hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
IS-sarja (panssarivaunu)
Josif Stalin -panssarivaunusarja, joka nimettiin Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin mukaan, oli joukko Neuvostoliitossa toisen maailmansodan aikana kehitettyjä raskaita panssarivaunuja. Perheeseen kuuluvat sarjatuotantoon päässeet vaunut olivat: IS, IS-2, IS-3, IS-4, IS-10 sekä ISU-122 ja ISU-152 -rynnäkkötykit.
Nimi Иосиф Сталин alkaa I-kirjaimella, vaikka henkilönnimi yleensä kirjoitetaankin "Josif". Tämä vuoksi panssarivaunuista käytetään myös joskus lyhennettä "JS".
Sarjan ensimmäisen vaunun, IS:n, valmistus alkoi 1943 ja sitä lisättiin myöhemmin raskaiden saksalaisten Tiger I ja Panther-panssarien Kurskissa saavuttaman menestyksen vuoksi. IS-1 oli varustettu 85 mm:n D-5T-tykillä. Lisänä siinä oli 12,7 mm:n DShK -raskas konekivääri ja 7,62 mm:n DT-pikakivääri.
Toinen malli oli IS-2, jonka valmistus alkoi vuonna 1943. Vaunu varustettiin uudella 122 mm:n D-25T -tykillä, jossa käytettiin ampumatarvikkeen raskaudesta johtuen irtopanoslaukausta. Myös vanhat IS-1-vaunut päivitettiin uudella aseistuksella. IS-2:n seuraava versio oli vuoden 1944 malli eli IS-2m. Tärkein parannus oli rungon etupanssarin valaminen koko pituudeltaan viistoksi, tarkoituksena lisätä panssarin suojavaikutusta.
IS-3-malli ilmestyi myöhään vuonna 1944. Vaunussa oli parannettu panssarointi ja puolipallon muotoinen valettu torni, joka muodostui myöhempien neuvostotankkien tunnuspiirteeksi. IS-3 ei tiettävästi ehtinyt taisteluihin toisen maailmansodan aikana. Sitä kuitenkin käytettiin 1956 Unkarin, ja 1968 Tšekkoslovakian miehityksessä.
Egypti osti joitain vaunuja, joita käytettiin kuuden päivän sodassa, mutta raskaiden panssareiden tarkoitus alkoi olla vanhentunut. Niitä käytettiin armeijoiden erillisissä rykmenteissä ja divisioonien erillisissa pataljoonissa läpimurtoon ja jalkaväen tukemiseen, mutta tämän merkitys väheni keskiraskaiden taistelupanssarivaunujen saavuttaessa lähes saman tulivoiman ja suojan ollen kuitenkin liikkuvampia. IS-vaunut siirrettiin Neuvostoliitossa reserviin ja varastoihin. IS-2m jäi edelleen käyttöön Kuuban, Kiinan ja Pohjois-Korean armeijoissa.
Vuonna 1952 tuotantoon tuli viimeinen kehitysmalli: IS-10. Järjestyksessä vaunu on kuitenkin kahdeksas IS-sarjan vaunu. Stalinin kuoleman jälkeen se nimettiin uudelleen T-10:ksi.
IS-vaunuista tehtiin rynnäkkötykkimuunnoksia, kuten KV-sarjan vaunuistakin. Näitä olivat:
BT-sarja
BT-sarjan panssarivaunut (venäjäksi: Быстроходный танк, nopeakulkuinen tankki) olivat sarja Neuvostoliitossa 1930-luvulla suunniteltuja panssarivaunuja, joita valmistettiin vuosina 1932–1941. Tärkeimmät mallit olivat BT-5 ja BT-7. Panssarivaunujen erikoisuutena oli, että miehistö saattoi puolessa tunnissa poistaa kuluvat ja epäluotettavat telaketjut, ja vaunulla saattoi tämän jälkeen ajaa tietä pitkin pelkillä telapyörillä.
Vuonna 1931 kaksi tornitonta J. Walter Christien M1930-prototyyppiä ostettiin Yhdysvalloista Neuvostoliittoon ja toimitettiin Harkovan Kominterin veturitehtaalle. Prototyypit saivat nimen BT-1. Kolme aseistamatonta BT-2-prototyyppiä valmistui lokakuussa 1931 ja sarjatuotanto alkoi 1932. Suurin osa BT-2-sarjasta aseistettiin 37 mm tykillä ja konekiväärillä; joissakin aikaisemmissa malleissa oli kolme konekivääriä. BT-3 ja myöhemmät aseistettiin 45 mm tykillä.
BT-5 painoi noin 11,5 tonnia ja pystyi 53 km/h nopeuteen ja 375 km toimintasäteeseen.
Tuotanto: 1 884 kappaletta mallia BT-5, 5 328 kpl mallia BT-7, 706 kpl mallia BT-8.
BT-5:t taistelivat Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisten puolella. Ne taistelivat myös japanilaisia vastaan 1939 ja talvisodassa suomalaisia vastaan (lähinnä BT-2 ja BT-5). BT-5- ja BT-7-vaunut taistelivat toisen maailmansodan taisteluissa vuosina 1941-42, jolloin suurin osa tuhottiin tai hylättiin, ja ne korvattiin T-34-vaunuilla.
Suomalaiset saivat sotasaaliiksi joukon BT-vaunuja, joista 18 muunnettiin jatkosodan aikana tykistöpanssarivaunuiksi uudella suomalaisella tornilla, johon asennettiin brittiläinen talvisotaan lahjoitettu 114 mm haupitsi vuodelta 1918, jota käytettiin suorasuuntausammuntaan. Nimikkeekseen vaunut saivat mallimerkinnän BT-42, ja niitä on kutsuttu myös rynnäkkötykeiksi. Vaunuja käytettiin Rynnäkkötykkipataljoonassa, Panssaridivisioonan osana. Niiden käyttökelpoisuus oli rajoitettu, mutta niitä käytettiin vielä 1944 Viipurin puolustuksen tukena.
Tuija
Tuija on suomalainen naisen nimi. Nimi on luontoaiheinen ja johtuu havupuusuvun nimestä tuijat ("Thuja").. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi oli 1900-luvun alusta vuoden 2015 loppuun menneessä annettu 14 418 henkilölle.
Tuijan nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.
Kuusi (täsmennyssivu)
Kuusi tarkoittaa seuraavia:Kuusi on myös sukunimi, jonka ovat ottaneet useat Granfelt-sukuun kuuluvat henkilöt. Tunnettuja "Kuusi"-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
Jimmie Angel
James (Jimmie) Crawford Angel Marshall (1. elokuuta 1899 – 8. joulukuuta 1956) oli yhdysvaltalainen lentäjä, joka löysi Angelin putouksen Venezuelasta vuonna 1933. Putous nimettiin hänen mukaansa.
Hänen toinen saavutuksensa oli laskeutuminen "Rio Caroni" -nimisellä koneellaan Ayan Tepuy -vuoren laelle 1937. Hän hajotti lentokoneensa laskeutuessaan ja joutui kävelemään paluumatkallaan läpi viidakon.
Jimmy Angel saavutti maineensa Venezuelassa. Jimmie kuoli Panamassa vuonna 1956 lento-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Marko Annala
Marko Kristian Annala (s. 1972 Joutseno) on suomalaisen Mokoma-yhtyeen perustaja, keulahahmo ja laulaja. Annala tunnetaan muun muassa erikoisesta laulutyylistään, joka sisältää vaikutteita death metal -murinalaulusta ja puhtaan artikuloivasta suomirock-laulannasta.
Mokoman alkuaikoina Annala soitti yhtyeessä kitaraa laulamisen lisäksi. Ennen Mokomaa hän on soittanut kitaraa Pronssinen Pokaali- ja Slumgudgeon-yhtyeissä sekä vieraillut Kotiteollisuuden albumeilla "Aamen" (1998) ja "Eevan perintö" (1999). Hän on useissa haastatteluissa verrannut itseään sanoittajana Jarkko Martikaiseen. Vuonna 2008 Marko Annala äänestettiin vuoden laulajaksi Finnish Metal Awardsissa.
Annala on ollut absolutisti vuodesta 1992 lähtien. Hän on myös ollut kasvissyöjä mutta ryhtyi sekasyöjäksi, koska ei saanut kiertueiden aikana syötyä kunnolla.
Annalan esikoisromaani "Värityskirja" ilmestyi maaliskuussa 2017.
Tuomas Peippo
Tuomas "Tipi" Peippo (s. 5. marraskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen rumpali. Peippo toimi vuosina 1997–2012 CMX-yhtyeen rumpalina. Peippo liittyi yhtyeeseen motivaatio-ongelmien vaivaaman Pekka Kanniaisen tilalle vuonna 1997, kun "Cloaca Maxima" -kokoelma oli saatu valmiiksi ja ennen kuin seuraavaa levyä "Vainajalaa" alettiin tehdä. Toisin kuin A. W. Yrjänä ja Janne Halmkrona, Peippo yhdessä toisen kitaristin Timo Rasion kanssa ei ollut kovinkaan paljon yhtyeensä haastatteluissa mukana. Peippo oli myös kvartetin ainoa jäsen, joka ei osallistunut säveltämiseen. Vuoden 2012 marraskuussa CMX ilmoitti, että yhtyeen ja Peipon yhteistyö päättyy. Yhtye oli saman vuoden maaliskuussa perunut kaikki kyseisen vuoden keikkansa Peipon käsimurtuman vuoksi.
Peippo työskentelee Lohjalla hammaslääkärinä ja on absolutisti.
Sipe Santapukki
Simo ”Sipe” Johannes Santapukki (s. 20. joulukuuta 1977 Heinola) on Apulanta-yhtyeen rumpali ja Apulanta Oy:n toimitusjohtaja. Santapukki syntyi ja vietti lapsuutensa Heinolassa ja liittyi Apulantaan vuonna 1991, eli hän on ollut mukana lähes yhtyeen alusta asti. Santapukki kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan Lyseonmäen koulussa.
Santapukki on tehnyt myös sooloalbumin "Sipe". Albumilla vierailivat solisteina lukuisat kuuluisat suomalaiset laulajat, kuten Gösta Sundqvist, Tommi Liimatta, Timo Rautiainen, Hannu Sallinen sekä Apulannan laulaja Toni Wirtanen. Levyllä laulaa myös Anna Eriksson, jonka kanssa Santapukki seurusteli myöhemmin. Santapukki soittaa Yamaha-rummuilla.
Tammikuussa 2009 Santapukki ryhtyi kolumnistiksi Keskisuomalainen-lehteen.
Syksyllä 2012 Santapukki vieraili laulajana Kari Peitsamo Road Hogs -yhtyeen albumilla "Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti".
Santapukki on myös toiminut lauluntekijänä, sillä hän on tehnyt kappaleita sooloalbuminsa lisäksi myös joillekin iskelmälaulajille, Bablolle ja Jani & Jetsettersille. Lisäksi Anna Eriksson ja Santapukki ovat tehneet kappaleita yhdessä Erikssonin albumeille "Sinusta sinuun" ja "Ihode".
Santapukki on innokas autourheilija. Vuonna 2004 hän voitti Formula 3 -luokassa SM-hopeaa. Santapukki harrastaa moottoripyöriä ja tunnetaan myös absolutistina. Santapukin kuvataidenäyttely "Narrilaivan kapteeni" oli vuonna 2003 esillä Heinolassa.
Santapukki seurusteli 2000-luvun puolivälissä kolmisen vuotta muusikko Anna Erikssonin kanssa. Ennen seurustelusuhdetta Eriksson lauloi Santapukin sooloalbumilla "Sipe" (2002). Santapukki tuotti Erikssonin albumin "Ihode" ja kirjoitti sille kappaleita.
Vuonna 2012 valmistui Heinolan Laajavuoreen Santaranta-niminen asunto, jossa Santapukki asuu avoliitossa suunnistaja Minna Kaupin kanssa. He saivat poikalapsen tammikuussa 2017.
Tuukka Temonen
Tuukka Matti Johannes Temonen (s. 20. huhtikuuta 1975 Nastola) on suomalainen muusikko, ohjaaja ja tuottaja. Hän toimi Apulanta-yhtyeen basistina vuodesta 1993. Yli kymmenen vuoden jälkeen Temonen jätti yhtyeen ja omistautui televisiotuotantotyölle, jota hän oli jo tehnyt muusikon uran ohessa. Temonen on toiminut yrityksensä Optipari Oy:n toimitusjohtajana ja kunnallispoliitikkona.
Temosen ollessa 6-vuotias hänen perheensä muutti Heinolaan. Siellä hänestä tuli Apulanta-yhtyeen jäsen vuonna 1993. Hän ohjasi myös yhtyeen musiikkivideoita. Vuoden 2005 alussa hänen tilalleen Apulantaan tuli Sami ”Parta-Sami” Lehtinen, joka oli jo monta vuotta työskennellyt yhtyeen keikkakitaristina. Apulannan ohella hän soitti joitain vuosia myös Inis-yhtyeessä.
Tuukka Temonen johtaa televisiotuotantoyhtiö Optipari Oy:tä. Hän on ohjannut muun muassa ohjelmia "Diili", "Retro", Afganistan ja "Fabio ja Fabrizio". Temonen on ohjannut myös musiikkivideoita monille suomalaisille artisteille kuten Apulanta, Irina, Maj Karman Kauniit Kuvat, Sonata Arctica ja Tehosekoitin. Vuonna 2013 Temonen ohjasi Maaseudun Tulevaisuuden Kantri-liitettä mainostaneen Böndeboogie-musiikkivideon.
Temosen esikoisohjaus valkokankaalle oli Sauli Niinistön vuoden 2012 presidentinvaalikampanjan kampanjatyöntekijöiden työtä seurannut "Presidentintekijät". Elokuva herätti mediakohua jo ennen ilmestymistään, koska kampanjapäällikkö ja kokoomuksen puoluesihteeri Taru Tujunen koki elokuvan julkistamisen rikkoneen hänen ja Temosen suullista sopimusta, joka takasi Tujuselle veto-oikeuden elokuvan julkistamisessa.
Temosen ensimmäinen fiktiivinen elokuva oli Apulanta-yhtyeen varhaisvaiheista kertova draamaelokuva Teit meistä kauniin.
Temosen toinen fiktiivinen elokuva Valmentaja perustuu Jari Sarasvuon uraan, joskaan Sarasvuon nimeä ei ole käytetty elokuvan markkinoinnissa. Elokuvan on käsikirjoittanut Heini Heikkilä ja sen ensi-ilta oli 17. lokakuuta 2018.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Temonen valittiin Iitin kunnanvaltuustoon. Hän oli kunnan ja puolueen ääniharava 171 äänellä tuoden kokoomukselle vaalivoiton ja yhden lisäpaikan. Temonen oli valtuustossa nelihenkisen kokoomuksen valtuustoryhmän jäsen ja toimi vuosina 2009–2012 Iitin 27-henkisen kunnanvaltuuston toisena varapuheenjohtajana.
Vuoden 2012 kuntavaaleissa Temonen oli jälleen puolueen ääniharava 187 äänellä. Koko kunnan äänimäärässä ainoastaan sosiaalidemokraattien Esko Lehtinen meni Temosen ohi 193 äänellä. Vuosina 2013–2016 Temonen toimii Iitin kokoomuksen viisihenkisen valtuustoryhmän varapuheenjohtajana ja jatkaa kunnanvaltuuston 2. varapuheenjohtajana.
Temonen erosi kokoomuksesta toukokuussa 2014. Hän jatkoi kuitenkin sitoutumattomana kokoomuksen edustajana Iitin kunnanvaltuustossa kauden loppuun. Temonen on myöhemmin arvostellut kokoomuksen politiikkaa.
Temonen avioitui näyttelijä Olga Temosen (o.s. Koskikallio) kanssa 6. syyskuuta 2008 Iitin kirkossa. Perheeseen kuuluu kolme lasta ja sijaistytär. Nykyään Olga Temonen toimii Optipari Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Martti Syrjä
Martti Ilmari Syrjä (s. 17. toukokuuta 1959 Ylöjärvi) on suomalainen muusikko ja näyttelijä, joka on suomirockyhtye Eppu Normaalin keulakuva, laulaja ja sanoittaja.
Syrjä on Eppu Normaalin perustajajäseniä. Yhtyeen kitaristi Mikko ”Pantse” Syrjä on Martin veli, ja rumpali Aku Syrjä on veljesparin serkku. Mikon ja Martin vanhemmat Kirsi Kunnas ja Jaakko Syrjä ovat molemmat palkittuja kirjailijoita, ja tämän on arvioitu vaikuttaneen veljesten musiikilliseen luovuuteen suuresti. Hänet on palkittu myös Juha Vainio -sanoittajapalkinnolla vuonna 1997 sekä Reino Helismaa -palkinnolla vuonna 2004. Syrjä on osallistunut myös merkittävästi Eppu Normaalin albumien kansitaiteeseen. Hän on taiteillut yhtyeen albumien "Cocktail Bar", "Tie vie", "Rupisia riimejä, karmeita tarinoita", "Lyömättömät" sekä "Onko vielä pitkä matka jonnekin?" kansikuvat, ja ottanut myös valokuvan albumin "Sadan vuoden päästäkin" kanteen. Hän on myös tehnyt kuvituksen äitinsä Kirsi Kunnaksen lastenkirjaan "Puupuu ja käpypoika".
Syrjä on ollut avioliitossa kahdesti, ja jälkimmäisestä liitostaan hänellä on kolmoslapset.Martti Syrjän soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylikokoelmalla "Soolot" sekä CD-kokoelmalla "Hatullinen paskaa" / Soolot.
Mervi Tapola
Mervi Tapola (ent. Nykänen ja Montonen, s. 14. huhtikuuta 1954 Tampere) on Matti Nykäsen entinen puoliso. Pariskunta tapasi ensi kerran heinäkuussa 1999. Hän oli ensimmäisen kerran naimisissa Nykäsen kanssa vuosina 2001–2003 ja heidät vihittiin uudelleen vuonna 2004, jonka jälkeen Tapola jätti useita avioerohakemuksia ja lopullisen, järjestyksessään viidennentoista, toisen vaiheen avioerohakemuksen, 16. elokuuta 2010. Tapola ilmoitti syksyllä 2017 sairastuneensa parantumattomaan vatsasyöpään, joka on levinnyt myös maksaan ja syöpää ei voi leikata, mutta hän saa sytostaattihoitoa.
Mervi Tapola kuuluu tamperelaiseen Tapolan yrittäjäsukuun. Hänen vanhempansa olivat Kyllikki ja Martti Tapola.
51koodia
51koodia on vuonna 2002 perustettu suomalainen rockyhtye, joka tuli ensimmäisen kerran tunnetuksi paljon radiosoittoa saaneella "Voisiko olla tänään se päivä" -singlellä. Yhtyeen musiikki on pop-vaikutteista raskasta ja melodista suomenkielistä rockia. Esikoisalbumi "Nimetty" ilmestyi alkuvuodesta 2004 ja sen seuraaja "Rautaiset Linnut" syksyllä 2005. Yhtyeen toisen albumin singlejulkaisu "Kahleet" tuli tunnetuksi myös syksyllä 2005 elokuvateattereihin saapuneen Petri Kotwican ohjaaman Koti-ikävä-elokuvan soundtrackin myötä. Yhtyeen antamista julkisista lausunnoista vastaa laulaja-kitaristi ja keulakuva Hannu Sallinen.
Ennen 51koodia-yhtyeen perustamista yhtyeen jäseniä soitti muun muassa Pool-yhtyeessä. Jute Musikka ja Olli-Matti Wahlström soittavat myös Kumikamelissa. Keväällä 2013 Wahlströmistä tuli CMX:n virallinen jäsen.
Zellerin sääntö
Zellerin sääntö eli Zellerin kongruenssi on Julius Johannes Zellerin kehittämä algoritmi minkä tahansa gregoriaanisen tai juliaanisen kalenterin päivämäärää vastaavan viikonpäivän laskemiseksi.
Zellerin sääntö Gregoriaanista kalenteria varten on
Juliaanista kalenteria varten on
missä
Nouseva intonaatio
Nouseva intonaatio on hallitusti tai hallitsemattomasti puhuttaessa tapahtuva väliaikainen äänentason muutos korkeammaksi. Yleensä se on sijoitettu painotukseksi lauseen tai sanan loppuun.
Useissa indoeurooppalaisissa kielissä nouseva intonaatio on foneeminen merkiten kysymyslauseen. Suomeen tätä tapaa on alettu lainata vasta äskettäin.
Adressi
Adressi (ranskan sanasta "adresse" ’suunta, osoitus’) on useiden henkilöiden allekirjoittama, vallanpitäjille tai päättäjille suunnattu poliittinen julkilausuma. Esimerkiksi Suomessa kerättiin Venäjän vallan aikana vuonna 1899 Suuri adressi, joka vastusti keisari Nikolai II:n allekirjoittamaa helmikuun manifestia.
Adressilla voidaan tarkoittaa myös kirjoitettua tai tekstattua juhlavaa onnittelua, kiitoksen tai surunvalittelun sisältävää julkilausumaa. Esimerkki adressista koristeellisena painatteena on korusähke. Suruadressi on kaksitaitteinen, kauniisti painettu kaavake, jota käytetään varsinaisesti surunvalitteluihin ja onnentoivotuksiin, ja josta koituvat tulot menevät yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Koruadresseja maksua vastaan eri tilaisuuksiin välittävät Suomessa eri avustustahoja edustavat kukkasrahastot.
Adressin ja vieraskirjan välimuotoja ovat surunvalittelu- ja onnittelukirjat esimerkiksi maan suurlähetystöissä valtionpäämiehen kuoleman tai hallitsijaperheen perhetapahtuman johdosta.
Game &amp; Watch
Game & Watch -nimellä myydyt LCD- eli elektroniikkapelit olivat Nintendon ensimmäisiä videopelejä. Game & Watch -pelit olivat varsin suosittuja 1980-luvun alussa ja niitä valmistettiin vuosina 1980–1991. Nimensä pelit saivat siitä, että samoissa kuorissa oli sekä peli että herätystoiminnolla varustettu digitaalikello.
Game & Watchit perustuivat samankaltaiseen tekniikkaan kuin nestekidenäyttöiset digitaalikellot ja olivat varsin yksinkertaisia verrattuna aikansa varsinaisiin pelikoneisiin. Ohjaus vaihteli kahdesta nappulasta Nintendo Entertainment System -tyyliseen painikevalikoimaan.
LCD-tekniikalla toteutetuissa peleissä hahmot olivat usein animoituja. Näyttö koostui yksittäisistä "soluista", joissa kussakin oli yksi kuva, joka oli joko päällä tai pois. Animaatio oli siis varsin rajoitettua ja liike askeleittaista, mutta luovalla suunnittelulla saatiin kuitenkin aikaan hauskoja ja pelattavia pelejä.
Joitakin klassikoita, kuten Nintendon "Donkey Kong", "Donkey Kong Jr." ja "Super Mario Bros." julkaistiin myös Game & Watch -peleinä. Lopulta Game & Watchin syrjäytti vuonna julkaistu mustavalkoista nestekidenäyttöä käyttävä Game Boy, josta on sittemmin tullut kaikkien aikojen pitkäikäisin ja Nintendon kaupallisesti menestynein pelikonsoli.
Game & Watch -pelejä on kuitenkin uudelleen julkaistu alkuperäisten kaltaisilla pelimekanismeilla, mutta parannetuilla grafiikoilla Game Boyn Game & Watch Gallery -paketeissa. Sen lisäksi Toymax julkaisi Nintendon lisenssillä joitain klassisia Game & Watch -pelejä avaimenperinä 90-luvun lopulla.
Harrastelijat ovat tehneet Game & Watch -peleistä myös kotitietokoneella toimivia versioita, jotka ovat yksi yhteen alkuperäisten kanssa, kaikkine äänineen ja grafiikoineen.
Nintendon Game & Watch -pelejä on aina jäljitelty. Nykyäänkin esimerkiksi yhdysvaltalainen Tiger-yhtiö tekee vielä nestekidenäytöllisiä elektroniikkapelejä.
Suomessa Nintendon Game & Watch -pelien hinta oli yleensä yksiruutuisina 149 mk ja kaksiruutuisina 199 mk (1980–1991 välillä keskimäärin 52 ja 69 euroa vuoden 2019 arvossa).
Dachaun keskitysleiri
Dachaun keskitysleiri oli natsi-Saksan keskitysleiri lähellä Dachaun kaupunkia (pohjoiseen Münchenistä) eteläisessä Saksassa.
Dachaun keskitysleiri oli ensimmäinen laatuaan. Leiri rakennettiin käytöstä poistuneeseen ruutitehtaaseen ja valmistui 21. maaliskuuta 1933. Yhdessä Auschwitzin kanssa Dachaun keskitysleiri on noussut tunnetuimpien keskitysleirien joukkoon.
Dachaun keskitysleirille vangittiin yhteensä yli 200 000 miesvankia, joiden joukossa oli muun muassa juutalaisia, natsien vastustajia, homoseksuaaleja, Jehovan todistajia ja kommunisteja. Vuodesta 1941 lähtien Dachau toimi myös tuhoamisleirinä, ja siellä tiedetään murhatun noin 30 000 vankia.
Yhdysvaltain VII armeijakunnan 42. ja 45. jalkaväkidivisioona vapauttivat Dachaun keskitysleirin vangit 29. huhtikuuta 1945. Samana päivänä yhdysvaltalaiset ampuivat Dachaussa yli sata SS-miestä, osan vangit pahoinpitelivät kuoliaiksi, osa vietiin vankilan muuria vasten ja ammuttiin konekivääreillä. Teloitetut eivät kuitenkaan olleet leirin vakituisia SS-vartijoita, jotka olivat paenneet, vaan muutamaa päivää aikaisemmin itärintamalta leiriä vahtimaan siirrettyjen SS-joukkojen jäseniä.
Dachau
Dachau on kaupunki Saksan Ylä-Baijerissa noin 20 kilometriä Münchenistä luoteeseen. Kaupungissa asuu noin 40 000 asukasta. Dachau perustettiin 700-luvulla, ja 1800- ja 1900-luvuilla siellä asui lukuisia taiteilijoita. Ludwig Thoma syntyi kaupungissa.
Vuonna 1933 natsit rakensivat Dachauhun keskitysleirin, josta tuli myöhemmin prototyyppi muille keskitysleireille. Leirin toiminnan aikana (1933–1945) kuoli yli 30 000 vankia.
Kaupungissa toimii kolme lukiota, viisi ammattikoulua ja kansankorkeakoulu.
Leimautuminen (molekyyligenetiikka)
Leimautuminen tarkoittaa geenin aktiivisuuden riippumista siitä, kummalta vanhemmalta geeni on periytynyt. Eläinten perimässä on jokaista geeniä kaksi kappaletta, mutta leimautuminen johtaa siihen, että vain toinen geeni on aktiivinen. Ihmisellä leimautuneita geenejä tunnetaan noin 100.
Geenin aktiivisuus riippuu usein DNA:n GC-jakson sytosiini-emästen metyloinnista. Mitoottisen solunjakautumisen jälkeen vain toinen sytosiineista on metyloitu, mutta leimautumista ylläpitävä metylaasi-entsyymi muuttaa hemimetyloidun kohdan täysin metyloiduksi. Meioottisessa jakautumisessa kaikki sukusolut on metyloitava tai demetyloitava riippuen siitä, kumpaa sukupuolta sukusoluja tuottava yksilö on.
Leimautuminen jättää soluun vain yhden aktiivisen alleelin, mikä lisää geneettisten sairauksien riskiä. Leimautuneisiin geeneihin liittyviä sairauksia tunnetaankin useita.
Transkriptiotekijä
Transkriptiotekijät eli transkriptiofaktorit ovat eukaryoottisolujen proteiineja, jotka tunnistavat DNA:ssa promoottoreita ja tehostajia ja säätelevät siten geenin transkriptiota. Muut proteiinit voivat säädellä transkriptiofaktoreiden aktiivisuutta.
Transkriptiotekijöiden on tunnistettava ja liityttävä DNA:n aloituskohtaan, ennen kuin RNA-polymeraasi voi liittyä siihen. Transkriptiotekijöissä on erilliset domeenit DNA-sekvenssien ja RNA-polymeraasin tunnistamiseen.
Transkriptiotekijät jakaantuvat kolmeen luokkaan.
Erik Allardt
Erik Anders Allardt (s. 9. elokuuta 1925 Helsinki) on suomalainen sosiologi ja akateemikko. Hän toimi Helsingin yliopiston sosiologian professorina vuosina 1955–1991. Allardt on Suomen ja Pohjoismaiden tunnetuimpia yhteiskuntatieteilijöitä ja kansainvälisesti menestyneimpiä tutkijoita. Hän on välittänyt Suomeen niin amerikkalaisen, skandinaavisen kuin ranskalaisenkin sosiologian lähestymistapoja.
Allardt valmistui ylioppilaaksi vuonna 1943, valtiotieteiden kandidaatiksi vuonna 1947 ja lisensiaatiksi vuonna 1952. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1956 Helsingin yliopistosta. Hän aloitti uransa Helsingin yliopiston assistenttina, jona toimi vuosina 1948–1953. Vuosina 1955–1958 hän oli virkaa tekevä professori ja vuodesta 1958–1991 sosiologian professori. Vuosina 1969–1970 hän oli myös valtiotieteellisen tiedekunnan dekaani. Allardt oli Åbo Akademin kansleri vuosina 1992–1994.
Vuosina 1970–1980 Allardt oli Suomen Akatemian tutkijaprofessori. Hänen keskeisiä tutkimuskohteitaan ovat olleet yhteiskunnan rakenne ja sen muuttuminen, poliittinen radikalismi, hyvinvointi sekä kielelliset vähemmistöt.
Erik Allardtin isänpuoleinen isoisä oli kirjailija ja koulumies Anders Allardt ja täti kirjallisuudentutkija Karin Allardt-Ekelund, jonka puoliso oli runoilija ja taidemaalari Ragnar Ekelund. Erik Allardtin äidinisä oli kielentutkija Ivar Heikel.
M. A. Numminen opiskeli sosiologiaa Allardtin johdolla ja on säveltänyt musiikkia tämän teksteihin.
Erik Allardt sai CIA:n salahanke MKULTRA-rahoitusta Human Ecology Fund -peiteorganisaation kautta.
Allardt valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1971. Hän on ollut Academia Europæan jäsen tämän tiedeakatemian perustamisvuodesta 1988 lähtien. Allardtille myönnettiin akateemikon arvonimi vuonna 1995. Hän on myös Uppsalan yliopiston kunniatohtori. Allardtille on myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi.
Allardtille myönnettiin Etnisten suhteiden ja kansainvälisen muuttoliikkeen tutkimuksen seuran (ETMU) tunnustuspalkinto vuonna 2004 merkittävästä työstä etnisten suhteiden ja kansainvälisen muuttoliikkeen kysymysten parissa.
Ylioppilaskoe
Ylioppilaskoe on koe ylioppilastutkinnossa. Kielissä kokeita järjestetään erikseen pitkän, keskipitkän ja lyhyen oppimäärän opiskelijoille. Myös matematiikassa järjestetään erikseen lyhyen ja pitkän oppimäärän kokeet. Reaaliaineissa ja äidinkielessä on ainoastaan yhdentasoisia kokeita. Jokainen ylioppilaskoe arvostellaan erikseen. Mikäli kokelas on saanut neljässä ylioppilaskokeessa hyväksytyn arvosanan tietyin lisäehdoin (kts. ylioppilastutkinto), hän on suorittanut ylioppilastutkinnon ja hänestä tulee ylioppilas.
Ylioppilaskokeet järjestetään kahdesti vuodessa. Molemmilla kerroilla kuullunymmärtämiskokeille varataan kolme päivää. Kirjallisille kokeille päiviä oli syksyn 2006 kokeisiin asti kymmenen. Äidinkielen kokeen muutoksen myötä määrä väheni yhdeksään. Yksikään kokelas ei kuitenkaan voi osallistua kokeisiin näinä kaikkina päivinä. Vaikka hän kirjoittaisi samalla tutkintokerralla kaksi reaalia, matematiikan, pitkän kielen, lyhyen kielen ja toisen kotimaisen kielen, hänen on silti valittava äidinkielekseen joko suomi, ruotsi tai saame. Koska saame äidinkielenä kirjoitetaan eri päivänä kuin suomi ja ruotsi, jää kokelaalle väkisinkin vähintään toisen kokeen päivä vapaaksi.
Kuullunymmärtämiskokeet sijoittuvat perättäisille maanantaille, tiistaille ja keskiviikolle. Syksyn kuullunymmärtämiskokeet ovat olleet syyskuun alkupuolella ja kevään kokeet helmikuun alkupuolella. Kirjalliset kokeet taas on järjestetty maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin, syksyllä syyskuun loppupuolelta lokakuun alkupuolelle ja keväällä maaliskuussa.
Kirjalliset kokeet järjestetään yleensä koulujen liikunta- ja juhlasaleissa tai suurissa luokissa.
Työskentelyä seuraavat valvojat, joita tulee olla kokelasmäärästä riippuen seuraavan taulukon mukaisesti:
Ylioppilastutkintolautakunta antaa muutenkin tarkat ohjeet ylioppilaskokeiden järjestämisestä. Määräyksiä ja ohjeistuksia annetaan muun muassa kokeen tekemiseen käytettyjä kyniä, eväspakkauksia ja paikkojen jakamista koskien.
FidoNet
FidoNet on BBS-maailmassa käytetty järjestelmä viestien ja tiedostojen automaattiseen siirtoon BBS:ien välillä. FidoNetin loi kalifornialainen Tom Jennings vuonna 1984 Fido-ohjelmistoa käyttävien BBS:ien verkottamiseksi. Myöhemmin lähes kaikki yleiset BBS-ohjelmistot sai kytkettyä FidoNetiin.
BBS:ien valta-aikana suurin osa FidoNet-pohjaisesta tiedonsiirrosta tapahtui modeemilla lankapuhelinyhteyksien kautta. Verkkoon kytketyt purkit ottivat yleensä kerran vuorokaudessa yöaikaan yhteyttä toisiinsa ja vaihtoivat uudet viestit keskenään. Viestin siirtyminen keskikokoisen suomalaisen Fidonet-pohjaisen verkon laidalta toiselle kesti yleensä muutamia päiviä.
FidoNet-verkon julkisista keskustelualueista käytetään nimitystä "echomail", kun taas yksittäisten purkkien yksittäisille käyttäjälle osoitettujen viestien välitysjärjestelmä on nimeltään "netmail". Echomail vastaa Internet-maailman Usenet-uutisryhmiä ja netmail sähköpostia, ja jo purkkien kulta-aikana oli olemassa gateway-koneita Internetin ja Fidonetin väliseen tiedonsiirtoon.
Suomalaisessa BBS-maailmassa oli lukuisia FidoNet-tekniikalla toimivia itsenäisiä viestiverkkoja, ja FidoNet-nimitystä käytettiinkin yleensä vain niin sanotusta varsinaisesta FidoNetistä ja etenkin sen suomalaisista echomail-alueista, jotka tunnisti etuliitteestä "SF".
Yksittäisen purkin FidoNet-osoite on muotoa zone:network/node, missä kukin kolmesta osasta on numeerinen. Zonet 1-6 vastaavat varsinaisen FidoNetin hierarkiassa maanosia, esimerkiksi zone 1 vastaa Pohjois-Amerikkaa ja zone 2 Eurooppaa. Suomalaisten purkkien FidoNet-osoitteet ovat muotoa 2:22x/yyy.
Zonet 7-4095 on varattu "otherneteille", eli FidoNet-tekniikkaa käyttäville mutta sen hierarkiasta riippumattomille verkoille. Jos sama purkki kuului useaan verkkoon, sillä oli jokaisen verkon sisällä oma osoite. Riippumattomia verkkoja perustettiin paitsi vaihtoehdoiksi byrokraattisena ja kankeana pidetylle FidoNetille, myös samalla alueella toimivien tai samankaltaisiin asioihin erikoistuneiden purkkien yhteenliittymiksi.
Ilmavirtavoimala
Ilmavirtavoimala eli aurinkotorni on sähköä tuottava voimalaitos, joka ottaa energiansa auringon säteilylämmön avulla aikaansaadusta ilmavirtauksesta. Voimala käsittää läpinäkyvällä katolla varustetun laajan ja matalan lämmönkeräystilan, jonka keskeltä nousee korkea, ontto torni. Auringon säteilylämpö lämmittää keräilyalueen ilmaa, joka virtaa torniin ja nousee ylöspäin pyörittäen torniin asennettuja turbiineja. Korvausilma otetaan keräysalueen reunoilta. Voimalan periaatteen on ideoinut saksalainen Jörg Schlaich.
Mitä suurempi lämmönkeräysalue ja korkeampi torni, sitä suurempi on tornin läpi nouseva ilmavirta ja siten myös sähköntuotanto. Lämmönkeräysalueelle syntyy niin suuri lämpövarasto, että voimala tuottaa sähköä myös yöaikaan. Yötuotantoa voidaan vielä tehostaa lämpöä varaavilla aurinkokeräimillä.
Schlaich Bergermann & Partner rakensi 1980-luvun alussa yhteistyössä Espanjan valtion kanssa Espanjan Manzaneresiin koevoimalan, jolla hän osoitti idean toimivuuden. 150 metriä korkean vuosina 1982–1989 toimineen koelaitoksen teho oli 50 kW.
Australialainen voimayhtiö EnviroMission Limited suunnittelee rakentavansa maailman ensimmäisen laajamittaisen, tuotantokäyttöön suunnitellun ilmavirtavoimalan La Paziin Arizonaan Yhdysvaltoihin. Voimalan teho on 200 MW. 200 MW voimala vähentäisi 900 000 tonnia kasvihuonekaasupäästöjä.
v
Funktionalismi (täsmennyssivu)
Funktionalismi tarkoittaa seuraavia asioita:
MHP
MHP eli Multimedia Home Platform on DVB-konsortion (Digital Video Broadcasting Project) digitaalisovittimia varten suunnittelema Java-ympäristö. Ympäristö on middlewarea ja koostuu joukosta ohjelmointirajapintoja (API, Application Programming Interface), jotka kääntävät saamansa Xlet-sovellukset laitteiston ymmärtämään muotoon.
MHP tunnettiin Suomessa nimellä Supertekstitv, ja se oli Digi-TV:n suunnittelu- ja käyttöönottovaiheessa keskeisenä pidetty television kaksisuuntaistava tietoyhteiskunnan palvelu. MHP ei kuitenkaan koskaan lyönyt itseään läpi, ja palvelu lopetettiin kaikessa hiljaisuudessa joulukuussa 2007 teknisen vian katkaistua lähetyksen.
John Dunstable
John Dunstable (joskus Dunstaple; mahdollisesti n. 1390 – 24. joulukuuta 1453) oli englantilainen säveltäjä. Hänet tunnetaan erityisesti moniäänisen musiikin säveltäjänä.
Dunstable syntyi mahdollisesti Dunstablessa, Bedfordshiressä. Hänen elämästään on hyvin vähän varmaa tietoa. Edes hänen syntymäajastaan ei ole varmuutta. Dunstablen kuolinpäivä on päätelty hänen hautakirjoituksessaan olleesta maininnasta.
Dunstablen arvellaan toimineen Bedfordin herttuan, Henrik V:n veljen, palveluksessa. Hän saattoi myös asua jonkin aikaa Ranskassa.
Dunstablen teoksista noin 50 on säilynyt. Niihin kuuluu muun muassa messuja sekä motetteja. Hänen arvellaan säveltäneen myös maallista musiikkia. Yhtään kappaletta ei kuitenkaan ole voitu varmasti todistaa Dunstablen säveltämäksi. Aiemmin luultiin, että maallinen laulu "O rosa bella", oli Dunstablen säveltämä, mutta nykyään sen arvellaankin olevan John Bedynghamin teos.
Munavoi
Munavoi on levite, jota on perinteisesti käytetty karjalanpiirakoiden päälle siveltynä. Se valmistetaan voista, suolasta ja keitetyistä kananmunista. Keitetyt kananmunat hienonnetaan pieniksi ja sekoitetaan voin kanssa isorakeiseksi tahnaksi. Munavoin kanssa tarjotut karjalanpiirakat on suomalainen perinneruoka, jolla on oma paikkansa suomalaisessa juhlapöydässä.
Evald Aav
Evald Aav (17. maaliskuuta 1900, Tallinna – 21. maaliskuuta 1939, Tallinna) oli virolainen säveltäjä. Hän opiskeli nuorena sävellystä eräässä tallinnalaisessa musiikkiopistossa.
Yksi Aavin tunnetuimmista teoksista lienee "Vikerlased" ("Viikingit", 1928), jota pidetään ensimmäisenä virolaisena oopperana. Lisäksi hän sävelsi paljon musiikkia muun muassa kuorolle.
Tulli
Tulli tarkoittaa valtion rajan yli kulkevista tavaroista perittävää veroluonteista maksua. Sillä voidaan tarkoittaa myös näitä maksuja keräävää tulliviranomaista.
Aiemmin tullilla oli toimipisteitä useissa rahtiterminaaleissa. Terminaalissa kuorma sinetöitiin, ja auto saattoi ajaa useamman maan läpi TIR-tunnuksien turvin ilman toistuvia rajaselvityksiä. Euroopan sisämarkkinoiden myötä näistä on pitkälti luovuttu, ja mahdollinen rahtitullaus tehdään rajalla. Käytännössä tämä koskee vain Suomen ja Venäjän välistä rajaa.
Ennen monissa maissa on ollut käytössä myös "sisäinen tulli", jossa maaseudulta kaupunkiin tulevista tuotteista perittiin maksuja. Suomen alueella tätä niin sanottua maatullitoimintaa harjoitettiin Ruotsin vallan aikana 1622-1808. Kaupunkien paikannimistössä on viitteitä näihin maatulleihin, esimerkiksi Töölön tulli Helsingissä.
Nykyisin Suomen tulli kerää tulleja Euroopan unionin rajan ylittävästä liikenteestä Suomen itärajalla, satamissa ja lentoasemilla.
Tullimaksuista (ja muista kaupan rajoitteista) vapaana tapahtuvaa tavarakauppaa sanotaan vapaakaupaksi.
Euroopan yhteisön jäsenmaissa tavarat liikkuvat pääsääntöisesti vapaasti ilman tullimaksua. Euroopan unioni on tulliliitto, joten Euroopan unionin jäsenvaltioilla on yhteinen tullitariffi ja kauppapolitiikka suhteessa kolmansiin maihin. Euroopan unionin ulkopuolisista eli kolmansista maista Euroopan unionin tullialueelle tuotavista tavaroista maksetaan tullimaksua. Tullit ovat Euroopan unionin omia varoja, ja ne tuloutetaan suoraan EU:lle. Jäsenvaltio saa kuitenkin vähentää yhteisölle tuloutettavista tulleista 25 % kantopalkkion.
Luettelo liettualaisista runoilijoista
Tämä on luettelo liettualaisista runoilijoista.
Seleukidit
Seleukidien hallitsijasuku oli Aleksanteri Suuren sotapäällikön Seleukos I:n perustama hallitsijasuku, joka hallitsi Persiaa vuodesta 312 eaa. aina siihen asti kun parthialaiset valtasivat Persian noin vuonna 164 eaa. Sen jälkeen seleukidien valta heikkeni ja lopuksi he hallitsivat vain pientä osaa Syyriasta. Parhaimpina aikoinaan seleukidit hallitsivat Anatoliaa, Syyriaa, Palestiinaa, Mesopotamiaa ja Persiaa.
Aleksanteri Suuri valtasi Persian lyhyessä ajassa, mutta kuoli nuorena jättäen valtakuntansa ilman täysi-ikäistä perillistä. Niin sanotut diadokit jakoivat Aleksanterin valtakunnan keskenään. Aluksi hallitsijaksi valittiin Perdikkas, joka kuitenkin salamurhattiin ensimmäisen diadokkisodan aikana. Seleukos toimi sodan aikana Perdikkaan alaisena, mutta petti hänet ja oli yksi hänen murhaajistaan. Vuonna 320 eaa. diadokit jakoivat Perdikkaan hallitsemat alueet keskenään ja Seleukos sai hallittavakseen Babylonian.
Seleukos alkoi tämän jälkeen laajentaa valtakuntaansa. Vuoteen 302 eaa. mennessä hän sai valtansa alle Baktrian ja itäiset maakunnat. Hän valtasi Meedian Antigonoksen sinne asettamalta satraapilta ja kukisti vastarinnan muissakin provinsseissa. Seleukos perusti myös uudelleen useita kaupunkeja, muun muassa Ekbatanan. Noin vuoden 305 eaa. paikkeilla Seleukos ylitti Induksen ja solmi Chandragupta Mauryan (kreikkalaisille "Sandrokottos") kanssa sopimuksen siitä että tämä saisi Induslaakson maat 500 sotaelefanttia vastaan. Tämän jälkeen Seleukos suuntasi katseensa länteen.
Vuonna 301 eaa. käydyn Ipsoksen taistelun jälkeen Seleukos valtasi Antigonokselle kuuluneet alueet Vähässä-Aasiassa ja Syyriassa. Seleukos perusti myös uuden pääkaupungin, Antiokian, jonka hän nimesi isänsä mukaan. Hän perusti myös Seleukeian kaupungin Tigriksen varrelle. Seleukoksen valtakunta oli laajimmillaan sen jälkeen kun hän kukisti Lysimakhoksen vuonna 281 eaa. Korupedionin taistelussa. Valtakuntaan liitettiin Vähän-Aasian länsiosat. Seleukos yritti myös vallata itselleen Lysimakhoksen Euroopassa olleet alueet, mutta Ptolemaios Keraunos murhasi hänet ennen kuin hän pääsi Eurooppaan asti.
Ennen kuolemaansa Seleukos oli nimittänyt poikansa Antiokhoksen itäisten maakuntien hallitsijaksi. Antiokhoksen äiti oli persialainen ja luultavasti hänen ansiostaan itäiset maakunnat saatiin vankasti seleukidien hallintaan. Idässä Antiokhos perusti muun muassa uuden Antiokian kaupungin ja rakennutti uudelleen kaksi Aleksandriaa. Seleukoksen ja Antiokhoksen aikana perustettiin myös useita kreikkalaisia kolonioita Persian alueelle. Kreikkalaiset ja makedonialaiset saivat kuninkaalta maa-alueita sotapalvelusta vastaan.
Niko
Niko on miehen etunimi. Nimi on lyhennys joko nimestä Nikolaus tai Nikodemus, jotka molemmat ovat kreikkalaisperäisiä ja tarkoittavat "kansan voittajaa". Nikon nimipäivä on 6. joulukuuta, Pyhän Nikolauksen muistopäivänä. Niko-nimisiä oli ollut Suomessa vuoden 2015 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan 18 774 miestä ja alle 5 naista.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Antti Kalliomäki
Antti Tapani Kalliomäki (s. 8. tammikuuta 1947 Siikainen) on suomalainen poliitikko, joka ennen poliittista uraansa tuli tunnetuksi yleisurheilijana. Kalliomäki oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1983–2011 ja toimi kauppa- ja teollisuusministerinä vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä vuosina 2003–2005 ja opetusministerinä vuosina 2005–2007.
Kalliomäki aloitti liikunnan harrastamisen nuorena, ja se myös ohjasi hänen ammatinvalintaansa. Hän suoritti asevelvollisuutensa armeijan urheilujoukoissa ja opiskeli liikunnanopettajaksi Helsingin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana Vantaalla.
Kalliomäen laji oli seiväshyppy, jossa hän saavutti maailmanluokan tason huippu-urheilijana. Kalliomäki oli mukana kolmissa olympialaisissa (1972, 1976 ja 1980), ja vuonna 1976 Montrealissa hän oli lähellä olympiakultaa mutta jäi lopulta hopealle samalla tuloksella (550) kisan voittaneen Puolan Tadeusz Slusarskin kanssa. Prahan EM-kisoissa 1978 hän voitti hopeaa. EM-hallikisoista Kalliomäki voitti kultaa (1975), kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän voitti urallaan kahdeksan seiväshypyn Suomen mestaruutta. Parhaimmillaan Kalliomäki hyppäsi 566 cm parantaen Suomen ennätystä yhteensä yhdeksän kertaa.
Aktiiviuransa jälkeen Kalliomäki veti pari vuotta yleisurheilun MM-valmennusprojektia, jolla tavoiteltiin menestystä maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1983.
Kalliomäki oli kansanedustajana vuodesta 1983 vuoteen 2011. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Kalliomäki toimi ministerinä kolmesti: kauppa- ja teollisuusministerinä Lipposen I hallituksessa vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä (sekä varapääministerinä) vuosina 2003–2005 ensin Jäätteenmäen hallituksessa ja sitten Vanhasen I hallituksessa sekä opetusministerinä Vanhasen I hallituksessa vuosina 2005–2007. Opetusministerinä Kalliomäki vastusti esitystä yliopistojen lukukausimaksuista Euroopan talousalueen ulkopuolelta tuleville opiskelijoille. Vanhasen II hallitus kuitenkin mahdollisti ne uudessa yliopistolaissa.
Kunnallispolitiikassa Kalliomäki on vaikuttanut Vantaan kaupunginvaltuutettuna 1984–2000 ja Nurmijärven kunnanvaltuutettuna 2005–2008.
Kalliomäki valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2008.
Kalliomäki on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista Tuomas Kalliomäki (s. 1970) on entinen SM-liigatason jääkiekkoilija.
Insinöörilakki
Insinöörilakki tai "imppulakki" on Insinööriliiton hyväksymä sekä aiemmin valmistuneiden insinöörien että AMK-insinöörien ja insinööriopiskelijoiden käyttämä violetti kahdeksankulmainen samettilakki mustalla silkkitupsulla, joka on kiinnitetty oikealle sivulle. Insinöörilakissa on kokardi mustassa samettireunassa keskellä lipan yläpuolella. Kokardi on kullanvärinen Insinööriliiton tunnus tammenlehvin.
Insinöörilakin ideoi vuonna 1969 helsinkiläinen insinööriopiskelija Heikki Silván Helsingin Teknillisen Opiston (HTO) oppilaskunnan keväisin järjestettävään “Pälvinpäivän Pimaus” -tapahtumaan..
Lakki suunniteltiin yhdessä E. R. Wahlman Oy:n kanssa. Alaosa otettiin ruotsalaisesta ylioppilaslakista, kahdeksankulmainen päällinen kuvasi mutterin kantaa, tekniikan väri on violetti, oikealla sivulle oleva tupsu on rakennusalan vanha merkki. Lakin logona oli alkuaan Tillander Oy:n valmistama kullattu HTO:n hammasrataslogo tammenlehvin. Ensimmäisen kerran lakki oli käytössä 19.4.1969 oppilaskunnan tapahtumassa, jossa Hietalahden torilta lähteneen kulkueen reitti oli Bulevardi - Etelä-Esplanadi – Havis Amandan patsas - Pohjois-Esplanadi - Kolmen sepän patsas. Yleisradio teki tapahtumasta suoran radio-ohjelman, jossa nuortenradion vetäjä haastatteli opiston rehtori Y. J. Cl. Collania ja tempauspäällikkö Heikki Silvánia. Imppulakiksi ristittyä lakkia käytettiin julkisesti myös kahden viikon kuluttua tapahtuman jälkeisenä Vappuna 1969.
Insinöörilakki oli alkuvuosina suosittu ja paljon käytetty. Sen käyttö tosin unohtui vuosiksi, kunnes noin kolmekymmentä vuotta myöhemmin kehittämisensä jälkeen insinööriopiskelija Vesa Järvinen herätti perinteen uudelleen henkiin. Insinöörilakkia käyttävät nykyisin niin insinööriopiskelijat kuin valmistuneet insinööritkin.
Insinöörilakin käyttöoikeus on insinööritutkinnon suorittaneilla ja insinööritutkintoa opiskelevilla ensimmäisen opiskeluvuoden vapusta alkaen. Insinöörilakkia tulee käyttää "insinöörimäisissä tilaisuuksissa" eli opiskelijatapahtumissa ja vastaavissa tilaisuuksissa lakkiohjesäännön mukaisesti. Vappuna insinöörit ja insinööriopiskelijat voivat käyttää lakkia vasta kello kahdentoista jälkeen. Vappuaattona järjestetään perinteisesti insinöörilakituksia eri puolilla Suomea.
Madeira (viini)
Madeira on makea väkevä viini, jota valmistetaan Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella. Sen alkoholipitoisuus on 18–21 tilavuusprosenttia ja väri rusehtavan keltainen.
Madeira valmistetaan käymisteitse viinirypäleistä kuten tavallinenkin viini. Käyminen kuitenkin keskeytetään lisäämällä viiniin brandya. Mitä aikaisemmin käyminen keskeytetään, sitä enemmän viiniin jää rypäleistä peräisin olevaa sokeria ja sitä makeampaa viinistä tulee. Käymisen jälkeen viini sijoitetaan lämmitettyyn tilaan (37–60 °C) 3–6 kuukaudeksi. Käsittely antaa viinille sille ominaisen maun. Lämpökäsittely tekee viinille keinotekoisesti saman asian, mikä ennen tapahtui laivamatkojen aikana laivan ruumassa trooppisessa ilmastossa. Alhaisemmilla lämpötiloilla saadaan parempilaatuista viiniä. Alhaisemmat lämpötilat vaativat vastaavasti pidemmän kypsytysajan; jopa vuosikymmenien kypsytys on mahdollista.
Madeiraa on neljää päälaatua:
Makeuteen vaikuttavat sekä valmistuksessa käytetyt rypälelajikkeet että se, missä vaiheessa käyminen keskeytetään.
Jos viinipullon etiketissä ei mainita rypälelajiketta, kyseessä on yleensä vähemmän arvostetuista rypälelajikkeista tehty sekoitus. Jos rypälelajike mainitaan etiketissä, vähintään 85 prosenttia viinistä pitää olla valmistettu kyseisestä rypäleestä.
Jos pullon etiketissä ei mainita valmistusvuotta, kyseessä on eri ikäisistä viineistä tehty sekoitus. Etiketissä voidaan mainita, kuinka pitkään viiniä on kypsytetty tammitynnyreissä (esimerkiksi 3, 5, 10 tai 15 vuotta). Jos etiketissä mainitaan valmistusvuosi, kyseessä on niin sanottu vuosikertaviini (vintage), joka on valmistettu kyseisen vuoden rypälesadosta. Tällöin myös rypälelajike on mainittu. Vuosikertaviinejä on kypsytetty tammitynnyreissä vähintään 20 vuotta.
Hapellisissa olosuhteissa tapahtuvan kypsytyksen ja lämpökäsittelyn ansiosta Madeira säilyy pitkään. Avaamaton pullo säilyy käytännössä pienen ikuisuuden. Avattukin pullo säilyy useita kuukausia, jopa vuoden. Madeira ei kypsy tai parane pullossa, vaan kypsyminen päättyy, kun viini pullotetaan. Pullot pitäisi säilyttää pystyasennossa ja suojata valolta. Pulloja ei kannata turhaan liikutella säilytysaikana. Ilmankosteus ei saa olla liian pieni tai suuri, ettei korkki mene pilalle.
Madeiran omaleimaisuus syntyi 1600-luvun lopulla, kun Britannia rajoitti viinien myyntiä siirtomaissaan, etenkin Amerikassa. Sinne laivattavaan viiniin sekoitettiin säilöntäaineeksi tislattua viinaa, ja matkan varrella viini lämpeni, mikä loi sen omaleimaisen maun.
Aitoo
Aitoo on kylä ja taajama Luopioisissa, joka on vuodesta 2007 lähtien ollut osa Pälkänettä. Aitoon taajamassa on 423 asukasta (31.12.2011). Aitooseen kuuluvat myös Kaukkala ja Lemmittylä. Kyläkeskuksen vieressä on Kouvalanjärvi.
Aitoossa on yksi kauppa, alakoulu sekä Anna Tapion koulu. Ammatillista erityisopetusta tarjoava Aitoon koulutuskeskus sijaitsee yhdeksän kilometrin päässä kyläkeskuksesta. Alueen postinumero on 36720 Aitoo. Aitoo valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi vuonna 2002.
Aitoo on tunnettu jokakesäisistä Aitoon kirkastusjuhlista, jotka järjestää Aitoon VPK. Honkalassa järjestettävän jo yli 120 vuotta jatkuneen festivaalin ohjelmisto muodostuu sekä eturivin rockmusiikista että iskelmämusiikista. Kirkastusjuhlille kutsutaan vain suomalaisia artisteja.
Rahka
Rahka eli maitorahka on kiinteähkö hapatettu maitotuote. Siitä käytetään myös nimityksiä kvarkki ja uunipiimä.
Lämmitetty lehmänmaito hapatetaan. Hapatuksen tuloksena syntynyttä "piimää" valutetaan harsopussissa tai siivilässä, jolloin siitä poistuu suurin osa herasta.
Rahkasta voidaan tehdä jälkiruokaa yhdistämällä siihen hedelmiä tai marjoja sekä kermavaahtoa. Nimitystä rahka käytetään myös tällaisesta jälkiruoasta (esimerkiksi luumurahka ja mansikkarahka).
Rahkaa käytetään myös muun muassa rahkapiirakan ja pääsiäisherkkuna nautittavan pashan valmistukseen. Karjalaisessa kulttuurissa rahkapiirakasta käytetään nimitystä "piimäpiirakka".
Maitorahka on tehokas proteiinin lähde. Tämän takia monet kehonrakentajat ja voimanostajat käyttävät sitä osana ruokavaliotaan.
Rusina
Rusinat ovat kuivattuja viinirypäleitä. Ne kuivataan joko auringossa tai kuivatusuunissa, kunnes kosteus on 15–25 prosenttia. Rusinoita käytetään leivonnassa, ruoanlaitossa ja siman mausteena. Niitä syödään myös sellaisenaan. Rusinat ovat erittäin makeita, koska niissä on sokereita noin 60 prosenttia, josta noin puolet on hedelmäsokeria. Rusinantyyppisiä tuotteita ovat:Luomurusinoita ei ole käsitelty rikkidioksidilla, muut usein on. Rusinoiden pintakäsittelyyn käytetään myös kasviöljyä.
Elio de Angelis
Elio de Angelis (26. maaliskuuta 1958 Rooma – 15. toukokuuta 1986 Marseille) oli italialainen Formula 1 -kuljettaja.
De Angelis aloitti uransa kartingissa. Hän voitti Italian Formula 3 -mestaruuden vuonna 1977 ja kilpaili seuraavana vuonna British F1 -sarjassa. Formula 1:n maailmanmestaruussarjassa de Angelis ajoi vuosina 1979–1986. Hän starttasi urallaan 108 GP-kilpailuun, joissa ajoi 2 voittoa ja 3 paalupaikkaa sekä keräsi MM-pisteitä 122. De Angeliksen paras sijoitus MM-sarjassa oli kolmas kaudella 1984, mutta hänen pisteensä jäivät MM-kärjestä 38 pistettä vajaaksi.
De Angelis sai surmansa Paul Ricardin radalla Ranskassa ajetuissa Formula 1 -testiajoissa vuonna 1986. Onnettomuus sattui, kun Brabham-auton takasiiveke irtosi ja auto syöksyi rata-aitaan. Sen seurauksina hän sai vammoja päähän ja rintaan. Paikalla ei ollut riittävästi ratatyöntekijöitä ja helikopterin saapuminen kesti noin 30 minuuttia. De Angelis kuoli 29 tuntia onnettomuuden jälkeen Marseillessa. Kuoleman aiheutti de Angeliksen hengittämä savu onnettomuuden aikana. De Angelis oli viimeisin F1-autoa ajaessaan surmansa saanut kuljettaja, kunnes Roland Ratzenberger kuoli vuoden 1994 San Marinon GP:n aika-ajoissa. Kunnianosoituksena de Angelikselle vuonna 1989 Formula 1 -läpimurtonsa tehnyt Jean Alesi käytti kypärässään lähes täsmälleen samanlaista väritystä.
De Angelis oli myös taitava pianonsoittaja.