Ruska
Ruska tarkoittaa lehtensä varistavien eli kesävihantien kasvien syksyistä väriloistoa, joka johtuu lehtien sisältämistä väriaineista.
Valon väheneminen ja lämpötilan aleneminen aiheuttavat yhteyttämisen loppumisen, jolloin lehtivihreä alkaa hajota ja lehden sisältämät muut väriaineet, kuten oranssinpunaiset karotenoidit ja keltaiset ksantofyllit, pääsevät näkyviin.
Lehtivihreän muodostaneet molekyylit siirtyvät hajottuaan kasvin monivuotisiin elimiin, puilla runkoon, sillä niiden valmistamiseen kuluu puulta paljon energiaa ja mineraaleja. Tämä mahdollistaa niiden käyttämisen uudestaan. Kuitenkin esimerkiksi tervaleppä pudottaa lehtensä vihreinä, koska sillä ei ole tarvetta säästää mineraaleja juuriston ravinnonottoa helpottavien bakteerien vuoksi. Samalla kun puut ottavat lehtivihreänsä lehdistä runkoon, ne myös ”puhdistautuvat” työntämällä kesän aikana kasvin sisään kerääntyneet mahdolliset epäpuhtaudet lehtiin.
Ruska ilmenee sekä puissa (puuruska) että varvuissa ja ruohovartisissa kasveissa (maaruska).
Pohjoisilla seuduilla kasvavien kasvien geneettinen erilaisuus on yleensä vähäistä karujen, juuri tietynlaista perimää tarvitsevien kasvuolojen takia. Tämän takia esimerkiksi Lapin ruska tulee kaikille alueen puille lähes samaan aikaan, kun taas etenkin Keski-Euroopassa saman alueen puiden kesken voi ruskassa olla puolitoista kuukautta eroa esimerkiksi siten, että ensimmäiset puut ovat ruskassa lokakuun alkupuolella ja viimeisimmät vasta marraskuun puolivälissä. Kuiva kasvupaikka aikaistaa yleensä ruskaa. Kylmät säät eivät sinällään vaikuta ruskaan, mutta kellastuvien ja kellastuneiden lehtien altistuminen yöpakkasille saa ne irtoamaan helposti. Valtaosa eri alueiden puista on kuitenkin ruskassa juuri tiettyyn aikaan.
Loppukesästä, heinä-elokuulla kellastuvat lehdet eivät ole viitteitä ruskasta, vaan yleensä syypäänä ovat kasvitaudit.
Ruskan huippu etenee syksyisin pohjoisesta etelän suuntaan 500 kilometriä parissa viikossa. Pohjoisimmassa Lapissa ruska on parhaimmillaan yleensä syyskuun toisella viikolla, 70. leveysasteella Nuorgamissa se on huipussaan syyskuun 10.–15. päivien välillä, mutta väriloisto jatkuu taantuvana vielä tämän jälkeen kymmenisen päivää, kunnes kaikki lehdet ovat tippuneet noin syyskuun 25. päivän tienoilla. Maaruskan huippu ajoittuu yleensä noin viisi päivää aiemmaksi. Pohjois-Lapissa sykähdyttävimmän ruskan antaa tunturikoivu.
Ruskahuippu saavuttaa Etelä-Lapin eli käytännössä Kuusamon ja Rovaniemen yleensä syyskuun 15.–20. päivän välillä. Tällöin alueella hehkuvat parhaat ruskan värit, mutta loisto jatkuu sielläkin taantuvana vielä noin kymmenen päivää, kunnes kaikki lehdet ovat yleensä lokakuun alussa tippuneet puista.
Oulun ja Kajaanin korkeuden eli 65. leveysasteen ruska saavuttaa huippunsa syyskuun 20.–25. päivien välillä, mutta ruskan värejä on nähtävillä vielä lokakuun alulle saakka, kunnes lokakuun 15. päivän tienoilla puut ovat täysin paljaita. Ruskahuippu saavuttaa linjan Joensuu–Jyväskylä–Seinäjoki syys-lokakuun vaihteessa. Ruska jatkuu taantuvana kuitenkin vielä lokakuun 20. päivän tienoille, ja puut ovat yleensä kaikkialla paljaita hieman myöhemmin.
Etelä-Suomessa ruskahuippu on aina vasta lokakuulla. Etelä-Suomen sisämaassa, esimerkiksi Lahdessa, Tampereella ja Kouvolassa ruskanhuippu saavutetaan niin ikään lokakuun 1.-5. päivän välillä. Lounais- ja etelärannikon tuntumaan ruskan huippu tulee yleensä pari päivää Etelä-Suomen sisämaan jälkeen, ja se viipyy siellä jonkin verran pidempään meren läheisyyden lämmittävän vaikutuksen ansiosta. Jotkin Etelä-Suomen lehtipuut, kuten tammet varistavat ruskistuneet lehtensä vasta pakkasten tultua. Ruskan ensimerkkejä voi havaita Lapissa jo syyskuun alkaessa ja Etelä-Suomessakin syyskuun puoleen väliin mennessä.
Ruotsissa ruska kulkee maan pituuden takia pitkään. Se on maan pohjoisimmassa osassa syyskuun 10. päivän tienoilla, Skandien tundraseuduilla jo aivan syyskuun alussa. Tukholman seudun ruskahuippu saavuttaa samaan aikaan kuin Suomen etelärannikonkin, eli lokakuun alussa. Skånen eteläkärjessä ruskahuippu on vasta lokakuun viimeisellä viikolla.
Virossa paras ruska on lokakuun 5.–15. päivän välillä, ja puut ovat yleensä marraskuun alkuun mennessä paljaita. Latviassa ja Liettuassa paras ruska on lokakuun 10.–20. päivän välillä ja puusto on yleensä lehdetön marraskuun alussa. Keski-Euroopassa, esimerkiksi Pohjois-Saksassa ja Puolassa, ruskan ensimerkkejä voi havaita syys-lokakuun vaihteessa ja ruskahuippu on marraskuun alkupäivinä. Ruska jatkuu taantuvana joulukuun alkuun, jolloin puusto alkaa olla jo lehdetöntä. Italian ja Espanjan pohjoisosiin ruska tulee vasta marraskuun puoliväliin mennessä, ja saattaa kestää taantuvana tammikuulle saakka. Aivan Välimeren läheisyyteen ruskaa ei kuitenkaan tule lämpimän välimerenilmaston ja nahkealehtisen kasvillisuusvyöhykkeen vuoksi, mutta jotkin puulajit uusivat siellä ruskan tapaan talven aikana lehtensä, ja kasvattavat ennen keväällä alkavaa kuivaa kautta uudet.
Yhdysvalloissakin ruskan ajankohta vaihtelee maan koosta johtuen: Pohjoisessa ja Kalliovuorilla ruska tulee talven pituudesta ja kylmyydestä johtuen samaan aikaan kuin Etelä-Suomeen, eteläisimmille alueille kuten Floridaan sitä ei tule ollenkaan.
Japanissa ruska () etenee vähitellen maan pohjoisosista Hokkaidōlta etelää kohti. Ruskasta nauttiminen on suosittu vuodenkierron tapahtuma; "momijigari" (, ”ruskan metsästys”) tarkoittaa tapaa käydä syksyllä luonnonkauniilla ruska-alueilla. Momijigari on "hanamin" syksyinen vastine. Erityisen tunnettuja kohteita ruskan katseluun ovat Kioto ja Nikkō. Perinteen sanotaan alkaneen Heian-kaudella kulttuuriharrastuksena, ja sen vuoksi Kioton alueelle on istutettu paljon lehtipuita. Lisäksi on olemassa perinne mennä katsomaan alueita, joissa heinät vaihtavat väriä, esimerkiksi Ozen tasangolla.