David Cameron
David William Donald Cameron (s. 9. lokakuuta 1966 Lontoo, Englanti) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. Hän oli Britannian pääministeri toukokuusta 2010 ja konservatiivipuolueen puheenjohtaja joulukuusta 2005. Cameron ilmoitti 24. kesäkuuta 2016 aikovansa erota pääministerin tehtävästään brittien äänestettyä EU-eron puolesta. Hän erosi pääministerin tehtävästä 13. heinäkuuta 2016 ja ilmoitti 12. syyskuuta jättävänsä myös parlamentin.
David Cameron syntyi Lontoossa varakkaaseen perheeseen. Hänen isänsä toimi pörssimeklarina, ja Cameronien suvussa on ollut useita konservatiivikansanedustajia. Cameron varttui Berkshiressä ja kävi arvostettua Etonin poikakoulua. Myöhemmin hän opiskeli Oxfordin yliopistossa pääaineinaan filosofia, politiikka ja talous.
Cameron polveutuu kuningas Vilhelm IV:stä.
Valmistumisen jälkeen Cameron työskenteli Konservatiivipuolueen tutkimusostastolla (Conservative Research Department). Vuonna 1991 siirtyi työskentelemään Downing Streetille avustamaan John Majoria hänen Pääministerin kysymysten tiedotustilaisuuksissaan. Elokuussa 1991 hänestä tuli Konservatiivipuolueen tutkimusosaston poliittisen jaoston johtaja ja oli ehdolla Pääministerin poliittiseksi sihteeriksi, mutta hävisi lopulta paikan Jonathan Hillille. Hän sai vastuulleen Majorin avustamisen lehdistötilaisuuksissa vuoden 1992 parlamenttivaalien aikana. Cameron myös hioi talous-strategiaa vaalien aikana.
Cameron nousi konservatiivien vaalivoiton jälkeen valtiovarainministeri Norman Lamontin esikuntasihteeriksi (Special Adviser). Cameron työskenteli Lamontille kun paine ekonomisteilta pakotti Englannin punnan ulos Euroopan valuuttakurssimekanismista. Tämän seurauksena Lamontin suosio julkisuudessa tuhoutui, mutta Cameronia pidettiin puolestaan lupaavana kandidaattina Newburyn täytevaaleissa. Cameron kuitenkin päätti olla lähtemättä ehdolle. Cameron myös auttoi Lamontia Euroopan valuuttarahamekanismista lähdön selvittelyssä. Lamont sai potkut tapauksen seurauksena ja Cameron sai vastuulleen kirjoittaa Lamontin erolausunnon.
Lamontin eron jälkeen sisäministeri Michael Howard rekrytoi Cameronin hänen esikuntasihteerikseen (Special Adviser), vaikka valtiovarainministeriö olisi halunnut että Cameron jää sinne.
Vuoden 1994 maaliskuussa vuoti julkisuuteen että Työväenpuolue oli järjestänyt tapaamisen John Majorin kanssa keskustellakseen konservatiivien ja työväenpuolueen välillä terrorisminvastaisen lain tukemisesta. Kun tutkimukset eivät löytäneet vuodon lähdettä, työväenpuolueen edustaja Peter Mandelson vaati että Howard vakuuttaa ettei Cameron ollut vastuussa vuodosta ja Howard vakuutti. Yksi vanhempi valtion virkamies sanoi että Howardin avustajilla ja sihteereillä oli paljon suurempi vaikutus sisäministerin politiikkaan kuin yleensä.
Cameron jätti poliittisen avustajan roolinsa ja siirtyi liike-elämän puolelle Carlton Communicationsin hallintoasioista vastaavaksi johtajaksi. Carlton oli kasvava mediayhtiö, jolla oli myös elokuvajakelu- ja videotuotantoosastot.
Cameron kritisoi keskustelussa vuonna 1998 päällekkäisten media-alan säätömekanismien vaikutusta.
Cameron erosi hallintoasioista vastaavan johtajan roolista helmikuussa 2001 noustakseen ehdolle parlamenttivaaleissa, mutta hän pysyi palkkalistalla konsulttina.
Cameron valittiin 4. huhtikuuta 2000 konservatiivien ehdokkaaksi Witneyn vaalipiirin kansanedustajaksi vuoden 2001 vaaleihin. Hän oli aiemmin yrittänyt päästä Kensington & Chelsean vaalipiirin sekä sen jälkeen Wealdenin vaalipiirin konservatiiviehdokkaaksi. Witneyn vaalipiiri oli ollut aiemmin konservatiiveille varma voitto, mutta istuva kansanedustaja Shaun Woodward oli siirtynyt työväenpuolueen edustajaksi. Vuoden 2001 vaaleissa Cameron voitti Woodwardin ja pääsi Witneyn kansanedustajaksi Britannian parlamentin alahuoneeseen eli House of Commonsiin. William Haguen johtama konservatiivipuolue kuitenkin hävisi vaalit Tony Blairin johtamalle työväenpuolueelle.
Valintansa jälkeen Cameron osallistui sisäpolitiikasta vastaavaan alahuoneen valiokuntaan. Tämä oli huomattava valinta uudelle kansanedustajalle. Cameron ehdotti että komitea aloittaa tutkimuksen Britannian huumelaista ja kehotti radikaalien toimenpiteiden harkitsemista.
Cameron yritti päättäväisesti lisätä julkista näkyvyyttään ja antoi kommentteja kuumiin ja paljon keskusteltuihin aiheisiin sekä skandaaleihin liittyen. Vuonna 2002 konservatiivien johtaja Iain Duncan Smith kutsui Cameronin ja Cameronin liittolaisen George Osbornen (myöhempi valtiovarainministeri) avustamaan häntä parlamentin "etupenkeille" (etupenkki tarkoittaa brittipolitiikassa puolueiden tärkeimpiä jäseniä ja on nimetty heidän parlamentin istumapaikkansa mukaan) pääministerin kyselytunnin kysymysten valmistelussa. Cameron kuitenkin kapinoi puoluejohtoa vastaan, eikä esimerkiksi heti seuraavalla viikolla tarkoituksella ilmaantunut paikalle äänestämään ja vastustamaan hallituksen lakia seksuaalivähemmistöjen ja naimattomien avioparien adoptio-oikeudesta. Cameron ei kuitenkaan ollut ainoa kapinoitsija puolueessa, ja Ian Duncan Smithin johtajuus päättyikin puolueen sekä etu- että takapenkkiläisten kapinointiin.
Vuonna 2003 Cameron nimitettiin varjoministeriksi Eric Forthin varamieheksi konservatiivien alahuoneen puolueryhmän varajohtajaksi. Hänestä tuli myös konservatiivien varajohtaja kun saman vuonna marraskuussa Michael Howard nousi konservatiivien johtajaksi puolueen sisäisessä "vallankumouksessa". Hänet nimitettiin myös opposition paikallishallinnosta vastaavaksi puhujaksi. Myöhemmin hänestä tuli opetuksesta vastaava varjoministeri vuoden 2005 parlamenttivaalien jälkeisessä puolueen uudelleenjärjestelyssä.. Cameron ilmoitti 12. syyskuuta 2016 eroavansa kansanedustajan tehtävästä ja jättäytyvänsä kokonaan sivuun politiikasta.
Vuoden 2005 vaalien työväenpuolueen voiton jälkeen Michael Howard ilmoitti eroavansa konservatiivien johdosta. Cameron ilmoitti 29. syyskuuta asettuvansa puheenjohtajaehdokkaaksi. Cameronin merkittäviä tukijoita olivat esimerkiksi Boris Johnson, varjovaltiovarainministeri ja Cameronin pitkäaikainen liittolainen George Osborne, varjopuolustusministeri Michael Ancram, Oliver Letwin ja entinen konservatiivipuolueen johtaja William Hague..
Cameronin kampanja ei kerännyt alussa laajaa kannatusta ja hänen vastaehdokkaansa David Davisin arveltiin voittavan reilusti. Cameron kuitenkin piti konservatiivien puoluekokouksessa loistavaksi luonnehditun puheen, jossa hän lupasi saada "ihmisistä tuntumaan hyvältä sen että he ovat konservatiiveja" ja kertoi haluavansa saada "koko uuden sukupolven" konservatiivien puolelle.
Johtajuusvaalien ensimmäisellä kierroksella 18. lokakuuta 2005 Cameron tuli toiseksi 56 äänellä, mikä oli hieman odotettua parempi tulos. Eniten ääniä kerännyt David Davis sai 62 ääntä, mikä puolestaan oli odotettua heikompi tulos. Liam Fox tuli kolmanneksi 42 äänellä ja Kenneth Clarke tippui pois vaalin seuraavalta kierrokselta saatuaan 38 ääntä. 20. lokakuuta järjestetyllä toisella kierroksella Cameron voitti 90 äänellä, David Davis tuli toiseksi 57 äänellä ja Liam Fox tippui 51 äänellä. Sekä ensimmäisellä että toisella kierroksella vain puolueen kansanedustajat parlamentin alahuoneesta äänestivät.
Seuraavalla kierroksella, jossa vain Cameron ja Davis olivat vastakkain, saivat kaikki puolueen rekisteröidyt jäsenet äänestää. Cameron julistettiin konservatiivipuolueen johtajaksi 6. joulukuuta 2005. Cameron sai 134 446 ääntä eli 67,6 % puolueen jäsenten äänistä. Davis sai 64 398 ääntä eli 32,4 %. Suurimmaksi syyksi Cameronin voitolle arvellaan hänen hienoa puhettaan, kun taas Davisin puhe puoluekokouksessa petti hänen kannattajiensa odotukset. Cameron julistettiin myös samana päivänä virallisesti opposition johtajaksi ja samalla Privy Councilin jäseneksi.
Cameronin suhteellinen nuoruus ja kokemattomuus ennen puolueen puheenjohtajaksi tulemista sai aikaan satiirisia vertailuja työväenpuolueen entiseen johtajaan Tony Blairiin. Poliittinen ja satiirinen aikakauslehti Private Eye julkaisi johtajuusvaalin jälkeen kuvan kummastakin puoluejohtajasta sen etukannessa ja kuvatekstissä luki: "World's first face transplant a success" eli "Maailman ensimmäinen onnistunut kasvojen siirtoleikkaus". Vasemmistolaislehdistä puolestaan New Statesman vertasi huonossa valossa hänen "uutta poliittista tyyliään" Tony Blairin johtajuuden alkuvuosiin. Cameronia syytettiin liiallisesta ulkonäön korostamisesta: ITV:n uutislähetyksen kuvissa hänet huomattiin parin tunnin sisällä pitävän neljiä eri vaatteita. Työväenpuolueen poliittisessa videossa Cameron nimettiin "Dave the Cameleoniksi" eli kameleontiksi, joka vaihtaa vaatteita yleisönsä mielipiteiden mukaan. Cameron myöhemmin sanoi että videosta oli tullut hänen tyttärensä lempivideo.
Myös konservatiivipuolueen sisällä Cameronia kritisoitiin vahvasti. Esimerkiksi entinen konservatiivijohtaja Norman Tebbit haukkui Cameronia ja sanoi että: "Cameron pyrkii pyyhkimään jopa Thatcherin politiikan muiston ja luomaan uudenlaisen modernin globalistisen viherpuolueen". Monet konservatiivit myös ajattelivat ja halveksuivat sitä että Cameron pyrkii liberaalimmalla sosiaalipolitiikallaan lähemmäs poliittista keskustaa. Kritiikistä huolimatta Cameronin johtajuus oli monien mielestä tervetullut muutos konservatiivien politiikkaan.
Cameronin varjohallituksen nimityksiin kuului kansanedustajia monista eri konservatiivipuolueen siivistä. Entisestä johtajasta William Haguesta tuli varjoulkoministeri. Cameronin läheisin liittolainen George Osborne pysyi varjovaltiovarainministerinä ja David Davis varjosisäministerinä. Davis kuitenkin myöhemmin erosi tehtävästään ja Dominic Grieve nimitettiin hetkeksi aikaa varjosisäministeriksi.
Cameron lupasi, kun hän pyrki konservatiivien johtajaksi, että konservatiivipuolue jättäisi keskustaoikeistolaisen Euroopan kansanpuolueen, koska sillä oli liian "federalistinen" politiikka Britannian konservatiivipuolueen politiikkaan verrattuna. Konservatiivipuolue muodosti sen sijaan lievästi euroskeptisen Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmän, johon liittyi mukaan esimerkiksi tšekkiläinen Kansalaisdemokraattinen puolue.
Ryhmä on kasvanut Euroopan Parlamentin kolmanneksi suurimmaksi ja siihen kuuluvat nykyään esimerkiksi Perussuomalaiset.
Ryhmän vaihtaminen ja Cameronin hallinnon EU-kannat ovat kuitenkin huonontaneet Cameronin suhteita Saksan liittokansleri Angela Merkeliin ja Saksaan. Huhuttiin myös että Yhdysvaltojen presidentti Barack Obama olisi pelästynyt Cameronin EU-kantoja kun Cameron oli opposition johtaja.
Pääministeri ja työväenpuolueen johtaja Gordon Brown meni 6. huhtikuuta 2010 Buckinghamin palatsiin ja pyysi 12. huhtikuuta kuningatar Elisabetiä hajottamaan hallituksen, koska edellisestä vaalista oli kulunut viisi vuotta. Samalla julistettiin että parlamenttivaalit pidettäisiin 6. toukokuuta 2010.
Vuoden 2010 vaalit olivat ensimmäiset jossa julkisia tv-väittelyitä käytiin puolueiden johtajien välillä. Väittelyihin osallistui Gordon Brownin ja David Cameronin lisäksi liberaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja Nick Clegg. Lähtöasetelma vaaleihin oli hyvä konservatiivipuolueen kannalta sillä Työväenpuolue oli pitänyt valtaa jo 13 vuotta ja suuri osa briteistä alkoi olla tyytymättömiä ja kyllästyneitä työväenpuolueen politiikkaan ja hallintotapaan.
Konservatiivit olivat alussa mielipidemittausten kärjessä reilussa johtoasemassa, mutta liberaalidemokraatit kuitenkin nousivat horjuttamaan työväenpuolueen ja konservatiivien valta-asemaa Nick Cleggin onnistuneen ensimmäisen televisioväittelyn jälkeen, ja osa mielipidemittauksista näytti jopa sen jälkeen liberaalidemokraattien voittoa. Gordon Brown puolestaan vaikutti selvältä väittelyn häviäjältä. ITV piti ensimmäisen väittelyn ja sen aiheet keskittyivät yleisesti kotimaanpolitiikkaan.
Toinen televisioväittely, jonka järjesti Sky News ja jonka aiheena oli ulkopolitiikka, oli paljon tasaisempi ja heti väittelyn jälkeen järjestettyjen mielipidemittausten mukaan David Cameron ja Nick Clegg olivat yhdessä väittelyn "voittajat", mutta Gordon Brown onnistui myös paljon paremmin kuin aikaisemmassa väittelyssä. Ennen väittelyä kumpienkin konservatiivipuolueen ja työväenpuolueen lähteet olivat yrittäneet paljastaa Nick Cleggistä "salaisuuksia", esimerkiksi Cleggin väitettiin ottaneen salaisia lahjoituksia, sekä väitettiin että Clegg olisi syyllistynyt talousrikoksiin, mutta Clegg onnistui torjumaan väitteet epätodeksi.
Ennen kolmatta televisioväittelyä konservatiivien johto oli alkanut taas kasvaa, kun taas liberaalidemokraattien kannatus oli taantunut takaisin normaalimpaan asemaan, mutta se oli silti huomattavasti korkeammalla kuin ennen vaalikampanjan alkua oli odotettu. BBC:n järjestämän kolmannen eli viimeisen väittelyn jälkeen Cameron julistettiin mediassa väittelyn "voittajaksi". Väittelyn aiheena oli talous.
Konservatiivit lopulta voittivat vaalit 10 703 654 äänen äänisaalilla, joka oli 36,1 % äänestäjistä. Työväenpuolue tuli toiseksi 8 606 517 äänellä eli noin 29 prosentilla, kun taas liberaalidemokraatit saivat noin 23 prosenttia eli 6 836 248 ääntä. Koska Britanniassa on käytössä enemmistövaalitapa, tämä ei kuitenkaan tarkoita aivan samaa prosenttimäärää paikoista ja varsinkin liberaalidemokraatit kärsivät tästä. Konservatiivit saivat 307 paikkaa, työväenpuolue 258 ja liberaalidemokraatit vain 57. Tämä kuitenkin tarkoitti sitä että Cameronin konservatiivit eivät saaneet enemmistöä parlamentin alahuoneeseen ja joutuivat muodostamaan koalitiohallituksen Nick Cleggin liberaalidemokraattien kanssa. Tämä on ensimmäinen koalitiohallitus toisen maailmansodan jälkeen, sillä koalitiohallitukset ovat olleet harvinaisia Britannian politiikassa.
Elisabet II kutsui 11. toukokuuta Cameronin muodostamaan hallituksen ja näin ollen hänestä tuli Britannian pääministeri. Ensimmäisessä puheessaan pääministerinä, jonka hän piti perinteisesti Downing Street 10 ulkopuolella (edessä), hän julkisti konservatiivijohtoisen koalitiohallituksen liberaalidemokraattien kanssa. Cameron sanoi että hän ja konservatiivit yrittävät "unohtaa puolueiden väliset poliittiset kiistat ja eroavaisuudet, yhteisen hyvän ja kansallisen edun puolesta." Cameronin ensimmäisiin tekoihin pääministerinä kuului esimerkiksi liberaalidemokraattien johtajan Nick Cleggin nimittäminen varapääministeriksi 11. toukokuuta 2010. Konservatiivien ja liberaalidemokraattien koalitiohallituksella on parlamentissa heidän yhteenlasketuilla 363 paikallaan 76 edustajan enemmistö. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama oli ensimmäinen ulkomainen johtaja, joka onnitteli Cameronia pääministerinsalkusta ja vaalivoitosta. Cameron nimitti hallituksensa tärkeimmille paikoille liittolaisiaan (kaikki konservatiivipuolueesta), esimerkiksi: George Osbornen Britannian valtiovarainministeriksi, William Haguen ulkoministeriksi, Theresa Mayn sisäministeriksi ja Liam Foxin puolustusministeriksi.
Pääministerinä Cameron aloitti mittavan säästökuurin, jonka tarkoituksena on leikata Britannian valtavaksi paisunutta alijäämää. Cameron puolusti säästökuuriaan konservatiivien puoluekokouksessa lokakuussa 2010 ja lupasi tekevänsä leikkaukset oikeudenmukaisesti. Hallitus julkisti säästöohjelmansa parlamentille 20. lokakuuta 2010. Valtiovarainministeri George Osborne kertoi hallituksen aikovan vähentää valtion menoja 94 miljardilla eurolla vuoteen 2015 mennessä. Säästötoimiin kuuluvat muun muassa julkisen sektorin työpaikkojen vähentäminen, eläkeiän nosto 66 vuoteen ja ministeriöiden budjettien leikkaaminen. Cameronin hallituksen valtionmenojen leikkaamista on kuvailtu suurimmiksi sitten toisen maailmansodan.
Sisäministeriön budjettia leikattiin 25 %, oikeusministeriön ja vankiloiden työpaikkoja vähennettiin 20 %, ja paikallishallintojen vuosittaista tukea keskushallinolta vähennettiin 7 % vuoteen 2014 mennessä. Puolustus­ministeriön budjettia puolestaan leikattiin 8 %, ja BBC menetti kuudeksi vuodeksi hallinon televisiolisenssirahoituksen. Julkisesti tuetun asumisen budjettia vähennettiin jopa 60 %, ja valtio­varain­ministeriön omaa budjettia leikattiin 33 %, sekä ulkoministeriön budjettia leikattiin 24 %. Julkinen terveydenhuoltojärjestelmä NHS puolestaan sai 0,4 % kasvun ja julkiselle opetukselle luvattiin lisää rahaa. Myös liikenneministeriön budjettia leikattiin 15 %.
Vuoden 2011 alussa ympäri Britanniaa järjestettiin mielenosoituksia Cameronin laajia julkisen sektorin leikkauksia vastaan. Varsinkin ammattiliitot protestoivat leikkauksia vastaan. Vaikka ammattiliitot myönsivät että Euroopan talouskriisien takia myös Britanniassa tarvittiin leikkauksia, he kritisoivat että Cameronin johtama koalitiohallitus teki liian syviä ja laajoja leikkauksia kysymättä kansalta tai konsultoimatta ensin ammattiliittoja. Ammattiliittojen mielestä suurin osa leikkauksista kohdistui työläisiin kun taas suuria yrityksiä tai finanssialan yrityksiö ei rankaistu ollenkaan, vaikka ammattiliittojen mielestä jälkimmäinen oli pääsyyllinen finanssikriisiin ja sen jälkeiseen taantumaan. Esimerkiksi Lontoossa noin 500 000 ihmistä osallistui protesteihin.
Vuoden 2011 sotilasinterventio Libyassa alkoi vastauksena Libyan sisällissotaan, kun Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto 18. maaliskuuta hyväksyi päätöslauselman, joka salli "kaikki tarvittavat toimet" siviilien suojelemiseksi; ei kuitenkaan miehitysjoukkojen lähettämistä. Tämä tarkoitti lentokieltoalueen perustamista ja ilmaiskujen sallimista. Britannian ilmavoimat (Royal Air Force) yhdessä Ranskan ilmavoimien kanssa aloittivat ilmaiskujen suorittamisen eri puolilla Libyaa, samalla kun Britannian laivaston (Royal Navy) aloitti Libyan merisaarron. Yhdysvallat myös sotilasinterventioon mutta se oli varovaisempi hyökkäyksissään, koska se pelkäsi sen suhteidensa arabimaihin huononemista ja näin ollen Yhdysvallat jätti Britannialle ja Ranskalle ilma-iskujen hoitamisen. Samoista syistä ja Britannian sekä Italian vaatimuksesta, Yhdysvallat myös jätti operaation johtamisen Naton korkeimman johdon vastuulle. Cameron kertoi operaatiosta Britannian parlamentin alahuoneelle 21. maaliskuuta 2011. Britannian asevoimien operaation koodinimeksi tuli Operation Bellamy. Sotilasinterventio ja samalla Britannian operaatio Bellamy loppuivat Libyan diktaattori Muammar Gaddafin kuolemaan. Brittilehdistössä ilmoitettiin jälkikäteen että Britannian salainen palvelu eli MI6 olisi ollut osallisena tai jopa syypäänä Muammar Gaddafin kuolemaan
Koalitiohallitus järjesti kansanäänestyksen Britannian vaalitavan muuttamisesta 5. toukokuuta 2011. Tämä oli sovittu konservatiivien ja liberaalidemokraattien koalitiohallituksen sopimuksessa, koska se kuului liberaalidemokraattien vaaliohjelmaan. Kansanäänestys järjestettiin koko Britannialle, vaalitavan muuttamisesta Britannian käyttämästä enemmistövaalitavasta eli "First Past the Postista" painotettuun vaalitapaan. Liberaalidemokraatit halusivat eroon ennemmistövaalitavasta, koska se suosii suurimpia puolueita (Britanniassa konservatiiveja ja työväenpuoluetta) ja se muuttaa koko poliittisen järjestelmän kaksipuoluejärjestelmään, joka on epäedullinen liberaalidemokraateille. Konservatiivit puolestaan kampanjoivat enemmistövaalitavan säilyttämisen puolesta. Työväenpuolue ei ottanut kantaa äänestyksessä, mutta monet pienet puolueet kannattivat pienlille puolueille epäedullisen enemmistövaalin poistamista. Cameronin ei odotettu henkilökohtaisesti kampanjoivan paljoa äänestystä varten, koska äänestys oli riidan aihe jo valmiiksi koalitiohallituksessa, mutta hän esiintyi silti aktiivisena kampanjoinnin aikana. Cameron sanoi että vanha enemmistövaalitapa on parempi poliitikkojen luotettavuuden kannalta ja se tuottaa vakaampia hallituksia. Hän myös sanoi että: "Kun on kyse demokratiasta, Britannian ei pitäisi tyytyä kenenkään toiseen vaihtoehtoon" ja että painotettu vaalitapa peruisi "yksi ihminen, yksi ääni"-periaatteen. Enemmistövaalitapa on levinnyt aiemmin Britanniasta sen entisiin siirtomaihin, esimerkiksi: Australiaan, Kanadaan ja Yhdysvaltoihin
5. toukokuuta 2011 britit äänestivät kansanäänestyksessä "ei" vaalitavan muuttamiselle. Äänestysprosentti oli 42,2 %, ja 68 % äänesti "ei", kun taas 32 % äänesti "kyllä".
Britannian parlamentti hyväksyi 8. maaliskuuta 2012 koalitiohallituksen Hyvinvointivaltion uudistaminen -lakiuudistuksen ("Welfare Reform Act"). Lakiuudistus koski sosiaaliturva-etuuksien antamisen sääntöjen muuttamista Britannian sosiaaliturvajärjestelmässä. Cameronin mukaan uudistus poistaa työväenpuolueen asettamat epäkohdat, "joilla jotkut ihmiset saavat sosiaaliturvaetuuksia, mutta eivät tee mitään sen eteen." Cameron myös sanoi: "Uudistuksen avulla (ja takia) ihmiset eivät voi enää olla riippuvaisia sosiaaliturvaetuuksista vaan ihmiset joutuvat ja pääsevät takaisin töihin, ja että ihmiset eivät jää jumiin köyhyyteen vaan saavat tarpeellista apua, mutta kuitenkin samalla tehden ihmisistä omavaraisempia."
Sosiaaliturvauudistuksen pääkohdat ovat:
Terveydenhuoltouudistus on Britannian koalitiohallituksen suorittama lakiuudistus terveyden huollosta. Lakiuudistuksessa tehtiin Englannin julkiselle terveydenhuoltojärjestelmälle suurin uudelleenjärjestely ikinä. Uudelleenjärjestely siirsi pois terveysministeriltä vastuun kansalaisten hyvinvoinnista, ja uusi terverysviraston toimeenpanovirasto, Public Health England, perustettiin. Uudistuksessa poistettiin suurempia terveysyksiköitä ja niiden toimivaltaa ja rahaa siirrettiin pienemmille yksiköille.
Uudistus muuttui hyväksyttiin laiksi 27. maaliskuuta 2012. Uudistuksen sisältö kuuluu koalitiohallituksen ristiriitaisimpiin toimiin. Vaikka konservatiivien puolukokouksessa 2010 asiasta puhuttiin, konservatiivien vuoden 2010 vaalikampanjassa ei asiasta puhuttu, eikä myöskään konservatiivien ja liberaalidemokraattien koalitiosopimuksessa
Englannin vuoden 2011 mellakat olivat sarja jatkuvia järjestyshäiriöitä, ryöstelyitä ja tuhopolttoja, jotka alkoivat Tottenhamista, Pohjois-Lontoosta, ja levisivät muualle kaupunkiin ja eri puolille Britanniaa. Väkivaltaiset tapahtumat alkoivat 6. elokuuta 2011.[1], kun poliisi oli ampunut miehen kuoliaaksi kaksi päivää aiemmin. 15. elokuuta mennessä noin 3 100 ihmistä oli pidätetty, joista yli tuhannelle on annettu tuomio rikoksesta. Mellakoissa kuoli viisi siviiliä, ja mellakoitsijoiden on arvioitu aiheuttaneen yli 200 miljoonan punnan vahingot. Mellakoissa oli osallisena lähinnä nuoria ja jengitoimintaan osallistuneita ihmisiä sekä Lontoossa enimmäkseen etnisiin vähemmistöihin kuuluvia ihmisiä.
Cameron tuomitsi mellakat sekä "ryöstelyn, rötöstelyn ja vandalisoinnin". Cameron myös uhkasi mellakoitsijoille että: "Te tulette tuntemaan lain täyden voiman ja olette tarpeeksi vanhoja vastaamaan seuraamuksista, jos olette tarpeeksi vanhoja tekemään tällaista." Cameron syytti tapahtumista yhteiskunnan moraalista rappeutumista ja yhteiskuntarakenteen liian nopeaa muuttumista
Cameronin johtama Britannia jättäytyi pois Euroopan finanssiunionista johon liittyi kaikki muut EU-jäsenmaat paitsi Tšekki. Aiemmin EU-johtajat olivat suunnitelleet aiempien sopimusten muuttamista finanssiunionia varten, mutta Cameron esti tämän, ja vaati että Lontoon City jätettäisiin kaikkien uusien finanssi- ja talousmääräysten ulkopuolelle, varsinkin rahoitusmarkkinaveron.
Britannia järjesti vuoden 2012 kesäolympialaiset Lontoossa. Lontoosta tuli näin ollen maailman ensimmäinen kaupunki, jossa on järjestetty kolmesti olympialaiset. Lontoo voitti Pariisin, Madridin, New Yorkin ja Moskovan olympialaisten hakuprosessissa. David Cameron tuki Lontoon pormestaria Boris Johnsonia Lontoon olympialaisten järjestämisessä. Kuningatar Elisabeth II avasi virallisesti olympialaiset ja David Cameron istui kuninkaallisessa "boksissa" muiden merkkihenkilöiden kanssa avajaisissa David Cameron sanoi olympialaisten aikana että olympialaiset tuottavat Britannian taloudelle 13 miljardin punnan lisäyksen. Cameron sanoi myös että "koko maailma tulee näkemään olympialaisissa että Britannia pystyy suorittamaan (Britain can deliver) ja että Britannia on ystävällinen, mutta yhteinäinen ja vahva maa"
Olympialaiset sujuivat rauhallisesti ja Britannia menestyi olympialaisissa hyvin. Britannia sijoittui mitalitaulukossa kolmanneksi, ensimmäiseksi sijoittuneen Yhdysvaltojen, ja toiseksi tulleen Kiinan jälkeen, ennen esimerkiksi Venäjää, Koreaa tai Saksaa. David Cameron kiitti olympialaisten jälkeen vapaaehtoistyöntekijöitä ja sanoi että "Britannia näytti maailmalle mistä se on tehty." Cameron myös onnitteli ja kehuskeli Britannian urheilusuorituksia ja sijoittumista mitalitaulukossa, mutta hän myös kehui Britannian kansalaismieltä ja kansan ystävällisyyttä. Cameron myös vitsaili että jos Yorkshire olisi itsenäinen se olisi tullut yksikseenkin kymmenenneksi. Cameron lopetti puheensa kiittämällä brittejä ystävällisyydestä ja sanoi ettei hän ole "koskaan nähnyt samanlaista urheiluhenkeä missään."
3. joulukuuta 2012 Belfastin kaupunginvaltuusto päätti rajoittaa Britannian lipun liputuspäiviä Belfastin kaupungintalon lipputangosta. Aiemmin Britannian lippu oli liehunut jokaisen vuoden kaikki päivät lipputangossa, mutta nyt sen käyttöä rajoitettiin vain juhlapäiviin (liputuspäiviin). Ulsterin lojalistit (unionistiryhmittymät) pitivät laajoja protesteja Belfastin kaduilla ja yrittivät jopa tunkeutua kaupungintalon sisälle kun asiasta pidettiin äänestys kaupunginvaltuustossa. Rauhallisemmat protestit muuttuivat myöhemmin väkivaltaisiksi kun poliisi ja mielenosoittajat ottivat yhteen Belfastin kaduilla. Poliisin mukaan väkivallan takana oli Ulster Volunteer Force ja Ulster Defence Association järjestöt. Kaupunginvaltuuston irlantilaisnationalistijäsenet saivat tappouhkauksia, kuten myös neutraalin Alliance Partyn jäsenet, koska nämä olivat äänestäneet rajoituksen puolesta.
Cameron tuomitsi väkivallan, ja sanoi: "Väkivalta on täysin väärä lähestymistapa tilanteesen tässä ja myös muissa tilanteissa."
Cameronin hallituksen sisäministeri (Home Secretary) Theresa May julkisti House of Commonsille uuden koko Britannian kattavan poliisijärjestön luomisesta. Uusi järjestö National Crime Agency eli NCA huolehtii korkeamman profiilin rikoksista eli esimerkiksi: kotimaisesta organisoidusta rikollisuudesta, ihmis-, ase- ja huumekaupasta, kyberrikollisuudesta, alueellisten rajojen ylittävästä talousrikollisuudesta. NCA:n roolina on myös olla ylempi poliisijärjestö alueellisille vastineille, ja NCA pystyy ottamaan pois rikoksia alueellisilta poliisijärjestöiltä omalle vastuulleen. NCA tuli toimintaan sen jälkeen kun se oli saanut parlamentin ja kuningattaren (muodollisen) hyväksynnän 25. huhtikuuta 2013.
Brittimedia rupesi heti nimittämään NCA:ta Britannian FBI:ksi, vaikkakin FBI:lla on osittain erilaiset tehtävät. Britannialla on jo ennestään enemmän FBI:ta vastaava MI5, joka huolehtii terrorismista ja kansallisesta turvallisuudesta FBI:n tavoin, kun taas NCA huolehtii kotimaisista rikoksista. MI5 sekä ulkomaantiedustelupalvelu MI6 tarvitsevat kuitenkin jonkin verran NCA:n apua, koska MI5:lla ei ole yhtä laajoja pidätysoikeuksia kuin NCA:lla (varsinkaan Britannian kansalaisiin liittyen), kun taas MI6 ei saa pidättää Britannian rajojen sisäpuolella ketään.
15. lokakuuta 2012 Cameron ja Skotlannin (alueellinen) pääministeri (englanniksi: First Minister) Alex Salmond allekirjoittivat sopimuksen (Edinburgh Agreement 2012) kansanäänestyksen järjestämisestä Skotlannin itsenäisyydestä. Skotlannin aluehallinnon parlamentti- ja hallitusstrategiaministeri Bruce Crawford (Skotlannin kansallispuolue), Britannian hallituksen Skotlannista vastaava ministeri Michael Moore (liberaalidemokraatit), sekä Skotlannin aluehallinon varapääministeri Nicola Sturgeon (Skotlannin kansallispuolue) kirjoittivat sopimuksen. Sopimuksessa sovittiin että äänestykselle tulee olemaan selvä oikeudellinen perusta, Skotlannin parlamentti saa äänestää äänestyksestä, äänestyksellä pitää olla kumpienkin alueparlamentin ja brittiparlamentin, kumpienkin hallitusten, sekä ihmisten tuki, ja äänestyksen pitää olla reilu testi skottien mielipiteestä sekä ratkaiseva mielipiteen osoitus, jonka tulosta kummatkin osapuolet tulevat arvostamaan.
David Cameron ei toiminut itsenäisyyttä vastustavan kampanjan keulakuvana, koska konservatiivit ja varsinkin Cameron eivät ole kovin suosittuja Skotlannissa. Cameron ei myöskään suostunut julkiseen televisioväittelyyn Alex Salmondin kanssa. Sen sijaan työväenpuolueen Alistair Darling johti Better Together-kampanjaa. David Cameron kuitenkin oli Better Togetherin tärkeä tukija, ja hän piti monia puheita Skotlannin unionissa pysymisen puolesta. David Cameron piti esimerkiksi Glasgowssa puheen samalla kun hän oli julkistamassa puolen miljardin punnan lisärahoitusta Glasgown kaupungille. Puheessaan Cameron sanoi että "Skotlannin itsenäistyminen rikkoisi sydämeni." Cameron myös nimitteli Salmondia "Alex the Unreadyksi", koska Salmond ei pysty vastaamaan tärkeimpiin kysymyksiin itsenäisyyden jälkeisestä ajasta. Cameron kehtotti skotteja sanomaan ei "äänekkäille" nationalisteille. Cameron sanoi myöhemmin että: "voimme taas käydä läpi kaikki tärkeät kysymykset, kaikki punnat, shillingit ja pennit, mutta meidän täytyy muista mitä on sydämessämme ja mitä me olemme yhdessä yhtenä kansakuntana saavuttaneet." Cameron muistutti yleisöään toisen maailmansodan skotlantilaisista sankareista ja sanoi ettei Englanti olisi koskaan pystynyt saavuttamaan Britannian historian tärkeimpiä hetkiä ilman Skotlantia.
Alex Salmond ja Skotlannin kansallispuolue väittivät että Skotlanti pystyisi pitämään Englannin punnan valuuttana. David Cameron kuitenkin sanoi ettei Britannia missään tapauksessa jakaisi puntaa itsenäisen Skotlannin kanssa, eikä valuuttaunioni tulisi kuuloonkaan. Cameronin kommentti tuli sen jälkeen kun Britannian bisnesjohtajat uhkasivat lähteä Skotlannista itsenäisyyden tapahtuessa. Salmond kuitenkin väitti ettei kukaan voinut estää Skotlantia ottamasta puntaa käyttöönsä. Tällöin kuitenkin itsenäisellä Skotlannilla ei olisi ollut mitään sananvaltaa valuuttansa hallinoinnissa tai politiikassa. Myös Alistair Starling, valtiovarainministeri George Osborne, työväenpuolueen varjovaltiovarainministeri Ed Balls, Walesin aluehallinon pääministeri Carwyn Jones, ja Englannin pankin pääjohtaja Mark Carney sanoivat ettei Skotlanti saisi pitää puntaa valuuttanaan. Skotlantilainen Britannian entinen pääministeri Gordon Brown sanoi myös, että jos Skotlanti käyttäisi puntaa, se loisi Skotlannin ja Britannian välille epädemokraattisen "siirtomaa"-suhteen.
Skotlanti olisi myös ollut ekonomistien mielestä köyhempi jos siitä olisi tullut itsenäinen, vaikka Alex Salmondin mukaan Skotlanti olisi pärjännyt paremmin, koska Skotlannin öljyvarat olisivat kuuluneet itsenäiselle Skotlannille. Suurin syy tähän olisi ollut että isot yritykset olisivat lähteneet Skotlannista, koska Skotlannin talouden koon takia niillä ei olisi ollut mitään syytä pysyä Skotlannissa. Skotlanti olisi myös menettänyt Britannian keskushallinnon rahoituksen. Brittihallitus antaa skoteille enemmän julkista rahoitusta per henkilö kuin englantilaisille tai walesiläisille, niin sanotun mukaan.
Skotlannin kansallispuolue myös väitti että Skotlanti olisi voinut pysyä EU:ssa, vaikka Euroopan komission varapuheenjohtaja Viviane Reding sanoi että EU sopimukset eivät enää olisi voimassa itsenäisessä Skotlannissa, eli Skotlanti ei käytännössä olisi osa EU:ta. Myös komission puheenjohtaja Jose Manuel Barroso sanoi että Skotlannin täytyisi hakea uudelleen EU-jäsenyyttä, kun taas Britannia voisi jatkaa tavallisesti EU-jäsenyyttään. Britannian entinen pääministeri John Major varoitti, että Skotlannin olisi vaikea päästä uudelleen EU-jäseneksi, koska monet EU-maat, esimerkiksi Espanja, eivät halua tukea separatisteja, koska heillä on huolia omista separatistiliikkeistä (Baskimaa ja Katalonia). Espanjan pääministeri Mariano Rajoy sanoi että: "alue, joka eroaa EU:n jäsenvaltiosta, pysyisi myös EU:n ulkopuolella, ja skottien sekä kaikkien muiden EU-kansallisten pitäisi tietää se."
Cameron sanoi myös, että Skotlannin ääni "marginalisoituisi" YK:ssa, kun taas Britannia pysyisi n pysyvänä jäsenenä. Myös Skotlannin Nato-jäsenyydestä oli kiistaa. Skotlannin kansallispuolue väitti että Skotlanti pysyisi Naton jäsenenä, vaikka Skotlanti olisi ydinaseeton maa. Ristiriitaisinta asiassa oli se, että Britannian ydinaseet ovat sijoitettuna Skotlannissa, ja Salmond vaati niiden poistamista itsenäisestä Skotlannista. Naton entinen pääsihteeri Lord Robertson sanoi, että: "joko Skotlannin täytyy hyväksyä Naton keskeinen ydinaserooli, tai sitten sen täytyy pysyä poissa maailman onnistuneimmasta sotilasliittoutumasta." Robertson myös sanoi, että Skotlannin pitäisi antaa Britannian säilyttää sen ydinaseet Skotlannin maaperällä, jos se aikoisi pyrkiä liittoutumaan.
Loppujen lopuksi 55,3 % äänesti kansanäänestyksessä "Ei" itsenäisyydelle. Äänestyksessä nähtiin Skotlannille erikoisen korkea äänestysprosentti eli 84,6 %, kun taas yleensä Skotlannin vaaleissa vain 50–60 % äänestäjistä äänestää. Cameron sanoi äänestyksen jälkeen olevansa tyytyväinen tulokseen ja että: "Yhdistyneen kuningaskunnan hajoaminen olisi rikkonut sydämeni ja tiedän että tämän tunteen minun kanssani jakavat brittien lisäksi koko muun maailman ihmiset." Salmond sanoi, että kaikkien ihmisten täytyy tyytyä demokraattisen lopputulokseen. Myöhemmin Salmond erosi Skotlannin aluehallinnon pääministerin ja Skotlannin kansallispuolueen johtajan tehtävistä.
Pari päivää aiemmin kaikkien kolmen suurimman brittipuolueen johtajat olivat ilmoittaneet, että he lupaavat antaa Skotlannin aluehallinnolle lisää valtaa jos Skotlanti äänestää "Ei". David Cameron julkisti heti äänestyksen tuloksen jälkeen tutkinnan uusien valtaoikeuksien antamisesta. Cameron kuitenkin sanoi, että myös Walesille ja Pohjois-Irlannille sekä Englannille tulisi lisää oikeuksia. Englannilla, toisin kuin kaikilla muilla Britannian osilla, ei ole omaa aluehallintoa tai parlamenttia. Tämä tarkoittaa myös sitä, että Skotlannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin kansanedustajat Britannian parlamentissa pystyvät äänestämään asioista, jotka eivät ollenkaan koske Skotlantia, Walesiä tai Pohjois-Irlantia vaan pelkästään Englantia. Cameronin mukaan tähän asiaan pitää tulla muutos ja Englannin "miljoonia ääniä" pitää kuunnella. Työväenpuolue ei kuitenkaan ollut samaa mieltä Englannille annettavista oikeuksista. Syynä tähän voi olla se, että työväenpuolue on vahvempi Skotlannissa ja Walesissa, ja muutokset voisivat vähentää puolueen valtaa Englannissa
Kesäkuussa 2010 Cameron pyysi anteeksi Pohjois-Irlannin verisunnuntain joukkosurmaa. Verisunnuntaina vuonna 1972 brittisotilaat ampuivat kuoliaaksi Pohjois-Irlannin Londonderryssä 14 mielenosoittajaa. Cameronin mukaan tapahtunut ei saa enää toistua, ja hän myönsi joidenkin brittisotilaiden käyttäytyneen väärin.
Ulkopolitiikassa Cameron on tukenut Turkin EU-jäsenyyttä vastoin Saksan ja Ranskan konservatiivien kantaa. Vieraillessaan Turkissa Cameron suututti israelilaiset moittiessaan Gazaa "vankileiriksi." Samalla matkalla Cameron arvosteli Intiassa Pakistania "terrorismin viejäksi."
Cameronismi tarkoittaa David Cameronin, Britannian pääministerin ja konservatiivipuolueen johtajan talous-, sosiaali- ja muuta politiikkaa, sekä Cameronin poliittista tyyliä. Cameronismi tarkoittaa myös joissain tapauksissa Cameronin hallituksen poliittista tyyliä ja politiikkaa. Cameron kuvailee itseään moderniksi liberaalikonservatiiviksi, ja sanoo että hän on "varmasti iso Thatcher-fani, mutta en tiedä tekeekö se minusta Thatcheristin". Cameron on myös sanonut, ettei hän ole "syvästi ideologinen ihminen." Cameron sanoi vuonna 2005, ettei hän aio vastustaa työväenpuolueen politiikkaa tarkoituksella kaikin mahdollisin tavoin, vaan hän aikoo osoittaa työväenpuolueelle tukeaan aina kun konservatiivien ja työväenpuolueen politiikka ovat samaa mieltä joistain asioista. Cameron myös haluaa siirtää konservatiivien politiikkaa poispäin pelkästään raha- ja finanssiasioista, koska "elämässä on muutakin kuin vain raha, ja on aika että me keskitymme enemmän BKT:n sijasta yleiseen hyvinvointiin." Cameronista on myös huhuttu, että hän olisi sanonut toimittajille illallisella puolueen johtajakisan aikana, että hän olisi "Blairin seuraaja" ("Heir to Blair").
Cameron ja muut niin sanotussa "Notting Hill Setissä" eli Cameronin lähipiirissä, johon kuuluu myös esimerkiksi George Osborne, ovat yrittäneet keskittyä konservatiiveille epätavallisempiin aiheisiin, esimerkiksi ympäristöön, työn ja yksityiselämän tasapainoon, sekä kansainväliseen kehitykseen. Cameron sanoi puheessaan konservatiivien puoluekokouksessa 2006, että "sosiaalinen vastuu" on keskeinen asia hänen ja konservatiivien poliittisessa filosofiassa.
Cameron on sanonut, että "on olennaista leikata työllisyyden ja vaurauden luomisen veroja, jotta voimme parantaa meidän talouden kilpailukykyä." Cameron on myös sanonut, että hän toivoo voivansa leikata veroja, mutta lisätä julkisia menoja.
Cameron on ilmaissut kiinnostuksensa Air Passenger Duty -valmisteveron poistamiseen, ja sen korvaamisen usein lentävien verotuksella, sillä Air Passenger Duty koskee kaikki matkustajia Britannian lentokentiltä. Cameron on lehdistön mukaan eri mieltä Lontoon pormestarin, konservatiivi Boris Johnsonin kanssa Thamesin suistoon sijoitettavasta lentokentästä.
Cameron on monta kertaa puhunut ympäristön suojelun puolesta, sanoen että hän on "intoihimoinen ympäristön tukija." Cameron on myös sanonut, että ilmastonmuutoksen torjuminen vaati hintansa. Cameron sanoi, että hän on sitoutunut saavuttamaan 2010 päästörajat ja on ilmoittanut, että hän aikoo vaihtaa nykyisen energiaveron uudenlaiseen hiilidioksidiveroon ilmastonmuutoksen torjumiseksi. Cameron on ehdottanut ilmastonmuutoslakia, joka sitoisi hallituksen vuosittaisiin hiilidioksidipäästöjen vähentämiseen.
Media on monta kertaa julkistanut kuvia siitä kun Cameron pyöräilee töihin 10 Downing Streetistä Westminsteriin. Myöhemmin kuitenkin julkistettiin kuvia autosta, joka vie Cameronin perässä Cameronin työtavaroita ja papereita, jolloin media rupesi nimittämään heti Cameronin pyöräilykuvia julkisuustempuksi. Cameron lupasi myöhemmin medialle, että työtavaroiden kyyditys autolla on tapahtunut vain pari kertaa, eikä tule enää tapahtumaan uudestaan. Samassa haastattelussa hän myös myönsi, ettei hän ole voinut enää pyöräillä usein Westminsteriin sen jälkeen kun hänestä tuli konservatiivien johtaja.
Vaikka Cameron on yksityisen sektorin säännöksien ja byrokratian vastustaja, Cameron tukee työväenpuolueen asettamaa vuoden 1998 vähimmäispalkkalakia. Cameron lupasi ennen 2010 vaaleja vähentävänsä säädöksiä ja sanoi, ettei Britannia aio noudattaa EU:n joitain direktiivejä, jotka koskevat säädöksiä. Cameronin mukaan Britannialla pitää olla vain "kevyt kosketus" yksityiseen sektoriin, jotta talous toimisi.
Konservatiivit Cameronin alaisena ovat luvanneet perintöveron alarajan nostamista miljoonaan puntaan ja leimaveron kynnyksesn nostamista 250 000 puntaan, ensimmäistä kertaa taloa ostavien avuksi. Muita ehdotuksia ovat esimerkiksi alkoholiveron vähentäminen, yhteisöveron laskeminen 25 % ja pienillä yrittäjillä 20 %, sekä lapsitukien muuttamista perhe-elämän kannustamiseksi.
Cameron on luvannut poistaa vankien vankilasta pääsyn aikaistamiset, koventaa vankilajärjestelmiä, pakottaa vankien maksamaan uhreilleen korvauksia vankilassa tehdyn työn avulla ja peruuttaa sosiaalietuudet niiltä jotka epäonnistuvat yhdyskuntapalvelussa käymisen. Yhdyskuntapalvelun suorittajille tulisi pakolliset univormut. Hän on myös ehdottanut suurta vankiloiden rakentamisohjelmaa ja vapausrangaistuksien niille, jotka jäävät kiinni veitsien/puukkojen kantamisesta. Cameronin ehdotus vuoden 1998 ihmisoikeuslain korvaamisesta kansalaisten perusoikeuslailla auttaisi tavoitteiden saavuttamisessa, mutta se tarkoittaisi periaatteessa Britannian lähtöä Euroopan ihmisoikeussopimuksesta.
Cameron on sanonut, ettei hän kannata kuolemanrangaistuksen uudelleen käyttöönottamista, eikä hänen mielestään ole oikeudenmukaista, että jotkut kansanedustajat vaativat sitä.
Vuodesta 2014 lähtien uudet hätälait ovat pakottaneet puhelin- ja nettiyhtiöitä pitämään kirjaa asiakkaidensa puheluista, viesteistä ja käydyistä nettisivuista. Hätälakien tarkoituksena on puolustaa Britannian kansallista turvallisuutta koskien terroristiuhkia Syyriasta ja Irakista, alueen sisällissodan takia.
Vuonna 2012 Euroopan ihmisoikeussopimus ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kielsi Britanniaa karkottamasta jordanialaista terroristi-saarnaaja Abu Qatadaa. Lopulta kuitenkin Theresa May sai Abu Qatadan häädettyä Britanniasta sen jälkeen, kun Britannia ja Jordania olivat antaneet sopimuksen Euroopan ihmisoikeusistuimelle, jossa sanottiin, ettei terroristia kidutettaisi Jordaniassa. Tapaus oli kuitenkin pitkä ja se maksoi brittiveronmaksajalle arviolta 500 000–3 000 000 puntaa. Tapauksen johdosta Cameron on sanonut, että harkitsee Britannian lähtöä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimesta.
Vuoden 2005 heinäkuussa Cameron sanoi, että "Britannian suurin ongelma ei ole taloudellinen taantuma nykypäivänä vaan sosiaalinen taantuma. Britanniassa on tällä hetkellä kompleksi yhteenliittyneiden ongelmien verkko... perheiden hajoamiset, sitkeä työttömyys, matalat odotukset elämältä, kaoottiset olosuhteet joissakin perheissä, huumet, rikokset, julkisten tilojen huono kunto, kaikki liittyvät toisiinsa." Kun Cameronista tuli konservatiivien johtaja, hän perusti useita komiteoita puolueen sisälle tutkimaan, mitä sosiaalisille ongelmille voisi tehdä. Cameron on ilmaissut, että Suuri yhteiskunta on hänen suuri intohimonsa. Cameron sanoi, että "Suuri yhteiskunta -politiikka muodostaa sopivan ilmapiirin, joka valtuuttaa paikallisia ihmisiä ja paikallisyhteisöjä, ja joka ottaa valtaa pois poliitikoilta ja antaa sitä kansalle."
Cameron on luvannut tehdä NHS:stä "tehokkaamman, vaikuttavamman, ja enemmän potilaiden tarpeisiin keskittyvän." Cameron haluaisi antaa NHS:lle enemmän itsenäisyyttä Britannian terveysministeriöstä, jotta NHS:sää ei käytettäisi "poliittisena jalkapallona" ja jotta NHS saisi enemmän ammatillista vastuuta.
Cameronin pojan Ivanin hoitaminen julkisella terveydenhuollolla on tehnyt Cameronin ystäväpiirin mukaan Cameronista NHS:n "suuren kannattajan". Cameronin hallitus lisäsi julkisen terveydenhuollon budjettia 0,4 % ja koalitiohallitus myös uudisti Englannin terveydenhuoltojärjestelmää aika radikaalisti vuoden 2012 terveydenhuoltouudistuksessa.
Cameron tukee työväenpuolueen ideaa "kaupunkiakatemioiden" luomisesta (City Academy), jotka saavat suoraan rahoitusta keskushallinnolta, jotta elintaso nousisi taloudellisesti ja sosiaalisesti heikoimmilla alueilla. Cameron on myös luvannut antaa kouluille enemmän itsenäisyyttä hallitukselta, luvaten antaa niille esimerkiksi hallinnan siitä, ketkä pääsevät kouluihin. Cameron on myös sanonut, että hän aikoo rikkoa julkisen koulujärjestelmän monopolin, jotta uusia kouluja saataisiin perustettua.
Cameronin aikakaudella myös yliopistojen opiskelijamaksut ovat nousseet 3 000 punnasta 9 000 puntaan vuodessa. Tämä johti suurin protesteihin ympäri Britanniaa. Cameron on luvannut korjata suuria sosiaalisia poikkeamia oppilaiden kyvyssä oppia.
Puheessaan 2011 Cameron ilmaisi tukensa samaa sukupuolta olevien avioliitosta sanoen, että: "asiassa on kyse muustakin kuin tasa-arvosta: sitoutumisesta. Konservatiivit uskovat sitoutumiseen, koska yhteiskunta on vahvempi kun me vannomme asioita toisillemme ja tuemme toisiamme. Joten en tue tasa-arvoista avioliittolakia, vaikka olenkin konservatiivi. Tuen asiaa, koska olen konservatiivi."
Koalitioaloitus laillisti myöhemmin samaa sukupuolta olevien avioliitot Englannissa ja Walesissä.
Cameron ei tue joidenkin konservatiivien ehdotusta pakollisista henkilöllisyystodistuksista. Hänen mukaansa ne kuluttaisivat vain turhaan veronmaksajan rahaa, eivätkä ne auttaisi rikosten tai laittoman maahanmuuton vähentämisessä, ja ne ovat myös ihmisoikeuksien vahingoittamista.
Cameron tukee Britannian hindujen luokittelemista erilliseksi etniseksi ryhmäksi Britannian aasialaisista ja samalla koko "brittiaasialaisten" käsityksen pilkkomista pienempiin osiin esimerkiksi väestörekisterissä, sanoen: "Jos hindut ja intialaiset haluavat identifioitua erilliseksi etniseksi ryhmäksi, eikä pelkästään "aasialaisiksi", meidän pitäisi hyväksyä se positiivisena asiana." Cameronin kommentti on tärkeä hinduille, sillä osa briteistä näkee "aasialaisen" ryhmän käsityksen negatiivisena, johtuen joidenkin aasialaisten (tässä tapauksessa muiden kuin hindujen) käytöksestä. Cameronia syytettiin etnisestä profiloinnista hänen lähetettyä kirjeitä Lontoon brittihinduille Lontoon pormestarivaalien alla, joiden ennakkosuosikki oli pakistanilaistaustainen Sadiq Khan. Kirjeissä vedottiin äänestämään konservatiivien ehdokasta Zac Goldsmithia, joka kuvaili silloista vastaehdokastaan Khania radikaaliksi ja hajottajaksi. Cameronia kritisoitiin jakolinjojen lisäämisestä brittihindujen ja brittimuslimien välillä ja siitä, että kirjeitä päätyi myös henkilöille, joilla ei ollut hindutaustaa.
Helmikuussa 2011 Cameron tuomitsi Münchenin turvallisuuskokouksessa edellisten hallitusten harjoittaman monikulttuurisuuspolitiikan epäonnistuneeksi ja terrorismin kasvualustaksi. Myöhemmin Cameron sanoi Britanniaa kristityksi maaksi ja kehotti kristillisten arvojen palauttamiseen maan "moraalisen romahduksen" vastapainoksi. Hän kuitenkin tarkensi, ettei tuomitse muita uskontoja tai ateismia ja hän on ylpeä siitä, että Britanniasta löytyy niin monien uskontojen edustajia.
Puheessaan vuonna 2013 Cameron kuitenkin sanoi, että: "Britannian maahanmuuttajayhteisöt ovat tärkeä osa sitä, keitä me Britanniassa olemme, ja Britannia on maahanmuuttajien ansiosta rikkaampi ja vahvempi yhteiskunta. Olivatpa he suuria tiedemiehiä/naisia, lääkäreitä, taiteilijoita, muusikoita, urheilijoita tai yritysjohtajia, yrittäjiä tai ahkeria pienyritysten omistajia, todella monella mahtavalla Britillä on nykypäivänä perhehistoria, joka johtaa heidät muualta näille Brittein saarille. Se on osa saaremme historiaa ja kulttuuria – avoimuus, monipuolisuus ja tervetulleisuus. Ja minä olen suunnattoman ylpeä asiasta." Cameron myös kehui maahanmuuttajien vaikutusta Britannian talouteen ja sanoi, että hän haluaa maailman parhaiden opiskelijoiden opiskelevan Britannian maailmanluokan yliopistoissa ja kouluissa. Cameron myöhemmin puheessaan rajoitti tervetulleisuutta vain ahkeriin maahanmuuttajiin: "Sanon tämän yksinkertaisesti: me laitamme niille maahanmuuttajille "punaisen maton" (eli otamme avosylin vastaan), jotka tekevät ahkerasti töitä ja investoivat maahamme, jotta saamme Britanniaan lisää töitä. Ja koska olemme osa globaalia kilpajuoksua, meidän oman taloutemme tulevaisuuden puolesta oikeanlainen maahanmuutto on elintärkeää Britannialle."
Cameron on sanonut uskovansa "demokratian ja vapauden levittämiseen maailmalla ja humanitääristen avun tukemiseen." Cameron kuitenkin sanoo, ettei hän ole neokonservatiivi, koska konservatiivina hän tunnustaa "ihmiskunnan monimutkaisuudet, eikä hän tule ikinä uskomaan suuria lupauksia tai yrityksiä maailman uudenlaiseksi luonnista." Cameron tukee multilateralismia sanoen: "valtio voi toimia myös yksin, mutta se ei välttämättä onnistu ilman muita." Cameronin mielestä multilateralismi voi toimia esimerkiksi "Naton, YK:n, Kansainyhteisön, G8:n, EU:n, sekä muiden insituutioiden" tai kansainvälisten liittoutumien kautta.
Cameron tukee liittolaisuutta Yhdysvaltojen kanssa, ja näkee sen hyvin tärkeänä. Cameron on ylistänyt liittolaisuuden roolia toisessa maailmansodassa ja kylmässä sodassa, hän on myös sanonut, että: "Toisin kuin jotkut, minulla ei koskaan ollut mitään epäselvyyttä siitä, kenen puolella olin." Tämä tulkittiin kritiikkinä joitain työväenpuolueen vasemmistolaisemman laidan edustajia kohtaan, johtuen heidän sanallisesta tuestaan Neuvostoliitolle. Cameron on myös julistanut, että: "meidän ei pidä olla todellakaan orjallisia vaan järkkymättömiä lähestymistavassa suhteeseemme ()", sanoen myös että: "Yhdysvaltojen viimeisimpien hallintojen politiikan kyseenalaistaminen ei tee kenestäkään amerikkalaisvastaista." Cameron myös tukee Israelia ja on kuvaillut Israelia "yksinäiseksi demokratiaksi alueella, jossa ei ole muita tällä hetkellä."
Vuodesta 2011 lähtien Cameronin ja Argentiinan presidentti Cristina Fernández de Kirchnerin välillä on ollut monia riitoja ja kiistelyitä Falklandinsaariin liittyen. Cameron on usein kieltäytynyt puhumasta aiheesta Argentiinan presidentin kanssa. Helmikuussa 2011 Argentiinan hallitus ilmoitti aluekiistan vuoksi, että Falklandinsaarien aluevesien läpi tai kautta kulkevat argentiinalaiset laivat tarvitsevat siihen erikoisluvan Argentiinan hallitukselta. Vuodesta 2012 lähtien Fernandez de Kirchner on maininnut useissa julkisissa puheissaan Falklandinsaaret osana Argentiinaa. Hänen mukaansa alue pitäisi luovuttaa Argentiinalle YK:n dekolonisaatiosopimusten takia. Falklandinsaarten hallitus piti äänestyksen saarien pysymisestä osana Britanniaa. Äänestyksen tulos oli 92 % äänestysaktiivisuudella 99 % Britanniassa pysymisen puolesta. Vain kolme ihmistä äänesti Britanniasta eroamista. Äänestys oli kansainvälisesti tarkkailtu ja kansainväliset tarkkailijat sanoivat äänestystä reiluksi sekä vapaaksi, mutta Argentiina ei siltikään suostunut tunnustamaan Britannian hallintoa saarista. Argentiina yritti vuonna 1982 valloittaa saaret sodalla, mutta Britannia voitti lyhyen sodan.
Vaikka Cameron alun perin äänesti Irakin sodan puolesta, hän kannatti Skotlannin kansallispuolueen ja Walesin Plaid Cymrun ehdotusta entisen brittihallituksen toimista sodan aikana. Cameronia kritisoitiin asiasta, koska joidenkin mielestä olisi ollut väärin järjestää tutkinta asiasta, vaikka Britannian joukkoja oli vielä Irakissa. Ehdotus kuitenkin torjuttiin niukasti parlamentissa, eikä asiaa ole nostettu esille sen jälkeen.
Cameron kuitenkin tukee Yhdysvaltojen johtamaa terrorisminvastaista sotaa ja on ylistänyt sitä "kahden maailman tukahduttavimman hallinnon" poistamisesta. Cameron on sanonut, ettei "terrorismin uhkaa voi neuvotella tai taivutella pois, vaan se täytyy kohdata ja tuhota."
Cameronin hallinto on sanonut Bašar al-Assadin hallinnon menettäneen oikeutensa hallita Syyriaa "sotkeutumalla viattomien ihmisten henkiin." Cameron halusi sotilaallisen väliintulon Syyriassa Yhdysvaltojen kanssa, mutta Britannian parlamentti ei hyväksynyt sotatoimia Syyriassa. Kyseessä oli ensimmäinen kerta Britannian historiassa kun parlamentti ei antanut hallituksen suorittaa sotatoimia. Myöhemmin myös muut valtiot lopettivat sotatoimien ehdottamisen ja yrittivät sen sijaan saada aikaan sopimuksia Syyrian hallinnon kanssa.
Cameronin alaisuudessa konservatiivit jätti keskusta-oikeistolaisen Euroopan kansanpuolueen, koska se harjoitti liian liittovaltiomyönteistä politiikkaa Britannian konservatiivipuolueeseen verrattuna. Konservatiivipuolue perusti Euroopan parlamenttiin euroskeptisen Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmän, johon liittyi mukaan esimerkiksi tšekkiläinen Kansalaisdemokraattinen puolue.
Tammikuussa 2013 Cameron esitti linjapuheessaan kansanäänestyksen järjestämistä Britannian EU-jäsenyydestä, mikäli konservatiivit voittavat vuoden 2015 parlamenttivaalit. Kansanäänestys oli alun perin määrä järjestää vuoden 2017 lopulla. Ennen kansanäänestystä Cameron haluaisi neuvotella uudelleen Britannian jäsenyysehdot, minkä jälkeen äänestyksessä voitaisiin ottaa kantaa EU:ssa pysymisen tai siitä irtautumisen puolesta. Aiemmin maan yritysjohtajat ja Yhdysvallat olivat ottaneet kantaa Britannian EU-jäsenyyden puolesta. Yritykset pelkäsivät äänestyksen aiheuttavan taloutta vahingoittavaa epävarmuutta. Yhdysvallat ilmoitti toivovansa Britannian pysyvän EU:ssa ja käyttävän siellä "vahvaa ääntä". Labourin entinen puheenjohtaja Ed Miliband sanoi, että kansanäänestyksen järjestäminen asettaisi maan vuosiksi epävarmuuden tielle ja aiheuttaisi myös huomattavia riskejä maan taloudelle. Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja Nigel Farage on pitänyt Cameronin tarjousta riittämättömänä.
Joulukuussa 2011 Cameron kaatoi EU-huippukokouksessa Lissabonin sopimukseen aiotut muutokset, joiden oli tarkoitus toimia talouskriisiä vastaan. Näihin kuului muun muassa varainsiirtovero ja yritysverotuksen harmonisointi.
Keväällä 2013 Cameron kertoi haluavansa neuvotella EU:ssa esimerkiksi vallan siirtämisestä takaisin Brysselistä jäsenvaltioille, kansallisten parlamenttien mahdollisuuksista kumota ei-toivottuja EU-lakeja ja yritysten ja liike-elämän vapauttamisesta liiallisesta byrokratiasta sekä vapaakauppasopimusten luomisesta Aasian ja Pohjois-Amerikan kanssa. Hänen mukaansa Britannian oikeusjärjestelmä ja poliisi pystyvät turvaamaan Britannian turvallisuuden ilman EU:n ja Euroopan instituutioiden sekaantumista. Vapaan liikkuvuuden tulisi Cameronin mukaan koskea vain vapautta saada töitä, ei sosiaalietuuksia. Cameron tukee EU:n laajentumista, mikäli se ei johda muuttovirtoihin köyhemmistä maista rikkaampiin. Lisäksi Cameron vastustaa EU:n ajatusta "aina läheisemmästä unionista" ("ever closer union"), joka ei hänen mukaansa koske Britanniaa.
Vuoden 2014 eurovaalien jälkeen Cameron vastusti voimakkaasti Jean-Claude Junckerin valintaa Euroopan komission puheenjohtajaksi. Cameron varoitti, ettei hän voi taata Britannian pysymistä EU:ssa, mikäli Juncker valitaan komission puheenjohtajaksi. Hänen mukaansa britit saattaisivat Junckerin valinnan takia äänestää maan ulos unionista.
Konservatiivit voittivat vuoden 2015 parlamenttivaalit ja Cameron jatkoi pääministerinä. Cameron julisti helmikuussa 2016, neuvotelleensa Isolle-Britannialle erityisaseman Euroopan unionissa. Kansanäänestystä aikaistettiin ja se pidettiin kesäkuun 23. päivä 2016. Cameron on sittemmin ajanut voimakkaasti maan pysymistä Euroopan unionissa. EU-vastainen Farage haukkui sopimusta säälittäväksi. Boris Johnson siirtyi Cameronin pettymykseksi eroa kannattavien leiriin.
Brittien äänestettyä EU:sta eroamisen puolesta 23. kesäkuuta 2016 Cameron ilmoitti aikovansa jättää tehtävänsä. Uuden pääministerin maa saa lokakuuhun mennessä konservatiivien puoluekokouksessa.
Cameron on ollut vuodesta 1996 naimisissa Samantha Gwendoline Sheffieldin kanssa. He ovat saaneet neljä lasta, joista vanhin poika Ivan syntyi vuonna 2002 vaikeasti sairaana ja kuoli kuusivuotiaana vuonna 2009. Cameroneilla on vuosina 2004 ja 2010 syntyneet tyttäret sekä vuonna 2006 syntynyt poika.
Cameron sai kyseenalaista julkisuutta, kun häneltä kysyttiin konservatiivien vuoden 2005 puoluekokouksessa huumeidenkäytöstä. Hän kiersi kysymyksen vastaamalla viettäneensä "normaalia opiskelijaelämää". Myöhemmin Cameron lisäsi toimineensa ennen politiikkaan lähtemistä kuten muutkin, eli tehneensä paljon sellaista, mitä ei olisi pitänyt. Vuonna 2007 julkaistu Cameronin elämäkerta väitti hänen olleen yksi useista pojista, jotka jäivät kiinni kannabiksesta Etonissa. Väitteiden mukaan moni kiinni jäänyt oppilas erotettiin, mutta Cameron sai vain sakot ja rangaistuksen, sillä hän oli vain käyttänyt kannabista, ei myynyt sitä.