hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sinetti
Sinetti on henkilön tai yhteisön tunnus, joka painetaan leimasimella pehmeään aineeseen (esimerkiksi vahaan tai sulaan lakkaan) tai puristetaan paperiin. Sillä voidaan sinetöidä eli sulkea asiakirja tai varmistaa sen aitous. Sinettiä käytetään myös ovien tai rasioiden sulkemiseen. Sinettejä tutkii sigillografia eli sinettitiede, joka on historian aputiede.
Henkilökohtainen sinetti korvasi keskiajalla allekirjoituksen, ja monien tuolloisten asiakirjojen alareunat ovatkin täynnä sinettejä. Sinetti oli kuitenkin nuolenpääkirjoituksen muodossa käytössä jo 3000-luvulla eaa. Mesopotamiassa.
Sinettisormukset tulivat käyttöön antiikin Kreikassa ja Roomassa, ja ne olivat suosittuja 1100-luvulta keskiajan loppuun. Kuviona niissä oli yleensä vaakuna. Sinettiä ja sinetöimistä käytetään raamatullisina symboleina jo Vanhassa testamentissa, esimerkiksi kertomuksessa Joosefista Egyptissä. Uuden testamentin Johanneksen ilmestys kuvaa "Seitsemän sinetin kirjaa", jonka sinetit Karitsa avasi. Jeesuksen hauta lukittiin sinetillä.
Valtion sinetti oli sinetinvartijan hallussa. Sinetin väärentämisestä tuomittiin kuolemaan. Suomen vanhin säilynyt sinetti on piispa Beron sinetti noin vuodelta 1250.
Xtra HOT
Xtra HOT on israelilainen televisiokanava, jonka omistaa Hot-niminen televisioyhtiö. Kanava on perustettu vuonna 2005 ja sen ohjelmistoon kuuluvat muun muassa "Lost", "24" ja "Kadotettu".
Leon Schlumpf
Leon Schlumpf (3. helmikuuta 1925 Felsberg, Sveitsi – 7. heinäkuuta 2012 Chur, Sveitsi) oli sveitsiläinen poliitikko, joka oli Sveitsin liittoneuvostossa liikenne-, viestintä- ja energiaministerinä vuosina 1979–1987.
Schlumpf syntyi 1925 Felsbergissä ja opiskeli lakia Zürichissä. Hän liittyi Graubündenin demokraattiseen puolueeseen ja oli merkittävä tekijä sen yhdistymisessä viljelijöiden, kauppiaiden ja sitoutumattomien puolueeseen. Ne muodostivat 1971 Sveitsin kansanpuolueen. Schlumpf valittiin 1966 Sveitsin liittokokouksen alahuoneeseen, eli kansallisneuvostoon. Senaatissa hän istui vuodesta 1974, ja vuodet 1974–1978 hän valvoi Sveitsissä myytävien tavaroiden ja palveluiden hinnoittelua.
Schlumpfista tuli 1980 Sveitsin liittoneuvostoon liikenne-, viestintä- ja energiaministeriksi. Hän oli 1984 Sveitsin liittopresidenttinä. Tehtävä kiertää vuosittain. Schlumpf oli liittoneuvostossa vuoteen 1987. Hänet tunnettiin erityisesti Sveitsin rautatieliikennettä uudistaneen Bahn 2000 -hankkeen käynnistäjänä. Projektin tarkoituksena oli kehittää yhteyksiä, lisätä vuoroja ja modernisoida rautatiekalustoa. Hänen aikanaan Sveitsissä laajennettiin myös tieverkkoa ja otettiin käyttöön vinjettimaksu. Viestintäministerinä Schlumpf avasi mahdollisuuden yksityisille radiokanaville.
Schlumpf oli ammatiltaan asianajaja. Hänellä oli ura myös kansanmuusikkona, ja hän toimi lauluntekijänä pseudonyymillä Raetus Telena. Schlumpf kuului Sveitsin kansanpuolueeseen ("Schweizerische Volkspartei", SVP), kuten myös hänen tyttärensä Eveline Widmer-Schlumpf, joka valittiin liittoneuvostoon 2007.
Hal Holbrook
Harold Rowe "Hal" Holbrook, Jr. (s. 17. helmikuuta 1925) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Holbrook syntyi Ohion Clevelandissa Harold Rowe Halbrookin ja Aileen Davenportin pojaksi. Hän varttui pääasiassa South Weymouthissa, Massachusettsissa ja valmistui Culver Academiesista ja Denisonin yliopistosta.
Holbrookilla on ollut roolit muiden muassa elokuvissa "Magnum .44" (1973), "Capricorn yksi" (1978), "Wall Street – rahan ja vallan katu" (1987) ja "Creepshow – yöjuttu" (1982). Hän oli vuonna 2006 vierailevana tähtenä sarjassa "Sopranos".
Holbrook on saanut uransa aikana neljä Emmy-palkintoa. Hän oli vuodesta 1984 naimisissa Dixie Carterin kanssa, joka kuoli vuonna 2010. Hänen kaksi aiempaa avioliittoaan päättyivät eroon. Hänellä on edellisistä avioliitoistaan kolme lasta.
Etyyliformiaatti
Etyyliformiaatti on muurahaishapon etyyliesteri. Se on orgaaninen yhdiste (formiaatti), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan helposti syttyvää väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava HCOOCH. Etyyliformiaatista käytetään myös nimityksiä "muurahaishappoeetteri" ja "muurahaishappoetyyliesteri".
Etyyliformiaatin moolimassa on 74,1 g/mol, sulamispiste –80 °C, kiehumispiste 52–54 °C, suhteellinen tiheys 0,92 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste –20 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 440 °C ja CAS-numero 109-94-4. Etyyliformiaatin liukoisuus veteen (20 °C) on 10,5 g/100 ml.
Etyyliformiaattia käytetään osana sitruunan, mansikan ja rommin tuoksu- ja aromiaineissa.
Etyyliformiaatin höyry ärsyttää lyhytaikaisessakin altistuksessa silmiä ja ihoa. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa. Pitkäaikaisessa altistuksessa nestemäisessä muodossa aine kuivattaa ihoa.
Jasmine (laulaja)
Jasmine Tatjana Anette Valentin (taiteilijanimeltään Jasmine) on suomalainen romanimuusikko. Hän on syntynyt vuonna 1976.
Jasmine Valentin on kotoisin kymmenlapsisesta helsinkiläisperheestä. Monien muiden romanien tapaan Jasmine on muusikkona itseoppinut: hän taitaa niin laulujensa säveltämisen, sanoittamisen, sovittamisen kuin säestämisenkin.
Hän edusti Suomea vuonna 1996 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Niin kaunis on taivas”. Suomen karsinnassa hänen mikrofoninsa ei toiminut, ja hänen esityksensä jouduttiin aloittamaan alusta. Puhelinäänestykseen tuli niin paljon soittoja, että linjat menivät tukkoon. Tulos julkistettiin vasta parin päivän kuluttua. Jasmine sai lähes 68 000 ääntä.
Jasmine selviytyi alkukarsinnasta viimeisenä finaaliin sijoituksen ollessa 22. yhteensä 29. karsijamaan joukossa. Vain järjestäjämaa ja edellisen vuoden voittaja Norja selviytyi suoraan finaaliin.
Kansainvälisessä loppukilpailussa Jasmine kertoi jännittäneensä paljon, ja se hieman kuului hänen lauluäänestäänkin. Hän on haastatteluissa kertonut olleensa vielä muutama hetki ennen esiintymistään tyytymätön kampaukseensa ja pörryttäneensä sen viime hetkellä uusiksi. Finaalissa kappaleen loppupuolella Jasmine oli lähellä alkaa laulaa instrumentaaliväliosan aikana. Finaalin lopputuloksissa Suomi jäi viimeiselle sijalle. Jasmine kuitenkin sai yhdeksän pistettä (Norjasta kaksi ja Islannista seitsemän), joka oli siihen aikaan suurin pistemäärä Euroviisuissa viimeiseksi jääneelle laululle.
Eurovision laulukilpailun jälkeen median kiinnostus uutta artistia kohtaan laski ja Jasmine on keskittynyt kiertämään ulkomailla. Hän on esiintynyt muun muassa Turkissa, Espanjassa ja Kreikassa.
Vuonna 2007 Jasmine esiintyi Yleisradion TV 1:n sarjassa Romano-tv yhtenä Manne Menuetti -orkesterin jäsenenistä. Vuonna 2009 hän on esiintynyt Yleisradion TV1:n sarjassa Manne maailmalla.
David Watkin
Francis David Watkin (23. maaliskuuta 1925 – 19. helmikuuta 2008) oli brittiläinen elokuvaaja. Hän sai sekä parhaan kuvauksen Oscarin että Bafta-palkinnon työstään elokuvassa "Minun Afrikkani" (1985).
Watkin syntyi Margatessa, Kentissä nelilapsisen perheen kuopukseksi. Hän olisi halunnut konserttipianistiksi, mutta isä ei suostunut ostamaan pianoa tai kustantamaan soittotunteja. Niinpä Watkin päätyi elokuva-alalle. Hän työskenteli 1940-luvulta alkaen kamera-assistenttina ja kuvaajana Southern Railwayllä ja British Transport Filmsillä ennen kuin siirtyi 1950-luvun lopulla freelanceriksi. Ensimmäinen hänen kuvaamansa täyspitkä elokuva oli Richard Lesterin ohjaus "Temppu – ja miten se tehdään" vuodelta 1965.
Watkin kirjoitti kaksi omaelämäkertateosta: "Why Is There Only One Word for Thesaurus?" (1998) ja "Was Clara Schumann a Fag Hag?" (2008). Hän oli avoimesti homoseksuaali ja meni vuonna 2006 siviililiittoon pitkäaikaisen kumppaninsa Nick Handin kanssa.
Michael Bloomberg
Michael Rubens Bloomberg (s. 14. helmikuuta 1942) on yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko. Hän on taloustietotoimisto Bloombergin perustaja ja pääomistaja. Hän oli New Yorkin pormestari kolme peräkkäistä toimikautta vuosina 2002–2013. Liiketoiminnan ohella Bloomberg on harjoittanut hyväntekeväisyyttä. Hän on yksi maailman rikkaimmista ihmisistä.
Bloomberg on syntyperältään juutalainen. Hän opiskeli sähkötekniikkaa Johns Hopkinsin yliopistosta ja suoritti myöhemmin taloustieteen tutkinnon Harvard Business Schoolista. Bloomberg valmistui Johns Hopkinsin yliopistosta vuonna 1964, jonka jälkeen hän on lahjoittanut yli miljardi dollaria yliopistolle.
Bloomberg oli demokraattisen puolueen jäsen vuoteen 2001, mutta pyrki New Yorkin pormestariksi republikaanien riveistä. Hänet valittiin ensi kertaa vuonna 2001 Rudy Giulianin seuraajaksi ja uudelleen vuonna 2005. Hän ilmoitti eroavansa republikaaneista vuonna 2007 ja ryhtyvänsä sitoutumattomaksi. Hänen nimensä oli esillä mahdollisena sitoutumattomana ehdokkaana vuoden 2008 presidentinvaaleissa.
Bloomberg ajoi New Yorkin lain muuttamista siten, että saattoi pyrkiä vielä kolmannelle kaudelle vuonna 2009. Hän käytti tuolloin vaalikampanjointiin ennätykselliset 90 miljoonaa dollaria, ja sai niukasti 51 prosenttia äänistä, kun demokraattien Bill Thompson sai niistä 46 prosenttia.
Bloomberg tunnetaan sosiaaliliberaalina, joka kannattaa aborttia, homosuhteiden rekisteröintiä ja tiukempia aselakeja.
Bloomberg oli Forbesin listalla maailman 23. varakkain henkilö vuonna 2010. Vuonna 2016 hän oli listalla kahdeksantena 44 miljardin dollarin omaisuudellaan.
Vuonna 2018 Bloomberg lahjoitti Johns Hopkinsin yliopistolle 1,8 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Bloomberg saattaa asettua ehdolle presidentinvaalissa 2020 demokraattien ehdokkaana.
Team Penske
Team Penske on yhdysvaltalainen kilpa-autotalli, joka on kilpaillut lukuisissa autourheiluluokissa.
Tallin on perustanut Roger Penske. Nykyään tallin toiminta on vain kasvanut ja talli osallistuu muun muassa IRL-, NASCAR- ja ALMS-sarjoihin.
Roger Penske perusti tallin 1960-luvulla ajaen ensin itse, kunnes päätti alle 30-vuotiaana lopettaa kilpailemisen ja keskittyä tallinsa johtamiseen. Alkuaan talli ajoi CanAm-sarjassa kuljettajanaan muun muassa Mark Donohue, mutta sitten Penske lähti hakemaan menestystä myös muista sarjoista. Indianapolis 500 kilpailun talli voitti ensimmäistä kertaa Mark Donohuen ajamana vuonna 1972.
Penske aloitti toimintansa Formula 1:issä McLarenin asiakastallina kaudella , jolloin Mark Donohue ajoi Kanadan osakilpailussa kolmanneksi.
Valmistajana talli osallistui sarjaan kesken kauden . Kyseisellä kaudella talli osallistui kahteen osakilpailuun Ford-Cosworthin moottoreilla, joilla paras tulos oli Kanadan GP:n 12. sija.
Kausi oli myös vaisu (lukuun ottamatta Ruotsin GP:n viidettä sijaa), minkä seurauksena talli vaihtoi hetkeksi aikaa Marchin valmistamaan autoon. Kauden aikana Donohue menehtyi Itävallan kilpailun harjoituksissa.
Tallin menestys muuttui paremmaksi seuraavalla kaudella, kun PC3-auto saatiin valmiiksi. John Watson ajoi viidenneksi Etelä-Afrikan GP:ssä ja jo samalla kaudella valmistui PC4-auto, jolla pystyttiin kilpailemaan kärkisijoista. John Watson voittikin 1976 Itävallan GP:n sekä taisteli James Huntin kanssa Hollannin GP:n voitosta ennen keskeytystään. Roger Penske oli kuitenkin päättänyt lopettaa toimintansa F1:ssä ja talli palasi Yhdysvaltojen kilparadoille.
Asiakastallit ajoivat vielä kaudella Pensken autoilla, joilla parhaaksi tulokseksi jäi Jean-Pierre Jarierin kuudes sija Länsi-Yhdysvaltain GP:stä.
CART-sarjassa Penske menestyi loistavasti, ja sen autoilla voitettiin kymmenesti sarjan mestaruus.
CART-sarjan ajauduttua taloudellisiin vaikeuksiin, Penske siirtyi IRL-sarjaan vuonna 2002.
Penske on osallistunut myös joka vuotiseen Indianapolis 500 -kilpailuun, jonka talli on voittanut valmistajana 7 kertaa.
Indy Car -sarjassa Penske on voittanut kuljettajien mestaruuden Dallaran valmistamilla autoilla vuosina 2006, 2014, 2016 ja 2017.
Penske on laajentanut toimialaansa myös NASCARiin ja kestävyysajoihin kuten Le Mansin ja Daytonan 24 tunnin ajoihin. Talli on ajattanut kauden 2005 viimeisestä kilpailusta kaudelle 2008 saakka American Le Mans Series -sarjassa LMP2-luokassa Porsche RS Spydereita. Vuonna 2018 talli sai koko historiansa 500. voittonsa Brad Keselowskin ajamana NASCAR Cupin Las Vegasin osakilpailusta.
Mélissa Theuriau
Mélissa Theuriau (s. 18. heinäkuuta 1978 Échirolles, Rhône-Alpes, Ranska) on ranskalainen tv-toimittaja ja uutistenlukija. Hän on naimisissa näyttelijä Jamel Debbouzen kanssa.
Theuriau on työskennellyt muun muassa La Chaîne Info, LCI, TF1, Métropole 6 ja Paris Première -televisiokanavilla.
Tsatsiki
Tsatsiki (, lausutaan ”dzadziki”) on itäisen Välimeren alueen keittiöille tyypillinen salaattiruoka, joka sisältää jogurttia, kurkkua ja valkosipulia. Se maustetaan yleensä neitsytoliiviöljyllä ja yrteillä, kuten tillillä, oreganolla tai mintulla.
Tsatsiki yhdistetään ruokana etenkin kreikkalaiseen keittiöön, mutta se tunnetaan Kreikan lisäksi myös koko Balkanin alueella sekä Turkissa ja Lähi-idässä. Nimi ”tsatsiki” tulee turkin kielen sanasta "cacık", ja sen alkuperä lienee osmanivallan ajoissa tai kauempanakin. Muualla Balkanilla tsatsiki tunnetaan nimellä "tarator" ja Iranissa "mast-o-khiar".
Tsatsikia tarjotaan usein kylmänä alkuruokana eli mezenä vaalean leivän tai pitaleivän kanssa. Se on yleensä myös osa kreikkalaisten pikaruokien gyroksen ja suvlakin annoksia, ja sopii hyvin yhteen myös kreikkalaisen salaatin kanssa.
Dean Jagger
Ira Dean Jagger (7. marraskuuta 1903 – 5. helmikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Jaggerille myönnettiin vuonna 1949 parhaan miessivuosan Oscar-palkinto roolista elokuvassa "Ilmojen kotkat". Muihin huomattaviin rooleihin kuuluvat osat elokuvissa "Valkea joulu" (1954), "Mies astui junasta" (1954), "X – tuntematon" (1956) ja "Alligaattori" (1980).
Jagger esiintyi myös televisiosarjassa "Mr. Novak" ja oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Santa Monicassa, Kaliforniassa sydäntautiin kuolleella näyttelijällä on oma tähtensä Hollywood Walk of Famella.
Ukrainan vaakuna
Ukrainan vaakuna on Ukrainan kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu keltaisella rajatusta sinisestä kilvestä, jonka sisällä on keltainen kolmikärki. Vaakunassa on samat värit kuin Ukrainan lipussa.
Ukrainan vaakuna on yli tuhat vuotta vanha. Ensimmäinen havainto Ukrainan vaakunasta on Rurikin dynastian ruhtinas Svjatoslav I:n (k. 972) ajalta.
Jack Cardiff
Jack Cardiff (18. syyskuuta 1914 Great Yarmouth, Norfolk, Britannia – 22. huhtikuuta 2009 Ely, Cambridgeshire, Britannia) oli brittiläinen elokuvaaja, elokuvaohjaaja ja valokuvaaja. Hänelle myönnettiin vuonna 1947 parhaan kuvauksen Oscar-palkinto työstä värielokuvassa "Musta narsissi". Hän kuvasi yli 70 elokuvaa ja oli Britanniassa Technicolor-menetelmän uranuurtajia. Ohjauksia hän teki 14, joista merkittävimpänä pidetty on "Tyttö ja moottoripyörä" (1968).
Cardiff oli uudemman kerran vuosina 1955 ja 1961 ehdolla parhaan kuvauksen sekä vuonna 1960 parhaan ohjauksen Oscar-voittajaksi. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Oscarin kunniapalkinto elämäntyöstään elokuvan alalla. Lisäksi hän on saanut muun muassa Golden Globen.
Cardiff sai vuonna 2000 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunniamerkin. Hänellä on neljä poikaa, joista Mason (s. 1969) on työskennellyt näyttelijänä.
Mika Illman
Johan Mika Illman (s. 25. toukokuuta 1968 Turku) on suomalainen juristi. Hänet nimitettiin kesäkuussa 2013 tuomariksi Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuteen saman vuoden syyskuusta alkaen, mitä ennen hän toimi yhtenä Suomen kolmestatoista valtionsyyttäjästä. Hän on erikoistunut sananvapauslainsäädäntöön. Illman on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2005.
Ennen valtionsyyttäjän virkaa hän toimi Espoon kihlakunnansyyttäjänä, jonne hän siirtyi Raaseporin kihlakunnansyyttäjän virasta. Illman on myös toiminut avustavana lakimiehenä helsinkiläisessä asianajotoimistossa, rikosoikeuden assistenttina Helsingin yliopistossa sekä hoitanut auskultoinnin jälkeen kaupunginviskaalin ja apulaisnimismiehen sijaisuuksia Länsi-Uudellamaalla.
Vuonna 2008 Illman sijoittui toiseksi Electronic Frontier Finlandin "Vuoden Isoveli" -äänestyksessä. Raati katsoi Illmanin toimien pyrkineen rajoittamaan sananvapautta verkossa "sinnikkäästi, demokratian periaatteista, syyttäjän toimenkuvasta ja teknisistä realiteeteista välittämättä".
Herran siunaus
Herran siunaus eli Aaronin siunaus on Neljännestä Mooseksen kirjasta peräisin oleva siunaus, jota alun perin käytettiin juutalaisessa temppelipalveluksessa, mutta jota käytetään myös kristillisissä kirkoissa.
Sen sisältö on hyvin yksinkertainen ja yleispätevä. Alkuperäisessä muodossaan se kuuluu seuraavasti:
Varhaiskristillisessä apostolisen konstituution kuvaamassa jumalan­palveluksessa diakoni luki yhteisen esirukouksen, minkä jälkeen piispa siunasi kansan lukemalla Aaronin siunauksen. Myöhemmin sen ovat katolisessa ja useissa protestanttisissakin kirkoissa syrjäyttäneet muut siunaus­kaavat. Luterilaisissa kirkoissa Aaronin siunaus on kuitenkin Martti Lutherin ajoista saakka ollut käytössä loppusiunauksena, jonka pappi lausuu aina jumalanpalvelusten ja kirkollisten toimitusten päätteeksi. Kristillisessä käytännössä siihen on kuitenkin lisätty Pyhään kolminaisuuteen viittaava loppulause: ”Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen.”
Liftaaminen
Liftaaminen eli peukalokyyti on matkustusmuoto, jossa matkustaja saa kyydin toiselta, samaan suuntaan kulkevalta ja useimmiten autoilevalta henkilöltä. Yleisimmät liftauspaikat ovat teiden varsilla, bussipysäkeillä, levähdyspaikoilla, huoltoasemilla ja risteysalueiden lähettyvillä. Liftaaja osoittaa kyydin tarpeensa nostamalla peukalonsa pystyyn ohikulkeville autoille.
Autoistumisen ensimmäisinä vuosikymmeninä peukalokyyti oli hyvin suosittu matkustusmuoto etenkin nuorille. 1980-luvulla se kuitenkin alkoi nopeasti vähetä vaurastumisen myötä, nuorten siirtyessä bussien ja junien tai oman auton käyttäjiksi.
Liftaamiseen on monia syitä. Niitä voivat olla rahan puute, myöhästyminen julkisen liikenteen kulkuneuvosta, oman kulkuneuvon rikkoutuminen, syrjäseuduilla julkisen liikenteen puuttuminen, halu minimoida matkustuksesta muodostuvia päästöjä tai vain halu tavata uusia ihmisiä.
Asenteet liftausta kohtaan vaihtelevat paljon. Monissa länsimaissa on vallalla käsitys, jonka mukaan liftaaminen on vaarallista sekä kyytiin ottajalle että liftaajalle. Nämä käsitykset johtuvat useimmiten median esille tuomista, sensaationhakuisista yksittäistapauksista.
Liftaaminen Euroopassa on suhteellisen helppoa. Tietyissä maissa, esimerkiksi Uudessa-Seelannissa, jossa julkinen liikenne ei kata läheskään koko maata, kulttuuri on liftausystävällinen ja ihmiset luottavat toisiinsa, liftaus on erityisen yleistä. Suomalaiset liftarit ovat kirjoittaneet kokemuksistaan sekä suomeksi että englanniksi.
Hemant Kumar
Hemanta Kumar Makherjee eli Hemant Kumar (16. kesäkuuta 1920 – 26. syyskuuta 1989) oli intialainen laulaja ja elokuvamusiikin säveltäjä. Hän oli tuotteliaimmillaan 1950–1960-luvuilla.
Kumar syntyi Varanasissa ja jätti koulun omistautukseen laulamiselle. Hän julkaisi ensimmäisen äänitteensä vuonna 1937. Hänen laulujaan kuullaan mm. elokuvassa "Jaal".
Kumar julkaisi omaelämäkertateoksen "Amar gaaner swaralipi". Hän kärsi sydänkohtauksen palattuaan esiintymästä Dhakasta ja kuoli eteläkalkuttalaisessa hoitokodissa syksyllä 1989.
Boulevard
Boulevard oli suomalainen yhtye, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1988 Pepe ja Kirsti Willbergin kappaleella ”Nauravat silmät muistetaan”. Kilpailussa Boulevard sai kolme pistettä ja jäi sijalle 20. Yhtye oli ollut mukana Euroviisuissa aiemminkin, sillä Boulevard toimi Vicky Rostin taustayhtyeenä Eurovision laulukilpailussa 1987.
Boulevardin perustivat Kyösti Laihi ja Erkki Korhonen ja se esiintyi ensimmäisen kerran Hotelli Olympian ravintolassa vuonna 1983. Laihin ja Korhosen lisäksi alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Matti Auranen ja Tuomo Tepsa. Yhteessä on vuosien varrella soittanut lukuisia muusikoita, muun muassa Juha Lanu, Kari Vehkaluoto ja televisiokapellimestarina tunnetuksi tullut Jari Puhakka. Korhonen jätti Boulevardin vuonna 1994 perustaen Avenue 7 -yhtyeen.
Terry Butler
Terry Butler (s. Tampa, Florida) on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Six Feet Under basisti ja on soittanut myös aiemmin death metal -yhtyeissä Massacre ja Death. Deathissa hän soitti albumeilla "Leprosy" ja "Spiritual Healing". Hänen lempiyhtyeisiinsä kuuluvat mm. Thin Lizzy, Motörhead ja Slayer.
Kari Kuivalainen
Kari Ilmari Kuivalainen (s. 14. marraskuuta 1960) on suomalainen muusikko. Hän lauloi ja soitti rumpuja yli 10 vuoden ajan Menneisyyden Vangit -yhtyeessä. Nykyään hän soittaa mm. The Scaffolds nimisessä yhtyeessä. Hän on tunnettu myös monista sävellys- ja sanoitustöistään sekä urastaan sooloartistina. Hän on mm. säveltänyt ja sanoittanut Riki Sorsan esittämän kappaleen "Haaveissa vainko oot mun". Kari Kuivalainen edusti Suomea Eurovision laulukilpailuissa 1986 itse tekemällään kappaleella ”Päivä kahden ihmisen”.
Laila Halme
Laila Sinikka Halme (o.s. Soppi; s. 4. maaliskuuta 1934 Jääski) on suomalainen muusikko. Hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1963 kappaleella "Muistojeni laulu". Kappale ei saanut yhtään pistettä ja jäi jaetulle viimeiselle sijalle Alankomaiden, Ruotsin ja Norjan kanssa. Hän juonsi vuoden 1987 Euro­viisu­karsinnat yhdessä Lasse Mårtensonin kanssa. Myös hänen poikansa Jussi Halme esiintyi karsinnoissa.
Nürnbergin lentoasema
Nürnbergin lentoasema (saksaksi: "Flughafen Nürnberg") on kansainvälinen lentoasema Saksassa, 7 kilometriä pohjoiseen Nürnbergistä. Se on Baijerin toiseksi suurin lentoasema Münchenin lentoaseman jälkeen, Saksan 10. suurin ja Euroopan 67. suurin lentoasema. Lentoasema käsitteli vuonna 2017 yli 4 000 000 matkustajaa.
Lentoasema sijaitsee seitsemän kilometrin päässä Nürnbergin keskustasta. Nürnbergin U-Bahn -verkoston linjalla U2 pääsee keskustasta kentälle.
Savoonga
Savoonga on kaupunki Alaskassa, Yhdysvalloissa Saint Lawrencen saarella Beringinmerellä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 643 (2000). Savoonga kuuluu Nomen väestönlaskenta-alueeseen (Nome Census Area).
Savoonga sai kaupunkioikeudet vuonna 1969. Savoonga ja saaren toinen kaupunki Gambell eivät liittyneet vuonna 1971 solmittuun "Alaska Native Land Claims Settlement Act of 1971" -lakiin vaan päättivät keskenään jakaa saaren omistuksen.
Savoonga on kalastajakylä, jonka asukkaista suurin osa saa elantonsa kalastamalla ja metsästämällä mursuja, hylkeitä, kalaa ja grönlanninvalaita. Savoongassa sijaitsee pieni lentoasema, jolta on lentoja Nomeen päivittäin.
Suurin osa Savongan asukkaista on siperianjupikkeja, vuoden 2000 väestönlaskennassa 95,3 % asukkaista oli Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvia.
Hans-Joachim Stuck
Hans-Joachim Stuck (s. 1. tammikuuta 1951 München, Baijeri, Saksa) on saksalainen kilpa-ajaja. Hän on maineikkaan Hans Stuckin poika. Jo nuorena hänen isänsä opetti häntä ajamaan Nürburgringillä, jonka ansiosta hän voitti Nürburgringin 24 tunnin ajon jo 19-vuotiaana 1970. Stuck oli kahdesti kolmas.
Stuck menestyi kestävyysajoissa hyvin. 1972 hän voitti Jochen Massin kanssa Span 24 tunnin ajon Belgiassa. Ajettuaan hetken Formula 2-luokkaa Marchilla, hän siirtyi Marchin F1-talliin. Kaiken kaikkiaan Stuck ajoi seitsemän kautta Formula 1:ssä, ja saavutti 81 Grand Prix'ssä 29 MM-pistettä. Hän ajoi hetken aikaa menestyksellisesti Brabhamilla, mutta talli hankki Emerson Fittipaldin kuljettajakseen, ja Stuck sai väistyä.
Stuck on 194 cm pitkä, joten hän ei mahtunut kunnolla F1-auton ohjaamoon. Hän luultavasti säästyi jalkavammoilta lopettaessaan F1-uransa, päinvastoin kuin muut pitkät kuljettajat, kuten Ronnie Peterson, Clay Regazzoni ja Marc Surer.
F1-uran jälkeen Stuck jatkoi kilpailemista eripuolilla maailmaa. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon kahdesti ja DTM:n mestaruuden 1990 ja 1991.
Vuonna 2006 hän osallistui Grand Prix Masters -sarjaan, joka on tarkoitettu entisille F1-kuljettajille.
Mirjam Novero-Laine
Mirjam Emma Novero (vuodesta 1941 Novero-Laine, 25. toukokuuta 1915 Tampere – 14. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Tampereen Työväen Teatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Hänet muistetaan myös aviomiehensä Edvin Laineen ohjaamien elokuvien "Täällä Pohjantähden alla", "Akseli ja Elina" sekä edellä mainituista koostetun "Pohjantähti"-elokuvan Kivivuoren Annana. Noveron kuuluisia elokuvarooleja ovat niin ikään Siipirikko "Niskavuoren Heta" -elokuvassa sekä naispääosa komediassa "Isäpappa ja keltanokka". Novero näytteli ainoastaan puolisonsa ohjaamissa elokuvissa.
Novero kirjoitti myös pakinoita sekä kaksi lastenkirjaa.
Noveron näyttelijänlahjat pantiin merkille vuonna 1939 pääosasta operetissa "Preciosa". Erityistä huomiota saivat hänen miimillinen ja äänellinen lahjakkuutensa. Hän sai syksyllä 1939 pääosan raajarikkona tyttönä näytelmässä "Katonrajassa". Valinta oli Kosti Elon ja Edvin Laineen. Keväällä 1938 Laine oli kiinnittänyt huomiota Noveroon, joka esiintyi iltanäyttelijänä "Salon ruusussa". "Katonrajassa" -näytelmässä Noverolla ja Laineella oli ensimmäinen yhteinen kohtaus. Novero näytteli Laineen tytärtä. Välirauhan aikana 1940 Novero kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatterin iltanäyttelijäksi.
Novero oli vuosina 1941–1989 naimisissa ohjaaja-näyttelijä Edvin Laineen kanssa. Liitto päättyi Laineen kuolemaan. Novero ja Laine tapasivat toisensa Tampereen Työväen Teatterissa. Laine järjesti puolisolleen useita elokuva- ja teatteritöitä ja Novero sai kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriiin. Novero sai myös muutamia hieman isompia rooleja.
Noveron ja Laineen esikoinen, Jarmo syntyi 1942. Jo vuonna 1943 Jarmo oli avustajana näytelmässä "Yrjänän emännän synti". Talvella 1944 Jarmo joutui Helsinkiin hoidettavaksi kurkkukivun ja kuumeen takia. Samaan aikaan sattuivat suurpommitukset, ja pommisuojassa vietetyn yön jälkeen pojan tila heikkeni. Matka takaisin Tampereelle oli uuvuttava ja seuraavana iltana Jarmo Laine kuoli. Tuohon aikaan Novero asui Tampereella, kun taas hänen aviomiehensä oli muuttanut Helsinkiin. Mirjam Novero lopetti teatterityönsä Jarna-lapsen synnyttyä.
Vuonna 1996 Novero kuoli 80-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu miehensä Edvin Laineen kanssa Helsingin Hietaniemeen: U9-6-16.
Intimiteatteri
Intimiteatteri oli helsinkiläinen teatteri, joka perustettiin vuonna 1949. Se syntyi vastaamaan kysyntää, joka modernin teatterin ja pienten näyttämöiden puolesta oli tuolloin nousussa. Teatterin ensimmäinen oma näyttämö sijaitsi Insinööritalossa.
Teatterin perustaja ja johtaja oli Otto Mannisen ja Anni Swanin poika Mauno Manninen. Henkilökuntaan kuului alkuun Emmi Jurkka, joka pian perusti oman teatterinsa Huoneteatteri Jurkan. Mukana olivat myös mm. näyttelijät Jussi Jurkka ja Lasse Pöysti.
Intimiteatteria johtivat myöhemmin Tommi Rinne ja Matti Ranin, jonka johtajakaudella rakennettiin Itä-Pasilaan uusi Intimin näyttämö. Talousongelmien takia Intimi ja Penniteatteri yhdistyivät vuoden 1987 alusta lasten- ja nuortenteatteriohjelmistoon keskittyneeksi Teatteri Pieneksi Suomeksi, joka puolestaan liitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin kymmenen vuotta myöhemmin. Tiloissa toimii nykyään kaupunginteatteriin kuuluva näyttämö Studio Pasila.
Petter Jakob Bjerve
Petter Jakob Bjerve (27. syyskuuta 1913 – 12. tammikuuta 2004) oli norjalainen taloustieteilijä ja työväenpuolueen poliitikko.
Bjerve oli Norjan valtiovarainministeri Einar Gerhardsenin kolmannessa hallituksessa vuosina 1960–1963. Häntä edelsi Trygve Bratteli ja seurasi Andreas Cappelen.
Hampurin lentoasema
Hampurin lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Saksassa, 8,5 kilometriä Hampurista luoteeseen. Vuonna 2006 matkustajia oli 11 954 560, joka tekee siitä Saksan neljänneksi suurimman lentoaseman. Lentoasema avattiin vuonna 1911.
Lentoaseman omistavat Hampurin kaupunki (51 %) ja Hochtief AirPort GmbH (49 %).
Runar Schauman
Uno Allan Runar Schauman (14. elokuuta 1908 Loimaa – 17. maaliskuuta 1977 Helsinki) oli suomenruotsalainen näyttelijä, joka toimi teatterinjohtajana Svenska Teaternissa vuosina 1954–1963. Schauman myös näytteli Svenska Teaternissa sekä muutamissa kotimaisissa elokuvissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat paroni elokuvissa "Täällä pohjantähden alla" ja "Pohjantähti" sekä Eugen Schaumanin rooli elokuvissa "Kajastus" ja "Helmikuun manifesti". Hänen poikansa on näyttelijä Göran Schauman, joka on esittänyt Eugen Schaumania venäläis-suomalaisessa yhteiselokuvassa "Luottamus" ("Doverije").
Runar Schauman oli kaukaista sukua Eugen Schaumanille. Schaumanin puoliso oli vuodesta 1934 Märta o.s. Nylander (1908–1992), ja heille syntyi kaksi poikaa.
Harry Kivijärvi
Harry Mikael Kivijärvi (25. heinäkuuta 1931 Turku – 15. huhtikuuta 2010 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä. Kivijärvi tuli suuren yleisön tuntemaksi voitettuaan presidentti J. K. Paasikiven muistomerkin suunnittelukilpailun vuonna 1976.
Kivijärvi kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1947–1950. Hän alkoi tehdä metallisia, esittäviä pienoisveistoksia ja osallistui muun muassa kilpailuun Sibelius-monumentista figuratiivisella luonnoksella, joka tuli kilpailussa toiseksi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat kuitenkin järkälemäiset kivityöt, usein mustat tai valkeat, joiden pinnat ovat sileät ja sommittelu muodostuu usein suurista kivipaasista.
Taidehistorioitsija ja eduskunnan taidekokoelman intendentti Liisa Lindgren on Harry Kivijärven tytär.
Harry Kivijärvi on palkittu työstään muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970 ja ruotsalaisella Prinssi Eugen -mitalilla vuonna 1987. Hän sai Ars Fennica Elämäntyöpalkinnon 2003. Vuonna 1987 hänet kutsuttiin Suomen Kuvanveistäjien liiton kunniajäseneksi.
Harry Kivijärven taidekokoelma lahjoitettiin vuonna 2012 Gösta Serlachiuksen taidesäätiölle Mänttään. Kokoelmassa on yhteensä 87 taideteosta. Niistä 23 on Harry Kivijärven omia teoksia, joista 21 on isompiin ulkotiloihin tarkoitettuja teoksia ja kaksi Harry Kivijärven itse suunnittelemaa ja kutomaa gobeliinia. Kokoelman teoksista 64 on Kivijärven taidekeräilijänä hankkimia muiden taiteilijoiden teoksia. Se sisältää teoksia, joita on attribuoitu muun muassa Akseli Gallen-Kallelalle, Hugo Simbergille, Pekka Haloselle, Tyko Salliselle, Albrecht Dürerille, Marc Chagallille, Henri Matisselle, Alberto Giacomettillle ja Pablo Picassolle. Lisäksi mukana on antiikin kreikkalaista ja roomalaista taidetta sekä kiinalaista ja japanilaista taidetta.
Stanley Donen
Stanley Donen (s. 13. huhtikuuta 1924 Columbia, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja koreografi. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Gene Kellyn kanssa ohjaamat musikaalielokuvan klassikot Ilo irti ja Laulavat sadepisarat.
Jos toisin ei mainita, Stanley Donen oli elokuvan ohjaaja.
Leevi Linko
Leevi Linko () oli suomalainen näyttelijä.
Linko työskenteli järjestäjä-näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa.
Lingon tunnetuimmat elokuvaroolit ovat "Tuntemattoman sotilaan" vääpeli Sinkkonen ja elokuvien "Täällä Pohjantähden alla", "Akseli ja Elina" ja "Pohjantähti" herastuomari Artturi Yllö.
Linko oli naimisissa Alli Lingon kanssa, joka näytteli hänen rinnallaan rouva Yllöä elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla".
Impivaara
Impivaara on keskeinen juonellinen ja maantieteellinen elementti Aleksis Kiven romaanissa "Seitsemän veljestä". Se on myös suomalaisen mentaliteetin ymmärtämisessä käytetty vertauskuva.
Impivaara tarkoittaa toisaalta Jukolan tilan takamailla sijaitsevaa vuorta ja toisaalta tilan takamaata, jonne veljekset pakenevat uudisviljelijöiksi, koska he kokevat itsensä kyvyttömiksi vastaamaan ympäristönsä vaatimuksiin. Tästä merkitys on laajentunut eräänlaiseksi mielenlaadun kuvaukseksi, ”impivaaralaisuudeksi”.
Impivaaran nimi selitetään viidennessä luvussa Aapon kertomassa tarinassa Kalveasta immestä, neidosta, jonka nuoren miehen valehahmossa esiintyvä peikko vangitsi tähän vuoreen. 
Ajatuksen Impivaaraan muuttamisesta esittää ensin Lauri veljesten keskustelussa talonpidon yhteisistä säännöistä. Asian ottaa uudelleen esiin Juhani lautamies Mäkelän vierailun jälkeen, kun rovasti on uhannut veljeksiä häpeärangaistuksella, jalkapuulla.
Impivaaran sijaintia kuvaillaan Seitsemän veljeksen viidennen luvun kuvauksessa veljesten muuttomatkasta. Matka etenee huonoa metsätietä alavassa suomaastossa ”halki synkeän salon”, sitten maasto kohoaa tultaessa ”korkealle metsäiselle maalle, jota Teerimäeksi kutsuttiin”. Korkealta mäeltä veljekset katselevat entistä elämänpiiriään. Pohjoisessa näkyy Impivaara. Veljekset ylittävät Viertolan kartanon kirkkotien ja nummen, jolla Aapon kertoman mukaan ”ennen muinoin oli kärmeitten keräjäsali”. Matka jatkuu Seunalan Matin omistaman ahon yli kohti Sompiosuota. Suon jälkeen seuraa 500 askelta pitkä korpitie, jonka päättyessä veljekset ovat määränpäässä, ”komeroisen vuoren alla”.
Impivaaralaisuudeksi on luonnehdittu suomalaiseen kansanluonteen oletettua taipumusta henkiseen eristäytymiseen. Impivaaralaisuus ilmenee jännitteenä ”oman kulmakunnan” ja ”avaran maailman” välillä. Kiven romaanissa eräs impivaaralaisuuden ilmentymä on veljesten kirkkomatka, joka tapahtuu ”Impivaaran oman kalenterin” mukaan ja osuu väärälle päivälle: ”Maanantai ja puhdas arkio oli tämä päivä, jota veljekset olivat pitäneet sunnuntaina…”
Gina Mastrogiacomo
Gina Mastrogiacomo (5. marraskuuta 1961 – 2. toukokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Janice Rossin roolin elokuvassa "Mafiaveljet" (1990). Muita rooleja oli mm. elokuvassa "Huijari" (1997).
Mastrogiacomo kuoli 39-vuotiaana saatuaan vaikean sydäninfektion.
Michael Hutchence
Michael Kelland John Hutchence (22. tammikuuta 1960 Sydney – 22. marraskuuta 1997 Sydney) oli australialainen muusikko, joka tuli tunnetuksi INXS-yhtyeen laulajana. INXS julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1980. Hutchence sai uransa aikana myös elokuvarooleja.
Hutchence syntyi Sydneyssä Kelland ("Kell") ja Patricia Hutchencen pojaksi, mutta varttui Hongkongissa, jossa hän kävi King George V Schoolin. Palattuaan teini-ikänsä viimeisinä vuosina Sydneyyn hän tutustui tuleviin yhtyetovereihinsa ja perusti The Farriss Brothersiksi nimetyn kokoonpanon, josta lopulta tuli INXS.
Hutchence löytyi kuolleena sydneyläisestä hotellihuoneesta marraskuussa 1997. Kuolinsyy jäi kiistellyksi, mutta ilmeisesti laulaja oli tehnyt itsemurhan hirttäytymällä. Hänen tiedetään käyttäneen fluoksetiinia, ja lisäksi hänen elimistöstään löytyi alkoholin ja kokaiinin käytön merkkejä.
Punakaali
Punakaali ("Brassica oleracea" var. "capitata" f. "rubra") on keräkaalin muoto. Antosyaanit, jotka aiheuttavat punakaalin punertavan värin, vaihtavat väriään maaperän pH:n mukaan. Siksi happamilla mailla kasvavista punakaaleista tulee punertavia, kun taas emäksisillä mailla kasvavista tulee sinertäviä. Punakaali on yleensä valkokaalia pienempi ja kiinteämpi ja sisältää myös enemmän C-vitamiinia.
Punakaalia käytetään kuten valkokaalia, mutta se on maultaan makeampi. Punakaali muuttuu sinertäväksi keitettäessä. Tämän voi estää lisäämällä keitinveteen hapanta esimerkiksi sitruunamehua tai etikkaa.
Zinc Alloy and the Hidden Riders of Tomorrow
Zinc Alloy and the Hidden Riders of Tomorrow on brittiläisen glam rock -yhtye T. Rexin viides albumi. Albumi ei menestynyt kovin hyvin verrattuna T. Rexin kolmeen aikaisempaan albumiin. Silti albumilta nousi yksi hitti, "Teenage Dream". Albumin kaikki kappaleet ovat yhtyeen keulahahmo Marc Bolanin käsialaa.
Mairead Corrigan
Mairead Corrigan (s. 27. tammikuuta 1944) on pohjoisirlantilainen rauhanaktivisti. Hän perusti yhdessä Betty Williamsin kanssa 1976 rauhanliikkeen, joka järjesti laajoja mielenosoituksia ja rauhanmarsseja. Hän sai Williamsin kanssa vuoden 1976 Nobelin rauhanpalkinnon.
Mairead Corrigan elätti itsensä sihteerinä nuoresta iästä alkaen. Hän toimi samalla aktiivisesti kirkon avustustyössä lasten ja nuorten parissa. Hän aloitti julkisen toimintansa jouduttuaan silminnäkijäksi traagisessa onnettomuudessa, jossa hänen sisarensa kolme lasta sai surmansa. Heidän ylitseen ajoi auto, jota kuljettaneen IRA-aktivistin brittisotilaat ampuivat kesken ajomatkan. Tapahtuman silminnäkijä, Betty Williams alkoi kerätä nimikirjoituksia rauhan saamiseksi ja vastaavien järjettömien kuolemantapausten estämiseksi. Williams ja Corrigan perustivat rauhanliikkeen nimeltä Peace People. He saivat Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1976.
Mairead Corrigan-Maguire oli toukokuussa 2010 mukana "Rachel Corrie" -laivalla, joka pyrki Israelin saarron läpi Gazaan. Matka tapahtui muutama päivä sen jälkeen kun Israelin joukot surmasivat "Mavi Marmara" -laivalla yhdeksän aktivistia vastaavalla matkalla.
Bolan’s Zip Gun
Bolan´s Zip Gun on brittiläisen glam rock -yhtye T. Rexin kuudes albumi. Sitä pidetään yleisesti T. Rexin huonoimpana albumina, mikä johtuu levyn heikosta menestyksestä listoilla. Albumin kaikki kappaleet ovat yhtyeen keulahahmon Marc Bolanin käsialaa, niin kuin muutkin T. Rexin albumien kappaleet. Bolan's Zip Gunilta ei noussut yhtäkään suurta hittiä.
Arkipäivä
Arkipäivä tarkoittaa vanhemmassa merkityksessä kaikkia muita päiviä paitsi sunnuntaita ja kirkollisia juhlapäiviä, tai uudemmassa merkityksessä päiviä maanantaista perjantaihin, yleisiä juhlapäiviä yleensä lukuun ottamatta.
Arkipäivät ovat rajoitusten alaisten tabupäivien ulkopuolisia päiviä. Vilkuna (1994) selittää, että viikonpäivistä on aluksi nimetty pyhä eli myöhempi sunnuntai sekä sen aatto eli lauantai, kylpypäivä (esimerkiksi muinaisnorjan "laugardag", pesupäivä, kylpypäivä). Muut olivat tavanomaisia työpäiviä eli arkipäiviä.
Laissa (esim. "laki säädettyjen määräaikain laskemisesta" ja vuosilomalaki) arkipäivällä tarkoitetaan vanhemman merkityksen mukaista käytäntöä eli lauantait lasketaan arkipäiviksi.
Metyyliklooriformiaatti
Metyyliklooriformiaatti on orgaaninen yhdiste (formiaatti), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan helposti syttyvää väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHClO ja rakennekaava CHOCOCl. Metyyliklooriformiaatista käytetään myös nimiä "metyylikloorikarbonaatti", "kloroformihappometyyliesteri" ja "metoksikarbonyylikloridi".
Metyyliklooriformiaatin moolimassa on 94,50 g/mol, sulamispiste –61 °C, kiehumispiste 71 °C, suhteellinen tiheys 1,22 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 12 °C, itsesyttymislämpötila 504 °C ja CAS-numero 79-22-1. Metyyliklooriformiaatti liukenee veteen huonosti.
Metyyliklooriformiaatti liukenee kuitenkin kloroformiin, bentseeniin, alkoholeihin ja eettereihin.
Metyyliklooriformiaatti hajoaa kuumentuessaan tai palaessaan, jolloin muodostuu myrkyllisiä ja syövyttäviä huuruja sisältäen kloorivetyä (HCl) ja fosgeenia (COCl). Aine reagoi kiivaasti voimakkaiden hapettimien kanssa. Metyyliklooriformiaatti reagoi myös veden (HO) kanssa muodostaen vähitellen kloorivetyä. Syntynyt kloorivety eli suolahappo on syövyttävää ja se pystyy syövyttämään myös monia metalleja.
Metyyliklooriformiaatin höyry on ilmaa raskaampaa ja se voi kulkeutua maata pitkin sekä syttyä alhaisen leimahduspisteensä vuoksi myös etäällä.
Metyyliklooriformiaattia valmistetaan metanolin ja fosgeenin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään hyönteismyrkkynä, kyynelkaasuna ja eräiden muiden yhdisteiden, kuten dimetyylidikarbonaatin valmistuksessa.
Metyyliklooriformiaatti haihtuu ilmaan jo 20 °C:n lämpötilassa muodostaen nopeasti jopa terveydelle haitallisia pitoisuuksia. Aine syövyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä sekä syövyttää myös nieltynä. Aineelle altistumisesta voi seurata keuhkopöhö ja se aiheuttaa kyynelvuotoa. Aine on myrkyllistä vesieliöille.
Anafora
Anafora on ortodoksisen liturgian eli ehtoollisjumalanpalveluksen pääkohta, jonka aikana Pyhä Ehtoollinen siunataan. Eukaristia, kiitosuhri eli Pyhän Ehtoollisen asettaminen on ortodoksisen kirkon sakramenteista keskeisin ja tärkein. Siksi se kuuluu keskeisenä osana liturgiapalvelukseen.
Anafora on eukaristian sydän; sen synty on pääsiäisateriassa jonka Jeesus vietti opetuslastensa kanssa; täällä hän ensi kerran asetti ehtoollisen. Apostolien aikana toimitusta kutsuttiin leivän murtamiseksi. Herran lausumat alkuperäiset Ehtoollisen siunaussanat ovat aina olleet keskeinen osa anaforaa, samoin kiitosrukous, leivän murtaminen ja maljan siunaaminen.
Lisäksi toimitetaan epikleesi eli rukous Pyhän Hengen lähettämisestä läsnä olevan seurakunnan ja esiintuotujen Pyhien lahjojen päälle. Anafora on vuosisatojen läpi ollut liturgian ydin jonka ympärille muut liturgian osat ovat vähitellen kasvaneet. Koko kiitosuhri rakentuu sen ajatuksen ympärille että se toimitetaan kiitoksena Kristukselle hänen suuresta uhristaan maailman elämän edestä. Viini ja leipä – Jumalan omat lahjat ihmiselle – kohotetaan nyt verettömänä uhrina Jumalan eteen. Tämän jälkeen pappi lukee epikleesirukouksen ja siunaa Pyhät lahjat. Tämän rukouksen lopuksi seurakunta kumartaa maahan asti kunnioittaakseen Kristusta joka on läsnä seurakunnan keskellä.
Seuraavaksi rukoillaan edesmenneiden isien, patriarkkojen, profeettain, saarnaajien ja tunnustajien ja erityisesti Jumalansynnyttäjän puolesta, jolle veisataan oma ylistysveisu. Mutta ei yksin kirkastettujen pyhien vaan koko maailman ja koko ihmiskunnan puolesta jatketaan nyt eukaristista rukousta. Erikseen rukoillaan oman piispan sekä erityistä huolenpitoa tarvitsevien kuten sairaiden puolesta.
Anafora päättyy papin siunaukseen:
Hilda Asp
Hilda Maria Asp (30. heinäkuuta 1862 Urjala – 22. helmikuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, suomentaja ja kulttuurihenkilö.
Hilda Asp valittiin 19-vuotiaana Kuopion suomalaisen tyttökoulun suomen ja saksan kielen opettajaksi. Hän asui Minna Canthin luona lukuvuoden 1882–83. Hän siirtyi opettajan tehtävistä Suomalaisen Teatterin näyttelijäksi 1883, mutta pettyi muun muassa siihen, että teatteri teki pitkiä maaseutukiertueita silloin, kun nuori näyttelijätär olisi halunnut olla keskellä aatteiden taistelua pääkaupungissa. Niinpä hän otti vastaan opettajan työn Helsingissä 1887. Hän myös suomensi kaunokirjallisuutta.
Hilda Asp oli kihloissa Juho Elias Rudolf Erkon kanssa ja eli vain kolme vuotta sulhasensa kuoleman jälkeen. Hilda Aspin sisko oli Hanna Asp.
Pacaya
Pacaya on aktiivinen tulivuori Guatemalassa. Se sijaitsee lähellä maan pääkaupunkia Guatemalaa samoin kuin Antiguaa. Vuoren korkeus on noin 2 560 metriä merenpinnasta.
Pacaya on suosittu matkailukohde, sillä sen huipulle voi vaeltaa. Ylin rinne on laavakiveä ja osin pehmeää hiekkaa. Ylhäältä on näkymä toimivaan kraatterin. Matkatoimistot järjestävät tulivuorelle opastettuja vaelluksia, jotka alkavat 1 800 metrin korkeudesta. Osan matkaa voi ratsastaa hevosella. Vaellus kestää 2–2,5 tuntia.
Hanna Asp
Hanna Asp (11. syyskuuta 1868 Messukylä – 23. syyskuuta 1948 Helsinki), viralliselta nimeltään Johanna Wilhelmiina Asp, oli suomalainen kirjailija, suomentaja ja opettaja.
Hanna Asp oli näyttelijänä ja suomentajana tunnetun Hilda Aspin nuorempi sisar ja Minna Canthin ja hänen tytärtensä ystävä. Hän asui Canthien luona vuosina 1882–95. Osin muistojensa pohjalta Asp kirjoitti teoksen "Minna Canth läheltä nähtynä", joka ilmestyi hänen kuolinvuotenaan 1948.
Asp suomensi Suomalaiselle teatterille näytelmiä, mm. Gabriel Laguksen "Uuden apulaisen", Victorien Sardoun komedian "Voimakkaita naisia" ja Henrik Ibsenin "Villisorsan". Lisäksi painettuina ilmestyivät hänen suomennoksensa Alphonse Daudet’n "Pikku mies" (1917) ja Henry Bordeaux’n "Kuutamosonaatti" (1943).
Hanna Asp oli ylioppilas ja toimi Salon Suomalaisen Yhteiskoulun ensimmäisenä rehtorina 1898–1901 ja vielä vuosina 1902–1905. Hän laati historiateoksen "Helsingin suomalainen tyttökoulu 25 vuotta 1905–1930", joka ilmestyi 1930.
Chazz Princeton
Chazz Princeton ("Manjōme Jun") on kuvitteellinen hahmo anime- ja mangasarjassa Yu-Gi-Oh! GX.
Chazz Princeton on itsekäs ja ylimielinen pelaaja, joka on Jaden Yukin yksi pääkilpailijoista sarjan aikana. Chazz on akatemian yksi parhaimmista pelaajista, minkä hän itsekin tietää. Chazz kuuluu Obeliskin Sinisiin, jossa on koulun parhaimmat opiskelijat. Hän oli myös hetken aikaa oman eliittijoukkueensa johtaja, ennen kuin hän hävisi Jadenille. Chazzillä on kaksi isoveljeä Slade ja Jagger, joiden pyrkimyksenä on hallita koko maailmaa siten, että kukin heistä hallitsee yhtä seuraavista asioista: politiikka, talous ja Otteluhirviöt. Slade on politiikan huipulla ja Jagger talouden huipulla, mutta suunnitelman toteutumiseksi he haluavat Chazzista huippuottelijan.
Ensimmäisenä vuotena tri. Crowler suosii Chazziä, sillä hänen tavoin he inhoavat Jadenia. Tämän takia Crowler pyrkii antamaan Chazzille parhaimpia kortteja ja järjestelemään otteluita näiden kahden välille. Chazz lähti pois akatemiasta, koska hän ei saanut minkäänlaista kunnioitusta. Sattumalta hän päätyy pohjoisen akatemian koululle, jossa hänen koko korttipakkansa laitetaan uusiksi. Hän myös oppii lisää tekniikoita. Pääsy pohjoisen akatemian sisälle ei ole helppoa, sillä hänen pitää kerätä 40 korttia jäisiltä vuorilta. Päästyään sisälle Chazzin on määrä voittaa 50 vastustajaa ennen kuin hän pääsisi ottelemaan akatemian parasta pelaajaa vastaan. Chazz onnistuu tehtävässään ja saa kaiken yllätykseksi sen, mitä oli hakenutkin: uusintaottelun Jadenia vastaan. Huolimatta siitä, että Chazz on kehittynyt valtavasti, hän ei kykene päihittämään Jadenia. Hän palaa takaisin Otteluakatemiaan, mutta joutuu koulun huonimpiin opiskelijoihin, Sliferin Punaisiin, joihin Jadenkin kuuluu. Chazzistä ei koskaan tule Jadenin ystävää, mutta hänen vihansa tätä kohtaan kuitenkin heikkenee sarjan aikana. Chazz myös rakastuu sarjan aikana Alexis Rhodekseen.
Chazz käytti aluksi "Chtonian"-teemaista pakkaa ja sai tohtori Crowlerilta harvinaiset "VWXYZ"-kortit. Ensimmäisen tuotantokauden puolessa välissä hän luopuu "Chthonian"-korteistaan ja keräsi tilalle "Armed Dragon" -korttisarjan ja sen lisäksi "Ojama"-teemaiset kortit, joiden hyökkäyspisteet ovat aina 0 mutta puolustus saattaa olla korkeampi.
Pekka Brofeldt
Petter (Pekka) Fredrik Brofeldt, myöh. Pekka Aho (19. tammikuuta 1864 Lapinlahti – 1. huhtikuuta 1945 Raahe) oli suomalainen journalisti ja poliittinen aktivisti. Hän vastusti jyrkästi venäläistämispolitiikkaa ja osallistui sortovuosina ympäri maata pidettyihin salaisiin kokouksiin puhujana ja päätösten sanelijana. Hänet karkotettiin maasta, ja vuosina 1903–1905 hän oleili Ruotsissa. Siellä hän koki hengellisen herätyksen ja palattuaan alkoi toimia herätyssaarnaajana.
Brofeldtin veljiä olivat Juhani ja Kaarlo Aho. He olivat papin poikia Pohjois-Savosta. He olivat kaikki kirjallisia lahjakkuuksia, joiden nimi yhdistetään muun muassa sellaisiin lehtiin kuin Uusi Suometar, Keski-Suomi, Savo, Uusi Kuvalehti, Päivälehti ja Helsingin Sanomat.
Nimellä "Pekka Aho":
Nimellä "Pekka Brofeldt":
Nimellä "Pietari Brofeldt":
Chess Records
Chess Records oli Chicagossa vuosina 1950-1975 toiminut levy-yhtiö, jolle levyttivät monet 1950- ja 1960-luvun tunnetuimmista rhythm and blues -artisteista. Yhtiön perustajana oli puolalaista alkuperää ollut Leonard Chess ja sen alkuperäinen nimi oli Aristocrat Records. Willie Dixon toimi tuottajana ja lauluntekijänä yhtiölle, joka ei ollut pelkkä julkaisuyhtiö vaan myös tuotti musiikkinsa omin voimin.