hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Puuha-Pete
Puuha-Pete ("Bob the Builder") on englantilainen animoitu lastensarja, jonka ensimmäinen osa esitettiin Britanniassa vuonna 1998 ja Suomessa vuonna 2000, ja sen tuotanto jatkuu edelleen. Puuha-Pete ja hänen kaverinsa joutuvat erilaisiin seikkailuihin samalla kun he suorittavat rakennus- ja korjaustöitä naapureilleen ja tuttavilleen. Sarja korostaa ryhmätyön ja sosiaalisten taitojen merkitystä. Sarja on nykyään tunnettu ja suosittu ympäri maailmaa.
"Puuha-Peteä" esittävät Suomessa MTV3, C More Juniori ja aiemmin myös Nelonen suomeksi puhuttuna. Suomenkielisen version tunnusmusiikin soittaa Fröbelin Palikat.
Sarjassa seikkailevat:
Ihmisiä: Pete, Anni, Pikkelsin isäntä, Panu (mekaanikko), Panun tytär Monna, Herra Hopsu, tarkastaja Pultti, Putte (variksenpelätin)
Eläimiä: Vilpas (koira), Kisu (kissa)
Koneita: Hyrre (oranssi betonimylly), Rolle (vihreä tiejyrä), Pusku (punainen puskutraktori), Nosse (sininen nosturi), Kaivuri (keltainen kaivinkone), Tatu (vihreä traktori), Pena (pieni viininpunainen kaivuri), Mini (liila trukki), Summa (punainen haarukkanostin, jolla kyljissä on keltaisia raitoja)
Pohjoiskaukasialaiset kielet
Pohjoiskaukasialaiset kielet on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Kaukasuksen alueella. Kielikuntaa kutsutaan toisinaan myös nimellä "keskipohjoiskaukasialaiset kielet", tällöin termi "pohjoiskaukasialaiset kielet" käsittää keskikaukasialaisten kielten lisäksi myös luoteiskaukasialaiset kielet. Näiden kieliryhmien välinen sukulaisuus on kuitenkin kiistanalainen.
Pohjoiskaukasialaiseen kielikuntaan kuuluu vain kolme kieltä:Kielistä on ylivoimaisesti suurin tšetšeeni, jolla on noin 900 000 puhujaa. Inguušilla on 150 000 puhujaa. Inguuši on hyvin läheistä sukua tšetšeenille, ja joidenkin luokittelujen mukaan sitä pidetään tšetšeenin murteena. Kummallakin kielellä on kuitenkin oma kirjakieli. Kielikunnan pienintä kieltä, batsia eli batsbia, puhuu vain 3 000 ihmistä, eikä sille ole kehitetty omaa kirjakieltä.
Tšetšeeni
Tšetšeeni tarkoittaaKatso myös
Dagestanilaiset kielet
Dagestanilaiset kielet eli "koilliskaukasialaiset kielet" on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Dagestanissa ja Azerbaidžanin pohjoisosassa, Kaukasian alueella.
Dagestanilaiset kielet jakautuvat kolmeen kieliryhmään, joihin kuuluu yhteensä noin 25 kieltä.
Avaarilaiskielet
Lak-dargvakielet (Lak-dargikielet)
Lezgiläiset kielet
Tabasaranin kieli
Tabasaranin kieli (tabasaraniksi табасаран чIал, "tabasaran č’al") on tabasaranien puhuma dagestanilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Tabasarania puhutaan Dagestanin tasavallan Tabasaranin ja Hivin piireissä. Osa tabasaraneista on muuttanut Derbentin piiriin ja tasavallan kaupunkeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan tabasaranin puhujia oli Venäjällä 90 700 henkeä, joista 77 000 Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan tabasarania puhui 128 400 henkeä, joista 112 800 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös tabasarania toisena tai vieraana kielenä puhuvat).
Vuonna 1989 Venäjän tabasaraneista 96,6 % puhui tabasarania äidinkielenään ja 0,3 % toisena kielenä. Vuonna 2002 Dagestanin tabasaraneista 98,8 % osasi tabasarania.
Kansallisuudeltaan tabasaraneista 87,3 % osaa venäjää (64,9 % vuonna 1989). Osa tabasaraneista osaa myös azeria ja lezgiä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 126 100 tabasaranin puhujaa.
Tabasaran kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa lezgin ja agulin kanssa itäisen alaryhmän. Eri aikoina siihen ovat vaikuttaneet iranilaiset ja turkkilaiset kielet, arabia ja venäjä. Kieli jakautuu etelä- ja pohjoismurteeseen, joissa on molemmissa useita paikallismurteita.
Tabasaranin kieli on tiettävästi maailman runsassijaisin – sen kirjakielessä on 48 sijamuotoa, mutta jossakin sen murteessa jopa 53. Kirjakielen suvuista 40 on paikallissijoja.
Pohjoismurteessa nomineilla on kaksi sukua: järjelliset oliot, sekä järjettömät oliot ja esineet. Etelämurteissa sukuja ei ole. Verbi taipuu persoonissa, luvuissa ja aikamuodoissa. Kieli on ergatiivinen.
Tabasaranin kielellä ei ole merkittäviä kirjallisia muistomerkkejä. Ennen Venäjän vallankumousta sille käännettiin muutamia uskonnollisia tekstejä, joissa käytettiin mukautettua arabialaista kirjaimistoa. Kirjakieli syntyi vuonna 1932. Aluksi käytettiin latinalaista kirjaimistoa ja vuonna 1938 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon, jossa Dagestanin muiden kielten tapaan venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat eteläryhmän Nitrikin murteeseen.
Tabasarania käytetään opetusvälineenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla opetus tapahtuu venäjäksi ja tabasarania opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Tabasaraniksi ilmestyy kaksi piirilehteä, naistenlehti "Dagustan dišagli", lastenlehti "Plazi", kaunokirjallinen aikakausjulkaisu "Literaturajin Tabasaran" ja islamilainen lehti "Assalam". Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Derbentissä toimii tabasaraninkielinen teatteri.
Kirjainten äännearvot on esitetty kansainvälistä foneettista aakkostoa käyttäen. Punaisella korostettuja kirjaimia käytetään vain venäjän kielestä omaksutuissa lainasanoissa.
Tabasaranin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kieltä voidaan pitää varsin elinvoimaisena.
Luettelo Japanin pääministereistä
Tämä on luettelo Japanin pääministereistä.
Netiketti
Netiketti (uudissana sanoista ”netti” ja ”etiketti”) on leikillinen nimitys tietoverkon (sähköposti, www, uutisryhmät) käyttöä koskeville epävirallisille sopivaisuussäännöille.
Netiketti korostaa kohteliaisuutta ja vakiintuneiden käytäntöjen noudattamista.
Verkossa kirjoitettaessa on helppo unohtaa, että lukijat ovat oikeita ihmisiä. Lukija saattaa olla toisesta kulttuuripiiristä, jolloin väärinkäsitysten vaara lisääntyy entisestään, ja useimmissa verkkomedioissa puuttuu äänensävyjen ja ilmeiden tuoma mahdollisuus välittää tunteita ja nopeasti huomata milloin viesti ymmärretään toisin kuin oli tarkoitus. Oleellista on myös, että tietyn viestin lukijoita saattaa olla hyvin monta, jolloin pieni lisävaiva viestin muotoilussa voi säästää lukijoiden yhteensä käyttämää aikaa huomattavasti.
Myös verkon käyttäjien tekninen ympäristö vaihtelee suuresti. Käytännöt ovat muodostuneet pitkän ajan kuluessa, ottaen huomioon kaikenlaista, mitä satunnainen tietyn foorumin käyttäjä ei tule ajatelleeksi. Usein viestejä myös käsitellään automaattisesti sisällön muuttamiseksi toiseen muotoon tai mielenkiintoisen sisällön eristämiseksi epäasiallisista ja turhista viesteistä. Tietty määrämuotoisuus helpottaa tällaista käsittelyä.
Monet tahot ovat yrittäneet muotoilla verkon kirjoittamattomia sääntöjä. Erilaisia "netikettejä" siis löytyy runsaasti, eikä millään niistä ole virallista asemaa, paitsi mahdollisesti tietyn palvelun puitteissa. Netiketin pääpiirteistä on kuitenkin kohtalaisen suuri yhteisymmärrys, ainakin vanhempien verkkopalveluiden vakiintuneiden käyttäjien keskuudessa.
Jotkut aktiiviset netinkäyttäjät eivät seuraa tiettyjä vakiintuneen netiketin sääntöjä netiketin epävirallisuuteen vedoten. Yleensä tällainen koetaan häiriköinniksi.
Aiheesta on IETF:n RFC: RFC 1855
Opistoseurat
Opistoseurat ovat vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen kolmen kansanopiston jokakesäiset kolmipäiväiset seurat, jotka pidetään Ranuan ja Reisjärven opistolla sekä Jämsän opiston seurat Keuruulla Ison kirjan alueella. Reisjärven opistoseurat pidetään kaksi viikkoa suviseurojen jälkeen. Reisjärven opistoseurojen jälkeisenä viikonloppuna on vuorossa Jämsän opistoseurat Keuruulla ja niiden jälkeisenä viikonloppuna Ranuan opistoseurat.
Opistoseurojen ohjelma koostuu noin 20 seurapuheesta. Lauantaina on ehtoollinen ja sunnuntaina jumalanpalvelus. Lisäksi seuroissa pidetään alustus ja laulutuokioita. Seura-alueella on seurateltta ja kaiutinjärjestelmä, joka kuuluttaa puheet ja laulut seurakentälle. Seurat lähetetään myös internetin välityksellä ja seura-alueen ympäristössä kuuluvalla seuraradiolla. Muita järjestelyjä ovat muun muassa seuraravintola, jäätelönmyynti, kioski ja myymälä.
Seuravieraita tulee Reisjärvelle ja Keuruulle 15 000–20 000 ja Ranualle 20 000–25 000. Seura-alueella majoittaudutaan opistorakennuksessa, asuntovaunuissa ja teltoissa.
Suviseurojen ja opistoseurojen lisäksi vanhoillislestadiolaiset järjestävät isompina kesätapahtumina juhannusseuroja viidessä eri leirikeskuksessa.
Heronin kaava
Heronin kaavalla voidaan laskea kolmion pinta-ala, kun tiedetään sen kaikkien sivujen pituudet.
Formaalisti: Olkoon kolmion sivujen pituudet "a", "b" ja "c". Tällöin kolmion pinta-ala "A" saadaan kaavasta
Heronin kaava saa muodon
kun formula_4:n lauseke sijoitetaan yllä olevaan kaavaan.
Kun merkitään formula_5 ja formula_6, saa kaava muodon
Kaava on nimetty ensimmäisellä vuosisadalla eläneen Heron Aleksandrialaisen mukaan. Heronin kaavan todistus esiintyy hänen kirjoittamassaan kirjassa Metrica. On myös uskottu, että jo Arkhimedes tunsi kaavan, mutta on myös mahdollista, että kaava tunnettiin paljon ennen Arkhimedestä.
Heronin kaava voidaan kirjoittaa myös sellaiseen muotoon, jossa pinta-ala lausutaan kolmion sivujen pituuksien sijasta sen korkeusjanojen pituuksien formula_8, formula_9 ja formula_10 avulla.
Asetetaan formula_11, formula_12 ja formula_13.
Tällöin
Abraham Wetter
Abraham Wetter (n. 1695 – 8. toukokuuta 1737 Helsinki) oli suomalainen porvari ja laivanvarustaja, joka toimi merkittävänä teollisuuden kehittäjänä ja Helsingin pormestarina. Hänen isänsä oli meritullintarkastaja Petter Wetter. Wetterin suku oli todennäköisesti alkujaan saksalainen ja saksankielinen, kuten monet aikakauden porvarisuvut Helsingissä. Paitsi sahamyllyn Helsingin pitäjän kirkonkylässä, Wetter omisti myös useita laivoja, joista suurin oli alkuperältään Helsingin edustalle uponnut venäläinen kaljuuttialus, jonka hän oli nostattanut ylös. Alus sai kunnostettuna saksankielisen nimen "Die Stadt Hellsingfors". Se aloitti suolan tuonnin Hollannista ja romahdutti tärkeän suolan hinnan kaupungissa.
Vuonna 1725 Wetter sai ennakkoperintönä isältään Herttoniemen kartanon, mutta hänen jälkeensä se myytiin pois suvun hallusta.
Isovihan aikana Wetter toimi tykistön ylisotatuomarina. Sodan ja venäläismiehityksen jälkeen hän nousi Helsingin pormestariksi 1722 ilman vaaleja, sillä monet kaupungista paenneista porvareista eivät miehityksen päätyttyä palanneet takaisin. Wetter toimi pormestarin virassa jälleenrakennuskautena kuolemaansa saakka, vuoteen 1737. Hän edusti Helsingin porvaristoa Tukholman valtiopäivillä 1723. Hänen seuraajansa pormestarina oli maatullintarkastaja Olof Bidenius Renhoorn. Forsius antaa Wetteristä lyhyen, mutta hyvän maininnan: "Tätä herraa aikanaan kaupungin asukkaat suuresti rakastivat, koska hän kaikin tavoin oli koettanut edistää heidän parastaan."
Wetterillä oli poika Gustaf, joka tuomittiin kuolemaan törkeästä purjehdusrikoksesta eli salakuljetuksesta. Kuolemantuomio muutettiin kuitenkin seitsemäksi kujanjuoksuksi sadan miehen rivin editse sekä kahdeksi vuodeksi kuritushuonetta. Gustaf selvisi raippatuomiosta hengissä.
Wetterin mukaan nimettiin vuonna 1954 Porolahdentie Helsingin Herttoniemessä ja Roihuvuoressa uudestaan "Abraham Wetterin tieksi". Lähellä kulkee myös hänen isänsä mukaan nimetty "Petter Wetterin tie".
Soittakaa Paranoid!
Soittakaa Paranoid! on Suomessa suosituksi tullut humoristisessa mielessä rock- tai pop-konsertissa esiintyjälle huudettava toivomus soittaa heavy metal -yhtye Black Sabbathin kappale ”Paranoid”. Huudosta on tullut vitsi sen takia, että pyyntöä on alettu esittää niin usein ja hyvin erilaisille esiintyjille.
Vastaavasti Yhdysvalloissa Lynyrd Skynyrd -yhtyeen kappaleen ”Free Bird” toivomisesta on muodostunut rock-klisee.
Huudon on arveltu olevan alun perin Tampereen musiikkisisäpiirin vitsi, koska se esiintyy 1980-luvun alkupuolen "Pahkasika"-lehdissä sekä Alivaltiosihteeri-orkesterin radiosketseissä – sekä Pahkasika että Alivaltiosihteeri ovat Tampereelta. Myöhemmin huutoon on viitattu esimerkiksi rock-lehti "Soundin" sarjakuvissa. Huudon isäksi onkin usein mainittu lehden sarjakuvapiirtäjä ja rock-toimittaja Juho Juntunen, jolla oli tapana huudella ”Soittakaa Paranoid” erilaisten yhtyeiden konserteissa.
Eräs tarina kertoo huudon syntyneen seuraavasti:
”Soittakaa Paranoid” -huutoa kuultiin konserteissa kuitenkin jo 1980-luvun alussa.
Suzuki Kantarō
Suzuki Kantarō (, 24. joulukuuta 1867 – 17. huhtikuuta 1948) oli japanilainen paroni, amiraali ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1945.
Suzuki oli Kiinan ja Japanin (1894–1895) sekä Japanin ja Venäjän (1904-1905) välisien sotien veteraani. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli laivastoministeriön varaministerinä. Laivastonkomentajan tehtävistä, laivastonesikunnan komentajaksi 1925–1929. Suzuki nimitettiin 1929 suurkamariherraksi ("jijucho") ja valtakunnanneuvoston jäseneksi. Vuoden 1936 sotilasvallankumous yrityksen yhteydessä Suzukia ammuttiin rintaan. Suzuki erosi haavoittumisensa jälkeen julkisen vallan palveluksesta.
Elokuussa 1944 hänet pyydettiin takaisin valtakunnanneuvoston presidentiksi. Suzuki toimi viiden kuukauden ajan pääministerinä. Aikalaislähteiden mukaan Suzuki oli pääministerikaudellaan jo hieman senilisoitunut, mutta Suzukin aiemmat meriitit ja arvovalta mahdollistivat Japanin hallinnon maltillisemman puolen rauhaan pyrkimisen. Suzukin pääministerikausi päättyi Japanin myönnyttyä liittoutuneiden vaatimukseen ehdottomasta antautumisesta. Suzuki piti antautumiskysymyksistä tärkeänä keisarin asemaa, joka olisi säilytettävä ennallaan yhä antautumisen jälkeenkin. 14. elokuuta 1945 Suzuki ilmoitti Japanin hyväksyvän liittoutuneiden Potsdamin julistuksessa määrittelemät ehdot antautumiselle. Suzuki erosi ilmoituksen jälkeen pääministerin tehtävistä. Suzuki joutui tekemänsä ilmoituksen jälkeen vielä murhayrityksen kohteeksi, kun kansallismielisistä nuorista upseereista koostunut joukko tunkeutui hänen kaupunkiasuntoonsa. Suzuki onnistui piiloutumaan vaatekomeroon ja vältti siten upseereiden kostoaikeet.
Carol Twombly
Carol Twombly (s. 1959) on yhdysvaltalainen kirjasinsuunnittelija ja kalligrafi. Twombly on suunnitellut kirjasimia useille alan yrityksille, muun muassa Bigelow & Holmesille ja Adobelle. Useat Twomblyn suunnittelemista kirjasintyypeistä ovat saaneet innoituksensa menneistä kirjainmuodoista. Twomblyn suunnittelemista kirjasintyypeistä tunnetuimpia ovat "Lithos" ja "Trajan".
Circuit de Nevers Magny-Cours
Circuit de Nevers Magny-Cours on moottorirata Magny-Coursin ja Saint-Parize-le-Châtelin kunnissa lähellä Neversin kaupunkia Ranskassa.
Circuit de Nevers Magny-Cours rakennettiin 1960-luvulla. Radan lähes jokainen mutka on nimetty muiden kilparatojen mukaan, koska ne muistuttavat näiden ratojen jotain mutkaa. Näitä ovat muun muassa nopea Estoril-mutka tai Adelaiden neulansilmä. Radalla on ajettu F1:siä vuodesta 1991 asti, mutta rata tiputettiin kalenterista kauden 2008 jälkeen, koska se sijaitsee ”keskellä ei mitään”. Rata on keskellä Ranskan maaseutua ja tarpeeksi hyvätasoiset hotellit ovat kaukana. Rataa on myös kritisoitu liian kapeasta varikkosuorasta ja huonoista varikkotiloista.
Aero L-39 Albatros
Aero L-39 Albatros on tšekkiläinen suihkuharjoituskone, jota on valmistettu 2 800 kappaletta.
Koneen ensilento tapahtui 4. marraskuuta 1968. Aero L-39 Albatros on suurtehoinen suihkuharjoituskone, joka suunniteltiin korvaamaan Aero L-29 Delfin -koulukone. Sitä modifioitiin L-59-koneeksi ja on edelleen tuotannossa tyyppinimellä L-159. Kone oli lähes kaikkien Varsovan liiton maiden hävittäjälentäjien koulukoneena. Täten sen tuotanto oli esimerkiksi vastaavaa englantilaista BAe Hawk-suihkuharjoituskonetta merkittävästi suurempi. Käytettyjä koneita on paljon harrastajakäytössä Yhdysvalloissa, missä niiden hinta on luokkaa 300 000 dollaria. Amerikkalaisessa Reno Air Races -kilpailussa on nykyään L-39 'Jet Unlimited' -kilpailuluokka.
Neljään ripustimeen voidaan kiinnittää 1 290 kg aseita, ml. ohjuksia, 7,62 mm konekivääri, pommeja, rypälepommeja, rakettikasetteja tai lisäpolttoainetankkeja.
Hartwall
Hartwall-nimisiä henkilöitä:Yrityksiä:
Paikkoja:
Laitilan Wirvoitusjuomatehdas
Laitilan Wirvoitusjuomatehdas Oy on vuonna 1995 perustettu Laitilassa toimiva panimo. Virvoitusjuomien ja oluiden lisäksi yritys valmistaa siidereitä sekä lonkeroita. Laitilan tunnetuimpia tuotemerkkejä ovat Kukko-oluet, Oiva-siiderit sekä Into-lonkerot. Omien tuotemerkkien lisäksi tehdas valmistaa juomia sopimusvalmistajana useiden kauppaketjujen omille merkeille ja esimerkiksi Hartwallille Laitilan Panimo on pullottanut Lapin Kulta -olutta.
Laitila on Hartwallin, Sinebrychoffin ja Olvin jälkeen Suomen neljänneksi suurin panimo ja suurin pienpanimo. Tuotantomääriensä perusteella Laitila sijoittuu pienimpään veroalennusluokkaan ja saa 10 prosentin veroalennuksen. Ensimmäisinä vuosina panimo tuotti juomia noin 1 000 litraa kuukaudessa ja nykyään noin 30 miljoonaa litraa vuodessa.
Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan tehdas sijaitsee Laitilassa, jossa juomien valmistukseen käytetään tuulivoimalla tuotettua sähköä. Yrityksen myyntikonttori sijaitsee Helsingissä ja toimitusjohtaja on Rami Aarikka.
Lokakuussa 2010 Laitilan Wirvoitusjuomatehdas sai yhden vuoden 2010 neljästä valtakunnallisesta yrittäjäpalkinnosta.
Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan juomat ovat olleet tuotesijoittelun kautta näkyvästi esillä useissa suomalaisissa televisio- ja elokuvatuotannoissa. Valvira puuttui vuonna 2010 valmistuneen elokuvan "Veijarit" alkoholimainontaan uhkaamalla nostaa elokuvan ikärajan 18 vuoteen, jollei elokuvassa näkyvää Laitilan tuotesijoittelua vähennetä. Yhtiön olutmerkeillä ei ole koskaan ollut omaa tv-mainoskampanjaa, mutta Laitila on ollut mukana 40–50 elokuvassa.
Helsinki Beer Festivalin raati valitsi Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan Imperiaali Stout -oluen Vuoden olueksi 2013. Sama olut valittiin myös Suomen paras olut -kilpailun parhaaksi Herkkujen Suomi – Syystober -tapahtumassa . Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan oluet ovat menestyneet myös aiempina vuosia Suomen paras olut -kilpailussa.
Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan nimi on peräisin ennen talvisotaa toimineelta Laitilan Uudelta Virvoitusjuomatehtaalta. Yhtiö brändäsi itsensä tarkoituksella vanhahtavaksi aina nimeään myöten.
Kukko-oluista Lager, Pils, Tumma ja Schwarz sopivat myös keliaakikoille.
Mallaskoski
Oy Mallaskoski Ab on Seinäjoella vuonna 1997 perustettu olutpanimo, joka aloitti tuotannollisen toimintansa 1999. Yritys valmistaa oluiden lisäksi lonkeroa ja siidereitä ja energiajuomia. Sen tuotemerkkejä ovat Kuohu-oluet, Häjy-lonkero, Komia-, Makia- ja Twist-siiderit sekä Pure!-energiajuoma. Alkoholituotteiden kokonaisvolyymi on n. 4 miljoonaa litraa vuodessa. Panimo työllistää 5-10 henkeä ja vuoden 2012 arvioitu liikevaihto on n. 2 miljoonaa euroa.
Seinäjoella oluen valmistuksen aloitti vuonna 1921 Johan Walleniuksen perustama Mallaskosken Tehtaat Oy, joka lopetti toimintansa itsenäisenä 1960-luvulla. Jo tuolloin tuotannossa oli Kuohu olut, jota vietiin myös ulkomaille. 1960-luvulla toiminta siirtyi usean omistajan kautta Hartwallille, joka viimein lopetti toiminnan Seinäjoella. Vuonna 1999 samalle paikalle perustettu uusi panimo sai kuin ihmeen kaupalla vanhan panimon käyttämän perinnehiivan Helsingin Yliopiston bioteknologian laitokselta käyttöönsä.
Vuonna 2008 Mallaskoski teki yhteistyötä RFSUn kanssa jakamalla Häjy -lonkeroiden mukana Sultan Play -kondomeja. Sosiaali- ja terveysministeriön tuotevalvontakeskus (STTV) kuitenkin kielsi kampanjan vedoten tutkimuksiin, joiden mukaan seksin tavoittelu lisää alkoholin käyttöä.
Vuonna 2009 alkoholijuomia maahantuovan Servaali Oy:n emoyhtiö Captol Invest Oy osti Mallaskosken. Panimon tuotteiden myynti ja markkinointi siirtyi samalla Servaalille.
Vuonna 2012 Mallaskosken Kuohu Amber Lager -olut sijoittui ensimmäiseksi Suomen paras olut -kilpailun enintään 6% lager -oluiden sarjassa .
Itō Hirobumi
Itō Hirobumi (, 2. syyskuuta 1841 – 26. lokakuuta 1909) oli japanilainen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Japanin ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1885–1888, 1892–1896, 1898 ja 1900–1901. Hän oli merkittävä uudistaja. Itō toimi myöhemmin Japanin miehittämän Korean sotilaskuvernöörinä 1905–1909. Korealainen itsenäisyysaktivisti An Jung-geun salamurhasi hänet.
Vuosina 1963–1984 Itōn kuva oli tuhannen jenin setelissä.
Itō syntyi Yamaguchin prefektuurissa ja adoptoitiin "Choshu"lla samurailuokkaan. Nuorena samuraina Itō oli muukalaisvastainen, mutta opintomatka Englantiin 1863 sai Itōn ymmärtämään, että Japanin oli otettava oppia länsivaltiosta vahvistuakseen valtiona. Itō vaikutti suuresti Japanin modernisoimiseen ja hän oli ottanut osaa jo Meiji-restauraatioon (1866–1868). Meiji-restauraation jälkeen Itō toimi ulko-, valtiovarain- ja teollisuusministeriöiden palveluksessa. Itōn merkityksestä Japanin modernisaation alkuunpanijana kertoo hänen osallistuminen useisiin länsimaihin suuntautuneihin opintomatkoihin. Länsimaihin 1871 suuntautuneella matkalla pyrittiin uudistamaan länsimaiden kanssa solmittuja Japanille epäsuotuisia sopimuksia sekä tutkimaan aikakauden moderneimpia länsimaisia tieteensaavutuksia.
Pakotettuaan Shigenobu Okuman eroamaan 1881, Itō piti hallussaan suurinta hallintovaltaa Japanissa. 
1882 Itō johti japanilaista valtuuskuntaa länsimaihin tarkoituksenaan tutkia erilaisia hallintomalleja, joista haluttiin poimia parhaat ominaisuudet omaan uudistushankkeeseen. Palattuaan läntisiltä opintomatkoiltaan Itō perustetutti Japaniin hallituksen (1885) ja valtakunnanneuvoston (1887), jota hän johti itse.
1885 järjestettiin Li-Itō kokous, jossa Itō edusti Japania. Itōn toimiessa sisäministerinä 1889 hän johti Meiji-perustuslain valmistelemista lopulliseen muotoonsa sekä toimi keisarin lähimpänä avustajana. Toisen pääministerikautensa (1892–1896) aikana Itō kannatti alkanutta Kiinan ja Japanin välistä sotaa. Sodan loputtua Itō oli laatimassa Shimonosekin sopimusta. Sodan jälkeen Itō toimi perustamansa "Seiyukai"-puolueen johtajana. Oman puolueen perustaminen 1900 rikkoi Itōn ja Yamagatan välit. Itō uskoi poliittisten puolueiden olevan keino viedä Japanin kehitystä eteenpäin, kun Yamagata taas koki puolueet vain tiettyjen poliittisten agendojen tyranniana.
Kolmannen (1898) ja neljännen (1900–1901) pääministerikautensa aikana yritti Itō päästä Venäjän kanssa sopimukseen kiristyneestä Mantšurian tilanteesta. Japanin pääministereinä 1901–1913 välisenä aikana vuorottelivat Itōn suojatti Saionji Kimmochi sekä prinssi Yamagata Aritomon suojatti Katsura Tarō. Itō ja hänen suojattinsa eivät rauhantavoitteessaan onnistuneet vaan Japani aloitti 1904 venäläisten joukkojen häätämisen Mantšuriasta Koreasta käsin. Voittoisan Venäjän vastaisen sodan jälkeen Itō pakotti 1905 Korean alistumaan protektoraatin asemaan ja 1906 Itō muutti asumaan Koreaan.
Korean itsenäisyysaktivisti An Jung-geun murhasi Hirobumin Harbinissa, Mantšuriassa lokakuussa 1909. Itōn murhaaminen Koreassa toimi japanilaisille syynä liittää Korea kiinteästi osaksi Japania.
Pötsi
Pötsi () on useampimahaisten eläinten ruuansulatusjärjestelmän osa.
Pötsi on märehtijöiden (tärkeimpiä nauta, vuohi, lammas) etumahoista ensimmäinen ja suurikokoisin. Kamelieläinten etumaha toimii myös pötsin tapaan.
Useimmilla märehtijöillä on kolme etumahaa: pötsi, verkkomaha ja satakerta eli lehtimaha. Pötsi-verkkomaha on yhtenäinen sekoittumispooli ja tilavuudeltaan suurin märehtijöiden ruoansulatuskanavan osa. Vastasyntyneillä ja nuorilla vasikoilla, kileillä ja vasoilla muodostuu niiden juodessa etumahoihin märekouru, joka johtaa maidon suoraan juoksutusmahaan etumahojen ohi. Pötsin ja muiden etumahojen laajuus sekä lihaksiston ja sisäpinnan rakenne (ns. papillit) kehittyvät aikuisen märehtijän kaltaisiksi ensimmäisten elinviikkojen ja -kuukausien aikana eläimen alkaessa syödä kiinteää ravintoa maidon ohella. Aikuisella märehtijällä pötsi täyttää valtaosan vatsaontelon vasemmasta puolesta. Pötsissä on voimakas lihaksisto, jota tarvitaan ruokasulamassan kääntelyyn ja sekoittamiseen sekä märepalojen nostamiseen märehdittäviksi.
Pötsissä tapahtuu suurin osa märehtijöiden ruoansulatuksesta ja ravintoaineiden imeytymisestä. Hiilihydraatit, joiden energiaa mikrobit käyttävät energianlähteenään glykolyysissä, pilkkoutuvat haihtuviksi rasvahapoiksi (VFA = volatile fatty acids). 
Haihtuvat rasvahapot ovat pääasiassa etikkahappoa (60 %), voihappoa (10–15 %) sekä propionihappoa (20–25 %). Suurin osa pötsissä muodostuvista haihtuvista rasvahapoista imeytyy pötsin seinämän läpi verenkiertoon, ja eläin käyttää näitä energianlähteenään. Propionihappoa myös muunnetaan märehtijän maksassa ja munuaisissa glukoosiksi, joten se on myös märehtijän verensokerin lähde.
Mikrobit hajottavat pötsiin niellyt valkuaisaineet. Hajoamistuotteina syntyy ammoniakkia ja hiilidioksidia, joita mikrobit käyttävät omaksi rakennusaineekseen hiilihydraattien energiaa hyväksi käyttäen. Märehtijä käyttää bakteerimassaa valkuaisenlähteenään. Märehtijät kierrättävät myös virtsa-ainetta syljen kautta uudestaan pötsiin ja pieneliöt käyttävät myös sen typpeä valkuaissynteesissään.
Pötsin lihaksiston liikkeet sekoittavat ruokasulamassaa säännöllisesti sulatusprosessin edistämiseksi. Myös säännöllinen käymiskaasujen poisto röyhtäilemällä ja märepalojen nosto ruokatorvea pitkin uudelleen pureskeltavaksi eli märehdittäväksi ovat välttämätön osa pötsi-verkkomahan normaalia toimintaa.
Sydän, sydän
Sydän, sydän on suomalainen viisihenkinen rockyhtye, joka aloitti toimintansa Helsingin Herttoniemessä vuonna 2002. Sen alkuperäisjäseniä ovat laulaja-kitaristi Tuomas Skopa, kitaristi Juho Minerva, basisti Tomi Flyckt ja rumpali Mikko Rekonen. Vuodesta 2013 yhtyeen livekokoonpanossa vaikuttanut kosketinsoittaja ja perkussionisti Jussi Liukkonen liittyi virallisesti yhtyeeseen Tavastialla 22.10.2016.
Yhtye on vuoteen 2018 mennessä julkaissut seitsemän levyä: EP:n "Tårta på tårta" ja kokopitkät levyt "Auto" (2005), "Au" (2006), "Usko itseesi" (2008), "Kapseli" (2012), "Molskis" (2016) ja "Keskiyöllä" (2018). Ensilevy "Auto" sisälsi raskasta ja melodista musiikkia pääosin akustisesti esitettynä. "Au" on hieman perinteisempi rocklevy ainakin yhtyeen omalla mittapuulla mitattuna. "Usko itseesi" -albumilla yhtye liikkuu jälleen uusissa äänimaisemissa midisyntetisaattorien ja rumpukoneiden maailmassa.
Yhtyeen nimen alkuperästä on useita tarinoita. Yhtyeen jäsenet ovat muun muassa kertoneet, että he eräänä vappuna näkivät pakettiauton, jonka kyljessä komeili teksti Sydän, sydän. Yhtyeen rumpalin mukaan kitaristi ja basisti olisivat olleet Herttoniemen ravintola Foxy Bearissa ja päättäneet, että molemmat sanovat sanan ja siitä tulee yhtyeen nimi. Yllättäen molemmat sanoivat "sydän". Tarinan todenperäisyyttä ei kuitenkaan ole voitu varmistaa.
Sydän, sydän perustettiin kesällä 2002. Muutamia kuukausia myöhemmin yhtye julkaisi omakustanteen "Reilu puoli hetkeä", jota painettiin sata kappaletta. Vuosi 2003 sujui harvakseltaan keikkaillen. Yhtye osallistui myös Ääni ja Vimma -kilpailuun ja esiintyi pariin otteeseen Gloriassa. Vuoden 2004 alussa kuultiin ensimmäiset huhut mahdollisesta levysopimuksesta Johanna Kustannuksen kanssa. Yhtye julkaisi kuitenkin samalla toisen omakustanteen "Kännykkä". Vuoden 2004 lopulla yhtye aloitti uuden levyn äänitykset Vuosaaren telakalla.
Vuosi 2005 alkoi tiedoilla, että uusi levy julkaistaisiin maaliskuussa. Levy julkaistiin virallisesti konsertissa Stella Star -klubilla. "Auto" oli poikkeuksellisesti akustinen. Seuraava julkaisu "Tårta på tårta" -EP oli huomattavasti edeltäjäänsä raskaampi.
Piper Aircraft
Piper Aircraft on yhdysvaltalainen yleisilmailukoneita valmistava yritys.
William T. Piper syntyi Bradfordissa, Pennsylvaniassa. Hän toimi öljyalalla eikä hänellä ollut lainkaan kokemusta lentokoneista, kun hän tuli Taylor Aircraft Companyn johtokuntaan 1920-luvun alussa. Taylor-veljekset valmistivat kevyttä yksimoottorista ja –tasoista lentokonetta, joka lensi 20 hevosvoiman Brownbach Tiger Kitten-moottorilla. Tästä koneesta tuli suositun Piper Cubin esikuva. William Piperia on Yhdysvalloissa aikoinaan kutsuttu ilmailun Henry Fordiksi.
Kun Gilbert Taylor lähti yrityksestä, Bill Piper palkkasi uudeksi pääsuunnittelijaksi Walter Jamouneaun. Hän suunnitteli Piper Cub-koneen, J-3:n.
Vuonna 1937 tulipalo tuhosi Bradfordin tehtaan ja uusi tehdas pystytettiin entiseen silkkikutomoon Lock Haveniin, Pennsylvaniaan. Tällöin yhtiön nimeksi tuli The Piper Aircraft Corporation.
Toinen maailmansota tarvitsi myös suuren määrän siviilikoneita. Piper alkoi valmistaa J-3-konettaan sotilasversiona. Piper L-4-konetta käytettiin sotilaslentäjien peruskoulutukseen ja niitä rakennettiin lähes 6 000 kappaletta. 80% amerikkalaisista sotilaslentäjistä sai peruskoulutuksensa tällä helposti lennettävällä koneella.
Piperin koneet olivat olleet putkirunkoisia ja kangaspäällysteisiä sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Piper valmisti ensimmäisen kokometallikoneen, Piper Apachen helmikuussa 1954. Se oli ensimmäinen 2-moottorinen Piper. Tästä alkoi koneiden nimeäminen intiaaniheimojen mukaan.
Piper näki yleisilmailun silloisen kasvupotentiaalin. 1957 Piper perusti tutkimuskeskuksen Floridan Vero Beachiin. Ensimmäinen siellä suunniteltu kone oli lannoitus/myrkytyslentokone PA-25 Pawnee.
Piper PA-28 Cherokee sai FAA:n tyyppihyväksynnän lokakuussa 1960. Sen tuotanto alkoi tammikuussa 1961.
Nelipaikkainen, yksimoottorinen Cherokee tuli Piperin suosituimmaksi koneeksi vuosikymmeniksi eteenpäin. Piper Warrior, Archer, Dakota, Arrow, Seneca ja Saratoga perustuivat siihen.
Piper PA-32 eli Cherokee Six -sarja tuli markkinoille 1965. Nimensä mukaan siihen sopi kuusi ihmistä. Piper PA-32-perheen uusin kone on Saratoga II TC vuodelta 1997.
1967 alkoi 2-moottorisen PA-31 Navajon valmistus. Sen versioita ovat Navajo Chieftain ja Mojave, kaasuturbiinilla potkuria pyörittävät Cheyenne I, Cheyenne II ja Cheyenne IIXL. 1979 markkinoille tuli 2-moottorinen Cheyenne III. Cheyennestä tuli monen lentoyhtiön lentokoulun koulukone.
Vuonna 1971 tuli PA-34 Seneca myyntiin.
1983 oli vuosi, jolloin monet pienet amerikkalaiset lentokonetehtaat lopettivat mm. tuotevastuukysymysten vuoksi. Piper toi tuolloin markkinoille PA-46 Malibun. Paineistettuna se oli liikesuihkukoneiden veroinen mutta paljon halvempi. 1988 siitä tuli uusi versio Malibu Mirage.
The New Piper Aircraft, Inc. syntyi kesällä 1995, kun yhtiön pääjohtaja Charles Suma ja joitakin muita yhtiön työntekijöitä osti Piper Aircraft Corporationin. Uudessa yhtiössä oli alle sata työntekijää. Se on tuonut myyntiin mm. Seneca V, Saratoga II TC, Malibu Meridian sekä Piper 6X ja Piper 6XT koneet. New Piperin tehdas on edelleen Pennsylvaniassa.
Li-Itō-kokous
Li-Itō kokouksessa () 1885 Japani ja Kiina sopivat, että molemmat valtiot vetävät joukkonsa pois Koreasta. Kokouksessa Kiinaa edusti Li Hongzhang ja Japania Itō Hirobumi. Sopimuksessa määriteltiin myös, että jos allekirjoittaneet valtiot siirtäisivät uudelleen joukkojaan Koreaan, oli toista sopimusosapuolta siitä informoitava. Käytännössä Koreasta tuli Li-Itōn kokouksen jälkeen Japanin ja Kiinan välillä jaettu protektoraatti.
Koreassa alkoi 1894 kapina ja molemmat maat lähettivät joukkojaan rauhoittamaan tilannetta. Kapinan tukahduttamisen jälkeen Japani kieltäytyi vetämästä joukkoja pois vaan päinvastoin lisäsi joukkojensa määrää. Elokuussa 1894 julistettiin sota Kiinan ja Japanin välille.
Ammoniumkloridi
Ammoniumkloridi eli salmiakki (NHCl) on puhtaana valkoinen, vesiliukoinen 28,3 g/100ml HO (25 °C) ja pistävän makuinen kiteinen suola. Se sublimoituu eli muuttuu kiinteästä olomuodosta suoraan kaasumaiseksi lämpötilassa 338 °C. Lisää kuumennettaessa se hajoaa ammoniakiksi ja vetykloridiksi. Ammoniumkloridin vesiliuos on ammoniumionin vuoksi lievästi hapan. Ammoniumkloridin moolimassa on 53,5 g/mol, kiehumispiste 520 °C, tiheys 1,5 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 12125-02-9. Ammoniumkloridin E-koodi on E510.
Muinaiset kreikkalaiset löysivät ammoniumkloridia Ammonin temppelin läheltä, ja antoivat sille nimeksi "sal ammoniacus", "Ammonin suola", mistä on johdettu sanat "salmiakki" ja "ammonium".
Ammoniumkloridia hyödynnetään lannoitteissa, kuivaparistoissa, kylmäseoksissa, puhdistusaineissa ja yskänlääkkeissä. Sitä käytetään myös galvanointiin, juottamiseen, värjäykseen ja muiden ammoniumsuolojen valmistukseen. Salmiakkimakeisten suolainen maku johtuu ammoniumkloridista. Hajusuola on yleensä ammoniumkloridin ja hajuaineiden seos. Ammoniumkloridi ei ole pieninä määrinä myrkyllistä vesieliöille.
Ammoniumkloridia voidaan valmistaa esimerkiksi neutraloitumisreaktion avulla johtamalla ammoniakkia väkevään suolahappoon:
Ammoniumkloridia syntyy myös ammoniumsulfaatin (NH)SO ja natriumkloridin NaCl liuosten välisessä reaktiossa. Ammoniumkloridia saadaan sivutuotteena natriumkarbonaatin valmistuksesta.
Petsamo (Murmanskin alue)
Petsamo (, koltansaameksi Peäccam, ) on kaupunkikunta ja kunnan samanniminen keskustaajama Barentsinmeren rannalla Petsamon piirissä Murmanskin alueella Luotesis-Venäjällä. Nykyinen Petsamon kunta käsittää entisen, aikanaan Suomelle kuuluneen Petsamon kunnan (1920-1940) pohjoisimman osan sekä Kalastajasaarennon kokonaan.
Petsamon kunta perustettiin vuonna 2004. Kunnassa on 7 418 asukasta, joista Petsamon taajamassa 3 188 as. (2010).
Petsamon naapurit ovat lännessä Norja, idässä Kuolan piiri ja etelässä Korzunovon maalaiskunta.
Petsamon läpi virtaa Petsamonvuonoon laskeva Petsamonjoki, jonka suulla Petsamon taajama sijaitsee.
Liinahamarissa Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsee Petsamon satama, joka on jäätön läpi vuoden. Petsamoon ja Liinahamariin on rautatieyhteys Muurmannin radalta, ja paikkakunnan läpi kulkee M18-valtatie Pietarista Murmanskin kautta Norjaan.
Petsamon kunnassa on nykyisin seuraavat asutuskeskukset:
John Rhys-Davies
John Rhys-Davies (s. 5. toukokuuta 1944) on walesilainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolihahmonsa ovat Sallah "Indiana Jones" -elokuvissa "Kadonneen aarteen metsästäjät" ja "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki", Vasco Rodrigues "Shōgunissa" sekä kääpiö Gimli Peter Jacksonin ohjaamassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa. Hän esiintyi myös James Bond -elokuvassa "007 vaaran vyöhykkeellä" vuonna 1987. Nykyisin hän on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Lisäksi hän on ollut piirroselokuvien ja videopelien ääninäyttelijänä.
John Rhys-Davies vietti lapsuutensa Englannissa, Afrikassa, mistä myöhemmin palasi opiskelemaan Englantiin, ja Walesiin. Hän oli nuorena kiinnostunut kirjallisuudesta ja päätti ryhtyä näyttelijäksi. Hän opiskeli Itä-Anglian yliopistossa jossa oli mukana näytelmäkerhossa.
1970-luvulla hänellä oli satunnaisia rooleja tv-sarjoissa ja hänen ensimmäinen merkittävämpi roolinsa oli Macro BBC:n tuottamassa tv-sarjassa Minä, Claudius joka pohajautui Robert Gravesin romaaniin. 1980-luvulla hän oli mukana amerikkalaisessa minisarjassa Shogun joka perustui James Clavellin saman nimiseen romaaniin. Sarjassa näytteli myös Richard Chamberlain. Vuonna 1981 hän oli mukana Indiana Jones -elokuvassa Kadonneen aarteen metsästäjät, johon tehtiin vuonna 1989 jatko-osa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki. Vuonna 1985 hän oli Kuningas Salomonin kaivokset -elokuvassa, joka oli parodia Indiana Jones -elokuvista.
Pilsner Urquell
Pilsner Urquell [-u:rkvell] () on nykyisin SABMillerin omistaman, Tšekin Plzeňissä sijaitsevan Plzeňský Prazdroj -panimon valmistama olut (4,4 t-%). Se on maailman ensimmäinen pilsner-olut, ja sitä on valmistettu vuodesta 1842. Sen kehitti baijerilainen panimomestari Josef Groll.
Olut tunnetaan kansainvälisesti saksankielisellä nimellään "Pilsner Urquell", jonka merkitys on suunnilleen "pilsnerin alkulähde" tai "Pilsenin (=Plzeňin) alkulähde".
Nokian Panimo
Nokian Panimo Oy (vuoteen 2004 Pirkanmaan Uusi Panimo / PUP Oy) on nokialainen vuonna 1991 perustettu panimo, joka oluen lisäksi valmistaa siidereitä, kivennäisvesiä ja virvoitusjuomia.
Tappiota perustamisestaan lähtien tehnyt Nokian Panimo ajautui konkurssin partaalle vuoden 2007 Nokian vesikriisin seurauksena. Yhtiön pelastajaksi nousi Evli Pankin perustajiin lukeutunut Henrik Andersin, joka osti keväällä 2008 enemmistöosuuden panimosta. Matti Heikkilä aloitti samana vuonna yhtiön toimitusjohtajana.
Nokian Panimon tuotemerkkejä ovat muun muassa Keisari-oluet ja tilauksesta panimo tuottaa myös pieniä eriä nimikko-oluita. Tuotteet ovat myös saaneet erinäisiä palkintoja vuosien saatossa.
Nokian Panimo joutui vuoden 2018 lopulla luopumaan Keisari 66 American Pale Ale -oluen nimestä, koska Liechtensteiniin rekisteröity ja Kyproksella pääkonttoriaan pitävä Lodestar Anstalt -yhtiö uhkasi nostaa Nokian Panimoa vastaan oikeusjutun tavaramerkkinsä loukkauksesta. Oluen nimeksi vaihdettiin Keisari APA.
Shimonosekin rauha
Shimonosekin rauhansopimus 17. huhtikuuta 1895 lopetti Kiinan ja Japanin välisen sodan, joka oli alkanut Japanin sodanjulistuksella 1. elokuuta 1894. Sotaan oli syynä kiista Koreasta. Japani halusi vahvistaa otettaan Koreasta ja alistaa koko Korean omaksi protektoraatikseen. Sopimus solmittiin Shimonosekin kaupungissa, Yamaguchin prefektuurissa.
Shimonosekin rauhansopimuksessa Kiina tunnusti Korean täyden itsenäisyyden ja autonomisen aseman. Kiina velvoitettiin sopimuksessa maksamaan sotakorvauksia Japanille sekä luovuttamaan alueita Japanin haltuun. Japanin haltuun siirtyi Formosan saari (nyk. Taiwan), Peskadorit ja Liaotungin niemimaa.
Euroopan kolonialistiset valtiot eivät katsoneet suopeasti Japanin aluelaajennuksia vaan Japani pakotettiin niin sanotulla kolmoisinterventiolla luopumaan nopeasti vaatimuksistaan Liantungin niemimaahan.
Taiwanilaisille Shimonosekin rauhansopimus edustaa ensimmäistä askelta kohti omaa itsenäistä valtiota. Shimonosekin sopimuksen synnyttyä Taiwanissa syntyi 1895 kapinallisten kapinoinnin seurauksena vähäksi aikaa itsenäinen Taiwanin tasavalta. Japanin keisarilliset joukot murskasivat kuitenkin vastarinnan muutamassa kuukaudessa.
Plzeňský Prazdroj
Plzeňský Prazdroj, a. s. on Tšekin suurin panimoalan yritys ja yksi Itä- ja Keski-Euroopan suurimmista. Sen omistaa eräs maailman suurimmista alan yrityksistä, SABMiller.
Yhtiön toiminta alkoi nimellä Burgessin panimo vuonna 1839, ja 5. lokakuuta 1842 valmistui panimosta maailman ensimmäinen pilsener Pilsenin kaupungissa. Yhtiön tärkeimmät tuotemerkit ovat Pilsner Urquell, Gambrinus, Radegast, Velkopopovický Kozel, Saris ja Smädny mnich.
Saku Õlletehas
Saku Õlletehase AS on Viron suurin panimoalan yritys. Sakun historia alkaa kreivi Karl Friedrich Rehbinderin vuonna 1820 perustamasta olutkeittiöstä. Vuodesta 2008 Sakun on omistanut kansainvälinen panimokonserni Carlsberg.
Saku on Viron vanhin oluentuottaja. Sen voidaan katsoa saaneen alkunsa vuonna 1820, jolloin Sakun kartanon omistanut kreivi Karl Friedrich Rehbinder perusti olutkeittiön lähelle Tallinnaa. Vuonna 1849 oluenvalmistus siirtyi Rehbinder-suvulta Baggehufwudt-suvulle. Olutkeittiö oli varsin vaatimaton aina vuoteen 1876–77 saakka, jolloin kilpailukyvyn ja tuotteen laadun nostamiseksi olutkeittiö muutettiin höyrykäyttöiseksi oluttehtaaksi. Vuonna 1880 tehtaan olut sijoittui toiseksi Riiassa järjestetyssä näyttelyssä ja vuonna 1899 tehtaasta tehtiin osakeyhtiö. Vuoteen 1911 Saku oli saavuttanut monopoliaseman oluentuottajana Tallinnassa ja Harjumaalla sen kilpailijoiden kuihtuessa vähitellen pois. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saku oli yksi yhdeksästä virolaisesta oluenvalmistajasta ja Neuvostoliiton miehitettyä maan sen tehdas kansallistettiin. Neuvostoaikana Sakun tehtaan tuotteet vajosivat alennustilaan, mutta niiden uusi nousu alkoi Viron itsenäistyttyä uudelleen 1990-luvun alussa. Vuonna 1993 tuotiin markkinoille ensimmäisenä uutena laatuoluena Saku Originaal. Sakusta tuli jälleen julkinen osakeyhtiö vuonna 1995 ja se listattiin Tallinnan pörssissä vuonna 1996. Vuodesta 2008 Sakun on omistanut kansainvälinen panimokonserni Carlsberg.
Saku Õlletehas valmistaa oluita, kivennäisvesiä, siidereitä, lonkeroita ja virvoitusjuomia. Sen tuotemerkkejä ovat muun muassa Saku-oluet ja KISS-siiderit.
A. Le Coq
AS A. Le Coq on virolainen panimoalan yritys, joka kuuluu Olvi Oyj -konserniin. A. Le Coq on Viron suurin juomien myyjä.
A. Le Coqin historian on väitetty alkaneen belgialaisen Albert Le Coqin vuonna 1807 Lontooseen perustamasta olutpanimosta. Tunnustetun oluthistorioitsijan Martyn Cornellin mukaan Le Coqin esivanhemmat olivat itse asiassa Ranskan hugenotteja, jotka olivat 1700-luvulla muuttaneet Lorrainesta Preussiin. Berliinissä syntynyt Albert Le Coq oli Cornellin mukaan vuonna 1807 vain seitsenvuotias ja muutti Lontooseen vasta 1830-luvulla. Vuonna 1826 Justus Reinhold Schramm perusti olutpanimon Tarttoon. A. Le Coq & Co kiinnostui yhtiön toiminnasta ja osti sen vuonna 1913.
AS A. Le Coq valmistaa oluiden lisäksi long drinkkejä, energiajuomia, siidereitä, virvoitusjuomia, urheilujuomia, mehuja ja kivennäisvesiä. Yhtiön tunnetuimpia tuotteita ovat A. Le Coq -oluet.
Mustajalkahilleri
Mustajalkahilleri ("Mustela nigripes") on Pohjois-Amerikassa elävä näätäeläin. Ne ovat noin 45 cm pitkiä ja painavat noin yhden kilogramman. Ne metsästävät öisin ja niiden ruokavalio koostuu lähes pelkästään preeriakoirista. Yksi mustajalkahilleriperhe voi syödä vuodessa jopa 700 preeriakoiraa. Päivisin mustajalkahillerit hakeutuvat suojaan preeriakoirien pesäkoloihin.
Mustajalkahillerit olivat harvinainen näky jo ennen kuin ne tulivat uhanalaisiksi. Ne tunnisti omaksi lajikseen vasta John James Audubon ja John Bachman vuonna 1851. Heidän havaintonsa kyseenalaistettiin, ja seuraava havainto mustajalkahillereistä tehtiin vasta yli 20 vuoden jälkeen.
Mustajalkahilleri julistettiin Kanadassa sukupuuttoon kuolleeksi vuonna 1937 ja Yhdysvalloissa uhanalaiseksi vuonna 1967. Vuonna 1986 maailmassa arveltiin olevan elossa vain 50 yksilöä. 18 niistä otettiin kiinni ja ne on saatu lisääntymään vankeudessa.
Vuodesta 1991 lähtien mustajalkahillereitä on yritetty palauttaa luontoon. Niitä on vapautettu kahdeksan osavaltion alueella Yhdysvalloissa sekä yhdessä kohteessa Meksikossa. Istutuksia on tehty 18 eri alueella, joista kolmessa mustajalkahilleripopulaatiosta on muodostunut omavaraisia. Omavaraiset populaatiot sijaitsevat Pohjois-Dakotan ja Wyomingin alueella. Kevään 2008 laskennan mukaan luonnossa elää noin 500 lisääntymiskykyistä aikuista mustajalkahilleriä.
Lajin sukupuuttoon oli johtamassa sen luontaisen elinympäristön häviäminen, preeriakoirien lukumäärän raju lasku sekä taudit.
Lahti-Vesivehmaan lentokenttä
Lahti-Vesivehmaan lentokenttä sijaitsee Päijät-Hämeessä, Asikkalan kunnan Vesivehmaan kylässä. Kentältä on matkaa Vääksyyn noin 8 ja Lahteen noin 20 kilometriä. Kenttä sijaitsee Lahden pohjoispuolella seututien 313 varrella. Kenttää käyttävät eri lentokerhot etenkin purjelentoon. Kentällä toimivista kerhoista suurin on Lahden ilmailukerho. Moottorilentokerhoista Heinolan ilmailukerho pitää kenttää kotikenttänään. Kentältä toimii myös lukuisia yksityiskoneita.
Vesivehmaan lentokenttä on yksi Suomen ilmavoimien toisen maailmansodan aikaisista kolmestakymmenestä sorapäällysteisestä lentokentästä, joita alettiin rakentaa talvisodan kestäessä neljän talvikuukauden aikana, ja jotka valmistuivat välirauhan aikana kuin jatkosotaa varten. Päijät-Hämeeseen rakennettiin neljä sorapäällysteistä sotilaslentokenttää: Hollolan, Padasjoen, Selänpään ja Vesivehmaan lentokentät
18. kesäkuuta 1943 PY-38 tuhoutui syöksykierteessä maahan lentoharjoituksen aikana Vesivehmaalla. Luutnantti O. Ketonen kuoli.
Lentopaikkaa käyttävät monet ilmailuun liittyvät yhdistykset.
Kiitotiekaksviis ry on lentokenttää kotikenttänään pitävä lahtelainen ultrakevytkerho. Kiitotiekaksviis ry on perustettu vuonna 2007. Kerho kouluttaa ultrakevytlentäjiä keväästä syksyyn.
Hämeen Laskuvarjourheilijat ry on 1971 perustettu laskuvarjohyppykerho ja käyttää kenttää kotikenttänään. Maaliskuusta lokakuuhun on vilkasta hyppytoimintaa. Kerholla on kentällä oma kone Cessna 206.
Kentällä sijaitsee maksullinen Päijät-Hämeen ilmailumuseo, joka on avoinna kesäkuun alusta elokuun loppuun lauantaisin ja sunnuntaisin klo 11-17 sekä muulloin sopimuksen mukaan.
Hannu Harju
Hannu Harju (s. 1947) on vantaalainen sähköasentaja ja poliitikko. Hän on toiminut Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistisen Työväenpuolueen (KTP) puheenjohtajana vuodesta 1997. Ennen KTP:n perustamista 1980-luvun lopulla Harju toimi aktiivisesti ssä.
Seepra
Seepra on nimitys, jota käytetään Afrikassa elävistä valkomustaraidallisesta hevoseläimistä.
Seeprat ovat kavioeläimiä, jotka kuuluvat hevoseläinten ("Equidae") heimon "Equus"-sukuun. Kaikkien seeprojen silmiinpistävin ominaisuus on niiden valkomustaraidallisuus.
Seeproihin kuuluu kolme elossa olevaa lajia, jotka jakaantuvat useampiin alalajeihin. Aroseepra ("Equus burchellii") on seepralajeista tavallisin. Sen elinpiiri ulottuu Etelä-Sudanista ja Etelä-Etiopiasta Etelä-Afrikkaan. Sen alalajeja ovat muun muassa "E. b. boehmi", "E. b. antiquorum" ja "E. b. selousi" sekä sukupuuttoon kuolleet "E. b. quagga" (kvagga) ja "E. b. burchelli". Kvagga luokitellaan toisinaan omaksi lajikseen "Equus quagga".
Vuoriseepra ("Equus zebra") puolestaan elää Lounais-Afrikan vuoristoissa. Laji on uhanalainen. Sen alalajeja ovat "E. z. zebra" ja "E. z. hartmanni".
Kolmas seepralaji, grevynseepra eli kuningasseepra ("Equus grevyi"), elää Etiopiassa, Somaliassa ja Keniassa. Lajin raidat ovat kapeampia kuin muilla seeproilla.
Seeprat voivat risteytyä hevosen tai aasin kanssa. Jälkeläistä kutsutaan seepraristeytykseksi tai sebroidiksi.
Seepran silmiinpistävin tuntomerkki on sen mustavalkoinen raidoitus. Seepran valkoisen vatsan takia aiemmin ajateltiin, että seepra on valkoinen eläin mustilla raidoilla. Sittemmin huomattiin, että seeprat ovat aikaisessa sikiövaiheessa väriltään mustia, ja valkoiset raidat kehittyvät vasta myöhemmin.
Seepran raidoille on pitkään etsitty evolutiivisia syitä. Perinteisesti seepran raitojen ajateltiin olevan eläimen peiteväri, mutta myöhemmin raitojen on ehdotettu toimivan myös kärpästen karkoittajana, lauman keskinäisenä viestintävälineenä ja kehon lämmönsäätelyn järjestelmänä. Todennäköisesti seepran raidoitukselle ei löydy vain yhtä evolutiivista syytä, vaan raidat ovat syntyneet monen ympäristötekijän summana.Seepran raidoituksesta on myös sananlasku "Seepra ei menetä raitojaan".
Joskus seepran voi risteyttää esimerkiksi aasin kanssa jolloin jälkeläinen on yleensä aasin näköinen seepran raidoilla. Raidat näkee yleensä helposti jaloissa, mutta ruumissa raidat voi havaita huonommin.
Kansainvälinen autourheiluliitto
Kansainvälinen autourheiluliitto eli FIA () on autourheilun kattojärjestö. FIA perustettiin vuonna 1904 ja sen pääkonttori sijaitsee Pariisissa. FIA hallinnoi useita autourheilun sarjoja. FIA koostuu 207 kansallisesta järjestöstä 122 maasta. FIA:n presidenttinä toimii Jean Todt. Suomen Autoliitto ja SF-Caravan ry ovat FIA:n jäsenjärjestöjä.
Suomen autourheilun keskusliiton AKK-Motorsportin puheenjohtaja Juhani Pakari valittiin joulukuussa 2017 FIA:n autourheilutoiminnan hallitukseen (World Motor Sport Council). Häntä ennen samalla paikalla toimi Kari O. Sohlberg vuosina 1993–2001 ja 2003–2005.