hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jiuzhaigou
Jiuzhaigou (, "Yhdeksän kylän laakso", tiib. "Sicadêgu") on luonnonsuojelualue Sichuanin maakunnan pohjoisosassa Kiinassa. Vuonna 1992 Unescon maailmanperintökohteeksi hyväksytty alue on tunnettu monista monikerroksisista vesiputouksistaan ja värikkäistä järvistään.
Jiuzhaigoun ekosysteemi luokitellaan lauhkean vyöhykkeen lehtimetsäksi, johon on myös sekoittunut vuoristokasvillisuutta. Melkein 300 km² alueesta on aarniometsää. Nämä metsät ovat syksyisin ruskan peitossa tehden alueesta merkittävän matkailukohteen. Jiuzhaigoussa kasvaa monia mielenkiintoisia kasvilajeja, kuten kotoperäisiä alppiruusuja ja bambuja.
Uhanalaiset isopanda ja lumiapina asuvat suojelualueella, mutta kummankin populaatiot ovat hyvin pieniä ja eristyneitä. Laaksossa elää myös noin 140 lintulajia.
Jiuzhaigoun maisemat ovat muodostuneet jäätiköiden sekä hydrologisen ja tektonisen toiminnan seurauksena. Maakerrokset ovat pääasiassa karbonaattikiviä, kuten esimerkiksi dolomiittiä, ja myös jonkin verran hiekka- ja savikiveä.
Laaksoon kuuluu kolme itsenäistä rotkoa, joita sanotaan välillä myös laaksoiksi suuren kokonsa vuoksi. Lisäksi laaksossa sijaitsee yksi Jangtsen vesistöön kuuluvan Jialing-joen lähteistä.
Jiuzhaigou tunnetaan parhaiten kymmenistä sinisen, vihreän ja turkoosin värisistä järvistä, jotka ovat muodostuneet jäätiköiden seurauksena. Kivivyöryt ja muut luonnonilmiöt patosivat järvet ja sitten jähmettyivät karbonaattivarastoista. Joissakin järvissä on suuria määriä kalsiumkarbonaattia, minkä seurauksena niiden vedet ovat todella kirkkaita ja syvätkin pohjat ovat nähtävissä pinnalta.
Jotkut vähemmän vakaista padoista ja muodostumista on keinotekoisesti vahvistettu. Matkailijoita on kielletty tekemästä suoraa kosketusta järviin.
Wulingyuan
Wulingyuan () on maisemallisesti ja historiallisesti kiinnostava alue Kiinan Hunanin maakunnan Zhangjiajien prefektuuritason kaupungissa. Alue kattaa 690 neliökilometrin alueen ja voidaan jakaa neljään osaan: Zhangjiajie kansalliseen metsäpuistoon, Suoxiyun luonnonvarareservaattiin, Tianzin ("taivaanpojan") vuoriston luonnonvarareservaattiin ja Yangjiajien maisema-alueeseen.
Vuonna 1992 UNESCOn maailmanperintöluetteloon otettu kohde on kuuluisa yli 3 000 hiekkakivipilaristaan, joista suurimmat ovat yli 200 metriä korkeita. Kalliopilareiden välissä on rotkoja ja notkelmia puroineen, lampineen ja vesiputouksineen, noin 40 luolaa ja kaksi luonnonluomaa siltaa. Luonnonkauniin maiseman lisäksi seutu on tunnetaan lukuisista uhanalaisista kasvi- ja eläinlajeistaan.
Wulingyuanin taajama ja siitä nimen saanut maisema-alueen ydin sijaitsee linnuntietä noin 25 kilometriä Zhangjiajien kantakaupungin pohjoispuolella. Zhangjiajien kaupunki sijaitsee puolestaan noin 270 kilometriä Hunanin maakunnan pääkaupungista Changshasta länsiluoteeseen.
Erityistieteet
Erityistieteillä tarkoitetaan kaikkia niitä tieteen aloja (esimerkiksi fysiikka, psykologia, jotka tutkivat kukin omaa osa-aluettaan kokemusperäisin tutkimusmenetelmin. Jokaisella erityistieteellä on omat menetelmänsä ja käytäntönsä.
Käsitettä käytetään erityisesti filosofisessa yhteydessä. Tällöin taustalla on usein käsitys, että erityistieteet ovat filosofian piiristä aikojen saatossa erkaantuneita aloja, ja filosofia keskittyy nykyään erityistieteiden ongelmien sijaan todellisuuden yleisten piirteiden ja erityistieteiden tarvitseman yhteisen yleistieteellisen pohjan tutkimiseen. Monilla erityistieteillä on oma taustafilosofiansa filosofian piirissä (esimerkiksi fysiikalla fysiikan filosofia, psykologialla mielenfilosofia).
Kirjallisuustiede
Kirjallisuustiede on humanistinen tiede, joka tutkii kirjallisuutta, sen tutkimusta ja kritiikkiä käyttäen hyväksi teoreettista ja historiallista tietoa. Kirjallisuustieteen pyrkimyksenä on ymmärtää ja tulkita kirjallisuuden ominaispiirteitä sekä sen yhteiskunnallisia edellytyksiä ja merkityksiä.
Kirjallisuustiede on luonteeltaan vertailevaa. Tämä näkyy muun muassa tieteenalan englanninkielisessä nimessä "comparative literature", joka Suomessa käännetään yleiseksi kirjallisuustieteeksi.
Kirjallisuustiede jaetaan Suomessa yleensä "kotimaiseen/Suomen kirjallisuuteen" ja yleiseen kirjallisuuteen eli "yleiseen kirjallisuustieteeseen". Kotimainen/Suomen kirjallisuus tutkii suomalaista kirjallisuutta ja yleinen kirjallisuustiede muuta kirjallisuutta. Jako näihin oppiaineisiin on käytössä Helsingin ja Turun yliopistoissa. Helsingissä on näiden kahden kirjallisuusaineen ohella myös kolmas kirjallisuusaine, ruotsinkielinen "nordisk litteratur", joka nimensä mukaisesti tutkii pohjoismaista kirjallisuutta. Tampereen yliopistossa kirjallisuustiede on edustettuna kirjallisuustieteen tutkinto-ohjelmassa, jossa suoritetaan ensin kirjallisuustieteen kandidaattiohjelma ja sen jälkeen joko Suomen kirjallisuuden tai kertomus- ja tekstiteorian maisteriopinnot. Yhdistettyä "kirjallisuus"-oppiainetta voi opiskella Itä-Suomen, Jyväskylän ja Oulun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa ("litteraturvetenskap" eli kirjallisuustiede). Kirjallisuustiedettä opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi opettajana, tuottajana, kirjastovirkailijana tai kulttuurituottajana.
Underground metal
Underground metal -termiä käytetään kuvaamaan metallimusiikkia, joka ei ole ns. "noussut pinnalle" eli tullut suuren yleisön tietoisuuteen ( = "maanalainen").
Termi ei sinänsä kuvaa mitään erityistä metallimusiikin tyylilajia. Määritelmän mukaan lähes jokainen uraansa aloitteleva yhtye on tietyssä mielessä "underground" -yhtye, mutta yleisesti termiä underground metal käytetään kuvaamaan vain erityisen perehtyneiden musiikinkuuntelijoiden suosikkiyhtyeitä, jotka eivät ole nousseet, eivätkä yleensä haluakaan nousta valtavirran suosioon.
Underground metal -yhtyeitä uransa eri vaiheissa ovat olleet esimerkiksi Absurd, Archgoat, Beherit, Black Crucifixion, Dying Fetus, Impaled Nazarene, Nargaroth ja Satanic Warmaster.
Underground metal on myös äänimaisemaltaan halveksivaa ja usein nauhoituslaadultaan tahallisen karua ja huolittelematonta. Levytysten laatu on tuotannollisesti, miksaukseltaan ja soundeiltaan heikompaa kuin niin sanottu valtavirtamusiikki.
Thích Quảng Đức
Thích Quảng Ðức (alun perin nimeltään Lâm Văn Tức) (1897 – 11. kesäkuuta 1963) oli vietnamilainen buddhalainen munkki, joka poltti itsensä kuoliaaksi vilkasliikenteisessä saigonilaisessa risteyksessä 11. kesäkuuta 1963. Teko oli protesti presidentti Ngô Đình Diệmin buddhalaisia sortaneelle politiikalle. Vietnamin ensimmäinen nainen Madame Nhu kommentoi tekoa sanoen munkkien olevan ”huligaaneja kaavuissa” ja että hän taputtaisi seuraavissa ”munkin grillajaisissa”.
Ðức saapui risteykseen autolla kahden muun munkin kanssa. Asetettuaan maahan istuintyynyn päälle lootusasentoon, toinen munkki kaatoi viisi gallonaa (n. 19 litraa) bensiiniä hänen päälleen, minkä jälkeen Ðức sytytti tulitikulla itsensä tuleen.
David Halberstam, "New York Times" -lehden toimittaja näki tapauksen ja kirjoitti siitä seuraavaa:
Vapaasti suomennettuna: ”Tulin näkemään tuon näyn uudestaankin, mutta yksi kerta oli kylliksi. Liekit löivät ihmisestä; hänen kehonsa haipui hitaasti ja painui kasaan, hänen päänsä mustui ja hiiltyi. Ilmassa oli palavan ihmislihan tuoksu; ihminen palaa yllättävän nopeasti. Takaani kuulin paikalle kerääntyvien vietnamilaisten nyyhkyttävän. Olin liian järkyttynyt itkeäkseni, liian hämmentynyt tehdäkseni muistiinpanoja tai tehdäkseni kysymyksiä, liian kiihtynyt edes ajatellakseni... Kun hän paloi, hän ei liikuttanut lihastakaan, ei päästänyt ääntäkään, ja hänen ulospäin näkynyt malttinsa muodosti terävän kontrastin hänen ympärillään surevien ihmisten kanssa.”
Monet silminnäkijät kumarsivat kuolevaa munkkia. Kymmenen minuutin kuluttua palanut ruumis kaatui selälleen ja munkit käärivät sen keltaisiin kaapuihin liekkien sammuttua. Ruumis ei mahtunut ruumisarkkuun, koska raajoja ei voitu suoristaa. Vainaja vietiin läheiseen Xá Lợi Pagodaan. Ruumis tuhkattiin siellä buddalaisten rituaalien mukaan myöhemmin. Ðứcin sydän ei ollut tuhoutunut ja sitä pidettiin pyhäinjäännöksenä.
Kuva palavasta Thích Quảng Đứcista on Rage Against the Machinen esikoislevyn "Rage Against the Machinen" kansitaiteessa. Eri kulmasta otettu kuva tapahtuneesta löytyy Delerium-yhtyeen vuonna 1988 ilmestyneen esikoislevyn "Faces, Forms and Illusions" kannesta. Vuoden 1997 uudelleenjulkaisussa kuva on vaihdettu samaksi kuin Rage Against the Machinen levyllä.
Wudang
Wudang () on pieni vuoristo Hubein maakunnassa, Kiinassa. Taolaisuudessa vuoria pidetään pyhinä ja niitä kutsutaankin nimellä "pyhimmät vuoret taivaan alla". Korkein Wudangin 72 huipusta on 1 613 metriin kohoava Tiānzhù (, "Taivaanpilari").
Tang-dynastian aikana aloitettiin useiden taolaisten temppeleiden ja luostareiden rakentaminen. Työt jatkuivat vielä seuraavien Song- ja Yuan-dynastioiden aikana.
Vuoristossa on nykyään 46 taolaista temppeliä ja nunnaluostaria, 72 pyhäkköä ja useita erakkomajoina käytettyä luolaa. Keskellä aluetta ja turistien suosikkikohde on Kultainen halli () Tiānzhùlla.
Vuonna 1994 vuoriseudun temppelit ja luostarit hyväksyttiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon, sillä ne edustavat kiinalaisen arkkitehtuurin ja taiteen huippua tuhannen vuoden ajalta (700–1700), rakennuksilla oli suuri merkitys kiinalaisen uskonnollisen taiteen ja arkkitehtuurin kehittymiseen sekä ne ovat taolaisuuden keskeisiä rakennuksia. Yksi alueen rakennuksista Yuzhengongin palatsi tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 2003.
Wudang on legendan mukaan sisäisen kamppailutaidon, neijian, synnyinkoti kuten myös taijiquanin, baguazhangin ja xingyiquanin. Legendan mukaan taolainen pappi Zhang Sanfeng tutki käärmeen ja kurjen taistelua, jossa käärme vältti kurjen hyökkäykset kerta toisensa jälkeen, kunnes kurki väsyi ja luovutti. Näin Zhang Sanfeg kehitti pehmeän taistelun ja sisäisten voimien periaatteet.
Nykyään Wudangin alueella on useita taolaisia sisäisen kamppailutaidon kouluja ja mestareita, joista kuuluisin lienee yli 100 kaksintaistelua voittanut You Xuande.
Elokuvassa "Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme" käytettiin Wudangissa kehitettyä taolaista Wushu-tyyliä.
Yhdysvaltalainen hip hop -yhtye Wu-Tang Clan on ottanut nimensä alueen Wade-Giles-muotoisesta latinisaatiosta "Wu Tang".
Historianfilosofia
Historianfilosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii historiatieteen metodologiaa, erityispiirteitä sekä historiallisen selittämisen ja ymmärtämisen luonnetta.
Historianfilosofia voidaan myös filosofian ohella nähdä etenkin kansainvälisissä muotoiluissa osana aatehistoriaa. Historianfilosofian historiapainotteisesta luonteesta kertoo sekin seikka, että ensimmäisen varsinaisesti filosofisen tutkimuksen historiaan teki H. H. Bradley vasta vuonna 1874.
Siihen voidaan lukea myös sen pohtiminen, onko historian kulussa havaittavissa jonkinlaista tarkoitusta, ohjaavia periaatteita tai teleologista päämäärää, mutta tämä näkemys on nykyään sangen harvinainen. W. H. Walsh teki teoksessaan "An Introduction to Philosophy of History" (1951) ensimmäisenä jaon "spekulatiivisen" ja "kriittisen" historianfilosofian välille. Spekulatiivinen historianfilosofia keskittyy koko maailmaa koskevaan historiallis-teleologiseen ”systeeminrakentamiseen”. Se oli 1800-luvulla yleistä, ja sillä oli vielä 1900-luvun alussa huomattavia kannattajia, kuten Benedetto Croce ja Arnold J. Toynbee. Kriittinen historianfilosofia keskittyy pohtimaan historiallista tutkimusta ennen kaikkea tietoteoreettisesta näkökulmasta, toisin sanoen sen lähtökohtaisia olettamuksia, lähestymistä ja operationalisoituja toimintatapoja tutkimusalana. Dray nostaa esiin kolme peruskysymystä kriittisen historianfilosofian diskurssissa: 1. Kysymys historiallisesta selittämisestä/selitysmallista, 2. Arvokysymykset historiassa, 3. Narratiivisuuden luonne ja rooli.
Kriittisen historianfilosofian peruskysymyksiä ovat:Vanhemman, spekulatiivisemman historianfilosofian peruskysymyksiä taas ovat:
Marias Pass
Marias Pass on vuoristosola Kalliovuorten vedenjakajalla Glacierin kansallispuiston läheisyydessä luoteisessa Montanassa Yhdysvalloissa. Solan matalin ylityskorkeus on 1 588 metriä.
Solan löysi joulukuussa 1889 Great Northern Railwayn palveluksessa työskennellyt insinööri John Frank Stevens. Hänen tehtävänään oli löytää rautatielle matalin mahdollinen Kalliovuorten ylitys Montanassa. Solan olemassaolosta oli ollut huhuja, mutta ne varmistuivat vasta Stevensin ja tämän mustajalkojen heimoon kuuluneen intiaanioppaan, Coonsahin, löytäessä solan.
Sola osoittautui ihanteelliseksi reitiksi rautatielle, sillä solaa lähestyttäessä maasto oli avointa ja solaan johtava laakso oli yhdestä kymmeneen kilometriä leveä. Ylös solan huipulle johtavat rinteet muodostivat myös tasaisen nousun, joten rautatien linjaaminen ei vaatisi suuria maansiirtotöitä.
Rautatien rakentaminen aloitettiin 1. elokuuta 1890 Fort Assiniboinesta alkaen. Solan länsirinteellä rautatien linjaus seuraa Flathead-joen pohjoishaaraa.
Solan läpi kulkeva rautatielinja on edelleen käytössä. Nykyisin nimellä Hi Line Route tunnetun rataosuuden omistaa BNSF Railway, ja se on osa BNSF:n Chicagosta Seattleen ulottuvaa päärataa. Myös U.S. Route 2 -valtatie kulkee solan läpi. Solan huipulla on John Frank Stevensin kunniaksi pystytetty patsas.
Reims Aviation
Reims Aviation on ranskalainen lentokonetehdas, joka toimii Reimsin kaupungissa ja valmistaa nykyisin Reims F406 -lentokonetta.
Yhtiön perustaja Max Holste suunnitteli lentokoneita vuodesta 1931 lähtien. Hänen ensimmäinen koneensa oli SHB1. Vuonna 1946 hän perusti oman Avions Max Holste -tehtaan Reimsiin. Hän suunnitteli 1950-luvulla Broussard MH1521 -lentokoneen ja vuonna 1959 siitä kehitettiin Super Broussard MH260.
Vuonna 1960 Avions Max Holste -yhtiön täytyi talousvaikeuksissa solmia yhteistyösopimus Cessnan, jolle siirtyi 49 prosenttia yhtiön osakkeista, kanssa Cessnan koneiden Euroopan-markkinointia varten. Yhtiö nimeltä Reims Aviation syntyi tähän tarpeeseen vuonna 1962. Se valmisti ja myi F172 Reims Rocket -lentokonetta, joka oli tehokkaampi versio Cessna 172 -lentokoneesta. Vuonna 1989 Reims Aviation osti Cessnan omistusosuuden yhtiössä. Yksimoottoristen koneiden valmistus lopettiin tuolloin. Vain Reims F406 jäi tuotantoon.
Yhtiö toimii myös lentokoneiden ja helikoptereiden huolto-organisaationa.
Alla olevista lentokoneista vain F406 on edelleen tuotannossa. Kaikki alla mainitut konetyypit on tehty yhteistyössä yhdysvaltalaisen Cessnan kanssa.
Nokturno
Nokturno (harvoin myös nokturni, ranskan "yöllistä" tarkoittavasta sanasta) on eräs sävellystyyppi. Romantiikan ajalla suositun, yöllistä tunnelmaa jäljittelevän nokturnon isänä pidetään irlantilaista säveltäjä–pianisti John Fieldiä, mutta kaikkein tunnetuimmat nokturnot (yhteensä 21) kirjoitti pianolle hänen kollegansa Frédéric Chopin.
Brunkebergin taistelu
Brunkebergin taistelu käytiin Tukholman ulkopuolella 10. lokakuuta 1471. Sen osapuolina olivat Ruotsin valtionhoitaja Sten Sture vanhempi ja Tanskan kuningas Kristian I. Taistelu päättyi Sten Sturen joukkojen voittoon, ja Kristian menetti mahdollisuudet Ruotsin kruunuun.
Toukokuussa 1471 Sten Sture vanhempi oli valittu Ruotsin valtionhoitajaksi. Sture edesauttoi Ruotsin eroa Kalmarin unionista ja sai taakseen paljon tukijoita, joista suurin osa oli Tukholman ja Bergslagenin alueen talonpoikia. Bergslagen oli kaivosalue, jonka kaupankäynti saksalaisten kaupunkien kuten Lyypekin kanssa häiriintyi usein tanskalaisten käsissä olleen unioniulkopolitiikan seurauksena. Taisteluun ajauduttiin pääasiassa tästä syystä.
Taistelua käytettiin myöhemmin usein propagandatarkoituksissa, kun haluttiin painottaa vapautumista tanskalaisten sortajien vallan alta. Tosiasiassa taistelun molempien osapuolten joukoista suuri osa oli ruotsalaisia ja sen syyt olivat pääasiassa taloudellis-poliittiset.
Hetekylä
Hetekylä on noin 400 asukkaan kylä Pudasjärven kaupungin eteläosassa Hetekyläntien varrella, noin 35 kilometrin päässä Pudasjärven keskustaajamasta.
Kylä on levittäytynyt laajalle alueelle Hetekyläntien sekä Väliojan ja Heteojan varsille. Poronhoito sekä maa- ja metsätalous ovat kylän tärkeimmät elinkeinot. Kylällä on aiemmin toiminut oma koulu, joka lakkautettiin vuonna 2009. Kylällä toimii edelleen vuonna 1928 perustettu Hetekylän Nuorisoseura. Kylässä on lukuisia kulttuurihistoriallisesti merkittäviä kohteita, muun muassa Heikkilän talo.
Olvassuon soidensuojelualue sijaitsee osittain Hetekylän alueella.
Lapin sodan muistomerkki sijaitsee valtatien 20 varrella Niemitalon Juustolan pihalla. Patsas paljastettiin 2. heinäkuuta 1994. Muistomerkissä on teksti: ""Täällä ammuttiin Lapin sodan ensimmäiset laukaukset 28.9.1944.""
Patagonia
Patagonia on Etelä-Amerikan mantereen eteläkärki, josta osa kuuluu Chileen ja osa Argentiinaan. Sen halkaisevat Andit, joiden molemmin puolin on Patagonialle tyypillistä soran peittämää arotasankoa, joka kohoaa portaittain noin sadan metrin askelina. Patagoniaksi lasketaan usein vain Andien itäpuolinen tasanko. Toisaalta myöskään sen pohjoisrajaa, jonka takana alkaa "pampa", ei ole selkeästi määritelty. Eräs käytetty rajaviiva on Rio Colorado.
Andien juurella on suuria järviä ja vuorilta lähtee itään jokia, Coloradon lisäksi Rio Negro, Chubut, Deseado, Chico ja Coig. Osa joista ja puroista päättyy laskujoettomiin suolajärviin.
Patagonian kylmin osa on sen eteläkärki. Kesällä lämpötilat vaihtelevat yleensä pohjoisreunan 22 °C ja eteläkärjen 9 °C välillä, syksyisin ja keväisin 15 °C ja 5 °C välillä ja talvella 9 °C ja nollan välillä. Sademäärä jää vuodessa noin 400 millimetriin, rannikolla sataa hiukan enemmän. Lumisateet ovat harvinaisia rannikolla, mutta Andien juurella tavallisia.
Patagonian uhanalaisiin eläimiin kuuluvat nandu ja guanako.
Patagonia sai nimensä löytöretkeilijä Fernão de Magalhãesilta. Hän väitti kohdanneensa vuonna 1520 alueella jättiläisiä, joita hän alkoi kutsua patagonialaisiksi. Nimen alkuperästä ei ole varmuutta. Mahdollisesti Magalhães otti nimen aikanaan tunnetusta romaanista "Primaleon", jossa esiintyi villien kansa nimeltä patagonialaiset. On myös esitetty, että nimi tarkoittaisi "isojalkaisten maa", sillä "pata" on espanjaksi 'jalka'.
Taidefilosofia
Taidefilosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii muun muassa taiteen määritelmää, tai taidekäsitystä, eli sitä, mitä taide on ja mikä on taidetta, taiteen ontologiaa sekä taiteen tulkinnan ongelmia. Se liittyy läheisesti estetiikkaan, joka tutkii kauneutta ja sitä, mitä voidaan sanoa kauniiksi. Läheisen yhteytensä vuoksi termit samaistetaan usein.
Taiteenfilosofia voidaan jakaa osa-alueisiin eri taiteenlajien mukaan, esimerkiksi musiikkia vastaa musiikkifilosofia ja kuvataidetta kuvataidefilosofia.
Simppukalat
Simppukalat (Scorpaeniformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, joka on läheistä sukua ahvenkaloille ja joka on joskus luokiteltukin osaksi ahvenkaloja. Lahkoon kuuluu noin 1 200 lajia.
Simppukaloja luonnehtiva piirre on kallon luun jatke, joka ulottuu silmän alapuolelta posken poikki kiduskannelle.
Kosminen inflaatio
Kosminen inflaatio on kosmologian teoria, jonka mukaan maailmankaikkeus koki alkuräjähdystä seuraavien sekunnin murto-osien aikana tyhjiöenergian aiheuttaman eksponentiaalisen laajenemisen vaiheen. Laajenemisen nopeus ylitti valonnopeuden. Tämä on mahdollista, kun tarkastellaan alueita, jotka eivät ole kausaalisessa yhteydessä toisiinsa. Kosmologiset inflaatioteoriat ovat malleja, joilla pyritään kuvaamaan tätä prosessia.
1980-luvun alussa tunnettuun nk. standardikosmologiseen malliin liittyi eräitä ongelmia, joita sen avulla ei pystytty selittämään. Näitä olivatUniversumin laakeus -ongelmassa kysymys kuuluu: jos maailmankaikkeus on kaareva, miksi mikään havainto ei viittaa kaarevuuteen (pallo/satula)? Periaatteessa tämä voitaisiin selittää säätämällä kosmologisissa malleissa käytetyn tiheysparametrin arvoa sopivasti mutta osoittautuu, että tämä säätö täytyisi tehdä juuri oikeaksi järjettömän suurella tarkkuudella. Horisonttiongelma puolestaan syntyy, kun kysytään, miksi eri puolilla näkyvää maailmankaikkeutta olevat alueet ovat niin samannäköisiä vaikkei niiden välillä ole voinut (valon äärellisestä nopeudesta johtuen) tapahtua sellaista informaation siirtymistä, joka olisi voinut muokata alueet samanlaisiksi.
Huomioitavaa on, että ennen Higgsin kentän muodostumista valon nopeudella ei ole ylärajaa.
Näiden lisäksi kvanttifysikaalisista mittakenttäteorioista seuraa, että alkuräjähdyksen jälkeen maailmankaikkeuteen olisi pitänyt muodostua suuri joukko hyvin raskaita ja stabiileja hiukkasia. Näistä käytetään nimitystä "kosmiset reliikit". Jos näitä hiukkasia olisi muodostunut, ne muodostaisivat huomattavan osan universumin massasta ja mahdollisesti jopa riittäisivät tekemään maailmankaikkeudesta suljetun (jolloin kaarevuuden pitäisi olla helposti havaittavissa). Yhtäkään kosmista reliikkiä ei ole havaittu eikä niiden massaosuus selvästikään ole merkittävä. Tästä syntyy standardikosmologian kolmas suuri ongelma.Standardikosmologialla ei ole mitään keinoa selittää näitä puutteita. Kosmisen inflaation idean keksi Alan Guth vuonna 1981 ja osoittautui, että inflaatio huomioimalla kaikki kolme ongelmaa saadaan ratkaistua.
Inflaatiomallit luokitellaan
Kokonaan ilman inflaatiota on vaikea muodostaa toimivaa fysikaalista mallia maailmankaikkeudesta. Jotkin tutkijat ovat kuitenkin esittäneet vaihtoehtoisia malleja, joissa ei esiinny varsinaista inflaatiota. Tällaisia ovat esimerkiksi braanikosmologinen ekpyroottinen universumi, sen pohjalta kehitetty syklinen malli sekä muuttuvan valonnopeuden mallit.
Eurooppalaisten lentoyhtiöiden yhteistyöjärjestö
Eurooppalaisten lentoyhtiöiden yhteistyöjärjestö (AEA, Association of European Airlines) on liitto (ei kuitenkaan allianssi), jonka tavoite on edustaa jäsenlentoyhtiöitään Euroopan unionissa sekä muualla. Liittoon kuuluu 29 lentoyhtiötä, joiden lennoilla matkusti 346 475 239 ihmistä vuonna 2005.
Liiton perustivat vuonna 1952 Air Francen, KLM:n, Sabenan ja Swissairin pääjohtajat. Liittoon kuuluu monta suurta lentoyhtiötä kuten Finnair, British Airways, Air France, KLM, Iberia ja Scandinavian Airlines System.
Finnairin entinen pääjohtaja Keijo Suila nimitettiin järjestön hallitukseen vuosiksi 2005–2006.
Hallitus vuonna 2006
Lähde:
Pyhäsalmen rautatieasema
Pyhäsalmen rautatieasema () on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Pyhäjärven kaupungin keskustaajamassa, ja sen etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 615,9 ratakilometriä mitattuna Pieksämäen ja Iisalmen rautatieasemien kautta. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1925, kun Iisalmi–Pyhäjärvi-osuus valmistui.
Pyhäsalmi säilytettiin liikennepaikan nimenä, kun Pyhäsalmen kaupunki muutti nimensä 1. tammikuuta 1996 takaisin Pyhäjärven kaupungiksi.
Nykyisin Pyhäsalmen asema on miehittämätön junakohtauspaikka, ja liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Ylivieskan rautatieasemalta käsin. Asemalla kuormataan säännöllisesti tavarajunia. Kaikki rataosalla liikennöivät taajamajunat pysähtyvät Pyhäsalmella.
HSBC
HSBC Holdings plc on brittiläinen monikansallinen yhtiö ja yksi suurimmista pankkitoiminnan harjoittajista maailmassa. Forbes Global 2000 -listalla yhtiö katsottiin vuonna 2015 maailman 15. ja pankkialan seitsemänneksi suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yritykseksi. Ainoastaan taseella (2 669,72 mrd. USD) arvioituna pankki luokiteltiin vuonna 2015 maailman neljänneksi (tai kolmanneksi) suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi. Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä merkittävimmistä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Pankin kotipaikka sijaitsee Lontoon Canary Wharfissa. HSBC-ryhmä on nimetty perustajansa, The Hongkong and Shanghai Banking Corporationin, mukaan. Sen perusti skotlantilainen Thomas Sutherland vuonna 1865 rahoittaakseen Britannian kauppatoimia Itä-Aasiassa.
Liikevaihtoa yrityksellä oli vuonna 2014 yhteensä 81,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
HSBC on niittänyt kyseenalaista mainetta erilaisten skandaalien yhteydessä. Pankki on jäänyt kiinni Meksikon huumekartellien avustamisesta ja terrorismiin yhdistettyjen yritysten kanssa tehdystä yhteistyöstä.
HSBC:n tytäryhtiöt kuljettivat miljardien dollarien arvosta käteisvaroja panssaroiduissa autoissaan antaen huumeparoneiden ostaa lentokoneita Caymansaarten veroparatiisiin rekisteröityjen HSBC:n tilien kautta. Yhdysvaltain senaatin saamien tietojen mukaan HSBC on siirtänyt 7 miljardia dollaria osittain huumekaupoista peräisin ollutta käteistä rahaa Meksikosta Yhdysvaltoihin. Myös aseiden salakuljettajat ovat käyttäneet pankkia.
HSBC:n Geneven-konttori jatkoi asiakassuhdetta Katex Mines Guinee -yhtiön kanssa, vaikka YK varoitti yhtiöstä sen myytyä aseita kapinallisille Liberian sisällissodan aikana 2000-luvun alussa.
HSBC:n asiakaslistalla ovat olleet mm. korruptiotuomion saanut brittiasianajaja Jeffrey Tesleri, joka sai 21 kuukauden vankilatuomion Yhdysvalloissa nigerialaisten poliitikkojen lahjomisesta. Kansainvälisen journalistiyhteenliittymän ICIJ:n vuonna 2015 julkistamasta SwissLeaks-tietovuotoaineistosta käy ilmi, että lahjusrahat kulkivat Teslerin ja hänen perheenjäsentensä HSBC:n sveitsiläistilien kautta.
HSBC on myöntänyt kirjallisessa vastauksessaan ICIJ:lle, että HSBC:n Geneven-konttorilla on ollut vakavia ongelmia sisäisen valvonnan suhteen. Pankki on oman ilmoituksensa mukaan muuttanut rahanpesua torjuvia sääntöjään ja välttelee nykyisin riskialttiita asiakkaita, kuten esimerkiksi veronkiertäjiä.
Avio S.p.A.
Avio S.p.A. on italialainen ilmailualan yritys.
FIAT S.p.A. omisti sen aiemmin, jolloin yhtiön nimi oli FiatAvio. 2000-luvulla sen omistivat George H. Bushin perheen lähipiirin omistama The Carlyle Group (70%) ja Finmeccanica (30%). Nämä myivät sen vuonna 2006 2,6 miljarilla dollarilla englantilaiselle Cinven-rahastolle. Avio on pääosin suihkumoottorien alihankkija, mutta rakentaa myös Vega-kantorakettia ja Ariane 5-raketin osia Arianespace-yhtiölle ja Euroopan avaruusjärjestölle.
Pöyry (yritys)
Pöyry Oyj on suomalainen konsultointi- ja suunnitteluyritys, joka on keskittynyt kolmeen toimialaan: teollisuuden, energian ja infran hankkeisiin. Pöyryn tyypillisiä toimeksiantoja ovat esimerkiksi teollisuuslaitoksen, vesivoimalan, raidejärjestelmän tai vesilaitoksen suunnittelu. Yhtiön on perustanut Jaakko Pöyry vuonna 1958.
Joulukuussa 2018 ruotsalainen konsulttiyritys ÅF (aik. Aktiebolaget Ångpanneföreningen) ilmoitti aikeestaan ostaa Pöyry 611 miljoonalla eurolla. Pöyryn hallitus suosittelee tarjouksen hyväksymistä, ja osakkeiden osto toteutetaan tammikuun 2019 loppuun mennessä. Tämän myötä Pöyry poistuu Helsingin pörssistä. ÅF on noteerattu Tukholman pörssissä.
Pöyryn toimitusjohtajana on toiminut sveitsiläinen Martin à Porta 1. helmikuuta 2016 alkaen. Ennen à Portaa toimitusjohtajana oli toiminut Alexis Fries syyskuusta 2012. Friestä edeltänyt toimitusjohtaja Heikki Malinen irtisanoutui kesäkuussa 2012, koska yhtiön tulokseen ei oltu tyytyväisiä. Malisen edeltäjä oli diplomi-insinööri Erkki Pehu-Lehtonen, joka oli toimitusjohtajana vuosina 1999–2008.
Kesäkuussa 2012 yritys joutui kolmeksi vuodeksi Maailmanpankin "ei-vastuullisten yritysten lista"lle väärien laskujen ja sopimattomien etujen tarjoamisesta sen henkilökunnalle. Vajaata kahta viikkoa myöhemmin Maailmanpankki täsmensi lausuntoaan, että kyse oli yksittäisestä lahjasta henkilölle, joka ei enää ole Maailmanpankkiryhmän palkkalistoilla ja että väärinkäytös tapahtui Itä-Aasian–Tyynenmeren alueella vuonna 2009. Maailmanpankki oli ilmoittanut asiasta myös Suomen poliisille, joka oli seurannut asian uutisointia ja aikoo tutkia tapausta tarkemmin ja päättää sen jälkeen, onko aihetta aloittaa asiasta esitutkinta.
Joulukuussa 2012 Keskusrikospoliisi ilmoitti, ettei sen selvityksissä ole löytynyt mitään syytä aloittaa esitutkintaa.
Metafyseaalinen vyöhyke
Metafyseaalinen vyöhyke on pitkän luun kasvava osa. Se sijaitsee diafyysin (luuvarren) ja epifyysin (luunpään) välissä.
Joukko vammoja ja sairauksia vaikuttaa juuri tähän luun herkkään osaan. Sen vaurioituminen kasvuiässä esimerkiksi onnettomuudessa aiheuttaa helposti kasvuhäiriöitä. 15-25 vuoden iässä metafyseaalinen vyöhyke luutuu kokonaan ja luun kasvu lakkaa.
Ojitus
Ojitus on ojien kaivamista kostean alueen kuivaamiseksi. Maataloudessa ojituksen tarkoituksena on kasvualustan ja kantavuuden parantaminen. Suomessa sen päätarkoituksena kuivata pelto mahdollisimman nopeasti kylvökuntoon.
Ojitus voidaan jakaa perus- ja paikallisojitukseen. Perusojituksessa laajemman valuma-alueen vesi johdetaan valtaojia myöten järveen tai jokeen. Paikallisojituksessa pellon liiallinen vesimäärä johdetaan valtaojiin ja puroihin. Paikallisojituksesta vastaa maanomistaja, joka saa tarkoitukseen julkista rahoitustukea, joka on valtion laina, takaus tai korkotukea. Valtaojat kaivaa paikallinen maatalouspiiri kokonaan julkisilla varoilla. Valtaojiin johdetaan myös maan- ja paikallisteiden sekä taajamien katuverkoston sadevesi.
Paikallisojituksessa pellolle tehdään sarkaojia tai salaojia, joita pitkin vesi kulkeutuu omalla paineella pellon alapäässä olevaan veto-ojaan ja sitä myöten edelleen valtaojaan. Salaojaverkosto koostuu imuojista sekä niitä yhdistävistä kokoomaojista, jotka päätyvät erityiseen laskuaukkoon.
Sarkaojat kaivetaan joko lapiolla tai vedetään oja-auralla. Salaojitus suoritetaan erityisellä salaojituskoneella. Suuremmat veto- ja valtaojat kaivetaan tavallisesti kaivinkoneella. Peltolohkojen ympärille kaivetut ojat estävät ympäristön valumavesien pääsyn pellolle ja toimivat samalla naapureiden välisenä rajaojana.
Peltojen kuivatus yleistyi Suomessa isojaon jälkeen. Kunnolla se pääsi vauhtiin kuitenkin vasta 1800-luvulla, jolloin maanviljely tehostui ja rehun tuotanto siirtyi luonnonniityiltä pelloille. Tuolloin pelloille kaivettiin avo-ojia noin 10–20 metrin välein. Nämä taas jakoivat pellon kaistaleisiin, joita kutsuttiin "saroiksi". Tällä menetelmällä saatiin käyttöön uusia peltomaita, joilla viljeleminen ei aiemmin olisi ollut mahdollista.
Maanviljelys koneistui sotien jälkeen, ja maatalouskoneilla oli hankala liikkua kapeilla peltosaroilla. Tämän johdosta perinteisiä avo-ojia ryhdyttiin korvaamaan salaojilla. Käytettävissä oleva viljelyala kasvoi, kun pelloilta katosivat näkyvät ojat ja uomat. Aluksi salaojat kaivettiin lapiolla, mutta myöhemmin tulivat käyttöön salaojituskoneet. Kiivainta salaojituksen aikaa oli 1970-luku, jolloin noin 25 prosenttia Suomen peltopinta-alasta oli salaojituksen piirissä. Nykyään vastaava osuus on 60 prosenttia.
Suomessa soiden ojittaminen aloitettiin 1860-luvulla. Soiden ojituksen avulla suomaista yritettiin saada peltoja tai paremmin puuta tuottavaa metsää. Niillä kuviteltiin myös ehkäistävän hallan vaaraa Runebergin Saarijärven Paavon tapaan. Tosiasiassa soiden ojittaminen lisää hallan yleisyyttä, sillä kuivan turpeen lämpötilaolot ovat paljon äärevämmät kuin märän.
Nykyisin Suomessa luonnontilaisten soiden ojittaminen on vähäistä. Valmiiksi ojitetuilla alueilla tehdään kunnostusojitusta.
Soiden ennallistaminen ojistusten jäljiltä on yleistynyt viime vuosina. Osa ojitetuista soista on niin vähäravinteisia, ettei metsän kasvatus ole metsätaloudellisesti järkevää. Lisäksi humuksen ja muiden kiintoaineiden siirtyminen valumavesien mukana järviin heikentää vesien tilaa.
Jorma Weneskoski
Jorma Weneskoski (15. lokakuuta 1929 Helsinki – 15. elokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen jazzmuusikko ja manageri.
Weneskoski syntyi musikaaliseen perheeseen: hänen isänsä Ilmari Weneskoski oli kapellimestari ja äiti Gerda Weneskoski pianisti-säestäjä. Hän perusti ensimmäisen tanssiorkesterinsa 15-vuotiaana, opiskeli bassonsoittoa Sibelius-Akatemiassa ja otti yksityistunteja sellonsoitossa. 1950-luvun alussa hän valmistui ekonomiksi ja hyödynsi opintojaan perustaessaan oman ohjelmatoimiston, Weneskoski-tuotannon.
Weneskosken mukaan nimettiin 1960-luvun suosittu yhtye Jormas, jonka managerina Weneskoski toimi. Jormasin lisäksi hänen manageritalliinsa kuuluivat 1960-luvun huippunimet Topmost, Roosters, Anita Hirvonen, Anneli Sari ja Koivistolaiset. 1960-luvulla hänen tanssiyhtyeeseensä kuuluivat muiden muassa saksofonisti Paavo Partti, pianisti Christer Sandell ja rumpali Matti Oiling.
Itse Weneskoski soitti lähinnä jazzia kontrabassolla, ja suunnitteli keikkoja vielä kesäksi 2006. Hän kuoli pitkälliseen sairauteen 76-vuotiaana Helsingissä. Weneskosken viimeinen leposija on Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäellä.
Sinipiika
Sinipiika on Suomessa keksitty ja valmistettu varrellinen lattialuuttu, jota nykyisin valmistaa Sinituote Oy. Sinipiika kehitettiin 1950-luvulla, ja se oli aikanaan edistyksellinen, sillä siitä pystyy puristamaan liiat vedet pois varressa olevaa kahvaa työntämällä. Sinipiiasta tulikin pian suosittu, ja se on edelleen yleinen siivousväline varsinkin Suomessa. Sinipiika on saanut nimensä suomalaisesta metsänhaltijasta "sinipiiasta", jonka tehtävä oli metsien siivous ja kaunistaminen.
Alkuperäisestä sinipiiasta on tehty erilaisia muunnoksia, mutta perustyyppi on säilynyt. Sinipiikojen ympärille on kehitetty Sini-tuoteperhe, johon kuuluu erilaisia puhdistusvälineitä ja vaatteiden huoltovälineitä.
Fjodor Tjuttšev
Fjodor Ivanovitš Tjuttšev (; 5. joulukuuta 1803 Ovstug, Orjolin kuvernementti – 27. heinäkuuta 1873 Tsarskoje Selo) oli venäläinen runoilija ja diplomaatti. Hän asui Münchenissä ja Torinossa, ja hänen ystäviään olivat Heine ja Schelling. Tjuttšev ei liikkunut kirjallisuuspiireissä eikä pitänyt itseään kirjailijana.
Nykyään tunnetaan häneltä noin 400 runoa, joiden säkeitä siteerataan hyvin usein Venäjällä. Nuoruusajan runot on kirjoitettu matkien 1700-luvun tyyliä. 1830-luvun runoissa alkaa tuntua vahva eurooppalaisen, varsinkin saksalaisen, romantiikan vaikutus. Tämä lyriikka oli filosofis-meditatiivista ja sen päällimmäisiksi aiheiksi nousivat mietiskely maailmankaikkeudesta, ihmisen kohtalosta ja luonnosta. 1840-luvulla Tjuttšev kirjoitti useita politiikka-aiheisia artikkeleita, joissa hän pohti venäläisen ja länsimaisen sivilisaation vuorovaikutusta. 1850-luvulla Tjuttševilta ilmestyi voimakkaalla tunteella ladattuja rakkausrunoja, joissa hän käsittelee rakkautta tragediana. Nämä runoilijan rakastetulle Jelena Denisjevalle omistetut runot koottiin myöhemmin ns. "denisjeviläiseksi sikermäksi". 1860- ja 1870-luvuilla Tjuttševin runoissa oli poliittisia tuulia.
Tjuttševin tunnetuin runo "Silentium!" on katkera kutsu vaikenemiseen, valitus siitä etteivät ihmiset koskaan pysty ymmärtämään toisiaan täydellisesti. Säe "Mik' ilmaistaan, on valhe jo" on Tjuttševin aforismeista useimmin lainattu, samoin "Venäjää ei voi järjellä ymmärtää" sekä "Me emme pysty arvaamaan, kuinka sanamme kaikuu".
Tikkurilankoski
Tikkurilankoski on pienehkö, mutta kulttuurihistoriallisesti merkittävä koski Vantaanjoen suurimmassa sivuhaarassa Keravanjoessa. Koski sijaitsee nykyisen Vantaan kaupungin Tikkurilan suuralueen Jokiniemen ja Kuninkaalan kaupunginosien rajalla, pääosin Pääradan itäpuolella. Koskella on pituutta 120 metriä ja pudotusta 5 metriä. Koski on padottu ja siinä on kalaporras.
Tikkurilankosken seutu on vanhaa tehdasmiljöötä, jossa sijaitsee Tikkurila Oy:n väritehtaiden (nykyään toiminnot keskittyneet joen eteläpuolelle) ja Tikkurilan Silkin iäkkäitä tehdasrakennuksia. Kosken pohjoispuolella oleva Vernissatehtas toimii nykyään Vantaan lasten- ja nuortenkulttuurin monitoimitalona ja ravintolana. Kesällä joen pohjoisrannalla toimii myös kahvila. Joen etelärannalla, pääradan länsipuolella sijaitsee Tiedekeskus Heureka. Joen voi ylittää kevyen liikenteen siltoja pitkin.
Keravanjoessa kalastaminen on sallittua kalastusluvilla. Kuitenkin Tikkurilankosken kalaportailla tai 100 metriä sitä lähempänä ei saa kalastaa. Tikkurilankosken kalateiden suunnittelua varten tehtiin 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa mallikokeita muun muassa Teknillisen korkeakoulun Vesitalouden ja vesirakennuksen laboratoriossa.
Koska koski on padottu, se on melojien näkövinkkelistä laskukelvoton. Kosken pääsee ohittamaan, mutta kantomatkaa kajakille tai kanootille kertyy 200 metriä. Rantautumisen ja vesillelaskun yhteydessä melojien on syytä varoa virtauksia. Retki- tai kuntomelontaan sopivia joenosuuksia ovat kosken yläjuoksulla esimerkiksi Keravan kartanon ja Tikkurilankosken väli (17 km) tai alajuoksulla molempiin suuntiin melottava osuus (13 km) Vanhankaupunginkosken ja Tikkurilankosken välillä.
Adelardo
Adelardo Rodríguez Sánchez (s. 26. syyskuuta 1939 Badajozissa) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Juniorivuosinaan Adelardo pelasi kaikkiaan neljässä kotimaakuntansa Badajozin joukkueessa. Legendan mittoihin oikealta ampuva keskikenttäpelaaja kasvoi kuitenkin Atlético Madridissa, johon hänet hankittiin 20-vuotiaana vuonna 1959 ja jossa hän myös lopetti ammattilaisuransa vuonna 1976. Kaikkiaan 17 Atlético-kauden aikana Adelardosta tuli palkinnoilla mitattuna seuran kaikkien aikojen menestynein pelaaja. Hän voitti Espanjan-mestaruuden kolme kertaa (1966, 1970 ja 1973), Espanjan cupin viisi kertaa (1960, 1961, 1965, 1972 ja 1976), Cup-voittajien cupin (1962) sekä Intercontinental Cupin (1974). Adelardo on myös pukenut punavalkoraitaisen edustusjoukkueen pelipaidan ylleen useammin kuin kukaan muu: yhteensä 580 kertaa, joista 401 kertaa Espanjan pääsarjapeleihin. Adelardo viimeisteli Atléticolle kaikkiaan 115 maalia, joista 73 hän teki kansallisessa pääsarjassa. Vuonna 1976 Meksikoa vastaan pelatun jäähyväisottelunsa jälkeen Adelardo siirtyi pelaamaan sisäjalkapalloa, jossa hän on voittanut myös Espanjan mestaruuden.
Adelaro edusti Espanjaa kaikkiaan 14 kertaa tehden kaksi maalia. Hän osallistui kahteen MM-lopputurnaukseen, Chilessä 1962 ja Englannissa 1966. Adelardo valittiin myös Espanjan omiin EM-kilpailuhin vuonna 1964, jolloin isäntämaa otti historiansa ensimmäisen arvoturnausvoiton. Adelardo ei kuitenkaan saanut kotikisoissaan lainkaan peliaikaa.
Pelaajana Adelardossa yhdistyi oikea määrä voimaa ja taitoa, mutta parhaiten hänet tunnettiin väsymättömästä työnteosta pelikentällä. Tätä kuvastavat hänen saamansa lemipinimet "Engine" (veturi) ja "Paleto" (maamies). Suurten saavutustensa lisäksi Adelardosta on tullut myös seurauskollisuuden symboli. Adelardo ei koskaan jättänyt Atléticoa vaikka hänen tiedettiin olevan jatkuvasti rikkaan katalonialaisseuran Barcelonan tavoittelema.
Labrador City
Labrador City on kaupunki Kanadan Newfoundlandin ja Labradorin provinssissa Labradorin alueen länsiosassa lähellä Québecin rajaa. Kaupungissa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 7 367 asukasta, ja sen pinta-ala on 38,83 neliökilometriä. Yhdessä noin 2 000 asukkaan Wabushin kaupungin kanssa se muodostaa alueen suurimman asutuskeskittymän nimeltä "Labrador West".
Kaupunki perustettiin 1960-luvulla Iron Ore Company of Canadan kaivosmiesten asutuskeskukseksi. Rautamalmin louhinta on edelleen kaupungin tärkein elinkeino.
Kaupunkiin on maantieyhteys, sekä rautatieyhteys Quebec North Shore and Labrador Railwayn malmirataa pitkin. Alueen ainoa lentokenttä on Wabushin lentoasema, ja sinne liikennöivät säännöllisesti Air Canada Jazz, Air Labrador ja Provincial Airlines.
Labrador Cityn kaupunginvaakunassa on kuvattuna paperikääröä pitelevä tunturipöllö, musta lapio sekä punainen vuori. Symbolit kuvastavat kaivoskaupungin elinehtoa. Vaakunassa on myös kaksi karibua, jotka kuvastavat alueen villiä luontoa.
Kaupungin motto on "Kamistaitusset", nascopien sana joka tarkoittaa ahkerien työläisten maata.
Wabush
Wabush on noin 1 900 asukkaan kaupunki Labradorissa, Newfoundlandin ja Labradorin provinssin länsiosassa Kanadassa lähellä Québecin provinssin rajaa. Kaupunki sijaitsee noin 5 kilometriä Labrador Citystä etelään. Kaupunki on nimetty rautakaivoksen, Wabush Mines mukaan.
Kaupungin tärkein elinkeino on yhä kaivostoiminta, ja tärkeimmät työnantajat ovat Wabush Iron Company Limited sekä Iron Ore Company of Canada. Kaupunki sijaitsee lähes eristyksissä muusta maailmasta. Lentoliikenne, maantie sekä Quebec North Shore and Labrador Railwayn henkilöjunat muodostavat tärkeimmät kulkuyhteydet. Lentoliikenne käyttää läheistä Wabushin lentoasemaa.
Kaupungissa on elintarvikekauppa, keilahalli, jäähalli sekä useita ravintoloita. Labrador Cityssä sijaitsee alueen suurin ostoskeskus.
Paikannimeä Wabush käytetään Québecissä usein kuvaamaan eristyksissä olevaa kylää tai kaupunkia.
Sinituote
Sinituote Oy on siivousvälineitä, vaatehuollon tuotteita ja autonhoitotarvikkeita valmistava ja markkinoiva suomalainen perheyritys.
Sinituote Oy muodostaa yhdessä tytäryhtiöidensä kanssa monialaisen SINI-konsernin. Konsernin tärkeimmät rekisteröidyt tavaramerkit ovat SINI, Sinipiika, Kungs, Savu ja Lundia.
Sinituote Oy:n omistaa Ilkka Brotherus ja hänen perheensä. Syksyllä 2018 Ilkka Brotherus luovutti yrityksen toimitusjohtajuuden tyttärelleen Johanna Hamro-Drotzille, mutta jatkaa itse hallituksen puheenjohtajana.
Sini-Tuote Oy:n perusti alun perin Einnon perhe Vantaan Tikkurilaan. Yritys kasvoi pienestä sähköalan korjausliikkeestä keskisuureksi teollisuuslaitokseksi. Aluksi yritys valmisti pieniä metallitarvikkeita teollisuuden ja kotitalouksien käyttöön. Myöhemmin painopiste siirtyi siivousvälineisiin, jolloin kehitettiin varrellinen lattiapesin Sinipiika. Muita siivousvälineitä olivat myös Matto-Mikko ja Sini-Moppi. Muutamaa vuotta myöhemmin yritys ryhtyi valmistamaan Lusifer-grillejä. Vientitoiminta käynnistyi 1960-luvun puolivälissä, ja 1970-luvun lopulla yritys olikin grillien valmistaja. Sini-Tuote Oy:n toiminta keskittyi siivousvälineiden ja grillien lisäksi myös pesutilojen kalusteisiin, verhonripustinjärjestelmiin ja putkihuonekaluihin. Näiden ohella tehtiin alihankintatöitä teollisuuslaitoksille ja markkinointiyhtiöille.
Yrityksen toimitilat laajentuivat kasvun myötä. Kasvumahdollisuuksien turvaamiseksi tuotanto siirrettiin Tikkurilasta Kokemäelle. Siellä sijaitsevan Sinituotteen teollisuushallin pinta-ala on 14 000 m.
Yritys alkoi kehittää 1980-luvulla sarjaa, jossa samaan varteen oli mahdollista vaihtaa useita eri siivousvälineitä. Tämän sarjan nimeksi tuli Sinipoika. Nykyään sarjan nimi on nimeltään SINI.
Vuonna 1988 Sini-Tuotteen siivousvälinetuotanto ja nimi siirtyivät yrityskaupassa Brotheruksen perheelle. Yritys nimettiin uudelleen Sinituote-nimiseksi ja se keskittyi valmistamaan siivousvälineitä. Tuolloin yrityksen liikevaihto oli noin kolme miljoonaa euroa, vuonna 2004 kymmenen kertaa enemmän.
Sinituotteen toiminta on laajentunut vuosien myötä. Kokemäen tehtaalle on siirretty yrityskauppojen mukana tulleet ruotsalaisen Kungs-harjatehtaan ja Kaavilla toimineen Hope Smoke -savustuspussitehtaan tuotannot. 2000-luvulla tuotevalikoimaan tulivat vaatehuollon tuotteet Sinituotteen ostettua ruotsalaisen silityslautoja valmistavan Rörets Industrier Ab:n vuonna 2003. Sinituote Oy osti 2004 Paloheimolta kalusteita valmistavan Lundia Oy:n, ja Oy Scan Dust Ab -pölypussitehdas siirtyi Sinituotteelle vuonna 2005.
Tuotteita, jotka liittyvät autojen puhdistamiseen lumesta on viety Keski-Eurooppaan vuodesta 2010. Sinituotteen Kungs-merkki nousi tämän alan markkinajohtajaksi Saksassa vuonna 2013.
Vuonna 2012 Sinituote oli Kokemäen neljänneksi suurin yksityinen työnantaja.Talouselämä-lehti nimesi vuonna 2012 Sinituotteen Ilkka Brotheruksen yhdeksi Suomen historian sadasta merkittävimmästä yritysjohtajasta. Vuonna 2002 hänet nimettiin Vuoden liikemieheksi.
Kookossaari
Kookossaari () on Costa Ricalle kuuluva lähes asumaton saari Tyynessä valtameressä Costa Rican edustalla.
Kookossaari on kansallispuisto ja kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen. Turistit pääsevät saarelle vain opastetuille päiväretkille. Saaren pinta-ala on noin 23 neliökilometriä, ja korkein kohta 671 m. Saari on tuliperäistä alkuperää ja koostuu basalttisesta kivestä.
Saarella elää kolme endeemistä maalintulajia, joita ei tavata missään muualla: kookossaarenkäki ("Coccyzus ferrugineus"), kookossaarensieppari ("Nesotriccus ridgwayi") ja kookossaarensirkku ("Pinaroloxias inornata"). Lintulajeja on saarella havaittu 87 erilaista. Siellä esiintyy myös kotoperäiset anolis- ja tokkolajit. Lisäksi siellä kasvaa ainakin 70 kotoperäistä kasvilajia.
Valtameriltä saapuu saarelle pesimään mm. keijutiiroja, suulia ja fregattilintuja. Saaren lähivesillä on paljon esimerkiksi rauskuja, delfiineitä, kalifornianmerileijonia ja vasarahaita. Kalalajisto on poikkeuksellisen monipuolinen: alueella on havaittu 300 kalalajia. Maalla eläviä nisäkkäitä saarella ei ole muita kuin sinne tuotuja sikoja, vuohia ja kissoja.
Ei ole todisteita, että saari olisi ollut asuttu esikolumbiaanisen aikana, mutta merenkulkijat ja kartoittajat ovat tunteneet sen 1500-luvun alkupuolelta asti.
Saarta on käytetty pohjana Jurassic Parkissa ja Jurassic Worldissa esiintyvälle saarelle Isla Nublarille
Kalvashaaparousku
Kalvashaaparousku ("Lactarius utilis") on haaparouskua muistuttava, hyvä ruokasieni. Kalvashaaparouskun lakki on paksu- ja runsaslimainen ja noin 7–18 cm leveä. Lakki on tasaisen vaalea tai keskeltä hieman tummempi, harmaan- tai violetinruskea, vaaleampi kuitenkin kuin haaparouskulla. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on varsin solakka ja tasapaksu, kellertävänvalkoinen. Maitiaisneste on valkeaa, hitaasti harmaantuvaa. Nurmirouskua ("Lactarius flexuosus") ja lakritsirouskua ("Lactarius helvus") luullaan usein kalvashaaparouskuksi.
Kalvashaaparousku on sangen yleinen koko maassa. Sen kasvupaikkoja ovat muun muassa tuoreet kangasmetsät, rantojen pensaikot, korpikuusikot sekä tunturikoivikot.
Voidaan käyttää kiehautuksen jälkeen ruokasienenä, esimerkiksi suolasienenä.
Lidia Chojecka
Lidia Chojecka (s. 25. tammikuuta 1977 Siedlce, Puola) on puolalainen keskimatkojen juoksija, jonka päämatka on 1 500 metrin juoksu.
Chojecka menestyi hyvin jo nuorten sarjoissa. 1994 hän sijoittui Lissabonin nuorten MM-kisoissa 1 500 metrin juoksussa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten Euroopan mestaruuden ja 1996 juoksi Sydneyn nuorten MM-kisoissa viidenneksi. 1997 hän sijoittui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä neljänneksi. Samana vuonna hän juoksi 3 000 metrin juoksussa hopealle alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa sekä pronssille yliopistojen mestaruuskisoissa. Kauden lopussa IAAF:n GP-finaalissa hän sijoittui mailin juoksussa viidenneksi ajalla 4.41,87. 1998 hän voitti EM-hopeaa sisäradoilla ja sijoittui kuudenneksi Budapestin EM-kisoissa 1998. 1999 hän voitti pronssia 3 000 metrillä Euroopan cupissa. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa hän voitti 1 500 metrillä pronssia ajalla 4.05,86 ja oli Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa samalla matkalla yhdeksäs.
Chojecka voitti vuonna 2000 hopeaa sisäratojen EM-kisoissa 1 500 metrillä. Sydneyn olympialaisissa hän oli samalla matkalla viides ja kauden lopussa GP-finaalissa neljäs. Edmontonin MM-kisoissa hän oli 1 500 metrillä viides ja samana vuonna GP-finaalissa neljäs. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän juoksi yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti maansa hallimestaruuden 3 000 metrillä ja MM-pronssia Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä.
Vuonna 2004 Chojecka voitti Puolan sisäratojen mestaruuden 800 metrin juoksussa ja 1 500 metrillä. Euroopan sisäratojen cupissa hän juoksi 3 000 metrillä toiseksi ja Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 1 500 metrillä kahdeksanneksi. Ateenan olympialaisissa hän oli kuudes ajalla 3.59,27. hän juoksi 1 500 metrillä seitsemänneksi ja 3 000 metrillä kolmanneksi ajalla 8.39,16. 2005 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden 3 000 metrillä. 2006 hän voitti Puolan sisäratojen mestaruuden 1 500 metrillä ja MM-pronssia 3 000 metrillä Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Euroopan cupin superliigassa hän oli 5 000 metrin juoksussa neljäs ja Göteborgin EM-kisoissa 1 500 metrillä viides.
Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007 Chojecka voitti mestaruuden 1 500 ja 3 000 metrin juoksussa. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui alkuerissä. Vuonna 2009 hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi sekä Torinon EM-hallikilpailuissa että Berliinin MM-kilpailuissa. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän sijoittui 3 000 metrillä 11:nneksi ja saman vuoden Barcelonan EM-kisoissa hän keskeytti 5 000 metrillä. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän sijoittui 3 000 metrillä alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin toiseksi kun Olesja Syreva hylättiin dopingrikkomuksen takia. Istanbulin MM-hallikisoissa 2012 Chojecka sijoittui samalla matkalla kuudenneksi.