hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kvartäärikausi
Kvartäärikausi on nykyinen geologisen ajanlaskun kausi ja viimeinen kolmesta kenotsooisen maailmankauden kausista. Kvartäärikauden alku ja neogeenikauden loppu määritellään maapallon ilmaston muuttumisena pysyvästä hyvin hitaasta kylmenemisestä hyvin epävakaaseen kauteen, jolloin ilmaston lämpenemiset ja kylmenemiset vuorottelivat. Vuoden 2013 arvioiden mukaan kvartäärikausi alkoi noin 2,588 miljoonaa vuotta sitten ja se jaetaan yleensä kahteen kauteen, varhaisempaan pleistoseeniin ja myöhäisempään holoseeniin.
Kvartäärikauden alkaessa eliökunta oli jokseenkin nykyisenlainen, useita lajeja on tosin kuollut kauden aikana sukupuuttoon. Mantereet ovat sijainneet koko kauden ajan suurin piirtein nykyisillä paikoillaan.
Kvartäärikauden ajallinen määritelmä on muuttunut asiasta käydyn pitkän keskustelun jälkeen. Aiemmin sen katsottiin alkaneen 1,8 miljoonaa tai 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2009 geologinen yhteisö siirsi kvartäärin ja pleistoseenin alkukohdan 2,588 miljoonaan vuoteen, aikaan jolloin Maan ilmasto ratkaisevasti kylmeni Gela-vaiheen alussa.
Noin 870 000 vuotta sitten alkoivat 100 000 vuoden välein toistuvat suuret jääkaudet. Näiden uskotaan jatkuvan kymmeniä miljoonia vuosia. Toistaiseksi viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi, jonka päättymiseen luetaan pleistoseenin ja holoseenin raja. Muita perinteisesti tunnettuja kvartäärin jääkausia olivat (nuorimmasta vanhimpaan) Saale, Elster ja Günz. Veiksel-jääkauden aikana kasvanut mannerjäätikkö ja sen sulamisen aiheuttamat virrat muovasivat kivennäismaalajeja, jotka jäivät osittain holoseenin aikana muodostuneiden eloperäisten maalajien peittoon.
Kvartäärille tyypillinen piirre on ihmisen nopea evoluutio Afrikassa. Työkaluja valmistava "Homo habilis" eli Afrikassa 2,5–1,8 miljoonaa vuotta sitten plioseenin lopuilla. Tätä seurasivat kehittyneemmät "Homo ergaster" 1,9–1,4 miljoonaa vuotta sitten ja "Homo erectus" 1,5–0,5 miljoonaa vuotta sitten. "Homo erectus" kesytti tulen ehkä jo 1,5 miljoonaa vuotta sitten ja loi Acheulin alkeellisen kivityökalukulttuurin 1,2 miljoonaa vuotta sitten sekä levittäytyi Afrikan ulkopuolelle. Euroopanihminen, joka on luultavasti sama kuin heidelberginihminen, eli noin 780 000–250 000 vuotta sitten, osasi käyttää tulta ja oli luultavasti sekä nykyihmisen että neandertalinihmisen edeltäjä.
Nykyihmisen arvioidaan kehittyneen 200 000–100 000 vuotta sitten ja levinneen Eurooppaan noin 35 000 vuotta sitten.
Vappukukka
Vappukukka on pieni muovinen rintaneula, joita myydään keväisin vapun alla. Sen myynnistä saaduilla tuloilla tuetaan lastensuojelutyötä.
Vappukukka-perinteen aloitti Suomessa Maitopisara-yhdistys vuonna 1908. Vappukukka on Suomen vanhin edelleen myytävä hyväntekeväisyystuote.
Infected Mushroom
Infected Mushroom on israelilainen psytrancea tuottava duo, joka on kerännyt maailmanlaajuista suosiota 1990-luvun lopulta lähtien. Nykyisin yhtye on ottanut enemmän vaikutteita metallista ja trancesta.
Erez Eisen syntyi 8. syyskuuta vuonna 1980 ja hän sai varhaisen musiikillisen koulutuksen. Eisen ryhtyi soittamaan urkuja neljän vuoden ikäisenä ja aloitti piano-opinnot Haifan konservatoriossa 8-vuotiaana. 11 vuoden iässä hän aloitti kokeilut musiikin tekemiseksi tietokoneella. 18 vuoden iässä Erez oli ehtinyt olla yhteistoiminnassa jo usean huomattavan psytrance-artistin kanssa ja julkaista kolme albumia, sekä julkaista monta yksittäistä kappaletta eri psytrance-yhtyeiden nimissä.
Amit Duvdevani syntyi 7. marraskuuta vuonna 1974. Hän ryhtyi soittamaan pianoa seitsemän vuoden iässä ja jatkoi yhdeksän vuoden ajan, kunnes hän siirtyi heavy metalin ja punk rockin pariin. Amit soitti kosketinsoittimia ja kirjoitti suurimman osan paikallisen Enzyme-yhtyeen materiaalista. Armeijan jälkeen Amit vietti vuoden Intiassa, pääasiassa Goalla, josta palattuaan hän ryhtyi itse tekemään musiikkia.
Vuonna 1998 Eisen ja Duvdevani ryhtyivät tekemään musiikkia ja soittamaan yhdessä. Ensimmäiset julkaisunsa he tekivät nimillä Shidapu & Duvdev. Myöhemmin he perustivat Infected Mushroomin ja ryhtyivät työstämään ensimmäistä albumiaan. Nimi Infected Mushroom valittiin Amitin ihaileman, vuonna 1993 hajonneen, punk-yhtyeen mukaan.
Kitaristit Tom Cuttingham ja Erez Netz liittyivät yhtyeeseen vuonna 2004, mutta eivät lukeudu yhtyeen varsinaisiksi jäseniksi. Tom Cuttingham soittaa kitaraa Infected Mushroomin keikoilla Yhdysvalloissa ja Erez Netz soittaa kaikilla muilla esiintymisillä.
Cyrix 6x86
Cyrix 6x86 on Cyrixin suunnittelema kuudennen sukupolven 32-bittinen x86-yhteensopiva suoritin. Sitä valmistivat IBM ja SGS-Thomson ja se julkaistiin vuonna 1996.
6x86:n arkkitehtuuri on edistyneempi kuin Intel Pentiumin. Se sisältää jopa joitain Intel Pentium Pron ominaisuuksia. 6x86 ei pilko alkuperäisiä CISC-käskyjä RISC-tyylisiksi mikro-operaatioiksi kuten monet uudemmat suorittimet, mutta sen ominaisuuksiin kuuluu silti muun muassa käskyjen uudelleenjärjestely ja rekisterien uudelleennimeäminen. Siinä on 16 kilotavua L1-välimuistia ja se käy samaan suoritinkantaan kuin Pentium P54C. Koska suoritin oli kokonaislukulaskennassa nopeampi kuin samalla kellotaajuudella käyvä Intel Pentium, Cyrix nimesi suorittimet sen mukaan, kuinka nopeaa Pentiumia ne vastasivat.
6x86n liukulukuyksikkö oli kuitenkin huomattavasti heikompi kuin Pentiumin, koska se ei ollut liukuhihnoitettu; liukulukukäskyjen suorituksessa kului useampi kellojakso ja seuraava liukulukukäsky pystyi aloittamaan suorituksen vasta kuin edellinen oli täysin valmistunut.
6x86 ei ollut täysin yhteensopiva Pentiumin käskykannan kanssa, jonka takia suoritin tunnistuu 486:na. Myöhemmin Cyrix julkaisi uudemmalla valmistustekniikalla valmistetun viileämmän 6x86L-mallin sekä 6x86MX-mallin, joka sisälsi tuen MMX-käskyille ja nelinkertaisti välimuistin määrän 64 kilotavuun.
Unelma
Unelma ("Asparagus setaceus", syn. "Asparagus plumosus") on yleinen huonekasvi, joka on sukua ruokaparsalle ("Asparagus officinalis"). Unelmaa käytetään viherkasvina sekä leikkovihreänä kimpuissa. Kasvi muistuttaa jonkin verran saniaista hienoine sulkamaisine lehdistöineen, joka oikeasti koostuu suuresta määrästä ohuita lehtiruoteja.
Viileässä vietetyn lepoajan jälkeen unelma voi kukkia ja tuottaa punaisia, puolukan kokoisia marjoja.
AMD K5
AMD K5 on AMD:n valmistama Intel Pentium -luokan suoritin. Se esiteltiin vuonna 1995 AMD Am5x86:n seuraajana. K6 pohjautui jossain määrin AMDn 29k-sarjan risc-prosessoreihin siten, että yksinkertainen 29k-dekooderi oli vaihdettu dekooderiin, joka pilkkoi monimutkaisempia x86-käskyjä pienemmiksi risc-tyyliksi käskyiksi, ja itse laskentayksiköt olivat melkein identtiset 29k-sarjan suorittimien laskentayksiköihin.
Kaikissa K5-suorittimissa oli 4,3 miljoonaa transistoria. K5:ssä oli L1-välimuistia 8 kilotavua datalle ja 16 kilotavua käskyille. Sen käyttöjännite oli 3,52 volttia. Mikään K5 ei tukenut MMX-käskyjä.
K5:ttä oli olemassa kahdella eri ytimellä: SSA/5:llä ja 5k86:lla. SSA/5 oli ilmeisesti piirin aikainen versio, jossa joku suorituskykyyn oleellisesti vaikuttava ominaisuus ei vielä toiminut ja oli jouduttu kytkemään pois päältä. Molempia myytiin K5-nimellä. AMD nimesi suorittimet sen mukaan, kuinka nopeaa Pentiumia ne suurin piirtein vastasivat kokonaislukulaskennassa.
K5-suorittimien liukulukunopeus oli huonompi kuin Intel Pentiumilla, mutta parempi kuin Cyrix 6x86:lla. 5k86-ytimen kokonaislukusuorituskyky oli myös kilpailijoitaan parempi samalla kellotaajuudella, mutta K5-prosessori ei kyennyt saavuttamaan yhtä suuria kellotaajuuksia kuin kilpailijansa.AMD suunnitteli myös 133 megahertsin versiota, joka olisi saanut PR-arvon 200, mutta sitä ei ikinä valmistettu merkittäviä määriä. K5:n seuraaja oli AMD K6.
Intel 4040
Intel 4040 on Intelin valmistama suoritin. Se esiteltiin vuoden 1974 lopussa seuraajaksi Intel 4004:lle. 4040:aan on lisätty tuki keskeytyksille. Sen käskykantaa on laajennettu 60 käskyyn, ohjelmamuisti on laajennettu kahdeksaan kilotavuun ja rekisterejä on lisätty 24:ään.
Maracanã
Maracanã on jalkapallostadion Rio de Janeirossa Brasiliassa. Ellipsin muotoinen stadion rakennettiin vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja varten ja vihittiin käyttöön 26. kesäkuuta 1950. Stadionin virallinen nimi on "Estádio Jornalista Mário Filho" edesmenneen urheilujournalistin mukaan, mutta stadion tunnetaan yleisesti nimellä Maracanã, koska se sijaitsee Maracanãn kaupunginosassa Avenida Maracanã -nimisen kadun ja Rio Maracanã -nimisen joen varrella.
Maracanãn virallinen yleisöennätys on 183 341 maksanutta katsojaa, joka syntyi MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan 31. elokuuta 1969. Kuitenkin arvellaan, että vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailujen voittajan ratkaissutta ottelua Uruguay–Brasilia olisi ollut katsomassa lähes 200 000 ihmistä, koska maksamattomia katsojia oli niin paljon. 1990-luvulla stadionin seisomapaikat muunnettiin istumapaikoiksi, jolloin paikkaluku putosi noin 70 000 katsojaan. Jatkuvissa uudistustöissä katsojaluku on tarkoitus kohottaa 100 000 katsojaan.
Maracanãlla ovat pelanneet kotiotteluitaan muun muassa Botafogo, Vasco da Gama, Flamengo ja Fluminense. Nykyään joukkueet Fluminensea lukuun ottamatta pelaavat stadionilla kuitenkin vain tärkeimmät ottelunsa.
Yksi tunnetuimmista rockkonserteista Maracanãlla on KISS-yhtyeen konsertti 18. heinäkuuta 1983 yli 250 000 katsojalle. Yleisöennätystä ei ole koskaan laskettu stadionin viralliseksi, koska yleisöä oli kenttäkatsomossa lähes 140 000 ihmistä ja 90 000 katsomossa. Tarkkaa lukumäärää ei saatu koskaan selville.
Maracanã-stadion toimi yhtenä vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen pelipaikoista. Kaksi vuotta myöhemmin stadionilla pidettiin 2016 kesäolympialaisten avajaiset ja päättäjäiset, ja se toimi myös kisojen jalkapallon pääareenana.
""Vain kolme ihmistä on historian aikana saanut Maracanãn täysin hiljaiseksi: Frank Sinatra, Paavi Johannes Paavali II ja minä."" Alcides Ghiggia, vuoden 1950 jalkapallon MM-loppuottelun ratkaissut uruguaylaishyökkääjä.
Nanoputki
Nanoputki on putki, jonka ulko-, sisähalkaisija tai seinämän paksuus on maksimissaan muutama sata nanometriä. Nanoputken pituus voi valmistustavasta riippuen vaihdella muutamasta mikrometristä jopa useisiin metreihin.
Hiilinanoputki on hiiliatomeista muodostunut molekyyli, jonka pituus voi olla jopa millimetrin suuruusluokkaa. Nanoputki on kuin venytetty fullereeni. Hiilinanoputket johtavat sähköä, ja niistä voidaan rakentaa myös mekaanisia nanokoneita. Nanoputket tai -renkaat saadaan pyörimään niihin suunnatun laserin avulla ja soveltuvat siksi niin kutsuttuihin nanorobotteihin. Sisäkkäiset nanoputket pyörivät ilman sanottavaa kitkaa. Niitä voidaan mahdollisesti myös käyttää vedyn varastoimiseksi ympäristöystävällisissä vetyakuissa. Myös tietotekniikassa on löydetty käyttötarkoitus. Nanoputket soveltuvat hyvin valon johtamiseen optisissa prosessoreissa.
Hiilinanoputken keksi vuonna 1991 japanilaisprofessori Sumio Iijima.
Eläinkokeissa hiilinanoputkien on todettu vaikuttavan asbestikuitujen tapaan keuhkoihin, mikäli ne joutuvat sinne hengitysilman mukana. Kuluttajille ongelmia ei juurikaan ole odotettavissa, mutta runsaasti hiilinanoputkia käsittelevien tulisi suojautua.
Hiilinanoputkia voidaan valmistaa usealla eri menetelmällä. "Kaaripurkaus"-menetelmässä käytetään hiilielektrodeja, joiden läpi johdetaan 50–100 A tasavirtaa n. 20–30 V jännitteellä. Mikäli halutaan yksiseinäisiä nanoputkia on anodiin seostettava katalyytiksi sopivia metalleja kuten Fe, Co, Ni, Y, Mo, Gd. Prosessi suoritetaan inertissä matalapaineisessa kaasukehässä, jossa on 50–700 mbar paineessa argonin ja heliumin seosta. Hiilitankojen päät ovat millimetrin päässä toisistaan.
Kun järjestelmään kytketään sähkövirta syntyvä purkaus höyrystää toista hiilitangoista (anodi), jonka hiiliatomit lopulta muodostavat katodille ja reaktorin seinämiin tuotetta. Saanto riippuu plasmakaaren tasaisuudesta ja muodostuvan kappaleen lämpötilasta. Saatavien nanoputkien ominaisuuksia voidaan muuttaa monilla eri tavoilla modifioimalla prosessiparametrejä. Moniseinäisiä nanoputkia saadaan käyttämällä grafiitista valmistettuja seostamattomia elektrodeja. "Kaaripurkaus"-menetelmä synnyttää paljon erilaisia sivutuotteita kuten fullereeneja, amorfista hiiltä ja grafiitin nanohiukkasia, joiden seasta nanoputket on saatava talteen. Menetelmästä on olemassa monia eri variaatioita, joilla pyritään optimoimaan prosessia.
Lihasulan kartano
Lihasulan kartano on Kangasalla Vesijärven rannalla sijaitseva kartano. Tila mainitaan jo 1500-luvun veroluetteloissa.
Vihtori Peltonen-Lihasulan Säätiön hallintaan kartano tuli vuonna 1930. Aitolahden Sorilassa 1925 alkanut Pohjois-Hämeen tietopuolinen karjanhoitokoulu siirtyi vuonna 1954 Lihasulaan, jossa se toimi 15 vuotta. Sen jälkeen vuoteen 1992 tiloissa toimi Kangasalan Maatalouskurssikeskus, joka koulutti maatalouslomittajia. Vuosina 1983–1992 siellä toimi Kangasalan Maatalousoppilaitos. Sittemmin kartanon säätiön tilalla on keskitytty muun muassa suomenlampaiden jalostukseen.
Messier 22
Messier 22 on pallomainen tähtijoukko Jousimiehen tähdistössä. Kohde on luultavasti ensimmäinen koskaan löydetty pallomainen tähtijoukko. Kohteen havaitsi Abraham Ihle jo vuonna 1665. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa 5. kesäkuuta 1764.
Tähtijoukko on suhteellisen lähellä aurinkokuntaamme, sen arvioitu etäisyys on vain noin 10 400 valovuotta, ollen yksi meitä lähimmistä pallomaisista tähtijoukoista. Kohde on mahdollista nähdä paljain silmin, mutta ei kovin pohjoisessa. Kohde on kirkkaampi kuin esimerkiksi Herkuleen suuri pallomainen tähtijoukko. Kohteesta on havaittu 70 000 tähteä, joista vain 32 on muuttuvia tähtiä. Kirkkaimmat tähdet ovat magnitudiltaan noin +11.
Harvoissa pallomaisissa tähtijoukoissa on planetaarisia sumuja; tässä kohteessa sellainen on. Sumu on melko heikko, ja sen havaitsi infrapunaista aallonpituutta havainnoiva IRAS-satelliitti.
Kaivannon kanava
Kaivannon kanava sijaitsee Kangasalla Längelmäveden ja Roineen välissä Keisarinharjusta ja Vehoniemenharjusta muodostuvan harjujakson matalimmalla kohdalla. Aikaisemmin näiden järvien pinnat olivat harjujakson takia eri tasossa, mutta 1800-luvun alussa alettiin paikalle suunnitella rakennettavaksi kanavaa. Kanavan päätyöt olivat valmistuneet syksyllä ja huhtikuussa 1830 raotettiin kanavan portteja varovasti. Kun vedentuloa kasvatettiin, murtuivat kanavan rakenteet. Kanavan rakenteet tuhoutuivat ja kannas kanavan ympäriltä huuhtoutui veden mukana. Tämän seurauksena kanava oli muuttunut avoimeksi salmeksi ja Längelmäveden vedenpinta aleni noin kaksi metriä Roineen tasolle.
Kanavan yli on nykyään Lahteen vievän valtatie 12:n silta ja paikalla on kioski. Kanavalla järjestetään talvisin mm. avantouimareiden uintitapahtumia, "Kaivannon kanavan yliuinteja".
Keväisin taas pidetään perinteinen "kuoretapahtuma", jonka idea perustuu siihen, että kanavasta on pyydetty suurilla haaveilla (lipoilla) kutemaan nousevia kuoreita.
Tämän kalastusmuodon huippukausi on lyhyt ja se ajoittuu aikaan jäidenlähdön ja koivun lehteentulon välillä.
Kaivannon kanavan luoteispuolella sijaitsee vuonna 1963 avattu Kaivannon sairaala, joka on Pirkanmaan sairaanhoitopiirin B-mielisairaala.
Omskin alue
Omskin alue () on yksi Venäjän federaation jäsenalueista (federaatiosubjekti) Länsi-Siperian eteläosassa Irtyš-joen keskijuoksulla. Alueen pääkaupunki on Omsk, joka sijaitsee Irtyš- ja Om-jokien yhtymäkohdassa.
Omskin alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Tjumenin alueeseen, pohjoisessa lisäksi Hanti-Mansiaan, koillisessa Tomskin alueeseen, idässä Novosibirskin alueeseen ja etelässä Kazakstaniin.
Omskin alue sijaitsee Länsi-Siperian alangon eteläosassa. Merkittävimmät joet ovat Obiin laskeva Irtyš sekä sen sivujoet Išim, Om ja Tara. Alueen pohjoisosa on pääasiassa havumetsää, keskiosa lehtimetsää ja eteläosa peltoa.
Omskin alueella oli 2 079 220 asukasta (2002) ja väestötiheys on 14,9 as./km². Suurin etninen ryhmä vuonna 1999 olivat venäläiset, joita oli 80,3 % alueen väestöstä. Lisäksi väestöstä oli saksalaisia 6,3 %, ukrainalaisia 4,9 %, kazakkeja 3,5 %, tataareja 2,3 % ja muita 2,7 %.
Alueen suurin kaupunki on yli 1,1 miljoonan asukkaan Omsk (pääkaupunki), jossa asuu yli puolet alueen väestöstä. Muita suuria kaupunkeja ovat Isilkul, Tara ja Kalatšinsk.
Väestö jakautui vuoden 2002 väestönlaskun mukaan seuraavasti:
Hallinnollisesti alue on jaettu 32 piiriin ja 5 kaupunkiin. Aluehallinnon päämiehenä toimii kuvernööri ja edustuslaitoksena lakiasäätävä kokous.
Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Omskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 371,2 miljardin ruplan osuuden eli 0,99 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Asukasta kohden BKT oli 187,7 tuhatta ruplaa (noin 4 500) euroa, mikä on 72 % Venäjän keskiarvosta.
Tärkeimmät teollisuudenalat ovat öljynjalostus-, koneenrakennus-, kemian- ja elintarviketeollisuus. Teollisuus ja väestön enemmistö on keskittynyt pääkaupunkiin Omskiin. Maatalous tuottaa viljaa, auringonkukkia ja vihanneksia. Lisäksi harjoitetaan karjataloutta sekä turkiseläinten metsästystä ja tarhausta. Alueen halki kulkee Siperian rata, josta pääkaupungin kohdalta haarautuu rata Kazakstanin puolelle. Omskissa on myös tärkeä jokisatama ja kansainvälinen lentoasema.
Omskissa on yliopisto.
Extremadura
Extremadura on itsehallintoalue Espanjassa.
Extremaduran rajanaapureita ovat pohjoisessa Kastilia ja León, idässä Kastilia-La Mancha, etelässä Andalusia ja lännessä Portugali. Alueen pinta-ala on 41 634 km² ja väkiluku noin 1 miljoona (2017)
Extremadura koostuu kahdesta maakunnasta, Cáceresista ja Badajozista, jotka ovat pinta-alaltaan Espanjan kaksi suurinta maakuntaa. Tärkeitä kaupunkeja ovat pääkaupunki Mérida, Badajoz, Cáceres sekä Plasencia.
Extremaduran alueella sijaitsee monia luonnonsuojelualueita, kuten Monfragüen luonnonpuisto, joka on tunnettu runsaasta eläimistöstään.
Alueen pääkaupunki Mérida oli tärkeä kaupunki roomalaisaikoina, ja siellä on nähtävänä roomalaisia raunioita. Myöhemmin kaupunki oli kristityn maailman ja maurien muslimivallan rajaseutua.
Extremadurasta olivat kotoisin monet kuuluisat konkistadorit ja Amerikan uudisraivaajat kuten Hernán Cortés, Francisco Pizarro, Pedro de Alvarado ja Pedro de Valdivia. Amerikan mantereelta onkin löydettävissä useita viittauksia Extremaduraan paikannimien muodossa. Esimerkkinä näistä Mérida-nimiset kaupungit Meksikossa ja Venezuelassa, Medellín Kolumbiassa ja Albuquerque New Mexicossa, Yhdysvalloissa.
Extremadura koostuu kahdesta maakunnasta:Maakunnat jakaantuvat 388 kuntaan, joista 223 sijaitsee Cáceresissa ja 165 Badajozissa.
Egyptin mau
Egyptinmau on kissarotu, joka on saanut nimensä muinaisten egyptiläisten, nimellä "Mau" tai "Miw" kutsutun pyhän kissan mukaan.
Egyptiläisen maun arvellaan olevan Lähi-idän Kairon paikkeilla syntynyt alkuperäisrotu. Maun arvellaan olevan Egyptin pyhien kissojen jälkeläinen, ja se on ainoa luonnollisesti syntynyt täplikäs kotikissarotu. Useiden pyramidien seinämaalauksissa on kuvattuna täplikkäitä kissoja osallisena ankkojen metsästyksessä yhdessä ihmisten kanssa. Egyptinmaun juuret ulottuvat siis yli 3 500 vuoden taakse. Mau on arkeologisten löytöjen valossa maailman vanhin kesykissarotu. Mau tuli Roomaan 1950-luvulla ja Amerikkaan 1953. Vuonna 1978 CFA hyväksyi egyptinmaun ja 14 vuotta myöhemmin vuonna 1992 sen hyväksyi myös FIFé. Ensimmäinen mau tuli Suomeen 1993, ja vuonna 2013 yksilöitä on hieman päälle sata. Kasvatuksen seurauksena määrä on kasvussa. Suomessa ensimmäinen pentue syntyi vuonna 2006.
Nykyään virallisia egyptinmau-kissoja on Amerikassa, Euroopassa, Australiassa ja useilla muilla alueilla, joissa harrastetaan kissankasvatusta. Epävirallista, ei-puhdasrotuista mauntyyppistä kesykissaa esiintyy katukissoina ja lemmikkeinä yleisesti koko Itä-Afrikan pohjoisosassa, ja se on tuttu näky kulkukissana Kairon kaduilla.
Egyptinmau on ystävällinen ja leikkisä. Se on hyvin aktiivinen ja seurallinen kissa. Mau on älykäs, ja se voi opetella itsekseen temppuja, kuten oppia avaamaan suljettuja ovia ja noutamaan leluja. Useimmiten kissa kiintyy yhteen ihmiseen ylitse muiden, mutta "lahjuksin" se voi kiintyä myös muihin. Mau ääntelee paljon, mutta sen ääni on kaunis ja hiljainen.
Kissarodulla on kolme virallista värimuotoa:
Lisäksi vähäisessä määrin esiintyy mustaa ja sinistä väriä, mutta ne eivät ole näyttelykelpoisia. Siitokseen niitä voidaan käyttää harkiten, järjestöistä riippuen.
Maun turkki on keskipitkä, ja karvoissa on vähintään kaksi tasaista väriraitaa. Turkki on hieno ja silkkinen, mutta toisaalta tiheä ja kimmoisa.
Maun vartalo on keskipitkä, lihaksikas ja kaunislinjainen. Pää on pyöristyneen kiilan muotoinen ja nenä lyhyt. Kissan otsalla on skarabee-merkki eli "M"-kuvio. Silmät ovat karviaismarjanvihreät ja mantelin muotoiset, korvat ovat suuret tai keskikokoiset, melko teräväkärkiset ja aika kaukana toisistaan. Maulle on tyypillistä "huolestunut" ilme, joka johtuu silmien sijoittumisesta ja muodosta. Maun jalat ovat keskipitkät, sopusuhtaiset, ja niissä on pilkkuja sekä raitoja. Takajalat ovat pitemmät kuin etujalat. Häntä on keskipitkä, hieman kaventuva ja siinä on runsaasti raitoja.
Paleogeenikausi
Paleogeenikausi on geologinen ajanjakso 65,5–23,03 miljoonaa vuotta sitten. Kausi on kenotsooisen maailmankauden ensimmäinen kausi, ja sitä seurasi neogeenikausi. Paleogeeni jaetaan paleoseenin, eoseenin ja oligoseenin, jotka aikaisemmin on tulkittu tertiäärikauden epookeiksi. Paleogeenikausi alkaa liitukauden lopun joukkotuhosta. Kautta sanotaan myös alatertiääriksi.
Kautta luonnehtivat linnut ja nisäkkäät. Tällä kaudelle nisäkkäät kehittyivät ja niiden lajimäärä runsastui huomattavasti. Lintulajisto lisääntyi myös. Paleogeenikauden alussa paleoseenin lopussa oli hyvin lämmintä, lämpötila nousi huippuunsa. Kauden keskivaiheilla eoseenin lopuilla maahan törmäsi kaksi valtavaa asteroidia jotka tuhosivat suuren osan maan elämästä.
Neogeenikausi
Neogeenikausi on kenotsooisen maailmankauden keskimmäinen jakso 23,03–2,588 miljoonaa vuotta sitten. Sitä edelsi paleogeeni, ja sen jälkeen alkoi nykyinen kvartäärikausi. Neogeeni jaetaan plioseeni- ja mioseeniepookkeihin, jotka voidaan jakaa vielä pienempiin vaiheisiin.
Neogeenikaudella nisäkäslajisto kehittyi kohti nykyistä, apinat kehittyivät kohti ihmistä ja ilmasto viileni ja kuivui sekä ruohotasangot laajenivat maapallolla. Aavikot laajenivat ajoittain yhä suuremmiksi, kokien välillä kosteampia kausia. Hollannin seuduilla oli mioseenin alkupuolella yli 10 miljoonaa vuotta sitten lämmin, subtrooppinen ilmasto. Myöhemmin ilmasto alkoi viiletä ja muuttua epävakaaksi heilahdellen yhä nopeammin ja voimakkaammin. Vielä neogeenin loppupuolella plioseenikaudella oli Hollannissa kaksi muutaman sadan tuhannen vuoden jaksoa joiden ajan ilmasto oli parhaimmillaan melkein subtrooppinen. Neogeenikauden lopussa ja kvartaarikauden alkaessa tapahtui huomattava ilmaston jäähtyminen.
Neogeenikausi käsittää ylemmän tertiäärikauden kaksi jaksoa, mioseenin ja plioseenin. Neogeenin määritelmästä käytiin 2000-luvun alussa väittelyä geologien kesken. Välillä sen katsottiin sisältävän myös kvartäärikauden, so. pleistoseenin ja holoseenin. Nykyinen määritelmä vahvistettiin vuonna 2009.
Kautta on joskus sanottu myös nuoreksi tertiääriksi. Tälle kaudelle on tyypillistä kehitys kohti nykyistä eläinlajistoa, joka kuitenkin jakautuu lukuisiin vaiheisiin. Välivaiheista ehkä tunnetuin on Euroopan tunnetuin on Villafranca-eläimistö.
Tällä kaudella ilmaston viileneminen alkoi selvästi näkyä Euroopassa, trooppiset lajit vetäytyivät. Mannerliikunnoissa myöhäisplioseenilla Amerikat yhdistyivät Panaman kannaksella.
Messier 23
Messier 23 on Messierin luettelon 23. kohde. Se on avoin tähtijoukko jousimiehen tähdistössä. Kohteen löysin Charles Messier vuonna 1764.
Kohteen kuumimmat tähdet ovat spektriluokkaa B9, ja kirkkaimman tähden magnitudi on +9,21.
Giovanni Battista Pergolesi
Giovanni Battista Pergolesi (4. tammikuuta 1710 Jesi – 16. maaliskuuta 1736 Pozzuoli) oli italialainen säveltäjä, viulisti ja urkuri.
Aluksi hän opiskeli musiikkia Francesco Santinin johdolla. Vuonna 1725 Pergolesi muutti perheineen Napoliin. Täällä hän opiskeli muun muassa Gaetano Grecon johdolla. Myöhemmin Pergolesista tuli yksi arvostetuimmista opera buffan ("koominen ooppera") säveltäjistä. Vuonna 1733 sävelletty ooppera "La serva padrona" on nykyään Pergolesin tunnetuin teos. Oopperoiden lisäksi Pergolesi sävelsi muun muassa kirkkomusiikkia. Useita kirkko- sekä soitinmusiikkiteoksia on aiemmin luultu Pergolesin säveltämiksi, mutta tiedot ovat sittemmin osoittautuneet vääriksi.
Banaba
Banaba () on saari Tyynellä valtamerellä. Se sijaitsee Gilbertsaarten ja Naurun välissä ja on osa Kiribatin saarivaltiota. Banaba on Naurun ja Makatean ohella yksi Tyynenmeren merkittävimmistä fosfaattikivisaarista. Saari sijaitsee Naurusta noin 300 kilometriä itään.
Vanha banaban kieli on kuollut kieli. Sen on saarella syrjäyttänyt kiribati. Saarella sijaitsee Kiribatin korkein kohta, joka on 87 metriä merenpinnasta.
Banaballa oli vuonna 2001 noin kaksisataa asukasta. Toisen maailmansodan jälkeen useita banabalaisia siirrettiin Rabin saarelle, Fidžille, ja maailmanlaajuisesti banabalaisperäisiä ihmisiä on nykyisin noin 6 000. Kaikki Rabin neljä kylää nimettiin Banaban vanhojen kylien mukaan, jotka tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Banaba on fosfaatin merkittävä esiintymisalue, ja 90 % sen pinta-alasta louhittiin pois vuosina 1900–1979.
Sealand
Sealandin ruhtinaskunta () on vanhalla ilmatorjuntatykin jalustalla sijaitseva itseään itsenäiseksi väittävä mikrovaltio, jonka Paddy Roy Bates perusti vuonna 1967. Se sijaitsee Pohjanmerellä kymmenen kilometrin päässä Englannin rannikosta Suffolkin edustalla ja on pinta-alaltaan 550 neliömetriä.
Alun perin Roy Bates perusti Sealandin, jotta voisi käyttää sitä piraattiradionsa lähetysasemana.
Yksikään Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltio ei ole tunnustanut maata itsenäiseksi. Brittiläinen oikeus päätti vuonna 1968, ettei alue kuulu Britannian lainsäädännön piiriin. Tämä perustui siihen, ettei Sealand ollut Britannian aluevesillä. Vuonna 1987 Britannia laajensi laillisesti aluevesialuettaan siten, että se käsittää nyt myös Sealandin. Sealand kuitenkin laajensi sekin aluevesirajojaan hieman ennen Britanniaa, joten tämän ja erinäisten muiden syiden johdosta Sealand väittää edelleen, ettei se ole osa Britanniaa.
Vuonna 2000 HavenCo-niminen yritys perusti Sealandin torneihin riippumattoman tietovalkaman, jonka oli tarkoitus toimia tiedon varastointi- ja palvelujärjestelmänä, joka ei ollut minkään maan lainsäädännön alainen ja jota koski vain hyvin vähäisiä määräyksiä (muun muassa roskapostin lähetys, rikollinen tietojärjestelmiin murtautuminen ja lapsiporno olivat kiellettyjä). HavenCo ajautui kuitenkin kerran toisensa jälkeen teknisiin ongelmiin, ja vuoden 2001 syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen ”yleisten kansainvälisten käytäntöjen ja tapojen vastainen” materiaali kiellettiin.
23. kesäkuuta 2006 Sealandissa syttyi sähkövian johdosta tulipalo, jossa loukkaantui yksi ihminen. Marraskuussa 2006 ilmoitettiin, että tulipalon aiheuttamat vauriot on korjattu.
BitTorrent-sivusto The Pirate Bay yritti vuoden 2007 alussa ostaa Sealandin omaksi valtiokseen. Hintatarjoukseksi ilmoitettiin 750 miljoonaa euroa. Nykyiset omistajat kieltäytyivät tarjouksesta viitaten The Pirate Bayn toiminnan laittomuuteen. Myös kansainvälinen BetCRIS Sportsbook -rahapeliyritys on kiinnostunut Sealandin ostamisesta.
Sealand on saavuttanut kiinnostusta libertaristien piirissä mahdollisuutena luoda valtio ilman verotusta, viranomaisvaltaa ja muita heidän yksilönvapautensa rajoitteina pitämiään ilmiöitä.
Sealandilla on muun muassa oma rahayksikkö, postimerkit ja passit, joista maailmalla liikkuu moninkertainen määrä väärennöksiä aitoihin verrattuna.
Pennsylvania-kausi
Pennsylvania-kausi on kivihiilikauden ajanjakso noin 318-299 miljoonaa vuotta sitten. Kaudella syntyi valtavia hiilikerrostumia Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan maahan hautautuneista metsistä. 
Kautta nimitetään myös ylähiilikaudeksi. Kausi on saanut nimensä Pennsylvanian osavaltiosta, jonka alueella on runsaasti kivilajeja tältä aikakaudelta.
Kaudella oli jo sammakkoliskoja ("Cotylosauria"), jotka olivat matelijoiden edeltäjiä. Matelijat kehittyivät tällä kaudella. Hylonomus oli varhainen lisko, anapsidimatelija. Yhdysvaltain keskiosissa oli laajoja soita, joilla kasvoi saniaispuumetsiä. Etelässä vallitsi jääkausi. Meren pinta alkoi nousta peittäen suot alleen.
Kaudella lähes kaiken maa-alan aikoinaan käsittänyt jättimanner Pangea oli vahvasti muotoutumassa. Eteläinen Gondwanamaa oli törmännyt Euramerikkaan Afrikan ja Etelä-Amerikan pohjoisosien seuduilla. Ne sijaitsivat silloin päiväntasaajalla., Tämä törmäys katkaisi maapalloa lämmittäneen merivirran. Noin 306 miljoonaa vuotta sitten jäätikkö levisi Etelämantereella 50-60 leveysasteelle asti.
Valencia (itsehallintoalue)
Valencia () on itsehallintoalue Espanjassa. Se sijaitsee Välimeren Valencianlahden rannalla, ja sen rajanaapureita ovat Aragonia pohjoisessa, Katalonia koillisessa, Murcia lounaassa ja Kastilia-La Mancha lännessä.
Valencia koostuu Castellónin ("Castelló"), Valencian ("València") ja Alicanten ("Alacant") maakunnista. Tärkeitä kaupunkeja ovat Alicante, Castellón de la Plana ("Castelló de la Plana"), Elche ("Elx"), Torrevieja, Orihuela, Benidorm, Elda, Jijona ("Xixona"), Villarreal ("Vila-real"), Villena, Buñol ("Bunyol") ja pääkaupunki Valencia. Alueen läpi virtaa kolme suurta jokea: Turia ("Túria"), Júcar ("Xúquer") ja Segura.
Viralliset kielet ovat espanja ja katalaani, josta paikallisesti käytetään nimeä valencia.
Valencian itsehallintoalue koostuu kolmesta maakunnasta:Maakunnat jakaantuvat kaikkiaan 542 kuntaan, joista 141 sijaitsee Alicantessa, 135 Castellónissa ja 266 Valenciassa.
Valencian parlamentin puolueita ovat kansanpuolue (30 paikkaa), sosialistit (23), Compromís (19), Ciutadans (9), Podem (12) ja yhteinen ryhmä (6).
Sosialistipuolueen Ximo Puig valittiin itsehallintoalueen johtajaksi kesäkuussa 2015.
Nokia 6600
Nokia 6600 on suomalaisen Nokian valmistama Series 60 -älypuhelin, joka julkistettiin kesäkuussa 2003. Puhelimen käyttöjärjestelmä on Symbian OS 7.0s. Puhelin on suunnattu yrityskäyttöön, mitä tukevat mm. Microsoft Outlookiin synkronoitavissa oleva kalenteri sekä puhelimen sähköpostiominaisuudet.
Paroni Paakkunainen
Seppo Toivo Juhani "Paroni" Paakkunainen (s. 24. lokakuuta 1943 Tuusula) on suomalainen jazzmuusikko ja säveltäjä. Paakkunainen on toiminut saksofonistina muun muassa The Boys -yhtyeessä ja on sovittanut iskelmämusiikkia.
Paakkunainen opiskeli 1960-luvun alussa Sibelius-Akatemiassa. Vuonna 1968 hän voitti EBU:n jazzkilpailun osana Tuohi Quartet -yhtyettä (muut jäsenet Teppo Hauta-aho, Edward Vesala ja Heikki Sarmanto).
Paakkunaisen innoituksen lähteenä jazzmusiikissa ovat olleet suomalainen ja saamelainen kansanmusiikki. Hän on tehnyt yhteistyötä Nils-Aslak Valkeapään kanssa ja säveltänyt kuoroteoksia Kalevalan ja Kantelettaren pohjalta.
Vuonna 1970 Paakkunainen perusti Edward Vesalan kanssa Karelia-yhtyeen. Uusi Karelia syntyi vuonna 1979. Se nojasi suomalais-ugrilaiseen kansanperinteeseen.
Karelian ohella Paakkunainen on vaikuttanut myös seuraavissa kokoonpanoissa: The Islanders, Lauluyhtye Pallilla Kuiskaten, Soulset, Unisono ja Black flag of Utopia / Utopia. Hän on myös käyttänyt salanimiä Fred Friday, Armas Nukarainen ja J. Petrada
Suomen Jazzliitto myönsi Paakkunaiselle vuoden 1973 Yrjö-palkinnon
John Petrucci
John Peter Petrucci (s. 12. heinäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin kitaristi ja perustajajäsen.
Petruccin ensikosketus kitaraan tapahtui 8-vuotiaana, mutta innostus lopahti pian. 12-vuotiaana hänen ystävänsä Kevin Moore (josta tuli myöhemmin Dream Theaterin kosketinsoittaja) pyysi Petruccia mukaan bändiinsä ja tämä alkoi harjoitella ahkerasti. Petrucci on hyvin pitkälle itseoppinut kitaristi. Hän kehitti aluksi taitojaan matkimalla idoliensa (muun muassa Yngwie Malmsteen, Steve Howe, Steve Morse, Steve Vai, Al Di Meola, Alex Lifeson ja Allan Holdsworth) soittoa ja myöhemmin syvensi ymmärrystään koulutuksella yliopistossa.
Opiskellessaan Berkleen yliopistossa musiikkia ystävänsä John Myungin (basso) kanssa he tapasivat Mike Portnoyn (rummut). He perustivat yhtyeen nimeltä Majesty, josta tuli myöhemmin Dream Theater. Vuonna 1995 Petrucci teki "Rock Discipline" -nimisen opetusvideon, joka on sittemmin ilmestynyt myös DVD:nä. Hän on soittanut myös yhtyeessä Liquid Tension Experiment sekä useissa muissa projekteissa.
Vuonna 2001 Joe Satriani ja Steve Vai pyysivät Petruccia mukaan suositulle G3-kiertueelle, jonka seurauksena hän intoutui tekemään sooloalbumin. "Suspended Animation" ilmestyi 1. maaliskuuta 2005. Petrucci oli osa G3-kokoonpanoa myös vuosina 2005 ja 2006.
John Petrucci käyttää sekä 6- että 7-kielisiä kitaroita, joista julkaistut signature-mallit ovat olleet hyvin suosittuja fanien keskuudessa. Hänellä on tällä hetkellä yhteistyösopimus Ernie Ballin ja Music Manin kanssa.
Nuudeli
Nuudeli on nauhamainen pastavalmiste. Nuudeleita valmistetaan usein hapattamattomasta taikinasta, joka tehdään vehnästä tai riisistä, mutta myös mungopapuja ja muita vilja- ja palkokasveja käytetään. Nuudelit kypsennetään keittämällä vedessä tai lihaliemessä tai keiton seassa. Nuudelit kuuluvat etenkin aasialaiseen ruokakulttuuriin. Niitä on käytetty Kiinassa yli neljätuhatta vuotta.
Pikanuudelit ovat pienissä muovipakkauksissa myytäviä nuudeleita, joista voi valmistaa nopeasti aterian. Pikanuudeleiden mukana tulee yleensä maustetta tai öljyä tai molempia. Nuudeleiden energiasisällöstä noin 28–87 prosenttia on hiilihydraatteja. Pikanuudelit ovat edullisen hintansa ja nopean valmistuksensa vuoksi muun muassa opiskelijoiden suosiossa.
Atopia
Atopia tarkoittaa perinnöllistä taipumusta herkistyä tavallisille elinympäristössä oleville allergeeneille. Atooppisia sairauksia ovat atooppinen ihottuma, allerginen nuha ja allerginen silmätulehdus, ruoka-aineallergiat ja jotkin astmat. Atopiaa esiintyy erilaatuisina, ja monet suomalaiset sairastavat sen lievää muotoa.
Atooppinen ihottuma on eräs ekseeman muoto. Sitä voivat pahentaa vääränlaiset pesutottumukset tai karkeakuituiset vaatemateriaalit (villa, akryyli) tai altistuminen allergeeneille, liialliselle kuivuudelle tai hikoilulle. Sinänsä ne eivät kuitenkaan aiheuta atooppista ihottumaa vaan korkeintaan lisäävät oireita. Ihottuma alkaa usein vauvaiässä, jolloin sitä sanotaan "maitoruveksi".
Atopia on jossain määrin perinnöllinen sairaus. Oireita voi lievittää ulkoisesti säännöllisellä perus- ja kortisonivoiteiden käytöllä. Viime aikoina on atooppisen ihon hoitoon tullut myös limuusivoiteita, esimerkiksi Protopic ja Elidel. Pahimpia ihottumatapauksia voidaan hoitaa myös valohoidolla ja antibiooteilla. Sopivasti Suomen talveen ajoitettu lomamatka etelään voi myös helpottaa oireita huomattavasti.
Mustaherukan siemenöljyllä on todettu olevan ehkäisevä vaikutus pikkulasten atooppiseen ihottumaan. Kun äiti syö sitä raskausaikana, yksivuotiailla lapsille oli atooppisten allergioiden ja ihottumien määrä lähes kolmanneksen vähäisempi kuin verrokkiryhmällä, joka sai lumetuotteena oliiviöljyä.
Rasvat
Muut hoidot
Vaihtoehtoiset hoitomuodot (vaihtoehtolääketiede)
Eino Poutiainen
Eino Poutiainen (11. lokakuuta 1917 Leppävirta – 12. syyskuuta 1979 Joensuu) oli kiihtelysvaaralainen kansanedustaja ja pienviljelijä. Hän oli Suomen Maaseudun Puolueen (alun perin Suomen Pientalonpoikien Puolueen) kansanedustaja vuosina 1970–1972 sekä 1979 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Hän toimi myös SPP:n järjestösihteerinä 1959–1961, SPP:n/SMP:n puoluesihteerinä 1961–1970 ja sen pää-äänenkannattajan "Suomen Uutisten" päätoimittajana 1961–1968. Presidentin valitsijamiehenä Poutiainen oli vuoden 1968 presidentinvaalissa. Kotikunnassaan Kiihtelysvaarassa Poutiainen oli kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsen. Hänet muistetaan erityisesti pappamopolla tehdystä vaalityöstä. Sotilasarvoltaan Poutiainen oli reservin vääpeli.
Eino Poutiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Otto Poutiainen ja Hilja Kilpeläinen. Perheessä oli seitsemän lasta, joista Eino oli nuorin. Kansakoulun käytyään Eino Poutiainen työskenteli maatalous- ja metsätöissä sekä kaivosmiehenä ja suoritti kanta-aliupseerikoulun jatkosodan aikana. Vuonna 1944 Poutiainen solmi avioliiton Polvijärveltä kotoisin olleen Laina Rädyn kanssa. Heille syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta. Vuonna 1956 Poutiaiset vuokrasivat Kiihtelysvaaran Keskijärveltä pientilan, jonka he lunastivat omakseen pari vuotta myöhemmin. Samoihin aikoihin Eino Poutiainen päätti siirtyä politiikan pariin ja hän osallistui Suomen Pientalonpoikien Puolueen perustamiseen vuonna 1959.
Poutiainen ei koskaan ollut erityisen hyvissä väleissä puolueen puheenjohtajan Veikko Vennamon kanssa. Vuonna 1970 Poutiainen joutui jättämään puoluesihteerin tehtävät hänen ja Vennamon välille syntyneiden erimielisyyksien vuoksi ja vuoden 1972 puoluekokouksessa Vennamo esti hänen uudelleenvalintansa puoluesihteeriksi huolimatta siitä, että puolueen kenttä tuki Poutiaista. Puheessaan Vennamo hyökkäsi rajusti Poutiaista vastaan, koska hänen mielestään "puoluetoimiston asiat olisivat menneet sekaisin", mikäli Poutiainen olisi valittu. Vuoden 1972 vaaleissa Poutiainen putosi eduskunnasta, mutta palasi kansanedustajaksi vuoden 1979 vaaleissa. Hän kuoli kuitenkin uuden eduskuntakautensa kestettyä vain vajaat puoli vuotta. Poutiaisen kuolema merkitsi SMP:lle myös yhden eduskuntapaikan menetystä, kun hänen tilalleen kansanedustajaksi tuli vaaliliittokumppani Suomen Kristillisen Liiton ehdokas, rehtori Erkki Korhonen.
Vuonna 1972 toimittaja Hannu Karpo teki Eino Poutiaisesta televisio-ohjelman "Vaiennut viulu". Samana vuonna Poutiainen julkaisi muistelmateoksen "Melkoisen kovaa leikkiä".
Eino Poutiaisen muistolaatta paljastettiin Kiihtelysvaaran Keskijärven kylätalolla 23. heinäkuuta 2005. Sen on suunnitellut kuvanveistäjä Reetta Gröhn-Soininen.
Estadio Santiago Bernabéu
Estadio Santiago Bernabéu on Espanjan pääkaupungissa Madridissa sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii Real Madridin kotikenttänä. Stadion avattiin 14. joulukuuta 1947, ja sen alkuperäinen nimi oli Estadio Chamartín. Ensimmäinen ottelu oli avajaispäivänä pelattu Real Madrid vastaan Os Belenenses Portugalista, ja päättyi kotijoukkueen 3–1-voittoon. Nykyisekseen nimi vaihdettiin 14. joulukuuta 1955 Real Madridin pitkäaikaisimman ja menestyneimmän puheenjohtajan Santiago Bernabéun kunniaksi.
Stadionin nykykapasiteetti on 81 044 istumapaikkaa. Stadionilla on pelattu muun muassa Euroopan cupin loppuottelu vuosina 1957, 1969 ja 1980, Euroopan-mestaruuskilpailuiden loppuottelu vuonna 1964 ja maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelu vuonna 1982. Vuonna 2010 stadionilla pelattiin Mestarien liigan loppuottelu.
Estadio Santiago Bernabéulla pelattiin vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden puolivälierälohko B:n ottelut sekä loppuottelu.
Fanerotsooinen aioni
Fanerotsooinen aioni on geologinen ajanjakso, joka alkoi paleotsooisen maailmankauden ja kambrikauden alusta noin 570–540 miljoonaa vuotta sitten ja jatkuu edelleen.
Kaudelta löytyy runsaasti monisoluisten eliöiden fossiileja
ja elämän kehitystä eli evoluutiota voidaan yrittää hahmottaa. Kambrikaudella tapahtui monisoluisten eläinten räjähdysmäinen evoluutio. Eliöille kehittyivät kalkkikuoret. Syntyi muun muassa äyriäisiä ja nilviäisiä. Tällöin olivat olemassa lähes kaikki eläinkunnan 50 pääjaksoa. Maakasveja oli jo kambrikaudella, enemmän siluurikaudella. Ensimmäiset maakasvit lienevät olleen leviä tai jäkäliä. Tällöin ilmakehässä oli happea suunnilleen 15 % ja hiilidioksidia noin 1 % (noin 7000 ppm).
Samalla alkoi paleotsooinen maailmankausi, jolloin elämä oli alussa merissä, esimerkiksi sienieläimiä, meduusoja ja äyriäisiä. Ensimmäiset levinneemmät maakasvit olivat sammalen, kortteen ja lieon tapaisia. Maalle vaelsivat joskus siluurikaudella skorpionit ja ehkä hämähäkkieläimet. Selkäjänteiset syntyivät ordovikikaudella, selkärankaiset luukalat siluurikaudella. Selkärankaiset valloittivat maan devonikaudella, jolloin kalasammakko oli ensimmäinen sammakkoeläin. Kalat kehittyivät voimakkaasti siluuri- ja devonikaudella. Kivihiilikaudella kehittyivät matelijat sammakkoeläimistä. Matelijat kehittyivät triaskaudella huippuunsa hirmuliskoiksi, jotka hävisivät liitukauden lopulla.
Nisäkkäät jotka olivat joskus triaskaudella kehittyneet nisäkäsmaisista matelijoista, valtasivat nopeasti
dinosaurusten jättämät ekologiset lokerot. Tapahtui jälleen kerran sopeutumislevittäytyminen, adaptiivinen radiaatio.
Liitukauden lopulla olivat saaneet muotonsa myös nykyiset linnut. Nisäkkäät kehittyivät suunnilleen nykyiseen muotoonsa tertiäärikaudella. Kvartäärikausi merkitsi ihmisen kehittymistä ihmisapinoista ja apinaihmisistä. Nyt elämme jääkauden jälkeistä holoseenikautta.
Mannerliikuntojen aiheuttamat muutokset merivirroissa ovat määränneet fanerotsooisen kauden ilmaston. Mannerliikunnot ovat ajaneet Maan jääkausijaksoihin. Suurimman osan fanerotsooisen kauden historiasta maapallolla ei ole ollut suuria jäätiköitä. Maapallon keskilämpötila on vaihdellut 12 ja 22 °C:n välillä. Nykyisin Maa on painumassa kylmään tilaan vuosimiljoonien kuluessa, ja sen keskilämpötila on 15 °C.
Fanerotsooisella ajalla on sattunut yli 20 isompaa ja pienempää joukkosukupuuttoa, jotka ovat tuhonneet eläin- ja kasvilajistoa. Tunnetuimmat ovat liitukauden ja permikauden lopun joukkosukupuutot. Liitukauden lopun joukkosukupuutto johtui suuresta asteroiditörmäyksestä.
Fanerotsooinen aikakausi jaetaan näin
Kemiallinen evoluutio
Kemiallinen evoluutio voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Syanobakteerit
Sinibakteerit eli syanobakteerit ("Cyanobacteria") ovat yhteyttäviä esitumallisia. Niitä kutsutaan myös sinileviksi, vaikka ne eivät ole leviä. Sinibakteerit tunnetaan kesäisistä massaesiintymisistään ('sinileväkukinnat') lämpimissä ja ravinteikkaissa vesissä, joissa ne tuottavat myrkyllisiä aineita. Syanobakteerit voivat elää yksittäisinä bakteereina tai muodostaa jonomaisia ketjuja.
"Syano" nimessä viittaa väriin: kreikan kielen κυανός (kyanós) = sininen. Sinibakteerit eivät ole sinisiä eläessään, vaan ne muuttuvat sinisiksi vasta kuoltuaan. Sinibakteerien yhteyttäminen tapahtuu litteässä yhteyttämiskalvostossa. Muutamat lajit elävät alkueliöiden kanssa endosymbioosissa, eli kumpaakin osapuolta hyödyttävässä yhteiselossa alkueliön sisällä.
Soluseinältään sinibakteerit ovat gramnegatiivisia bakteereja, eli niiden soluseinässä on paljon rasva-aineita. Niillä ei ole siimoja, mutta ne pystyvät liikkumaan toistaiseksi tuntemattomalla keinolla.
Sinibakteerit ovat levien tapaan ekosysteemissä tuottajia, eivätkä hajottajia, kuten useat muut bakteerit. Ne kuuluvat harvoihin eliöihin, jotka kykenevät sitomaan typpeä ilmakehästä. Typen sidonta on tärkeää ekosysteemin typenkierrolle. Typen yhteyttäminen kuluttaa runsaasti energiaa ja sen sivutuotteena syntyy vetyä.
Sinibakteerit tuottavat ja vapauttavat happea yhteyttämisen sivutuotteena ja tämän on nähty muuntaneen maapallon varhaisen happiköyhän ilmakehän nykyisenkaltaiseksi paljon happea sisältäväksi. Tällä oli dramaattiset vaikutukset maapallon eliöstöön.
Sinilevähavaintojen määrään Itämeressä vaikuttavat mm. suolapulssit.
Sinileväkukinnoista yli puolet on myrkyllisiä. Sinibakteereissa on kahdenlaisia myrkkyjä, maksamyrkkyjä ja hermomyrkkyjä. Maksalle myrkylliset sinilevät ovat yleisempiä kuin hermostolle myrkylliset. Makeiden vesien maksamyrkyt (mikrokystiinit) ja murtoveden maksamyrkyt (nodulariinit) ovat rakenteeltaan aminohapoista muodostuneita rengasrakenteisia peptidejä aiheuttaen eläimille maksan turpoamisen ja sokin. Hermostoon vaikuttavat toksiinit (mm. anatoksiinit ja saksitoksiinit) ovat rakenteeltaan pienimolekyylisiä hiilivetyrenkaita sisältäviä alkaloideja tai organofosfaatteja aiheuttaen mm. lihasten halvaantumista.
Myrkkyihin kuolee satunnaisesti lehmiä ja koiria, mutta Suomessa ei ihmisille ole aiheutunut vakavia myrkytyksiä. Sinibakteereja sisältävässä vedessä uimisesta voi tulla ihottumaa, päänsärkyä ja kuumetta. Järvivedestä otetussa puhdistetussa juomavedessä ei sinibakteerimyrkkyjä ole merkittäviä määriä.
Esitumalliset
Esitumalliset, alkeistumaiset eli prokaryootit ovat tumattomia soluja. Ne jaetaan
bakteereihin ja arkeoneihin. Esitumalliset ovat yksisoluisia eliöitä, jotka voidaan havaita vain mikroskoopilla. Muodoltaan esitumalliset jaetaan pallomaisiin kokkeihin, sauvamaisin basilleihin, kierteisiin spirilleihin ja käyriin vibrioihin. Esitumallisten läpimitta on luokkaa 0,1-100 mikrometriä.
Niiltä puuttuvat mitoottisesti jakautuva kotelon ympäröimä tuma ja pitkälle kehittyneet soluelimet. Näin ollen ne ovat rakenteeltaan tumallisia soluja alkeellisempia. Esitumallisten ribosomit ovat suurelta osin toisenlaisia kuin tumallisten. Esitumalliset ovat monesti aitotumallisia pienempiä ja niistä löytyvätkin pienimmät elävät solut.
Tumallisten uskotaan kehittyneen esitumallisesta eliöstä, mutta ei ole selvää, miten ja milloin nykyiset kunnat ovat syntyneet.
On väitetty, että olisi olemassa nanobeja tai nanobakteereja, jotka ovat huomattavasti bakteerejakin pienempiä, viruksen kokoisia, mutta tätä ei ole kyetty todistamaan.
Raja aitotumaisten eli eukaryoottien ja esitumallisten välillä on ollut solubiologiassa pitkään merkittävin jako eri eliöryhmien välillä.
Esitumallisista käytetään monia nimiä: prokaryootit, prokariootit, alkeistumalliset, esitumaiset ja tumattomat. Esitumallisten olennaisin puute on kaksoiskelmun ympäröimän tuman puuttuminen, solun keskustassa on rengasmainen , jossa esimerkiksi arkeonien tapauksessa on eukaryooteille luonteenomaisia histoneita.
Esitumallisilla on genomina yksi rengasmainen kromosomi, minkä lisäksi geneettistä materiaalia saattaa olla plasmideissa. Esitumallisilla on solukalvon lisäksi yleensä jäykkä soluseinä, joka estää solun tilavuuden muuttumisen.
Esitumalliset on jaettu mm. Carl Woesen näkemyksen mukaan bakteereihin ja arkeoneihin muun muassa geenien rakenteen pohjalta.
Bakteereita sanotaan myös eubakteereiksi, arkeoneja arkeiksi.
Bakteerien ja arkeonien geenit ovat hyvin erilaisia. Bakteerit, arkeonit ja tumalliset solut ovat geeneiltään yhtä kaukana toisistaan.
Näin ollen Maan eliöt voidaan jakaa kolmeen suureen kuntaan, ns.
"domeeniin": eubakteereihin, arkkeihin ja eukaryootteihin.