Arvosana
Arvosana on koulutuksessa käytettävä arvio kokeen, kurssin, oppiaineen opiskelun, päättötyön, opinnäytteen tai tutkielman onnistumisesta. Arvosanoja voidaan antaa numeroin, kirjaimin tai erityisin sanoin, joilla on merkityksensä. Arvosanan antaa tyypillisesti auktoriteetin roolissa oleva opettaja luettuaan palautetun vastauksen tai työn ja arvosana merkitään oppilaan koepaperiin tai syötetään kurssien arvosanoja sisältävään tietojärjestelmään. Arvosanat saattavat näkyä jälkikäteen tutkintotodistuksessa tai opintosuoritusotteessa. Numeroin annetuista arvosanoista voidaan laskea keskiarvo.
Suomen peruskouluissa ja lukioissa kokeiden arvosanat ovat jotakuinkin samat, mutta ne voivat olla myös kokonaislukujen väliltä. Esimerkiksi arvosanojen 8 ja 9 välille sijoittuvat kokeissa arvosanat 8+ (8,25), 8½ (8,50) ja 9– (8,75). Todistukseen oppilas voi kuitenkin saada vain kokonaisia numeroita arvosanoiksi.
Yllä mainittujen lisäksi joistakin aineista ei ammattikouluissa anneta lainkaan arvosanaa, vaan ne merkitään suoritetuksi (S).
Aiemmin Suomen yliopistoissa oli yleisesti käytössä asteikko 0—3, jossa
Vuosina 1970–1995 käytössä oli kuusiportainen asteikko, jossa toiseksi korkeimpana arvosanana "laudatur"-arvosanan jälkeen oli "magna cum laude approbatur". Tällöin laudatur-arvosanasta sai kuusi pistettä (puoltoääntä), kun taas vuodesta 1996 alkaen "laudatur" antaa seitsemän pistettä. Vuonna 1996 entinen arvosana laudatur jaettiin kahdeksi eri arvosanaksi.
Ennen vuotta 1970 ylioppilaskokeista ja ylioppilastutkinnosta annettiin vain arvosanat "laudatur", "cum laude approbatur" ja "approbatur" sekä "improbatur".
Yliopistolliset väitöskirjat arvosteltiin aikaisemmin yllä olevalla kahdeksanportaisella latinankielisellä asteikolla (ylimpänä "laudatur", alimpana "improbatur"). Jos väitöskirjassa ei ole erityisiä ansioita eikä selkeitä puutteita ja se täyttää väitöskirjalta vaadittavat kriteerit, sille annetaan tyypillisesti mainesana (arvosana) "cum laude approbatur". Selkeät puutteet alentavat arvosanaa ja ansiot nostavat sitä. Erityiset ansiot voivat myös kompensoida selkeitä puutteita, jolloin tällaiset ansiot nostavat puutteellisen väitöskirjan arvosanaa.
Lisensiaatintyöt arvostellaan soveltuvin osin myös yllä olevalla kahdeksanportaisella asteikolla kuin väitöskirjat.
Helsingin yliopiston väitöskirjat arvioidaan nykyisin asteikolla hylätty, hyväksytty, kiittäen hyväksytty. Tampereen yliopisto käyttää arvioinnissa asteikkoa: hyväksytty, hyvä ja erinomainen.
"Laudatur" on ylioppilaskokeen korkein arvosana. Ylioppilaskokeessa arvosanan laudatur saa noin 5 % kunkin kokeen osallistujista.
Vuonna 1996 ylioppilastutkinnon laudatur jaettiin kahteen osaan kilpailun korkeimmista arvosanoista koventuessa. Entisiä laudaturin alimpia arvosanoja alettiin merkitä e:llä ("eximia cum laude approbatur"). Ennen kyseistä vaihdosvuotta laudaturin sai siis huomattavasti helpommin. Nykyisin ennen vuotta 1996 saatu laudatur-arvosana rinnastetaan eximia cum laude approbatur -arvosanaan saadusta koepistemäärästä riippumatta.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "laudatur" vastaa arvosanaa 10. Ennen arvosanan "eximia cum laude approbatur" käyttöönottoa vuonna 1996 "laudatur" vastasi arvosanoja 9 ja 10.
'Laudatur' on latinaa ja tarkoittaa "ylistettävä", tulee latinan kielen sanasta "laus" ('kunnia , ylistys').
Laudatur on pro gradu -tutkielman, lisensiaatintutkielman ja väitöskirjan korkein arvosana. Pro gradu -tutkielmasta annetaan vain hyvin harvoin tämä korkein arvosana. Tutkielman tulee tällöin olla tieteellisesti poikkeuksellisen ansiokas eikä siinä saa olla puutteita. Perinteisesti laudatur-arvosanalla hyväksyttyä pro gradua voitiinkin pitää valmiina lisensiaatintutkielmana.
Laudatur oli aiemmin myös korkein oppiaineessa suoritettava oppimäärä yliopistossa. Nykyisin laudatur-opintoja vastaavat oppiaineen syventävät opinnot. Alemmat oppimäärät olivat "approbatur" ja "cum laude approbatur".
"Eximia cum laude approbatur" on ylioppilaskokeen toiseksi korkein arvosana. 
Ylioppilaskokeessa se on otettu käyttöön vasta vuonna 1996 vastaamaan alimpia laudaturin arvosanoja. Arvosanan eximia saa noin 15 % kunkin kokeen osallistujista.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "eximia cum laude approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 9.
Eximia cum laude approbatur on pro gradu -tutkielman, lisensiaatintyön ja väitöskirjan toiseksi korkein arvosana. Tällaisen arvosanan saadakseen tutkielmassa tulee olla huomattavia tieteellisiä ansioita ja siinä ei saa olla puutteita. Arvosana on jokseenkin harvinainen, ja sen saa tyypillisesti vain noin 5 % pro gradu -tutkielmista.
"Magna cum laude approbatur" on ylioppilaskokeen kolmanneksi korkein arvosana. Ylioppilaskokeessa arvosanan m saa noin 20 % kunkin kokeen osallistujista. Alun perin sitä ei käytetty, vaan mahdollisia olivat vain arvosanat improbatur, approbatur, cum laude approbatur ja laudatur. Arvosana "magna cum laude approbatur" samoin kuin "lubenter approbatur" lisättiin ylioppilastutkinnon arvosteluasteikkoon vuonna 1970.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "magna cum laude approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 8.
Magna cum laude approbatur on pro gradu -tutkielman, lisensiaatintyön ja väitöskirjan kolmanneksi korkein arvosana. Se merkitsee, että tutkielma on keskimääräistä parempi, syvempi tai laajempi, mutta se ei ole tieteellisesti erityisen ansiokas.
"Cum laude approbatur" on ylioppilaskokeen neljänneksi korkein arvosana. Ylioppilaskokeessa sen saa noin 24 % kunkin kokeen osallistujista eli prosentuaalisesti se on ylioppilaskokeen yleisin arvosana.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "cum laude approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 7. Ennen arvosanan "magna cum laude approbatur" käyttöönottoa vuonna 1970 se vastasi arvosanoja 7 ja 8.
Cum laude approbatur on pro gradu -tutkielmien, lisensiaatintöiden ja väitöskirjojen mediaaniarvosana. Se on tyypillisesti sellaisen pro gradu -tutkielman arvosana, joka täyttää opinnäytetyöltä vaadittavat kriteerit ja jossa ei ole selkeitä puutteita mutta ei myöskään erityisiä ansioita. Tämä on tutkielman tavoitetaso.
Cum laude approbatur oli ennen myös keskimmäinen jossakin oppiaineessa suoritettava oppimäärä yliopistossa. Nykyisin näitä opintoja kutsutaan yleisesti aineopinnoiksi. Sitä alempi oppimäärä oli "approbatur" ja korkeampi oppimäärä "laudatur". Puhekielessä cum laude approbatur -opinnot kulkivat nimellä "cumu".
"Non sine laude approbatur" ("ei ilman kiitosta hyväksytään") -arvosanaa ei käytetä ylioppilaskokeissa lainkaan. Se on käytössä vain yliopistoissa.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) arvosanaa "non sine laude approbatur" vastaavaa kategoriaa ei tunneta, mutta se asettuisi suunnilleen arvosanojen 6 ja 7 väliin.
Non sine laude approbatur on yliopistollinen arvosana pro gradu -tutkielmien, lisensiaatintutkielmien ja väitöskirjojen arvostelussa. Se tarkoittaa, että työ ei kaikilta osin vastaa tavoitetasoa ja on keskimääräistä heikompi. Tämä arvosana sijoittuu lubenter approbaturin ja cum laude approbaturin väliin.
"Lubenter approbatur" on ylioppilastutkinnon toiseksi alin hyväksytty arvosana. Alun perin sitä ei käytetty ylioppilaskokeessa, vaan mahdollisia olivat vain arvosanat improbatur, approbatur, cum laude approbatur ja laudatur. Arvosana "lubenter approbatur" samoin kuin "magna cum laude approbatur" lisättiin ylioppilastutkinnon arvosteluasteikkoon vuonna 1970.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "lubenter approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 6.
Lubenter approbatur on toiseksi alin yliopistollinen arvosana. Se annetaan tutkielmille, joissa on huomattavia puutteita ja jotka ovat vaatimattomia tai tieteellisesti pinnallisia.
"Approbatur" on ylioppilaskokeen alin hyväksytty arvosana.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "approbatur" vastaa lähinnä arvosanaa 5. Ennen arvosanan "lubenter approbatur" käyttöönottoa vuonna 1970 se vastasi arvosanoja 5 ja 6.
Approbatur on pro gradu -tutkielmien, lisensiaatintöiden ja väitöskirjojen alin hyväksytty arvosana.
Approbatur oli ennen myös alin oppiaineessa suoritettava oppimäärä yliopistossa. Nykyisin approbatur-arvosanaa vastaavat perusopinnot. Korkeammat oppimäärät olivat "cum laude approbatur" ja "laudatur". Approbatur-opintoja kutsuttiin puhekielessä "appro"ksi.
"Improbatur" on lukion ylioppilaskokeessa hylätty eli alhaisin arvosana. Mikäli abiturientti saa arvosanan "improbatur" pakolliseksi määrätystä aineesta, hänestä ei tule ylioppilasta, ellei hän pysty tutkintoaikanaan korottamaan arvosanaa tai kompensoimaan sitä muilla suorituksilla.
Improbatur jakautuu myös ryhmiin i+, i, i– ja i= sen mukaan, kuinka lähelle läpipääsyn pisterajaa kokelas on yltänyt. Vaikka abiturientti reputtaisikin kokeensa, arvosana on mahdollista kompensoida hyväksytyksi siinä tapauksessa, että kokelas on muista suorituksistaan kerännyt kylliksi kompensaatiopisteitä.
Suomalaisessa kouluarvostelussa (4–10) "improbatur" vastaa arvosanaa 4.
Improbatur tarkoittaa yliopistossa hylättyä arvosanaa. Arvosanaa "improbatur" ei anneta pro gradu -tutkielmille, koska hylätty tutkielma ei ole tutkielma ensinkään eikä kandidaatin tai maisterin oppiarvoa voida myöntää hylätyn pro gradu -tutkielman perusteella.
Eurooppalaisen opintosuoritusten ja arvosanojen siirto- ja kertymisjärjestelmän eli ECTS:n mukaiset arvosanat ovat: