Linnunpönttö
Linnunpönttö on keinotekoinen, tyypillisesti lautarakenteinen pesimäsuoja kolopesiville linnuille. Keski-Euroopassa käytetään myös betonisia linnunpönttöjä, sillä ne ovat helteillä viileämpiä kuin puiset. Pöntöt ovat tarpeen, koska nykyaikaisen tehometsätalouden seurauksena talousmetsissä vallitsee jatkuva pula ikääntyneistä kolopuista ja niiden tarjoamista pesäpaikoista. Pönttö suojaa linnun pesää ja poikasia sateelta, tuulelta ja pedoilta. Joissain linnunpöntöissä on metallinen vahvistus aukon ympärillä, jotta muut linnut eivät pystyisi hakkaamaan aukkoa suuremmaksi eivätkä pääsemään pesään sisälle.
Monet ihmiset asettavat pönttöjä pihapiiriinsä saadakseen lintuja pesimään lähettyville. Pönttöjä on helppo tehdä, niistä valtaosan tekee pöntön asettaja itse. Pönttöjä voi kuitenkin myös ostaa.
Pönttöjä on kymmeniä eri kokoja ja malleja. Aikaisemmin linnunpönttöjen aukon edustalla saattoi olla tappimainen orsi lepuuttamista varten, mutta siitä on luovuttu siksi, että se helpottaa toisten lintujen tuloa aukolle ja aukon hakkaamista suuremmaksi.
Pienimmät pöntöt on tarkoitettu pienille tiaisille ja kirjosiepolle, ja niiden lentoaukon halkaisija saa olla enintään 28 mm. Talitiaiselle ja pikkuvarpuselle sopiva aukko on 32 mm. Varpunen haluaa hieman isomman aukon, 35 mm. Kottarainen, käenpiika, leppälintu ja varpuspöllö suosivat lentoaukoltaan 50 mm olevaa pönttöä, johon asettuu mielellään myös liito-orava, jolle tosin kelpaa myös pienempi 40–50 mm aukko. Helmipöllö ja uuttukyyhky sopivat 90–100 mm suuruisesta aukosta, telkkä, uivelo ja lehtopöllö 120–140 mm kokoisesta. Suurimmat pönttölintumme isokoskelo ja viirupöllö vaativat lentoaukoksi 150–200 mm suuruisen aukon. Viirupöllö pesii myös katottomassa ja lentoaukottomassa ontossa pökkelössä.
Harmaasieppo haluaa hautoessaan tarkkailla ympäristöään, joten sille täytyy nikkaroida avomallinen pönttö. Siihen voi asettua myös västäräkki. Myös tuulihaukka tarvitsee avomallisen pöntön, jonka voi kiinnittää näkyvälle paikalle ladon seinään. Varpuspöllö haluaa, että pöntön etuseinä on paksua puuta, joten sen voi valmistaa esimerkiksi lankusta tai tukevasta sahauspinnasta. Lepakoille valmistetaan erikoismallisia pönttöjä.
Muita pöntöissä asuvia eliöitä ovat muun muassa ampiaiset ja kimalaiset. Mehiläisyhdyskunta voi joskus karata ja asettua pöllönpönttöön. Joskus pöntössä voi pesiä myös metsämyyrä tai jokin hiiri.
Pöntöt tulisi puhdistaa talvella ennen huhtikuuta. Pönttöihin on yleensä tämän vuoksi tehty irrotettava katto, seinä tai pohja. Pohjaa ei kuitenkaan kannata tehdä avattavaksi, koska sen kiinnitys saattaa pettää ennen pitkää. Vanhan pesän ja ulosteiden poisto pesästä esimerkiksi kepin avulla riittää, pesuaineita ei tavallisesti käytetä. Pesiä ei pitäisi pudottaa pönttöpuun juurelle, sillä sieltä taudinaiheuttajat ja syöpäläiset voivat yhä tarttua lintuihin. Pesät kannattaa ainakin viedä kauemmas, mieluiten polttaa paperipussissa.
Linnunpönttöjä käytettiin Suomessa lisäravinnon hankkimiseen 1900-luvun alkupuolelle asti. Luonnonvaraisten lintujen pesiessä pönttöihin niistä kerättiin munia ravinnoksi. Pönttöjen rakentaminen pikkulintujen suojelemiseksi alkoi ilmeisesti 1800-luvun lopulla ja yleistyi nopeasti.
Ylen luonto-ohjelmat suositti suomalaisia Miljoona linnunpönttöä -kampanjaan alkaen maaliskuulta 2016, koska luontaiset kolopuut ovat vähentyneet. Kampanja kesti seuraavaan kevääseen, ja kansalaiset innostuivat rakentamaan sen aikana 1 312 541 linnunpönttöä ympäri maata.