Francisco Buyo
Francisco ”Paco” Buyo Sánchez (s. 13. tammikuuta 1958 Betanzos, A Coruña, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapallomaalivahti. Espanjan pääsarjassa hän edusti Sevillaa ja Real Madridia.
Buyo pelasi suurimman osan urastaan Real Madridissa, jossa hän myös menestyi parhaiten voittaen 6 kertaa pääsarjamestaruuden sekä 2 kertaa Zamora-palkinnon. Hän pelasi ammattilaisena yli 20 vuotta ja tilille kertyi yhteensä 542 pääsarjaottelua, joka on kolmanneksi eniten liigan historiassa. Nykyään Buyo on toiminut muun muassa kommentaattorina Al-Jazeeran urheilukanavalla.
Buyo syntyi Betanzosissa Galiciassa. 14-vuoden iässä Buyo liittyi paikalliseen Ural CF nuorisojoukkueeseen, jossa hän pelasi vuoden. Joukkueessa Buyo pelasi maalivahtina sekä oikeana laitahyökkääjänä, ollen samalla myös joukkueensa paras maalintekijä. Seuraavaksi hän siirtyi pelaamaan kahdeksi vuodeksi Betanzosiin, ennen kuin allekirjoitti sopimuksen maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Mallorcan kanssa. Yhden kauden pelattuaan Mallorcassa hän siirtyi Deportivo La Coruñaan. Deportivossa Buyo pelasi vuoteen 1980 asti, kuitenkin kauden 1978–1979 hän oli lainalla Huescassa.
Buyo teki debyyttinsä pääsarjassa kaudella 1980–1981, kun hän siirtyi Sevillaan. Hän nousi miltei tultuaan joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Kuuden kauden aikana Buyo pelasi Sevillassa 242 ottelua, kaikki kilpailut mukaan lukien. Hän teki Sevilla-aikanaan myös kansainvälisen debyyttinsä Espanjan maajoukkueeseen.
Buyon vakuuttavat esitykset Sevillassa herättivät kiinnostuksen Real Madridissa ja vuonna 1986 hän siirtyi lopulta Madridiin. Galicialaisvahti edusti Real Madridia vuoteen 1997 asti, jolloin hän päätti ammattilaisuransa. Yhdentoista pelatun kauden aikana Real Madridissa Buyo voitti 6 pääsarjamestaruutta ja 2 Espanjan Cup-mestaruutta. Hänen joukkuekavereinaan ovat pelanneet muun muassa Emilio Butragueño, Manolo Sanchís, Chendo, Rafael Gordillo, Míchel, Hugo Sánchez, Martín Vázquez, Fernando Hierro, Fernando Redondo, Iván Zamorano sekä Raúl.
Buyo teki debyytin Real Madridissa vuonna 1986 ottelussa Real Murciaa vastaan, jonka Madrid voitti 3–1. Ensimmäisen kauden aikana hän pelasi 44 pääsarjaottelua, jonka päätteeksi joukkue voitti liigamestaruuden. Kotimaan menestyksestä huolimatta Real Madrid ei menestynyt Euroopan kilpailuissa yhtä hyvin. Ensimmäisenä kautenaan Buyo koki kuitenkin unohtumattomia hetkiä Euroopan Cupin neljännesvälierissä, kun vastaan asettui Michel Platinin johtama Juventus. Ensimmäinen osaottelu oli päättynyt Madridin 1-0 voittoon, Juventus voitti vastaavasti toisen osaottelun 1-0 ja täten otteluparin voittaja jouduttiin selvittämään rangaistuspotkukilpailussa. Rangaistuspotkukilpailun voitti Real Madrid, Buyon torjuttua Juventuksen kolme rangaistuspotkua. Buyo voitti ensimmäisen Zamora-palkintonsa toisena kautenaan Madridissa, päästettyään vain 23 maalia 35 ottelussa. Toisen Zamoran hän voitti kaudella 1991–1992.
Buyon toimiessa Real Madridin maalivahtina joukkue voitti vielä kaksi liigamestaruutta, joista ensimmäinen tuli kaudella 1994–1995. Kauden aikana Buyo piti huikean 709 minuuttiin kestävän putken 3. joulukuuta 1994 – 12. helmikuuta 1995 välisenä aikana, jolloin hänen taakseen ei mennyt yhtään maalia pääsarjaotteluissa. Putki on viidenneksi pisin Espanjan liigan historiassa. Buyo voitti kuudennen ja viimeisen liigamestaruuden hänen viimeisenä kautenaan urallaan 1996–1997. Hän päätti 39-vuotiaana pelaajauransa ja pelasi Real Madridissa yhteensä 343 pääsarjaottelua. Koko urallaan hän pelasi yhteensä 542 pääsarjaottelua ja sijoittuu täten kolmanneksi "eniten pääsarjaotteluita pelanneiden"-listalla, edellä ovat Barcelona-legendat Andoni Zubizarreta ja Eusebio Sacristán.
Buyo valittiin Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, kun hän pelasi Deportivossa. Hän oli mukana vuoden 1980 kesäolympialaisissa edustamassa maataan. A-maajoukkueessa Buyo pelasi yhteensä 7 maaottelua vuosien 1983–1992 aikana. Hän oli myös mukana joukkueessa vuoden 1984 EM-kilpailuissa.