Tiamiini
Tiamiini eli B-vitamiini on yksi ihmisen tarvitsemista vesiliukoisista vitamiineista. Tiamiinia tarvitaan ruoan muuntamiseen energiaksi. Se toimii karboksylaasin ja monien muiden entsyymien koentsyyminä.
Kaikki B-vitamiinit ovat entsyymien tarvitsemien koentsyymien esiasteita. Tiamiini muodostaa aktiivisia fosforihappoestereitä, joista tavallisin on tiamiinipyrofosfaatti (TPP) ja jotka toimivat koentsyymeinä. Tiamiini osallistuu yli 20 erilaiseen aineenvaihdunnan entsyymijärjestelmään. Se on mm. osa karboksylaasientsyymiä, jota tarvitaan hiilihydraattien ja rasvojen metaboliassa. Tiamiini on muun muassa kolmen Krebsin kierron glykolyysissa vaikuttavan entsyymin kofaktori: "transketolaasin", joka muuntaa 2,3-difosfaattiglyseraattia (2,3-DG) pentoosifosfaattireitille, "pyruvaatti­dehydrogenaasin", joka kytkee palorypälehapon (pyruvaatin) asetyylikoentsyymi A:han (CoA) ja ohjaa sen Krebsin kiertoon, sekä "alfa-ketoglutaraattidehydrogenaasin", joka kiihdyttää Krebsin kiertoa muuntamalla alfa-ketoglutaraattia sukkinyylikoentsyymi-A:ksi (succinyl-CoA). Tiamiini on tärkeä myös ääreishermoston toiminnalle.
Tiamiinin puutteessa palorypälehappoa kasaantuu kudoksiin, mikä aiheuttaa väsymystä, ärtyneisyyttä, hermosärkyä ja kävelyhäiriöitä. Pitkäaikainen puute aiheuttaa beriberitautia, joka johtaa sydämen toimintahäiriöön ja lopulta kuolemaan.
Itämerellä lohissa esiintyvä M74-oireyhtymä aiheutuu tiamiinin puutteesta, jonka takia kalojen jälkeläiset kuolevat ruskuaispussivaiheessa.
Tiamiinin tarve riippuu muun muassa ravinnon hiilihydraattien määrästä. Myös runsas alkoholin käyttö lisää tiamiinin tarvetta.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan tiamiinia tulisi saada ravinnosta vuorokaudessa 0,12 mg megajoulea kohti eli aikuisilla naisilla noin 1,0–1,1 mg/vrk ja miehillä 1,2–1,4 mg/vrk. Raskaana olevilla ja imettävillä naisilla tiamiinin tarve on hieman suurempi. Lapsilla suositus vaihtelee iän mukaan.Suomessa naiset saavat tiamiinia keskimäärin 1,1 mg/vrk (0,16 mg/MJ) ja miehet 1,5 mg/vrk (0,16 mg/MJ). Suosituksiin verrattuna tiamiinia saadaan enimmäkseen riittävästi, mutta merkittävällä osalla väestöstä saanti on pienempää kuin keskimääräinen tarve. Ravintoainevalmisteista saatava tiamiini parantaa kuitenkin tilannetta. Suomalaisten ravinnosta saatava tiamiini tulee pääosin viljavalmisteista ja liharuoista sekä kasviksista.
Tiamiinia on kaikissa ruoka-aineissa lukuun ottamatta eräitä pitkälle jalostettuja elintarvikkeita. Erityisen runsaasti tiamiinia on täysjyväviljoissa, herneissä, sienissä, vähärasvaisessa sianlihassa ja sisäelimissä.
Diabeetikon tiamiinin tarve näyttää olevan normaalia suurempi, sillä diabeetikko erittää tätä vitamiinia 15 kertaa nopeammin virtsaan kuin ei-diabeetikko. Seurauksena on usein tiamiinin puute. Warwickin yliopiston tutkimuksessa tyypin 1 diabeetikoiden plasman tiamiinipitoisuus oli keskimäärin 15,3 nmol/l, tyypin 2 diabeetikoiden 16,3 nmol/l ja terveiden verrokkien vastaavasti 64,1 nmol/l. [Suomessa Yhtyneet Kliiniset Laborarotoriot antaa plasman tiamiinin (fB-B1-Vit) viitearvoiksi 75–220 nmol/l.] Brittidiabeetikoilla tiamiinin pitoisuus oli siten keskimäärin noin 75 % pienempi kuin terveillä verrokeilla. Puute altistaa tutkijoiden mukaan valtimomuutoksille. Vajausta voi olla vaikea korjata ilman vitamiinilisää. Sitä voidaan ottaa tiamiinina tai sen rasvahakuisena (lipofiilisena) muotona, benfotiamiinina.