkilö, joka on sukua toiselle henkilölle. Samaan sukuun kuuluvilla henkilöillä on yhteisiä esivanhempia tai he ovat tulleet sukuun avioliiton tai adoption kautta. Sukulaisuutta voidaan tarkastella sekä "biologisena (geneettisenä) sukulaisuutena" että niinä "sosiaalisina rooleina", joiden mukaisesti ihmiset käyttäytyvät toisiaan kohtaan yhteisössään. Eri kulttuureissa voidaan sukulaisuus määritellä eri tavoin: joskus voidaan laskea serkutkin omiksi sisariksi ja veljiksi tai lapset lasketaan kuuluvan vain joko isän tai äidin sukuun.
Sukulaisuus tarkoittaa sukututkimuksellisesti sitä, että sukulaiset sijaitsevat sukupuussa toisiaan lähellä. Puhutaan myös lähisukulaisista ja etäisistä tai kaukaisista sukulaisista sekä n:nnen polven sukulaisista. N:nnen polven sukulaisilla on ainakin yksi yhteinen n:nnen sukupolven takainen esi-isä tai äiti.
Sukulaisuussuhteilla on juridisesti merkitystä varsinkin lapsen huoltajuuden ja perimyksen kannalta. Sukunimi periytyy suvussa. Lähi­sukulaisuus on myös avioeste ja esimerkiksi tuomarien jääviysperuste. Sukulaisuus­suhteilla on merkitystä myös perintö- ja lahjaveron määräytymisessä.
Lääketiede tutkii sukulaisten perinnöllisiä sairauksia. Perinnöllisyystiede tutkii sukulaisten geenistöjä.
Kulotus
Kulotus on tulen tarkoituksellista hyödyntämistä luonnonhoidossa, maataloudessa ja metsänhoidossa.
Metsänhoidollisessa kulotuksessa hakkuualueen hakkuutähteet, jätepuusto ja osa maanpinnan humuskerrosta poltetaan metsän luontaista uudistamista varten. Metsän ennallistamisessa poltetaan myös alueen elävä puusto. Kaskeamisessa metsä poltetaan maanviljelyä varten.
Entisten luontaisesti uudistuneiden kaskimaiden havaittiin kasvavan erittäin hyvälaatuista metsää, jonka seurauksena kulotusta alettiin suosia metsän uudistamisessa.
Kulotuksen varsinaisena esitaistelijana toimi 1910- ja 1920-luvuilla Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Arvid Borg.
Kulotusta harjoitettiin 1940-60 luvuilla laajamittaisesti Pohjois-Suomen metsissä, jossa poltettiin vuosittain 10 000 - 15 000 hehtaaria hakkuualueita. Myös Pohjois-Ruotsissa on harjoitettu metsän kulottamista.
Sanaa "kulo" on käytetty aikaisemmin yleisesti tarkoitettaessa metsäpaloa.
Kulotuksessa tuli polttaa kaiken palavan. Palon tuloksena metsään tulee paljon hiiltä sekä muita ravinteita, jotka lannoittavat kulotuksen jälkeen paikalle kasvavaa uutta kasvustoa. Kulotus lisää metsien monimuotoisuutta.
Metsänhoidollisessa kulotuksessa tavoitteena on valmistella hakkuuala uuden metsän perustamiseksi tehtäviä metsänuudistamistoimia varten. Hakkuualueella kasvava pintakasvillisuus ja sille kertynyt karikekerros ja hakkuutähteet sytytetään palamaan kulotuksen johtajan ohjeiden mukaisesti. Kulotettava alue rajataan avaamalla kaivinkoneella tai puskutraktorilla alueen reunalle palokujat. Tulen pitämiseksi kulotettavalla alueella alueen reunoilla on kulotuksen aikana oltava sammuttajia ja sammutuskalustoa. Kulotuksen päätyttyä tehdään jälkisammutus ja aloitetaan alueen vartiointi, joka voi kuivana kesänä kestää useita viikkoja.
Metsänhoidolliselle kulotukselle voi saada tukea valtiolta. Vuoden 2009 lopulla voimaan astuvan kestävän metsätalouden rahoituslain mukaan kulotuksia rahoitetaan luonnonhoitohankkeina. Luonnonhoitohankkeena tehtävässä kulotuksessa tuki korvaa kaikki metsänomistajalle aiheutuvat kustannukset.
Kaskeamisessa tulta käytetään raivatun alueen valmistelemiseksi maanviljelyä varten. Kaskiviljely oli Suomessa vielä 1800-luvun puolivälissä hyvin yleinen maankäyttömuoto, mutta se hävisi vähitellen 1900-luvulle mennessä.
Johannes Vilhelm Jensen
Johannes Vilhelm Jensen (20. tammikuuta 1873 Farsø – 25. marraskuuta 1950 Kööpenhamina) oli tanskalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto ensimmäisenä toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1944.
Jensenin isä oli eläinlääkäri. Jensen kävi kansakoulun ja latinakoulun ja tuli ylioppilaaksi 1893. Kööpenhaminan yliopistossa hän opiskeli lääketiedettä. Opintonsa Jensen jätti kuitenkin kesken, ryhdyttyään kirjailijaksi. Vuonna 1898 "Dagbladet" -lehti lähetti hänet kirjeenvaihtajaksi Madridiin ja vuonna 1900 Pariisin maailmannäyttelyyn. Matkoja Jensen teki myöhemminkin, mukaan lukien maailmanympärysmatkat, saaden niistä aineksia teoksiinsa.
Jensen julkaisi jo opiskeluaikana 1895-1898 salanimellä "Ivar Lykke" joukon jännitysromaaneja. Hänen esikoisteoksensa ovat romaanit "Danskere" (1896) ja "Einar Elkaer" (1898), pääteos "Den lange Rejse" (1. nide 1908) on darwinistinen vaihtoehto luomiskertomukselle ja kertoo ihmiskunnan kehitystarinan jääkaudelta Kolumbuksen aikaan.
Jensen julkaisi vuosikymmenten aikana romaanien lisäksi myös novelleja ja runoja:
Arto Javanainen
Arto Kalevi ”Java” Javanainen (8. huhtikuuta 1959 Pori – 25. tammikuuta 2011 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija.
Javanaisella on kaksi Suomen mestaruutta, ja hänen pelinumeronsa, 4, on jäädytetty Porin Ässien joukkueessa. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Javanaisen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 121. Ylen Suuret suomalaiset -äänestyksessä Javanaisen sijoitus oli 76.
Javanainen aloitti uransa 1975 Porin Ässien riveissä. Uraan mahtuu myös esiintymiset maajoukkueessa (82 A-maaottelua), NHL:ssä Pittsburgh Penguinsissa, TPS:ssä, Ässien mukana kausi 1. divisioonassa ja Tanskan Rungstedtissa, jossa Javanainen myös lopetti aktiiviuransa kauden 1994–1995 päätteeksi.
Javanainen pelasi Suomen MM-kisoissa 1982 Leijonien kakkoskentässä seuratoverinsa Kari Makkosen ja Matti Forssin kanssa. Vuoden 1983 MM-kisoissa Javanainen ja Makkonen pelasivat jo Suomen ykköskentällisessä, jonka keskushyökkääjä oli Matti Hagman.
Javanainen saavutti 668 pääsarjaottelussa 792 tehopistettä (462 + 330), millä hän on SM-liigan kaikkien aikojen toiseksi paras pistemies Janne Ojasen jälkeen. Play-offs -pelien pisteet olivat 74 ottelussa 62 pistettä (38+24). Arto Javanaisella on hallussaan SM-liigan kaikkien aikojen maaliennätys 462 maalia, yhden kauden maaliennätys 47 maalia kaudelta 1987–1988 sekä hattutemppuja ennätykselliset 39 kappaletta. Viidesti hän on ollut liigan paras maalintekijä ja kerran paras pistemies. Javanaisen ammattilaisuran henkilökohtainen piste-ennätys on 36 ottelussa pisteet 59+39=98 (+79) Ässien I-divisioonakaudelta 1989–1990.
Javanainen kuoli 25. tammikuuta 2011 pitkän sairauden jälkeen sairaalassa Turussa. Hänellä oli vaimo ja kaksi lasta. Hänen poikansa Tomas Javanainen pelaa II-divisioonaa Turun Chiefsissä ja on Turun Palloseuran kasvatti.
Ukrainan jalkapallomaajoukkue
Ukrainan jalkapallomaajoukkue on Ukrainaa kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa edustava joukkue, joka toimii Ukrainan jalkapalloliiton alaisuudessa.
Ukraina on syyskuussa 2008 FIFA-rankingissa sijalla 26. Parhaimmillaan se on ollut sijalla 13 vuonna 2006.
Ukraina pelasi ensimmäisen maaottelunsa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 29. huhtikuuta 1992 Unkaria vastaan.
Ennen maan itsenäistymistä ukrainalaiset pelasivat Neuvostoliiton maajoukkueessa, ja jotkut parhaista ukrainalaispelaajista, kuten Igor Dobrovolski, Andrei Kantšelskis, Viktor Onopko ja Oleg Salenko, päättivät jatkaa maajoukkueuraansa Venäjän maajoukkueessa, sillä se oli Neuvostoliiton perinteen virallinen jatkaja, ja Ukraina ei osallistunut kansainvälisiin kilpailuihin ennen vuotta 1994. Ukraina myös joutui alussa aloittamaan heikommista karsintakoreista, sillä Neuvostoliiton viiden vuoden aikana keräämät menivät suoraan Venäjälle, vaikka suuri osa joukkueen pelaajista oli ollut ukrainalaisia.
Ensimmäisen kerran Ukraina selviytyi arvokilpailujen lopputurnaukseen 2006 Saksan MM-kisoihin. Kroatia oli estänyt pääsyn 1998 Ranskan MM-kisoihin, Slovenia 2000 EM-kisoihin ja Saksa 2002 MM-kisoihin.
Epäonnistuneiden Euro 2004 -karsintojen jälkeen Ukrainan valmentajaksi palkattiin entinen Neuvostoliiton huippupelaaja Oleh Bloh’in, mikä osoittautui oikeaksi ratkaisuksi Ukrainan voitettua oman karsintalohkonsa. Itse lopputurnauksessa joukkue eteni puolivälieriin, missä se kärsi tappion maalein 0–3 maailmanmestaruuden voittaneelle Italialle. Joukkue ei kyennyt Bloh’inin alaisuudessa selviytymään 2008 EM-kisoihin jäätyään lohkossa neljänneksi.
Entinen Neuvostoliiton maajoukkuepelaaja Oleksi Myh’ailytšenko aloitti valmentajan tehtävässä vuonna 2008. Ukraina pelasi lohkossa 6 yhdessä Englannin, Kroatian, Valko-Venäjän, Kazakstanin ja Andorran kanssa. Englannin voittamassa lohkossa Ukraina sijoittui toiseksi ja selviytyi kaksiosaiseen jatkokarsintaan Kreikkaa vastaan. Kreikassa pelattu ottelu päättyi 0-0 ja omalla kotikentällään Ukraina hävisi Kreikalle 0-1, joten Ukraina ei päässyt MM-kisoihin. EM-kisoissa 2012 Ukraina toimi isäntänä yhdessä Puolan kanssa. Isännyyden (jaetun sellaisen) ansiosta joukkue oli automaattisesti mukana lopputurnauksessa eikä sen tarvinnut osallistua karsintoihin.
Witold Lutosławski
Witold Roman Lutosławski (25. tammikuuta 1913 Varsova – 7. helmikuuta 1994 Varsova) oli puolalainen säveltäjä.
Lutosławski syntyi Varsovassa 25. tammikuuta 1913, mutta hänen perheensä muutti vuonna 1915 Moskovaan. Lutosławski alkoi opetella pianonsoittoa vuonna 1919. Hän alkoi soittaa myös viulua vuonna 1926. Vuonna 1927 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa häntä opetti Karol Szymanowski. Vuosina 1931–1933 Lutosławski opiskeli matematiikkaa Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän sai konservatoriosta pianodiplomin järjestettyään taituriohjelman. Seuraavana vuonna hän sai myös sävellysdiplomin.
Toisen maailmansodan aikana Lutosławski elätti itsensä kabareepianistina soittamalla duossa säveltäjä Andrzej Panufnikin kanssa. Lutosławski teki Panufnikin kanssa noin 200 sovitusta pianolle. Niistä vain yksi, "Paganini-muunnelmat", on säilynyt. Vuonna 1946 Lutosławski meni naimisiin Maria Danuta Bogusławskan kanssa. Lutosławskin vuonna 1954 säveltämä "Konsertto orkesterille" sai kaksi valtionpalkintoa vuoden aikana.
Lutosławski vieraili usein Suomessa, ja hänelle myönnettiin Sibelius-palkinto vuonna 1973. Hän sai myös ruotsalaisen Polar-palkinnon.
Lutosławski sävelsi aktiivisesti elämänsä loppuun asti. Hän ehti laatia vuonna 1993 luonnoksia viulukonserttoon, mutta hän sairastui syöpään ja kuoli 7. helmikuuta 1994.
Monissa Lutosławskin varhaisissa teoksissa oli vaikutteita puolalaisesta kansanmusiikista. Hän käytti myös 12-säveltekniikkaa teoksessaan "Muzyka żałobna" vuonna 1958. Pian tämän jälkeen hän alkoi kuitenkin käyttää vakituisesti aleatoriikkaa.
Kleitarkhos
Kleitarkhos (eli 300-luvulla eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija Aleksandriasta. Hänen isänsä oli Dinon tai Demon.
Kleitarkhos kirjoitti Aleksanteri Suuren elämäkerran noin vuoden 310 eaa. paikkeilla. Tämä elämäkerta ei ole säilynyt nykypäivään, mutta sen sisällöstä tiedetään, koska Diodorus Siculus, Quintus Curtius Rufus, Junianus Justinus ja Plutarkhos käyttivät sitä lähteenään. Kleitarkhoksen kirjoittaman elämäkerran luullaan yleisesti sisältäneen liioittelevia ja mahdottomia tapahtumia. Jotkut Diodorus Siculuksen ja Curtius Rufuksen kirjoittamista teksteistä ovat niin samanlaisia, että he ovat luultavasti kopioineet ne suoraan Kleitarkhoksen elämäkerrasta. Näiden tekstien perusteella voi saada kuvan siitä millainen Kleitarkhoksen alkuperäinen elämäkerta olisi saattanut olla.
Kleitarkhoksen kuva Aleksanteri Suuresta oli paljon synkempi kuin esimerkiksi Ptolemaioksella tai Aristbuloksella. Kleitarkhos antoi kuvan nuoresta kuninkaasta, joka vaipui alkoholismiin ja muuttui ajan myötä tyranniksi ja murhaajaksi.
Kleitarkhoksen tiedetään myös kirjoittaneen Persian historiaa käsittelevän teoksen.
Juhan Aavik
Juhan Aavik (29. tammikuuta 1884 Viljandimaa, Viro – 26. marraskuuta 1982) oli virolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen isänsä Andres Aavik oli kouluopettaja sekä kuoro- että puhallinyhtyeen johtaja, mikä mitä ilmeisemmin vaikutti Juhan Aavikin uran valintaan. Aavik aloitti musiikin opiskelun Pietarin konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1907.
Vuosina 1911–1925 Aavik asui Tartossa. Hän aloitti opettajana vuonna 1919 Tarton korkeakoulussa sekä toimi orkesterin johtajana ja kapellimestarina Vanemuinen teatterissa. Hän oli samanaikaisesti myös yksi Tarton musiikki korkeakoulun perustajista ja ohjaajista vuosina 1919–1925. Tarttosta Aavik muutti Tallinnaan vuonna 1925 jossa oli vuosina 1925–1944 Tallinnan konservatoriossa.
Vuosina 1925–28 lehtorina, ja vuonna 1928 hänestä tuli professori. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Tuudur Vettik ja Gustav Ernesaks joista tuli hänen ohellaan suuria vaikuttajia Virolaiseen musiikkielämään. Hän oli Tallinnassa yksi musiikkielämän johtavista vaikuttajista. Vuonna 1933 hän aloitti orkesterin johtaja ja kapellimestari Estonia-teatterissa, ja Aavik oli siten mukana lähes kaikissa merkittävissä musiikkihankkeissa.
Aavik oli myös lukuisten yhteisöjen ja yhdistyksien puheenjohtaja, taikka niiden varajohtaja tai hallituksen jäsen. Tallinnan konservatorion (1933–1940 ja 1941–1944) johtajana, Viron Kuorojen yhdistyksen puheenjohtaja 1929–1940, Viron säveltäjäliiton edeltäjän, Viron muusikoiden akateemisen yhdistyksen (1924) perustajajäsen, Viron kulttuuriministeriön (1934–1940) musiikkitoimikunnan puheenjohtaja, Viron IX-XI -laulu festivaalien pääohjaaja ja sekä monien maakuntaliittojen festivaalien johtaja.
Aavik oli Virolaisen "Muusikaleht" nimisen musiikkilehden toimittaja vuosina 1924–1940, ja hän kirjoitti siihen noin 200 artikkelia. Hän kirjoitti myös lukemattomia artikkeleja "Postimees", "Tartu Päevaleht" ja "Päevaleht" -lehtiin. Hän on myös kirjoittanut muistelmansa nimellä ""From the Paths of Music I"" (Toronto,1959) ja neliosaisen Viron musiikin historiikin ""four-part History of Estonian Music"" (I–II, Stockholm, 1965, III–IV, 1969).
Hän on säveltänyt kaksi sinfoniaa ynnä muita sinfonisia teoksia, piano- viulu-, sello- ja kontrabassokonserton ja yksin-, kuoro- ja lastenlauluja, näyttämömusiikkia sekä oopperan "Sügisunelm".
Vuonna 1944 hän pakeni Tukholmaan, jossa kuitenkin jatkoi toimintaansa musiikin parissa. Aavik esitteli ja teki tunnetuksi Virolaista kuoromusiikkia, sekä johti monia Virolaisia laulujuhlia Ruotsissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Juhan Aavik kuoli Tukholmassa 98 vuoden ikäisenä 1982.
Andri Ševtšenko
Andri Mykolaiovytš Ševtšenko (, s. 29. syyskuuta 1976 Dvirkivštšyna, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Parhaina vuosinaan häntä pidettiin yhtenä maailman parhaista pelaajista ja hänet valittiin Euroopan parhaaksi pelaajaksi vuonna 2004. Hän aloitti heinäkuussa 2016 Ukrainan maajoukkueen päävalmentajana.
Ševtšenko aloitti ammattilaisuransa Kiovan Dynamon riveissä vuonna 1994. Hän saavutti Dynamon riveissä viisi Ukrainan mestaruutta ja kolme Ukrainan Cupin voittoa sekä johdatti seuran Mestarien liigan välieriin vuonna 1999. Samana vuonna Ševtšenko siirtyi Italiaan AC Milanin riveihin. Hän edusti Milania seitsemän kauden ajan sekä saavutti seuran riveissä muun muassa Italian mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton. Chelsean riveihin Englantiin Ševtšenko siirtyi kesällä 2006. Hänen ensimmäinen kautensa uudessa seurassa oli vaikea.
Ukrainan maajoukkueessa Ševtšenko debytoi Kroatiaa vastaan maaliskuussa 1995. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Turkkia vastaan toukokuussa 1996. Ševtšenko sai viimein mahdollisuuden pelata arvoturnauksessa Ukrainan selvittyä vuoden 2006 MM-kisoihin. Hän toimi kisoissa joukkueensa kapteenina. Hän pelasi Ukrainan maajoukkueessa yhteensä 111 ottelua tehden niissä 48 maalia.
Ševtšenko lopetti urheilu-uransa kesän 2012 Euroopan-mestaruuskilpailujen jälkeen pyrkiäkseen politiikkaan. Hän oli Ukraina eteenpäin -puolueen ehdokkaana parlamenttiin vuoden 2012 vaaleissa.
Regina (yhtye)
Regina oli vuosina 2004–2017 toiminut suomalainen elektronista popmusiikkia soittava yhtye.
Silloinen pariskunta Mikko Pykäri ja Iisa Pajula (ent. Pykäri) laittoivat vuonna 2004 muutaman kappaleensa Internetiin ladattavaksi. Pian heitä pyydettiin esiintymään, joten he värväsivät rumpali Mikko Rissasen mukaan. Yhtye solmi levytyssopimuksen Next Big Thing -yhtiön kanssa heti ensimmäisen konserttinsa jälkeen.
Reginan esikoisalbumi "Katso maisemaa" julkaistiin marraskuussa 2005 saaden lämpimän vastaanoton. Toinen albumi "Oi miten suuria voimia!" ilmestyi maaliskuussa 2007 nousten samalla viikolla Suomen virallisen listan sijalle 13. Reginan debyytti ylsi parhaimmillaan virallisen listan sijalle 31.
Reginan kolmas albumi "Puutarhatrilogia" julkaistiin 11. helmikuuta 2009 ja se nousi julkaisuviikollaan virallisen listan sijalle 6. Neljäs albumi "Soita mulle" julkaistiin syksyllä 2011.
Iisan ja Mikko Pykärin avioeron jälkeen alkuvuonna 2017 ilmoitettiin että myös Regina-yhtye hajoaa.
Mäkihorsma
Mäkihorsma ("Epilobium collinum") on hyönteispölytteinen, ruohovartinen, monivuotinen kasvi.
Mäkihorsma voi kasvaa 40 cm korkeaksi, mutta jää useimmin pienemmäksi. Sen lehdet ovat munanmuotoiset, kukat pienet ja vaaleanpunaiset. Mäkihorsma muistuttaa lehtohorsmaa ("Epilobium montanum") ollen sitä kuitenkin pienempi ja yleisväritykseltään harmaampi.
Mäkihorsmaa esiintyy rinteillä ja kuivilla mäkitöyryillä. Se kasvaa usein myös pystysuorien kallionseinämien rakosissa. Monesti mäkihorsma elää myös ihmisen luomilla kasvupaikoilla kuten tie- ja rantapenkereillä. Mäkihorsma on melko yleinen Suomen eteläisimmässä kolmanneksessa ja harvinainen Kainuun rajoille asti. Pohjois-Suomessa sillä on vain jokunen kasvupaikka. Suomen ulkopuolella sitä kasvaa Ruotsissa, Norjassa ja Alpeilla sekä harvinaisena Islannissa.
Lehtohorsma
Lehtohorsma ("Epilobium montanum") on horsmien sukuun kuuluva vaaleanpunakukkainen lehtokasvi.
Lehtohorsman varsi on 30–70 cm pitkä ja sillä on punaiset terälehdet. Varsi ja lehdet ovat hennosti punertavat. Lehtohorsma kukkii heinä-elokuussa. Pitkäruotinen lehtohorsma voi muistuttaa mäkihorsmaa ("Epilobium collinum").
Suomessa lehtohorsma on yleinen etelässä, mutta harvinaistuu pohjoisempana. Keski- ja Oulun Pohjanmaalla vaarantunut.
Kasvin muita nimiä ovat käärmeenkukka ja suenhammasheinä.
Firəngiz Əlizadə
Firəngiz Əlizadə (myös "Frangis Ali-Zade", s. 1947 Baku) on azerbaidžanilainen säveltäjä. Hän opiskeli Bakun konservatoriossa pianon soittoa Ulfan Xəlilovin ja sävellystä Qara Qarayevin johdolla. Əlizadə työskenteli vuosina 1993–1996 kuoronjohtajana Mersinissä Turkissa. Hän on naimisissa elokuvaohjaaja Jahangir Zeynallyn kanssa.
Maximum Jee &amp; Jee
Maximum Jee & Jee (tunnus PÄLP 5) on Eppu Normaalin toinen, 17. huhtikuuta 1979 julkaistu albumi ja yhtyeen läpimurtolevy. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "Njet njet", "Myrkkyä", "Pidetään ikävää" ja "Jee jee".
Levykannen idea on otettu The Who -yhtyeen Maximum R&B -keikkajulisteesta. Kuvassa oleva Rickenbacker-kitara lainattiin Juice Leskiseltä. Kansi ylsi Helsingin Sanomien Nyt-liitteen levynkansiäänestyksessä sijalle 30. Levyn ensimmäinen painos julkaistiin vihreänä vinyylilevynä. Yhtye siirtyi albumilla punkista enemmän uuden aallon siistitympään muotoon.
Mika Sundqvist äänitti "Maximum Jee & Jeen" tammi- ja maaliskuussa 1979 MSL-studiolla Ylöjärvellä. Levyn tuottajana toimi Mikko "Pantse" Syrjä. Vierailevana muusikkona levyllä on viulua soittamassa Tuomas Neuvonen (”Pidetään ikävää”). Neuvonen on Martti ja Mikko Syrjän serkku.
Marraskuussa 1999 eli noin 20 vuotta levyn julkaisun jälkeen julkaistiin juhlapainos, joka sisältää viisitoista ylimääräistä kappaletta, jotka ovat vuonna 1999 tehtyjä koonteja, englanninkielisiä versioita levyn kappaleista ja konserttitallenteita vuodelta 1979.
Levystä myönnettiin kultalevy vuonna 1986 ja platinalevy 1999. Sitä on myyty 62 749 kappaletta (tilanne joulukuussa 2006).
Krzysztof Penderecki
Krzysztof Eugeniusz Penderecki ['kšištof pende'retski] (s. 23. marraskuuta 1933 Dębica, Puola) on puolalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän on 1900-luvun lopun ja 2000-luvun alun esitetyimpiä ja palkituimpia säveltäjiä. Sekä puolalaisuus että katolilaisuus näkyvät vahvoina Pendereckin tuotannossa.
Penderecki aloitti musiikin opiskelunsa ottamalla yksityisopetusta sävellyksessä Franciszek Skołyszewskilta. Tämän jälkeen Penderecki opiskeli musiikkia Krakovan yliopistossa ja Krakovan musiikkiakatemiassa. Hän valmistui vuonna 1958 ja sai seuraavana vuonna mainetta voittamalla salanimin laadituilla sävellyksillään ensimmäiset sijat Puolan säveltäjien liiton järjestämässä sävellyskilpailussa.
Pendereckin varhaisessa tuotannossa on vaikutteita muun muassa Anton Webernin ja Pierre Boulezin musiikista. Hän sai mainetta 1960-luvulla avantgardistisilla teoksillaan, joita hän sävelsi Karlheinz Stockhausenin ja Luigi Nonon hengessä. Tältä ajalta ovat peräisin esimerkiksi "Luukas-passio" (1966), ensimmäinen jousikvartetto (1960) sekä "Trenodia Hirošiman uhreille" (1959), jossa 52 jousisoitinta luovat massiivisia ääniklustereita käyttäen epätavallisia soittotekniikoita.
Vuodesta 1972 alkaen Penderecki on toiminut myös kapellimestarina ja johtanut sekä omia sävellyksiään että muiden teoksia eri vuosisadoilta.
1970-luvun puoliväliin tultaessa Penderecki alkoi ottaa etäisyyttä avantgardeen ja palata hieman perinteisempään ilmaisuun. Hän oli tullut siihen tulokseen, että länsimaisen tradition perinteiset esteettiset arvot piti pelastaa avantgarden formalismilta. Ensimmäisiä perinteisempiä teoksia olivat ensimmäinen viulukonsertto (1976) sekä toinen sinfonia (1980). Pendereckin muita tunnettuja orkesteriteoksia ovat esimerkiksi sellokonsertot vuosilta 1972 ja 1982.
Penderecki on vieraillut kapellimestarina Suomessa useita kertoja, ja vuonna 1983 hänelle myönnettiin Wihurin Sibelius-palkinto.
Rita Hayworth – avain pakoon
Rita Hayworth – avain pakoon ("The Shawshank Redemption") on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Frank Darabontin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva. Elokuva perustuu Stephen Kingin pienoisromaaniin "Rita Hayworth and Shawshank Redemption" (suom. "Rita Hayworth ja Shawshankin vankila", 1982). Elokuvan pääosissa näyttelevät Tim Robbins (Andy Dufresne) ja Morgan Freeman (Ellis ”Red” Redding). Elokuva on kuvattu Ohion osavaltion vankilassa.
"Rita Hayworth – avain pakoon" jäi ilmestyessään vähäiselle huomiolle, mutta on myöhemmin saavuttanut suuren suosion. Elokuva on äänestetty ensimmäiseksi Internet Movie Databasen Top 250 -listalle.
Tapahtumien alku sijoittuu 1940-luvun loppuun. Elokuva kertoo nuoresta, hiljaisesta sekä älykkäästä pankkiirista Andy Dufresnesta (Tim Robbins) joka tuomitaan kahteen elinkautiseen vankeusrangaistukseen vaimonsa ja tämän rakastajan murhasta, ja lähetetään kärsimään rangaistusta Shawshankin vankilaan.
Vankilassa Dufresne ystävystyy vanhemman vangin Redin (Morgan Freeman) kanssa joka kykenee hankkimaan kaikkea mahdollista, joten kyseiset liiketoimet tuovat nämä kaksi yhteen. Samalla Dufresne päättää kehitellä pakosuunnitelman. Dufresne perustaa vankilassa ollessaan kirjaston ja toimii korruptoituneen vankilanjohtajan kirjanpitäjänä. Dufresne pakenee vankilasta 19 vankilavuoden jälkeen sellin seinästä viemäreihin kaivetun tunnelin avulla. Pienoisromaanin ja elokuvan suomenkielisen nimen selittää se, että tunnelin sellin puoleinen suuaukko oli piilotettu näyttelijä Rita Hayworthia esittävän julisteen taakse. Dufresne on ennen pakoaan kertonut Redille suunnitelmistaan perustaa hotelli Meksikon rannikolle ja pyytää Rediä etsimään hänet käsiinsä vapauduttuaan. Lopussa kaksikko kohtaa toisensa Zihuatanejossa, Meksikossa.
Spear of Destiny
Spear of Destiny (myös Wolfenstein: Spear of Destiny tai SoD, ) on id Softwaren kehittämä ja FormGen Cooperationin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Se on jatko-osa tunnetulle ""Wolfenstein 3D":lle.
Pelin päähahmona on "Wolfenstein 3D":n mukaisesti William J. ”B.J.” Blazkowicz, jonka tehtävä on kaapata natsi-Saksalta pyhä keihäs, jonka he kaappasivat Versailles’sta. Peli on 21 tason pituinen (joista kentät 19 ja 20 ovat salaisia kenttiä) ja niiden lisäksi julkaistiin tehtäväpaketit "Return to Danger" ja "Ultimate Challenge".
Peli voidaan jakaa neljään osaan (”Tunnel”, ”Dungeon”, ”Castle” ja ”Rampart”). Jokaisen osan viimeisessä kentässä on loppuvastus.
18:nnen kentän loppuvastustajan kukistettuaan pelaajaa siirtyy kenttään 21 ja kohtaa pelin viimeisen vastuksen, Kuoleman enkelin ("Angel of Death"), joka vartioi kohtalon keihästä. Pelin lähdekoodi päästettiin levitykseen vuonna 1995.
Aquila
Aquila (lat. kotka) oli roomalaisen legioonan sotamerkki eli standaari, jossa oli kuvattuna kotka. Aquila oli aluksi hopeinen tai kultainen, myöhemmin aina kultainen, siipensä levittänyt kotkapatsas puisen varren päässä. Usein kotka piteli kynsissään ylijumala Jupiterin salamoita ja kotkan avatut siivet oli ympäröity laakeriseppeleellä, voiton symbolilla. Ennen aquilan käyttöönottoa legioonan tärkeimpiä standaareja oli neljä erilaista; susi, hevonen, villisika ja härkä tai minotauros, mutta Mariuksen uudistusten yhteydessä niistä luovuttiin ja Marius otti kotkan legioonan symboliksi. Sotamerkkien menettäminen oli legioonalle suuri häpeä, ja roomalaiset näkivät usein suurta vaivaa hävittyjen sotamerkkien takaisin saamisessa. Kotkaa kantoi kotkankantaja ("aquilifer").
Cancer
Cancer on englantilainen death metal -yhtye. Laulaja John Walker, basisti Ian Buchanan ja rumpali Carl Stokes perustivat sen 1980-luvun lopulla. Tällä kokoonpanolla julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi "To The Gory End" (1991). Vuonna 1992 yhtyeeseen liittyi kitaristi James Murphy. Hän kuitenkin lähti yhtyeestä seuraavan albumin, "Death Shall Risen" ilmestyttyä vuonna 1993. Murphyn tilalle tuli uusi kitaristi, Barry Savage. Yhtye hajosi vuonna 1995, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 2003.
Klagenfurt
Klagenfurt, viralliselta nimeltään Klagenfurt am Wörthersee (), on kaupunki Kärntenin osavaltiossa, eteläisessä Itävallassa lähellä Slovenian rajaa. Kaupunki on osavaltionsa pääkaupunki ja noin 92 400 asukkaallaan Itävallan kuudenneksi suurin kaupunki. Kaupungissa sijaitsee noin 8 000 opiskelijan yliopisto Alpen-Adria-Universität Klagenfurt ja kansainvälinen lentoasema.
Klagenfurt sijaitsee 446 metriä merenpinnan yläpuolella, Wörthersee-järven itärannalla, lähellä Sloveniaa ja Italiaa. Kaupunki on useiden metsäisten vuorten ympäröimä, joista jotkut, kuten Ulrichsberg, yltävät yli kilometrin korkeudelle. Klagenfurtista etelään sijaitsee Karawankenin vuoristo, joka erottaa Kärntenin Sloveniasta ja Italiasta. Kaupunki on pinta-alaltaan 120,11 neliökilometrin suuruinen.
Kaupunki on jaettu 15 eri osaan:
Klagenfurtissa asuu yli 92 000 ihmistä.
Vuoden 2001 toukokuussa suoritetussa väestönlaskennassa 89,4 prosenttia kaupungin asukkaista ilmoitti äidinkielekseen saksan. Toiseksi suurin kieliryhmä oli kroatia (3,3 %), jonka jälkeen tuli slovenia (1,9 %). Noin 10 prosenttia Kärntenin sloveeneista asuu Klagenfurtissa.
Klagenfurt on roomalaiskatolisen Gurkin hiippakunnan istuin.
68,8 prosenttia asukkaista on katolisia, 7,5 prosenttia evankelisia, 3,0 prosenttia muslimeita, 1,5 prosenttia ortodokseja, 0,6 prosenttia jehovan todistajia ja 0,6 prosenttia vanhakatolisia. 16,1 prosenttia asukkaista ei tunnusta mitään uskontoa.
Kärntenin herttua Hermann perusti Klagenfurtin linnakkeeksi alueella kulkevien kauppareittien läheisyyteen. Varhaisin maininta kaupungista historiallisissa lähteissä sijoittuu myöhäiselle 1100-luvulle, jolloin se tunnettiin nimellä Forum Chlagenvurth. Asutus oli usein tulvivalla alueella, ja vuonna 1246 herttua Bernhard von Spanheim siirrätytti kaupungin turvallisemmalle paikalle. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1252.
Vuonna 1514 suuri tulipalo tuhosi kaupungin lähes täysin, ja pyhän roomalais-saksalaisen keisarikunnan keisari Maximilian I luovutti kaupungin poikkeuksellisesti alueelliselle hallitukselle ollen kyvytön sitä itse jälleenrakennuttamaan. Kaupungin hallinnon siirto elvytti uinahtaneen kaupungin uudelleen eloon. Kaupunkiin rakennettiin uusi keskusta, Neuer Platz, italialaisen arkkitehdin Domenico de Lalion suunnitelmien mukaisesti, sekä uusi kaupunginmuuri.
Vuonna 1809 Napoleonin johtamat ranskalaiset joukot tuhosivat kaupunginmuurin, josta jäi jäljelle vain pieni osa. Vuonna 1863 kaupungin taloutta piristi uusi rautatieyhteys St. Veit an der Glaniin, ja Klagenfurtista tuli alueen taloudellinen keskus. Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin 41 kertaa. Pommituksissa kuoli 612 ihmistä ja tuhoutui täydellisesti 443 rakennusta.
Klagenfurt otti vuonna 1961 käyttöön ensimmäisenä itävaltalaisena kaupunkina jalankulkuvyöhykkeet. Vuonna 1973 kaupunkiin liitettiin neljä naapurikuntaa, mikä kasvatti sen kokoa. Klagenfurt haki myös vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta ei selviytynyt viralliseksi ehdokkaaksi.
Cassiopeia
Cassiopeia r.y. on Oulun yliopiston ylioppilaskunnan sekakuoro, joka on perustettu vuonna 1978. Kuoron koko on vaihdellut aikojen saatossa 60:n ja 100 laulajan välillä, mutta viime vuosina ”peijakkaita” eli kuorolaisia on ollut noin 70. Suurin osa peijakkaista on Oulun yliopiston opiskelijoita, mutta joukkoon mahtuu myös muiden oppilaitosten opiskelijoita ja työssäkäyviä.
Kuoron taiteellinen toiminta on hyvin monimuotoista. Ohjelmiston eräänlaisen peruspilarin muodostavat jokavuotiset konsertit vapunpäivänä ja itsenäisyyspäivänä. Näiden lisäksi Cassiopeia järjestää vuosittain vaihtelevan määrän omia konsertteja. Merkittävässä osassa ovat myös erinäiset esiintyjävierailut joko lauluryhmissä tai koko kuoron voimin.
Cassiopeia harjoittelee yliopiston lukuvuoden aikana säännöllisesti keskiviikkoiltaisin klo 18.30–21.00. Viikkoharjoituksia täydentävät viikonloppuleirit, joita pyritään järjestämään sekä syksyllä että keväällä kaksi. Kuoroleirit tuovat harjoitusrutiineihin vaihtelua, koska osa niistä järjestetään Oulun ulkopuolella. Lukukausittain järjestetään myös vaihteleva määrä naisten ja miesten omia saunailtoja, joissa harjoitellaan saunomisen ohessa nais- ja mieskuorokappaleita.
Libra
Libra voi viitata seuraaviin asioihin:Roomalaisesta painoyksiköstä "libra" ovat saaneet nimensä:
Sara Evans
Sara Lynn Evans (s. 5. helmikuuta 1971 Boonville, Missouri) on yhdysvaltalainen countrylaulaja ja lauluntekijä. Hän on tehnyt viisi studioalbumia sekä kokoelma-albumeja. Hän ollut useasti ehdokkaana ja voittanut kerran videokategorian Country Music Association Awardsissa.
Evans aloitti esiintymisen vuonna 1987 eräässä yökerhossa Columbiassa. Evans muutti vuonna 1991 Nashvilleen ja vuonna 1992 Oregoniin. Vuonna 1993 hän meni naimisiin Craig Schelsken kanssa ja vuonna 1995 he palasivat Nashvilleen. Evansin ensimmäinen albumi oli vuonna 1997 ilmestynyt "Three Chords and the Truth".
Hakuna matata
Hakuna matata on swahilia ja tarkoittaa "ei huolta".
Sanontaa käytettiin ruotsalaisen Rune Andréassonin sarjakuvassa "Bamse" ("Maailman vahvin Nalle"). Sanonnasta tuli Nallen lapsen Pampulan ja Kilpisen yhteinen salaisuus, ja se on esiintynyt sarjassa useasti. Lauseen merkityksen tietävät vain he.
Sanonnasta tuli laajalti tunnettu maailmalla, kun se esiintyi vuonna 1994 tehdyssä Disneyn piirroselokuvassa "Leijonakuningas", jossa sitä käyttivät hahmot Timon ja Pumba. "Hakuna Matata" on myös tässä elokuvassa esiintyvän Elton Johnin säveltämän ja Tim Ricen sanoittaman laulun nimi.
Sanni on myös tehnyt "Hakuna matata"-kappaleen debyyttialbumilleen Sotke mut. Idea kappaleeseen tuli hänen lopettaessa työt hampurilaisravintolassa.
Muun muassa Dar es Salaamin yliopiston piirissä vaikuttavat, swahilin puhtautta vaalivat piirit pitävät ilmaisua "Hakuna matata" epäpuhtaana ilmaisuna. Se luokitellaan "turistikieleksi" tai "Kenian swahiliksi". Oikea tapa ilmaista asia swahiliksi on käyttää ilmaisua "Hakuna shida" (ha: negatiivimuoto, kuna: olla, shida: ongelma, huoli).
Imagine (John Lennonin kappale)
Imagine on John Lennonin vuonna 1971 levyttämä laulu, josta on tullut yksi kaikkien aikojen tunnetuimpia kappaleita. Laulun tuotti Phil Spector. Kappale on Lennonin albumin "Imagine" avausraita.
Laulussa Lennon kehottaa kuvittelemaan maailmaa, jossa ei ole taivasta, helvettiä, valtioita, uskontoja, ei mitään minkä puolesta tappaa tai kuolla, omaisuutta, ahneutta tai nälkää, vaan ihmisten veljeys ja maailman jakaminen. John Lennon kuvasi itse ”Imaginea” suklaakuorrutetuksi versioksi aikaisemmasta kappaleestaan ”Working Class Herosta”.
Kappaleen musiikkivideo on yksi tunnetuimpia 1970-luvun musiikkivideoita. Siinä John ja Yoko Ono kävelevät puutarhan läpi suureen valkoiseen taloon, jonka oven yläpuolella on teksti "This is not here". Sisällä Lennon soittaa valkoista flyygeliä ja laulaa katsoen kameraan: ”Imagine all the people, living life in peace”. Videossa myös valkoiseen pukeutunut Yoko Ono avaa ikkunoita täysin valkoisessa huoneessa ja istuutuu hänen viereensä. Lopussa Yoko katsoo Johniin ja kun John lopettaa soittamisen, he suutelevat.
Lennon ja Ono käyttivät laulua monesti hyödykseen rauhankampanjoissaan, eikä se loppunut Lennonin kuoleman jälkeenkään. Yhdysvalloissa on New Yorkin keskuspuistoon tehty Johnille omistettu "Imagine"-ympyrä. Kappale äänestettiin Isossa-Britanniassa vuosituhannen vaihteessa kaikkien aikojen suosituimmaksi lauluksi.
Monet uskovaiset loukkaantuivat laulun ateismista. Lennonin haaveilua omaisuuden jaosta kaikkien ihmisten kesken pidettiin varakkaan muusikon tekopyhyytenä.
Kappaleesta on myös tehty paljon cover-versioita. Ympäri maailmaa Imaginea ovat tulkinneet muun muassa Joan Baez, Madonna, Khaled, Guns N' Roses, The Shadows Connie Talbot, Emeli Sandé ja Neil Young. Khaledin versio on kuitenkin sanoituksiltaan osittain arabiankielinen.
Gia Qantšeli
Gia Qantšeli (; s. 10. elokuuta 1935 Tbilisi) on georgialainen säveltäjä. Hän lienee maan nykysäveltäjistä tunnetuin.
Qantšeli opiskeli Tbilisin konservatoriossa ja valmistui vuonna 1963. Hän opetti konservatoriossa vuodesta 1970 lähtien ja toimi pitkään myös Rustaveli-teatterin musikaalisena johtajana. Hän muutti 1990-luvun alussa Saksaan Neuvostoliiton hajoamisen ja Georgian levottoman yhteiskunnallisen tilanteen myötä. Euroopassa hänen teoksensa saivat pian osakseen kriitikkojen ylistystä. Nykyään hän asuu Antwerpenissa.
Qantšelin musiikkia on inspiroinut georgialainen kansanperinne; hänen sävellyksensä ovat ”syvän hengellisiä, täynnä [...] erilaisia värejä ja tekstuureja, tarkkoja kontrasteja ja voimakkaita huippukohtia”. Hänet tunnetaan erityisesti sinfonioiden ja muiden suurikokoisten teosten säveltäjänä: sinfonioita hän on säveltänyt seitsemän, ja hänen yhdessä Robert Sturuan kanssa laatimansa ooppera ”Musiikkia eläville” sai ensi-iltansa vuonna 1984. Hänen sävellystapansa on Rustaveli-teatterissa vietetyn ajan myötä saanut paljon vaikutteita teatterista. Qantšelin uudempiin teoksiin lukeutuvat esimerkiksi "Diplipito" sellolle, kontratenorille ja kamariorkesterille, "Time... and Again" viululle ja pianolle, "Rokwa" suurelle sinfoniaorkesterille sekä "Styx" alttoviululle, kuorolle ja orkesterille.
Liancourtsaaret
Liancourtsaaret (), (), on pienten saarten ja luotojen muodostama saariryhmä Japaninmerellä. Ryhmä on ollut Etelä-Korean hallussa Japanin Korean-miehityksen loppumisesta lähtien. Sitä vaativat itselleen myös Japani ja Pohjois-Korea.
Ranskalainen valaanpyytäjä Le Liancourt antoi ryhmälle nimen "Rochers de Liancourt" vuonna 1849.
Vaikka saarilla ei ole juurikaan kasvillisuutta, niitä ympäröivät hyvät kalastusalueet. Alueella saattaa olla myös maakaasua.
Saariryhmässä on kaksi pääsaarta: itäinen Dongdo (japaniksi Higashijima) ja läntinen Seodo (japaniksi Nishijima). Niitä ympäröi kymmeniä tuliperäisiä luotoja ja kareja. Alueen kokonaispinta-ala on 0,18 neliökilometriä. Liancourtsaaret sijaitsevat 216,8 kilometrin päässä Korean niemimaalta ja 211 kilometrin päässä Japanista. Okisaarille on matkaa 157 kilometriä. Lähin Etelä-Korean alue on 87,4 kilometrin päässä sijaitseva Ulleung-do.
Back to the Light
Back to the Light on Queenin kitaristina tunnetuksi tulleen Brian Mayn toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 1992. Se nousi parhaimmillaan brittilistan kuudenneksi, pysyen listalla 14 viikkoa ja myyden kultaa. Tunnetuimmat singlet albumilta ovat ”Driven By You” ja ”Too Much Love Will Kill You”, jotka päätyivät myös Queenin kokoelma-albumille Greatest Hits III. Levyllä soittivat myös muun muassa Cozy Powell ja Neil Murray.
Aleksi Matšavariani
Aleksi Matšavariani (; 23. syyskuuta 1913 Gori – 31. joulukuuta 1995) oli georgialainen säveltäjä ja kapellimestari.
Matšavariani valmistui Tbilisin konservatoriosta vuonna 1936. Myöhemmin vuodesta 1963 lähtien hän toimi konservatoriossa professorina. Hän sävelsi lukuisia baletteja ja oopperoita; hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat esimerkiksi baletti "Othello" (1957), oopperat "Mat i sin" (1945) ja "Den moei Rodini" (1954) sekä sinfonia "Piat monologov" (1971). Niistä viimeinen voitti Šota Rustaveli -palkinnon. Matšavariani sävelsi musiikkia myös moniin näytelmiin.
Matšavariani toimi Georgian sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana vuosina 1956–1958 ja Georgian säveltäjäliiton johtajana vuosina 1962–1968.
Tukki (puu)
Tukki tarkoittaa puun rungosta katkaistua, sahaukseen kelpaavaa osaa, joka on yleensä vähintään 3,1 metrin pituinen ja latvaläpimitaltaan vähintään 15 senttimetriä. Tätä ohuempia sahaukseen käytettäviä rungonosia kutsutaan pikkutukeiksi tai parruiksi.
Suomen oloissa tukkipuuksi kelpaavat lähinnä mänty sekä kuusi sekä toisinaan lehtipuista rauduskoivu ja hieskoivu. Tukkimetsä on arvokkaampaa kuin kuitupuumetsä, josta saatava läpimitaltaan pienempi kuitupuu käytetään selluloosan valmistukseen tai polttopuuksi. Tukeista sahataan tavallisesti lautoja tai hirsiä. Tukkien lastauspaikkaa sanotaan lanssiksi. Trooppisissa maissa puun kasvu on nopeampaa, ja tukeiksi käytettäviä puulajeja on runsaasti.
Suomessa kasvavista puulajeista mänty elää pitkäikäisimmäksi, ja hyvälaatuisia tukkipuita voidaan kasvattaa hyvinkin yli 100-vuotiaiksi. Kuusen lahoamisriski kasvaa Etelä-Suomessa selvästi iän myötä, joten kuusen kasvattaminen yli 100-vuotiaaksi ei ole yleensä kannattavaa. Lehtipuut elävät harvoin yli 100-vuotiaiksi. Lahottajasienet alkavat vaivata lehtipuita usein jo 50 vuoden iässä.
Kumkvatit
Kumkvatit (× "Citrofortunella") on ruutakasvien heimoon kuuluva sitruspuiden ("Citrus") ja fortunellojen ("Fortunella") välinen risteymäsuku.
Niiden hedelmät ovat pieniä: ne painavat noin 10 grammaa. Hedelmän kuori on ohut ja appelsiinin kaltainen. Kumkvatit käytetään kuorineen. Kumkvatti on yhtä aikaa kitkerän ja makean makuinen. Makua voi verrata myös voimakkaan appelsiinin makuun. Hedelmäliha on lohkoinen, ja siinä on siemeniä. Kumkvatit sopivat viipaloituna teen, drinkkien, jälkiruokien ja leivonnaisten mausteeksi ja koristeeksi. Hedelmistä voidaan myös valmistaa marmeladia.
Kumkvattien uskotaan olevan lähtöisin Aasiasta, Kiinasta. Kuvauksia kumkvateista löytyy kiinalaisesta kirjallisuudesta jo 1100-luvun loppupuolelta, ja eurooppalaisistakin lähteistä löytyy mainintoja jo 1600-luvun puolivälistä. 1800-luvun puolesta välistä lähtien kumkvatteja on viljelty myös Euroopassa, tosin lähinnä koristekasveina. Nykyään kumkvatteja viljellään Etelä-Amerikassa, Yhdysvaltojen eteläosissa, Etelä-Intiassa ja Etelä-Afrikassa.
Lajit:
Reticulum
Reticulum takoittaa seuraavia asioita: