hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Penniless
Penniless (aiemmin Penniless People of Bulgaria) on nakkilalainen rockyhtye.
Penniless People of Bulgaria perustettiin 1980-luvun loppupuolella Nakkilassa. Yhtye julkaisi silloisessa kokoonpanossaan mini-LP:n, LP:n ja kaksi singleä Poko Rekordsille. Kun yhtye ei menestynyt, laulaja Timo Pääkkö erosi yhtyeestä. Samassa yhteydessä myös levy-yhtiö sanoi sopimuksen irti. Uudeksi laulajaksi ryhtyi yhtyeen kitaristi Pekka Alisaari ja toiseksi kitaristiksi yhtyeeseen liittyi Mikko Pere. Tässä kokoonpanossa Penniless People of Bulgaria julkaisi omalla Penni Records -levymerkillään levyt "Cake" (1993), "Mould" (1994) ja "Velocity" (1996). Keväällä 1996 yhtye oli Euroopan-kiertueella amerikkalaisen Mucky Pupin kanssa.
Vuonna 1997 yhtye sävelsi uutta albumiaan ja mukaan liittyi kolmas Alisaaren veljes Ossi. Nimi Penniless People of Bulgaria lyhennettiin pelkäksi Pennilessiksi.
Seuraava albumi "Joe" (1998) sai hyvät arvostelut, mutta ei käynyt juurikaan kaupaksi. Seuraavana vuonna julkaistiin single "Beautiful vs. Cage".
Syyskuussa 1999 Penniless teki kahden viikon Saksan-kiertueen. Kiertueella yhtye sävelsi uutta musiikkia seuraavalle albumilleen, joka ilmestyi vuonna 2001. "Anola"-albumilta julkaistiin single "Adam’s Apple Pie", se oli Radiomafian soittolistalla 13 viikkoa. Levyltä julkaistiin myös toinen single, "Imbecile".
Seuraavina vuosina Penniless keikkaili jonkin verran ja sävelsi uutta materiaalia seuraavalle albumilleen "All Good Things Come to Those Who Wait" (2004). Levyn tuotti Jarkko Martikainen. Levyltä julkaistiin single "Story of a Punk" (2004).
Penniless aktivoitui jälleen vuonna 2006, jolloin he aloittivat seuraavan levynsä nauhoitukset. "The Attraction" ilmestyi helmikuussa 2007. Vuonna 2010 yhtye julkaisi albumin "A Cab to the City", jolta julkaistiin single "Brothers" ja radioeditoituna singlenä "Panic".
Henk ten Cate
Henk ten Cate (s. 9. joulukuuta 1954 Amsterdam, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Tammikuusta 2016 lähtien hän on toiminut Al-Jazira Clubin päävalmentajana.
Pelaajaurallaan ten Cate edusti kotimaassaan Go Ahead Eaglesia, Stormvogels Telstaria ja Heracles Almeloa sekä Kanadassa Edmonton Drillersiä.
Ten Cate on valmentanut aiemmin kotimassaan Go Ahead Eaglesia, Heracles Almeloa, FC Rhedeniä, Sparta Rotterdamia, Vitesse Arnhemia ja NAC Bredaa sekä Saksassa KFC Uerdingenia ja Unkarissa MTK Hungáriaa.
Vuodesta 2003 vuoteen 2006 hän toimi Frank Rijkaardin kakkosvalmentajana espanjalaisessa FC Barcelonassa. Ten Cate auttoi Barcelonan muun muassa kahteen Espanjan mestaruuteen ja Mestarien liigan voittoon.
Ajaxin päävalmentajaksi hänet nimitettiin kesällä 2006. Ajax karsiutui Mestarien liigasta, mutta Ten Cate johdatti Ajaxin Eredivisien kakkoseksi kaudella 2006–2007. Amsterdamilaiset hävisivät mestaruuden PSV Eindhovenille yhden maalin maalieron turvin. Seuraavalla kaudella Ajax karsiutui jälleen Mestarien liigasta. Lokakuussa 2007 ten Cate siirtyi Chelseaan Avram Grantin kakkosmieheksi.
Yhdessä Grantin kanssa ten Cate on johdattanut Chelsean Mestarien liigan finaaliin, jossa lontoolaisseura kohtaa Manchester Unitedin. Ten Cate sai potkut Chelseasta toukokuun lopulla 2008.
Kesäkuussa 2008 ten Cate palasi päävalmentajan tehtäviin allekirjoitettuaan sopimuksen kreikkalaisseura Panathinaikoksen kanssa. Debyyttikaudellaan Panathinaikosissa hän luotsasi seuran lopulta kolmanneksi Kreikan mestaruuskamppailussa. Ten Cate sai hyvästä menestyksestä huolimatta kritiikkia pelaajavalinnoistaan. Kauden 2009/10 seura aloitti myös loistavasti ja voitti 10 ottelua kauden 13 ensimmäisestä. Tästä huolimatta ten Cate ja seura purkivat sopimuksensa joulukuun alussa Panathinaikosin ollessa liigassa toisena, vain pisteen päässä Olympiakosista. Lähdön taustalla olivat median ja fanien ten Cateen kohdistama ankara kritiikki.
Helmikuussa 2010 ten Cate allekirjoitti puolivuotisen sopimuksen dubailaisen Al-Ahli Clubin kanssa. Pesti päättyi kuitenkin ennen aikojaan vain kuukautta myöhemmin ten Caten jätettyä tehtävänsä Al-Saddille kärsityn 5–0 tappion jälkeen. Pian Al-Ahlista lähtönsä jälkeen, huhtikuussa 2010 ten Cate siirtyi qatarilaisen Umm Salalin peräsimeen. Hän jätti tehtävänsä helmikuussa 2011.
Tammikuussa 2012 ten Catesta tuli Kiinan Superliigassa pelaavan Shandong Lunengin päävalemntaja. Ten Caten johdolla Shandong juuttui Kiinan liigan alempaan keskikastiin. Hän erosi tehtävästään syyskuussa 2012.
Huhtikuun alussa 2013 ten Cate palasi valmentamaan kotimaahansa Eerste Divisien kolmantena olleen Sparta Rotterdamin päävalmentajaksi kauden loppuun ulottuvalla sopimuksella.
Vuoden 2016 alussa ten Cate aloitti Al-Jazira Clubin päävalmentajana.
Simo Aalto
Simo Aalto (s. 19. maaliskuuta 1960 Oulu) on suomalainen taikuri.
Simo Aalto syntyi maaliskuussa 1960 kuvataiteilija Eeli Aallon ja opettaja Airi Aallon perheen kuopuksena. Hänellä on kaksi sisarusta, Maaria (s. 1957) ja Markus (s. 1959). Simo kävi koulunsa Svenska Privatskolan i Uleåborgissa. Vuonna 1979 hän kirjoitti ylioppilaaksi. Yhdeksänvuotiaana lahjaksi saadusta taikurivälinelaatikosta alkanut kiinnostus taikatemppuihin jatkui Simon varttuessa.
Aalto suoritti asepalveluksen Oulun kasarmin soittokunnassa. Armeijan jälkeen hän aloitti opinnot Oulun lastentarha-opettajaopistossa, josta hän valmistui vuonna 1982. Hän työskenteli lastentarhaopettajana ja teki samalla jatkuvasti taikurikeikkoja vuoteen 1990 saakka, kunnes lopetti työt lastentarhassa ja rupesi pääsääntöiseksi taikuriksi.
Vuonna 2000 Aalto valittiin Lissabonissa taikureiden maailmanmestariksi, minkä lisäksi hän on saanut kilpailussa hopeaa vuonna 1997 Dresdenissä ja pronssia 1991 Lausannessa. Voittoja on tullut myös lukuisissa muissa kilpailuissa muun muassa Pohjoismaiden-mestaruustasolla. Ensimmäisen kerran hän esiintyi taikurina jo 16-vuotiaana koulunsa joulujuhlassa.
Lasten taikurina hän on tunnettu lukemattomista televisio-esiintymisistä muun muassa Yle TV1 -kanavan "Veturissa", "Simon Taikateltassa", "Puoli kuudessa" ja ruotsinkielisessä "Simosalabim"-nimisessä lastenohjelmassa. Hän on tehnyt paljon esiintymis- ja luentomatkoja myös ulkomaille. Vuodesta 1990 hän on ollut päätoiminen taikuri.
Tammikuussa 2013 käynnistyi Simo Aallon 35-vuotistaiteilijajuhlakiertue kotikaupungistaan Oulusta.
Simo Aallon taikasana on ”jokeri pokeri box”.
Simo Aalto avioitui nykyisen vaimonsa Kirsti Aallon kanssa vuonna 1993. Kirsti työskenteli terveydenhoitajana, mutta jo vuonna 1994 hän jättäytyi pois niistä töistä ja aloitti työskentelyn miehensä päätoimisena avustajana.
Uusperheeseen kuuluu seitsemän lasta: yksi poika ja kuusi tytärtä. Simo Aalto asuu perheineen nykyään Porvoon Emäsalossa.
Simo Aallon tytär on vatsastapuhuja Sari Aalto ja hänen veljensä lapsia laulajat Suvi Aalto ja Saara Aalto.
Seitsemän kortin avopokeri
Seitsemän kortin avopokeri () on pokeripeli, jossa jaetaan kaikille pelaajille seitsemän korttia joista neljä avoimina kaikkien pelaajien nähtävänä. Sitä pelataan etupäässä "fixed limitinä", jossa panostuksen koko on ennalta määrätty, ja "pot limitinä", jossa panostuksen koko voi olla korkeintaan potin suuruinen. Pelaaja muodostaa parhaan viiden kortin pokerikätensä vapaasti saamiensa seitsemän kortin joukosta.
Ennen texas hold'emin suosion kasvua seitsemän kortin avopokeri oli suosituin pokerivariantti Yhdysvalloissa, erityisesti itärannikon kasinoissa.
Aluksi kaikki pelaajat maksavat pienen alkupanoksen ("ante"). Sitten kaikille pelaajille jaetaan kaksi korttia kuvapuoli alaspäin ("taskukortit") ja yksi avoin kortti kuvapuoli ylöspäin ("ovikortti"), minkä jälkeen on ensimmäinen panostuskierros. Pelaaja, jolla on näkyvissä pienin avoin kortti, joutuu tekemään pakkolyönnin ("bring-in") kooltaan joko puolikas tai kokonainen pieni lyönti (esimerkiksi 0,50 dollarin peleissä puoli dollaria tai yksi dollari). Samanarvoisten avokorttien järjestyksen ratkaisee kortin maa (vahvimmasta heikoimpaan pata, hertta, ruutu ja risti). Tämän jälkeen jaetaan neljäs, "4th streetiksi" kutsuttu kortti. Nyt panostuksen aloittaa pelaaja, jolla on paras näkyvissä oleva käsi. Mikäli pelaajalla on pari, hän saa halutessaan lyödä pienen tai suuren lyönnin (0,50 dollarin pelissä 1 tai 2 dollaria), mikäli paria ei ole näkyvissä, panostus voi olla pienen lyönnin suuruinen (1 dollari).
Viides ("5th street") ja kuudes kortti ("6th street") jaetaan avoimina kullekin pelaajalle, mutta seitsemäs kortti ("7th street" tai "river") jaetaan piilokorttina. Aina kun kaikki pelaajat ovat saaneet yhden kortin, seuraa panostuskierros.
Peliä pelataan myös "hi-lo" (tai "hi-low") -muodossa, josta käytetään englanniksi muun muassa nimitystä "Eight-or-better high-low stud" tai "Seven Card Stud Hi-Low Split-8 or Better". Tällöin potti jaetaan parhaan ja matalimman käden käsken. Matalimman käden potin voittaa pelaaja, jolla on matalin korkeintaan kahdeksikon korkuinen käsi (paras mahdollinen matala käsi on 5-4-3-2-A, jossa A on ässä). Korttien arvojärjestys luetaan ylhäältä alas niin, että low-potissa esimerkiksi käsi 7-5-4-3-2 on parempi kuin 7-6-3-2-A. Jollei kellään pelaajista ole matalaa kättä, koko potti menee parhaalle korkealle kädelle.
Schwinn
Schwinn on yhdysvaltalainen polkupyörvalmistaja. Ignaz Schwinn perusti yrityksen vuonna 1895 Chicagossa, ja siitä tuli nopeasti yksi Yhdysvaltojen hallitsevista polkupyörävalmistajista. Yritys kuitenkin ajautui konkurssiin vuonna 1992.
Ignaz Schwinn syntyi Saksassa vuonna 1860. Hän kiinnostui jo varhaisessa vaiheessa 1800-luvun lopulla kehitetyistä polkupyöristä, joissa käytettiin erikokoisia pyöriä. Schwinn turhautui Eurooppalaisten polkupyörävalmistajien haluttomuuteen toteuttaa hänen ehdottamiaan muutoksia ja niinpä hän päätti vuonna 1891 muuttaa Yhdysvaltoihin, jossa hän kuitenkin kohtasi samankaltaista vastustusta. Vuonna 1885 Schwinn perusti oman yrityksensä Adolph Arnoldin tarjoaman taloudellisen tuen avulla. Yrityksen nimeksi annettiin Arnold, Schwinn Bicycle Company. Polkupyörä oli valtavan huomion keskipisteenä 1800-luvun viimeisinä vuosina ja Yhdysvalloissa huomio keskittyi Chicagoon, jossa toimi yhteensä 30 polkupyöriä valmistavaa tehdasta. Schwinn osoittautui paitsi osaavaksi suunnittelijaksi, myös erinomaiseksi liikemieheksi ja hänen valmistamiaan pyöriä arvostettiin.
Ensimmäinen polkupyörien kukoistuskausi jäi auton kehittymisen myötä lyhyeksi. Vuoteen 1905 mennessä polkupyörien valmistusmäärät laskivat neljännekseen vuoden 1900 tasosta. Kehityksen seurauksena Chicagoon jäi vain 12 valmistajaa. Schwinn kuitenkin pystyi kääntämään hankalan tilanteen voitokseen ja laajensi toimintaansa.
1920-luvun lopulla Yhdysvaltain talous kääntyi laskuun ja tämä vaikutti myös Schwinnin toimintaan ja yritys oli vähällä joutua konkurssiin. Ignaz Schwinnin poika Frank W. "F.W." Schwinn teki kuitenkin rohkean ratkaisun suunnittelemalla pyörän, joka poikkesi kilpailijoiden tuotteista. Schwinn esitteli vuonna 1933 Aerocyclen, joka oli merkittävin askel polkpyörän kehityksessä sitten modernin timanttimallisen rungon kehittämisen jälkeen. Mallin ansiosta Schwinnistä tuli käytännössä polkupyörämallien standardi.
Monark
Monark on ruotsalainen polkupyörävalmistaja, joka kuuluu Cycleurope Sverige AB -yritysryhmään, joka puolestaan on osa Cycleurope AB -konsernia.
Monark perustettiin Varbergissa vuonna 1908. Yrityksen perusti Birger Svensson. Monarkista tuli yksi Pohjois-Euroopan suurimmista kaksipyöräisten liikennevälineiden valmistajista.
Monark valmisti 1950–1960-luvuilla myös perämoottoreita. Ne olivat yleensä pienehköjä, alle 20-hevosvoimaisia ja kohtalaisen suosittuja. Niitä on vielä joitakin kappaleita käytössä, joskin varaosien saannin tyrehtyminen siirtää niitä kiihtyvällä vauhdilla museointiin.
Vuonna 1960 Monark sulautui Nymanbolag-yhtiöön ja vuonna 1964 nimeksi vaihdettiin Monark Crescent AB. Nykyään yritys toimii lähinnä aasialaisten polkupyörien kokoajana ja valmistaa vielä nykyäänkin omia polkupyöriä. Yrityksessä toimii kokoamis-, rakentamis- ja myyntitehtävissä noin 100 henkilöä.
Heikki Asunta
Uuno Taavi Heikki Asunta (25. kesäkuuta 1904 Kurkijärvi, Ruovesi – 28. kesäkuuta 1959 Ruovesi) oli suomalainen runoilija, kirjailija ja taidemaalari.
Asunnan vanhemmat olivat maanviljelijä Ernst Henrik (Heikki) Asunta ja Elvi Tikkala ja puoliso vuodesta 1935 hammaslääkäri Iris Valborg de Bruyn-Ouboter. Hän kävi viisi luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua ja opiskeli kaksi lukukautta Suomen Taideyhdistyksen Piirustuskoulussa. Asunta teki opintomatkaan Pariisiin 1927. Hän työskenteli taiteilijana, vapaana toimittajana, pakinoitsijana ja esitelmöijänä, samoin kuin "Aamulehden" kirjallisuuskriitikkona 1939-1946.
Asunta asui eri puolella Suomea, kuten muun muassa Helsingissä, Jyväskylässä, Korpilahdella ja useana kesänä Suursaaressa, kunnes hän asettui pysyvästi Ruovedelle 1935.
Asunta harrasti kotiseututyötä, oli perustamassa Ruoveden Kotiseutumuseota ja pelasti Juupajoella olevan Kallenaution kestikievarin jälkipolville. Asunta keräsi myös itse vanhaa talonpoikaisesineistöä. Talvisotaan Asunta osallistui pataljoonan valistusupseerina Suomussalmen ja Raatteen suunnalla ja jatkosotaan rintamakirjeenvaihtajana Kiestingin suunnalla. Taiteilijana Asunta piti ensimmäisen näyttelynsä 1928 Helsingin Taidehallissa ja sen jälkeen useita näyttelyitä, joista viimeinen oli 1954 Tampereella. Asunnan vanhaan riiheen 1940-luvun lopulla sisustama ateljee avattiin yleisölle Ruovedellä 1979.
Lontoon kesäolympialaisissa 1948 Asunta sai taidekilpailujen lyriikkasarjan kunniamaininnan.
Asunta julkaisi kolmetoista runokokoelmaa, romaaneja ja näytelmiä ja kirjoitti lehtiin sekä aikuisille että lapsille tarkoitettuja runoja, novelleja, pakinoita ja artikkeleja. Hän toimi muun muassa "Nuorten Pellervo"- ja "Pellervo"-lehden avustajana.
Reaalinen muutos
Reaalinen muutos on taloustieteessä yleensä arvon tai hinnan muutos, josta on poistettu inflaation vaikutus. Reaaliarvo on hyödykkeen todellinen arvo. Reaaliarvo lasketaan käyttäen valitun perusvuoden hintoja. Nimelliset suureet taas perustuvat tarkasteluvuoden hintoihin. Termi "reaalinen" viittaa siihen, että tarkastellaan todellista muutosta, josta on poistettu hintojen nousun aiheuttama näennäinen muutos. Esimerkiksi BKT:n kasvu ilmoitetaan tavallisesti reaalisena.
Eurotrance
Eurotrance on trancesta ja eurodancesta juontunut elektronisen tanssimusiikin genre, jolle on ominaista iloiset melodiat ja muun muassa rankat bassobeatit ja lyönnit. Genre on saanut vahvasti vaikutteita myös 1990-luvun happy hardcoresta, jolle oli ominaista eurotrancessa nykyään yleiset kimeäksi efektoidut laulut. Tyylilaji on euroopassa paremmin tunnettu nimellä hands up. Jotkut saattavat myös kutsuvat sitä "commercial tranceksi" sen kaupallisuuden takia.
Jorma Sevon
Jorma Sevon (s. 7. helmikuuta 1958 Kangasala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-liigassa vuosina 1977–1987 kaikkiaan 336 runkosarjaottelua ja 62 pudotuspeliä Tapparan joukkueessa. Hänen runkosarjan tehopisteensä olivat 162 + 151 = 313 ja jäähymääränsä 147 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän teki 19 maalia ja sai 30 syöttöpistettä sekä istui jäähyllä 40 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1979, 1982, 1984, 1986 ja 1987 sekä kahdesti SM-hopeaa. Kaudella 1981–1982 hän oli runkosarjassa Tapparan paras pistemies. Sevon on Tapparan kaikkien aikojen kahdeksanneksi eniten maaleja tehnyt pelaaja ja kymmenenneksi eniten tehopisteitä kerännyt pelaaja.
Miesten maajoukkueessa Sevon pelasi 53 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 12 + 9 = 21. MM-kilpailuissa hän pelasi vuonna 1981 tehopistein 3 + 1 = 4.
Jorma Sevon asuu nykyisin Kangasalla. Hänen pelinumeronsa on jäädytetty Kangasalan jäähalliin.
Kalliopullopuu
Kalliopullopuu ("Brachychiton rupestris") on Australiasta kotoisin oleva puu. Kasvi viihtyy runsaassa valossa ja tarvitsee melko niukasti vettä.
Kalliopullopuu tunnetaan erikoisesta pullomaisesta varrestaan, joka toimii kasvin vesivarastona.
Darío Silva
Dario Debray Silva Pereira (s. 2. marraskuuta 1972, Treinta y Tres, Uruguay) on uruguaylainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä. Silva pelasi Uruguayn maajoukkueessa 46 ottelua tehden niissä 14 maalia. Hän siirtyi sivuun maajoukkuetehtävistä, kun Uruguay karsiutui vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuista.
Silva aloitti uransa vuonna 1991, jolloin hän liittyi Defensoriin. Sieltä hän siirtyi Peñaroliin ja edelleen Cagliariin, jossa hän sai lempinimekseen "sa pibinca". Se on sardinkielinen sana kiusankappaleelle. Lempinimi tulee hänen vimmatuista, mutta tehottomista yrityksistä päästä puolustuslinjan läpi. Seuraavaksi hän pelasi Espanyolissa, Málagassa ja Sevillassa. Kahden kauden jälkeen Primera Divisiónin Sevillassa, hän päätti purkaa viimeisen vuoden hänen sopimuksestaan, koska hän haivaitsi ettei hän ollut uuden managerin (Joaquín Caparrós) suosiossa. Hän liittyi Portsmouthiin ilmaisella siirrolla vuonna 2005. Portsmouthin kanssa hän kirjoitti kahden vuoden sopimuksen. Hän teki kolme maalia 15 pelaamassaan alkukauden pelissä, mutta loukkasi nilkkansa ja purki sopimuksensa 14. helmikuuta 2006.
Silvan peliura loppui traagisesti, kun hän joutui auto-onnettomuuteen 24. syyskuuta 2006. Hän ajoi Uruguayn Montevideossa lyhtypylvästä päin ja hänet kiidätettiin sairaalaan. Hän sai pienen kolhun päähänsä ja jalkaansa sellaisen tällin, että hänen toinen jalkansa jouduttiin amputoimaan polvesta alaspäin.
Silva aikoo palata takaisin jalkapallon pariin valmentajana. Huhut kertovat myös, että hän kilpailisi vuoden 2012 kesäolympialaisissa soudussa.
Heikki Lounaja
Matti Heikki Lounaja (sukunimi vuoteen 1946 Lilja) (12. huhtikuuta 1912 Kiuruvesi – 19. helmikuuta 1987 Varkaus) oli suomalainen kirjailija.
Köyhiin oloihin syntynyt Lounaja kävi keskikoulun Kiuruvedellä ja sen jälkeen Rovaniemen metsäkoulun 1937–1939 ja valmistui metsäteknikoksi. Hän meni naimisiin Hilma Auerin kanssa 1938.
Talvisodassa Lounaja määrättiin vuoden 1939 itsenäisyyspäivänä taistelulähetiksi Sallan rintamalle ns. Sallan pataljoonaan. Menestyksellisistä taisteluista Sallan rintamalla komentaja kapteeni Väänänen kiitti miehiään urheudesta ja lisäsi vielä 11 sotilasta. joiden katsoi kunnostautuneen erityisesti. Yksi heistä oli Heikki Lounaja. Hänet ylennettiin alikersantiksi ja komennettiin tammikuussa 1940 reserviupseerikouluun. Talvisodan loppuvaiheessa Lounaja sai siirron joukkueenjohtajaksi Karjalan kannakselle. Hänet ylennettiin reservin vänrikiksi huhtikuussa 1940.
Lounaja palasi Sallan rintamalle jatkosodassa kesällä 1941. Hän haavoittui vaikeasti syyskuussa 1941, ja siihen loppui hänen sotansa.
Sotavuosien jälkeen Lounaja toimi Rauma-Raahen (myöhemmin Rauma-Repola) palveluksessa metsätyönjohtajana Oulaisissa ja 1947–1952 piiriesimiehenä Kajaanissa. 1950 Lounaja tuli julkisuuteen esikoiskirjallaan "Pitkin varsitietä" ja seuraavina vuosina syntyivät Lounajan kolme ensimmäistä kirjaa ja hän tutustui myös kirjailija Ilmari Kiantoon ja Kajaanissa asuvaan metsänhoitaja, kirjailija ja taidemaalari H. Ahtelaan (Einar Reuter).
1953–1957 Lounaja asui Rovaniemellä ja toimi Metsähallituksen suonkuivaustehtävissä. Tämän jälkeen Lounaja asui perheineen muun muassa Oulussa, Haapajärvellä, Varpaisjärvellä, Iisalmessa ja Juuassa. 1962 Lounajan vaimo kuoli ja hän meni seuraavana vuonna uudelleen naimisiin kieltenopettaja Irja Lukkarisen (s. 1916) kanssa.
Vuonna 1973 Lounaja jäi eläkkeelle ja alkoi suunnitella kolmiosaista 1800-luvun Kainuusta kertovaa teossarjaa. Tästä sarjasta toteutui vain ensimmäinen osa, joka ilmestyi nimellä "Tervakansan laulu".
Heikki Lounajaa voidaan pitää ensimmäisenä "kainuistina" – tähän ryhmään luettiin mukaan myöhemmin muun muassa Veikko Huovinen, Lauri Leskinen ja Marko Tapio.
Worku Bikila
Worku Bikila (s. 6. toukokuuta 1968) on entinen etiopialainen kestävyysjuoksija, joka erikoistui 5000 metrin juoksuun. Hänen vuonna 1995 10 000 metrillä juoksema aika 27:06:44 oli vuoden toiseksi nopein aika.
Urheilu-uran jälkeen Bikila on perustanut kaksi yritystä, jotka tuovat paljon kaivattuja tuloja hänen kotiseudulleen Dukamiin:
Cambridgen platonistit
Cambridgen platonistit olivat joukko Cambridgen yliopistossa 1600-luvulla — vuosien 1633 ja 1688 välillä — vaikuttaneita filosofeja, jotka kannattivat uusplatonismia.
Cambridgen platonisteille uskonto ja järki olivat sopusoinnussa, eikä todellisuus muodostunut aistihavainnoista, vaan Platonin opetusten mukaisesti "käsitettävissä olevista muodoista" tai ideoista, jotka olivat aistien takana. Siksi aistit olivat epäluotettava tiedon lähde.
Cambridgen platonistit reagoivat kahdelta suunnalta tuleviin paineisiin. Toisaalta he kokivat puritaanisten jumaluusoppineiden dogmatismin anti-rationalistisine vaatimuksineen epämoraaliseksi ja vääräksi. He kokivat myös, että puritanistien ja kalvinistien vaatimukset siitä, että jokaisen oli muodostettava omakohtainen suhde Jumalaan, johtivat siihen, ettei suurimmalle osalle ihmisistä muodostunut suhdetta Jumalaan. Toisaalta Cambridgen platonistit reagoivat tuon ajan vallitsevia filosofisia näkemyksiä, kuten René Descartesin kartesiolaisuutta, Baruch Spinozan "ateismia" ja Thomas Hobbesin materialistisia kirjoituksia, vastaan. He kokivat, että vaikka nämä olivatkin rationalistisia, he kielsivät kaikkeuden pohjimmiltaan idealistisen luonteen.
Teologisissa ja poliittisissa kysymyksissä Cambridgen platonistit kannattivat maltillisuutta. He uskoivat, että järki oli kaikkien kiistojen paras ratkaisija, ja siksi he puhuivat puritaanien ja korkeakirkollisten kirkonmiesten välisen dialogin puolesta. Järkeen platonistit suhtautuivat puolimystillisesti, katsoen, ettei se ollut vain mielen ymmärryksen kyky, vaan sen sijaan "Herran kynttilä", Jumalan ihmissieluun jättämä jälki tai kuva. Puolijumalallisena järki kykeni paitsi antamaan aisteja parempaa tietoa, myös lähestymään Jumalaa. Näin järki kykeni myös tuomitsemaan puritaanisen teologian yksityisen ilmoituksen ja vakiintuneen kirkon rituaalien ja liturgioiden välillä. Tämän vuoksi heitä kutsuttiin myös latitudinaristeiksi.
Cambridgen platonismin keskeisimmät henkilöt olivat:Cambridgen platonismin hengessä filosofoineita nuoremman polven edustajia olivat mm.:
Heikki Toppila
Heikki Toppila (4. heinäkuuta 1885 Paavola – 5. huhtikuuta 1963 Kuusankoski) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja toimittaja.
Toppilan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Toppila ja Reeta Takalo. Hän oli naimisissa vuodesta 1927 kansakoulunopettaja Anna Salmisen kanssa. Toppila valmistui kansankoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1907. Hän toimi opettajana ensin Vihannin Korvenkylässä ja Viipurin Tiiliruukin koululla ja sitten Oulun Laanilassa vuosina 1909–1924. Hän työskenteli myös maanviljelijänä ja toimittajana. Suomen Sisällissodan aikana Toppila oli Helsingissä, liittyi suojeluskuntaan ja osallistui kaupungin valtaukseen. Vuonna 1924 hän ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Kirjailijana ollessaan Toppila asui 1920-luvulla Vihannissa, Limingassa, Vihdin Nummelassa sekä Espoossa ja Raumalla. 1930-luvulla hän asui vaimonsa kanssa Nummelassa ja Porvoon maalaiskunnan Hinthaarassa. Viimeksi Toppilat asuivat Kuusankoskella.
Toppila oli perustamassa 1925 ns. Toukokuun ryhmää, johon kuuluivat hänen lisäkseen muun muassa L. Onerva, Einari Vuorela, Uuno Kailas ja Arvi Kivimaa. Hän osallistui myös Tulenkantajien kokoontumisiin, vaikka ei ollutkaan varsinaisesti ryhmän jäsen. Toppilan teoksissa tapahtumapaikkana on pohjoispohjalainen kyläyhteisö ja kirjojen henkilöitä hallitsee usein enteisiin ja uskomuksiin, kuolemanpelkoon ja painajaisuniin perustuva arktinen hysteria.
Toppilan tuotantoon kuuluu sekä romaaneja että novelleja, pääasiassa WSOY:n julkaisemana:
Stacy Keach
Stacy Keach (s. 2. kesäkuuta 1941 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja selostaja. Hän on kuuluisa dramaattisista rooleista. Hän on toiminut selostajana PBS:llä ja Discoverylla, hän on myös näytellyt joitakin rooleja televisiosarjoissa ja musikaaleissa.
Iittalan junaturma
Iittalan junaturma tapahtui talvisodan aikana 4. maaliskuuta 1940 puolenyön jälkeen noin kello 0.45, joidenkin lähteiden mukaan jo 3. maaliskuuta, kun pohjoisesta tulossa ollut pikajuna numero 50 ja etelästä tullut, lapsia evakkoon kuljettanut ylimääräinen juna numero 69 törmäsivät yhteen Riihimäki–Tampere-radalla Kalvolassa puolitoista kilometriä Iittalan aseman eteläpuolella. Turmassa kuoli 31 henkilöä, joista 15 oli Ruotsiin evakkoon matkalla olleita lapsia.
Pikajuna 50 oli myöhässä yli tunnin lähtiessään Tampereelta etelään. Pikajunan oli määrä kohdata ylimääräinen juna 69 Iittalan asemalla, mutta se ohitti aseman pysähtymättä, vaikka aseman henkilökunnan mukaan junalle näytettiin pysähtymismerkkiä. Asema ja junat oli sota-ajan määräysten vuoksi pimennetty. Junat törmäsivät yhteen niin rajusti, että molempien junien veturit ja alkupäässä olleet vaunut murskautuivat. Sotalapsia kuljettaneen ylimääräisen junan veturi ja ensimmäiset vaunut syttyivät palamaan, ja suurin osa turman uhreista menehtyi palon takia. Onnettomuden uhreista 23 oli lapsia kuljettaneessa junassa ja kahdeksan pikajunan matkustajia. Pikajunan veturimiehistö loukkaantui pahoin törmäyksessä, ja lapsia kuljettaneen junan veturinkuljettaja ja kaksi lämmittäjää kuolivat.
Onnettomuusjunien veturit olivat H8 563 (ylimääräinen juna 69) ja H9 784 (pikajuna 50). Veturit vietiin korjattavaksi Helsingin konepajalle.
Turman syyksi arveltiin sitä, ettei pikajunan kuljettaja lumipyryn takia huomannut Iittalan asemalla annettua pysähtymismerkkiä vaan jatkoi matkaa tuhoisin seurauksin. Sotasensuurin vuoksi onnettomuudesta ei uutisoitu, ja siitä on vain vähän tietoa.
Pikajunan kuljettajaa ja Iittalan aseman junanlähettäjää vastaan käynnistettiin oikeusjuttu. Oikeudenkäynnin aikana ei luotettavasti selvinnyt, oliko Iittalan asemalta näytetty pikajunalle pysähtymismerkkinä punaista valoa yöllä. Veturinkuljettajan mukaan hänelle oli näytetty vihreää valoa, joka salli matkan jatkamisen pysähtymättä. Sääksmäen ja Kalvolan pitäjien kihlakunnanoikeus tuomitsi elokuussa 1942 veturinkuljettajan 31 kuolemantuottamuksesta vuoden vankeusrangaistukseen ja maksamaan 1,3 miljoonan markan korvaukset rautatiehallitukselle ja uhrien omaisille, koska hänen katsottiin laiminlyöneen tähystysvelvollisuutensa. Iittalan aseman junanlähettäjä tuomittiin 100 päiväsakon rangaistukseen vaaran tuottamisesta rautatien käytössä. Marraskuussa 1943 Turun hovioikeus vapautti kuljettajan, koska hovioikeuden mukaan tähystysvelvollisuuden laiminlyönnistä ei ollut luotettavaa näyttöä. Junanlähettäjän tuomiota ei muutettu.
Onnettomuuden uhrit on haudattu Helsingin Malmin hautausmaalle, haudalla on vuonna 1944 paljastettu Aarre Aaltosen suunnittelema muistomerkki.
Hakozaki-Kyūdaimaen metroasema
Hakozaki-Kyūdaimaen metroasema () on Fukuokan kaupungin Higashin suuralueella sijaitseva metroasema. Hakozaki-Kyūdaimaen asema on kuudes asema Hakozaki-linjalla. Asema on avattu 31. tammikuuta 1986. Aseman nimi on lyhenne sanoista "Hakozaki - Kyūshū daigaku mae", joka tarkoittaa "Hakozaki - Kyūshūn yliopiston edessä".
Aseman lähistöllä sijaitsevat muun muassa:
Replika
Replika on jonkin laitteen kopio. Se muistuttaa esikuvaansa ulkoisesti, mutta teknisesti se voi olla ajanmukainen. Esimerkiksi Pedersen polkupyörässä voi olla nykyaikaisia osia ja liitoksia, mutta rungon malli ja mittasuhteet ovat peräisin alkuperäisestä 1800-luvun lopun pyörästä.
Replika voidaan tehdä myös laitteesta, jota ei oikeasti koskaan tehty, esimerkkinä Charles Babbagen differenssikone. Kyseessä oli mekaanisen laskukoneen suunnitelma. Kone rakennettiin kokeilumielessä alkuperäisten piirustusten mukaan 1980-luvulla. Koeajossa kone toimi täydellisesti. Se on näytteillä Lontoon Science Museumissa.
Dilnarin Demirbag
Dilnarin "Dee" Demirbag (s. 14. marraskuuta 1973 Turkki) on ruotsalainen tanssija ja valokuvamalli.
Dee on esiintynyt monilla E-Typen videoilla ja keikoilla. Hän ei itse laula E-Typen kanssa, vaan esittää yleensä Nana Hedinin levylle laulamat lauluosuudet keikoilla playbackinä. Vuosina 2000-2001 Dee julkaisi sooloartistina singlet "All The Way Up" ja "Want You to Go".
Myös Deen sisaret ovat menestyneet hyvin kotimaassaan. Nuorempi sisar Dilbahar "Dilba" Demirbag on myös menestynyt poptähti, ja isosisko Dilsa Demirbag-Sten on menestynyt toimittaja ja kirjailija.
Kaizukan metroasema
Kaizukan metroasema () on Fukuokan kaupungin Higashin suuralueella sijaitseva metroasema. Kaizukan asema on seitsemäs ja viimeinen asema Hakozaki-linjalla, sekä ensimmäinen asema Miyajidake-linjalla.
Asema on rakennettu paikalleen alun perin 4. helmikuuta 1935. Asema yhdistettiin Fukuokan metroon 12. marraskuuta 1986. Nykyisin Nishitetsun Miyajidake-linjaa käyttää päivässä noin 14 000 (2004) ihmistä ja Hakozaki-linjaa 8500 (2000) ihmistä.
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa:
Hand of Blood
Hand of Blood on walesilaisen metalcoreyhtye Bullet for My Valentinen 22. elokuuta 2005 julkaistu toinen EP-levy, joka julkaistiin Yhdysvalloissa. Se on lähes yhtenevä kuin aikaisempi Britanniassa julkaistu "Bullet for My Valentine" -EP-levy, mutta "Hand of Blood" sisältää yhden uuden kappaleen ”4 Words (To Choke Upon)” sekä musiikkivideon ”Hand of Blood”. Kappaleet ”4 Words (To Choke Upon)” ja ”Cries in Vain” ovat myös "The Poison" -albumilla. Electronic Arts on käyttänyt "issa" ja "Burnout Revengessä" ”Hand of Blood” -kappaletta ja peleissä "NHL 06" ja "Madden NFL 06" on mukana ”4 Words (To Choke Upon)”.
Graham Greene
Henry Graham Greene (2. lokakuuta 1904 Berkhamsted, Hertfordshire, Britannia – 3. huhtikuuta 1991 Vevey, Sveitsi) oli englantilainen romaani-, novelli-, ja näytelmäkirjailija. Hän kuvasi teoksissaan etenkin nykymaailman moraalisia ja poliittisia ongelmia. Greene sai sekä laajan lukijakunnan että arvostusta kirjallisuuspiireissä. Greene kääntyi vuonna 1926 katoliseksi, kriitikot yhdistivät sen hänen teoksissaan esiintyvään päähenkilöiden pahuuden ja syyllisyydentunteen pohdiskeluihin, mutta Greene inhosi tulla luokitelluksi katoliseksi kirjoittajaksi.
Greenen teokset jakautuivat alun perin jännitys- ja rikoskertomuksiin, joita Greene itse sanoi viihteeksi, vaikka muut löysivät niistä filosofisia ulottuvuuksia, ja kirjallisempiin töihin kuten "Voima ja kunnia", joihin Greenen kirjallinen maine perustuu. Greene kirjoitti useita kansainvälisen vakoilun maailmaan sijoittuvia kirjoja, kuten "Kolmas mies". Eräissä teoksissa, kuten "Miehemme Havannassa", on myös huumoria.
Greene matkusti vuonna 1935 Liberiaan ja vaelteli neljän viikon ajan viidakon halki maan pääkaupunkiin Monroviaan. Seuraavana vuonna hän kirjoitti matkasta kirjan "Journey Without Maps".
Greene oli Nobelin kirjallisuuspalkinnon kestoehdokas, ja Ruotsin akatemian julkiseksi tulleiden asiakirjojen mukaan hän oli vuonna 1961 vakava vaihtoehto Ivo Andricille.
Salaputkijuttu
Salaputkijuttu oli 1950-luvun alussa Suomessa tapahtunut poliittinen skandaali, josta tutkija Jukka Tarkan mielestä alkoi rötösherrojen historia.
Eduskunnan oikeusasiamies totesi 28. marraskuuta 1952, että K. A. Fagerholmin I hallituksen (1948–1950) ministerit Jussi Raatikainen, Matti Lepistö, Aleksi Aaltonen ja Onni Peltonen olivat toimineet lainvastaisesti myöntäessään valtionapua vuonna 1949 konkurssikypsälle Salaputki Oy:lle. Ministeri Jussi Raatikainen oli firman osakkaana myöntäessään valtionavun. Salaputki Oy oli perustettu valmistamaan puisia salaojaputkia..
Lainvastaisuussyytteen vuoksi Urho Kekkosen III hallituksessa ministerinä olleet Lepistö ja Peltonen joutuivat eroamaan, ja keväällä 1953 eduskunta päätti asettaa kyseiset neljä ministeriä syytteeseen valtakunnanoikeudessa.
Valtakunnanoikeus päätti 18. syyskuuta 1953, että valtionapu oli aikanaan annettu väärin perustein ja Raatikainen oli antanut perätöntä tietoa ministeritovereilleen.
Raatikainen tuomittiin sakkoihin ja maksamaan saamansa hyödyn takaisin valtiolle. Lepistö tuomittiin myös sakkoihin ja maksamaan korvauksia valtiolle. Aaltonen ja Peltonen vapautettiin.
Isokissanhäntä
Isokissanhäntä ("Acalypha hispida") on tyräkkikasvien heimoon kuuluva trooppinen pensas. Luonnonvaraisena se kasvaa Uudessa-Guineassa. Kasvi on suosittu huonekasvina, ja siinä on pitkät kissan häntää muistuttavat kukinnot.
Matkapuhelinten etähallinta
Matkapuhelinten etähallinnasta on tullut yrityksille erittäin tärkeä osa IT-infrastruktuuria koska yhä useammat yritykset käyttävät nykyään niinkutsuttuja älypuhelimia sähköpostin lukua ja etätyöskentelyä varten.
Etäkäyttöohjelmilla saadaan helposti hallittua suurtakin määrää matkapuhelimia ilman, että loppukäyttäjä siitä itse edes tietää. Ilman etähallintasovellusta jokaiseen laitteeseen jouduttaisiin päivitykset tekemään käsin. Myös puhelinten tyhjennys varkaus- tai hukkaamistapauksessa onnistuu helposti etähallinnan kautta eikä henkilökohtaista tietoa pääse vääriin käsiin. Puhelimen käyttöä pystytään myös rajoittamaan etähallintasovelluksella.
Matkapuhelinten etähallinnan tärkeimpiä ominaisuuksia ovat ohjelmistopäivitykset, varmuuskopiot,
puhelimen tietojen poisto katoamis- ja varkaustapauksissa, erilaiset käyttörajoitukset, loppukäyttäjille suunnatut viestit sekä raportit tietohallinnolle.
Kun matkapuhelinta etähallitaan käyttäjästä riippumatta voi hallinnasta muodostua riski yksityisyydelle.
Mielipuoli (sarjakuvahahmo)
Mielipuoli (oik. Philip Sterns) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Mielipuoli on Hulkin arkkivihollisen, Johtajan veli. Myös Mielipuoli itse nähdään useimmiten juuri Hulkin vihollisena. Mielipuolen ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen "Incredible Hulk" (Vol. II) -lehden numerossa 362. Hahmon loivat käsikirjoittaja Peter David ja piirtäjä Gary Frank.
Mielipuolen ensiesiintyminen Suomessa tapahtui "MARVEL" -lehden numerossa 6 (1995).
Philip Sterns oli Bruce Bannerin vanha koulutoveri, joka Bannerin muututtua Hulkiksi kehitti kieroutuneen viha/rakkaussuhteen tätä kohtaan. Sterns halusi kiihkeästi nousta samalle tasolle ihanteensa kanssa ja pakkomielteensä ajamana säteilytti itseään gammasäteillä.
Käytyään läpi lukuisia tieteellisiä prosesseja Sterns muuttui ruskeaksi ihmismäiseksi olioksi, joka kykeni vaihtamaan muotoaan suurikokoiseksi, yli-inhimillisen voimakkaaksi jätiksi.
Sterns nimesi itsensä uudelleen Mielipuoleksi ja hautoi ovelan juonen joka tähtäsi Hulkin tuhoon. Mielipuoli myrkytti Hulkin ja manipuloi lukuisia tämän vihollisia, kuten Kuvotuksen ja Harmaan Kalman Hulkia vastaan.
Mielipuolen veli Johtaja kuitenkin saapui yllättäen Hulkin avuksi ja auttoi tätä löytämään Mielipuolen piilopaikan. Johtajan syy poikkeukselliseen käytökseensä on "Mielipuolen pelottavuus". Hulk käy Mielipuolen kimppuun ja voittaa tämän. Mielipuoli myrkyttyy taistelun kuluessa ja Hulk jättää vastalääkkeen tämän ulottumattomiin lähtien itse pois paikalta.
Mielipuoli kuitenkin laajensi kokoaan ja nappasi vastalääkkeen itselleen. Myöhemmin hän haki käsiinsä Punakallon kehittelemän Piecemeal -olennon, jonka kanssa Mielipuoli iski Hulkia vastaan. Mielipuoli yrittää hukuttaa Hulkin Loch Nessiin mutta epäonnistuu.
Mielipuoli pakenee paikalta Lontooseen, jossa pitäen prinssi Charlesia panttivankinaan vaatii tulla kruunatuksi Britannian kuninkaaksi. Hulk kuitenkin pelastaa Charlesin ja pieksää Mielipuolen. Lannistettu Mielipuoli tunnustaa lopulta rakastavansa Hulkia juuri ennen sortumistaan Thamesin syövereihin. Ei ole kuitenkaan varma, onko Mielipuoli kuollut.
Kuten Hulk, myös Mielipuolella on valtavat fyysiset voimat ja kestävyys. Mielipuolella on myös kyky regeneroida itsensä vammoista. Voimakkailla jalkalihaksillaan Mielipuoli kykenee taittamaan loikkien valtaviakin etäisyyksiä. Toisin kuin Hulk, Mielipuoli ei vahvistu adrenaliinitason kasvaessa.
Vuonna 2003 tehdyssä Hulk-videopelissä Mielipuoli on yksi välivastuksista. Hahmon äänenä toimi Paul Dobson.
Amppelikissanhäntä
Amppelikissanhäntä ("Acalypha reptans") on Intiasta kotoisin oleva tyräkkikasvi, jota kasvatetaan riippuvana huonekasvina. Se muistuttaa isokissanhäntää, mutta on kooltaan pienempi. Kasvutapansa ja vartensa rentouden vuoksi se sopii parhaiten amppelikasviksi. Kasvi kukkii pitkään, aina varhaiskeväästä myöhäissyksyyn. Yksittäinen kukinto ('häntä') kestää maksimissaan pari viikkoa.
Kasvia voi lisätä itse varsipistokkaista, jotka juurtuvat melko helposti kun ne tökätään hiekkapitoiseen kasvualustaan.
Fitzcarraldo
Fitzcarraldo on Werner Herzogin vuonna 1982 ohjaama elokuva, jossa pääosaa esittää Klaus Kinski. Tarinan päähahmo irlantilainen Brian Sweeney Fitzgerald (Fitzcarraldo) on innokas oopperanystävä, jolla on suuruudenhullu haave. Tositarinaan perustuva elokuva kuvaa tämän yhden miehen sinnikästä taistelua unelmiensa ja haaveittensa puolesta.
Irlantilainen liikemies omistaa jäätehtaan 1900-luvun alun Perussa ja haaveilee oopperan perustamisesta Amazonin yläjuoksun pikkukaupunkiin. Hän saa idean, että jos läheiselle jokialueelle saisi viedyksi jokilaivan, hän voisi sen avulla ansaita rahat oopperaa varten. Todellisen elämän Fitzgerald vei laivan joelle osina, mutta Herzogin tarinassa laiva raahataan kokonaisena korkean kannaksen yli.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Fitzcarraldon" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Hamilton-Norwoodin asteikko
Hamilton–Norwoodin asteikolla mitataan alopecia androgenetican eli miestyyppisen kaljuuntumisen oireiden tasoa. Hamilton kuvaili asteikon ensimmäisen kerran vuonna 1951 ja Norwood muokkasi sitä vuonna 1975. Asteikossa on 8 astetta I – VII. Lisäksi on kehitetty väliluokat IIA, IIIA, IVA, VA.
Erich Ludwig kehitti vastaavan asteikon I – III naisille vuonna 1977.
Jon Poulsen
Jon Poulsen (s. 13. maaliskuuta 1981 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Poulsen oli Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Euroopan kentillä hän on muun muassa tehnyt kaksi maalia UEFA Cupin karsinnoissa AC Allianssin aikana. Poulsen on pelannut 23 poikien maaottelua. Hänellä on myös tilillään kaksi Suomen mestaruutta. Hän on toiminut uransa jälkeen IF Gnistanin valmennuspäällikkönä.
Looginen atomismi
Looginen atomismi on filosofinen näkemys, joka sai alkunsa 1900-luvun alussa analyyttisen filosofian kehittymisen myötä. Sen merkittävimpiä edustajia olivat Bertrand Russell, Ludwig Wittgenstein varhaisfilosofiassaan ("Tractatus logico-philosophicus"), sekä Rudolf Carnap.
Loogisen atomismin mukaan kieli, kuten muutkin maailman osatekijät, koostuvat lopulta loogisista "osista" (tai "atomeista"), joita ei voi pilkkoa enää pienempiin osiin. Arkikielen ymmärtäminen vaatii, että suoritamme sille analyysin, pyrkien pilkkomaan sen näihin pienimpiin osiin. Russell ja Wittgenstein olivat eri mieltä näiden pienimpien osien luonteesta, ja "Filosofisissa tutkimuksissaan" Wittgenstein lopulta hylkäsi ne.
Russell kehitti teorian nimityksen "looginen atomismi" vuonna 1918 vastauksena näkemykselle, jota hän kutsui "loogiseksi holismiksi". Jälkimmäisen mukaan maailma toimii niin, ettei yhtään osaa voida tuntea ilman, että kokonaisuus tunnettaisiin ensin. Tämä näkemys kuvaa muun muassa monismia, ja Russell ja G. E. Moore reagoivat erityisesti brittiläisessä filosofiassa vallinnutta absoluuttista idealismia vastaan.
Johnny Bucyk
John Paul ”Chief” Bucyk (s. 12. toukokuuta 1935 Edmonton, Alberta, Kanada) on entinen NHL-jääkiekkoilija, joka pelasi suurimman osan urastaan Boston Bruinsissa. Kookas vasen laitahyökkääjä Bucyk oli omana aikanaan yksi liigan pisimpiä pelaajia. Häntä pidettiin tuskin koskaan pelipaikkansa parhaana, mutta hän pelasi pitkän uran NHL:ssä ja teki 1369 pistettä 1540 runkosarjaottelussa.
Jussi Lainio
Jussi Lainio (aikaisemmin "Juho Aapo Lainioranta", entinen "Kinisjärvi"; 1. huhtikuuta 1898 Alakylä, Kittilä – 17. maaliskuuta 1957 Malmi, Helsinki) oli suomalainen Lapin-aiheista kirjoittanut kirjailija.
Lainio oli kittiläläisen poromiehen poika ja 13-vuotiaasta lähtien isänsä apuna porometsällä. Hänestä kehittyi pian taitava poromies. Länsi-Lapin poronhoitoa kohdanneiden vastoinkäymisten seurauksena Lainio joutui kuitenkin hankkimaan jatkossa elantonsa savotoilta ja uittotöistä. Vuonna 1927 hän lähti samasta kylästä kotoisin olleen Eemil Pyttysen avustuksella opiskelemaan Työväen Akatemiaan, jossa hän sai ohjausta kirjoittamiseen Akatemiassa kirjallisuuden opettajana toimineelta kirjailija Lauri Haarlalta. Lainio suoritti sitten Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kunnallisen ja yleisen hallintotutkinnon vuonna 1931.
Lainio työskenteli poromiehenä, maanviljelijänä ja metsätöissä vuoteen 1926 saakka. Opintojensa jälkeen hänestä tuli maatalousministeriön asutusasianhallinnon virkailija ja viimeksi hän oli kirjanpitäjänä Uudenmaan lääninhallituksessa kuolemaansa saakka.
Lainio kuvasi kahdessa novellikokoelmassaan "Pohjolan elinkautisia" ja "Metsien vapaudessa" realistiseen sävyyn Lapin savotoiden jätkiä ja heidän elämäänsä. "Pohjolan elinkautisia" -kokoelma sisälsi kertomukset "Elinkaudeksi", "Janne Haapala ja hänen jätkänsä", "Suruttoman vaellusta" ja "Uuteen suuntaan". "Metsien vapaudessa" -kokoelman kertomukset olivat "Kiveliön kätköistä", "Metsäkauppa", "Mies menneeltä ajalta", "Poromies Kokkolasta" ja "Tukkinujun taiteilija".
Barbara Petzold
Barbara Petzold (s. 8. elokuuta 1955 Oberwiesenthal) on itäsaksalainen hiihtäjä, maansa ainoa henkilökohtaisen hiihtolajin olympiavoittaja ja maansa ainoan viestihiihdossa olympiakultaa voittaneen joukkueen jäsen. Hän kilpaili maastohiihdossa 1970-luvulla ja 1980-luvun alkupuolella. Seuratasolla hän edusti SC Traktor Oberwiesenthalia.
Petzold saavutti 15-vuotiaana nuorten EM-kilpailujen viestissä hopeaa ja sijoittui 5 kilometrillä kahdeksanneksi vuonna 1971. Kolme vuotta myöhemmin aikuisten MM-kilpailuissa Falunissa hän saavutti hopeaa 10 kilometrillä ja viestissä sekä sijoittui 5 kilometrillä neljänneksi. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sai viestissä pronssia sekä sijoittui 10 kilometrillä seitsemänneksi ja 5 kilometrillä 11:nneksi. Olympialaisten jälkeen hän voitti 10 kilometrin kilpailun sekä Salpausselällä että Falunissa. Lahden MM-kilpailuissa 1978 saaliina oli hopeamitali viestissä sekä yhdeksäs sija 20 kilometrillä, 15. sija 5 kilometrillä ja 17. sija 10 kilometrillä.
Lake Placidin 1980 olympiakisoissa Petzold sijoittui naisten avauskilpailussa 5 kilometrillä neljänneksi hävittyään pronssimitalin Tšekkoslovakian Květa Jerioválle vain 0,18 sekunnilla. Seuraavaan, 10 kilometrin kilpailuun osallistui 38 naista, joista Petzold lähti matkaan kilpailunumerolla 33, puoli minuuttia ennen Suomen Hilkka Riihivuorta. Petzold johti kilpailua alusta saakka ja oli puolimatkassa 14 sekuntia Riihivuorta edellä. Maalissa ero oli enää 3,51 sekuntia, mutta Petzold voitti kultaa ja Riihivuori jäi hopealle. Kolmantena kilpailuna oli 4 × 5 kilometrin viesti, jossa Petzold hiihti keski-iältään 22,5-vuotiaan Itä-Saksan joukkueen ankkurina. Hän pääsi osuudelleen 58 sekuntia ennen keski-iältään lähes kymmenen vuotta vanhempaa Neuvostoliiton joukkuetta, kasvatti eron minuuttiin ja seitsemään sekuntiin ja voitti toisen kultamitalinsa.
Vuonna 1981 Petzold voitti Salpausselän Kisoissa sekä viiden että kymmenen kilometrin kilpailun. Samana vuonna hän saavutti Holmenkollenilla uransa parhaan sijoituksen ollessaan viidellä kilometrillä toinen. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän hiihti vain viestin ja saavutti siinä pronssia.
DDR:n mestaruuskisoissa Petzold voitti vuosien 1973–1982 välisenä aikana kaikkiaan 23 mitalia, joista 14 kultaa. Kultamitaleista viisi tuli viestistä.
Barbara Petzold opiskeli lääketiedettä ja hänestä tuli jo urheilu-uransa aikana kansanedustaja.
Aviv Geffen
Aviv Geffen (hepreaksi אביב גפן, s. 10. toukokuuta 1973 Ramat Gan, Israel) on israelilainen rock-muusikko. Geffenin musiikissa on vaikutteita mm. Pink Floydilta ja The Beatlesilta. Kuten Roger Watersille, John Lennonille tai Bob Dylanille, musiikki on Geffenille sosiaalisen sanoman väline. Hänen sanoituksensa ottavat usein kantaa rauhan puolesta. Geffen, jonka eno oli israelilainen sotasankari Moshe Dayan, onkin noussut yhdeksi Israelin rauhanliikkeen näkyvimmistä hahmoista.
Geffen teki läpimurron kotimaassaan 18-vuotiaana levyttämällään esikoisalbumillaan, "Ze Rak Or Hayareach" ("It's Only The Moonlight", 1992). Aiemmin yksinomaan hepreaksi levyttänyt Geffen tutustui vuonna 2000 Porcupine Tree -yhtyeen Steven Wilsoniin ja on julkaissut tämän kanssa kolme englanninkielistä albumia Blackfield-nimellä.
Dida (jalkapalloilija, 1934)
Edvaldo Alves de Santa Rosa, paremmin tunnettu myös nimellä Dida, (26. maaliskuuta 1934, Maceió, Alagoas – 17. syyskuuta 2002, Rio de Janeiro) oli brasilialainen jalkapallohyökkääjä. Hän voitti Brasilian jalkapallomaajoukkueen riveissä vuoden 1958 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on myös Maracanã-stadionin ensimmäinen maalintekijä. Dida kuoli syöpään 17. syyskuuta 2002 Riolaisessa sairaalassa.
Burrel
Burrel (albaniaksi: "Burrel" tai "Burreli"; vaihtoehtoisia nimiä "Burelë", "Mat") on kaupunki Luoteis-Albaniassa 91 kilometrin päässä Tiranasta. Se on Matin kunnan keskus. Burrelin asukasluku on 12 139 (vuonna 2001).
Kaupunki oli kaivoskaupunki mutta kaivokset on nyt suljettu. Kaupungissa on silti yhä ferrokromitehdas. Kosovon sodan aikaan kaupungissa oli 2 000 ihmisen pakolaisleiri.
Kaupungissa oli yksi kommunistihallinnon hirveimmistä vankiloista, jossa oli tavallisia rikollisia sekä poliittisia vankeja kuten Bashkim Shehu, Fatos Lubonja tai katolisen kirkon pappi Dom Simon Jubani. Poliittiset vangit tuomittiin vankilaan ainakin 20 vuodeksi vallankumouksen yrittämisestä ja antikommunistisen propagandan levittämisestä. Heidät myös monesti tuomittiin uudestaan, kun he olivat vankilassa. Kommunistihallinnon romahtamisen jälkeen vankila suljettiin ja muutettiin vankilamuseoksi. Kuitenkin vuonna 1997 Sali Berisha otti sen uudelleen käyttöön vankilaksi.
Shisei
Shisei on japanilainen budokäsite, joka tarkoittaa ryhtiä joka muodostuu, paitsi oikeasta asennosta, ennen kaikkea asennossa ilmitulevasta asenteesta. "Shisei"ssä kehon keskustaa eli "hara" on vahva, rento, voimakas ja hengitystä edistävä. Ajatus on että jos asenne on oikea se pakottaa myös kehon oikeaan asentoon..
Rosalind Russell
Catherine Rosalind Russell (4. kesäkuuta 1907 Waterbury, Connecticut – 28. marraskuuta 1976 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä sekä laulaja. Hän oli neljästi Oscar-ehdokkaana ja voitti Tony-palkinnon. Russellilla on hallussaan myös naisnäyttelijän saamien Golden Globe-elokuvapalkintojen ennätys; se on myönnetty hänelle viisi kertaa. Yhtä monta kertaa sen on saanut näyttelijä Meryl Streep.
Russell oli kuuluisa komedienne, mutta hänet tunnettiin lisäksi harvinaisen monipuolisista rooleistaan; hänen näyttelemänsä hahmot olivat usein varakkaita, hienostuneita ja kunnioitusta herättäviä maailmannaisia. Hän oli myös yksi harvoista Hollywoodin kulta-ajan näyttelijättäristä, joka sai näytelläkseen myös ammatillisia naisia, kuten tuomareita, toimittajia ja psykiatreja. Russell esiintyi elokuvissa lähes neljä vuosikymmentä, ja vaikka hän uransa alussa esitti tyylikkäiden ja ulkonäöltään lumoavien naisten rooleja, hänestä ei useiden muiden ajan naistähtien tavoin tullut seksisymbolia. Russell omaksui myös eräänlaisen ”vaihtoehtonäyttelijättären” leiman; hän otti vastaan tarjotun roolin elokuvassa "Meidän vastaeronneiden kesken", kun Hollywoodin seitsemän muuta naistähteä oli jo kieltäytynyt.
Russell syntyi seitsenlapsiseen perheeseen 4. kesäkuuta vuonna 1907 Waterburyssä, Connecticutissa. Hänet nimettiin "S.S. Rosalind"-laivan mukaan. Tällä laivalla hänen irlantilaiset vanhempansa olivat tulleet Yhdysvaltoihin. He kuuluivat katoliseen kirkkoon, ja Russell kävikin useita katolisia kouluja ennen pääsyään New Yorkin American Academy of Dramatic Arts -oppilaitokseen. New Yorkissa ollessaan Russell myös toimi mallina ja näytteli Broadwayllä.
1930-luvun alkupuolella Russell solmi seitsemänvuotisen sopimuksen elokuvajätti MGM:n kanssa. Hänen elokuvadebyyttinsä oli "Vaarallista leikkiä" vuonna 1934. Viisi vuotta myöhemmin Russell näytteli George Cukorin ohjaamassa komediassa "Naiset", jonka näyttelijäkaarti koostui vain ja ainoastaan naisista. Russellin lisäksi elokuvassa esiintyivät mm. Norma Shearer ja Joan Crawford.
Ensimmäisen ja ainoan Tony-palkintonsa Russell sai vuonna 1953 Broadway-näytelmästä "Wonderful Town", joka oli musikaaliversio Russellin aiemmasta menestyselokuvasta "Miehet pitävät vaaleaverisistä" (1942). Neljäs Oscar-ehdokkuus puolestaan tuli elokuvasta "Jännittävä tätini" (1958), jossa Russell esitti omalaatuista Mame-tätiä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten juuri tästä roolista. Russell näytteli Mame-tätiä myös teatterissa, mutta ei enää samannimisessä musikaalissa.
Russell oli naimisissa tanskalais-amerikkalaisen ohjaaja Frederick Brissonin kanssa vuodesta 1941. Heillä oli yksi lapsi, vuonna 1943 syntynyt Lance-poika. Russell kuoli rintasyöpään 69-vuotiaana. Hänet on haudattu Culver Cityyn, Kaliforniaan. Russellilla on tähti Hollywood Walk of Famella.