hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Michael John Nicoll
Michael John Nicoll (29. syyskuuta 1880 Midhurst, Sussex Englanti – 31. lokakuuta 1926 Leeds Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
Nicoll kävi koulua St. Leonards Schoolissa. Hän teki kaksi vuotta töitä maatilalla, mutta intohimo luontoon ja etenkin lintuihin estivät häntä ryhtymästä maanviljelijäksi. Tutustuminen tohtori Philip Lutley Sclateriin avasi hänelle tien Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society) puutarhoihin ja kirjastoon. Sclaterin suosituksesta Nicoll pääsi luonnontieteilijänä mukaan kolmelle lordi Crawfordin johtamalle tutkimusmatkalle höyrylaiva "Valhalla"lla vuosina 1902–1906. Matkoistaan Nicoll kirjoitti kirjassaan "Three Voyages of a Naturalist" vuonna 1908. Havaitsemistaan linnuista hän laati raportit "The Ibis"-lehteen (1904 ja 1906). Nicoll toimitti British Museumiin 732 linnun kokoelman. Hän kuvaili seitsemän uutta lintulajia, jotka eivät enää nykyisin ole omia lajeja. Viisi alalajia on edelleen Nicollin nimeämiä, muun muassa afrikantervakiitäjän ("Apus barbatus") alalaji "mayottensis".
Vuonna 1906 Nicoll sai apulaisjohtajan viran Egyptin hallituksen puutarhoissa Gizassa. Egyptissä hän keräsi 4 000 linnun kokoelman ja kirjoitti kirjan Egyptin linnuista "Hand-list of the Birds of Egypt" (1919). Vuonna 1923 Nicoll yleni puutarhojen johtajaksi, mutta hänen terveytensä petti, ja jo vuoden päästä hän joutui eroamaan ja palaamaan Englantiin.
Nicoll avioitui Norris Lyonin kanssa vuonna 1912.
Xx
Xx tarkoittaa seuraavia:Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
X (täsmennyssivu)
X voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Anette Latva-Piikkilä
Latva-Piikkilä on ollut mukana suomalaisten naisrata-autoilijoiden Team Womena -tiimissä. Hän on itse ajanut muun muassa kartingia Cup-, SM-, PM- ja EM-tasoilla eri luokissa.
Greatest Hits (Kari Peitsamo ja Ankkuli)
Greatest Hits on Kari Peitsamon ja Ankkulin viides ja Peitsamon seitsemäs albumi vuodelta 1980. Se on samalla ensimmäinen Ankkuli-yhtyeen albumi, jonka kaikilla raidoilla soittaa varsinainen Ankkuli-yhtye Peitsamo–Majamaa–Siirtola. Levyn kannessa on kuva Peitsamosta esiintymässä Ylen "Hepskukkuu"-ohjelmassa studio-orkesterin kanssa.
Levyltä julkaistiin single "Koputa kolmasti (oveen rakkauden) / Aabrahamin kapakka".
Albumi ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy vaan sisälsi ainoastaan ennenjulkaisemattomia levytyksiä. Kappaleista puolet on käännösversioita kansainvälisesti tunnetuista rock-kappaleista. Vaikka sitä ei levyn kannessa mainita, "Mystiikkaa" on käännös John Mayallin kappaleesta "Dream with Me" ja "Täytyy mennä Viikiin" Mayallin kappaleesta "Thinking of my Woman".
Rocket Records on julkaissut albumin yhteispainoksena yhtyeen seuraavan Vallankumous-abumin kanssa alkuvuodesta 2015.
Sekurokratia
Sekurokratia on eräs länsimaisen Venäjä-tutkimuksen käyttämä nimitys Venäjän poliittisesta järjestelmästä Vladimir Putinin aikana, jolla käsitteellä tuodaan esille, että merkittävässä valta-asemassa ovat valtion turvallisuuskoneistot, kuten armeija, poliisi ja turvallisuuspalvelu. Sekurokratia pitää valtion turvallisuutta ja vakautta ylimpänä tavoitteenaan ellei peräti pakkomielteenä. Suomessa termiä on käyttänyt tuotannossaan erityisesti dosentti Arto Luukkanen. Sekurokratia perustellaan joko ulkoisella tai sisäisellä kriisillä, jossa järjestelmän ja valtion viholliset ovat koko ajan valmiina tuhoamaan järjestelmän. Sekurokratia tarvitsee elääkseen illuusion turvallisuuden puutteesta.
Vallan rakennetta on Venäjällä verrattu kolmiosaiseen sipuliin: hallinnon ytimen muodostavat Putin ja sisäpiiriläiset eli (kesän 2012 tilanteen mukaan) pääministeri Medvedev, presidentinhallinnon päällikkö Ivanov ja turvallisuusneuvoston sihteeri Patrušev. Seuraavaksi tulevat niin sanotut voimakkaat ministeriöt, kuten sisä- ja ulkoministeriöt, joilla voi olla käytössään myös aseellisia joukkoja. Kolmantena osana ja kaikkien edellisten instituutioiden pohjana on Venäjän federaation turvallisuusneuvosto, joka toimii läheisessä yhteistyössä sekä presidentinhallinnon että turvallisuuspalvelu FSB:n kanssa.
Venäjän toisen presidentin Vladimir Putinin luomaa valtamallia sanottiin vallan vertikaalin, sekurokratian, ohjatun ja suvereenin demokratian lisäksi myös putinismiksi. Nähtäväksi jää, muuttaako Medvedev hallituskaudellaan putinismia. Vuoden 2009 syksyyn mennessä putinistinen linja näytti jatkuvan.
Putinismia luonnehtivat seuraavat piirteet:
Uskotaan maata hallitsevan eliitin pyrkivän entistä enemmän haalimaan taloudellista ja poliittista valtaa itselleen, luoden autoritaarista poliisivaltiota, jossa olisi korporatiivinen, valtiojohtoinen talous.
Hamid Dastmalchi
Hamid Dastmalchi on iranilais-yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Dastmalchi voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1992. Vuoden 1995 pääturnauksessa hän sijoittui neljänneksi.
Tuulivoima Ranskassa
Tuulivoima Ranskassa kertoo tuulivoimaan liittyvistä seikoista Ranskassa.
Global Wind Enenrgy Council -raportin mukaan Ranskassa on suuri tuulivoimapotentiaali.
Ranskassa oli vuonna 2009 tuulivoima 4 492 MW ja lisäys vuonna 2009 oli 1 088 MW, mikä on 32 % vuosikasvu.
Vuonna 2000 tuulivoimaa oli vain 30 MW. Vuoden 2007 tuulivoimaa oli 2 454 MW ja lisäksi 3 500 MW on jo hyväksytty asennettavaksi. Nopea kapasiteetin kasvu Ranskassa perustuu tuulivoiman syöttötariffiin, joka otettiin käyttöön vuonna 2001. Ranskan hallituksen tavoite on 25 000 MW tuulivoimaa vuonna 2020.
Ranskan tavoitteena on saavuttaa 26 gigawatin tuulivoimakapasiteetti vuonna 2023. Vuoden 2018 alussa kapasiteetti oli 12,9 gigawattia.
Albert Stewart Meek
Albert Stewart Meek (1871 Lontoo – 1943) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintujen keräilijä.
Meekin isä oli lontoolainen kauppias. Vuonna 1893 Albert Meek matkusti Australiaan ja asui jonkin aikaa George Barnardin "Coomooboolaroo"-karjatilalla, jossa oli nykyisin hävinneen paratiisikaijan ("Psephotus pulcherrimus") ainoa australialainen esiintymispaikka. Vuonna 1894 Meek palasi Englantiin ja ryhtyi keräämään lintuja ja hyönteisiä Walter Rothschildille, ensin Englannissa, sitten Australiassa ja myöhemmin muualla Oseaniassa, eritoten Salomonsaarilla, Uudessa-Guineassa ja Bougainvillessä. 18 vuotta kestäneen keräilyn lisäksi hän ryhtyi välittämään sulkia ja hyönteisiä.
Vuonna 1904 Meek matkusti Choiseuliin Salomonsaarille, missä hän ampui maailmankaikkeuden viimeiset kuusi töyhtöpyykyyhkyä ("Microgoura meeki"). Retkeillessään Uudessa-Guineassa 1906 Meek ampui ensimmäisen ("Ornithoptera alexandrae") yksilön, maailman suurimman perhosen. Vieraillessaan Papualla Meek laski, että päällikön sulkapäähineeseen tarvittiin vähintään 23:n tapetun paratiisilinnun sulat.
Meekin linnunnahka- ja hyönteiskokoelmat kuuluvat British Museumin luonnonhistoriallisen museon tärkeimpiin kokoelmiin. Meekin keräämiä näytteitä on esillä myös American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.
Luettelo vuoden 1964 miehittämättömistä avaruuslennoista
Tämä on luettelo vuoden 1964 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1964 tehtiin 127 laukaisuyritystä, joista osa oli usean satelliitin yhteislaukaisuja. Ainakin 13 epäonnistui. Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton ohella satelliitteja toteutti Italia.
Indopasifinen merialue
Indopasifinen merialue on luonnonmaantieteellinen alue, johon kuuluvat Intian valtameren trooppiset osat, Tyynenmeren trooppisen osan länsi- ja keskiosa sekä niiden välissä olevat merialueet Indonesian ympäristössä. Alueeseen eivät kuulu näiden valtamerten viileämmät osat, ei myöskään Tyynenmeren itäosa.
Indopasifinen merialue on meribiologiassa yleisesti käytetty käsite, sillä monien lajien levinneisyysalue ulottuu Madagaskarilta Japaniin ja Oseaniaan, mutta sen sijaan Atlantilla on eri lajisto.
Käsitteen ovat ottaneet käyttöön myös etnografia ja geopolitiikan tutkimus käsiteltäessä indopasifisen alueen asukkaita ja poliittisia aihealueita.
Leo Puustinen
Leo Armas Puustinen (s. 1951 Nilsiä) on suomalainen upseeri ja eversti evp., joka toimi mm. Kuopion sotilasläänin komentajana 1. elokuuta 2002 – 31. joulukuuta 2006.
Hän on käynyt Kadettikoulun valmistuen vuonna 1974 huoltolinjalta.
Puustinen toimi vuodesta 2009 Kuopion kaupunginvaltuutettuna ja kaupungin sosiaali- ja terveyslautakunnan puheenjohtajana. Hän erosi kaupunginvaltuutetun tehtävästä syksyllä 2010 muutettuaan toiselle paikkakunnalle. Hän kuului Kokoomuksen valtuustoryhmään.
Puustinen on toiminut myös Sotainvalidien Veljesliiton Pohjois-Savon piirin puheenjohtajana sekä jäsenenä Kuopion Osuuspankin hallintoneuvostossa (2004–2009) ja Suomi-yhtiön (Keskinäinen Henkivakuutusyhtiö Suomi) edustajistossa 2009–2012.
Günther Lütjens
Günther Lütjens (25. toukokuuta 1889 Wiesbaden, Saksan keisarikunta – 27. toukokuuta 1941 taistelussa Atlantilla) oli saksalainen amiraali toisen maailmansodan aikana.
Lütjens liittyi merikadetiksi Saksan keisarilliseen laivastoon vuonna 1907. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän palveli päällikkönä torpedoveneissä. Helmikuusta 1916 sodan loppuun hän toimi torpedovene-puolilaivueen komentajana johtaen veneitä iskuissa Dunkerquen edustalla. Hän jatkoi torpedoveneyksikköjen komentajana Weimarin tasavallan aikana, kunnes eteni 1930-luvun alussa esikuntaupseeriksi. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi 1937.
Toisen maailmansodan aikana hän toimi laivastonkomentajana lännessä. Hän osallistui Tanskan ja Norjan valtaamiseen suunnatussa operaatio Weserübungissa Pohjanmerellä olleen laivasto-osaston komentajana keväällä 1940. Osastoon kuuluivat muun muassa taisteluristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau" ja se kävi tuloksettoman taistelun Britannian Kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijä "HMS Renownin" kanssa.
Kesäkuussa 1940 Lütjens palkittiin rautaristin ritariristillä. Hänet ylennettiin amiraaliksi 1. syyskuuta 1940.
Joulukuussa 1940 Lütjens johti operaatio Berliniä, jossa "Scharnhorst" ja "Gneisenau" hyökkäsivät brittien kauppalaivastoa vastaan Atlantilla. Saksalaiset joutuivat keskeyttämään operaation huonon sään vuoksi, mutta ehtivät upottaa brittialuksia 115 000 tonnin edestä.
Operaatio uusittiin tammikuun lopulla. Lütjens valitsi "Gneisenaun" lippulaivakseen ja kaappasi tai upotti yhdessä "Scharnhorstin" kanssa 22 alusta. Vaikka brittisota-alukset yhyttivät Lütjensin osaston muutaman kerran, hän onnistui välttämään todelliset yhteenotot.
Suunnitelmien mukaan operaatioon olisi osallistunut suurempi määrä saksalaisaluksia, mutta kun Lütjens purjehti avomerelle oli hänellä mukanaan vain "Bismarck" ja raskas risteilijä "Prinz Eugen". Tanskansalmen taistelussa 24. toukokuuta 1941 Lütjens onnistui upottamaan taisteluristeilijä "HMS Hoodin" ja vahingoittamaan taistelulaiva "HMS Prince of Walesia" Grönlannin edustalla. "Bismarck" vaurioitui itsekin lyhyen taistelun aikana, jolloin Lütjens määräsi "Prinz Eugenin" jatkamaan operaatiota yksin.
Britit onnistuivat löytämään vaurioituneen taistelulaivan. Lentotukialus "HMS Ark Royalilta" lähteneet Fairey Swordfish -torpedokoneet osuivat siihen torpedoilla 26. toukokuuta. Laivan vauhti hidastui, jolloin siitä tuli helppo kohde brittien Tribal-luokan hävittäjille, jotka torpedoivat sitä yön turvin lisää.
27. toukokuuta varhain aamulla Lütjens lähetti viestin läheiselle saksalaiselle sukellusveneelle: "Laivaa ei voi enää ohjata. Taistelemme viimeiseen ammukseen. Kauan eläköön Führerimme."
Tämän jälkeen taistelulaivat "HMS King George V" ja "HMS Rodney" avasivat tulen alusta kohti. "Bismarck" paloi ja eräs viimeisistä upseereista, aluksen yli-insinööri kommodori Junak käski upottaa sen. Vain 118 jäi henkiin, kun taistelulaivan mukana upposi yli 2000 miestä. Yksi heistä oli Günther Lütjens, joka oli todennäköisesti kuollut aiemmin, kun "HMS King George V:n" tykinammus oli osunut komentosiltaan.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2009
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2009 pelattiin 26. joulukuuta 2008 – 5. tammikuuta 2009, Ottawassa, Ontariossa, Kanadassa. Ottelut pelattiin kahdella areenalla, Ottawa Civic Centressä (yleisökapasiteetti 9 862) ja Scotiabank Placessa (yleisökapasiteetti 19 153).
Mestaruuden voitti jo viidennen kerran peräkkäin Kanada, joka voitti toistamiseen peräkkäin Ruotsin loppuottelussa 5-1. Pronssia voitti Venäjä, joka voitti Slovakian 5-2 pronssiottelussa. Suomi sijoittui seitsemänneksi jouduttuaan putoamissarjaan, mutta voitettuaan sen.
Turnauksessa tehtiin uusi yleisöennätys, paikan päällä otteluja kävi katsomassa yhteensä 453 282 katsojaa. Myös loppuottelun yleisömäärä (20 380) oli suurin maailmanmestaruuskilpailujen historiassa.
Alkusarjan ottelut jäävät voimaan.Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40% joukkueensa peleistä.
Ukrainan maakaasukysymys
Ukrainan maakaasukysymys on kiistanaihe Ukrainan valtion ja Venäjän valtio-omisteisen kaasu-yhtiön Gazpromin välillä. Se on puhjennut konflikteiksi vuodenvaihteessa 2005-2006, lokakuusta 2007 maaliskuuhun 2008 ja uudelleen vuodenvaihteessa 2008-2009.
Koska iso osa Keski- ja Kaakkois-Euroopan käyttämästä kaasusta tulee Ukrainan kautta Venäjältä, kriisi on laajentunut koskemaan myös muita valtioita sekä 2006 että 2009.
Ukraina on energiahuollossaan riippuvainen Venäjän toimittamasta maakaasusta. Maiden välillä on ollut kasvavaa erimielisyyttä kaasun hinnasta. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Ukraina joutui maksamaan öljystä maailmanmarkkinahintaa, mutta Venäjä myi sille maakaasua huomattavasti halvemmalla kuin Länsi-Eurooppaan. Osa alennuksesta oli palkkiota Ukrainalle maakaasuputkesta, joka kulkee Ukrainan halki EU-maihin, mutta myös poliittiset syyt vaikuttivat asiaan.
Vuonna 2005 Gazprom ilmoitti kaasun hinnan nousevan 50 dollarista 230 dollariin tuhannelta kuutiometriltä. Ukraina kieltäytyi maksamasta, Venäjä katkaisi kaasun tulon 1. tammikuuta 2006. Kiista ratkaistiin perustamalla Gazpromin ja ukrainalaisten liikemiesten omistama Sveitsiin rekisteröity Rosukrenergo-yhtiö, joka välitti Ukrainaan turkmenistanilaista ja venäläistä kaasua Venäjän putkistojen kautta keskihintaan 95 dollaria.
Vuoden 2008 aikana Ukraina maksoi kaasustaan keskimäärin 179,50 US$ tuhannelta kuutiometriltä, alle puolet sen kuin Länsi-Euroopan maat. Uusista hinnoista käytiin neuvotteluja loppuvuonna 2008, jolloin Venäjä tarjosi kaasua hintaan 250 US$/1000 m³.
Vuoden 2009 alussa Venäjä lopetti kaasun toimitukset Ukrainaan. Syyksi se sanoi maksamattomat velat. 6. tammikuuta 2009 kaasun tulo lakkasi monissa Kaakkois-Euroopan maissa, jotka saavat kaasunsa Ukrainan kautta.
7. tammikuuta Venäjän sulki kokonaan kaasuhanat Ukrainaan ja syytti sitä kaasun varastamisesta.
10. päivä Venäjän, Ukraina ja EU sopivat EU:n tarkkailijoiden lähettämisestä Ukrainaan valvomaan kaasun virtausta. Ukraina oli kuitenkin lisännyt sopimukseen lisäyksen, jota Venäjä ei voinut hyväksyä ja se joutui allekirjoittamaan sopimuksen uudelleen.
Tiistaina 13. tammikuuta Venäjä ilmoitti avanneensa kaasuhanat, mutta kaasua ei silti virrannut EU:hun asti. Ukraina vetosi siihen että "kaasulle on valittu teknisesti monimutkainen reitti", joka tekisi omat toimitukset mahdottomiksi, ja epäedullisiin kauttakulun ehtoihin.
Asian ratkomiseksi ehdotettiin huippukokousta Venäjän, Ukrainan ja EU:n välille. Venäjän ja Ukrainan pääministerit pääsivät sopimukseen kaasukriisistä 18. tammikuuta käydyissä neuvotteluissa Moskovassa. Gazpromin ja Naftogazin laatiman sopimuksen mukaan Ukraina saa maakaasua 20 % halvemmalla kuin EU ja Venäjä saa kuljettaa maakaasua Ukrainan läpi viime vuoden hinnalla. Kaasutoimitukset on määrä aloittaa välittömästi, kun sopimus on allekirjoitettu.
Kremlin mukaan Ukrainan kaasun hinnaksi tulisi noin 380 US$/1000 m³.
Karaiimin kieli
Karaiimin kieli (Krimin murteella "къарай тили", Trakain murteella "karaj til") on karaiimien puhuma uhanalainen turkkilainen kieli. Vuonna 1989 karaiimeja oli Neuvostoliitossa 2 600 henkeä, joista vain 21 % osasi karaiimin kieltä. Nykyään puhujia on enää 56, joista 50 asuu Liettuassa ja loput kuusi Ukrainassa.
Karaiimi kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat krimintataari, karatšai-balkaari ja kumykki. Historiallisesti sitä pidetään kumaanien ja kasaarien kielten jatkajana.
Kieli jakautuu Krimin, Trakain (Liettua) ja Galitšin (Länsi-Ukraina) murteisiin. Krimin murre on hyvin lähellä krimintataaria, mutta siinä on paljon muinaisheprealaisia lainasanoja. Liettuaan ja Länsi-Ukrainaan karaiimeja muutti Krimiltä 1300-luvun lopulla. Siellä ympäröivän väestön kielet (venäjä, ukraina, puola ja liettua) ovat vaikuttaneet voimakkaasti karaiimin rakenteeseen.
Karaiimeilla on vanha kirjallinen perinne. Arvellaan, että ensimmäinen Vanhan testamentin käännös tehtiin Krimillä 1200–1300-luvulla. 1930-luvulle saakka karaiimit käyttivät etupäässä heprealaista kirjaimistoa. Kirjallisten muistomerkkien joukossa on käsin kirjoitettuja ja painettuja raamatunkäännöksiä, kronikoita ja kansanperinnetekstejä. Uskonnon kielenä käytettiin myös hepreaa.
1990-luvulla Krimillä ja Liettuassa julkaistiin muutamia kielen oppikirjoja ja sitä opetetaan lapsille kerhoissa.
Lilli Autti
Lilli Autti (s. 1958 Helsinki) on valtiotieteen maisteri Helsingin yliopistosta ja sosiaalihuollon erityisasiantuntija Valvirassa sekä Kirkon diakoniarahaston hallituksen jäsen.
Autti on toiminut jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustossa, Helsingin terveyslautakunnassa ja Uudenmaan maakuntavaltuustossa vuosina 2009–2012 sekä Helsingin sosiaaliasiamiehenä 2001–2012, Sosiaaliasiamiehet ry:n puheenjohtajana 2001–2008., ammattijärjestö Talentian liittovaltuustoedustajana 2004–2012 sekä ammattieettisen lautakunnan jäsenenä 2004–2009, Talentia Helsinki ry:n hallituksen jäsenenä ja edustajana Akavan Uudenmaan aluetoimikunnassa. Vapaaehtoisena riita- ja rikosasioiden sovittelijana Autti on toiminut vuosina 1997–2008 sekä Helsingin Sovittelijat ry:n puheenjohtajana vuosina 2001–2003.
Autti on kiinnittänyt valtakunnallisessa mediassa huomiota toimeentulotuen jakamista koskeviin kuntien laittomiin toimintaohjeisiin ja toimeentulotukivarojen tahalliseen alibudjetointiin. Hän on luonut perusturvarikos-käsitteen sosiaalipoliittiseen keskusteluun.
When the Night Is Cold
When the Night Is Cold on Army of Lovers -yhtyeen ensimmäinen kaupallinen singlejulkaisu. Sen julkaisi Sonet Grammofon -levy-yhtiö vuoden 1987 lopussa. Kappale sai radiosoittoa, mutta ei noussut listoille kotimaassaan Ruotsissa. Vuoden 1988 keväällä Army of Lovers julkaisi kappaleen myös Englannissa, mutta ilman menestystä. Kappale sisältyy "Master Series" -kokoelmaan, joka julkaistiin Euroopassa vuonna 1997, yhtyeen hajoamisen jälkeen. Kappale oli aiemmin ollut saatavilla CD-muodossa vain Pohjois-Amerikassa ilmestyneellä ensialbumilla "Army of Lovers", joka Euroopassa julkaistiin nimellä "Disco Extravaganza".
Siperianpaju
Siperianpaju ("Salix schwerinii") on koillisaasialainen pajulaji, jota on viime aikoina tuotu Suomeenkin pensas- ja pajuntyöstötarkoituksiin. Se menestyy hyvin mantereisessa ilmastossa, onhan se kotoisin jopa Kolymaltä ja Pohjois-Kiinasta. Vain nuoret vesat ovat arkoja syyshallalle.
Pajun suikea lehti muistuttaa Suomessa tuiki tavallisen kiiltopajun lehteä.
Siperianpaju kasvaa nopeasti. Se saattaa saavuttaa vuodessa jopa neljän metrin korkeuden ja versot ovat suoria ja jäykkiä sekä ruskeita ja vahapintaisia. Tämän ominaisuuden vuoksi laji on erityisen hyvä eläväksi pensasaidaksi. Siitä voi leikkaamattomana hyvissä oloissa kasvaa viisitoistametrinen puu. Sitä voi käyttää punonnassa myös loimena. Taipuisa se ei ole, joten korintekoon tai koristepunontaan siitä ei juuri ole. Taloudellisesti se voi kuitenkin monipuolistaa Suomen sinänsä runsasta pajukantaa.
Energiapajuna siperianpajusta ei Euroopassa liene nopeakasvuisuudestaan huolimatta runsaasti kokemuksia, ei myöskään lääkkeellisestä käytöstä. Muiden sukunsa lajien tavoin siperianpajunkin kuori sisältää salisiinia.
Sitä on käytetty risteymissä, joita on kokeiltu biomassan tuotantoon.
Metsäkangas
Metsäkangas on Lahden kaupunginosa, lempinimeltään Mettis.
Metsäkangasta alettiin rakentaa Pirttiharjun ja Kärpäsen väliseen metsään 1970-luvun alusta. Aikaisemmin se oli kangasmaastoa, jossa oli Okeroisten talojen metsäpalstoja, joita kutsuttiin Kankaan metsäpalstoiksi, tästä juontuu myös alueen vanha nimi Kankaanmetsä. Alueen ydinosa eli 1970-luvun elementtitaloista muodostuva tiivis kokonaisuus oli valmis 1970-luvun loppuun mennessä. Asuntoalueen nimeksi vahvistettiin Metsäkangas v. 1972. Myöhemmin alueen reunamille rakennettiin myös rivitaloja ja omakotitaloja. Alueen luonto on kuivaa kangasmetsää.
Alueen asukkaat mieltävät Metsäkankaan alueeksi sekä Petsamonkadun, Rakuunankadun ja Hakkapeliitankadun varrella että samaisten katujen muodostaman alueen sisäpuolella olevat talot ja taloyhtiöt.
Metsäkankaalla toimii myös terveysasema eri toimintoineen. Metsäkankaan ostoskeskuksen vieressä sijaitsee Salpausselän kirkko. Salpausselän seurakuntaan kuuluvat Metsäkankaan kaupunginosan asukkaiden lisäksi mm. Jalkarannan, Riihelän, Kasakkamäen ja Pirttiharjun asukkaat.
Metsäkankaalla toimi ala-asteen peruskoulu vuosina 1980-2014, jonka jälkeen rakennus remontoitiin. Remontin myötä taloon valmistuivat yläkerran tilat Metsäkankaan päiväkodille, luokkatilat Kärpäsen koulun Mettis-toimipisteen 1- ja 2-luokkalaisille (yksi kumpaakin luokka-astetta), sekä alakerran nuorisotilat.
Bussilla Metsäkankaalle pääsee linjalla 5, jonka päätepysäkki sijaitsee Rakuunankadun ja Kannuskadun risteyksessä. Metsäkankaalta linja jatkaa matkakeskuksen ja kauppatorin kautta Hörölään.
Lahden valokuvataide
Lahden valokuvataide ry on 1982 perustettu yhdistys, joka kokoaa yhteen lahtelaiset valokuvataiteen ystävät. Se pyrkii edistämään valokuvataiteen ja myös käyttökuvan paikallista näkyvyyttä muun muassa järjestämällä vuosittaista Valokuvan kevät -seminaaria, järjestämällä valokuvailtoja sekä tuomalla Lahteen valokuvanäyttelyitä eri puolilta Suomea. Lahden valokuvataide ry on lahtelaisen Kauno ry:n jäsenyhdistys. Yhdistyksellä on noin 50 jäsentä.
Lahden valokuvataide ry tuo Lahteen jatkuvasti näyttelyitä Suomen valokuvataiteen ajankohtaisilta nimiltä. Lisäksi yhdistys järjestää Lahdessa valokuvailtoja, joiden vierailijoina toimivat eri alojen valokuvaajat tai valokuvataiteilijat. Syksyllä 2008 työstään kertoivat muun muassa Helsingin Sanomien useasti palkittu valokuvaaja Markus Jokela sekä Suomen Kuvalehden kuvatoimittaja ja valokuvaaja Markus Pentikäinen. Keväällä 2009 vierailevat muun muassa Kasino A4 -lehden Jussi Puikkonen sekä valokuvaaja Kaapo Kamu. Valokuvailtoja järjestetään kerran kuukaudessa Uudessa Kipinässä Kymintiellä.
Vuosittainen Valokuvan kevät -seminaari aloitettiin 2000-luvun alussa. Se on jatkumo Lahden valokuvataide ry:n järjestämille AV-biennaleille 1984–1997, jotka olivat valokuvaperustaisten teosten (diasarjojen, multivisioiden, videoteosten, installaatioiden ja performanssien) merkittävä valtakunnallinen katselmus. Yhdistyksen kuuluisimpia jäseniä noilta ajoilta ovat muun muassa Arno Rafael Minkkinen ja Veli Granö. Valokuvan kevät muodostuu kaksipäiväisestä seminaarista sekä muutamasta näyttelystä kulloisenkin teeman mukaan. Luennoitsijoina ovat viime vuosina toimineet muun muassa Susanna Majuri, Jorma Puranen, Anssi Kasitonni ja Veli Granö.
Sorvitaltta
Sorvitaltat ovat puunsorvauksessa käytettäviä talttoja. Sorvitalttoja valmistetaan erilaisiin sorvausvaiheisiin ja töihin sopivina eri mitoilla. Rouhintataltalla poistetaan suurella voimalla paljon materiaalia, minkä vuoksi sen rakenne on jämäkkä ja koko suurehko. Myös teroituskulma on melko suuri teränsuun kestävyyden varmistamiseksi. Kourutaltat ovat sorvauksen yleistalttoja. Erotustaltoilla voidaan katkaista sorvattava kappale. Kulhotaltoissa on erittäin syvä kouru. Ontelosorvaustaltoissa on ohut ja mutkalle taivutettu varsi sisäpuolisten muotojen sorvausta varten.
Rengastaltta on ontelosorvaukseen käytettävä sorvaustaltta. Nimi tulee terästä, joka on 
renkaan muotoinen. Taltalla voi sorvata muun muassa pikareita ja kuppeja. Rengastalttoja 
on sellaisia, joissa on vaihtoterä ja sellaisia, joissa on kiinteä terä.
Falaisen motti
Falaisen motti (, ) oli taistelutoimi, jossa länsiliittoutuneiden joukot yrittivät saartaa ja tuhota Saksan 7. armeijan ja 5. panssariarmeijan Caenin eteläpuolella Pohjois-Ranskassa. Falaisen motti oli osa suurempaa Normandian taistelua toisessa maailmansodassa.
Saksalaiset käynnistivät Hitlerin määräyksestä 7. elokuuta 1944 operaatio Lüttichin, joka oli vastahyökkäys tarkoituksenaan katkaista yhdysvaltalaisten linjat ja eristää kenraali George S. Pattonin armeija muista liittoutuneiden joukoista. 
Hyökkäykseen osallistuivat 1. ja 2. SS-panssaridivisioona, 2. ja 116. panssaridivisioona sekä jalkaväkeä kenraalieversti Paul Hausserin komennossa.
Yritys kaatui kovaan vastarintaan, ja liittoutuneiden johtajat Bernard Montgomery ja Omar Bradley näkivät mahdollisuuden saartaa suuria vihollisjoukkoja.
Vastarinnasta huolimatta liittoutuneiden saartoliike eteni varmasti. Motissa oli viisi SS-panssaridivisioonaa, kuusi maavoimien panssaridivisioonaa ja kahdeksan jalkaväkidivisioonaa.
Niiden ympärillä oli Kanadan 1. armeija (Crerar), brittien 2. armeija (Dempsey), 
Yhdysvaltain 1. (Hodges) ja 3. armeija (Patton) Noin 150 000 saksalaista näytti jäävän renkaan sisälle, ja Adolf Hitlerin täytyi määrätä vetäytyminen 16. elokuuta. Saksalainen jalkaväki pakeni paniikissa kohti Argentanin ja Falaisen välissä olevaa aukkoa, joka kapeni jatkuvasti. Lisäksi tykistö ja ilmavoimat tulittivat ja pommittivat sitä. Saksalaiset kutsuivat väylää nimellä "Todesgang" (”kuoleman käytävä”).
17. elokuuta motin suu oli kaventunut 10 kilometriin, ja panssaridivisioonat pitivät sitä vielä auki.
Supermarine Spitfire -lentäjä Johnnie Johnson kuvailee hävitystä kuljettuaan alueella ja myös kuvailee miten ruumiiden haju nousi hävittäjien ohjaamoihin saakka. Paddy French -niminen lentäjä kuvaili:
Väylä sulkeutui lopulta kokonaan aamulla 21. elokuuta. Siitä oli ehtinyt päästä läpi lähes 100 000 saksalaista. Liittoutuneet saavuttivat kuitenkin merkittävän voiton, sillä noin 50 000 saksalaista jäi sotavangiksi. Lisäksi heitä kaatui noin 6 000–10 000, joista suuri osa Chamboisin tiellä Argentanin ja Falaisen välillä yrittäessään pakoa motista. Liittoutuneiden joukkojen ylipäällikkö Dwight D. Eisenhower julistikin pakoreitin alueen yhdeksi sodan pahimmista verilöylyistä.
Garry Moore
Garry Moore (oik. Thomas Garrison Morfit 31. tammikuuta 1915 Baltimore, Maryland – 28. marraskuuta 1993 Hilton Head Island, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen koomikko, tietokilpailuisäntä ja viihdyttäjä.
Moore aloitti uransa radiossa alun perin oikealla nimellään, mutta koska Morfit oli hankala lausua, hän otti käyttöön yleisökilpailun perusteella valitun taiteilijanimen vuoden 1940 alussa. Vuosina 1943–1948 hänellä oli Jimmy Duranten kanssa yhteinen show, jota hän jatkoi yksin vuoteen 1950 saakka. Vuosina 1948–1950 Moore myös juonsi "Take It or Leave It" -tietokilpailuohjelmaa.
Televisioon "Garry Moore Show" siirtyi 1951 ja sitä esitettiin vuoteen 1967 asti. Moore juonsi myös tietokilpailuja "I’ve Got a Secret" vuosina 1953–1964 ja "To Tell the Truth" vuosina 1969–1977.
Garry Moorella on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Etelä-Suomen sotilaslääni
Etelä-Suomen sotilaslääni, joskus Etelä-Suomen Sotilaslääni (lyh. "ESSl"), oli yksi Suomen puolustusvoimien neljästä maavoimien johtamasta sotilasläänistä. Sen esikunta (ESSlE) sijaitsi Helsingissä Lauttasaaressa ja yleisöpalvelualueet jakautuivat kolmeen aluetoimistoon. Kunniamarssina on Asemies.
Etelä-Suomen sotilaslääni lakkautettiin osana puolustusvoimauudistusta 31. joulukuuta 2014. Sen asevelvollisuusasiat siirtyivät Kaartin Jääkärirykmentille.
Sotilasläänin viimeisenä esikuntapäällikkönä aloitti 1.1.2014 eversti Arto-Pekka Nurminen (s. 1961). Häntä olivat edaeltäneet tehtävässä mm.:
- kommodori Mikko Santavuori 2012 - 2013
- eversti Keijo Suominen (s. 1958) 2011 - 2012
- eversti Hannu Liimatta 2009 - 2010
- eversti Esko Vainio vuonna 2008
Etelä-Suomen Sotilaslääni aloitti ensimmäisen kerran toimintansa 1960-luvun puolustusvoimien organisaatiomuutoksessa, kun luovuttiin kolmesta divisoonasta ja toimi seuraavaan puolustusvoimien organisaatiomuutokseen vuoteen 1993 asti, kun luotiin kolme maanpuolustusaluetta Komentajina toimivat kenraaliluutnantti Paavo Ilmola 1966-69, kenraaliluutnantti Kai Halmevaara 1969-76, kenraaliluutnantti Jukka Pajula 1976-80, kenraaliluutnantti Jaakko Valtanen 1980-82, kenraaliluutnantti Keijo Tuominen 1982-88 ja kenraaliluutnantti Erkki Rannikko 1988-92. Sotilaslääni perustettiin uudelleen 1.1.2008.
Maksaruohokasvit
Maksaruohokasvit ("Crassulaceae") on kasviheimo. Lajit ovat melko usein matalia kuivilla paikoilla kasvavia kasveja. Maksaruohokasvien lehdet ovat kierteisesti, möyheät ja korvakkeettomat. Useimmat maksaruoholajit ovat myös mehilehtisiä. Maksaruohokasvien kukat ovat säteittäiset ja hedelmä on monisiemeninen tuppilo.
Maksaruohokasvit ovat ruohoja tai pehmeävartisia pensaita, joilla punainen väriaine on yleinen jopa juurissa. Lehdet ovat möyheitä, ehytlaitaisia. Kukinto on viuhkomainen. Kukissa on yhtä monta verho-, terä- ja emilehteä. Niissä on myös enemmän tai vähemmän sormimaisia mesiäisiä emilehtien tyvellä; ne ovat emilehtien ulokkeita. Emilehdet ovat vaihtelevissa määrin erillisiä ja sijaitsevat terävastaisesti. Luotit ovat pieniä. Kussakin emilehdessä on yksi tai useampia siemenaiheita. Hedelmä on tuppilo. Siemenissä on pitkä alkio.
Maksaruohokasvien heimo on kosmopoliitti, mutta erityisen runsas se on Kapmaassa ja Meksikossa. Muutamia lajeja on Etelä-Amerikan eteläosissa ja vain yksi Antipodisaarilla; Polynesiasta heimo puuttuu kokonaan. Lajit kasvavat usein kuivilla kasvupaikoilla.
Maksaruohokasvit käsittävät 34 sukua ja 1400 lajia, jotka jaetaan kolmeen alaheimoon.
Crassuloideae-alaheimon kasveilla on vastakkainen lehtiasento. Kukat ovat 3-9-lukuisia. Siemenet vapautuvat tuppiloista kärkiaukon kautta. Alaheimo on levinneisyydeltään yleismaailmallinen ja lähes kaikki lajit kuuluvat paunikoiden sukuun ("Crassula"), jossa on 195 lajia.
Alaheimoissa Kalanchoideae ja Sempervivoideae lehtiasento on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kierteinen. Hetiö on kaksikiehkurainen.
Kalanchoideae sisältää vaihtelevissa määrin puuvartisia kasveja, joilla on yhdisteräiset kukat. Siihen kuuluu neljä sukua ja 200 lajia, jotka kasvavat Vanhassa maailmassa, erityisesti eteläisen Afrikan Karroossa, mutta myös Kaakkois-Aasiassa ja Malaijien saaristossa asti. Suurimmat suvut ovat itulehdet ("Kalanchoë", 145 lajia) ja "Tylecodon" (46 lajia).
Alaheimon Sempervivoideae kasvien kukat ovat 4-32-lukuisia, tavallisesti siis runsaslehtisiä. Sukuja siinä on 28 ja lajeja 1005, ja ne kasvavat pääasiassa pohjoisella pallonpuoliskolla. Suuria sukuja ovat maksaruohot ("Sedum", 420 lajia), mehiruusukkeet ("Echeveria", 140 lajia), ruusujuuret ("Rhodiola", 90 lajia), mehitähdet ("Sempervivum", 65 lajia) ja hopearuusukkeet ("Dudleya", 47 lajia).Suomessa alkuperäisenä, luonnonvaraisena kasvavat maksaruoholajit ovat: Muut Suomessa luonnonvaraisena esiintyvät maksaruohokasvit ovat pohjanruusujuuri ("Rhodiola rosea") ja vesipaunikko ("Crassula aquatica"). Maksaruohoja kasvatetaan usein Suomessa myös koristekasveina, ja joskus ne saattavat olla villiytyneet läheiseen luontoon. Suomessa alun perin koristekasveina kasvatettuja maksaruohokasveja ovat muun muassa:
Kamtšatkanmaksaruoho
Kamtšatkanmaksaruoho ("Sedum kamtschaticum", syn. "Phedimus kamtschaticus") on monivuotinen maksaruohokasvi. Suomessa sitä kasvaa alun perin koristekasvina, mutta se on myös villiytynyt luontoon istutuksilta.
Kamtšatkanmaksaruoho on noin 15–20 cm korkea ja kasvuasennoltaan pysty. Se on nopeakasvuinen ja muodostaa usein laajoja mattomaisia kasvustoja. Sen lehdet ovat vaaleanvihreät, ruodittomat, paksut sahareunaiset ja vahapintaiset. Kukat ovat litteinä sarjoina varsien päissä, väriltään tummankeltaiset ja muodoltaan tähtimäiset. Kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on monisiemeninen tuppilo.
Kamtšatkanmaksaruoho muistuttaa siperianmaksaruohoa ("Sedum aizoon").
Kotoisin Aasian itäisistä osista. Suomessa tavataan harvinaisena viljelykarkulaisena.
Kamtšatkanmaksaruoho kasvaa aurikoisella paikalla, kuivalla, läpäisevällä, hiekkapitoisella ja keskiravinteisella kasvualustalla. Ei viihdy kosteissa paikoissa.
Kasvatetaan koristekasvina puutarhoissa ja kivikkopuutarhoissa.
Siperianmaksaruoho
Siperianmaksaruoho ("Sedum aizoon") on monivuotinen maksaruohoksi melko korkea maksaruoholaji.
Siperianmaksaruohon varsi särmikäs, tyveltä ruskeanpunainen. Se kasvaa noin 30–40 cm korkeaksi ja sen kasvutapa on pysty. Lehtien lapa suikea, kiilatyvinen, yleensä sahalaitainen, 5-8 cm pitkiä. Kukinnot sijaitsevat varren päässä sarjana ja ovat väriltään keltaisia. Kukkii heinä-elokuussa ja usein runsaasti sekä pitkän aikaa. Leviää voimakkaasti lähiympäristöön ja Suomessa esiintyy paikoitellen luonnossa alun perin istutuksilta villiytyneenä.
Siperianmaksaruoho muistuttaa kamtšatkanmaksaruohoa ("Sedum kamtschaticum") ja mongolianmaksaruohoa ("Sedum hybridum").
Siperianmaksaruoho on alunperin Siperiasta, Suomessa harvinaisena jäänteenä, karkulaisena kallioilla tai kuivilla hiekkaisilla paikoilla.
Sitä kasvatetaan koristekasvina puutarhoissa ja puistoissa, tavataan viljelykarkulaisena.
Kaukasianmaksaruoho
Kaukasianmaksaruoho ("Sedum spurium") on monivuotinen maksaruohoihin kuuluva kasvilaji.
Kaukasianmaksaruoho on 7–15 cm korkea. Se kasvaa kallioilla ja sitä tavataan Kaukasuksella sekä istutuksilta villiytyneenä esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaukasianmaksaruoho muodostaa usein laajojakin mattomaisia kasvustoja. Kasvin varret ovat rentoja, kohenevia ja juurehtivia. Lehdet ovat 1,5–3 cm pitkiä, lyhytruotisia, puikeita–vinoneliömäisiä ja kärjistä hammaslaitaisia. Kaukasianmaksaruoho kukkii heinä-elokuussa. Kukat ovat punaisia, vaaleanpunaisia tai valkoisia. Kaukasianmaksaruohoa viljellään Suomessakin koristekasvina.
Brittany Fox
Brittany Fox (15. kesäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on esiintynyt myös nimillä Brittany Foxx ja Brittani Fox.
Vuonna 1992 hänet valittiin "Petite Miss Nude Ontario"ksi.
Uuvana
Uuvana ("Diapensia lapponica") on pieni monivuotinen uuvanakasvien heimoon kuuluva varpukasvi.
Uuvana muodostaa tiheitä, puolipallomaisia patjoja. Se kasvaa 2–6 senttimetriä korkeaksi. Tiheässä olevat nahkea- ja kiiltäväpintaiset lehdet ovat 0,5–1 cm pitkiä, tasasoukkia, pyöreäkärkisiä ja ehytlaitaisia. Lehdet ovat ainavihannat. Kaksineuvoiset kukat sijaitsevat yksittäin varsien päissä ja ovat väriltään valkoiset. Kukan teriö on kaksi kertaa verhiötä pidempi ja kota on pitkähkö ja monisiemeninen. Uuvana kukkii kesä-elokuussa.
Uuvana on levinnyt laajalle pohjoisen pallonpuoliskon arktisille alueille ja etelämpänä vuoristoalueille. Euroopassa lajia tavataan Pohjois-Venäjällä sekä Pohjoismaissa, jossa sitä kasvaa Ruotsissa ja Norjassa Skandien vuoriston alueilla, Pohjois-Islannissa ja Suomessa. Suomessa uuvanaa tavataan melko yleisenä Lapin tuntureilla, erityisesti Enontekiön ja Inarin alueilla.
Uuvana kasvaa tuntureiden tuulenpieksemillä, kuivilla harjanteilla ja varpukankailla. Se on sopeutunut erityisen hyvin kylmiin ja tuulisiin kasvupaikkoihin. Uuvanan tiiviin lehtipatjan sisälle muodostuu ympäröivästä ilmastosta täysin erilainen pienilmasto. Lämpötila lehtipatjan sisällä voi parhaimmillaan olla parikymmentä astetta ilman lämpötilaa korkeampi ja myös ilman suhteellinen kosteus voi olla suuri. Lehtipatja myös estää tuulta puhaltamasta kuolleita lehtiä pois, jolloin ne vähitellen muuttavat kasvualustan runsasravinteiseksi. Tutkimuksissa uuvanan on todettu kestävän kylmää erittäin hyvin. Kasvi sietää kevättalvella jopa 60–70 asteen pakkasia.
Punarintakardinaali
Punarintakardinaali, aikaisemmalta nimeltään rusorintapeippo ("Pheucticus ludovicianus") on itäisessä Yhdysvalloissa ja Kanadassa tavattava kardinaaleihin kuuluva varpuslintu.
Pituudeltaan punarintakardinaali on noin 18–21-senttinen. Pesimisaikainen koiras on väriltään pääosin musta. Siivet ovat mustat muutamin valkoisin höyhenin. Lennossa näkyy suuri valkea laikku. Koiraan rinta on punainen ja vatsa valkoinen. Pesimäajan ulkopuolella koiraan väritys on vaatimattomampi: mustat höyhenet ovat vaaleammat ja rinta on vaaleanpunainen. Naaras punarintakardinaali on yläpuolelta tummanruskea ja vatsasta vaaleampi. Päälaella on kaksi valkoista juovaa. Ruskeissa siivissä on kaksi valkeaa siipijuovaa. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta on rinnastaan ja pyrstöstään ruskeampi. Nuorella koiraalla on myös häivähdys punaista rinnassa.
Punarintakardinaalit elävät lehti- ja sekametsissä ja erityisesti niiden reunamilla. Lajia voi tavata myös puutarhoissa sekä kaupunkialueilla. Talveksi laji muuttaa trooppisiin metsiin Meksikoon ja Karibialle. Toisinaan laji harhautuu Länsi-Eurooppaankin. Lähinnä Suomea laji on tavattu Norjassa.
Ravintonaan punarintakardinaali käyttää hyönteisiä, siemeniä, nuppuja, kukkia, hedelmiä ja marjoja. Ravinnonhaussa lintu liikkuu puiden ja pensaiden lehtistöissä. Lintu voi pyydystää hyönteisiä myös ilmasta.
Punarintakardinaali rakentaa harvan kuppimaisen pesänsä oksanpätkistä, ruohosta ja muista kasvinosista sekä höyhenistään. Naaras munii yleensä neljä vaaleansinistä tai -vihreää punapilkullista munaa. Laji voi risteytyä mustapääkardinaalin ("Pheucticus melanocephalus") kanssa, jos elinalueet osuvat päällekkäin.
Oko
Oko on venäläinen ennakkovaroitussatelliittijärjestelmä. SPRN-2 Prognoz-järjestelmää kutsutaan joskus nimellä Oko-1, myös se on ennakkovaroitusatelliitti. Oko-satelliittien käyttö alkoi Neuvostoliitossa osana kylmän sodan suojatoimia. Se havaitsee rakettien laukaisut kuten Yhdysvaltain Defense Support Programin satelliitit.
Satelliitteja on laukaistu 86 kappaletta. Neljä niistä on GEO-radalla (Proton-laukaisut), loput ovat Molnija-radalla (Molnija-M-laukaisut).
Prognoz
Prognoz oli Neuvostoliiton ja on Venäjä ennakkovaroitusatelliittijärjestelmä. Se on ohjuslaukaisujen ennakkovaroitukseen tarkoitettu kaukokartoitussatelliittijärjestelmä, joka tukee Oko-järjestelmää. Prognoz SO-M on eri ohjelma. 
Ensimmäinen Prognoz laukaistiin 8. lokakuuta 1975. Prognozit toimivat GEO-radalla. Kesällä 2008 satelliitteja oli taivaalla 16 kappaletta. Uusin laukaistiin 26. kesäkuuta 2008.
Kaksi satelliittia on aktiivisesti toimimassa, toinen on asemassa 24°W ja toinen 12°E. Varasatelliitit ovat asemissa 80°E ja 12°E.
Sanna Toivanen
Sanna Toivanen on suomalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Päivi Mikkosen rooli MTV3:n televisiosarjassa "Helppo elämä" (2009–2011), josta hän oli ehdolla Monte Carlon televisiofestivaalien parhaan eurooppalaisen naispääosan palkinnon saajaksi vuonna 2011.
Toivanen valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 2008 ja opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla vuosina 2010–2011. Toivanen on opiskellut teatterialaa myös Espanjassa. Vuonna 2011 hän näytteli lyhytelokuvassa "Palasokerimies".
Thyrane
Thyrane on Kemissä vuonna 1994 perustettu suomalainen metalliyhtye. Yhtyeen ensimmäiset julkaisut olivat tyyliltään black metallia, mutta myöhemmin yhtyeen musiikki oli raskasta industrial metallia.
Yhtye on julkaissut urallaan neljä studioalbumia, ja lopetti toimintansa kesällä 2006. Yhtye ilmoitti palaavansa takaisin Jalometalli 2016 festivaaleilla.
Gösta Michelsson
Gustaf ”Gösta” Mathias Michelsson (27. lokakuuta 1878 Viipuri – 15. lokakuuta 1917 Vincennes, Ranska) oli suomalainen kadettiupseeri, joka teloitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskassa saksalaisten vakoojana.
Michelssonin vanhemmat olivat kauppias Mathias Ferdinand Michelsson ja Anna Rosina Clopatt. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 (Nya svenska läroverket i Helsingfors).
Michelsson kävi Haminan kadettikoulun ja hänet nimitettiin 1901 Suomen kaartin aliluutnantiksi. Michelsson erosi palveluksesta seuraavana vuonna ja lähti opiskelemaan Dresdenin polyteknilliseen korkeakouluun, josta hän valmistui 1905.
Michelsson meni 1905 naimisiin helsinkiläisen kunnallisneuvos Fredrik Wilhelm Grönqvistin nuorimman tyttären Ebba Fredrikan kanssa. Grönqvist myi Jokelan maatilan ja sillä sijainneen tiilitehtaan Michelssonille 1907. Michelsson johti jonkin aikaa tiilitehdasta, mutta hän jätti kuitenkin pian perheensä Suomeen ja muutti Yhdysvaltoihin. Tiilitehdas joutui konkurssiin, ja F. W. Grönqvist osti Jokelan maatilan tiilitehtaineen takaisin itselleen konkurssihuutokaupasta.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Michelsson palasi Eurooppaan Yhdysvalloista ja asui Ranskassa työskennellen erään lentokonetehtaan palveluksessa. Kun paljastui, että Michelsson oli toimittanut tietoja Barcelonassa toimineelle Saksan vakoilujärjestölle, ranskalainen sotaoikeus tuomitsi hänet kesällä 1917 kuolemaan. Erään tietolähteen mukaan Michelsson ammuttiin Pariisin esikaupungissa Vincennesissä 15. lokakuuta 1917 samalla kertaa kuin tunnettu saksalaisten vakooja Mata Hari (oikealta nimeltään Margaretha Zelle).
Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina
Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut tanskalainen piirroselokuva, jonka ohjasivat Flemming Quist Møller, Jørgen Lerdam ja Stefan Fjeldmark. Elokuvan tuotti Per Holst Film A/S ja Anders Mastrup. Elokuva on jatko-osa vuonna 1993 ilmestyneelle "Viidakkovekara Juusolle".
Aleksander Ijas
Aleksander Ijas (27. syyskuuta 1869 Loviisa – 29. joulukuuta 1914 Miandoab, Persia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut everstin arvoon kohonnut suomalainen upseeri ja diplomaatti. Hän palveli useita vuosia Venäjän konsulina Persiassa ja sai siellä surmansa ensimmäisen maailmansodan alussa.
Ijas kävi Haminan kadettikoulun ja palveli vuodesta 1891 Varsovan liettualaisrykmentin henkivartiokaartin joukko-osastossa. Hän suoritti 1898 Venäjän ulkoministeriön kouluosaston itämaisten kielten kurssin, ja sen jälkeen hän oli diplomaattitehtävissä ensin Pamirin alueella ja sitten 11 vuoden ajan Persiassa. Persiassa Ijas oli Venäjän konsulina ensin Täbrizissä ja vuodesta 1912 "Soudz-Bulagissa".
Ijas hallitsi noin tusinan verran kieliä. Suomen, ruotsin ja venäjän lisäksi hän hallitsi saksan, ranskan, englannin, puolan, persian, azerin, kurdin ja turkin kielet. Hän jopa käänsi persian kielelle valikoiman Juhani Ahon "Lastuja".
Ijas nimitettiin 1912 Venäjän konsuliksi Persian kurdialueella sijainneeseen Soudz-Bulagiin. Sotatoimien alettua Turkkia vastaan tällä alueella lokakuun lopulla 1914 Ijas viivytti lähtöään useita viikkoja uskoen pystyvänsä läsnäolollaan rauhoittamaan paikallista kurdiväestöä. Ijas siirtyi etenevien turkkilais-kurdilaisten joukkojen tieltä Miandoabin pikkukaupunkiin. Persialaiset joukot eivät kuitenkaan saaneet hyökkääjiä pysäytetyksi siellä, vaan lähtivät perääntymään. Ijas lähti aluksi vetäytyvien persialaisten mukaan mutta palasi kahteen otteeseen takaisin kaupunkiin hakemaan asunnostaan sinne jääneitä rahojaan ja muita tärkeitä esineitä. Jälkimmäisen paluumatkan aikana Ijaksen ollessa lähellä kaupungissa ollutta asuntoaan häneen osui turkkilaisten ampuma luoti, ja hän putosi hevosen selästä.
Aluksi Ijaksen luultiin jääneen vangiksi. Hänen tavaroitaan löydettiin erään 28. tammikuuta 1915 Seivanin aseman luona käydyssä kahakassa kaatuneen turkkilaisen sotilaan taskusta. Kun venäläiset palasivat Miandoabiin alkuvuodesta 1915 onnistuneen vastahyökkäyksen jälkeen, he yrittivät selvittää Ijaksen kohtaloa. Paikallisten asukkaiden mukaan Ijas oli haudattu kaupungin lähellä virtaavan "Dzagatu"-joen rannalle, mutta tulva oli myöhemmin nähtävästi vienyt mukanaan sen rantakaistaleen, jolla Ijaksen hauta sijaitsi.
Rae Allen
Raffaella Giulia Teresa D'Abruzzo eli Rae Allen (s. 3. heinäkuuta 1926) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1971 Tony-palkinnon roolistaan Paul Zindelin näytelmässä "And Miss Reardon Drinks A Little". Hänellä oli kaksi aiempaa Tony-ehdokkuutta. Hän esiintyi myös Miloš Formanin elokuvassa Taking off – otetaan hatkat (1971)
Yrjö J. E. Alanen
Yrjö Jaakko Edvin Alanen (20. syyskuuta 1890 Raisio – 17. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen teologi ja Helsingin yliopiston professori.
Alasen vanhemmat olivat lääninrovasti Yrjö Alanen ja Helmi Maria Karsten. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912. Alanen vihittiin papiksi 1918 ja hän valmistui teologian kandidaatiksi 1930 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1932. Alanen toimi vt. pappina eri seurakunnissa vuosina 1918–1930 sekä Vaasan suomalaisen lyseon vanhempana uskonnon lehtorina 1930–1933. Alanen oli Helsingin yliopiston dosenttina 1933–1938, systemaattisen teologian professorina 1938–1948 sekä teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professorina 1948–1958.
Alanen oli Teologisen kirjallisuuden seuran johtokunnan jäsen, Suomen kristillisen ylioppilasliiton puheenjohtaja 1934–1945 ja Suomen kristillisen sos. dem. liiton puheenjohtaja 1947–1960. Hän oli myös Kotimaa-lehden päätoimittajana 1944–1947.
Yrjö J. E. Alasen veli oli historiantutkija Aulis J. Alanen.
Ken’ichi Matsuyama
Ken’ichi Matsuyama (, s. 5. maaliskuuta, 1985 Mutsu, Aomori, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Ken’ichi tunnetaan mystisistä roolihahmoistaan ja parhaiten hänet tunnetaan L:änä elokuvista D"eath Note: The Last Name" (2006) ja "" (2008).
Luettelo televisiosarjan Family Guy hahmoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Family Guy päähenkilöistä, sekä tähän mennessä esiintyneistä ja vierailleista hahmoista.
Wilhelm Falley
Wilhelm Falley (25. syyskuuta 1897 – 6. kesäkuuta 1944) oli saksalainen kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Metzissä. II maailmansodassa hän ansaitsi kultaisen Saksan ristin ja rautaristin ritariristin. Hän oli ensimmäinen saksalainen kenraali, joka kaatui Normandian maihinnousussa. Hän komensi 91. maahanlaskudivisioonaa. Hänen esikunta-autoaan vastaan hyökättiin kun hän oli palaamassa maihinnousuharjoituksista. Hänet ampui luutnantti Malcolm Brannen USA:n 82. maahanlaskudivisioonasta. Hän kuoli lähellä Sainte-Mère-Égliseä Normandiassa.
Wolfgang Schellmann
Wolfgang Schellmann (2. maaliskuuta 1911 – 22. kesäkuuta 1941) oli saksalainen everstiluutnantti, lentäjä-ässä ja rautaristin ritariristin saaja toisessa maailmansodassa. Hän oli syntynyt Kasselissa. Hän otti osaa Espanjan sisällissotaan, jossa saavutti 12 ilmavoittoa. Toisessa maailmansodassa hän suoritti 150 taistelutehtävää ja saavutti 13 ilmavoittoa. Operaatio Barbarossan aloituspäivänä 22. kesäkuuta 1941 Schellmannin Bf 109E törmäsi neuvostoliittolaiseen I-153 "Tšaikaan", jota lensi luutnantti Kuzmin. Kuzmin sai räjähdyksessä surmansa. Schellmannin onnistui hypätä koneestaan ja laskeutua puna-armeijan alueelle. Hän yritti palata omien linjoille mutta jäi kiinni. NKVD:n joukot ampuivat hänet lähellä Grodnoa.
Peter Knowles
Peter Knowles (s. 30. syyskuuta 1945) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Hänen ammattilaisseuransa oli vuosina 1962–1970 Wolverhampton Wanderers FC. Hän jätti peliuransa kääntyessään Jehovan todistajaksi. Myös hänen vanhempi veljensä Cyril Knowles (1944–1991) oli jalkapalloilija.
Riitta Korhonen
Riitta-Liisa Korhonen (o.s. Vänttinen, s. 4. kesäkuuta 1948 Varkaus) on suomalainen arkkitehti ja toimitusjohtaja. Hän toimi Kokoomuksen kansanedustajana 24. maaliskuuta 1995 – 18. maaliskuuta 2003.
Hän oli aikaisemmin naimisissa toimitusjohtaja Väinö Korhosen kanssa, jonka kanssa hänellä on viisi lasta. Väinö Korhonen pyrki Suomen Yrittäjien puheenjohtajaksi 2002. Sekä hän (1997–?) että Riitta Korhonen (varajäsen 1998–99) ovat olleet Suomen Yrittäjien hallituksen jäseniä.
Korhonen on Kuopion kaupunginvaltuutettu (2009–2012). Hän tavoitteli paluuta eduskuntaan 2011 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Guldbagge-palkinto
Guldbagge-palkinto on Ruotsin elokuvainstituutin ("Svenska Filminstitutet") vuosittain myöntämä elokuva-alan palkinto. Useassa sarjassa myönnettävät palkinnot annetaan edellisen vuoden parhaille ruotsalaisen elokuvan tekijöille. Guldbagge-palkintoja on jaettu vuodesta 1964 lähtien, ja palkinto kuuluu Ruotsin arvostetuimpiin elokuvapalkintoihin. Palkintojen jakotilaisuus on Guldbagge-gaala.
Itse palkinto on Karl Axel Pehrsonin suunnittelema kullattu ja emaloitu kuparinen koppakuoriaisveistos, joka painaa noin 1,2 kg.
Piitimen rata
Piitimen rata () on Ruotsin rataverkkoon kuuluva sivurataosuus -pääradalta Piitimeen ja siitä edelleen Haraholmenin satamaan, Munksundiin ja Lövholmeniin. Rataosan pituus on 55 kilometriä. Rataosa on sähköistetty, kauko-ohjattu ja varustettu automaattisella junien kulunvalvonnalla.
Rataosalla on ainoastaan tavaralliikennettä. Henkilöliikenne Piitimen ja Älvsbynin välillä lakkautettiin 1972. Rataosa varustettiin automaattisen kulunvalvonnan laitteilla vuonna 1995 yhtä aikaa kauko-ohjauksen rakentamisen ja perusparannuksen kanssa. Perusparannuksen myötä rataosalla sallitaan 25 tonnin akselipaino. Sähköistys valmistui 2004.