hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Calgary Flames
Calgary Flames on vuonna 1972 perustettu kanadalainen NHL-seura. Vuosina 1972–1980 seuran kotipaikka oli Yhdysvaltain Atlanta, ja seura tunnettiinkin nimellä Atlanta Flames. Seuran nykyinen kotipaikka on Calgary, Alberta, ja sen kotihalli on varsin lähellä keskustaa sijaitseva Scotiabank Saddledome, vuoden 1988 talviolympialaisten näyttämö. Seura on voittanut Stanley Cupin kerran, vuonna 1989. Vuosina 1986 ja 2004 seura oli finaaleissa häviävänä osapuolena.
Seuran nimi Flames (”Liekit”) johtuu seuran alkuperäisen kotikaupungin Atlantan polttamisesta Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Flames omistaa Western Hockey Leaguen juniorijoukkueen Calgary Hitmenin, ja avasi urheilubaari ja viihdekeskuksen Flames Centralin Stephen Avenuella Calgaryn keskustassa vuonna 2007.
Flamesin farmiseuroja ovat AHL-liigan Adirondack Flames ja ECHL-liigan Alaska Aces. Flames omistaa myös National Lacrosse League -seura Calgary Roughnecksin.
"O = ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit (2005 lähtien jatkoaikahäviöt), P = pisteet, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit"
Flames kiinnitti 1980-luvulla huomionsa eurooppalaisiin pelaajiin, muun muassa ruotsalaisiin Håkan Loobiin ja suomalaisiin Pekka Rautakallioon ja Kari Elorantaan. Kent Nilsson johdatti Flamesin playoffeihin kaudella 1980–1981.
Aikaisemmin Flamesissa pelasi merkittävä määrä Yhdysvaltain yliopistopelaajia, mm. Joel Otto, Gary Suter ja Colin Patterson. Flames varasi mm. Sergei Makarovin vuonna 1983, mutta venäläisiä pelaajia ei päästetty länteen ennen vuotta 1989. Makarov ja Sergei Prjahin pääsivät pelaamaan Calgary Flamesissa vuonna 1989.
Piimä
Piimä on maidosta hapattamalla valmistettu hapanmaitotuote.
Kirnupiimäksi (myös "kirnumaidoksi") kutsutaan voin valmistuksen yhteydessä hapatettua rasvaista maitoa, josta voirasva on kirnuamalla erotettu. Muita piimälaatuja ovat talouspiimä, rasvaton piimä, kefiiri ja funktionaaliset piimälaadut, joihin on lisätty tiettyä bakteerikantaa. Niitä ovat muun muassa Gefilus-piimät, Rela-piimät ja Acidofilus-bifidus-piimät.
Piimä on maultaan hapanta ja rakenteeltaan maitoa sakeampaa. Suomi jakautuu kahtia läntisen pitkän piimän ja itäisen kokkelipiimän kulttuureihin.
Piimä on elintarvikkeena hyvin vanha, ja aikaisemmin hapattaminen oli ainoa tapa saada maito säilymään juomakelpoisena pidempään. Vasta jäähdytystekniikan ja myöhemmin pastöroinnin kehittyminen kasvatti maidon käyttöä elintarvikkeena.
Retkibanaani
Retkibanaani oli vuonna 1994 Hämeenlinnassa perustettu suomalainen punkpop- ja ramopunk-yhtye. Trion alkuperäisjäsenet olivat Juuso Tillanen, Toni Helin ja Tomi Honkamäki. vuonna 1997 Tomi Honkamäen tilalle yhtyeeseen tuli Olli Vartiainen.
Retkibanaani lopetti toimintansa kymmenvuotiaana, tehtyään uransa aikana parisataa keikkaa ympäri Suomen. Viimeinen keikka oli Semifinalissa Helsingissä 11. joulukuuta 2004.
Joan Collins
Dame Joan Henrietta Collins, DBE (s. 23. toukokuuta 1933 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. 1980-luvulla Joan Collins esiteltiin menestyksellisesti seksisymbolina ja itsenäisenä lähes viisikymppisenä naisena hänen esiintyessään suositussa "Dynastia"-saippuaoopperassa. Tuolloin elettiin aikaa "Dallasin" huippuaikojen jälkeen, mutta ennen "Viinitila Falcon Crestin" nousua. Collins osaltaan oli keskeisessä osassa "Dynastian" näyttelijäkaartissa auttaen ohjelmaa lyömään sen tärkeimmän kilpailijan "Dallasin" televisiosarjojen ykköspaikalta Suomessa 1980-luvun puolivälissä siivittäen samalla itsensä sen ajan parhaiten palkatuksi näyttelijättäreksi.
Collins voitti Golden Globe -palkinnon vuonna 1983 ja oli ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi. Vuonna 1996 Britannian hallitus ja kuningatar Elisabet II myönsivät hänelle OBE-arvonimen. Vuonna 2015 hän sai kuningattarelta arvonimen "dame", joka vastaa ritarin arvoa.
Uransa elokuvissa Collins aloitti vuonna 1951 elokuvassa "Lady Godiva Rides Again", jossa hän esitti kauneuskilpailujen osallistujaa. Hänen Broadway-ensiesiintymisensä tapahtui vuonna 1990 ja vuonna 2004 hän kiersi Britanniaa näytelmän "Full Circle" uusintaesityksissä.
Joan Collins on bestseller-kirjailija Jackie Collinsin sisko, ja hän on esiintynyt kahdessa siskonsa kirjan perusteella tehdyssä elokuvassa. Collins itse on kirjoittanut useita bestsellereitä: "Prime Time", "Love & Desire & Hate", "Infamous" ja "Star Quality". Hän on myös julkaissut kolme omaelämäkertaa: "Past Imperfect" (1978), "Second Act" (1996) ja "The Biography of an Icon" (2007).
Joan Collins on ollut viisi kertaa naimisissa. Aviomiehiä ovat olleet Maxwell Reed, Anthony Newley, Ron Kass, Peter Holm ja Percy Gibson. Anthony Newleyn kanssa hänellä on poika Sascha ja tytär Tara Newly. Ron Kassin kanssa hänellä on tytär Katie.
Collins voitti 29. helmikuuta 1996 kahden miljoonan dollarin sopimusrikkomuskanteen Random Housea vastaan.
Hänellä on luksusasunnot Lontoossa, New Yorkissa ja Etelä-Ranskassa.
Otto Lilienthal
Otto Lilienthal (23. toukokuuta 1848 Anklam – 10. elokuuta 1896 Berliini) oli saksalainen keksijä ja yksi lentämisen uranuurtajia. Häntä pidetään usein ensimmäisen menestyksellisen ihmistä kannattavan liitolaitteen rakentajana (ns. Derwitzer liitokone vuodelta 1891), mutta tämä kunnia kuuluu itse asiassa Sir George Cayleylle lähes neljäkymmentä vuotta aikaisemmin.
Lilienthalin merkitys ilmaa raskaampien ilma-alusten kehitykseen on kuitenkin huomattava. Hän suoritti yli 2000 lentoa suunnittelemissaan liitokoneissa vuoden 1891 ja viisi vuotta myöhemmin tapahtuneen kuolemansa välillä. Lilienthal auttoi todistamaan, että ilmaa raskaammat lentolaitteet olivat mahdollisia ilman räpyttäviä siipiä, mikä loi perustan Wrightin veljesten muutamaa vuotta myöhemmin rakentamalle ensimmäiselle menestyksekkäälle moottorikäyttöiselle lentokoneelle.
Lilienthal oli nuoresta lähtien kiinnostunut lintujen lennosta, varsinkin haikaroiden. Vuonna 1889 hän julkaisi kirjan "Der Vogelflug als Grundlage der Fliegekunst" ("Lintujen lento lentotaidon perustana").
Hän hankki koneenrakennusinsinöörin koulutuksen, minkä avulla hän järjestelmällisesti sovelsi lintuhavaintojaan ihmislennon toteuttamiseen. Vuonna 1891 hän pystyi lentämään jo yli 25 metriä liitokoneillaan. Lilienthal rakensi sekä liitokoneita että lihasvoimalla toimivia siipien räpyttelyyn perustuvia lentolaitteita ja vuonna 1893 hän liiti jo 250 metriä. Vuonna 1894 aloitettiin erään liitokoneversion ("Normalsegelapparat") sarjatuotanto.
Lilienthal syöksyi useita kertoja maahan kokeilujensa aikana, mutta hänen lentolaitteensa lensi ainoastaan matalalla ja alhaisella nopeudella. 9. elokuuta 1896 tuulenpuuska taittoi hänen liitokoneensa siiven ja hän putosi 17 metrin korkeudelta, mikä mursi hänen selkärankansa. Hän kuoli seuraavana päivänä sanoen "Opfer müssen gebracht werden!" ("Uhrauksia on tehtävä!").
Hänen lentoonlähtöpaikkansa Schütte-Lanz-Straße -nimisellä kadulla Lichterfelden kaupunginosassa Berliinissä muutettiin vuonna 1932 Lilienthalin muistopaikaksi. Berlin-Tegelin lentoasema sai 7. kesäkuuta 1988 toiseksi nimekseen Otto Lilienthalin lentokenttä.
Katariina Jagellonica
Katariina Jagellonica () oli Juhana III:n ensimmäinen vihitty puoliso, Suomen herttuatar ja sittemmin Ruotsin kuningatar.
Katariinan isä oli Puolan kuningas Sigismund I ja äiti Bona Sforza, joka oli milanolaista ruhtinassukua. Katariina oli vanhempiensa nuorin tytär. Nimi Jagellonica on latinankielinen muoto kuningassuvun nimestä Jagiełło.
Katariina varttui kuninkaan hovissa Krakovassa ja sai hyvän kasvatuksen. Hänet naitettiin 11 vuotta nuoremmalle Suomen herttua Juhanalle Vilnassa 4. lokakuuta 1562. Avioliitto oli poliittinen; se oli osa Juhanan pyrkimyksiä muodostaa Venäjän vastainen liittoutuma. Myös Venäjän Iivana IV Julma oli yrittänyt kosia Katariinaa, mutta tuloksetta. Toisaalta avioliitto hiersi Juhanan ja hänen veljensä Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n välejä. Eerik kiisteli Sigismund I:n pojan, Sigismund II Augustin kanssa vallasta Baltiassa. Avioliittoneuvotteluja käytiin Ruotsin ja Puolan ollessa sodassa.
Juhana ja Katariina saapuivat Turkuun 24. joulukuuta 1562. Turun linnasta muodostui pienimuotoinen renessanssihovi, mutta jo saman vuoden syksyllä Juhanan ja Eerikin ristiriita oli kehittynyt sodaksi. Juhana ja Katariina joutuivat Eerikin vangeiksi, ja heidät vietiin Gripsholmin linnaan. Katariina seurasi miestään vapaaehtoisesti vankeuteen. Eräässä vaiheessa häntä uhkasi joutuminen Venäjälle, kun Iivana IV ehdotti Eerikille, että Katariinaa voitaisiin käyttää panttivankina Puolan painostamiseksi. Vankeusaikana Katariina synnytti kolme lasta, Isabellan, joka eli puolitoistavuotiaaksi, Annan ja Sigismundin, josta tuli Puolan ja Ruotsin kuningas.
Vankeutta kesti syksyyn 1567, jolloin Eerik syrjäytettiin valtaistuimelta. Saman vuoden syyskuussa Juhana huudettiin Ruotsin kuninkaaksi, ja 10. heinäkuuta 1569 Katariina kruunattiin miehensä rinnalla Ruotsin kuningattareksi. 1500-luvun lopulla katolilaisuuden merkitystä haluttiin lisätä. Syynä saattoi olla se, että Katariinalle oli tulossa suuri perintö Sforza-suvulta ja Juhana halusi perinnön Ruotsiin. Kuitenkaan perintöä ei saanut lähettää muuhun kuin roomalaiskatoliseen maahan ja niinpä Juhana yritti saada Ruotsin kirkon osittain katoliseksi. Kuningaspari vieraili usein Vadstenassa ja Katariina tuki Vadstenan luostarin toimintaa. Myös Naantalin luostari koki viimeisen lopulta lyhyeksi jääneen kukoistuksensa.
Katariina kuoli muutaman vuoden sairastelun jälkeen Vadstenan linnassa syyskuussa 1583.
Puupuhallin
Puupuhaltimet on puhallinsoitinten ryhmä, johon kuuluvat esimerkiksi huilu, oboe, klarinetti ja fagotti. Näiden perinteisten puupuhaltimien lisäksi sinfoniaorkesteriin on myöhemmin lisätty myös matalaa oboeta muistuttava englannintorvi, pikkolohuilu, bassoklarinetti ja kontrafagotti. Nykyisiä puupuhaltimia yhdistää nimenomaan niiden yhteinen äänenmuodostustekniikka eikä niinkään valmistusmateriaali. Alun perin puiset huilusoittimet valmistetaan nykyään tavallisesti metallisina, ja myös saksofoni luetaan puupuhaltimiin, vaikka sitä ei ole koskaan valmistettu puusta.
Akustisesti merkittävä ero vaskipuhaltimiin verrattuna on puupuhaltimien suuntaamattomuus: niiden ääni leviää tasaisena joka suuntaan, mikä johtuu siitä että ääni karkaa ensimmäisistä avoimista rei'istä
Huilusoittimissa ääni syntyy, kun sisäänpuhallettu ilma törmää ääniputkessa sijaitsevaan terävään reunaan ja saa sen värähtelemään. Avoimissa huiluissa puhalluksen ilmavirta osuu suoraan tähän värähtelevään reunaan, suljetuissa huiluissa se ohjataan siihen soittimen sisällä. Äänenkorkeutta puupuhaltimissa säädetään muuttamalla soittimen sisällä olevan ilmapatsaan korkeutta eilaisilla sormituksilla.
Klarinetin ja saksofonin kaltaisissa yksilehdykkäisissä ruokolehtisoittimissa ääni syntyy lehdykkäsuukappaleessa, jossa on yksinkertainen ruokokieli. Oboessa, englannintorvessa ja fagotissa käytetään kaksoisruokolehdykkää.
ICD
International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems (lyh. ICD) on kansainvälinen tautiluokitusjärjestelmä, jonka WHO on kehittänyt. Luokittelusta on menossa kymmenes versio, jota kutsutaan lyhenteellä ICD-10. Suomessa ICD-10:n ensimmäisen painoksen julkaisi Stakes vuonna 1995, toisen painoksen vuonna 1998. ICD-10-tautiluokitus on ollut virallisessa käytössä Suomessa vuoden 1996 alusta. ICD-11 on tarkoitus tulla käyttöön kansainvälisesti vuonna 2018.
Mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden osalta ICD-10 on pääosin yhteneväinen Yhdysvaltain psykiatriyhdistyksen APA:n kehittämän eri koulukunnista riippumattoman diagnoosijärjestelmän DSM-IV (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders) kanssa. Oireluokituksista löytyy kuitenkin merkittäviä eroavuuksia, esimerkiksi persoonallisuushäiriöiden ryhmittelyssä sekä neuroosi-käsitteen käytössä (epämääräinen neuroosiluokitus poistettiin DSM:n kolmannessa versiossa, mutta se löytyy edelleen ICD:stä).
Luokitukseen tulee sisältymään videopeliriippuvuus.
Meri-Rastila
Meri-Rastila () on Helsingin Vuosaaren kaupunginosan osa-alue. Meri-Rastilassa asuu 5 045 ihmistä (1. tammikuuta 2005) ja työpaikkoja on 449 (31. joulukuuta 2003).
Nykyinen kerrostalovaltainen asuinalue on rakennettu pääosin 1990-luvun alkupuolella; sitä ennen alue oli lähinnä metsäistä Rastilan ulkoilualuetta. Vanhastaan alue on kuulunut Rastilan ("Rastböle") keskiajalta periytyvän kartanon alueisiin, jonka maat Helsingin kaupunki hankki omistukseensa 1950-luvun alussa.
Meri-Rastila rajoittuu maantieteellisesti pohjoisessa Vuotiehen ja metrorataan, lännessä Vartiokylänlahteen, ja idässä Kallahden alueeseen ja etelässä se jatkuu aina Ramsinniemen kärkeen asti. Metroradan pohjoispuolella Meri-Rastilan naapurissa sijaitsee pientalovaltainen Rastila, johon kuuluu myös 2000-luvulla valmistunut Rastilankallion kerrostaloalue. Meri-Rastilan alueeseen kuuluvat pientalo- ja huvila-alueet Ramsinrannassa ja Ramsinniemessä. Ramsinniemessä sijaitsee meren rannalla myös kokoushotelli Rantapuisto. Sen lähellä sijaitsee myös entinen hotelli Vuoranta, joka oli aikanaan Alkon koulutuskeskus.
Meri-Rastilan kerrostaloalueen keskellä on Haruspuisto, jonka eteläpuolella on hieman metsää. Pohjoispuolella on Meri-Rastilan tori. Torin vieressä on kauppa, jossa on myös muita liiketiloja. Puiston ja torin väliin jää korttelitalo Merirasti, jossa on päiväkoti, Merilahden peruskoulun luokat 1-4, nuorisotalo ja kappeli. Korttelitalo on valmistunut vuonna 1993 ja sen ovat suunnitelleet Kaarlo Leppänen ja Anneli Nurmi.
Meri-Rastila on yksi Helsingin monikulttuurisimpia alueita. Asukkaiden tulo- ja koulutustaso ovat kaupungin keskiarvoa matalampia. Ramsinrannan rakentamisen myötä asukkaiden keskimääräinen tulo- ja koulutustaso ovat kuitenkin viime vuosina selvästi nousseet. Nykyisin 8 prosentilla 15 vuotta täyttäneistä Meri-Rastilan asukkaista on ylempi korkeakoulututkinto tai tutkijankoulutus.
Meri-Rastilassa Vartiokylänlahden rannalla on laaja ulkoilupuisto, joka käsittää metsää, kallioista merenrantaa sekä niittyalueita Vuosaaren sillan lähistöllä muistuttamassa Rastilan kartanon entisistä pelto- ja laidunalueista. Metsässä on myös pirunpelto, joka on vanhaa Litorinameren rantakivikkoa.
Meri-Rastilaan pääsee Rastilan ja Vuosaaren metroasemilta runkolinjalla 560. Öisin ajaa yöbussi 96N suoraan Rautatientorilta/Rautatientorille, jolla on viikonloppuisin myös aamuyölähtöjä.
Avaruuskulma
Avaruuskulma (tunnus Ω) on kolmiulotteinen kulmasuure, joka mittaa sitä, kuinka suurena havaitsija näkee tarkasteltavan kohteen. Se kuvastaa pallon pinnalla olevan pinta-alan A suhdetta säteen r neliöön ja se voidaan esittää muodossa formula_1. Avaruuskulma on kolmiulotteinen vastine kaksiulotteiselle tasokulmalle.
Geometrisesti avaruuskulman suuruutta mitataan SI-järjestelmässä steradiaaneina (sr). Avaruuskulma steradiaaneina on yhtä suuri kuin avaruuskulman määrittelevän kartion pallomaisen pohjan pinta-ala pallon säteen ollessa 1. Täysi avaruuskulma on formula_2 sr, sillä 1-säteisen pallon pinta-ala on formula_2.
Tähtitieteessä mitataan avaruuskulmia usein neliöasteina, joka on huomattavasti steradiaania pienempi yksikkö. Yksi neliöaste on formula_4 steradiaania. Täysi avaruuskulma on noin 41 252,96 neliöastetta.
Mikrohistoria
Mikrohistoria on historiantutkimuksen haara, jonka tutkimuksen kohteena on alueellisesti tai muutoin perinteistä historiantutkimusta rajoitetumpi kohde kuten esimerkiksi kyläyhteisö, tapahtuma tai jopa yksilö. Sen kehittyminen sijoittuu 1970-luvulle ja on siten osa 1960-luvulla syntyneitä ns. "uusia historioita", joihin kuuluu myös mentaliteettihistoria. Lähteidenkäytöltään mikrohistoria on kvalitatiivinen, ja perustuu yleensä vähäisen alkuperäismateriaalin tarkkaan lukemiseen ja tulkintaan. Tämä on joissain tapauksissa jo tutkimuksellinen välttämättömyys lähdemateriaalin ollessa niukkaa.
Mikrotason tutkimustuloksilla pyritään valottamaan yhteiskunnassa vallinneita suurempia aihealueita. Tutkimus on myös omiaan kuvaamaan ihmistä osana yhteisöä. Mikrohistoriallisissa tutkimuksissa on usein keskitytty vähemmistöryhmien tai muiden perinteisen historian sivuuttamiin aihealueisiin. Se, miten yhteisö suhtautui näihin vähemmistöihin kertoo paljon yhteisöstä itsestään. Aputieteinä mikrohistoriassa ovat usein esimerkiksi antropologia tai sosiologia. Kuuluisia mikrohistorioitsijoita ovat mm. Carlo Ginzburg (esimerkiksi "Il formaggio e i vermi", Juusto ja madot) ja Emmanuel Le Roy Ladurie (esimerkiksi "Montaillou. Ranskalainen kylä 1294-1324")
Mustamakkara
Mustamakkara on perinteinen, tamperelaisten nimikkoruoakseen ottama verimakkara. Sitä tiedetään valmistetun jo 1500-luvulla. Verimakkaroita on tunnettu ympäri Eurooppaa jo antiikin ajoista. "Kuuma sian verimakkara" -nimestä luovuttiin 1980-luvulla ja tilalle tuli nimi "mustamakkara", jolloin makkaran suosio nousi.
Aiemmin mustaamakkaraa valmistettiin yleensä syksyllä teurastuksen aikaan lihasta, verestä, kamarasta sekä ryyneistä tai jauhoista. Ainekset sekoitettiin massaksi, joka työnnettiin suoliin. Makkarat tavallisesti keitettiin muuripadassa, joskus paistettiin uunissa olkien päällä. Nykyisin mustamakkara kypsennetään useimmiten paistamalla.
Nykyisin mustamakkaraa valmistetaan yleensä sianlihasta, sianveriproteiinista ja vedestä, kamarasta, ruisrouheesta, silavasta, ruisjauhosta, suolasta, sipulijauhosta ja stabilointiaineesta.
Mustaamakkaraa syödään perinteisesti puolukkahillon kera. Mustamakkaran kanssa perinteinen juoma on kylmä maito. Kannattaa kuitenkin ottaa huomioon, että maito heikentää makkarassa olevan raudan imeytymistä.
Mustamakkaraa myydään yleisenä ulkona syötävänä välipalana erityisesti Tampereella Tammelantorilla ja Laukontorilla eli Alarannassa. Mustamakkara tuodaan torien kioskeihin kuumana suoraan tehtaan uunista. Kun on pakkasta, tamperelaiset syövät makkaransa usein Kauppahallissa. Makkaran ympärille kiedotaan voipaperia, jotta sitä voidaan pitää kädessä.
Tamperelaisesta torikioskista mustamakkara ostetaan perinteisesti ilmoittamalla, kuinka suurella summalla makkaraa halutaan. Yleinen tapa on myös tilata mustaamakkaraa termillä ”menopaluu” (esimerkiksi ”"Laitakko yhren menopaluun!"”). Termi menopaluu kuvastaa mustanmakkaran U:n mallista muotoa. Mustaamakkaraa voi ostaa myös painon mukaan, joskaan se ei ole kovin yleistä.
Tampereen Lielahdessa toimii mustamakkaraa valmistava lihanjalostusalan yritys Tapola Oy, joka on tunnetuin mustaamakkaraa valmistava tehdas. Tapolan mustamakkaran ainesosissa on verestä käytetty vain veriproteiinia. Tehtaan tiloissa toimii myös Tapolan mustamakkarabaari. Tapola Oy aloitti toimintansa jo vuonna 1953. Tapolan pitkäaikaista johtajaa Kyllikki Tapolaa on kutsuttu "mustanmakkaran äidiksi." Tapolan käyttämä resepti on kotoisin Nokian Tottijärveltä.
Toinen mustaamakkaraa valmistava tehdas oli Savupojat Pirkkalassa. Savupojat ajautui konkurssiin vuonna 2014, ja myös mustamakkaran valmistus loppui Pirkkalassa. Teivon liha valmisti makkaraa, kunnes sekin lopetti toimintansa konkurssin vuoksi vuonna 2008. Teivon Lihan makkaroiden valmistusta on jatkanut vuodesta 2012 alkaen uusi omistaja.
Mustamakkarapiirakka on lihapiirakkamainen mustamakkaran kehitelmä, jota Tapola valmisti aluksi koemielessä vuonna 1995. Se valmistettiin munkkitaikinaan ja täytettiin mustamakkaraseoksella. Sitä syötiin puolukkahillon ja yleensä myös kurkkuviipaleiden kanssa. Tapola toi mustamakkarapiirakan takaisin markkinoille loppuvuodesta 2013.
Venäjän federaation hymni
Venäjän federaation hymni () lauletaan Aleksandr Aleksandrovin säveltämän Neuvostoliiton hymnin sävelin. Sanat on tehnyt Sergei Mihalkov, joka sanoitti myös Neuvostoliiton kansallislaulun. Virallista suomenkielistä käännöstä ei ole.
Neuvostoliiton hymni () oli Neuvostoliiton kansallislaulu. Hymnin sanoitti Sergei Mihalkov ja sävelsi Aleksandr Aleksandrov. Se korvasi Kansainvälisen kansallislauluna 15. maaliskuuta 1944, koska uskottiin, että neuvostosotilaat vastaisivat paremmin kansallislauluun, joka oli omistettu Neuvostoliitolle kuin maailmanlaajuiselle liikkeelle (Kansainvälinen).
Neuvostojohtaja Josif Stalin mainittiin alkuperäisessä sanoituksessa. Stalinin kuoleman (1953) ja henkilöpalvonnan päätyttyä 1956 
häneen viittaavia sanoja ei enää käytetty, joten vuoteen 1977 asti sanoja ei laulettu. Vuodesta 1977 sanoitusta käytettiin ilman Stalinin nimeä. 
Vuonna 1990 Venäjän SFNT otti käyttöön oman kansallislaulun, Mihail Glinkan sävellyksen "Patrioottinen laulu", jonka hankaluutena oli se, ettei siihen ollut sanoja. VSFNT oli ollut ainoa neuvostotasavalta, jolla ei ollut omaa kansallislaulua. Patrioottinen laulu oli Venäjällä käytössä Neuvostoliiton hajottua ja Venäjän itsenäistyttyä aina vuoteen 2000.
Vuonna 2000 Neuvostoliiton hymnin sävellys otettiin uudelleen käyttöön Venäjän federaation kansallislauluna. Mihalkov kirjoitti uudet sanat edustamaan Venäjän uutta ei-kommunistista luonnetta.
Rupimanteri
Rupimanteri, aiemmin rupilisko, ("Triturus cristatus") kuuluu pyrstösammakoiden lahkoon ja salamanterien heimoon. Rupimanteri on rauhoitettu ja suojeltava laji koko Suomessa, uhanalaisluokituksessa se on "erittäin uhanalainen". Maailmanlaajuisessa luokituksessa laji on elinvoimainen. Maankäyttöön liittyvät muutokset rupimanterien elinseudulla muodostavat suurimman uhkan lajille Suomessa. .
Rupimanteri voi kasvaa jopa 17 sentin pituiseksi, kun taas vesilisko jää 10 sentin pituiseksi. Rupimanterin iho on kyhmyinen, selkä musta tai tummanruskea. Rupimanterin vatsa on keltainen tai oranssi. Selässä ja vatsassa on tummia täpliä. Naaraat ovat kookkaampia kuin koiraat. Koiraalla on kutuaikana selästä pyrstöön ulottuva kaksiosainen harja. Rupimanterin iho erittää limaa, joka suojaa sitä sen liikkuessa maalla. Iho erittää myös lievästi myrkyllistä ainetta, jolla rupimanteri pyrkii suojautumaan saalistajilta.
Suomessa rupimanteria esiintyy Itä-Suomessa ja Ahvenanmaalla. Rupimanteria esiintyy suuressa osassa Eurooppaa. Se on yleinen Ruotsin ja Norjan eteläosissa, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Britteinsaarilla.
Rupimanteri tarvitsee lisääntymiseen pieniä kalattomia lampia.
Rupimanteri viettää suurimman osan vuodesta maalla. Keväällä yksilöt saapuvat lisääntymislampeen lisääntymiskumppania etsimään. Naaraat munivat hedelmöittyneet munat yksitellen vesikasvien lehtien alapinnalle. Täysikasvuinen naaras voi tuottaa jopa 300 munaa. Munat ovat vaaleita, noin kahden millimetrin kokoisia. Muniminen tapahtuu touko-kesäkuussa ja toukat kuoriutuvat parin viikon kuluessa veden lämpötilasta riippuen. Toukka elää vedessä ja pääsee muodonvaihdokseen loppuun yleensä elokuussa. Muodonvaihdoksessa mm. kidukset häviävät, iho paksuuntuu ja keuhkot kehittyvät. Rupimanterit tulevat sukukypsiksi 3-5 -vuotiaina ja voivat elää jopa 20-vuotiaaksi. Talvet laji viettää horroksessa suojaisissa onkaloissa, juurakoissa tai esim. maassa olevien lahopuiden alla. Rupimanteri on hämäräaktiivinen.
Rupimanteri on lihansyöjä. Ravinnokseen se käyttää selkärangattomia eläimiä, matoja, toukkia ja etanoita. Sillä on terävät hampaat saaliinsa pitelemiseen.
Luonnontieteellinen keskusmuseo kartoittaa rupimanterin levinneisyyttä Suomessa. Havaintoja rupimanterista voi ilmoittaa keskusmuseolle Internetissä Hatikka-luontohavaintopäiväkirjan kautta.
Rupimanteri on Joensuun kaupungin nimikkoeläin.
Luettelo Venäjän suurimmista kaupungeista
Tämä on luettelo Venäjän federaation suurimmista kaupungeista. Artikkelissa on alkuvaiheessa mukana ne venäläiset kaupungit, joiden väkiluku vuoden 2002 tai vuoden 2010 virallisen väestönlaskennan mukaan oli yli 50 000 henkeä. Luettelo on järjestettävissä kaupungin nimen, asukasluvun tai liittovaltiosubjektien mukaisesti. Sija kertoo suuruusjärjestyksen vuoden 2002 väestötilastoissa. Vuoden 2010 asukaslukuna on esitty kaupungin kaupunkiasukkaiden määrä; kaupunkipiiriin kuuluva maaseutuväestö ei ole mukana.
Littovaltiosubjektien hallinnolliset keskukset on lihavoitu.
Valtiollinen uutistoimisto Ria Novosti raportoi 17. joulukuuta 2012, että Venäjällä oli tuolloin yhteensä 15 miljoonakaupunkia. Vuoden 2010 väestönlaskennan listaaman kahdentoista yli miljoonan asukkaan kaupungin ohella miljoonakaupungeiksi olivat sittemmin muuttuneet myös Perm, Krasnojarsk ja Voronež.
Keski-Maa
Keski-Maa on nimitys J. R. R. Tolkienin luomalle kuvitteelliselle todellisuudelle. Tässä maailmassa seikkaillaan mm. kirjoissa "Silmarillion", "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin". Varsinaisesti Keski-Maa on vain maanosa tässä todellisuudessa. Mutta koska varsinkin varhaisimmissa kirjoissa tapahtumat sijoittuvat lähinnä Keski-Maahan, nimi tuli käyttöön myös yleisnimityksenä koko Tolkienin luomalle fantasiamaailmalle.
Keski-Maa (, ) on varhaiskeskiajan anglosaksisessa kirjallisuudessa sekä skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä nimitys ihmisten asuttamalle maailmalle. Tolkien otti nimen käyttöön luomassaan fantasiamaailmassa.
Luettelo roolipeleistä
Tämä on luettelo roolipeleistä lajityypeittäin. Luetteloon ei lisätä tietokoneroolipelejä.
Käänteisfunktio
Käänteisfunktio on funktio, joka kääntää alkuperäisen funktion kuvaussuunnan päinvastaiseksi. Funktion f käänteisfunktiota merkitään f:llä. Tämä on vain merkintätapa, eikä liity mitenkään potenssilaskuihin. Käänteisfunktiossa alkuperäisen funktion arvot vastaavat käänteisfunktion muuttujan arvoja ja käänteisfunktion muuttujan arvot alkuperäisen funktion arvoja. Toisin sanoen käänteisfunktiolle ja alkuperäiselle funktiolle pätee f(f(x)) = f(f(x)) = x. Kaikille funktioille ei ole olemassa käänteisfunktioita.
Olkoon formula_1 funktio. formula_2:n "kuvajoukko" formula_3 on kaikkien niiden alkioiden formula_4 joukko, joille formula_5 jolloin formula_6. Jos formula_2 on "injektio" (ehdosta formula_8 aina seuraa formula_9) on mahdollista määritellä funktio formula_10 asettamalla formula_11:ksi se formula_12, jolle formula_5. Täten formula_14 tulee toteuttamaan ehdon formula_15 kaikilla formula_12 ja formula_17 kaikilla formula_18.
Funktiota formula_14 sanotaan funktion formula_2 käänteisfunktioksi ja merkitään symbolilla formula_21. Käänteisfunktion määrittelyjoukko on sama kuin alkuperäisen funktion arvojoukko. Käänteisfunktion arvojoukko on sama kuin alkuperäisen funktion määrittelyjoukko.
Jos funktio formula_14 on funktion formula_2 käänteisfunktio, on samalla myös formula_2 funktion formula_14 käänteisfunktio.
Olkoon kuvitteellisessa Mattilan perheessä 5 henkeä: Juhani (37v), Anna (32v), Siru (10v), Pasi (8v) ja Taru (5v). Olkoon f funktio, joka liittää perheenjäsenen nimen hänen ikäänsä. Olkoon M perheenjäsenien nimien joukko ja I perheenjäsenien ikien joukko. Toisin sanoen
Jos haluamme selvittää, kuka perheenjäsen on 32-vuotias, voimme muodostaa funktion, joka liittää perheenjäsenen iän hänen nimeensä. Tämä funktio on f:n käänteisfunktio:
f:n käänteisfunktio siis käänsi funktion kuvaussuunnan päinvastaiseksi.
Laskulausekkeella määritellyn reaalimuuttujan reaaliarvoisen funktion formula_2 käänteisfunktion lauseke voidaan usein määrittää ratkaisemalla formula_33 yhtälöstä formula_5. Esimerkiksi funktion formula_35, formula_36 käänteisfunktioksi saadaan näin formula_37, formula_38.
Jotta reaalilukujen joukossa tai reaalilukuvälillä määritellyllä funktiolla formula_2 olisi käänteisfunktio, formula_2:n on oltava aidosti kasvava tai aidosti vähenevä. Funktiolla f on käänteisfunktio jos ja vain jos f on bijektio.. Siten esimerkiksi funktiolla formula_35, formula_42 ei ole käänteisfunktiota, mutta (positiivisten reaalilukujen joukossa) formula_43, formula_42, on käänteisfunktio formula_21, formula_46.Jos formula_2 ja formula_21 ovat reaalimuuttujan derivoituvia funktioita, niin on voimassa kaava
formula_53.
Saksan valtakunnankansleri
Valtakunnankansleri () oli Saksan valtakunnan hallituksen johtajan eli pääministerin virkanimike vuosina 1871–1945. Ensimmäinen valtakunnankansleri oli Preussin pääministeri Otto von Bismarck vuosina 1871–1890. Nimike säilyi samana myös Saksan muututtua tasavallaksi vuonna 1918. Natsi-Saksassa kanslerin ja valtakunnanpresidentin virat yhdistettiin vuonna 1934 Adolf Hitlerille, johon sen jälkeen viitattiin pääasiassa nimikkeellä "Führer" (”johtaja”). Valtakunnankanslerin nimike siirtyi lopullisesti historiaan Saksan valtakunnan lakattua olemasta toukokuussa 1945. Vuonna 1949 perustetussa Saksan liittotasavallassa hallituksen johtajan nimikkeeksi otettiin liittokansleri. Saksan demokraattisessa tasavallassa vastaava virkanimike oli pääministeri. Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 pysyttiin liittotasavallan titteleissä.
Valtakunnankansleri, liittokansleri ja ”ministeripresidentti” tarkoittavat kaikki samaa asiaa eli pääministeriä.
Valtakunnankanslerin virka-asuntona oli Bismarckin ajoista alkaen Berliinissä sijainnut valtakunnankanslia, joka raunioitui toisen maailmansodan pommituksissa ja purettiin sodan jälkeen.
ANKH
ANKH (Adventurers of the North · Kalevala Heroes) on Nelospelien 1988 julkaisema Kalevalaan perustuva roolipeli. Pelin rungon kirjoitti Pasi Janhunen, ja kuvituksesta vastasi kirjoittaja Pasi Janhunen ja sarjakuvapiirtäjä Petri Hiltunen. "ANKH" muistutti monessa mielessä Dungeons & Dragons -roolipeliä, mutta osa pelattavista hahmoista ja hirviöistä oli suomalaisesta mytologiasta. Se sijoittui rautakautiseen Suomeen. Mahdollisia hahmoluokkia ovat mm. metsästäjä, seppä tai tietäjä.
"ANKH" oli yksi joulumarkkinoille 1988 ilmestyneistä, Pasi Janhusen suunnittelemista ja Nelostuotteen julkaisemista, peleistä. Muut pelit olivat koko perheen kasinopeli "Jättipotti" ja futuristinen lautapeli "Taistelurekka". "ANKH:n" tekemiseen Pasi Janhunen kertoo uponneen "uskomattomasti aikaa ja sitä ominta pääomaa". "ANKH:n" oli suunnitteilla myös lisäosia ja seikkailuja, sekä erillinen lautapeli.
Jukka Särkijärvi ja Kaj Sotala kirjoittavat Roolipelikirjassa, ettei "ANKH" välttämättä sisällä kovinkaan innovatiivista pelisuunnittelua, mutta että se on pelinä mielenkiintoinen kuriositeetti keräilijälle. Lauri Tudeer puolestaan kirjoittaa Roolipelioppaassa, että "ANKH" oli mainoskampanjaansa verrattuna pettymys.
Petri Hiltunen
Petri Hiltunen (s. 13. lokakuuta 1967 Karkkila) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja sekä kuvittaja. Hiltunen on saanut Suomen sarjakuvaseuran myöntämän Puupäähattu-palkinnon vuonna 2002.
Hiltunen tunnetaan useissa sanomalehdissä ilmestyvästä "Väinämöisen paluu" -huumoristripistä, strippimuotoisesta "Kalkkaro"-lännensarjakuvasta sekä albumimuotoisista seikkailukertomuksista. Jälkimmäiset sijoittuvat yleensä fantasia- tai scifi-maailmaan tai historialliseen ympäristöön, kuten Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen keskuuteen. Toukokuussa 2012 Lempo Kustannus alkoi julkaista Hiltusen Kalkkaro-lännenstrippisarjaa kerran kuukaudessa 1950-luvun mallisina liuskalehtinä.
Hiltunen on muokannut sarjakuvamuotoon kaksi Robert E. Howardin novellia, Shakespearen "Macbeth"-näytelmän ja Ksenofonin "Kyyroksen sotaretki" -teoksen. Hiltusen piirroksia on ilmestynyt useissa kirjoissa ja esimerkiksi "Tähtivaeltaja"-lehdessä.
Syksyllä 2006 Hiltuselta ja Lordi-yhtyeen laulajalta Mr. Lordilta ilmestyi yhteinen Lordi-sarjakuva, joka on Mr. Lordin käsikirjoittama ja luonnostelema sekä Hiltusen puhtaaksipiirtämä. Sille ilmestyi jatkoa vuonna 2007.
2015 Hiltunen laittoi aikaisempaa tuoatantoaan ilmaisjakeluun kotisivujensa kautta.
Vapaa-aika
Vapaa-aika tarkoittaa ansiotyön, opiskelun tai muun toimen ulkopuolista, etenkin rentoutumiseen ja virkistäytymiseen käytettävissä olevaa aikaa. Vapaa-aikaa käytetään harrastuksiin ja sosiaalisiin kontakteihin sekä -tapahtumiin, pakolliset kotityöt ja yöuni eivät ole yleisen käsityksen mukaan vapaa-aikaa.
Pascal
Pascal tarkoittaa seuraavia asioita:Pascal on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Pascaliin liittyvät myös seuraavat asiat:
Pascal (ohjelmointikieli)
Pascal oli alun perin proseduraalinen ohjelmointikieli. Niklaus Wirth kehitti sen 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa ALGOL-kielen pohjalta erityisesti opetuskäyttöä ajatellen. Ohjelmointikieli on nimetty matemaatikko Blaise Pascalin mukaan. Pascalia hyvin lähellä ovat Wirthin myöhemmin kehittämät ohjelmointikielet Modula-2 ja Oberon, joita voidaan pitää Pascalin "jälkeläisinä". Pascal oli suosittu kieli opetuskäytössä 1970-luvulta 1990-luvun alkupuolelle asti kunnes C-kieli syrjäytti sen.
Ammattikäyttöön Pascal-kieli tuli Borlandin Turbo Pascal -kielen ansiosta 1980-luvulla. Silloiset Turbo Pascalin ylivoimaiset ominaisuudet aiheuttivat sen, että muut ohjelmointikieliä tekevät ohjelmistotalot luopuivat vähitellen omista Pascal-kääntäjistään.
Pascal-kielen pohjalta on kehitetty Object Pascal lisäämällä Pascaliin olio-ohjelmointiin liittyviä ominaisuuksia. Lisäksi siihen kuuluvat poikkeukset ja niiden hallinta.
Yleinen esimerkki ohjelmointikielen syntaksista on Hei maailma -ohjelma.
Kaikki Pascal-ohjelmat alkavat "Program"-avainsanalla ja ohjelmalohkon alku ja loppu merkitään avainsanoilla "Begin" ja "End". Yksittäiset lauseet erotetaan puolipisteellä, ja koko ohjelma loppuu pisteeseen.
Ghatam
Ghatam on eteläintialaisen taidemusiikin toiseksi käytetyin rytmisoitin, joka usein täydentää mridangam-rumpua karnaattisen musiikin konserteissa ja levytyksissä. Ghatam on rakenteeltaan savesta ja rautajauheesta muovattu, poltettu pyöreäpohjainen ruukku, jonka suuaukko on hieman maaseudulla veden säilyttämiseen käytettävän ruukun ("ghaata") suuaukkoa kapeampi. Ghatam on aina valmistettu soimaan jossain tietyssä äänenkorkeudessa – ammattimaisella ghatam-rumpalilla onkin hallussaan useita erikokoisia ruukkuja, joista hän valitsee esiintyjän äänialan (käytännössä esityksen perussävelen = "shadźam" l. "SA") mukaan sopivan soittimen. Ghatam-rumpuja on rakenteeltaan kahdenlaisia; ohuita harrastelijoille ja paksuseinäisiä (seinämän paksuus n. 2–3 cm) ammattikäyttöön.
Ghatamia soitetaan joko sylissä pitäen tai nykyisin joskus "chuttan" kaltaisella alustalla käyttäen molempien käsien sormenpäitä, ranteita ja kynsiä useimmiten niin, että vasen käsi soittaa rummun pohjaa ja oikea hallitsee rummun suuta ja tasaista yläosaa. Sylissä pidettäessä ghatamin suu on joskus vasten soittajan vatsaa, jonka avulla soittimesta lähtevien sävelten korkeutta voidaan vaihdella. Ghatamin asentoa muutetaan joskus soiton kuluessa, ja toisinaan soitin jopa heitetään ilmaan kappaleen loppukliimaksin aikana ja otetaan kiinni tai annetaan pudota maahan rytmin viimeisellä iskulla. Ghatam instrumenttina antaa rytmisoittajalle mahdollisuuden virtuoosiseen esitykseen.
Ghatamin sukuisia soittimia käytetään intialaisessa kansanmusiikissa ainakin Rajasthanissa, Kashmirissa ja Keralassa.
Välttämätön rasvahappo
Välttämättömät rasvahapot (, EFA) ovat rasvoissa esiintyviä rasvahappoja, jotka ovat välttämättömiä tasapainoisen ravitsemuksen ja ihmisen terveyden kannalta. Näiden rasvahappojen tulee olla osana tasapainoista ruokavaliota, sillä elimistö ei pysty näitä itse tuottamaan. Aikaisemmin välttämättömät rasvahapot luokiteltiin F-vitamiiniksi, kunnes havaittiin niiden kuuluvan rasvahappoihin.
Ravitsemustieteessä vain linolihappoa (LA, omega-6) ja alfalinoleenihappoa (ALA, omega-3) pidetään välttämättöminä, koska keho ei pysty niitä valmistamaan ja ne muodostavat omega-3 ja omega-6 rasvahappojen rungon. Osa eläimistä (esimerkiksi kissa) ei pysty itse tuottamaan arakidonihappoa linolihapoista, jolloin näille eläimille myös arakidonihappo kuuluu välttämättömiin rasvahappoihin.
Ravinnossa esiintyvät tyydyttymättömät rasvahapot jaetaan ensimmäisen kaksoissidoksen (metyylipäästä laskien) sijainnin mukaan neljään eri perheeseen: omega-3-rasvahapot, omega-6-rasvahapot, omega-7-rasvahapot ja omega-9-rasvahapot.
John Rawls
John Rawls (21. helmikuuta 1921 – 24. marraskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen filosofi ja Harvardin yliopiston poliittisen filosofian professori. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun lopun moraali- ja yhteiskuntafilosofian tärkeimmistä nimistä. Rawls tuli tunnetuksi vuonna 1971 teoksellaan "Oikeudenmukaisuusteoria" ("A Theory of Justice"), jota nykyisinkin pidetään eräänä modernin poliittisen filosofian keskeisimmistä teoksista.
Rawlsin keskeisimmät ajatukset ovat vapausperiaate ja eroperiaate. Vapausperiaatteen mukaan kaikille pitää taata mahdollisimman laajat vapaudet niin, etteivät ne rajoita toisten ihmisten samanlaisia vapauksia. Eroperiaatteen mukaan vain ne taloudelliset erot ovat oikeudenmukaisia, jotka maksimoivat sen kansalaisen aseman, joka loppujen lopuksi jää huonoimpaan asemaan. Joidenkin ihmisten kohdalla voidaan siis oikeuttaa korkeammat tulot, jos se hyödyttää myös vähäosaisimpia.
Toinen Rawlsin ajama ajatus on tietämättömyyden verho. Ajatus on, että ihmisten pitää sopia moraalinormeista kuvitellen, että he eivät tiedä millaiseen asemaan yhteiskunnassa he päätyvät. Näin päädytään ratkaisuun, joka on kaikille paras mahdollinen. Muun muassa vapausperiaate ja eroperiaate syntyvät Rawlisin mukaan juuri tietämättömyyden verhon takana.
Oikeudenmukaisuusteoria
Oikeudenmukaisuusteoria ("A Theory of Justice", 1971) on John Rawlsin kirja, jossa hän esitti teorian sosiaaliliberaalin valtion moraalisiksi perusteluiksi.
Rawls lähtee muodostamaan oikeudenmukaisen yhteiskunnan periaatteita seuraavanlaisen kuvitteellisen tilanteen kautta. Joukko henkilöitä on päättämässä, minkälaisten periaatteiden mukaan heidän yhteiskuntansa tulisi toimia. He eivät päätöstilanteessa kuitenkaan tiedä, minkälaisessa yhteiskunnassa he elävät tai mikä on heidän oma asemansa siinä. Rawls kutsuu tilannetta tietämättömyyden verhon takana olemiseksi. Rawlsin tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt eivät tiedä edes sitä, mikä on heidän käsityksensä hyvästä elämästä tai mihin he pyrkivät elämässään tultuaan pois verhon takaa. Siksi heidän on yritettävä rakentaa sellaiset periaatteet, jotka mahdollistavat heille hyvän elämän, olipa se missä olosuhteissa hyvänsä. Oikeudenmukaisuuskäsitystä, joka tältä pohjalta muotoutuu, Rawls kutsuu oikeudenmukaisuudeksi ymmärrettynä reiluna pelinä.
Rawls uskoo, että tietämättömyyden verhon takana olevat henkilöt päätyvät seuraaviin periaatteisiin. Ensinnäkin he valitsevat ensimmäiseksi periaatteeksi oikeuden vapauteen. Jokaisella henkilöllä tulee olla oikeus niin suuriin perusvapauksiin, kuin sopii yhteen muiden kansalaisten samojen vapauksien kanssa. Toinen periaate on kaksiosainen. Sen mukaan yhteiskunnalliset ja taloudelliset eriarvoisuudet on järjestettävä siten, että yhteiskunnan heikoimmassa asemassa olevat hyötyvät niistä. Lisäksi eriarvoisuuden tulee liittyä sellaisiin asemiin tai virkoihin, jotka ovat kaikille avoimia.
Pääperiaatteiden muotoilun jälkeen ne on tarkoitus myös kirjata perustuslakiin. Näin turvataan käytännössä poliittisesti oikeudenmukainen yhteiskunta. Politiikassa yhtäläisen vapauden periaate muuttuu yhtäläisen osallistumisen periaatteeksi, jonka mukaan kaikilla kansalaisilla on oikeus osallistua prosesseihin, joilla lait määrätään.
Shareaza
Shareaza on vertaisverkko-ohjelma. Se käyttää eDonkey-verkkoa, sekä Gnutella- ja G2-verkkoja. (G2 on Shareazan oma Gnutellan pohjalta kehitetty protokolla, jolle tekijä antoi nimeksi "Gnutella 2". Tätä nimeä eivät muut Gnutella-ohjelmat kuitenkaan käytä.) Sillä voi ladata torrentteja kuten BitTorrentilla ja se osaa myös etsiä torrentteihin lisää lähteitä eDonkey-, Gnutella-, ja G2-verkoista.
Shareaza on avoin eikä se sisällä vakoiluohjelmia ("spyware") kuten KaZaA.
Shareaza-käyttäjillä on mahdollisuus reaaliaikaiseen keskusteluun keskenään ohjelman uusimpien versioiden sisältämän chat-palvelun avulla, jonka yhteydessä voi myös selata toisten käyttäjien jakamia tiedostoja. Shareaza sisältää myös helppokäyttöisen hakutoiminnon ja mediasoittimen, jolla voi toistaa musiikki- ja videotiedostoja. Shareaza sisältää myös "Library" (suom. "Kirjasto") ominaisuuden, jonka avulla on helppo hallita jakamiaan tiedostoja sekä jo haettuja että tällä hetkellä haussa olevia tiedostoja. Libraryyn tallentuu oletuksena myös tiedot kaikista tiedostoista joita koneellasi on ollut jaossa, ja kaikki jota olet hakenut, vaikka ne olisikin fyysisesti poistettu kiintolevyltä (ns. Ghost files) tarkoituksena helpottaa muiden hakuja.
19. joulukuuta 2007 projektin entinen domainosoite, shareaza.com, uudelleenohjattiin huijaussivulle, joka mainostaa Shareaza V4 - nimellä tunnettua ad- ja malwarea sisältävää latuasohjelmaa.
Gabriel García Márquez
Gabriel José de la Concordia García Márquez (6. maaliskuuta 1927 Aracataca, Kolumbia – 17. huhtikuuta 2014 México, Meksiko) oli kolumbialainen kirjailija, toimittaja ja poliittinen aktivisti. Hän asui pääasiassa Meksikossa ja Euroopassa. Latinalaisessa Amerikassa García Márquez tunnettiin lempinimellä ”Gabo”. García Márquez sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1982.
García Márquezin pääteos on 1967 ilmestynyt "Sadan vuoden yksinäisyys". Kirja sijoittuu kuvitteelliseen Macondon kylään Kolumbiassa. Romaani on yksi niin sanotun maagisen realismin tunnetuimmista edustajista. Se on käännetty 35 kielelle, ja sitä on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
García Márquez syntyi vuonna 1927 Aracatacan kunnassa Kolumbiassa. Hänen isänsä oli lennättimenhoitaja Gabriel Eligio García ja äitinsä hienostoperheen tytär Luisa Santiaga Márquez Iguaran.
García Márquez vietti lapsuutensa äidin vanhempien kartanossa. Hänen sukulaistensa joukossa oli mielikuvituksellisia tarinankertojia, jotka kertoivat historiasta, ihmeellisistä tapahtumista ja legendoista.
García Márquez opiskeli aluksi lakia. Kirjoittaminen oli hänestä kuitenkin kiinnostavampaa, ja niinpä hän keskeytti lakiopinnot ja alkoi työskennellä sanomalehtitoimittajana. Lehtityö vei García Márquezin Eurooppaan. Palattuaan hän meni naimisiin Mercedes Barcha Pardon kanssa.
García Márquez oli poliittisesti vasemmalla. Hän ystävystyi Fidel Castron kanssa ja vietti pitkiä aikoja Havannassa. Tätä ystävyyttä on analysoitu teoksessa "Gabo and Fidel: Portrait of a Friendship". García Márquezin mukaan heidän keskustelunsa ovat liittyneet kirjallisiin aiheisiin, eivät niinkään politiikkaan.
Aiemmin hyvät ystävykset García Márquez ja Mario Vargas Llosa riitaantuivat tuntemattomasta syystä tammikuussa 1976. Vargas Llosa löi García Márquezia, eivätkä kirjailijat olleet enää puheväleissä.
García Márquezin muistelmien ensimmäinen osa "Elää kertoakseen" julkaistiin 2002. Muistelmien loppuosaa ei ilmestynyt kirjailijan sairastumisen vuoksi.
García Márquez kuoli kotonaan Méxicossa 17. huhtikuuta 2014.
Suurin osa García Márquezin kaunokirjallisesta tuotannosta on julkaistu suomeksi. Suomentajia ovat olleet lähinnä Pentti Saaritsa, Matti Brotherus ja Matti Rossi.
Namur
Namur (vallon. "Nameûr", ) on kaupunki Belgiassa. Se on Namurin provinssin ja koko Vallonian pääkaupunki. Kaupungissa on 107 178 asukasta (2006), joiden suuri enemmistö puhuu äidinkielenään ranskaa. Kaupunki on vanha kelttien kauppapaikka.
Namur on tunnettu puujalkatapahtumistaan, jotka täyttivät 600 vuotta vuonna 2011.
Namurilla on kuusi ystävyyskaupunkia:
Mujahidin
Mujahidin, myös mujahedin tai mujahideen (, oik. ) tarkoittaa islamilaisia taistelijoita, jihadia käyviä muslimeita, uskonsotureita (yksikkö "mujahid").
Tunnetuin asiayhteys sanalle löytyy Afganistanin sodasta 1979–1989, jossa mujahidin-sissit taistelivat Neuvostoliiton miehitysjoukkoja sekä sen valtaan nostamaa Afganistanin demokraattisen tasavallan kommunistihallitusta vastaan. Erilaisia islamilaisia ryhmittymiä edustaneita sissejä tukivat ennen kaikkea Pakistan, Saudi-Arabia ja Yhdysvallat. Presidentti Ronald Reagan kutsui mujahidineja 'Afganistanin vapaustaistelijoiksi'.
Olivier Roy arvioi sodan neljäntenä vuonna olleen vähintään 4000 leiriä, josta mujahidin-joukot toimivat. Suurin osa näistä toimi seitsemän maanpaossa Pakistanissa olleen puolueen alaisuudessa. Merkittävillä komentajilla oli komennossaan 300 tai suurempi joukko miehiä ja useita leirejä. Joukkoja yritettiin järjestää eri komentajien alle, jolloin komentaja Ahmad Shah Massoud sai komentoonsa kerrallaan 10 000 miestä sodan loppuvaiheessa Panjshirin laakson alueella Kabulin pohjoispuolella.
Joissain muissakin tilanteissa yhtenäisten joukkojen miesluku saattoi kasvaa kymmeneen tuhanteen satokauden jälkeen. Näin tapahtui muun muassa Neuvostoliiton laajojen hyökkäysten aikana itäisissä maakunnissa ja Khostin kaupungin piirityksen aikana.
Mujahideenit voittivat sodan vuonna 1989 neuvostojoukkojen perääntyessä, ja Mohammad Najibullahin hallituksen kaatuessa vuonna 1992. Yhtenäistä hallintoa ei kyetty kuitenkaan järjestämään ja konflikti jatkui sisällissotana, kunnes Taliban -liike valloitti maan vuonna 1996 Mohammed Omarin johdolla.
Mujahideen-nimitystä on käytetty myös Irakin sissijoukoista, jotka taistelevat Yhdysvaltain miehitystä ja sen asettamaa hallitusta vastaan. Mujahidin-joukkoihin on liittynyt taistelijoita sekä Irakin sunni- ja šiiamuslimeista. Termiä käytettiin erityisesti taistelijoista, jotka taistelivat Fallujahin piirityksen yhteydessä Yhdysvaltain merijalkaväkeä vastaan huhtikuussa 2004. Yhdysvaltain perääntymisen jälkeen Mujahideen partioivat kaupunkia ja valvoivat šaria-lain täytäntöönpanoa.
Nobelin kirjallisuuspalkinto
Nobelin kirjallisuuspalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin akatemia on myöntänyt sen ansioituneille kirjailijoille vuodesta 1901 alkaen. Palkinto jaetaan lokakuun alkupuolella. Mitalin lisäksi palkinnon saajaksi valittu henkilö saa huomattavan rahasumman, joka vuonna 2009 oli noin miljoona euroa.
Alfred Nobelin testamentin mukaan kirjallisuuspalkinnolla piti palkita teoksia, joissa on "ihanteellinen tendenssi". Tämän nojalla on useana vuonna palkittu suurelle yleisölle tuntemattomia kirjailijoita ja vastaavasti sivuutettu tunnettuja nimiä ja ennakkosuosikkeja. Ison-Britannian pääministerin Winston Churchillin palkitseminen hänen muistelmistaan vuonna 1953 herätti epäilyjä valinnan poliittisuudesta.
Kirjallisuuspalkintoja ei jaettu vuosina 1914, 1935 ja 2018 eikä toisen maailmansodan aikana vuosina 1940–1943.
Vuoden 1958 kirjallisuuspalkinto myönnettiin neuvostoliittolaiselle Boris Pasternakille. Neuvostoliiton kirjailijaliiton lehti "Literaturnaja gazeta" katsoi Pasternakin palkitsemisen Neuvostoliitolle vihamieliseksi teoksi ja Pasternak erotettiin kirjailijaliitosta. Tämän jälkeen Pasternak ilmoitti kieltäytyvänsä palkinnosta. Vuoden 1970 palkinnon sai samoin neuvostoliittolainen, kotimaassaan jo tällöin julkaisukiellossa ollut Aleksandr Solženitsyn, joka oli kuvannut teoksissaan Stalinin valtakauden ilmapiiriä ja sen aikaista terroria. Solženitsyn karkotettiin Neuvostoliitosta hänen teoksensa "Vankileirien saaristo" ilmestyttyä Pariisissa syksyllä 1973 ja hän vastaanotti palkintonsa vasta vuonna 1974. Vuoden 1964 palkinto myönnettiin ranskalaiselle Jean-Paul Sartrelle, joka kieltäytyi siitä "henkilökohtaisista syistä". Palkinnosta kieltäytyi myös brittiläinen George Bernard Shaw vuonna 1925.
Toistaiseksi ainoana suomalaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon on saanut Frans Emil Sillanpää vuonna 1939.
Vuoden 1931 kirjallisuuspalkinnon saaja, ruotsalainen Erik Axel Karlfeldt on ainoa, jolle palkinto on myönnetty hänen kuolemansa jälkeen. Karlfeldt oli kuollut huhtikuussa 1931.
Vuoden 2018 kirjallisuuspalkinto jaetaan keväällä 2018 akatemian ympärillä syntyneen kohun vuoksi vasta 2019.
Hearts of Iron
Hearts of Iron on Paradox Interactiven kehittämä ja Strategy Firstin julkaisema toiseen maailmansotaan sijoittuva strategiapeli. Peli julkaistiin vuonna 2002 Microsoft Windowsille, Mac OS:lle ja OS X:lle. Pelin jatko-osa "Hearts of Iron II" julkaistiin vuonna 2005.
Pelissä on määrä ohjastaa lähes mitä tahansa toisen maailmansodan aikaista valtiota. Ennen pitkää suurimmissa koko maailman kattavissa pelin kampanjoissa on määrä liittyä johonkin liittokuntaan, joita on pelissä kolme: akselivallat ("Axis"), liittoutuneiksi kutsutut länsiliittoutuneet ("Allies") sekä Neuvostoliittoa ja sen satelliitteja edustava "Comintern".
Pelaaja asettuu eräänlaisen jumalhahmon rooliin maan johdossa: muun muassa oman maan vaalituloksia ja teknisen kehittelyn painopisteitä voi muokata pelin edetessä. Tärkein ohjattava osa-alue pelissä on kuitenkin armeija, jota rakennetaan Industrial Capacityksi (pelin pelaajien slangissa käytetään lyhennettä ”IC”) kutsutun teollisen kokonaistuotannon avulla ja jota johdetaan strategiselta tasolta.