Ale
Ale [] (englanniksi []) on yleisnimitys pintahiivaoluille, joiden nimitys tulee oluen valmistuksessa käytettävästä hiivasta, joka nousee käymisen aikana käymisastian pinnalle. Pohjahiivaoluita kutsutaan lagereiksi.
Ale voidaan jakaa useisiin alatyyleihin ("katso Luettelo oluttyyleistä"). Eri oluttyyppien erot eivät ole aina selvästi rajattuja ja mitään kansainvälistä panimoita sitoavaa ohjeistoa ei ole. Brittiläisissä ja amerikkalaisissa aleissa käytetyt luokittelut poikkeavat jonkin verran toisistaan.
"portteri" tai "porter" on tummaa olutta, joka on tehty paahdetuista maltaista. Nimen kerrotaan tulleen Lontoon Victorian aseman kantajista, jotka saivat osan palkastaan oluena (engl. "porter" = kantaja), Toinen tarina kertoo porterin nimen alkuperäksi huudahdusta pubissa kun oluttynnyriä kannettiin pubiin ja piti saada ihmiset pois tieltä. Myös kerrotaan satamatyöläisistä (porters) jotka joivat täyttävää olutta työpäivän ohessa osittain ravinnoksi.
Suosittuja porter-merkkejä ovat muun muassa amerikkalainen "Anchor Porter" ja englantilainen "Fullers London Porter".
"Stout" (stouter porter) alkujaan on tummaa olutta, joka on porterin tapaan tehty samanlaisista maltaista, mutta yleensä käytetään myös paahdettua, mallastamatonta ohraa. Stout tarkoittaa käytännössä samaa asiaa kuin portteri.
Guinness on maailmanlaajuisesti tunnetuin stout-tyyppinen olut. Guinness olikin ensimmäinen joka valmisti "Stout-Porter"iksi kutsumaansa olutta vuonna 1820. Tätä ennen Guinness oli valmistanut englantilaistyylisiä ale-oluita. Guinness on kuuluisin "irlantilainen" "kuiva stout".
"Imperial stout" eli "Russian Imperial Stout" oli alun perin Englannissa tehtyä olutta joka vietiin Venäjälle tsaarin hoviin. Imperial stoutissa on korkea alkoholipitoisuus, jopa 9-10 %. Tämän ansiosta olut ei pilaantunut pitkän kuljetuksen aikana ja se sieti myös paremmin kylmää ilmastoa. Suosittuja imperial stouteja ovat muun muassa englantilainen "Samuel Smith's Imperial Stout" ja amerikkalainen "North Coast Old Rasputin Russian Imperial Stout".
"Sweet stout" eli "makea stout" on peräisin Lontoosta. Se on aiemmin tunnettu nimellä "milk stout" (maitostout), koska sen makeuttamiseen käytettiin laktoosia (maitosokeria). Nimi kuitenkin muutettiin, koska maidon kanssa tällä oluella ei ole mitään tekemistä. Sweet stoutissa käytetään suklaamallasta ja jos ohramaltaaseen lisätään kauraa voidaan puhua "oatmeal stout"ista. Suosittuja esimerkkejä ovat englantilaisen Young's-panimon "Double Chocolate Stout" ja "Oatmeal Stout".
Mild ale oli aiemmin työväestön suosituin juoma Englannissa ja Walesissa. Nimi tulee alhaisesta humalan määrästä, joka tekee oluesta makeahkon ja helposti juotavan. Mild alen alkoholipitoisuus on yleensä myös alhainen. Suosittu mild ale on muun muassa englantilainen "Moorhouse Black Cat".
Bitter oli alun perin Englannissa terminä, joka erotti humaloidun katkeran oluen miedosta humaloimattomasta. Nykyään bitterit ovat kuivia, humaloituja ja alkoholipitoisuudeltaan varsin mietoja. "Extra Special Bitter"issä (ESB) käytetään tavallista enemmän mallasta ja humalaa. Tunnettuja bittereitä ovat muun muassa englantilaiset "Boddington's Pub Ale", "Bass Ale", "Young's Bitter" ja "Fuller's ESB".
”Ohraviinillä” ei ole mitään tekemistä viinin kanssa, vaan nimi viittaa oluen korkeaan alkoholipitoisuuteen (9—15 %). Barley winet ovat erittäin tuhteja ja maltaisia, jopa portviinimäisiä. Barley wine -tyyppinen olut onkin parhaimmillaan jälkiruokana. Tunnettuja barley wineja ovat muun muassa amerikkalainen "Anchor Old Foghorn Ale", englantilainen "Young's Old Nick" ja ruotsalainen Nils Oscar Barley Wine. Suomessa ravintolapanimot "Plevna" ja "Stadin Panimo" sekä "Malmgårdin panimo" ovat valmistaneet barley wine -olutta.
Old ale, "vanha ale", tunnetaan myös nimillä "strong ale" ja "stock ale". Olut on samankaltainen jälkiruokaolut kuin barley wine, mutta ei yhtä "tuhti" ja sisältää vähemmän alkoholia. Tunnettuja old ale -tyylin edustajia ovat muun muassa englantilaiset "Theakston Old Peculier" ja "Gale's Prize Old Ale".
India pale ale (IPA) on ale-tyyppi, joka syntyi kun brittiläisessä imperiumissa kehitettiin oluita, jotka kestivät pitkän merimatkan Britanniasta Intiaan. Tämä saatiin aikaan lisäämällä korkean alkoholiprosentin oluihin runsaasti humalaa. Nykyään IPA:t tunnistaakin vahvasta humalan katkeromausta. IPA:n väri vaihtelee kullankeltaisesta ruskeaan. Tunnettuja tyylin edustajia ovat muun muassa amerikkalaiset "Sierra Nevada Celebration Ale" ja "Victory Hop Devil IPA".
Brittiläisestä elävästä pintahiivaoluesta käytetään nimitystä real ale. Kyseessä ei ole oluttyyppi vaan tapa tarjoilla ale-tyyppistä olutta. Real ale on suodattamaton olut, joka jatkaa käymistään olutravintolan tynnyrissä. Ravintolassa real ale perinteisesti pumpataan käsipumpulla. Britteinsaarilla Real ale -perinnettä vaalii Campaign for Real Ale -yhdistys.