hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Otavan Opisto
Otavan Opisto on vuonna 1892 perustettu sitoutumaton kansanopisto Mikkelin Otavassa. Toiminta-ajatuksessaan opisto keskittyy hakemaan uusia oppimisen tapoja ja muotoja sekä täydentämään nykyistä opetusjärjestelmää.
Opetuksessa käytetään nykyaikaisia työkaluja: Otavan Opiston nettiperuskoulu ja nettilukio tarjoavat mahdollisuuden suorittaa molemmat opinnot internetin välityksellä. Kampuksella järjestetään myös monenlaista muuta kurssitoimintaa, kuten kymppiluokkia ja avoimen yliopiston kursseja.
Otavan Opiston osana toimii myös oppimisen verkkopalveluihin keskittyvä yksikkö Internetix, jonka toiminta kattaa tulevaisuuden tutkimuksen menetelmävälineet, yhteisöoppimisen ratkaisut, verkkopedagogiset palvelut ja koulutuksen.
Otavan Opisto perustettiin alun perin Joroisiin "Keski-Savon kansanopiston" nimellä. Vuonna 1895 ensimmäinen rehtori Hjalmar Mikander lähti rehtoriksi Pohjois-Savon kansanopistoon Maaningalle ja vei mukanaan kaikki silloisen Keski-Savon kansanopiston opettajat. Opistoon kuitenkin valittiin uudet opettajat ja rehtori ja opisto jatkoi toimintaansa.
Internetix on 1996 perustettu Otavan Opiston erillisyksikkö joka keskittyy verkkoympäristöjen avulla ylläpitämään, tukemaan ja kehittämään formaalia ja informaalia oppimistoimintaa, joissa oppijoita yksilöiden ohella ovat yhä useammin myös ryhmät ja yhteisöt.
Internetix aloitti toimintansa projektitoimintana, josta on syntynyt mm. nettilukio, nettiperuskoulu, YLE:n nettiradio Mikaeli sekä Metodix Oy. Internetixin Campus on myös ensimmäinen suomalainen verkko-oppimisympäristö.
Nettiperuskoulu on Otavan Opiston ylläpitämä etäopiskeluun perustuva linja, joka tarjoaa aikuisopiskelijalle mahdollisuuden suorittaa peruskoulun oppimäärän. Nettiperuskoulun etäopetus tapahtuu Muikku-nimisessä verkko-oppimisympäristössä, johon on tehty eri kurssien sivustot.
Nettilukio on osa Otavan Opiston aikuislukiota. Se sai alkunsa vuonna 1997, kun Otavan Opistossa käynnistyi Internetix-projekti. Nettilukiossa opiskelu tapahtuu täysin etäopiskeluna Muikku-oppimisympäristössä oman aikataulun mukaisesti. Opiskelu kestää keskimäärin kahdesta neljään vuotta. Koska kaikki kurssit ovat kaiken aikaa verkossa saatavilla, opiskelu on mahdollista mistä päin Suomea tai maailmaa tahansa. Opinnot voi aloittaa milloin tahansa ja niissä voi edetä oman aikataulun mukaisesti.
Jokaiseen kurssiin kuuluu oppimistehtäviä, mutta kurssikokeita nettilukiossa ei ole. Aineenopettajat antavat ohjausta tarpeen mukaan, arvioivat tehtävät ja antavat tehtävistä sanalliset palautteet. Kirjoja ei tarvitse jokaisella kurssilla olla. Nettilukiossa kursseja voi suorittaa perinteisten verkkokurssien lisäksi aikaan sidotuilla ryhmäkursseilla sekä ilmiöpohjaisesti.
Menon
Menon (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen ylimys, joka esiintyy hänen mukaansa nimetyssä Platonin dialogissa "Menon" sekä Ksenofonin teoksessa "Anabasis". Hän oli kotoisin Thessaliasta.
Platon kuvaa Menonin kiinnostuneena sofistien opetuksista, Ksenofon puolestaan moraalittomaksi ja epämiellyttäväksi henkilöksi. "Menonissa" hän väittelee Sokrateen kanssa hyveen olemuksesta tukeutuen Gorgiaan oppeihin. Ksenonofin mukaan hän oli osallisena Kyyros nuoremman vallankaappausyrityksessä vuonna 401 eaa. ja palveli sen jälkeen Persian hovissa.
Cupola
Cupola on Kansainvälisen avaruusaseman moduuli, näköalakupoli. Se laukaistiin kiertoradalle helmikuussa 2010 avaruussukkulalennolla STS-130. Se on ESAn rakennuttama ja italialaisen Alenia Spazion rakentama. Se valmistui syyskuussa 2004.
Aluksi Cupola asennettiin Unity-moduuliin. 15. helmikuuta 2010 moduuli siirrettiin Canadarm2-robottikäsivarren avulla kiinni Tranquility-moduuliin. 17. helmikuuta 2010 Terry Virts avasi ensimmäistä kertaa ikkunoiden suojakannet ja katsoi ensimmäistä kertaa Cupolan ikkunoista avaruuteen.
Asennettuna Cupola tarjoaa miehistölle mahdollisuuden nähdä suoraan roboteilla suoritettavia tehtäviä ja telakoituvia avaruusaluksia sekä tehdä Maa-havaintoja. Cupola-moduulissa on kuusi sivuikkunaa ja yksi kattoikkuna. Jokaisessa ikkunassa on sulkimet, joilla ne voidaan suojata mikrometeoriiteilta ja avaruusromulta. Moduuliin sijoitetaan toinen Canadarm2:n ohjausyksiköistä (Robotic Work Station eli RWS).
Nostaja
Nostaja oli 6. syyskuuta 1972 Pietarsaaren edustalla Nygrundetin kivikkomatalikon luona upponut Tie- ja vesirakennuslaitoksen omistama ketjukauharuoppaaja. Onnettomuudessa menehtyi 16 miehistön jäsentä.
Nostaja oli rakennettu Pietarissa vuonna 1912. Sen pituus oli yli 50 metriä ja leveys lähes 11 metriä, pääkoneen teho 300 hv ja ruoppaussyvyys 10,2 metriä. Alus jäi vuonna 1918 venäläisiltä Sortavalan satamaan, jossa oli runsaasti muutakin ruoppauskalustoa. Suomi otti käyttöönsä niistä ruoppaaja "Vasili Saloffin" ja kuljetusalus Muurmanin, kun taas muut luovutettiin takaisin Venäjälle. Vuonna 1921 "Vasili Saloffin" nimi muutettiin "Nostajaksi" ja kuljetettiin vuonna 1924 Laatokalta Helsinkiin, jossa siihen tehtiin muutostöitä.
Onnettomuusalus oli vuonna 1972 ruoppaamassa Pietarsaaren satamaväylää Nygrundetin luona. Ruoppaaja ei kestänyt enimmillään 17 sekuntimetriin noussutta tuulta vaan sai yöllä vuodon ja kaatui nopeasti. Neljä henkilöä ehti pelastua uimalla ruoppaajan perään kiinnitettyyn huoltoveneeseen.
Tutkijalautakunta katsoi onnettomuuden johtuneen siitä, että vettä oli kovassa aallokossa päässyt ankkurisilmäkkeestä sisään alukseen. Vettä kertyi niin paljon että alus kaatui. Muina syinä pidettiin amatöörivoimin alukselle tehtyjä muutostöitä, erityisesti välilaipioista poistettujen putkien jättämien aukkojen vaikutusta tiiviyteen.
Kylpylähotelli Eden (Nokia)
Kylpylähotelli Eden (virallisesti Scandic Eden Nokia) on kylpylähotelli Nokialla. Se kuuluu Scandic Hotels -ketjuun. Kylpylä on uusittu vuonna 2004. Siellä on allasosaston lisäksi kuusi saunaa, muita liikuntapalveluita ja 204 hotellihuonetta. Kylpylän puolella on porealtaita, lastenosasto, vastavirtajoki, kylmä "avanto", iso sisäallas sekä ulkoallas. Edenissä on ollut myös allasosaston kiipeilyseinä, joka on myöhemmin purettu. Liukumäkiä siellä on viisi: rengasliukumäki, kaksi lasten liukumäkeä, pitkä noin 30 sekuntia kestävä liukumäki ja muutaman metrin mittainen suora syöksyliukumäki. Isossa sisäaltaassa on aallokko, joka alkaa säännöllisesti tasatunnein (joulukuu 2016). Edenissä on lisäksi baari ja allaskahvila, ja rakennuksen yläkerrassa on myös tanssiravintola.
Eden sijaitsee valtatie 12:n varrella. Paunu ajaa päivittäin muutamia linja-autopikavuoroja Helsingistä Tampereen kautta Edenin pihaan ja takaisin.
Erkki Lindfors
Erkki Napoleon Lindfors (10. marraskuuta 1913 Tampere – 11. tammikuuta 1969 Tampere) oli suomalainen poliitikko (SDP), pitkäaikainen tamperelainen kunnallisvaikuttaja, kaupunginjohtaja 1957–1969 ja II sosiaaliministeri von Fieandtin hallituksessa 1957–1958. Lindforsia ja kokoomuslaista kunnallisneuvos Lauri Santamäkeä pidetään tamperelaisen, vuosikymmeniä kaupungin kehitykseen vaikuttaneen aseveliakselin luojina.
Lindforsin aikana Tampereelle valmistui keskussairaala, jäähalli ja yliopisto. Näsinneula ei ehtinyt valmiiksi ennen hänen kuolemaansa.
Vuonna 1960 hän sai ystävyyskaupunki Łódźista kaksi leijonanpentua, joiden innoituksesta rakennettiin 1964–1972 toiminut eläintarha entisen teurastamolaitoksen tilalle. Valoviikkojen idean Lindfors keksi Essenistä.
FITS
FITS () on tähtitieteessä yleisesti käytetty erittäin joustava tiedostomuoto. FITS-formaatti oli alun perin tarkoitettu kuvien tallentamiseen, mutta sillä voidaan tallentaa myös muuntyyppistä dataa. FITS-tiedostoon voi kuulua myös laajennusosia, joiden ansiosta esimerkiksi optisella ja infrapuna-alueella tehdyt havainnot kohteesta voidaan tallentaa samaan tiedostoon. Vaikka suurin osa FITS-tiedostoista onkin kuvia, mahdollisuus lisäosiin ja erityisesti tiedostojen otsikkotietojen yhdistelyyn aiheuttaa sen, että yksi FITS-tiedosto voi muodostaa kokonaisen tietokannan.
FITS-formaatin etuna on, että tiedoston otsikkotiedot () ovat selkokieliset. Kuvan otsikkotiedoissa on ilmoitettuna kuvan koordinaatisto, mikä on käytännöllistä tähtitieteellisessä kuvankäsittelyssä, sillä näin eri aikoina otetut kuvat saadaan helposti asettumaan päällekkäin esimerkiksi kuvienvälisiä laskutoimituksia varten. Monille ohjelmointikielille (mm. C, Fortran, Perl ja IDL) on saatavilla ohjelmakirjastoja FITS-tiedostojen käsittelyyn. Myös monet kuvankäsittelyohjelmat osaavat avata yksinkertaisia FITS-kuvia.
Razorlight
Razorlight on Lontoossa, Englannissa kesällä 2002 perustettu powerpop/rock-yhtye. 
Bändin laulaja Johnny Borrell on aikaisemmin musisoinut mm. ex-Libertines Carl Barâtin ja Pete Dohertyn kanssa, mutta päätyi perustamaan oman bändinsä Christian Pancorvon sekä kahden ruotsalaisen, Björn Ågrenin ja Carl Dalemon kanssa.
Razorlightin ensimmäinen albumi oli 28. kesäkuuta 2004 julkaistu "Up All Night", joka nousi Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistoilla kolmannelle sijalle. 
Se nautti kriitikoiden keskuudessa suurta suosiota raikkaudellaan. Johnny Borrell on tunnettu itsetietoisesta ja ylimielisestä asenteestaan, hän on mm. verrannut itseään Bob Dylaniin, sanonut olevansa tätä parempi biisien kirjoittaja. Näin hän toi pääasiallisesti brittiteinitytöistä koostuvalle yleisölleen takaisin sen paheellisen raikulipojan, jota olikin niin odotettu, ja brittimusiikkilehdistölle uuden silmätikun.
Razorlight esiintyi heinäkuussa 2005 Live 8 -konsertissa Lontoon Hyde Parkissa. Yhtye on myös lämpännyt Queenia, Paul Rodgersia, Oasista, Richard Ashcroftia ja U2sta.
17 heinäkuuta 2006 Razorlight julkaisi toisen albuminsa ("Razorlight"), jota kehuttiin edeltäjänsä tavoin.
Yhdeksi ensimmäisen levynsä innoittajaksi Borrell on nimennyt The Cure yhtyeen varhaisen tuotannon (Three Imaginary Boys ja Boys Don't Cry). Toisella levyllä on kuultu U2-vaikutteita. Muihin Borrellin esikuviin kuuluu The Kinks yhtyeen Ray Davies.
Sadr City
Sadr City eli Madinat as-Sadr () eli Sadrin kaupunki on suuri kaupunginosa Irakin pääkaupungin Bagdadin koillispuolella, jossa asuu noin kaksi miljoonaa asukasta, enimmäkseen šiioja. Se on saanut nimensä suurajatollah Mohammad Mohammad Sadiq al-Sadrin (1943–1999) mukaan, jonka poika Muqtada al-Sadr hallitsee joukkoineen aluetta.
Hallinnollisesti Sadr muodostaa (2013) kaksi Bagdadin kuvernoraatin (maakunnan) piirikuntaa: Sadr 1 ja Sadr 2.
Lähiön rakennutti 1959 pääministeri Abdul Karim Qassim vastauksena Bagdadin kasvavaan asuntopulaan. Tuolloin se sai nimen Vallankumouskaupunki (), joksi monet vielä kutsuvat sitä. Edullinen hintataso sopi erityisesti vähätuloisille asukkaille, jotka monet olivat maaseudulta muuttaneita ja siihen asti asuneet slummeissa. Kaupunginosasta tuli nopeasti Irakin kommunistisen puolueen vahvaa tukialuetta ja vastustus Baath-puolueen vuoden 1963 vallankaappausta kohtaan oli voimakasta juuri siellä. Lähiö nimettiin myöhemmin Saddamin kaupungiksi.
Huhtikuun 2003 jälkeen šiiat ovat pitäneet alueella jonkinlaista itsehallintoa, johon kuuluu omat poliisivoimat, sairaalat ja ruuanjakelu. Samoihin aikoihin se sai epävirallisesti Sadrin kaupungin nimen. Sunnikapinalliset ovat tehneet alueella toistuvasti iskujaan.
Soulside Journey
Soulside Journey on norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen ensimmäinen albumi. Se on myös yhtyeen ainut death metal -levy, ennen vuoden 1992 A Blaze in the Northern Sky -albumia, jolloin Darkthronesta alkoi tulla yksi black metallin tunnetuimmista nimistä.
Vielä nykyäänkin yhtyeen toisena päähenkilönä toimiva Fenriz käyttää levyllä nimimerkkiä "Hank Amarillo". Soulside Journeyn myöhemmissä painoksissa jäsenten oikeiden nimien (ja Fenrizin omituisen nimimerkin) tilalla on jäsenten nykyiset nimimerkit.
Mísia
Mísia on Portugalin Portossa syntynyt fadolaulaja (fadista). Koko uransa ajan hän on kehittänyt uudenlaista fadoa. Vaikka hän laulaakin enimmäkseen fadoa (fadoa ainoastaan jos lauletaan portugaliksi ), hän laulaa osaa teoksistaan espanjaksi, ranskaksi, katalaaniksi ja jopa englanniksi. Vaikka hän onkin suosittu, hänen musiikkia arvostetaan enimmäkseen ulkomailla (erityisesti Ranskassa ja Espanjassa).
Viktor Pelevin
Viktor Olegovitš Pelevin (. s. 22. marraskuuta 1962) on tunnetuimpia venäläisiä nykykirjailijoita. Hänen kirjansa ovat postmodernistisia ja sisältävät vaikutteita science fictionista, popkulttuurista ja esoteerisista aatteista.
Pelevin opiskeli sähkötekniikkaa Moskovassa ja osallistui luovan kirjoittamisen kurssille. Hänen ensimmäinen novellinsa julkaistiin 1989, jonka jälkeen hänen maineensa levisi harrastajien piirissä. Vuonna 1992 julkaistiin hänen ensimmäinen novellikokoelmansa, joka voitti Venäjän Booker-palkinnon. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Omon Ra" (Омон Ра), satiiri neuvostoyhteiskunnasta, nosti hänet kerralla julkisuuteen.
Kiinan avaruushallinto
Kiinan avaruushallinto (kiinaksi 中国国家航天局) on Kiinan kansantasavallan avaruustoiminnasta vastaava taho.
Kiinan avaruushallinto perustettiin vuonna 1993. Se on Kiinan Ilmailuministeriön (Ministry of Aerospace Industry) alainen. Rakenne on hieman samankaltainen kuin Ruotsin avaruushallinnossa: Avaruusohjelmasta vastaa Kiinan avaruushallinto ja avaruuslaitteiden toteutuksesta China Aerospace Corporation. Hallinto luo avaruusohjelman ja yhtiömuotoinen osuus on vastuussa sen toteutuksesta.
Vuonna 1998 China Aerospace Corporation jaettiin useiksi valtionyhtiöiksi.
Vuonna 2006 avaruushallinnon johtaja on Sun Laiyan.
7. heinäkuuta 2011 Kiinan tiedeakatemia perusti Kiinan avaruustutkimusta hallinnoivan keskuksen National Space Science Centerin (NSSC) Keskuksen johtajana toimii Ji Wu. Vuoden 2012 alussa uutisoitiin, että tiedeakatemia ja China Aerospace Science and Technology Corporation (CASTC) ovat perustamassa uuden aerospace-alan insituutin.
Lokakuussa 2010 NASAn pääjohtaja Charles Bolden vieraili viikon ajan Kiinassa neuvotellen Kiinan avaruushallinnon kanssa. Tämä sai muutamien NASA-keskusten omaavien Yhdysvaltain osavaltioiden poliitikkojen kritiikkiä, eniten kai pelättiin yhdysvaltalaisen rakettiteollisuuden kohtaloa. Heinäkuun 2011 lopussa sekä Yhdysvaltojen että Euroopan unionin kerrottiin etsivän yhteistyötä Kiinan kansantasavallan kanssa, samat tahot ovat aiemmin mm. estäneet Kiinan osallistumisen ISS-avaruusaseman toimintaan.
Tuiranpuisto
Tuiranpuisto on noin 10 hehtaarin laajuinen Tuiran kaupunginosan keskuspuisto Oulussa. Alun perin Oulun kaupunginsairaalaa varten varattu alue on vanhoja rakennuksia lukuun ottamatta lähes luonnontilainen. Puistoa kiertää kuntopolku, joka talvisin kuuluu kaupungin ylläpitämiin hiihtolatuihin. Vanhat rakennukset on suojeltu ja niihin on sijoitettu kaupungin terveydenhuollon ja sosiaalitoimen tiloja. Alueella toimivat mm. Lassin päiväkoti, mielenterveystoimiston kriisiosasto, vammaisten asumisyksiköt Schjerfbeck-koti ja Weikonkoti sekä Koskenrannan kuntoutuskoti. Puiston suojeluasemakaavasta on kaupunki saanut vuoden 2005 Oulun läänin rakennussuojelupalkinnon. Puiston luoteiskulmasta kaavoitettiin 1990-luvun lopulla tontti Oulun kaupungin Tuirankartano-nimiselle sosiaali- ja terveydenhoidon palvelukeskittymälle.
1880- ja 1890-luvuilla Oulussa levisivät kulkutaudit kuten isorokko, tuhkarokko ja suolikuume, lisäksi koleran leviämistä kaupunkiin pelättiin. Kaupungissa oli tuolloin vain yksi virallinen sairaala, Oulun lääninsairaala. Kaupunginvaltuusto päätti joulukuussa 1894, että kunnallissairaala rakennettaisiin Toppilaan menevän tien varteen Tuiraan. Paikka oli laaja metsäalue, jonka huonona puolena pidettiin sen syrjäistä sijaintia. Sairaala-alueen suunnitelmat tilattiin arkkitehti Magnus Schjerfbeckiltä.
Maria Åströmin tekemän lahjoituksen turvin kunnallissairaalan alueelle rakennettiin hermosairaala eli mielisairaala korvaamaan köyhäintalon yhteydessä toiminutta mielisairasosastoa. Lääninarkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnitteli sairaalan ja lääkärinasunnon. Puiston koilliskulmaan Tuirantien varteen rakennettiin myös synnytyslaitos korvaamaan Sonnisaaressa ollutta vanhaa synnytyssairaalaa. Synnytyslaitos valmistui vuonna 1926.
Synnytykset siirrettiin Oulun yliopistolliseen sairaalaan jo 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. 1990-luvun puolenvälin tienoilla oli 
sairaalatoiminta alueelta siirtynyt muualle. Aiemmin ulkopuolisilta suljettu alue muuttui yleiseksi puistoksi, jossa vanhat rakennukset on suojeltu ja pääosin kunnostettukin uusiin käyttötarkoituksiin.
Sun Laiyan
Sun Laiyan johtaa Kiinan avaruushallintoa.
Hän on syntynyt lokakuussa 1957 Pekingissä. Hän opiskeli Xian Jiaotongin yliopistossa kryogeniikkaa valmistuen vuonna 1982. Hän alkoi työskennellä yliopiston "Beijing Institute of Satellite Environment Engineering"-yksikössä. Vuodet 1987–1993 hän opiskeli Pariisin kuudennessa yliopistossa väitellen siellä.
Hän palasi Ranskasta entiseen työpaikkaansa varajohtajaksi. Vuonna 1999 hänestä tuli Kiinan avaruushallinnon varajohtaja yleten johtajaksi vuonna 2004.
Hän on naimisissa ja perheessä on yksi tytär.
Miranda Otto
Miranda Otto (s. 16. joulukuuta 1967 Brisbane, Queensland) on australialainen elokuva -ja teatterinäyttelijä.
Miranda Otton vanhemmat ovat näyttelijät Barry ja Lindsay Otto, ja hänen sisarensa on näyttelijä Gracie Otto. Miranda kasvoi teatteriympäristössä. Lapsena hän harrasti ystäviensä kanssa näytelmien kirjoittamista sekä roolipukujen ja lentolehtisten suunnittelua. Vuonna 1974 Otton vanhemmat erosivat. Eroa seurasi väliaikainen muutto Hongkongiin, muutoin Otto vietti lapsuutensa Newcastlessa ja Brisbanessa. Viikonloput ja lomat hän asui Sydneyssä isänsä luona, jonka kautta hän löysi kiinnostuksensa näyttelemiseen. Otto olisi alun perin halunnut balettitanssijaksi, mutta joutui luopumaan haaveestaan skolioosin takia.
Otto teki ensiesiintymisensä elokuvassa "Emman taistelu" vuonna 1986, jossa hän näytteli nimiroolin. Sittemmin hän näytteli pienen budjetin elokuvissa "The Girl Who Came Late" ja "Ennen kuin kaikki päättyy" sekä elokuvassa "Nostradamus Kid".
1990-luvun puolessa välissä Otto alkoi saada useita päärooleja, kuten elokuvassa "The Well", joka sai positiivista palautetta Cannesin filmifestivaaleilla vuonna 1997. Elokuvassa "Doing Time for Patsy Cline" vuodelta 1997 hän näytteli jälleen nimiroolin. Vuoden 1998 elokuvat "Dead Letter Office" ja "In the Winter Dark" saivat kiitosta kriitikoilta, mutta eivät saavuttaneet suurta yleisöä.
Läpimurron Otto teki vuonna 2002 elokuvassa "", jossa hänen roolihahmonsa on Éowyn. Otto valittiin rooliin monien lahjakkaiden näyttelijöiden joukosta. Ohjaaja Peter Jackson vakuuttui heti Otton olevan paras mahdollinen rooliin katsoessaan tämän koe-esiintymisnauhan ensimmäisen kerran. Otto näytteli myös trilogian viimeisessä osassa, "".
Nähtyään Otton roolissaan Éowynina ohjaaja Steven Spielberg otti häneen yhteyttä ja tarjosi roolia "Maailmojen sota" -elokuvassa. Siihen aikaan Otto oli raskaana, joten hän uskoi joutuvansa kieltäytymään roolista. Spielberg kuitenkin muokkasi käsikirjoitusta ottaen huomioon Otton raskauden ja niinpä Otto saattoi ottaa työn vastaan. "Maailmojen sota" oli suuri menestys ja se oli vuoden 2005 neljänneksi tuottoisin elokuva.
Otton ja hänen aviomiehensä Peter O’Brienin tytär Darcey syntyi vuonna 2005. Siitä lähtien Otto on keskittynyt äitiyteensä ja teatteriuraansa Australiassa, mutta tekee edelleen myös rooleja elokuvissa sekä televisiossa, viimeimmäksi sarjassa "".
T-62
T-62 on neuvostoliittolainen taistelupanssarivaunu. T-62 on parannettu versio T-55 vaunusta, ja niitä valmistettiin pitkään rinnakkain. T-62 otettiin käyttöön 1961 ja sitä valmistettiin kymmeniätuhansia vuoteen 1975 mennessä.
Vaunutyyppi ei koskaan korvannut edeltäjäänsä täysin, sillä se oli kallis valmistaa. Hylsynpoisto oli poikkeuksellinen. Siinä tykin rekyylivoima poisti tornin takaosaan ammutun hylsyn, sekä myös ulos vaunusta. Tilaa vaunun sisällä säästyi, mutta tulinopeus heikkeni. Kiinan-Neuvostoliiton välisissä rajakiistoissa: osa tämän tyypin vaunuja päätyi maitten välisen välirikon jälkeen, Kiinan haltuun vuonna 1969.
Vaunutyyppiin oli asennettu NBC-suojajärjestelmä, mikä oli joukkotuhoaseita vastaan. Snorkkeli voitiin asentaa vaunuun lataajan luukkuun, mikä mahdollisti niin kutsutun syväkahlauksen: joka oli muutoin 1,40 m syvyyteen saakka. IR-pimeänäkölaitteisto oli sekin olemassa. Savuverhon luominen onnistui nopeasti, polttoaineen suihkutuksella pakoputkistoon.
T-62 on jo vanhentunut tyyppi, eikä enää menesty taistelussa uudempia taistelupanssarivaunuja vastaan. Siksi se on joko poistettu käytöstä kokonaan tai siirretty reserviin lähes kaikissa niissä maissa, joiden käytössä se on ollut. Venäjän armeija käytti T-62:sia Venäjän–Georgian sodassa.
Alexander de Seversky
Alexander de Seversky (; 7. kesäkuuta 1894, Tbilisi, Venäjän keisarikunta – 24. elokuuta 1974 New York City) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija.
De Seversky oli Venäjän laivaston lentäjä ensimmäisessä maailmansodassa, jossa hän menetti toisen jalkansa. Hän jatkoi lentämistä sodassa saavuttaen kaikkiaan 13 ilmavoittoa saksalaisista. Vuonna 1917 hän oli Yhdysvalloissa osana Venäjän laivaston lentojoukkojen vierailua. Hän jäi tuolloin Yhdysvaltoihin. Hän toimi koelentäjänä, ja hänestä tuli kenraali Billy Mitchellin avustaja. Mitchell oli douhetisti, eli hän uskoi niin sanottuihin strategisiin lentopommituksiin.
De Seversky sai vuonna 1921 patentin lentokoneen ilmatankkaukseen. Vuonna 1927 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
De Seversky perusti Seversky Aircraft Corporation yhtiön vuonna 1931. Hän sai useita hyviä tilauksia Yhdysvaltain liittovaltiolta, mutta yhtiön talous oli heikoissa kantimissa niistä huolimatta. Hänet savustettiin omasta yhtiöstään. Hän perusti Republic Aviation Companyn, joka toimi itsenäisenä vuoteen 1965 asti, jolloin Fairchild osti sen.
De Severskyä on kutsuttu showmieheksi, joka viihtyi julkisuudessa. Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1942 "The New York Times" julkisti uutisen: "Airplane Designer Rents Apartment: Major Seversky One of Seven New Tenants in 40 Central Park South."
De Seversky kirjoitti vuonna 1942 kirjan "Victory Through Air Power", josta sotapropagandaa tehnyt The Walt Disney Company teki samannimisen elokuvan. Kirja pyrki edistämään strategista pommittamista aikana, jolloin Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimat (USAAF) ei pystynyt iskemään Japaniin ja Saksan taivaalla oli saatu tuta, mitä ilmatorjunta tekee pommikoneille. Vaikka hänen yhtiönsä valmisti hävittäjiä, hän kehotti hallitusta keskittymään suurten pommikoneiden valmistukseen. Vuonna 1946 de Seversky oli ajamassa Yhdysvaltain Strategic Air Commandin perustamista.
Vuonna 1964 hän kirjoitti ionipropulsiolla lentävän lentokoneen puolesta. Kun hän kuoli vuonna 1974, "The New York Times" julkisti asian hyvin poikkeuksellisesti etusivullaan.
Venera 4
Venera 4 () oli Neuvostoliiton kohti Venusta laukaisema avaruusluotain, jonka laskeutumisosa leijui laskuvarjon varassa Venuksen kaasukehässä kohti planeetan pintaa. Kaasukehä paljastui luultua kuumemmaksi ja tiheämmäksi. Laskeutumiskapseli tuhoutui Venuksen kaasukehässä ennen pintakosketusta. Silti tämä luotain oli menestys.
Venera 4 oli ensimmäinen luotain, joka teki suoria mittauksia toisen planeetan kaasukehästä. Se teki ensimmäisen kemiallisen analyysin Venuksen kaasukehästä, ja totesi sen muodostuvan lähinnä hiilidioksidista, eikä sillä olisi lainkaan typpeä.
Se laukaistiin 12. kesäkuuta 1967. 18. lokakuuta 1967 luotain saapui Venuksen kaasukehään ja laukaisi joukon antureita: kaksi lämpömittaria, ilmapuntarin, radio-korkeusmittarin ja kaasukehän tiheyden mittarin. Itse emäalus osui suunnilleen kohtaan 19 N, 38 E.
Otto III
Otto III (980 – 23. tammikuuta 1002) oli Saksan kuningas vuosina 983–1002 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 996–1002. Hän oli Otto II:n poika.
Otto III oli vain 3-vuotias, kun hänen isänsä kuoli ja hänet nimitettiin Saksan kuninkaaksi. Sijaishallitsijana toimi vuosina 983–991 hänen äitinsä Theofano ja vuosina 991–994 hänen isoäitinsä Adelheid Burgundilainen.
Otto III:n tavoitteena oli rakentaa kristitty imperiumi, jonka pääkaupunkina olisi Rooma. Hänen esikuvinaan olivat Konstantinus I Suuri ja Kaarle Suuri.
Paavi Gregorius V kruunasi vuonna 996 Otto III:n keisariksi. Seuraavat vuodet kuluivat Italian alueen asioita järjestellessä. Hän toimi myös aktiivisesti suhteiden vahvistamiseksi Puolan ja Unkarin suuntaan. Lisäksi hän vietti paljon aikaa pyhiinvaelluksilla ja luostareissa, sillä hän oli hyvin hurskas mies.
Tammikuussa 1002 Otto III oli sotajoukkoineen matkalla kukistamaan Roomassa puhjennutta kapinaa, kun hän yllättäen kuoli, todennäköisesti malariaan. Otto III oli naimaton ja lapseton, joten hänen seuraajakseen tuli serkku Henrik II (Henrik II Pyhä).
Dassault Super Étendard
Dassault Super Étendard on ranskalaisvalmisteinen lentotukialuksilta toimiva hävittäjäpommittaja. Koneen ensilento tapahtui 28. lokakuuta 1974. Sitä valmistettiin vuosina 1978–1983 yhteensä 85 kappaletta, joista 71 toimitettiin Ranskan ja loput neljätoista Argentiinan merivoimille.
Argentiina käytti koneita Falklandin sodassa, jossa ne upottivat Exocet-ohjuksilla brittiläisen hävittäjän HMS Sheffieldin ja huoltoaluksen "SS Atlantic Conveyorin".
Vuosina 1983–1985 Ranska vuokrasi viisi konetta Irakille, jossa ne palvelivat ennen Mirage F1 -toimituksia.
Laura Davies
Laura Davies, CBE (s. 5. lokakuuta 1963, Coventry, Englanti) on englantilainen ammattigolfaaja, jolla on pelioikeus sekä Yhdysvaltalaisella LPGA Tourilla että pääosin Euroopassa pelattavalla Ladies European Tourilla. Daviesille on myönnetty arvonimet OBE (1988) ja CBE (2000).
Laura Davies pelasi menestyksekkäästi Ison-Britannian maajoukkueessa amatöörivuosinaan. Hän voitti English Intermediate Championshipin (1983), Walesin avoimen lyöntipelimestaruuden (1984) , South Eastern Championshipin kahdesti (1983 ja -84) ja oli myös Ison-Britannian ja Irlannin Curtis Cup joukkueessa (1984).
Davies siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1985 Ladies European Tourille (LET), jossa hän on saavuttanut 38 voittoa. Vuosina 1985, 1986, 1992, 1996, 1999, 2004 ja 2006 Davies oli LET:n rahalistan kärjessä.
LPGA Tourin pelioikeuden Davies sai vuonna 1988, voitettuaan edellisenä vuonna US Women's Openin.  Hän on voittanut yhteensä 20 LPGA Tourin osakilpailua, joista neljä niin sanottuja majoreita. Hän voitti rahalistan 1994 ja tuli toiseksi kahtena seuraavana vuonna. 1996 hän oli LPGA Tourin vuoden pelaaja, "Rolex Player of the Year".
Laura Davies on ainoa pelaaja, joka on osallistunut kaikkiin kymmeneen Solheim Cupiin (1990–2007).
Polos
Polos (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja puhetaidon opettaja, joka tunnetaan lähinnä Platonin dialogista "Gorgias". Polos oli sofisti Gorgiaan oppilas. Hän oli kotoisin Akragaasta Sisiliasta ja opetti Ateenassa.
"Gorgiaassa" Polos katsoi mm., että hyvä ja oikeudenmukaisuus ovat eri asioita, että puhujilla on valtiossa eniten valtaa ja että vääryyden kärsiminen on pahempaa kuin sen tekeminen. Sokrates oli kaikissa näissä asioissa päinvastaista mieltä.
Bernardo O’Higgins
Bernardo O’Higgins (20. elokuuta 1778 Chillán, Chile – 24. lokakuuta 1842 Lima, Peru) oli chileläinen vapaustaistelija ja itsenäisen Chilen ensimmäinen valtionpäämies vuosina 1817–1823.
Bernardo O’Higgins oli Ambrose O’Higginsin (1720–1801) avioton poika. Ambrose O’Higgins oli syntyjään irlantilainen, mutta oli siirtynyt Espanjan kuninkaan palvelukseen, koska uskoltaan katolilaisena hänellä ei ollut brittien hallitsemassa Irlannissa menestymisen mahdollisuuksia. Ambrose O’Higgins menestyikin lopulta loistavasti Espanjan hallitsemassa Etelä-Amerikassa, ja vuonna 1796 hänet nimitettiin Perun varakuninkaaksi (virallinen titteli oli ”Virrey y Capitán General del Reino del Perú y Presidente de la Real Audiencia de Lima”).
Ambrose O’Higginsin poika Bernardo vietti lapsuutensa Chilessä äitinsä Isabel Riquelmen kanssa, joten isä näki poikaansa harvoin. Hän päätti kuitenkin rahoittaa pojalleen hyvän koulutuksen Englannin yliopistoissa. Bernardo O’Higgins sai Englannissa opiskellessaan vapaamielisiä ja vallankumouksellisia ajatuksia. Myöhemmin hän tapasi Espanjassa José de San Martínin ja ystävystyi tämän kanssa.
Palattuaan vuonna 1802 Chileen O’Higgins ryhtyi johtamaan isältään perimiään maatiloja. Kun Chilessä alkoi vuonna 1810 Espanjan siirtomaavallan vastainen liikehdintä, hän otti siihen osaa innokkaasti. Hänet valittiin Chilen kansalliskongressiin, jossa hän vaati Chilelle täyttä itsenäisyyttä. Varakkaana miehenä hän kykeni varustamaan ratsuväkiyksiköitä. Hän myös asettui itse niiden johtoon.
Aseellinen kamppailu Chilen vapauttamiseksi Espanjan ylivallasta alkoi vuonna 1813, ja O’Higgins osoittautui taitavaksi ratsuväen johtajaksi. Alun menestys vaihtui kuitenkin pian tappioon, kun Espanjan kuninkaalle uskolliset joukot saivat täydennysjoukkoja Euroopasta. O’Higgins joutuikin vuonna 1814 pakenemaan Argentiinaan.
Argentiinassa O’Higgins käytti kolme vuotta uuden armeijan rakentamiseen. Lopulta hän lähti yhdessä kenraali José de San Martínin kanssa valloittamaan Chileä. Armeija joutui matkalla ylittämään Andien vuoriston. Tuota riskialtista ylitystä on usein verrattu kuuluisaan Hannibalin Alppien ylitykseen vuonna 218 eaa.
O’Higginsin ja José de San Martínin armeija selvisi Andien ylityksestä taistelukykyisenä ja saavutti helmikuussa 1817 suuren voiton Espanjan kuninkaan joukoista Chacabucon taistelussa. Voiton jälkeen O’Higginsille annettiin ylin valta Chilessä ja hänen johdollaan maa julistautui itsenäiseksi 12. helmikuuta 1818. Pari kuukautta myöhemmin kuninkaan joukot lyötiin Maipún taistelussa, millä Chilen itsenäisyys käytännössä varmistettiin.
O’Higgins yritti valtakaudellaan ajaa läpi erinäisiä vapaamielisiä uudistuksia muun muassa maanomistusoloihin ja uskonnonvapauteen. Tämä johti konfliktiin vaikutusvaltaisten suurmaanomistajien ja katolisen kirkon kanssa. Lopulta O’Higgins syrjäytettiin vallankaappauksessa vuonna 1823 ja hänet lähetettiin maanpakoon Peruun, missä hän vietti loppuelämänsä.
Anjalan Liitto (urheiluseura)
Anjalan Liitto ry on urheiluseura, joka toimii Kouvolan Anjalan kaupunginosassa. Liitto on perustettu 17. kesäkuuta 1932.
Seuran päälajeja ovat alusta asti olleet hiihto ja yleisurheilu. Lisäksi menestystä on tullut suunnistuksessa. Vuosikymmenien aikana seurassa on harrastettu myös useita palloilulajeja, kun seura oli entisen Anjalan kunnan niin sanottu pitäjäseura.
Hiihdossa Liiton Erkki Toimela oli Salpausselän 50 kilometrillä toinen 1934. Esko Tilli oli hiihdon MM-kilpailuissa Falunissa 1954 kuudes 30 kilometrillä, saavutti SM-tason mitaleja ja oli Suomen varamiehenä talviolympiakisoissa Oslossa 1952. SM-mitaleille ylti myös Reino Söyring 1960-luvulla sekä Mikko Maaranen ja Antti Häkämies 2000-luvulla.
Yleisurheilussa Ulf Lomperi oli SM-maratonilla toinen 1958 ja Aimo Aropelto edusti Suomea maaotteluissa 100 metrillä 1960-luvulla. Suomen parhaimmistoa olivat 1960-luvulla myös Hannu Ojala 800 metrillä ja Pirkko Koste naisten kuulantyönnössä.
Suunnistuksessa Paavo Hytti voitti Suomen mestaruuden 1939. Hän sai sankarikuoleman talvisodassa muutamaa kuukautta myöhemmin. Lassi Salmi oli suunnistuksen maajoukkueessa 1950-luvulla.
Liitto on myös pelannut pesäpalloa, jalkapalloa, koripalloa ja lentopalloa alasarjoissa, mutta vuosien varrella palloilijat ovat siirtyneet erikoisseuroihin (lähde?).
Toiminnan keskuspaikkana on ollut vuonna 1962 valmistunut seuran omistama Anjalan Urheilutalo.
Santa María de Guadalupe
Santa María de Guadalupe on luostari Espanjassa, Cáceresin maakunnassa. Se oli alueen merkittävin luostari yli neljän vuosisadan ajan. Nyt se on Unescon maailmanperintökohde.
Luostari sai alkunsa 1200-luvulla, kun paikallinen lammaspaimen löysi Guadaluepe-joen rantapenkasta Madonnan patsaan. Patsas oli luultavasti piilotettu maurien valloituksen aikana vuoden 714 paikkeilla. Patsaan löytöpaikalle rakennettiin kappeli. Kuningas Alfonso XI arveli patsaan edessä rukoilemisen siivittäneen hänet merkittävän taistelun voittoon ja teki kappelista kuninkaallisen pyhiinvaelluskohteen. Vuonna 1389 siitä laajennettiin luostari.
Luostarin sairaalat ja lääketieteellinen koulu olivat kuuluisia, sen scriptoriumissa ja kirjastossa on monipuoliset kokoelmat ja monet tunnetut taiteilijat työskentelivät siellä.
Luostarilla on ollut monipuolinen yhteys Espanjan siirtomaihin Etelä- ja Keski-Amerikassa. Täällä Kolumbus kiitti Jumalaa Amerikan löytämisestä. Guadalupen Neitsyt on Meksikon kansallispyhimys, joka on ilmestynyt meksikolaisille unessa ja jolle on pyhitetty suuri basilika.
1900-luvulla luostari siirtyi fransiskaaniveljeskunnan haltuun.
Väinö Hannikainen
Väinö Aatos Hannikainen (12. tammikuuta 1900 Jyväskylä – 7. elokuuta 1960 Kuhmoinen) oli suomalainen säveltäjä ja Helsingin kaupunginorkesterin sooloharpisti. Hän on P. J. Hannikaisen poika ja Ilmari, Arvo ja Tauno Hannikaisen veli.
Väinö Hannikainen syntyi Pekka Juhani Hannikaisen ja Alli Hannikaisen perheeseen, johon kuuluivat jo veljet Lauri, Ilmari, Tauno ja Arvo sekä sisko Toini, joka menehtyi nuorena tulirokkoon. Pekka toivoi kaikista pojistaan muusikkoja, ja jokainen heistä sai musiikillisen alkeisopetuksensa kotona vanhemmiltaan. Musiikinopetus alkoi pojilla 4–5 vuoden iässä.
Lapsena Väinö oli sairaalloinen, minkä takia hän vaati vanhemmiltaan enemmän huolenpitoa kuin muut veljensä. Samojen arvioiden mukaan Väinö oli lapsena myös veljiään avomielisempi ja iloisempi. Väinö opiskeli Jyväskylässä pianonsoittoa, mutta ylioppilaaksi valmistuttuaan hän vaihtoi pianon harpunsoittoon. Näistä opinnoista valmistuttuaan Väinöstä tuli Kajanuksen orkesterin pitkäaikainen harpisti, ja vapaa-aikanaan hän alkoi säveltää laulu-, piano- sekä kamarimusiikkia. Robert Kajanus oli Pekka Hannikaisen nuoruudenystävä.
1950-luvulla Väinö Hannikainen alkoi valmistella isänsä Pekan elämäkertaa, mutta teos ei koskaan valmistunut.
Väinö Hannikainen opiskeli Helsingissä, Berliinissä ja Pariisissa. Vuosina 1923–1957 hän oli Helsingin kaupunginorkesterin sooloharpisti.
Helsingin musiikkiopistossa sävellyksen, teroeettisten aineiden ja pianon ohella Väinö Hannikainen opiskeli myös urkujensoittoa. Helsingissä Aino Kajanuksen harpputaiteeseen tutustuttuaan hän havaitsi, että harppu oli hänen soittimensa. Opettajana hänellä aluksi toimi Aino Kajanus, sen jälkeen musiikkiopiston harppuluokalla Lilly Kajanus-Blenner. Harpputaiteilijana Väinö edistyi nopeasti ja saavutti soittimensa mesterillisen teknillisen ja taiteellisen hallinnan. Opintojen täydennys tapahtui Berliinissä 1921–1923 sekä myöhemmin useilla matkoilla Pariisissa. Väinö esiintyi Suomessa monilla kiertueilla harpistina, mutta myös pianistina, veljensä Ilmarin säestäjänä. Solistina hän esiintyi Berliinissä ja Pariisissa. Helsingin Kaupunginorkestein sooloharpistina hän toimi 1923–1957.
Väinö Hannikaisen tuotantoon kuuluu muun muassa yksi baletti, yksi sinfoninen runo, kamariooppera Aino, harppusonaatti 1919, ensimmäinen suomalainen harppukonsertto 1922, variaatioita harpulle ja orkesterille, näytelmä- ja elokuvamusiikkia sekä sekä suuri määrä kantaatteja ja yksinlauluja. Väinöä on teostensa perusteella analysoitu säveltäjäluonteeltaan herkkävaistoiseksi lyyrikoksi sekä melodikoksi, ja hänen sointunsa koettiin rikkaiksi ja ilmekkäiksi sekä orkesteriteoksissa hienostuneeksi ja monipuoliseksi. Väinö sai director musices arvonimen vuonna 1952. Hän oli myös Suomen Tanssitaiteilijain Liiton kunniajäsen.
Väinö Hannikainen kuoli sydänhalvaukseen huvilalla Kuhmoisissa (Aavarannassa) 60 vuoden iässä.
FMA IA 58 Pucará
FMA IA 58 Pucará on Argentiinassa valmistettu potkuriturbiinikäyttöinen maataistelulentokone. Sitä valmisti Fábrica de Aviones Córdoba -lentokonetehdas, joka on nykyisin Lockheed Martinin tytäryhtiö. Kone on tarkoitettu vastarintaliikkeiden vastaiseen lentotoimintaan. Pieniltä lentokentiltä toimimaan suunnitellun koneen ensilento lennettiin 20. elokuuta 1969. Valmistusmäärä oli noin 150–160 kappaletta. Sitä käytettiin myös Falklandin sodassa brittejä vastaan korvaamaan torjuntahävittäjiä, mutta heikoin tuloksin; suuri osa koneista tuhottiin jo maassa.
Argentiinan, Kolumbian, Sri Lankan ja Uruguayn ilmavoimat.
Solheim Cup
Solheim Cup on naisten golfkilpailu, joka pelataan joka toinen vuosi Yhdysvaltojen ja Euroopan joukkueiden välillä. Kilpailu on kolmipäiväinen ja joukkueet pelaavat toisiaan vastaan nelinpeli-, nelipallo- ja reikäpeliottelut, joiden yhteispisteet ratkaisevat koko Cupin voittajan.
Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran 1990 ja sen jälkeen kahden vuoden välein parillisina vuosina 2002 asti. Syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvalloissa kuitenkin siirsivät vuoden 2001 Ryder Cupia vuodella eteenpäin. Koska näitä kahta tapahtumaa ei haluttu järjestää jatkossa aina samana vuonna, Solheim Cupeja aikaistettiin vuodella ja nyt ne järjestetään parittomina vuosina.
Ankkapurha
Ankkapurha eli Anjalankoski on Kymijoen koski Kouvolan kaupungissa Anjalan ja Inkeroisten välissä. Vuosina 1975–2008 olemassa ollut Anjalankosken kaupunki oli ottanut nimensä kosken toissijaisesta nimestä. Nykyisin Ankkapurha on valjastettu sähköntuotantoon. Kemijoki Oy:n omistamien Anjalankosken (rak. 1984) ja Inkeroisten voimalaitosten (rak. 1922, uudistettu 1994) teho on 22,7 MW ja 17,0 MW. Vuotuinen sähköntuotanto on 130 ja 80 GWh. Voimalaitosten pudotuskorkeus on 9,7 metriä.
Kymenlaakson ensimmäinen puuhiomo perustettiin Ankkapurhan itärannalle vuonna 1872. Anjalan kosken rannalle rakennettiin vuonna 1887 A. M. Hedbäckin suunnittelema Tampellan kartonkitehdas. Kartonkitehdasta uusittiin 1921–1922. Samalla valmistui myös uusi vesivoimalaitos, jonka suunnittelijat olivat S. Frosterus ja O. Gripenberg. Ankkapurhan itärannalla on Stora Enson paperitehdas.
Alueella sijaitsee myös Ankkapurhan teollisuusmuseo. Museo rakentuu vuodelta 1897 peräisin olevan Suomen ensimmäisen jatkuvatoimisen Füllner-merkkisen kartonkikoneen ympärille. Museossa on myös nähtävillä läheisen 1920-luvulla rakennetun vesivoimalan alkuperäiset generaattorit.
1800-luvun alkupuolella Ankkapurha oli tunnettu kalaisana lohikoskena, jonne lohi nousi merestä kutemaan. Sittemmin lohi katosi Kymijoesta alajuoksun patojen takia, mutta siirtoistutusten avulla lohi palautettiin Kymijokeen. Nykyään vaelluskalat pääsevät taas nousemaan aina Ankkapurhan padolle asti Koivukosken ja Korkeakosken (2016) kalateitä pitkin. Ankkapurhan alapuolinen alue kuuluu Keski-Kymen erityiskalastuslupa-alueeseen. Taidemaalari Ferdinand von Wright on ikuistanut Ankkapurhan maiseman Anjalankoski-öljyvärimaalaukseensa vuonna 1867. Ankkapurhan länsirannalla on Anjalan kartano, joka toimi museona vuoteen 2012 asti. Aikaisemmin kartano oli Wreden suvun hallinnassa.
Christer Boucht
Christer Boucht [bukt] (4. marraskuuta 1911 Vaasa – 21. toukokuuta 2009 Vaasa) oli vaasalainen asianajaja ja arktisten alueiden tutkimusmatkailija.
Bouchtin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Harald Boucht ja Beda Irene Finnilä. Christer Boucht perusti vuonna 1941 Vaasaan "Asianajotoimisto Christer Bouchtin". Toimiston nimeksi tuli vuonna 1961 "Asianajotoimisto Boucht & Nikula" kun lakitieteen lisensiaatti Martti Nikula tuli toimiston osakkaaksi. Christer Boucht oli mukana toimistossa aina tammikuuhun 2000 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle.
Boucht oli ensimmäisen suomalaisen Grönlannin halki hiihtäneen retkikunnan jäsen vuonna 1966. Tämän jälkeen hän liikkui 30 vuoden ajan tutustumassa muun muassa lähes kaikkiin arktisen alueen eskimokansoihin. Lisäksi hän hiihti myös Etelämantereella.
Boucht osallistui aktiivisesti Suomen arktisen klubin toimintaan vuosikymmenien ajan ja hänet kutsuttiin klubin kunniajäseneksi vuonna 2002.
Camargue
Camargue on Etelä-Ranskassa Arlesista etelään sijaitseva kosteikkoalue, jonka rajaavat Välimeri sekä Rhônejoen kaksi pääsuuhaaraa, itäinen "Grand Rhône" ja läntinen "Petit Rhône".
930 km² laajuinen Camargue on läntisen Euroopan suurin suisto. Se muodostuu pääasiassa soista, järvistä ja lammikoista. Camargue on merkittävä lintualue, ja siellä esiintyy runsaasti flamingoja. Lintujen lisäksi kosteikot ovat suosiollisia runsaslukuisille hyttysille.
Varsinainen Camargue kuuluu hallinnollisesti Bouches-du-Rhônen departementtiin. Departementin länsirajana on Petit-Rhône. Kosteikkoalue ulottuu kuitenkin myös Petit-Rhônen länsipuolelle, Gardin departementin alueelle.
Camargue on suurelta osin asumatonta tai harvaan asuttua. Suurin osa siitä, 820 neliökilometrin laajuinen alue on vuonna 1972 muodostettu luonnonpuistoksi. Merkittäviä asutuskeskuksia ovat vain Arles alueen pohjoisrajalla Rhônen haarautumiskohdassa sekä Saintes-Maries-de-la-Mer ja Salin-de-Giraud Välimeren rannalla.
Osa soista on patoamalla muutettu marskimaiksi, joissa viljellään laajalti muun muassa riisiä. Alue tuottaa nykyisin noin neljäsosan Ranskassa kulutetusta riisistä.
Camarge tunnetaan valkoisista camarguenhevosistaan ja mustista naudoistaan.
Anjalan VPK
Anjalan VPK, Anjalan vapaaehtoinen palokunta ry, toimii sopimuspalokuntana Kouvolassa 2 000 asukkaan Anjalan taajamassa.
Anjalan VPK on perustettu 7. lokakuuta 1894. Nykyisin Anjalan VPK:n hälytysosastossa toimii noin 50 jäsentä, nuoriso-osastossa 90 jäsentä ja harrastusosastossa yli 80 jäsentä.
Inkeroinen (Kouvola)
Inkeroinen on Kouvolan 33. kaupunginosa ja teollisuustaajama entisen Anjalankosken kaupungin alueella. Inkeroinen sijaitsee nykyisen Kouvolan kaupungin eteläosassa Kymijoen itärannalla vastapäätä entisen Anjalan pitäjän kirkonkylää.
Tilastokeskuksen mukaan Inkeroisten tilastollisessa taajamassa, joka käsittää myös Anjalan kirkonkylän, oli vuoden 2017 lopussa 4 892 asukasta.
Inkeroinen kuului ennen teollisuustaajaman syntyä Sippolan pitäjän Mämmälän kylään. Nimi Inkeroinen tuli käyttöön kylään syntyneen puuhiomon ja paperitehtaan mukaan, jotka perustettiin sen nimisen maakirjatalon maille vuonna 1872. Taajama kuului Sippolaan Anjalankosken kauppalan perustamiseen saakka vuonna 1975 ja Anjalankoskeen vuoden 2009 Kouvolaan liittämiseen saakka. Sillä on myös epävirallinen ruotsinkielinen nimi "Ingerois".
Kotkan radan Inkeroisten rautatieasemalta on henkilöjunayhteys Kouvolaan ja Kotkaan. Inkeroisten linja-autoasemalta pääsee Anjalan ja Porvoon kautta Helsinkiin.
Inkeroisissa on Stora Enson Anjalankosken tehtaat.
Inkeroisissa on tori, neljä kauppaa, Alko, kirjasto, partureita, uimahalli ja jäähalli, jossa kylän jääkiekkoseura Aakoo pelaa. Taajamassa sijaitsevat lisäksi mm. kaksi pizzeriaa. Inkeroisten vastaanottokeskus toimi Hotelli Kantrin entisissä tiloissa Inkeroisten keskustassa 2016-2018. Toimintaa ylläpiti Hoivapalvelu Metsätähti Oy.
Inkeroisissa sijaitsee myös Kymenlaakson Opisto, joka on visuaalisiin aloihin erikoistunut kansanopisto sekä entisen Anjalankosken kaupungin alueella toimiva kansalaisopisto.
Olkapääohjus
Olkapääohjus (, MANPAD) on maasta ilmaan laukaistava ilmatorjuntaohjus, jota pystyy käyttämään yksi henkilö. Maailmassa lasketaan olevan 500 000 olkapääohjusta, joista osa on vastarintaliikkeillä. Alun perin Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kehittivät olkapääohjukset maahanlaskujoukkojen ja merijalkaväen suojaksi. Olkapääohjuksilla on ammuttu alas satoja helikoptereita Israelin ja arabien välisissä sodissa, Afganistanin sodassa ja Irakin sodassa. Yhdysvaltalaiset ovat menettäneet enemmän kuin sata helikopteria 2003–2008 Irakissa, josta suuri osa on pudotettu olkapääohjuksella.
Olkapääohjusten torjumiseksi on yritetty kehittää helikoptereille ja sotilaskuljetuslentokoneille suojajärjestelmiä. Olkapääohjuksilla on viidessä tapauksessa uhattu tai aiottu uhata matkustajalentokoneita.
Käsite "Man-portable air-defense system" on olkapäältä laukaistavaa ohjusta laajempi, koska osa yhden henkilön käytettävissä olevista lähi-ilmatorjuntaohjuksista laukaistaan istualtaan jalustalta, ei olkapäältä.
Ryszard Kukliński
Ryszard Kukliński (13. kesäkuuta 1930 Varsova – 11. helmikuuta 2004 Tampa, Florida) oli puolalainen eversti ja kylmän sodan aikainen vakooja, joka toimitti CIA:lle 35 000 sivua salaisia Varsovan liittoa koskevia tietoja vuosina 1971-1981.
Lasse Laaksonen
Lasse Laaksonen on suomalainen historiantutkija ja -opettaja. Hän on erikoistunut sotahistoriaan. Laaksonen on filosofian tohtori ja dosentti kolmessa eri yliopistossa. Hän ohjaa väitöskirjantekijöitä ja opettaa lähinnä Helsingin yliopistossa.
Laaksonen on valmistunut Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi 1996, filosofian lisensiaatiksi 1998 ja filosofian tohtoriksi 1999. Hän on ollut vuodesta 2003 Maanpuolustuskorkeakoulussa Suomen sotahistorian dosentti. Samoin vuodesta 2003 hän on ollut Itä-Suomen yliopistossa sotahistorian dosentti ja Helsingin yliopistossa Suomen ja Skandinavian historian dosentti vuodesta 2005.
Hän on opiskellut 2007 Yhdysvalloissa United States Military Academy at West Pointissa.
Dosentti Laaksosen on tullut tunnetuksi sotahistorian kipupisteiden käsittelijänä, tabujen ja myyttien murtajana. Jo hänen väitöskirjansa talvisodasta herätti paljon keskustelua. Teos Mannerheimin ja kenraalien henkilösuhteista ja niiden vaikutuksesta johtamiseen pureutui sotilasylijohdon ristiriitoihin. Laaksonen palkittiin I sotahistorian palkinnolla 2006. Viimeisin teos "Viina, hermot ja rangaistukset - sotilasylijohdon henkilökohtaiset ongelmat 1918-1945" nimitettiin ehdolle sekä Vuoden 2017 Tiedekirjaksi että Vuoden 2017 Historiateokseksi. Laaksonen on kirjoittanut lukuisia artikkeleita myös muista historian aihealueista, analysoinut henkilösuhteiden ja johtamisen vuorovaikutusta muun muassa yrityksissä ja poliittisessa elämässä sekä esiintynyt useissa kansainvälisissä seminaareissa.
Marko Tikka
Marko Tikka (s. 1970 Joutseno) on suomalainen filosofian tohtori, historiantutkija sekä Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa. Tikka on työskennellyt Tampereen yliopiston historiatieteen laitoksella vuodesta 2003 lähtien tutkimus- ja opetustehtävissä. Hän on tutkinut muun muassa vuoden 1918 sisällissodan ja sitä seuranneiden vuosien väkivaltaa sekä suomalaista populaarikulttuuria, kuten harmonikan soittaja Viljo Vesteristä sekä tanssiorkesteri Dallapéta.
Tikan vuonna 2004 ilmestynyt väitöskirja "Kenttäoikeudet" käsitteli sisällissodan valkoista ja punaista terroria. Hän on julkaissut myös kaksi sisällissotaa käsittävää tietokirjaa. "Valkoisen hämärän maa" on ensimmäinen yleisesitys välittömästi sisällissotaa seuranneiden vuosien poliittisista väkivallanteoista. "Terrorin aika" paljastaa, että ”lentävien osastojen” puhdistustoimet olivat valkoisten esikunnan tiedossa. Tikka on kirjoittanut myös Viljo Vesterisen elämäkerran ja tutkinut suomalaisen populaarimusiikin kehitystä vuosien 1925–1955 välisenä aikana.
Gal Costa
Gal Costa (syntämänimeltään Maria da Graça Costa Penna Burgos, s. 26. syyskuuta 1945, Salvador da Bahia, Brasilia) on suosittu laulaja Brasiliassa.
Costasta tuli yksi Brasilian tärkeimmistä Tropicalismo-liikkeen laulajista ja kitaristeista 1960-luvun lopulla ja 70-luvulla. Yhdessä ystävänsä Maria Bethânian kanssa hänestä tuli poliittinen aktivisti ajautuen usein ongelmiin Brasilian hallituksen kanssa sensuurin seurauksena. Caetano Veloso, Maria Bethanian veli, esitteli Gilberto Gilin ja Tom Zén hänelle 1963, joka onnistui turvaamaan hänelle levytyssopimuksen São Paulossa hänen debyyttialbumille "Domingo" Caetano Veloson kanssa. 1973 Costan albumin "India" kansi sensuroitiin bikinien pitämisen seurauksena. Costa on äänittänyt lukuisia Brasilian suosituimpien sanoittajien kuten as Tom Jobim, Jorge Ben Jor ja Erasmo Carlosin lauluja. 1982 ilmestyneestä singlestä "Festa Do Interior" tupla-albumilta "Fantasiasta" tuli kaikkien aikojen hitti myyden useita platinalevyjä vuoden loppuun mennessä. Costa esiintyi 1995 elokuvassa "The Mandarin" ("Mandarim, O") laulaja Carmen Mirandana. Hän on tehnyt lauluja portugaliksi, espanjaksi sekä englanniksi.
Maria Bethânia
Maria Bethânia eli Maria Bethânia Vianna Telles Veloso (s. 18. kesäkuuta 1946 Santo Amaro, Purificação, Bahia, Brasilia) on brasilialainen laulaja. Hänen veljensä on Caetano Veloso.
Hän aloitti uransa 1964 Rio de Janeirossa show’ssa "Opinião". Vahvan äänen ja dramaattisten tulkintojen ansiosta, häntä pidetään yhtenä tärkeimmistä brasilialaisista laulajista, ja samalla hän on maan naislaulajista kaikkien aikojen toiseksi parhaiten myynyt yli 26 miljoonalla albumillaan.