Perfektionismi
Perfektionismi tarkoittaa psykologiassa joko halua tehdä asiat mahdollisimman hyvin taikka uskomusta, että täydellisyyttä kuuluu tavoitella. Perfektionismin patologiseen eli epäterveenä pidettyyn muotoon kuuluu uskomus, että mitään täydellisyyttä huonompaa ei voi hyväksyä.
D.E. Hamacheck kuvailee kaksi perfektionismin tyyppiä.
Burns kuvaa perfektionistit ihmisiksi, jotka "kurkottavat pakonomaisesti ja hellittämättömästi kohti mahdottomia päämääriä, ja jotka mittaavat oman arvokkuutensa ainoastaan tuotannollisuutensa ja ansioidensa perusteella".
Paul Hewitt ja Gordon Flett valmistivat PSPS-skaalan (Perfectionistic Self-Presentation Scale), joka määrittelee perfektionistisen itsepresentaation kolme aspektia:
Robert Slaney loi Almost Perfect-skaalan, jossa on neljä muuttujaa:
Se jakautuu mukautuvan ja mukautumattoman perfektionismin välille. Sekä mukautuvat että mukautumattomat perfektionistit saavat korkeat pisteet normeissa ja järjestyksessä, mutta mukautumattomat perfektionistit myös ahdistuneisuudessa ja viivyttelyssä.
Perfektionismi on yksi kuudestatoista persoonallisuusvaikuttimesta, jotka tunnisti Raymond Cattell. Se saattaa liittyä tunnollisuuteen (Conscientousness) ja neuroottisuuteen (Neuroticism) viidessä tärkeässä persoonallisuuden piirteessä.
Joachim Stoeber ja Kathleen Otto määrittivät vähän aikaa sitten perfektionismin vaihtelevat määritelmät ja mitat. Heidän mielestään perfektionismi voidaan jakaa kahteen ulottuvuuteen:
Perfektionismi voi auttaa ihmisen onnistumiseen ja antaa motivaatiota pysyä lujana kohdatessa esteitä ja vaikeuksia. W.C. Rödell sanoo, että "positiivisessa muodossa perfektionismi voi antaa energiaa, joka johtaa onnistumisiin."
Slaneyn huomasi, että mukautuvat perfektionistit saivat matalammat pisteet viivyttelyssä kuin mukautumattomat. Korkealle tähtäävät urheilijat, tutkijat ja taiteilijat usein näyttävät merkkejä perfektionismista. Esimerkiksi Michelangelon perfektionismi saattoi innostaa häntä luomaan mestariteoksia kuten "Daavid" ja Sikstuksen kappeli. Perfektionismi saattaa lapsilla liittyä lahjakkuuteen.
Patologisessa muodossaan perfektionismi voi olla hyvin vahingoittavaa. Se voi ottaa viivyttelyn muodon silloin, kun tarkoituksena on lykätä jotain (en voi aloittaa projektiani ennen kuin tiedän "oikean" tavan toteuttaa sen), ja itsensä torjumiseen silloin, kun sitä käytetään selittämään huonoa esitystä, tai kun yritetään saada muilta sympatiaa ja vahvistusta (en voi uskoa, etten pysty saavuttamaan omia tavoitteitani. Minun täytyy olla todella tyhmä; miksi muuten en tätä osaisi?).
Työpaikalla perfektionismia usein leimaa alhainen tuottavuus, kun aikaa ja energiaa kuluu isompien projektien tai jokapäiväisten aktivititeettien pieniin epäolennaisiin yksityiskohtiin. Tämä saattaa johtaa masennukseen, vieraantuneisiin kollegoihin ja suurempiin riskeihin joutua onnettomuuteen. Miriam Adderholt-Elliot kuvailee viisi perfektionistien oppilaiden tai opettajien luokkaa, jotka johtavat alisuorittamiseen:
Intiimeissä ihmissuhteissa epätodelliset odotukset voivat aiheuttaa vakavaa tyytymättömyyttä kummassakin osapuolessa. Perfektionistit saattavat uhrata perheensä ja ystävänsä saavuttaakseen omat tavoitteensa.
Perfektionistit saattavat kärsiä ahdistuneisuushäiriöistä, alhaisesta itsetunnosta ja masennuksesta. Perfektionismi on riskitekijä pakko-oireiselle häiriölle, syömishäiriöille ja kliiniselle masennukselle.
Kuten monet persoonallisuuden piirteet, myös perfektionismi tapaa kulkea suvussa, ja sillä on luultavasti geneettinen osatekijä. Lapsille voi kehittyä perfektionismi, jos heidän vanhempansa käyttävät auktoriteettista tyyliä yhdistettynä ehdolliseen rakkauteen. Kulttuuri saattaa myös vaikuttaa. Eräässä tutkimuksessa (Castro & Rise 2003) aasianamerikkalaiset saivat korkeammat perfektionismin pisteet kuin afroamerikkalaiset tai euroopanamerikkalaiset.