hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Matti Vanhala
Matti Erkki Vanhala (31. tammikuuta 1946 Helsinki – 29. syyskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen talousvaikuttaja.
Vanhala oli koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti. Vanhala työskenteli vuodesta 1968 vuoteen 1970 valtiovarainministeriössä. Hän astui Suomen Pankin palvelukseen vuonna 1970 tutkijaksi ja kesäkuussa 1998 hänet nimitettiin Suomen Pankin pääjohtajaksi Sirkka Hämäläisen seuraajaksi. Euroopan keskuspankin neuvoston jäseneksi hänet valittiin vuonna 1998.
Vanhala osallistui Bilderberg-ryhmän kokoukseen vuonna 1999 ollessaan Suomen Pankin puheenjohtaja. Hän jäi työkyvyttömyyseläkkeelle pääjohtajan toimestaan vuoden 2004 huhtikuussa. Jo tätä ennen hän oli kahdesti pitkällä sairauslomalla.
Matti Vanhala kuoli 58-vuotiaana 29. syyskuuta 2004. Hänellä oli todettu virtsarakon syöpä viisi vuotta aikaisemmin.
Marco Hietala
Marko Tapani ”Marco” Hietala (s. 14. tammikuuta 1966 Tervo) on suomalainen muusikko, joka on metalliyhtyeiden Tarot ja Nightwish basisti ja laulaja. Lisäksi hän laulaa myös Sapattivuosi- ja Northern Kings -yhtyeissä. Ulkomailla hänet tunnetaan parhaiten Nightwishin jäsenenä. Hän perusti 1980-luvulla veljensä kanssa Tarot-yhtyeen.
Hietalan musiikkiura alkoi pianotunneilla kahdeksan–yhdeksänvuotiaana. Musiikillisen heräämisensä hän koki yhdeksänvuotiaana kuultuaan Black Sabbathin kolmatta, vuoden 1971 "Master of Reality" -albumia ja 11–12-vuotiaana hän aloitti kitaransoiton. Peruskoulun jälkeen Hietala opiskeli Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukiossa ja myöhemmin bassonsoittoa Pop & jazz -konservatoriossa Helsingin Oulunkylässä.
1980-luvun alussa Hietala perusti veljensä Zachary Hietalan kanssa Purgatory-nimisen yhtyeen, sittemmin Tarot. Tuohon aikaan hän myös opetti bassonsoittoa Pohjois-Savon musiikkiopistossa. Tarot on yksi suomalaisen metallimusiikin pioneereja. Vuoden 2001 lopulla hän liittyi Nightwish-yhtyeeseen, joka oli erottanut aikaisemman basistinsa ja tarvitsi myös miesääntä tulevalle albumilleen. Hietala esiintyi julkisesti ensimmäisen kerran Nightwishin kanssa juhannuksena 2002 Jämsän Himoksella. Muita yhtyeitä, joissa Hietala on uransa aikana soittanut, ovat muun muassa Sinergy, Jimsonweed ja Conquest. Lisäksi hän on vieraillut useiden eri yhtyeiden levyillä. Hänen lauluaan voi kuulla esimerkiksi "Raskasta joulua"- ja "Raskaampaa joulua" -albumeilla sekä alankomaalaisen sinfonista metallia soittavan Delain-yhtyeen albumilla "Lucidity". Hietala on laulanut Shade Empiren kappaleessa ”Human Sculpture”. Hän kuuluu myös metallimusiikkia esittävään lauluyhtyeeseen Northern Kings.
Hietalan väitettiin olleen ehdolla Iron Maidenin uudeksi laulajaksi sen pitkäaikaisen laulajan Bruce Dickinsonin hetkellisesti erottua yhtyeestä vuonna 1993. Hietala kuitenkin kumosi huhut Yle Uutiset Itä-Suomen haastattelussa heinäkuussa 2012. Hän sanoi kyllä lähettäneensä Iron Maidenille demonäytteet, mutta vastausta ei tullut. Musiikillisiksi vaikuttajikseen Hietala on maininnut basistit Geezer Butler ja Bob Daisley sekä laulajat Ronnie James Dio, Rob Halford ja Kate Bush.
Hietala valittiin joulukuussa 2007 Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukion vuoden taiteilijaksi. Hänet valittiin edellisen vuoden laulajaksi Finnish Metal Awards -gaalassa 16. helmikuuta 2007.
Marco Hietala oli mukana kevättalvella 2010 "Kuorosota"-televisiosarjassa ja tuli kilpailussa toiseksi.
Savon Sanomat kertoi aprillipäivänä 2010, että Marco Hietala saisi Kuopioon Veljmies-patsaan tilalle oman patsaan nimeltä "Hevipoika", mikä osoittautui aprillipilaksi. Hietala on aprillipilana ilmoittanut Nightwishin virallisilla kotisivuilla menevänsä luostariin opettelemaan kuorolauluja ja jättävänsä Nightwish-yhtyeen ja muun soittamisen.
Hietalalla on kaksi poikaa. 7 päivää -lehden mukaan Hietala muutti vuonna 2010 Kuopion asuntomessualueelle 2010 valmistuneeseen taloon.
Hietala jätti toukokuussa 2016 avioerohakemuksen Pohjois-Savon käräjäoikeuteen.
Sturmabteilung
Sturmabteilung, lyhenne SA (tarkoittaen ”rynnäkköjoukot” tai kirjaimellisesti ”myrskyosasto”), toimi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) puolisotilaallisena järjestönä. Se näytteli tärkeää osaa Adolf Hitlerin nousussa valtaan 1930-luvulla. SA:n miehiä kutsuttiin usein univormunsa mukaan ”ruskeapaidoiksi” erotuksena Schutzstaffel-joukkojen (SS) ”mustapaidoista”.
Termiä "Sturmabteilung" käytettiin alun alkaen saksalaisista erikoisjoukoista ensimmäisessä maailmansodassa. Suurten hyökkäysjoukkojen sijaan Sturmabteilung muodostui pienistä muutaman sotilaan ryhmistä.
Münchenissä keväällä 1920 Hitler perusti "Ordnertruppeniksi" kutsutun joukon, joka muodostui lihaksikkaista natseista, ex-sotilaista ja kapakkatappelijoista, joiden tehtävänä oli suojella häntä ja häiritä Hitlerin vastustajia. Sen alkuperäinen tehtävä oli toimia natsien kokouksissa henkivartijajoukkona. Pian sen nimeksi tuli "Sportabteilung" (peitenimi, joka tarkoitti ”urheilujaostoa”), jonka lyhenne oli SA. Vuoden 1921 loppupuolella nimeksi muutettiin "Sturmabteilung". SA ja NSDAP kiellettiin epäonnistuneen oluttupavallankaappauksen jälkeen ja perustettiin uudestaan vuonna 1925. Silloin SA:n alkuperäinen tehtävä siirtyi SS-joukoille.
1920-luvulla SA järjesti monia pieniä katutappeluita ("Zusammenstösse") ja muita väkivaltaisia yhteenottoja sosialistiryhmiä vastaan. Suositun johtajansa Ernst Röhmin alaisuudessa ryhmä kasvoi usean tuhannen miehen suuruiseksi ja sai vahvan aseman natsipuolueen sisällä.
Adolf Hitlerin astuessa valtaan vuonna 1933 SA:n merkitys kasvoi erityisen suureksi ja se näki itsensä Saksan armeijan korvaajana. Tämä vihastutti Reichswehrin, joka jo aiemmin oli katsonut karsaasti natsien valtapyrkimyksiä. Tilanne aiheutti jännitystä myös muissa natsijohtajissa, jotka näkivät Ernst Röhmin uhkana omille pyrkimyksilleen.
Saadakseen Saksan armeijan konservatiiviset voimat taakseen Hitler määräsi SA:n johtajien teloituksen 30. kesäkuuta – 1. heinäkuuta 1934 pitkien puukkojen yönä. Victor Lutzesta tuli SA:n uusi johtaja, ja sen painoarvo laski merkittävästi natsien keskuudessa.
Nürnbergin oikeudenkäynneissä toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 SA:ta ei tuomittu itsessään rikolliseksi järjestöksi toisin kuin esimerkiksi SS, mutta myös SA kuitenkin kiellettiin ja lakkautettiin.
Rytmi (lehti)
Rytmi oli suomalainen popmusiikkilehti, joka ilmestyi vuodesta 1934 lähtien, kunnes se vuoden 2014 alusta sulautettiin Soundi-lehteen. Lehden kustantaja kuitenkin julkaisee edelleen Rytmi.com verkkosivustoa, jonka sisältö poikkeaa Soundin verkkosivujen sisällöstä. Vuonna 2009 lehti vietti 75-vuotisjuhliaan ja ilmoitti olevansa maailman kolmanneksi vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt musiikkijulkaisu. Rytmiä kustansi loppuvuosina Pop Media.
Rytmin perusti Cecil H. Backmansson, joka tuki lehden toimintaa Rytmi-Pojat-orkesterin tuotoista. Jazzlehtenä aloittanut Rytmi on laajentanut näkökulmaansa käsittämään myös esimerkiksi elokuvan, kirjat sekä populääri-ilmiöt.
Kesällä 2005 Pop Media osti Rytmin. Siitä lähtien joulukuuhun 2008 lehden päätoimittajana toimi Rumbankin päätoimittajana toiminut Mikko Aaltonen. Vuoden 2009 alusta alkaen päätoimittajana on toiminut Heta Hyttinen.
Marraskuussa 2013 Pop Media ilmoitti, että Rytmin ilmestyminen lopetetaan vuoden lopussa, ja osa lehden sisällöstä viedään Soundiin, lehteen, jonka Pop Media osti A-lehdiltä syyskuussa 2013. Rytmin toiminta jatkuu verkossa.
Rumba (lehti)
Rumba on suomalainen rock- ja popmusiikkiin keskittyvä aikakauslehti. Sitä on julkaistu vuodesta 1983 lähtien. Lehden vt. päätoimittajana toimii Saku Schildt. Rumba ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Kustantajana toimii Pop Media Oy.
Lehden perustivat Rami Kuusinen ja Kimmo Miettinen yhdessä Kari Kivelän ja Virve Vallin kanssa. Kustantajana oli Kumibeat Ky. Rami Kuusinen toimi pitkään päätoimittajana.
Vuoden 1992 elokuussa Rumba alkoi julkaista Timo Pennasen koostamaa 50 Hittiä -listaa, joka yhdisti levymyynnin ja radiosoiton yhdeksi hittilistaksi. Joulukuussa 2007 ilmestyi viimeinen 50 Hittiä -lista.
Paperilehteä täydentävä nettiversio on ilmestynyt marraskuusta 1997 lähtien.
Rumba ilmestyi kevääseen 2006 asti tabloidi-formaatissa. Kesästä 2006 asti Rumba on ollut kiiltäväkantinen ja noin 60-sivuinen. Lehti ilmestyi 18 kertaa vuonna 2009, vuonna 2010 se ilmestyi 16 kertaa ja lokakuusta 2011 se on ilmestynyt kerran kuussa.
Vuonna 2015 Rumbaa julkaistiin viisi numeroa.
Soundi
Soundi on suomalainen rockmusiikkilehti. Lehteä kustantaa Pop Media. Lehti ilmestyy 11 kertaa vuodessa, ja sen painos on 25 000 kappaletta. Lehti perustettiin vuonna 1975. Sen toimitus sijaitsee Tampereella.
Lehden perustivat "Musa"-lehden kolme vuotta aiemmin perustaneet tamperelaiset Waldemar Wallenius ja Pekka Markkula kollegoineen. He kyllästyivät "Musa"-lehden kustantajan jatkuviin työehtojen tiukennuksiin ja kokivat, ettei "Musa"-lehden toimittamiselle jää heiltä tarpeeksi aikaa kustantajan sanaristikkolehtien ja paikallislehden teolta. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Wallenius.
Soundin päätoimittajana toimi elokuusta 1975 huhtikuuhun 2013 Timo Kanerva. Toukokuussa 2013 päätoimittajana aloitti lehden toimitussihteeri Mikko Meriläinen. Kanerva toimi vastaavana päätoimittajana marraskuun 2013 loppuun asti.
Pop Media osti "Soundin" syyskuussa 2013 A-lehdiltä. Liikevaihdoltaan ostetut toiminnot ovat noin miljoona euroa. Vuoden 2014 alusta saman kustantajan "Rytmi"-lehti ja "Soundi" yhdistettiin, ja yhdistynyt lehti ilmestyy nimellä "Soundi".
Soundi-palkinto on vuodesta 2005 alkaen merkittävälle suomalaiselle musiikkivaikuttajalle myönnetty tunnustus. Palkintona annettavan Taatto Taivahinen -patsaan on suunnitellut Juho Juntunen, ja sen valmistaa käsityönä taiteilija Christian Jütte.
Soundi-palkinnon ovat saaneet: Syksyllä 2016 Soundi lanseerasi vuoden lupaavimmalle tulokkaalle myönnettävän Master Of Pulpets -tunnustuksen. Ensimmäisenä se myönnettiin Sanna "Litku" Klemetille. Vuonna 2017 sen sai Vesta. Vuonna 2018 palkinto myönnettiin Jesse Markinille.
...and Oceans
...and Oceans oli suomalainen black metal -yhtye (myöhemmin industrial metal), joka perustettiin vuonna 1995. Pietarsaaresta ja Vaasasta sekä nykyään myös Helsingistä peräisin olevan yhtyeen tuotanto ottaa vaikutteita elektronisen musiikin ja raskaamman metallimusiikin parista. Yhtyeen ensimmäisten tuotosten sanoitukset ovat pääosin ruotsiksi, mutta uudemmilla levyillä on siirrytty englantiin.
Vuoden 2006 alussa yhtye vaihtoi nimensä Havoc Unitiksi. Havoc Unitin kokoonpano pyörittää myös black industrial -projektia nimeltä O.
Vuonna 2013 yhtyeen nimeksi vaihtui "Festerday".
Kesällä 2018 yhtye ilmoitti palaavansa keikka-lavoille. Toistaiseksi ei ole tietoa, aikooko ...and Oceans mahdollisesti äänittää uutta musiikkia.
Gordon Moore
Gordon Earle Moore (s. 3. tammikuuta 1929) on Intelin perustaja ja sen aiempi hallituksen puheenjohtaja. Hänet tunnetaan kenties parhaiten Mooren laistaan, jonka mukaan mikropiirien transistorien lukumäärä kaksinkertaistuu 18 kuukauden välein.
Moore opiskeli kemiaa UC Berkeleyssä ja suoritti tohtorin tutkinnon kemiassa ja fysiikassa Caltechissä.
Vuonna 2014 hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 6,6 miljardia USD.
David Hilbert
David Hilbert (23. tammikuuta 1862 – 14. helmikuuta 1943) oli saksalainen matemaatikko. Häntä pidetään yhtenä 1800- ja 1900-lukujen merkityksellisimmistä matemaatikoista. Hilbert työskenteli laajasti matematiikan eri aloilla korjaten muun muassa Eukleideen geometrisen aksiomatisoinnin virheitä. Myöhemmin hänen työnsä pohjalta syntyi Hilbertin avaruuden käsite.
Mileva Marić
Mileva Marić (serbiaksi kyr. Милева Марић, 19. joulukuuta 1875 Titel – 4. elokuuta 1948 Zürich) oli serbialainen matemaatikko ja Albert Einsteinin ensimmäinen vaimo. Marićilla on väitetty olleen osuutta Einsteinin tutkimuksissa.
Marić aloitti lääketieteen opinnot Zürichin yliopistossa mutta vaihtoi sitten Zürichin teknilliseen korkeakouluun, jossa Einsteinkin opiskeli. Hän oli vuosikurssinsa ainoa naispuolinen opiskelija. Lyhyen Heidelbergissä oleskelunsa jälkeen Marić palasi Sveitsiin. Hänen arvosanansa fysiikassa olivat erinomaiset, mutta menetetyn ajan ja raskauden vuoksi hän ei läpäissyt yliopiston loppukoetta edes toisella yrittämällä. Tammikuussa vuonna 1902 hän synnytti Lieserl-tyttären ja meni naimisiin Einsteinin kanssa 6. tammikuuta 1903. Einstein ja Marić erosivat virallisesti 1919 elettyään sitä ennen viisi vuotta erossa.
Pariskunta sai kaksi poikaa ja edellä mainitun tyttären. Marićin osuudesta Einsteinin keksintöihin ollaan erimielisiä: joidenkin mielestä Einstein sai häneltä pääajatuksensa, jotkut taas arvelevat Marićin auttaneen Einsteinia teorian matemaattisessa puolessa. Nämä spekulaatiot ovat syntyneet Einsteinin kirjeistä, joissa hän puhuu ”meidän” teoriastamme, ja siitä että Einstein lahjoitti Nobel-palkintorahansa Marićille. Marić oli aikanaan suostunut avioeroon vain sillä ehdolla, että saisi rahat kun Einstein saisi Nobel-palkinnon.
Ohjelmointiympäristö
Ohjelmointiympäristö on ohjelma tai joukko ohjelmia, jolla ohjelmoija suunnittelee ja toteuttaa ohjelmistoa. Yksinkertaisimmillaan ohjelmointiympäristö on tekstieditori ja ohjelmointikielen kääntäjä. Tekstieditorilla tuotetaan lähdekoodia joka käännetään komentorivikääntäjällä.
Nykyisin samaan ympäristöön integroituvat myös muun muassa debuggeri, versionhallintatuki sekä profilointi.
Kehittyneet ohjelmointiympäristöt osaavat luoda suunnittelussa tehdystä UML-mallista suoraan lähdekoodin rungon (skeleton), jota suunnittelija/ohjelmoija voi täydentää. Esimerkiksi mallin tietoihin liittyvien toimenpiteiden (metodit) kutsut luodaan automaattisesti parametreineen.
Tietokoneiden alkuaikoina komentojen antaminen tietokoneelle oli hyvin vaivalloista. (kts. Käyttöliittymän historia) Tietokone saatettiin käynnistää suorittamaan yksi laskutoimitus, jonka arvoja oli kytkimillä syötetty bitti kerrallaan. Myöhemmin tietokoneet alkoivat ymmärtää komentosarjoja ja näiden syöttämiseen käytettiin vielä toisen maailmansodan aikaan isoa nippua reikäkortteja, mutta tiedot syötettiin edelleen bitti kerrallaan konekielisiksi komennoiksi. Kun tietokoneisiin lopulta saatiin kehitettyä suhteellisen halvat magneettiset massamuistit ja tietokoneet saatiin ymmärtämään merkkipohjaisia syötteitä, alkoi varsinaisten ohjelmointiympäristöjen ja ensimmäisten konekieliseksi suoraan käännettävien pseudokielisten ohjelmointikielien kehittäminen. (kts. Assembly (ohjelmointikieli)) Tarvittiin jokin keino järjestää tietokoneita ohjaavat bitit nopeammin ja tiheämpään. Tällöin ohjelmointiympäristöt alkoivat ymmärtää heksoja ja myöhemmin kokonaisia sanoja, jotka sitten kirjoitettiin bitti kerrallaan halvalle uudelleenkirjoitettavalle massamuistille. Tämän bittijonon tietokone sitten käänsi konekielisiksi komennoiksi.
Samaan pakettiin integroitu ohjelmointiympäristö (IDE, "integrated development environment") tuli ensimmäisenä Turbo Pascaliin.
Ohjelmointiympäristö parhaimmillaan nykypäivänä suorittaa koodin oikeellisuuden tarkistamista jo kirjoitusvaiheessa sekä kääntämisvaiheessa, ellei kyseessä ole tulkattava tai tavukoodin kautta tulkattava ohjelmointikieli. Ohjelmointiympäristöt osaavat myös neuvoa ohjelmoijaa syntaksin kanssa. Yleensä ohjelmointiympäristöt tarjoavat jo sinällään jonkin verran valmista koodia käsikirjan sivuilla tai ohjelmointiympäristöä voidaan pyytää luomaan jonkinlainen valmis pohja ohjelmalle ohjelmoijan antamien ohjeiden pohjalta. Joissakin tapauksissa valmista koodia saa muutamalla hiiren napin painalluksella satoja ellei tuhansia rivejä. On myös tehty ympäristöjä, joissa ohjelmoijan ei tarvitse osata sanaakaan lausekielistä ohjelmointia, vaan tietokone tekee valmiin ohjelman osittain ennalta määrätysti, mutta ottaen myös huomioon käyttäjän tai ohjelmoijan pyyntöjä. Näiden käyttäminen ei ole tehottomuutensa vuoksi suotavaa.
Fritz Todt
Fritz Todt (4. syyskuuta 1891 Pforzheim – 8. helmikuuta 1942) oli saksalainen insinööri, Organisation Todtin perustaja ja varustelusta vastaava Saksan valtakunnanministeri, "Reichsminister für Bewaffnung und Munition".
Fritz Todt syntyi ylempään keskiluokkaan kuuluneeseen perheeseen. Hänen isänsä omisti tehtaan.
Todt aloitti 1911 opintonsa Münchenin teknillisessä yliopistossa. Hän palveli ensimmäisessa maailmansodassa aluksi jalkaväessä ja myöhemmin ilmavoimissa. Hänelle myönnettiin ansioistaan rautaristi. Sodan jälkeen vuonna 1920 hän päätti opintonsa Karlsruhessa ja alkoi työskennellä rakennusyhtiö Sager & Woernerilla.
Todt liittyi varhaisessa vaiheessa tammikuusa 1922 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Vuonna 1931 hänestä tuli SA:n "Oberführer" ja puolueen taloustekniikan ja työvoimanvälityksen toimiston tekninen asiantuntija. Hän myös väitteli vuonna 1931 tohtoriksi (väitöskirjan otsikko oli: "Fehlerquellen beim Bau von Landstraßendecken aus Teer und Asphalt", ).
Kun Adolf Hitleristä tuli Saksan valtakunnankansleri, Todt nimettiin Saksan tiestön ylitarkastajaksi ("Generalinspektor für das deutsche Straßenwesen") ja hänen vastuulleen tuli uusi moottoriteiden ("Reichsautobahnen") rakennusyhtiö. Todt sai vielä 1938 vastuulleen läntisen puolustuslinjan Siegfried-linjan rakentamisen. Hän perusti työpalvelujärjestö Organisation Todtin, jotta linja voitaisiin saada valmiiksi mahdollisimman nopeasti.
Todti nimettiin maaliskuussa 1940 varusteluministeriksi ("Reichsminister für Bewaffnung und Munition"). Hänen vastuullaan on muun muassa Atlantin vallin rakentaminen Alankomaihin, Belgiaan ja Ranskan pohjoiselle rannikolle. Todt oli useasti erimielisyyksissä Hermann Göringin kanssa, mutta Hitler arvosti Todtia suuresti. Hitler teki tästä vuonna 1941 teiden, vesiteiden ja voimaloiden ylitarkastajan.
Neuvostoliittoon hyökkäämisen jälkeen Todtin vastuulle tuli infrastruktuurin jälleenrakentamisesta huolehtiminen. Tehtyään tarkastusretken itärintamalle hän ilmoitti Hitlerille, että ilman parempaa kalustoa ja tarvikkeita olisi parasta lopettaa sota Neuvostoliittoa vastaan.
Vaikka Todt epäili vahvasti Saksan mahdollisuutta sodassa, hän palveli uskollisesti maatansa. Hän kuitenkin vältti läheisia suhteita puolueen johtohenkilöihin ja pyrki pysymään erossa kaikista valtataisteluista.
Varusteluministeri Todtin palatessa 8. helmikuuta 1942 Rastenburgista, jossa oli tavannut Hitlerin, häntä kuljettanut lentokone räjähti ja syöksyi maahan. Hänen seuraajansa Albert Speer oli ollut aikeissa osallistua samalle lennolle.
Hajime Sorayama
Hajime Sorayama (, s. 1947 Ehime, Japani) on japanilainen superrealistinen kuvataiteilija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat eroottisia robotteja esittävät pin-up-kuvat.
Sorayama valmistui tokiolaisesta Chuon taidekoulusta 1968 ja ryhtyi vapaaksi kuvataiteilijaksi 1971. Hän on yhdistellyt kuvissaan monia tekniikoita pyrkien äärimmäisen realistiseen, valokuvamaiseen vaikutelmaan.
Sorayaman taidetta on esitelty kirjoissa ja taidenäyttelyissä niin Japanissa, Yhdysvalloissa kuin Euroopassakin. Hän on myös tehnyt visuaalista suunnittelua televisiosarjoihin ja elokuviin. Vuonna 2000 hän voitti pääpalkinnon Japanin parhaan teollisen suunnittelun kilpailussa Sonylle suunnittelemallaan Aibo-robottikoiralla. Sorayaman eroottista taidetta on julkaistu yhdysvaltalaisessa Penthouse-lehdessä vuodesta 1995 alkaen.
Polyteknikkojen Kuoro
Polyteknikkojen Kuoro (PK, , ) on vuonna 1900 perustettu akateeminen mieskuoro, joka esiintyy säännöllisesti Suomessa ja ulkomailla. Kuoron taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2013 lähtien musiikin maisteri Saara Aittakumpu.
Polyteknikkojen Kuoro on Suomen vanhin teekkarien kulttuuriyhdistys. Kuoron laulajat ovat pääosin Aalto-yliopiston tekniikan opiskelijoita tai valmistuneita diplomi-insinöörejä.
Teekkari- ja mieskuorolaulun perinteiden lisäksi PK on edistänyt uutta musiikkia kantaesittämällä, levyttämällä ja kustantamalla modernien suomalaisten säveltäjien kappaleita. Kuoro on esiintynyt johtavien sinfoniaorkestereiden kanssa Suomessa sekä ulkomailla. Ohjelmistona orkesterien kanssa on usein ollut Sibeliuksen "Kullervo".
Laulaminen on ollut kiinteä osa tekniikan ja arkkitehtuurin opiskelijoiden eli polyteekkarien opiskelijakulttuuria. Helsingin teknillinen reaalikoulu tarjosi vuodesta 1857 lähtien laulunopetusta opiskelijoilleen, kuten myös sen seuraaja Polyteknillinen opisto aina syksyyn 1896 saakka. Illanvietoissa ovat esiintyneet ainakin monet kvartetit, mutta 1880-luvulta on viitteitä polyteekkareiden piirissä jossain laajuudessa toimineesta lauluyhdistyksestä (sångförening), jonka toiminta lakkasi 1890-luvun alkuun mennessä. Laulutaitoisimmat polyteknikot hakeutuivat 1800-luvulla Akademiska Sångföreningenin, Ylioppilaskunnan Laulajien ja Muntra Musikanterien riveihin.
Polyteknikkojen Kuoron syntyhistoria ajoitettiin maisteri Kimmo Korhosen satavuotishistoriateoksen taustatutkimuksiin saakka Polyteknikkojen Yhdistyksen uuden ylioppilaskuntatalo Polin vihkiäisten jälkihuumaan vuonna 1904, mutta Polyteknillisen yhdistyksen pöytäkirjojen lähempi tarkastelu varhaisti perustamisajankohtaa neljällä vuodella. Talohankkeen myötä Polyteknikkojen Yhdistyksen piirissä heräsi ajatus kuoron perustamisesta. Perustamista selvittäneen komitean selonteon käsittely yhdistyksen kokouksessa 13.10.1900 määritellään nykyisin Polyteknikkojen Kuoron syntyhetkeksi.
Kuoron alkuvuosien toiminnasta on jäljellä hyvin vähän kirjallisia lähteitä, mutta kuoron ensimmäisenä johtajana lienee toiminut Heikki Klemetti. Kolmannes kuoron ensimmäisestä satavuotiskaudesta oli vaihtuvien johtajien aikaa, ja alkuvuosikymmeninä kuoron toiminta on saattanut olla ajoittain keskeytyksissä. Merkittävänä pidetään esiintymistä ensimmäisenä kuorona yleisradiolähetyksessä vuonna 1926 R.R. Ryynäsen johdolla.
Brzezinka
Brzezinka () on kylä Puolassa lähellä Oświęcimiä. Siellä sijaitsi natsien kuuluisa Birkenaun tuhoamisleiri Auschwitz II. Vuonna 2002 kylässä oli 706 asukasta.
Wrocław
Wrocław [ˈvrɔt​͡swaf] (, ) on kaupunki Sleesiassa Lounais-Puolassa, Oderjoen rannalla. Se on Ala-Sleesian voivodikunnan () pääkaupunki. Vuonna 2009 kaupungin väkiluku oli 632 240, mikä tekee kaupungista asukasluvultaan Puolan neljänneksi suurimman kaupungin.
Kaupungin nimestä käytetään kielestä riippuen useita eri versioita; englanniksi: Wroclaw, unkariksi: Boroszló, italiaksi: Breslavia, espanjaksi: Breslavia, latinaksi: Vratislavia tai Wratislavia, hepreaksi: ורוצלב (Vrotsláv), jiddišikai: ברעסלוי / Brasloi, tšekiksi: Vratislav, slovakiaksi: Vratislav tai Vroclav, valkovenäjäksi: Уроцлаў (Urocłaŭ), kreikaksi: Βρότσλαβ (Vrotslav), venäjäksi: Вроцлав (Vrotslav); lisäksi Бреславль (Breslavl), Sleesian saksaksi: Brassel, serbiaksi: Вроцлав, tai Vroclav ja ukrainaksi: Вроцлав (Vrotslav). Myös muilla kielillä on omia nimiä Wrocławin kaupungille. 
Erityisesti saksalaisille ja puolalaisille nationalisteille kaupungista käytetty nimi on tärkeä asia.
Wrocław nimenä mainitaan ensi kertaa vuodelta 1000 olevissa kronikoissa. Kaupunki on saanut nimensä Vratislaw/Wrocislaw-nimisen Böömin ruhtinaan mukaan (915–921). Kaupungista tuli Sleesian pääkaupunki 1138. Mongolit polttivat sen 1241. Wrocław kuului myös Hansaliittoon. Vuodesta 1335 Wrocław kuului Böömin kuningaskuntaan. Paikallisen hallitsijasuvun kuoltua Habsburg-suku peri kaupungin 1675. Itävallan perimyssodan jälkeen 1740-luvulla kaupunki liitettiin Preussiin, josta tuli Saksan keisarikunta 1871. Toisessa maailmansodassa puna-armeija piiritti kaupunkia kolme kuukautta, ennen kuin se antautui 6. toukokuuta 1945. 70 prosenttia kaupungista tuhoutui taisteluissa. Voittajavaltojen Potsdamin sopimus antoi kaupungin Puolalle. Saksalaisväestö - vuoden 1910 väestönlaskennassa 96 % kaupungin asukkaista - siirrettiin länteen nykyisen Saksan alueelle, ja tilalle muutti puolalaisia muualta Puolasta ja Neuvostoliitolle luovutetuilta alueilta kuten Lvivistä.
Maailmanperintökohde Satavuotishalli (puol. Hala Stulecia, saks. Jahrhunderthalle) sijaitsee Wroclawissa. Kaupungissa sijaitsee myös Racławicen panoraama -maalaus ja eläintarha.
Wroclaw on Espanjan baskialueen San Sebastiánin ohella toinen Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2016.
Wrocławissa (Breslaussa) on syntynyt mm. useita Nobel-voittajia:
Wrocław on yksi Puolan lämpimimmistä kaupungeista. Heinäkuu on kuukausista lämpimin, jolloin keskilämpötila on 19,9 °C ja tammikuu puolestaan kylmin keskilämpötilan ollessa -0,5 °C. Vuodenajoista kesä on pisin, joka kestää 114 päivää. Lämpöennätys (+37.9 °C) Wrocławissa mitattiin 31. elokuuta 1994 ja alin lämpötila 8. tammikuuta 1985 (-30.0 °C).
Astrobiologia
Astrobiologia (tai eksobiologia) on monitieteellinen tutkimusala, joka tutkii elämän syntyä ja kehitystä, elämän biokemiallista perustaa, planeettakuntien olosuhteita, elämän mahdollisuuksia muilla taivaankappaleilla, planeettoja omassa aurinkokunnassamme, eksoplaneettoja sekä nolla-gravitaatioon liittyviä biologisia ja lääketieteellisiä kysymyksiä. Sen keskeisiin ongelmiin kuuluu muun muassa elämän edellytysten tutkiminen Maan ulkopuolella. Astrobiologian tutkimuksessa käytetään tähtitieteen ja biologian lisäksi fysiikan, kemian, biokemian, meteorologian, geologian ja matematiikan menetelmiä.
Ainoa ihmisten tuntema elämä löytyy Maasta, mutta tiedeyhteisö on pitänyt luontevana olettaa, että elämää esiintyy ainakin samankaltaisissa oloissa muuallakin. Siksi astrobiologisen tutkimuksen lähtökohtana on tavallisimmin oletus, että elämä muualla olisi enemmän tai vähemmän Maan elämän kaltaista. Tähän perustuu myös näkemys, jonka mukaan jos elämää avaruudessa on, todennäköisin paikka sen esiintymiselle on sellaisten Maata muistuttavien eksoplaneettojen pinnalla, jotka kiertävät auringonkaltaisia tähtiä. Sadan valovuoden säteellä Aurinkokunnasta on noin tuhat Aurinkoa jonkin verran muistuvaa keltaista tähteä, joita kaikista tähdistä on noin kymmenen prosenttia.
Maapallon eliöstö koostuu suureksi osaksi hiiliyhdisteistä, ja vaatii useimmiten ainakin jossain määrin vettä elääkseen. Maanulkoisen elämän on ajateltu rakentuvan omastamme poikkeavan hiilikemian tai jonkun muun kemian varaan. Tällöin elämää voisi esiintyä oloissa, jotka ovat Maan asukkaille liian kuumia, kylmiä, suurissa paineissa, lähes tyhjiössä tai myrkyllisissä oloissa. On arvailtu, että kuumalla planeetalla vettä voisi vastata sula rikki, kylmällä nestemäinen ammoniakki. Hiilen tilalla saattaisi olla rikki tai pii tai typpi-fosfori. Vaihtoehtoisten biokemioiden ongelma on se, että ehdotetut vedestä ja hiilestä poikkeavat yhdisteet näyttävät monesti olevan epävakaampia kuin hiiliyhdisteet vesiliuoksessa. Jossain määrin vaihtoehtoista kemiaa esiintyy Maassakin, esimerkiksi niin sanotut rikkibakteerit käyttävät rikkiä hapen sijaan.
Nykyisin ilmestyy kaksi yksinomaan astrobiologiaan keskittynyttä tieteellistä aikakausjulkaisua. Suomessa astrobiologian otti ensimmäisenä opetusohjelmaan Turun yliopisto vuonna 2001. Turun yliopistossa on mahdollista suorittaa astrobiologiasta sivuainekokonaisuus. Astrobiologiaa luennoidaan vuosittain myös Helsingin yliopistossa. Suoraan astrobiologiaa sivuavaa tutkimusta tehdään ainakin Turun yliopiston biologian sekä tähtitieteen laitoksilla.
Muuttuva tähti
Muuttuvat tähdet eli "muuttujat" ovat tähtiä, joiden kirkkaus muuttuu joko säännöllisesti tai epäsäännöllisesti. Muuttuvia tähtiä on kymmeniä tuhansia, joista suurin osa on sykkiviä muuttujia. Jättiläistähtien sisärakenne on herkkä häiriöille, ja siksi niiden joukossa on paljon muuttuvia tähtiä. Muutokset tähdissä voivat olla esimerkiksi epäsäännöllisiä, puolisäännöllisiä tai pitkäjaksoisia.
Muuttuvat tähdet ryhmitellään sen mukaan, mikä kirkkauden muuttumisen aiheuttaa:Aluksi muuttujia nimettiin Argelanderin ehdotuksen mukaan ensin yksi- ja sitten kaksikirjaimisilla tunnuksilla (esim. T Tauri ja RR Lyrae). Nykyisin nimet annetaan uusille muuttujille eri tavalla. Niille lisätään nimeen kirjain V ja numero, joka kertoo monesko kyseisen tähdistön muuttuja on kyseessä (esim. V1057 Cygni).
SpaceShipOne
SpaceShipOne laukaistaan siten, että ensin erityinen kuljetuslentokone, White Knight, vie aluksen noin 15 kilometrin korkeuteen. Sitten alus irrotetaan emokoneesta ja se käynnistää hybridirakenteisen (kiinteä polttoaine ja nestemäinen typpi, kiinteä aine on periaatteessa kumia) rakettimoottorinsa ja kone ohjataan lähes suoraan ylöspäin. Emokone aloittaa paluunsa maahan. Kun SpaceShipOne saavuttaa suunnitellun suborbitaalisen lentokorkeutensa, sen moottori sammutetaan ja siivet käännetään yläasentoon. Sitten alus alkaa palata takaisin alempaan ilmakehään ja siivet lasketaan ala-asentoon. Lentorata on paraabelin muotoinen ballistinen lentorata. Lopuksi ohjaaja ohjaa aluksen liitokoneena kiitotielle laskuun.
Koneen lakikorkeus on hieman yli 100 kilometriä ja sillä tavoiteltiin Ansari X-Prize -palkintoa. Alus teki ensimmäisen avaruuslentonsa 21. kesäkuuta 2004, jolloin pilotti Mike Melvillistä tuli maailman ensimmäinen siviiliastronautti. Tämä oli tekninen koelento. Ensimmäinen onnistunut kilpailulento tehtiin 29. syyskuuta 2004 ja toinen lennettiin 4. lokakuuta 2004. Toinenkin lento onnistui, joten SpaceShipOne voitti palkinnon. Jälkimmäisen lennon pilottina oli Brian Binnie.
SpaceShipOne-projektia rahoittaa Microsoftin perustajiin kuuluva Paul Allen, ja myös Virgin-lentoyhtiön omistaja Richard Branson on kiinnostunut projektista, luvaten lennättää ensimmäiset avaruusturistit 200 000 euron hintaan. 
Bransonin omistaman Virgin Galactic yhtiön uusi avaruuslentokone SpaceShipTwo aloitti koelentonsa 2010 ja turistilentotoiminnan oli tarkoitus alkaa 2013. SpaceShipTwo tuhoutui koelennolla 31. lokakuuta 2014.
Sleesia
Sleesia (vanhahtaen myös muodossa Šleesia, , vanhalla Sleesian murteella "Schläsing", , , lat. ja engl. "Silesia") on historiallinen alue Keski-Euroopassa. Suurin osa siitä on nykyisin Puolan rajojen sisällä, mutta pieni osa kuuluu Tšekkiin (sitä kutsutaan myös Määrin Sleesiaksi) ja toinen pieni osa, josta tuli osa Sleesiaa vasta vuonna 1815, Saksaan.
Sleesia sijaitsee Oderjoen ylä- ja keskiosien varrella Sudeettien kupeessa. Paikallisella murteella maakuntaa kutsutaan nimellä "Ślonsk" tai "Ślůnsk".
Keskiajalla Sleesia oli osa Piast-suvun puolalaista valtakuntaa, mutta sen pikkuruhtinaat ajautuivat Böömin kuninkaan vasalleiksi Puolan hajaannuksen aikana ja maakunta tuli siten kuulumaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alaisuuteen. Lääninherran valta periytyi Böömin mukana Habsburgeille 1526. Vuonna 1740 Preussin kuningas Fredrik II Suuri valloitti suurimman osaa Sleesiaa ensimmäisessä Sleesian sodassa, joka oli osa Itävallan perimyssotaa. Preussi ja Itävalta sotivat alueesta vielä toisessa ja kolmannessa Sleesian sodassa, joista jälkimmäinen oli osa seitsenvuotista sotaa. Sleesia pysyi Preussilla. Tämä alue muodosti Preussin provinssit Ylä- ja Ala-Sleesian aina vuoteen 1945, jolloin suurin osa alueesta tuli osaksi Puolaa.
Sleesia on aina ollut kaksikielinen alue ja sen väestö on ollut kahden kansan välissä. Koska se siirtyi Habsburgien haltuun niin varhain, paikallinen slaavilainen murre jäi syrjään puolan kirjakielen kehityksestä, eikä sitä käytetty kirjallisesti. Vielä toisen maailmansodan kynnyksellä oli tavallista, että Sleesian maaseutuväestö puhui keskenään tätä vahvasti saksasta vaikutteita saanutta niin sanottua ”vesipuolaa” ("Wasserpolnisch"), mutta käytti sivistyskielenään saksaa ja piti itseään saksalaisina. Alueen siirryttyä sodan jälkeen Puolalle sinne pakkosiirrettiin Puolan Neuvostoliittoon liitettyjen itäalueiden asukkaita. Sleesialaiset taas pakkosiirrettiin Saksaan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle samalla menettäen omaisuutensa.
Nitroglyseriini (räjähde)
Nitroglyseriini (eli "nitroglyseroli", "glyserolitrinitraatti", "glyseryylitrinitraatti", "1,2,3-propaanitriolitrinitraatti"), glyserolin trinitraatti, (CH(ONO)) on nestemäinen, väritön ja räjähdysherkkä aine, jota valmistetaan nitraamalla glyserolia typpihapon ja rikkihapon seoksella. Mikäli käytetään hyvin väkevää (savuavaa) typpihappoa, rikkihappo ei ole välttämätön.
Nitroglyserolin keksi kemisti Ascanio Sobrero vuonna 1847 Torinon yliopistolla. Se on edelleen tehokkaimpia tunnettuja räjähteitä. Nitroglyseroli on teholtaan suurempi kuin esimerkiksi trinitrotolueeni (TNT) ja hyvin lähellä pentaerytritolitetranitraattia (PETN).
Räjähdysaineeksi nitroglyseriiniä käytetään muun muassa piimaahan imeytettynä dynamiittina ja esimerkiksi dinitrotolueeniin sekoitettuna. Nitroglyserolia käytetään myös sydänlääkkeenä (nitrolääkkeet, nitroglyseriini). Kordiitti eli "savuton ruuti", joka on tuliaseissa käytetty ajoaine, sisältää yleensä nitroglyserolia nitroselluloosaan ja stabilointiaineisiin sekoitettuna. Aineen aikaisempi yleisesti käytössä ollut nimi on nitroglyseriini. Nitroglyserolilla on useita detonaationopeuksia. Tästä syystä pieni määrä voi räjähtää hitaammalla nopeudella, jos sitä isketään varovasti esimerkiksi vasaralla. Nitroglyserolin maksimaalinen räjähdysnopeus on noin 6900 m/s.
Nitroglyseroli räjähtää melko herkästi iskusta. Suodatinpaperiin imeytettynä se räjähtää, jos kahden kilogramman paino pudotetaan sen päälle 8–10 senttimetrin korkeudesta (Bureau of Mines -tyyppinen vasaratesti). Myös lämpötilan äkillinen nousu aiheuttaa räjähdyksen. Nitroglyserolimolekyyli sisältää riittävästi happea, jotta molekyyli voi polttaa itse itsensä täydellisesti vedeksi, typeksi ja hiilidioksidiksi. Itse asiassa molekyylin happitasapaino on hieman positiivinen, minkä takia nitroglyserolia voidaan tehokkaasti käyttää seoksina hieman vähemmän happea sisältävien räjähteiden kanssa.
Tyypillinen demonstraatio nitroglyserolin suuresta räjähdystehosta tehdään yhdellä pisaralla ainetta lämmittämällä se nopeasti tai esimerkiksi pudottamalla se kuumalle levylle. Demonstroitaessa on syytä ottaa huomioon, että jo yhden gramman detonaatio saattaa aiheuttaa läsnä oleville pysyvän kuulonmenetyksen, jos ei asiallisia suojavarusteita käytetä.
Nitroglyserolin valmistus vaatii happoseoksen jäähdyttämistä ja aikaa. Valmistus huoneenlämmössä on mahdollista, mutta hyvin vaarallista ja hidasta. Vahinkojen välttämiseksi myös jäähaudetta käytettäessä glyseroli tulee lisätä tippa kerrallaan. Jos lämpötila nousee liian korkeaksi, happoseos roiskuu ympäri laboratoriota ja saattaa jopa räjähtää (etenkin jos on kyse suurehkoista määristä). Huonosti neutraloitu (nitraushapon jäänteitä sisältävä) nitroglyseroli saattaa olla erittäin herkkää ja vaarallista; toisaalta sitä ei kuitenkaan saa luotettavasti räjähtämään sytyttämällä, vaan detonoimiseen tarvitaan jonkinlainen nalli. Tästä syystä nitroglyseriiniä ei tule edes yrittää valmistaa itse, vaan sen valmistus voi tapahtua turvallisesti ainoastaan teollisesti.
Instrumentalismi
(Metodologinen) instrumentalismi on tieteenfilosofinen näkemys, jonka mukaan käsitteet ja teoriat ovat hyödyllisiä instrumentteja ja niiden arvoa ihmisille ei mitata sillä, ovatko ne tosia vai epätosia (tai kuvastavatko ne totuutta), vaan sillä kuinka tehokkaasti ne selittävät ja ennustavat ilmiöitä.
Instrumentalismi ja sen kehitys liittyvät läheisesti analyyttisen filosofian pragmaattisen koulukuntaan ja sen edustajiin John Deweyhin, William Jamesiin ja C. S. Peirceen. Instrumentalisteja on usein syytetty relativisteiksi, kuten suurelta osin lähinnä William Jamesin kirjoitukset olivatkin. Ontologinen kysymys maailman, tosiasioiden ja arvojen luonteesta on kuitenkin täysin erilainen kuin käytännöllinen tieteenfilosofinen näkemys tieteellisten teorioiden ja laajemmin katsottuna epistemologian luonteesta, joten puhdas realisti voi olla myös instrumentalisti (esimerkiksi Karl Popper). C. S. Peirce myös myöhemmin alkoi puhua omista näkemyksistään pragmatisismina erotuksena pragmatismiin, tehdäkseen selvempää eroa itsekin relativistisempina pitämiinsä kollegoihinsa.
Poliittinen instrumentalismi on alun perin muun muassa John Deweyn ja myöhemmin muun muassa Chicagon taloustieteellisen koulukunnan edustama näkemys, jonka mukaan politiikan ei tulisi olla dogmaattista tai ideologioihin perustuvaa, vaan kaikella politiikalla tulisi olla selkeät tavoitteet ja tulisi empiirisesti mitata, josko politiikalla saavutetaan kyseiset tavoitteet.
Samanlaista näkemystä voidaan soveltaa myös etiikkaan, jossa voidaan puhua moraalisesta instrumentalismista, joka ei pidä metafyysisiä itseisarvoja, joita ei voida erikseen perustella. Moraalisen instrumentalismin mukaan sääntö, jonka mukaan muita ihmisiä ei saa tappaa, on perusteltavissa yhteisön selkeiden tavoitteiden perusteella, kun taas vaikkapa uskonnollinen näkemys seksuaalisen himon haitallisuuteen ei edistä mitään rationaalista tai sekulaaria tavoitetta ja siten lähinnä haittaa yhteisön toimintaa. Tällaisena moraalinen instrumentalismi lähentyy David Humen näkemyksiä sekä klassista utilitarismia.
Eettinen konsensusteoria
Eettinen konsensusteoria on vahvasti modernistinen eettinen näkemys, jonka mukaan ihmisyhteisön on mahdollista kyetä idealisoidussa tilanteessa pääsemään konsensukseen moraalin luonteesta ja luomaan universaali moraali.
Konsensusteoria hylkää eettisen realismin näkemyksen moraalisista "tosiasioista", jotka esiintyvät joko naturalistisina ja empiirisesti mitattavina ominaisuuksina tai intuitiolla havaittavina asiantiloina. Konsensusteorian vahva näkemys etiikkaan on, että kysymyksessä on emergentti ihmisten kanssakäymisestä kumpuava moraalisäännöstö, joka ei voi olla ihmisestä riippumaton eli objektiivinen.
Jürgen Habermas on kehittänyt universaalipragmatiikkaansa, joka pyrkii luomaan sosiaalisen teorian ja viitekehyksen, jonka mukana syntyisi idealisoidut puitteet absoluuttisen moraalin synnylle. Habermaslaisessa diskurssissa sosiaaliset ja psykologiset esteet eivät vaikuttaisi keskusteluun ja kaikki kuuntelisivat toistensa näkökantoja ilman dogmaattisuutta tai ideologiansa painolastia.
John Rawls muotoili hyvin samansuuntaisen teorian puhuessaan teoksessaan Oikeudenmukaisuusteoria eettisten näkemysten reflektiivisestä tasapainosta, jonka yhteisö saavuttaa rationaalisen keskustelun myötä.
Moraalinen realismi
Moraalinen realismi eli eettinen realismi on metaeettinen näkemys, jonka mukaan objektiivinen moraali on olemassa moraalisista agenteista riippumatta.
Moraalisen realismin mukaan esimerkiksi väite ”naisten ympärileikkaukset ovat väärin” ei tarkoita, että naisten ympärileikkaukset eivät olisi vallitsevan kulttuurin hyväksymiä, tai että lauseen totuusarvo olisi subjektin maailmankatsomuksesta riippuvainen, vaan se kertoo, että on objektiivinen tosiasia, että ne ovat väärin. Moraalisen realismin mukaan moraalisilla lauseilla on totuusarvo aivan kuten kokemusperäisesti mitattavilla asioillakin.
Moraalista realismia edustavat lähinnä moraaliset naturalistit, joiden mukaan moraalinen hyvä voidaan palauttaa kokemusperäisiin tosiasioihin, sekä eettiset intuitionistit, joiden mukaan moraaliset tosiasiat ovat tavoiteltavissa ihmisen omalla intuitiolla eli sisäisellä näkemyksellä.
Moraaliselle realismille vastakkainen kanta on moraalinen antirealismi.
Tarnów
Tarnów () on kaupunki Puolan kaakkoisosassa Vähä-Puolan voivodikunnassa. Vuonna 2009 siellä oli 115 341 asukasta. Ensimmäiset Auschwitzin keskitysleirille joutuneet ihmiset olivat peräisin Tarnówista.
Kaupungin menestynyt koripallojoukkue on "Unia Wisla Paged Tarnów".
Luettelo komediaelokuvista
Luettelo komediaelokuvista.
Suomen Helluntaikirkko
Suomen Helluntaikirkko on kristillinen uskonnollinen yhdyskunta. Tammikuussa 2002 allekirjoitettiin asiakirja Helluntaikirkon perustamiseksi. Uskonnolliseksi yhdyskunnaksi Suomen Helluntaikirkko rekisteröitiin 25.3.2003. Osaksi Suomen helluntaiherätys, joka koostuu paikallisseurakunnista, jotka toimivat tätä tarkoitusta varten perustetun yhdistyksen nimen alla, on saanut Helluntaikirkon perustamisen kautta virallisen uskontokunnan aseman lainsäädännöllisellä tasolla. Suurin osa helluntaiseurakunnista toimii kuitenkin edelleen rekisteröityjen yhdistysten kautta Helluntaikirkon ulkopuolella.
Rekisteröityminen uskonnolliseksi yhdyskunnaksi herätti kiivasta keskustelua helluntaiherätyksen sisällä ja erityisesti "Ristin Voitto" -lehden sivuilla. Suurimpia pelonaiheita olivat paikallisseurakuntien itsenäisyyden menettäminen sekä kaksoisjäsenyyden mahdottomuus niille helluntaiseurakuntiin kuuluville, jotka kuuluvat samalla myös Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Suomen Helluntaikirkko -nimiseen uskonnolliseen yhdyskuntaan kuuluminen pakottaisi valitsemaan näiden kahden kirkon jäsenyyden väliltä. Helluntaikirkon jäseniä oli syyskuun 2014 alussa 8 011. Jäsenmäärä on kasvussa, vertailun vuoksi vuoden 2012 lopussa Helluntaikirkossa oli 7 445 jäsentä. Kaikkiaan Suomessa on noin 46 000 helluntailaista, eli valtaosa heistä ei kuulu Suomen Helluntaikirkon seurakuntiin.
Suomen Helluntaikirkkoa johtaa vuosikokouksessa valittava hallitus, joka keskuudestaan vuosittain valitsee puheenjohtajan. Tällä hetkellä puheenjohtajana toimii Helsingin Saalem -seurakunnan johtaja Mika Yrjölä. Helluntaikirkon toiminnanjohtajana on pastori Esko Matikainen. Lisäksi organisaatiossa on hallituksen työvaliokunta ja useita toimikuntia ja työryhmiä.Helluntaikirkko kuuluu Suomen vapaakristilliseen neuvostoon (SVKN), joka on Suomessa toimivien vapaiden uskonyhteisöjen yhteistyöelin. Helluntaikirkko on Suomen Evankelisen Allianssin jäsen sekä Suomen ekumeenisen neuvoston tarkkailijajäsen. Suomen ekumeenisen neuvoston määritelmä "kristillisestä yhteisöstä" sisältää sekä yhdistysmuotoisena että uskonnollisena yhteisönä toimivat helluntaiseurakunnat.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksen vuonna 1997 hyväksymä luettelo Suomen kristillisistä uskontokunnista sisältää Suomen helluntaikirkkoa laajemman Suomen helluntaiherätyksen. Piispainkokous ei ole tehnyt uutta luetteloa Helluntaikirkon perustamisen jälkeen, mutta Kirkon tutkimuskeskuksen julkaisussa "Muutosten keskellä - Suomen evankelis-luterilainen kirkko vuosina 2000–2003" todetaan Helluntaikirkon olevan uudelleenorganisoitunut helluntaiherätys. Helluntai- ja Suomen evankelisluterilaisen kirkon johto tapaavat säännöllisesti sekä SVKN:n, että kahden keskisten neuvottelujen yhteydessä.
Suomen Helluntaikirkko on saanut opetusministeriöltä uskonnollisille yhdyskunnille uskonnonvapauslain ja avioliittolain mukaan myönnettävän vihkioikeuden. Helluntaikirkko järjestää pastoreilleen vihkimiskoulutuksia ja helluntaikirkon jäsenseurakuntaan kuuluvilla on mahdollisuus saada oman seurakuntansa pastori toimittamaan avioliittoon vihkiminen, mikäli pastorilla on vihkimisoikeuslupa.
RV
Ristin Voitto, toiselta tasaveroiselta nimeltään RV, toimii Suomen helluntaiherätyksen pää-äänenkannattajana. Lehti ilmestyy viikoittain.
"Ristin Voitto" on perustettu vuonna 1912. Tuolloin alettiin julkaista norjalaisesta "Korsets Seieristä" suomennettua "Ristin Voitto" -lehteä, jonka ensimmäisenä julkaisijana toimi tammisaarelainen muurarimestari H. W. Sjöblom. Maisteri Arno Fellman toimi suomentajana. Ensimmäisen vuoden numerot 1–6 painettiin Norjassa. Tämän jälkeen lehdestä tuli kasvavan suomalaisen helluntailiikkeen oma julkaisu.
Lehdessä julkaistaan uutisia, opetuskirjoituksia ja ajankohtaisartikkeleita, sekä kirja- ja levyarvosteluja ja perheuutisia. Ristin Voitossa on myös yleisönosasto, jolla käydään useimmiten keskusteluja Suomen helluntailiikkeen opillisista ja käytännöllisistä kysymyksistä.
Lehden levikki on nykyisin noin 18 500 kpl, ja on arvioitu, että lehti tavoittaa noin 40 000 lukijaa viikoittain.
Lehdellä on toimitus sekä Helsingissä että Keuruulla. Lehden päätoimittaja on Leevi Launonen. Lehteä kustantaa Aikamedia Oy.
Martin van Creveld
Martin van Creveld (s. 5. maaliskuuta 1946) on Hollannissa syntynyt israelilainen sotahistorioitsija. Hän on asunut Israelissa vuodesta 1950 lähtien.
ACPI
ACPI-määrittely () on avoin teollisuusstandardi, jota ovat olleet kehittämässä HP, Intel, Microsoft, Phoenix ja Toshiba. Se määrittelee yleisen rajapinnan laitteiston tunnistusta, emolevyä, laitteiston määritystä ja virranhallintaa varten.
Standardin perusosa on virranhallinta, ja sitä on paranneltu on edeltäjäänsä (APM) nähden pääasiassa kahdella tavalla. Ensinnäkin se antaa käyttöjärjestelmän hallita virrankäyttöä, toisin kuin APM. Viimeksi mainittu yleensä antaa virranhallintaoikeuden enimmäkseen BIOSille, jolloin käyttöjärjestelmällä on vain hyvin vähän oikeuksia. ACPI:ssa valta on käyttöjärjestelmällä, ja BIOS on yleensä vastuussa vain laitteston välisen kommunikoinnin yksityiskohdista.
Lisäksi ACPI tuo ennen vain kannettavissa tietokoneissa olleen virranhallinnan tavallisiin pöytä- ja palvelinkoneisiin. Standardi tukee näppäimiä, joilla koneen voi laittaa valmiustilaan tai sammuttaa. Jotkin valmistajat — kuten Asus ja Compaq — ovat laajentaneet tätä toimintoa muille niin sanotuille multimedianäppäimille. ACPI:a ei voi käyttää vanhalla laitteistolla. On tärkeää, että kaikki koneen oleelliset laitteet tukevat sitä.
Sotateollinen kompleksi
Sotateollinen kompleksi tarkoittaa taloudellisista toimijoista, poliitikoista ja sotilashenkilöistä koostuvaa verkostoa, jonka yhteinen etu on tavaroiden ja palveluiden tuottaminen sotilaallisiin tarkoituksiin ja jonka poliittinen ja taloudellinen vaikutusvalta on suuri. Sotateollisen kompleksin käsite yhdistetään erityisesti Yhdysvaltoihin ja muihin asevarusteluun panostaviin suurvaltoihin. Ensimmäisten sotateollisten kompleksien sanotaan muodostuneen Ranskassa ja Britanniassa 1870- ja 1880-luvuilla. Japanin zaibatsut vaikuttivat voimakkaasti Japanin joutumiseen sotaan Kiinan, Neuvostoliiton ja länsivaltojen kanssa.
Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhower varoitti 17. tammikuuta 1961 jäähyväispuheessaan Yhdysvaltain sotateollisen kompleksin vaikutusvallan liiallisen kasvun aiheuttamista vaaroista.
Arabianranta
Arabianranta () on Toukolan kaupunginosaan kuuluva asuntoalue Helsingin itäisessä kantakaupungissa. Se on hallinnollisesti osa Vanhankaupungin peruspiiriä.
Arabianranta levittäytyy pitkin Vanhankaupunginlahden rantaa Kyläsaaresta Vantaanjoen suulle asti. Alueella sijaitsee noin 30 liikkeen kauppakeskus Arabia.
Alueen oppilaitoksia ovat Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, ammattikorkeakoulu Metropolian kulttuuri- ja palvelualan toimipisteet, Pop & Jazz Konservatorio, Arabianrannan peruskoulu, ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu Arcada ja ruotsinkielinen ammattikoulu Prakticum. Arabianrannassa on myös kolmen ensin mainitun oppilaitoksen sekä Helsingin kaupunginkirjaston yhteinen kirjastokeskus Aralis. Arcadan opiskelijakunnan klubitalo COR-huset sijaitsee Arabian kauppakeskuksen vieressä.
Arabianrannan asuntoalueen rakentaminen aloitettiin vuonna 2000. Rakennusurakka kesti 15 vuotta, ja vuonna 2015 valmistuneessa kaupunginosassa on koti noin 8 000 asukkaalle. Työpaikka siellä oli noin 4 000 ihmiselle. Arabiaranta oli vuoteen 2012 saakka kaupungin merkittävimpiä rakennuskohteita. Suurin osa uusista asuinrakennuksista sijaitsee Vanhankaupunginlahdesta 1980-luvulla vallatulla täyttömaalla. Alueella on suoritettu mittavia maaperän puhdistustoimenpiteitä. Asuinrakennusten perustukset on paalutettu syvälle peruskallioon ja katuverkosto on rakennettu massiivisten teräsbetonikenttien varaan.
Arabianrannan rakentamisessa noudatetaan ns. prosenttitaiteen periaatetta, joka määrää, että tietty prosenttimäärä rakennuskustannuksista on käytettävä taidehankintoihin ja erilaisiin ympäristötaideteoksiin. Taidehankinnat toteutetaan yhteistyössä Taideteollisen korkeakoulun kanssa.
Helmikuun 2006 alusta lähes kaikille Arabianrannan asukkaille toteutettiin ilmainen alueelliseen valokuitukaapeli-verkkoon pohjautuva internet-yhteys, jonka nopeus on 10 Mbit/s asuntoa kohden.
Raitiolinjat 6 Hietalahdesta ja 8 Jätkäsaaresta liikennöivät Arabianrantaan Kaj Franckin aukiolle.
Toisin kuin usein luullaan, Arabianranta ei ole saanut nimeään paikalla toimineesta Arabian posliinitehtaasta. Vuonna 1750 myönnettiin helsinkiläiselle kauppiaalle Aron Peronille lupa perustaa tiilitehdas nykyisen Arabianrannan alueelle. Vuotta myöhemmin Peron luovutti rakennusoikeudet Johan Sederholmille ja J.N. Myhrille. Vuokraehdoista syntyi kuitenkin riita. Vuoden 1751 oikeudenkäyntipöytäkirjoissa mainitaan ensimmäisen kerran Arabia ja Kaanaan maa.
Vuonna 1874 Arabian posliinitehdas perustettiin ruotsalaisen Rörstrandin, nykyisen Iittalan, tytäryhtiöksi. Tehtaan rakennustyöt aloitettiin vuotta aiemmin, Helsingin Hämeentien ja merenrannan väliin, Kaanaanniityn kapealle kaistalle. Tehdas otti nimensä läheisen Arabian huvilasta.