hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Arvi Korhonen
Arvi Heikki Korhonen (9. tammikuuta 1890 Utajärvi – 29. joulukuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan niin sanotusta ajopuuteoriasta. Korhosen "Barbarossa-suunnitelma ja Suomi" -teoksessaan esittämän teorian mukaan Suomi ajautui tahtomattaan jatkosotaan.
Arvi Korhonen syntyi Utajärvellä Kangas-Korholan tilalla Niskan kylällä Juho ja Liisa Korhosen esikoiseksi. Hänen esi-isänsä olivat asuneet tilalla 1600-luvulta lähtien. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Oulun lyseosta 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1912. Tohtoriksi hän väitteli 1923. Korhosen väitöskirja käsitteli Baltian keskiaikaista vakkalaitosta.
Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Suomen armeijan yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä, Helsingin yliopiston opettajana ja historiankirjoittajana. Hän oli 1940–1959 Helsingin yliopiston yleisen historian professori. Jo aikaisemmin hän toimi samassa laitoksessa dosenttina. Turun yliopiston dosenttina Korhonen toimi vuodesta 1925 alkaen.
Vuosina 1927–1945 Korhonen toimi yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä. Tässä tehtävässä hän suuntautui Suomen sotahistorian tutkimukseen. Sotien aikana hän työskenteli Päämajassa. Majuriksi hänet ylennettiin vuonna 1942.
Sodan jälkeen hän keskittyi yliopistolliseen opettajantoimeensa. Hänen johdollaan vuonna 1949 valmistui laaja sen aikaisen historiallisen tiedon synteesi "Suomen historian käsikirja". Korhonen tunnettiin lisänimellä Perkele tai Arvi-Perkele. Nimityksen syynä oli hänen usein käyttämänsä kirosana.
Korhonen osallistui myös politiikkaan, lähinnä taustavaikuttajana. Hän kuului presidentti J. K. Paasikiven lähipiiriin ja Urho Kekkosen ystäviin. Poliitikkojen lisäksi Korhosen tuttaviin ja ystäviin lukeutui melkoinen määrä ajan kulttuurihahmoja, ennen muuta kirjailijoita kuten V. A. Koskenniemi ja P. Mustapää.
Arvi Korhonen kuoli Helsingissä 1967, ja hänet haudattiin Utajärven Niskan hautausmaahan.
Pipeline Radio
Pipeline Radio on Seahamissa toimiva, vuonna 1995 perustettu radioasema, jonka omistaa brittiläinen Sounds Nordic Holdings Ltd. Radioasema on lähettänyt ohjelmaa FM- ja AM-taajuuksilla Britannian lisäksi Norjassa, Baltiassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 2007 Pipeline Radio siirtyi radiolähetyksistä podcasteihin.
Sampo Marjomaa
Sampo Marjomaa (s. 1976 Oulu) on suomalainen televisiokasvo ja viihteentekijä. Hän oli yksi ensimmäisistä Nelosen kanavaäänistä eli kuuluttajista.
Marjomaa on "Hauskat kotivideot" -ohjelman juontaja ja käsikirjoittaja. Hän on toiminut juontajana myös Nelosen "Tosi-TV"-ohjelmassa sekä näytellyt joissakin findie-elokuvaryhmä Acid Cineman elokuvissa.
Marjomaa on vieraillut taiteilijanimellä Genius Albert Frankenstein laulajana useilla veljensä yhtyeen, Aarnin, albumeilla.
Bentō
Bentō (弁当 tai べんとう) on japanilainen eväslaatikkoon pakattu lounas. Se voi olla kotitekoinen tai ostettu valmiina kioskista, ruokakaupasta tai ravintolasta.
Koska Japanissa ei useinkaan ole kouluruokailua, vaimot valmistavat lapsilleen kouluun ja miehilleen töihin lounaan mukaan muovista tai puusta valmistettuihin monikerroksisiin laatikkomaisiin bentō-astioihin. Lasten lounasrasiat ovat yleensä kirkkaamman värisiä ja koristeltu esimerkiksi manga-sarjakuvahahmojen kuvilla.
Bentō-laatikkoon pätee usein kaava 4:3:2:1, joka kertoo eri ainesten suhdeluvut. Riisiä on neljä osaa, kalaa, lihaa tai aterian "päälisuketta" kolme osaa, vihanneksia kaksi osaa ja vihannespikkelssiä yksi osa. "Hinomaru"-bentōssa on pelkkää riisiä, jonka keskelle on upotettu punainen luumupikkelssi.
Bentō-kulttuurin katsotaan alkaneen 1500-luvulla. Silloin ylimystö alkoi ottaa retkilleen lakattuja eväslaatikoita, joihin ruoka oli aseteltu erityisen kauniisti.
Bentō voi toimia myös retkieväänä. Junamatkalle mukaan otettavia bentōja kutsutaan nimella "eki-ben" eli asemaruoka. Myös teatteriin tai oopperaan voidaan ostaa mukaan hienompi bentō. Kaikkein kalleimpia bentōja ovat korkeatasoisten ravintoloiden tai ryokan-majatalojen tarjoamat menut lakkapuisissa laatikostoissa tai rasioissa tarjottuna. Lakkapuiset antiikkiesineet ja bentō-rasiat ovat keräilyharvinaisuuksia.
Nuorten filosofiatapahtuma
Nuorten filosofiatapahtuma eli Nufit on suomalainen vuosittain järjestettävä tapahtuma, jossa nuorilla on tilaisuus keskustella eri alojen asiantuntijoiden kanssa. Tapahtuman tarkoituksena on tarjota tilaisuus nuorten kriittiselle ja luovalle filosofiselle sekä yhteiskunnalliselle pohdinnalle, ja siten edistää nuorten yhteiskunnallista osallistumista. Nufit on järjestetty vuodesta 2002 lähtien. Kävijöitä on noin tuhat.
Tapahtumaa järjestää nykyisin 2016 perustettu Helsingin nuoret ajattelijat ry (Henna). Aiemmin taustalla oli työryhmä, johon osallistuivat Prometheus-leirin tuki ry, Helsingin yliopiston filosofian opiskelijoiden ainejärjestö Dilemma, Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat eli FETO ry sekä vaihtuvat yhteistyökumppanit kuten tapahtumalle vuosina 2002–2007 puitteet tarjonnut Helsingin työväentalo eli Paasitorni, Helsingin Sanomat ja Filosofiaa Virossa ry. Vuonna 2008 pääyhteistyökumppani oli Espoon kaupunki. Tapahtuma syntyy pääasiassa vapaaehtoistyönä. Tapahtuman järjestämistä ehdotti vuonna 2001 Prometheus-leirin tuki ry:lle yhdistyksen nuorisoa kohdannut Ilkka Taipale.
Nufitin ytimenä on keskustelu nuorten ja yhteiskunnallisten vaikuttajien välillä. Alustajana toimiva asiantuntija esittelee ensin lyhyesti asiaansa, minkä jälkeen kaksi nuorta haastajaa keskustelevat aiheesta hänen kanssaan. Lopuksi yleisön joukosta voi pyytää puheenvuoroja ja esittää kysymyksiä alustajalle. Etuoikeus puheenvuorojen saamiseen on nuorilla. Haastajiksi haetaan suomalaisia alle 25-vuotiaita nuoria, jotka ovat kiinnostuneet filosofisista ja yhteiskunnallisista kysymyksistä. Alustajiksi on saatu monia tunnettuja henkilöitä, muiden muassa presidentti Tarja Halonen (aiheena "”Enemmistön valta ja vähemmistöjen oikeudet”"), ulkoministeri Erkki Tuomioja ("”Pahan akseli”"), eduskunnan puhemies Paavo Lipponen ("”Kansa haluaa, harva vastaa”"), pankinjohtaja Sauli Niinistö ("”Totuus ja politiikka”"), kirjailija Kaari Utrio ("”Syntinen nainen”"), elokuvaohjaaja Aku Louhimies ("”Halun kuva”") filosofit Pentti Linkola ("”Voiko ihminen muuttua?”") ja Esa Saarinen ("”Suurenmoisen elämän halu”") sekä arkkipiispa John Vikström ("”Uskon todeksi”").
Nufitin yhteydessä järjestetään myös eri lukioiden edustajista koostuvien nelihenkisten joukkueiden välinen Sokrates-väittelykilpailu.
Tapahtuman keskustelut liittyvät vuosittain vaihtuvaan teemaan. Teemoina ovat olleet:
Äkillinen hengitysvaikeusoireyhtymä
Äkillinen hengitysvaikeusoireyhtymä tai aikuisen hengitysvaikeusoireyhtymä eli ARDS () tarkoittaa äkillisesti ilmaantuvaa keuhkovauriota, jonka seurauksena ilmenee vaikea happeutumishäiriö. ARDS:n aiheuttaa yleensä suoraan keuhkoja vaurioittava perussairaus, kuten keuhkokuume. Toisinaan ARDS voi syntyä epäsuorasti elimistön voimakkaan tulehdusvasteen kautta, esimerkiksi sepsiksessä, haimatulehduksessa tai keuhkojen palovammassa.
ARDS:n syntymekanismina on laaja-alainen keuhkorakkuloiden ja keuhkojen hiussuonten seinämien vaurio. Oireyhtymä alkaa muutamia päiviä kestävällä eksudatiivisella vaiheella, jolloin neste tihkuu vaurioituneista verisuonista keuhkokudokseen ja aiheuttaa keuhkoturvotuksen. Sen jälkeen tapahtuu eksudaattien organisoitumista ja keuhkorakkulasolujen proliferaatiota muutaman viikon kestävässä proliferatiivisessa vaiheessa. Lopulta keuhkovaurio etenee keuhkofibroosiin eli sidekudosmuodostukseen ja keuhkojen arpeutumiseen.
ARDS johtaa keuhkopöhöön, veren happeutumisen vaikeutumiseen, verenpaineen nousuun, keuhkoverenkierron vastuksen kasvamiseen ja keuhkokudoksen vähittäiseen tuhoutumiseen.
Käynnissä olevissa tutkimuksissa selvitetään beeta-1a-interferonin käyttöä ARDS:n hoidossa verisuoniverkostojen vuotamisen estämiseksi. Faron Pharmaceuticalsin kehittämällä rekombinantti ihmisen beeta-1a-interferonivalmisteella (FP-1201-LYO) tehdään tällä hetkellä kansainvälisiä vaiheen III kliinisiä tutkimuksia. Aiemmassa avoimessa varhaisvaiheen tutkimuksessa havaittiin ARDS-oireyhtymää sairastavien teho-osastopotilaiden 28 päivän kuolleisuuden vähentyneen 81 prosenttia. Lääkkeen tiedetään toimivan nostamalla CD73:n ilmentymistä keuhkoissa ja lisäämällä tulehdusta vähentävän adenosiinin tuotantoa, mikä hillitsee verisuonten vuotamista ja tulehduksen pahenemista.
Therese Grankvist
Therese Grankvist (s. 2. toukokuuta 1977 Nässjö, Jönköpingin lääni, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja. Hänet tunnetaan etenkin eurodance-musiikkia esittäneen Drömhus-yhtyeen entisenä jäsenenä. Grankvist jätti Drömhusin vuonna 2000, ja on siitä lähtien esiintynyt omalla nimellään. Hän on tehnyt myös yhteistyötä ruotsalaisen dj:n StoneBridgen kanssa. Vuonna 2007 Grankvist otti osaa Melodifestivaleniin yhdessä The Attic -ryhmän kanssa kappaleella "The Arrival" mutta ei selviytynyt semifinaalikierrosta pidemmälle.
Dani Alves
Daniel ”Dani” Alves da Silva (s. 6. toukokuuta 1983 Juazeiro) on brasilialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja, mutta kykenee pelaamaan myös oikeana laitalinkkinä. Alves edustaa Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia. Alveksen kerrottiin tehneen 2 vuoden sopimuksen Juventuksen kanssa toukokuun lopulla 2016, jonka arvo on 4 miljoonaa euroa vuodessa. Hän on tehnyt pitkän uran myös Brasilian maajoukkueessa.
Alves aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Bahian riveissä vuonna 2001. Vuonna 2002 hän siirtyi espanjalaiseen Sevillaan, jossa hän voitti kahdesti UEFA Cupin sekä kertaalleen UEFA Super Cupin, Copa del Reyn ja Espanjan supercupin. Brasilian maajoukkueessa hän taas juhli Copa Américan mestaruutta vuonna 2007. Copa Américan finaalissa Alves onnistui maalinteossa kun Argentiina kaatui 3–0. Hänelle on myönnetty myös Espanjan kansalaisuus.
Elokuussa 2007 Alves kertoi tahtovansa siirtoa Sevillasta, koska on mielestään voittanut kaiken seurassa. Vahvimmin Sevillassa loistanutta brasilialaista oli hankkimassa Chelsea, joka oli valmis pulittamaan Alvesista yli 30 miljoonaa euroa. Siirto ei kuitenkaan toteutunut spekuloinneista huolimatta. Alves päätti solmia kauden 2008–2009 kattavan sopimuksen FC Barcelonan kanssa.
Alves oli voittamassa Brasilian riveissä nuorten maailmanmestaruutta vuonna 2003. Ensimmäisen miesten maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2006.
Bahia
Sevilla
Barcelona
Brasilian maajoukkue
Staphylococcus aureus
Staphylococcus aureus on stafylokokkeihin kuuluva kokkibakteeri. Sen genomi koostuu noin 2 600 geenistä ja 2,8 miljoonasta emäsparista.
"S. aureus" esiintyy yleisesti ihmisten ja eläinten iholla ja limakalvoilla, jolloin se on kantajalleen vaaraton. "S. aureus" suosii isäntäeläimiä, joilla on korkeahko ruumiinlämpö. Se kasvaa hapellisissa ja hapettomissa olosuhteissa sekä myös hyvin kuivissa paikoissa. Lisäksi bakteeri kestää korkeita suolapitoisuuksia. Bakteeri aiheuttaa erilaisia infektioita lievistä ihoinfektioista aina hengenvaarallisiin tauteihin, kuten keuhkokuumeeseen, endokardiittiin, bakteremiaan ja osteomyeliittiin. "Staphylococcus aureus" voi lisääntyä ja tuottaa myrkkyä suurella lämpötila- ja pH-alueella.
Useimmille antibiooteille resistenttejä "S. aureus" -kantoja kutsutaan MRSA-bakteereiksi (metisilliiniresistentti "Staphylococcus aureus"). Antibioottiresistenssin syy on "S. aureuksen" kromosomissa oleva "mecA" -geeni, joka tuottaa bakteerin pintaan penisilliiniä sitovaa proteiinia.
"Staphylococcus aureus" elää pääasiassa nisäkkäiden ja ihmisten iholla, nielussa, nenässä, ulosteessa, suussa, limakalvoilla ja käsissä. Suurin piirtein joka toinen ihminen kantaa tätä bakteeria. Tietyt "Staphylococcus aureus" -tyypit tuottavat enterotoksiini-nimistä myrkkyä, joka on hyvin lämpöä sietävää, eikä kuumentaminen tuhoa sitä. Elintarvikkeisiin joutuessaan myrkky tekee niistä syömäkelvottomia.
"Staphylococcus aureus" tarttuu ruokaan yleensä käsistä tai hiuksista. Myös ruoan säilyttäminen väärissä olosuhteissa, kuten liian lämpimissä ja kosteissa voi levittää bakteerin ruokaan.
Mikäli "Staphylococcus aureus "-bakteerin tuottama myrkky pääsee ruoan mukana mahalaukkuun ja aiheuttaa ruokamyrkytyksen, ilmaantuvat ensimmäiset oireet yleensä 1–6 tunnin kuluttua. Itämisaika voi kuitenkin vaihdella puolesta tunnista kahdeksaan tuntiin.
Oireita ovat:
Oireiden voimakkuus ja kesto riippuvat kehoon joutuneen myrkyn määrästä, mutta suurimmalla osalla sairastuneista oireet ovat lieviä. Yleensä tauti paranee muutaman vuorokauden sisällä.
Tartuntoja ehkäiseviä tekijöitä ovat:
Ruoan kuumentaminen tuhoaa bakteerin, muttei sen tuottamaa myrkkyä.
Suomessa "Staphylococcus aureus" -bakteeri oli vielä ennen yksi yleisimpiä ruokamyrkytyksien aiheuttajia, mutta bakteerien aiheuttamien epidemioiden määrä on vähentynyt huomattavasti. Vuosittain epidemioita oli 0–4 kappaletta vuosina 1995–2004 ja 0–3 kappaletta 2010–2012. Yleensä epidemiat leviävät perheissä, joten sairastuneiden määrä on ollut usein vähäinen.
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007
Suomi osallistui vuoden 2007 hiihdon MM-kisoihin Sapporossa 26 urheilijan joukkueella, joista kuusi oli naisia. Avajaisissa Suomen lippua kantoi Jaakko Tallus. Suomi oli kisojen mitalitaulukon toinen ja saavutti viisi kultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia.
Eniten mitaleita ottivat Hannu Manninen, Riitta-Liisa Roponen ja Virpi Kuitunen, joista Manninen ja Roponen voittivat kaksi kultamitalia ja Kuitunen kolme ja lisäksi pronssia. Suomi otti kisoissa naisten viestivoiton 18 vuoden tauon jälkeen. Naisten 30 kilometrin voitto oli Suomen MM-kisahistorian ensimmäinen.
Miesten hiihtojoukkue ei saanut yhtään mitalia, parhaat tulokset olivat Matias Strandvallin yhdeksäs ja viestijoukkueen kuudes sija. Hiihtojoukkueelle päävalmentaja Magnar Dalen ei asettanut yhteistä mitalitavoitetta, mutta myönsi, että "kisat menivät yli odotusten".
Yhdistetyssä päävalmentaja Jouko Karjalainen ja mäkihypyssä Tommi Nikunen asettivat molemmissa kaksi mitalia tavoitteeksi. Yhdistetyssä tavoite ylittyi mutta mäkihypyssä ainoaksi mitaliksi jäi Harri Ollin hopeasija.
Urheilijoiden valinnoissa Kaisa Variksen jättäminen joukkueesta herätti kohua. Kotimaassa voittanutta Varista ei otettu mukaan Davosin maailmancupiin kansainvälistä näyttöä antamaan. Kohu johti jopa yksityisten henkilöiden tekemään valitukseen oikeuskanslerille.
Jan Verheyen
Jan Verheyen (s. 18. maaliskuuta 1963, Temse Belgia) on flaamilanen elokuvaohjaaja, juontaja sekä tunnettu mediahenkilö.
Koulut suoritettuaan katolisessa "Sint-Jozef-Klein-Seminariessa" hän ryhtyi toteuttamaan luovuuttaan ja vaikuttamaan yhteiskunnassa. Jo nuoruudessaan Jan Verheyen oli kiinnostunut elokuvista ja vuonna 1991 valmistui hänen ensimmäinen ohjaustyönsä "Boys". Hän myös organisoi "De Nacht van de Wansmaak" tapahtuman, joka oli omistettu trask- ja kulttielokuville.
Hän on toiminut juontajana Belgian flaaminkielisessä TV1:ssä ja sen puheohjelmassa "Aan tefel". Vuonna 2003 Jan Verheyen ryhtyi yhdessä Bert Geenen kanssa "VTM"-televisiokanavan ohjelmapäälliköksi ja vuodesta 2005 lähtien Verheyen on hoitanut tätä tehtävää yksin.
Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna
Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna oli Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se otettiin käyttöön 30. maaliskuuta 1927, ja lopullinen versio hyväksyttiin vuonna 1981.
Vaakunaan on kuvattu keskelle yleismaailmallinen kommunismin symboli sirppi ja vasara. Sen alle on kuvattu maapallo, jonka ylle aurinko nousee. Kokonaisuutta ympäröivät ruislyhteet, joista vasemmanpuoleisessa lyhteessä on myös apiloita ja oikeanpuoleisessa myös pellavaa. Ylhäällä on punainen tähti. Ruislyhteitä kiertää punainen nauha, johon on kirjoitettu "”Kaikkien maiden työläiset, liittykää yhteen!”" valkovenäjäksi, "”Пралетарыі ўсіх краін, яднайцеся!”" (vasemmalla) ja venäjäksi, "”Пролетарии всех стран, соединяйтесь!”" (oikealla).
Vaakuna on toiminut pohjana presidentti Aleksandr Lukašenkon vuonna 1995 käyttöönottamalle nykyiselle Valko-Venäjän vaakunalle.
Vaakunaa muutettiin useaan kertaan vuosien saatossa. Vaakunasta oli vuosina 1919–1991 käytössä kuusi eri versiota.
Vuosina 1919–1926 oli käytössä Venäjän SFNT:n vaakuna, johon oli vaihdettu Valko-Venäjän SNT:n lyhenne ”Б.С.С.Р.” ja Neuvostoliiton tunnuslause "”kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen”" oli valkovenäjän kielellä.
Vuonna 1924 julistettiin kilpailu uuden tunnuksen suunnittelemisesta. Voittajaksi hyväksyttiin vuonna 1927 vaakuna, jossa on kuvattu vasemmalla olevan ruislyhteen, sen lomassa olevien apiloiden ja oikealla tammenlehvien ympäröimänä sirppi ja vasara, joiden alapuolella on maapallo jonka takaa aurinko nousee. Vaakunaa kiertää nauha, jossa on neuvostotasavallan lyhenne ”Б.С.С.Р.”, sekä Neuvostoliiton motto neljällä kielellä: venäjäksi, valkovenäjäksi, puolaksi ja jiddišiksi. Ylhäällä on punainen tähti. Tämä perusrakenne pysyi käytössä aina Neuvostoliiton hajoamiseen saakka, ja itsenäinen Valko-Venäjän valtio otti sen muunneltuna uudelleen käyttöön vuonna 1995, joten se on yhä sama tänäkin päivänä. Tämä versio oli käytössä vuoteen 1937.
Vuonna 1937 vaakunaa muutettiin hieman. Sirppi ja vasara muutettiin hopeisiksi, punaista tähteä pienennettiin ja ruislyhdettä paksunnettiin. Versio oli käytössä vain lyhyen aikaa seuraavaan vuoteen 1938 asti.
Elokuussa 1938 hyväksyttiin taas uusi versio vaakunasta. Neuvostoliiton korkeimman neuvoston suosituksesta puolan- ja jiddišinkielinen motto poistettiin. Tammenlehvät korvattiin rukiilla, jonka päällä on pellavan siemenkotia. Lyhenteestä poistettiin pisteet.
Neuvostotasavallan 30. vuosipäiväksi taiteilija Ivan Dubasov suunnitteli hiukan muunnellun version. Maapallo sekä sirppi ja vasara muuttuivat hiukan, ja pellava esitettiin siemenkotien sijasta kukkina. Vuonna 1958 muutettiin vielä valkovenäjänkielistä tunnuslausetta, sana "еднайцеся" muutettiin sanaksi "яднайцеся". Tämä versio oli pisimpään käytössä, vuodesta 1949 vuoteen 1981.
Vuonna 1981 tehtiin viimeinen muutos, sirppi ja vasara muutettiin kullanväriseksi ja värejä yleensäkin keltaisemmiksi. Lopullinen versio oli käytössä Neuvostoliiton hajoamiseen saakka aina vuoteen 1991.
Tobias Michael Carel Asser
Tobias Michael Carel Asser (28. huhtikuuta 1838, Amsterdam – 29. kesäkuuta 1913, Haag) oli alankomaalainen juristi, joka yhdessä Afred Friedin kanssa sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1911 erityisesti ansioistaan kansainvälisen yksityisoikeuden saralla. Hänen aloitteestaan perustettiin Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssi.
Hän toimi aktiivisti myös kansainvälisen oikeuden akatemian luomiseksi ja tämä johti lopulta Haagin kansainvälisen oikeuden akatemian luomiseen. Hän oli myös yksi Kansainvälisen oikeuden instituutin perustajista.
Alfred Hermann Fried
Alfred Hermann Fried (11. marraskuuta 1864 Wien, Itävalta – 5. toukokuuta 1921 Wien) oli itävaltalainen pasifisti, kirjakauppias ja journalisti. Hän sai yhdessä Tobias Asserin kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1911.
Fried lopetti koulunkäynnin ollessaan viidentoista ja aloitti työnteon wieniläisessä kirjakaupassa. Vuonna 1883 hän muutti Berliiniin, jossa hän avasi oman kirjakauppansa vuonna 1887. Hän perusti "Die Waffen nieder!" -lehden ja kirjoitti itsekin siihen artikkeleita. Yhdessä Bertha von Suttnerin kanssa hän vuonna 1892 muutti lehden aikakauslehden muotoon. Aikakauslehdessä "Die Waffen nieder!" sekä sen seuraajaksi perustetussa "Die Friensenswarte" -lehdessä Freid perusteli pasifistista yhetiskunta- ja elämänfilosofiaansa.
Vuonna 1892 Fried osallistui Saksan rauhanliikkeen perustamiseen. Häntä voidaan syystä pitää eräänä nykyaikaisen rauhan ylläpitämisen järjestelmän perustajana. Tämä ajatusmalli toteutui ensin Kansainliiton toiminnassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja sittemmin toisen maailmansodan jälkeen perustetun Yhdistyneet kansakunnat -järjestön toiminnassa.
Fried oli kunnioitettu jäsen kansainvälisessä esperanto-liikkeessä. Vuonna 1903 hän julkaisi teoksen "Lehrbuch der internationalen Hilfssprache Esperanto".
Vuonna 1911 Friedille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto yhdessä Tobias Michael Carel Asserin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän eli Sveitsissä ja kuoli vähän sodan jälkeen 1921 Itävallassa.
Tuntsan metsäpalo
Tuntsan metsäpalo oli Suomen lähihistorian suurin metsäpalo. Se riehui kesäkuun 1960 lopulta alkaen Tuntsan erämaassa Sallan kunnan pohjoisosissa sekä myös Neuvostoliiton puolella. Palo syttyi luultavasti salamaniskusta, ja sen leviämistä helpotti helteinen kesä. Paloalueita oli Suomen puolella kaksi: Papuoivan–Puitsin–Peuratunturin alueella ja toinen Kuskoivan–Nuolusoivan alueella.
Paloa oli sammuttamassa Suomessa lähes 500 miestä. Suomen puolella palo tuhosi noin 20 000 hehtaaria, kun taas Neuvostoliiton puolella paloalue oli noin 100 000 hehtaarin laajuinen. Suomen puolella palaneesta alueesta noin puolet oli varsinaista metsämaata ja loput olivat vähämetsäisiä kitu- ja joutomaita sekä tunturipaljakoita.
Palon aiheuttamat metsätaloudelliset vahingot jäivät lopulta pieniksi, mutta palo vaikeutti seudun porotaloutta tuhottuaan parhaita porojen talvilaitumia.
Palon jälkeen järjestettiin suuri "Tuntsan nokisavotta" alueelle jääneen puutavaran korjaamiseksi. Savotta oli Euroopan suurin ja se työllisti enimmillään 1 000 henkilöä ja satoja traktoreita. Vuoteen 1967 jatkuneessa savotassa paloalueelta korjattiin yhteensä noin 300 000 kuutiometriä puuta. Puun korjaamisessa kokeiltiin ensimmäistä kertaa kourakonetta, ja myös moottorisahat otettiin savotassa yleisesti käyttöön.
Puun korjuun jälkeen Tuntsan paloalueen metsää pyrittiin uudistamaan kylvöillä ja istutuksilla, mutta tämä ei onnistunut kuin osittain ja osa paloalueesta jäi pysyvästi paljakaksi. Alueella ovat vieläkin näkyvissä sekä palon että puunkorjuun jäljet. Siellä on myös tiheä tieverkko, joka rakennettiin alun perin nokisavottaa varten.
Sympaattinen oftalmia
Sympaattinen oftalmia merkitsee tulehdustilaa, joka ilmenee terveessä silmässä, kun toinen silmä on vammautunut. Tulehdus voi johtaa pahimmillaan täydelliseen sokeuteen. Tilan kehittyminen kestää päivistä vuosiin silmävamman saamisen jälkeen.
Sympaattiseen oftalmiaan on löytynyt viittauksia jo vanhoista kreikkalaisista teksteistä, mutta nimen tilalle antoi William MacKenzie. Tila on tunnettu myös siitä, että pistekirjoituksen keksinyt Louis Braille sokeutui 3-vuotiaana juuri sympaattisen oftalmian johdosta.
Tila saattaa ilmetä aluksi mm. heikenneenä akkommodaatiokykynä. Joskus vakava iridosykliitti johtaa kipuun ja valonarkuuteen. Sairaus leviää lähinnä silmän keskikalvon, uvean kautta.
Sympaattinen oftalmia on harvinainen ja kehittyy enintään 0,5 prosentille pahan, silmään kohdistuneen vaurion saaneista. Esiintyvyydessä ei ole todettu sukupuoli- tai rotueroja.
Eelis Gulin
Eelis Gideon Gulin (vuosina 1906–1919 Pinomaa tai Gulin-Pinomaa; 29. joulukuuta 1893 Mikkeli – 4. elokuuta 1975 Helsinki) oli Helsingin yliopiston Uuden testamentin eksegetiikan professori 1933–1945 ja Tampereen hiippakunnan piispa 1945–1966. Gulinin erityisiä toimialoja olivat kristillinen ylioppilas- ja nuorisotyö sekä ekumeenisten suhteiden solmiminen ja ylläpito. Kotimaassa hän tuli tunnetuksi myös luomalla suhteita teollisuusseutujen työväestöön. Hän myös kirjoitti useiden raamattuaiheisten tutkimusten lisäksi mm. kristillistä etiikkaa käsitteleviä teoksia.
Gulinin teologisista näkemyksistä on Ilkka Antola tehnyt väitöskirjan "Historian ja teologian välissä: Eelis Gulin Uuden testamentin tulkitsijana" (1997).
Eelis Gulinin veljiä olivat eversti Lauri Gulin ja professori Lennart Pinomaa.
Stargardtin tauti
Stargardtin tauti on autosomissa useimmiten resessiivisesti periytyvä sairaus, joka aiheuttaa verkkokalvon asteittaisen rappeutumisen.
Stargardt-potilailla esiintyy voimakasta valonarkuutta sekä sairauden edetessä näön menetystä ja kipua. Sairauden kuvasi saksalainen Karl Stargardt vuonna 1909.
Stargardtin tauti voi johtaa sokeuteen. Se alkaa oireilla tavallisesti lapsuusiällä; sen esiintyvyys lapsilla on arviolta 1/10000.
Aziza Mustafa Zadeh
Aziza Mustafa Zadeh (s. 19. joulukuuta 1969 Baku Azerbaidžan) on alun perin Azerbaidžanista kotoisin oleva, noin vuodesta 1987 Saksassa asunut jazz-pianisti ja laulaja. Hänen musiikissaan kuulee paljon azerbaidžanilaisia vaikutteita.
Aziza Mustafa Zadeh syntyi Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Hänen isänsä, Vaqif, oli pianisti ja säveltäjä, ja tuli tunnetuksi kun sekoitti jazzia Azerbaidžanilaiseen perinteisiin musiikkityyliin mugamiin. Aziza Mustafa Zadehin äiti oli klassisesti koulutettu laulaja. Zadeh soitti klassista pianoa nuorena ja nautti erityisesti Johann Sebastian Bachin ja Chopinin sävellyksistä. Hänen improvisointikykynsä huomattiin jo nuorena. Kun hänen isänsä kuoli, hänen äitinsä luopui omasta laulajanurastaan ja alkoi panostaa tyttärensä musiikillisiin lahjoihin.
Aziza Mustafa Zadeh jakoi 17-vuotiaana vuonna 1987 Thelonious Monk -pianokilpailussa kolmannen tilan amerikkalaisen Matt Cooperin kanssa. Hän soitti Monkin sävelmiä mugam-tyylisesti. Suunnilleen samoihin aikoihin hän muutti äitinsä kanssa Saksaan. Sen jälkeen hän on levyttänyt useita levyjä myös tunnettujen artistien, kuten Al Di Meola, Stanley Clarke, Omar Hakim, ja Bill Evans.
Vuoden tiedekirja
Vuoden tiedekirja on Tieteellisten seurain valtuuskunnan ja Suomen tiedekustantajien liiton vuosittain myöntämä kirjallisuuspalkinto Suomessa julkaistulle tutkimuskirjallisuudelle. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1989 kymmenelle edellisenä vuonna julkaistulle teokselle. Vuodesta 2004 lähtien palkinto on ollut suuruudeltaan 10 000 euroa.
Aluksi palkinnon jakajana oli vain Tieteellisten seurain valtuuskunta. Tiedekustantajien liitto tuli mukaan vuonna 1995, mistä lähtien palkinto on jaettu vain yhdelle teokselle. Lisäksi jaetaan kunniamainintoja.
Jindřich Feld
Jindřich Feld (19. helmikuuta 1925 – 8. heinäkuuta 2007) oli tšekkiläinen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Feld syntyi musikaaliseen sukuun: hänen isänsä toimi viulunsoiton professorina Prahan konservatoriossa, ja äiti oli viulisti. Nuori Feld opiskeli isänsä johdolla viulun- ja alttoviulunsoittoa ja alkoi pian myös säveltää. Hän pääsi Prahan konservatorioon ja valmistui musiikkiakatemiasta 1952. Hän valmistui samana vuonna lisäksi tohtoriksi Kaarlen yliopistosta, Prahasta.
Vuosina 1968–1969 Feld oli vierailevana sävellyksen professorina Adelaiden yliopistolla, Australiassa. Hän oli sävellyksen professori Prahan konservatoriossa 1972–1986.
Feldin sävellystuotantoon kuuluu mm. kolme sinfoniaa, joista ensimmäinen valmistui 1967 ja viimeisin 1998. Hän sävelsi myös lukuisia konserttoja ja kamarimusiikkia.
Pasi Määttänen
Pasi Määttänen (s. 11. kesäkuuta 1972 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan Tampereen Ilveksessä, Saimaan Pallossa, Hämeenlinnan Pallokerhossa ja Rauman Lukossa sekä Ruotsin Elitserienissä HV71:n joukkueessa.
Määttäsen vahvuuksiin kuuluivat muun muassa nopeus ja monipuolisuus; hän pystyi pelaamaan sekä keskus- että laitahyökkääjän paikalla.
Määttänen nousi Ilveksen kapteeniksi kaudeksi Raimo Helmisen lopetettua menestyksekkään jääkiekkouransa keväällä 2008 ja pelasi kapteenina kunnes ura päättyi 23. maaliskuuta 2011 playoff-peliin Ilves–JYP. Määttänen pelasi urallaan 17 kautta ja 769 ottelua. Pisteitä hän sai 440 (208+232).
Maikopin kulttuuri
Maikopin kulttuuri oli pronssikautinen kulttuuri Kaspianmeren länsipuolella 3500–2500 eaa. Kulttuurin keskus oli nykyisen Maikopin kaupungin seuduilla, ja sen alue ulottui Tamanin niemimaalta lähellä Dagestanin rajaa sijaitsevaan Kertšinsalmeen. Kulttuuri tunnetaan taidokkaista pronssitöistään.
Maikopin kulttuurin kanssa samanaikainen oli vuosien 3500–2200 eaa. Kuro-Araxesin kulttuuri, joka ulottui Kaukasukselta Itä-Anatoliaan. Pohjoisessa ja lännessä oli Jamnan kulttuuri, joka rakensi suuria hautakumpuja ja kurgaaneja. Pohjoisessa oli Novotitorovkan kulttuuri vuosina 3300–2700 eaa.
Maikopin kulttuurissa vainajat haudattiin kuoppiin, jotka peitettiin suurella maakummulla. Hautaustapojen perusteella heidän uskotaan puhuneen indoeurooppalaista kieltä.
Joidenkin mukaan varhaisemmat Maikopin kulttuurin kurgaanit edelsivät muutamalla sadalla vuodella Jamnan kulttuurin vastaavia hautoja. Mutta uusimpien tutkimusten mukaan varhaisimmat Jamnan kumpuhaudat osuvat ajalle 4000-3300 eaa., jolloin Maikopin ja Jamnan kumpuhaudat ovat suunnilleen yhtä vanhoja.
Maikopin kulttuurin alueella uskotaan olleen ainakin Y-kromosomin haplotyyppejä
G2a ja R1b edustavia väestöjä, joidenkin mukaan paljon myös J1/J2. R1b lienee vaeltanut alueen halki myöhäisneoliittisella ajalla etelästä.
Maikopin kulttuurin aikajako.
Max Brod
Max Brod (27. toukokuuta 1884 – 20. joulukuuta 1968) oli kirjailija, säveltäjä ja journalisti. Hän syntyi Prahassa, joka silloin oli osa Itävalta-Unkarin Böömiä.Vaikka Brod oli itsekin tuottelias kirjailija, hänet tunnetaan myös Franz Kafkan ystävänä, elämäkertakirjoittajana ja kirjeiden ja päiväkirjojen puhtaaksikirjoittajana ja julkaisijana.
Brod oli saksankielinen juutalainen ja opiskeli lakia Prahan Kaarlen yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1907 ja ryhtyi pian sionistiksi.
Natsiaikana vuonna 1939 Brod pakeni vaimonsa Elsa Taussigin kanssa Palestiinaan. Kirjailija asui siellä kuolemaansa saakka. Hän toimi Tel Avivin Habima-teatterin dramaturgina.
Brod tapasi Kafkan ensimmäistä kertaa vuonna 1902, jolloin molemmat olivat Prahassa opiskelemassa. Miehet olivat läheisiä ystäviä Kafkan kuolemaan saakka. Toisin kuin Kafka, Brod oli elinaikanaan suosittu ja paljon julkaistu kirjailija. Hänen romaaninsa "Schloß Nornepygge", joka julkaistiin kirjailijan ollessa vasta 24-vuotias, pääsi nopeasti Berliinin kirjallisuuspiirien suosioon ja sitä pidettiin ekspressionismin mestariteoksena.
Franz Kafka menehtyi tuberkuloosiin vuonna 1924. Brod viimeisteli ja julkaisi postuumisti ystävänsä teoksia, joista monet olivat jääneet keskeneräisiksi. Tämän jälkeen Kafkasta on tullut yksi historian luetuimpia kirjailijoita. Brod julkaisi Kafkan elämäkerran 1937.
Brod oli myös säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu lauluja, pianokappaleita ja näyttämömusiikkia. Lisäksi hän käänsi Leoš Janáčekin oopperoita saksaksi ja kirjoitti Janáčekista elämäkerran vuonna 1924. Brod kuoli vuonna 1968 Tel Avivissa, Israelissa.
Matti Kaario
Matti Kaario (s. 29. marraskuuta 1953 Tampere) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja. Kaario on tehnyt mittavan uran niin pelaajana kuin myös valmennus- ja johtotehtävissä.
Keväällä 1983 kookas puolustaja Kaario pelasi MM-kisoissa yhdessä seuratovereidensa Risto Jalon ja Raimo Summasen kanssa, mutta turnaus ei muodostunut menestykseksi sen paremmin Kaariolle kuin Suomen maajoukkueellekaan. Pelaajauransa jälkeen Kaario on jatkanut eri tehtävissä jääkiekon parissa. Kaario on toiminut mm. Ilveksen jääkiekkojoukkueen valmentajana kolmesti, sekä joukkueenjohtajana kaudesta 2005–06 lähtien. Vuonna 2012 Kaario toimi Ilveksen operatiivisena johtajana yhden ottelun ajan Ilves Hockey Oy:n johdon irtisanouduttua.
Tällä hetkellä Kaario toimii Tampereen kaupungin liikuntapalveluiden käyttöpäällikkönä vastuualueenaan kansainvälinen toiminta ja huippu-urheilu sekä niiden suorituspaikkojen kehittäminen. Syksyllä 2007 Kaario totesi, että "Ratina ei ole lumileikkejä varten" jolloin Tampere Unitedin pelaajien ja henkilökunnan täytyi kolata kenttä, jotta peli GBK:ta vastaan saatiin pelattua. Keväällä 2009 Kaario esti Veikkausliigakauden aloittamisen ajallaan vedoten kentän huonoon kuntoon ja lähestyvään Bruce Springsteenin konserttiin. Veikkausliigan kilpailupäällikkö Peter Lundströmin Pohjalaiselle antamansa haastattelun mukaan kentän kunto olisi mahdollistanut jalkapallo-ottelun. Kaario esitti puolestaan keväällä 2011, että perinteinen Tammela tulisi purkaa asuintalojen tieltä.
First Day of My Life
First Day of My Life on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single. Se julkaistiin lokakuussa 2003 ja se on kolmas singleirrotus yhtyeen Dead Letters -albumilta. Suomen virallisella singlelistalla single oli parhaimmillaan neljännellä sijalla ja pysyi siellä kahdeksan viikkoa. Single menestyi kohtalaisesti myös muualla Euroopassa. First Day of My Life, kuten koko "Dead Letters"-albumi, nauhoitettiin "Nord Studios"illa, Tukholmassa. Kappaleesta löytyy lisäksi akustinen versio In the Shadows -singleltä sekä brittiläistä radiokanavaa varten nauhoitettu versio Guilty-singleltä.
"First Day of My Life"lle kuvattiin video Berliinissä, Saksassa ja sen ohjasi Sven Bollinger. Siinä yhtye soittaa kilpa-autoradalla ja matalassa vesialtaassa. Singlen kansikuva on otettu videon yhteydessä.
Staffa
Staffa on Skotlannin länsirannikolla sijaitseva Sisä-Hebrideihin kuuluva basalttisaari. Se sijaitsee noin 50 km Obanista länteen. Saareen on syntynyt aaltojen vaikutuksesta useita luolia, joista kuuluisin on Fingalin luola. Staffa on kooltaan 33 hehtaaria ja sen korkein kohta 42 metriä. Saari on ollut asumattomana 1800-luvulta.
Saari kuuluu Argyll ja Buten paikallishallintoalueeseen.
Alfredo Catalani
Alfredo Catalani (19. kesäkuuta 1854 – 7. elokuuta 1893) oli italialainen oopperasäveltäjä, jonka nykyään esitetyin teos on "La Wally" (1892).
Catalani syntyi Luccassa ja opiskeli Milanossa Antonio Bazzinin johdolla. Monet säveltäjän työt ovat jääneet ajan suositumpien oopperasäveltäjien, kuten Jules Massenet'n ja Giacomo Puccinin töiden varjoon. Catalani kuoli Milanossa 39-vuotiaana kärsittyään tuberkuloosista. Hänet haudattiin Cimitero Monumentaleen, jossa lepäävät myös Amilcare Ponchielli ja Arturo Toscanini. Toscanini muistetaan Catalanin musiikillisen uran merkittävänä tukijana.
"La Wally" sai kantaesityksensä La Scalassa 20. tammikuuta 1892. Nelinäytöksisen oopperan libreton oli kirjoittanut Luigi Illica. Oopperasta muistetaan varsinkin aaria "Ebben? Ne andrò lontana", joka alun perin oli kirjoitettu itsenäisenä sävellyksenä jo 1878.
Hermann Goetz
Hermann Gustav Goetz (7. joulukuuta 1840 – 3. joulukuuta 1876) oli saksalainen säveltäjä.
Goetz muutti vuonna 1863 Sveitsiin opiskeltuaan Berliinissä. Hän työskenteli vuosikymmenen ajan kriitikkona, pianistina, urkurina ja kapellimestarina, ja viimeiset vuotensa hän omisti sävellystyölleen.
Goetz sai ensimmäisen varsinaisen pianotuntinsa 1857 ja valmistui konservatoriosta 1862. Hän meni naimisiin vuonna 1868.
Goetz oli kärsinyt pitkään tuberkuloosista, joka saikin hänet lopulta vetäytymään hiljaiseen sävellystyöhönsä. Hänen tuotantoonsa kuuluu sinfonia, kaksi pianokonserttoa, viulukonsertto, kaksi oopperaa, kamarimusiikkia ja muuta.
Pimeyden kutsu
Pimeyden kutsu on ensimmäinen osa Robin Jarvisin Deptfordin hiiristä kertovassa nuortenkirjasarjassa.
Lontoon liepeillä Deptfordissa asuvat hylätyssä Laitalassa hiiret. Tarina alkaa, kun Albert Brown, kahden lapsen Audreyn ja Arthurin isä, mielestään typerästi uhmaa Ristikon vaaroja ja menee viemäreihin. Siellä hän tapaa Lontoon keskustasta tulleen nuoren harmaan hiiren Piccadillyn, joka pakenee, kun rotat nappaavat Albertin.
Kun nuoret hiiret varttuvat aikuisiksi, he saavat kukin yksilöllisen, kohtaloon sidotun hiirvaskensa, joiden tekemiseen vaikuttavat vaskitakojat sekä hiirten myyttinen suojelija Vihreä hiiri. Albertin tytär Audrey ei halunnut uskoa, että hänen isänsä oli kuollut, ei varsinkaan silloin kun itse Vihreä hiiri ojensi hänelle hiirvaskensa ja hänen isänsä ääni kuului hänen vierestään. Kovin kiintyneenä isäänsä Audrey väittää Piccadillya pelkuriksi ja huijariksi, kun tämä kertoo Albertin joutuneen rottien hirmuisen jumalan Jupiterin kynsiin. Audreyn ja Arthurin ystävät, serkukset albiinohiiri Oswald ja peltohiiri Taula aikoivat lähteä hakemaan viemäreistä Ristikon takaa Audreyn kadonnutta hiirvaskea, mutta Piccadilly, jota Audrey itse painosti, lähti Taulan sijasta.
Oswald päätyy rottien sekaan ja melkein joutuu syödyksi. Hän pääsee kuitenkin pakenemaan ja löytää Audreyn hiirvasken. Vihreä hiiri kehottaa häntä antamaan vasken Audreylle, joka melkein joutuu Jupiterin surmaamaksi. Audreyn kissantorjuntaan erikoistunut hiirvaski tekee lopun Jupiterista, ja tämän adjutantti Morgan-cornwallilaisrottakin katoaa.
Nishijinin metroasema
Nishijinin metroasema () on Fukuokan kaupungin Sawaran suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on neljäs asema Kūkō-linjalla Meinohaman aseman päästä lukien. Asema avattiin 26. heinäkuuta 1981.
Aseman lähellä sijaitsee useita kaupungin julkisia paikkoja, kuten museoita ja kirjastoja. Lisäksi Seinan Gakuinin yliopiston kampus sijaitsee aseman ympäristössä. Nämä tekevät asemasta yhden Fukuokan kiireisimmistä, ja sen kautta matkustaa päivässä 42 000 ihmistä. Muita paikkoja lähistöllä ovat muun muassa:
Vladimir Usatševski
Vladimir Kirilovitš Usatševski (ven. Усачевский, engl. Ussachevsky; 3. marraskuuta 1911 Hailar – 2. tammikuuta 1990 New York) oli Mantšuriassa syntynyt, yhdysvaltalaistunut säveltäjä, joka tunnetaan varsinkin elektronisesta musiikistaan.
Usatševskin vanhemmat olivat kansallisuudeltaan venäläisiä. Säveltäjä lähti vuonna 1931 asumaan ja opiskelemaan Yhdysvaltoihin. Hänen varhainen tuotantonsa on lähinnä uusromanttista, mutta 1950-luvulla hän alkoi kiinnostua elektronisesta musiikista.
Usatševski opetti vuosina 1947–1980 Columbian yliopistossa. Hän oli vuonna 1959 mukana perustamassa Columbia-Princetonin elektronisen musiikin keskusta New Yorkissa. Hän opetti lisäksi Utah'ssa ja toimi vuosina 1968–1970 Yhdysvaltain säveltäjien liiton puheenjohtajana.
Usatševski kuoli New Yorkissa 2. tammikuuta 1990. Hänen merkittäviä oppilaitaan ovat muun muassa Charles Wuorinen, Alice Shields, İlhan Mimaroğlu, Ingram Marshall ja Richard Einhorn.
Eino Railo
Kustaa (Gustaf) Eino Railo (sukunimi vuoteen 1903 Nyman; 23. tammikuuta 1884 Taivalkoski – 2. joulukuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija, kirjallisuusarvostelija ja kustantaja. Railo julkaisi kirjoituksiaan ainakin nimimerkeillä "Osmo Iisalo", "Sissi" ja "Argus".
Railon vanhemmat olivat Taivalkosken kappalainen, pastori Gustaf Edward Nyman (1848–1892) ja Anna Helander. Perhe muutti Taivalkoskelta Suomussalmelle jo vuoden kuluttua Railon syntymästä, ja hän kävi sittemmin talvet koulua Oulussa ja vietti kesät Pudasjärvellä. Railo kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta vuonna 1904. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1907 ja filosofian tohtoriksi 1925. Hän toimi myös yliopiston kirjallisuuden historian dosenttina vuodet 1924–1948. Railon väitöskirja "Haamulinna" (1925) käsitteli englantilaista kauhuromanttista kirjaillisuutta.
Railo toimi aluksi lehtialalla Lahden Lehden päätoimittajana ja sitten toimitussihteerinä Helsingin Sanomissa vuoteen 1914 saakka. Hän oli Kustannus Oy Kirjan toimitus- ja kirjallisena johtajana 1914–1931 ja sen jälkeen WSOY:n palveluksessa 1931–1937. Railo oli sitten 1937–1939 Uuden Suomen kirjallisuustoimittajana ja 1941–1948 Kauppalehden kirjallisuusarvostelijana. Railo sai professorin arvonimen 1948.
Railo julkaisi tutkimuksia muun muassa Englannin kauhuromantiikasta (väitöskirja "Haamulinna", 1925) sekä kirjailija Kyösti Wilkunasta. Hän julkaisi myös kuusiosaisen "Yleisen kirjallisuuden historia" -teoksen 1933–1937. Hän oli mukana perustamassa "Kirjallisuudentutkijain Seuraa" vuonna 1927 ja toimi seuran puheenjohtajana 1935–1936. Railo toimi kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1934–1936 ja Kirjailijaliiton varapuheenjohtaja 1934–1938. Railo julkaisi vuonna 1944 kirjan Uusi Päivä -lehdestä, johon hän oli vuosina 1917–1918 kirjoittanut pakinoita nimimerkillä "Sissi".
Railo oli paikalla, kun kirjailija Algoth Untolaa (Maiju Lassila) lähdettiin viemään 21. toukokuuta 1918 yhdessä muiden punavankien kanssa laivalla Helsingin kauppatorin rannasta Santahaminaan teloitettavaksi. Laivamatkalla Untola hyppäsi laivasta mereen ja joutui ammutuksi. Railo oli toiminut Untolan kirjojen kustantajana.
Railon puoliso oli Eva Elisabeth Ekholm. Heidän pojastaan Juhani Eljas Railosta (s. 1920) tuli kirurgiaan erikoistunut lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka avioitui arkkitehti Rafael Blomstedtin tyttären Brita Maria Charlotta Blomstedtin (s. 1921) kanssa.
Railo julkaisia teoksia sekä omalla nimellään että nimimerkeillä ja oli myös suomentaja.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Osmo Iisalo":
Nimimerkillä "Pohjalainen":
Nimimerkillä "Sissi":
Jaana Airaksinen
Jaana Airaksinen (s. 24. syyskuuta 1961 Tervo) on suomalainen kirjailija ja kansalaisaktivisti. Hän on Voima Kustannuksen tytäryhtiö Into Kustannuksen toimitusjohtaja ja "Voima"-lehden entinen päätoimittaja. Airaksinen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri.
Vuonna 2015 Airaksinen sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän tietokirjallisuuden edistämispalkinnon.
2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUssa pysymiseen liittyen.
Airaksisen puoliso on kirjailija ja ympäristöaktivisti Risto Isomäki.
Lyhde
Lyhde on viljankorjuussa käytetty keino, joka helpottaa puimattoman viljan varastointia ja kuivatusta.
Lyhde on viljankorsista koottu nippu. Lyhteinä korsia on helppo käsitellä, ja niissä vilja myös tuleentuu sekä kuivuu niin, että jyvien irrottaminen puimalla on vaivatonta. Viljan varastoiminen lyhteinä oli hyödyllistä ennen modernin, koneellisen viljelyn aikakautta. Sirpillä leikattu tai viikatteella niitetty vilja kootaan nippuun, joka sidotaan yhteen yleensä samoista korsista otetulla siteellä. Pellolla lyhteitä voidaan pystyttää kuivumaan useamman lyhteen muodostelmiin, joita kutsutaan idässä yleensä nimillä viisikko ja kuhilas sekä lännessä nimellä kyäs (kykkäät), tai ne voidaan latoa ristikkäin olkaukseen. Kuivuneita lyhteitä varastoidaan pinoamalla niitä aumoihin, kekoihin ja närtteisiin. Lyhteiden kuivatustelineitä ovat olleet yksiriukuiset aarrot (aarto) ja moniriukuiset elohaasiat. Sana 'lyhde' on etupäässä itäinen ('lyhe', 'liyhe'), lännessä on käytetty myös nimitystä 'sitoma'.
Lyhteet ovat määräsuuruisia, ja ne kootaan kourallisista. Sirpillä leikatessa kootaan lamoamalla suuria kourallisia, jotka sitten nostetaan sängelle tyvet hieman ristikkäin. Kourallinen kootaan joko peukalon ja sormien väliin tai käyttämällä vielä avuksi jokaista sormiväliä. Viidestä kourallisesta tulee lyhde. Lyhteet saavat mieluusti lojua sängellä sitomattomina iltaan asti, jolloin ne kuivahtavat. Työpäivän päätteeksi lyhteet sidotaan. Toukolyhteen side otetaan vetämällä lyhteestä uloimmat tähkät, jolloin saadaan kimppu pisimpiä olkia. Jos vilja on lyhyttä, täytyy sidettä jatkaa, tai se on kierrettävä köysimäiseksi tai turvauduttava erikseen varattuihin, liotettuihin ruisolkiin. Heinällä ei yleensä viljaa sidota. Ruislyhde ja usein toukolyhdekin on siteen kohdalta yleensä seitsemän tuumaa eli noin 18 senttiä paksu.
Lyhde sidotaan käymällä seisomaan lyhteen oikealle puolelle, kasvot tähkäpäätä kohti, ja side otetaan tähkät vasempaan käteen, tyvi oikeaan. Side sujautetaan lyhteen tyvipään ympäri, jolloin lyhde samalla kierähtää. Side vedetään tiukaksi ja kierretään siteen tyvipää siteen tähkäpään ympäri kerran ja painetaan sitten oikean käden peukalolla yläkautta siteen alle niin, että muodostuvan lenkin tyvi jää osoittamaan siteen alta lyhteen tähkiä kohti. Siteen paikasta lyhteen pituuden suhteen riippuu, pysyykö lyhde siirreltäessä koossa vai ei.
Ekologinen käytävä
Ekologinen käytävä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Imperiumi (albumi)
Imperiumi (LPCD 002) on oululaisen rockmetalliyhtye Lumina Polariksen 1. huhtikuuta 2006 julkaistu studioalbumi. Albumin kansineen tuotti Timo Peltokangas. Äänityksestä ja miksauksesta vastasivat Mikko Tuliniemi ja Timo Peltokangas. Albumin masteroi Finnvox-studiolla Mika Jussila.
"Imperiumi" on raamatullisin kielikuvin kerrottu konseptialbumi eli yhtyeen mukaan "tositarina tulen valtakunnan noususta, rappiosta ja tuhosta". Albumi alkaa Mikko Härkinin säveltämällä ja sovittamalla introlla ""Lankeemus"". Albumin musiikki on melodista rockmetallia ja sisältää runsaasti pop-koukkuja, kuten esimerkiksi singlenäkin julkaistulla kappaleella ""Autiomaahan"" sekä ""Lumo""-raidalla. Vokalisti Veli-Matti Väisänen tulkitsee sanoitusten rujoja kielikuvia pääosin raspiäänellä mutta myös puhtaammalla ilmaisulla. ""Rooma"" on thrash metal -vaikutteinen kappale.
"Imperiumi" on saanyt hyviä arvosteluita medioissa kuten "Noise.fi" ja "Imperiumi.net".
Veli-Matti Väisäsen korvasi kesällä 2008 Oula Siipola.
Sinfonia nro 5 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 5 c-molli (op. 67) valmistui vuosina 1804–1808 ja kantaesitettiin 22. joulukuuta 1808. Sinfoniasta on käytetty myös lisänimeä "Kohtalonsinfonia", mutta toisin kuin kolmannessa sinfoniassa, tämä lisänimi ei ole Beethovenin antama. Lisänimi on tullut siitä, että hän sanoi kerran ystävälleen sinfonian ensimmäisistä nuoteista: "Näin kolkuttaa kohtalo ovelle." Beethoven saikin inspiraationsa Kohtalonsinfoniaan unestaan, jossa kuolema koputtaa hänen oveensa. Teos on yksi länsimaisen taidemusiikin tunnetuimmista sinfonioista, ja se koostuu neljästä osasta. Kuuluisa on varsinkin ensimmäisen osan pahaenteinen c-molli-teema. Se on hyvin tunnettu.
Beethoven kehitteli teosta huomattavan pitkän aikaa. Ensimmäiset luonnokset ovat vuodelta 1804, Eroica-sinfonian valmistumisen jälkeen. Beethoven kuitenkin keskeytti toistuvasti työnsä sinfonian parissa valmistellessaan muita sävellyksiä, joihin kuului ensimmäinen versio Fideliosta, Appassionata-sonaatti, kolme Razumovsky-jousikvartettoa, Viulukonsertto, neljäs pianokonsertto ja neljäs sinfonia. Kohtalonsinfonian lopullinen valmistuminen tapahtui vuosina 1807–1808 yhdessä Pastoraalisinfonian kanssa, joka kantaesitettiin samassa konsertissa.
Beethoven oli Kohtalonsinfoniaa säveltäessään yli kolmenkymmenen ikäinen. Hänen elämässään oli tänä aikana meneillään etenevän kuurouden aiheuttama kriisi. Säveltämisen aikana maailmassa oli meneillään Napoleonin sodat, poliittista kuohuntaa Itävallassa ja Napoleonin joukkojen Wienin miehitys vuonna 1805.
Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran Theather an der Wienissä laajassa Beethovenin itsensä johtamassa konsertissa, jonka ohjelmisto koostui kokonaan hänen omien teostensa kantaesityksistä. Konsertti kesti yli neljä tuntia. Viides ja kuudes sinfonia oli numeroitu konsertissa päinvastoin kuin ne nykyään tunnetaan. Konsertin ohjelma oli seuraava:Beethoven omisti teoksen kahdelle mesenaatilleen, ruhtinas Franz Joseph von Lobkowitzille ja kreivi Rasumovskylle, sinfonian ensimmäisessä painetussa julkaisussa huhtikuussa 1809.
Kohtalonsinfonia noudattaa pääpiirteittäin tavanomaista sinfoniamuotoa. Neljä osaa kestävät noin 35 minuuttia.
Sinfonia nro 3 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 3 Es-duuri (op. 55), lisänimeltään "Eroica", edustaa tyylillisesti klassismin ja romantiikan ajan siirtymävaihetta.
Beethovenin kolmannen sinfonialle vakiintunut kutsumanimi "Eroica" suomennetaan usein "herooinen" eli sankarillinen. Säveltäjä omisti teoksen alun perin Napoleon Bonapartelle, mutta poisti omistuksen Napoleonin kruunautettua itsensä keisariksi ja omisti lopulta sinfonian ruhtinas von Lobkowitzille.
Eroica sävellettiin suurimmilta osin loppuvuodesta 1803. Teos on viimeistelty 1804 ja sen yksityinen kantaesitys oli tämän vuoden kesällä. Ensimmäinen julkinen esitys oli Wienissä 7. huhtikuuta 1805 säveltäjän itsensä johtamana.
Teos merkitsi irtiottoa aiemmasta sinfoniaperinteestä, ja se oli merkittävä askel kohti romantiikkaa. Kestoltaan se on edeltäviä sinfonioita huomattavasti pitempi. Teoksessa mahtavimpana pidetään sen ensimmäistä osaa, joka kestää noin 14–18 minuuttia ja noudattaa sonaattimuotoa. Toinen osa on lähes samanpituinen hautajaismarssi, jota esitetään välillä erilaisissa muistotilaisuuksissa irrallisena kappaleena. Kolmas osa on metsästyshenkinen scherzo. Kymmenminuuttinen finaali on osin muunnelmamuotoinen. Eroican orkestraation erikoisuus on kolmen käyrätorven käyttö tavanomaisten kahden sijasta: näillä on näyttävää soitettavaa varsinkin scherzon triossa. Eroica luetaan sinfoniakirjallisuuden suurimpiin klassikoihin, sekä klassisen musiikin tärkeimpiin sävellyksiin.
Fingalin luola
Fingalin luola (, ) on Skotlannin länsirannikolla sijaitsevan Staffan saaren kuuluisin rantakallioluola. Sen pituus on 69 metriä ja leveys vaihtelee 7–13 metrin välillä. Korkeus merenpinnasta on noin 20 metriä. Laskuveden ajaksi luolaan jää noin 8 metrin syvyydeltä vettä.
Luolaan ei voi ajaa veneellä, mutta sinne voi kävellä kapeaa kivipolkua saaren muista osista.
Edmund Zalinski
Edmund Louis Gray Zalinski (1849–1909) oli puolalaissyntyinen sittemmin amerikkalaistunut keksijä ja upseeri.
Vuosina 1883–1889 hän kehitti paineilmakäyttöisen dynamiittitykin, jonka avulla voitiin lennättää dynamiittivarusteisia ammuksia lyhyen matkan päähän. Dynamiittitykin alkuperäisnimitys oli "pneumatic dynamite tornado gun".