hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Socorron ufotapaus
Socorron ufotapaus on tunnettu tapaus, jossa luotettavana pidetty henkilö näki tunnistamattoman lentävän esineen sekä kaksi humanoidia vuonna 1964.
Poliisi Lonnie Zamora näki munan muotoisen, alumiininvärisen maahan laskeutuneen ufon Socorrossa, New Mexicossa, Yhdysvalloissa 24. huhtikuuta vuonna 1964. Kohteesta lähti hänen mukaansa jyrisevää ääntä, ja sen alapuolella näkyi laskeutuessa ja noustessa liekki, joka sulatti hiekan ja poltti kasvillisuutta. Zamora väitti nähneensä kaksi pientä valkeaa oliota maahan laskeutuneen esineen lähellä. USAn ilmavoimien Project Blue Bookin mukaan tapaus oli tunnistamaton ja Zamora luotettava.
Zamora oli ajamassa 24. huhtikuuta 1964 kello 5:45 iltapäivällä ylinopeudella ajajaa, kun kuuli äänen, jota epäili läheisen dynamiittikopin räjähdykseksi. Zamora näki liekkikartion ja kuuli voimakasta jyrinää, joka ei muistuttanut suihkukoneen ääntä. Ääni kesti 10 sekuntia, ja muuttui loppua kohden matalataajuiseksi. Zamora ajoi sivutietä kohti valoa. 100–150 metrin päässä Zamora näki kuivuneen joenuomassa pystyssä olevan munan muotoisen kohteen, jonka lähellä oli kaksi pientä hahmoa, joilla näytti olevan valkoiset haalarit. Sileässä esineessä ei ollut näkyviä ovia tai ikkunoita. Zamora ajoi noin 30 metrin päähän kohteesta. Alumiininkirkkaan kohteen alla näkyi laskeutumisjalat. Kyljessä erottui punainen merkki.
Kun Zamora tuli lähelle esinettä, alkoi kuulua hyvin kovaa jyrisevää ääntä ja esine alkoi nousta ilmaan. Zamora pelästyi ja juoksi poispäin maastoutuen. Ääni muuttui lyhyeksi korkeaksi vinkaisuksi ja hiljeni. Zamoran nostaessa kasvonsa hän näki esineen lentävän hyvin nopeasti ylittäen dynamiittikopin ja häipyen näkyvistä 10 kilometriä havaintopaikasta luonaaseen.
Kohde jätti neljä neliömäistä jälkeä, ja luultavasti ohjaajien jälkiä. Pensaat paloivat ja hiekka lasittui. Zamora näytti järkyttyneeltä, kun paikalle saapui poliisikonstaapeli Chavez. Chavez tutki Zamoran auton, koska epäili Zamoran tehneen laskeutumisjäljet joillain välineillä. Näitä Chavez ei kuitenkaan löytänyt. 10 minuuttia laskeutumisen jälkeen poliisi Ted V. Jordan otti laskeutumisjäljistä kuvia.
Jäljet muodostivat nelikulmion jonka lävistäjien kulmat olivat suorassa kulmassa toisiinsa nähden. Tästä voitiin päätellä matemaattinen teoreema, jonka avulla havaittiin että esineen paino oli saatu rakenteen avulla jakaantumaan tasaisesti neljän pisteen kesken. Maahan jääneet palamisjäljet olivat oletetun painopisteen kohdalla.
J. Allen Hynek, joka tuohon aikaan toimi Blue Book -projektin tieteellisenä neuvonantajana, tutki tapausta tuoreeltaan. Hän etsi ristiriitaisuuksia ja yritti osoittaa Zamoran epäluotettavaksi onnistumatta. Hän vaikuttui arvonannosta jota Lonnie Zamora nautti työtovereidensa parissa. Tapaus on yksi Hynekin ufoluokituksen tyyppiesimerkeistä
Socorron ufotapausta on selitetty muun muassa mutkikaalla teknisellä pilalla, pölypyörteellä, pallosalamalla, Zamoran petoksella, jolla haluttiin houkutella turisteja Socorroon, kuuhun laskeutuvaksi aiotun aluksen kokeella tai helikopterilla.
Semur-en-Auxois
Semur-en-Auxois on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Burgundin alueella olevassa Côte-d'Orin departementissa.
Kaupunki sijaitsee Côte-d’Orin läntisessä osassa ja lähes Burgundin alueen keskustassa. Kaupunki on perustettu vaaleanpunaista graniittia olevalle tasanteelle ja kaupunki sijaitsee suurimmassa neljästä laaksomuodostelmasta, jotka muodostavat Auxois’n maantieteellisen alueen.
Alue on ikivanha asuinpaikka, paikallisen tarinan mukaan Semurin perusti kreikkalainen puolijumala Herakles paluumatkallaan Espanjasta.
Vuodelta 606 on ensimmäinen kirjallinen asiakirja kaupungista, kun Flavigny-sur-Ozerainin apottiluostari perustettiin ja tällöin Semurin nimi oli ”sene muro”, ja nämä vanhat muurit symboloivat hyvin kaupungin puolustuksellista luonnetta.
Kaupunki kehittyi vuosisatojen myötä ja aina siihen vaiheeseen saakka, että Burgundin herttua Robert II antoi sille vapaakaupungin oikeudet. Kuitenkin kaupunki menetti kaikki laajennuksensa 1300-luvun puolivälissä kun käytiin satavuotisen sodan ensimmäisiä vaiheita. Samalla päätettiin vahvistaa kaupungin luonnollisia linnoitusrakenteita tornein varustetulla ympärysmuurilla ja huomattavan suurella vartiotornilla, joka on suorassa yhteydessä sekä kaupunkiin että linnaan.
Aikakaudelle tyypillistä oli myös vilkas uskonnollinen elämä, jota harjoitettiin kahdessa seurakunnassa ja luostareissa, joiden kasvu ei aikakaudella keskeytynyt. Semur alueensa linnoituksena pysyi uskollisena Burgundin herttuoille ja jopa uhmasi kuninkaan valtaa 1400-luvulla, kun Satavuotinen sota oli entistä enemmän saanut sisällissodan piirteitä. Tästä asenteesta kaupunki sai maksaa kalliin hinnan, kun vuonna 1478 Ranskan kuninkaan Ludvig XI:n joukot valloittivat kaupungin.
Vuonna 1589 Semur koki viimeisen piirityksensä. Tämä tapahtui Katolisen liigan sodan aikana. Tällöin marsalkka de Tavennes valloitti kaupungin. Kuningas Henrik IV antoi määräyksen purkaa linnoitusrakenteet käskykirjeellään vuonna 1602. Kaupunki menetti näin puolustuksellisen luonteensa ja siitä tuli Auxois’n voutikunnan pääkaupunki.
Lünen
Lünen on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenissa. Se sijaitsee Unnan piirikunnassa, Ruhrin alueen itäisellä alueella. Kaupunkia halkoo Lippe-joki. Kaupungissa asuu noin 86 000 ihmistä ja pinta-alaltaan se on 59,39 neliökilometrin suuruinen. Lünen sai kaupunginoikeudet vuonna 1341. Sillä on ystävyystoimintaa Alankomaiden Zwollen, Englannin Salfordin, Puolan Kamień Pomorskin, Liettuan Panevėžysin ja Saksan Demminin kaupunkien kanssa.
Nummelan koulu
Nummelan koulu on Vihdissä Nummelan keskustassa sijaitseva peruskoulu. Koulun pihapiirissä on koulun nykyinen rakennus, sekä vanha ns. kivikoulu, jossa toimii muun muassa ruotsinkielinen Nummela Skola. Koulun rehtorina toimii Minna Öhman..
Es (yhtye)
Es on suomalaisen Sami Sänpäkkilän vuoden 1993 tienoilla perustama sooloprojekti. Es:n musiikissa sekoittuu ambient, folk, sekä erilaiset eriskummalliset äänet. Belgialainen levymerkki K-RAA-K julkaisi projektin ensimmäisen levyn "Flick" vuonna 2000. Sänpäkkilä on esiintynyt erilaisilla 
festivaaleilla ympäri Pohjois-Amerikkaa ja Eurooppaa.
Seututie 112
Seututie 112 kulkee Inkoon rautatieasemalta Lohjan Kirkniemeen. Valtatie 25 haarasta alkaen tie on nimetty Inkoontieksi ja Inkoon rajalta seututie 112 on Virkkalantie. Tie on varsin mutkainen eikä kuntokaan ole paras mahdollinen. Tien varrella sijaitsee myös ilotulitteita valmistavan ja maahantuovan yrityksen Tähtiraketti Oy:n toimitilat.
Tien vanha linjaus on osittain säilynyt ajokuntoisena nykypäivään asti. Vanha tie alkaa Kastlähteentieltä kulkien uuden tien kupeessa. Salontien ja Virkkalantien risteys on jossain vaiheessa uusittu.
Ludwigsburg
Ludwigsburg on kaupunki Saksan Baden-Württembergin osavaltion keskiosassa. Se sijaitsee noin 12 kilometriä pohjoiseen Stuttgartin suurkaupungin sisäkaupungista, Neckar-joen varrella. Ludwigsburg on samannimisen piirikuntansa keskuskaupunki ja suurin kaupunki. Kaupungissa asuu noin 85 300 ihmistä ja se on pinta-alaltaan 43,33 neliökilometrin suuruinen. Asukastiheys kaupungissa on noin 1 969 as./km²
Ludwigsburg sai alkunsa varhaisella 1700-luvulla, kun Württembergin herttua Eberhard Ludwig rakensi sinne Ludwigsburgin linnan, Saksan suurimman barokkipalatsin. Kaupunginoikeudet sille myönnettiin vuonna 1718. Tuolloin Ludwigsburgissa oli noin 800 asukasta.
Ritva Puotila
Ritva Puotila (s. 1935 Viipuri) on suomalainen tekstiilitaiteilija. Hänet tunnetaan ryijyistä ja matoista, joita hän tekee tyypillisimmin paperinarusta ja pellavasta. Puotilan uniikkiteokset ovat veistoksellisia, usein kolmiulotteisia. Matoissa on selkeä graafinen kuviointi, ja vaikutteita niin japanilaisuudesta kuin perinteisistä suomalaisista käsitöistä.
Puotila on lähtöisin Viipurista. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1954-1960.
Puotilan paperinarumattoja tuottaa Woodnotes-yritys, jonka Puotila perusti yhdessä poikansa Mikko Puotilan kanssa vuonna 1987. Hän on suunnitellut tuotteita myös Tampellalle ja ulkomaisille yrityksille, sekä tehnyt uniikkitöitä, etenkin ryijyjä. Hän teki yhteistyötä Suomen Käsityön Ystävien kanssa 2000-luvulle asti.
Hän on saanut Suomi-palkinnon vuonna 1996, Kaj Franck -muotoilupalkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2003. Vuonna 2001 Puotila valittiin Vuoden tekstiilitaiteilijaksi.
Velbert
Velbert on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Mettmannin piirikunnassa, noin 20 kilometriä koilliseen Düsseldorfin suurkaupungista. Kaupunki on jaettu kolmeen hallinnolliseen alueeseen, joihin kuuluvat Velbert-Mitte, Neviges ja Langenberg. Kaupungissa asuu noin 81 800 ihmistä ja se on pinta-alaltaan 74,9 neliökilometrin suuruinen.
Maaninkavaara
Maaninkavaara on alle sadan asukkaan kokoinen kylä Posion kunnan pohjoisosassa, noin 42 kilometriä kunnan keskustaajamasta pohjoiskoilliseen. Naapurikyliä ovat muun muassa Mourujärvi ja Paloperä. Maaninkavaaran halki kulkee valtatie 5.
Hannu Kähönen
Hannu Olavi Kähönen (s. 18. marraskuuta 1948 Karjalohja) on suomalainen teollinen muotoilija. Hän on Creadesign-yhtiöineen luonut käytännöllisiä ja ympäristöystävällisiä tuotteita. Suunnittelutöitä ovat toteuttaneet suomalaisyritykset kuten Abloy, Suunto, Martela ja Tulikivi
Kähönen on valmistunut 1975 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän on sittemmin toiminut siellä myös opettajana. Hän perusti muotoilutoimisto Creadesignin 1981.
Kähösen muotoilun lähtökohtiin kuuluu Design For All ja erilaisten ihmisten, teknologian ja ympäristön välisen vuorovaikutuksen optimointi. Kähönen korostaa ympäristövaikutuksia, jotka ovat seurausta materiaalivalintojen lisäksi esimerkiksi tuotteiden elinkaaren pituudesta.
Helsingin ensimmäinen matalalattiaraitiovaunu on Kähösen muotoilema.
Meriakvaario
Meriakvaario on akvaario, jonka vesi vastaa suolapitoisuudeltaan valtameriä, noin 3,4 prosenttia. Meriakvaarion vesi tehdään sekoittamalla puhtaaseen veteen erityistä akvaariosuolaa, jossa on natriumkloridin (NaCl) lisäksi akvaarion eliöille tarpeellisia hivenaineita. Veden suolapitoisuus tarkistetaan mittaamalla veden tiheys tai sähkönjohtavuus.
Useimmissa meriakvaarioissa pidetään trooppisia kaloja ja eläimiä, joten veden lämpötila pidetään 24 ja 28 °C välillä. Varsinaisia kasveja meriakvaarioissa ei yleensä elä, mutta levät tuottavat happea, sitovat ravinteita, antavat suojaa poikasille ja ravintoa kasvinsyöjille eli hoitavat samoja tehtäviä kuin kasvit makeavesiakvaariossa.
Vuonna 2002 maailmassa arvioitiin olevan noin 1,5-2 miljoonaa meriakvaarioharrastajaa. Meriakvaarioita varten myydään vuosittain noin 20-24 miljoonaa kalaa, jotka kuuluvat yli 1400 lajiin, sekä 11-12 miljoonaa palaa korallia, jotka kuuluvat 140 eri lajiin. Muiden selkärangattomien kuin korallien määrä on epävarma, noin 10 miljoonaa yksilöä noin 500 lajista. Yleisimpiä niistä ovat "Lysmata"- ja "Stenopus"-sukujen ravut sekä "Heteractis"-suvun merivuokot. Myydyimpiä kalalajeja ovat vuokkokala sekä viherneitokala.
Kaukalopallon SM-sarja
Kaukalopallon SM-sarja on Suomen kaukalopallon pääsarjataso, jota pelattiin nimellä Kaukalopalloliiga vuoteen 2013 asti. Lajin Suomen mestaruudesta on pelattu vuodesta 1975 alkaen, aluksi Jääpalloliiton ja vuodesta 1990 oman lajiliiton alaisena. Runkosarja on pelattu kolminkertaisena, 4 parasta joukkuetta on päässyt pudotuspeleihin, jossa välierät ja finaalit on pelattu paras viidestä ja pronssipeli kerrasta poikki -menetelmällä. Sarjaa on hallinnoinut Suomen Kaukalopallo- ja Ringetteliitto.
Kaukalopallon kilpailupäällikkö, Janne Borgström ilmoitti 17. kesäkuuta 2016 Suomen Kaukalopallo- ja Ringetteliitto ry:n julkaisemassa tiedotteessa, että Kaukalopallon SM-sarjaa ei järjestettäisi kaudella 2016–17. Kaukalopallon lajiryhmä oli asettanut SM-sarjan toteutumiselle kuuden joukkueen vähimmäismäärän, joka ei toteutunut asetettuun määräaikaan mennessä. Takarajaan mennessä mukaan oli ilmoittautunut ainoastaan Epa-TT, Flexolahti ja RB-Oulu. Kovista kartoitusyrityksistä huolimatta uusia joukkueita ei kyetty hankkimaan mukaan SM-sarjaan, joten sarja päätettiin jättää järjestämättä ja ratkaista mestaruus avoimella turnauksella. Samoin menetellään myös vuonna 2018.
Ludwigsburgin linna
Ludwigsburgin linna on linna Ludwigsburgin kaupungissa, Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa. Se on Saksan suurin barokkilinna ja yksi suurimmista barokkilinnoista koko Euroopassa. Linna rakennettiin Württembergin herttua Eberhard Ludwigin (hallitsi 1693–1733) toimeksiannosta vuosina 1704–1733. Linnan sisätiloissa on barokin lisäksi edustettuina rokokoon ja uusklassismin tyylisuunnat. Linnaa ympäröi suuri barokkipuutarha.
Eschweiler
Eschweiler on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Aachenin ja Kölnin kaupunkien välissä. Kaupungin läpi virtaa Indejoki. Kaupunki on pinta-alaltaan 76,56 neliökilometrin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 55 646. Asukastiheys kaupungissa on 727 as./km². Eschweiler on Aachenin piirikunnan keskuskaupunki. Kaupunki on jaettu 22 eri kaupunginosaan. Eschweilerissä on useita linnoja, golfkenttä ja keinotekoinen Blausteinseen järvi. Kaupungissa järjestetään myös karnevaali.
Varhaisin maininta Eschweilerista ajoittuu vuodelle 828. Se mainittiin tuolloin frankkilaisen historioitsijan ja Kaarle Suuren avustajan Einhardin luomassa asiakirjassa. Vuoden 962 tienoilla Eschweilerin hallinta siirtyi Frankkien valtakunnalta Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle.
Ranskalaiset joukot tuhosivat Eschweilerin täysin vuonna 1678 ja kaupungin hallinta siirtyi ranskalaisille vuonna 1794. Osana Ranskaa se toimi kantoninsa pääkaupunkina vuodesta 1800 vuoteen 1815. Vuonna 1815 Eschweilerin ja Burtscheidin kantonit yhdistettiin preussilaiseen Aachenin piirikuntaan. Eschweilerille myönnettiin preussilaiset kaupunginoikeudet vuonna 1856.
Vuonna 1932 kaupunkiin liitettiin Hastenrath ja Nothberg. Kaupunki kärsi merkittäviä vaurioita lukuisten muitten saksalaisten kaupunkien tavoin toisessa maailmansodassa. Vuonna 1972 Nordrhein-Westfalenin hallintouudistusten myötä Eschweilerin väkiluku nousi tuhansilla, kun kaupunkiin liitettiin Dürwiß, Kinzweiler, Laurenzberg, Lohn ja Weisweiler.
Vuoden 2006 lopussa Eschweilerin asukasluku oli 55 646. Kaupungin asukkaista noin kahdeksan prosenttia on ulkomaalaisia. Suurin ulkomaalaisryhmä on turkkilaiset, joita on noin 20 prosenttia ulkomaalaisista. Turkkilaisten jälkeen suurimmat ulkomaalaisryhmät ovat bosniahertsegovinalaiset, marokkolaiset ja portugalilaiset. Kaupungin asukkaista noin 66 prosenttia on katolisia ja noin 13 prosenttia evankelisia.
Vampire: The Eternal Struggle
Vampire: The Eternal Struggle, alun perin julkaisu nimellä "Jyhad" ja lyhyesti "Vampire" tai "VTES", on White Wolf -yhtiön julkaisema monen pelaajan keräilykorttipeli. Pelin kehitti Richard Garfield ja sen julkaisi 1994 Wizards of the Coast -yhtiö. Wizards of the Coast julkaisi "Vampirea" vuoteen 1996 asti, jolloin julkaistu "Sabbat" lisäosa jäi viimeiseksi yhtiön julkaisemaksi laajennukseksi. Vuodesta 2000 alkaen peliä on julkaissut White Wolf. "Vampire" onkin yksi vanhimmista keräilykorttipeleistä.
Peli sijoittuu World of Darkness -maailmaan, ottaen vaikutteita suurimmaksi osaksi -roolipelistä. Vaikka varsinainen World of Darkness -tarina loppui Gehennaan, "Vampiren" julkaiseminen jatkui.
Korttien kokonaismäärä ottaa huomioon kortit sekä valmiissa pakoissa, että buustereissa. Numero sulkeissa sisältää buustereissa ilmestyvät kortit. Uusien korttien määrä sisältää kortit sekä valmiista pakoista, että buustereista. Yllä olevat tiedot ovat peräisin White Wolf -yhtiön www-sivuilta.
Favoriten linna
Favoriten linna () on barokin tyylisuuntaa edustava huvi- ja metsästyslinna Ludwigsburgin kaupungissa Saksan Baden-Württembergissä. Linna rakennettiin vuosina 1717–1723 Württembergin herttualle Eberhard Ludwigille hoviarkkitehti Donato Giuseppe Frisonin suunnitelmien pohjalta. Varhaisella 1800-luvulla linnan sisätilat muutettiin edustamaan uusklassismin tyylisuuntaa. Uusklassisesta suunnittelusta vastasi arkkitehti Nikolaus Friedrich von Thouret.
Neuvostoliiton 14. armeija
Neuvostoliiton 14. armeija oli puna-armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. Yhtymä oli perustettiin 16. syyskuuta 1939 nimellä Murmanskin ryhmä ja sen nimi vaihdettiin 14. armeijaksi 19. marraskuuta.
Armeijan ensisijainen tehtävä oli vallata Petsamo ja estää mahdolliset länsiliittouman maihinnousut Kuolan niemimaalle ja hyökkäykset Norjan alueilta. Taistelusuunnitelman mukaan armeijan käytössä olleista kolmesta divisioonasta kaksi hyökkäisi Kuolan niemimaalle (52.D ja 104.Vuor.D) ja niistä toinen tulisi jäämään Kuolan niemimaalle varmistustehtäviin (104. Vuor.D) ja 52. Jalkaväkidivisioona tulisi jatkamaan hyökkäystään. Kolmas 14. jalkaväkidivisioona tulisi jäämään reserviin (Murmanskin suojajoukko).
Se taisteli saksalaisia ja heidän kanssaan sotivia suomalaisia joukkoja vastaan jatkosodassa. Kesäkuussa 1941 ja varsinaisesti heinäkuussa alkaneen saksalaisten ja suomalaisten hyökkäysvaiheen aikana 14. armeijaa komensi kenraaliluutnantti Valerian Aleksandrovitś Frolov.
Samalla sotatoimialueella Lapissa ja Pohjoisella jäämerellä toimi kontra-amiraali A. Golovkon komentama laivasto.
Neuvostoliiton 7. armeija
7. armeija oli puna-armeijan yhtymä, joka perustettiin 1939. 7. armeija keskitettiin talvisodan aikana Karjalankannakselle.
7. armeija, jonka esikunta oli Agalatovassa, keskitettiin ennen talvisotaa Karjalankannakselle. XIX armeijakunta vasemmalle Suomenlahden rannalle ja L armeijakunta oikealle. Armeijan reservinä toimi X panssariarmeijakunta, 138. jalkaväkidivisioona, 49. jalkaväkidivisioona sekä vasta alueelle saapuva 150. jalkaväkidivisioona. Armeijan tukena oli lisäksi noin 300 lentokonetta.
7. armeijan tehtävänä oli hyökätä Suomenlahden rannikon suunnassa ensimmäisenä tavoitteena todennäköisesti Suvanto ja lopullisena tavoitteena Helsinki.
Joulukuun 1939 aikana Neuvostoliiton pääsotaneuvosto totesi puna-armeijan kärsineen merkittäviä tappiota ja epäonnistuneen Suomen valtaamisessa lyhyessä ajassa kuten alkuperäinen suunnitelma edellytti. Pääsotaneuvosto arvioi tehdyiltä suunnitelmilta puuttuneen todellisuuspohjan ja totesi suomalaisten puolustuskykyä aliarvioidun merkittävästi. Tästä syystä pääsotaneuvosto päätti perustaa Suomea vastaan uuden johtoportaan Luoteisen Rintaman, jonka perustamisen yhteydessä puna-armeijan yhtymien komentajia vaihdettiin. Luoteis-Rintaman komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijankomentaja Semjon Timošenko.
Samassa yhteydessä 7. armeija jaettiin kahteen armeijaan joukkojen suuren määrän vuoksi. Kevennetty 7. armeija jatkoi Länsi-Kannaksella uuden komentajansa (2. luokan armeijakomentaja) Kirill Meretskovin johtamana ja Itä-Kannakselle perustettiin uusi 7. armeijan oikea ryhmä, jonka komantajaksi tuli suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendahl (aik. Wladimir Gröndahl). Uuteen ryhmään liitettiin 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Myöhemmin 26. joulukuuta 1939 ryhmästä muodostettiin 13. armeija Pääsotaneuvoston antamalla käskyllä numero 0691.Jatkosodan alkaessa 7. armeija oli edelleen Karjalankannaksella. Heinäkuussa 1941 varsinaisesti alkaneen saksalaisten ja suomalaisten hyökkäysvaiheen aikana 7. armeijaa komensi kenraaliluutnantti Filipp Danilovitš Gorelenko. Gorolenko vapautettiin tehtävistään 24. syyskuuta 1941 ja siirrettiin puna-armeijan kaaderihallinnon käyttöön. Samana päivänä 7. armeija nimettiin uudelleen 7. erilliseksi armeijaksi (7 Er.A) ja siirrettiin samalla suoraan STAVKA:n alaisuuteen. Tämän uuden erillisen armeijan johtoon Stalin nimitti henkilökohtaisesti armeijakenraali Kirill Afanasjevitš Meretskovin 24. syyskuuta 1941 alkaen.
7. armeija lakkautettiin 1945.
Neuvostoliiton 23. armeija
23. armeija oli Neuvostoliiton puna-armeijan sotatoimiyhtymä, joka perustettiin toukokuussa 1941 Leningradin sotilaspiirissä puolustamaan Leningradin aluetta vastuualueenaan Viipurin pohjois- ja koillispuoliset alueet. Armeijan oikealla puolella operoi 7. armeija.
Armeija siirtyi Leningradin sotilaspiiristä 24. kesäkuuta muodostetun Pohjoiseen rintaman alaisuuteen ja heinäkuun alussa armeijaan liitetty X mekanisoitu armeijakunta siirrettiin pois.
Suomalaisten aloitettu 31. heinäkuuta hyökkäyksensä Karjalankannaksella armeija ei kyennyt estämään hyökkääjän etenemistä, vaan elokuun loppuun mennessä Karjalankannaksen alue oli rajajoelle saakka suomalaisten hallussa. Taisteluiden aikana armeija kärsi mittavia tappioita ja sen vahvuus oli syyskuun alussa suomalaisten etenemisen pysähtyessä ainoastaan 80 000–90 000 miestä ja pääosa sen raskaasta kalustosta oli menetetty.
Puna-armeijaa uudelleen järjestettäessä 23. armeija siirrettiin 24. elokuuta vasta perustetun Leningradin rintaman alaisuuteen. Kesäkuuhun 1944 armeija puolusti Leningradin luoteispuolisia alueita. Armeijaan kuuluneet XCVII, XCVIII ja CXV kivääriarmeijakunnat sekä 17. linnoitusalue armeijajoukkojen tukemana osallistuivat Viipuriin suunnattuun hyökkäykseen 10. kesäkuuta – 15. heinäkuuta 1944. Operaatiossa armeija oli toisessa aallossa seuraten läpimurron tehnyttä 21. armeijaa sekä puhdistaen Vuoksen etelärannan. Armeijan joukot ylittivät joen Vuosalmen taistelussa. Hyökkäyksen pysähdyttyä ja Suomen kanssa tehdyn aselevon astuttua voimaan armeijan joukot asettuivat puolustukseen Karjalankannakselle.
Armeija lakkautettiin 1950-luvun lopulla, mutta XXX kaartinarmeijakunta divisioonineen säilyi.
Armeijan kokoonpano 22. kesäkuuta:
Salla Rinne
Salla Emilia Rinne (o.s. Käppi, s. 22. toukokuuta 1980 Järvenpää) on entinen suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu. Hän edusti Espoon Tapioita. Rinnettä valmensivat Eila Kelo (1996), Mika Järvinen 1997–2003, Markku Leppänen 2003–2007 ja vuodesta 2007 Tiia Hautala. Rinne voitti neljä ulkoratojen SM-mitalia ja seitsemän halli-SM-mitalia.
Hän meni naimisiin Kellokosken kirkossa 16.9.2006 Tomi Rinteen kanssa.
Rinne lopetti uransa vuonna 2009 varpaan rasitusmurtuman vuoksi.
Syrakusan taistelu (413 eaa.)
Syrakusan taistelu 413 eaa. käytiin peloponnesolaissodassa Syrakusan ja Ateenan välillä osana ateenalaisten Sisilian sotaretkeä. Syrakusa murskasi Ateenan laivaston ja sotajoukon spartalaisen sotapäällikkö Gylippoksen johdolla. Gylippoksen johdolla syrakusalaiset joukot valtasivat Plemmyrionin sataman ja sen attikalaiset (Ateenan kannattajan) varastot. Huollon vaarannuttua Ateenan laivasto rappeutui nopeasti. Syrakusalaiset käyttivät myös sataman puolustuksessa suurempia ja raskaampia laivojaan ateenalaisia ketteriä, mutta heikompia laivoja vastaan. Taisteluita Syrakusassa kesti vielä kaikkiaan yhdeksisen vuotta, mutta sota päättyi lopulta syrakusalaisten voittoon.
Neuvostoliiton ja Japanin suhteet ennen toista maailmansotaa
Neuvostoliiton ja Japanin suhteet pohjautuivat ennen toista maailmansotaa Venäjän keisarikunnan ja Japanin keisarikunnan samoin kuin myös muiden maiden kilpailulle Kaakkois-Aasiassa lähinnä Kiinan alueista. Japani liittoutui 1902 Britannian kanssa, mikä mahdollisti sille liittymisen ensimmäiseen maailmansotaan Saksan toimilupa-alueiden saamiseksi Versailles'n rauhan 156. artiklan perusteella, vaikka myös Kiina oli ollut ympärysvaltojen puolella ensimmäisessä maailmansodassa ja siellä oli ollut odotuksia Saksan toimilupa-alueen palaamisesta Kiinan suoraan hallintaan. Japanin politiikka heijasti periaatteessa Britannian pyrkimyksiä padota Venäjän vaikutusvallan kasvua Aasiassa, minkä vuoksi se pääsi hyötymään niin Kiinan kuin Koreankin alueista.
Japani osallistui monien ympärysvaltojen tapaan Venäjän interventioon vahvan asemansa takaamiseksi Kiinassa. Japani laski joukkoja maihin Vladivostokissa.
Maiden välit normalisoituivat jossain määrin, kun Japani veti joukkonsa pois Neuvosto-Venäjältä. Kuitenkin 1938 ja 1939 Neuvostoliitto ja Japani joutuvat kahteen aseelliseen yhteenottoon keskenään, joissa Neuvostoliitto onnistui torjumaan Japanin hyökkäykset.
Neuvostoliitto torjui 1938 Japanin rajoitetun hyökkäyksen kahdelle kukkulalle sekä 1939 laajahkon hyökkäyksen Mongoliaa vastaan, jonka turvallisuuden Neuvostoliitto oli ryhtynyt takaamaan.
Seututie 305
Seututie 305 kulkee Hauholla Kanta-Hämeessä. Se palvelee pieniä kyliä matkan varrella. Tien pituus on noin 16 km.
Kun valtatie 3:n uusi osuus Hämeenlinnasta Tampereelle valmistui 1960-luvulla, vanha osuus Hämeenlinnasta Pälkäneelle numeroitiin seututie 305:ksi ja korjattiin perusteellisesti. 
Vuonna 1990 tämä tie muutettiin kantatieksi 57 ja maantienumero 305 siirtyi Hämeenlinnan ja Hauhon väliselle tielle. Ennen numeromuutosta seututie 305 on ollut yhdystie 3054.
Jason Biggs
Jason Matthew Biggs (s. 12. toukokuuta 1978 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan Jim Levensteinina "American Pie" -komediaelokuvissa ja Larry Bloomina "Orange Is the New Black" -televisiosarjassa.
Biggsillä on italialaisia sukujuuria ja hän on katolinen. Hän syntyi New Jerseyn Pompton Plainsissä sairaanhoitaja Angelan ja laivayhtiön johtaja Gary Biggsin pojaksi. Hän kasvoi Hasbrouck Heightsissä ja suoritti high schoolinsa siellä.
Biggs aloitti näyttelemisen viisivuotiaana. Ensimmäinen televisiorooli oli Foxin "Drexell’s Class" -sarjassa. Nuori näyttelijä sai Emmy-ehdokkuuden roolistaan sarjassa "As the World Turns". Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa vuosina 1996–1997, mutta palasi sen jälkeen näyttelijän uralle ja esiintyi vuonna 1999 menestyselokuvassa "American Pie".
Biggs on esiintynyt "American Pie" -elokuvan jatko-osissa "American Pie 2" (2001), "" (2003) ja "" (2012) . Biggsillä on ollut osia myös "American Pien" ulkopuolella, muiden muassa elokuvissa "Luuseri" (2000), "Piru naiseksi" (2001), "Sinua parempaa" (2003) ja "Eight Below" (2006). Hän on myös ääninäytellyt Leonardoa vuoden 2012 "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" -animaatiosarjassa.
Eino Guttorm
Eino Guttorm (24. helmikuuta 1941 Utsjoki – 11. toukokuuta 2005 Utsjoki) oli suomalainen kirjailija ja kirvesmies.
Guttormin teoksiin vaikutti voimakkaasti hänen kotiseutunsa Lappi. Hän kirjoitti sekä saamen että suomen kielellä. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto.
Guttormin tuotantoon kuuluvat muun muassa romaani "Tunturimorsian" (1989) ja runoteos "Duoddara šuvva" (1985). Hän kirjoitti 1980-luvulla näytelmiä utsjokelaiselle Rávgos-teatterille. Hänen saamelaiskirjallisuuttaan on myös käännetty.
Guttorm sai kesäkuussa 2003 syytteen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Käräjäoikeuden langettama puolentoista vuoden ehdoton vankeusrangaistus muuttui hovioikeudessa vuodeksi ja kahdeksi kuukaudeksi. Guttorm löydettiin kuolleena kotoaan toukokuussa 2005.
60 Minute Man
60 Minute Man on suomalaisen arkkitehti- ja taiteilijaparin Casagrande & Rintalan arkkitehtoninen installaatio Venetsian arkkitehtuuribiennaaliin vuonna 2000. Teoksessa Casagrande & Rintala istuttivat tammimetsän hylättyyn proomuun, jonka hinasivat Venetsiaan ja avasivat julkiseksi puistoksi. Puut istutettiin Venetsian kaupungin 60 minuutin aikana tuottaman biologisesti puhdistetun ja kompostoidun viemärijätteen päälle.
"Tämä puisto on istutettu ihmisjätteelle, jonka on tuottanut Venetsian kaupunki kuudenkymmenen minuutin aikana."
The New York Timesin arkkitehtuurikriitikko Herbert Muschamp nosti 60 Minute Man -teoksen henkilökohtaiseksi suosikikseen biennaalissa ja työ edusti Suomea New Trends of Architecture in Europe and Japan 2001 näyttelyissä Tokiossa, Portossa ja Rotterdamissa.
Vuonna 2005 Whitney Museum of American Art toteutti ulkoasultaan Casagrande & Rintalan "60 Minute Manin" kanssa lähes samanlaiseen teoksen "Floating Island", joka perustui pohjautuvan maataiteilija Robert Smithsonin luonnoksiin vuodenlta 1970. Robert Smithson kuoli lentokone onnettomuudessa vuonna 1973. Teoksessa puita kasvavaa proomua hinattiin Manhattanin saaren ympäri.
Bourg-en-Bresse
Bourg-en-Bresse on ranskalainen kaupunkikunta, joka on Ainin departementin hallintokaupunki. Ainin departementti on osa Rhône-Alpesin aluetta.
Kaupungin perinteinen nimen lausuntatapa on «Bourquanbresse» tai vaan yksinkertaisesti «Bourque».
Bourg-en-Bressen kaupunki sijaitsee 70 kilometriä Lyonista koilliseen, 30 kilometriä Mâconista itään ja 50 kilometriä Lons-le-Saunierista länteen. Genevestä on matkaa kaupunkiin 120 kilometriä. Bourg sijaitsee länteen Jura-vuoristosta ja sen läntisimmän osan Revermontin huipuista, ja kaupungin lävitse virtaa Reyssouze-joki ennen kuin se laskee Saônejokeen.
Bourg on ollut ennen Ranskan vallankumousta olleen Bressen maakunnan pää- ja hallintokaupunki. Roomalaisajalta peräisin olevia rakennusten ja rakenteiden jäänteitä on kaivettu kaupungissa esille kohtalaisen runsaasti. Kuitenkin näistä on ollut vaikea ajoittaa kaupungin tarkkaa perustamisaikaa ja on todennäköistä, että paikalla on antiikin aikana sijainnut vain suuri kelttiläis-roomalainen maatila.
Nykyisin keskiaika on huomattavasti enemmän läsnä alueella kuin antiikki. Bourg korotettiin vapaakaupungin asemaan vuonna 250. Sen kohtalo sidottiin voimakkaasti Savoijin hallitsijoiden kohtaloihin. Tämä hallitsijasuku takasi kaupungin voimakkaan kehityksen. Tästä oli seurauksena myös, että Savoijin herttuat valitsivat kaupungin Bressen maakunnan pää- ja hallintokaupungiksi.
Ranskan kuningas Frans I valloitti kaupungin Savoijin herttuoilta vuonna 1535. Kaupungin valloitti kuitenkin takaisin hallintaansa Sovoijin herttua Philbert Emmanuel, joka muutti koko kaupungin vahvaksi linnoitukseksi. Kaupungin muurit pystyivät vastustamaan Ranskan kuninkaan Henrik IV tekemää piiritystä, joka kesti kuusi kuukautta.
Lopullisesti Bourg-en Bressen kaupunki luovutettiin Ranskan alaisuuteen vuonna 1601. Vallankumouksen aikana kaupunki otti nimekseen "Épi-d'Or". Vuonna 1814 itävaltalaiset joukot ryöstivät kaupungin seurauksena kokemastaan vahvasta vastustuksesta.
Ravi Kapoor
Ravi Kapoor (s. 27. kesäkuuta 1969 Liverpool, Englanti) on intialaista alkuperää oleva näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan tv-sarjoissa Gideon's Crossing ja Yli synkän virran (Crossing Jordan). Ennen sijoittumista Los Angelesiin, Kapoor työskenteli näyttelijänä Englannissa kymmenen vuotta. Kapoor on naimisissa näyttelijä Meera Simhanin kanssa.
Joe Henderson
Joe Henderson (24. huhtikuuta 1937 - 30. kesäkuuta 2001) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti.
Henderson vaikutti nuorena Detroitin 1950-luvun jazzpiireissä. Kahden vuoden armeijassa vietetyn ajan jälkeen (1960-1962) hän muutti New Yorkiin, jossa häntä opasti musiikissa Kenny Dorham. Henderson liittyi Horace Silverin yhtyeeseen. Lähdettyään yhtyeestä vuonna 1966, hän jatkoi työskentelyä freelancena ja johti myös Kenny Dorhamin ohella big bandiä. Hän soitti useissa Blue Noten 1960-luvun levytyksissä. Hän kuoli vuonna 2001 kärsittyään pitkällisestä keuhkolaajentumasta.
Natalia Sánchez
Natalia Sánchez Molina (s. 27. maaliskuuta 1990 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän osaa puhua espanjaa, englantia ja ranskaa. Hänen tunnetuin roolinsa on Teté Capdevila televisiosarjassa "Serranon perhe". Hän myös lauloi sarjasta alkunsa saaneessa Santa Justa Klan -yhtyeessä.
Sánchez aloitti tanssimisen ollessaan vasta kaksivuotias. Hän osaa soittaa pianoa, klarinettia ja viulua. Sánchezin ensimmäinen elokuva oli "Clara & Elena" (2001), viimeisin "La Ira" (2009). Ennen rooliaan "Serranon perheessä" hän vieraili muun muassa sarjoissa "Compañeros" (2002) ja "Javier ya no vive solo" (2003).
Sánchez lauloi yhtyeessä Santa Justa Klan (SJK), joka julkaisi kaksi studioalbumia. Yhtye sai alkunsa "Serranon perhe" -sarjasta ja siihen kuuluivat myös sarjassa näytelleet Víctor Elías (Guille), Adrián Rodríguez (DVD) ja Andrés de la Cruz (Boliche). Yhtye kuitenkin lopetettiin.
Sánchez on esiintynyt monissa mainoksissa. Hän ja muut "Serranon perheen" näyttelijät ovat muun muassa kampanjoineet tupakointia vastaan. Hän on mainostanut myös muun muassa El Corte Inglésin ja Veetin tuotteita.
Pauline Betz
Pauline May Betz Addie (6. elokuuta 1919 Dayton, Ohio – 31. toukokuuta 2011 Potomac, Maryland) oli yhdysvaltalainen naistennispelaaja. Hän voitti viisi Grand Slam -kaksinpelimestaruutta ja oli loppuottelussa kolme kertaa häviävänä osapuolena. Jack Kramer kutsui häntä toiseksi parhaaksi koskaan näkemäkseen naistennispelaajaksi heti Helen Wills Moodyn jälkeen.
Nopeudestaan ja päättäväisyydestään tunnettu Betz vei Wimbledonin kaksinpelimestaruuden 1946 häviämättä erääkään. Kyseessä oli hänen ainoa esiintymisensä Wimbledonissa. Samana vuonna hän oli mukana maansa Wightman Cup -joukkueessa Britanniaa vastaan pelatussa sarjassa, jossa hän voitti sekä kaksin- että nelinpeliottelunsa ja johdatti siten Yhdysvallat voittoon. Betzin amatööriura loppui 1947, kun hänet tulkittiin ammattilaiseksi pelkästään sillä perusteella, että hän tutki mahdollisuuksia sellaiseksi ryhtymiseen. Toisaalta toinen maailmansota oli aiemmin rajoittanut hänen mahdollisuuksiaan osallistua kansainvälisiin turnauksiin.
Betz valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1965. Hän esiintyi Time-lehden kannessa syyskuussa 1946. Hän oli naimisissa "The Washington Postin" urheilutoimittaja Bob Addien kanssa ja oli runoilija Kim Addonizion äiti. Nuorena aikuisena Betzillä oli tapana viettää aikaansa elokuva-alan ihmisten kanssa.
Steve Valentine
Steve Valentine (s. 26. lokakuuta 1966) on brittiläinen näyttelijä.
Valentine syntyi Bishopbriggsissä Skotlannissa, mutta muutti perheensä kanssa nelivuotiaana Lontooseen. Hän on esiintynyt teatterissa, elokuvissa ja televisiossa ja hänet tunnettaneen parhaiten roolistaan eriskummallisena Nigel Towsendina NBC:n rikosdraamassa "Yli synkän virran". Valentine on näytellyt muun muassa elokuvissa "Mars hyökkää!" ja "Foreign Correspondents" ja vierailevana tähtenä sarjoissa "Ammu vaan!" (Just Shoot Me), "Will & Grace", "Dharma ja Greg" ja "Siskoni on noita". Valentine on myös ääninäytellyt peleissä ja .
Valentine asui Los Angelesissa entisen vaimonsa, Sharin, ja heidän kahden kissansa kanssa, kunnes he erosivat joulukuussa 2005. Hän nauttii ratsastuksesta, vuoristoradoista ja tanssimisesta, ja on myös kokenut taikuri.
Näyttelijänä
im in the band (2010)
Kirjoittaja
Alvarezsaurus
Alvarezsaurus oli pieni, kevytrakenteinen, linnunkaltainen teropodi ja dinosaurussuku. Se käveli kahdella jalalla. Sukuun kuului yksi laji, "A. calvoi". "Alvarezsaurus" eli 80 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä liitukaudella. "Alvarezsauruksen" fossiileita on löydetty Argentiinasta.
"Alvarezsauruksesta" on löydetty selkänikama, lapaluu, osittainen lantio ja osittaiset takaraajat sekä hampaita. Kalloa ei ole löydetty.
Vaikka "Alvarezsauruksen" luuranko on epätäydellinen, siitä on saatu selville että kyseisellä dinosauruksella oli pitkät jalat, pitkät hampaat, lyhyet eturaajat, pitkä S-asennossa ollut kaula sekä pitkä ja ohut häntä. Häntä oli yli puolet "Alvarezsauruksen" pituudesta. Pitkät jalat osoittavat että "Alvarezsaurus" oli nopea juoksemaan. Kuten sukulaisensa, "Alvarezsaurus" tunnetaan eturaajoista joissa kummassakin oli yksi suuri kynsi. Yleinen yksimielisyys on että "Alvarezsaurus" on käyttänyt kynsiään kolojen tekemiseen termiittikekoihin. Mallintamistutkimukset eivät kuitenkaan ole esittäneet paljon tukea tälle teorialle. Saattaa olla että eturaajojen todellinen tarkoitus pysyy yhä tuntemattomana.
"Alvarezsaurus" tarkoittaa "Alvarezin liskoa". "Alvarezsaurus" on nimetty historioitsija Don Gregorio Alvarezin mukaan. Hänen mukaan on myös nimetty muun muassa "Alvarezsauridae"-heimo, johon alvarezsaurit kuuluvat.
"Alvarezsaurus" on ensimmäinen löydetty alvarezsauri. Myöhemmin tämä ryhmä nimettiin alvarezsaureiksi "Alvarezsauruksen" mukaan.
"Alvarezsaurus" luokiteltiin alun perin dinosauruksiin, mutta myöhemmissä tutkimuksissa se uudelleenluokiteltiin lentokyvyttömäksi linnuksi. Myöhemmät löydökset alvarezsaureista ovat johtaneet kaikkien alvarezsaurien, "Alvarezsaurus" mukaan lukien, luokitteluun dinosauruksiksi (katso haplocheirus sollers).
"Alvarezsauruksen" pituus oli kaksi metriä ja paino 20 kilogrammaa.
Toinen samasta muodostelmasta kuin "Alvarezsaurus" löydetty alvarezsauri on achillesaurus. Sen on tosin esitetty olevan "Alvarezsauruksen" synonyymi.
Unplugged (Alice in Chains)
Unplugged on yhtyeen Alice in Chains livealbumi. Se nauhoitettiim Brooklynin musiikin akatemian Majestic-teatterissa osana "MTV Unplugged" -konserttisarjaa, joka sisältää akustisia versioita esittävän yhtyeen kappaleista. Show näytettiin MTV:llä 28. toukokuuta 1996. Konsertti oli yhtyeen ensimmäinen kahteen ja puoleen vuoteen ja myös yksi yhtyeen viimeisiä esiintymisiä Layne Staleyn kanssa. CD:n lisäksi konsertti julkaistiin myös kokopitkänä DVD:nä.
Kappaleet "Angry Chair," "Frogs," ja "Killer Is Me" leikattiin alkuperäisestä esityksestä MTV:llä, mutta ovat mukana sekä CD:llä että DVD:llä.
Heikki Kallio (shakinpelaaja)
Heikki Julius Kallio (s. 15. lokakuuta 1980 Vaasa) on suomalainen shakin suurmestari.
Kallion ELO-vahvuusluku on ollut korkeimmillaan FIDEn listoilla 2522 pistettä (tammikuun 2002 listoilla), mikä on toiseksi korkein saavutus Suomessa (Tomi Nybäckin jälkeen). Hänen saavutuksiaan ovat muun muassa voitto Budapestin First Saturday -shakkiturnauksessa maaliskuussa 2005 (tuloksella 8,5/11).
Nothing Safe: The Best of the Box
Nothing Safe: Best of the Box on grunge-yhtye Alice in Chainsin kokoelma-albumi. Sen julkaisi Columbia Records -levy-yhtiö 29. kesäkuuta 1999.
Albumi on yhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi. Se sisältää kappaleita "Alice in Chainsin" edellisiltä albumeilta "Facelift", "Alice in Chains", "Sap", "Dirt", ja "Jar of Flies", sekä siinä on yksi ennen julkaisematon kappale "Get Born Again".
Jennifer Finnigan
Jennifer Christina Finnigan (s. 22. elokuuta 1979 Montreal, Quebec) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Emmy-voitokkaasta roolistaan Bridget Forresterina yhdysvaltalaisessa saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat" ("The Bold and the Beautiful") vuosina 2000–2004.
Finnigan näytteli tilannekomediassa "Student Bodies" ja tv-elokuvassa "The Stalking of Laurie Show" joulukuussa 2000. Vuonna 2000 hän myös näytteli Taraa jaksossa ”The Tale of the Last Dance” 7. tuotantokaudella sarjassa "Pelottaako?".
Vuonna 2004 Finnigan nähtiin Almay-kosmetiikan mainoksissa. Lisäksi esiintyi kymmenessä "Yli synkän virran" -jaksossa patologi Devan Maguirena 2004. Vuonna 2005 hän näytteli Marni Flissia NBC:n sarjassa "Committed", jota lähetettiin vain 13 jaksoa ennen kuin sarja lopetettiin vähäisten katsojalukujen takia.
Hänellä oli Alex Sinclairin rooli "Dead Zone" -sarjassa, jaksoissa ”Double Vision”, ”A Very Dead Zone Christmas” ja "Exile". Vuosina 2005–2007 Finnigan oli tähtenä CBS:n draamasarjassa "Kodinpuolustaja", näytellessään yleistä syyttäjää.
Finnigan on ainoa henkilö, joka on voittanut kolme peräkkäistä "Daytime Emmy Awardia" (29th, 30th, 31st Award). Kaikki ”erinomaisena nuorena näyttelijänä” (Outstanding Younger Actress) hänen roolistaan Bridget Forresterina "Kauniissa ja rohkeissa".
Finnigan meni naimisiin näyttelijä Jonathan Silvermanin kanssa 7.6.2007 Mykonosin saarella Kreikassa.
Eugene Byrd
Eugene Byrd (s. 28. elokuuta 1975 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut muun muassa elokuvissa "Sleepers", "8 Mile", "Lift" ja "Anacondas:The Hunt for the Blood Orchid". Hän näytteli tohtori Sidney Trumainea televisiosarjassa "Yli synkän virran".
Jesolo
Jesolo (venetsiaksi "Gèxoło") on kaupunki Italian Veneton alueella Venetsian metropolikaupungissa Adrianmeren rannalla. Jesolossa on arviolta 26 122 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 95,2 neliökilometriä.
Jesolossa on rantakatu, kävelykatu ja kaksi pitkää bulevardia. Alueen läntisestä niemenkärjestä itäiseen niemenkärkeen on 15 kilometriä. Jesolo on kesäisin suosittu matkailukohde.
Rosemary Clooney
Rosemary Clooney () oli yhdysvaltalainen laulajatar ja näyttelijätär.
Hän oli suosittu laulaja etenkin 1940- ja 1950-luvuilla, jolloin hän lauloi lukuisia ikivihreitä kappaleita. Sen lisäksi hän loi uran näyttelijänä ja hänen tunnetuin elokuvansa on "Valkea joulu" (, 1954) jossa hän näytteli yhdessä Bing Crosbyn, Vera-Ellenin ja Danny Kayen kanssa. Vuonna 2002 hänet palkittiin elämäntyö-Grammyllä. Hän sai myös laulajan urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Rosemary Clooney oli George Clooneyn täti; George Clooneyn isä, tunnettu televisiopersoonallisuus Nick Clooney, oli hänen veljensä. Rosemary Clooney oli naimisissa kolme kertaa, joista näyttelijä José Ferrerin kanssa kahdesti. Heillä oli viisi lasta. Hänen kolmas ja viimeinen avioliittonsa solmittiin vuonna 1997 Dante DiPaolon kanssa. Se avioliitto kesti aina Clooneyn kuolemaan asti. Rosemary Clooney kuoli keuhkosyöpään.
Far Arden
Far Arden on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1987. Silloin kokoonpano oli Esko Nevalainen (laulu, kitara), Jamppa GT Heikkinen (rummut), Ari-Matti Jänkälä (basso), Juha Lindberg (kitara) ja Arto Willman (kosketinsoittimet). Willman vaihtui pian kitaristi Eero Mahkoseen. Tämä kokoonpano levytti vuonna 1989 ensimmäisen singlen "Lisa". Debyytin jälkeen seurasi kaksi singleä, yksi ep ja ensimmäinen kokopitkä albumi "Wind and Change" vuonna 1993. Pian tämän jälkeen Jänkälä ja Mahkonen jättivät yhtyeen ja heidän tilalleen tulivat Jari Pietilä (kitara) ja Esa Koukkari (basso). Vuonna 1996 myös alkuperäinen kitaristi Juha Lindberg lopetti. Tämä kokoonpano alkoi vuonna 1998 nauhoittaa levyä "Free Pictures" (2001). Nauhoituksien aikana rumpali Heikkinen vaihtui Jarkko Aroon. Levyn ilmestymisen jälkeen kokoonpanoon tuli kosketinsoittaja Juha Sutela ja basisti vaihtui Lauri Väkevään. Vuonna 2005 basistiksi tuli Asko Karhunen. Kesällä 2012 ilmestyi Far Ardenin kolmas levy "Songs of Intuition". Vuoden vaihteessa 2012-2013 pitkäaikainen rumpali Jarkko Aro vaihtui Ari Harjuun. Vuoden 2016 lopussa basisti Asko Karhusen eron jälkeen bassoa on soittanut Pekka Kotila.
Musta Leski (sarjakuvahahmo)
Musta Leski () on nimitys kahdelle eri Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvälle venäläiselle vakoojalle. Näistä ensimmäinen ja parhaimmin tunnettu oli Natalia Romanova a.k.a. Natasha Romanoff, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen "Tales of Suspense" -lehden numerossa 52 vuonna 1964. Tämän Mustan Lesken loivat Stan Lee, Don Rico ja Don Heck. Nimitys oli kuitenkin jonkin aikaa toisen venäläisen naisen Yelena Belovan hallussa.
Natasha syntyi Stalingradissa (nyttemmin Volgograd). Hänen vanhempansa kuolivat tulipalossa Natashan ollessa vielä lapsi. Natashan pelasti liekeistä mies nimeltään Ivan Petrovitch, joka otti nuoren Natashan huostaansa. Myöhemmin KGB koulutti hänestä yhdessä muiden lukuisten nuorten naisten kanssa vakoojan ja harjaannutti Natashan myös voimistelussa ja kamppailulajien taidossa. Venäläiset tiedemiehet varustivat hänet korkeateknologisilla aseilla, joista tunnetuimmat ovat ranteisiin asennetut energia-aseet, joiden ammuksia Natasha kutsuu "Lesken pistoiksi". Hänelle annetaan koodinimi Musta Leski ja Natashan mieleen asennetaan vääriä muistoja, joiden tarkoitus on taata Lesken lojaalisuus. Esiintyessään ensimmäisiä kertoja sarjakuvien sivuilla Leski ei käyttänyt naamiota tai supersankareille tyypillistä asua. Hänen asunaan oli aamutakki. Myöhemmin Musta Leski siirtyy toimimaan Yhdysvaltoihin ja kehittää romanttisen ihastuksen Haukansilmää kohtaan.
Natasha kasvaa varsinaiseksi femme fataleksi, jonka ensimmäinen tehtävä on vietellä amerikkalainen asetehtailija Tony Stark. Jouduttuaan kahnauksiin Starkin alter egon, eli Rautamiehen (Iron Man) kanssa, Musta Leski loikkaa Yhdysvaltoihin ja liittyy Kostajiin naamiosankarina.
Andor Lilienthal
Andor (André) Arnoldovitš Lilienthal (5. toukokuuta 1911 Moskova – 8. toukokuuta 2010 Budapest) oli unkarilainen shakin suurmestari. Hän pelasi uransa aikana kymmentä maailmanmestaria vastaan, voittaen Emanuel Laskerin ja José Raúl Capablancan, Max Euwen, Aleksandr Aljehinin (kevyessä pelissä), Mihail Botvinnikin sekä Vasili Smyslovin.
Lilienthal syntyi Moskovassa ja muutti vanhempiensa kotimaahan Unkariin kaksivuotiaana. Hieman boheemin maineen saava Lilienthal siirtyi nuorena ensin Wieniin ja siten Berliiniin, asuen myöhemmin myös Pariisissa. Takaisin Neuvostoliittoon hän muutti 1935-36 ja sai maan kansalaisuuden 1939, palaten 1975 taas asumaan nuoruutensa Budapestiin.
Lilienthal vietti 96-vuotispäiväänsä Budapestissa 2007. Vanhoilla päivilläänkin hän ajoi yhä autoa ja kirjoitti artikkeleita shakkilehtiin. Lilienthal oli kuollessaan shakin suurmestareista iäkkäin.
Lilienthal edusti Unkaria shakkiolympialaisissa vuosina 1933, 1935 ja 1937 saavuttaen kaksi henkilökohtaista kultamitalia ja yhden joukkuehopean.
Seututie 204
Seututie 204 kulkee Liedon asemalta valtatieltä 9 Pyhäjärven itäpuolitse Pöytyän Yläneen ja Säkylän kautta Euraan valtatielle 12. Tie kulkee myös Turun kaupungin sekä Auran kunnan alueella. Tie on seututieksi varsin leveä 100 km/h nopeusrajoituksineen. Tien pituus on 70 kilometriä.
Tien kanssa risteää useita seutu- ja yhdysteitä. Tien varrella on Kuhankuonon retkeilyreitistö.
Englantilainen aamiainen
Englantilainen aamiainen () on osa Englannin ruokaperinnettä. Se on monesta ainesosasta koottu tuhti annos, jota nautitaan toisinaan myös lounaaksi tai päivälliseksi. Ruoalla on vuosisataiset perinteet, ja nykyisen koostumuksensa se sai 1900-luvun alussa. Vuosisadan puolivälistä lähtien perinteinen englantilainen aamiainen on ollut yleinen kaikkien Britannian kansankerrosten ruokapöydissä.
Perinteisen englantilaisen aamiaisen historia ulottuu 1300-luvulle. Perinteen aloitti englantilainen maalaisaateli. Viktoriaanisella ajalla englantilainen aamiainen kehitettiin taitoa vaativaksi lajiksi, jonka kautta varakkaat saattoivat korostaa varallisuuttaan, hyvää makuaan ja kasvatustaan. Edvardiaanisella ajalla aineosat yhdenmukaistettiin. Englantilaisesta aamiaisesta tuli yleinen aamiaisruokalaji Britannian hotelleissa, junissa ja muissa paikoissa, ja täysi englantilainen aamiainen levisi myös keskiluokan perheaamiaiseksi. Kun myös työväenluokka otti sen omakseen, samanlaisen englantilaisen aamiaisen söi 1950-luvulla jo puolet briteistä. Ruoka nautittiin tyypillisesti pienessä ja halvassa kahvilassa, joka tarjosi paistettuja ruokia. Perinteinen englantilainen aamiainen on Britanniassa edelleen suosittu kaikissa kansankerroksissa. Sitä nautitaan usein myös lounaaksi tai päivälliseksi.
Täysi englantilainen aamiainen on tuhti annos. Sen tyypilliset ainesosat ovat Englantilaisen aamiaisyhdistyksen mukaan pekoni, munat, brittiläinen makkara, uunipavut, paistettu tomaatti, paistetut sienet, verimakkara sekä paistettu ja paahdettu leipä. Paikallista vaihtelua kuitenkin esiintyy, ja oikeista ainesosista käydään Britanniassa edelleen keskustelua. Ruoan kanssa nautitaan teetä tai kahvia sekä appelsiinituoremehua. Leivälle voidaan levittää hilloa, voita tai marmeladia.
Oikeaan englantilaiseen aamiaiseen kuuluu "Culinaria"-teoksen mukaan viisi ruokalajia. Klassisessa englantilaisessa aamiaisessa ne tarjotaan erikseen. Ensimmäinen ruokalaji koostuu lasillisesta appelsiinimehua tai puolikkaasta greipistä, joka on maustettu sokerilla. Myös muita hedelmiä voidaan nauttia. Toiseen ruokalajiin kuuluu kaurapuuroa tai maissihiutaleita. Puuro maustetaan voisilmällä, suolalla, fariinisokerilla ja maidolla. Maissihiutaleet syödään rapeina maidon kera. Kolmanteen ruokalajiin kuuluu munia ja pekonia sekä lisäkkeitä kuten grillattuja tomaatteja, sieniä, prinssinakkeja tai makkaroita. Neljännessä ruokalajissa on kalaa tai lihaa, kuten savusilliä, lampaan munuaisia tai "kedgereetä", joka on kalasta ja riisistä tehty curryruoka. Viides ruokalaji koostuu paahtoleivästä, jolle sivellään marmeladia tai hilloa. Papuja voidaan syödä niin paahtoleivän päällä kuin lihankin kera. Aamiaisen kanssa juodaan useasti teetä.