hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Paddingtonin rautatieasema
Paddingtonin rautatieasema on Lontoosta länteen suuntautuvan rautatieliikenteen pääteasema. Se sijaitsee Lontoon keskusta-alueen länsipuolella ja avattiin vuonna 1854. Asemalta on junayhteyksiä esimerkiksi Heathrow’n lentokentälle, Cornwalliin, Plymouthiin, Exeteriin, Bathiin, Bristoliin ja Etelä-Walesiin sekä moniin Lontoon länsipuolisiin lähikaupunkeihin ja lähiöihin. Asemaa käyttää vuosittain yli 34 miljoonaa matkustajaa. Crossrailin valmistumisen noin vuonna 2018 odotetaan kasvattavan matkustajamääriä entisestään.
Ensimmäinen rautatieasema nykyisen aseman läheisyydessä oli Great Western Railwayn väliaikainen pääteasema, joka avattiin vuonna 1838.
Isambard Kingdom Brunel sai vuonna 1849 tehtäväkseen suunnitella uuden aseman, josta piti tulla riittävän iso vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn väkijoukoille, ja lisäksi hienompi kuin GWR:n kilpailijan Great Northern Railwayn Eustonin rautatieasemasta. Brunel käytti lasi- ja teräsrakenteissa samaa rakennusyhtiötä, joka oli toteuttanut Joseph Paxtonin suunnitteleman Crystal Palacen. Asemaan tuli 69 valurautaista pylvästä kolmeen riviin, ja niiden varaan 189 takorautaista kaarta.
Brunelin suunnitteleman asemarakennuksen monet arkkitehtuuriset yksityiskohdat suunnitteli Brunelin avustaja Matthew Digby Wyatt. Alkuperäisen asemarakennuksen lasikattoa kannatteli kolme valurautaista 213 metriä pitkää kaarta. Aseman laajennuksen yhteydessä vuosina 1906–1915 rakennukseen lisättiin neljäs kaari.
Edellisen aseman aluetta käytettiin pitkään tavarapihana nykyisen,suunnitteleman, aseman käyttöönoton jälkeen. Nykyisin tätä aluetta kehitetään asuin- ja liikealueeksi.
Heathrow’n lentoasemalta on junayhteys Paddingtoniin, jossa on myös neljän
metrolinjan asema: Bakerloo, Circle, District ja Hammersmith & City. Paddington oli Lontoon ensimmäisen metrolinjan läntinen pääteasema. Crossrailin rakennustyön yhteydessä myös metroasemia uusitaan, jalankulkureittejä lisätään ja taksien tiloja parannetaan.
Vasili Šuiski
Vasili IV Ivanovitš Šuiski (; 1552 – 16. syyskuuta 1612 Moskova) oli Venäjän tsaari vuosina 1606–1610 ja viimeinen Rurikin dynastiaan kuulunut Venäjän hallitsija. Hänet syöstiin vallasta vuonna 1610 sekasorron aikana. Vasili IV pakeni Venäjältä ja kuoli vuonna 1612 Varsovassa.
Ennen hallitsijakauttaan Vasili tutki Boris Godunovin salaisesta käskystä kruununperijä Dmitri Ivanovitšin, Iivana Julman pojan, kuolemaa. Vaikka on epäilty, että Boris murhautti Dmitrin, Vasili ilmoitti, että kyseessä oli itsemurha.
Tästä huolimatta Vasili Šuiski muutti lausuntoaan Boris Godunovin seuraajan ja pojan Fjodor II:n kruunajaisten aikaan 1606 tukeakseen omia valtapyrkimyksiään – hän väittikin nyt, että esiin tullut kruununtavoittelija, Grigori Otrepjev eli "vale-Dmitri", olikin oikea Iivana Julman poika. Tästä seurannut kohu johti nuoren ja epäsuositun Fjodorin murhaan.
Tämän jälkeen Vasili teki jälleen täyskäännöksen ja väitti, että Dmitri oli sittenkin murhattu lapsena ja kruununtavoittelija olikin huijari. Seurauksena Vale-Dmitri mestattiin. Tapahtumien kulku asetti Vasili Šuiskin suotuisaan asemaan ja hänet kruunattiin toukokuussa 1606.
Hän hallitsi siitä lähtien kesään 1610 asti, mutta kansa ei koskaan suostunut hyväksymään hänen nimitystään. Hänen valtansa oli olematonta jopa Moskovassa ja todennäköisesti ainoa syy mikseivät pajarit syösseet häntä vallasta oli pätevän vastaehdokkaan puute. Ainoastaan Šuiskin sankarillinen serkku Mihail Skopin-Šuiski sekä Ruotsin sotilaallisen tuen ostaminen alueluovutuksilla (Vasilin tukemiseen liittyi Jakob De la Gardien johtaman joukon Moskovan miehitys) onnistui pitämään Vasilin vallassa vuoteen 1610 asti.
Vuonna 1610 Vorotinskin ja Mstislavskyn pajarisuvut suistivat Vasilin vallasta. Puolalaiset joukot vangitsivat hänet ja veivät Gostyninin linnaan Varsovan lähelle, jossa Šuiski kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen seuraajakseen asetettiin puolalais-ruotsalainen Vladislav IV Vaasa.
Kisu Jernström
Kristian Olof ”Kisu” Jernström (s. 20. kesäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja, lauluntekijä, rumpali ja yrittäjä.
Jernströmin ura alkoi 1960-luvulla Topmost-yhtyeen ja sitten Kirkan yhtyeen rumpalina. Ensimmäinen soolosingle "Väliäkös sillä sitten on / Naisen asein" ilmestyi vuonna 1970. Levytys toi julkisuutta sen verran, että saman vuoden kesänä Jernström vieraili Dannyn kesäkiertueella. Menestynein levytys ”Uneen aika vaipuu” ilmestyi vuonna 1973, ja samana vuonna ilmestynyt pitkäsoitto ”Kun paljon antaa” myi kultalevyyn vaadittavan määrän. Myös levyn nimikappale myi hyvin singlenä. Vuonna 1974 Jernström osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Juustossa löytyy”. Kappale sijoittui kolmanneksi ja siitä tuli suuri hitti. ”Juustossa löytyy” -kappaletta on kuultu Arlan juustomainoksessa, ja vuonna 2001 se soi Suomen jääkiekkomaajoukkueen kisatunnusmelodiana. Menestyslevytyksiä 1970-luvulla olivat myös ”Hasta mañana”, ”Tunteet”, ”Lähdit taakse pilvien” ja ”Onnestain on puolet sinun”.
Vuonna 1981 Jernström julkaisi popahtavampaa materiaalia LP-levyllä "Don’t Stop the Music", joka oli suunnattu myös Suomen ulkopuolisille markkinoille, mutta ilman mainittavampaa menestystä. Vuonna 1984 ilmestyi albumi nimeltään "Musta kissa", mutta sen jälkeen laulaminen jäi taka-alalle ja Jernström alkoi keskittyä säveltämiseen ja muiden artistien tuottamiseen. Hän teki usean vuoden ajan yhteistyötä muun muassa Kassu Halosen kanssa. Yhteistyön tunnetuin tulos on Kirkan esittämä Syksyn sävel -voittaja ”Surun pyyhit silmistäni”.
Jernström esiintyy edelleen pienimuotoisesti. Hän osallistui jälleen Syksyn Säveleen vuosina 1997–1999. Hän asuu Inkoossa ja on vuodesta 2006 lähtien pitänyt vaimonsa Tiina Jernströmin kanssa Degerby Deli -nimistä kyläkauppaa, joka vuonna 2007 valittiin vuoden yritykseksi Inkoossa. Vuonna 2008 Jernström valittiin Inkoon kunnanvaltuustoon sitoutumattomana ehdokkaana ja vuonna 2010 hänet valittiin kunnanhallituksen puheenjohtajaksi.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan Uudeltamaalta kokoomuksen ehdokkaana ja sai 1 063 ääntä.
Jernström on myös esiintynyt äänellään Disneyn piirroselokuvassa "Oliver ja kumppanit", jossa hän lauloi Filuri-koiran laulut.
Autotalli
Autotalli (lakitekstissä autosuoja) on auton säilytykseen tarkoitettu tila. Autotalli voi olla osa taloa tai erillinen rakennus. Autotallista kevyempi versio on autokatos, joka ei ole suljettu tila. Autokatoksessa ei tyypillisesti ole ovea eikä väliseiniä autojen välillä.
Autotallin käyttötarkoitus mainitaan rakennusluvassa, eikä sitä saa käyttää rakennusluvan vastaisesti, esim. varastona, toimistona, korjaamona, asumistilana, tulityöpaikkana, liike- tai kokoontumistilana tai työpajana. Esimerkiksi Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan autotallissa saa kuitenkin säilyttää kohtuullisessa määrin työkaluja, lisävarusteita, ulkoiluvälineitä yms.
Helsingin pelastuslaitoksen ohjeistuksen mukaan alle 60 m:n autosuojassa saa säilyttää korkeintaan 60 litraa helposti syttyviä nesteitä (bensiini, tinneri), enintään 200 litraa palavia nesteitä, joiden leimahduspiste on yli 55 °C (kevyt polttoöljy ja diesel) ja maanpäällisessä autosuojassa enintään 25 kiloa nestekaasua. Autosuojassa ei tule käyttää sähkölaitteita, jotka eivät kuulu sen käyttötarkoitukseen.
Erilaisista tietotekniikka-alan yrityksistä ainakin Apple toimi aluksi Steve Jobsin vanhempien autotallissa, Google alkoi toimia Susan Wojcickin autotallissa syyskuussa 1998, ja Hewlett-Packardin ensimmäinen laite rakennettiin sittemmin museoidussa autotallissa Palo Altossa.
Metsäteollisuus (järjestö)
Metsäteollisuus ry on suomalainen metsäteollisuusyritysten edunvalvontajärjestö, joka edistää puuta jalostavan teollisuuden toimintaedellytyksiä. Järjestö edustaa koko Suomen massa-, paperi- ja kartonkiteollisuutta sekä merkittävää osaa puutuoteteollisuudesta. Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtaja on Timo Jaatinen, joka aloitti tehtävässä 1. helmikuuta 2010. Järjestö on Elinkeinoelämän keskusliiton jäsenjärjestö.
Metsäteollisuus ry toimii metsäteollisuuden kilpailukyvyn ja kannattavuuden parantamiseksi. Järjestön tehtävänä on vahvistaa alan toimintaedellytyksiä ja rakentaa toimialasta myönteistä julkisuuskuvaa Suomessa ja kansainvälisesti. Järjestön jäseninä ovat kaikki Suomessa toimivat massa-, paperi- ja kartonkiteollisuuden yritykset sekä noin 80 prosenttia puutuoteteollisuudesta eli saha- ja levyteollisuuden yrityksiä sekä muiden puutuotteiden valmistajia. Metsäteollisuus ry ajaa jäsentensä etuja työelämäasioissa ja vaikuttaa työelämän lainsäädäntöön. Järjestön tavoitteena on neuvotella metsäteollisuuden kansainvälistä kilpailukykyä tukevat työehtosopimukset. Metsäteollisuus ry neuvottelee kymmenen työehtosopimusta.
Alan teolliset toimijat järjestäytyivät joulukuussa 1918 yhteisen järjestön Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton alaisuuteen. Järjestö muutti nimensä Metsäteollisuuden Keskusliitoksi vuonna 1973 ja edelleen Metsäteollisuus ry:ksi vuonna 1993.
Metsäteollisuus ry:n syntessä siihen olivat 1990-luvun alussa liittyneet metsäteollisuuden alakohtaiset edunvalvontajärjestöt, kuten Suomen Sahanomistajayhdistys ja Suomen Vaneriyhdistys ja Lastulevy-yhdistys. Vuonna 1993 Metsäliiton Keskusliiton kanssa yhteen alan työnantajajärjestö Metsäteollisuuden Työantajaliitto.
Asiamiehet (1918-1940):
Toimitusjohtajat:
Hallituksen puheenjohtajat:
Metsäteollisuus
Metsäteollisuus on puuta raaka-aineena käyttävää teollisuutta.
Siihen kuuluvat:
Kun metsäteollisuus sekä graafinen teollisuus (paino- ja kustannustoiminta) yhdistetään, saadaan "metsäperustainen teollisuus" (englanniksi FBI, "forest based industries").
Raakapuusta syntyy puutuoteteollisuudessa puutuotteita, jotka jaetaan kolmeen ryhmään:
Ennen 1800-lukua puuta käytettiin paikallisesti polttopuuksi ja rakennuksilla. Kun höyrykäyttöiset sahat yleistyivät 1800-luvun puolivälissä, puun kuljetusmahdollisuudet kuten uitto vaikuttivat sen arvoon.
Paperitehtaat alkoivat käyttää sekä puuhioketta että selluloosaa jo 1870- ja 1880-luvulla.
Metsäteollisuudessa kasvualueita ovat muun muassa rakentaminen ja sisustaminen, pakkaukset ja pehmopaperit sekä biopohjainen energia. Biotalouden uusia tuotteita syntyy bioenergiasta, biopolttoaineista ja biokemikaaleista sekä yhdistämällä puuta ja kuitua muihin materiaaleihin.
Informaatioteknologian avulla kehitetään älykkäitä paperi- ja pakkaustuotteita sekä rakennusmateriaaleja. Nanomittakaavan teknologioilla tuotteet saavat uudenlaisia ominaisuuksia. Nykyisten tuotteiden rinnalle syntyy uusia sovelluksia esimerkiksi elintarvike- ja lääketeollisuuteen.
Yksi kuutiometri puuta varastoi noin yhden tonnin hiilidioksidia. Saha- ja levyteollisuuden vuosituotannon varastoiman hiilidioksidin määrä vastaa noin puolta Suomen liikenteen vuosittaisista hiilidioksidipäästöistä.
Keskiverto puinen omakotitalo sitoo puurakenteisiinsa noin 30 tonnia ilmasta peräisin olevaa hiilidioksidia, joka vastaa yhden kuluttajan keskivertoautoilun yli kymmenen vuoden hiilidioksidipäästöjä.
Paperi-, kartonki- ja puutuotteet valmistetaan uusiutuvista raaka-aineista ja ne soveltuvat elinkaarensa päätteeksi kierrätykseen ja lopuksi energian tuotantoon.
Kuitupakkauksista jopa 85 prosenttia kierrätetään.
Eila Torvela
Eila Torvela (1. syyskuuta 1958 Ii – 9. syyskuuta 1997 Laukaa) oli suomalainen iskelmälaulaja. Iistä lähtöisin oleva Torvela teki 70-luvulla ensimmäiset levytyksensä "Perämeren helmi" ja "Iijoen jenkka". Hän tuli tunnetuksi suomalaisille vuonna 1984 kappaleella "Hulivilityttö". Torvelan muita tunnettuja levytyksiä ovat "Köyhä ja savolainen", "Uolevi", "Suomi-poika", "Hevostytön humppa" sekä "Blue velvet". Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi "Kännykkäseriffi" vuodelta 1997.
1990-luvun alussa Torvela toimi TV2:n viihdeohjelman "Kansanhuvit" juontajana. Hän oli ideoinut tämän ohjelmaformaatin itse ja ohjelma saavutti Torvelan juontokaudella kaikista suurimmat katsojalukunsa. 1990-luvulla Torvela esiintyi paljon yhdessä libanonilaisen aviomiehensä Johnny Francisin kanssa.
Torvelan viimeisiä vuosia varjostivat reistaileva terveys ja taloudelliset vaikeudet. Hän menehtyi sairauskohtaukseen ollessaan kuntoutuksessa Laukaassa.
Hirvisika
Hirvisika eli babirussa ("Babyrousa babyrussa") on sikojen heimoon kuuluva sorkkaeläinlaji.
Hirvisian pituus on 85–110 senttimetriä ja hännän pituus 20–32 senttimetriä. Säkäkorkeus on 65–80 senttimetriä ja paino enintään 100 kilogrammaa. Hirvisian yläsyöksyhampaat kasvavat kuonon läpi ja kaartuvat taaksepäin. Elleivät nämä sarvet katkea taistelussa tai jollain muulla tavalla, ne kasvavat hirvisian kallon läpi.
Hirvisika elää Indonesiassa Sulawesilla ja Togianin saarilla. Jo aikoja sitten hirvisikoja siirrettiin Molukkien Sula- ja Buru-saarille, joilla elää voimakas kanta.
Huomattava osa hirvisian ajasta kuluu ravinnon etsimiseen metsässä. Tarkan hajuaistinsa avulla eläin pyrkii löytämään pudonneita hedelmiä, jotka ovat sen herkkuruokaa. Hirvisika elelee mielellään veden lähettyvillä. Siellä kasvaa usein hedelmäpuita ja marjapensaita. Hedelmien ohella se syö myös lehtiä ja ruohoja joskus myös sieniä ja toukkia.
Paikallisen väestön mielestä hirvisian erikoisen näköiset torahampaat muistuttivat sarvia. He antoivatkin eläimelle nimen ”sikahirvi” (babi-rusa). Seudulla uskottiin torahampaiden kasvavan käyriksi, jotta otus pystyisi riippumaan niillä yöllä puunoksasta. Tällä tavoin hirvisika saisi nukkua rauhassa pedoilta.
Marguerite Duras
Marguerite Duras, oik. Marguerite Germaine Marie Donnadieu (4. huhtikuuta 1914, Saigon, Ranskan Indokiina (nyk. Vietnam) – 3. maaliskuuta 1996 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja. Durasia pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä ranskalaisista kirjailijoista ja kulttuurivaikuttajista.
Duras asui lapsuutensa ja nuoruutensa Vietnamissa eli silloisessa Indokiinassa, joka oli Ranskan siirtomaa. Päästyään ylioppilaaksi hän muutti Ranskaan opiskelemaan ja rupesi kirjoittamaan.
Vuosina 1943–1949 hän kirjoitti päiväkirjaa vihkoihin, jotka hän sittemmin testamenttasi arkistoitaviksi. Durasin muistelmat ja "nuoruuden päiväkirjat" julkaistiin vuonna 2006 nimellä "Cahiers de la guerre" (suomeksi 2008 "Sodan vihkot").
Duras sai kansainvälistä huomiota Cannesin elokuvafestivaaleilla vuonna 1959 käsikirjoituksellaan Alain Resnais'n ohjaamaan elokuvaan "Hiroshima, rakastettuni". Elokuvakäsikirjoitus on julkaistu myös suomeksi. Hänen tunnetuin elokuvaohjauksensa on varsin omaperäistä ja aistillista, 1970-luvun henkeen feminiiniä estetiikkaa pursuava "India Song" (1975). 
Osa Durasin 1960- ja 1970-luvun teoksista, mukaan lukien "Lol V. Steinin elämän" (1964) ja "Varakonsulin" (1965), muodostaa itsessään yhtenäisen kokonaisuuden, "Intia-syklin". Näissä teoksissa hän käsittelee osaksi samoja henkilöitä ja tapahtumia. Kummankin edellä mainitun romaanin päähenkilöt sairastavat kirjailijan tuotannolle ominaista ”kuolemantautia”. 1970-luvun poliittisen, feministisen ja elokuvallisesti rikkaan kauden jälkeen Duras palasi 1950-luvun lopulla valitsemastaan modernismista konventionaalisempaan ja narratiivisempaan tyyliin. Voimakkaasti omaelämäkerrallinen romaani "Rakastaja" (1984) sai julkaisuvuotenaan arvostetun Goncourt-palkinnon, ja siitä tuli kansainvälinen bestseller. "Pohjoiskiinalainen rakastaja" (1991) on romaanin toisinto, jonka Duras kirjoitti suivaannuttuaan Jean-Jacques Annaud'n romaanin pohjalta ohjaamaan valtavirtaa kosiskelevaan filmatisointiin.
Novellikokoelman "Tuska" dokumentaarisen niminovellin Duras oli kirjoittanut toisen maailmansodan aikaan, mutta sota-ajan kärsimyksistä – niin yhteiskunnallisessa kuin henkilökohtaisessakin elämässään – traumatisoituneena hän unohti tekstin vuosikymmeniksi, ja teos julkaistiin vasta vuonna 1985. Pitkä novelli käsittelee Durasin rakastetun paluuta keskitysleiristä ja Ranskan vastarintaliikkeen toimintaa. "Sodan vihkot" palaa muun muassa "Tuskan" teemoihin, aiheisiin ja tapahtumiin.
Duras kuoli 81-vuotiaana elettyään elämänsä viimeiset vuodet 36 vuotta itseään nuoremman Yann Andréan kanssa (nimi on Durasin rakastetulleen antama). Duras oli kärsinyt pitkään masennuksesta ja alkoholismista.
Durasin teoksia on käännetty yli 40 kielelle. Hän on luetuimpia ja tunnetuimpia ranskalaisia nykykirjailijoita.
(romaani- ja elokuvakäsikirjoitusten pohjalta lukuisia näytelmiä)
Manhwa
Manhwa on korealaista sarjakuvaa ja sana tarkoittaa korean kielellä yksinkertaisesti "sarjakuvaa". Se muistuttaa japanilaista mangaa, mutta sitä luetaan vasemmalta oikealle.
Suomeksi manhwaa on julkaissut sarjakuvakustantamo Punainen Jättiläinen ja Pauna Media Group.
Ensimmäinen manhwa oli puukaiverrus vuodelta 1908. Manhwaa käytettiin vuosikymmenten ajan poliittisten päättäjien kritisoimiseen, mutta se alkoi viihteellistyä 1990-luvun poliittisten uudistusten jälkeen. Aihepiirit laajentuivat muihinkin osa-alueisiin, kuten romantiikkaan ja kauhuun, ja manhwasta tuli yhä suositumpaa. 2000-luvulla webtoonien yleistyttyä painetun manhwan suosio on kuitenkin ollut laskussa ja monet korealaiset manhwalehdet ovat joutuneet lopettamaan toimintansa.Webtoon
Polikarpov R-5
R-5 oli neuvostoliittolainen kevyt, kaksitasoinen ja -paikkainen tiedustelupommikone, jota valmistettiin vuodesta 1928 alkaen ja joka oli Neuvostoliiton ilmavoimien käytössä vuoteen 1945 asti.
Koneen suunnitteli Nikolai Polikarpov vuonna 1928. Aeroflotille valmistettiin 1 000 konetta merkinnällä P-5. Vuonna 1931 kone tuli myös Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön, R-5-merkinnällä sitä valmistettiin 5 000 kappaletta.
Neuvostoliitto käytti konetta maahan hyökkääviä japanilaisia vastaan sodassa Mongoliassa 1938. Espanjan sisällisodassa se sai tasavaltalaisten suussa nimen "Natasha". Talvisodassa R-5-koneilla pyrittiin huoltamaan motitettuja neuvostojoukkoja. 1941 konetta käytettiin vain yöllisiin häirintäpommituksiin.
Suomi sai sotasaaliiksi useita R-5-koneita, mutta vain yksi vietiin junalla Tampereelle ilmeisesti aikeena korjata se lentokelpoiseksi. Se kuitenkin tuhoutui pommituksessa. Suomen ilmavoimat ei ottanut R-5-koneita käyttöönsä.
Koneita ammuttiin talvisodassa alas 11 kappaletta, jatkosodassa huomattavasti enemmän. Kone oli ainoa neuvostokone, jonka suomalaisten vanhentunut Bristol Bulldog -hävittäjä tavoitti.
R-5 sai suomalaisen jalkaväen suussa nimen "Hermosaha", koska saapui ilta-aikaan pudottamaan pieniä pommeja. Pommien loputtua se yleensä vielä johti kenttätykistön tulta asemiin.
Pyörimisliike
Pyörimisliike eli rotaatio on liikettä, jossa kappaleen jokainen osa kiertää ympyrärataa pitkin kappaleen poikki kulkevan akselin ympäri. Tällöin kappaleen voidaan ajatella koostuvan pienistä osista, joista jokainen on ympyräliikkeessä, ja liikkeen keskipiste on tällä akselilla. Jos kappale on jäykkä eli se ei muuta muotoaan eivätkä sen eri osien väliset etäisyydet muutu, sen kaikkien kohtien kulmanopeus on pyörimisliikkeessä sama mutta nopeus on suoraan verrannollinen kunkin kohdan etäisyyteen akselista.
Pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita ovat kulmanopeus, kulmakiihtyvyys ja liikemäärämomentti. Samoja suureita voidaan soveltaa myös ympyräliikkeeseen, joissa radan keskus on kappaleen ulkopuolella. Pyörimisliikkeeseen liittyviä suureita koskevat yhtälöt vastaavat selvästi suoraviivaisen etenemisliikkeen yhtälöitä. Massan asemesta yhtälöissä on kuitenkin käytettävä hitausmomenttia, joka riippuu paitsi kappaleen massasta myös sen muodosta.
Oletetaan, että pyöreä kappale, jonka säde on "r", pyörii vakionopeudella siten, että sen ulkopinnan nopeus on "v". Tällöin yhden täyden kierroksen pituus on
formula_1
Kun kierrokseen kuluva aika eli kierrosaika on "T", saadaan vauhdiksi
formula_2
jossa "f = 1/T" on kierrostaajuus. Kulmataajuus (rad/s) on
formula_3
joten
formula_4
Etenevässä liikkeessä olevan kappaleen liike-energia on
Vierivällä kappaleella on liike-energian lisäksi pyörimis- eli rotaatioenergiaa. Tällöin liikkeeseen liittyvä kokonaisenergia on sen liike-energian ja rotaatioenergian summa.
Integroimalla voidaan johtaa pyörimisenergialle seuraava yleinen lauseke
formula_6
missä "J" on kappaleen hitausmomentti.
Esimerkiksi ympyränmuotoisen levyn hitausmomentti on
ja umpinaisen pallon
joten liike-energiaksi saadaan pyörivälle levylle
ja pallolle
edellyttäen, että pyörimisakseli kulkee levyn tai pallon keskipisteen kautta.
Teho lasketaan tasaisessa pyörimisliikkeessä seuraavasti:
missä formula_12 on akselin välittämä vääntömomentti (yksikkönä Nm) ja 
formula_13 on akselin kulmanopeus (yksikkö rad/s).
Kappaleen vauhti voidaan kirjoittaa myös
formula_14
Tätä on mielenkiintoista verrata aalto-opin perusyhtälöön
formula_15
jossa "c" on valon nopeus ja formula_16 on aallonpituus. Pyörimisliikkeessä tätä vastaa siis ympyrän piiri.
Kultu Kimallus
Kultu Kimallus () on Aku Ankka -sarjakuvan maailmassa esiintyvä naispuolinen kuvitteellinen hahmo. Kultu Kimalluksen keksi piirtäjä-käsikirjoittaja Carl Barks. Kultu esiintyy ensi kertaa tarinassa ”Takaisin Klondikeen” (”"Back to the Klondike"”, 1952), joka sijoittuu Klondikeen ja jossa on takauma kultaryntäyksen ajasta. Kullankaivaja Roope Ankka tapasi kultaryntäyksen aikaan Kultun, ”Alaskan lumikenttien tyttären ja saluunoiden laululinnun”. Roope rakastui naiseen lähtemättömästi, ja suhde jäikin merkittävimmäksi Roopen romanttisista suhteista. Kultu ryöväsi tyrmäystippojen avulla Roopelta hanhenmunan kokoisen kultakimpaleen, jonka Roope sai perittyä takaisin käynnistettyään suuren kapakkatappelun.
Carl Barks sai tarinalleen ”Takaisin Klondikeen” paljon vaikutteita Ethel Anderson Beckerin kirjasta "Klondike ’98", ja myös Kultu Kimalluksen hahmo perustuu kirjaan. Kirjassa mainitaan muun muassa seuraavasti:
Vuonna 1940 ilmestyneessä elokuvassa "Lillian Russell" elokuvan nimihenkilö, jota näyttelee Alice Fay, on pukeutunut samantapaisesti kuin Kultu Kimallus ja laulaa myös laulun ”After the Ball”, joten on todennäköistä, että Barks piti myös tätä Kultun esikuvana. ”After the Ball” -kappale kertoo tytöstä ja tämän enosta tai sedästä, jota pyytää kertomaan, miksi tämä elää yksin. Setä tai eno vastaa, että hänellä oli rakas kauan sitten, mutta tunsi itsensä petetyksi – eri syystä kuin Roope – ja hylkäsi rakkaansa. Kappaleessa mies muistelee kaiholla menetettyä rakkauttaan.
Don Rosan Kultulle keksimä sukunimi O’Gilt viittaisi siihen, että Kultu on irlantilaista sukujuurta. Varttuneemmassa iässä hän johtaa hotellia Dawson Cityssä.
”Takaisin Klondikeen” joutui sensuurin leikkaamaksi Yhdysvalloissa vuonna 1953. Tarinasta poistettiin muun muassa nyrkkitappelu, johon Roope osallistuu. Kun Markku Kivekäs alkoi suomentaa sarjaa, tarinan miltei kaikki poistetut ruudut onnistuttiin keräämään kokoon; "Aku Ankka" -lehdessä vuonna 1981 jatkokertomuksena ilmestynyt ”Takaisin Klondikeen” olikin sarjakuvan ensimmäinen sensuroimaton versio maailmassa. Markku Kivekkään muistonumerossa 27/2008 tarina julkaistiin uudelleen Kivekkään alkuperäissuomennoksella.
Ientulehdus
Ientulehdus eli gingiviitti on ihmiselle melko yleinen tulehdustila. Se aiheutuu bakteerimassan eli plakin muodostumisesta hampaiden ja ikenien väliin ientaskuun ja ienrajaan.
Ientulehduksen oireina voi olla paha maku ja haju suussa, sekä ikenien punoitus, arkuus, turvotus ja verenvuoto hampaita puhdistettaessa. Hoitamaton ientulehdus voi johtaa hampaita ympäröivän leukaluun ja kiinnityskudoksen häviämiseen. Tätä hampaiden kiinnityskudossairautta kutsutaan tukikudostulehdukseksi eli parodontiitiksi.
Ientulehduksen voi ehkäistä ja parantaa tehostamalla suuhygieniaa. Useimmiten päivittäinen kunnollinen hampaiden ja hammasvälien puhdistus riittää hoidoksi.
Ientulehdus voi aiheutua myös ilman merkittävää plakkiärsytystä. Yleisimmin näissä tapauksissa gingiviitti johtuu raskaudenaikaisista hormonimuutoksista.
Oliver Lodge
Sir Oliver Joseph Lodge (12. kesäkuuta 1851 – 22. elokuuta 1940) oli englantilainen fyysikko. Lodge tutki monia fysiikan ongelmia, mutta hän on tunnettu erityisesti langattoman viestinnän tutkimuksistaan.
Lodge syntyi Penkhullissa, Staffordshiren maakunnassa. Hän opiskeli Lontoon yliopistossa, josta valmistui vuonna 1877, jatkaakseen fysiikan laitoksen professorina samaisessa laitoksessa. Vuosina 1881–1890 hän opetti myös Liverpoolin yliopistossa. 1900–1919 hän toimi Birminghamin yliopiston johtajana. Hän sai ritarin arvonimen vuonna 1902 saavutuksistaan langattoman viestinnän tutkimuksessa.
Lodge oli kiinnostunut Maxwellin sähkömagneettiseen säteilyyn liittyvistä teorioista. Hän tunsi Hertzin henkilökohtaisesti ja seurasi hänen kokeitaan. Lodge aloitti sähkömagneettisen säteilyn tutkimuksensa 1888, jolloin hän tutki lankaa pitkin etenevää jännitettä, joka synnytti parijohdon kipinäväliin kipinöitä. 1889 Lodge havaitsi, että kahden metallipallon väliin syntyi vetovoimaa, jos lähistöllä tapahtui sähköpurkaus. Periaate oli sama, kuin Branlyn kokeissa metallijauheen kanssa. Havainnon pohjalta sekä Branly että Lodge kehittivät laitetta, jolla voisi havainnoida sähkömagneettista säteilyä. Lodge antoi laitteelle nimen kohereeri ja se oli seuraavat viisitoista vuotta perustana kaikille radiokokeiluille.
Vuonna 1894 Lodge piti Oxfordissa luentoja Hertzin kokeista. Esityksessään hän siirsi morsen aakkosilla kirjoitetun sanoman radioteitse toiseen rakennukseen. Tämä oli tiettävästi ensimmäinen kerta, kun radiolla siirrettiin käytännöllistä informaatiota.
Lodge oli myös kiinnostunut kuolemanjälkeisestä elämästä. Hän kirjoitti lukuisia kirjoja aiheesta, fysiikkaan liittyvien teosten ohella.
Beta Lyrae
Beta Lyrae (β Lyr,β Lyrae) eli Sheliak on tunnettu kirkkaudeltaan muuttuva tähti. Beta Lyrae on näkyvä kaksoistähti ja sen A-komponentti spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja. Lähekkäisen kaksoistähden toista komponenttia ympäröi kaasurengas, johon virtaa massaa toisesta tähdestä, joka on venynyt ilmapallon muotoiseksi.
Kaksoistähti Beta Lyraen tähdet ovat valkeita -- vihertävänvalkeita eli niiden välinen lämpötilaero ei ole suurikaan, kuten Algol-tähdessä. Tähden kirkkauden muutokset johtuvat siis siitä, että tähdet pimentävät toisensa. Koska tähdet ovat hyvin lähekkäin, ne ovat soikeita, ja tämän takia niiden säteilemä valo vaihtelee liukuvasti tähden komponenttien kiertäessä toisiaan. Tähtien ympärillä on paksu kaasuvaippa. Läpimitaltaan suuremmasta tähdestä virtaa kaasua pienempään tähteen. Virtaava kaasu kerääntyy erään vanhan teorian mukaan tähtien ympärille kuoreksi. Nykynäkemyksen mukaan pienempää komponenttia ympäröi massivinen, munkkirinkilämäinen kaasukuori, joka luo B5-spektrin pienemmälle tähdelle. Luultavasti kaasua virtaa systeemistä ulos ja toisen komponentin ympärillä oleva kaasukiekko on elliptinen kaasun virtausnopeuden takia. Massavirran nopeus on 300 km/s. Kaksoistähden kiertoaika pitenee ~ 2,2 x 10 vuotta, ja massavirraksi suuremmasta tähdestä pienempään on laskettu 2,7 x 10 eli 4,5 Maan massaa vuodessa.
Arturo Toscanini
Arturo Toscanini (25. maaliskuuta 1867 Parma, Italia – 16. tammikuuta 1957 New York) oli yksi 1900-luvun kuuluisimmista kapellimestareista. Hänen vaikutuksensa erityisesti kotimaassaan oli valtava: hän uudisti oopperakäytäntöjä ja johti useiden tunnettujen teosten kantaesityksiä, muun muassa Puccinin "La Bohèmen", "Lännen tytön" ja "Turandot’n".
Toscanini toimi musiikillisena johtajana ensin Torinon Teatro Regiossa (1895–1898) ja Milanon La Scalassa (1898–1903). Metropolitanissa Toscanini johti vuosien 1908–1915 aikana yli 300 näytöstä tuoden ohjelmistoon muun muassa Wagneria ja Musorgskin "Boris Godunovin". Riitaannuttuaan taiteellisten erimielisyyksien vuoksi oopperan johtajan kanssa Toscanini palasi La Scalan taiteelliseksi johtajaksi (1920–1929).
Jouduttuaan Italiassa fasistien hampaisiin Toscanini muutti vuonna 1931 Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli ensimmäinen kapellimestari, joka otti työssään käyttöön uudet tekniset innovaatiot – radion, gramofonin ja television. Pääasiallisen elämäntyönsä hän teki NBC:n orkesterin parissa. Hänen tyylinsä oli räiskyvä ja sotilaallinen. Toscaninin ansioksi luetaan myös uuden hengen puhaltaminen moniin kauan esittämättä maanneisiin teoksiin. Kapellimestarille oli kunnia-asia pyrkiä esittämään teos sellaisena, kuin säveltäjä oli sen kuultavaksi tarkoittanut. Toscanini korjasikin paljon nuottikirjoituksen painoasua ja tempomerkintöjä. Musiikillisen kunnianhimon hintana olivat jatkuvat konfliktit soittajien ja konserttijärjestäjien kanssa. Toscanini oli tunnettu tavastaan vetäytyä harjoitushuoneeseensa murjottamaan, jos koki ettei saa tahtoaan läpi taiteellisissa kysymyksissä.
Toscanini nimitettiin Italian elinikäiseksi senaattoriksi 5. joulukuuta 1949, mutta hän kieltäytyi. Kapellimestari kuoli New Yorkissa 89-vuotiaana vuonna 1957. Hänet haudattiin Cimitero Monumentaleen Milanoon.
Toscaninin levytyksistä tunnetuimpia ovat Verdin "La Traviata", "Otello" ja "Falstaff".
Senaki
Senaki () on kaupunki Senakin piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Se sijaitsee rautateiden risteyskohdassa, jossa Tbilisin ja Suhumin välisestä radasta erkanee haara Potiin. Kaupungissa asuu noin 28 800 henkeä (vuoden 2014 arvio). Vuonna 1921 kaupunkioikeudet saanut Senaki tunnettiin vuosina 1933–1976 nimellä "Mikha Tskhakaia" ja 1976–1989 "Tskhakaia" georgialaisen vallankumouksellisen ja kommunistin Mikha Tskhakaian mukaan.
Kaupungin lähelle on sijoitettu Georgian armeijan 2. divisioona. Kaupungin eteläpuolella on Senakin sotilaslentokenttä. 18. lokakuuta 1998 noin 200 sotilasta nousi kapinaan eversti Akaki Eliavan johdolla ja marssi kohti maan toiseksi suurinta kaupunkia Kutaisia. Kapinayritys keskeytyi ensimmäisiin taisteluihin.
8. elokuuta 2008 Venäjän ilmavoimat pommitti kohteita kaupungin lähellä osana Venäjän–Georgian sotaa. Abhasiasta saapuneet venäläiset joukot miehittivät kaupungin 11. elokuuta.
Poutahaukat
Poutahaukat eli Marko Haavisto & Poutahaukat on vuonna 1997 perustettu suomalainen iskelmämusiikkiyhtye. Yhtye tuli suurelle yleisölle tutuksi vuonna 2002 esittäessään "Mies vailla menneisyyttä" -elokuvassa Pelastusarmeijan orkesteria. He esittivät elokuvassa hittikappaleensa ”Paha vaanii”. Poutahaukkojen kokoonpano muuttui keväällä 2005, kun kitaraan vaihtui Pekka Virtanen ja rumpuihin Samuli Halonen. Nykyään yhtyeessä vaikuttaa kitaristina Jaakko Rossi joka korvasi Kaitsu Järvisen vuonna 2011.
Elista
Elista (, ) on Venäjään kuuluvan Kalmukian tasavallan pääkaupunki. Se sijaitsee Kalmukian länsiosassa.
Elista perustettiin vuonna 1865, mutta kaupungin kasvu alkoi varsinaisesti vasta vuodesta 1928, jolloin siitä tuli Kalmukian pääkaupunki. Nimi Elista juontuu kalmukinkielisestä sanasta "elstä", joka tarkoittaa vapaasti käänettynä hiekkaista. Vuonna 1939 kaupungin asukasluku oli 17 000 ja Saksa miehitti sen toisen maailmansodan aikana 12. elokuuta 1942. Saksalaiset perääntyivät 1. tammikuuta 1943 ja Josif Stalin karkoitti kalmukit alueelta. Elista sai uuden nimen Stepnoi ja se liitettiin Stavropolin alueeseen. Vanhempi nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1957, jolloin kalmukkien sallittiin palata alueelle ja Kalmukia perustettiin uudelleen.Elistan kaupunkipiirikunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 108 289 henkeä. Heistä 103 749 asui Elistan kaupungissa ja 4 540 lähistön maaseututaajamissa.
Elistassa toimii Kalmukian valtion yliopisto.
Elistan kansainvälinen lentoasema sijaitsee kaupungin ulkopuolella ja kaupungista on rautatieyhteys länteen Donin Rostoviin.
Elistan jalkapallojoukkue Uralan pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Shakin maailmanmestaruusottelu 2006 pelattiin Elistassa.
Proxima Centauri
Proxima Centauri eli Alfa Centauri C ("α Cen C") on Kentaurin tähdistön suunnalla sijaitseva punainen kääpiötähti. Proxima Centauria ei näe Maasta paljain silmin, vaikka se on Aurinkokuntaa lähimpänä oleva vieras tähti. Etäisyyttä on noin 4,24 valovuoden (1,29 pc) verran.
Proxima Centauri saattaa olla gravitaationaalisesti sitoutunut kiertämään kaksoistähti Alfa Centauria, ja sitä kutsutaankin joskus nimellä Alfa Centauri C. Tähti sijaitsee noin 1 892 miljardin kilometrin päässä Alfa Centaurista, ja mikäli se kiertää paria, sen kiertoaika olisi noin 500 000 vuotta.
Hubble-avaruusteleskoopilla on otettu Proxima Centaurista tähän asti tarkin kuva.
Proxima Centauria kiertää vuonna 2016 ensikertaa havaittu maan kaltainen eksoplaneetta Proxima b, joka arvioiden mukaan sijaitsee tähden elinkelpoisella vyöhykkeellä. Planeetan löysi suomalainen tähtitieteilijä Mikko Tuomi.
2016 julkistetussa vielä konseptin asteella olevassa Breakthrough Starshot -hankkeessa on tarkoitus kehittää gramman massaluokkaa oleva aurinkopurje-käyttöinen luotain, jota kiihdytettäisiin laserin avulla. Tavoitteena on saavuttaa 0,2 c:n nopeus, jolla luotain saavuttaisi Proxima Centaurin noin 20 vuodessa. Hankkeen alkurahoitus on 100 miljoonaa dollaria.
Sighnaghi
Sighnaghi () on kaupunki Sighnaghin piirikunnassa Kakhetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupunki on yksi maan pienimmistä 2 146 asukkaallaan vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan. Sighnaghin taloutta hallitsevat viinin ja perinteisten mattojen tuotanto. Kaupunki ja sen ympäristö tunnetaan myös maisemistaan ja historiallisista nähtävyyksistään. Sighnaghin kaupunkia on viime aikoina restauroitu ja siitä on tullut tärkeä matkailukohde.
Nykyisen Sighnaghin kaupungin alueella on ollut asutusta paleoliittiselta kaudelta saakka. Sighnaghi (joka tarkoittaa "suojaa" turkiksi) mainitaan asutuskeskuksena ensimmäisen kerran 1700-luvun alussa. Vuonna 1762 kuningas Erekle II tuki kaupungin rakentamista ja pystytti linnoituksen suojelemaan aluetta dagestanilaisten heimojen hyökkäyksiltä. Vuoden 1770 väestönlaskennan mukaan Sighnaghissa asui sata perhettä, pääosin käsityöläisiä ja kauppiaita. Kun Venäjän keisarikunta liitti Georgian itseensä vuonna 1801, Sighnaghille annettiin virallisesti kaupunkioikeudet ja siitä tuli Signakhin ujezdin () keskus Tbilisin kuvernementissa vuonna 1802. Kaupunki kasvoi nopeasti ja Neuvostoliiton aikana siitä tuli maatalouskeskus. Georgian vakava talouskriisi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen iski myös kaupunkiin, mutta viime aikoina suuri Georgian hallituksen ja useiden kansainvälisten järjestöjen rahoittama uudelleenrakennushanke on nykyaikaistanut kaupungin infrastruktuuria ja yrittänyt vastata turistien kasvavaan kiinnostukseen kaupunkia kohtaan.
Sighnaghin kaupungin pinta-ala on 2,978 neliökilometriä ja 24,3 prosenttia sen alueesta on asuinaluetta. Sighnaghi sijaitsee noin 113 kilometriä Georgian pääkaupungista Tbilisistä kaakkoon. Sighnaghin piirikunta levittäytyy kaupungin itä- ja lounaispuolilla. Kaupunki sijaitsee Gombori-vuorijonon itäisellä reunalla – vuorijono muodostaa vedenjakajan Iori- ja Alazani-jokien laaksojen välille hedelmällisellä maaseutu- ja puutarhaviljelyalueella. Kaupunki on noin 790 metrin korkeudella merenpinnasta Alazanin jokilaakson yläpuolella kasvokkain Suuren Kaukasuksen kanssa.
Sighnaghissa on lauha ilmasto. Alueella on neljä vuodenaikaa; talvet ovat kohtalaisen kylmiä ja kesät kuumia. Korkein keskilämpötila on 24,3 astetta celsiusta heinäkuussa ja alhaisin keskilämpötila 0,2 astetta tammikuussa. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 602,1–949,7 millimetriä, ja rankimmat sateet osuvat kevätkuukausille ja alkukesälle.
Sighnaghissa sijaitsee useita historiallisia ja kulttuurisia nähtävyyksiä, ja alue on ollut valtion erityissuojeluksessa vuodesta 1975 lähtien. Kaupunkia ympäröivät 1700-luvun linnoitusmuurien jäänteet. Kaupungissa on kaksi ortodoksikirkkoa, Pyhän Yrjön ja Pyhän Stefanoksen kirkot. Arvostettu Bodben luostari sijaitsee kahden kilometrin päässä kaupungista ja on pyhiinvaelluskohde, sillä se liitetään Pyhään Ninoon, Georgian 300-luvun apostoliin.
Paikallinen, 1950-luvulla perustettu etnografinen ja arkeologinen museo kunnostettiin nykyaikaiseksi näyttelytilaksi, Sighnaghin museoksi, vuonna 2007.
Lauantain toivotut levyt
Lauantain toivotut levyt on levytoivekonsertti ja Yleisradion vanhin yhä lähetettävä radio-ohjelma. Sen ensimmäinen lähetys kuultiin 2. marraskuuta 1935. Alkuperäinen lähetysaika oli klo 17.00. Nykyisin ohjelmaa lähetetään Yle Radio 1:ssä lauantaisin klo 18.10–19.00.
Ohjelmassa toteutetaan kuuntelijoiden musiikkitoiveita tavallisesti 10–12 kappaleen verran. Ohjelmassa ei ole varsinaista juontajaa, vaan kunkin kappaleen soitua loppuun radiokanavan kuuluttaja lukee sen tekijätiedot. Lähetysaika on kautta vuosikymmenten jakautunut kahteen osaan: alkupuoliskolla soitetaan enimmäkseen klassista musiikkia, loppupuoliskolla populaarimusiikkia. Klassisen musiikin puolikkaan on katsottu palvelevan Yleisradion tehtävää kansaa sivistävänä laitoksena.
Aikana ennen televisiota, populaarimusiikin osuuden radion musiikkitarjonnasta ollessa niukkaa, ohjelman suosio oli aivan omaa luokkaansa. Ohjelma onkin syöpynyt syvälle suurten ikäluokkien ja heitä vanhempien polvien muistoihin.
Soitetut kappaleet kuulutetaan vasta jälkikäteen, ja tämä suo kuuntelijoille mahdollisuuden tunnistamisyritykseen ja vaikkapa tietokilpailunomaiseen arvuutteluun soivasta musiikista.
Lauantain toivottujen levyjen 75-vuotisjuhlaohjelma lähetettiin 30. lokakuuta 2010. Tavanomaisen toivekonsertin päätyttyä oli kolmen tunnin mittainen syntymäpäiväohjelma. Tässä suorassa lähetyksessä vieraina olivat säveltäjä, muusikko Pirjo Bergström, tutkija Kaarina Kilpiö ja musiikkitoimittaja Paavo Helistö. Toimittajana oli Jake Nyman, äänitarkkailijana Joonatan Kotila ja tuottajana Tuuli Saarakkala.
Tškhorotsqun piirikunta
Tškhorotsqun piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 30 000 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 619 neliökilometriä. Sen keskus on Tškhorotsqun kaupunkityyppinen taajama, jossa oli vuonna 2007 yhteensä 5 900 asukasta (mukaan lukien yli 1 500 sisäistä pakolaista Abhasiasta). Taajama sijaitsee 180 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen nimi tarkoittaa mingreliksi "yhdeksän lähdettä".
Tšokhataurin piirikunta
Tšokhataurin piirikunta () on piirikunta Gurian hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 22 800 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 824 neliökilometriä. Sen keskus on Tšokhataurin kaupunkityyppinen taajama, jonka lisäksi piirikunnassa on 61 kylää. Vuonna 2006 taajamassa oli 2 210 asukasta. Supsa- ja Gubazeuli-joet kulkevat alueen läpi.
Tšokhataurin kaupungissa on vuonna 1961 perustettu Niko Berdženišvilin paikallismuseo ja piirikunnan alueella Nodar Dumbadzen talomuseo sekä Niko Marrin talomuseo. Myös Bakhmaron vuoristolomakohde sijaitsee Tšokhataurin alueella.
Kausalan junaturma
Kausalan junaturma tapahtui 13. tammikuuta 1995, kun Helsingistä Pietariin matkalla ollut erikoispikajuna "Sibelius" törmäsi Iitin kunnan Kausalan kylässä Kaivomäen tasoylikäytävälle juuttuneeseen, betonielementtejä kuljettaneeseen ajoneuvoyhdistelmään. Aamulla kello kahdeksan aikaan tapahtuneessa onnettomuudessa loukkaantui kahdeksan ihmistä. Sr1-sarjan sähköveturi 3033 ja neljä junan kuudesta vaunusta suistuivat kiskoilta. Junan ravintolavaunu kaatui kyljelleen Kausalan ratapihalle.
Onnettomuuden syy oli elementtejä kuljettaneen ajoneuvoyhdistelmän takatelin juuttuminen raiteille liukkaassa tasoristeyksessä. Ajoneuvoyhdistelmää oli yritetty saada liikkeelle hiekoittamalla tasoristeyksen kantta. VR:n liikenteenohjausta ei ollut ennätetty varoittaa. Rekka juuttui tasoristeykseen vain muutamia minuutteja ennen törmäystä.
Veturin keula sekä kolme vaunua vaurioituivat pahoin. Yksi rekan kuormana olleista betonielementeistä sinkoutui törmäyksen voimasta läheisen viljavaraston seinän lävitse. Törmäyksen rajuutta kuvaa myös se, että ravintolavaunussa kassakone lensi koko vaunun päästä toiseen.
Riksdag
Riksdag (määräisessä muodossa "riksdagen") tarkoittaa seuraavia:
Marc Minkowski
Marc Minkowski (s. 1962 Pariisi) on ranskalainen kapellimestari ja barokkimusiikin tuntija. Hän aloitti musiikillisen uransa soittamalla fagottia niin moderneissa, kuin vanhempaan musiikkiin keskittyvissä orkestereissa (mm. "Les Arts Florissants" ja "La Chapelle Royale"). Vuonna 1984 Minkowski perusti oman, pääasiassa barokkimusiikkiin keskittyvän ensemblensä Les Musiciens du Louvre, jonka kanssa hän on levyttänyt useita albumeja, mm. Gluckin "Armiden" ja Händelin "Ariodanten".
Prahan linna
Prahan linna () on keskiajalla perustettu linnoitus Prahassa, Tšekin tasavallassa. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Prahan linna on suurin muinaislinna maailmassa. Linna on peräti 570 metriä pitkä ja keskimäärin 128 metriä leveä; pinta-alaksi muodostuu 7,3 hehtaaria.
Prahan linnan perusti 800-luvulla prinssi Bořivoj. Linna on sittemmin rakennettu useaan kertaan uudelleen. Lukuisista tulipaloista ja valloituksista huolimatta linnassa on säilynyt useita rakennuksia ja rakennelmia koko linnan historian ajalta.
Vuodesta 1918 linna on toiminut myös Tšekkoslovakian ja nykyisin Tšekin presidentin virka-asuntona. Vahdin vaihto linnan porttien edessä tapahtuu joka tunti. Keskipäivän aikaan seremonia sisältää myös fanfaarit.
Aikamiehet
Aikamiehet on vuonna 1964 perustettu, viihdemusiikkia esittävä mieskuoro. Se syntyi muusikko Martti Jäppilän (1900–1967) ajatuksesta koota iskelmiä laulava iso mieskuoro. Jäppilä ja Erkki Planting kokosivat ympärilleen 13-miehisen kuoron, joka jo perustamisvuotenaan levytti tunnetuimman kappaleensa "Iltatuulen viesti" (säv. ja san. Martti Jäppilä). Kappaleella Aikamiehiä säesti Dallapé-orkesteri George de Godzinskyn johdolla. Ensimmäisen – sittemmin täysin unohdetun – levytyksen "Iltatuulen viestistä" oli tehnyt Matti Kanto Masan Harmonikkaorkesterin säestämänä yli kymmenen vuotta aikaisemmin.
Kesällä 1967 "Iltatuulen viesti" alkoi herättää huomiota Yleisradion "Kahdeksan kärjessä" -ohjelmassa. Levy nousi ykköseksi ohi neljä kuukautta kärjessä olleen Martti "Huuhaa" Innasen kappaleen "Elsa, kohtalon lapsi". Heinäkuussa "Iltatuulen viesti" oli jo Suomen myydyin levy. Radion uudella vuoden 1968 alusta startanneella "Lista"-ohjelmalla se pysytteli yli 90 viikkoa, tosin koskaan ykköstilaa saavuttamatta. "Iltatuulen viestiä" myytiin kaikkiaan yli 30 000 kappaletta ja se on Suomessa kaikkien aikojen 20 myydyimmän singlen joukossa.
Aikamiesten kokoonpano on vaihdellut paljon vuosien varrella, mutta se on edelleen toiminnassa. Alkuperäisjäseniä ei ole enää mukana. Laila Kinnusen isoveli Raimo Kinnunen oli yksi alkuperäisen kokoonpanon laulajista. Toisen kultalevyn Aikamiehet saivat laulettuaan Dannyn taustalla vuonna 1992 kappaleella "Tämä taivas, tämä maa". Vuonna 1972 rekisteröitiin yhdistys Lauluyhtye Aikamiehet ry, joka muutettiin vuonna 2003 Aikamiehet ry:ksi.
John Belushi
John Adam Belushi (24. tammikuuta 1949 Chicago, Illinois – 5. maaliskuuta 1982 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Belushin isä on Albaniasta muuttanut Adam Belushi ja äiti on Agnes. John Belushi kasvoi Illinois'n osavaltiossa, ja hänellä oli näyttelijä- ja koomikkoveli James Belushi.
Belushin ensimmäinen suuri läpimurto koomikkona tapahtui vuonna 1971, jolloin hän liittyi Chicagossa "The Second City" -teatteriryhmään. Hänen ällistyttävä ja idioottimainen esiintymisensä laulavana Joe Cockerina (karikatyyri) toi hänelle mahdollisuuden osallistua "National Lampoon" "Lemmingsin" lavaesiintymiseen vuonna 1972.
Belushi saavutti mainetta työstään "Saturday Night Live" -ohjelman parissa. Hän aloitti yhtenä ryhmän alkuperäisistä jäsenistä vuonna 1975. Tuotantokausien välillä hän teki yhden tunnetuimmista rooleistaan elokuvassa Delta-jengi. Belushi jätti "Saturday Night Live" -ohjelman vuonna 1979 jatkaakseen esiintymistä lukuisissa elokuvissa, joista tunnetuin on "The Blues Brothers" (yhdessä Dan Aykroydin kanssa). Molemmat, Animal House ja Blues Brothers, olivat albumilistan ykkösiä tehden Belushista esiintyvän taiteilijan samanaikaisesti sekä näyttelijänä että laulajana.
Belushilla oli tunnetusti huume- ja alkoholiongelmia. Steven Spielberg miltei erotti hänet "1941 – Anteeksi, missä on Hollywood?" -elokuvan roolista hänen saapuessaan kuvauksiin jopa tunteja myöhässä ja huonossa kunnossa.
Belushi löydettiin kuolleena 5. maaliskuuta 1982 33 vuoden ikäisenä Los Angelesissa Chateau Marmont -hotellista. Hänen kuolinsyykseen varmistui yliannostus "speedballia" eli kokaiinin ja heroiinin sekoitusta.
Luba Orgonášová
Luba Orgonášová (s. 22. tammikuuta 1961 Bratislava) on slovakialainen sopraano, joka on saavuttanut menestystä niin oopperassa kuin konserttilavoillakin. Hän opiskeli kotikaupunkinsa konservatoriossa ja musiikkiakatemiassa ja esiintyi Bratislavassa, Prahassa ja Berliinissä ennen siirtymistään kolmeksi vuodeksi Wienin Volksoperiin 1988.
Messier 26
Messier 26 on avoin tähtijoukko Kilven tähdistössä. Kohteen havaitsi Charles Messier 26. kesäkuuta vuonna 1764. Kohde ei ole yhtä vaikuttava kuin naapurinsa M11. M26 sijaitsee 5 000 valovuoden päässä. Sen iäksi on arvioitu 87 miljoonaa vuotta. Tähtiä siitä on löydetty 30 kappaletta. Kirkkaudeltaan M26 on 7,66 magnitudia. Muita nimiä ovat mm. NGC 6694, Melotte 212 ja Raab 216.
Barnardin tähti
Barnardin tähti on himmeä punainen kääpiötähti, joka sijaitsee noin 6 valovuoden päässä Maasta, Käärmeenkantajan tähdistön suunnalla. Tähti on Aurinkoa toiseksi lähin tähtijärjestelmä kolmoistähti Alfa Centaurin jälkeen, eli neljänneksi lähin yksittäinen tähti. Himmeytensä takia se ei kuitenkaan näy paljain silmin. Tähti tunnetaan erityisesti siitä, että sen ominaisliike suhteessa muihin tähtiin on suurempi kuin yhdelläkään muulla tunnetulla tähdellä. Vuonna 2018 tähden läheltä löydettiin jäinen planeetta.
Barnardin tähti on himmeä M-tyypin punainen kääpiötähti 5,979 valovuoden päässä aurinkokunnasta. Sen absoluuttinen kirkkaus on 13,25 ja näennäinen kirkkaus 9,57 (joten tähti ei näy paljain silmin).Tähden massa on noin 16 %, säde 20 % ja valovoima vain 0,04 % Auringon vastaavista. Sen pintalämpötila on noin 3 134 K, ja metallipitoisuus −0,15. Barnardin tähti on Aurinkoa vanhempi, ja sen iäksi on arvioitu 10–12 miljardia vuotta.
Barnardin tähti on nimetty löytäjänsä, tähtitieteilijä Edward Emerson Barnardin mukaan. Vuonna 1916 Barnard havaitsi, että tähden ominaisliike oli suurempi kuin yhdelläkään toisella tunnetulla tähdellä.
1960-luvulla hollantilainen tähtitieteilijä Peter van de Kamp arveli löytäneensä vanhoja valokuvauslevyjä tutkimalla todisteita siitä, että Barnardin tähteä kiertäisi 1–3 noin Jupiterin massaista eksoplaneettaa. Vuosina 1969–1982 hän julkaisi useita tutkimuksia mahdollisiin planeettoihin ja niiden ominaisuuksiin liittyen. Tutkimuksista huolimatta planeettoja ei kuitenkaan ole löydetty.
17. heinäkuuta 1997 Barnardin tähdeltä havaittiin suuri, sinertävän värinen soihtupurkaus. Soihdun lämpötila oli yli 8000 K, ja se kirkasti tähteä yli puoli magnitudia. Soihdun jälkeen tähti sai muuttujanimen V2500 Ophiuchi.
Barnardin tähdellä on pitkään epäilty olevan planeettoja. Vuonna 2018 Ignasi Ribasin johtama kansainvälinen tutkijaryhmä ilmoitti, että Barnardin tähteä kiertää noin 3 Maan massainen kohde. Kiertoaika noin 233 vuorokautta, etäisyys keskustähdestä 0,4 AU. Rata on soikea, eksentrisyys 0,3. Se lienee jäätynyt supermaapallo, jollainen on elinkelvoton.
Dagens Nyheter
Dagens Nyheter (, suom, "Päivän uutiset") on Rudolf Wallin vuonna 1864 perustama Ruotsin suurin aamulehti. Sen nykyinen päätoimittaja on Peter Wolodarski.
Lehteä julkaistaan Tukholmassa, ja sen levikki on Ruotsissa maanlaajuinen. Sitä luetaan myös Suomessa ruotsinkielisillä alueilla. Vuonna 2003 sen keskimääräinen levikki oli arkipäivisin 360 000 ja sunnuntaisin 400 000.
"Dagens Nyheter" vaihtoi 5. lokakuuta vuonna 2004 muotonsa broadsheet-lehdestä tabloidiksi.
Vuonna 2017 lehti perusti vuosittain jaettavan kulttuuripalkinnon.