hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaaliperhonen
Kaaliperhonen ("Pieris brassicae") on kookas kaaliperhosten ("Pieridae") heimoon kuuluva päiväperhonen.
Kaaliperhosen siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraalla etusiiven yläpinnan yläreuna ja siiven kärjet ovat mustat. Kärkitäplä ulottuu siiven ulkoreunan puolivälin yli. Takasiiven etureunassa on molemmilla sukupuolilla musta täplä. Naaraalla on lisäksi etusiiven yläpinnalla kaksi täplää ja alareunassa musta juova. Siipien kärkiväli on 49–65 millimetriä. Toukka on väriltään keltaisenvihertävä ja siinä on mustia pisteitä.
Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Länsi-Aasian Himalajalle saakka. Esiintymisalue vaihtelee vaellusten myötä, pohjoisosissa sitä tavataan vain satunnaisena vaeltajana. Suomessa kaaliperhosella ei ole vakituista kantaa, ainoastaan lauhoina talvina sen on todettu pystyneen talvehtimaan. Vaeltavia yksilöitä tavataan vuosittain Etelä-Suomessa, Keski-Suomessa harvemmin ja Pohjois-Suomessa vain voimakkaimpien vaellusten yhteydessä.
Kaaliperhosella on kaksi sukupolvea. Ensimmäisen sukupolven lentoaika on huhtikuusta heinäkuuhun ja toisen heinäkuusta syyskuuhun. Ensimmäiset vaeltavat yksilöt on tavattu Suomessa yleensä toukokuun jälkipuoliskolla, satunnaisesti aikaisemminkin. Suomessa kehittyneiden yksilöiden lentoaika on yleensä heinäkuun lopulta syyskuun puoliväliin. Suomessa on havaittu myös takaisin etelään vaeltamista.
Kaaliperhosen elinympäristöä ovat niityt, peltoaukeat ja puutarhat, myös merenrannikot. Kaaliperhonen talvehtii kotelona.
Toukan ravintokasveja ovat monet ristikukkaiskasvit, varsinkin kaalit ("Brassicae") sekä morsingot ("Isatis tinctoria") ja harmiot ("Berteroa incana").
Nimetön (täsmennyssivu)
Nimetön voi tarkoittaa seuraavia:
Isä Camillo
Isä Camillo on italialainen satiirinen kirjasarja, jonka on kirjoittanut Giovanni Guareschi. Kirjoissa kuvataan Pojoen laaksossa olevaa pientä kylää ja sen henkilöitä, kirkkoherra Isä Camilloa ja kommunistista pormestari Pepponea. Sarjan alku on ajallisesti sijoittunut vuosiin heti toisen maailmansodan jälkeen.
Isä Camillosta on tehty useita elokuvia, joissa päähenkilöinä olivat Fernandel Isä Camillona ja Gino Cervi Pepponena. Elokuvat kuvattiin Brescellossa, jossa on myös niille omistettu museo.
W. S. Merwin
William Stanley Merwin (s. 30. syyskuuta 1927, New York) on yhdysvaltalainen runoilija.
Merwin valmistui Princetonin yliopistosta 1948. Julkaistuaan esikoisteoksensa "A Mask for Januksen" vuonna 1952 hän sai 1960-luvulla huomattavaa mainetta sodanvastaisena kirjoittajana. Hän on runouden ohella julkaissut proosaa ja käännöskirjallisuutta. Hänet on palkittu muun muassa Pulitzer-palkinnolla sekä Tanning-palkinnolla, ja hän on ollut "American Academy of Arts and Lettersin" jäsen vuodesta 1972. Hän sai vuonna 2003 akatemian kultamitalin runoudesta.
Merwin asuu Havaijilla ja on julkaissut saaristoa käsittelevän kirjan "The Folding Cliffs: A Narrative" (1998). Hän voitti vuonna 2005 National Book Awardin teoksellaan "Migration: New & Selected Poems". Hän toimi vuosina 1999–2000 yhtenä Yhdysvaltain kolmesta Poet Laureate Consultanteista.
Live at the Marquee
Live at the Marquee on progressiivista metallia soittavan yhtyeen Dream Theaterin livealbumi, joka nauhoitettiin Lontoossa "Marquee Clubilla".
Lorrie Moore
Marie Lorena "Lorrie" Moore (s. 13. tammikuuta 1957, Glens Falls) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi monesti huumorin sävyttämillä ja pistävillä novelleillaan.
Moore sai Lorrie-lempinimensä jo vanhemmiltaan. Hän valmistui St. Lawrencen yliopistosta ja Cornellin yliopistosta. Hänen ensimmäinen kokoelmansa "Self-Help" on 1980-luvun puolivälistä. Myöhemmin hän on saanut arvostusta teoksillaan "Like Life" (1990) ja "Birds of America" (1998).
Mooren kirjoituksia on julkaistu mm. The Paris Review'ssä ja The New Yorkerissa. Jälkimmäisessä 27. tammikuuta 1997 julkaistu novelli "People Like That Are the Only People Here" toi kirjoittajalleen O. Henry -palkinnon vuonna 1998. Hänet on palkittu myös Rea-novellipalkinnolla vuonna 2004.
Moore on Wisconsin-Madisonin yliopiston englannin kielen professori. Hän sai vuonna 2006 paikan "American Academy of Arts and Lettersistä".
Justin Kaplan
Justin Daniel Kaplan (5. syyskuuta 1925 New York – 2. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on saanut arvostusta muistelma- ja elämäkertateoksillaan.
Kaplan valmistui Harvardin yliopistosta. Vuonna 1966 julkaistiin hänen kirjoittamansa elämäkerta "Mr. Clemens and Mark Twain", joka oli välitön menestys. Kaplanille myönnettiin Pulitzer-palkinto ja vuonna 1967 National Book Award.
Kaplanin myöhempiä elämäkertateoksia ovat "Lincoln Steffens, A Biography" (1974) ja "Walt Whitman, A Life" (1980). Jälkimmäisellä hän voitti American Book Awardin. Hän oli lisäksi mukana työstämässä "Bartlett’s Familiar Quotationsin" 16. painosta 1992 sekä useita antologioita. Vuonna 2006 julkaistiin teos "When the Astors Owned New York: Blue Bloods and Grand Hotels in a Gilded Age".
Kaplan sai vuonna 1985 paikan Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemiassa. Hän meni vuonna 1954 naimisiin Anne Bernaysin kanssa ja julkaisi tämän kanssa kaksoismuistelman "Back Then: Two Lives in 1950s New York". Kaplan oli juutalainen.
Yrjö Saarinen
Yrjö Vihtori Saarinen (13. joulukuuta 1899 Rauhanniemi, Jyväskylän maalaiskunta – 9. tammikuuta 1958) oli suomalainen taidemaalari. Saarinen ei käynyt taidekouluja eikä matkustanut ulkomailla vaikutteita saamassa vaan hän etsi itse oman tiensä. Toimeentulon hänelle toi kilpimaalarin ammatti.
Saarinen kävi kansakoulun ja käsityöläiskoulun. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1937–1953 välillä. Saarisen töitä oli myös esillä ulkomaisissa näyttelyissä Ruotsissa, Norjassa ja Italiassa 1940- ja 1950-luvuilla. Kirjailija Mika Waltari tutustui 1942 Saarisen maalauksiin Unioninkadun taidesalongissa. Hän alkoi kerätä Saarisen taidetta omaan kokoelmaansa ja kirjoitti Saarisen taidetta käsitelleen esseen Taiteen vuosikirjaan 1945. Waltari tuki myös taloudellsesti Saarista.
Saarinen asui aluksi Jyväskylässä ja sitten Hyvinkäällä vuodesta 1929 alkaen. Hyvinkään taidemuseossa säilytetään professori Carl-Erik Sonckin keräämää Yrjö Saarisen taiteen kokoelmaa, johon kuuluu 60 maalausta ja 200 piirustusta.
Saarisen ekpressionistiselle taiteelle oli ominaista voimakas värien käyttö. Hän maalasi muotokuvia, maisemia ja asetelmia. Saarinen sai omana aikanaan mainetta myös eroottisilla naismuotokuvillaan.
Saarinen sai Pro Finlandia -mitalin 1955 ja valtion taiteilijaeläkkeen.
Saarisen puoliso oli Signe Emerentia (Meeri) o.s. Kallio. Hänen vanhempansa olivat seppä Johan Victor Saarinen ja Emma o.s. Kallio.
We’ve Come for You All
We’ve Come for You All on thrash metal -yhtye Anthraxin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2003 levymerkillä Sanctuary Records. Sen tuotti yhtye yhdessä Scrap 60:n kanssa. Albumilta julkaistiin singlet ”What Doesn’t Die”, ”Safe Home”, ja ”Taking the Music Back”. Albumia edeltäneet kaksi yhtyeen albumia olivat kaupallisesti epäonnistuneita, mutta tämä onnistui kohtalaisesti, vaikkakin se nousi vain sijalle 122 Billboard 200 -listalla. Se on myös Anthraxin ensimmäinen albumi, jolla on Rob Caggiano soittamassa kitaraa.
Albumin kannen on tehnyt kuuluisa sarjakuvataiteilija Alex Ross.CD-version lisäkappaleet
Naurisperhonen
Naurisperhonen ("Pieris rapae") on keskikokoinen kaaliperhosten ("Pieridae") heimoon kuuluva päiväperhonen.
Naurisperhosen koiraan siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraalla on etusiiven yläpinnan keskellä yksi musta täplä sekä kärkitäplä, joka ulottuu noin kolmannekseen siiven ulkoreunan pituudesta. Naaraan siipien yläpinnan pääväri on kellertävään vivahtava, siipien tyvessä on harmaata kehnää. Etusiiven yläpinnalla on kaksi mustaa täplää. Siipisuonet erottuvat siiven yläpinnalla vain heikosti. Takasiiven alapinta on väriltään vaaleankeltainen. Erotuksena yleisemmästä lanttuperhosesta naurisperhosen takasiipien alapinnalla siipisuonten kohdalla ei ole vihertävää väriä. Siipien kärkiväli on 38–50 mm. Koiras on naarasta suurempi.
Toukka on väriltään kellertävänvihertävä.
Levinneisyysalue käsittää Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Aasian Japaniin saakka. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Esiintymisalue vaihtelee vaellusten myötä, pohjoisosissa sitä tavataan vain satunnaisena vaeltajana. Suomessa naurisperhosella ei ole vakituista kantaa, ainoastaan lauhoina talvina sen on todettu pystyneen talvehtimaan maan eteläosissa. Se on Suomessa melko harvinainen ja tavataan yleensä yksitellen. Vaeltavia yksilöitä tavataan Etelä-Suomessa lähes vuosittain, Keski-Suomesta pohjoiseen satunnaisesti.
Naurisperhosella on yleensä kaksi sukupolvea. Ensimmäisen sukupolven lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa maaliskuusta alkaen, pohjoisessa toukokuusta alkaen. Ensimmäiset vaeltavat yksilöt on tavattu Suomessa yleensä toukokuun lopulla, satunnaisesti aikaisemminkin. Toisen sukupolven yksilöitä on havaittu heinä- ja elokuussa, jolloin myös Suomessa kehittyneet yksilöt lentävät. Myöhemmin syksyllä voidaan havaita vielä myöhäisiä toisen sukupolven yksilöitä tai vähälukuista kolmatta sukupolvea.
Naurisperhosen elinympäristöä ovat niityt, peltoaukeat ja puutarhat. Naurisperhonen talvehtii kotelona.
Toukan ravintokasveja ovat monet ristikukkaiskasvit, kuten kaalit ("Brassica"), peltokanankaali ("Barbarea vulgaris"), kilpiruohot ("Alyssum"), illakko ("Hesperis matronalis"), tuoksuresedat ("Reseda"), intiankrassit ("Tropaeolum") ja tupakat ("Nicotiana").
Greatest Hits (Blink-182)
Greatest Hits on yhtyeen Blink-182 kokoelma-albumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2005. Samana päiväna julkaistiin DVD, jossa oli sama nimi ja kansi. Se sisälsi yhtyeen musiikkivideoita. Albumiin ei alun perin kuulunut kappaletta "Carousel", mutta fanien valittamisen jälkeen se lisättiin albumiin.UK
Australia
tai
Japani
Live:
Behind-The-Scenes"(Kappaleet 1–4)"
"(Kappaleet 5–17)"
Albumi
Singlet
Bruce George Peter Lee
Bruce George Peter Lee (s. 1960 Manchester) on brittiläinen pyromaani, jonka sytyttämissä tulipaloissa menehtyi vuosina 1973–1979 kolmattakymmentä ihmistä. Hän on ollut pakkohoidossa vuodesta 1981.
Leen äiti elätti itseään prostituutiolla. Poika kärsi oikeanpuoleisesta spastisuudesta ja vaihtoi vuonna 1979 nimensä virallisesti Peter Dinsdalesta "Bruce Leeksi".
Lee sytytti viimeisen tuhopolttonsa Hullissa 4. joulukuuta 1979. Palossa sai surmansa kolme nuorta veljestä. Poliisi löysi syyllisen Leestä, mutta sai täytenä yllätyksenä kuulla miehen tunnustuksen myös aiemmista tuhopoltoista.
Leen sytyttämässä rakennuksessa olivat sisällä kuolonuhrit Charles Hastie (15), Paul Hastie (12) ja Peter Hastie (8) sekä näiden äiti Edith ja neljäs veli Thomas. Edith pelastui, kuten myös lihasrappeumaa sairastanut Thomas, joka nukkui äitinsä kanssa samassa huoneessa. Myös perheen koira kuoli.
Perheessä oli lisäksi kolme siskoa: Angeleena (16), Nicola (11) ja Sophie (8), jotka yöpyivät kohtalokkaana yönä sukulaistensa luona. Isä oli rangaistusvanki, mutta vapautui tapahtuneen johdosta. Hän kuitenkin sai heinäkuussa 1980 surmansa moottoripyöräonnettomuudessa, jossa loukkaantui myös hänen kyydissään ollut Nicola-tytär.
Poliisi piti Hastien perhettä tietynlaisena "ongelmaperheenä", joka oli vastuussa useista vähäisemmistä rikoksista. Tapausta alettiin tutkia kostona, ja myös Leetä kuulusteltiin tapahtuneen johdosta. Lee myönsi sytyttäneensä palon. Motiivina oli kosto 15-vuotiaalle Charles Hastielle, jonka kanssa Leellä oli ollut seksuaalinen suhde. Charles oli kiristänyt Leetä uhaten jättää rikosilmoituksen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Kaikkien tuhopolttojen käytyä ilmi Lee tuomittiin tahdosta riippumattomaan psykiatriseen hoitoon. Jutun päätutkija, Ronald Sagar MBE ilmoitti kirjassaan "Hull, Hell & Fire" toiveensa Leen toipumisesta ja hamaassa tulevaisuudessa vapautumisen mahdollisuudesta. Sagar nosti aikanaan oikeusjutun The Sunday Timesiä vastaan, jonka artikkelissa oli esitetty vihjaus, jonka mukaan Leen tunnustukseen olisi käytetty jonkinlaista painostusta.
Lee on pyromaani ja sytytti useimmat palot täysin sattumanvaraisesti. Hänen kaikki kuolonuhrinsa aikajärjestyksessä ovat:21. kesäkuuta 1979 Lee lisäksi aiheutti vammoja Rosabell Fentonille (27) ja tämän tyttärelle Samanthalle (8). Fenton sai keskenmenon. Leen tiedetään sytyttäneen myös paloja, jotka eivät aiheuttaneet vahinkoa ihmisille.
Vuonna 1983 aiempi tuomio vanhainkodin tuhopoltosta kumottiin. Lee kuitenkin myöntää syyllisyytensä tekoon edelleen.
Bruce George Peter Lee on yhä Rampton Secure Hospitalin potilaana ainakin toistaiseksi ilman tietoa uloskirjoittamisen mahdollisuudesta. Vuonna 2005 hänen sallittiin mennä naimisiin toisen potilaan Anne-Marie Davisonin kanssa.
Bluff Brothers
Bluff Brothers oli Spede Pasasen luoma kuvitteellinen musiikkiyhtye. Ensimmäistä kertaa Bluff Brothers esiintyi vuonna 1961 elokuvassa "Mullin mallin". Elokuvassa yhtyeen kokoonpano oli Matti Kuusla, Spede Pasanen ja Pentti Nevaluoma. Myöhemmin yhtye tuli tunnetuksi Spede-ohjelmien ("Spede Show, Spedevisio, 50 pientä minuuttia") sketseistä. Bluff Brothers -sketsejä tehtiin vuoteen 1987, jolloin viimeinen Spede Show valmistui. Sketsien mukaan Bluff Brothers on suomeksi ”hänen erittäin kova sininen leipänsä” (blu = sininen, ff = erittäin kovaa, brot = leipä, hers = hänen).
Vuonna 1984 kuvattua Bluff Brothersin -musiikkiesitystä käytettiin "Speden Spelit" -peliohjelman alku- ja lopputunnuksena vuosina 1994–2001.
Tummien vesien tulkit
Tummien vesien tulkit on vuonna 2002 esitetty 10-osainen komediallinen draamasarja, jonka on käsikirjoittanut Kari Hotakainen. Sarjan on tuottanut Tuotanto Oy Säihky ja se esitettiin Nelosella. Sarja on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä ja se palkittiin kolmella Venla-palkinnolla vuonna 2003. Sarjan tunnusmusiikki on Martti Servon säveltämä.
Akrisios
Akrisios () oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas, Abaan ja Aglaian poika ja Proitoksen kaksoisveli.
Akrisioksen kerrotaan kamppailleen veljensä kanssa jo äitinsä kohdussa. Myöhemmin kamppailu huipentui taisteluun Abaan perinnöstä, mutta se päättyi joko ratkaisemattomana, tai Proitos tuli lähes lyödyksi, ja siksi hän lähti Vähään-Aasiaan. Lyykian kuningas Iobates otti hänet vastaan, ja antoi hänelle vaimoksi tyttärensä Stheneboian. Proitos hyökkäsi uudelleen Akrisoksen kimppuun; tällä kertaa appensa avustamana, jolloin valtakunta vihdoin jaettiin veljesten kesken. Akrisos sai Argoksen ympäristöineen, ja Proitos pohjoiset alueet: Tirynsin, Heraionin ja Mideian sekä Argoliin rannikon.
Koska Akrisioksella oli joko Aganippen tai Eurydiken kanssa ainoastaan yksi tytär, hän kysyi neuvoa oraakkelilta. Tämä ennusti, että Akrisios ei tulisi koskaan samaan poikaa, vaan hän kuolisi tyttärenpoikansa käden kautta. Siksi hän telkesi tyttärensä Danaen imettäjänsä kanssa joko maanalaiseen pronssiseen huoneeseen, kellarihorviin tai torniin. Zeus kuitenkin huomasi tämän kauneuden, ja saapui tämän luokse katosta putoavan kultasateen muodossa. Tästä suhteesta sai alkunsa Perseus. Lähteestä riippuen Akraios huomattuaan raskauden tai Perseuksen jo synnyttyä antoi surmata imettäjän ja pakotti Danaen tulemaan Zeuksen alttarin ääreen kertomaan lapsen isän nimen – yhtä aikaa peläten ja toivoen saavansa vahvistuksen olettamukselleen. Kun tytär nimesi isäksi Zeuksen, hänen isänsä ei uskonut häntä vaan pani sekä tyttären että tämän lapsen koriin tai veneeseen ja lähetti heidät ajelehtimaan avomerelle. Zeus esti Poseidonin avustuksella kumpaakaan kuolemasta.
Toisen version mukaan Danaen tultua naimaikään hän menikin Proitoksen luo ja halusi ryhtyä suhteisiin tämän kanssa. Tässä tapauksessa Perseuksen isä ei olisikaan Zeus vaan Proitos.
Oraakkelin ennustus kävi toteen vuosia myöhemmin, kun Polydektes meni naimisiin Danaen kanssa Serifoksessa, ja kun Akrisios yritti surmata siellä Perseuksen, Polydektes esti hänen aikeensa. Tämän jälkeen he vannoivat yhdessä, etteivät enää yrittäisi riistää toistensa henkeä. Myrsky kuitenkin esti Akrisiosta lähtemästä ja kun Polydektes kuoli, Perseus osui vahingossa Akrisiokseen hautajaisseremonioiden aikana kiekolla isoisäänsä niin että tämä kuoli.
Toisen version mukaan Perseus halusi tavata isoisänsä ja matkusti Argokseen tätä tapaamaan. Kun Akrisios kuuli tästä, hän pakeni kuningas Teutamidoksen luo Larissaan. Teutamidos kuitenkin kuoli tänä aikana, ja hautajaistilaisuuden kunniaksi järjestettiin viisinottelu, johon myös Perseus osallistui. Kiekonheitossa hän kuitenkin osui vahingossa Akrisiosta jalkaan, ja tämän kuoli saamaansa haavaan.
Akrisioksen kerrotaan perustaneen myös Delfoin Amfiktyoniliiton ja päättäneen, mitkä kaupungit saisivat siihen liittyä. Vergilius nimeää hänet myös Turnuksen esi-isäksi.
Kesäkerttu
Kesäkerttu eli Kerttu Ström Leppävirralta on näyttelijänä ja kirjailijana tunnetun Eppu Nuotion luoma vahvasti tyypitelty televisiohahmo. Tyypin kehittelyssä olivat vahvasti mukana myös tuottaja Marita Porrassalmi ja toimittaja Riitta Raatikainen. Fyysiseltä olemukseltaan äärinaisellinen Kesäkerttu vaaleanpunaisiksi värjättyine hiuksineen seikkaili nimikkosarjassaan Suomen televisiossa kesinä 1998 ja 1999. Kumpaisenakin vuonna esitettiin kymmenen puolen tunnin mittaista Kesäkerttu-ohjelmaa. Kesäkerttu puhui puhumasta päästyään, eikä useinkaan antanut haastateltavilleen suunvuoroa. Ensimmäisenä kesänä ohjelmassa vierailivat muun muassa Meiju Suvas, Timo T. A. Mikkonen, Tuija Piepponen, Heikki Turunen ja Satu Procopé. Toisena kesänä Kertun vieraanvaraisuudesta nauttivat muun muassa Nylon Beat, Jari Sarasvuo, Kirsti Paakkanen ja Jari Sillanpää.
Kesäkerttu vouhotti ympäri Suomenniemeä. Hän tapasi vieraitaan näille läheisissä ympäristöissä. Usein hän vieraili ohjelman henkeen sopivasti vieraidensa kesäasunnoilla. Näyttelijä Tuija Piepponen, jonka kanssa Kesäkerttu matkasi ruotsinlaivalla, luonnehti ohjelmassa Kesäkerttua seuraavasti: "Luojan luoma hirvitys! Ha, ha, ha...Hän on yksi meistä...naisista." Katsojapalautetta Kerttu sai runsaasti, tosin kesän 1998 Kesäkertuissa luetut "palautteet" olivat ohjelman tekijöiden tuotosta. Katsojien annettiin ymmärtää niiden olevan aitoa yleisöpalautetta.
Talvella 1999 esitettiin televisiosarja "Kertun pariasiaa".
Corse-du-Sud
Corse-du-Sud oli Välimeressä sijaitsevan Korsikan saaren eteläosasta koostuva departementti Ranskassa. Departementti muodostettiin 15. syyskuuta vuonna 1975, jolloin Corsen departementti jaettiin Haute-Corsen ja Corse-du-Sudin departementteihin. Corse-du-Sudin alue vastaa vuosina 1793–1811 toimineen Liamonen departementin aluetta.
Corse-du-Sudin asukasluku vuonna 2006 oli 135 718. Pinta-alaltaan se on 4 014 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys oli 33,8 asukasta neliökilometrillä. Departementissa sijaitsee kaksi kaupunkia, Ajaccio ja Sartène. Ajaccio oli koko Korsikan pääkaupunki.
Korsikan aluevaalien jälkeen 1. tammikuuta 2018 Corse-du-Sudin departamentti yhdistyi pohjoisen Haute-Corseen kanssa yhdeksi Corsen departamentiksi.
De Telegraaf
De Telegraaf on Alankomaiden suurin aamulehti. Sanomalehden levikki on noin 800 000, ja sillä arvioidaan olevan 2,4 miljoonaa lukijaa. Lehden toimitus sijaitsee Amsterdamissa.
"De Telegraafin" omistaa Telegraaf Media Groep, joka julkaisee myös päivittäistä ilmaislehteä nimeltä "Sp!ts".
"De Telegraaf" sisältää paljon sensaatiohakuisia ja urheiluun liittyviä artikkeleita ja yhden tai useamman sivun, jonka sisällön toimittaa juorulehti "Privé". Talousuutisia käsittelevät osuudet ovat kuitenkin sävyltään vakavampia. Lehti pyrkii tavoittamaan laajan lukijakunnan yleensä populistisella tyylillään ja vetoamaan mainostajien havittelemiin erityisryhmiin. Ennen Pim Fortuynin kuolemaa lehti kannatti usein pääkirjoituksissaan hänen poliittisia näkemyksiään.
"De Telegraafin" perusti Henry Tindal, joka aloitti samaan aikaan toisen lehden, "De Courantin", julkaisemisen. Ensimmäinen "De Telegraafin" numero ilmestyi 1. tammikuuta 1893. Tindalin tammikuussa 1902 tapahtuneen kuoleman jälkeen kirjanpainaja Hak Holdert otti lehdet hallintaansa rahoittajien tuella 12. syyskuuta 1902. Erityisesti "De Courantin" kannalta tämä osoittautui onnistuneeksi ratkaisuksi, sillä sen myötä Holdert kykeni kaappaamaan ja lakkauttamaan sanomalehden toisensa jälkeen vuosina 1903–1923.
Holdert aloitti uusien painotilojen rakennuttamisen Amsterdamin Nieuwezijds Voorburgwaliin 1926. Rakennus saatiin valmiiksi 1930. Eräässä vaiheessa kesäkuussa 1966 vihaiset rakennustyöläiset ja Provo-liikkeen jäsenet piirittivät sen, kun lehti oli vilpillisesti tiedottanut, että eräs työvoimakiistan uhri ei ollut joutunut poliisin vaan työkaverin surmaamaksi. Vuonna 1974 "De Telegraaf" muutti nykyiseen sijaintipaikkaansa Basiswegissä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Alankomaiden pysyessä virallisesti puolueettomana aiheuttivat Holdertin sympatiat Ranskaa kohtaan ja hänen Britanniaa puoltava kantansa sen, että "De Telegraafista" tuli kiistan keskipiste. Toisen maailmansodan aikana Telegraaf-yhtiöt puolestaan julkaisivat Saksaa tukevia lehtiä, minkä seurauksena niille asetettiin sodan jälkeen 30 vuoden julkaisukielto. Kielto kuitenkin kumottiin 1949, ja "De Telegraaf" elpyi ja siitä tuli Alankomaiden suurin sanomalehti.
Vuonna 1983, Telegraafin levikki oli n. 67100.
"De Courant/Nieuws van de Dag" -lehti lakkautettiin 1998. "De Telegraaf" alkoi ilmestyä myös sunnuntaisin 21. maaliskuuta 2004.
Extra Large
Extra Large oli 20. elokuuta 2007 aloittanut YLE Extran populaarikulttuuriin keskittyvä makasiinityylinen ohjelma, jossa oli päivittäin ajankohtaisia vieraita. Lisäksi ohjelma esitti uusia kotimaisia ja ulkomaisia musiikkivideoita. Ohjelmaa lähetettiin maanantaista perjantaihin klo 18.30–20.00 ja uusintana samana iltana noin klo 23.00 YLE Extralla. Ohjelman juontajia olivat Ivan Puopolo, Hinni Aarninsalo, Tuomas Rajala, Nuppu Stenros ja Oskari Perkki.
Extra Largen viimeinen ohjelma esitettiin 14. joulukuuta 2007. Yleisradion päätöksen lopettaa YLE Extra -kanava lisäksi myös sen lippulaivaohjelma Extra Large päätettiin lopettaa. Populaarikulttuurin erikoisohjelmien aukkoa paikkaamaan tuli keväällä 2008 uusi, viikoittainen ohjelma Yle Teema -kanavalle. 
Rumban lukijat valitsivat Extra Largen vuoden 2007 parhaaksi tv-ohjelmaksi.
Aleksanterinkatu (Oulu)
Aleksanterinkatu on yksi Oulun keskusta-alueen pääkaduista. Katu johtaa lähes pohjois-eteläsuuntaisena kaupungin ruutukaavakeskustan sekä Pokkisen, Vanhantullin ja Hollihaan kaupunginosien halki Lyseon kulmalta Pokkitörmältä aina Heinäpäähän jossa se päättyy urheilukeskuksen laidalle. Kadun pituus on noin 1,8 kilometriä ja se on osin nelikaistainen.
Aiemmin katu tunnettiin nimellä "Läntinen pitkäkatu". Nykyisen nimensä katu sai vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä, jolloin vanhoja pidempiä kadunnimiä muutettiin lyhyemmiksi.
Kadun liikenteellisesti merkittävimmät liittymät ovat Pokkitörmän, Saaristonkadun ja Puistokadun liittymät.
Pokkitörmän liittymän pohjoisen suuntaan johtavat kaistat ovat huomattavan jyrkässä ylämäessä, ja tämä aiheuttaa ongelmia liikenteelle etenkin talvisin. Liittymässä on liikennevalo-ohjaus.
Saaristonkadun ja Aleksanterinkadun risteyksessä risteävän liikenteen määrä on huomattava, sillä Saaristonkatu on eräs itä-länsisuuntaisista poikkikaduista. Liittymä on ruuhka-aikana pohjoisen ja idän suunnista saavuttaessa tukkoinen ahtaiden kaistajärjestelyiden vuoksi. Liittymässä on liikennevalo-ohjaus.
Puistokadun ja Aleksanterinkadun risteys on risteävän liikenteen kannalta merkittävä, sillä pohjoisesta saavuttaessa liikenteen pääsuunta on itään Puistokadulle ja edelleen Limingantulliin, sekä päinvastoin idästä Puistokadulta pohjoiseen Aleksanterinkadulle. Liittymän liikennevalo-ohjaus ja kaistajärjestelyt on rakennettu huomioiden liikenteen pääsuunnat, eikä liittymässä tavallisesti ole ruuhkaa.
Leppävirran Kiekko -75
Leppävirran Kiekko -75 (LeKi-75) on vuonna 1975 perustettu jääkiekkoseura Leppävirralta, jonka edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 III-divisioonassa. Seurassa on lisäksi juniorijoukkueita sekä naisjoukkue. Seura pelaa kotipelinsä Leppävirran jäähallissa
Leppävirran Kiekko -75 perustettiin 3. lokakuuta 1975 ja seuran ensimmäinen sarjaottelu pelattiin 13. joulukuuta samana vuonna.
Kaudella 2006-2007 miesten edustusjoukkue pelasi Suomi-sarjan karsintasarjassa, muttei noussut Suomi-sarjaan. Kaudella 2007-2008 joukkue pelasi taas karsintasarjassa ja kauden päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa Suomi-sarjaan. Seura otti vastaan sarjapaikan .
Oskari Lylykorpi
Oskari Valerian Lylykorpi (aik. Jeriko, 14. kesäkuuta 1880 Mäntsälä – 14. toukokuuta 1917 Hämeenlinna) oli suomalainen puuseppä, päätoimittaja ja kansanedustaja. Lylykorpi toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1909 ja 1911–1914.
Lylykorpi toimi puuseppänä Mäntsälässä vuoteen 1914, jolloin hänet valittiin Hämeen Voiman päätoimittajaksi Hämeenlinnaan. Tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Aikaisempaa lehtityökokemusta Lylykorvella oli Työläisen väliaikainen toimittajana.
Kunnallispolitiikassa Lylykorpi toimi Mäntsälän kunnanvaltuustossa. Muita luottamustehtäviä hänellä oli Torpparien keskustoimikunnassa ja Palvelijain liittotoimikunnassa.
Atte Mantere
Adolf Henrik (Atte) Mantere (aik. Michelsson, 19. elokuuta 1878 Tampere – 15. maaliskuuta 1910 Vaasa) oli suomalainen kirjapainon johtaja ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Mantere toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908.
Pellavatehtaan työntekijä Michel Michelssonin ja Judith Fagerlundin poika työskenteli kirjaltajana Tampereella 1901, Haminassa 1901–1904 ja Kemissä 1904–1909. Lisäksi hän toimi puolueen puhujana. Kirjapaino Pohjalaisen johtajaksi Vaasaan hänet valittiin 1909. Tätä tehtävää hoitaessaan hän kuoli.
Purjeperhonen
Purjeperhonen ("Iphiclides podalirius") on ritariperhosten ("Papilionidae") heimoon kuuluva kookas päiväperhonen.
Purjeperhosen siipien yläpinnan väri on vaaleankeltainen, jossa on leveitä mustia juovia. Takasiivissä on silmätäplä ja pitkät kannukset. Siipien kärkiväli on 60–80 mm.
Purjeperhonen esiintyy Pohjois-Afrikasta Keski-Eurooppaan ja Aasian lauhkeiden osien kautta Länsi-Kiinaan. Britteinsaarilla ja Pohjois-Euroopassa se on vain satunnainen vaeltaja, Baltiassa sitä tavataan yleisemmin kuin Pohjoismaissa. Suomesta lajia on tavattu yksi yksilö Turun Halisista vuonna 1984. Tarkka Suomessa tavattu yksilömäärä on kyllä suurempi, mutta muut havainnot ovat olleet joko liian epävarmoja tai aivan ilmeisesti ihmisen mukana maahan kulkeutuneita eli ns. importteja.
Lajin lentoaika on maaliskuusta syyskuuhun yhtenä tai kahtena sukupolvena.
Purjeperhonen elää niityillä, pelloilla ja puutarhoissa.
Toukan ravintokasveja ovat oratuomi ("Prunus spinosa") ja muut "Prunus"-suvun lajit sekä orapihlajat ("Crataegus").
VegNews
VegNews on yhdysvaltalainen aikakauslehti, joka sisältää vegetarismiin liittyviä artikkeleita. Se perustettiin vuonna 2000, ja sillä on lehden oman ilmoituksen mukaan noin 150 000 lukijaa. Lehteä painetaan New Leaf Paper -yhtiön valmistamalle kierrätetylle paperille. Jokainen numero sisältää ”ympäristöllisen hyötylausunnon”, joka perustuu Environmental Defense -järjestön tai vastaavien tahojen tekemiin tutkimuksiin.
"VegNewsin" toimitus sijaitsee San Franciscossa. Chicago Tribune -sanomalehden 2006 julkaisemalla aikakauslehtien Top 50 -listalla se sijoittui 18:nneksi.
Janne Martikainen
Juho (Janne) Martikainen (24. maaliskuuta 1878 Kuopio – 11. heinäkuuta 1934 Viipuri) oli suomalainen rakennusmestari ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Martikainen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1909.
Työmies Jafet Martikaisen ja Stiina Kervisen poika kävi kansakoulun, puuseppäkoulun (1896) ja teollisuuskoulun (1901). Hän työskenteli maalarina, puuseppänä ja kirvesmiehenä Kuopiossa, Helsingissä, Sortavalassa, Terijoella ja Pietarissa 1894–1903.
Martikainen eteni urallaan työnjohtajaksi Sortavalaan. Siellä hänestä tuli puolueen puhuja vuosiksi 1905–1911. Ura jatkui Helsingissä valokuvaamon omistajana.
Maanviljelijäksi Martikainen ryhtyi 1916. Tilallisena hän oli Ryttylässä 1916–1922 ja hovinvuokraaja Perkjärvellä 1923–1928, jonka jälkeen hän siirtyi talonomistajaksi Kuopioon vuosiksi 1928–1933. Tämän jälkeen Martikainen ehti vielä olla kauppaedustajana Helsingissä 1933–1934.
Martikainen oli naimisissa Amanda Vilhelmiina Tengvallin kanssa vuodesta 1923.
Live at Roppongi
Live at Roppongi (ライヴ アット 六本木) on MUCCun ensimmäinen livealbumi. Se koostuu Kuchiki no Tou -albumin kappaleista.
Live at Roppongi äänitettiin yhtyeen konsertista 4. syyskuuta 2004 Laforet Museumissa, Roppongissa Tokiossa.
Levy julkaistiin alun perin kahtena painoksena joista toinen oli myynnissä vain 30.10.2004–8.11.2004 välisenä aikana. Kolmas painos ilmestyi 26. tammikuuta 2005 ja sisältää bonuskappaleet Ranchuu sekä Mama. Kyseiset kappaleet on äänitetty yhtyeen konsertista Hibiya Yagai Daiongakudoulla.Kolmannen painoksen bonuskappaleet:
Charles Laughton
Charles Laughton (1. heinäkuuta 1899 Scarborough, Englanti – 15. joulukuuta 1962 Hollywood, Kalifornia Yhdysvallat) oli englantilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Laughton aloitti elokuvauransa 1920-luvun lopussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "" (The Private Life of Henry VIII, 1933), "Kapina laivalla" (Mutiny on the Bounty, 1935), Alfred Hitchcockin ohjaama "Jamaica Innin rannikkorosvot" (Jamaica Inn, 1939), "Notre Damen kellonsoittaja" (The Hunchback of Notre Dame, 1939) ja Stanley Kubrickin ohjaama "Spartacus" (Spartacus, 1960). Elokuva "Myrskyä Washingtonissa" (Advise & Consent, 1962) jäi hänen viimeisekseen. Hän sai parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Henrik VIII:n yksityiselämä" (The Private Life of Henry VIII, 1933). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Laughtonin ainoaksi itsenäiseksi ohjaukseksi jäi film noir -elokuva "Räsynukke" (The Night of the Hunter, 1955).
Laughton oli naimisissa Elsa Lanchesterin kanssa vuodesta 1928 kuolemaansa asti. Lanchesterin kirjoittaman elämäkerran mukaan Laughton oli kuitenkin homoseksuaali. Heillä ei ollut lapsia. Laughtonista tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1950.
Laughtonista on käytetty usein epiteettiä ""nerokas engelsmannirumilus"", ja se kuvaakin häntä osuvasti, sillä Laughtonin karkeat piirteet ja omistautuva tulkintatapa tekivät hänestä loistavan roiston tai vastenmielisen henkilön (malliesimerkkinä "Kapina laivalla" -elokuvan kapteeni Bligh) esittäjän. Erään kiitetyimmistä rooleistaan hän kuitenkin teki hyvänä miehenä elokuvassa "Spartacus", jossa roistona taas esiintyi hyvien miesten rooleistaan kuuluisaksi tullut (ja aivan sattumoisin veistoksellisen komeaksi sanottu) Laurence Olivier.
J. K. Simmons
Jonathan Kimble Simmons (s. 9. tammikuuta 1955 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa "Kylmä rinki" -televisiosarjan Vernon ”Vern” Schillingerinä. Vuonna 2014 hän näytteli elokuvassa "Whiplash", josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla.
Hän on esiintyy myös videopelissä "Portal 2" Cave Johnssonin äänenä.
Simmons syntyi vuonna 1955 Detroitissa, Michiganin osavaltiossa. Hänellä on laulajana ja sanoittajana toimiva veli David ja sisar Elizabeth. Simmons valmistui Montanan yliopistosta.
Arnsberg
Arnsberg on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee Ruhr-joen laaksossa, pohjoisessa Sauerlandissa.
Kaupunkia rajaa pohjoisessa Ensen ja Möhnesee kunnat sekä Warsteinin kaupunki, idässä Mescheden kaupunki, etelässä Sundernin kaupunki ja lännessä Balven ja Mendenin kaupungit. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 74 383 asukasta. Pinta-alaltaan se on 193,45 neliökilometrin kokoinen. Asukastiheys on 392 as./km². Kaupunki on jaettu 15 eri kaupunginosaan, joista väkirikkain on Neheim. Kaupungin pohjois–etelä-suuntainen pituus on noin 13 kilometriä, itä–länsi-suuntainen puolestaan noin 24 kilometriä.
Arnsberg sai kaupunginoikeudet 1200-luvulla. Historiansa aikana kaupunki on toiminut muun muassa Westfalenin herttuakunnan pääkaupunkina.
Jussi Merinen
Juho (Jussi) Rikhard Merinen (aik. Mustelin, 29. lokakuuta 1873 Tyrvää – 20. huhtikuuta 1918) oli suutari, palstatilallinen ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Merinen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908. Hänet valittiin kansanedustajaksi Satakunnasta.
Suutari Juho David Mustelinin ja Hilma Karoliina Juhontyttären poika seurasi isänsä jalanjälkiä. Kansa- ja veistokoulut käytyään hän toimi puuseppänä ja palstatilallisena Tyrväällä. Puolueen ja Torpparien keskustoimikunnan puhuja Merisestä tuli vuonna 1906.
Merinen vangittiin poliittisista syistä vuonna 1918 suomen sisällissodan yhteydessä ja hänet teloitettiin tuntemattomaksi jääneessä paikassa.
Merisen puoliso oli Fanny Amanda Juhontytär, jonka kanssa hän avioitui 1900.
Heinäpään urheilukeskus
Heinäpään urheilukeskus on Oulussa Heinäpään osa-alueella pääosin kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä liikuntapaikkojen keskittymä.
Heinäpään palloilukentät muodostavat Pohjois-Suomen laajimman jalkapalloiluun tarkoitetun alueen. Alueella on viisi nurmipintaista ja yksi tekonurmipintainen jalkapallokenttä. Tekonurmea voidaan käyttää ympäri vuoden, sillä Oulun Energian kaukolämpöputket kulkevat kentän alla ja pitävät kentän sulana. Tekonurmen ja kenttänumero neljän vieressä on katsomot, joiden ansiosta kentällä voi järjestää pieniä yleisötapahtumia.
Heinäpäässä on vuodesta 2003 järjestetty jalkapallopuulaakin SM-turnaus, joka vuonna 2007 jäi pelaamatta, sillä Oulun kaupungin liikuntavirasto ei antanut kenttiä järjestäjän käyttöön.. Toinen suuri vuosittainen tapahtuma on Oulun Luistinseuran junioripalloilijoille järjestämä Oulu Cup. Vuonna 2007 palloilukentillä pelattiin Rockfutiksen SM-turnaus, johon osallistui noin 800 pelaajaa. Kentillä järjestettiin myös poikien Pohjola Cup vuonna 2007.
Vuonna 2013 kentillä järjestetään nimekäs Kai Pahlman -turnaus
Jalkapallohalliksi rakennettu Heinäpään palloiluhalli otettiin käyttöön lokakuussa 2007. Hallissa on täysimittainen, keinonurmipintainen jalkapallokenttä, 100 metrin juoksurata sekä 630 hengen katsomo.
Liikuntakeskus Hukka on yksityisessä omistuksessa oleva liikuntakeskus. Se perustettiin vuonna 1973 squashhalliksi. Sen jälkeen rakennukseen on rakennettu suorituspaikat muun muassa tennikselle, sulkapallolle sekä kattavat ryhmäliikunta- ja kuntosalitilat.
Oulun keilahalli on Oulun Luistinseuran omistama vuonna 1957 avattu keilahalli. Hallissa ja sen lähellä on suorituspaikat keilailun lisäksi biljardille ja ratagolfille.
Heinäpään laskettelukeskus oli pienikokoinen laskettelukeskus. Se toimi palloilukenttien viereen kasatulla jätemaalla. Toiminta alkoi, kun silloin Euroopan lyhin hiihtohissi siirrettiin Sankivaarasta Heinäpäähän. Keskuksen juurella oli pieni suksivuokraamo ja kahvila. Toiminta hiipui vuosituhannen vaihteessa vähäisen kävijämäärän vuoksi. Oulun alueella on kaksi laskettelukeskusta; Kempeleen Köykkyri ja talvikaudelle 2013-14 avattu Ruskotunturi, jossa on kahvio ja suksivuokraamo.
Leon Edel
Joseph Leon Edel (9. syyskuuta 1907 – 5. syyskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen elämäkertakirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Hän oli filosofi Abraham Edelin vanhempi veli.
Edel syntyi Pittsburghissa, mutta kasvoi Kanadan puolella Saskatchewanissa. Hän opiskeli Montrealin McGill-yliopistossa ja Pariisin yliopistossa. Hän opetti Concordia Universityssä 1932–1934, New Yorkin yliopistossa 1966–1972 ja Havaijin yliopistossa 1972–1978.
Edelin parhaiten tunnettu työ on viisiosainen kirjasarja Henry Jamesin elämästä. Kyseisen sarjan osat toivat kirjoittajalleen Pulitzer-palkinnon ja National Book Awardin.
Henry James -sarjan viimeinen osa ilmestyi vuonna 1972. Edel kuoli vain neljä päivää ennen 90-vuotispäiväänsä.
Kierrätyspolttoaine
Kierrätyspolttoaine () on jätteistä valmistettua polttoainetta. Tavallisin REF valmistetaan erilliskerätystä nk. energiajakeesta ja on suurelta osin materiaalikeräykseen kelpaamatonta, esimerkiksi likaantunutta paperia, pahvia ja muovia. Energiajae lajitellaan ja murskataan tasaiseksi rakeeksi. Kotitalousjätteen ja liikekiinteistöjen yms. lisäksi kierrätyspolttoainetta voidaan valmistaa esimerkiksi jätevedenpuhdistamojen lietteistä, elektroniikkaromusta ja autonrenkaista. Nämä kuitenkin vaativat erikoistekniikkaa.
REF-laitoksen tuottama polttoaine on poissa kaatopaikoilta, joten jätteen loppusijoitus vähenee, ja osa jätteestä käytetään energiantuotantoon, jolloin fossiilisten polttoaineiden tarve hieman vähenee. Ongelmallisinta REF-polttoaineen käytössä on sen laadun tasaisuuden varmistaminen ja savukaasujen rittävä puhdistus.
Suomen ensimmäinen REF-laitos valmistui 1999 Forssan Kiimassuolle, Loimi-Hämeen jätehuolto Oy:n jätteenkäsittelyalueelle.
Kierrätyspolttoaineeksi eivät kelpaa PVC-muovi, metalli, lasi jne. palamattomat jätteet, kipsilevyt, lasikuitu, eristevilla, maa- ja kiviaines, kannot, biojätteet, paperi, alumiinilla vuoratut mehutölkit, alumiiniset jogurttipurkkien kannet, alumiinia sisältävät karkki- ja perunalastupussit sekä kahvipakkaukset, kumi, nahka, hygieniatuotteet, pölynimuripussit, kyllästetty puu ja tekstiilijätteet.
Curtis
Curtis on yhdysvaltalaisen rap-artisti 50 Centin albumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2007. Albumilla on mukana vierailijoina muun muassa Eminem, Justin Timberlake ja Timbaland. 50 Cent jopa ilmoitti harkitsevansa uransa lopettamista, jos Kanye Westin albumi "Graduation" myisi paremmin kuin hänen albuminsa. Näin myös kävi, mutta 50 Cent ei kuitenkaan lopettanut uraansa, vaan alkoi työstää uutta albumia, joka ilmestyi vuonna 2009.
50 Cent on kertonut albumin olevan yhtä aggressiivinen kuin "Get Rich or Die Tryin’" ja "The Massacre". Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toisella sijalla, ja se myi ensimmäisellä viikollaan 691,000 kappaletta. Albumia on Yhdysvalloissa myyty 1,3 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti 5 miljoonaa kappaletta.
Pentobarbitaali
Pentobarbitaali ("5-etyyli-5-(1-metyylibutyyli)-barbituurihappo") on barbituraatteihin kuuluva lyhytvaikutteinen sedatiivinen lääkeaine. Lääkettä myydään mm. nimellä "Nembutal".
Pentobarbitaalia käytetään yleensä anestesian esilääkityksenä ja yhteydessä, joskus unilääkkeenä ja eläinlääketieteessä varsinaisena anestesialääkkeenä. Pentobarbitaalia käytetään myös Reyen oireyhtymän hoidossa ja vaikean aivovaurion saaneilla poistamaan kallonsisäistä painetta.
Pentobarbitaalia käytetään myös eläinlääketieteessä eutanasiaan fenytoiinin kanssa tai yksinään. Pentobarbitaalia on käytetty eutanasiassa myös ihmisillä Australian Pohjoisterritoriossa ennen eutanasian kieltämistä lailla. Joissakin Yhdysvaltain osavaltioissa pentobarbitaalilla on korvattu tiopentaali kuolemantuomion täytäntöönpanossa, koska jälkimmäisen saatavuudessa oli ongelmia.
Pentobarbitaalin biologinen puoliintumisaika veriplasmassa on 15–48 tuntia, jota voidaan nopeuttaa trisyklisillä masennuslääkkeillä.
Psychedelic Analysis
Psychedelic Analysis on MUCCun toinen livealbumi. Levy julkaistiin yhtyeen Euroopankiertueen aikana maaliskuussa 2007. Levy koostuu pääasiassa "Gokusai"-albumin kappaleista.
Albumi äänitettiin yhtyeen "Psychedelic Analysis" -kiertueen aikana aikavälillä 13. joulukuuta 2006–5. maaliskuuta 2007. Levy on myös osa "10th anniversary the BRILLIANT" -julkaisukampanjaa, joka liittyi MUCCun kymmenvuotisen uran juhlintaan keväällä 2007.
Suolamarssi
Suolamarssi oli 12. maaliskuuta – 6. huhtikuuta 1930 Intiassa järjestetty väkivallaton mielenosoitus, jolla vastustettiin brittien asettamaa suolaveroa. Marssin aloitti Mahatma Gandhi ja siihen otti osaa arviolta 60 000 muuta ihmistä. He marssivat 380 kilometriä Sabarmati Ashramista, Ahmedabadista, Dandin kylään Gujaratiin Intian länsirannikolle . Rannalla marssijat keittivät merivedestä suolaa ja kieltäytyivät siten maksamasta brittihallinnon määräämää suolaveroa. Näin valtion kassaan aiheutettiin suuri vaje. Lopulta Gandhi ja tuhansia muita vangittiin. Suolamarssin ansiosta maailman huomio kiinnittyi Intiaan ja itsenäisyysliikkeestä uutisoitiin ensimmäistä kertaa laajasti.
Billy Talent (albumi)
Billy Talent on Billy Talentin esikoisalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2003. Se oli suuri menestys kotimaassaan Kanadassa ja myi siellä kolminkertaista platinaa.Billy Talent- levy sai varteenotettavaa radiosoittoa. Siltä julkaistiin singleinä "Try Honesty", "The Ex" (entinen nimi "My Life For Her"), "River Below" ja "Nothing To Lose". Billy Talent sai kaksi Juno-musiikkipalkintoa (Vuoden albumi ja Vuoden yhtye) ja MuchMusic Video Award -ehdokkuuksia ja palkintoja. Billy Talent on myöhemmin myynyt Kanadassa triplaplatinaa eli yli 300 000 kappaletta.
Billy Talent -albumilla olevan kappaleen "This Is How It Goes" sanottiin kertovan Benin ystävästä, jolla oli MS-tauti, keskushermoston sairaus. 17. maaliskuuta 2006 Aaron Solowoniuk paljasti kirjeessään faneille että hän oli ystävä, josta kappale kertoi. Tauti, joka aiheuttaa esimerkiksi raajojen turtumista, halvaantumista tai näön menetyksen, havaittiin Aaronilla vuonna 1999. Hänelle määrättiin lääkettä, jota hän joutuu pistämään itseensä kolmesti viikossa, ehkä koko loppuelämänsä. Vaikka sairauden kohtaaminen oli Aaronille vaikeaa, lääkärikäyntien ja kiertue-elämän yhteensovittamisesta tuli hänelle normaalia. Lääkitys mahdollisti bändin rumpalina jatkamisen, ja hän sanoi, että "tämä ei muuta mitään bändissä tai minussa itsessäni."
Levyn suosio Euroopassa, ja erityisesti Saksassa, oli huima. Levyä myytiin Saksassa ensimmäisellä viikolla yli 100 000 kappaletta.
Auroraperhonen
Auroraperhonen ("Anthocharis cardamines") on kaaliperhosten ("Pieridae") heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Siipien yläpinnan pääväri on valkoinen. Koiraan etusiiven kärki on laajalti oranssinvärinen, mutta naaraalla ei ole oranssia värialuetta. Etusiiven kärjessä on molemmilla sukupuolilla musta täplä. Takasiiven alapinnalla on vihreänkeltaista kuviointia. Siipien kärkiväli 30–50 mm.
Auroraperhosen esiintymisalue on Länsi-Euroopasta Aasian lauhkeiden osien kautta Kiinaan. Euroopassa sitä tavataan pohjoisessa suunnilleen napapiirille asti. Suomessa se on yleisin maan etelä- ja kaakkoisosissa. Lentoaika on huhtikuusta kesäkuuhun ja pohjoisessa heinäkuuhun asti yhtenä sukupolvena.
Auroraperhosen elinympäristöä ovat kosteat niityt, metsäaukeat, puutarhat, pellot ja rannat. Se talvehtii kotelona.
Toukan ravintokasveja ovat ristikukkaiskasvit ("Brassicaceae"), kuten luhtalitukka ("Cardamine pratensis"), lituruohot ("Arabidopsis"), taskuruohot ("Thlaspi"), kanankaalit ("Barbarea"), lutukka ("Capsella bursa-pastoris"), pölkkyruoho ("Turritis glabra") ja nenätit ("Rorippa").
Robert Maudsley
Robert John Maudsley (s. 26. kesäkuuta 1953, Liverpool) on brittiläinen rikollinen. Hänet on tuomittu toistuvista murhista.
Maudsley syntyi yhdeksi kahdestatoista lapsesta. Hän vietti huomattavan osan lapsuudestaan katolilaisten nunnien ylläpitämässä orpokodissa. Hän pääsi jälleen vanhempiensa huomaan 8-vuotiaana, mutta joutui näiden pahoinpitelemäksi ja seksuaalisesti hyväksikäyttämäksi. Hän tuli myöhemmin huostaanotetuksi.
1960-luvun lopussa Maudsley ajautui poikaprostituoiduksi Lontooseen. Hän vihasi elämänsä myöhemmässä vaiheessa syvästi pedofiilejä, mutta alkoi kärsiä myös päihdeongelmasta. Hän hakeutui psykiatrille itsemurhayritysten jälkeen ja väitti käyntiensä yhteydessä kuulevansa ääniä, jotka kehottivat häntä tappamaan vanhempansa.
Vuonna 1974 Maudsley surmasi miehen, joka yritti ostaa häneltä seksiä. Uhrilla oli pedofiilitausta. Maudsley passitettiin kriminaalipotilaille suunnattuun Broadmoor Hospitaliin. Vuonna 1977 hän otti erään rikostoverinsa kanssa tuoreen potilaan, pedofiilin, panttivangikseen ja kidutti sekä tappoi tämän.
Kun toisen uhrin jäännökset löydettiin, Maudsley väitti syöneensä osan tämän aivoista. Hänet siirrettiin pahamaineiseen Wakefieldin vankilaan. Maudsley itse piti aiempaa asuinpaikkaansa, mielisairaalaa, parempana vaihtoehtona.
Maudsley ei kyennyt sopeutumaan tavallisiin vankilaoloihin. Hän puukotti vuonna 1978 kuoliaiksi vankitoverinsa Salney Darwoodin ja Bill Robertsin.
Maudsley eristettiin vaarallisena muista vangeista. Vuonna 1983 hänelle suunniteltiin erityisselli; hän ei saa tehdä juuri mitään liikkeitä ilman vartijoiden valvovia silmiä, eikä hänellä ole liiemmin tilaisuuksia kommunikoida vankilan muiden asukkien kanssa.
Maudsleyn pitkäaikainen eristys on herättänyt Britanniassa laajaa keskustelua. Yksi hänen normaalin kohtelunsa tunnetuista puoltajista on veli Paul Maudsley. Robert vietti 50-vuotispäivänsä vankilassa täydessä hiljaisuudessa.
Maudsleystä on tehty useita tutkimuksia. Hänen uskotaan kärsivän persoonallisuushäiriöistä, mutta mitään vakavaa, psykoottista häiriötä ei ole havaittu tai tutkijat eivät ole sellaisen olemassaolosta yksimielisiä.
The Sound of Revenge
The Sound of Revenge on Chamillionairen esikoisalbumi, joka julkaistiin Yhdysvalloissa 22. marraskuuta 2005. Albumi saavutti platinarajan myyden avausviikollaan 130,000 kappaletta. Kokonaismyynti on kohonnut tähän mennessä 1,5 miljoonaan kappaleeseen.
Luke Kibet
Luke Kibet (s. 12. huhtikuuta 1983) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka on keskittynyt maantiejuoksuihin. Hän voitti maratonin maailmanmestaruuden Osakassa 2007 kuumissa ja kosteissa olosuhteissa ajalla 2.15.59.
Kibet on kilpaillut myös ratajuoksussa, jossa hän voitti 2004 hopeaa Kenian mestaruuskisoista 3 000 metrin estejuoksusta. Vuonna 2007 hän juoksi Kenian mestaruuskisoissa 10 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi. Uransa ensimmäisen maratonin Kibet juoksi vuonna 2004. Kibetin maratonennätys on Eindhovenissa lokakuussa 2005 juostu 2.08.52.
Kibet osallistui myös Pekingin olympialaisten maratonille, mutta keskeytti sen.
Kempeleen lukio
Kempeleen lukio on Kempeleessä, kunnan koulukeskuksessa sijaitseva lukio.
Lukio on Unesco-koulu.
Lukion perustamisesta Kempeleeseen käytiin keskustelua 1970-luvun alussa. Suunnitelma toteutettiin vuonna 1975, ja seuraavana vuonna lukio aloitti toimintansa 54 oppilaan voimalla yläasteen tiloissa. Vuonna 1978 lukiolle rakennettiin omat tilat. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat lukiosta toukokuussa 1979.
The Big Issue
The Big Issue on englantilainen asunnottomien myymä katulehti, jonka John Bird ja Gordon Roddick perustivat syyskuussa 1991. Lehden sisällön toimittavat ammattimaiset journalistit. Se myös antaa äänen vailla vakinaista osoitetta oleville ja kampanjoi asuntopulan poistamiseksi.
Samalta pohjalta Big Issue -hankkeita on aloitettu sittemmin myös Australiassa, Japanissa, Etelä-Afrikassa ja Namibiassa.
Megapenthes
Megapenthes () on kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.
Megapenthes oli Menelaoksen ja aitolialaisen orjattaren Pieriin tai Tereiin poika, joka syntyi Troijan sodan aikana. Menelaos järjesti Megapentheelle häät Ifilokhen, spartalaisen Alektorin tyttären, kanssa.
Menelaoksen kuoltua hän ja hänen veljensä Nikostratos karkottivat isänsä puolison Helenan maasta, joka pakeni Rhodokseen Polykson luo.
Koska Megapenthes oli orjattaren poika, häntä ei pidetty riittävän arvokkaana hallitsemaan Lakedaimonon perillisiä vaan Spartan kuninkaaksi nimitettiin Orestes, Agamemnonin poika.
Megapenthes oli Tirynsin kuninkaan Proitoksen ja Stheneboian ainoa poika. Hän oli Argeuksen ja Ifianeiran isä, ja jotkin lähteet mainitsevat myös Anaksagoraan hänen pojaksensa; vaihtoehtoisesti hän oli Argeuksen poika.
Kun Perseus oli vahingossa surmannut kiekonheitossa Akrisioksen, hän vaihtoi serkkunsa Megapentheen kanssa Argoksen valtakunnan Tirynsiin. Myöhemmin Megapenthes surmasi Perseuksen.
Melinda Wagner
Melinda Wagner (s. 25. helmikuuta 1957 Philadelphia) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän on voittanut vuonna 1999 musiikin Pulitzer-palkinnon.
Wagner aloitti pianonsoiton lapsena. Hän opiskeli Chicagon yliopistossa ja Pennsylvanian yliopistossa. Yksi hänen opettajistaan oli säveltäjä George Crumb.
Pulitzer-palkitun huilu–jousi–lyömäsoitinkonserton ohella Melinda Wagnerin tuotantoon kuuluvat muun muassa "Falling Angels" (1992) ja "Extremity of Sky" (2002) sekä helmikuussa 2007 kantaesityksensä saanut pasuunakonsertto.
George Walker
George Theophilus Walker (27. kesäkuuta 1922 – 23. elokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänestä tuli vuonna 1996 teoksellaan "Lilacs" ensimmäinen musiikin Pulitzer-palkinnon voittanut afroamerikkalainen.
Walker aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana. Hän pääsi 14-vuotiaana Oberlinin konservatorioon Ohiossa ja sai tohtorinarvon Eastmanin musiikkikoulusta New Yorkin osavaltion Rochesterista. Hän sai sävellyksenopetusta Rosario Scalerolta, joka opetti myös Samuel Barberia ja Gian Carlo Menottia.
Walkerin tuotantoon kuuluvat mm. orkesteriteokset "Address for Orchestra" ja "Lyric for Strings". Muita sävellyksiä ovat viisi pianosonaattia, messu, kantaatti, lukuisat laulut, kuoroteokset, urkukappaleet, kamarisonaatit, vaskikvintetto ja puhallinkvintetto. Häneltä ovat tilanneet teoksia New Yorkin filharmonikot, Bostonin sinfoniaorkesteri ja Clevelandin orkesteri.