hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Muhammad Zia ul-Haq
Muhammad Zia ul-Haq (12. elokuuta 1924 – 17. elokuuta 1988) oli pakistanilainen kenraali ja sotilasdiktaattori, joka toimi maan johtajana vuodesta 1977 kuolemaansa asti.
Zia syntyi 1924 Jalandharissa nykyisen Intian alueella. Hän opiskeli Delhissä ja osallistui brittijoukoissa toiseen maailmansotaan 1943 alkaen. Pakistanin itsenäistyessä Zia liittyi maan armeijaan majurina. Hän siirtyi 1962 Fort Leavenworthin tukikohtaan Kansasiin Yhdysvaltain armeijan koulutuskeskukseen. Hän palveli Jordaniassa 1967–1970.
Pakistanin pääministeri Zulfikar Ali Bhutto nimitti Zian armeijan ylipäälliköksi vuonna 1976. Zia kaappasi vallan seuraavana vuonna 5. heinäkuuta ja lupasi järjestää vapaat vaalit 18. lokakuuta. Hän ilmoitti kuitenkin 1. lokakuuta, että vaaleja ei järjestetä. Bhutton suosion vuoksi Zia päätti siis pysyä sotilasdiktaattorina ja vangitutti Bhutton 3. syyskuuta 1977. Bhuttoa syytettiin poliittisesta murhasta ja hänet tuomittiin myöhemmin kuolemaan. Tuomio pantiin täytäntöön hirttämällä 1979.
Zia otti käyttöön tiukan islamilaisen lain ja ruumiilliset ns. hudood-rangaistukset vuonna 1979. Taustalla epäillään olleen saudien kannustus. Vuonna 1984 Zia järjesti kansanäänestyksen Pakistanin kehittämisestä islamilaisena valtiona, mihin sitoi oman jatkonsa maan presidenttinä. Tällaisessa tilanteessa Zian ehdotus sai yli 95 prosentin tuen, ja näin hän sai viideksi vuodeksi jatkoajan maan johdossa.
Zia lupasi järjestää monipuoluevaalit vuonna 1988. Bhutton tytär Benazir Bhutto palasi maanpaosta politiikkaan ja aikoi osallistua vaaleihin, mutta Zia sulki hänet puoleksi vuodeksi kotiarestiin. Zian kansansuosio oli hyvin alhaalla, koska korruptiota ja huumekauppaa ei saatu kuriin, minkä lisäksi sattui viljelyn kannalta huonoja säitä. Hänen arveltiin siirtävän vaaleja tuleviin vuosiin, mutta poliittinen pelitilanne ei ehtinyt ratketa. Zia menehtyi lento-onnettomuudessa yhdessä Yhdysvaltain lähettilään kanssa. Syynä oli koneeseen sijoitettu pommi.
Novokomponovana narodna muzika
Novokomponovana narodna muzika on eräs itäeurooppalaisen musiikin tyylilaji. Se kehittyi 1900-luvulla. Siinä on vaikutteita alueen jo olemassa olleista musiikin tyylilajeista, kuten sevdalinkasta.
Marrabenta rap
Marrabenta rap on musiikkityyli, jossa yhdistellään mosambikilaista marrabenta-musiikkia ja hip hopia. Tunnetuin marrabenta rapia soittava yhtye on vuonna 2000 perustettu Mabulu.
Kamelot
Kamelot on yhdysvaltalainen metalliyhtye, joka perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1994 yhtye solmi levytyssopimuksen Noise Recordsin kanssa. Nykyään yhtye työskentelee SPV:lle. Kamelotin ensimmäinen albumi, "Eternity", ilmestyi vuonna 1995. Vuonna 1997 kaksi yhtyeen jäsenistä päätti jättää yhtyeen, mutta heidät onnistuttiin kuitenkin korvaamaan pian.
Pinnacle Studio
Pinnacle Studio on videonmuokkausohjelma. Ohjelman valmistaja Pinnacle Systems myy muitakin kuvankäsittelyyn ja musiikkieditointiin tarkoitettuja ohjelmistoja. Pinnacle Studio on laaja ohjelmisto, joka tarjoaa editointiin monia työkaluja. Sillä voi muokata myös HD- ja 3D-videoita.
Ohjelmisto on aikaisemmin ollut suurempien yritysten (Avid ja Corel) omistuksessa.
Afro Nokoko
Afro Nokoko oli vuonna 1987 perustettu Suomessa toiminut ghanalais-suomalainen highlife-musiikkia soittava yhtye. Se hajosi vuonna 2003, kun sen laulaja George Kings joutui vankilaan levitettyään HI-virusta useisiin naisiin Helsingissä ja Espoossa.
Oidipuskompleksi
Oidipuskompleksi on Sigmund Freudin psykoanalyyttisen teorian mukaan 3–6-vuotiaan lapsen psykoseksuaalinen kehitysvaihe, jossa tämä tuntee vetoa toista sukupuolta olevaan vanhempaansa. Kaksivuotiaana lapsi jo havaitsee sukupuoliset erot mutta ei vielä välitä niistä. Kolmivuotias lapsi kuitenkin alkaa kiinnostua sukupuoliasioista ja havaitsee vanhempiensa välillä jotakin, mistä hän jää ulkopuolelle. Raivo, kateus ja mustasukkaisuus ovat tavallisia tunnereaktioita tässä vaiheessa. Lapsi olettaa menevänsä toista sukupuolta olevan vanhempansa kanssa naimisiin ja pyrkii vanhempien väliin. Hän yrittää voittaa toisen vanhempansa toivoen toisen katoavan.
Lapsi saattaa ilmaista ajatuksensa hyvinkin suorasukaisesti. Vanhempien liian ankara suhtautuminen tähän kilpailuun ja toisaalta liiallinen periksi antaminen voivat häiritä kehitystä. Lapsen on myös nähtävä vanhempiensa hellyydenosoituksia, jotta hän myöhemmin tunnistaisi nämä ominaisuudet myös itsessään.
Oidipuskompleksi on sekä lapsen seksuaali-identiteetin että sukupuoli-identiteetin perusta. Se voi vaikuttaa siihen, kumpaan sukupuoleen lapsi suuntautuu ja millaisena seksuaalisena olentona hän itsensä kokee.
Viisivuotiaana lapsi tajuaa, ettei voi saada toista vanhempaansa ja samaistuu samaa sukupuolta olevaan vanhempaansa.
Tyttöjen oidipuskompleksia kutsutaan joskus elektrakompleksiksi.
Oidipuskompleksia, kuten psykoanalyysin teorioita yleisestikin, on voimakkaasti kritisoitu todisteiden puuttumisesta. Psykoanalyyttiset näkemykset perustuvat potilastapauksiin ja introspektioon, jolloin niiden yleistettävyys on heikkoa.
Itse asiassa päinvastainen näkemys siitä, että ihmisellä olisi biologisen evoluution tuottama vaisto, jonka tarkoituksena on estää sisäsiittoisuutta ja insestiä, on saanut enemmän empiiristä todistusaineistoa (ks. esimerkiksi Westermarck-efekti). Freudia itseään ei hoitanut hänen varhaislapsuudessaan hänen oma äitinsä vaan imettäjä, joten hän ei oletettavasti koskaan leimaantunut äitiinsä ja näin saattoi kokea äitiään kohtaan seksuaalisia tuntemuksia.
Turkulaiset tutkijat Markus J. Rantala ja Urszula Marcinkowska väittivät 2010-luvun alussa, että kaikki tuoreet julkaisut, joiden on väitetty tukevan Freudin Oidipus-teoriaa, ovat huijauksia tai koeasetelmaltaan puutteellisia.
Vapaapotku
Vapaapotku on jalkapallon rangaistuskäytäntö, joka suoritetaan, kun pelaaja ”rikkoo” toisen joukkueen pelaajaa. Erotuomari antaa ”rikotun” pelaajan joukkueelle vapaapotkun vastustajan maalia kohti, ilman että vastustaja puuttuu siihen. Potku on suoritettava paikaltaan eli palloa ei saa lähteä kuljettamaan. Tilanteesta riippuen vapaapotku määrätään joko suoraksi tai epäsuoraksi. Suorasta vapaapotkusta saa tehdä maalin, mutta epäsuora vapaapotku tulee syöttää. Myös poikkeuksia voi löytyä.
Arkangeli
Arkangeli (, aikaisemmin myös suom. "Vienankaupunki") on Pohjois-Venäjällä Vienanmeren kaakkoisnurkassa Vienanjoen suistossa sijaitseva kaupunki, jossa asuu noin 350 000 henkilöä.
Arkangeli on samannimisen Arkangelin alueen eli "oblastin" pääkaupunki ja teollinen keskus ja myös kulttuurihistoriallinen Pomorjen alueen keskus.
Tsaari Iivana IV Julma antoi englantilaisille vuonna 1555 oikeuden harjoittaa kauppaa alueella. Hän perusti 1584 jokisuistoon kaupungin nimeltä "Novaja Holmogory", "Uusi Holmgård", joka sittemmin nimettiin läheisen luostarin mukaan Arkangeliksi, arkkienkeli Mikaelin kaupungiksi. Ennen Pietarin perustamista pääkaupungiksi ja Venäjän läntiseksi kauppasatamaksi 1703 tuli Arkangeliin jopa 126 laivaa vuodessa, mikä oli tuohon aikaan suuri määrä. Arkangeli oli tuolloin Venäjän ainoa satamakaupunki, ja sielläkin satama oli vuosittain jäässä noin kuuden kuukauden ajan. Tsaari Pietari Suuri perusti alueelle telakan.
Venäjän sisällissodan aikana brittiläiset ja ranskalaiset joukot järjestivät Arkangelin alueella nk. Pohjois-Venäjän intervention.
Kaupungin tsaarinaikainen uskonnollisperäinen nimi jätettiin entiselleen myös kommunistivallan aikana.
Vienanjoen suussa sijainnut Arkangeli eli Vienankaupunki oli 1800-luvulla Arkangelin kuvernementin eli Vienan läänin pääkaupunki; lääni kattoi Venäjän pohjoisimmat osat Suomen rajalta Vienan Karjalasta Uralille asti.
Oheinen taulukko kuvaa Arkangelin kaupungin väkiluvun kehitystä. Vuoden 1840 arvo on Venäjän imperiumin kaupunkitilastosta, eikä ole varsinaisen väestönlaskennan arvo. Ensimmäinen koko Venäjän kattanut väestönlaskenta tehtiin vuonna 1897, jolloin Arkangeli oli Arkangelin kuvernementin hallintokeskus.
Arkangelista on rautatieyhteys etelään Vologdan kautta, ympärivuotisesti auki pidettävä Arkangelin satama, lentokenttä, puunjalostusteollisuutta ja kalastusta. Seudun maaperässä on timantteja, öljyä ja bauksiittia.
Arkangelissa on puunjalostusteollisuutta, mm. Solombalskin selluloosatehdas ja läheiseen Novodvinskin kaupunkiin on ennen toista maailmansotaa perustettu kartonkitehdas, joka palkittiin puunjalostustehtaiden suuren isänmaallisen sodan parhaana punaisella lipulla.
Kaupungin korkeakoulut ovat yhdistyneet Pohjoiseksi federaatioyliopistoksi. Yliopistotasoista koulutusta tarjotaan tekniikan, lääketieteen ja Pomorjen kulttuurin aloilta. Ilmastoltaan Arkangelin alue on Golfvirran vaikutuksesta Oulun seudun kaltaista karjatalousaluetta.
Tiedemies Mihail Lomonosov ja kirjailija Fjodor Abramov ovat syntyisin Arkangelin seudulta.
Venäjän kansallispeli jääpallo on Arkangelissa hyvin suosittua, ja kaupunki on isännöinyt kaksi kertaa jääpallon mm-kilpailuja. Kaupungin jääpalloseura Vodnik voitti Venäjän mestaruuden yhdeksän kertaa vuosien 1996 ja 2005 välillä.
Arkangelin ystävyyskaupunkeja ovat Emden, Słupsk, Vuoreija (Vardö), Kiiruna, Oulu, Pireus, Mulhouse ja Oregonin Portland.
Pomorit
Pomorit, myös "pomortsit" () on vanha venäläinen kansanryhmä Vienanmeren ympäristössä. Asukkaita tiedetään tulleen jo 800-luvulla Novgorodista ja venäjänkielisestä Itä-Euroopasta. Pomoreilla on oma erityinen kansallistunteensa, joskaan he eivät kiellä venäläisyyttäänkään. Kieltä pidetään venäjän murteena. Alueen tärkein kaupunki on Arkangeli, mutta pomoreita asuu myös Belomorskin seudulla Karjalan tasavallassa sekä Kuolan niemimaan Kantalahden ja Turjan (Terin) piireissä, jota myös Turjanrannaksi kutsutaan, erityisesti Umba- ja Varzugajokien suistoissa.
Pomoreilla, turjansaamelaisilla ja vienankarjalaisilla on ollut perinteisesti hyvät välit keskenään. Myös Norjassa on asunut pomoreita. ja Norjan pohjoisosien itäosissa puhuttiin niin sanottua "russenorskin" kieltä, joka oli sekoitus norjaa ja venäjää. Vastaavasti Kuolan niemimaalla on elänyt norjalaisia. Stalinin etniset puhdistukset sekä toinen maailmansota Muurmannin radan puolustuksineen olivat pomorien asuinalueen alueen väestölle raskasta aikaa.
Pomoreilla on omintakeinen lauluperinteensä. Turjan piirin keskuksessa Umbassa pidetään kolmen vuoden välein kansainvälinen folklorefestivaali, viimeksi kesäkuussa 2005.
Yhdystie
Yhdystiet () ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka eivät ole valta-, kanta- tai seututeitä. Joskus yhdysteistä käytetään myös nimitystä "muu yleinen tie". Yhdystiet palvelevat paikallista liikennettä. Niiden liikenteellinen merkitys on yleensä pieni, joskin Suomessa on myös hyvinkin vilkasliikenteisiä yhdysteitä. Yhdysteille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 1000–9999, jotka voidaan merkitä valkoisin numeroin siniselle pohjalle. Aina yhdysteiden numeroita ei kuitenkaan merkitä tieopasteisiin.
Vuoden 2006 alussa voimaan tulleen uuden maantielain mukaan myös entiset paikallistiet (numerot 11000–19999) ovat nykyisin yhdysteitä. Käytännössä jako yhdysteihin ja paikallisteihin on monissa yhteyksissä kuitenkin vielä käytössä. Entisten paikallisteiden numerot ovat pelkästään hallinnollisia eikä niitä merkitä opasteisiin.
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat yhdysteitä.
Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 51 133 kilometriä yhdysteitä, joista noin 9 prosenttia oli kestopäällysteisiä, noin 39 prosenttia kevytpäällysteisiä ja noin 52 prosenttia sorateitä.
Näiden teiden numerot merkitään useimmiten maastoon teiden varsille, mutta ei useinkaan opasteisiin.
Nämä ovat entisiä paikallisteitä, eikä niiden numeroita merkitä maastoon.
Charles Babbage
Charles Babbage (26. joulukuuta 1791 – 18. lokakuuta 1871) oli englantilainen matemaatikko ja filosofi. Hän oli ensimmäisiä tieteilijöitä, jotka keksivät ajatuksen ohjelmoitavasta tietokoneesta.
Babbage ei elämänsä aikana saanut yhtään mekaanista tietojenkäsittelykonettaan täysin valmiiksi. Hänen yhteistyökumppaninsa oli Ada Lovelace. Yhdessä he pystyivät keskustelemaan sellaisista tietotekniikan käsitteistä kuin laskentaoperaatio ja muuttuja, jotka olivat todellisuutta vasta toista sataa vuotta myöhemmin.
Ohjelmoitavan laskukoneen idea tuli esille mekaanisessa differenssikoneessa. Babbage oli aikaisemmin matkustanut Ranskaan ja tavannut Gaspard de Pronyn, joka oli Ranskan suuren vallankumouksen seurauksena organisoinut trigonometristen taulukoiden uusiksi laskemista, kun tarkoituksena oli ottaa käyttöön suorakulmaksi 100-jakoinen asteitus. De Prony oli jakanut laskennan yksinkertaisiin osatehtäviin ja vei urakan läpi kuudessa vuodessa 80 laskijan voimin. Babbage sai tärkeitä vaikutteita de Pronylta. Babbage laati suunnitelman mekaanisesta laskukoneesta logaritmitaulukoiden laskemiseksi ja onnistui saamaan sille rahoituksen Ison-Britannian valtiolta 1823. Babbage ei koskaan saanut valmiiksi differenssikonetta, kun hän keskittyi analyyttiseksi koneeksi kutsutun ohjelmoitavan koneen kehittämiseen. Hallitus lakkasi rahoittamasta koneen rakentamista vuonna 1832, jolloin valmiina oli osakokonaisuuksia koneen toiminnan esittelemiseksi.
Babbage keksi reikäkorttien avulla kaksi ohjelmoitavan tietokoneen periaatetta, reikäkorttien sisällön määräämän suoritusjärjestyksen eli pakotetun hypyn sekä ehdollisen hypyn. Babbagen keksintö avasi automaatiolle rajattomien toimintamahdollisuuksien maailman. Babbagen poika Henry Babbage rakensi tietokoneen keskusyksikön osajärjestelmän, joka toimi kuten oli suunniteltu. Tämä laite lahjoitettiin Harvardin yliopistolle 1886. Yli puoli vuosisataa myöhemmin sen löysi Howard Aiken. Aiken paneutui Babbagen julkaisuihin ja oivalsi, että uusilla sähköisillä ratkaisuilla Babbagen ideat voidaan toteuttaa. Aiken meni keskustelemaan ideoistaan IBM:n pääjohtajan Thomas J. Watsonin kanssa. IBM:stä tuli 1950-luvulla johtava tietokoneiden valmistaja.
1850-luvulla Ruotsissa rakennettiin useita versioita Babbagen periaatteella toimivista koneista, joista yksi toimitettiin 1859 Englannin väestörekisterikeskukselle. Monimutkaiset mekaaniset laitteet olivat kuitenkin lian herkkiä rikkoutumaan eivätkä siten olleet käyttökelpoisia. Differenssikone 2 rakennettiin alkuperäisten piirustusten perusteella vuonna 1991 ja todettiin täydellisesti toimivaksi.
Vuonna 1854 Babbage kehitti tilastollisen menetelmän, jolla sai murrettua Vigenére-salauksen. Tätä ei kuitenkaan julkaistu, joten Britannia saattoi avata salattuja viestejä Krimin sodassa. Tämän vuoksi kunnia keksinnöstä meni preussilaiselle upseerille Friedrich Kasiskille vuonna 1863. Babbage oli Royal Societyn jäsen.
Tätä nykyä Charles Babbage tunnetaan ”tietokonelaskennan isänä”. Hän keksi myös nopeusmittarin sekä karja-auran veturiin.
Pyreneiden niemimaa
Pyreneiden niemimaa eli Iberian niemimaa (espanjaksi ja portugaliksi "Península Ibérica") sijaitsee Lounais-Euroopassa. Sitä rajoittaa etelässä ja idässä Välimeri, pohjoisessa ja lännessä Atlantin valtameri. Pyreneiden vuoristo yhdistää niemimaan muuhun Eurooppaan (Ranskan kautta) ja 14 kilometriä leveä Gibraltarinsalmi erottaa sen Afrikasta.
Niemimaa käsittää Espanjan, Portugalin ja Andorran valtiot sekä Britannialle kuuluvan Gibraltarin. Niemimaasta valtaosa kuuluu Espanjalle; Portugali on sen länsiosassa, Andorran kääpiövaltio Pyreneillä ja Gibraltar eteläkärjen tuntumassa.
Patria Aviation
Patria Aviation on Patria-konsernin yksikkö, joka tuottaa sotilas- ja siviili-ilmailun asiakkailleen lentokaluston huoltoa sekä lentokoulutusta.
Sotilaslentokoulutuksessa Aviation vastaa alkeislentokoulutuksesta Suomen ilma- ja maavoimien sekä rajavartioston tarpeisiin. Siviililentokoulutuksen asiakkaina on lentoyhtiöitä, lentokouluja ja yksityisiä oppilaita. Päätuotteena on liikennelentäjäkoulutus.
Nykyisin lentokoneiden osavalmistusta tekee Patria Aerostructures (AST). Se valmistaa Jämsän Hallissa komposiittimateriaalista mm. spoilereita Airbus A380-lentokoneeseen ja siipien muotolevyjä Airbus A320-koneisiin. Yhteistyö Airbusin kanssa alkoi vuonna 2001.
Aiempaa osatuotantoa on mm. Embraer (Embraer 145:n keski- ja perärungot) ja Saab-lentokoneisiin. Yhtiö kokoonpanee myös NH90-helikoptereiden perärungot ja laskutelineiden muotosuojat.
Joulukuussa 2005 yhtiö ilmoitti, että se on valittu suunnittelemaan ja valmistamaan sotilaallisen Airbus A400M-kuljetuskoneen sivuvakaajan kärkiosat. Sopimuksen arvo on noin 60 miljoonaa euroa, kun koneen käyttö Euroopan asevoimissa alkaa vuonna 2012. Patrian suunnittelupanos on noin 30 suunnittelijan työ (30 htv?) vuosina 2006-2012.
Vaikeuksiin pitkittyneiden toimitusaikojensa vuoksi ajautunut Airbus pyrkii vuoden 2006 lopusta alkaen vähentämään alihankkijoidensa määrää 3 000:sta 500:een.
Patria Aviation huolehtii pääasiassa Ilmavoimien lentokaluston elinkaaren tuesta, joka sisältää I- ja D-tason huollot, korjaukset ja modifikaatiot rungolle, moottoreille, järjestelmille ja avioniikalle. Joulukuussa 2006 Ilmavoimat tilasivat Patrialta 30 Hawk-harjoitushävittäjän modernisoinnin. Työ tapahtuu vuosina 2007-2010. Sen arvo on 20 miljoonaa euroa.
Yhtiön Helicopters-yksikkö Arlandassa on keskittynyt helikoptereiden huoltoon ja sillä on valtuutetun huoltokorjaamon asema Agustan, Bellin ja Eurocopterin kalustolle. Suomen ja Ruotsin NH90-kuljetuskoptereiden kokoonpanolinja Jämsän Hallissa auttaa yhtiötä konetyypin huoltokyvyn hankinnassa.
Yhtiö tekee myös tutkimus- ja kehitystyötä UAV-aluksiin eli miehittämättömiin pieniin lentokoneisiin.
Vuoden 2003 lopulla Malmin lentoasemalla toimiva Pilot Factory -lentokoulu siirtyi puoliksi Patrian omistukseen ja myöhemmin kokonaan. 27. heinäkuuta 2005 Suomen Ilmavoimat ilmoitti, että Patria Aviation ottaa hoitaakseen Ilmavoimien lentäjien peruskoulutuksen ja myös alkeiskoulukoneiden, Vinkojen, ylläpidon. 5-vuotinen sopimus on 25 miljoonan euron arvoinen. Syyskuussa 2005 koulutus siirtyi Ilmasotakouluun Tikkakoskelle.
Pyreneet
Pyreneet (, ) on poimuvuoristo Lounais-Euroopassa Espanjan ja Ranskan rajaseudulla. Biskajanlahdelta Cabo Creusiin Välimeren Lioninlahdelle ulottuvan vuorijonon pituus on 435 kilometriä, leveys 80–140 kilometriä ja korkein kohta Aneto, 3 404 metriä. Pohjoisessa Pyreneet erottaa Massif Centralista kapeahko laakso, jossa kulkee Canal du Midi. Etelässä Ebron laakso erottaa Pyreneet Espanjan keskiosan vuorista. Koko Andorran ruhtinaskunta sijaitsee Pyreneillä.
Suurin Pyreneiltä alkava joki on Garonne, joka virtaa sieltä pohjoiseen Ranskan alueella ja laskee Biskajanlahteen. Suurelta osaltaan vuoristo on vedenjakajana Garonnen ja Ebron välillä, ja Ranskan ja Espanjan välinen raja kulkee enimmäkseen lähellä vedenjakajaa.
Pyreneiden alue on toiminut myös kulttuurisena vedenjakajana vuosisatojen ajan. Kun suuret valtiot ovat kiistelleet aluejaosta niiden juurilla, vuoriston taskuissa olot ovat saattaneet säilyä muuttumattomina. Nykyiset valtionrajat alueelle määritettiin vuonna 1659. Pyreneiden mukaan on saanut nimensä myös Pyreneiden niemimaa, jonka rajalla vuoristo sijaitsee.Korkeammalla varjoissa lumi säilyy yli kesän. Pyreneiden kolmanneksi korkein huippu, Monte Perdido, on kansallispuisto.
Espanjan puolella Pyreneet ulottuvat lännestä Biskajanlahdelta itään Välimerelle, kolmelle itsehallintoalueelle seuraavasti:Ranskan puolella Pyreneet ulottuvat kolmelle hallintoalueelle ("région") ja kuuden departementin alueelle, jotka ovat lännestä itään:
Pyreneiden poikki kulkee muutamia Eurooppateitä. Pyreneet voi myös sivuuttaa lännestä E80-tietä ja idästä E15-tietä pitkin. Aragoniasta E7-tie alittaa Pyreneet Somportin tunnelia pitkin. Katalonian Barcelonasta Orléansiin kulkee E9, joka ylittää Pyreneet Puigcerdan ja Pamiersin välisellä tieosuudella. Vaihtoehtoisesti Pyreneet voi ylittää esim. Somportista Sallent de Gállegon kautta tai Bielsan ja Aragounetin kautta. Kataloniasta pääsee Ranskaan Vielhan ja St Béatin kautta, Andorran kautta, Puigcerdàn ja Bourg-Madamen kautta tai Coll d'Aresin kautta.
Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitti tie on kävelyreitti, joka ylittää Pyreneet ja päättyy Galician pääkaupunkiin Santiago de Compostelaan.
Tältä vuorijonolta löytyy suuria kunnostettuja vapaa-ajan alueita, sen tarjotessa suuret mahdollisuudet kauneutensa ja ilmastonsa vuoksi. Suurimman alan vievät hiihtokeskusten rakennelmat, jotka ovat perusteellisesti muuttaneet maankäyttöä korkealla vuoristossa. Seuraavassa listataan Pyreneiden hiihtokeskukset:
Espanjan puolella
Andorrassa
Ordino Arcalis, Pal Arinsal, Pas de la Casa-Grau Roig, Soldeu el Tarter, La Rabassa
Ranskan puolella
La Pierre-st Martín, Artouste, Gourette, Luz Ardiden, Cauterets, Hautacam, Bareges, Gavarnie-Gèdre, La Mongie, Piau Engaly, Saint-Lary-Soulan, Val Louron, Peyragudes, Luchon Superbagneres, Porte Puimorens, Ax-les-Thermes, Font-Romeu, Les Angles, Puyvalador, Formiguères, Puigmal 2600, Cambré d´Aze, Guzet, Les Mont d´Olmes, Ascou-Pailheres, Mijanes-Donezan
Pyreneiden vuoriston juurella viljellään viiniä seuraavilla virallisen alkuperänimityksen omaavilla alueilla:
Fritz von Opel
Fritz Adam Hermann von Opel (4. toukokuuta 1889 Rüsselsheim, Saksa – 8. huhtikuuta 1971, Samedan, Sveitsi) oli Wilhelm von Opelin ainoa lapsi. Hän oli Adam Opelin, Opel-yhtiön perustajan, pojanpoika. Hänet muistetaan rakettiautokokeiluistaan, joista hän sai nimen "Raketti-Fritz".
Opel opiskeli Darmstadtin teknillisessä yliopistossa ja taisteli vapaaehtoisena ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen hän alkoi työskennellä perheyrityksessä. Hänestä tuli Opelin testausjohtaja, ja hän oli vastuussa yhtiön viestinnästä.
Itävaltalainen rakettitutkija Max Valier kysyi 1927 von Opelilta tukea rakettimoottoritutkimukselle. Kilpa-ajoharrastaja Von Opel ymmärsi rakettitekniikan mahdollisuudet ja niiden mainosarvon. Opelin Rüsselsheimin-tehdas alkoi tutkia propulsiota, ja apuna käytettiin Friedrich Sanderia, joka oli valmistanut jo raketteja meripelastustehtäviä varten.
Opelin radalla Rüsselsheimissa 11. huhtikuuta 1928 RAK 1-rakettiautoa testattiin ensimmäisen kerran julkisesti. Se saavutti kahdeksassa sekunnissa 100 km/h nopeuden. RAK 2 -version testiradaksi von Opel valitsi AVUS-radan, jossa pystyi ajamaan huomattavasti Opelin omaa rataa nopeampaa. Hän ajoi itse RAK 2 -rakettiautoa 23. toukokuuta. Auton nopeus oli arviolta 238 km/h, ja se saavutti nopeuden 24 kiinteäajoaineraketin avulla.
Von Opel ja Sander pyrkivät luomaan myös rakettimoottorisen lentokoneen. He liittoutuivat Julius Hatryn kanssa. He tekivät ensimmäisen koelentoyrityksen 10. syyskuussa 1929, mutta kone ei noussut ilmaan ja paloi. Von Opelin ohjeistama toinen kone nousi kuitenkin vielä samana päivänä noin 1–2 metrin korkeuteen ilmaan ja lensi sillä noin 1 400 metriä. Suuren yleisön edessä von Opel lensi 30. syyskuuta koneen parennetulla versiolla, jossa oli 16 rakettia antamassa voimaa. Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen 11 toimivalla raketilla von Opel lensi noin 80 sekunnin ajan 25 metrin korkeudella maanpinnasta. Koneen nopeus oli arviolta 150 km/h.
General Motors osti Opelin vuonna 1929. Von Opel oli tuolloin yrityksen osakkaana. Hän jätti yrityksen, kun GM oli hankkinut Opelin omistukseensa. Hän lähti Saksasta Sveitsin kautta ulkomaille. Hän saapui vuonna 1940 Yhdysvaltoihin Liechtensteinin passilla. Yhdysvalloissa häntä pidettiin toisen maailmansodan ajan internointileirillä.
Sodan jälkeen von Opel palasi Eurooppaan ja eli viimeiset vuotensa St. Moritzissa ja Ranskan Rivieralla.
Hipparkhos
Hipparkhos Nikealainen (, n 190 eaa. – n. 127 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka vaikutti Rodoksella. Hän teki suuria muutoksia tähtitieteen kehitykseen matemaattisena tieteenä ja trigonometrian perusteisiin. Vaikka Hipparkhosta pidetään yleisesti yhtenä antiikin suurimmista tieteilijöistä, hänen elämästään tiedetään vain vähän. Suurin osa tiedoista perustuu toisen käden tietoihin, erityisesti Ptolemaioksen 100-luvulla tekemään kirjaan.
Hipparkhos teki tähtitieteellisiä havaintoja Ptolemaioksen mukaan vuosien 147 eaa. ja 127 eaa. välillä, kuitenkin mahdollisesti myös jo sitä aikaisemmin. Hänen tärkein tähtitieteellinen teoksensa käsitteli Auringon ja Kuun kiertoratoja, niiden kokoja ja etäisyyttä maasta sekä tutkimuksen pimennyksistä. Esimerkiksi myöhempi Johannes Keplerin aurinkokuntamalli perustuu Hipparkhoksen työhön. Hipparkhos teki tutkimuksia myös päiväntasausten ajankohdista ja vuoden pituudesta.
Hipparkhos pystyi määrittämään vuoden pituuden 365 1/4 päiväksi perustuen Aristarkhoksen 145 vuotta aiempaan havaintoon.
Plinius vanhemman mukaan Hipparkhos teki myös tähtiluettelon, jossa on niiden nimet ja omien mittaustensa mukaiset sijannit. Suorat todisteet luettelosta ovat kuitenkin heikot eikä sen sisältämien tähtien määrästä tai sijaintitietojen muodosta ole selvyyttä.
Robert Russell Newton on 1977 esittänyt että Ptolemaios kopioi Hipparkhoksen tähtitaulukot ja on vain muuttanut niiden koordinaatit. Niistä puuttuu useita tähtiä joita ei ole kyetty havaitsemaan Rodokselta.
Hipparkhos (tyranni)
Hipparkhos, Peisistratoksen poika, oli veljensä Hippiaksen (kuoli vuoden 490 eaa. jälkeen) kera Ateenan hallitsija vuodesta 527 eaa. Hipparkhos murhattiin 514 eaa. ja Hippias karkotettiin 510 eaa.
Herodotoksen ja Thukydideen mukaan Hipparkhoksen murhaajat Tyrannikides, Harmodios ja Aristogeiton toimivat henkilökohtaisista motiiveista. Hipparkhos oli rakastunut Harmodiokseen, joka kuitenkin torjui hänet. Hipparkhos kosti Harmodioksen sisarelle, ja Harmodios ja hänen rakastajansa Aristogeiton puolestaan kostoksi murhasivat Hipparkhoksen.
Saab 91 Safir
Saab 91 Safir on Saabin lentokonetehtaan yksimoottorinen potkurikone, jonka ensilento tapahtui 20. marraskuuta 1945.
Koneen suunnitteli Anders Johan Andersson, joka oli toiminut Bückerin tehtailla Natsi-Saksassa 1930-luvulla ja suunnitellut siellä mm. Bücker Bü 181 Bestmann-koulukoneen, jonka piirteet on Safirissa selvästi nähtävissä.
Kaikkiaan Safireita valmistettiin 323 kappaletta viitenä eri versiona (A, B, B-2, C ja D). Safiria käyttivät Ruotsin, Norjan, Suomen, Itävallan, Tunisian ja Etiopian ilmavoimat koulukoneena. Japanin ilmavoimat käyttivät Safireitaan koelentokoneena.Saab 91D Safir oli Suomen ilmavoimien alkeiskoulukone 1960-luvun alusta 1980-luvun alkuun. Kolme Safiria siirrettiin Rajavartiolaitokselle, jossa niitä käytettiin vuodet 1982 - 85 helikopterien suunnistajien koulutukseen. Koneen lempinimi oli "Sähvä".
Koneet ovat 3-4 paikkaisia.
91D-version moottori oli Lycoming O-360-A1A, joka tuottaa 180 hv.
Kone on aseistamaton.
Digimon Zero Two
Digimon Zero Two (tunnettu myös nimillä Digimon Adventure 02 tai Digimon 02) on toinen Digimon-animesarja. Se esitettiin Japanin ulkopuolella sarjan Digimon: Digital Monsters toisena tuotantokautena.
Kolme vuotta myöhemmin ensimmäisen kauden "Valitut Lapset" eivät enää mene niin usein Digimaailmaan, vaan he keskittyvät enemmän harrastuksiin ja koulunkäyntiin. Poikkeuksina ovat joukon kuopukset Takeru ja Hikari, jotka ovat nyt samanikäisiä kuin muut alkuperäiset lapset olivat kolme vuotta sitten. Alkuperäisten Valittujen Lasten tilalle tulee Hikarin ja Takerun lisäksi kolme uutta lasta Digimoneineen tekemään töitä Digimaailman pelastamiseksi, jota hallitsee pahamaineinen Digimonkeisari, joka lopulta muuttuu hyväksi ja liittyy lasten joukkoon Digimon-kumppaninsa kanssa. Vaan uusi uhka nostaa jo päätään, kun Archnemon ja Mummymon alkavat kylvätä kauhua Digimaailmassa. Seuraavaksi valitut kohtaavat omassa maailmassaan Yukio Oikawan nimisen miehen, joka lapsesta asti on halunnut digimaailmaan. Vanhojen valittujen Digimonien onnistuu lopulta saada Ultimate- ja Mega-muotonsa takaisin. Todellinen vihollinen paljastuu lopulta kolmanneksi viimeisessä jaksossa ja se on Vamdemon, joka ykköskaudelta oli VenomVandemon-muotonsa tuhoutumisen jälkeen selvinnyt datana Oikawan sisällä, ja hän palaa BelialVamdemonina. Vandemon saadaan kuitenkin lopulta tuhottua kaikkien valittujen lasten avulla. Mukana on Toivon, Valon ja itäisen alueen vartija Qinglongmon.Kaikki Valitut lapset omistavat tunnustensa mukaiset Digi-Eggit, paitsi Ken. Lisäksi Daisuke sai käyttöönsä parin jakson ajaksi kultaisen Ihmeiden Digi-Eggin, jonka avulla V-mon kultahaarniskoitui Magnamoniksi.Huom! Tuotantotalo Werne jälkiäänitti suomeksi vain jaksot 1–26.
Suomenkielisen version käännöksen ja ohjauksen teki Teuvo Matala.
Valmet L-70 Vinka
Valmet L-70 Vinka on ollut Suomen Ilmavoimien alkeiskoulukone vuodesta 1980 lähtien. Vinkan korvaus uudemmilla koneilla on ajankohtainen vuosina 2015–2017.
1960-luvun lopulla Suomen Ilmavoimat alkoi pohtia Saab 91D Safir -koulukoneiden korvaamista. Kauppa- ja teollisuusministeriö perusti 15. syyskuuta 1970 Suomen ilmailuteollisuuden eheyttämistä varten Ilmailuteollisuuden Kehitysohjelman (IKO). Sen johtoon tuli DI Elias Järvineva. IKO:n pääpaino oli nimenomaan LEKO-70-koulukoneen kehittämisessä. Täten Elias Järvinevasta tuli Vinkan pääsuunnittelija. Valmet Lentokoneteollisuus sai tilauksen rakentaa prototyyppi LEKO-70-koulukoneesta.
Kapteeni Paavo Janhunen lensi LEKO-70:ää ensi kerran 1. heinäkuuta 1975 Kuorevedellä. Toinen koneen koelentäjistä oli insinöörikapteeni Jyrki Laukkanen. Testiohjelman jälkeen Ilmavoimat tilasi 30 konetta, joiden nimeksi tuli Valmet L-70 Vinka. Eduskunta hyväksyi rahoituksen 30 koneen tilaamiseen vuonna 1976. Ensimmäinen sarjavalmisteinen Vinka-lentokone nousi lentoon 29. joulukuuta 1979.
Vinka tuli Ilmavoimien käyttöön vuonna 1980. Pääosa Vinka-koneista toimi Kauhavalla vuoden 2005 loppuun asti asevelvollisten lentäjien ja kadettien koulutuksessa. Sen jälkeen Vinkat toteuttavat samaa tehtävää Jyväskylässä, mutta lennonopettajat tulevat Patria Aviation -yhtiöstä.
Koneesta kehitettiin vientiversio, josta rakennettiin yksi prototyyppi. Tämän tunnus oli Valmet L-70 Miltrainer (siviilirekisterissä tunnus OH-VAA). Vientikauppoja ei syntynyt. 1980-luvulla kehitettiin potkuriturbiinilla varustettu "Turbo-Vinka", josta kehittyi lopulta myös ulkomaille myyty Valmet L-90 Redigo.
Galba
Servius Sulpicius Galba Augustus (synt. "Servius Sulpicius Galba", myöh. "Lucius Livius Ocella Sulpicius Galba", yleisesti Galba) (24. joulukuuta 3 eaa. – 15. tammikuuta 69) oli Rooman keisari, joka hallitsi 8. kesäkuuta 68 – 15. tammikuuta 69. Hän oli niin kutsutun neljän keisarin vuoden ensimmäinen keisari.
Galba oli konsulina vuonna 33, hänet tunnettiin ankarista otteistaan. 30-luvun lopulla hän toimi Ylä-Germanian maaherrana, 40-luvulla African provinssin maaherrana. 50-luvulla hän vetäytyi julkisuudesta, mutta vaikuttaa odottaneen jotakin erikoista tapahtuvan päätellen siitä, että hänellä oli aina matkustaessaan miljoonan sestertiuksen arvosta kultaa mukanaan. Vuonna 61 hänestä tuli Hispania Tarraconensiksen maaherra. Hän oli Neroa vastaan suunnatun Julius Vindexin johtaman vallankumouksen alkaessa vuonna 69 Hispaniassa. Hänet pyydettiin keisariksi päivää ennen Neron kuolemaa.
Galba tuli keisariksi yli 70-vuotiaana. Roomaan saapumisen jälkeen Galba osoittautui kitsaaksi ja ankaraksi. Tacitus kertoo pretoriaanikaartin vaatineen rahalahjoitusta, joka Galban nimissä oli aiemmin annettu. Galban vastaus oli: "En osta joukkojani, vaan värvään ne." Hän mitätöi kaikki Neron antamat lahjoitukset ja vaati niistä yhdeksän kymmenesosaa takaisin. Ylimielisyys sotilaita kohtaan oli vakava virhe. Ylä- ja Ala-Germanian legioonat nousivat tammikuun alussa kapinaan häntä vastaan julistaen Aulus Vitelliuksen uudeksi keisariksi. Legioonat luopuivat hänestä ja pretoriaanikaarti surmasi hänet. Otho, joka oli suunnitellut vallankaappauksen, nostettiin keisariksi.
Ancylusjärvi
Ancylusjärvi oli nykyistä Itämerta edeltänyt järvivaihe Itämeren altaassa noin 8 900–7 200 eaa. Vaihe on nimetty tuon ajan kerrostumista runsaasti löytyneen Ancylus fluviatilis -kotilon mukaan.
Ancylusjärvi syntyi, kun jäätikön sulaessa sen alta vapautunut maanpinta kohotessaan sulki Yoldiameren Atlanttiin yhdistäneen Närkensalmen, joka sijaitsi Keski-Ruotsissa Vänernin ja Vätternin tienoilla. Aluksi Ancylusjärven laskujoki, Sveajoki, sijaitsi samalla kohdalla. Kun jääkauden jälkeinen maankohoaminen oli suurempi pohjoisessa kuin etelässä, järvi kallistui vähitellen etelään, minkä seurauksena laskujoki siirtyi nykyisen Juutinrauman ja Ison-Beltin kohdalle. Kun jäätiköt vähitellen sulivat myös Fennoskandian pohjoisosista sekä Pohjois-Amerikasta, Atlantin pinta nousi ja Ancylusjärven laskujoen paikalle syntyivät nykyiset Tanskan salmet. Tällöin Ancylusjärvi muuttui Litorinamereksi. Tätä siirtymää noin 9 000–8 000 vuotta sitten kutsutaan joskus Mastogloiamereksi.
Monet Suomen nykyistä järvistä syntyivät, kun Ancylusjärvestä Ancylusvaiheen loppupuolella kuroutui lahtia irti omiksi järvikseen maan edelleen kohotessa. Entisiä Ancylusjärven lahtia ovat esimerkiksi Saimaa, Oulujärvi, Näsijärvi, Vanajavesi ja Päijänne. Tällöin myös esimerkiksi saimaannorppa jäi erilleen Itämeren altaassa olevasta kantapopulaatiostaan ja alkoi kehittyä itsenäisesti.
Närkensalmen sulkeuduttua jäätiköstä sulava vesi nosti vedenpintaa nopeasti. Ancylustulvan loppuvaiheessa maankohoaminen ja merenpinnan eustaattinen nousu kumosivat toisensa ja rannansiirtyminen oli vähäistä. Tästä on jäänyt Etelä- ja Kaakkois-Suomen maastoon verrattain helposti erottuva muinaisranta, Ancylusraja. Muuramenharjulla Ancylusrajan korkeus on noin 123 metriä merenpinnasta, Helsingin Jakomäessä noin 60 metriä merenpinnasta.
Ilmasto lämpeni ancylusjärvivaiheen alussa nopeasti kylmästä preboreaalisesta suunnilleen nykyisen lämpöiseen tai hieman nykyistä kylmempään boreaaliseen ilmastoon. Kauden alussa aiemmin vaivaiskoivuiksi jääneet koivikot vankistuivat, mutta ilmankosteuden ja lämpötilan kasvaessa männyt syrjäyttivät koivun valtapuuna. Aivan vaiheen loppupuolella lauhkean ilmanalan jalava ja pähkinäpensas ilmestyivät Etelä-Suomeen.
Ancylusjärvivaiheen ajalta ovat myös löytyneet ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Suomessa.
Yoldiameri
Yoldiameri (ääntyy Joldiameri) oli nykyisen Itämeren varhaisvaihe, joka syntyi noin 11 600 vuotta sitten, kun Baltian jääjärvi yhdistyi Atlanttiin Keski-Ruotsin poikki syntyneen salmen kautta jäätikön vetäytyessä alueelta pohjoiseen. Yoldiameri on saanut nimensä tuon ajan kerrostumista Keski-Ruotsissa löydetyn kylmän suolaisen veden yoldiasimpukan ("Portlandia arctica", aiemmin "Yoldia arctica") mukaan.
Yoldiavaiheen alussa laaja mannerjäätikkö peitti vielä Suomea. Jäätikön raja oli alussa Etelä-Suomessa salpausselkävyöhykkeessä. Kolmas Salpausselkä ja Sisä-Suomen reunamoreenit syntyivät Itämeren Yoldiavaiheessa.
Yoldiameren syntyessä Baltian jääjärven pinta laski äkkiä noin 25 metriä. Atlanttiin yhdistävä salmi oli nykyisessä Närken maakunnassa Ruotsin nykyisten suurten järvien seuduilla, Billingenin vuoren pohjoispuolella. Tätä kautta virtasi ensin makeaa vettä valtamereen ja myöhemmin suolaista vettä Yoldiamereen. Suolainen vesi ehti Suomen rannikolle vasta 300 vuotta salmien avautumisen jälkeen. Jään painamana maanpinta Keski-Ruotsissa, samoin kuin Suomessa, oli silloin nykyistä alempana. Vaikka valtameren pintakin oli vielä nykyistä alempana, rantaviivan suhteellinen taso Itämeren pohjoisosissa oli 100–180 metriä nykyistä rantaa korkeammalla. Etelässä maa ei ollut vastaavasti painunut, ja Tanskan salmet olivat kuivilla. Yoldiameren suolapitoisuus väheni Närken salmen kaventuessa ja madaltuessa maankohoamisen takia huomattavan nopeasti; maa kohosi silloin paljon nopeammin kuin nyt. Yoldiameri oli siis alussa makeavetinen, keskivaiheilla murtovettä ja loppuvaiheessa makeavetinen.
Etelä- ja Keski-Suomi olivat laajalti Yoldiameren alla, mutta laajoja maa-alueita nousi vauhdilla merestä, alkujaan saaristoina. Yoldiameren rannan korkeus nykyiseen verrattuna vaihteli merenpinnan yleisen tason (ajan) mukaan ja maankohoamisen (paikan) mukaan. Eteläisellä Itämerellä Yoldian ranta oli 55 metriä nykyistä alempana, Helsingissä 80 metriä ja Laukaassa 160 metriä. Eräs tunnetuimpia säilyneitä Yoldia-meren rantaviivan pätkiä on Nurmijärvellä, entisen Röykän sairaalan alueella. Muinaisranta on suojelualue ja merkitty erikseen. Helsingissä tällainen muinaisranta sijaitsee mm. Jakomäessä Jakomäenkalliolla (60 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella).
Yoldiameren synty noin 11 600 vuotta sitten liittyy kylmän dryaskauden päättymiseen ja samalla jääkauden loppumiseen. Jää vetäytyi nopeasti pohjoiseen, koivu alkoi vallata etelästä alaa ja ihmisiä liikuskella merestä kohonneella Suomen alueella. 10 000 vuotta sitten männyt valtasivat metsät. Yoldiameren vielä melko kylmää preboreaalikautta sanotaan myös varhaiseksi lämpökaudeksi.
Yoldiameri-vaihe päättyi maankohoamisen seurauksena jolloin yhteys valtamereen katkesi ja Itämeri muuttui noin 10 600 vuotta sitten Ancylusjärveksi. Yoldiameren ja Ancylusjärven noin 500 vuotta kestänyttä välivaihetta kutsutaan Echineismereksi.
Baltian jääjärvi
Baltian jääjärvi oli nykyisen Itämeren edeltäjä, joka syntyi noin 14 500 – 11 300 vuotta sitten viimeisen jääkauden mannerjäätikön sulamisvesistä. Baltian jääjärvivaiheen aikana mannerjää peitti miltei koko Suomen, jääjärven puolestaan peittäessä lähinnä Itämeren eteläosia. Lasku-uoma oli Tanskan salmien kohdalla. Salpausselät muodostuivat tuohon aikaan mannerjäätikön reunaan. Jäätikkö vetäytyi hitaasti pysähtyen välillä useaan otteeseen. Baltian jääjärven varhaisimmalle muinaisrannalle muodostui deltamaisia hiekkakasaumia. Näitä muodostumia on Lahden seudulla ja Kärkölässä. Tällainen muodostuma on myös Laatokan Karjalassa sijaitseva Tuhkakangas. Ensimmäinen Salpausselkä syntyi mannerjäätikön pysähdyttyä toisen kerran ja toinen Salpausselkä mannerjäätikön pysähdyttyä kolmannen kerran. Baltian jääjärvi muuttui Keski-Ruotsin salmien avauduttua Yoldiamereksi noin 11 500 vuotta sitten, kun jäätikkö perääntyi Billingenin vuorelta ja järven pinta laski valtameren tasoon.
Echineismeri
Echineismeri oli Itämeren jääkauden jälkeinen vaihe Yoldiameren ja Ancylusjärven siirtymäkautena noin 10 800–10 400 vuotta sitten. Sitä ei aina lasketa erilliseksi Itämeren kehitysvaiheeksi. Vaihe on nimetty "Echineis"-simpukan mukaan.
Mastogloiameri
Mastogloiameri oli jääkauden jälkeinen Itämeren esivaihe noin 9 000–8 000 vuotta sitten, jolloin Ancylusjärvestä oli avautunut yhteys Tanskan salmien kautta Atlanttiin, mutta vesi oli vielä niukkasuolaista murtovettä . Välittömästi tätä vaihetta seurasi nykyistä suolaisempi Litorinameri. Ilmasto oli lämpenevä, nykyistä lämpimämpi atlanttinen.
Eemmeri
Eemmeri oli noin 125 000 vuotta sitten Itämeren altaassa vallinnut merivaihe. Eemmeri oli nykyistä Itämerta huomattavasti suurempi Atlantin lahti, joka jonkin aikaa oli myös suoraan yhteydessä Karjalan poikki Vienanmereen, jolloin Fennoskandia eristyi erilliseksi saareksi. Eemmeri peitti muun muassa Karjalankannaksen ja ulottui Etelä-Suomessa, Kaakkois-Suomessa ja Pohjanmaalla pitkälle sisämaahan. Pohjois- ja Keski-Suomessa oli kuivaa maata. Eemmeri oli murtovesiallas, mutta kuitenkin nykyistä Itämerta suolaisempi ja lämpimämpi. Eemmeren jäljiltä on edelleen maaperässä suolataskuja.
Eemmeren nimi tulee tuolloin vallinneesta, viimeistä Veiksel-jääkautta edeltäneestä lämpimästä Eem-interglasiaalivaiheesta (n. 131 000–117 000 vuotta sitten). Interglasiaali taas on nimetty alankomaalaisen Eemjoen mukaan.
Rai (musiikki)
Rai on Algerian Oranissa ja itä-Marokossa Oujdan alueella 1900-luvun alkupuolella kehittynyttä kansanmusiikkia. Se kehittyi alun perin arabialaisesta perinnemusiikista, mutta nykyaikaisessa raissa on usein vaikutteita myös erilaisista länsimaisen populaarimusiikin tyylilajeista. Tällaista musiikkia kutsutaan myös nimellä pop rai.
Rain laulajia kutsutaan nimellä "cheb" (’nuori’) erotukseksi chaabi-musiikin laulajista, joita kutsutaan nimellä "cheikh" (’vanha’). Rai on perinteisesti miesten laulamaa, mutta nykyään on myös naispuolisia rai-artisteja. Chaba Fadelan vuonna 1979 levyttämää "Ana ma h'lali ennoumia" pidetään usein pop rai -musiikin alkuna. Nykyään monet rai-artistit, kuten Khaled ja Rachid Taha, lisäävät musiikkiinsa vaikutteita erilaisista populaarimusiikin tyylilajeista, kuten funkista, rockista tai hip hopista.
Mariachi
Mariachi on meksikolaista kansanmusiikkia. Sitä soitetaan yhtyeissä, joihin kuuluu tavallisesti kaksi viulua, kaksi trumpettia, espanjalainen kitara, vihuela ja guitarrón. Joskus mariachi-orkesterissa voi olla myös huomattavasti enemmän muusikoita.
Vihuela
Vihuela on espanjalainen kielisoitin. Sitä käytettiin renessanssin ajan musiikissa.
Vihuelassa on tavallisesti kuusi kieltä, mutta kaksitoistakin esiintyy, viritetty pareittain G C F A D G. Soitin kehittyi 1500-luvun lopussa Espanjassa, ja sen uskotaan olevan kehitys gambasta, jolla on sukujuuret arabialaisessa kulttuurissa. Runko on vihuelassa litteä, poikkileikauksestaan suorakulmio, poiketen esimerkiksi luutun pyöreähköistä muodoista. Vihuelasta kehittyi 1700-luvulla "barokkikitara", josta myöhemmin kehittyi klassinen kitara.
Meksikossa esiintyy soitin, jota kutsutaan "meksikolaiseksi vihuelaksi", mutta se on täysin nykyaikainen viisikielinen kitaransukuinen soitin, eikä liity alkuperäiseen vihuelaan.
englanninkieliset kielisoitinsivut
Costanzo Festa
Costanzo Festa oli italialainen renessanssin ajan säveltäjä. Hänen arvellaan syntyneen vuosien 1480 ja 1495 välillä. Festa sävelsi muun muassa useita madrigaaleja. Suurin osa hänen madrigaaleistaan oli sävelletty kolmelle laulajalle.
Madrigaali
Madrigaali on eräs renessanssin ajan taidemusiikin tyylilaji. Se on maallista laulumusiikkia, jota esiintyi ensisijaisesti Italiassa. Madrigaalissa on tavallisesti 4–6 laulajaa. Kuuluisia italialaisia madrigaalisäveltäjiä olivat muiden muassa Carlo Gesualdo ja Claudio Monteverdi.
Varhaisissa, vuosien 1520–1550 välillä sävelletyissä madrigaaleissa oli yleensä neljä itsenäistä ääntä, mutta vuosisadan loppupuolella käytettiin tavallisesti jo viittä ääntä ja joskus useampiakin. Madrigaalit oli tarkoitettu laulettavaksi pienellä kuorolla siten, että jokaista ääntä lauloi vain yksi laulaja, mutta soittimia saatettiin käyttää joidenkin äänien kaksintamiseen tai, jos tarvittavaa määrää laulajia ei ollut saatavilla, korvaamaan jokin lauletuista äänistä. Vuosisadan puolivälissä madrigaalisäveltäjät, kuten Cipriano de Rore ja Nicola Vicentino, alkoivat käyttää teoksissaan kromaattisia sävelkulkuja, joiden käyttöä puolusteltiin antiikin kreikkalaisella musiikinteorialla. Näitä kirkkosävellajien ulkopuolisia nuotteja käytettiin kuvaamaan musiikillisin keinoin syvää surua.
1500-luvun loppupuolen merkittävimpiä madrigaalisäveltäjiä olivat italialaiset Luca Marenzio ja Carlo Gesualdo. Marenzio käytti monenlaisia musiikillisia maneereita kuvaamaan teoksiensa tekstejä. Esimerkiksi kuuluisassa madrigaalissaan "Solo e pensoso" runon alun hitaasti yksin kävelevää runoilijaa kuvaa yli oktaavin hidas kromaattinen laskeva sävelkulku. Myöhemmin sanoja "paeta" ja "karata" kuvataan imitoimalla niitä toistetuilla nopeilla sävelkuluilla. Gesualdo vei kromatiikan käytön huippuunsa, ja jotkin hänen teoksistaan kuulostavat ajoittain jo 1900-luvun atonaaliselta musiikilta.
Luzzasco Luzzaschi
Luzzasco Luzzaschi (noin 1545 – 10. syyskuuta 1607) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja opettaja. Luzzaschi muistetaan parhaiten madrigaalien säveltäjänä.
Luzzaschi syntyi Ferrarassa, jossa hän todennäköisesti vietti koko elämänsä. Hän toimi herttua Alfonso II:n hoviurkurina.
Shibuya-kei
Shibuya-kei (, ’Shibuya-tyyli’) on Japanissa etenkin 1990-luvun loppupuolella suosiota nauttinut popmusiikin tyylisuunta. Se sai alkunsa Tokion trendikkäässä Shibuyan kaupunginosassa, jossa toimi lukuisia vaate- ja levykauppoja. Nimitys viittaa pikemminkin tunnelmaan, johon liittyy urbaani katukulttuuri eri piirteineen, kuin tarkasti määriteltyyn indie popin tyyliin.
Shibuya-kei syntyi vähitellen Shibuyan kaupunginosan kontekstissa. Sinne avattiin uusia, nuorille suunnattuja tavarataloja (kuten Parco vuonna 1973), live-musiikkipaikkoja ja lukuisia levykauppoja. Niissä levitettiin tietoa uusista indieartisteista. Musiikin, artistien ja kuunteijoiden kohdatessa uudella tavalla Shibuya-kei muodostui "kayōkyokusta" erilliseksi tyylilajikseen.
Shibuya-kei-artistit kasvoivat kuunnellen lajaa, länsimaisen populaarimusiikin kirjoa, ja tyyli yhdisteleekin lukuisia erilaisia, toistaan voimakkaasti poikkeaviakin vaikutteita etenkin 1960-luvun suurilta popsäveltäjiltä: muun muassa brasilialaista bossa novaa, ranskalaista Serge Gainsbourgin edustamaa yé-yé-musiikkia ja Van Dyke Parksin ja Brian Wilsonin kaltaisten säveltäjien orkesterille sovitettua popmusiikkia. Se on lähes aina elektronista musiikkia. Shibuya-kein tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat Pizzicato 5, Cornelius, jota on kutsuttu Shibuya-kein kuninkaaksikin, Towa Tei, Fantastic Plastic Machine, Takako Minekawa, Cibo Matto ja Buffalo Daughter.
Freak Kitchen
Freak Kitchen on Göteborgissa, Ruotsissa vuonna 1992 perustettu heavy metal -yhtye. Freak Kitchenin musiikin tyylissä on vaikutteita useista muistakin genreistä, kuten jazzista ja popista. Yhtyeen ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1994. Yhtyeeseen kuuluu Björn Fryklund (rummut), Mattias "IA" Eklundh (laulu sekä kitara) ja Christer Örtefors (basso).Entiset jäsenetEP:t
Hat cheo
Hát chèo on eräs vietnamilaisen kansanmusiikin tyylilaji. Se on eräänlaista satiirista teatterimusiikkia, jota ovat perinteisesti esittäneet talonpojat. Hat cheota normaalisti esittävät ulkoilmassa puoliamatöörimäiset kiertelevät teatteriryhmät esimerkiksi kylän torilla tai julkisen rakennuksen pihassa, tosin nykyään myös ammattilaisnäyttelijät ovat tehneet sisätiloissa hat cheo -teatteria.
Hat cheo syntyi 1100-luvulla ja nykymuodossaan sitä on esitetty 1500-luvulta. Commedia dell'arten tavoin hat cheossa on havaittavissa satiirisessa muodossa esitettyä kritiikkiä vallitsevaa yhteiskuntajärjestelmää kohtaan.
Tōru Takemitsu
Tōru Takemitsu (武満 徹, 8. lokakuuta 1930 Tokio – 20. helmikuuta 1996 Tokio) oli japanilainen itseoppinut taidemusiikin säveltäjä, joka teoksissaan yhdisti länsimaisia ja itämaisia vaikutteita.
Takemitsun ura alkoi kokeellisen musiikin "Jikken Kobo" -keskuksessa, joka pyrki tuottamaan poikkitaiteellisia teoksia. Säveltäjän kansainvälinen ura aukesi Igor Stravinskyn ylistettyä tämän vuoden 1959 "Requiem"-teosta. Vuonna 1967 häneltä tilattiin New York Philharmonic -orkesterin juhlavuoden kunniaksi tilausteos. Syntynyttä sävellystä nimeltä "November Steps" pidetään yhtenä onnistuneimpana länsi- ja itämaisen musiikin yhdistelmänä. Teoksen menestyksen myötä Takemitsusta tuli yksi merkittävimmistä 1900-luvun japanilaisista säveltäjistä.
Takemitsu menehtyi virtsarakon syöpään 65-vuotiaana.
Takemitsun musiikki on yleisesti hidastempoista ja hiljaista ja siinä käytetään hyväksi improvisaatiota, harvinaisia soitinyhdistelmiä ja äänitettyjä ääniä. Useiden satojen itsenäisten sävellysten lisäksi Takemitsu teki musiikin yli 90:een elokuvaan ja kirjoitti 20 kirjaa.
Takemitsun varhaistuotannossa oli vaikutteita Claude Debussylta ja Olivier Messiaenilta erityisesti modaalisten asteikkojen ja luontokuvauksen osalta. Takemitsun musiikkiin vaikuttivat myös Anton Webern hiljaisuuden käytön ja John Cage yleisen säveltämisen filosofian osalta. Takemitsun vastakkaisten elementtien, kuten idän ja lännen, yhdistämisen takana oli ajatus ”äänistä elämänä” eli jokapäiväisten äänien järjestelystä siten, että ne muodostuivat ymmärrettäviksi ja merkityksellisiksi.