hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sienipilvi
Sienipilvi eli pyroklastinen pilvi syntyy räjähdyksen yhteydessä. Yleensä sienipilvi yhdistetään ydinaseen räjähdykseen, mutta sellainen voi syntyä mistä tahansa räjähdyksestä. Nimensä se on saanut pilven muodosta, joka muistuttaa suurta sientä.
Muoto syntyy siitä että pilven aiheuttaa hyvin pienialainen lämmönlähde joka kuumentaa ilmaa nopeasti, jolloin kaikki nousuliike keskittyy sienen "jalkaan". "Lakki" syntyy nousuliikkeen pysäyttävän inversiokerroksen, yleensä tropopaussin alle. 
Vastakohtana kukkakaalin muotoinen iso kumpupilvi, ja samantapaisen lakin tai alasimen tropopausin alle muodostava kuuropilvi. Kuuropilven alasin syntyy hitaasti ja siksi se on yleensä epäsymmetrinen leviten eniten tuulen suuntaan - sienipilven lakki syntyy niin nopeasti ja suurella voimalla että se leviää joka suuntaan tuulensuunnasta riippumatta.
Maan pinnalla tapahtuvissa räjähdyksissä pilvi ei nouse aivan yhtä korkealle, koska virtauksen mukana nousee suuri määrä maata pölynä. Kun pilvi nousee troposfäärin ylärajalle, stratosfääriin, se pyrkii usein leviämään sivulle, mutta jos energiaa on tarpeeksi, pilvi nousee stratosfääriin. Tämä vaatii megatonniluokan räjähdyksen.
Myös ilmasto-olot vaikuttavat pilven nousukorkeuteen, johon vaikuttaa eniten räjähdyksen tuottama lämpömäärä.
Sementti
Sementti on betonin tärkein raaka-aine ja yksi maailman käytetyimmistä rakennusaineista. Nimi "sementti" tulee latinan termistä "opus caementicium", jolla antiikin roomalaiset tarkoittivat betonia muistuttavaa ainetta, johon oli sekoitettu poltettua kalkkia. Nykyinen sementti valmistetaan kalkkikivestä, savesta ja kipsistä.
Kalsiumkarbonaattipohjaisen portlandsementin kehitti 1824 Joseph Aspdin Britannian Yorkshiresta. Sementin nimi johtuu siihen käytetystä portlandiitista, jota sen valmistuksessa alkuun käytettiin. Ranskalainen Stanislas Sorel kehitti 1867 magnesiumkloridisementin. Magnesiumpohjaisen sementin vedenkestävyys on kuitenkin huono, joten sen lajin sementit eivät ole kilpailleet portlandsementin kanssa. Vasta viime vuosina kehitettyjen magnesiumsementtien sanotaan kestävyydeltään vetävän vertoja portlandsementille ja sillä esitetään olevan myös Sorelin sementin hyvät puolet.
Sementtiä tuotettiin vuonna 2014 yli 4 miljardia tonnia, josta Kiinan osuus on yli 60 prosenttia. Sementin tuotantoa on tilastoitu vuodesta 1926 alkaen, jolloin sitä valmistettiin 62 miljoonaa tonnia. 
Sementin valmistusprosessi alkaa kalkkikiven louhinnalla. Tämän jälkeen kalkkikivi jauhetaan kuulamyllyssä haluttuun karkeuteen. Jauhatuksen jälkeen jauheeseen sekoitetaan savea ja seos homogenisoidaan koostumuksen tasaamiseksi. Valmis seos kuljetetaan esilämmityksen kautta pitkään klinkkeriuuniin, jossa seos sintraantuu valmiiksi klinkkeriksi. Tässä sintrausprosessissa muodostuvat sementtimineraalit.
Klinkkeri jauhetaan sementiksi kuulamyllyssä. Jauhatuksen yhteydessä klinkkeriin lisätään kipsiä sitoutumisajan säätämiseksi sekä erilaisia seosaineita haluttujen ominaisuuksien aikaansaamiseksi. Seosaineita ovat muun muassa masuunikuona ja kalkkikivi. Sementin kovettumisnopeutta säädetään lähinnä jauhatushienoudella.
Sementin ominaisuuksia on pyritty parantamaan lukuisia erilaisia lisäaineita kokeilemalla. Esimerkiksi tärkkelyksen lisääminen hidastaa sementin kovettumisnopeutta ja parantaa siitä valmistettavan betonin ominaisuuksia.
Sementin valmistus tuottaa merkittävästi CO-päästöjä. Globaalisti sementtiä valmistetaan noin kolme miljardia tonnia vuodessa, mikä tuottaa noin viisi prosenttia ihmisen aiheuttamista CO-päästöistä. Päästöjen vähentämiseksi tutkitaan tällä hetkellä vaihtoehtoja kalkkikiven korvaamiseksi magnesiumyhdisteillä ja dolomiitilla.
Suomen ainoa sementin valmistaja on CRH-konserniin kuuluva Finnsementti Oy. Lujabetoni Oy:n, Ruskon Betoni Oy:n ja Forssan Betoni Oy:n yhteisyritys Scandinavian Cement Oy tuo lisäksi sementtiä Saksasta.
Sovellettu reserviläisammunta
Sovellettu reserviläisammunta (lyh. SRA) on Reserviläisurheiluliiton kilpaurheilulaji, joka on tarkoitettu suomalaisten reserviläisten tilanteenmukaisen ampumataidon vertailuun ja kehittämiseen. SRA:ssa käytetään pääasiassa itselataavaa reserviläiskivääriä tai karbiinia eli nykyaikaisen sotilasaseistuksen kaltaisia aseita, mutta myös pistoolia, haulikkoa sekä tarkkuuskivääriä. Sarjatuliaseiden käyttöä ei ole erikseen kielletty kilpailuissa, mutta sarjatulen käyttö on kielletty, jollei sitä erikseen sallita. Tällä tavoin lajia voi harrastaa täysipainoisesti ns. siviiliaseilla, koska lupateknisesti on hyvin hankalaa saada sarjatuliaseita muuten kuin keräilyllisin perustein, jolloin aseet määrätään pääsääntöisesti ampumakieltoon. Jokaista yhtäjaksoista ampumasuoritusta vastaavaa rastia varten laaditaan kuvitteellisen taistelutilanteen mukainen ampumatehtävä, jonka ampuja suorittaa ennalta annetun tilannekuvauksen edellyttämällä tavalla. Rasteihin kuuluu usein nopeatempoista liikkumista, lippaanvaihtoja, ovien avaamista yms. ampumasuoritusta monipuolistavaa toimintoa. Rastilla on usein liikkumista ja ampumista rajoittavia ja ohjaavia rakenteita, kuten seiniä, rikelinjoja ja tunneleita.
SRA:ssa kilpaillaan sekä vakio- ja avoimessa luokassa. Luokan määrää kilpailijan kiväärin varustus. Käytännössä tärkein ero on vakioluokassa aseessa elektroniset ja optiset tähtäinlaitteet ovat kiellettyjä. Kilpailussa suorituksen pisteytys perustuu ampumatarkkuuteen ja suoritukseen käytettyyn aikaan. Näiden suhteesta muodostuu nk. osumakerroin, joka määrää kilpailijan sijoituksen. Kaikki kilpailijat ampuvat samat rastit, mutta tulokset lasketaan erikseen molemmille luokille.
Lajin harrastajalta, SRA ampujalta, vaaditaan erityisen koulutuksen ja ampumakokeen hyväksytty suorittaminen, jotta henkilö voi osallistua kilpailuihin ja harjoituksiin. Koulutuksen tarkoituksena on varmistaa ampujan hallitsevan turvallisen aseenkäsittelyn lajin sääntöjen mukaisesti. Lisäksi vaaditaan asiaankuuluva vakuutus.
Poliisin ylijohdon lokakuussa 2007 vahvistaman aselupakäytäntöjen yhtenäistämisohjeen perusteella sovellettu reserviläisammunta ja practical-ammunta olivat käytännössä ainoita syitä, joiden perusteella voidaan myöntää ampuma-aseen hallussapitolupa itselataavaan kertatulikivääriin, jonka lipaskapasiteetti on yli kolme patruunaa. Yhtenäistämisohje oli voimassa vuosina 2007-2009.
SRA on Reserviläisurheiluliiton rekisteröimä tavaramerkki.
Arthur Miller
Arthur Asher Miller (17. lokakuuta 1915 New York City, New York, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 2005 Roxbury, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja yhdysvaltalaisen teatterin uudistaja. Hänen tunnetuin näytelmänsä "Kauppamatkustajan kuolema" sai ensi-iltansa vuonna 1949. Näytelmä palkittiin Pulitzer-palkinnolla samana vuonna. Miller oli palkinnon saadessaan 33-vuotias.
Joutuessaan 1950-luvun kommunistivainojen yhteydessä Yhdysvaltain edustajainhuoneen tutkintakomission eteen Miller kieltäytyi paljastamasta kommunistisia työtovereitaan. Hän perusteli päätöstään sillä, että amerikkalaisen kansallistunteen tulee olla sopusoinnussa sen kanssa, että joku kieltäytyy ryhtymästä ilmiantajaksi.
Millerin näytelmä "Tulikoe" (1953) perustuu kuuluisiin Salemin noitavainoihin ja on allegoria Yhdysvaltain 1950-luvun kommunistivainoista. Vuonna 1996 näytelmästä tehtiin Yhdysvalloissa samanniminen filmatisointi. Sen ohjasi Nicholas Hytner, ja pääosassa syyttömänä hirteen joutuvana uudisraivaaja John Proctorina oli Daniel Day-Lewis. Noitavainoa lietsovana pastori Parrisina oli Bruce Davison.
Vuonna 1956 Miller avioitui Marilyn Monroen kanssa. Liitto päättyi eroon 1961. Liiton aikana Miller kirjoitti vaimoaan varten elokuvakäsikirjoituksen. John Huston ohjasi käsikirjoituksen perusteella elokuvan "Sopeutumattomat" ("The Misfits", 1961), joka sai ensi-iltansa vähän ennen Millerien avioeroa.
Arthur Miller kuoli 89-vuotiaana sydänkohtaukseen kotonaan. Hänen muistelmateoksensa "Ajan uurteita" ("Timebends", 1987) on suomennettu.
Örkki
Örkki () on alun perin J. R. R. Tolkienin romaaneissa esiintyvä paha, sotaisa ja vihamielinen mielikuvitusolento, joka on sittemmin muodostunut fantasiakirjallisuuden vakiohahmoksi. "Orc" on muinaisenglannin sana, joka tarkoittaa pahaa henkeä tai hirviötä. Kantasana on latinan valasta, siis "merihirviötä" tarkoittava "orca". Kääntäjä Kersti Juvan Tolkien-suomennoksia varten muotoilema sana "örkki" on 1990-luvulla tullut yleiseen käyttöön omituisen olion merkityksessä. Sanalla voi olla myös aiempia erilähtöisiä esiintymiä suomenkielessä (paikannimi "Örkinniitty" Espoossa).
J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmassa örkit olivat haltioita, joita Melkor sieppasi ja turmeli, jolloin niistä tuli örkkejä. Tolkienin örkit olivat rumia ja saastaisia olentoja, jotka palvelivat pahuuden voimia. "Hobitissa" Tolkien puhuu örkeistä "hiisinä" (). Hän alkoi kirjoittaa örkeistä vasta kirjassa "Taru sormusten herrasta". Tolkienin maailmassa örkki ja "hiisi" merkitsevät siis samaa, mutta "hiisi" on vain hobittien nimitys örkeille, joskin Peter Jacksonin elokuvissa ja useissa "Taru sormusten herrasta" -peleissä annetaan kuitenkin ymmärtää, että örkit ja hiidet ovat kaksi eri rotua. "Tarussa sormusten herrasta" esiintyy myös kaksi uutta örkkirotua, "uruk-hai" ja puoliörkit. "Uruk-hai" (monikko) olivat Sauronin luomia örkkejä, jotka olivat vahvempia, älykkäämpiä ja isompia kuin tavalliset örkit. Puoliörkit olivat Sarumanin luoma kieroutunut yhdistelmä örkkiä ja ihmistä. Elokuvissa annetaan ymmärtää, että Saruman loi "uruk-hain", ja että puoliörkit ovat sama asia. Kuitenkin Cirith Ungolnin tornissa oli sekä tavallisia örkkejä että uruk-hain kaltaisia örkkejä. Joissakin peleissä asia on selitetty, että "uruk-hai" ovat Rautapihan ja "urukit" Mordorin väkeä, vaikka elokuvassakin "uruk-haita" kutsutaan urukeiksi.
Games Workshopin "Warhammer"-peleissä örkit ovat isoja ja vihreitä apinamaisia hirviöitä. "Warhammer"-pelien örkit ovat erittäin sotaisa rotu, joka elää sotimalla ja nauttii vihollistensa kärsimyksistä. Ne eivät ole erityisen älykkäitä, mutta joskus melko viekkaita.
Roolipelissä "Shadowrun" örkit eivät ole hyviä tai pahoja. Ne kasvavat ihmistä nopeammin, synnyttävät noin neljä lasta ja elävät noin 40-vuotiaiksi. Ne ovat voimakkaampia ja suurempia kuin ihmiset.
Myös "Warcraft"-sarjassa on vihreäihoisia, barbaarisia örkkejä.
"Forgotten Realms" -roolipelimaailmassa örkit ovat karvaisia apinoita muistuttavia humanoideja.
Bethesda Softworksin kehittämissä "The Elder Scrolls" -pelisarjoissa vihreäihoiset suuret örkit olivat historiassa ennen pahoja. Mutta pelisarjojen tapahtumissa ei voi enää sanoa, ovatko ne pahoja vai hyviä, sillä osa elää ihmisten kanssa, osa ei.
Siluetti
Siluetti (tai "silhuetti") on kuva, jota voi verrata varjokuvaan tai piirrokseen, johon on piirretty kohteen uloimmat ääriviivat. Siluetissa käytetään yleensä valkoista pohjaa, johon on mustalla lisätty kohteen ääriviivat ja kuvan keskusta on värjätty mustaksi. Siluetti esittää yleensä jotain henkilöä tai hahmoa. Sivukasvokuvat ovat suosittuja siluetin aiheita.
Siluetti-sanaa käytetään myös valokuvista, näkymistä tai maisemista, joissa kohteen ääriviivat korostuvat voimakkaassa vastavalossa. Esimerkiksi auringon laskiessa saatetaan kutsua tällaista ilmiötä ”kaupungin siluetiksi”.
Siluetti ei välttämättä ole yksinkertaistettu, vaan se voi sisältää hyvinkin tarkkoja yksityiskohtia. Kuva täytyy olla tunnistettavissa. Puhtaalla siluetilla tarkoitetaan kuvaa, jossa on vain kaksi sävyä, musta ja valkoinen.
Sana "siluetti" tulee Ranskan Ludvig XV:n aikaisesta valtiovarainministeristä Étienne de Silhouettesta (1709–1767). Kun hänet oli nimitetty virkaansa, ministerin sanottiin säästäneen valtion varoja 72 miljoonaa frangia jo virassaolonsa ensimmäisen vuorokauden aikana. Silhouette muokkasi verotusta radikaalisti: Aiemmin veroista vapautettu aatelisto joutui osallistumaan vararikon partaalla keikkuvan valtiontalouden pelastamiseen. Ylellisyystuotteille – kuten muotokuville – määrättiin korkeat verot. Halvat pahvista leikellyt profiilikuvat tulivat muotiin, ja nimi lainattiin herra Silhouettelta. Säästöhimon kasvaessa Silhouette joutui epäsuosioon ja eroamaan toimittuaan ministerinä kahdeksan kuukautta. Jäätyään eläkkeelle hän vietti aikansa säännöstellen omaisuuttaan ja leikellen siluettikuvia.
Siluettikuvia voi tehdä monella tavalla. Taitava siluettitaiteilija leikkaa henkilön muotokuvan saksilla. Siluetin voi tehdä myös esimerkiksi repimällä, tussilla, valottamalla valokuvauspaperia ja sille asetettuja esineitä tai vaikkapa käsittelemällä valokuvaa kuvankäsittelyohjelmalla.
Immunologia
Immunologia on laaja tieteenhaara, joka käsittää kaikenlaisten eliöiden immuunipuolustuksen tutkimisen kaikki näkökulmat. Se käsittelee sekä elimistön normaalia "fysiologista" puolustusjärjestelmää että tämän järjestelmän häiriöitä, "patologiaa". Kliinisen lääketieteen kannalta keskeisiä osa-alueita ovat autoimmuunitaudit, yliherkkyydet, immuunipuutostilat sekä siirteiden hylkimisreaktiot. Immuunipuolustusjärjestelmä on kehittynyt palvelemaan organismia vieraita taudinaiheuttajia kuten mikrobeja vastaan.
Jo ennen kuin immuniteetista tiedettiin mitään, oli havaittu elimiä, jotka ovat enemmän tai vähemmän osallisia immuniteettiin: perna, haima, kateenkorva, imutiehyet ja imusolmukkeet, luuydin, iho, kita- ja nielurisat sekä eritysrauhaset ja eri kudosnesteet kuten veri ja imuneste. Näiden "histologinen" eli kudosopillinen tutkimus on mahdollista kudosnäytteistä elinaikana, mutta erityisesti ruumiinavauksista saadaan korvaamatonta tietoa.
Monet immuunijärjestelmän osaset eivät kuitenkaan ole luonteeltaan soluja tai niiden muodostamia kudoksia vaan muun muassa proteiineja ja muita monimutkaisia kemiallisia yhdisteitä, joista saadaan tietoa erityisesti verikokeiden perusteella.
Epidemiologian ja lääketieteen historiassa päästään vuoteen 430 eaa., jolloin Ateenassa oli ruttoepidemia. Lääkäri Thukydides havaitsi, että taudista parantuneet eivät sairastuneet uudelleen, vaikka hoitivat potilaita. Asiaan on kiinnitetty huomiota toistuvasti niin tutkijoiden kuin kansanperinteenkin piirissä, mutta vasta 1800-luvulla immunologialle löytyi tieteelliset perusteet.
Immunologian keskeinen piirre on tutkia soluja ja molekyylejä, niiden toimintaa ja interaktiota. Immuunijärjestelmä jakautuu "synnynnäiseen" ja "hankittuun" immuunipuolustukseen, hankittu puolestaan "humoraaliseen" ja "soluvälitteiseen" immuniteettiin. Klassista immunologiaa ei voi ymmärtää tuntematta "antigeenin" ja "vasta-aineen" ("antibody") vuorovaikutusta. Immunologia on kasvanut ulos klassisesta viitekehyksestään 2000-luvulla.
Immuunitauteja on monia eri tyyppejä. Immuunijärjestelmän synnynnäisenä vajavuutena pidetään krooninen granulomatoosi. Hankittu immuunipuutos AIDS on lähes vääjäämättä HIV-infektion loppuvaihe. Immuunijärjestelmän liikaherkistymisinä pidetään allergioita. Joissain immuunijärjestelmän sairauksissa immuunipuolustus kääntyy omaa elimistöä vastaan (autoimmuunisairaudet). Esimerkkejä ovat nivelreuma, systeeminen punahukka eli SLE, Hashimoton tyreoidiitti sekä neurologian piiriin kuuluvat MS-tauti ja myastenia gravis. Myös lapsuusiän diabeteksen syntyyn arvellaan omalla immuunipuolustuksella olevan merkitystä, ehkä virusinfektion seurauksena.
Immuunijärjestelmän epänormaali toiminta voi ilmetä useina erilaisina sairauksina tai häiriöinä poikkeavuudesta riippuen. Erilaisia immuunijärjestelmään liittyviä sairauksia ovat mm: (ks. yksityiskohtaisemmat tiedot varsinaisista artikkeleista)
Hannu Mäkelä
Hannu Eljas Mäkelä (s. 18. elokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen, tuotannoltaan monipuolinen kirjailija sekä taiteen akateemikko.
Mäkelän vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Väinö Mäkelä ja Eevi Leinonen. Hän on vanhempiensa nuorin lapsi. Hän aloitti kansakoulun syksyllä 1949, täytettyään juuri vasta kuusi vuotta. Väinö Mäkelä ja Eevi Leinonen erosivat Hannu Mäkelän lapsuudessa. Väinö ja Hannu Mäkelän välit olivat hyvin vaikeat, mistä viimeksi mainittu kertoo kirjassaan "Isä" (2004). Mäkelä on vanhempiensa tavoin koulutukseltaan kansakoulunopettaja, mutta ei ole toiminut siinä työssä. Hän oli Käpylän iltaoppikoulussa opettajana. Mäkelän ensimmäinen puoliso oli Maikki o.s. Saksman (nykyinen Maikki Harjanne). Mäkelällä ja Harjanteella on yksi vuonna 1966 syntynyt poika. Myöhemmin Mäkelä on ollut naimisissa kirjailija Kristiina Louhen kanssa sekä vuosina 2004–2009 tutkija Anna Kortelaisen kanssa. Vuodesta 2011 hän oli naimisissa Svetlana Aksjonovan kanssa, joka kuoli vuonna 2017. Mäkelä asuu osittain Helsingissä, pääasiassa Nummi-Pusulan Sitarlassa.
Mäkelä on julkaissut yli sata teosta. Niihin kuuluu niin romaaneja, muistelmia, runokirjoja, lastenkirjoja, näytelmiä ja kuunnelmia kuin toimitettuja kirjallisuuskokoelmiakin sekä yksi novellikokoelma. Mäkelän esikoisteos on kaksoisromaani, kaksi teosta, joilla ei ole juonellista yhteyttä, mutta jotka muuten ovat yhtä, kuvaavat samaa kokemusmaailmaa, jäsentyvät yhdeksi kokonaisuudeksi, romaanit "Matkoilla kaiken aikaa" ja "Kylliksi! tai Liikaa".
Mäkelä on ollut vapaa kirjailija vuodesta 1987. Aiemmin hän työskenteli Otavassa eri tehtävissä 1967–1986. Otava on myös kustantanut useimmat hänen kirjansa. Vuonna 2006 ilmestynyt Samuli Parosesta kertova muistelmateos "Samuli" on toistaiseksi viimeinen Otavan kustantama Mäkelän teos. Nykyisin Mäkelän kirjat kustantavat Tammi ja Paasilinna.
Mäkelän varhaisessa runoudessa korostuvat lähinnä arkiset kokemukset ja vaikutelmat, mutta myöhemmin on korostunut tietoisuus idyllin rinnalla elävistä hävityksen voimista. Epäily ja turhuuden tunnot häiritsevät huolimatta pinnallisesta levosta. Eino Leino ja L. Onerva ovat Mäkelälle erityisen läheisiä kirjailijoita, ja hän on kirjoittanut heistä paljon. Mäkelän mukaan Eino Leino on Suomen kansallisrunoilija.
Näytelmissään Mäkelä kuvaa usein yhteisön puristuksessa elävää poikkeusyksilöä (esimerkiksi paltamolaista voimamiestä Talas-Eeraa).
Mäkelä tunnetaan myös lastenkirjailijana, ja hänen luomansa Herra Huu on suomalaisen lastenkirjallisuuden suosituimpia hahmoja. Mäkelän tuotantoa on käännetty 15 kielelle, ja erityisesti Herra Huu -lastenkirjat ovat saaneet suosiota Suomen ulkopuolella.
Hyrrä
Hyrrä on sekä lasten lelu että teknisissä sovelluksissa käytettävä laite. Se pyöräytetään voimakkaasti akselinsa ympäri, jolloin hyrrä löytää tasapainon ja pysyy pystyssä. Hyrrä on vanha lelu ja se on pysynyt melko muuttumattomana. Se on erittäin helppo tunnistettava vanhoista leluista. Ennen sitä on käytetty myös rahapelivälineenä ja sillä on yritetty ennustaa.
Tekninen sovellus on esimerkiksi hyrräkompassi eli gyroskooppi.
Nopeasti pyörivä hyrrä pyrkii vastustamaan pyörimisakselinsa suunnan muutoksia. Tätä ilmiötä nimitetään hyrrävoimaksi. Mikäli akseli ei ole pystysuora, sen suunta kuitenkin vähitellen kiertyy pystysuunnan ympäri, mitä sanotaan prekessioksi.
Vauhdin hiljentyessä hyrrä alkaa usein heilua. Lopulta hyrrän kiekko koskettaa alustaansa, minkä jälkeen hyrrä pysähtyy hyvin nopeasti.
Patologia
Patologia on oppia taudeista (kreikan sanoista πάθος (pathos, "kärsimys") ja -λογία (-logia)). Patologia on tutkimusta tautien aiheuttajien ja ruumiin vuorovaikutuksesta sekä tästä seuraavista muutoksista kudoksissa, elimissä ja koko eliössä. Patologi tekee diagnoosin taudista kudos- ja eritenäytteiden tai ruumiinavauksen perusteella. Patologian eri aloja ovat kasvi-, eläin- ja ihmispatologia.
Patologi on patologisen alan erikoislääkäri. Patologin työkuvaan kuuluvat ruumiinavaukset. Hän tutkii myös kudos- ja solunäytteitä, suhteessa näiden tutkimiseen menee enemmän aikaa kuin ruumiinavaukseen. Patologin tehtäviin kuuluvat myös ennalta ehkäisevät toimenpiteet muiden lääkäreiden kanssa.
Ennalta ehkäisevää hoitoa ovat esimerkiksi kasvainnäytteiden tutkiminen ja niistä diagnoosin tekeminen. Patologi auttaa näin potilasta hoitavaa lääkäriä. Suomessa on tällä hetkellä patologian osastot kaikissa yliopistosairaaloissa. Patologian osastot ovat myös suurimmissa keskussairaaloissa. Eläinten patologisista tutkimuksista vastaa Evira.
Lääketieteellisen ruumiinavauksen tekemiseen tarvitaan omaisten suostumus. Ruumiinavauksessa selvitetään kuolinsyy, mahdolliset muut taudit. Näistä selvitetään levinneisyys ja sairauden hoidon vaikeusaste. Ruumiinavauksen jälkeen voidaan antaa ruumiinavauspöytäkirja, josta selviävät edellisten asioiden lisäksi potilaan kuolinsyy. Oikeuslääketieteelliseen ruumiinavaukseen ei tarvita omaisten suostumusta, sillä se tehdään viranomaisen määräyksestä. Oikeuslääketieteellinen ruumiinavaus tehdään aina, jos kyseessä on tapaturmainen, yllättävä tai rikokseen liittyvä kuolema.
MediaWiki
MediaWiki on wiki-sivustojen eli kenen tahansa käyttäjän itse muokattavissa olevien verkkosivustojen tekemiseen tarkoitettu tietokoneohjelmisto. Wikipedia, Commons ja muut Wikimedian hankkeet toimivat MediaWikillä. MediaWiki on GNU GPL -lisensoitu avoimen lähdekoodin ohjelma.
Huolimatta wiki-pohjastaan MediaWiki on hyvin monikäyttöinen ohjelma, jota voidaan laajentaa tekemään kaikkia sisällönhallintatehtäviä. Esimerkiksi Novell käyttää MediaWikiä monella sivustolla sisällönhallintaan siten, että vain tietyt käyttäjät voivat muokata sivustoja. MediaWikiin voi kirjoittaa laajennuksia PHP-ohjelmointikielellä.
MediaWiki on tyypillinen LAMP- tai LEMP-alustalle rakennettu ohjelmisto. Sitä ajetaan Linux-käyttöjärjestelmässä, yleensä Apache- tai Nginx-webpalvelimen päällä, se käyttää tietojen tallettamiseen MySQL-, MariaDB- tai PostgreSQL-tietokantaa ja on toteutettu PHP-ohjelmointikielellä. Käytännössä muitakin käyttöjärjestelmiä ja WWW-palvelimia voidaan käyttää, mutta Linux ja Apache ovat tähän tehtävään suosituimpia. MediaWiki 1.7 ja uudemmat vaativat PHP:n version 5. MediaWiki on ollut varsin pitkälti sidoksissa MySQL:iin, mutta tätä tilannetta on lievitetty ajan myötä, etenkin 1.7:n ja 1.8:n myötä. Aikaisemmat versiot sisälsivät muun muassa kokeellisen tuen Oracle-tietokannalle, mutta sitä ei tueta enää.
MediaWikin ensimmäisen version kirjoitti saksalainen opiskelija Magnus Manske. Ohjelmisto otettiin käyttöön Wikipediassa 25. tammikuuta 2002. Nimen MediaWiki se sai myöhemmin. Nimi on huvin vuoksi otettu nimestä ”Wikimedia”, ja tämä toisinaan aiheuttaa pientä sekaannusta.
MediaWiki on saatavilla usealla sadoilla kielellä, ja jotkut kieliversiot sisältävät mm. taivutusfunktioita.
Valokuva
Valokuva on kuva, joka muodostuu valon vaikutuksesta valoherkälle pinnalle tai tallentuu digitaalisessa muodossa kameran muistiin. Yleensä valokuva on luotu näkyvän valon aallonpituisesta säteilystä, joka tallentaa sen, mitä ihmisen silmäkin pystyy näkemään. Myös ei-näkyvää valoa, kuten röntgen-, UV- ja infrapunasäteilyä, voidaan valokuvata.
Useimmat valokuvat on tehty kameralla, joka tarkentaa valon joko filmille tai CCD- tai CMOS-kennolle. Ilman kameraa suoraan valoherkälle materiaalille valotettuja kuvia kutsutaan fotogrammeiksi. Valokuvat vedostetaan tavallisesti paperille.
Median uudistuessa valokuvauksen käytänteet ovat moninaistuneet. Paitsi valoherkälle materiaalille vedostettu, valokuva voi olla myös esimerkiksi painomusteella eri materiaaleille siirretty painokuva, digitaalinen tuloste tai valokopio. Valokuva voi olla myös aineeton, kuten valkokankaalle heijastettu kuva tai näyttöpäätekuva.
Ensimmäisen säilyneen valokuvan kehitti Nicéphore Niépce. Tämän kuvan valottaminen kesti kahdeksan tuntia, minkä vuoksi kuvaan eksyi outoja valoja ja varjoja. Suomen valokuvauksen historia alkoi, kun piirilääkäri Henrik Cajander kuvasi Nobelin talon Turussa 3. marraskuuta 1842.
Valokuvavedos valmistetaan joko valottamalla valokuva suoraan vedostusmateriaalille tai vedostamalla kuva negatiivista tai digitaalisesta tiedostosta. Vedostusmateriaali on usein paperipohjaista, mutta se voi olla muovia tai "immateriaalinen" digitaalinen tiedosto. Digitaalisesta tiedostosta voidaan tehdä myös digitaalinen vedos esimerkiksi PDF-muotoon. Digitaalista vedostusta kutsutaan yleisesti tulostamiseksi. Valokuvavedos voidaan tehdä myös painomenetelmällä.
Elokuvassa stillkuvalla tarkoitetaan yhtä filmin ruutua, mutta yleisesti sillä tarkoitetaan liikkumatonta kuvaa elokuvan vastakohtana. Erityisesti stillkuvalla tarkoitetaan usein elokuvan kuvausten aikana tai yhteydessä otettuja valokuvia, joita käytetään elokuvan mainostarkoitukseen tai tulevien kuvausten suunnitteluun.
Valokuvateosten hinnoissa tehtiin loppuvuodesta 2011 uusi ennätys, kun saksalaisen Andreas Gurskyn digitaalisesti käsittelemästä otoksesta "Rhein II" maksettiin Christien huutokaupassa Lontoossa 4 338 500 dollaria eli noin 3,2 miljoonaa euroa.
Valokuva-alaa voi Suomessa opiskella ammattiopistoissa, kansanopistoissa, ammattikorkeakouluissa ja korkeakouluissa. Valokuvaajaksi voi valmistua myös oppisopimuksella.
Valokuva-alan tutkimusta tehdään Suomessa Suomen valokuvataiteen museossa, Aalto-korkeakoulussa ja yliopistoissa.
Toveri
Toveri (venäjän sanasta товарищ []," tovarištš") tarkoittaa kumppania, seuralaista tai ystävää, mutta sillä on myös vasemmistolaisesti värittynyt merkitys. Nimitys tunnetaan kautta maailman vasemmistopuolueissa tapana puhutella toista aatekumppania.
Toveriksi kutsuminen esitetään osoituksena siitä, että aatekumppanit ovat keskenään samanarvoisia ja arvonimet hylätään. Toveri-nimitystä käytettiin laajasti entisessä Neuvostoliitossa ja käytetään yhä vasemmistopuolueissa. Varsinkaan yhdyssanoissa toveri ei viittaa vasemmistoon; koulutoveri tai puoluetoveri ovat neutraaleja termejä, toisaalta luokkatoveri viittaa luokkajakoon. Nykyään Venäjällä sillä on myös sama merkitys kuin muissakin maissa.
Tasa-arvoisten termien käyttö lähtee Ranskan vallankumouksesta, kun aatelisarvot lopetettiin ja vallankumoukselliset alkoivat nimittää toisiaan kansalaisiksi ("citoyen(ne)") kuninkaan alamaisten sijaan. Esimerkiksi syrjäytettyä kuningas Ludvig XVI:ta puhuteltiin nimellä "Citoyen Louis Capet" hänen valta-asemansa menetyksen korostamiseksi. Ranskassa termi "camarade" oli käytössä jo 1790.
Sosialistiliikkeen kehittymisen myötä alettiin etsiä termiä "herroille" ja "rouville". Englannissa käytettiin termiä "comrade" ensi kertaa sosialistilehdessä "Justice". Venäjän vallankumouksen jälkeen etenkin bolševikit viljelivät venäjänkielistä termiä "tovarištš" aatelisarvojen lakkauttamisen jälkeen. Sisällissodan aikana valkoiset käyttivät termiä halventavassa merkityksessä puna-armeijasta ja neuvostoista.
Toveri on ollut käytössä myös äärioikeistoa edustavien liikkeiden keskuudessa. Fasismia ja kansallissosialismia kannattavien keskuudessa on ollut ja on edelleen yleistä, kutsua toisia puolueen jäseniä tai saman aatteen jakavia tovereiksi.
Timon Fleiuslainen
Timon Fleiuslainen (, n. 320 eaa. – 230 eaa.) oli antiikin Kreikan skeptikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi ja kirjailija. Hän oli Stilponin ja Pyrrhonin oppilas.
Timon oli kotoisin Fleiuksesta. Hän ansaitsi omaisuuden opettamalla ja luennoimalla Khalkedonissa. Tämän jälkeen hän vietti loppuelämänsä Ateenassa, jossa myös kuoli. Hän kirjoitti useita teoksia sekä proosa- että runomuodossa. Hänen tunnetuin teoksensa on "Pilkkarunot" ("Silloi"). Tämän lisäksi hän kirjoitti opettajansa Pyrrhonin opetuksia, eeppisiä runoja, tragedioita, komedioita ja satiirisia draamoja.
"Pilkkarunot" oli sarkastinen teos, joka sisälsi kolme kirjaa ja oli kirjoitettu heksametrimuodossa. Se oli suunnattu kreikkalaisia filosofeja vastaan, ja se irvaili lähes kaikille Pyrrhonin edeltäjille ja aikalaisille. Säilyneet katkelmat, yhteensä 133 säettä, osoittavat Timonin olleen suuri satiirikko ja taitava heksametrin käyttäjä. Hän ei kuitenkaan pyrkinyt muuhun kuin naurattamaan yleisöään. Hänen pilkaltaan eivät säästyneet juuri muut kuin Ksenofanes, "Homeroksen valheiden vaatimaton sensuroija", ja Pyrrhon, jota vastaan "ei kukaan kuolevainen rohkene väittää".
Menodotoksen mukaan Timonilla ei ollut seuraajia, vaan hänen koulunsa painui unohduksiin. Hippobotos ja Sotion puolestaan ovat maininneet hänen oppilaikseen seuraavat henkilöt: Dioskurides Kyproslainen, Nikolokhos Rhodoslainen, Eufranor Seleukialainen ja Praÿlus Troaslainen.
Larinsaari
Larinsaari on Pohjois-Karjalassa Pielisen rannalla Juuan kunnassa sijaitseva saari, jossa on asukkaita noin 90. Kesäisin saaressa asuu monia kesämökkiläisiä. Läheisessä Nunnanlahdessa sijaitsevat Tulikivi Oyj ja NunnaUuni Oy työllistävät monia Larinsaaren asukkaita. Larinsaaren entinen kyläkoulu toimii leirikeskuksena ja larinsaarelaisten kokoontumipaikkana.
Larinsaaren nimi on lähtöisin siellä 1600-luvulla asuneesta Teppana Larisesta.
Jean Calvin
Jean Calvin (alkujaan Cauvin; 10. heinäkuuta 1509 Noyon – 27. toukokuuta 1564 Geneve) oli ranskalaissyntyinen uskonpuhdistaja. Hän jatkoi Ulrich Zwinglin reformoidun kirkon opillista perinnettä. Hän perusti kalvinismin, yhden protestanttisen kristinuskon oppisuunnista.
Calvin syntyi Noyonissa, Pariisin koillispuolella vuonna 1509. Hän opiskeli Pariisin yliopistossa filosofiaa, minkä jälkeen hän siirtyi Orléansin yliopistoon opiskelemaan siviilioikeutta. Calvin koki 25-vuotiaana voimakkaan herätyksen, jonka seurauksena hän liittyi Pariisissa vaikuttaneisiin radikaaleihin uudistusliikkeisiin ja lopulta 1534 joutui lähtemään maanpakoon Baseliin.
Vuonna 1536 Calvin julkaisi pienen teoksen "Institutio religionis Christianae", jossa hän perustelee evankelisen teologian perusajatukset Raamattuun nojaten. Myöhemmin Calvin vielä täydensi ja järjesteli aineistoa uudelleen ja kuuden luvun kirjasta paisuikin vuoteen 1559 mennessä neljä kirjaa sisältävä teoskokonaisuus.
Calvinilla oli merkittävä rooli Geneven kaupungin kirkollisessa uudistusohjelmassa. Hän loi Geneven kirkolle yhtenäisen opin pohjan kaupungin irtauduttua katolisesta uskosta. Calvinin opista tuli myöhemmin koko reformoidun kirkon esikuva:
Piispan virka kiellettiin ja seurakunnan hallinto perustettiin Raamatun sanaan. Virkoja oli neljä:
Calvinin kirkkojärjetyksessä sekoittuivat kirkolliset ja poliittiset asiat tiiviisti keskenään. Kirkon auktoriteetti ulottui myös kaupungin muuhun elämään, mikä loi nopeasti ristiriitoja porvariston ja Calvinin kesken.
Vuonna 1538 Calvin karkotettiin Genevestä, mutta vuonna 1541 kaupunki pyysi häntä palaamaan ja palauttamaan järjestyksen ja luottamuksen kaupunkiin. Pakonsa aikana Calvin oli oleskellut Strasbourgissa ja kirjoittanut useita merkittäviä teoksia sekä laajentanut muun muassa "Institutio"-teostaan.
Kun Calvin kuoli vuonna 1564, Geneve oli muodostunut keskuspaikaksi kansainväliselle liikkeelle, joka tuli kantamaan hänen nimeään, kalvinismille.
Calvin oli elämänsä loppuun asti kiihkeä katolisuuden vastustaja.
Ufa
Ufa ( ja , , mariksi Ӱпӧ, "Üpö") on Baškortostanin tasavallan pääkaupunki Euroopan-puoleisen Venäjän kaakkoiskulmilla. Kaupunki sijaitsee Kaman sivujoen Belajan kolmen lähdejoen yhtymäkohdassa. Kaupungissa on runsaat miljoona asukasta.
Paikalle on perustettu linnoitus 1574 ja itse kaupunki on perustettu 1586.
Ufa, kuten muukin Baškortostan, on väestöltään alkujaan turkinsukuista. Nykyasukkaista (2002) 50,2 % on venäläisiä, 25,8 % baškiireja ja 20,1 % tataareja; vähemmän on mm. ukrainalaisia, tšuvasseja ja mareja.
Oheinen taulukko kuvaa Ufan väkiluvun kehitystä. Vuoden 1840 arvo on Venäjän imperiumin kaupunkitilastosta, eikä ole varsinaisen väestönlaskennan arvo. Ufa oli tällöin osa Orenburgin kuvernementtiä. Ensimmäinen koko Venäjän kattanut väestönlaskenta tehtiin vuonna 1897, jolloin Ufa oli Ufan kuvernementin (Уфимская губерния) hallintokeskus. (Vuosien 1926 ja 1939 arvot puuttuvat tässä vaiheessa.)
Erityisesti öljyntuotanto on tuonut vaurautta viime vuosikymmeninä. Siellä on myös kemianteollisuutta ja metallurgiaa sekä öljynjalostukseen liittyvää koneenrakennustuotantoa.
Ufan rautatieasema on suuri, Venäjän rautateiden päärataverkon varrella sijaitseva keskusasema. Ufan kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 22 kilometriä kaupungin keskustasta etelälounaaseen.
Kaupungissa on teattereita, ooppera, baletti, filharmoninen orkesteri ja KHL-jääkiekkojoukkue "Salavat Julajev", joka on nimetty baškiirien kansallissankarin mukaan.
Ufanin kaupungissa on paljon moskeijoita ja kirkkoja. Neuvostoaikana kaupunkiin rakennettiin paljon patsaita ja muistomerkkejä.
Leif Segerstam
Leif Selim Segerstam (s. 2. maaliskuuta 1944 Vaasa) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja multi-instrumentalisti. Hän on toiminut monissa tärkeissä musiikkialan tehtävissä sekä Suomessa että ulkomailla. Segerstam tunnetaan myös poikkeuksellisen tuotteliaana säveltäjänä.
Segerstamin opettajavanhemmat Viola ja Selim Segerstam muuttivat Helsinkiin vuonna 1947. Segerstam oli varhaiskypsä: hän oppi lukemaan kolmivuotiaana, lukemaan nuotteja viisivuotiaana ja teki kuusivuotiaana ensimmäiset sävellyksensä.
Segerstam opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianon- ja viulunsoittoa sekä orkesterinjohtoa. Vuonna 1962 hän voitti Maj Lind -pianokilpailun ja debytoi viulistina. Seuraavana vuonna hän pääsi New Yorkin Juilliard School of Music -musiikkikorkeakoulun kapellimestariluokalle, jossa häntä opetti ranskalainen kapellimestari Jean Morel. Hänen opiskelutovereitaan olivat muiden muassa James Levine ja Leonard Slatkin.
Segerstam soittaa myös alttoviulua, kaikkia vaskipuhaltimia ja nokkahuilua.
Segerstam toimi Suomen kansallisoopperan kapellimestarina vuosina 1965–1968 ja vuodesta 1968 Tukholman kuninkaallisen oopperan kapellimestarina, minkä jälkeen 1970-luvulla hän johti muun muassa Berliinin Deutsche Operissa sekä Itävallan radio-orkesteria, Radion sinfoniaorkesteria, Rheinland-Pfalzin sinfoniaorkesteria ja Tanskan radion orkesteria.
Vuodesta 2012 Segerstam on toiminut Turun filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Lisäksi hän on Helsingin kaupunginorkesterin "ylikapellimestari emeritus".
Leif Segerstam on myös poikkeuksellisen tuottelias säveltäjä. Huhtikuussa 2014 työn alla oli Segerstamin oman ilmoituksen mukaan sinfonia numero 270. Keväällä 2016 Turun filharmoninen orkesteri levytti Segerstamin sinfonian nro 288, ja joulukuussa 2016 kantaesitettiin jo hänen 307. sinfoniansa. Vuonna 2018 valmistui sinfonia nro 327.
Segerstamin teokset edustavat niin sanottua vapaapulsatiivista sävellystapaa, jossa soittajille annetaan vapauksia rytmiikan ja joskus muidenkin musiikin elementtien suhteen. Segerstamin vuoden 1993 jälkeiset sinfoniat on tarkoitettu soitettaviksi ilman kapellimestaria.
Segerstam toimi Suomen kansallisoopperan johtajana vuosina 1973–1974.
Segerstam on opettanut Sibelius-Akatemiassa useaan otteeseen, viimeksi orkesterinjohdon professorina 1997–2013.
Marraskuussa 2011 Segerstam teki yhteistyössä Kansallisoopperan henkilökunnan kanssa rap-musiikkivideon YouTubeen.
Segerstam on ollut avioliitossa viulisti Hannele Angervon kanssa ja harpisti Minnaleena Jankon kanssa (er. 2009). Kolmas vaimo vuodesta 2012 on Eija Nenonen.
Segerstamilla on viisi lasta.
Hovimäki
Hovimäki on Yle TV2:ssa vuosina 1999–2003 esitetty historiallinen draamasarja, jonka neljä tuotantokautta sijoittuvat vuosille 1798–1907. Se kertoo kuvitteellisen Lindhofin aatelissuvun ja kuvitteellisen Sepän torpparisuvun elämästä Suomen historian merkittävissä vaiheissa. Sarjan tapahtumat sijoittuvat pääosin Hovimäen kartanoon kuvitteellisessa varsinaissuomalaisessa Hirvikosken pitäjässä, Halikonlahden rannalla.
"Hovimäen" ovat käsikirjoittaneet Carl Mesterton, Anna-Lisa Mesterton, Kirsti Manninen ja Jussi-Pekka Aukia, joista viimeksi mainittu sävelsi myös sarjan musiikin. Sarjan ohjaajana toimi Carl Mesterton ja apulaisohjaajana Anna-Lisa Mesterton.
"Hovimäen" tarina alkaa kesällä 1798, kun majuri Fredrik Lindhof kutsuu Hirvikosken uuden kappalaisen Henrik Wegeliuksen luokseen, ja vaatii, että tämän on ryhdyttävä etsimään hänen veljeään, jonka kanssa majuri on ollut riidoissa vuosikymmeniä. Wegelius aloittaa selvitykset, ja seuraavana keväänä, majurin jo kuoltua, hän päätyy Viaporiin, ja tapaa täällä asuvan luutnantin, myöhemmin kapteeni Magnus Lindhofin, majurin veljenpojan. Magnus perii Hirvikosken pitäjässä sijaitsevan Hovimäen sääntöperintötilan, jonne hän muuttaa yhdessä raskaana olevan Johanna-vaimonsa kanssa. Hovimäen mailla asustaa myös Sepän torppariperhe. Näiden kahden perheen vaiheita seurataan yli sadan vuoden ajalta.
Hovimäki pyrkii kuvaamaan yksityisen ihmisen elämän kautta koko kansakunnan historiaa. Sarjan henkilöt ovat kuvitteellisia, mutta ajankuvauksessa vaatteineen, sisustuksineen ja työtapoineen on pyritty realismiin.
Hovimäen kartanona kuvauksissa oli Brinkhallin kartano Turun Kakskerrassa. Sepän torppa ja muut rakennukset tehtiin Mouhijärvelle. Hirvikosken kirkkona oli ulkoapäin Sastamalan Pyhän Marian kirkko Vammalassa ja sisältäpäin Messukylän vanha kirkko Tampereella. Turun palo kuvattiin Loimaan Hirvikoskella. Lisäksi sarjaa on kuvattu muun muassa Suomenlinnassa, Punkalaitumella, Helsingissä, Heinolassa, Tampereella, Turussa ja Pietarissa.Hovimäen kaikki kaudet on julkaistu DVD:llä.
Lisämateriaalina ovat "Hovimäen aikaan" -pienoisdokumentit:
1. kausi:
2. kausi:
3. kausi:
4. kausi:
Tv-sarjan pohjalta on kirjoitettu kuusiosainen kirjasarja. Hovimäki-kirjasarja sisältää enemmän tapahtumia kuin tv-sarja ja kuvaa myös tv-sarjan pääajanjaksojen väliin jäävää aikaa sekä jatkaa tarinaa siitä, mihin tv-sarjassa jäätiin kuvaamalla mm. Suomen sisällissotaa sekä ensimmäistä ja toista maailmansotaa, joista ei tv-sarjassa kerrottu. Kirjasarja siis kertoo Hovimäen vaiheet yhtäjaksoisesti vuodesta 1798 vuoteen 2000. Jokaisen kirjan lopussa tarjotaan lyhyitä katsauksia historiallisiin ilmiöihin. Kirjasarjan ovat kirjoittaneet Anna-Lisa Mesterton, Carl Mesterton, Kirsti Manninen ja Jussi-Pekka Aukia.
Taisto Martiskainen
Taisto Martiskainen (26. tammikuuta 1943 Suojärvi – 21. elokuuta 1982 Leppävirta) oli kuvanveistäjä, joka teki myös monumenttiteoksia.
Hän opiskeli Taideteollisessa ammattikoulussa 1959–1960 sekä Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1960–1963 sekä Wäinö Aaltosen oppilaana 1960-luvun alussa. Hän voitti ensimmäisen julkisen patsaskilpailunsa 18-vuotiaana kuvanveiston opiskelijana teoksellaan "Kiikkujat", joka paljastettiin vuonna 1964.
Luettelo Bilderberg-kokouksiin osallistuneista
Tämä on luettelo Bilderberg-kokouksiin osallistuneista henkilöistä. Luettelo on lajiteltu ensin henkilön ensimmäisen osallistumisvuoden mukaan ja sen jälkeen aakkosjärjestyksessä. Nimen perässä olevat vuodet kertovat kaikki kokoukset, joihin kyseinen henkilö on osallistunut vuosina 1964, 1991 sekä 1993–2010.
Kokouksien puheenjohtajat:
Suomalaisia kokouksiin osallistuneita ovat ainakin seuraavat:
Leena Kaskela
Leena Kaskela (ent. "Rousek", 25. joulukuuta 1939 Turku – 2. joulukuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen uutisankkuri. Hän jäi eläkkeelle 9. marraskuuta 2004 MTV3:sta.
Kaskela aloitti uransa Oy Mainos-TV-Reklam Ab:n työntekijänä vuonna 1965. Aluksi hän työskenteli televisiokuuluttajana. Mainostelevision ohjelmat lähetettiin tuolloin Yleisradion tv-kanavilla Ylen omien ohjelmien välissä. Vuonna 1981 Kaskela siirtyi Kymmenen uutisiin. Hän muodosti Urpo Martikaisen kanssa uutisankkuriparin, joka huomioitiin lukuisissa mielipidekirjoituksissa ja lehtiartikkeleissa. Suomen kansalle tuli tutuksi parivaljakon keskinäinen sanailu ja huulenheitto Kymmenen Uutisten loppukevennysten jälkeen. Kaskelan viimeistä Kymmenen uutisten lähetystä seurasi yli miljoona katsojaa.
Kaskela juonsi myös ajankohtais- ja haastatteluohjelmia. Tunnetuin Kaskelan juontamista ohjelmista lienee "45 minuuttia" -ajankohtaisohjelman edeltäjä, "Kolmas aste". Kaskela esiintyy uutisankkurina eli omana itsenään Ere Kokkosen elokuvissa "Liian iso keikka" (1986) ja "Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti" (1992).
Kaskela oli kutsuvieraana Kymmenen Uutisten 25-vuotisjuhlaohjelmassa vuonna 2006. MTV3:n haastattelussa hän on todennut muun muassa, että ”uutisankkuri voi näyttää tunteensa”, mutta toisaalta ”lähetyksen tiimellyksessä ei liikutu helposti”. Kaskela korosti julkisessa ammatissa olevan ihmisen oikeutta yksityisyyteen. Hän itse piti yksityiselämänsä ja työnsä erillään.
Kaskelalle myönnettiin Televisioakatemia ry:n elämäntyöpalkinto vuonna 2014.
Kaskelan isä oli suomalaisen liikuntakulttuurin voimahahmo Akseli Kaskela. Kaskelan puoliso oli Jouko Blomberg.
Kaskela kuoli 2. joulukuuta 2017 Helsingissä pitkäaikaiseen vakavaan sairauteen.
Punakarit
Punakarit on Mustasaaren kuntaan kuuluva saariryhmä Mikkelinsaarten ja Raippaluodon välissä. Saariryhmä koostuu noin 40 saaresta. Saaret ovat kasvistoltaan vaihtelevia; osa saarista on avoimia kalliosaaria ja osa on puolestaan lehti- ja havupuuvaltaisia saaria. Myös tyrnipensasta esiintyy runsaslukuisesti Punakarien saariryhmän pohjoisilla saarilla. Lisäksi Bullerbådanin saarella (N63 19.56 E21 33.65) sijaitsee kalasauna, eli kaikille avoin kalastajamökki. Saariryhmä on kuitenkin lähes asumaton paria kesämökkiä lukuun ottamatta ja siksi muodostaakin hyvän retkeilykohteen Vaasan lähisaaristossa.
Saariryhmä on saanut nimensä punaisesta graniitista, jota on käytetty myös Vaasan jälleenrakennuksessa kaupungin palon jälkeen 1860-luvulta alkaen. Tästä muistuttamassa ovat enää mm. kivenhakkaajien Yttre Rödgrundin saarelle jättämä suurikokoinen muistokaiverrus ja jäljelle jääneet hakatut irtolohkareet samalla saarella. Sittemmin myös jääkärien etappitie Ruotsiin kulki Punakarien kautta. Kieltolain aikaan pirtun salakuljettajat käyttivät Punakareja tukikohtanaan.
Timo Hännikäinen
Timo Hännikäinen (s. 6. syyskuuta 1979 Padasjoki) on suomalainen suomentaja, kriitikko, esseisti ja runoilija. Hän on julkaissut muun muassa esseeteokset "Taantumuksellisen uskontunnustus" (2007), "Ilman" (2009), "Ihmisen viheliäisyydestä" (2011), "Hysterian maa" (2011) ja "Kunnia" (2015). Hännikäinen on myös julkaissut muistelmateoksen, "Lihamylly" (2017). Tamperelainen kustannusyhtiö Hexen Press julkaisi 2016 Hännikäisen kirjan "Kuolevainen".
Hännikäinen oli kulttuurilehti "Kerberoksen" päätoimittaja vuodesta 2000 vuoteen 2015 ja hän on ollut vuodesta 2012 verkkolehti "Sarastuksen" päätoimittaja.
Hännikäinen on kirjoittanut ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 1998 ja valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2006, gradun aiheena 'Modernismin murros Väinö Kirstinän runokokoelmassa "Puhetta"'. Hän oli Savukeidas Kustannuksen julkaiseman kirjallisuus- ja kulttuurilehti "Kerberoksen" päätoimittaja sen koko elinkaaren 2000–2014. Hännikäinen on ollut kriitikkona "Parnassossa" vuodesta 2005 ja julkaissut arvosteluja myös useissa muissa lehdissä. Hännikäinen on kääntänyt muun muassa Oscar Wilden, Robert Louis Stevensonin ja Charles Simicin tuotantoa. Hännikäisen runokokoelma "Istun vastapäätä" (2002) oli mukana Helsingin Sanomien esikoiskirjakilpailussa. Runokokoelman "Kilpailevan lajin muistomerkki" julkaisi Savukeidas vuonna 2005. Hän on kirjoittanut myös yhteispamfletin "Liberalismin petos" (2012) yhdessä kirjailija Tommi Melenderin kanssa.
Timo Hännikäinen on vuonna 2012 perustetun kansallismielisen ja traditionalistisen "Sarastus"-verkkolehden päätoimittaja ja yksi sen perustajista. Hän oli puhujana 612-marssilla Helsingissä itsenäisyyspäivänä 2015.
Juhannusaattona 2015 Hännikäinen julkaisi Naisasialiitto Unionin sekä väkivaltaa kokeneiden naisten ja tyttöjen tukipalvelun Naisten Linjan julkisilla Facebook-sivuilla alatyylisiä viestejä. Hännikäisen mukaan kyseessä oli humalainen hölmöily. Hän oli myös jo aikaisemmin lähettänyt alatyylisiä viestejä useille eri henkilöille. Viestien seurauksena Hännikäisen teoksia julkaissut Savukeidas-kustantamo lopetti yhteistyön hänen kanssaan.
Yhdysvaltain hallinnolliset alueet
Yhdysvaltojen hallinnolliset alueet koostuvat Yhdysvaltojen hallinnoimista alueista. Tällaisia ovat esimerkiksi Yhdysvaltoihin kuuluvat osavaltiot, erillisalueet, liittopiiri, muissa valtioissa olevat suurlähetystöt alueineen (residenssit, konsulaatit jne) ja muut Yhdysvaltojen omistuksessa olevat alueet.
Tärkein yksikkö on osavaltio. Osavaltioilla on huomattava itsehallinto-oikeus alueeseensa. Tämä johtuu siitä, että alun perin 13 osavaltiota muodostivat liittovaltion eikä toisin päin (valtio jakanut alueen osavaltioihin). Osavaltio jakaantuu eri hallintoalueisiin, kaupunkeihin ja piirikuntiin. Vaikka osavaltioilla on laaja itsehallinto alueeseensa, niillä ei kuitenkaan ole hallintaoikeutta osavaltion alueella oleviin Amerikan alkuperäisväestön hallinnoimiin reservaatteihin.
Yhdysvaltojen liittovaltion hallinto sijaitsee Washington, DC:ssä eli Kolumbian piirin muodostavassa Washingtonin kaupungissa. Tämä alue ei ole minkään osavaltion hallinnoima vaan on suoraan Yhdysvaltojen kongressin alainen alue.
Yhdysvalloilla on eri puolilla maailmaa sijaitsevia alueita, jotka kuuluvat Yhdysvaltoihin, mutta eivät ole osavaltioiden, kongressin tai alkuperäisväestön hallinnoimia. Näitä alueita kutsutaan erillisalueiksi.
Rudolf Diesel
Rudolf Diesel (18. maaliskuuta 1858 Pariisi – 29. tai 30. syyskuuta 1913) oli saksalainen keksijä, joka tunnetaan dieselmoottorin keksimisestä.
Diesel syntyi Pariisissa Baijerin saksalaisille vanhemmille. Ranskan ja Preussin välisen sodan sytyttyä perhe karkotettiin Ranskasta ja muutti Lontooseen. Isä lähetti Rudolfin jatkamaan Pariisissa aloitettuja opintoja Saksaan. Rudolf Diesel valmistui Münchenin teknillisestä opistosta huippuarvosanoin.
1800-luvun viimeisellä vuosikymmenellä Rudolf Diesel kehitti ajatuksen painesytytysmoottorista. Hänen haaveenaan oli rakentaa kone, joka vetäisi vertoja Carnot'n ideaalikoneen hyötysuhteelle. Hän sai patentin laitteeseensa 23. helmikuuta 1893 ja rakensi toimivan prototyypin vuoden 1897 alussa työskennellessään Maschinenfabrik MAN AG Augsburg -yhtiön (myöhemmin MAN AG) tehtaalla Augsburgissa Saksassa. Tämä dieselmoottori nimettiin hänen mukaansa. Alun perin se tunnettiin "öljymoottorina".
Diesel oli ollut Belgiassa Antwerpenissä, ja 29. syyskuuta 1913 hän nousi "SS Dresdeniin", jolla hänen piti matkustaa Englannin kanaalin yli Ipswichiin Consolidated Diesel Manufacturing -yhtiöön, jossa hänen oli määrä avata uusi Carels-tehdas. Illalla kello 22.00 hän vetäytyi hyttiinsä. Seuraavana aamuna stuertti havaitsi, että Dieselin hytti oli tyhjä. Kymmenen päivää myöhemmin hollantilaiset kalastajat löysivät Englannin kanaalista ruumiin ja ottivat siitä talteen henkilökohtaiset esineet. Hajoamistilassa ollut ruumis jäi kovassa merenkäynnissä mereen. Dieselin perhe vahvisti esineiden kuuluneen Rudolf Dieselille.
Dieselin on väitetty olleen menossa tapaamaan Roverin edustajia. Koska hän päätti myydä lisenssin moottoripatentteihinsa kaikille halukkaille, epäillään, että saksalaiset agentit murhasivat hänet estääkseen häntä paljastamasta keksintönsä yksityiskohtia Saksan vihollisille tulevassa sodassa. Toinen salaliittoteoria uskoo öljyteollisuuden murhaneen Dieselin, koska hän oli suunnitellut moottorin toimivan bioöljyllä, mikä olisi voinut viedä markkinat bensiiniä myyviltä yrityksiltä. Dieselin elämäkerran kirjoittaja arvelee, että Diesel oli ylirasittunut ja tehnyt itsemurhan. Patenttiriidat olivat heikentäneet hänen terveyttään. Kun todisteita sadan vuoden jälkeen salaliitoista ei ole löytynyt, on todennäköisin kuoleman syy itsemurha.
Tunkki
Tunkki on laite, joka on tarkoitettu raskaiden kohteiden nostamiseen. Esimerkiksi autoa nostetaan tunkilla renkaan vaihdossa.
Tunkit voidaan jakaa kahteen lajiin, hydraulisesti ja mekaanisesti toimiviin. Hydraulisesti toimivat tunkit moninkertaistavat nostovoiman vipuvarren ja mäntien avulla. Mekaanisesti toimivat tunkit perustuvat yleensä ruuviin, joka toimii voiman välittäjänä.
Charles Eugène de Croy
Charles Eugène de Croy (1651–1703), oli alankomaalainen herttua ja sotamarsalkka, joka oli saanut ranskalaisen kasvatuksen.
Hän taisteli Tanskan puolella Lundin taistelussa 1676.
Myöhemmin hän taisteli turkkilaisia vastaan Wienin piirityksessä 1683 ja Belgradissa 1690 Itävallan joukoissa. Hän sai keisarillisen sotamarsalkan arvon.
Vuonna 1697 de Croy meni Venäjän tsaari Pietari I:n palvelukseen. Hän osallistui Venäjän puolella Narvan taisteluun 1700, jossa hän jäi ruotsalaisten vangiksi. Hän kuoli sotavankina Räävelissä.
Velkojien vaatimuksesta, ja koska kukaan ei halunnut järjestää hänen arvolleen sopivia hautajaisia, hänen ruumiinsa jäi 190 vuodeksi hautaamatta Pyhän Nikolaoksen kirkkoon, jossa se muumioitui ja muodostui näyttelyesineeksi, kunnes viranomaiset hautasivat sen vuonna 1897.