hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Valve Hammer Editor
Valve Hammer Editor on Valve Corporationin kehittämä kenttäeditori Source-tietokonepelejä varten. Sillä voi luoda karttoja lähes kaikkiin Source-peleihin.
Hammer on uudistettu versio vanhasta Worldcraft-kenttäeditorista, joka kehitettiin Quake ja Quake 2-tietokonepelejä varten. Uusin versio 4.x julkaistiin Half-Life 2:en Source-pelimoottorille.
Editori on maksuton minkä tahansa Source-pohjaisen pelin omistajalle, ja se tulee Source SDK:n mukana. Source SDK tulee ladata Steamistä. SDK:on mukana tulee myös muita Source-pohjaisia ohjelmia.
Fotoreseptori
Fotoreseptori on valoärsykkeitä vastaanottava elin. Yksinkertaisimmatkin eläimet, jopa yksisoluisetkin, pystyvät reagoimaan valoärsytykseen. Yleensä kuitenkin vasta monisoluisilla eläimillä on varsinaisia fotoreseptoreita, erityisen valoherkkiä ihonosia. Yksinkertaisia fotoreseptoreita on esimerkiksi kastemadoilla ja simpukoilla.
Jos fotoreseptorit ovat kasaantuneet samaan kohtaan ja niitä suojaavat valolta pigmentoituneet solut, näitä muodostumia sanotaan silmiksi. Monilla selkärangattomilla on pistesilmät. Niihin liittyy usein kehittyneempiä aistimia muistuttavat silmät, joiden avulla eläin pystyy näkemään kuvia. Tällaisille pitkälle kehittyneitä silmiä on kahta tyyppiä: linssimäisiä kamerasilmiä, jollaiset on ympyräsuisilla, nilviäisillä ja selkärankaisilla, sekä monista osista koostuvia verkkosilmiä, jollaiset on hyönteisillä, äyriäisillä ja tikaripyrstöillä.
RADIUS
RADIUS-protokolla (Remote Authentication Dial In User Service) on aikoinaan suunniteltu sisäänsoittopalveluissa tapahtuvaan tunnistukseen, jossa se on nykyäänkin laajassa käytössä. Nykyinen määrittely tunnistuksen ja valtuutuksen osalta on RFC 2868. Uusin tilastoinnin määrittely on RFC 2867. RADIUS-protokollan pääasiallinen käyttökohde on operaattorin sisäisessä verkossa, jolloin verkkoa voidaan pitää kohtuullisen luotettavana ja yhden tahon ylläpitämänä.
Jos lähiverkossa halutaan käyttää AAA-palveluita, on lähiverkolla oltava RADIUS-palvelin, johon ethernet-kytkimet ja WLAN-tukiasemat ottavat RADIUS-protokollalla yhteyttä. Palvelimen ja verkkolaitteiden välille pitää konfiguroida oma salasana jokaista RADIUS-palvelin ←→ verkkolaite -yhteyttä varten.
Itse RADIUS-palvelin voi sisältää tietokannan, jossa käyttäjänimiä ja salasanoja säilytetään. RADIUS-palvelin osaa käyttää myös olemassa olevaa NT4-toimialueen ohjauskonetta, Windows 2000 Active Directorya, Novell eDirectoryä tai melkein mitä tahansa käyttäjänimi/salasanatietokantaa.
AAA-palveluita käytettäessä voidaan käyttää IEEE 802.1X-protokollaa asiakaslaitteen (supplicant) ja verkon liityntäpisteen välillä.
Jukka Syrenius
Jukka Syrenius (s. 1952 Pori) on suomalainen rock -ja jazzmuusikko. Hän on toiminut vuodesta 1969 perustamansa Elonkorjuu-yhtyeen kitaristina, laulusolistina ja säveltäjänä.
Jukka Tolosen ohella Syrenius on yksi 1970-luvun tunnetuimmista progressivisen rockin ja jazz rock -tyylin suomalaisista kitaristeista.
Syrenius on opiskellut musiikkia Porin Musiikkiopistossa,Turun konservatoriossa ja Hyvinkään musiikkiopistoissa pääaineena klassinen kitara, sekä Berklee College of Musicissa Bostonissa. Porissa ja Merikarvialla koulunsa käyneen Syreniuksen ura alkoi 1965 porilaisessa yhtyeessä Blue & Black Friars Organization. Vuonna 1969 hän oli mukana perustamassa Elonkorjuuta, joka voitti Rockin Suomen-mestaruuskilpailujen toisen sijan 1970. Elonkorjuu esiintyi Ruisrockissa 1971 ja julkaisi esikoisalbuminsa "Harvest Time" 1972.
Syrenius muutti Helsinkiin vuonna 1979 ja esiintyi seuraavana vuonna Pori Jazz -festivaaleilla Jukka Syrenius Band -kokoonpanossa. Vuonna 1981 Syrenius julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Memories of Tomorrow". Samana vuonna Syrenius soitti Hectorin Bambi-kiertueella, minkä jälkeen hän muutti Norjaan. Oslosta käsin Syrenius teki esiintymisiä eri maissa 1981–1986. Hänen norjalaisia muusikkokumppaneitaan olivat muiden muassa Haakon_Graf, Sveinung Hovensjö, Bruce Rasmussen, Arild Andersen, Terje Rypdal ja Jan Garbarek.
Suomen lisäksi Syrenius on konsertoinut laajasti muissa Pohjoismaissa, Saksassa, Alankomaissa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden kansainväisten jazz-ja rockmuusikoiden kanssa. Elonkorjuun lisäksi hänen muita yhtyeitään ovat olleet muun muassa Jukka Syrenius Band ja The Touch. Pori Big Bandin jäsenenä hän oli 1990-luvun alussa.
Jukka Syrenius Bandin eri kokoonpanoissa ovat soittaneet muiden muassa Clifford Jarvis, Johnny Dyani, Rudy Smith, Gilbert Matthews, Paul Weeden, Heikki Virtanen, Jouko Laivuori, Mikko ja Sakari Löytty, Markku Ounaskari, Hannu Rantanen, Esko Rosnell, Tomi Parkkonen, Jari Heino, Ilpo Kallio, Spike Wells sekä Rob Dominis. Oman yhtyeensä lisäksi Syrenius on työskennellyt myös muun muassa Esa Helasvuon, Eero Raittisen, Paroni Paakkunaisen ja Nils Aslak Valkeapään kanssa.
Jukka Syrenius Bandin tuorein julkaisu on vuonna 2013 ilmestynyt albumi "Hard Labour." Sillä rumpuja soittaa Kepa Kettunen ja bassoa Ape Anttila. Syrenius on vuodesta 1981 tuottanut ja kustantanut kaikki levynsä itse omalle levymerkilleen Touch Records. Hän on säveltänyt myös elokuva- ja televisiomusiikkia ja toiminut opettajana muun muassa 1986–1990 Oulunkylän pop-jazz-opistossa, 1991–1992 Kankaanpään musiikkiopistossa ja vuonna 1993 Palmgren-opistossa.
Syrenius asuu nykyään Porissa ja konsertoi Elonkorjuun ja Jukka Syrenius Bandin kanssa.
Syreniukselle myönnettiin Suomen valtion taiteilijaeläke 2013.
Vetehiset
Vetehiset on helsinkiläinen mastersuintiseura. Seuran kurssitoiminta sekä lasten ja nuorten kilpauintitoiminta siirtyivät 1. tammikuuta 2011 toimintansa aloittaneeseen ORCA Helsinki -uimaseuraan.
Helsingin Uimareiden jäsenet perustivat Vetehiset vuonna 1938. Aiempi nimi oli Ylioppilasuimarit. Vetehiset-nimi otettiin käyttöön sodan jälkeen. Se oli 1950–1970 luvuilla johtavia suomalaisia uintiseuroja.
Vetehisten uimareina pitkän radan Suomen-mestaruuksia ovat voittaneet miehistä Karri Käyhkö vuosina 1954–1961, Kari Haavisto 1958–1961, Ilkka Suvanto 1960–1964, Hannu Vaahtoranta 1960–1963, Jarmo Häyrinen 1970, Ari Salonen 1972–1974, Antti Lehtonen 1974–1977, Kari Kallio 1974–1977, Jari Lind 1978 ja Panu Lonka 1991–1994 sekä naisista Marjatta Railio 1956–1957, Marju Tilly 1964–1969, Ulla Patrikka 1967–1968, Marjatta Hara 1967–1971, Eva Salmi 1968, Sirkka Salmi 1968, Tuija Kallio 1975–1977 ja Anu Koivisto 1994. Viestimestaruuksia Vetehisten miehet ovat voittaneet 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1972–1977, 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1956–1962, 1964, 1971–1972, 1974–1975 ja 1977 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1960, 1962, 1964 ja 1973–1975. Naisten mestaruus on päätynyt Vetehisille 4 × 100 metrin vapaauinnissa vuosina 1966–1969 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1967–1969.
Lyhyen radan Suomen-mestaruuksia Vetehisten uimareina ovat voittaneet miehistä Karri Käyhkö vuosina 1955–1962, Kari Haavisto 1958–1962, Hannu Vaahtoranta 1961–1965, Harry Malmberg 1964, Ari Salonen 1973–1975, Lasse Finér 1972–1975, Antti Lehtonen 1973–1979, Kari Kallio 1975–1978, Heikki Lehtonen 1976, Mikko Kavonius 1991 ja Panu Lonka 1991–94 sekä naisista Marjatta Railio 1956, Sirkka Vallasmaa 1957, Marju Tilly 1965–1969, Ulla Patrikka 1967–1968, Sirkka Salmi 1968, Marjatta Hara 1969–1971, Tuija Kallio 1976–1977 ja Anu Koivisto 1994. Vetehisten miehet voittivat mestaruuden 4 × 100 metrin vapaauinnissa 1973–1979, 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1978 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1963 ja 1973–79, naiset taasen 4 × 50 metrin uinnissa 1957 ja 1967, 4 × 100 metrin vapaauinnissa 1968–1969 sekä 4 × 100 metrin sekauinnissa 1968–1969.
Vetehisten uimahyppääjistä Suomen-mestareita ovat olleet Ilmari Niemeläinen 1943–1947, Tarja Härkönen 1967, Marja Rauta 1968–1969, Benita Doktar 1969, Merja Nyberg 1969–1970, Laura Kivelä 1970–1976, Anu Patrikka 1972–1975 ja Anne Niemi 1974–1976.
Ensimmäiset taitouinnin Suomen-mestarit vuodelta 1972, Ulla Turpeinen ja Tarja Hänninen, edustivat Vetehisiä.
Ferris
Ferris on vuosina 1969-1971 toiminut suomalainen rock-yhtye. Ferris perustettiin nimellä Ferris Wheel, mutta se vaihtoi nimeään huomatessaan ulkomailla olevan muita samannimisiä yhtyeitä. Yhtye muistetaan lähinnä Dave Lindholmin ensimmäisenä yhtyeenä.
Ferris julkaisi yhden albumin.
Josef Maleček
Josef Maleček (s. 18. kesäkuuta 1903, Praha - k. 1982) oli tšekkoslovakialainen jääkiekkoilija. Hän oli keskushyökkääjä ja maailman parhaita jääkiekkoilijoita 1920- ja 1930-luvun Euroopassa.
Hän aloitti pelaajauransa Sparta Prahassa. Maleček pelasi Sparta Prahassa vuosina 1920-1927. Hän meni pelaamaan Prahan LTC:een 24-vuotiaana. Prahan LTC oli tuolloin Euroopan paras seurajoukkue. Josef Maleček oli niin hyvä pelaaja, että hänet haluttiin Kanadaan. Maleček teki Tšekkoslovakian liigassa tuntemattoman määrän maaleja. Virallinen tieto on yhdeltä kaudelta 16 maalia 7 pelissä kaudelta 1937-1938. Malecek pelasi Prahan LTC:ssä vuoteen 1943 asti. Hän valmensi SK Bratislavaa vuosina 1943-1948.
Maleček teki 114 maalia Tšekkoslovakian maajoukkuessa 107 maaottelussa. Maleček edusti Tšekkoslovakiaa kuusissatoista maailmanmestaruus- ja Euroopan mestaruuskilpailussa (vuosina 1923-1931 ja 1933-1939) ja kolmissa olympialaisissa vuosina 1924, 1928, 1936. Pelaajana Maleček oli hyvä luistelija. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1948.
Val d’Aran
Val d'Aran on pieni Pyreneiden vuoriston ympäröimä laakso ja piirikunta ("comarca") Lleidan maakunnan ja Katalonian itsehallintoalueen luoteiskulmassa, Espanjassa. Laakson pinta-ala on 634 neliökilometriä.
Val d'Aranin rajanaapureita ovat Ranska pohjoisessa, Aragonian itsehallintoalue lännessä sekä Katalonian piirikunnat Alta Ribagorça etelässä ja Pallars Sobirà idässä. Piirikunnan pääkaupunki on 4 838 asukkaan Vielha e Mijaran. Koko laakson väkiluku on 8 832 (2004). Suurin joki on Garonne, joka laskee Gascognen läpi Atlanttiin. Sadan metrin päässä Garonnesta alkunsa saava Noguera Pallaresa virtaa toiseen suuntaan kohti Välimerta.
Ennen vuonna 1948 rakennetun tunnelin avaamista laakso oli talvisin ilman suoraa yhteyttä vuorten eteläpuolelle. Tasavaltalaississit (Espanjan toisen tasavallan tukijat Espanjan sisällissodassa) hallitsivat aluetta toisen maailmansodan päättymisestä tunnelin avaamiseen.
Val d'Aran on oksitaania, tai tarkemmin ottaen gasconia ja vielä tarkemmin ottaen araneesia. Nimi itsessään on pleonasmi sillä se tarkoittaa "Laakson laaksoa" ("val" on gasconia ja "aran" tulee baskin sanasta "haran"), ja se kuvastaa laakson ainutlaatuista maantiedettä. Katalaaniksi laakson nimi on "Vall d'Aran" ja espanjaksi "Valle de Arán".
Laakson asukkaat puhuvat gasconin murretta nimeltä aranés, joka on saanut vaikutteita aragoniasta ja katalaanista. Suurin osa arenésin puhujista puhuu sujuvasti myös espanjaa, katalaania ja ranskaa. Aranésia on opetettu alueen kouluissa säännöllisesti vuodesta 1984 lähtien, ja sillä on laaksossa virallisen kielen asema katalaanin ja espanjan ohella.
Val d'Aran on jaettu kuuteen hallinnolliseen alueeseen ("terçons"), jotka ovat peräisin 1400-luvulta:Laaksossa on yhteensä 33 kylää, jotka muodostavat yhdeksän kuntaa:Val d'Aran on kuulunut Lleidan hiippakuntaan 1700-luvulta lähtien.
Pääasialliset tulonsa laakson asukkaat saavat talvisin laskettelukeskuksista ja kesäisin matkailusta. Perinteisempiä elinkeinoja ovat metsäteollisuus, karjankasvatus ja mehiläistenhoito, mutta nämä ovat menettäneet asemaansa laskettelukeskusten avaamisen jälkeen.
Useat Val d'Aranin luonnonvaraisista eläinlajeista ovat vaarassa hävitä alueelta. Ohjelmat muun muassa ruskeakarhun ja kiirunan suojelemiseksi on aloitettu.
Kantatie 54
Kantatie 54 on Hollolasta Riihimäen kautta Tammelaan kulkeva kantatie, jonka pituus on 97 kilometriä. Tie muodostaa vaihtoehtoisen reitin Lahdesta Forssaan ja edelleen Turkuun. Kantatie 54 on kaksikaistainen lukuun ottamatta Riihimäellä olevaa lyhyttä nelikaistaista osuutta. Lisäksi Lopella tiessä on ohituskaistaosuudet.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 54 kulki Lopelta Tammelan ja Forssan kautta Jokioisten Vaulammille ja yhdisti tuolloiset valtatiet 3 ja 2.
Lopella Kormun kylän alueella noin 3 kilometriä kantatie 54:ää nykyisten Sipiläntien ja Tiilitehtaantien välillä kulkee entistä Riihimäen–Lopen rautatien ratapengertä, sekä Hausjärvellä osittain tuolloista valtatietä 4. Kormun seisake sijaitsi nykyisen kantatie 54:n pohjoispuolella, sekä nykyisen Kartanontien itäpuolella.
Valtateiden 2, 3 ja 10 uusien linjausten valmistuttua tie siirtyi Tammelan ja Riihimäen välille. Tämä osuus on rakennettu pääosin 1960-luvulla, osin jo 1950-luvulla. Riihimäen ja Hollolan välinen osuus on rakennettu 1970-luvulla, ja se on saanut nykyisen numeronsa valmistumisensa jälkeen 1970- ja 1980-lukujen taitteessa.
Jorma Airaksinen
Jorma Airaksinen (s. 6. lokakuuta 1942 Paltamo) on suomalainen taikuri.
Hän esiintyy vaimonsa Ainon kanssa. Esitykset sisältävät näyttäviä illuusioita kuten kyyhkys- ja villakoiratemppuja. Airaksiset ovat esiintyneet usein Linnanmäellä sekä Sirkus Finlandiassa. Airaksinen valittiin vuoden taikuriksi 2002. Hän on esiintynyt myös Pohjois-Koreassa Kim Il-Sungille.
Nykyään Airaksinen asuu Nilsiässä. Hän toimii yrittäjänä taiteilijatoiminimellä ja on vuodesta 2010 lähtien ollut Kukkuran jäsen. Airaksinen esiintyy edelleen ja myy mm. taikurivierailuja isoihin ja pienempiin tilaisuuksiin.
Bubble Bobble
Bubble Bobble on Taiton vuonna 1986 julkaisema kolikkopeli, joka on käännetty lukuisille tietokoneille ja videopelikonsoleille. Pelin päähenkilöt ovat kaksi lohikäärmettä, vihreä Bub ja sininen Bob. Pelaajien lohikäärmeet puhaltavat kuplia, joihin kiinni jääneet viholliset voidaan tuhota puhkaisemalla kupla. Peli on 1980-luvun tunnetuimpia tietokone- ja videopelejä.
Peli koostuu sadasta yhden ruudun kokoisesta jaksosta. Jaksoissa on tasoja, joilla pelihahmot voivat kulkea. Pelaajien hahmot voivat myös hypätä tasolta toiselle tai alhaalta päin tason läpi. Joissakin jaksoissa on ruudun pohjalla aukko, josta pudottuaan hahmo putoaa välittömästi ruudun ylälaidasta takaisin peliin. Pelaajien puhaltamien kuplien lisäksi ruudun lävitse virtaa muita kuplia, jotka sisältävät esimerkiksi vettä tai kirjaimia. Vesikuplan puhkaisu aiheuttaa virtauksen, joka vie eteen sattuneet vihollisia mukanaan, kuuden eri kirjaimen keräämisestä ("extend") pelaaja saa uuden elämän. Lisäksi ruudulle ilmestyy lukuisia bonus-esineitä, joiden kerääminen auttaa jakson ratkaisemisessa esimerkiksi nopeuttamalla lohikäärmeen liikkumista.
Kuplat puhkeavat, kun lohikäärme hyppää sen päälle tai jos kupla osuu lohikäärmeen selän piikkeihin tai jos kupla jää lohikäärmeen ja seinän väliin. Lohikäärmeet voivat myös hyppiä kuplien päällä. Jokaisessa kentässä kuplilla on oma määrätty ajautumisratansa, ja ne liikkuvat jollain tietyllä nopeudella. Ruudusta toiseen vaihtelee myös se aika, jonka verran viholliset ovat kuplien vankina ennen kuin ne vapautuvat vihaisina (jolloin ne ovat punaisia ja nopeampia). Jos ruudussa viettää liian pitkän ajan, viholliset ensin suuttuvat ("hurry up!") ja myöhemmin ruudulle ilmaantuu voittamaton vihollinen, valkoinen kalan pääkallo, joka hakeutuu pelaajaa kohti. Kolikkopelin kotilaitteille tehdyissä käännöksissä kuplien virtausnopeus ja vihollisten vankinapysymisaika eivät välttämättä vaihtele ollenkaan.
Pelin pääsuunnittelija on Fukio Mitsuji ja musiikki Zuntata-nimisen ryhmän ja Tadashi Kimijiman tekemä. Pelin aikana kuultava ylipirteä musiikki on jäänyt ihmisten päähän ja siitä on myöhemmin tehty lukuisia remiksauksia. Siitä liikkuu Internetissä myös oikeilla soittimilla esitettyjä versioita, kuten erään hampshirelaisen peruskoulun puhallinorkesterin tekemä nauhoitus.
Abeokuta
Abeokuta on kaupunki Nigeriassa. Se sijaitsee Ogun-joen rannikolla, Nigerian lounaisosissa. Kaupunki on Ogunin osavaltion pääkaupunki. Vuoden 2015 väkiluvuksi on arvioitu noin 575 000.
Pen Lee
Pen Lee & Co ja Pen Lee olivat Dave Lindholmin johtamia suomalaisia rockyhtyeitä, jotka olivat toiminnassa 1970-luvun puolivälin jälkeen. Rock’n’Roll Bandin hajottua Lindholm ja Alf ”Affe” Forsman perustivat Pen Lee & Co:n, johon mukaan pyydettiin Markku Lievonen ja Heikki ”Hessu” Hiekkala.
Pen Lee & Co julkaisi alkuvuodesta 1976 singlen ”Do I Have to Throw Stones” / ”Motorways” ja loppuvuodesta albumin "Closer to the Drum". Yhtye kuitenkin hajosi jo vuodenvaihteessa 1976–1977.
Alkuvuodesta 1977 Lindholm ja Forsman lyhensivät yhtyeen nimeksi Pen Lee ja basistiksi tuli Mauri ”Maukka” Siirala. Ensin julkaistiin single ”Romanian Train Jump Part I/ Part II” ja sitten tupla-LP "Catlook Gypsies", jonka ensimmäinen levy oli Dave Lindholmin akustista soolomateriaalia.
Kesällä 1978 silloisen ”superyhtyeen” Royalsin hajottua Forsman pyysi Albert Järvistä liittymään mukaan Pen Leehen. Kesäsinglellä ”Who Do You Believe In” / ”Klein Mozart” Järvinen ei vielä ollut mukana, mutta syksyllä 1978 julkaistulla singlellä ”You Can’t Be My Mama” / ”Ain’t Raining” Järvinen jo soittaa. Loppuvuodesta 1978 ilmestyi erinomaisena pidetty albumi "Nouveau".
Vuonna 1979 Pen Lee hajosi Albert Järvisen palatessa Hurriganesiin. Forsman siirtyi Tuomari Nurmion viidenteen kolonnaan ja Lindholm Sleepy Sleepersiin.
Amerikanhorsma
Amerikanhorsma eli rusoamerikanhorsma ("Epilobium adenocaulon", myös "E. watsonii") on alkuperältään pohjoisamerikkalainen horsmakasvi. Euroopassa se on vieraslaji ja on levinnyt nopeasti Pohjois- ja Keski-Euroopassa. Suomessa amerikanhorsma on luokiteltu haitalliseksi, sillä se kilpailee kasvupaikoista alkuperäiskasvillisuuden, muun muassa uhanalaisen tummahorsman, kanssa.
Monivuotinen amerikanhorsma kasvattaa 30–120 senttimetriä pitkän haarovan tai haarattoman varren. Varren alaosa on kalju ja yläosa nysty- ja kaarikarvainen. Varren tyvellä on paksulehtisiä ruusukkeita ja edellisen kesän kuivia ruusukelehtiä. Vastakkain olevat lehdet ovat kaljuja ja hyvin lyhytruotisia. Kukinto on vanhemmiten hyvin pitkä. Terälehtiä on neljä, teriö 3–7 mm leveä ja väriltään vaalean purppuranpunainen. Kukan verhiö ja sikiäin ovat kaari- ja nystykarvaisia, luotti on nuijamainen. Amerikanhorsma kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on yläviisto, 5–8 cm pitkä kota. Laji tuottaa runsaasti siemeniä, ja pienet siemenet kulkeutuvat tuulten mukana pitkiä matkoja, joten niiden leviäminen on varsin tehokasta.
Suomessa tavataan kahta amerikanhorsman rotua. Läntinen rotu on kookas, haaraton tai yläosasta haarova ja sen lehdet ovat kapeanpuikeita ja pitkäsuippuisia. Itäinen rotu on puolestaan matalahko ja tyveltä haarova, ja sen lehdet ovat puikeita ja lyhytsuippuisia.
Amerikanhorsma voi risteytyä useiden muiden horsmalajien kanssa. Vaikeasti tunnistettavia risteymiä on Suomesta on tavattu vaalea-amerikanhorsman ("E. ciliatum") ja lännenhorsman ("E. glandulosum") kanssa. Vaalea-amerikanhorsmaa ja lännenhorsmaa pidetään joskus amerikanhorsman alalajeina.
Alun perin amerikanhorsma on kotoisin Pohjois-Amerikasta, jossa sitä tavataan Yhdysvaltain eteläosista Kanadaan ja Alaskaan. Euroopassa lajia tavataan yleisesti Isossa-Britanniassa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Luoteis-Venäjällä. Satunnaisemmin lajia tavataan Keski-Euroopassa. Suomessa lajia kasvaa paikoin hyvin yleisenä aina Oulun korkeudelle saakka. Pohjoisimmat havainnot ovat Keski-Lapista. Läntistä rotua tavataan lähinnä Etelä-Suomessa, itäistä rotua koko levinneisyysalueella. Suomeen amerikanhorsma levisi 1920-luvun alussa ilmeisesti idästä.
Amerikanhorsma viihtyy monenlaisilla kasvupaikoilla. Lajia tavataan toisaalta kuivilla avoimilla paikoilla kuten 
pihoilla, ratavarsilla, joutomailla ja hakkuuaukioilla. Toisaalta sitä kasvaa myös kosteilla paikoilla kuten ojissa ja purojen, jokien ja järvien rannoilla.
Suohorsma
Suohorsma ("Epilobium palustre") on pieni, pohjoisella pallonpuoliskolla yleinen monivuotinen horsmakasvi.
Suohorsma kasvaa 10–70 cm korkeaksi. Varren tyvellä on rihmamaisia silmupäisiä pintarönsyjä. Varsi on haaraton tai harvaan pystyhaarainen, alaosastaan kalju ja ylempää kauttaaltaan karvainen. Lehdet ovat varressa vastakkain, kukinto-osassa kierteisesti. Lehdet ovat lähes ruodittomia, kapeanpuikeita ja suippotyvisiä. Lehden laita on tavallisesti ehyt, taakäänteinen ja kaarikarvainen, kuten myös lehden keskisuoni. Kukinto on harsu ja kauttaaltaan karvainen. Kukat ovat väriltään purppuranpunaiset, vaaleanpunaiset tai valkoiset. Teriö on 5–8 mm leveä, kukan luotti nuijamainen. Suohorsma kukkii Suomessa heinä-elokuussa. 4–8 cm pitkä siemenkota on tavallisesti peräänsä huomattavasti pidempi.
Muista horsmalajeista suohorsma muistuttaa eniten amerikanhorsmaa ("E. adenocaulon") ja harvinaista turjanhorsmaa ("E. laestadii"). Suohorsma on monimuotoinen laji ja se risteytyy helposti monen muun horsmalajin kanssa. Risteymiä tunnetaan muun muassa hetehorsman ("E. alsinifolium"), pohjanhorsman ("E. hornemannii") ja lännenhorsman ("E. glandulosum") kanssa.
Suohorsma on levinnyt laajalle alueelle Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Lajia tavataan koko Euroopassa eteläisimpiä osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu yhtenäisenä itäänpäin Keski-Aasiaan ja Länsi-Siperiaan saakka. Satunnaisempana lajia tavataan läpi koko Siperian Tyynenmeren rannikolle Japaniin ja Kiinaan asti. Suohorsmaa tavataan samoilla leveysasteilla myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta itärannikolle, jossa laji on runsaimmillaan. Lajia tavataan myös Grönlannissa. Suomessa suohorsma on yleinen laji koko maassa. Pohjois-Suomessa kasvaa yleisenä suohorsman pohjoinen muunnos, pohjansuohorsma (var. "lapponicum").
Suohorsmaa kasvaa kosteilla kasvupaikoilla, kuten ojissa, rannoilla, kosteilla niityillä, lähteiköissä. korvissa, nevoilla, letoilla, puronvarsilla, teiden varsilla ja joutomailla. Tuntureilla lajia esiintyy paljakan alaosiin saakka.
Bluesounds
Bluesounds oli suomalainen rock-yhtye, joka toimi 1979–1982. Sen esikoisalbumia "Black" pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana. Dave Lindholmin ja Ari Vaahteran johtama yhtye keikkaili myös ulkomailla. Vuonna 1982 se hajosi hiljalleen johtokaksikon erimielisyyksiin ja Lindholmin liittyessä uudelleen Sleepy Sleepers -yhtyeeseen.
AAA-protokolla
AAA-protokolla on menetelmä, jolla voidaan tunnistaa toinen osapuoli tietoverkossa. Lyhenne tulee sanoista Authentication (todentaminen tai autentikointi), Authorization (valtuutus) ja Accounting (tilastointi).
Autentikointipalvelun tarkoituksena on tunnistaa käyttäjä dataverkon käyttöoikeuden omaavaksi käyttäjäksi.
Käyttäjän tunnistus voi nojautua käyttäjätunnus-salasana-yhdistelmään, kertakäyttöiseen avaimeen, digitaaliseen sertifikaattiin tai puhelinnumeroon, jossa tiettyyn numeroon soitettaessa tunnistus tehdään sen perusteella, mistä puhelinnumerosta soitto on tullut.
Valtuutuspalvelun avulla käyttäjien saamia palveluja pystytään profiloimaan. Toisin sanoen käyttäjä valtuutetaan käyttämään (tai kielletään käyttämästä) verkon palveluita. Käyttäjän käyttöön saamat palvelut voivat perustua esimerkiksi tiettyyn kellonaikaan tai fyysiseen sijaintiin.
Tilastointipalvelun avulla pystytään keräämään käyttäjistä tilastotietoja, kuten esimerkiksi yhteysaikoja. Tilastoidut yhteysajat voivat toimia esimerkiksi laskutuksen perusteena. Tyypillisiä tilastoitavia asioita voivat olla esimerkiksi käyttäjätunnus, IP-osoite, käytetyt palvelut ja yhteyden muodostus- ja päättymisaika.Muita protokollia, joita käytetään yhdessä yllä mainittujen kanssa, ovat:
Seksuaalinen tasa-arvo
Seksuaalinen tasa-arvo tarkoittaa ihmisten tasa-arvoa seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta. Näin ollen homo- ja heteroseksuaalit sekä muiden seksuaalisuuksien edustajat olisivat toisiinsa nähden tasa-arvoisia. Esimerkiksi parisuhteiden rekisteröinti seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta kuuluu seksuaaliseen tasa-arvoon.
Homoseksuaalisuus poistui Suomessa rikoslaista 1971 ja tautiluokituksesta 1981. Vuodesta 1971 vuoteen 1999 rikoslaissa oli ns. kehotuskielto, joka kielsi julkisen kehottamisen samansukupuolisten väliseen haureuteen. Ketään ei kuitenkaan koskaan tuomittu lainkohdan perusteella.
Vuonna 1995 Suomen rikoslakia uudistettaessa kiellettyjen syrjinnän perusteiden listaan lisättiin seksuaalinen suuntautuminen. Syrjinnän vastainen lainsäädäntö kieltää ihmisryhmään kohdistuvan herjauksen ja solvauksen sekä kiihottamisen sitä vastaan (RL 11:8), syrjinnän yleisöä palvelevan liikkeen tai ammatin harjoittamisesta, virantoimituksessa tai muussa julkisessa toiminnassa tai julkisten tilaisuuksien ja kokousten järjestämisessä (RL 11:9) sekä työnhakijaan tai työntekijään kohdistuvan syrjinnän (RL 47:3). Euroopan unionin Amsterdamin sopimuksessa vuodelta 1997 on kielletty syrjintä seksuaalisen suuntautumisen perusteella ja sopimusta on tarkistettu vuonna 1999.
Käytännössä valtaväestölle on kuitenkin usein ominaista pitää yllä perinteistä käsitystä heteroseksuaalisuuden asemana ainoana luonnollisena seksuaalisuuden muotona, jolloin muihin suuntautumisiin kohdistuu kielteisyyttä. Erilaiset ennakkoluulot estävät lain hengen täydellistä toteutumista. Jossakin määrin tämä ilmenee myös hallinnossa, viranomaisten keskuudessa ja ammatillisessa toiminnassa terveydenhuollossa.
Tasa-arvoinen avioliittolaki astui Suomessa voimaan 1.3.2017
Maine (yhteiskunta)
Maine on yleisön yleinen mielipide ihmisestä, yhteisöstä tai yrityksestä. Maineeseen liittyy kohteestaan aina jonkinlainen arviointi, joka voi olla hyvä tai huono ja joka erottaa kohteen toisesta vastaavasta. Maineessa on siis kysymys hyvästä tai pahasta, kauniista tai rumasta, tai periaatteessa mistä tahansa muusta arvokkaana pidetystä.
Esimerkiksi yrityksen maine on sen sidosryhmien tekemä arviointi, joka perustuu mielikuviin ja kokemuksiin. Maine syntyy, kun yritys ja sen sidosryhmät kohtaavat erilaisissa vuorovaikutustilanteissa. Maine leviää yrityksestä kerrotuissa arvottavissa tarinoissa, jotka kiertävät sidosryhmissä ja joiden rakentumiseen vaikuttavat yhtäältä sidosryhmien omakohtaiset kokemukset yrityksen toiminnasta, tuotteista tai palveluista, ja toisaalta yrityksen eri tekijöihin kohdistuvat mielikuvat. Maine on siis jotain, mitä puhutaan ja kerrotaan ja sen ytimessä on se, mitä jostain sanotaan, mainitaan.
Maine käsitetään usein virheellisesti synonyymiksi imagolle ja brändille, vaikka sanoilla kylläkin on yhteneväisyyksiä.
EAPOL
EAPOL lyhenne tulee Extensible Authentication Protocol Over LAN
Se on paketointitekniikka, jolla IEEE 802.1X protokollan EAP viestit kuljetetaan. EAPOL määrittelee uuden Ethernetin tyyppikentän, sekä sitä seuraavat kentät, jotka ovat Ethernet Type, Protocol Version, Packet Type, Packet Body Length ja Packet Body. Näissä kentissä kuljetetaan EAP:n tarvitsemat parametrit ja niiden arvot. Packet type -kenttä määrittelee viestin tyypin. Mahdollisia viestityyppejä ovat EAP-packet, EAPOL-Start, EAPOL-Logoff, EAPOL-Key ja EAPOL-Encapsulated-ASF-Alert.
EAPOL-Start käynnistää tunnistautumisprosessin ja EAPOLLogoff lopettaa istunnon, jonka jälkeen portti lopettaa liikenteen välittämisen. EAPOLKey:n avulla pystytään välittämään käytettäviä salaus- ja allekirjoitusavaimia. Viimeksi mainitun viestityypin avulla pystytään tarkkailemaan epäonnistuneita autentikointiyrityksiä. Packet Body Length- kertoo hyötykuorman pituuden. Varsinainen hyötykuorma on Packet Body -kentässä.
Huippuimuri
Huippuimuri on rakennuksen katolla sijaitseva poistoilmapuhallin. Jos rakennuksen ilmanvaihto on rakennettu siten, että se toimii pääasiassa huippuimurin tai muun poistoilmapuhaltimen voimalla, kyseessä on "koneellinen poistoilmajärjestelmä". Tällöin alipaineen vuoksi tilalle tulee ulkoilmaa esimerkiksi ulkoilmaventtiilien tai rakennevuotojen kautta. Huippuimureita valmistavat mm. SK Tuote Oy (VILPE®), Koja Oy ja Fläkt Woods Oy. Ilmanvaihtojärjestelmien rakentamisesta antaa Ympäristöministeriö määräyksiä ja ohjeita Suomen rakentamismääräyskokoelman osassa "D2 Rakennusten sisäilmasto ja ilmanvaihto".
Huippuimuri oli varsin yleinen esimerkiksi asuintaloissa 1980-luvulla, jolloin se syrjäytti painovoimaisen ilmanvaihdon. Saneerauskohteessa huippuimurilla voidaan toteuttaa painovoimaisen ilmanvaihdon muutos koneelliseksi poistoksi kohtuullisin kustannuksin. 
Koneellinen poisto otti korvausilman useimmiten korvausilmaventtilin tai ikkunaventtiilin kautta. Ongelmaksi mudostui kuitenkin veto. 
Tuolloin vetoa ja energian kulutusta ehkäistiin käyttämällä kaksinopeusmoottoreita. Tietyn pakkasrajan (Etelä-Suomessa -12 °C) jälkeen ilmavirta pudotettiin puoleen. Myöhemmin keksittiin ryhtyä käyttämään poistoilmalämpöpumppua energiansäästöön. Aikaisemmin huippuimurin ilmamäärän säätö perustui useimmiten kuristukseen. Tämä aiheuttaa turhaa energian kulutusta ja lisäksi korkeampaa äänitasoa.
Nykyisin yleisesti huippuimurin yhteydessä käytetään säädintä, jolloin painetta ja ilmavirtaa ei tarvitse kuristaa. 
Tällöin äänitaso on alhainen myös säädettävyyden ansiosta, koska puhallinta ei tällöin tarvitse käyttää tarpeettoman suurella kierrosluvulla.
Suomessa puhallussuunta on ylöspäin, jottei esimerkiksi lumi pääse sulamaan katolla. Huippuimuri on rakenteeltaan yksinkertainen ja varmatoiminen.
Huomioitava on että kanavisto on päästävä nuohoamaan myös katolta käsin.
Neuvostoliiton lippu
Neuvostoliiton lippu oli Neuvostoliiton tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön joulukuussa 1922 ensimmäisessä Neuvostoliiton neuvostojen kokouksessa.
Lipun vasemmassa yläkulmassa sijaitsee keltainen, perinteinen kommunistien tunnus "sirppi ja vasara", joista sirppi kuvaa maatyöläisiä eli talonpoikia, ja vasara tehdastyöläisiä. Tämän symbolin päällä on ontto, punainen keltareunainen tähti, joka on puna-armeijan symboli. Lippu on kauttaaltaan punainen, joka merkitsee "vallankumouksellisuutta" ja "sosialismia".
Neuvostoliiton kaikilla 15 neuvostotasavallalla oli omat lippunsa, jotka pohjautuivat Neuvostoliiton valtionlippuun.
Neuvostoliiton lippu poistui käytöstä vuonna 1991, kun Neuvostoliitto hajosi. Kaikki Neuvostoliitosta itsenäistyneet valtiot ottivat käyttöön omat lippunsa, jotka eivät pohjaudu neuvostovallan aikaiseen lippuun (poikkeuksena Valko-Venäjän nykyinen lippu). Nykyisin Neuvostoliiton lippu tunnetaan erityisesti sosialismin ja kommunismin tunnuksena. Kiinan kansantasavallan lippu pohjautuu Neuvostoliiton lippuun.
The Run Runs
The Run Runs oli Dave Lindholmin johtama vuosina 1983-1985 toiminut suomalainen rock-yhtye. Se julkaisi yhden albumin: "The Official, The Original", joka tehtiin ennen kuin yhtyeellä oli ollut yhtään keikkaa. Sen jälkeen yhtye esiintyi kohtalaisen ahkerasti ja oli mm. Stevie Ray Vaughanin lämmittelijänä Tampereella. The Run Runs osallistui myös Tuuliajolla-kiertueelle.
Bakteeriplankton
Bakteeriplankton tarkoittaa vedessä eläviä bakteereita, jotka eivät ole kiinnittyneet mihinkään. Toisin sanoen planktonisesti elävä organismi kelluu vesiympäristössä. Organismit kelluvat vedessä kaasuvesikkelien avulla.
Planktonisesti elävien bakteereiden koko on pääasiassa 0,2–2,0 mikrometriä (µm), mutta joidenkin koko voi olla jopa 5 µm. Planktonisesti eläviä bakteereita on sekä merivedessä että makeissa vesissä. Bakteerisoluja on keskimäärin 10 solua millilitrassa merivettä, kun taas järvissä ja muissa makeissa vesistöissä soluja on noin kymmenkertainen määrä.
Bakteeriplankton voidaan jakaa yhteyttäviin syanobakteereihin ja toisenvaraisiin bakteereihin.
Suurempi eläinplankton saalistaa bakteeriplanktonia ravinnokseen. Bakteeriplantonin määrää ja koostumusta säätevät myös virukset eli bakteriofagit sekä ympäristön olosuhteet, kuten lämpötila, hapen määrä, happamuus ja ravinteiden saanti.
Eläinplankton
Eläinplankton on planktonin tyyppi. Eläinplanktonit ovat yksisoluisia protoktisteja tai pieniä monisoluisia eläimiä. Eläinplanktonit ovat kuluttajia ja syövät esimerkiksi kasviplanktonia.
Kasviplankton
Kasviplankton on yhteyttämiskykyinen planktoneliö. Kasviplanktonit ovat merkittäviä hiilinieluja, hapen vapauttajia ja jokaisen vesistön ravintoketjun alku. Kasviplanktoneihin kuuluu syanobakteereja ja leviä. Kasviplanktonille on tärkeää, että se pysyy lähellä veden pintaa, jossa veden läpi vielä kulkeutuu riittävästi aurinkoenergiaa.
Kaikki kasviplanktonit kuuluvat mikroleviin. Mikrolevien luokitus muuttuu ja samoin niihin kuuluvat kasviplanktonlajit vaihtelevat luokituksen mukaan.
Kasviplanktoneihin kuuluvat muuden muassa Bacillariophyceae – Piilevät, Chlorophyceae – Viherlevät, Chrysophyceae – Kultalevät, Cryptophyceae Nielulevät ja Cyanophyceae – Syanobakteerit eli sinilevät.
SF-Blues
SF Blues on suomalainen blues-yhtye. Sen rungon muodostavat suomalaiset pitkän linjan blues-, gospel- ja rock-muusikot Pepe Ahlqvist ja Heikki Silvennoinen. Vuonna 2012 SF Blues konsertoi alkuperäiskokoonpanossaan, johon kuuluu Ahlqvistin ja Silvennoisen lisäksi Dave Lindholm.
Vuosien 2007-2009 kokoonpanossa esiintyivät Ahlqvist, Silvennoinen, Eero Raittinen ja Jukka Gustavson. Yhtyeen komppiryhmänä olivat basisti Janne Rajala ja rumpali Jani Auvinen. Vuoden 2005 kokoonpanossa olivat Ahlqvist, Silvennoinen, Mikko Kuustonen, Jukka Tolonen ja Erja Lyytinen..
SF Bluesin alkuperäiskokoonpano julkaisi yhtyeen omaa nimeä kantavan albumin vuonna 2002 ja teki samana vuonna touko-syyskuun välisenä aikana kuutisenkymmentä keikkaa. Yhtyeen muut levyt ovat "Joutomailla" (2005) ja "Man - Be Careful!" (2009).
Affe Forsman
Alf Henrik ”Affe” Forsman (s. 5. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen rumpali. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Sielun Veljet, Rock’n’Roll Band, Pen Lee, Problems?, Krakatau, Kalevala ja Them Bird Things.
Ihmeidentekijät
Ihmeidentekijät on suomalainen draamasarja, jota esitti MTV3. Sarjan ensiesitys oli vuosina 1996–1998, jolloin sarjaa esitettiin maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin kello 19.30–20.00. Uusintana sarjaa esitettiin kesinä 1999 ja 2000 maanantaista perjantaihin samaan aikaan.
Ihmeidentekijät sijoittui fiktiiviseen Annan sairaalaan, jonka henkilökunnan työtä, elämää ja ihmissuhteita sarja kuvasi. Sairaalan ulkokuvat kuvattiin Alppilassa Diakonissalaitoksen pihalla ja sisäkuvat MTV3:n Filmihallilla.
Sarjalle tehtiin vuosina 2000–2002 jatko-osa "Parhaat vuodet", joka käsitteli sen päähenkilöiden siviilielämää.
MTV3 ja Pan Vision julkaisivat sarjan kuuden DVD:n sarjana vuonna 2011. Jokainen DVD-boksi sisältää kolme levyä. Sarjan ensimmäinen DVD-julkaisu on myynyt kultaa, eli yli 5 000 kappaletta.
Ihmeidentekijöiden luoja ja käsikirjoittaja Elina Halttunen oli aiemmin kirjoittanut samalle kanavalle ja tuottajalle suosittua draamasaippuaa Blondi tuli taloon 1994–1995. Myös monet edellisen sarjan keskeiset näyttelijät, kuten Matti Ranin, Esko Salminen, Anu Hälvä, Aino Seppo, Tarmo Ruubel ja Saara Ylitalo tulivat mukaan Ihmeidentekijöihin. Muita keskeisiä näyttelijöitä Ihmeidentekijöissä olivat muun muassa Hannele Lauri, Marjorita Huldén, Mari Vainio, Jussi Lampi ja Matti Olavi Ranin. Sarjan ohjaajina toimivat Jussi Tapola ja Reija Virolainen ja tuottajana Spede Pasanen.Ihmeidentekijät -sarja on julkaistu kuuden tripla-DVD:n sarjana vuonna 2011. Levyillä ei ole lisämateriaalia.
Huomenta Suomi
Huomenta Suomi on suomalainen MTV3-kanavan aamuajankohtaisohjelma. Ohjelman ensimmäinen lähetys esitettiin vuonna 1989 silloisella Kolmoskanavalla.
Ohjelman lähetysaika on arkiaamuisin kello 6.25–9.05, kesällä 7.55–10.00. Ohjelmassa on noin viisiminuuttinen uutiskatsaus puolen tunnin välein kello 6.30 alkaen. Uutiskatsausta seuraa säätiedotus. Urheilukatsaus "Tulosruutu" (vuosina 2013–2017 "MTV Sport Uutiset") esitetään kello 7.35 ja 8.35. Uutiskatsausten välissä on haastatteluja ja reportaaseja. Kello 8.40 on vuorossa osio nimeltä "Makuja", jossa valmistetaan ruokaa ja annetaan ruoanvalmistusohjeita. Noin kello 8.50 haastatellaan kulttuurihenkilöitä, kuten muusikoita ja kirjailijoita. 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa Huomenta Suomi -ohjelmaa esitettiin myös viikonloppuisin.
"Huomenta Suomen" ensilähetys alkoi 1. joulukuuta 1989 kello 6.28. Juontajaparina olivat toimittajat Arto Tuominen ja Leena Pakkanen. Ohjelman ensimmäisinä vieraina olivat silloinen Suomen pääministeri Harri Holkeri ja MTV:n ohjelmajohtaja, "Huomenta Suomi" -ohjelman ideoinut, Tauno Äijälä. Kyseinen lähetys on katsottavissa kokonaisuudessaan MTV:n suoratoistopalvelusta (linkki lähetykseen sivun alaosassa). "Huomenta Suomi" oli aloittaessaan pohjoismaiden ensimmäinen kaupallinen aamutelevisio-ohjelma.
Ruotsissa on samankaltaisia aamuohjelmia, esimerkiksi TV4:n "Nyhetsmorgon" ja SVT1:n "Gomorron Sverige". Yhdysvalloissa suoria aamutelevisiolähetyksiä on ollut 1950-luvulta alkaen, kuten "Today", joka aloitti vuonna 1952. Suomessa televisiomaksurahoitteinen Yle TV1 aloitti oman kilpailevan aamuohjelmansa "Aamu-TV:n" maaliskuussa 1997.
MTV:n YT-neuvottelujen seurauksesta "Huomenta Suomi" ulkoistettiin uutis- ja urheiluosuuksia lukuun ottamatta, ja koko ohjelman rakenne uudistettiin. Lauri Karhuvaaran ja Mari Sarolahden viimeinen lähetys esitettiin 13. joulukuuta 2013, jonka jälkeen ohjelma jäi tauolle. Uudistettu "Huomenta Suomi" palasi ruutuun 27. tammikuuta 2014. Ohjelmaa tuottaa nykyään Nouhau Productions.
Syksystä 2001 aina 2. kesäkuuta 2006 asti "Huomenta Suomen" jälkeen esitettiin makasiiniohjelmaa "Ihana aamu", jota juonsi toimittaja Tiina Klemettilä. Helmikuusta 2009 joulukuuhun 2016 "Huomenta Suomen" yhteydessä esitettiin "Studio55"-keskusteluohjelmaa.
Parhaat vuodet
Parhaat vuodet on suomalainen 42-osainen draamasarja, joka esitettiin MTV3:lla vuosina 2000 ja 2002. Sarja on jatkoa vuosina 1996–1998 esitetylle "Ihmeidentekijät"-sarjalle.Parhaat vuodet -sarja on julkaistu DVD:llä kahdessa osassa vuonna 2011. Ensimmäinen osa sisältää jaksot 1–18 kolmella DVD:llä, toinen jaksot 19–42 neljällä DVD:llä. Levyillä ei ole lisämateriaalia.
Jyrki Pellinen
Jyrki Olavi Pellinen (s. 16. toukokuuta 1940 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja kuvataiteilija. Hän on julkaissut yli 50 kaunokirjallista teosta. Hänen läpimurtoteoksensa oli 1964 ilmestynyt omaperäinen proosarunokokoelma "Kuuskajaskari".
Hän on saanut HYY:n taidepalkinnon vuonna 1965, valtion kirjallisuuspalkinnon 1966, 1974 ja 1984 sekä Eino Leinon palkinnon 1988. Pelliselle myönnettiin valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha 1984 ja valtion taiteilijaneläke 2002. Hän asuu Katajanokalla.
Pellisen taideteoksia on esillä Aineen (Tornio), Jyväskylän, Keravan ja Turun taidemuseoissa sekä Wihurin ja Saastamoisen säätiöiden kokoelmissa. Hän on pitänyt lukuisia yksityisnäyttelyitä Suomessa ja Ruotsissa.
Jyrki Pellinen on opiskellut venäjää, kirjallisuutta ja musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä pianon ja sellon soittoa Sibelius-Akatemiassa.
Operaatio Finlandia
Operaatio Finlandia on kirjailija Arto Paasilinnan esikoisromaani. Weilin+Göös julkaisi sen vuonna 1972. Toinen painos kirjasta julkaistiin vuonna 1997. Se sai niin Suomessa kuin Ruotsissakin jonkinasteista keskustelua aikaiseksi aiheensa vuoksi 1970-luvun alussa. Teos on tyyliltään humoristinen sodankuvaus, jossa on sekoituksia kansallisajattelusta ja suurpolitiikasta pohjoismaisessa mittakaavassa.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat vuoden 1977 Ruotsiin ja Suomeen, joiden välille puhkeaa sota mm. Ruotsin fasistisen hallituksen ja Ahvenanmaan itsenäistymispyrkimyksen johdosta. Ruotsin joukot nousevat maihin Turussa, Vaasassa ja Ahvenanmaalla, minkä aikana suomalaiset joukot aloittavat oman hyökkäyksensä Pohjois-Ruotsiin aloittaen Haaparannasta. Kirja on omistettu Ruotsin nykyiselle kuninkaalle Kaarle XVI Kustaalle.
Yleisradio toteutti "Operaatio Finlandiasta" 50-minuuttisen radiokuunnelmaversion vuonna 2012. Sen ohjasi ja dramatisoi Jussi Niilekselä ja tuotti Hilkka Salo. Näyttelijöinä olivat muun muassa Vesa Kietäväinen, Marko Keskitalo, Janne Kallioniemi, Auvo Vihro, Laura Jurkka ja Jope Ruonansuu.
Juba Tuomola
Jussi ”Juba” Tuomola (s. 8. marraskuuta 1965 Lahti) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänen tunnetuin sarjakuvansa on "Viivi ja Wagner". Muita hänen sarjakuviaan ovat olleet muun muassa "Les Tavattomat", "Pate Patonki", "Vauhti-Virtanen", "Menestyksen maku" ja Minerva.
Juba Tuomola sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 2000 ja hänet palkittiin 30 500 euron arvoisella Suomi-palkinnolla joulukuussa 2010.
Kinsky
Kinsky oli vuosina 1985-1987 toiminut Jussi Hakulisen johtama porilainen rock-yhtye, jonka Jussi Hakulinen perusti vuonna 1985 lähdettyään Yöstä. Yhtye hajosi vuonna 1987.
Tunturimittari
Tunturimittari ("Epirrita autumnata") on melko suurikokoinen ja tavallisesti vaalea, joskin toisinaan voimakkaan poikkijuovikas mittariperhonen.
Tunturimittari on harmaankirjava, keskikokoinen perhoslaji, jonka koko ja kuviointi vaihtelevat yksilökohtaisesti paljon. Siipiväli on 25–35 mm. Siipien pohjaväri on vaaleanharmaa ja mittareille tyypilliseen tapaan siiven poikki kulkee useita ohuita, aaltomaisia juovia. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat kaksinkertaiset ja niiden alue eroaa tavallisesti muun siiven värityksestä. Siiven tyvi ja kärkiosa saattavat myös olla muuta siipeä tummemmat. Etusiiven siipisuonet erottuvat tummempina siiven kärkiosassa ja aivan siiven kärjessä on tumma poikkijuova. Etusiiven keskellä erottuu usein tumma, Y-kirjaimen muotoinen kuvio, johon tuleva siipisuoni erottuu tummana siiven tyvestä saakka. Takasiivet ovat vaaleanharmaat, ulkoreunaa kohti tummenevat. Tuntosarvet ovat rihmamaiset.
Laji muistuttaa paljon muutamia muita loppusyksyn mittariperhosia, kuten hallamittaria ("Operophtera brumata").
Nimestään huolimatta Suomessa tunturimittaria tavataan koko maassa. Aikuiset perhoset lentävät Lapissa ruskan aikaan elokuun loppupuolella ja etelämpänä erityisesti syyskuussa, mutta joskus jopa lokakuun loppupuolelle asti.
Naaras munii syksyllä etenkin hieskoivuihin niin, että ne jäävät talveksi lumipeitteen yläpuolelle. Munat kuolevat vasta jos pakkasta on -36 °C tai enemmän. Keväällä talvehtineista munista kuoriutuvat pienet toukat käyvät heti koivun silmujen syöntiin. Koivun puutteessa toukat syövät lähes kaikkea vihreää. Tunturimittari on yksilömääräisesti runsain kaikista yöllä lentävistä perhosista. Lisäksi se lentää pilvisinä päivinäkin. Tavallisesti perhonen lepää valoisan ajan näkyvällä paikalla: seinällä, puun rungolla tai lehdellä suojaväriinsä luottaen, ja lähtee häirittynä herkästi lentoon. Yöllä laji suunnistautuu hyvin mielellään lamppujen valoille.
Lapissa tunturimittari aiheuttaa ajoittain mittavia vahinkoja koivuille. Erityisesti 1960-luvulla tunturimittarin toukat söivät Inarin Lapissa tunturikoivut lehdettömiksi 10 000 km²:n alueelta. Tämän seurauksena puuraja siirtyi alemmaksi ja 1000 km² jäi pysyvästi puuttomaksi. Massaesiintymiset mittavine tuhoineen toistuvat tietyllä syklillä ja välivuosina populaation koko romahtaa loisten, tautien ja koivun kemiallisten puolustusmekanismien ansiosta.
Toukat käyttävät ravinnokseen erityisesti koivuja ("Betula"), mutta kelpuuttavat tarvittaessa ravinnokseen monet muutkin kasvit.
Atte
Atte on suomalainen miehen etunimi.
Almanakkaan nimi Atte otettiin vuonna 1964. Nimipäivä on sama kuin Anteron, jonka lyhentymäksi se käsitettiin. Attea on käytetty myös Aadolfin, Atron, Aatoksen ja Agatonin kutsumanimenä. Suomessa on vuoden 2009 loppuun mennessä ollut 6 368 Attea.
Atte on myös Adolf Linderoosin kirjailijanimi.
Jukka Laaksonen (näyttelijä)
Jukka Laaksonen (s. 15. heinäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen imitaattori, koomikko ja juontaja. Hän on ollut Yle TV2:n Se on siinä -urheilutietokilpailun vakiojäsen (Jäsen J). Laaksonen on myös käsikirjoittanut ohjelmaa. "Löylynlyömät" kesällä 2007 oli toinen television sarjaohjelma, jossa hän on ollut mukana.
Imitaattorin uransa alkupuolella Laaksonen esiintyi yhdessä Klaus Thomassonin kanssa, jolloin työpari esitti hahmoja Enska ja Hanski. Klasu oli sketseissä suulas kohureportteri Hannu Karpo ja Jukka vähäpuheinen autokoulunopettaja Ensio Itkonen. Laaksonen toimi myös aikoinaan NHL-äänenä helsinkiläisellä paikallisradiokanavalla Radio Ykkönen (Radio Ettan).
Laaksonen kuului vuonna 1998 Nelosella esitetyn Huuliveikot-komediasarjan näyttelijäkaartiin yhdessä Juha Laitilan ja Joonas Myllyveräjän kanssa. Nämä kolme toimivat myös Suomen euroviisukarsinnan 1994 juontajina. Laaksonen on esiintynyt myös vuonna 1993 valmistuneessa elokuvassa "Uuno Turhapuron poika".
Klaus Korhonen
Klaus Kauko Korhonen (s. 1947 Rautio, nyk. Kalajoki) on tunnettu helluntailiikkeen vaikuttaja ja pastori. Hän toimi Helsingin Saalem-seurakunnan johtajana vuosina 1998−2012 ennen eläkkeelle jäämistään. Koulutukseltaan Korhonen on teologian maisteri.
Korhonen on toiminut vuodesta 1971 helluntailiikkeen työntekijänä saksankielisessä Euroopassa ja Suomessa. Hänet tunnetaan liikkeen vaikuttajana, raamatunopettajana ja konferenssitapahtumien puhujana Suomessa ja useissa Euroopan maissa. Vuosina 2005–2009 hän toimi vasta perustetun Suomen Helluntaikirkon hallituksen puheenjohtajana ja on mm. kirkon eettis-opillisen työryhmän jäsen.
Suomessa Korhonen on toiminut seurakunnanjohtajana Oulun helluntaiseurakunnassa (1984–1995), Kuopion helluntaiseurakunnassa (1995–1998) ja Helsingin Saalem-seurakunnassa (1998–2012), joka on Suomen suurin helluntaiseurakunta. Seurakuntatyön ohella Korhonen on toiminut vuodesta 1985 helluntaiherätyksen raamattuopiston ja Iso Kirja -opiston vierailevana tuntiopettajana. Hän on ollut yksi Suomen edustajista Euroopan helluntailaisten PEF-yhteisössä (Pentecostal European Fellowship).
Helluntailiikkeen ulkopuolella Korhonen tunnetaan yhteiskristillisten ja ekumeenisten pyrkimysten puolestapuhujana ja helluntailaisten opinkäsitysten määrittelijänä. Hän on ollut ryhmänsä puheenjohtaja ev.lut. kirkon ja helluntaiherätyksen välisessä neuvottelukunnassa. Korhonen on toiminut useiden vuosien ajan Suomen vapaakristillisen neuvoston (SVKN) hallituksessa ja Suomen ekumeenisen neuvoston (SEN) opillisessa jaostossa. Korhosen myönteinen suhde lestadiolaiseen sukutaustaansa on tullut usein esiin hänen kannanotoissaan.
Klaus Korhonen jäi kesällä 2012 eläkkeelle Helsingin Saalem-seurakunnan johtajan tehtävistä. Hänen seuraajanaan toimii Mika Yrjölä. Eläkkeelle jäätyään Korhonen on toiminut mentorina ja opettajana Itävallan helluntaikirkossa sekä tehnyt vaimonsa kanssa vapaehtoistyötä Romanian romanilasten koulutuksen kehittämiseksi.
Klaus Korhosella on vaimonsa Sadun kanssa neljä lasta ja kahdeksan lastenlasta.
Gabriel Rein
Gabriel Rein (20. joulukuuta 1800 Jääski – 24. kesäkuuta 1867 Helsinki) oli Rein-sukuun kuulunut professori, historiantutkija, kanslianeuvos ja Helsingin yliopiston rehtori.
Reinin vanhemmat olivat kappalainen Karl Rein ja Sofia Dorotea Lilius. Rein valmistui ylioppilaaksi Viipurin saksalaisesta koulusta ja valmistui maisteriksi Turussa 1823. Historian dosentiksi hänet nimitettiin 1825, konsistorin vakinaiseksi amanuenssiksi 1829 ja saksan kielen lehtoriksi 1832. Helsingin yliopiston historian professorina hän toimi 1834–1861 ja rehtorina yhteensä neljä kertaa vuosien 1848–1858 aikana. Rein joutui eroamaan rehtorinvirasta vuonna 1858 niin sanotun "Ditt och datt" -skandaalin seurauksena. Hän kuului myös Suomen ensimmäisiin tilastotieteilijöihin, joka toimi 1856 perustetun Suomen tilastollisen viraston vt. johtajana kuolemaansa saakka. 
Rein oli erityisesti keskiajan ja karjalaisten historian tutkija. Hän tutki myös katolisen kirkon asemaa Suomessa. Suomen historiaan vakiintunut aikakausijako on Reinin kehittämä. Tässä hänen mallissaan niin sanottuina taitevuosina olivat 1. ristiretki 1156, Pähkinäsaaren rauha 1323, kuningas Kustaa Vaasan valtaannousu 1521, kuningas Kaarle XI:n kuolema 1697 sekä Suomen autonomian ajan alku 1809. Reinin kuoleman jälkeen vuosina 1870–1871 ilmestynyt ja hänen luentokäsikirjoituksistaan koottu "Suomen historia" on ensimmäinen merkittävä tällainen teos.
Rein kuului Lauantaiseuraan ja oli perustamassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraa, jonka esimiehenä hän toimi 1841–1853 ja 1863–1867. Hän oli myös aatelissäädyn valtiopäiväedustaja vuosina 1863 ja 1867, tultuaan aateloiduksi 1856, jolloin hän sai myös kanslianeuvoksen arvon.
Reinin puoliso vuodesta 1829 oli Sedig Edla Ekbom (k. 1849), Vaasan hovioikeuden presidentin Selim Ekbomin sisar. Heidän poikansa oli filosofian professori, Helsingin yliopiston rehtori ja vt. sijaiskansleri Thiodolf Rein (1838–1919).