hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gene Hickerson
Robert Gene Hickerson (15. helmikuuta 1935 – 20. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän oli Cleveland Browns -seurassa vuosina 1958–1973 ja kuului kuuteen peräkkäiseen Pro Bowl -kokoonpanoon vuosina 1965–1970. Hänet valittiin 1960-luvun "All-Decade Teamiin".
Hickerson otettiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 2007. Hän kuoli hoitokodissa 73-vuotiaana sairastettuaan Alzheimerin tautia.
John Robert Gregg
John Robert Gregg (17. kesäkuuta 1867 Shantonagh, Irlanti – 23. helmikuuta 1948) oli irlantilais-yhdysvaltalainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä, pikakirjoituksen opettaja ja pikakirjoituskirjojen julkaisija. Greggin järjestelmä nousi suosituksi erityisesti Yhdysvalloissa.
John Robert Gregg syntyi vuonna 1867 Irlannissa, Monaghanin kreivikunnassa sijaitsevassa Shantonaghissa. Gregg oli jo nuorena kiinnostunut pikakirjoituksesta ja perehtyi useisiin eri järjestelmiin. Vuonna 1887 hän ryhtyi opettamaan pikakirjoitusta Liverpoolissa, käyttäen aluksi T. S. Malonen julkaisemaa järjestelmää. Keväällä 1888 hän julkaisi kuitenkin oman pikakirjoitusjärjestelmän nimeltään "Light-Line Phonography".
Vuonna 1893 Gregg muutti Yhdysvaltoihin ja julkaisi järjestelmänsä myös siellä, mutta koska nimi "Light-Line" oli jo rekisteröity, järjestelmän nimeksi tuli ensin "Gregg's Shorthand" ja myöhemmin "Gregg Shorthand". Gregg perusti "Gregg Publishing Company" -nimisen kustannusyhtiön, joka julkaisi pikakirjoituksen lisäksi muidenkin alojen kirjoja, ja hän toimi yhtiön johtajana aina kuolemaansa saakka. Gregg kuoli 80-vuotiaana vuonna 1948.
Carl Gustaf Dücker
Carl Gustaf Dücker (1663–1732) oli ruotsalainen valtaneuvos, sotamarsalkka ja kreivi.
Suuren Pohjan sodan aikana maaliskuussa 1710 Ruotsin puolustusneuvosto nimitti kenraalimajuri Dückerin Uudenmaan ratsuväen päälliköksi. Puolustusneuvoston tarkoituksena oli tehdä Dückeristä Suomen puolustuksesta vastanneen Georg Lybeckerin lähin apulainen. Dücker kuitenkin kieltäytyi tehtävästä, kun kuuli, että Suomen joukoilta oli rahat lopussa ja muutenkin huoltovaikeuksia. Dückerin sijaan tehtävän sai huhtikuussa 1710 Hans Henrik von Liewen.
Dücker osallistui Kaarle XII:n ja Stenbockin sotaretkiin, mutta kuninkaan kuoltua hän vaati yksinvallan poistamista. Hän oli holsteinilaisen puolueen johtohenkilöitä. Puolue kannatti Kaarle XII:n seuraajaksi kuninkaan sisarenpoikaa Holstein-Gottorpin herttuaa Kaarle Fredrikiä, mutta kun herttua avioitui Venäjän tsaarin Pietari Suuren tyttären Annan kanssa, puolueen riippuvuus Venäjästä lisääntyi ja sen kannatus Ruotsissa väheni.
Charles Reznikoff
Charles Reznikoff (31. elokuuta 1894 Brooklyn, New York – 22. tammikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen runoilija. Reznikoff luetaan kuuluvaksi niin sanotun objektivistisen runouden edustajiin.
Reznikoff syntyi venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hän valmistui juristiksi 1916, mutta ei toiminut siinä ammatissa. Reznikoff otti kylläkin runousestetiikkaansa vaikutteita oikeuden pöytäkirjoista, joita toimitti lakialan hakuteoksiin. Tällä tavoin syntyi hänen kenties tunnetuin teoksensa "Testimony: the United States (1885-1915): recitative", jonka materiaalina ovat oikeustapausten dokumentaariset tiivistelmät. Myös 1900-luvun alun imagismi vaikutti Reznikoffin runouteen. 
Reznikoffin ensimmäinen runokokoelma ilmestyi 1918, ja julkaisutoiminta jatkui kuolinvuoteen 1976. Reznikoff joutui julkaisemaan useat kokoelmansa omakustanteina. Hän alkoi saada laajempaa tunnustusta vasta 1970-luvun alussa.
Connecting to Learn
Connecting to Learn on Marcia J. Schererin kirjoittama pedagoginen tietokirja, joka käsittelee sitä, miten kehitysvammaisuus voi johtaa eristäytymiseen, joka puolestaan johtaa oppimisvaikeuksiin. Kirja keskittyy lähinnä näkö- ja kuulovammaisiin.
Ihmisillä, joilla on heikko näkökyky tai sokeus, voi esiintyä myös sosiaalista isoloitumista (eristyksiin joutumista). Hansellin 7 mielekkään elämän edellytystä ovat: 1) olemassaolon edellytykset (ruoka, happi, tieto), 2) identiteetti, 3) yhteys muihin ihmisiin, 4) yhteys ryhmiin, 5) yhteys sosiaaliseen rooliin, 6) raha sekä ostovoima ja 7) merkityksellisyys. Nämä seitsemän mielekkään elämän edellytystä ovat itsenäisiä ja jokainen niistä on välttämätön myönteisen minäkuvan ja hyvinvoinnin tunteen saavuttamiseksi.
Kuulon ja näön menettämisen määritelmät vaihtelevat tutkimuksesta tutkimukseen. Kuulon ja näkönsä menettäneiden riippuvuus teknologiaan kasvaa jatkuvasti. Kuuron henkilön näkökulmasta elämää katsotaan kuin ikkunan takaa. Ikkunan, josta ei pääse ohitse.
Maslow kehitti viiden perustavan tason tarpeen hierarkian, siinä järjestyksessä kuin ihminen yrittää tyydyttää ne:
Elektronisen teknologian lisääntyminen on mahdollistanut usein eri tavoin vammaisten osallistumiseen normaaliin luokkaopetukseen. Opetuksessa kuullusta sisällöstä sisäistetään pysyvästi 5%, demonstraation tarkkailemisesta 30%, ryhmäkeskusteluista 50% ja tekemällä harjoittelusta 90%. Oppijat voidaan jaotella analyyttisiin, jotka oppivat yksityiskohtien ja perusteellisen ymmärtämisen kautta, ja globaaleihin, jotka oppivat kokonaiskuvan hahmottamisen kautta. Opettajalla on tapana opettaa ym. oppimistavoista itselleen sopivalla tavalla, koska hän olettaa kaikkien oppivan niin ja tästä seuraa usein toiseen tyyppiin kuuluvien oppilaiden turhautumista, ymmärtämättömyytta ja jopa konflikteja.
On olennaista ymmärtää, että oppilaan edukationaalisten tavoitteiden onnistuneen saavuttamisen taso riippuu opetuksesta suhteessa oppilaan ominaiseen oppimistyyliin, eikä niinkään vammaan. Nykyisen konsensuksen (= yleinen mielipide, tieteen viitekehyksessä) mukaan älykkyys on monisyistä, eikä voida puhua yhdestä, yleisestä ajattelukyvyn ja informaation prosessoinnin määrästä tai tasosta.
Sternbergin älykkyyden kolmijärjestelmään kuuluu kolme perustavanlaatuista älykkyyden muotoa.
Jaotteluja voidaan tehdä eri perustein, sekä enemmän tai vähemmän suurpiirteisesti; Gardner on jakanut yleisen älykkyyden käsitteen 7 perustavanlaatuiseksi älykkyydeksi.
Hyvä oppija on Schererin mukaan utelias, sopeutuvainen, motivoitunut, hyvä ongelmanratkaisija, uutta tietoa soveltava, kapasiteettinsa kokonaan käyttävä, heikkouksiaan parantava, akateemisesti ja sosiaalisesti balanssissa (molempia, ei vain toista), jne. Mikään näistä ei ole kuurolle tai sokeallekaan mahdoton vaatimus. Heillä on siis täydet mahdollisuudet menestyä opiskelussaan.
Vienan Karjala (lehti)
Vienan Karjala on Petroskoissa vienankarjalan murteella ilmestynyt sanomalehti. Lehti määritteli itsensä "Karjalan rahvahan lehdeksi", Karjalan kansan lehdeksi. Vuoden 2014 alussa Vienan Karjala ja livvinkielinen Oma Mua yhdistyivät. }Oma Mua -nimellä jatkava lehti ilmestyy kerran viikossa vienankarjalaksi ja livvinkarjalaksi.
Ennen yhdistymistä Vienan Karjala ilmestyi kaksi kertaa kuussa. Perustamisvuosi on 1999, jolloin karjalankielinen lehdistö jaettiin kahdeksi. Vuosina 2011-13 Vienan Karjala ilmestyi neljä kertaa kuussa.
Viimeinen päätoimittaja oli Olga Melentjeva . Lehteä julkaisi Karjalan tasavallan hallitus ja Karjalan rahvahan liitto. Kustantaja oli Periodika, joka kustantaa myös Karjalan Sanomia, Oma Mua -lehteä ja Kodima-lehteä.
Vienan Karjala -lehti
Mental Retardation
Mental Retardation on Mary Beirne-Smithin, James R. Pattonin ja Shannon H. Kimin kirjoittama erityispedagogiikan oppikirja.
Kehitysvamma tarkoittaa Luckassonin määritelmän (2002) mukaan merkittävää rajoittuneisuutta sekä älyllisessä että adaptiivisessa toiminnassa, jossa se ilmenee käsitteellisissä, sosiaalisissa ja käytännöllisissä taidoissa. Vamma syntyy 18 vuoden ikään mennessä. Yleisesti kaiken ikäisten keskuudessa miesten on todettu olevan useammin kehitysvammaisia kuin naisten. 85 % kehitysvammaiseksi luokitelluista henkilöistä on lievästi kehitysvammaisia.
Yksilöillä, joilla ilmenee käyttäytymisongelmia, on suurempi todennäköisyys saada kehitysvammaisen diagnoosi. Henkilöt, jotka asuvat urbaanissa kontekstissa, saavat helpommin kehitysvammaisen luokituksen kuin henkilöt, jotka asuvat maaseutumaisemmassa ympäristössä. Kielelliset ongelmat ovat kehitysvammaisille tavallisia. Lapset, joilla ei ole verbaalisia tai viestinnällisiä taitoja, saattavat vetäytyä tai hakea huomiota epäasiallisin keinoin. Häiriökäyttäytyminen voi johtua 1) oppimisvaikeuksista johtuvasta turhautumisesta, 2) hyväksyttävän ja ei-hyväksyttävän käytöksen erottamisen vaikeudesta tai 3) muilta oppilailta saadun, häiriökäyttäytymisellä ansaitusta hyväksynnästä.
MacMillanin mukaan henkilöt, joilla on lievä kehitysvamma, ja jotka sijoitetaan selvästi kehitysvammaisten kanssa samaan sosiaaliseen ympäristöön, saavuttavat helpommin korkean sosiaalisen statuksen, koska kyseisessä kontekstissa heitä ei pidetä muita huonompina vaan päinvastoin. Kehitysvammaan liittyvät käsitykset voivat muodostua itseään toteuttaviksi ennusteiksi. Heberin mukaan epäonnistumisen pelko muuttuu usein kehälliseksi: Odotus epäonnistumisesta alentaa ponnistelun määrää; ja suorituksen vaikeustaso on alle oppilaan kapasiteetin; joten odotetusta epäonnistumisesta tulee totta.
Usein kehitysvammaiset pärjäävät normaalissa opetuksessa kevyen mukautuksen avulla. Opettajat voivat yleensä opettaa kehitysvammaisia oppilaita luokassaan erikoisopetusmateriaalien, kuten vähäsanaisen matematiikankirjan avulla.
Tampereen Ilves (salibandy)
Tampereen Ilves (salibandy) on urheiluseura Ilveksen salibandyjaosto, joka perustettiin 1995. Kaudella 2016–2017 seuran miesten edustusjoukkue pelaa II-divisioonaa.
Anne Wibble
Anne Wibble (o.s. Ohlin, 13. lokakuuta 1943 – 14. maaliskuuta 2000) oli ruotsalainen poliitikko ja ekonomisti.
Wibble valmistui ekonomiksi Tukholman kauppakorkeakoulusta ja toimi siellä sittemmin opettajana. Hän aloitti poliittisen uransa 1980-luvulla edustaen Kansanpuoluetta, jonka kaikkien aikojen tunnetuimpia hahmoja hänen isänsä Bertil Ohlin oli. Wibble valittiin valtiopäiville vuonna 1985. Hän osoitti asiantuntemustaan erityisesti talouskysymyksissä, ja 1980-luvun lopun verouudistuksessa hän oli vahvasti mukana.
Vuonna 1991 Anne Wibble nousi Ruotsin valtiovarainministeriksi. Hänen vuoteen 1994 jatkunutta ministerikauttaan leimasivat lama ja sitä seurannut valtion julkisten menojen leikkaaminen.
Wibble toimi kansanedustajana vuoteen 1997. Tuolloin hän siirtyi Ruotsin teollisuusliiton Industriförbundetin pääekonomistiksi. Julkisuudessa hän puolusti voimakkaasti Ruotsin EMU-jäsenyyttä.
Anne Wibble kuoli maaliskuussa 2000 rintasyöpään.
Jane McGonigal
Jane McGonigal (s. 1977) on merkittävä yhdysvaltalainen pelien suunnittelija ja tutkija. Hän on erikoistunut muun muassa vaihtoehtoisen todellisuuden peleihin. Hän työskenteli 2004–2006 vaihtoehtoisen todellisuuden pelejä suunnittelevassa yhtiössä muun muassa hankkeissa "I Love Bees" (2004) ja "Last Call Poker" (2005). Lisäksi hän on ollut mukana tekemässä tilauspelejä Whitney Museum of American Artille ja Los Angelesin Museum of Contemporary Artille.
McGonigal opettaa San Francisco Art Institutessa.
Gunnar af Hällström
Gustaf Hans Gunnar af Hällström (s. 13. toukokuuta 1950 Turku) on suomenruotsalainen teologi ja pappi, joka on toiminut systemaattisen teologian professorina Joensuun yliopistossa ja vuodesta 2007 Åbo Akademin dogmatiikan professorina, nyttemmin emeritus. Vuosina 1993-95 hän toimi Suomen Ateenan-instituutin johtajana.
Gunnar af Hällström on erikoistunut patristiikkaan eli varhaisten kirkkoisien elämän ja opetusten tutkimiseen. Hän on kirjoittanut aiheesta myös yleistajuisen kirjan yhdessä Anni Maria Laadon ja Juha Pihkalan kanssa (kts. Julkaisut).
Hän on suomalaisen aatelissuvun af Hällström jäsen.
Ferdinand I (Romania)
Ferdinand I (24. elokuuta 1865 Sigmaringen – 20. heinäkuuta 1927 Sinaia) oli Romanian kuningas vuodesta 1914 kuolemaansa saakka.
Ferdinand oli Hohenzollern-Sigmaringenin prinssi Leopoldin ja Portugalin prinsessa Antonian poika. Vuonna 1889 Ferdinandin setä, Romanian ensimmäinen kuningas Kaarle I, adoptoi Ferdinandin tehden tästä kruununperijänsä. Ferdinand nousi Romanian valtaistuimelle Kaarle I:n kuoltua elokuussa 1914, vain hieman sen jälkeen kun ensimmäinen maailmansota oli puhjennut.
Saksalaissyntyinen kuningas onnistui aluksi pitämään Romanian suursodan ulkopuolella, mutta elokuussa 1916 Ferdinand liitti maansa ympärysvaltojen rintamaan. Suurten vastoinkäymisten jälkeen sota kääntyi lopulta Romanialle menestykseksi. Keskusvaltojen ja Venäjän romahdettua vuonna 1918 Bessarabia, Bukovina ja Transilvania liitettiin Romaniaan. Ferdinandia juhlittiin maan yhdistäjänä, ja 1922 hänet kruunattiin symbolisesti uudelleen Alba Iuliassa kaikkien romanialaisten kuninkaaksi.
Ferdinand kuoli Sinaiassa 1927. Uudeksi kuninkaaksi tuli hänen vasta kuusivuotias pojanpoikansa Mikael, jonka puolesta maata johti kolmehenkinen holhoojahallitus.
Ferdinand avioitui 1893 Edinburghin prinsessa Marian (1875–1938) kanssa, ja he saivat kuusi lasta:
Pentti Pöyhönen
Pentti Pöyhönen (28. elokuuta 1925 Helsinki – 5. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän toimi Helsingin yliopiston kansantaloustieteen professorina lähes 30 vuotta ja oli ensimmäinen ekonometrian edustaja Suomessa.
Pöyhönen kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseon sotilaslinjalta vuonna 1945. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1951 ja tohtoriksi vuonna 1956. Hän työskenteli Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen tutkimusinsinöörinä vuosina 1953–1958. Hänet nimitettiin Helsingin kauppakorkeakoulun ekonometrian dosentiksi vuonna 1958. Helsingin yliopiston kansantaloustieteen varsinaiseksi professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1959 ja tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Pentti Pöyhönen oli ensimmäinen ekonometrian edustaja Suomessa. Hänen väitöskirjansa käsitteli asuntomarkkinoita ja oli tärkeältä osaltaan vakiinnuttamassa ekonometrista tutkimussuuntaa Suomeen. Hänen toinen keskeinen tutkimusalansa oli ulkomaankauppa ja taloudellinen integraatio. Ulkomaankaupan tutkimiseen hän perehtyi Stanfordin yliopistossa Kaliforniassa vuosina 1964–1965.
Pöyhönen julkaisi muun muassa tilastotieteen perusoppikirjan valtiotieteen opiskelijoille. Hänen viimeinen julkaisunsa oli vuonna 1995 ilmestynyt Helsingin yliopiston kansantaloustieteen laitoksen historiikki.
Chingola
Chingola on kaupunki Sambiassa. Vuonna 2000 siellä oli 147 448 asukasta.
Chingolassa sijaitsee Nchangan avolouhos, joka on maailman toiseksi suurin avolouhos. Sieltä louhitaan kuparia. Kaivos on tuonut alueelle varakkuutta, mutta myös ympäristöuhkia. Vuonna 2006 kaivostominta jouduttiin keskeyttämään, kun se sotki 50 000 asukkaan juomaveden.
Chingola sijaitsee Lusakan pohjoispuolella lähellä Kongon demokraattisen tasavallan rajaa. Kaupungissa on lentoasema, ICAO-koodi CGJ.
Gre-No-Li
Gre-No-Li on yhteisnimitys ruotsalaisille jalkapalloilijoille Gunnar Grenille, Gunnar Nordahlille ja Nils Liedholmille, jotka pelasivat 1950-luvulla italialaisessa AC Milanissa.
Gren, Nordahl ja Liedholm johdattivat Ruotsin kultaan vuoden 1948 olympialaisissa. Nordahl siirtyi ensin AC Milaniin vuonna 1949 ja Gren sekä Liedholm seurasivat pian perässä. Yhdessä he muodostivat legendaariseen asemaan nousseen hyökkäyskolmikon, jolle italialainen toimittaja antoi nimen "Gre-No-Li". He olivat avainasemassa Milanin nousuun takaisin huipulle. Kolmikon johdolla Milan voitti vuonna 1951 ensimmäisen mestaruutensa 44 vuoteen. Toinen mestaruus tuli 1955, ja Nordahl voitti Serie A:n maalikuninkuuden viidesti. Liedholm voitti mestaruuden vielä kahdesti 1957 ja 1959 Grenin ja Nordahlin lähdettyä.
Kabwe
Kabwe on kaupunki Sambiassa. Vuonna 2000 siellä oli 176 758 asukasta.
Kabwen siirtomaa-aikainen nimi oli Broken Hill. Se perustettiin kaivoskaupungiksi 1902, kun Broken Hill -kukkulasta löytyi lyijyä ja sinkkiä.
Kabwe sijaitsee maan keskiosassa, Lusakasta pohjoiseen.
Luanshya
Luanshya on kaupunki Sambiassa. Vuonna 2000 siellä oli 115 579 asukasta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Ndolan ja Kitwen eteläpuolella.
Luanshya perustettiin kaivoskaupungiksi 1900-luvun alkupuolella, kun alueelta löytyi kuparia. Sieltä louhitaan myös kobolttia. 1900-luvun lopulla kaupunkia koetteli lama, kun kuparintuotanto kävi kannattamattomaksi.
Mbeya
Mbeya on kaupunki Tansaniassa. Vuonna 2002 siellä oli 232 596 asukasta.
Mbeya sijaitsee maan lounaisosassa lähellä Sambian rajaa. Se sijaitsee ylängöllä 1700 metrin korkeudessa. Se perustettiin 1920-luvulla kultakaivoskaupungiksi, kun alueella riehui kultakuume. Kaupunkiin vedetty rautatielinja houkutteli seudulle uudisasukkaita perustamaan suuria maatiloja.
Tansanian ylimmässä jalkapallosarjassa, Vodacom Premium Leaguessa, Mbeyaa edustavat joukkueet Mbeya City ja Prisons FC.
Bahtšisarai
Bah’tšysarai (, , ) on kaupunki ja Bahtšysarain piirin hallintokeskus Krimin niemimaan eteläosissa, Simferopolin ja Sevastopolin puolivälissä.
Kaupungissa asui vuoden 2013 alussa 26 482 henkeä. Koko Bahtšysarain piiriin asukasluku oli 32 866 henkeä, johon kuului kaupungin ohella kolme kaupunkityyppistä taajamaa ja runsas 3 000 maaseutuasukasta.
Kaupunki oli muinoin tataarien muodostaman Krimin kaanikunnan pääkaupunki. Paikka on antanut nimensä Aleksandr Puškinin runoelmalle "Bahtšisarain suihkulähde", jonka hän kirjoitti 1823.
Bahtšisarai mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kerran 1502, mutta ympäröivässä Tšuruk-su-joen laaksossa oli ollut merkittävää asutusta jo toistatuhatta vuotta. Kaani Sahib I Giray perusti tukikohtansa ja palatsinsa alueelle 1532, mistä lähtien Bahtšisarai toimi Krimin kaanikunnan pääkaupunkina ja Krimin tataarien kulttuurin keskuksena. Venäjän imperiumi laajentui Krimille 1783, minkä jälkeen Bahtšisarai menetti merkityksensä ja itsenäisyytensä. Tataarikulttuuri kukoisti alueella kuitenkin vielä pitkään, kunnes heidät pakkosiirrettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan ja muualle 1944. Toimenpidettä kutsutaan tataarien keskuudessa nimellä "Sürgün".
Simferopolista Sevastopoliin kulkeva valtatieyhteys (M26), samoin kuin samansuuntainen Ukrainan rautateiden rautatiekin, kulkevat Bahtšisarain kautta.
Mufulira
Mufulira on kaupunki Sambiassa. Vuonna 2000 siellä oli 122 336 asukasta.
Mufulira perustettiin kaivoskaupungiksi 1930-luvulla. Se on edelleen huomattava kuparin tuottaja. Kaivos on tuonut alueelle varakkuutta, mutta myös ympäristöuhkia. Tammikuussa 2008 kaivostoiminnan jätevesien pelättiin pilanneen juoma- ja kasteluvedet alueella. Vuonna 2006 läheisessä Chingolassa oli samantyyppinen onnettomuus.
Mufulira sijaitsee Lusakan pohjoispuolella 16 km:n päässä Kongon demokraattisen tasavallan rajasta. Chingolaan menee päällystetty maantie, matkaa on 55 km. Sambian kolmas presidentti Levy Mwanawasa syntyi Mufulirassa.
S/S Wipunen
S/S Wipunen on suomalainen höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1907 Paul Wahl & Co:n telakalla Varkaudessa. Aluksen rakennutti Oy Gust Ranin huolehtimaan yhtiön teollisuuslaitosten tarvitsemien halkojen kuljetuksista ja tukkukaupan tavaroiden proomukuljetuksista Saimaalla. Kuljetukset hinaaja Wipunen hoiti vetämällä tavallisesti 3-4 haloilla ja tukkutavaralla lastattua proomua.
Ammattiliikenteessä Wipunen toimi vuoteen 1969 asti, jonka jälkeen alus on toiminut muotoon Lignell & Piispanen nimensä muuttaneen alkuperäisen rakennuttajansa Oy Gust Raninin edustusaluksena. Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Artists Rifles
Artists Rifles (alun perin Artists' Rifles, mutta heittomerkistä luovuttiin 1937) on Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien vapaaehtoisrykmentti, jonka nimeä kantaa nykyään 21 Special Air Service Regiment (Artists) (Reserve).
Rykmentti muodostettiin 1859, osana suurta vapaaehtoisliikettä Ison-Britannian pelätessä Napoleon III:n mahdollista invaasiota. Sen perusti lordi Peel taideopiskelija Edward Sterlingin idean pohjalta ja se koostui ammattilaistaidemaalareista, muusikoista, näyttelijöistä, arkkitehdeista ja muista luovien alojen taitajista. Se perustettiin helmikuussa 1860 nimellä 38th Middlesex (Artists) Rifle Volunteer Corps ja sen päämajaksi tuli Burlington house. Ensimmäiset komentajat olivat molemmat taidemaalareita: Henry Wyndham Phillips ja Frederic Leighton. Pataljoonan kokoinen Artists Rifles osallistui ensimmäistä kertaa sotatoimiin buurisodassa 1900-luvun ensimmäisinä vuosina.
Ensimmäisen maailmansodan aikana se toimi aluksi koulutuspataljoonana, kunnes pääsi osallistumaan taisteluihin Ranskassa 1917–1918. Siitä tuli noissa taisteluissa raskaimmat tappiot kärsinyt pataljoona. 1920-luvun alussa siitä tehtiin rykmentti nimellä 28th County of London Regiment. Toisen maailmansodan ajan yksikkö toimi koulutusrykmenttinä, eikä osallistunut taisteluihin. Se lakkautettiin pian sodan jälkeen 1945, mutta perustettiin osaksi maahanlaskujoukkoja jälleen vuonna 1947.
Grundström
Groundstroem, Groundström tai Grundström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Megasoma
Megasoma on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva suku.
Suvun nimityksen vanhoja synonyymejä ovat olleet "Megalosoma" (Carl Hermann Conrad Burmeister, 1847), "Megasominus" (Thomas Casey, 1915) ja "Lycophontes" (Philipp Bruch, 1910).
Oryctini
Oryctini on kovakuoriaisten ("Coleoptera") tribus, joka kuuluu lehtisarvisten ("Scarabaeidae") heimoon.
Oryctes
Oryctes on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva suku.
Miguel Muñoz -palkinto
Miguel Muñoz -palkinto () on Espanjan jalkapalloilussa kauden parhaalle valmentajalle myönnettävä palkinto, jota urheilulehti "Marca" on jakanut kaudesta 2005–2006 lähtien. Palkinto on nimetty legendaarisen Real Madrid -valmentaja Miguel Muñozin mukaan.
Palkinto pohjautuu "Marcan" omaan pisteytysjärjestelmään: jossa valmentajalle annetaan pisteitä 1–3 jokaisesta ottelusta, hänen joukkueensa esitysten mukaan. Valmentaja, jolla on eniten pisteitä kauden päätyttyä voittaa palkinnon.
Mäki (täsmennyssivu)
Mäki voi tarkoittaa seuraavia:
Kuopion Reippaan Voimistelijat
Kuopion Reippaan Voimistelijat on kuopiolainen voimisteluseura. Se jatkaa vuonna 1906 perustetun Kuopion Reipas Ry:n perinteitä. Kuopion Reippaan Voimistelijat on ainut alkuperäisen seuran perinnäisseuroista, joka on säilyttänyt nimessään Kuopion Reipas läpi aikojen, ja näin yhteyden alkuperäiseen seuraan.
Seura sai alkunsa vuonna 1906, kun Kuopion Raittiusseuran Miesvoimistelijat, Kuopion Voimistelijat ja Rautatieläisten voimisteluseura päättivät yhdistyä. Tällöin nimeksi tuli Kuopion Reipas. Kuopion Reippaan ohjelmassa olivat hiihto, paini, yleisurheilu, voimistelu ja jalkapallo.
Vuoden 1918 tapahtumien jälkeen Kuopion Reippaan yleisseura hajosi. Uusina seuroina muodostuivat vuonna 1920 Kuopion Urheilu-Veikot, vuonna 1923 Kuopion Palloseura ja vuonna 1930 Puijon Hiihtoseura. Jäljelle jäänyt Naisjaosto tahtoi säilyttää Reippaan nimen ja otti nimekseen Kuopion Reippaan Naisvoimistelijat ry:n. 2000-luvulla seura päätti palata juurilleen. Miesvoimistelijoiden kiinnostuksen seurauksena seura päätti muuttaa nimensä Kuopion Reippaan Voimistelijat Ry:ksi. Seuralla on noin 1 300 jäsentä ja se on suurin Kuopion suurin liikuntaseura jäsenmäärältään.
Vuosina 1906–1907 Suomen ensimmäinen yleisurheilun olympiavoittaja, kuopiolainen juoksija Hannes Kolehmainen edusti Kuopion Reipasta, ennen kuin perusti veljensä kanssa kilpailevan urheiluseuran Kuopion Riennon.
Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti
Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti oli vuosina 1992–2012 toiminut Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen kansainvälinen tukiyksikkö, joka perustettiin Neuvostoliittoinstituutin seuraajaksi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Instituutin tehtävä oli parantaa Euroopan maiden keskinäistä ymmärrystä edistämällä monenkeskistä kulttuuriyhteistyötä EU-maiden sekä Venäjän, Ukrainan ja Valko-Venäjän välillä. Instituutti toimi kulttuurin ja taiteen kentässä kotimaassa sekä lähialueilla luoden kansainvälisiä verkostoja ja toimien tiedonvälittäjänä. Instituutille tärkeitä lähialueita olivat EU ja Pohjoisen ulottuvuuden alue sekä itäslaavilainen kulttuuripiiri.
Venäjän ja Itä-Euroopan instituuttia edeltänyt Neuvostoliittoinstituutti perustettiin vuonna 1947 edistämään kulttuuri- ja tiedeyhteistyötä Suomen ja silloisen Neuvostoliiton välillä. Uuden instituutin tehtävät säädettiin asetuksella vuonna 2001:Instituutti tarjosi tiedotus-, konsultointi- ja hankevalmistelupalveluita luovien alojen toimijoille ja osallistuu kotimaisiin monikulttuurisiin hankkeisiin Venäjältä ja Itä-Euroopasta muuttaneiden kulttuuripalvelujen vahvistamiseksi. Lisäksi instituutti osallistui kulttuurin lähialueyhteistyöhön sekä EU:n, Venäjän ja Itä-Euroopan väliseen kulttuuriyhteistyöhön ja toimeenpani pohjoisen ulottuvuuden kulttuurikumppanuushankkeita luovien alojen kilpailukyvyn vahvistamiseksi. Instituutti ylläpiti myös Venäjän, Ukrainan ja Valko-Venäjän kulttuuriin ja yhteiskuntaan erikoistunutta kirjastoa. Instituutin tehtävät vaihtelivat kulttuurisuhteiden keskusvirastosta kulttuurivaihdon ja kielistipendien koordinoimiseen.
Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti muutti vuonna 1993 Eirasta Tilastokeskuksen entisiin tiloihin Annankadulle (myöh. Antinkatu 1).
Instituutin lakkauttamisesta ja sen toimintojen liittämisestä muihin virastoihin ja laitoksiin keskusteltiin runsaasti varsinkin 2000-luvulla mm. erilaisissa työryhmissä. Esimerkiksi vuoden 2007 valtion talousarvioesityksessä sille myönnettiin määrärahat vain puoleksi vuodeksi, jonka jälkeen se oli määrä lakkauttaa. Eduskunta kuitenkin hylkäsi esityksen. Vuonna 2008 instituutin toiminta linjattiin uudelleen. Viimein vuoden 2012 lopussa se asiaa pohtineen työryhmän esityksestä lakkautettiin ja sen toiminnot, lähinnä venäjänkielinen kirjasto siirrettiin perustetulle Cultura-säätiölle . Samalla kirjastopalvelut muuttivat Espoon Leppävaaran Sello-keskukseen.
Instituutin johtajana toimivat ensin Valdemar Melanko ja sitten Kirsti Sutinen.
Mort Walker
Addison Morton ”Mort” Walker (3. syyskuuta 1923 El Dorado, Kansas – 27. tammikuuta 2018 Stamford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä. Hänet tunnetaan erityisesti sanomalehtisarjakuvien "Masi" (1950–) sekä "Pirkko ja Pentti" (1954–) luojana. Walker toimi sarjakuviensa parissa yhtäjaksoisesti yli 65 vuoden ajan.
Walkerin isä oli arkkitehti ja hänen äitinsä sanomalehden kuvittaja. Hän varttui Missourin Kansas Cityssä. Walker myi jo kouluaikoinaan piirroksiaan lehdille ja hänet palkattiin 18-vuotiaana Hallmarkille onnittelukorttien suunnittelijaksi. Toisen maailmansodan aikana hänet kutsuttiin Yhdysvaltain armeijaan, jossa hän palveli neljä vuotta ja yleni sotamiehestä luutnantiksi. Hän oli sodan aikana Italiassa tiedustelu-upseerina ja myöhemmin sotavankileirin komentajana. Palattuaan siviiliin Walker valmistui vuonna 1948 Missourin yliopistosta. Sen jälkeen hän toimitti Dell-yhtiön sarjakuvalehtiä ja myi lisää piirroksiaan lehdille.
Walker kehitti 1940-luvun lopulla "The Saturday Evening Postin" toimittajan John Baileyn pyynnöstä sarjakuvan Spider-nimisestä laiskasta ja velmusta yliopisto-opiskelijasta. Hän vaihtoi myöhemmin hahmon nimeksi Beetle Bailey, poimien sukunimen kyseiseltä toimittajalta. Korean sodan puhjettua vuonna 1950 Walker siirsi hahmon armeijaan ja näin syntyi "Masi", joka pääsi King Features Syndicate -sarjakuvasyndikaatin levitykseen. Suurmenestykseksi kohonnut sarja ilmestyi parhaimmillaan 1 800 sanomalehdessä. Sarjan piirtäminen siirtyi vähitellen Walkerin pojille Brian ja Greg Walkerille, jotka osallistuivat sen tekemiseen 1970-luvulta alkaen, mutta Walker oli mukana sen käsikirjoittamisessa kuolemaansa asti. King Featuresin mukaan Walker teki pidemmän uran kuin kukaan toinen itse luodun strippisarjakuvan tekijänä.
Walkerin kanssa yhteistyötä tehneitä sarjakuvantekijöitä olivat muun muassa Dik Browne, Jerry Dumas, Bob Gustafson ja Bud Jones. Brownen kanssa Walker kehitti suositun sarjakuvan "Pirkko ja Pentti" (Hi and Lois) ja Dumasin kanssa sarjan "Sami ja Siilo" (Sam and Silo). Walkerin muista strippisarjoista menestykseen ylsi myös "Masan arkki" (Boner´s ark). Myös hänen kuusi lastaan ovat työskennelleet hänen studiossaan.
Walker sai työstään lukuisia palkintoja, kuten National Cartoonists Societyn myöntämän Reuben-palkinnon vuonna 1954. Yhdysvaltain puolustusministeriö myönsi hänelle vuonna 2000 Distinguished Civilian Service -mitalin, joka on korkea-arvoisin siviileille myönnettävä sotilaallinen ansiomerkki. Walker perusti vuonna 1974 Connecticutin Greenwichiin International Museum of Cartoon Art -nimisen sarjakuvamuseon, joka toimii nykyään Ohion osavaltionyliopiston yhteydessä osana toista museota.
Saarenmaan-Läänemaan hiippakunta
Saarenmaan hiippakunta oli itsenäinen valtio Virossa. Hiippakunta itsenäistyi Saksalaisesta ritarikunnasta ja se oli yksi Liivinmaan liiton viidestä valtiosta. Hiippakunnan itsenäisyys loppui kun sen viimeinen piispa myi sen Tanskalle vuonna 1560.
Florentiini
Florentiini () on suuri, keltainen 137,27 karaatin (27,454 g) timantti. Siihen hiottiin yhtenä ensimmäisistä timanteista säännollinen fasettipinta, jossa on 126 viistettä.
Kivi hiottiin 1400-luvulla Bruggessä. Timantti myytiin alun perin yhdellä floriinilla (noin 6 euroa). Tarinat siitä alkoivat vuonna 1477, kun taistelussa kaatuneen Burgundin herttuan Kaarle Rohkean kerrottiin kantaneen sitä. Ensimmäinen selvästi dokumentoitu maininta timantista on vuodelta 1657. Silloin Florentiini oli vauraan firenzeläisen Medicin suvun hallussa. Seuraavaksi timantti siirtyi Lothringenin herttualle Franz III Stefanille vuonna 1736. Kun hänen tyttärensä Marie Antoinette meni naimisiin Ranskan kuninkaan Ludvig XVI:n kanssa, hän sai Florentiinin isältään häälahjaksi. Seuraavaksi Florentiini putkahti esille Ranskan keisari Napoleon I:n liittyessä naimakaupalla Habsburgien sukuun. Napoleon antoi vaimolleen Marie-Louiselle Florentiinin häälahjaksi. Timantti palasi jälleen Habsburgeille. Se istutettiin kiinni Habsburgien kruunuun, jossa se pysyi vuoteen 1888 saakka. Vuonna 1918 keisarikunta luhistui ja keisariperhe pakeni jalokivet mukanaan. Heidän oli pakko käyttää myydessään timanttia välikättä. Välikäsi kuitenkin katosi mukanaan Florentiini. 1920-luvulla Yhdysvalloissa se hiottiin uudelleen.
Sinikeltamalawinahven
Sinikeltamalawinahven ("Pseudotropheus saulosi") on afrikkalaisessa Malawijärvessä elävä endeeminen kirjoahvenlaji. Lajia tavataan järvestä ainoastaan yhdeltä kivikkoiselta riutalta, minkä vuoksi se luokitellaan vaarantuneeksi.
Sinikeltamalawinahven koiras saavuttaa noin 8,6 cm pituuden. Koiras on väritykseltään musta sinisin pystyraidoin, naaras on suomupeitteeltään kirkkaan keltainen. Poikaset ovat pieninä keltaisia ja saavat kasvaessaan aikuisvärin. Hallitseva koiras on väreiltään kirkkain.
Sinikeltamalawinahven koirailla on omat alueensa ja erityisesti johtava koiras jahtaa muita samassa akvaariossa olevia koiraita ja toisinaan myös naarassinikeltamalawinahvenia. Jotta johtavan koiraan aggressio ei kohdistuisi vain yhteen yksilöön, samassa akvaariossa tulisi pitää vähintään kuutta lajin edustajaa.
Sinikeltamalawinahvenet viihtyvät vedessä, jonka lämpötila on 23–27 °C ja pH 7,4–8,4. Ravintonaan laji käyttää pääasiassa leviä.
Axium
Axium on missourilainen hard rock -yhtye, jonka David Cook perusti 1999. David Cook toimi solistina yhtyeen hajoamiseen 2006 saakka.
Yhtye luokitellaan post-grunge ja hard rock -genreihin. Se toimi aktiivisena vuosina 1999-2006.
Clauden lasi
Clauden lasi eli Clauden peili ( tai " Black mirror") on ranskalaisen 1600-luvun maisemamaalarin Claude Lorrainin mukaan nimetty maiseman tarkasteluväline, optinen laite näkymän tarkasteluun. Sitä käyttivät niin maisemaa havainnoivat piirtäjät ja taidemaalarit kuin maisemia ihailevat matkailijatkin 1700- ja 1800-luvuilla.
Clauden lasit ovat tavallisesti hieman kämmenen kokoa suurempia, pyöreitä, soikeita, neliön- tai suorakaiteen muotoisia hieman kuperia, tummennettuja peilejä. Ne tehtiin matkailua varten, joten tavallisesti peili on rasiassa, joka on varustettu saranoidulla kannella. Joidenkin peilien kehykset on pehmustettu kankaalla.
Havaittuaan erityisen pittoreskin maiseman matkailija otti esille Clauden lasin, kääntyi selin maisemaan ja tarkasteli sitä laitteen avulla. Laite rajasi näkymän ja antoi sen reunoille hieman utuisen sävyn. Tummennettu peili antoi valaistuksen mukaan maisemasta hieman hämyisän vaikutelman, yksinkertaistaen ja pelkistäen maiseman ja näkymän sellaiseksi, että värisävyjen siirtymä oli pehmeä. Laitteen avulla saatiin siis esille niitä esteettisiä ominaisuuksia maisemasta, jota kutsuttiin pittoreskeiksi tai maalauksellisiksi.
Laitteita käytettiin varsinkin Britanniassa, Euroopan mantereella ja Pohjois-Amerikassa matkoilla, joilla etsittiin pittoreskejä maisemia. Englannissa varsinkin Walesin Wye-joen laakso ja luoteisenglannin Lake District tulivat suosituiksi maisemamatkailun kohteiksi. Matkailijat saattoivat pysähtyä erityisillä maisemien katseluun rakennetuilla ”asemapaikoilla” (karttoja ja laseja sai ostaa optikoilta, asemapaikoilta tai matkailijoiden pysähdyspaikoilta), kääntää selkänsä näkymälle ja tarkastella lasin kehystämää ja muuntamaa maisemaa.
Clauden lasi liittyy läheisesti 1700-luvulla kehitettyihin ja yleistyneisiin subliimin ja pittoreskin esteettisiin kategorioihin. Subliimin kokeminen liitettiin maisemiin, ja varsinkin englantilaisessa estetiikassa pittoreskin käsite yleistyi ja laajeni maisemamaalauksesta myös puutarhan- ja maisemansuunnitteluun. Ajan esteettisen arvostuksen mukaan ”paljaalla silmällä” katsottua maisemaa pidettiin karkeana, ja näkymän tarkastelijoiden suotiin kuvitella, että vulgaarin luonnon asemesta he katsoivatkin kaunista maalausta.
Clauden peilejä on käytetty myös krystallomantiassa.
Clauden lasia pidetään nykyisin laitteena, joka on virtuaalitodellisuuden esihistoriaa. Tutkija-taiteilijapariskunta Suzanne Matheson ja Alex McKay ovat tutkineet Clauden lasin historiaa ja tehneet siitä uusia sovelluksia. Tinternin luostariin Walesissa, Englannissa on kohdistettu suuri 40 tuumaa leveä Clauden lasi, josta heijastuvaa kuvaa välittää web-kamera.
Dietmar Hopp
Dietmar Hopp (s. 26. huhtikuuta 1940) on saksalainen miljardööri ja yksi SAP-ohjelmistoyhtiön perustajista.
Hopp on bundesliigajoukkue TSG 1899 Hoffenheimin merkittävin rahoittaja. Vielä 1990-luvulla alasarjoissa pelannut kyläseura, jossa Hopp itsekin on pelannut, nousi hänen rahallisella tuellaan vuonna 2008 sensaatiomaisesti Saksan ylimmälle pääsarjatasolle Bundesliigaan. Forbes-lehden mukaan Hoppin varallisuus on noin miljardia Yhdysvaltain dollaria. Hopp on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Eidgenössische Konstruktionswerkstätten
Eidgenössischen Konstruktionswerkstätten (EFW) oli Sveitsin valtion omistama lentokonetehdas. 
Se perustettiin vuonna 1915, jolloin lentokoneiden tuonti oli vaikeaa. Sen toimint perustui yhteistyöhön Eidgenössische Technische Hochschule Zürich-korkeakoulun kanssa,
Se toimipaikat olivat Thun, Dübendorf ja Emmen, joissa oli myös Sveitsin ilmavoimien tukikohdat.
Yhtiön pääsuunnittelija oli vuodet 1915-1929 August Haefeli.
Mustikkamaa
Mustikkamaa () on noin 36 hehtaarin laajuinen, viheralueena oleva saari Helsingin keskustan itäpuolella. Se sijaitsee Kruunuvuorenselän pohjoisosassa Kulosaaren ja Korkeasaaren välissä. Yhdessä viereisen Korkeasaaren ja muutamien pienempien saarten kanssa se muodostaa Mustikkamaa–Korkeasaari-nimisen kaupunginosan.
Mustikkamaa on ollut Helsingin kaupungin omistuksessa kaupungin perustamisesta saakka, jolloin Kustaa Vaasa lahjoitti sen kaupungille samoin kuin läheiset Sompasaaren ja Korkeasaaren. Nämä saaret sijaitsivat tuolloin Vantaanjoen suulle perustettuun kaupunkiin johtavan vesiväylän varrella.
Vuonna 1921 saaresta muodostettiin kansanpuisto. Nykyisin siitä käytetään nimitystä ulkoilupuisto. Mustikkamaalla sijaitsee vuonna 1921 rakennettu kesäravintola, kesäteatteri, ulkoiluteitä, uimaranta ja neljä tenniskenttää.
Kulosaaresta johtaa vuonna 1964 rakennettu silta Mustikkamaalle. Vuonna 1973 rakennettiin myös silta Mustikkamaalta Korkeasaareen. Kalasataman uudelta asuinalueelta (Sompasaaresta) johtaa Mustikkamaalle vuonna 2016 avattu kevyen liikenteen silta, jonka nimi on Isoisänsilta. Ennen siltojen rakentamista Mustikkamaalle oli vesiliikenneyhteys Hakaniemen torilta, mutta se ei ole enää käytössä. Saaren Kulosaaren-puoleisella rannalla on laaja pysäköintialue etupäässä Korkeasaaressa kävijöitä varten. Saarelle johtaa myös Rautatientorilta bussilinja 16.
Saaren nimi on aikoinaan esiintynyt myös muodossa "Blåbersholmen", ja myös Mustikkamaan ja Kulosaaren välisestä salmesta (nykyisestä Hopeasalmesta) on käytetty nimeä "Blåbersssundet". Koska marjojen nimet Uudenmaan vanhassa paikannimistössä ovat harvinaisia, muutamat tutkijat ovat arvelleet, että nimi olisi alun perin ollut "Blåbergsholmen", mikä viittaisi saaren kallioiden sinertävään väriin. Tämän vuoksi saaresta käytettiin 1900-luvun alussa suomeksi nimeä "Sinivuorenmaa".
Mustikkamaan alla sijaitsee kolme vuonna 1982 louhittua luolaa, joissa varastoitiin polttoöjyä vuoteen 1999 asti. Helen aikoo rakentaa kahteen yhdistettyyn luolaan Suomen suurimman kaukolämpövaraston. Vesijohtovedellä täytettävän lämpövaraston on tarkoitus valmistua vuonna 2021.
Thomas Richard Miles
Thomas Richard Miles eli T. R. Miles (11. maaliskuuta 1923 – 11. joulukuuta 2008) oli brittiläinen Bangorin yliopiston psykologian emeritusprofessori. Hän ansioitui erityisesti dysleksian tutkimisessa, ja hän kirjoitti aiheesta useita kirjoja.
Miles perusti Bangorin yliopiston dysleksiayksikön ja loi Bangorin dysleksian diagnosointitestin.
Robert Chase
Robert Chase on fiktiivinen hahmo House-televisiosarjassa. Häntä näyttelee Jesse Spencer.
Chase on ihastunut kollegaansa Allison Cameroniin.
Eric Foreman
Eric Foreman on fiktiivinen hahmo House-televisiosarjassa. Häntä näyttelee Omar Epps.
Foremanissa on johtaja-ainesta, ja Lisa Cuddy määräsikin tämän hetkeksi Housen pomoksi. Foremanin vihjaillaan usein olevan paljon Housen kaltainen ihminen ja lääkäri. Hän on Housen tapaan viiltävän rehellinen ja suorapuheinen, eikä miesten egojen koollakaan ole suurta eroa.
Bangorin yliopisto
Bangorin yliopisto (, ), aiemmin University College of North Wales (UCNW, ) tai University College, Bangor (UCB, ) on brittiläinen yliopisto, joka sijaitsee Bangorin kaupungissa Gwyneddin kreivikunnassa Pohjois-Walesissa. Yliopisto kuului aiemmin Walesin yliopistoon ja tunnettiin nimellä University College of North Wales. 1. syyskuuta 2007 alkaen se on ollut itsenäinen yliopisto, mutta myöntää oppiarvot toistaiseksi Walesin yliopiston nimissä.
Yliopisto on perustettu 1884 nimellä University College of North Wales.
Jakovlev UT-1
Jakovlev UT-1 (УТ-1) oli neuvostoliittolainen yksipaikkainen sotilaskoulukone, joka oli käytössä vuodesta 1937 aina 1940-luvun loppuun asti. Koneita valmistettiin 1 241 kappaletta vuosina 1937–1940.
Sväng
Sväng on suomalainen huuliharppukvartetti, joka soittaa pääasiassa omaa tuotantoaan. Balkan-rytmejä, kansanmusiikkia, ragtimea ja tangoja soittava yhtye perustettiin 2003 ja se julkaisi ensilevynsä "Sväng" seuraavana vuonna. Kvartetin ilmaisuvoimainen ja monipuolinen huuliharppumusiikki saavutti nopeasti kulttimaineen Suomessa ja ulkomailla. Sväng on kotimaan lisäksi esiintynyt yli 20 maassa. Svängin toinen äänite "Jarruta" julkaistiin maaliskuussa 2008. "Sväng plays Chopin" sekä "Schladtzshe!" julkaistiin vuonna 2010 ja "Karja-La" vuonna 2014.
Yhtyeessä soittavat
Kauhajoen kotiseutumuseo
Kauhajoen kotiseutumuseo on Kauhajoen keskusta-alueella, Sanssin koulun välittömässä läheisyydessä sijaitseva museorakennus. Nykyiselle paikalleen museo on siirtynyt 14 paikanvaihdoksen jälkeen. Museossa on muun muassa maatalouteen, juhliin ja ruoanvalmistukseen liittyvää esineistöä. Museossa on paljon pysyviä ja vaihtuvia näyttelyitä, joihin voi tutustua sovittuina ajankohtina tai museon ollessa yleisesti avoinna.
Plague of Butterflies
Plague of Butterflies on Swallow the Sunin minialbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2008. Albumilla on nimikkoraidan lisäksi -demon sisältö.
Albumin ensimmäinen raita koostuu kolmesta osasta, jotka ovat "Losing the Sunsets", "Plague of Butterflies" ja "Evael 10:00". Teos oli sävelletty balettia varten, mutta projektin peruunnuttua yhtye päätti julkaista musiikin levyllä.
Albumi ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 1.
Sanssin koulu
Sanssin koulu on Kauhajoella sijaitseva peruskoulu, jossa oli vuosiluokat 1–6. Sanssin koulu sijaitsee Kauhajoen ydinkeskustassa, ja sinne kuljetettiin oppilaita myös sivukylien kouluista, joissa järjestetiin opetusta vain luokille 1–4. Sanssin koulun toiminta siirtyi kokonaisuudessaan Kauhajoen uuden koulukeskuksen tiloihin 1. elokuuta 2010 alkaen.
Eduskunta kokoontui Sanssin koulun tiloissa ollessaan Helsingistä evakossa talvisodan aikana 5. joulukuuta 1939 – 12. helmikuuta 1940, ja koulussa onkin tapauksen muistona Eduskuntasalimuseo. Koulussa ehdittiin pitää 34 täysistuntoa. Museo peruskorjattiin vuonna 2006. Eduskuntasalimuseo on Eduskuntatalon ja Sibelius-akatemian (R-talon konserttisali 2015-2017) lisäksi ainoa jäljellä oleva eduskunnan historiallinen kokoontumistila. Tilasta aiottiin tehdä koulun kirjasto. Aiemmin se oli toiminut liikuntasalina.
Varoituskolmio
Varoituskolmio on auton varusteisiin kuuluva punainen, valoa heijastava kolmion muotoinen esine. Jos auto on mennyt epäkuntoon tai joudutaan muusta pakottavasta syystä pysäyttämään ajoradalle niin, että siitä voi olla vaaraa liikenteelle, varoituskolmio on muiden tienkäytäjien varoitettamiseksi asetettava tielle auton taakse. Se on sijoitettava riittävän etäälle pysähtyneestä autosta, jotta muut kuljettajat voivat havaita sen ajoissa. Varoituskolmiossa on oltava riittävän tukeva jalusta, jotta ohi ajavan liikenteen aiheuttama ilmavirta ei kaada sitä.
Suomessa varoituskolmio tuli vuonna 1967 pakolliseksi varusteeksi kaikkiin autoihin, joiden kokonaismassa ylitti 3 500 kg. Vuodesta 1972 se on ollut pakollinen kaikissa moottoriajoneuvoissa, joiden kokonaismassa ylittää 500 kg. Autolle ja siihen kytketylle perävaunulle on oltava kummallekin oma varoituskolmio. Varoituskolmion on oltava Autorekisterikeskuksen hyväksymää mallia. Suomessa on käytössä kahdenlaisia varoituskolmioita: vanhempi tyyppi, jossa keskiosa on valkoinen tai kokonaan poistettu, ja uudempi kansainvälinen malli, jonka keskiosassa on päiväloistevärillä varustettu reunus. Vuonna 1985 ja sen jälkeen käyttöön otettujen ajoneuvojen varoituskolmion on oltava uudempaa tyyppiä. Tielle asetetun varoituskolmion luvaton poistaminen tai siirtäminen on tieliikennelain nojalla kielletty.
Sanssinkartano
Sanssinkartano on Kauhajoella sijaitseva Kauhajoen kaupungin omistama rakennus. Käytössä olevia neliöitä rakennuksessa on noin 400, ja siellä on paikkoja erilaisten tilaisuuksien järjestämiselle noin 150 hengelle. Sanssinkartanon toimitiloissa toimii nykyään Ruukin Helmi Oy. Sansinkartanon edustalla sijaitseva puistoalue toimii myös kaupunkilaisten virkistyspaikkana taajama-alueen keskellä.
Axel Wilhelm von Schantz rakennutti Sanssinkartanon vuonna 1863. Vuonna 1903 hänen sukunsa myi rakennuksen Kauhajoen kunnalle, joka alkoi käyttää tilaa vanhainkotina. Nykyisin se on kuitenkin rakennuskaavalla suojeltuna suojelukohteena paikkakunnalla. Sanssinkartanoon on tehty peruskorjaus vuonna 1991.
Funhouse
Funhouse on Pinkin viides studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2008. Albumilta on julkaistu singlet "So What", "Sober" ja "Please Don't Leave Me". Pink on itse osallistunut kappaleiden säveltämiseen ja sanoittamiseen. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 180,000 kappaletta. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti 4 miljoonaa kappaletta. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Monet albumin kappaleista käsittelevät ihmissuhteita, etenkin avioeroa. Pink ja hänen miehensä Carey Hart hakivat avioeroa alkuvuodesta 2008, mutta palasivat kuitenkin yhteen vuonna 2009. Pink suunnitteli alun perin albumin nimeksi "Heartbreak Is A Motherfucker", mutta muutti sittemmin nimen levy-yhtiön toivomuksesta. Hän ei myöskään halunnut, että levy vaikuttaisi liikaa erolevyltä. "Levyllä on paljon sitä, mutta siellä tapahtuu myös paljon hauskaa, minkä takia levyn nimeksi tuli lopulta Funhouse." Pink on myös sanonut, että hän näkee elämän karnevaalina. "Pellejen pitäisi olla hauskoja, mutta ne ovat tosi pelottavia. Karnevaalien pitäisi olla hauskoja, mutta ne ovat karmivia...ja sellaista on myös elämä minulle, ja rakkaus. Rakkauden pitäisi olla hauskaa, mutta se voi olla joskus todella pelottavaa. Ja sitten vekkuloissa (engl. funhouse) on peilejä, jotka saavat ihmisen näyttämään niin vääristyneeltä ettei tunnista itseään, ja sitä kysyy itseltään 'Miten minä päädyin tänne? Miten pääsen ulos?', mutta sitten sitä haluaa kuitenkin mennä sinne uudestaan. Elämässä ja rakkaudessa on sama juttu."
Marjo T. Nurminen
Marjo T. Nurminen (s. 1967 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja ja tietokirjailija. Hänen teoksensa "Tiedon tyttäret" sai vuoden 2008 Tieto-Finlandia-palkinnon. Kirja käsittelee usein unohduksiin jääneitä tieteen parissa toimineita naisia. Hänen toinen tietokirjansa, "Maailma piirtyy kartalle", on vuoden 2015 Tieto-Finlandia-ehdokas.
Nurminen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1986 ja opiskeli sen jälkeen vuoden Vapaassa taidekoulussa ja vietti toisen vuoden suomalaisperheen au pairina Japanissa. Vuonna 1988 hänet hyväksyttiin opiskelemaan yleistä kirjallisuustiedettä. Vuonna 1993 Nurminen vaihtoi pääaineekseen arkeologian ja opiskeli sivuaineina teoreettista filosofiaa, uskontotiedettä, antropologiaa ja naistutkimusta. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1997 ja opetti sen jälkeen yliopistolla antropologista arkeologiaa.
Vuonna 2000 Nurminen siirtyi tiedetoimittajaksi Yleisradioon. Hän on työskennellyt muun muassa Ylen Prisma-tiedeohjelman toimituksessa.
Nurmisen puoliso on merenkulkuneuvos Juha Nurminen. Kielentutkija Kaarlo Nieminen oli hänen isoisänsä.
Vuonna 2016 Brittiläinen Royal Geographical Society myönsi Marjo T. Nurmiselle ja hänen puolisolleen Juha Nurmiselle Fordham Award -palkinnon pariskunnan yhteisestä karttojen kulttuurihistoriaan liittyvästä tutkimus-ja kirjoitustyöstä. Seura myöntää tunnustuksen vuosittain poikkeuksellisen arvokkaasta toiminnasta maantieteen saralla.
So What (Pinkin kappale)
So What on yhdysvaltalaislaulaja Pinkin kappale sekä hänen viidennen albuminsa, "Funhousen", ensimmäinen single, joka julkaistiin 15. elokuuta 2008.
Kappale kertoo Pinkin ja hänen miehensä Carey Hartin erosta. Singlestä on julkaistu musiikkivideo.
Kappale voitti MTV Europe Music Awards'ssa kategoriassa "Most Addictive Track". Se oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kategoriassa "Best Female Pop Vocal Performance".
Karl Leonhard Lode
Karl Leonhard Lode (17. toukokuuta 1752 Turku – 25. toukokuuta 1816 Kuopio) oli suomalainen upseeri joka toimi komppanianpäällikkönä (1788–1790) ja pataljoonankomentajana Suomen sodassa (1808–1809), päättäen uransa everstinä. Jälkimaailma tuntee Loden parhaiten J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" yhtenä henkilöhahmona ("Ukko Lode").
Karl Leonhard Lode kuului vanhaan aatelissukuun, jonka riveistä on noussut lukuisia upseereita ja virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Reinhold Johan Lode ja vapaaherratar Charlotta Leonharda Leijonhufvud. Lode aloitti sotilasuransa vain kymmenvuotiaana, vuonna 1762, liittymällä vapaaehtoisena Hämeen jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen upseerinarvonsa hän saavutti 18-vuotiaana. Vuonna 1783 Lode siirrettiin kapteeniksi Savon rykmenttiin, jonka riveissä hän osallistui an komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sekä Parkunmäen että Pirttimäen taisteluihin ja haavoittui jälkimmäisessä. Ansioistaan tässä sodassa hänet ylennettiin vuonna 1790 majuriksi ja myöhemmin vuonna 1796 everstiluutnantiksi.
Suomen sodan alkaessa Lode sai komennettavakseen Savon rykmentin pataljoonan. Hän osallistui pataljoonineen muun muassa Revonlahden, Lapuan ja Alavuden taisteluihin. Lode haavoittui vakavasti Alavuden taistelussa eikä kyennyt enää osallistumaan sodan loppuvaiheisiin. Hänet ylennettiin vuonna 1808 everstiksi ja hän sai Miekkaritarikunnan suurristin vuonna 1809. Sodan päätyttyä Lode jäi aluksi Ruotsiin, mutta palasi Suomeen vuonna 1810 ja vietti viimeiset vuotensa omistamillaan Rauhalahden, Hatsalan ja Harjulan tiloilla lähellä Kuopiota. Hänet on haudattu Kuopion Sankaripuistoon.
Monien muiden Suomen sodan upseerien tavoin Lode esiintyy J. L. Runebergin runoteoksessa "Vänrikki Stoolin tarinat" (1848–1860). Hänellä on teoksessa oma nimikkoruno "Ukko Lode" ja hän esiintyy myös runossa "Sotamarski". Runebergin Lodesta antama kuva vastaa aikalaisten kuvauksia: toisaalta syvästi uskonnollinen ja käytökseltään jäykkä, mutta toisaalta poikamaisen innostuva "tulirinta" vielä vanhana ja harmaapäisenäkin. Runeberg kutsuu häntä "vanhaksi Lodeksi" ("gamle Lode"): everstiluutnantti Lode oli Suomen sodan aikana 56-vuotias, huomattavasti vanhempi kuin kaikki sodan kenraalit (Adlercreutz, Cronstedt, von Döbeln, Sandels).
Lode oli vuodesta 1791 naimisissa Eva Sofia Tawastin kanssa. Pariskunta sai kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Molemmat pojat, Carl Reinhold Lode (1792–1871) ja Torsten Vilhelm Lode (1796–1862), seurasivat isäänsä sotilasuralle.