hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bill Hicks
William Melvin "Bill" Hicks (16. joulukuuta 1961 Valdosta, Georgia, Yhdysvallat – 26. helmikuuta 1994 Little Rock, Arkansas) oli yhdysvaltalainen stand up -koomikko, jonka esitykset käsittelivät yleensä yhteiskunnallisia aiheita, kuten uskontoa, huumeita ja aborttia. Hän käsitteli kaikkia aiheitaan täysin ennakkoluulottomasti tuoden selvästi oman mielipiteensä asioihin. Hicks oli suosituimmillaan 1980-luvun lopusta kuolemaansa saakka. Hicks tunnettiin myös sisääntulostaan, jolloin hänellä oli yllään pitkä nahkatakki ja päässään stetsoni eli niin sanottu "cowboy look". Hän kuoli haimasyöpään vuonna 1994 ollessaan 32-vuotias. Hicks oli ketjutupakoitsija, joka poltti noin 50 savuketta päivässä.
Myöhemmin monet koomikot ja julkisuuden henkilöt, kuten Eddie Izzard, Russell Brand, Joe Rogan ja Denis Leary, ovat maininneet Hicksin suureksi vaikuttajakseen.
Monet yhtyeet, erityisesti Tool, ovat lainanneet osia Hicksin puhelevyiltä kappaleisiinsa.
ÄänitteetVideotLisäksi useita epävirallisia bootleg-nauhoitteita.
Dokumentit
Väinö Markkanen
Väinö Johannes Markkanen (s. 9. toukokuuta 1929 Paltamo) on suomalainen kilpa-ampuja ja olympiavoittaja vuodelta 1964.
Rajavartiolaitoksessa työskennellyt Markkanen sai ensimmäisen oman pistoolinsa vuonna 1951 ja ryhtyi jo tuolloin kunnolla harjoittelemaan ampumista. Vuonna 1958 hän voitti ensimmäiset Suomen-mestaruutensa, sotilaskiväärin täysottelussa ja pystyammunnassa. MM-kilpailuissa hän oli mukana ensimmäisen kerran Kairossa 1962, jossa hän sijoittui vapaapistoolin henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Vuonna 1963 Markkanen ampui vuoden alkupuolella kovia tuloksia ja voitti isopistoolilla Suomen-mestaruuden mutta jäi Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa isopistoolin pronssille eikä menestynyt Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Vuoden 1964 Markkanen aloitti hyvillä tuloksilla ampumalla muun muassa Lappeenrannassa piirinmestaruuskilpailuissa vapaapistoolilla tuloksen 561 mutta kauden edetessä tulokset heikkenivät kunnes Riihimäen Presidentin-kilpailuissa hän ampui Suomen-ennätykset, vapaapistoolilla 562 ja isopistoolilla 589. Tokion olympialaisissa lokakuussa 1964 Markkanen kilpaili vapaapistoolilla. Hän käytti kolmen tunnin kilpailuajasta kaksi tuntia ja 45 minuuttia useimpien muiden kilpailijoiden lopetettua suorituksensa jo aikaisemmin. Markkasen tulos oli 560, jolla hän voitti kultaa kolmen pisteen erolla Yhdysvaltain Frank Greeniin. Markkasen sarjakohtaiset tulokset olivat 90, 96, 96, 94, 93 ja 91. Hän ampui 28 kymppiä, 26 yhdeksikköä, neljä kahdeksikkoa sekä kaksi seiskaa. Seuraavana päivänä Pentti Linnosvuo toi suomalaisampujille kisojen toisen kultamitalin.
Markkanen osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin vielä vuosina 1966, 1970 ja 1974. Hän saavutti isopistoolin joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1974 ja sijoittui henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan isopistoolilla viidenneksi vuonna 1970. Plzenin EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti vapaapistoolin joukkuekilpailussa pronssia. Vuoden 1968 Méxicon olympialaisiin Markkasta ei valittu. Hän käytti Tokion olympialaisissa Suomen Ampujainliitolta lainassa ollutta asetta, joka varastettiin Seppo Saarenpäältä Phoenixin MM-kilpailuissa 1970.
Markkanen voitti Pohjoismaiden-mestaruuden isopistoolilla vuosina 1965 ja 1973 sekä vakiopistoolilla vuonna 1971. Hän voitti 21 Suomen-mestaruutta, muun muassa henkilökohtaisen mestaruuden isopistoolilla vuosina 1963, 1965, 1967 ja 1970, vapaapistoolilla vuonna 1965, pienoispistoolilla vuosina 1965–1966 ja 1973 sekä vakiopistoolilla vuosina 1970 ja 1972–1973. Hän edusti seuratasolla Kajaanin Ampujia, huippuvuosinaan Ylä-Vuoksen Ampujia ja Lohjan Ampujia.
Opetusministeriö myönsi Markkaselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2000.
Markkanen oli tehdastyöläisen poika Paltamosta, seitsenlapsisen perheen nuorin. Hän jäi orvoksi kuusivuotiaana. Hän työskenteli rajavartiolaitoksen palveluksessa, ensin Suomussalmella Kainuun rajavartiostossa, josta hän vuonna 1957 siirtyi Kaakkois-Suomen rajavartiostoon Immolaan. Vuonna 1974 hän siirtyi Kuusamoon, ja jäätyään vuonna 1976 eläkkeelle hän muutti perheineen Lohjalle.. Markkanen on tällä hetkellä (14.4.2018) vanhin suomalainen elossa oleva kesäolympiavoittaja.
Ominaisliike
Ominaisliike on tähden todellinen havaittu liike taivaankannella, johon ei ole otettu huomioon Maan pyörimisliikkeestä johtuvaa taivaan näennäistä kiertymistä, parallaksia, prekessiota, nutaatiota eikä valon aberraatiota. Tähden ominaisliike kertoo vain sen kulman muutosnopeuden havaitsijan suhteen, ei tähden todellista nopeutta avaruudessa, joka saadaan yhdistämällä ominaisliike säteisnopeuteen, joka puolestaan kertoo kohteen todellisen etääntymis- tai lähestymisnopeuden Aurinkokunnan suhteen.
Suurin tunnettu ominaisliike on Barnardin tähdellä: 10,3 kaarisekuntia vuodessa. Se on toiseksi lähin tähti Aurinkokunnan suhteen ja sijaitsee vain 6 valovuoden päässä. Useimmiten suuri ominaisliike kertookin tähden läheisyydestä. Ominaisliikkeen löysi Edmund Halley vuonna 1718 huomattuaan, että Siriuksen, Arcturuksen ja Aldebaranin sijainnit olivat muuttuneet yli puoli astetta Hipparkhoksen 1 850 vuotta aiemmin tekemistä merkinnöistä.
Jacob Rijf
Jacob Rijf (17. heinäkuuta 1753, Pietarsaari – 25. joulukuuta 1808, Tukholma) oli suomalainen kirkonrakentaja ja rakennusmestari.
Jacob Rijf syntyi kirkonrakentajasukuun ja lienee oppinut ammatin jo isältään kirkonrakentaja Thomas Rijfiltä. 1700-luvun lopulla itseoppineiden käsityöläismestarien oli yhä vaikeampaa saada merkittäviä kirkonrakennustöitä, niinpä Jacob Rijf hakeutui arkkitehtikoulutukseen Tukholmaan. Hän oli ensimmäinen suomalainen, joka opiskeli Tukholman Taideakatemian arkkitehtikoulussa. Hän opiskeli koulussa vuosina 1783–1784 tunnettujen ruotsalaisten arkkitehtien Carl Fredrik Adelcrantzin ja Olof Tempelmanin johdolla. Hän oli myös viimeinen kansanrakentaja, sillä 1800-luvulta alkaen mestarien oli rakennettava kirkot arkkitehdin piirustusten mukaan.
Opiskeluvuotensa jälkeen Rijf otti ensimmäiseksi tehtäväkseen Luodon kirkon. Hän sai poikkeusluvan sen tekemiseen puusta, jota hän sai käyttää myös muissa samantyyppisissä kirkoissa. Vuonna 1785 hänet otettiin Västerbottenin lääninrakennusmestariksi. Hän suunnitteli useita kirkkoja sekä Pohjanmaalle että Västerbotteniin. Rijfin suunnittelemista rakennuksista tärkein lienee Skellefteån maaseurakunnan kirkko. Sen on sanottu olevan "Ruotsin uusantiikin karakteristisin ja monumentaalisin kivikirkko".
Kungsholman kirkon uusimissuunnitelmat vuodelta 1808 jäivät Jacob Rijfin viimeiseksi työksi. Hän menehtyi Tukholmassa yhdessä isänsä kanssa kovaan kuumetautiin kesken tornin rakennustöiden.
Lantanoidi
Lantanoidit ovat alkuaineita, joiden järjestysluku on 57–71. Ne muodostavat yhdessä skandiumin ja yttriumin kanssa harvinaisten maametallien luokan. D-lohkoon kuuluvaa lutetiumia lukuun ottamatta kaikki lantanoidit kuuluvat f-lohkoon.
Kemiallisesti lantanoidit ovat samankaltaisia myös harvinaisiin maametalleihin kuuluvien skandiumin ja yttriumin kanssa, sekä aktinoidien kanssa. Lantanoidit ja aktinoidit merkitään usein jaksollisen järjestelmän alle omille riveilleen.
Lantanoideista käytetään myös nimitystä lantanidi, mutta International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC) suosittaa nimitystä lantanoidi, koska päätteellä "-idi" merkitään tavallisesti anioneja.
Kaarlo Kangasniemi
Kaarlo Olavi Kangasniemi (s. 4. helmikuuta 1941 Kullaa, Leineperi) on entinen suomalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Kangasniemi voitti Suomen ainoan kultamitalin Méxicon olympialaisissa vuonna 1968. Hän voitti 19. lokakuuta käydyssä kilpailussa 90 kilon sarjan yhteistuloksella 517,5 kiloa. Kangasniemi on Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen painonnoston olympiamitalisti. Olympiaedustaja hän oli myös Tokiossa 1964 sijoittuen seitsemänneksi ja Münchenissä 1972 sijoittuen kuudenneksi.
Kangasniemi on yksi neljästä suomalaisesta, jotka ovat saaneet sekä olympia-, MM- että EM-kultaa. Muut ovat Clas Thunberg, Pertti Ukkola ja Thomas Johanson. Hän teki 19 ME-tulosta, joista 17 yleisessä sarjassa. Kangasniemi on valittu painonnoston Hall of Fameen. Hän sai opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002. Vuoden urheilijaksi hänet valittiin 1968 ja 1969. Hän voitti Suosituin suomalainen -äänestyksen vuosina 1968 ja 1969.
Aktiiviuransa jälkeen Kangasniemi on auttanut taustalla useita urheilijoita ja toiminut muun muassa Porin Pallo-Tovereiden ja Porin Ässien kuntovalmentajana. Tätä nykyä hän valmentaa porilaista painonnostoseuraa, Puntti-Karhuja. Kangasniemi toimii myös painonnostolajien asiantuntijakommentaattorina Eurosport-televisiokanavalla.
Kangasniemi on urheilu-uransa jälkeen kertonut käyttäneensä anabolisia steroideja parantaakseen suorituksiaan. Vuoden 1968 olympialaisten aikaan anaboliset steroidit eivät olleet vielä kiellettyjä ja niiden käyttö oli melko yleistä. Osittain steroideista johtuen hänen terveytensä petti jo 1970-luvulla ja hän jäi sairauseläkkeelle.
Kangasniemelle myönnettiin vuonna 2015 puolikas urheilijaeläke (vuonna 2018 suuruudeltaan 662 €/kk).
Kangasniemen seurat olivat Porin Pyrintö, Mäntyluodon Kiri ja Porin Herkules. Koulutukseltaan hän on teollisuusasentaja.
Kaarlo Kangasniemen nuorempi veli oli painonnoston viisinkertainen ME-mies Kauko Kangasniemi.
David Brin
Glen David Brin (s. 6. lokakuuta 1950 Glendale, Kalifornia) on yhdysvaltalainen tiedemies ja tieteiskirjailija, joka tunnetaan erityisesti "Uplift"-sarjastaan. Brin on voittanut sekä Hugo- että Nebula-palkinnon.
Brin on julkaissut fiktion lisäksi ei-fiktiivisiä töitä kuten "The Transparent Society".
Brin on toiminut muun muassa NASA:n konsulttina. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Kalifornian yliopistosta vuonna 1981 pääaineenaan avaruustiede.
Pietarin saaret
Pietarin saaret sijaitsevat Nevan suistossa ja ovat olleet luonnontilaisina soisia ja rämeikköisiä. Nykyisen Pietarin rakennukset on rakennettu puupaalujen päälle, jotta rakennukset eivät vajoaisi. Ennen Pietarin kaupungin perustamista mainittavaa asutusta oli Hirvi- ja Koivusaaressa. Pietariin kuuluvat seuraavat saaret:
Luunmurtuma
Luunmurtumalla tarkoitetaan tilaa, jossa jokin ihmisen tai eläimen luisen tukirangan luuosista rikkoutuu. Tavallisesti kyseessä on tapaturmainen murtuma. Erilaisissa tapaturmissa on "tyyppimurtumia", jotka riippuvat energiasta ja mekanismista.
Tunnetaan myös patologinen murtuma, missä esimerkiksi osteoporoosin tai syövän takia luu murtuu tavallista helpommin.
Lapsilla luunmurtumat ovat hieman harvinaisempia, koska luusto ei ole vielä kehittynyt täysin ja on joustava. Vanhusten luunmurtumat ovat yleisiä ja huonosti paranevia.
"Greenstick"- eli "pajunvitsamurtuma" tarkoittaa murtumaa, jossa luufragmentit pysyvät paikoillaan eli eivät "dislokoidu". "Pirstaleinen" murtuma viittaa suureen energiaan ja on hankalasti hoidettavissa. "Avomurtuma" tarkoittaa, että luuta on näkyvissä ihon läpi puhjenneessa haavassa. "Kompressiomurtuma" voi esiintyä muun muassa selkärangan nikamassa.
Luunmurtumilla on taipumusta parantua itsekseen, mutta kipsaus oikeaan asentoon parantaa usein lopputulosta. Toisinaan tarvitaan leikkaushoitoa, levytyksiä ja naulauksia.
Tyypillinen esimerkki luunmurtumasta on "Collèsin murtuma". Se on ranteen murtuma, joka syntyy usein liukkaalla kelillä kaaduttaessa ojennetun yläraajan varaan. Värttinäluun "distaalinen" eli ulompi pää katkeaa ja siirtyy "dorsaali"- eli kädenselän suuntaan ja kohti kyynärpäätä. Kyynärluun distaalisin uloke murtuu samalla. Hoidettaessa tulee murtumakohdat puuduttaa, vetää irtopala paikalleen ja kipsata käsi sekä kontrolloida röntgenkuvin asennon korjaantuminen.
Suositeltu kipsausaika on keskimäärin viisi viikkoa.
Luu voi murtua pikkuhiljaa myös pitkäaikaisen rasituksen seurauksena. Tällaista murtumaa sanotaan rasitusmurtumaksi. Esimerkiksi armeijassa varusmiehet joutuvat koulutuksen vuoksi marssimaan hyvinkin paljon, jolloin jalkojen erilaiset rasitusmurtumat ovat hyvin yleisiä.
Georg Carl von Döbeln
Georg Carl von Döbeln (29. huhtikuuta 1758 Segerstad, Ruotsi – 16. helmikuuta 1820 Tukholma) oli ruotsalainen kenraali, joka taisteli muun muassa Suomen sodassa.
Döbeln palveli 1780-luvulla Ranskan armeijassa ja osallistui sotaan esimerkiksi Itä-Intiassa. Vuosina 1788–1790 käydyssä kotimaahansa palannut Döbeln haavoittui päähän ja joutui käyttämään loppuelämänsä mustaa sidettä otsallaan. Suomeen hän muutti vuonna 1807, kun hänet oli nimitetty Uudenmaan rykmentin varakomentajaksi.
Döbeln toimi Suomen sodassa 3. prikaatin komentajana ja saavutti voitot Kauhajoella ja Juuttaalla. Hän johti vuonna 1809 Ahvenanmaan puolustusta ja sai venäläiset luopumaan Tukholmaan tehtävästä hyökkäyksestä, mutta joutui itse kuitenkin pakenemaan Ruotsiin.
Hän pelasti Uumajan sopimuksella komentamansa pohjoisarmeijan miehistön ja muonavarojen jäännökset sekä sai Jämtlandiin hyökänneet norjalaiset suostumaan Blekåsenin sopimukseen. Rauhanteon jälkeen Länsipohjan ja Ångermanlandin ylipäällikkönä hän piti 8. lokakuuta 1809 Uumajan torilla kuuluisan jäähyväispuheensa suomalaisille sotilaille. Döbeln osallistui vuonna 1813 sotaan Napoleonia vastaan. Hänet tuomittiin sodassa osoittamastaan omavaltaisuudesta ammuttavaksi, mutta tuomio lievennettiin lopulta vuoden vankeudeksi. Vuodesta 1816 alkaen Döbeln toimi sotaoikeuden puheenjohtajana.
Döbelnin asema yhtenä Suomen sotaan osallistuneista harvoista taitavista sotapäälliköistä on tunnustettu Suomessa.1850-luvulla hänen haudalleen Tukholman Pyhän Johanneksen hautausmaalle pystytettiin marmoripatsas osin Suomesta kerätyillä varoilla.
Johan Adam Cronstedt
Kreivi Johan Adam Cronstedt (12. joulukuuta 1749 Tukholma, Ruotsi – 21. helmikuuta 1836 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti ja Itä-Götanmaan läänin maaherra, joka tunnetaan parhaiten palveluksestansa Suomen sodassa 1808–1809. Hän komensi sodassa Savon prikaatia everstinä, kunnostautuen Revonlahdella, Lapualla ja Alavudella, jossa haavoittui.
Maaliskuussa 1809 Kalmalahden taistelussa hän pyrki välttämään taistelukosketusta venäläisten kanssa saamansa vetäytymiskäskyn mukaisesti.
Cronstedt syntyi ruotsalaiseen aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat Ruotsin kamarikollegioiden presidentti Carl Johan Cronstedt ja Eva Margareta Lagerberg. Hän aloitti sotilasuran jo 14 vuoden iässä, tämä oli ajan tavan mukaista. Vuonna 1779 Cronstedt sai ylennyksen kuningattaren henkivartiorykmenttiin kapteeniksi. Rykmentti sijaitsi Viaporissa. Ensimmäisen kerran Cronstedt pääsi sotimaan vuosina 1788–1790. Sodan jälkeen hän nousi nopeasti armeijahierarkiassa ylöspäin, vuonna 1793 hänet ylennettiin everstiksi ja rykmenttinsä komentajaksi. Suomen sotaa edeltävänä vuotena Cronstedt sai siirron komentamaan Savon prikaatia Heinolan esikuntaan.
Suomen sodan alkaessa Savon prikaati oli lähellä jäädä venäläisten piirittämäksi, koska armeijan liikekannallepano tapahtui liian hitaasti. Ennen sotaa Gustaf Mauritz Armfelt oli ehtinyt arvostelemaan Cronstedtin siirtoa. Hänen mukaansa Cronstedt oli epäpätevä Savon prikaatin, koska hän ei tuntenut Itä-Suomen maastoa. Armfelt arvosteli myös Cronstedtin päätöksentekokykyä. Prikaati aloitti nopean perääntymisen kohti Leppävirta ja sieltä Kuopioon. Cronstedtin joukot perääntyivät Tutškovin komentamaa 5. divisioonaa turhankin nopeasti. Suomen armeijan pääjoukko oli uhassa tulla piiritetyksi Savon kautta. Ouluun Savon prikaati pääsi maaliskuussa käytyään melko vähäisiä taisteluita venäläisten kanssa.
Ensimmäisen tärkeän voiton Cronstedt sai Revonlahden taistelusta, jonka myötä hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Taistelu jäi myös hänen osaltaan ensimmäisen sotavuoden osalta viimeiseksi, missä hänellä oli varsinaista käskyvaltaa. Savon puolustamisesta huolehti vasta muodostettu 5. prikaati ja Cronstedtin joukot yhdistettiin pääarmeijaan. Alavuden taistelussa 17. elokuuta 1808 Cronstedt johti eturintamaa, mutta haavoittui taistelun tuoksinassa. Seuraavat kuukaudet hän vietti sairasvuoteella. Hän palasi sotimaan vasta vuoden 1809 maaliskuussa. Ruotsin kuninkaan Kustaa IV Aadolfin vallastasyöksemisen jälkeen uusi kuningas Kaarle XIII määräsi Cronstedtin komentamaan Länsipohjaan perääntyneitä joukkoja. Tässä hän ei menestynyt järin hyvin. Venäläisten kenraali Barclay de Tolly veti joukkonsa jäisen Merenkurkun yli Ruotsiin. Cronstedt sopi de Tollyn kanssa armeijansa perääntymisestä Uumajasta Härnösandiin. Tämän epäonnistumisen jälkeen hän matkusti Tukholmaan ja luovutti päällikkyytensä Georg Carl von Döbelnille.
Sodan jälkeen vuonna 1810 Cronstedt nimitettiin Itä-Göötanmaan läänin maaherraksi, jonka virkaa hän hoiti vuoteen 1817 asti. Sen jälkeen hän vetäytyi pois julkisesta elämästä. Hän kuoli vuonna 1836.
Rokote
Rokote on biologinen valmiste, jota käyttäen potilaalle annetaan rokotus. Sen tavoite on tarjota toimivan immuniteetin tiettyä sairautta tai tautia vastaan aktiivisella immunisoinnilla. Rokote yleensä sisältää taudinaiheuttajan tai vaikuttavan aineen, joka muistuttaa sairautta tai taudin aiheuttaneen mikro-organismin ja se on usein valmistettu heikennetystä tai mikrobin kuolleista osista, sen toksiinista tai sen yhdestä pinnallisesta proteiineista. Rokotteita valmistavat lääketeollisuuden yritykset. Rokotteet myydään tyypillisesti eri maiden julkisille tahoille, jotka toteuttavat rokotusohjelmia.Rokotteiden sisältämät aineet voidaan jakaa vaikuttaviin aineisiin ja apuaineisiin.
Jotta rokotetta voi käyttää, valtiot edellyttävät yleensä, että rokotteella on myyntilupa. Myyntiluvan myöntämiseksi rokotevalmistajan tulee esittää lääkevalvontaviranomaiselle tutkimustuloksia, joiden tarkoitus on osoittaa, että rokotteella on riittävä teho ja turvallisuus. Rokotteiden hyväksyntävaatimuksen noudattavat yleensä lääketutkimusten muotovaatimuksia.
Rokotteilla tehdään myös myyntiluvan myöntämisen jälkeisiä tutkimuksia. Nämä ovat tarpeen esimerkiksi passiivisessa haittaseurannassa esille tulleiden haittaepäilyjen todentamiseksi ja haittojen edelleen pienentämiseksi.
Myös rokotevalmistajat kantavat vastuunsa rokotusten turvallisuudesta ja tutkimuksesta. Tästä hyvänä esimerkkinä toimii esimerkiksi Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen GlaxoSmithKlineltä vuonna 2009 saama arviolta kuuden miljoonan euron rokotetutkimusrahoitus. Tutkimus koskee GlaxoSmithKlinen valmistamaa pneumokokkirokotetta ja yhteistutkimuksesta oli tehty esisopimus vuonna 2008.
Johan Reinhold von Törne
Johan Reinhold von Törne (1752–1810) oli ruotsalainen kapteeni, joka oli kotoisin Kirkkonummelta. Hän kunnostautui Porrassalmella sekä Suomen sodassa vuosina 1808–09. Hän toimi pataljoonan päällikkönä Lapuan, Alavuden sekä Oravaisten taisteluissa. Hän on yksi "Vänrikki Stoolin tarinoiden" sankareita.
Pertti Ukkola
Pertti Olavi Ukkola (s. 10. elokuuta 1950 Sodankylä) on suomalainen kilpauransa päättänyt kreikkalais-roomalaisen painitavan olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Hänet valittiin Vuoden urheilijaksi vuonna 1977.
14. lokakuuta 1977 alkaneissa Göteborgin MM-kisoissa Ukkola voitti 57 kg:n sarjassa 15. lokakuuta Neuvostoliiton Farhat Mustafinin 5–2. Seuraavana päivänä Ukkola varmisti mitalin voittamalla Romanian Ion Dulican. Ukkola voitti maailmanmestaruuden 17. lokakuuta 1977, kun hän voitti vielä Bulgarian Assen Milevin ja Jugoslavian Ivan Frgićin. Voiton myötä hän saavutti 15 kuukauden sisällä olympiavoiton sekä MM- ja EM-kultaa.
Ukkola on harrastanut runoutta lapsuudestaan saakka ja hänen runojaan on myös julkaistu. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut muun muassa painivalmentajana.
Gustaf Adolf Montgomery
Gustaf Adolf Montgomery (24. toukokuuta 1791 Kemi – 26. toukokuuta 1861 Tukholma) oli suomalainen eversti, joka osallistui vuosien 1808–1809 Suomen sotaan ja siirtyi sen jälkeen Ruotsiin, jossa saavutti mainetta sotahistorioitsijana. Hän jäi pois armeijasta 1821 ja ryhtyi poliittiseksi kirjoittajaksi. Ruotsin säätyvaltiopäivien aatelissäädyssä hän kannatti liberaaleja uudistuksia. Montgomeryn pääteos oli 1842 ilmestynyt kaksiosainen Suomen sotaa käsitellyt tutkimus "Historia öfver kriget emellan Sverige och Ryssland 1808 och 1809". Siinä hän esitti sittemmin Suomessa suosituksi tulleen ja muun muassa J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoihin" välittyneen käsityksen, jonka mukaan suomalaiset olivat taistelleet moitteettomasti ja Ruotsin häviön syy oli ylimmässä sodanjohdossa. Tämän vuoksi hän oli Suomessa hyvin arvostettu. Montgomery oli myös 1841–1842 Jämtlandin läänin ja 1842–1856 Västerbottenin läänin maaherra. Hän kuului Montgomery-aatelissukuun ja oli Suomen prokuraattori Robert Montgomeryn setä.
Mätäjoki
Mätäjoki, Vantaan puolella Mätäoja () on kaupunkipuro, joka sijaitsee Helsingin ja Vantaan kaupunkien alueella ja laskee Isoon Huopalahteen. Sen valuma-alue on 24,4 km², ja sen alueella asuu noin 72 000 ihmistä. Geologiselta historialtaan se on Vantaanjoen entinen uoma.
Mätäjoki on entinen Vantaanjoen lasku-uoma ja se saa alkunsa Kaivokselan alueella soistuneesta jokiuomasta. Suuren valuma-alueen vuoksi Mätäjoki reagoi herkästi sateisiin, ja rankkasateet saavat sen helposti tulvimaan yli äyräidensä. Mätäjoen suurimpia sivuojia ovat Pajamäenoja, Lassilanoja, Konalanoja, Malminkartanonoja ja Hakuninmaanoja.
Vantaanjoki virtasi ennen mereen nykyistä Mätäjoen uomaa pitkin. Maankohoaminen ja kallionselänteen paljastuminen hiekkamaan alta sai aikaan sen, että joki alkoi kiertää selänteen sen itäpuolelta. Lopulta Vantaanjoki yhtyi Keravanjokeen Helsingin pitäjän kirkonkylän kohdalla.
Haaga–Vantaa-aluerakentamishankkeiden yhteydessä Mätäjoen laakson yli rakennettiin Piijoen ratasilta silloiselle Martinlaakson radalle. Mätäjoen nimi ei sopinut moderniin kaupunkiympäristöön, minkä vuoksi päätettiin käyttää joesta nimeä "Piijoki". Vakiintuneen nimen vaihtaminen ei kuitenkaan onnistunut, ja Mätäjoki jäi edelleen joen nimeksi. Piijoen ratasillan kokonaispituus on 552,8 metriä. Siltaan päädyttiin, koska kulkua Mätäjoen laaksoalueen läpi ei haluttu rajoittaa penkereellä.
Myös Helsinki–Turku-rata ylittää Mätäjoen Pitäjänmäellä.
Mätäjokea on kunnostettu Kannelmäen kohdalla, ja sen varrella on pidetty muun muassa ympäristötaidenäyttelyitä ja "Mätäjoki-festareita". Muilta osin Mätäjoki on pensaikkoinen, minkä ansiosta sen varrella elää muun muassa paljon satakieliä. Myös vesilintuja, muun muassa tukkasotkia, telkkiä ja haapanoita, on runsaasti. Mätäjoessa asuu myös paljon vesimyyriä. Mätäjoen puustoa luonnehtivat suoraan vedestä nousevat tervalepät ja pajut. Rannoilla kasvaa tuomea ja kuusta. Kosteilla tulvatasangoilla kasvaa joissain paikoissa myös luonnonvaraisia saarnia.
Mätäjoki ja sen varsi muodostavat kaupungin keskelle ekokäytävän eläimille ja kasveille. Paikalliset asukkaat arvostavat varsinkin purovarren linnustoa.
Mätäjoen nimi esiintyy 1690 Skallbuus åå, Såungs beck, 1699 Swartbeck minne, 1737 Lerbäcken, Swart bäkz Råå (rajamerkki), 1837 Ruttin ån, 1933 Mätäjoki, Rutiån, 1950 Kaarelan joki, Kaarelanjoki eli Mätäjoki, Rutinån, 1961 Mätäjoki, 1970 Mätäoja, 1970-luvulla Myyrinoja, 1963 sanottu ruti oon, rutioon, Kaarelassa myös oon, Malminkartanossa vassbekk, Pitäjänmäellä kutsuttu myös Rutijoeksi, 1965 Ruutinjoki, Rutiån, 1965 alkaen Mätäoja, Rutiån. Helsingin puolella Mätäjoki, Rutiån. - Uudellamaalla on muitakin Mätä-nimiä, jotka liittyvät kuivuneisiin, kuroutuneisiin tai soistuneisiin vesialueisiin. Jokea pienemmät vesiuomat ovat mm. Uudenmaan ja Hämeen paikannimistössä ojia, Itä-Suomessa puroja. (Timo Kallaluoto 2012)
Ruotsinkielinen nimi ”Ruttin ån” esiintyy siis kartassa 1837 ja suomenkielinen nimi ”Mätäjoki” otettiin käyttöön 1900-luvun alussa. Joissakin vanhoissa kartoissa esiintyy myös nimiä ”Mätäsjoki” ja ”Mätäoja”.
Mätäjokea ei pidä sekoittaa Pikku Huopalahteen laskevaan Haaganpuroon, jonka nimi vuoteen 2011 saakka oli Mätäpuro.
Piispa Henrikin surmavirsi
Piispa Henrikin surmavirsi on suomalainen kansanruno, jossa kerrotaan, kuinka piispa Henrikille kävi hänen asettuessaan Suomeen oletetun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Runon vanhin muistiin kirjoitettu versio on ilmeisesti 1600-luvulta. Runon synty on tutkimuksessa ajoitettu keskiajalle. Piispa Henrikin surmavirren sekä varsinaissuomalaisen ja satakuntalaisen kansanperinteen ohella piispa Henrikin toiminnasta kertoo Turun hiippakunnassa keskiajalla laadittu Pyhän Henrikin legenda.
Piispa oli käynyt pyytämässä ruokatarpeita Lalli-nimisen talonpojan talosta. Lallin vaimo Kerttu suhtautui kuitenkin ynseästi matkalaisiin. He saivat kuitenkin ruokatarpeita ja hevosellekin hiukan purtavaa. Piispa maksoi kaiken yltäkylläisesti. Kun Lalli palasi kotiin, kertoi Kerttu hänelle matkalaisten ottaneen ruokatarpeet ilmaiseksi. Siitäkös Lalli kiivastui ja lähti ajamaan heitä takaa kirveen kanssa. Henrik aavisti kuolevansa pian ja pyysi palvelijaansa piiloutumaan ja kuljettamaan Henrikin ruumiin pois. Hän pyysi myös, että sinne minne härät jaksavat vetää rekeä, piti rakentaa Suomen ensimmäinen kirkko. Tämä toive toteutettiin ja kirkko rakennettiin Nousiaisiin.
Lalli tappoi piispan kirveellään Köyliöjärven jäällä ja palasi kotiinsa piispan hiippa päässään ja sormus peukalossaan. Kun hän yritti riisua hiippaa, päästä irtosivat hiukset, ja kun hän yritti ottaa sormusta pois, koko peukalo irtosi. Euran kirkkoherran vuonna 1753 pitäjäkertomukseen kirjaaman tarinan jatkon mukaan kesällä hiiri- tai rottalauma alkoi ajaa takaa Lallia, joka pakeni järven rannalla kasvavan puun latvaan. Jyrsijät alkoivat nakertaa puun runkoa, joten Lallin ei auttanut muu kuin hypätä järveen, johon hän hukkui. Järvi sai tästä nimekseen Hiirijärvi.
Pertti Karppinen
Pertti Johannes Karppinen (s. 17. helmikuuta 1953 Vehmaa) on kilpasoutaja ja kolminkertainen olympiavoittaja. Hän edusti Suomea yksikkösoudussa viisissä olympialaisissa vuosina 1976–1992. Hän on Vjatšeslav Ivanovin ohella ainoa yksikkösoudussa kolmissa olympiakisoissa kultaa voittanut urheilija. Aktiiviurheiluaikanaan Karppinen työskenteli palomiehenä Nesteen Naantalin jalostamolla ja urheilu-uransa jälkeen yksityisyrittäjänä. Karppinen valittiin vuonna 1984 vuoden palomieheksi.
Karppisen ensimmäistä kultamitalia Montrealin olympialaisissa 1976 pidettiin yllätyksenä. Peter-Michael Kolbe johti lähes koko matkan, kunnes Karppinen kiri lopussa hänen ohitseen. Moskovan olympialaisissa 1980 Karppisen voitto oli helpompi, sillä Kolbe ei ollut mukana Länsi-Saksan boikotoidessa kilpailuja. Los Angelesissa 1984 Kolbe johti jälleen lähes koko matkan, kunnes Karppinen nousi loppuhetkillä voittoon.
Maailmanmestaruuden Karppinen voitti Bledissä vuonna 1979 ja Hazewinkelissä vuonna 1985. Lisäksi hän saavutti yksikkösoudussa kolme muuta MM-mitalia ja veljensä Reima Karppisen kanssa MM-hopeaa pariairokaksikossa Münchenissä vuonna 1981.
Karppinen souti pronssia kaksikoissa poikansa Juho Karppisen kanssa yksikköjen ja kaksikkojen SM-souduissa Jämsänkoskella 9. elokuuta 2009. Mitalin saavuttaessaan hän oli 56-vuotias.
Pertti Karppiselle myönnettiin vuonna 2015 Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi. Vuoden urheilijana hänet palkittiin 1979 ja 1980. Hänet myös valittiin vuoden soutajaksi ennätykselliset 20 kertaa.
Karppinen on 201 senttiä pitkä. Hänellä on yhä hallussaan sisäsoudun ME-tulos (7.22,0) miesten 30–39-vuotiaiden sarjassa 2 500 metrillä, joka oli virallinen kilpailumatka vuoteen 1996. Kaikkien aikojen menestynein kilpasoutaja, Ison-Britannian viisi peräkkäistä olympiakultaa voittanut Steve Redgrave mainitsi useissa haastatteluissa Karppisen tärkeimmäksi esikuvakseen ja innoittajakseen. Karppinen vetäytyi kansainvälisiltä souturadoilta vuonna 1992 häviämättä yksikkökilpailussa uransa aikana kertaakaan toiselle suomalaiselle. Hänen molemmat lapsensa Juho ja Eeva harrastavat myös kilpasoutua. Hänen veljensä Reima, Martti ja Erkka Karppinen voittivat soudussa Suomen mestaruuksia.
Kauppakeskus
Kauppakeskus on useista erityyppisistä kauppa- ja palveluliikkeistä koostuva yksi- tai useampikerroksinen liiketoiminnan keskittymä. Yleensä kauppakeskus käsitetään kokoluokkaa suuremmaksi kuin ostoskeskus. Kauppakeskukset kilpailevat perinteisten kaupunkikeskustojen kivijalkakauppojen kanssa.
Suomeen rakennettujen kauppakeskusten perusidea ja pohjaratkaisu on yleismaailmallinen. Kauppakeskusten kehitys on lähtöisin Yhdysvalloista jossa niitä ryhdyttiin rakentamaan henkilöautovaltaisten lähiöiden synnyttyä kaupunkien laidoille etenkin toisen maailmansodan jälkeen. Maailman suurimmat kauppakeskukset ovat nykyään Aasiassa, jossa esimerkiksi Pekingissä sijaitsevan "Golden Resources Mall"in pinta-alaksi mainitaan yli puoli miljoonaa neliömetriä ja kauppojen lukumääräksi yli 1 300.
Suomessa toimi vuonna 2011 80 kauppakeskusta, jotka täyttävät Suomen Kauppakeskusyhdistys ry:n määritelmän kauppakeskukselle. Niiden kokonaismyynti oli noin 5,3 miljardia euroa, kävijämäärä 326 miljoonaa ja vuokrattava liikeala 1,57 miljoonaa m². Markkinaosuus vähittäiskaupasta oli noin 13,7 %.
Sorsatunturi
Sorsatunturi on 628 metriä (mpy) korkea tunturi Suomessa Itä-Lapissa Sallassa lähellä Suomen ja Venäjän rajaa. Osa tunturin itärinteestä on rajavyöhykkeellä. Sorsatunturi sijaitsee puolen tunnin ajomatkan päässä Naruskan kylästä. Tunturin laelle johtaa vaellusreitti, joka on noin 15 kilometriä pitkä ja jonka varrella on mahdollisuus yöpyä Metsähallituksen kämpässä. Talvella rinteillä on moottorikelkan jälkiä, joita pitkin hiihtäen
pääsee kätevästi tunturin laelle. Sorsatunturilla harrastetaan myös laskettelua. Rinteet ovat luonnontilassa.
Maan ystävät
Maan ystävät on kansainvälinen ympäristöjärjestöjen verkosto. Maan ystäville tärkeitä teemoja ovat ympäristönsuojelu, demokratia, ihmisoikeudet ja tasa-arvo. Suomen Maan ystävät perustettiin vuonna 1996. Järjestö on osa kansainvälistä "Friends of the Earth International" -verkostoa, johon kuuluu ryhmiä noin 70 maasta kaikista maanosista. Kansainvälinen Maan ystävät on toiminut vuodesta 1971.
Viime vuosina Maan ystävien toiminta on keskittynyt ilmastopolitiikkaan, fossiilisten energianlähteiden käytön vastustamiseen, globaalikasvatukseen, kaivostoimintaan ja vesikriisiin. Maan ystävien koordinoiman Polttava kysymys -ilmastolakikampanjan tavoitteena oli saada Suomeen laki, joka velvoittaa maan vuosittaisiin kasvihuonekaasujen päästövähennyksiin. Vastaavia lakeja on säädetty tai ollaan säätämässä myös monissa muissa maissa. Suomen kampanjassa ovat mukana Maan ystävien lisäksi useat järjestöt ja julkisuuden henkilöt. Ilmastolakikampanja saavutti tavoitteensa, kun eduskunta hyväksyi ilmastolain keväällä 2015. Tällä hetkellä Maan ystävät kampanjoi hiilivapaan Suomen puolesta. Hiilivapaa Suomi -kampanjan tavoitteena on fossiilisia polttoaineita käyttävien voimaloiden korvaaminen uusiutuvalla energiantuotannolla ja energian kohtuullisemmalla käytöllä.
Maan ystävät järjestää Kriittinen pyöräretki -mielenosoituksia, joiden tavoitteena on pyöräilyn nykyistä parempi huomoiminen kaupunki- ja liikennesuunnittelussa. Autottomana päivänä Maan ystävillä on toimintaa ympäri Suomea. Autottomana päivänä on muun muassa pidetty piknikkejä parkkiruuduissa, järjestetty pyörämielenosoituksia ja kadunvaltauksia.
Maan ystävillä on paikallisia yhdistyksiä ja toimintaryhmiä monissa kaupungeissa ja maakunnissa Suomessa. Maan ystävät järjestää kahdesti vuodessa valtakunnallisia väentapaamisia, joihin osallistuu jäseniä ja aktiiveja eri puolilta Suomea. Syysväentapaamisen yhteydessä järjestetään myös vuosikokous, jossa valitaan muun muassa uusi hallitus tulevalle vuodelle.
Kuisma
Kuisma on suomalainen miehen etunimi, jota käytetään myös sukunimenä. Kuisma on karjalainen muunnos kreikkalaisesta nimestä "Kosmas", "koristettu". Suomessa nimen yleistymiseen on vaikuttanut myös kasvisuvun nimi kuismat ("Hypericum").
Nimi Kuisma juontaa juurensa pyhimysnimestä Kosmas, josta Karjalassa käytettiin muotoa Kuisma ja Kuosma.
Kosmas ja Damianos (englanniksi Cosmas ja Damian) olivat kaksosveljet, jotka syntyivät noin vuonna 270 nykyisin Turkkiin kuuluvassa Kilikiassa. He olivat kristittyjä lääkäreitä, jotka eivät ottaneet mitään maksua hoidosta. Siten he saivat monet kuuntelemaan evankeliumia Jeesuksesta. He kokivat marttyyrikuoleman Sisiliassa noin vuonna 303. Katolisen kalenterin mukaan heidän juhlapäivänsä on 26. syyskuuta, joka on myös Suomen kalenterissa Kuisman nimipäivä. Monet ovat ottaneet sekä etunimekseen, että sukunimekseen pyhimysten nimiä. Siksi Kosmas-nimen muunnos esiintyy kaikkialla Euroopassa: esimerkiksi venäjäksi se on Kuzma, italiaksi Cosma, portugaliksi Cosme ja ranskaksi Côme.
Vuoden 2012 loppuun mennessä etunimi Kuisma on Suomessa Väestörekisterikeskuksen mukaan annettu kaikkiaan noin 370 henkilölle. Luku ei sisällä ennen vuotta 1964 kuolleita henkilöitä. Sukunimenä Kuisma on 2821 henkilöllä.
Esko Rechardt
Esko Tapani Rechardt (s. 9. toukokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Rechardt voitti Finnjolla-luokan olympiakultaa Moskovan kisoissa 1980. Rechardt oli ensimmäinen suomalainen purjehduksen olympiavoittaja. Hänen muita merkittäviä saavutuksiaan ovat PM-pronssi vuodelta 1983 sekä viisi SM-kultaa vuosilta 1979–1981, 1983 ja 1984. Palkinnoksi olympiamitalistaan Rechardtille luovutettiin oman seuran tunnustuksena pursiseura HSK:n alueelta Lauttasaaresta vapaa venepaikka niin pitkäksi aikaa, kuin Rechardt itse katsoisi paikkaa tarvitsevansa. Kysymyksessä ei ole laituri- tai poijupaikka, vaan asfalttiin maalattu numeroitu suorakaide, jollaisessa Finnjollaa säilytetään käytön väliajat.
Pro Urheilu-palkinnon Rechardt sai vuonna 2009.
Huhtikuussa 2009 Rechardt nimitettiin Suomen Purjehtijaliiton valmennuspäälliköksi.
Koulutukseltaan Rechardt on diplomi-insinööri ja uraansa hän on luonut siltojen rakentamisessa. Myös hänen veljensä Lauri Rechardt on entinen kilpapurjehtija. Veljesten vanhemmat ovat diplomi-insinööri Yrjö Tapani Rechardt (s. 1931) ja lääkäri Anna Leena Nikula (s. 1934).
Palais des Papes
Palais des Papes () on Ranskan Avignonissa sijaitseva suuri linnamainen rakennusryhmä, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä gotiikan esimerkeistä Euroopassa.
Paavien palatsi rakennettiin vuosina 1335–1364. Paavit olivat asuneet Avignonissa "Baabelin vankeudessa" vuodesta 1309, jolloin Klemens V oli siirtänyt pyhän istuimen kaupunkiin Ranskan kuninkaan kehotuksesta. Palatsi rakennettiin entisen piispanlinnan paikalle kahdessa vaiheessa. Ensin rakennettiin "Palais Vieux" (Vanha palatsi). Rakennustöitä johti arkkitehti Pierre Poisson de Mirepoix, paavi Benedictus XII:n ohjeiden pohjalta. Vanha piispanlinna hävitettiin ja korvattiin huomattavasti suuremmalla rakennuksella, joka linnoitettiin vahvasti mahdollisia hyökkääjiä vastaan. Rakennuksen neljä sivusiipeä reunustettiin korkeilla torneilla.
Suurta kappelia laajennettiin paavi Klemens VI:n aikana. Arkkitehti Jean de Louvres sai tehtäväkseen lisätä kappeliin uuden tornin ja lisärakennuksia. Innocentius VI rakennutti kaksi tornia lisää, ja Urbanus V sisäpihan sitä ympäröivine rakennuksineen. Tämä rakennusryhmä sai nimen "Palais Neuf" (Uusi palatsi). Koko palatsi sisustettiin ylellisesti freskoilla, gobeliineilla, maalauksilla ja veistoksilla.
Paavien palattua Roomaan 1377 Avignonin palatsi oli jonkin aikaa vastapaavien tukikohta. Palatsi palasi paavin legaattien haltuun 1433. Palatsi kuitenkin rappeutui seuraavien vuosisatojen aikana. Ranskan suuren vallankumouksen aikana rakennukset olivat vallankumouksellisten hallussa. Napoleonin aikana palatsi toimi kasarmina ja vankilana. Vuonna 1906 paavien palatsista tuli vihdoin museo, jona se toimii edelleen. Paavien palatsi ja Avignonin historiallinen keskusta liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995.
Lampinsaari
Lampinsaari on kylä ja taajama Raahen kaupungissa. Taajaman alueella asui vuoden 2011 lopussa 299 asukasta.
Kylä kuului aiemmin Vihannin kuntaan, joka liittyi Raahen kaupunkiin vuoden 2013 alussa.
Lampinsaaren alue on kulttuurihistoriallisesti arvokas kokonaisuus, jonka suunnitteli aikoinaan arkkitehti Alhqvist englantilaiseksi puutarhakaupungiksi. Kylän asuntokanta koostuu omakoti-, rivi- ja kerrostaloista.
Kylällä on oma peruskoulu, jossa oppilaita on lukukaudella 2013–2014 yhteensä 78. Lisäksi kylältä löytyy muun muassa päiväkoti, kerhotalo ja maauimala.
Vuosina 1954–1992 Lampinsaarella toimi Outokumpu Oy:n kaivos, joka tuotti sinkkiä, kuparia ja lyijyä. Kaivostoiminnan aikana asukkaita kylällä oli yli 1 000.
Tomi Poikolainen
Tomi Jaakko Poikolainen (s. 27. joulukuuta 1961 Helsinki) on suomalainen jousiampuja ja lajin olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Moskovan olympialaisissa 1980 ammuttuaan pistemäärän 2 455, jolla kukisti toiseksi sijoittuneen Neuvostoliiton Boris Isatšenkon kolmella pisteellä. Poikolainen oli tuolloin 18 vuoden, 7 kuukauden ja 6 päivän ikäinen, mikä tekee hänestä Suomen kaikkien aikojen nuorimman kesäolympiavoittajan. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän saavutti Ismo Falckin ja Jari Lipposen kanssa hopeaa joukkuekilpailussa. Loppuottelussa Suomi hävisi Espanjalle 236–238. Hän osallistui kaikkiaan viisiin olympiakisoihin vuosina 1980–1996.
Poikolainen saavutti MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia Lausannessa 1989. Joukkuekilpailussa hän sai hopeaa Punta Alassa 1981 ja Krakovassa 1991. EM-kilpailuissa Poikolainen voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa Izmirissä 1986. Lisäksi hän sai pronssia Kecskemétissä 1982 ja Luxemburgissa 1988. Joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden hän voitti Nymburkissa 1994. Lisäksi hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen Stoneleighissa 1978 ja Izmirissä 1986 sekä pronssijoukkueeseen 1982 ja 1988.
Siviiliammatiltaan Poikolainen on palomies Keski-Uudenmaan pelastuslaitoksella, minkä ohessa hän pitää jousivälinekauppaa Hyvinkäällä. Seuratasolla hän edusti hyvinkääläistä Amarcoa, jonka puheenjohtajana hän on sittemmin toiminut. Hänen puolisonsa on jousiampuja Jutta Poikolainen. Pro Urheilu -palkinnon Poikolainen sai vuonna 2009.
Lähde:Sports-reference.com
Juha Tiainen
Juha Tiainen (5. joulukuuta 1955 Uukuniemi – 27. huhtikuuta 2003 Lappeenranta) oli suomalainen moukarinheittäjä ja olympiavoittaja. Itä-Euroopan kommunistivaltioiden boikotoidessa Los Angelesin olympiakisoja vuonna 1984 Tiainen voitti kultaa tuloksella 78,08 metriä.
Tiainen voitti Suomen mestaruuden kuusi kertaa (vuosina 1977, 1979, 1981, 1984, 1987 ja 1990). Tämän lisäksi hän sai viisi hopeaa ja kaksi pronssia. Ennätyksensä 81,52 hän heitti kesällä 1984, ja se säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2002 asti, jolloin Olli-Pekka Karjalainen rikkoi sen. Kaikkiaan Tiainen paransi ennätystä 7 kertaa.
Uransa jälkeen Tiainen toimi moukarinheiton valmentajana ja jääkiekon liigaseuran SaiPan fysiikkavalmentajana. Ammatiltaan hän oli poliisi. Tiainen menehtyi virusperäiseen keuhkokuumeeseen huhtikuussa 2003 Lappeenrannassa. Juha Tiainen on haudattu Uukuniemen Paakasalmen hautausmaalle ja hänen hautakiveensä on kaiverrettu olympiarenkaat.
Svenska Lutherska Evangeliföreningen
Svenska Lutherska Evangeliföreningen i Finland r.f. (SLEF) on vuonna 1922 perustettu Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen (SLEY) ruotsinkielinen sisarjärjestö ja yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virallisista lähetysjärjestöistä.
Kotimaassa SLEF toimii lähinnä Porvoon hiippakunnassa.
SLEF:llä on ollut lähettejä Keniassa vuodesta 1963. Lisäksi SLEF:llä on nuorisotyötä Virossa.
SLEF julkaisee kirjoja sekä lehtiä. Sen pää-äänenkannattaja on "Sändebudet".
Bayezid II
Bayezid II (1447/48 – 26. toukokuuta 1512) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1481 vuoteen 1512.
Bayezid syntyi Demotikassa, Traakiassa. Mehmed II Valloittajan poikana Bayezid astui valtaan 1481 isänsä kuoltua. Isänsä tavoin hän oli itäisen ja läntisen kulttuurin suojelija ja toisin kuin monet muut sulttaanit, teki kovasti töitä taatakseen hyvän sisäpolitiikan, jonka takia hän saikin lisänimen ”Oikeus”. Koko hallituskautensa Bayezid kävi sotaa saadakseen venetsialaisten hallitseman Morean itselleen, tietäen että se oli avain Osmanien tulevaan meriherruuteen itäisellä Välimerellä. Viimeinen näistä sodista tapahtui 1501 ja jätti Mistran ja Monemvasian pääsitadellit Beayzidin haltuun.
Bayezidin päällimmäinen ongelma oli hänen veljensä Cem, joka julisti itsensä sulttaaniksi ja haki sotilaallista tukea Rodoksen Johanniittain ritarikunnalta. Lopulta ritarit luovuttivat Cemin paavi Klemens VII:lle. Hän suunnitteli käyttävänsä Cemiä hyväksi ajaakseen osmanit pois Euroopasta, mutta koska ristiretki ei kantanut hedelmää, Cem jätettiin kuolemaan napolilaiseen vankilaan.
Kapinat idässä, erityisesti Kizil Bashin kapina, vaivasivat suurinta osaa Bayezidin hallintokaudesta ja niitä usein tuki Persian šaahi Ismael, joka oli innokas šiialaisuuden levittäjä ja halusi heikentää osmanien valtaa. Osmanien valta todellakin oli uhattuna Anatoliassa tänä aikana ja muun muassa Bayezidin suur-visiiri Ali Pasha kuoli taistelussa kapinallisia vastaan.
Bayezid myös lähetti Osmanien laivaston Espanjaan 1492 pelastamaan juutalaisia, joita Espanjan inkvisitio jahtasi, osmanien valtakuntaan.
14. syyskuuta 1509 Konstantinopoli vaurioitui maanjäristyksessä. Viimeisten vuosiensa aikana Bayezid joutui seuraamaan poikiensa Selimin ja Ahmedin valtataistelua. Ahmed, vanhempi veljistä, oli voittanut taistelun Karamanin turkkilaisia ja heidän Safavid-liittolaisiaan vastaan Vähässä-Aasiassa ja marssi nyt Konstantinopoliin riemusaattueessa. Pelätessään turvallisuutensa puolesta Selim järjesti Traakiassa vallankumouksen, jonka Bayezid kuitenkin tukahdutti, ja Selim joutui pakenemaan Krimille (1511). Tässä vaiheessa Bayezid alkoi pelätä, että Ahmed saattaisi yrittää tappaa hänet, ja kielsi häneltä pääsyn Konstantinopoliin.
Selim palasi Krimiltä ja janitsaarien tuella löi ja teloitti Ahmedin. Bayezid luopui vallasta 25. huhtikuuta 1512 ja lähti Demotikaan mutta kuoli matkalla. Hänet on haudattu Bayezidin moskeijan viereen Istanbuliin.
Henry Steel Olcott
Henry Steel Olcott (2. elokuuta 1832 – 17. helmikuuta 1907), oli yhdysvaltalainen eversti, buddhalaisuuden uudistaja ja toinen Teosofisen seuran perustajista.
H.S. Olcott syntyi Yhdysvalloissa 1832 New Jerseyn osavaltiossa presbyteeriperheeseen. Lyhyiden opintojen jälkeen hän nuoruusvuosinaan suuntasi länteen rajaseutuja kohti. Saavuttuaan Ohioon 20 vuoden ikäisenä hän kääntyi spiritualistiksi. Hän tutustui myös orjuuden lakkauttamiseen, maanviljelyn uudistamiseen, naisten oikeuksiin, polttohautaukseen ja raittiusliikkeeseen. Yhdysvaltain sisällissodan aikana hän työskenteli armeijan palveluksessa, jossa yleni everstiksi, sekä presidentti Lincolnin salamurhaa tutkivassa komissiossa. Viimein New Yorkiin palattuaan hän elätti itsensä lehtimiehenä sekä vakuutusasianajajana.
Vuonna 1874 tutkiessaan tapausta, jossa henkien väitettiin aineellistuvan eräässä vermontilaisessa maalaistalossa, hän tutustui venäläiseen okkultistiin Helena Petrovna Blavatskyyn. Vuotta myöhemmin Olcott ja Blavatsky perustivat Teosofisen seuran. Olcottista tuli seuran puheenjohtaja ja Blavatskysta sihteeri.
Vuonna 1879 liikkeen johtajat matkustivat Intiaan Bombayhin. Pian tämän jälkeen heistä Wijanandan luostarissa Ceylonilla tapahtuneessa seremoniassa tuli ensimmäiset länsimaalaiset, jotka oli virallisesti vihitty buddhalaisiksi. Eversti Olcott kirjoitti kuuluisan "Buddhalaisen katekismuksensa", josta tuli hänen saarelle perustamiensa buddhalaiskoulujen tekstikirja. Vuonna 1882 Teosofisen seuran päämaja siirrettiin nykyiselle paikalleen Adyariin Madrasissa. Intiaan palattuaan eversti Olcott kiinnitti huomionsa teosofisen liikkeen kehittämiseen ja johtamiseen liittyviin kysymyksiin. Hän alkoi suhtautua kriittisesti Blavatskyyn etenkin kun tämä kohtasi kasvavia huijausepäilyjä. Olcott halusi myös ottaa etäisyyttä ns, mahatmailmiöön, johon kuului, että Blavatsky esitti mystisten adeptien lähettävän paranormaalein keinoin mahatmakirjeitä, joissa ohjeistavat seuran asioita. Blavatskyn palattua Eurooppaan vuonna 1885 Olcott jäi Intiaan johtamaan Teosofisen Seuran päämajaa. Liike hajosi vuonna 1895 William Quan Judgen ja Olcottin erimielisyyksiin ja Judge vei mukanaan koko Yhdysvaltain osaston. Olcott kuoli Adyarissa Madrasissa, helmikuun 17. päivänä vuonna 1907, minkä jälkeen Teosofista Seuraa alkoi johtaa Annie Besant.
Jouko Salomäki
Jouko Johannes Salomäki (s. 26. elokuuta 1962 Kauhajoki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja maan viimeisin painin olympiavoittaja. Hän paini finaalissa kaksi kylkiluuta murtuneena. Los Angelesin kisoja boikotoi kuitenkin Neuvostoliiton johdolla 14 maata. Itäblokin rintamaan kuului lukuisia huippupainijoita. Hän edusti seuratasolla Nurmon Jymyä. Nykyään Salomäki asuu Nurmossa.
Kilpauransa jälkeen Salomäki on toiminut useita vuosia yksityisyrittäjänä maansiirtokoneita myyvässä yrityksessä, painivalmentajana sekä kiertänyt helluntaiseurakunnissa kertomassa uskoon tulostaan.Salomäki kärähti hormonien salakuljetuksesta Helsinki-Vantaan lentoasemalla marraskuussa 1990, jolloin hän oli palaamassa kilpailumatkalta Viron Tartosta. Hänen laukustaan löytyi tullitarkastuksessa 300 tablettia ja 40 ampullia anabolisia steroideja. Salomäki väitti oikeudessa asianajajansa välityksellä, että hän ei tiennyt kuinka hormonit olivat joutuneet hänen laukkuunsa. Salomäki väitti jonkun laittaneen hormonit hänen laukkuunsa joko hotellihuoneessa, hotellin aulassa, bussin vieressä tai lentokentällä. Oikeudessa kuultu todistaja, Salomäen kanssa samassa hotellihuoneessa asunut kilpailutoveri, ei uskonut Salomäen salakuljettaneen hormoneja. Hänen mukaansa hormonit saattoivat joutua Salomäen kassiin hotellissa, kun Salomäki nukkui huoneessa pois humalaansa. Selitykset eivät vakuuttaneet Painiliittoa ja oikeutta. Suomen Painiliitto asetti Salomäen marraskuussa 1990 kahden vuoden kilpailukieltoon. Sittemmin Vantaan kihlakunnanoikeus langetti lisäksi Salomäelle sakkotuomion hormonien salakuljetuksesta helmikuussa 1991.
Salomäki tuomittiin Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeudessa huhtikuussa 2018 vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen noin 300 000 euron kavalluksesta omasta yhtiöstään.
Lauri Salovaara
Lauri Salovaara (s. 9. heinäkuuta 1978) on suomalainen yrittäjä, juontaja ja puhuja. Salovaara aloitti radiouransa vuonna 1996 työharjoittelijana oululaisessa Radio Megassa Oulun Kärppien ja Oulun Lipon otteluiden studioisäntänä. Hän on opiskellut radioalaa vuonna 1998 silloisessa Laajasalon Kristillisessä Opistossa Helsingissä.
Vuonna 1999 Salovaara pääsi työharjoittelun kautta Radiomafiaan (nykyinen YleX), jossa hän isännöi erinäisiä ohjelmia vuoden 2001 marraskuuhun. Radiomafiasta hän siirtyi Kiss FM:lle, josta irtisanoutui vuonna 2004. Salovaara teki Kiss FM:lle vielä kesän 2006 aamulähetyksiä Susanna Laineen kanssa. Radioura jatkui sen jälkeen mm. Radio Novalla (Radio Nova Liikenteessä, Salminen & Salovaara Show! yhdessä Eppu Salmisen kanssa), Yle Oulu Radiossa, Radio Suomipopilla sekä Radio Aallossa.
Vuonna 2003 hän oli Tuotantoyhtiö Illusionin tuottaman Subtv:n visailuohjelma "Julkvistin" juontajana. Vuoden 2004 syksyllä Salovaara aloitti Nelosen Fit 4You.tv:ssä uutisten ja kisojen isännöijänä joka toisessa jaksossa.
Salovaara oli vonna 2005 töissä Broadcastersilla ja Solar Filmsissä. Hänellä oli myös Nordisk Film & TV:n kanssa tehty sopimus erinäisten tv-ohjelmien juonnoista. Nykyään Lauri Salovaara toimii yrittäjänä Illan Isäntä Oy:ssä, jonka omistaja hän myös on. Illan Isännän tuottamia tapahtumia ovat muun muassa Tiernashow & Dinner 2009, 2010 ja 2011, Suuri Äitienpäiväkonsertti 2010 ja 2011, Joulupukkien SM-kisat Pudasjärven Iso-Syötteellä 2010, Hyväntekeväisyystapahtuma Julkkiskirppis 2011, Hyväntekeväisyystapahtuma Ystävänpäivän Vanhustentanssit sekä kirjoille sovitettu rumputeos Teosteos 2011 yhdessä Olli PA & The Funksonsin kanssa. Illan Isäntä on konsernisoitunut omistaen sijoitusyhtiö 7Figuresin, joka taasen on sijoittajana kuudessä eri yhtiössä.
Salovaara käynnisti 24. helmikuuta 2017 projektin nimeltä "Miljonääriksi 500 päivässä", jossa hän aikoi hankkia miljoonan euron omaisuuden alkaen nollasta. Projekti onnistui keräten n. 1,1M€ sijoitusvarallisuuden listaamattomiin yhtiöihin, joskin lopputuloksesta käytiin paljon keskustelua, sillä listaamattomien yritysten arvonmäärittely on usein vaikeaa.
Suomalaisessa tapahtumamarkkinointialan Evento Awards -gaalassa Salovaara palkittiin huhtikuussa 2017 Suomen parhaana kategoriassa juontaja/puhuja/kouluttaja. Salovaara onkin yksi Suomen eniten työllistettyjä juontajia tehden parhaillaan jopa 100 livekeikkaa vuodessa.
Lauri Salovaara omistaa vuokrattavan Näköalahuoneisto The View - Iso-Syötteen Pudasjärven Iso-Syötteellä sekä Kokous- ja juhlatila The View - Oulujoen Oulussa, Oulujoen rannalla.
Lauri Salovaaran isoveli on radiotoimittaja ja entinen kansanedustaja Pertti Salovaara.