hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
České Budějovice
České Budějovice () on kaupunki Tšekin tasavallassa. Se on Etelä-Böömin läänin suurin kaupunki. Kaupungissa on 94 936 asukasta (2009). Se sijaitsee Vltava-joen varrella kohdassa, jossa Malše yhtyy jokeen.
České Budějovicen perusti Ottokar II Přemyslin ritari Hirzo, ja se sai kaupunginoikeudet 1265. Kaupungissa oli sen perustamisesta asti merkittävä saksalaisväestö, joka oli noin vuoteen 1880 enemmistönä. Teollistumisen myötä kaupunkiin muutti paljon tšekkejä ja saksalaiset jäivät vähemmistöksi (15,5 prosenttia vuonna 1930). Toisen maailmansodan jälkeen lähes kaikki saksalaiset karkotettiin Tšekkoslovakiasta.
České Budějovice on kauan tunnettu oluistaan. Merkittävin panimo on Pivovar Budějovický Budvar, joka omistaa oikeudet Budweiser-merkkiin suurimmassa osassa Eurooppaa. Kaupunki on tunnettu myös jääkiekosta: sieltä on tullut tunnettuja pelaajia, muun muassa Vaclav Prospal HC České Budějovice -jääkiekkoseurasta.
České Budějovice on katolisen České Budějovicen hiippakunnan keskus.
České Budějovicessa on mielenkiintoista keskiaikais- ja barokkiarkkitehtuuria kaupungin torin läheisyydessä. Merkittävin rakennus lienee noin vuonna 1300 valmistunut dominikaaniluostari, jossa on goottilainen Kostel Obětování Panny Marie. Kansallissankari Jan Žižkan kotilinna sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä ja Český Krumlov noin 30 kilometrin päässä.
Manner-Euroopan ensimmäinen rautatie rakennettiin České Budějovicesta Linziin vuosina 1824–1832.
Juri Simonov
Juri Ivanovitš Simonov (, s. 1941 Saratov) on venäläinen kapellimestari. Simonov opiskeli orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa Nikolai Rabinovitšin johdolla ja toimi Jevgeni Mravinskin assistenttina Leningradin filharmonisessa orkesterissa. Vuonna 1968 hän voitti Santa Cecilia kapellimestarikilpailun Roomassa.
Simonov toimi Moskovan Bolšoi-teatterin ylikapellimestarina vuodesta 1970 vuoteen 1985, minkä jälkeen hänen uransa on ollut yhä kansainvälisempi. Belgian kansallisen orkesterin kapellimestarina hän toimi vuosina 1994–2002. Vuodesta 1998 Simonov on ollut Moskovan filharmonisen orkesterin ylikapellimestari. Viime aikoina hän on myös omistanut aikaansa opetustyölle. Suomessa tunnetuista kapellimestareista esimerkiksi Tibor Bogányi ja Sasha Mäkilä ovat käyneet hänen opissaan.
Nikolai Rabinovitš
Nikolai Semjonovitš Rabinovitš (, 7. lokakuuta 1908 – 26. kesäkuuta 1972) oli venäläinen kapellimestari ja merkittävä pedagogi. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Leningradissa Nikolai Malkon johdolla ja teki debyyttinsä vuonna 1931 Leningradin filharmonikkojen kanssa.
Rabinovitš opetti orkesterinjohtoa Leningradin konservatoriossa, jossa hänen oppilainaan olivat esimerkiksi Juri Simonov, Eri Klas, Neeme Järvi ja Mariss Jansons. Häntä voidaan pitää Ilja Musinin ohella yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä kapellimestarikouluttajista.
Outova
Outova eli Audova (, tai "Oudva") on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se on Outovan piirin keskus. Kaupunki sijaitsee lähellä Peipsijärveä noin kaksi kilometriä järveen laskevan, pienehkön Gdovka-joen suulta. Kaupungissa oli 4 379 asukasta vuonna 2010 (koko kaupunkikunnassa 6 263 as.).
Kaupungista 14 kilometriä pohjoiseen sijaitsee Smuravjovon sotilaslentokenttä. Kaupungin asemalta kulkee matkustajajuna päivittäin Pietariin.
Outova perustettiin 1300-luvulla Pihkovan suojaksi. Vuosina 1431–1434 pihkovalaiset rakensivat sinne linnoituksen, jonka rauniot ovat edelleen jäljellä. Ruotsi ja Puola ovat hyökänneet kaupunkiin monta kertaa, mutta vuodesta 1617 lähtien se on ollut Venäjän hallussa. Outova sai kaupunginoikeudet vuonna 1780. Kaupungilla oli omat postimerkit vuosina 1874–1912. Postimerkkien julkaisu päättyi ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Toisessa maailmansodassa kaupunki tuhoutui lähes kokonaan.
Juri Temirkanov
Juri Hatujevitš Temirkanov (, s. 10. joulukuuta 1938) on venäläinen Pietarin Filharmonikkojen ylikapellimestari. Hän oli Valeri Gergijevin edeltäjä Pietarin Mariinski-teatterin johdossa. Koulutuksensa hän sai Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana.
Hradec Králové
Hradec Králové () on kaupunki Tšekissä Hradec Královén läänissä. Kaupungissa on 94 497 asukasta (2009). Se sijaitsee tasangolla Elben () ja Orlicen yhtymäkohdassa.
Hradec Králové tunnetaan vuodelta 1225, jolloin siellä oli jo kuninkaan linna ja se oli Itä-Böömin keskus. Itävallan ja Preussin välisen sodan ratkaiseva Königgrätzin taistelu käytiin kaupungin lähellä 3. heinäkuuta 1866.
Hradec Králové on yliopistokaupunki. Hradec Královén yliopisto perustettiin 2000 erottamalla kaupungissa sijaitsevat Kaarlen yliopiston lääketieteen (perustettu 1945) ja farmaseuttinen laitos (perustettu 1970) omaksi yliopistokseen. Yliopistossa on noin 4 000 opiskelijaa.
Kaupungin tunnetuin teollisuudenala on pianojen valmistus Petrofin tehtaalla. Kaupungissa on myös elintarvike- ja teknistä teollisuutta.
Gennadi Roždestvenski
Gennadi Roždestvenski (4. toukokuuta 1931 – 16. kesäkuuta 2018) oli venäläinen kapellimestari ja opettaja Moskovan konservatoriossa. Hän johti pitkään Moskovan Bolšoi-teatterin orkesteria. Gennadi Roždestvenski on tehnyt yli 500 klassista levytystä, ja hänellä on laaja kansainvälinen ura vierailukapellimestarina.
Revelations
Revelations on rock-yhtye Audioslaven kolmas albumi. Se julkaistiin 5. syyskuuta 2006. Albumi meni ilmestyttään Yhdysvalloissa listan toiselle sijalle samoin kuin myös Suomen virallisen listan sijalle 2.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toiselle sijalle. Suomessa se debytoi niin ikään virallisen albumilistan toisella sijalla, ja se pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.
Leonid Kortšmar
Leonid Kortšmar () on venäläinen kapellimestari.
Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Leo Ginsburgin oppilaana ja Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana. Hän on toiminut Voronežin ja Jekaterinburgin sinfoniaorkestereiden kapellimestarina sekä Saratovin valtionorkesterin ylikapellimestarina. Tällä hetkellä Leonid Kortšmar on Pietarin Mariinski-teatterin kapellimestari ja opettaa orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa. Hänen oppilaistaan Suomessa tunnetaan virolainen Anu Tali ja suomalainen Sasha Mäkilä. Suomessa hän on vieraillut muun muassa Vox Artis -kamariorkesterin johtajana.
Nikolai Malko
Nikolai Andrejevitš Malko (, , 4. toukokuuta 1883 Semaki, Ukraina – 23. kesäkuuta 1961 Sydney, Australia) oli ukrainalainen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja opetti siellä myöhemmin mm. Jevgeni Mravinskia ja Ilja Musinia. Nikolai Malko on kirjoittanut merkittävän oppikirjan orkesterinjohdosta, "The Conductor and his Baton". Vuosina 1930–1937 hän toimi Tanskan Radion Sinfoniaorkesterin kapellimestarina, minkä kunniaksi orkesteri järjestää joka kolmas vuosi Kööpenhaminassa Nikolai Malko kapellimestarikilpailun.
Jevgeni Mravinski
Jevgeni Aleksandrovitš Mravinski (; 4. kesäkuuta 1903 Pietari – 19. tammikuuta 1988 Leningrad) oli neuvostoliittolainen kapellimestari. Hän toimi Leningradin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina 50 vuoden ajan, vuodesta 1938 kuolemaansa 1988 asti.
"Gramophone Good Classical CD Guide 2002" valitsi Mravinskin johtaman Tšaikovskin sinfonioiden 4 - 6 levytyksen vuodelta 1960 "100 suuren levytyksen" joukkoon.
Michael Caton-Jones
Michael Caton-Jones (s. 15. lokakuuta 1957 Skotlanti, Iso-Britannia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Catonin ura ohjaajana alkoi 1980-luvun lopulla televisioelokuvien parissa. Vuonna 1989 hän sai ohjattavaksi ensimmäisen teatterielokuvansa "Skandaali", jonka pääosissa nähtiin John Hurt ja Bridget Fonda. Seuraavana vuonna hän monikansallisen sotaelokuvan "Memphis Belle", jonka taloudellinen menestys jäi heikoksi. Vuonna 1991 valmistunut "Doc Hollywood" oli Caton-Jonesin ensimmäinen reilusti näkyvyyttä julkaisuaikanaan saanut ohjaustyö. Yli 54 miljoonaa dollaria tuottaneen elokuvan pääroolissa nähtiin 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun suosituin uusi nimi, Michael J. Fox.
Vuonna 1993 ensi-iltansa saanut "Tämän pojan elämä" ei ollut taloudellinen menestys, mutta keräsi varsin hyvät arvosanat. Elämäkertaelokuva "Rob Roy" (1995) toi sivuosaa esittäneelle Tim Rothille Oscar-ehdokkuuden, mutta tunnetuista näyttelijöistä huolimatta elokuva pääsi vain niukasti voitolle.
Uusintafilmaus "Sakaali" käänsi uuden lehden Caton-Jonesin elämässä. Keskinkertainen toimintaelokuva oli taloudellinen menestys päätähtiensä Bruce Willisin ja Richard Geren ansiosta. Lipputulot kohosivat aina 159 miljoonaan dollariin asti. Menestyksen ansiosta hän sai vuonna 2002 ohjattavakseen 60 miljoonan dollaria maksaneen "City by the Sea" -rikoselokuvan, joka floppasi pahasti lipputulojen jäädessä alle puoleen tuotantokustannuksista.
"Shooting Dogs" julkaistiin vuonna 2005 ilman suurempaa huomiota. Huomiota sai sen sijaan Caton-Jonesin viimeisin ohjaustyö "Basic Instinct 2", joka oli jatkoa vuoden 1992 kassamagneetille. Elokuvan ohjaaja vaihtui useampaan kertaan; David Cronenberg, John McTiernan, ykkösosan ohjannut Paul Verhoeven, Jan de Bont. Lopulta Caton-Jones valittiin ohjaajaksi, ja budjetiksi määrättiin 70 miljoonaa dollaria. Esiosan erinomaisesta menestyksestä huolimatta jatko-osa jäi selkeästi tappiolliseksi.
Andrei Vlasov
Andrei Andrejevitš Vlasov (, , 14. syyskuuta (1. syyskuuta vanhaa lukua) 1900 – 2. elokuuta 1946) oli toisen maailmansodan puna-armeijan kenraaliluutnantti, joka loikkasi saksalaisten puolelle.
Vlasov oli varakkaan maanviljelijän poika. Hänet otettiin puna-armeijan palvelukseen vuonna 1919 ja hänestä tuli ammattiupseeri. Hän liittyi kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1930.
Vlasov oli tärkeä komentaja Kiovan ja Moskovan puolustuksessa itärintamalla. Heinäkuussa 1942 hän loikkasi saksalaisten puolelle. On epäselvää loikkasiko Vlasov itse oma-aloitteisesti saksalaisten puolelle vai jäikö hän sotavangiksi.
Vankeudessa Vlasov perusti saksalaisten alaisuudessa Venäjän väliaikaisen hallituksen ja kirjoitti propagandalentolehtisiä, jota pudotettiin puna-armeijan joukoille. Useat sadat tuhannet loikkarit palvelivat Saksan armeijassa nimellisesti Vlasovin alaisina, vaikka eivät koskaan hänen komennossaan. Nämä "vapaaehtoisjoukot" ("Hilfswilligen") toimivat harvoin todellisissa taistelutehtävissä. He toimivat muun muassa huoltomiehinä, kuljettajina, varikkotyöläisinä ja lähetteinä.
Sodan loppuvaiheessa marraskuussa 1944 Hitler antoi hänen perustaa Prahassa Venäjän kansojen vapautuskomitean ja Venäjän vapautusarmeijan, jonka yksi divisioona sijoitettiin Oderille. Venäjän vapautusarmeija kääntyi kuitenkin Prahan kansannousua tukahduttamaan lähetettyjä SS-joukkoja vastaan ja esti niitä tuhoamasta kaupunkia.
Vlasov pyrki pakenemaan joukkoineen länteen ja antautui länsiliittoutuneille toukokuussa 1945. Länsiliittoutuneilla ei kuitenkaan ollut kiinnostusta antaa turvapaikkaa natsien kanssa yhteistyötä tehneille. Hänet ja muut yksikköön kuuluneet sotilaat palautettiin Neuvostoliittoon Operaatio Keelhaulissa.
Vlasov hirtettiin 2. elokuuta 1946 yhdentoista muun vapautusarmeijan johtajan kanssa.
Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley
Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley, ”Frank Sinatran kotiinpaluujuhlat Elvis Presleylle”, on "Timex"-televisio-ohjelman erikoisjakso vuodelta 1960.
Vuonna 1960 Elvis Presley oli palaamassa vuonna 1958 alkaneelta armeijareissultaan Saksasta. Presleyn manageri Tom Parker oli pitänyt tähtensä nimen niin sanotusti kuumana, minkä vuoksi Presleyn nimi näkyi levymyyntilistojen kärjessä, vaikkei uutta materiaalia levytettykään.
Presleylle oli luotu valmis suunnitelma armeijasta paluun jälkeen: elokuvia ja kasa uusia levyjä. Tätä ennen kuitenkin televisio halusi hyödyntää musiikkimaailman ja Hollywoodin kuuminta nimeä. Tarjouskilpailun voitti Frank Sinatran isännöimä "Timex"-televisioshow, johon Presley palkattiin kuudeksi minuutiksi ennenkuulumattomaan hintaan 125 000 dollaria. Summa oli suurempi kuin lukuisten elokuvatähtien palkkio, mutta sijoitus oli kannattava, sillä Presleyn näkyminen kanavalla tarkoitti suurta katsojalukua ja rahakasta mainosmyyntiä.
Sinatra oli aikaisemmin herättänyt närää Presleyn ihailijoiden keskuudessa haukkumalla rock & rollin, joka tuli pudottamaan hänet nuorison suosiosta. Myöhemmin Sinatra ja Presley ystävystyivät, ja Sinatran silloinen tyttöystävä nähtiin naispääosassa Presleyn "Café Europa" -elokuvassa ja Sinatran tytär Nancy Sinatra Presleyn elokuvassa "Speedway – vauhtihullut".
"Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley" lähetettiin valtakunnallisessa televisiossa 12. toukokuuta 1960 ABC-kanavalla. Lähetys oli ylivoimaisesti katsotuin ja jäi Presleyn viimeiseksi vierailuksi televisioshow’ssa (lukuun ottamatta hänen omia TV-spesiaalejaan).
Show on julkaistu DVD:llä remasteroidulla kuvanlaadulla, mutta sen saatavuus on erittäin vaikeaa pienen painosmäärän vuoksi.
Ústí nad Labem
Ústí nad Labem () on kaupunki Tšekin pohjoisosassa, Ústí nad Labemin läänissä. Sen asukasluku on 95 289 (2009). Kaupunki sijaitsee Elben ja Bílinan yhtymäkohdassa ja on jokisataman lisäksi rautateiden risteysasema.
Ústí on mainittu kauppapaikkana 993. Kuningas Otokar II Přemysl perusti sen 1200-luvulla. Vuonna 1423 keisari Sigismund luovutti sen Meissenin vaaliruhtinas Fredrik I:lle. Vuonna 1426 sitä piirittäneet hussiitit löivät moninkertaisen saksalaisarmeijan ja ryöstivät kaupungin, joka rakennettiin uudelleen vasta kolmen vuoden kuluttua. Se kärsi merkittävästi myös kolmikymmenvuotisessa sodassa ja seitsemän vuoden sodassa.
1800-luvulla kaupunki teollistui. Se oli myös varhaisen ja sudeettisaksalaisten kansallissosialismin kehto. Suurin osa saksalaisista pakeni puna-armeijaa ja kaupunkia pommitettiin raskaasti 17.–19. huhtikuuta 1945, jolloin 500 sai surmansa. Monet asukkaat palasivat sodan jälkeen, jolloin kaupungissa järjestettiin verilöyly saksalaisia siviilejä vastaan ja 1946–1948 yli 53 000 karkotettiin alueelta.
1970–1980-luvuilla kaupunkia rakennettiin uudelleen tuttuun itäeurooppalaiseen tyyliin betonielementtikerrostaloilla, jotka tšekiksi tunnetaan nimellä "panelák". Itäblokin hajoamisen jälkeen kaupungin raskas teollisuus ajautui vaikeuksiin ja ajettiin alas.
Elben eteläistä rantaa hallitsee 1318 rakennettu Střekovin linna, joka on osittain raunioina. Vain kuuden kilometrin päässä ovat Blanskon linnan rauniot. Uusgoottilaista tudorilaista tyyliä edustaa vuosina 1856–1863 rakennettu Nosticzin suvun Trmicen kartano, myöhäistä empireä 1842–1845 rakennettu Velké Březno kartano ja renessanssityyliä Krásné Březnon kartano.
Lusohispaaninen maailma
Lusohispaanisella maailmalla tarkoitetaan niitä itsenäisiä maita, erillisalueita tai väestökeskittymiä joissa espanjan tai portugalin kieli ovat joko hallitsevina tai merkittävinä käytössä. Laajimmillaan lusohispaaniseen maailmaan voidaan lukea myös ne Espanjan ja Portugalin entiset siirtomaat, jotka on sulautettu naapurimaahan (esimerkiksi Goa). Läheisiä käsitteitä ovat muun muassa Ibero-Amerikka sekä Iberian niemimaa.
Mariss Jansons
Mariss Jansons (14. tammikuuta 1943 Riika) on latvialainen kapellimestari. Hänen isänsä Arvīds Jansons oli tunnettu latvialainen kapellimestari. Mariss Jansons opiskeli orkesterinjohtoa ensin Leningradin konservatoriossa Nikolai Rabinovitšin johdolla ja myöhemmin Wienissä Hans Swarowskyn ja Salzburgissa Herbert von Karajanin johdolla. Hän on ollut kapellimestarina Wienin Filharmonikkojen uuden vuoden konsertissa 3 kertaa vuosina 2006, 2012 ja 2016.
Vuodesta 1995 Jansons on toiminut Pietarin konservatoriossa, jossa hän opettaa johtamiseen ja ohjaa opiskelijaa sinfoniaorkesterin.
Sněžka
Sněžka (tšekiksi) eli Śnieżka (puolaksi) () on Sudeetteihin lukeutuvan Krkonoše/Karkonosze-vuoriston korkein vuori Tšekin ja Puolan rajalla. 1 603 metriä korkea vuori on Tšekin korkein kohta.
Vox Artis
Vox Artis on kamariorkesteri, joka aloitti toimintansa Espoossa vuonna 1984. Yhtyeen muusikot työskentelevät päätoimisesti eri orkestereissa ja musiikkioppilaitoksissa.
Vox Artis on konsertoinut runsaasti kotimaassa sekä tehnyt kiertueita Ruotsissa, Saksassa, Venäjällä ja Virossa. Orkesteri on tehnyt yhteistyötä monien koti- ja ulkomaisten huipputaiteilijoiden kanssa, kuten Eli Goren, Ralf Gothóni, Kreeta-Maria Kentala, Leonid Kortšmar, Jaakko ja Pekka Kuusisto, Lev Markiz, Karita Mattila, Heikki Rautasalo, Erkki Rautio, Izumi Tateno sekä Marko Ylönen. Vox Artis on tehnyt kolme levyä.
Bazovyi element
Bazovyi element (, ) on investointirahasto, jota kontrolloi miljardööri Oleg Deripaska. Yhtiö muodostui Siperian alumiiniryhmästä, mutta nimettiin uudelleen 2001. Rahasto toimii kaivos-, metalli- ja energia-alalla (En+ Group), koneenrakennuksessa, rakennusteollisuudessa, kiinteistönjalostuksessa, rahoituspalveluissa sekä metsäsektorilla.Paperiteollisuudessa hallinnoivana yrityksenä toimii OOO LPK Kontinental Menedžment, joka on yhteinen OOO Kontinentalinvestin kanssa. Toimialaa johtaa Andrei Nikolajevitš Vološin.
Tuutori
Tutori () tarkoittaa opiskelijaa tai opettajaa, jonka tehtävänä on ohjata ja opastaa nuorempia opiskelijoita. Kouluissa tutori toimii ohjaajana, esimerkkinä ja tietopankkina varsinkin uusille opiskelijoille tai oppilaille. Useissa kouluissa tutoritoimintaa on kehitetty hyvin pitkälle, ja heidät koulutetaan tehtävään huolellisesti.
Pikku Nemo Höyhensaarilla
Pikku Nemo Höyhensaarilla () on yhdysvaltalaisen Winsor McCayn luoma uraauurtava sarjakuva, joka ilmestyi ensin New York Herald -sanomalehdessä 15. lokakuuta 1905 – 23. huhtikuuta 1911 ja sitten New York American -sanomalehdessä 30. huhtikuuta 1911 – 1913. Sarjan nimi muuttui sanomalehden vaihtuessa muotoon "In the Land of Wonderful Dreams". Tämän jälkeen sarja heräsi vielä hetkeksi eloon vuosiksi 1924–1927.
Pikku Nemot ovat pikkupojan unifantasiaa, mutta niiden sävy on usein uhkaava, surrealistinen ja jopa pelottava. Viimeisessä ruudussa Nemo (jonka nimi tarkoittaa latinaksi ”ei kukaan”) putoaa aina sängystään lattialle ja herää unestaan. Unissa hän joutuu yleensä pahaan ahdinkoon, kuten jää jättimäisten sienten alle tai muuttuu apinaksi. Höyhensaarille hänet kutsuu kuningas Morfeus ja Nemon ”leikkitoverina” on kuninkaan tytär, jota kutsutaan vain prinsessaksi. Yksi Nemon kuuluisimmista uninäyistä on kävelevä sänky.
Suomeksi Nemon seikkailuja on julkaistu kaksi kirjaa: I osa: 1905–1907 ja II osa: 1907–1908 (Otava 1991). Kattava kokoelma Nemon seikkailuja on julkaistu yhtenä niteenä englanniksi ("Little Nemo 1905–1914", ISBN 3-8228-6300-9) sarjakuvan tultua vapaaksi yleiseen käyttöön asetetuksi teokseksi, kun McCayn kuolemasta oli kulunut 70 vuotta.
Suomalaisista sarjakuvapiirtäjistä Hjalmar Löfving sai tuoreeltaan vaikutteita McCayltä.
Norah Jones
Norah Jones (s. 30. maaliskuuta 1979 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen musiikkinsa on jazz-vaikutteista, ja siinä on myös countrya ja bluesia.
Norah Jones syntyi New Yorkissa 30. maaliskuuta 1979. Hänen alkuperäinen nimensä oli Geetali Norah Jones Shankar. Jonesin isä on tunnettu intialainen muusikko Ravi Shankar, jonka kanssa Jonesin äidillä oli lyhyt suhde. Jones kasvoi äitinsä hoivissa Grapevinessa Texasissa ja tutustui isäänsä paremmin vasta 18-vuotiaana.
Jazziin Jones tutustui taidesuuntautuneessa high schoolissa. Hän opiskeli jazzpianoa kaksi vuotta Pohjois-Texasin yliopistossa. Jones muutti kesäksi 1999 New Yorkin Greenwich Villageen ja päätti kesän jälkeen jäädä kaupunkiin. Hän alkoi kirjoittaa omia lauluja ja esiintyä laulajana. Hänen yhtyeensä äänitti syksyllä 2000 demoja Blue Note Recordsille, ja Jones teki levytyssopimuksen vuoden 2001 alussa. Vuoden 2001 aikana Jones esiintyi paljon Charlie Hunterin yhtyeen kanssa ja kirjoitti samalla lauluja esikoisalbumilleen.
Jonesin jazz-vaikutteinen esikoisalbumi "Come Away with Me" julkaistiin vuoden 2002 alussa. Se myi 18 miljoonaa kappaletta ja toi Jonesille viisi Grammy-palkintoa. Toisella albumillaan "Feels Like Home" (2004) Jones yhdisteli 1970-lukulaista laulaja-lauluntekijämusiikkia bluesiin, countryyn ja omaan pehmeään pianojazziinsa. Vuodesta 2003 vuoteen 2006 Jones esiintyi Little Willies -nimisessä yhtyeessä. Hänen seuraava sooloalbuminsa "Not Too Late" julkaistiin vuonna 2007. Sitä seurasivat "The Fall" (2009) ja "...Featuring Norah Jones" (2010), jolla on vierailevia esiintyjiä. "Little Broken Hearts" ilmestyi vuonna 2012. Albumin "Foreverly" (2013) Jones teki yhdessä Billie Joe Armstrongin kanssa.
Jonesin, Sasha Dobsonin ja Catherine Popperin muodostama country-trio Puss N Boots julkaisi albumin "No Fools, No Fun" vuonna 2014.
Jones on voittanut urallaan yhdeksän Grammy-palkintoa.
Jonesin ensimmäinen filmirooli oli Wong Kar-wain ohjaamassa elokuvassa "My Blueberry Nights", joka sai ensi-iltansa vuonna 2007.
Jonesilla on kaksi lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2014 ja 2016. Hän on pitänyt lastensa isän pois julkisuudesta.
Catamenia
Catamenia on oululainen melodista death/black-metallia soittava yhtye. Yhtyeen perustivat kitaristi Riku Hopeakoski ja laulaja Mika Tönning vuonna 1995. Varhaisimpina aikona yhtyeen tyylinä oli black metal-vaikutteinen ja folk-vivahteinen eeppinen ja primitiivinen sekä suurelta osalta, myös melodinen death metal. Samana vuonna yhtye nauhoitti ensimmäisen demonsa. Seuraava demo "Winds" toi yhtyeelle levytyssopimuksen Massacre Recordsin kanssa vuonna 1997. Debyyttialbumi "Halls of Frozen North" nauhoitettiin Saksassa ja julkaistiin vuonna 1998. Yhtyeen kokoonpano on muuttunut lähes joka levyllä, mutta siitä huolimatta bändin musiikki on pysynyt hyvin tunnistettavissa ja omalaatuisena. Catamenian pääasiallinen säveltäjä ja johtohahmo on kitaristi Riku Hopeakoski. Yhtye on julkaissut yhdeksän albumia, joista viimeisin ilmestyi 2010 .Uusimman albumin nauhoittaminen aloitettiin 2009 syksyllä ja se julkaistiin 25. helmikuuta 2010. Uusin albumi kantaa nimeä Cavalcade.
Syyskuussa 2010, Ari Nissilä, Toni Kansanoja, Mikko Nevanlahti ja Kari Vähäkuopus päättivät lähteä yhtyeestä, mutta hyvin pian Riku oli jo kiinnittänyt bändiin uusia soittajia. Vanhana tuttuna bassoa soittaa Mikko Hepo-oja, rumpupallille istutettiin Tony Qvick ja toiseksi kitaristiksi Sauli Jauhiainen. Hieman myöhemmin, bändi julkisti kiinnittäneen All Against -yhtyeessäkin vaikuttavan Juha-Matti Perttusen laulajaksi. Bändi ilmoitti myös myöhemmin keväällä 2011 ottavansa koskettimet takaisin musiikkiinsa. Soittajaksi ilmoitettiin Decrowned ja Silent Threnody -yhtyeissäkin vaikuttava Jussi Sauvola.
Halls of Frozen North
Halls of Frozen North on Catamenian esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1998.
Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu
Kansainvälinen Jean Sibelius -kapellimestarikilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1995 Sibeliuksen satakolmekymmentävuotisjuhlavuoden kunniaksi ja Sibelius-Seura järjestää sen viiden vuoden välein Helsingissä. Kilpailu on avoin kaikkien kansallisuuksien kapellimestareille, jotka kilpailuvuonna täyttävät korkeintaan 35 vuotta. Vuodeksi 2010 suunniteltua kilpailua ei pidetty. Kilpailu tuo voittajille maineen ja rahapalkinnon lisäksi konsertointimahdollisuuksia.
Kilpailua edeltää videonauhakarsinta, johon esimerkiksi vuonna 2005 tuli 198 hakemusta. Itse kilpailut ovat nelivaiheiset ja niihin kutsutaan noin 20 osanottajaa. Tuomariston puheenjohtajana kaikissa kilpailuissa on toiminut Esa-Pekka Salonen.
Toistaiseksi viimeisessä, 11.–15. syyskuuta 2005 Helsingin Finlandia-talossa järjestetyssä kilpailussa nostatti kohua tuomariston päätös jättää varsinaiset palkinnot kokonaan jakamatta. Sytykkeenä oli säveltäjä Jouni Kaipaisen Helsingin Sanomissa kilpailujen aikana julkaistu mielipidekirjoitus, jossa hän kyseenalaisti ylipäätään musiikkikilpailujen ja erityisesti Sibelius-kapellimestarikilpailun merkityksen ja piti niitä "nurinkurisena" ilmiönä. Ratkaisua pidettiin yleisesti loukkauksena paitsi osallistujia, myös kilpailulle kaiken tukensa antaneita Radion sinfoniaorkesteria ja Helsingin kaupunginorkesteria kohtaan. Hannu-Ilari Lampilan mukaan kilpailusta jäi huijauksen jälkimaku, ja Esa-Pekka Salosen katsottiin saaneen tapauksen vuoksi imagoonsa kolhun. Jan Söderblom pääsi finaaliin ensimmäisenä suomalaisena kilpailun historiassa.
I palkinto 15 000 €, ei jaettu
II palkinto 12 000 €, ei jaettu
III palkinto 10 000 €, ei jaettu
Kannustuspalkinto 7 500 € Andreas Tselikas, Kreikka
Finaaliin osallistumispalkinto 1 500 € Jan Söderblom, Suomi
Finaaliin osallistumispalkinto 1 500 € Shuntaro Sato, Japani
Yleisradion erikoispalkinto Uljas Pulkkiksen tilausteoksen Trial parhaalle esittäjälle 1 000 € Jani Telaranta, Suomi
I palkinto 15 000 dollaria Olari Elts, Viro
II palkinto 12 000 dollaria Yasuo Shinozaki, Japani
III palkinto 10 000 dollaria Stefan Solyom, Ruotsi
I palkinto 15 000 dollaria, ei jaettu
II palkinto 12 000 dollaria Hirofumi Kurita, Japani
III palkinto (ex aequo) 7 500 dollaria Jurjen Hempel, Alankomaat, 7 500 dollaria Dorian Wilson, Yhdysvallat
Erikoispalkinto lupaavalle lahjakkuudelle 10 000 dollaria Michael Christie, Yhdysvallat
Alone in the Dark
Alone in the Dark on ranskalaisen Infogramesin kehittämä kauhupelisarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1992. Alun perin MS-DOS-tietokoneille julkaistu peli yhdisteli 3D-animoituja hahmoja perinteisiin bittikarttataustoihin. "Alone in the Darkin" juonessa on vaikutteita muun muassa H. P. Lovecraftin luomasta Cthulhu-mytologiasta.
Vuonna 2005 ilmestyi Uwe Bollin ohjaama, pelisarjaan pohjautuva "Alone in the Dark" -elokuva, jolla oli juonellisesti hyvin vähän yhteistä pelisarjan kanssa. Vuonna 2008 ilmestyi elokuvan jatko-osa, "Alone in the Dark 2".
Armored Core
Armored Core on From Softwaren taistelupelisarja, jossa ohjataan Mecha-robotteja.
Sarjan pelejä on julkaistu PlayStationille, PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle, PlayStation Portablelle, Xbox 360:lle ja matkapuhelimille."Nine Breaker" eroaa edellisistä osista vähäisesti. Pelissä ei ole erillistä juonta eikä liioin tehtäviäkään, ellei Training Modea lasketa. Peli on yksinkertaista areenataistelua. Osiakaan ei tarvitse ostaa, vaan ne ovat valmiina pelaajan käytössä.
Saraland
Saraland on kaupunki Yhdysvaltain Alabamassa ja Mobilen piirikunnan kolmanneksi suurin kaupunki.
Saralandin pinta-ala on United States Census Bureaun mukaan 57,0 km², josta vettä on 0,3 km² eli 0,50 %. Vuoden väestönlaskennan aikaan kaupungissa oli 12 288 asukasta, 4 810 taloutta ja 3 602 perhettä. Asukastiheys oli 216,5/km². 88,50 % väestöstä on valkoisia, 8,97 % afroamerikkalaisia, 0,56 % intiaaneja, 0,46 % aasialaisia, 0,01 % Tyynenmeren saarelaisia, 0,37 % muista roduista ja 1,13 % kahdesta tai useammasta rodusta. 1,17 % asukkaista oli espanjalais- tai latinalaisamerikkalaisperäisiä.
Saraland sai nykyisen nimensä C.J. DeWittiltä. Paikka rekisteröitiin kaupungiksi virallisesti vuonna 1957, jolloin asukasluku oli 125. Vuonna 1960 vastaava luku oli 4 595 ja vuonna 1980 9 844. Kaupungin nykyinen pormestari on Ken Williams.
E. T. the Extra-Terrestrial (Atari 2600)
E. T. the Extra-Terrestrial on vuonna julkaistu samannimiseen elokuvaan perustuva peli. Se julkaistiin Atari 2600 -konsolille. Peliä pidetään yhtenä kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä sekä yhtenä pääsyyllisenä Atarin nousevien videopelimarkkinoiden yllättävään romahtamiseen vuonna 1983. Syynä oli se, että markkinat oli kyllästetty heikkolaatuisilla ja nopeasti tuotetuilla peleillä. Pelin kehittäneelle Howard Scott Warshawille annettiin vain viisi viikkoa aikaa pelin kehittämiseen.
Pitkään uskottiin, että vuoden 1983 videopelilaman myötä miljoonia myymättömiä E. T. -pelimoduuleja olisi haudattu Alamogordoon, New Mexicoon. Vuonna 2014 Microsoft ja "Fuel entertainment" löysivät suuren määrän maan alle haudattuja pelejä Alamogordosta. Paikalle on tiettävästi haudattu E. T.- ja muita pelejä yli 700 000 kappaletta.
Tauno Karvonen
Tauno Karvonen (8. heinäkuuta 1939 Varkaus – 27. huhtikuuta 1998 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Sulo Viléninä televisiosarjassa "Tankki täyteen". Karvonen kuului Tampereen työväen teatterin näyttelijäkuntaan, josta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1994. Hänen viimeiseksi työkseen jäi herra Aignerin rooli Felix Mittererin Siperia-näytelmässä.
Ennen TTT:iin tuloaan Karvonen työskenteli näyttelijänä Riihimäen teatterissa vuosina 1960–1963, ohjaajana ja lavastajana Imatran teatterissa vuosina 1963–1967 ja näyttelijänä Mikkelin teatterissa vuosina 1967–1969. Hän näytteli myös Pyynikin kesäteatterissa. Lisäksi hän esiintyi 1980-luvun alkupuolella Tenho Saurénin huumorikaseteilla.
Tauno Karvosen poika Marko työskentelee lavastajana.
Jevgeni Svetlanov
Jevgeni Fjodorovitš Svetlanov (, 6. syyskuuta 1928 – 3. toukokuuta 2002 Moskova) oli venäläinen kapellimestari ja säveltäjä. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa pianonsoittoa Heinrich Neuhausin ja orkesterinjohtoa Aleksandr Gaukin oppilaana.
Vuodesta 1955 Svetlanov oli kapellimestarina Bolšoi-teatterissa. Hänestä tuli teatterin ylikapellimestari 1962 ja Neuvostoliiton valtion akateemisen sinfoniaorkesterin, nykyisen Venäjän valtion akateemisen J. F. Svetlanoville nimetyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestari 1965. Hän oli Lontoon sinfoniaorkesterin vierailevana ylikapellimestarina 1979. Svetlanov erotettiin valtion sinfoniaorkesterin johdosta 2000.
Svetlanov sävelsi myös itse. Hänen tuotantonsa käsittää muun muassa jousikvarteton (1948), sinfonian (1956), "Venäläisiä muunnelmia" harpulle ja orkesterille (1975) sekä pianokonserton (1976).
Aleksandr Gauk
Aleksandr Vasilevitš Gauk (, 15. elokuuta 1893 – 30. maaliskuuta 1963) oli venäläinen kapellimestari ja säveltäjä. Vuodesta 1930 vuoteen 1934 hän oli Leningradin filharmonisen orkesterin ylikapellimestari. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat Jevgeni Svetlanov ja Jevgeni Mravinski.
KwaNdebele
KwaNdebele oli yksi Etelä-Afrikan alueelle apartheid-järjestelmän aikana perustetuista mustien "kotimaista" eli bantustaneista ja se oli tarkoitettu matabele-heimon kotimaaksi. KwaNdebelen alue koostui yhdeksästätoista valtiolle lunastetuista aikaisemmin valkoisten omistamasta maatilasta. KwaNdebele julistettiin itsehallintoalueeksi vuonna 1981. Sen pääkaupunki oli Siyabuswa mutta se muutettiin vuonna 1986 KwaMhlangaaniksi. KwaNdebele liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan 26. huhtikuuta 1994 ja on nykyisin osa Mpumalangan provinssia.
QwaQwa
QwaQwa oli yksi Etelä-Afrikan alueelle apartheid-järjestelmän aikana perustetuista mustien kotimaista eli bantustaneista. Sen pinta-ala oli 655 km² ja se sijaitsi Oranjen vapaavaltion provinssin alueella lähellä Lesothon rajaa. QwaQwan pääkaupunkina toimi Phuthaditjhaba. QwaQwa oli määritelty besotho-heimon kotimaaksi ja siellä asui noin 180 000 ihmistä. QwaQwa julistettiin itsehallintoalueeksi 1. marraskuuta 1974 ja sen päällikköministerinä toimi sen olemassaolon ajan Kenneth Mopeli. 27. huhtikuuta 1994 se liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan ja on nykyisin osa Vapaavaltion -provinssia.
Pietarin filharmoninen orkesteri
Pietarin filharmoninen orkesteri perustettiin vuonna 1882, ja se on Venäjän vanhin sinfoniaorkesteri. Neuvostoliiton aikana orkesteri tunnettiin nimellä Leningradin filharmoninen orkesteri, ja sen johtajana toimi 50 vuoden ajan Jevgeni Mravinski. Ensimmäisen ulkomaanmatkansa orkesteri teki vuonna 1946 Suomeen. Nykyinen ylikapellimestari on Juri Temirkanov. Orkesterin muita tunnettuja kapellimestareita olivat Serge Koussevitzky ja Nikolai Malko.
Filippos Opuslainen
Filippos Opuslainen (300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi, matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän oli kotoisin Opuksesta (Medma), Lokrista, Keski-Kreikasta.
Filippos oli Platonin oppilas ja Eudoksoksen aikalainen. Hän kirjoitti mm. aritmetiikasta ja geometriasta, platonilaisesta tähtitieteestä ja fysiikasta (mm. teos "Epinomis"), auringon ja kuun koosta ja etäisyyksistä, kuunpimennyksistä, ajasta, optiikasta, sateenkaarista sekä meteorologiasta, kuten tuulista ja salamoista.
Filippoksen teoksista on säilynyt ainoastaan katkelmia muiden tekemissä lainauksissa. Häntä ovat lainanneet mm. Eudemos, Stobaios, Vitruvius, Diogenes Laertios, Suidas ja Stefanos Bysanttilainen.
Hisahito
Hisahito, prinssi Akishino (秋篠宮悠仁親王, ひさひとしんのう, "Akishino no miya Hisahito -shinnō", s. 6. syyskuuta 2006) on keisariparin toisen pojan prinssi Akishinon ja tämän vaimon Kikon kolmas lapsi ja ensimmäinen poika. Hisahito on ensimmäinen keisarilliseen perheeseen syntynyt poika sitten vuoden 1965. Hän on nykyisen lain mukaan perimysjärjestyksessä kolmantena Japanin keisarilliselle valtaistuimelle kruununprinssi Naruhiton ja isänsä jälkeen.
Realismi
Realismi (latinan sanasta "res" ’asia, olio’) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Cadaver
Cadaver oli norjalainen death metal -yhtye.
Anders Odden ja Ole Bjerkebakke perustivat yhtyeen vuonna 1988.
Myöhemmin mukaan tuli myös basisti René Jansen ja 1989 trio julkaisi demon nimeltään "Abnormal Deformity". Demo herätti Carcass-yhtyeen jäsenten Bill Steerin ja Jeff Walkerin huomion, jonka seurauksena yhtye teki levytyssopimuksen Necrosis-yhtiön kanssa.
Yhtyeen ensimmäinen albumi "Hallucinating Anxiety" julkaistiin 1990 split-albumina Carnage-yhtyeen kanssa.Pian albumin ilmestymisen jälkeen René Jansenin tilalle tuli Eilert Solstad. 1992 yhtye julkaisi toisen albuminsa nimeltään "...In Pains". Erimielisyyksien takia yhtye jäi tauolle vuonna 1993.
Yhtye vieraili suomessa vuonna 1990 ja soitti kaksi konserttia, joista toisen Bottan legendaarisella Spandau-klubilla. Vastavuoroisesti he järjestivät suomenkonsertit organisoineelle Abhorrencelle soittomahdollisuuden Oslosta.
Vuonna 1999 yhtyeen toiminnan päätti elvyttää Anders Odden. Hän otti mukaan kolme uutta jäsentä ja alkoi käyttää yhtyeestä nimeä Cadaver Inc. Uudella kokoonpanolla yhtye levytti "Discipline"-albumin, joka julkaistiin helmikuussa 2001.Levyn julkaisua seurasi kiertue yhdessä Morbid Angel- ja Extreme Noise Terror -yhtyeiden kanssa.
Yhtyeen viimeinen albumi "Necrosis" julkaistiin 2003. Yhtye päätettiin lopettaa vuonna 2004.Studioalbumit
Livealbumit
Split-albumit
Demot
Mozillan kirja
Mozillan kirja (The Book of Mozilla) on fiktiivinen pyhä kirja. Tyyliltään se vastaa Raamattua. Mozillan kirjan säkeitä on sisällytetty Netscape-selaimeen piilotetuiksi vitseiksi.
Useimmissa Netscapen ja Mozilla-selaimen versioissa tekstin näkee kirjoittamalla osoitteeksi about:mozilla. Eräissä vanhemmissa Internet Explorerin versioissa sama osoite näyttää tyhjän sinisen sivun (joka on toinen vitsi joka viittaa BSODiin). Firefox-selaimen suomennoksessa teksti on myös käännetty suomeksi.
Luku- ja jaenumerot viittaavat tärkeisiin päivämääriin Netscapen ja Mozilla-projektin historiassa.
Tämä säe oli Netscape-selaimen versioissa 1.2–4.x.
12:10 viittaa päivään 10. joulukuuta 1994, jolloin Netscape 1.0 julkaistiin. ”Peto” viittaa Netscape-yhtiöön, ja ”Tägien vilkkuminen” viittaa siihen, että epävalidi HTML näkyi vilkkuvana Netscapen sivun lähdekoodinäkymässä. (Joidenkin mielestä tämä viittaa myös siihen, että Netscape keksi kohua herättäneen -tägin.)
Tämä säe oli Mozilla-selaimen versioissa vuodesta 2000 lähtien.
3:31 viittaa päivään 31. maaliskuuta 1998, jolloin Netscape julkaisi Mozilla-selaimen lähdekoodin ja avoimen lähdekoodin Mozilla-projekti sai alkunsa. ”Mammona” viittaa tässä yhteydessä Microsoftiin.
Tämä säe on ollut kaikissa Mozilla-selaimen versioissa syyskuusta 2003 lähtien, Mozilla Firefoxissa versioon 2.0.x asti.
7:15 viittaa päivään 15. heinäkuuta 2003, jolloin America Online sulki Netscape-osastonsa. Mozilla-projekti siirtyi yksityiselle Mozilla-säätiölle. ”Mahtava lintu” ja ”tuli” viittaa Mozilla Firefoxiin, joka oli sen aikaiselta nimeltään ”Firebird” ("tulilintu"), ja ”ukkonen” viittaa Mozilla Thunderbirdiin (”ukkoslintu”).
Tämä säe on Mozilla Firefox 3.0 beta 3:ssa ja uudemmissa, tammikuusta 2008 alkaen.
9.11.2004 Firefox 1.0 julkaistiin. Teksti viittaa siihen, kuinka Firefox on kasvattanut osuuttaan selainmarkkinoista, ja ”Mammonan uneksiminen” siihen, että Microsoft Internet Explorer 6:n ja 7:n julkaisujen välissä kului 5 vuotta. Säe on myös kirjan ”10. painoksesta”, koska Firefox 3:n julkaisua edelsi Mozilla-projektin 10-vuotisjuhla.
Tämä säe lisättiin koodiin 23. tammikuuta 2013, ja ilmaantui ensimmäisen kerran Firefox 21:ssä.
”Mammonan kaksoset” viittaavat tässä Appleen ja Googleen, joiden valta mobiilisovellusmarkkinoilla kasvoi. ”Nopeat liikkeet” viittaavat Firefoxin uuteen ja tehokkaampaan julkaisuaikatauluun, ja ”kasvu vahvemmaksi” ja ”lisääntyminen” viittaa Mozillan uusiin projekteihin, Firefox for Androidiin ja Firefox OS:iin.
Tämä säe lisättiin koodiin 22. syyskuuta 2017, ja ilmaantui ensimmäisen kerran Firefox 58 Nightly -versiossa ja 57 Beta -versiossa. 11:14 viittaa Firefox 57:n julkaisupäivään, 14. syyskuuta 2017.
”Aika ja avaruus” ja ”uusi runko” viittaa uuteen Quantum-selainmoottoriin joka sisältää monia uudistuksia; ”energian virtaus” viittaa Quantum-projektin osana julkaistuun uuteen Flow-sivunladontajärjestelmään. ”Uudet vaatteet” viittaavat myös tässä versiossa julkaistuun uuteen selaimen ulkoasuun. ”Hapettunut metalli” viittaa Mozilla-projektin Rust -ohjelmointikieleen, jolla monet uusista ominaisuuksista toteutettiin.
Ayabe
Ayabe () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosan vuoristoalueella Yurajoen varrella. Ayabessa on 33 085 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 347,10 neliökilometriä.
Ayaben keskustaajama sijaitsee laaksossa, jota ympäröivät vuoret pohjoisen, idän ja etelän puolella. Yurajoki laskee kaakosta Tanban ylängöltä laaksoon. Ayaben laakso avautuu kohti länttä laajempaan Fukuchiyaman laaksoon.
Etäisyydet ovat prefektuurin pääkaupunkiin Kiotoon noin 60 km, Kōbeen noin 80 km ja Japaninmerelle noin 25 km.
Ayabe sai kaupunkioikeudet seitsemän kunnan kuntaliitoksen myötä vuonna 1950.
Tunnettu elinkeino alueella on jo vuosisatoja ollut vaatetusteollisuus. Siitä juontuu kaupungin nimikin, jonka alkuosa merkitsee kimonokankaan kudontaa.
Vaatetusteollisuuden vaikutuksesta alueen naiset ovat tottuneet käymään työssä kodin ulkopuolella. Niinpä alueelle on sijoittunut myös muuta teollisuutta, jossa on tarjolla työpaikkoja naisille. Esimerkkinä mainittakoon Omronin sairaalaelektroniikan kokoonpanotehdas. Nykyisin teollisuuteen tulee työntekijöitä myös muista maista, varsinkin Etelä-Amerikasta ja Filippiineiltä.
Yurajoen laakso on hedelmällinen, joten kaupunki on kehittynyt myös maatalouden varassa. Siellä toimii maatalouteen erikoistunut ammattikorkeakoulu. Maatalouselinkeinon parissa on nykyisin noin 3 500 taloutta. Tuotteita ovat riisi, vihannekset ja hedelmät.
Ayaben pohjoisrajalla syrjäisessä laaksossa on pieni Kurotanin kylä, jossa vaalitaan ikivanhaa paperinvalmistustekniikkaa, "Kurotani-washi". Paperi valmistetaan käsityönä huolellisen prosessin kautta laaksossa kasvavan pensaan kuorisäikeistä. Paikan paperinvalmistus on peräisin ajalta, jolloin eräs alakynteen joutunut samuraijoukko piileskeli kyseisessä laaksossa, ja alkoi valmistaa elantonsa hankkimiseksi paperia.
Kaupungin läheisellä kukkulalla on tähtitorni "Tenmonkan PAO". Koska kaupunki on melko pieni ja ympäröivät vuoret suojaavat, valosaaste on melko vähäistä. Tähtitornissa on 95 cm:n peilikaukoputki.
Ayaben kaupungin keskustan tuntumassa sijaitsee Ōmoto-uskonnon päätemppeli. Temppelialue on kaupungin kokoon verrattuna suuri. Uskonnollinen liike perustettiin vuonna 1892 ja sillä on oman ilmoituksensa mukaan noin 170 000 kannattajaa eri puolilla. Ōmoto luokitellaan yleensä šintolaisuudesta erkaantuneeksi haaraksi. Sen erikoisuutena on, että liikkeen johdossa on aina ollut nainen.
Ayaben kautta kulkee JR Nishi-Nihon -yhtiön San’in-päälinja Kiotosta Fukuchiyamaan. Ayabe on risteysasema, josta erkanee Maizuru-linja. Kaupungin alueen muut asemat ovat Yamaga ja Takatsu sekä Maizurun suuntaan Fuchigaki ja Umezako.
Ayaben kautta kulkee Maizuru–Wakasa-moottoritie Kōben ja Osakan suuntaan. Kyōto-jūkan-moottoritien osuus Ayabesta Miyazuun valmistui vuonna 2003.
Johannes Hyrkanos
Johannes Hyrkanos (kuoli 104 eaa.) oli Juudean kuningas vuosina 134–104 eaa. Hän kuului makkabien hallitsijasukuun ja hänen isänsä oli Simon Makkabi. Johannes Hyrkanos oli Juudas Makkabin ja Jonatan Makkabin veljenpoika.
Johanneksesta tuli kuningas ja ylin pappi sen jälkeen kun hänen isänsä murhattiin vuonna 134 eaa. Hänen aikanaan valloitettiin Idumea, jonka asukkaat pakotettiin kääntymään juutalaisuuteen.
On väitetty että Johanneksen aikana syntyivät farisealaisina ja saddukeuksina tunnetut ryhmät.
Länsimaistuminen
Länsimaistuminen on prosessi, jossa vakiintuneet yhteiskunnat tulevat länsimaisen kulttuurin vaikutuksen piiriin esimerkiksi teollisuuden, tekniikan, lainsäädännön, politiikan, talouden, elämäntapojen, ruokavalion, kielen, aakkosten, uskonnon ja arvojen kautta.
Länsimaistumisen kanssa monelta osin päällekkäinen käsite on modernisaatio.
Pitkä marssi
Pitkä marssi (perinteiset merkit: 長征, pinyin: Chángzhēng) oli Kiinan kommunistien vetäytyminen taisteluista Kuomintangia vastaan Shaanxiin. Siitä on muodostunut keskeinen osa kiinalaisen kommunismin tarinaa.
Otto Braunin, Qin Bangxianin ja Zhou Enlain johtamat Jiangxin neuvoston armeijat olivat romahtamassa taisteluissa Tšiang Kai-šekin joukkoja vastaan Jiangxissa lokakuussa 1934. Kommunistit vetäytyivät motista pohjoiseen ja siirtyivät 6 000–9 600 kilometriä Shaanxiin.
Vuonna 1934 kommunisteilla oli vahva tukikohta Jiangxissa, joka oli teollisuuslaitoksineen kommunistien vahvinta tukialuetta. Tšiang Kai-šekin kansallinen vallankumousarmeija kuitenkin piiritti koko Jiangxin pyrkimyksenään nälkiinnyttää kommunistit. Kommunistien armeija päätti vetäytymisen olevan tuhoa parempi vaihtoehto.
Pitkän marssin aloitti ensimmäinen divisioona 1934. Toinen ja neljäs jättivät rintaman ja lähtivät marssille 1934 ja 1935. Vuonna 1936 joukot tapasivat Koillis-Shaanxissa sisä-Kiinassa. Kuukausien matkan jälkeen ja Kuomintangin hyökkäysten jälkeen kommunistit kärsivät valtavat menetykset. Ensimmäisen divisioonan matkalle lähteneistä 86 000:sta 7 000 saapui perille.
Shaanxista kommunistit jatkoivat taistelua viisitoista vuotta, liittoutuivat välillä Kuomintangin kanssa japanilaisia vastaan, ennen kuin lyöty Kuomintang vetäytyi Taiwanin saarelle.
Vesa Viitakoski
Vesa I. Viitakoski (s. 13. helmikuuta 1971 Lappeenranta) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. SM-liigaurallaan Viitakoski pelasi pitkään Ilveksessä, jossa tuli tunnetuksi Raimo Helmisen pitkäaikaisena ketjukaverina. Pelaajauransa jälkeen Viitakoski on toiminut Ilveksen ja sittemmin HPK:n apuvalmentajana. Hänen nykyinen työnantajansa on Sveitsin NLB-liigassa pelaava EHC Visp. Kaudella 2016–2017 Viitakoski valmensi Turkin alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta.
Viitakoski aloitti uransa kotikaupungissaan Lappeenrannassa, SaiPassa. 1990 Viitakoski siirtyi Tapparaan ja sieltä kolmen kauden jälkeen Pohjois-Amerikkaan. NHL-ura Viitakosken numerolla 32 vuonna varanneessa Calgary Flamesissa ei kuitenkaan auennut toivotulla tavalla, vaan hän vietti kolmesta Pohjois-Amerikan-kaudestaan suurimman osan farmijoukkue St. John Flamesissa. Kaudeksi 1996–1997 Viitakoski palasikin Eurooppaan, Elitserienin HV71:een ja seuraavaksi kaudeksi SM-liigaan, Tampereen Ilvekseen. Ilveksessä Viitakoski viihtyi hyvin ja pelasi siellä seuraavat seitsemän kautta. Viitakoski siirtyi Brynäs IF:ään 2004, mutta palasi Ilvekseen kesken kauden 2005–2006. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Oulun Kärppiin.
Viitakoski voitti Ilveksessä SM-liigan maalikuninkuuden kaudella 2001–2002, jolloin hän teki 34 maalia. Samana vuonna hän voitti myös herrasmiespelaajan Raimo Kilpiö -palkinnon. Tämän lisäksi hän voitti liigan parhaana tulokkaana Jarmo Wasaman muistopalkinnon vuonna 1990.
Ennen kautta 2009–2010 Viitakoski on pelannut yhteensä 751 SM-liigan runkosarjaottelua ja 72 play-off ottelua. Viitakoskella oli ennen kauden alkua 287 maalia runkosarjassa. Hän oli ennen kautta SM-liigan runkosarjan seitsemänneksi paras maalintekijä ja hän on pelannut yhdeksänneksi eniten runkosarjaotteluita. NHL:ssä Viitakoski pelasi Calgary Flamesin riveissä kolmen kauden mittaan kaikkiaan 23 ottelua, joissa teki kaksi maalia ja antoi neljä syöttöä.
18. helmikuuta 2010 Pelatussa Kärpät–Tappara-ottelussa Viitakoski ohitti Timo Suden kaikkien aikojen maalipörssissä nousten viidenneksi 296 osumallaan. Viitakoski lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen.
Malminiitty
Malminiitty (ruots. "Malmängen") on Vantaan Tikkurilan suuralueen Simonkylän kaupunginosaan kuuluva lähiö. Se sijaitsee Simonkylän koillisosassa ja Koivukylän eteläpuolella. Alue koostuu pääosin kerros- ja rivitaloasutuksesta. Malminiitty edustaa arkkitehtuuriltaan varhaista lähiörakentamista, jossa alue oli yhtenä esimerkkialueista pääkaupunkiseudulla. Malminiityssä on yli 600 asuntoa, ja asukkaita hieman alle tuhat henkeä. Taloista suuri osa on 1960–70-lukujen taitteessa rakennettuja VVO:n omistamia kerrostaloja, mutta mukaan mahtuu myös VAV:n asuntoja sekä asunto-osakeyhtiöitä. Malminiityn asuinalueen länsipuolella sijaitsee Simonkylän koulu.
Malminiityn palveluita ovat muun muassa päiväkoti, hoivakoti ja pubravintola. Lisäksi lähistöllä on apteekki, grilli, ruokakauppa, kioski, Hiekkaharjun koulu, Hiekkaharjun vesitorni ja kukkakauppa.
Leipzigin Gewandhaus-orkesteri
Leipzigin Gewandhaus-orkesteri on saksalainen orkesteri, jota pidetään mahdollisesti maailman vanhimpana yhä toimivana sinfoniaorkesterina.
Sen konsertit pidettiin ensin yksityistiloissa, mutta vuonna 1781 orkesteri sai salikseen Gewandhausin. Orkesterin kuuluisin johtaja oli säveltäjä Felix Mendelssohn Bartholdy. Vuosina 1895–1922 sitä johti Arthur Nikisch.
Kapellimestari Kurt Masur johti Gewandhaus-orkesteria vuodesta 1970 vuoteen 1996. Itä-Saksan hajoamiseen johtaneiden mielenosoitusten aikana vuonna 1989 Kurt Masur nousi kansallissankarin asemaan sen jälkeen kun hän oli avannut Gewandhausin ovet suojellakseen mielenosoittajia mellakkapoliiseilta.
Vuonna 2008 "Gramophone"-lehti nimesi orkesterin 17. parhaaksi sinfoniaorkesteriksi maailmassa.
Ottokar II Přemysl
Ottokar II Přemysl (n. 1230 – 26. elokuuta 1278) oli Böömin kuningas 1253–1278. Hän oli kuningas Venceslaus I:n nuorempi poika Přemyslidien sukua ja äitinsä puolelta sukua Hohenstaufeneille. Hänen aikanaan Böömin kuningaskunta oli laajimmillaan ja sisälsi muun muassa nykyiseen Itävaltaan kuuluvista maakunnista suurimman osan.
Vanhemman veljensä kuoltua 1247 hänestä tuli ainoa perijä. Hän nousi Määrin valtaistuimelle, mutta 1248 myös tyytymättömät Böömin ylimykset tunnustivat hänet herrakseen, jolloin hänen isänsä vangitsi hänet. Vuonna 1251 nuori prinssi varmisti valintansa Itävallan herttuaksi ja vahvistamalla asemiaan naimalla 30 vuotta vanhemman Margareetan (k. 1267), joka oli Itävallan herttua Frederik II:n, viimeisen Babenbergin sukua, sisar ja Saksan kuninkaan Henrik VII:n leski. Joitain vuosia myöhemmin hän hankkiutui rouvasta eroon ja nai vanhan kilpakumppaninsa Unkarin kuninkaan Béla IV:n tyttärentyttären Kunigunden. Hänestä tuli hänen lastensa äiti, mukaan lukien ainoan pojan ja perijän Venceslausin.
Ennen ja jälkeen valintansa Böömin kuninkaaksi syyskuussa 1253 Ottokar kiisteli Unkarin Bela IV:n kanssa Steiermarkista, joka oli ennen kuulunut Itävaltaan. Vuonna 1254 hän luovutti osan Belalle, mutta kiista jatkui ja heinäkuussa 1260 hän löi unkarilaiset lähellä Kressenbrunnia ja valtasi koko Steiermarkin, nimellisesti herralleen, Saksan kuninkaalle Rikhard Cornwallilaiselle.
Ottokar johti myös kaksi ristiretkeä preussilaisia pakanoita vastaan ja perusti Königsbergin, joka nimettiin hänen mukaansa.
Vuonna 1269 hän peri Kärntenin ja osan Krainia, ja lyötyään taas maita myös havittelevat unkarilaiset hän oli keisarikunnan voimakkain ruhtinas. Vuonna 1273 pidettiin keisarinvaali. Ottokar ei suostunut tunnustamaan voittanutta kilpailijaansa Rudolf Habsburgilaista ja vaati paavia tekemään samoin. Vuoden 1274 Reichstagilla Frankfurtissa Rudolf julisti, että kaikki keisarilliset maat, jotka oli valloitettu sitten keisari Fredrik II:n kuoleman oli palautettava keisarin haltuun. Tämä olisi riistänyt Ottokarilta Steiermarkin, Itävallan ja Kärntenin. Kiista saavutti huippunsa 1276 kun Rudolf julisti Ottokarin valtakunnanpannaan ja piiritti Wienin, ja pakotti Ottokarin luovuttamaan kaikki maansa paitsi Böömin ja Määrin. Ottokarin poika Venceslaus naitettiin Rudolfin tyttärelle ja saavutettiin jonkinlainen rauha.
Kaksi vuotta myöhemmin Ottokar kokosi liittolaisineen armeijan ja pyrki ottamaan takaisin maansa, mutta kuoli Marchfeldin taistelussa Dürnkrutin ja Jedenspeigenin lähellä 26. elokuuta 1278 Rudolfia vastaan.