hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Galina Višnevskaja
Galina Pavlovna Višnevskaja o.s. Ivanova (, 25. lokakuuta 1926 Leningrad – 11. joulukuuta 2012 Moskova) oli venäläinen sopraano, joka tuli maailmankuuluksi loisteliaan, mutta dramaattisen uransa ansiosta. Hänellä oli tumma ja voimakas ääni, jonka avulla hän toi useisiin rooleihin uutta puhtia.
Višnevskajan ensimmäinen rooli oli "Jevgeni Oneginin" Tatjana Moskovan Bolšoi-teatterissa. Tämän jälkeen hän esiintyi useissa rooleissa Venäjällä, Euroopassa ja Yhdysvalloissa. 1960-luvulla Višnevskaja esiintyi kuuluisissa rooleissa muun muassa La Scalassa, Metropolitanissa ja Covent Gardenissa.
Višnevskaja oli aikoinaan naimisissa kuuluisan venäläisen sellisti Mstislav Rostropovitšin kanssa, ja heillä oli kaksi lasta. Višnevskaja ja hänen puolisonsa joutuivat Neuvostoliitossa epäsuosioon, koska Rostropovitš puolusti julkisesti kirjailija Aleksandr Solženitsynia. He muuttivat Neuvostoliitosta länteen vuonna 1974. Heiltä vietiin Neuvostoliiton kansalaisuus vuonna 1978. He saivat Yhdysvaltojen kansalaisuuden, mutta Neuvostoliiton romahdettua heille myönnettiin jälleen Venäjän kansalaisuus.
Galina Višnevskaja joutui kokemaan Neuvostoliiton kurjuuden. Kirjassaan "Galina: venäläinen tarina" (1984) hän kuvaili kirjavaa elämäänsä ja myös sitä, kuinka hän rakasti Venäjää – kaikesta huolimatta.
Rostropovitš ja Višnevskaja perustivat vuonna 1991 säätiön, joka huolehtii venäläisten lasten ja nuorten hepatiitti B -rokotuksista.
Junnutonni
Junnutonni oli vuonna 1991 Kolmoskanavalla lähetetty suomalainen televisiosarja, joka perustui Spede Pasasen kehittämään Kymppitonni-ohjelmaformaattiin. Junnutonnin kilpailijoina olivat alle 12-vuotiaat lapset.
Kymppitonnin tapaan Junnutonnin juonsi Riitta Väisänen.
Vuosikausia Spede sai postia nuorilta, jotka tahtoivat mukaan Kymppitonniin. Kun lapsia ei voitu ottaa mukaan aikuisten Kymppitonniin, Spede päätti tehdä lapsille oman ohjelman. Ohjelmaan kilpailemaan päässeet lapset valittiin eri puolilla Suomea kouluissa järjestetyissä karsinnoissa. Junnutonnin voittosummat olivat vähän pienemmät kuin aikuisten Kymppitonnissa. Summat olivat 300, 100 ja 50 markkaa.
Ensimmäinen Junnutonni esitettiin 15. tammikuuta 1991.
Liguria
Liguria on hallinnollinen alue Luoteis-Italian rannikolla, Ranskan rajalla. Se on kolmanneksi pienin Italian hallinnollisista alueista. Piemonten hallinnollinen alue sijaitsee siitä pohjoiseen, Emilia-Romagnan ja Toscanan alueet siitä itään. Liguria koostuu neljästä maakuntatason alueesta: kolmesta maakunnasta (Imperia, La Spezia, Savona) ja Genovan metropolikaupungista.
Ligurian rannikko muodostaa Italian Rivieran, luoteessa Liguria ulottuu Alpeille ja koillisessa Apenniineille. Asukkaita on vajaat 1,6 miljoonaa. Pääkaupunki on Genova.
Muinaiset liguurit asuttivat Välimeren rannikkoa Rhônejoelta Arnojoelle, mutta myöhemmin keltit – roomalaisittain gallialaiset – saapuivat alueelle synnyttäen galloliguurisen kulttuurin. Varhaisina aikoina aluetta asuttivat myös foinikialaiset, kreikkalaiset ja karthagolaiset. Alue liitettiin virallisesti osaksi Rooman valtakuntaa 200-luvulla eaa.
Keskiajalla Genova siirtyi hitaasti valta-asemaan suurimmassa osassa Liguriaa ja hallitsi aluetta pitkään lukuun ottamatta paria katkosta 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin alue oli Milanon herttuan tai Ranskan valtakunnan alaisuudessa. Vuonna 1796 Ranskan vallankumouksen kenraali Napoleon Bonaparte julisti alueen Ligurian tasavallaksi. Ligurian tasavalta oli kuitenkin lyhytikäinen, ja Ranska yhdisti sen itseensä jo vuonna 1805. Napoleonin sotien loputtua vuonna 1815 Sardinian kuningaskunta siirtyi hallitsemaan aluetta.
Alueella vallitsee leuto meri-ilmasto: kesän lämpö jää 25 asteen tuntumaan, ja talvella on harvoin pakkasta muualla kuin sisämaan vuoristoissa. Sadetta voi olla ajoittain hyvinkin paljon; rannan lähellä sijaitsevat vuoristot synnyttävät orografista sadetta, joten Genovassa voi sataa jopa 2 000 mm vuodessa. Muilla alueilla sademäärät ovat normaalia Välimeren tasoa (500–800 mm).
Suuresta väkitiheydestä huolimatta metsät peittävät yli puolet alueesta.
Pesto ja focaccia ovat Ligurian tyypillisiä ruokaerikoisuuksia. Alueella puhutaan italian kielen lisäksi myös liguurin kieltä.
Marche
Marche on hallinnollinen alue Italian keskiosassa. Sen pääkaupunki on Ancona. Alue muodostuu viidestä maakunnasta, joilla ei ole juuri yhteistä historiaa tai kulttuuria, sillä kukkulat ovat erottaneet jokilaaksot ja kapeat rantakaistaleet toisistaan. Joista suurin on Metauro. Marchessa on noin 1,5 miljoonaa asukasta.
Ancona on alueen ainoa varsinainen satama, mutta pienillä paikkakunnilla on harjoitettu kalastusta ja Marchen alueen nuoret miehet ovat tyypillisesti värväytyneet Italian laivastoon.
Molise
Molise on hallinnollinen alue Keski-Italiassa. Vuoteen 1963 saakka se oli osa "Abruzzi e Molisen" aluetta yhdessä Abruzzon kanssa. Alueella on noin 310 000 asukasta, joista osa on etnisesti kroatialaisia tai albanialaisia.
Molisen pääkaupunki on Campobasso. Muita suuria kaupunkeja ovat Isernia ja Termoli.
Alueella on runsaasti linnoja ja lukuisia luostareita. Campitello Matesen hiihtokeskuskessa on eniten lunta koko Keski- ja Etelä-Italiassa.
Apulia
Apulia (, ) on yksi Italian hallinnollisista alueista maan kaakkoisosassa Adrian- ja Joonianmerten rannikolla. Maantieteellisesti tämä alue edustaa Italian saappaan korkoa.
Apulian erottaa Adrianmeren vastakkaisella rannalla olevasta Albaniasta kapeimmillaan alle sata kilometriä leveä Otrantonsalmi. Alue on varsin alavaa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. 
Alueen pääkaupunki ja suurin kaupunki on Bari. Apulia koostuu viidestä maakunnasta ja yhdestä metropolikaupungista, joissa on yhteensä noin 4,1 miljoonaa asukasta:
Muita Apulian kaupunkeja ovat muun muassa Francavilla Fontana, Manduria, Monopoli ja San Giovanni Rotondo.
Monet merenkulkijakansat ovat vuosisatojen kuluessa pysähtyneet Apuliassa. Sitä ovat hallinneet roomalaiset, kreikkalaiset, gootit, langobardit, Bysantti, normannit, turkkilaiset ja venetsialaiset.
Apulia liittyi Italian kuningaskuntaan 1861. Alueen rakennuskannassa näkyy aasialaisia vaikutteita menneiden hallitsijoiden ajoilta.
Apulian osuus Italian bruttokansantuotteesta oli vuonna 2016 4,3 prosenttia. Asukasta kohden bruttokansantuote oli 64 prosenttia koko maan keskiarvosta, kolmanneksi alhaisin Calabrian ja Sisilian jälkeen (17 800 € v. 2016). Maatalouden ja palvelusektorin osuus bruttokansantuotteesta oli yli Italian keskiarvon. Teollisuus tuottaa muun muassa elintarvikkeita, tekstiilejä ja huonekaluja. Vuosina 2007–2013 Apulian talouskasvu oli nopeampaa kuin muualla Etelä-Italiassa.
Apuliassa on kattava maantieverkko, mutta rautatiet ovat jääneet vähemmälle huomiolle etenkin alueen eteläosissa. Aluetta palvelevat moottoritiet A14 ja A16. Apuliassa on kaksi kansainvälistä lentokenttää: Karol Wojtyłan lentoasema Barissa ja Brindisin lentoasema.
Alberobellon kivitalot ja Castel del Monten linna ovat Apulian maailmanperintökohteet.
Apulialaiseen keittiöön kuuluvat olennaisena osana etenkin kala ja äyriäiset, korvien näköiset orecchiette-pastat sekä erilaiset vihannekset. Alueella tuotetaan runsaasti oliiviöljyä, tomaattia ja viiniä.
Umbria
Umbria on hallinnollinen alue Keski-Italian sisämaassa, Lazion, Marchen ja Toscanan naapurina. Umbria on Italian hallinnollisista alueista ainoa, jolla ei ole merenrantaa tai valtakunnallista rajaa. Siellä on vajaat 900 781 asukasta. Pääkaupunki on Perugia. Umbriassa on kaksi maakuntaa, Perugia ja Terni. Perugian maakunnassa on 59 kuntaa ja Ternin maakunnassa 33 kuntaa. Assisin kaupunki on tunnettu pyhiinvaellus- ja matkailukohteena.
Alue on vuoristoista, korkein huippu Monte Vettore (2 476 m) on Apenniineillä. Alavimmat osat ovat Tiberjoen laaksossa Lazion rajalla. Umbrian maisemaa hallitsevat kukkuloilla sijaitsevat etruskien aikaiset ja keskiaikaiset pienet kylät. Umbrian maakunnan läpi kulkee Tiberjoki yli 200 kilometrin pituisena sekä roomalaisten vuonna 220 eaa. rakentama tie, "Via Flaminia".
Alle kymmenen hengen pienyritykset työllistävät suuren osan umbrialaisista. Työttömyysaste Umbriassa on pienempi kuin muualla Italiassa keskimäärin. Umbrian talouden tärkeimmät osa-alueet ovat matkailu, tekstiiliteollisuus, keramiikka sekä puu- ja takorautatuotteet. Umbrian elintarviketeollisuuden tuotteita oliiviöljyn ja viinin lisäksi ovat muun muassa juustot ja lihajalosteet. Italian vuonna 2011 alkaneesta talouskriisistä huolimatta Umbrian vienti on ollut kasvussa, ennen kaikkea oliiviöljy- ja tekstiilituotannon ansiosta.
Maatalouden osuus Umbrian kokonaistuotannosta on 2 prosenttia. Tärkeimmät maataloustuotteet ovat liha, vehnä, tupakka, öljykasvit, viinirypäleet, kananmunat ja maito. Umbriassa on suotuisat olosuhteet oliivien ja viinin viljelylle. Umbrialaiset viinit ja oliiviöljyt ovat maailmalla arvostettuja.
Italia on maailman markkinajohtaja kašmirneuleiden valmistuksessa, ja Umbria on yksi tärkeimmistä kašmirneuleiden tuotantoalueista Italiassa.
Umbria on tunnettu myös maailmankuuluista taidemaalareistaan. Heidän teoksiaan on nähtävillä Umbrian kirkoissa sekä taidegallerioissa, vaikka moni teos on siirretty mm. Rooman taidegallerioihin. Tärkeimipiä umbrialaisia taidemaalareita:
Suomen Komediateatteri
Suomen Komediateatteri on vuonna 1995 perustettu suomenkielinen ammattiteatteri Helsingissä.
Teatteri toimi nimellä Komediateatteri Arena vuosina 1995–2015. Tämä aiempi nimi juontui Hakaniemen Arenan talosta, jossa teatteri toimi vuosina 1995–2009. Sittemmin esityksiä on järjestetty monissa tiloissa, mm. Aleksanterin teatterissa. Monet esityksistä ovat olleet myös kiertäviä. Heinäkuusta 2018 alkaen Suomen Komediateatterin päänäyttämönä toimii Linnanmäen Peacock-teatteri.
Teatterin johtajana toimi vuosina 1995–2008 sen perustaja Ere Kokkonen. Vuonna 2010 taiteellisena johtajana jatkoi hänen tyttärensä Kiti Kokkonen. Teatterin toimitusjohtajana toimii Petteri Kallela.
Teatterin ohjelmistossa on komedioita, farsseja, musiikkinäytelmiä, lasten näytelmiä ja revyitä. Ensi-iltoja on vähintään kaksi vuodessa. Teatteri pyrkii suosimaan kotimaisia kantaesityksiä.
Friuli-Venezia Giulia
Friuli-Venezia Giulia (friuliksi "Friûl–Vignesie Julie", , ) on autonominen alue Koillis-Italiassa, Itävallan ja Slovenian rajalla. Sen pääkaupunki on Trieste. Alueella on noin 1,2 miljoonaa asukasta.
Alue on kauttakulkureiteillä Itä- ja Länsi-Euroopan välillä, ja siellä puhutaan italian lisäksi friulin kieltä tai murretta, saksaa ja sloveniaa. Alueen ruokakulttuuri on omintakeista, ja siellä tuotetaan muun muassa valkoviinejä ja merlot-punaviiniä.
Muratorin kaanon
Muratorin kaanon (lat. "Canon Muratorianus") eli Muratorin fragmentti (lat. "Fragmentum Muratorianum") on varhaisin tunnettu luettelo Uuden testamentin kirjoista eli varhaisin Uuden testamentin kirjojen kaanon. Se on 600-luvulta peräisin oleva latinankielisen käsikirjoituksen katkelma, josta puuttuu alku ja loppu. Sen on päätelty olevan käännös kreikankielisestä kirjoituksesta noin vuodelta 170.
Katkelma luettelee kaikki teokset, jotka on hyväksytty Uuden testamentin kirjojen kaanoniin niissä kirkoissa tai seurakunnissa, jotka sen kirjoittaja tunsi. Kaanon on hieman suppeampi kuin nykyinen Uuden testamentin kirjojen kokoelma, mutta mainitsee myös kirjoja, joita Uusi testamentti ei nykyään sisällä. Kaanon ei mainitse Heprealaiskirjettä, Jaakobin kirjettä, eikä Pietarin kirjeitä.
Katkelman löysi Milanon Biblioteca Ambrosianasta isä Ludovico Antonio Muratori (1672–1750), aikansa tunnetuin italialainen historioitsija. Hän julkaisi katkelman vuonna 1740, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Alkuperäinen teksti on ajoitettu noin vuoteen 170, koska sen kirjoittaja viittaa paavi Pius I:een (paavina 142–157) juuri eläneenä:
Kaanonin tuntematon kirjoittaja hyväksyy neljä evankeliumia, vaikkakin kahden ensimmäisen nimet ovat kadonneet puuttuvan alun mukana — teksti alkaa maininnalla Luukkaan evankeliumista "kolmantena evankeliumeista", ja sen jälkeen mainitaan Johanneksen evankeliumi neljäntenä.
Evankeliumien lisäksi kirjoittaja hyväksyy Apostolien teot ja 13 apostoli Paavalin kirjettä, mutta ei Kirjettä heprealaisille. Kirjoittaja pitää Paavalin nimissä Laodikean ("Laodikealaiskirje") ja Aleksandrian ("Aleksandrialaiskirje") seurakunnille lähetettyjä kirjeitä väärennöksinä.
Kirjoittaja hyväksyy myös Juudaksen kirjeen sekä sanoo, että kaksi kirjettä "jotka kantavat Johanneksen nimeä luetaan mukaan katolisessa kirkossa; niin myös "Viisauden kirja", jonka Salomon ystävät kirjoittivat hänen kunniakseen". Johanneksen kahta kirjettä ei kuitenkaan identifioida tarkemmin — Uusi testamentti sisältää kolme Johanneksen nimiin laitettua kirjettä. "Pietarin ilmestys" mainitaan kirjana, jota "jotkut meistä eivät salli luettavan kirkossa".
Kirjoittaja ei mainitse nykyisessä Uudessa testamentissa olevia Pietarin kahta kirjettä eikä Jaakobin kirjettä. Huomiota herättävää on erityisesti Ensimmäisen Pietarin kirjeen puuttuminen kaanonista, sillä se oli hyväksytty aidoksi ja arvostettu jo useissa kirjoitusajankohtaa varhaisempien apostolisten isien kirjoituksissa.
Kaanon kokonaisuudessaan:Muratorin kaanonin teksti:
Muuta:
Trentino-Etelä-Tiroli
Trentino-Etelä-Tiroli (, , ladiniksi "Region Autonóma Trentin-Südtirol") on autonominen alue Pohjois-Italiassa. Alueen pääkaupunki on Trento. Asukkaita on hiukan yli miljoona.
Alue on vuoristoista, sillä se sijaitsee pääosin Alppien alueella. Matalin sola Alppien yli, Brennersola, on Italian ja Itävallan rajalla, alueen pohjoisrajalla.
Trentino-Etelä-Tiroli koostuu kahdesta hallinnollisesta osasta, Trenton ja Etelä-Tirolin maakunnista. Trenton maakunta kansallisuudeltaan italialainen. Etelä-Tiroli on pääosin itävaltalainen ja saksankielinen. Etelä-Tiroli oli osa Itävalta-Unkaria vuoteen 1919 asti.
Trentino-Etelä-Tiroli on Italian vaurainta aluetta. Sen bruttokansantuote asukasta kohden vuodessa on 38 800 €, 140 prosenttia maan keskiarvosta (2016).
Trentino-Etelä-Tirolin laaksoissa tuotetaan viiniä, hedelmiä, maitotuotteita ja sahatavaraa. Alue on vesivoiman viejä. Teollisuus ja matkailu, erityisesti hiihtokeskukset, ovat kasvavia tulonlähteitä.
Bradford
Bradford on 523 000 asukkaan kaupunki Pohjois-Englannissa, West Yorkshiren metropolikreivikunnassa. Sen nimi tulee sanoista "broad ford," "leveä kahlaamo". Se on ollut villateollisuuden keskuspaikka, joka nousi kukoistukseen teollisen vallankumouksen myötä, mutta vaikka tekstiiliteollisuus on siirtynyt halvemman työvoiman maihin, Bradford ei ole näivettynyt, vaan siirtynyt muihin teollisuuden lajeihin.
Bradfordin ympäristö on nummialuetta ja tunnettu Brontën siskosten Charlotte, Emily ja Anne Brontën romaaneista.
Bradfordin yliopisto aloitti teknisenä oppilaitoksena 1882. Yliopiston statuksen se sai 1966. Nykyisin yliopistossa on yli 10 000 opiskelijaa.
Clarion (ohjelmointikieli)
Clarion on tietokantasuuntautunut ohjelmointikieli Microsoft Windows -alustalle. Pääasiallisena työkaluna toimii samanniminen kehitin, joka tekee suurimman osan sovellusten peruslogiikasta ns. template-pohjien eli lähdekoodin generoimisen määräävien mallipohjien perusteella. Sovelluskehityksessä voi siten keskittyä keskeisen toiminnallisuuden kehittämiseen.
Clarionia ylläpitää ja kehittää Softvelocity Inc., joka toimii Clarionin alun perin kehittäneen TopSpeed Corporationin työn pohjalta.
Clarion-kehitin tukee natiivisti yleisimpiä SQL-variantteja, kuten Microsoft SQL, Oracle, IBM DB2, sekä ODBC-rajapinnan avulla melkein mitä vain kantoja (kuten MySQL, Firebird). Clarionin omia tietokantaformaatteja ovat tiedostopohjaiset (ISAM) Topspeed- sekä Clarion-kannat.
Kehittimestä on tarjolla kalliimpi ja enemmän ominaisuuksia sisältävä Enterprise Edition sekä perusominaisuudet sisältävä Professional Edition. Myös akateeminen versio on saatavilla suoraan Softvelocityltä hankittaessa.
Kehittimen toimintaa laajentavia kirjastoja ja templateja tarjoavat useat yritykset. Esimerkiksi näyttöjen kustomointiin, raportointiin ja kommunikointiin (TCP/IP-pohjaiset protokollat, sarjaliitännät jne.) on tarjolla runsaasti lisätyökaluja.
Normaali Clarion-sovellus koostuu tietokannan kuvaavasta Data dictionarysta (.dct), jossa kuvataan käytettävät taulut sekä taulujen kenttiä vastaavien käyttöliittymäkontrollien ominaisuudet. Varsinainen lähdekielinen sisältö on application-tiedostossa (.app). Tämän käännöksen yhteydessä kehitin generoi lähdekoodin, kääntää objektitiedostoiksi ja linkittää ne Win32 EXE/DLL/LIB-tiedostoiksi, joita voidaan siis ajaa normaaleina Windows-sovelluksina Win32 -alustalla. Clarion-sovellukset voivat myös hyödyntää useimpia muilla työkaluilla tehtyjä ohjelmakirjastoja, kuten DLL tai ActiveX/COM-kirjastoja.
Myös täysin käsin kirjoitettuja lähdekielisiä ohjelmia on mahdollista tehdä.
Clarionin syntaksi muistuttaa hieman BASICia, Pascalia ja Cobolia.
Clarionissa on mahdollista käyttää sekä proseduraalista että olio-pohjaista lähestymistapaa. Enemmän oliopohjaisuuteen painottuu kehittimen ABC-templateketju, kun taas perinteikkäämpi malli on Clarion-templateketju (ns. Legacy).
Pelkistetty esimerkki ohjelmasta (hello.clw):
Tavallisempi Clarion-ohjelma koostuu ikkunasta ja siinä ajettavasta tapahtumat käsittelevästä Accept-silmukasta:
Nykyinen tuotantoversio Clarionista on C9.1.11139 (kesä 2014). Aiemmat Windows-versiot ovat 6.X, 5.5, 5.0, 4, CW (Clarion for Windows) 2.0 ja CW 1.5. Sitä aiemmat versiot olivat DOS-pohjaisia: ensimmäinen Clarion-kehittimen versio julkaistiin jo vuonna 1986. DOS-versio oli Suomessakin varsin suosittu pienten tietokantasovellusten tekoon.
Seuraavat versiot Clarionista tulevat olemaan versio 7 sekä erillinen Microsoft .NET -yhteensopivaa koodia generoiva versio Clarion.NET, jotka sisältävät kaupallisesti lisensoituja osia SharpDevelop -nimisestä .NET -kehitysympäristöstä.
IAAF:n yleisurheilufinaali
IAAF:n yleisurheilufinaali ("IAAF World Athletics Final") oli vuosittainen, kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n järjestämä, huippuyleisurheilun kesäkauden päättänyt kaksipäiväinen tapahtuma. Se korvasi vuonna 2003 n.
Kun edeltäneeseen GP-finaaliin valittiin urheilijat ainoastaan kesän GP-kilpailujen menestyksen perusteella, oli yleisurheilufinaalin valintakriteerinä urheilijan sijoitus IAAF-ranking-listalla.
Ranking-listalta alle 800 metrin matkoilta seitsemän ja sitä pitemmiltä matkoilta 11 korkeimmalle sijoitettua urheilijaa pääsivät suoraan mukaan kilpailuun. Lisäksi järjestäjä saattoi myöntää villejä kortteja urheilijoille, jotka syystä tai toisesta eivät olleet ranking-listan aivan kärkipäässä.
Kilpailu järjestettiin kolmella ensimmäisellä kerralla Monacossa muilta osin, mutta moukarinheitto kisattiin Szombathelyssa, Unkarissa viikkoa aikaisemmin, koska Monacon Stade Louis II -stadion oli liian pieni moukarinheittokilpailuille. Vuosina 2006–2008 finaali järjestettiin Stuttgartissa. Vuoden 2009 finaali järjestettiin Thessalonikissa Kreikassa.
Finaalissa jaettiin rahapalkintoja. Kunkin lajin voittaja kuittasi 30 000 Yhdysvaltain dollaria, ja pitkien juoksumatkojen loppupäähän sijoittuneetkin vielä tuhat dollaria. Maailmanennätyksestä maksettiin 100 000 dollarin bonus.
IAAF:n yleisurheilufinaali 2003
Alun perin miesten 400 metrin juoksun voitti Yhdysvaltain Jerome Young, mutta hänen tunnustettuaan käyttäneensä dopingia, IAAF hylkäsi hänen suorituksensa.
IAAF:n yleisurheilufinaali 2004
Ivan Tsih’an sijoittui alun perin moukarinheitossa toiseksi tuloksella 80,44, mutta hänet hylättiin myöhemmin doping-käryn seurauksena. Irina Jattšenko oli naisten kiekonheitossa kolmas tuloksella 64,20, mutta hänetkin hylättiin myöhemmin dopingin takia.
Uudistuspuolue Liberaalit
Uudistuspuolue–Liberaalit (UP) oli suomalainen liberaali puolue vuosina 1989–1991. Puolueen ohjelmassa (1989) painotettiin yksilön vapautta ja vastuuta. Uudistuspuolue keräsi kannattajakortteja mutta se ei päässyt puoluerekisteriin. Ryhmittymä lopetti toimintansa vähitellen, ja sen jäseniä siirtyi muihin puolueisiin tai palasi Liberaaliseen Kansanpuolueeseen.
UP:n puheenjohtajana toimi espoolainen kaupunginvaltuutettu, juristi Kari Alasaari, puoluesihteerinä helsinkiläinen yrittäjä Jussi Pajunen ja varapuheenjohtajana Aila Niinimaa-Keppo, sekä toisena varapuheenjohtajana yrittäjä Pekka Heikkinen Helsingistä. Heikkinen toimi myöhemmin myös LKP:n varapuheenjohtajana.
Uudistuspuolue syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen joistakin aktivisteista, kun LKP oli ajautunut ikääntymis- ja kutistumiskierteeseen ja kooltaan pieneksi 1980-luvulla. Ryhmittymän tavoitteena oli kääntää liberaalien poliittinen kannatus nousuun omaksumalla räväkämpi linja. Keinoikseen he valitsivat kokonaan uuden puolueen perustamisen ja LKP:tä hieman oikeistolaisemman ja talouselämähenkisemmän profiilin. Toukokuussa 1990 puolueella oli 56 jäsentä. UP:n perustaminen hajotti LKP:tä, jossa esiintyi samaan aikaan muutakin hajaannusta. Uudistuspuolueeseen ryhmittyneet olivat huomattavasti nuorempia kuin LKP:n väki keskimäärin.
Syyskuussa 1991 Uudistuspuolue osallistui LKP:n puoluekokoukseen Turussa. UP:n aktivisteja liittyi LKP:n jäseneksi yllättäen kokousaamuna, ja Leena Rautavaara haastoi Kaarina Koivistoisen puheenjohtajavaalissa. Koivistoinen voitti äänin 65–35. UP:n johto ei kuitenkaan liittynyt LKP:hen ja yhdistyminen lykkääntyi. UP ei luottanut LKP:n johdon kykyihin yhdistää maan liberaalit voimat.
Uudistyspuolue osallistui vuoden 1991 eduskuntavaaleihin LKP:n listoilla muutamassa vaalipiirissä. Uudistuspuoluelaisia ei noussut eduskuntaan. Jussi Pajunen pääsi vaaleissa 1992 Helsingin kaupunginvaltuuston ensimmäiseksi varavaltuutetuksi LKP:stä. Sittemmin hän on liittynyt kokoomukseen.
UP oli vahvasti mukana perustettaessa Viron Liberaalipuoluetta.
Edistysliitto
Edistysliitto oli suomalainen liberaali poliittinen ryhmittymä 1982. Edistysliiton puheenjohtajana toimi espoolainen entinen kansanedustaja ja ministeri Seppo Westerlund.
Nimeä "edistysliitto" oli ehdotettu uuden puolueen nimeksi jo 29.12.1965, kun Edistyspuolueen perilliset, Suomen Kansanpuolue ja Vapaamielisten Liitto yhdistyivät Liberaaliseksi Kansanpuolueeksi, mutta se hävisi äänestyksen ja nimeksi tuli mainittu LKP.
Virallinen ja rekisteröity Edistysliitto ry syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen paristakymmenestä aktivistista, kun LKP kesäkuussa 1982 oli liittynyt Keskustapuolueen jäsenjärjestöksi. Liitos herätti huomattavaa vastustusta LKP:n tiukempien liberaalien keskuudessa, ja huomattavasti väkeä äänesti jaloillaan liitosta vastaan, poistuen LKP:sta, ketkä sitoutumattomiksi, ketkä muihin puolueisiin.
Ryhmittymän toiminta ei ilmeisesti koskaan käynnistynyt erityisen mittavana, ja kutistui vähitellen olemattomiin. Sen jäseniä siirtyi lähinnä muihin puolueisiin.
Seppo Westerlund
Seppo Assar Kustaa Westerlund (2. marraskuuta 1930 Oulu – 22. helmikuuta 2014) oli suomalainen poliitikko. Hän oli koulutukseltaan rakennusalan diplomi-insinööri.
Westerlund työskenteli 1950- ja 1960-luvuilla rakennusyrityksissä Espoossa ja Helsingissä. Pisimmän uransa hän teki liikenneministeriön rakennusneuvoksena (1974–1993), josta jäi eläkkeelle.
Westerlund toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1970–1979 ja Espoon kauppalan- ja kaupunginvaltuutettuna vuosina 1965–1992. Hän oli Vapaamielisten liiton puoluehallituksen jäsen (1964–1965) ja myöhemmin LKP:n varapuheenjohtaja (1968–1970). Westerlund hävisi vuoden 1968 puoluekokouksessa puheenjohtajuuden arvalla Pekka Tarjanteelle.
Seppo Westerlund oli puolustusministeri Martti Miettusen III hallituksessa vuosina 1976–1977. Hänet valittiin Edistysliiton puheenjohtajaksi vuonna 1982. Vuosina 1988–1989 Westerlund oli Tapiolan sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Westerlund oli varsin voimakkaasti mukana myös urheiluelämässä. Hän oli perustamassa Espoon Tapioita ja toimi vuosia seuran puheenjohtajana. Hän toimi pitkään myös toisen espoolaisen urheiluseuran Tapion Hongan puheenjohtajana.
Westerlund kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 22. helmikuuta 2014 83-vuotiaana.
Pirkko Aro
Pirkko Ritva Aro (o.s. "Ihari", 28. maaliskuuta 1923 Vihti – 9. marraskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja (1966–1978) ja poliitikko, joka edusti urallaan Vapaamielisten Liittoa, Liberaalista kansanpuoluetta (LKP) ja Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP). Aro oli koulutukseltaan filosofian maisteri (1946) ja ammatiltaan journalisti.
Aro oli kansanedustaja Helsingin vaalipiiristä vuosina 1966–1979, ensin vuoteen 1973 liberaalien ja sitten sosiaalidemokraattien eduskuntaryhmässä. Aro tuli ensimmäisen kerran valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 1964 kunnallisvaaleissa Vapaamielisten Liiton ehdokkaana. Hän oli asettunut ehdolle puolueen puheenjohtajan Teuvo Auran pyynnöstä. Kaupunginvaltuustossa Aro toimi vuosina 1965–1973.
Aro oli Vapaamielisten Liiton hallituksen jäsen 1964–1965 ja Liberaalisen kansanpuolueen perustamisen jälkeen sen hallituksen sekä naisjärjestön hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1972. SDP:n jäseneksi Aro siirtyi 1970-luvulla, mihin vaikutti sosialidemokraattien yhteisöllisyys. 1980-luvun alussa hän oli Sosialidemokraattisten Naisten Helsingin piiritoimikunnan jäsen.
Aro työskenteli toimitussihteerinä aikakauslehdissä, radiotoimittajana ja televisiossa "Tänään kotona" -ohjelmassa. Miehensä kuoltua hän aloitti tiedottajan tehtävissä Arabialla ja siirtyi sieltä ensin Villayhtymään ja Raisiolle.
Pirkko Aron puoliso oli kirjailija, valtiotieteen maisteri Olli Aro, jonka omaishoitajana hän toimi tämän kuolemaan asti, vuoteen 1968. Heillä oli kolme lasta.
Tuulikki Ukkola
Lahja Tuulikki Ukkola (o.s. Parviainen, s. 28. marraskuuta 1943 Taivalkoski) on suomalainen vapaa toimittaja ja poliitikko. Hän toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1991–1995 ja kokoomuksen kansanedustajana vuosina 2007–2011. Liberaalisen Kansanpuolueen puheenjohtaja Ukkola toimi vuosina 1993–1995.
Ukkola on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1980. Hän on kirjoittanut kirjat "Valittajien valtakunta" (1993) ja "Kansanvallan vanki" (1996). Ennen kansanedustajaksi ryhtymistään hän työskenteli Kalevan artikkelitoimittajana.
Ukkola valittiin Oulun vaalipiiristä eduskuntaan vuoden 1991 vaaleissa sitoutumattomana Liberaalisen kansanpuolueen listalta. Vuonna 1993 hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi, jona hän toimi 1995 eduskuntavaaleihin saakka, jolloin hän putosi eduskunnasta. Vuoden 2007 vaaleissa hänet valittiin Kokoomuksen listalta kansanedustajaksi. Eurovaaleissa 2009 Ukkola oli ehdolla kokoomuksen listalla.
Uuden Suomen blogissaan "Hyvinvointi-Suomen elätit" syyskuussa 2012 Tuulikki Ukkola kritisoi ilmaista koulutusta, opintotukia ja työttömyyskorvauksia. Hän kirjoittaa, että kenenkään muun, lapsia ja vanhuksia lukuun ottamatta, ei pitäisi saada minkäänlaista apua yhteiskunnalta. Ukkola kirjoittaa, että työttömät ovat "loisia" ja "moraalittomia ihmisiä, jotka vain leppoistelevat ja korjaavat kaikessa rauhassa kesämökkiä." Ukkolan mukaan "ikuisista opiskelijoista" pitäisi päästä eroon. Hän kirjoittaa, että "1980- ja 90-luvuilla syntyneille pöjötautisille nuorille ei kelpaa koulutus, ei työ, koska elämän pitää olla kivaa." Ukkolan mukaan työttömät eli "loiset" käyttävät veronmaksajia häpeilemättä hyväkseen.
Tuulikki Ukkolan puoliso on toimittaja Jukka Ukkola. Myös heidän tyttärensä Sanna Ukkola on toimittaja.
IAAF:n yleisurheilufinaali 2005
Miesten moukarinheiton alun perin voittanut Ivan Tsih’an, naisten pituushypyn voittaja Tatjana Kotova, naisten kuulantyönnin voittaja Nadežda Ostaptšuk ja naisten moukarin kolmanneksi heittänyt Olga Kuzenkova hylättiin myöhemmin doping-käryjen myötä.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1985
Yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin 18.–19. tammikuuta 1985 Pariisissa, Ranskassa. Kisat eivät alkujaan olleet MM-kilpailujen nimellä, joten niitä ei vielä virallisesti lasketa ensimmäisiksi sisä-MM-kilpailuiksi. Kilpailuilla on kuitenkin nykyään virallinen MM-arvo.
Suomen Kimmo Pallonen oli seiväshypyssä kahdeksas tuloksella 540 ja Timo Kuusisto lajin yhdestoista tuloksella 520. Miesten kuulassa Kari Töyrylä työnsi kymmenenneksi tuloksella 17,93.
James Blunt
James Blunt (s. 22. helmikuuta 1974 Tidworth, Wiltshire), oikealta nimeltään James Hillier Blount, on brittiläinen muusikko. Hän opiskeli armeijan rahoittamassa Bristolin yliopistossa lentokoneinsinööriksi toisena pääaineenaan sosiologia ja päätti opiskelunsa Royal Military Academy Sandhurstissa.
Bluntin suku on ollut armeijan palveluksessa jo vuodesta 1995. Blunt itse toimi ammattisotilaana maansa armeijassa ja NATO:n rauhanturvaajana Kosovossa, jonka aikana Blunt myös kirjoitti laulunsa "No Bravery". Myöhemmin hän toimi kuningatar Elisabet II:n henkivartiokaartin sotilaana ja oli mukana hautaamassa kuningataräitiä.
Musiikkiura lähti Bluntilla nopeasti liikkeelle ja se johtui osittain siitä, että hänen taustavoimansa olivat hyvät – neuvonantajana Deacon Blue-nimisen yhtyeen jäsen James Prime, Madonnan entinen pr-guru ja Elton Johnin manageritoimisto. Tuottajina toimivat Tim Rothrock, Jimmy Hogarth ja Linda Perry.
Blunt on laulaja-lauluntekijä (singer-songwriter) eli hän kirjoittaa laulunsa itse. Musiikissaan hän hyödyntää jazzia, rockia ja soulia. Laulamisen lisäksi Blunt soittaa pianoa, urkuja ja kitaraa.
Jamesin debyyttisingle oli "High", joka pääsi nopeasti Englannin singlejen Top-100 listalle ja Italiassa peräti Top-10 listalle. Jamesin toinen laulu oli "Wisemen", mutta hänen läpimurrokseen ilmentyi kolmas laulu "You’re Beautiful", joka kertoo itsetuhoon johtavasta rakastumisesta. Laulu pääsi heti Englannin top-listan sijalle 12 ja oli pian yksi kesän suurimmista hiteistä ympäri Eurooppaa, kunnes lopulta se nousi radioiden Hot 100-listan kärkeen.
Blunt on seurustellut malli Petra Němcován kanssa.
James Blunt esiintyi Ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2009 Hartwall-areenalla ja KaisaFestissä Helsingissä 19. kesäkuuta 2011 sekä Pori Jazz -festivaaleilla 19. heinäkuuta 2014. Blunt vieraili Porissa myös kesällä 2018.
Nanase Aikawa
Nanase Aikawa ( "Aikawa Nanase", s. 16. helmikuuta 1975 Osaka, Japani) on japanilainen rockmuusikko.
Aikawa syntyi Osakan kaupungissa. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan nuori, ja tämä vaikutti huomattavan paljon siihen, että hänestä tuli koulussa eräänlainen ongelmien aiheuttaja. Hänen on huhuttu olleen teinivuosinaan jopa tyttöjengin johtaja. 15-vuotiaana hän päätti jättää menneet taakseen, lopetti koulun ja tuli myöhemmin tunnetun tuottaja Tetsurō Odan huomaamaksi. Oda koulutti Aikawaa viisi vuotta, ennen kuin tämä pääsi julkaisemaan ensimmäisen singlensä.
Aikawa on tarkka yksityisyydestään. Hänen yksityiselämästään tiedetään vain muutamia hänen itsensä julkistamia asioita. Aikawa meni naimisiin vuonna 2001 ja synnytti samana vuonna lapsen.
R (ohjelmointikieli)
R on ohjelmointikieli tilastolliseen laskentaan ja grafiikan tuottamiseen. Sitä kutsutaan myös nimellä GNU S esikuvansa mukaan. Alun perin ohjelman kehittivät Ross Ihaka ja Robert Gentleman (josta nimi R) Aucklandin yliopistossa Uudessa-Seelannissa. Tällä hetkellä ohjelmistoa kehittää ydintiimi, joka koostuu laajasta joukosta ihmisiä ympäri maailmaa.
R-ohjelmointikieli perustuu S-kieleen, jonka kehitti John Chambers Bellin tutkimuskeskuksessa. S-kielen semantiikka on taas johdettu Scheme-kielestä ja sen kaupallinen sovellus on S-plus.
R-ohjelman lähdekoodi on vapaasti saatavissa GNU-lisenssin alla ja käännetyt binääriversiot on tarjolla Windows-, Macintosh- sekä monille Unix-järjestelmille. R-ohjelmaa voidaan käyttää eri Emacs-editorin versioiden kautta hyödyntäen ESS-kirjastoa. Tarjolla on myös monia graafisia käyttöliittymiä kuten GR, RKWard, SciViews-R ja Rcmdr.
R-ohjelma on erittäin helposti laajennettavissa lisäpakettien avulla. Perusohjelmaan liitettyjä paketteja lukuun ottamatta ne ovat käyttäjien tuottamia funktiokirjastoja. Lisäpaketit sisältävät usein spesifien ongelmien ratkaisuun tarkoitettuja työkaluja tai uusien tilastollisten menetelmiä sovelluksia. Suuri määrä lisäpaketteja on ladattavissa CRAN-sivustoilta.
Joustavuutensa ja nopean kehitystyön ansiosta R soveltuu ammattimaiseen tilastolliseen analyysiin ja aineistojen muokkaukseen. Ilmaisuutensa vuoksi se on suosittu erityisesti akateemisessa maailmassa sekä opetuskäytössä.
Ohjelman uusin versio on 3.5.1. Version 3.5.2. ensiversio julkaistaan joulukuussa 2018.
Ohjelman kehitystyötä hallinnoi The R Foundation for Statistical Computing-niminen säätiö, joka toimii Wienin kauppakorkeakoulun yhteydessä.
Pyhä Olavi
Olavi Pyhä tai Pyhä Olavi eli Olavi Haraldinpoika (, , 995– 29. heinäkuuta 1030) oli Norjan kuningas 1015–1030. Olavi Pyhä on Norjan kansallispyhimys ja kaikkien ritareiden ja sotilaiden suojeluspyhimys.
Nuoruudessaan Olavi oli menestyksekäs viikinki. Hän osallistui viikinkiretkille muun muassa Itämerellä, Tanskan rannikkoseuduilla ja Englannissa. Normandiassa Olavi omaksui kristinuskon.
Olavi teki ryöstöretken myös Suomeen todennäköisesti vuonna 1008. Retki johti Herdalerin taisteluun jossa Olavi miehineen koki tappion.
Olavi palasi vuonna 1015 Norjaan ja otti vallan Eerik jaarlilta. Olavi vakiinnutti kristinuskon aseman Norjassa ankarilla pakkokäännytyksillä. Niiden ansiosta hänet julistettiin myöhemmin pyhimykseksi, ja hänet on opittu tuntemaan nimellä Olavi Pyhä. Aikalaisten keskuudessa käännytykset aiheuttivat kuitenkin vihaa ja katkeruutta, ja tekivät Olavista hyvin epäsuositun hallitsijan. Sen vuoksi Tanskan kuningas Knuut Suuri onnistuikin 1028 valloittamaan Norjan melko helposti, ja Olavi joutui pakenemaan. Vuonna 1030 Olavi palasi Norjaan ja yritti saada kruunun takaisin itselleen. Hän kuitenkin kaatui Stiklestadin taistelussa 29. heinäkuuta 1030.
Olavia alettiin pian pitää pyhimyksenä, ja hänen haudastaan Trondheimin tuomiokirkossa tuli pohjoismaiden keskeisin pyhiinvaelluskohde. Pyhän Olavin päivä (, ), 29. heinäkuuta, on nykyäänkin Norjassa liputuspäivä. Färsaarilla sitä vietetään kansallispäivänä, joka on siellä myös pyhäpäivä.
Suomessakin on monia Pyhän Olavin mukaan nimettyjä keskiaikaisia kirkkoja. Tunnetuin lienee Sastamalan Vammalassa sijaitseva Tyrvään Pyhän Olavin kirkko, eli Tyrvään vanha kirkko, joka joutui tuhopolton kohteeksi vuonna 1997, mutta jälleenrakennettiin uudestaan 2000-luvulla. Eerik Akselinpoika Tott nimesi Olavinlinnan Pyhän Olavin mukaan. Vielä nykyäänkin Savonlinnassa vietetään joka vuosi 29. heinäkuuta Pyhän Olavin päivää kaupungin syntymäpäivänä. Martti Haavio arvelee suomalaisissa loitsuissa esiintyvää Vuolankoinen-nimistä raudan ja teräaseiden synnyttäjää kansanomaistuneeksi käsitykseksi Pyhästä Olavista. Pyhä Olavi on kuva-aiheena Jomalan ja Ulvilan kunnanvaakunoissa. Kalvolan, Tyrvään ja Sysmän vaakunoissa on kuvattuna piilukirves Pyhän Olavin attribuuttina.
Lontoon Tooley Street ja St Olaf House sen varella on nimetty aiemmin paikalla sijainneen Pyhän Olavin kirkon mukaan. Olavin kerrotaan auttaneen kuningas Ethelrediä taistelussa tanskalaisia vastaan London Bridgen luona vuonna 1014.
Säteri
Säteri ("ruots. säteri") on rälssitalo, jonka omistaja oli vapautettu suorittamasta ratsupalvelusta. Tavallisesti aatelissuvun omistuksessa oleva pää- ja sukukartano. Vuonna 1562 säädettiin, että kreivi oli vapautettu suorittamasta ratsupalvelua kolmelta, vapaaherra kahdelta ja tavallinen aatelinen yhdeltä talolta.
Tavallisten rälssitilojen omistus vapautettiin 1723 papistolle ja porvaristolle sekä 1789 myös talonpojille, mutta säterien omistus oli vielä tämän jälkeenkin aatelin yksinoikeus, josta saattoi poiketa vain kuninkaan myöntämällä erivapaudella. Tosin aatelinen omistaja saattoi pantata säteritilansa aatelittomalle haltijalle. Ruotsissa aateliston yksinoikeus säterien omistukseen lakkautettiin 1810 ja Suomessa 1864. Aateli oli loppuvaiheessa toivonutkin rajoituksen kumoamista, sillä se oli hankaloittanut säterimaiden myymistä. Rälssitalot muutettiin Suomessa vuonna 1951 tavallisiksi perintötiloiksi. Rälssitalot olivat käytännössä menettäneet etuoikeutensa jo sitä ennen, koska maavero päättyi vuonna 1924 ja ratsupalveluvelvoite loppui 1700-luvun puolivälissä isojakouudistuksen yhteydessä.
Säterivapaus puolestaan oli ratsupalveluksesta riippumatta täydellinen verovapaus, jonka aatelinen sai vuodesta 1562 lähtien asumalleen talolle ja myöhemmin myös muille omistamilleen taloille. Kaarle XI:n suorittamassa reduktiossa aatelisto kuitenkin menetti tämän etuoikeuden.
Carlisle
Carlisle on kaupunki Englannin luoteiskolkassa, lähellä Skotlannin rajaa. Itse kaupungissa on noin 75 000 asukasta, ja Carlislen kunnassa on yhteensä 107 000 asukasta (2011).
Kaupungissa on linna vuodelta 1092, katedraali ja varsin hyvin säilyneet muurit.
Carlislen jalkapallojoukkue pelaa kakkosdivisioonassa. Kaupungin hevoskilpailurata kuuluu Englannin vanhimpiin.
Tammikuussa 2005 kaupunkia koettelivat pahat tulvat, joissa kuoli kolme ihmistä.
Quebec North Shore and Labrador Railway
Quebec North Shore and Labrador Railway, myös QNS&L Railway tai QNS&L, on kanadalainen alueellinen rautatieyhtiö, joka hoitaa liikennettä Iron Ore Company of Canadan (IOC) omistamalla 420 kilometrin mittaisella rautamalminkuljetukseen tarkoitetulla rataosuudella. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sept-Îlesissä Québecissä. QNS&L oli yksi viimeisistä yksityisistä kanadalaisista rautatieyhtiöistä, jotka harjoittavat tavaraliikenteen ohella myös henkilöliikennettä, tulevaisuudessa QNS&L:n omistamalla radalla henkilöliikennettä harjoittaa Tshiuetin Rail Transportation.
QNS&L:n rautatie alkaa St. Lawrence -joen rannalta Sept-Îlesin kaupungista Québecissä ja ulottuu pohjoiseen Labrador Cityyn Newfoundland ja Labradorin provinssiin. Ratalinjaus kulkee lähes asumattoman vuoristoisen erämaan halki.
Ratalinjaus rakennettiin vuosina 1951–1954, jolloin radan pohjoinen päätepiste oli IOC:n kaivoskaupunki Schefferville Quebecissä, 573 kilometriä pohjoiseen Sept-Îlesistä. Vuonna 1958 avasivt sekä Wabush Mining Company että IOC uusia kaivoksia Labrador Cityn malmiesiintymään, ja QNS&L rakensi 58 kilometrin mittaisen radan Emeril Junctionin ja Labrador Cityn välille. Liikenne uudella radalla alkoi 1960.
Samaan aikaan Wabush Mining Company rakensi suhteellisen lyhyen Wabush Lake Railway -radan omilta kaivoksiltaan Labrabor Cityyn. QNS&L hoitaa sekä IOC:n että Wabush Lake Railwayn malmiliikennettä. Wabush Lake Railwayn liikenteen luovutuspaikka on Arnaud Junction lähellä Sept-Îlesiä, josta Arnaud Railway hoitaa Wabush Mining Companyn liikennettä satamaan Pointe Noireen, Québeciin.
Vuonna 1980 kaivostoiminta Scheffervillessä päättyi, ja suuri osa asukkaista muutti työn perässä Labrador Cityyn. QNS&L jatkoi kuitenkin supistettua matkustaja- ja tavaraliikennettä Emeril Junctionin ja Scheffervillen välillä aina 1. joulukuuta 2005 saakka, jolloin yhtiö myi rataosan Emeril Jct–Schefferville Tshiuetin Rail Transportation -yhtiölle.
Chichester
Chichester on keskikokoinen kaupunki West Sussexin kreivikunnassa Englannin eteläosassa. Vuonna 2001 siellä oli 106 450 asukasta. Se on myös kreivikunnan hallinnollinen keskuskaupunki ("county town").
Kanava yhdistää sen Chichesterin satamaan. On arveltu, että se saattoi olla roomalaisten ensimmäinen sillanpääasema Britanniassa. Kaupungissa on Pyhälle kolminaisuudelle omistettu Chichesterin katedraali ja melko paljon kaupunginmuuria jäljellä. Siellä pidetään vuosittain heinäkuussa kolmiviikkoiset taide- ja musiikkifestivaalit ("Chichester Festivities").
Alueella sijaitsee myös Goodwoodin moottorirata.
Chichesterin ystävyyskaupunkeja ovat Chartres Ranskassa ja Ravenna Italiassa.
Winchester
Winchester on 40 000 asukkaan kaupunki Hampshiren kreivikunnassa Englannissa. 900-luvulla ja 1000-luvun alussa se toimi Englannin kuningaskunnan pääkaupunkina.
Alueen asutushistoria alkaa rautakaudelta, ja roomalaisaikana se oli jo varsin merkittävä paikka. Alfred Suuri teki siitä pääkaupungin, jona se säilyi normannivalloitukseen asti. Winchesterin linnasta on jäljellä suuri juhlasali, jossa on kuningas Arthurin pyöreäksi pöydäksi väitetty pöytä, joka on riippunut salin seinällä ainakin vuodesta 1463.
Jane Austen kuoli Winchesterissä ja on haudattu katedraaliin.
Histamiini (hevonen)
Histamiini on lastenkirjailija Raili Mikkasen luoma kuvitteellinen hahmo, pieni pilkullinen hevonen. Televisiossa se on esiintynyt Ylen joulukalenterisarjoissa vuosina 1980 ja 1985. Irja Raninin ohjaamissa tv-ohjelmissa Histamiini ja muut hevoset oli toteutettu marionettinukkeina. Histamiinin ääntä esitti Irja Raninin puoliso, näyttelijä Matti Ranin. Histamiinin tunnuslause on "Klip-klop, klip-klop, hevonen on pop."Histamiinista on myös olemassa VHS videotallenteita ja lp-levyjä ja äänikirjoja (c-kasetti).
Fruitarismi
Fruitarismi (joskus myös fruitismi tai fruitarianismi) on ravitsemusoppi, erityisruokavalio ja elämäntapa, jonka mukaan ravinnoksi tulisi nauttia vain kypsentämättömiä ja mahdollisimman vähän käsiteltyjä hedelmiä ja siemeniä. Fruitarismia esiintyy jainalaisuuden (intialainen uskonto) yhteydessä sekä länsimaissa osana veganismia tai terveys- ja eettisistä syistä.
Hedelmä käsitetään fruitarismissa kukkivien kasvien siementen ympärille kehittyneeksi ravintovarastoksi. Siten fruitarismin mukaan syötäviä ruoka-aineita ovat esimerkiksi appelsiini, mango, avokado, melonit, marjat, tomaatti, kurkku, kuivatut hedelmät ja pähkinät, siemenet sekä erityisesti idätetyt pavut ja muut palkokasvit. Viljaa ei fruitaristi syö siksi, että sen korjaamiseksi tuhotaan koko kasvi.
Hedelmien ylivertaisuuden perusteena esitetään se, että hedelmä on ruoka-aineista täydellisin ja se miellyttää ihmistä eniten, sen tuoksu on herkullisin, muoto ja värit kauneimmat. Lisäksi kannattajien väite on, että hedelmissä olisi kaikki tarvittavat ravintoaineet juuri oikeassa suhteessa.
Aivan kuten elävän ravinnon kannattaja fruitaristikin välttää kuumennettua ja prosessoitua ruokaa, ja fruitaristi pitää lihaa, kalaa ja muita eläinkunnan tuotteita myrkyllisinä: ne tuottavat paitsi fyysistä pahaa oloa, myös pahoja ajatuksia ja tunteita.
Fruitarismissa on eri asteita. Jyrkimmän mukaan sopii syödä vain sellaisia hedelmiä, jotka ovat itsestään pudonneet kasvista.
Fruitariaaninen ruokavalio on äärimmäisen haastava. Ellei sitä koosteta oikein ja huolellisesti, on seurauksena hyvin helposti aliravitsemus. Puhtaista hedelmistä ei voi saada B-vitamiinia. Puutteellisesti koostettu fruitaristinen tai muu kasvisruokavalio saattaa altistaa myös kalsiumin ja D-vitamiinin puutteelle.
Joidenkin mielestä fruitarismi on lähellä ortoreksia-syömishäiriötä. 
Fruitarismia harkitsevia kehotetaankin suunnittelemaan ruokavalionsa huolellisesti, tarkkailemaan ravinnon puutostiloja, syömishäiriön oireita sekä nauttimaan ravintolisiä.
Raili Mikkanen
Raili Kirsti Tellervo Mikkanen (o.s. "Räsänen", s. 2. kesäkuuta 1941 Savonlinna) on suomalainen kirjailija.
Mikkanen valmistui ylioppilaaksi Mikkelin Yhteiskoulun lukiosta vuonna 1959 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1968. Hän on työskennellyt IBM:n tiedottajana (1969–1971), Työtehoseuran toimitussihteerinä 1971–1973, verohallinnon tiedottajana (1973–1981), Espoon kaupungilla (1981–1988) ja Helsingin kaupungilla (1988–2005). Hän on työskennellyt myös toimittajana.
Mikkasen teokset edustavat eri kirjallisuudenlajeja. Hän on kirjoittanut niin lapsille, nuorille kuin aikuisillekin. Tunnetuin Mikkasen luoma hahmo lienee televisio-ohjelmassakin esiintynyt Histamiini-hevonen, josta on ilmestynyt 12 kirjaa. Histamiini-sarjan lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa teoksen "Koukussa" (1997), joka kertoo tositapahtumiin pohjautuvan tarinan narkomaniaan ajautuneesta suomalaistytöstä. Mikkanen haastatteli kirjaa varten Kiskon huumeklinikan nuoria. Mikkanen on kirjoittanut myös selkokielisiä teoksia.
Viime vuosina Mikkanen on erikoistunut historiallisiin nuorten- ja aikuistenromaaneihin. Teoksestaan "Ei ole minulle suvannot!" (2002) Mikkanen sai Finlandia Junior -palkinnon. Vuonna 2012 hän sai Anni Swan -mitalin teoksesta "Suomen lasten linnakirja".
Mikkanen asuu Helsingissä. Hänellä on kolme aikuista lasta. Pari kirjaa Raili Mikkanen on kirjoittanut yhteistyössä poikansa Niko Mikkasen kanssa.
Keikyän kirkko
Keikyän kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema puukirkko Keikyän kylässä Sastamalan kaupungissa.
Se on vuonna 2009 Sastamalan seurakuntaan liitetyn entisen Keikyän seurakunnan (joka muodosti vuosina 1981–2008 Kiikan seurakunnan kanssa Äetsän seurakuntayhtymän) järjestyksessään kolmas kirkko. Kirkko on puinen, jugend-tyylinen, tornillinen ristikirkko. Kirkko vihittiin käyttöön adventtisunnuntaina 1912.
Kirkko on peruskorjattu kahdesti, ensimmäisen kerran 1960-luvun alussa ja toisen kerran vuonna 1997. Neljäntenä adventtisunnuntaina 1997 valmistuneessa laajassa peruskorjauksessa kirkko pyrittiin palauttamaan Stenbäckin suunnittelemaan alkuperäiseen asuun.
Kirkossa on vuodelta 1753 peräisin oleva alttaritaulu "Vanha Simeon Jeesus-lapsi sylissä", joka oli jo Keikyän kahdessa aikaisemmassa kirkossa.
Alkuperäiset urut olivat vuonna 1917 kauppaneuvos Alfred Viljasen lahjoittamat Kangasalan urkutehtaan 12-äänikertaiset urut. Nykyiset urut hankittiin vuoden 1960 peruskorjauksessa. Ne ovat 18-äänikertaiset Kangasalan urkurakentamon urut.
Ensimmäinen pyhäkkö saatiin Keikyään jo 1680-luvulla. Se oli pieni ja vaatimaton.
Kun suuremmalle kirkolle tuli tarve, vanha kirkko purettiin ja sen materiaaleja käytettiin uuteen kirkkoon. Uusi kirkko oli ristinmuotoinen ja valmistui 1830. Se oli punamullalla maalattu ja siinä oli tilaa 300–400 hengelle. Ajan myötä tämäkin kirkko havaittiin pieneksi ja purettiin. Jälleen rakennusaineita käytettiin seuraavan kirkon rakentamiseen.
Kotkan kirkko
Kotkan kirkko on vuosina 1897–1898 rakennettu punatiilikirkko Kotkan keskustassa Kotkansaarella. Rakennus kuuluu Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin.
Kotkan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, joka edustaa uusgoottilaista tyyliä. Suunnittelija on kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck, jonka käsialaa on ulkoisesti lähes samanlainen Mikkelin tuomiokirkko, joka on kuitenkin pitkäkirkko ilman poikittaistilaa. Sisätilat niissä ovat kuitenkin erilaiset. Kotkan kirkon sisätilaa hallitsee pilareiden kannattama lehterikerros. Pilarit jakavat salin kolmeen laivaan. Salissa on noin 1 500 istumapaikkaa. Kuorissa on lasimaalausikkunat ja kirkon sivuilla kuusimetriset yli 2 000 lasinpalasta kootut ruusuikkunat, joista toisen keskusaiheena on Jumalan Karitsa, Agnus Dei. Toisessa on keskiössä pelikaani. Kirkon 54 metriä korkeassa tornissa on aikaa näyttävä kello. Kirkkoa ympäröi puistomainen tontti, jolla sijaitsee viime sotien sankarihauta-alue.
Kirkossa on 44-äänikertaiset Martti Porthanin urkurakentamon urut, jotka valmistuivat kirkon satavuotisjuhlaan 1998. Urut ovat barokkiurut ja niiden esikuvana on 1700-luvulla rakennetut Freibergin tuomiokirkon urut Saksassa. Pekka Halosen maalaama alttaritaulu "Kuninkaitten kumarrus" vuodelta 1900 kuvaa Itämaan tietäjiä Jeesus-lapsen seimen äärellä. Taulussa taustalla olevalle tietäjälle Halonen on antanut omat kasvonsa.
Kirkon ikkunoissa on koristeelliset lasimaalaukset, jotka on tilattu Saksasta. Kirkon valaisimet on valmistettu Stenbäckin ja Lindroth -nimisen sepän yhteistyönä. Valaisimet ovat tiettävästi ensimmäiset Suomessa valmistetut kirkkovalaisimet.
Kirkossa on aikaa näyttävä tornikello. Mekaaninen kellokoneisto poistettiin käytöstä, mutta jätettiin paikalleen 1990-luvun lopussa, jolloin torniin asennettiin sähköinen kello. Se kuitenkin lakkasi toimimasta 2009, jolloin mekaaninen kello päätettiin kunnostaa. Tornikellon korjaus maksoi noin 52 000 euroa. Koneisto on nyt lämpimissä tiloissa. Kellon koneiston on alun perin 1898 rakentanut ruotsalainen kellomestari Linderoth.
Rick Tocchet
Rick Tocchet (s. 9. huhtikuuta 1964, Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisena NHL-liigassa vuosina 1984–2002. Nykyisin hän on Arizona Coyotesin päävalmentaja.
Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään kuudennella kierroksella (numerolla 125) vuonna 1983. Hän pelasi 18 kautta kestäneellä urallaan yli 1000 ottelua, tehden niissä 952 pistettä. Tocchet päätti pelaajauransa kauden 2001–2002 jälkeen. Pelaajana hänet tunnettiin kovana taklaajana.
Kaudella 2005–2006 hän oli yksi Phoenix Coyotesin apuvalmentajista. Tocchet toimi vuoden 2005 lopussa lyhyen aikaa Wayne Gretzkyn sijaisena Coyotesin päävalmentajana, kun Gretzky piti taukoa äitinsä sairauden ja kuoleman vuoksi.
Helmikuussa 2006 Tocchet asetettiin syytteeseen toimimisesta laittomassa vedonlyöntiringissä. Hän myönsi syytökset oikeiksi toukokuun lopulla 2007.
Tocchet siirtyi Tampa Bay Lightningin päävalmentajaksi marraskuussa 2008 erotetun Barry Melrosen tilalle. Tocchetin ensimmäinen kokonainen kausi Tampa Bayn valmentajana oli 2009–2010. Joukkue jäi kolmannen kerran perättäin NHL:n pudotuspelien ulkopuolella, ja se erotti kauden päätteeksi sekä Tocchetin että toimitusjohtaja Brian Lawtonin.
Kesäkuussa 2014 Pittsburgh Penguins palkkasi Tocchetin apulaisvalmentajaksi. Kesällä 2017 Arizona Coyotes palkkasi hänet päävalmentajakseen.