hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sam Huber
Samuel Johan ”Sam” Huber (s. 7. maaliskuuta 1965) on suomalainen laulaja ja näyttelijä.
Huber tunnetaan ennen kaikkea Eternal Erection -funkyhtyeen johtohahmona taiteilijanimellä Rick Lover. Hän laulaa ja tekee kappaleet myös funk-hiphop-yhtye ELK:ssa. Teatteriin Huber on säveltänyt lastenmusikaalin "Alice i Underlandet", joka saa ensi-iltansa vuonna 2019.
Huber valmistui Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta. Hän sai debytantti-Jussin vuoden 1993 rooleistaan elokuvissa "Ripa ruostuu" ja "Hysteria". Huber esitti Helsingin Juhlaviikoilla 2006 Wagneria Teatteriseurue Kapsäkin "Viivi ja Wagner" -esityksessä.
Huber on tehnyt äänirooleja moniin animaatioihin, joista mainittakoon "Kung Fu Panda", "Shrek ja ikuinen onni" sekä suomalainen nukkeanimaatio "Turilas ja Jäärä". Hän on lainannut äänensä Poliisimestarille ja Taikurille "Muumilaakson tarinoiden" ruotsinkieliseen versioon. Poliisimestarina häntä kuultiin myös "Muumipeikko ja pyrstötähti" -elokuvan ruotsinkielisessä versiossa.
Huberin äidinäiti on Ahlströmien metsäteollisuussukua, ja isänsä puolelta hän on Huberin putkiyrityssukua. Sam Huberin äiti on taiteilija Mona Huber.
Vuonna 2005 perustettu Samuel Huberin säätiö tukee esiintyviä taiteilijoita vuosittain kymmenillätuhansilla euroilla.
Kertut
Kertut (Sylviidae, aiemmin Sylvidae) on pienten varpuslintujen heimo. Niillä on tavallisesti vaatimaton ulkonäkö ja hyönteissyöjän hento, suora nokka. Ne elävät metsissä, pensaikoissa tai ruohikoissa ja kaistikoissa. Heimon lajeja tavataan Euroopasta, Aasiasta ja Afrikasta.
Aikaisemmin kerttuihin luettiin lajeja, jotka nykyään luetaan kuuluvaksi kerttusten (Acrocephalidae), sirkkalintujen (Locustellidae), uunilintujen (Phylloscopidae), silkkikerttusten (Scotocercidae), afrikantöpökerttusten (Macrosphenidae), madagaskarinkerttujen (Bernieridae), herttujen (Cisticoliidae) tai korpraalikerttujen (Hyliotidae) heimoihin. Toisaaslta monia aikaisemmin timalien (Timaliidae) heimoon kuuluvia lajeja luetaan nykyisin kuuluviksi kerttuihin. BirdLife Suomen luokituksessa kerttuihin kuuluu 19 sukua.
Arvi Tikkala
Arvid Richard "Arvi" Tikkala (18. lokakuuta 1906, Helsinki – 3. maaliskuuta 1940, Kollaa) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli 1930-luvun neljänneksi eniten levyttänyt suomalainen iskelmälaulaja, jonka tunnetuimpia levytyksiä olivat ”Vaimoke”, ”Bulu bulu bulu” ja ”Sävelhurmaa”.
Arvi Tikkala aloitti näyttelijänuransa jo nuorena Helsingin näyttämöillä, ensin Tapanilan Työväen Näyttämöllä ja sitten Koiton näyttämöllä. Ammattinäyttelijän uransa Tikkala aloitti 1930-luvun alussa Porin teatterissa, jonka lisäksi hän ehti esiintyä Viipurin Työväen Teatterissa, Helsingin Kansan Näyttämöllä sekä viimeisenä Tampereen Teatterissa. Hyvän lauluäänensä ansiosta hän esiintyi etenkin musiikkinäytelmissä ja opereteissa.
Tikkala poimittiin 1936 teatterin lavalta iskelmälaulajan uralle. Hänen levytysuransa kesti vain neljä vuotta, vuodesta 1936 vuoteen 1939, mutta sen aikana hän ehti laulaa levylle yli sata laulua. Enemmän levyjä 1930-luvulla tekivät vain Malmsténin veljekset Georg ja Eugen Malmstén sekä Matti Jurva, jotka sitä paitsi levyttivät tasaisesti koko vuosikymmenen ajan. Tikkalan tuotteliaisuutta selittää hänen monipuolisuutensa laulajana: hän tulkitsi tunnelmallisia balladeja ja tangoja, moderneja jazziskelmiä, kansanomaisia jenkkoja ja polkkia sekä humoristia kupletteja. Tikkalan erikoisalaa olivat todella nopeat polkat.
Tikkalan lupaavasti alkaneen iskelmälaulajan uran päätti talvisota. Hän kaatui Kollaanjoella maaliskuussa 1940, vain 33-vuotiaana kymmenen päivää ennen talvisodan päättymistä.
David Oistrah
David Fjodorovitš Oistrah (; 30. syyskuuta 1908 Odessa, Ukraina – 24. lokakuuta 1974 Amsterdam, Alankomaat) oli yksi 1900-luvun menestyneimpiä viulisteja, orkesterinjohtajia ja viulupedagogeja. Ensimmäisen julkisen esiintymisen Oistrah piti Odessassa 6-vuotiaana. Vuonna 1937 David Oistrah voitti Brysselissä Eugène Ysaÿe‎ -viulukilpailun. Tämän jälkeen Oistrah nimitettiin Moskovan konservatorioon opettajaksi. Oistrahin luokassa opiskelivat sellaiset tähdet kuten Liana Isakadze, Oleg Kagan, Gidon Kremer ja Davidin poika Igor Oistrah.
Oistrahin levytykset ja esitykset Dmitri Šostakovitšin viulukonsertoista ovat erityisen kuuluisia, mutta hän esitti myös klassisempia konserttoja; varsinkin hänen 1950-luvun tulkintojaan Tšaikovskin, Brahmsin ja Sibeliuksen konsertoista pidetään lähes ylittämättöminä. Hän työskenteli venäläisten orkesterien, mutta myös ulkomaalaisten muusikoiden kanssa. Beethovenin Kolmoiskonserton levytys yhdessä Svjatoslav Richterin ja Mstislav Rostropovitšin kanssa on toinen tunnettu levytys. Sekä Šostakovitš että Aram Hatšaturjan omistivat viulukonserton Oistrahille.
Vuonna 1955 hän Yhdysvaltain kiertueen aikana alkoi myös johtaa useita yhdysvaltalaisia sinfoniaorkestereita.
Uskonnoltaan Oistrah oli juutalainen.
Tähtipistepotentiaalimenetelmä
Tähtipistepotentiaali laskentamentelmää käytetään helpottamaan, suurten kahden solmupisteen virtapiirien virtojen laskemista.
formula_4formula_5
formula_6
formula_7
formula_8
formula_9
formula_10
formula_11
formula_12
Oromot
Oromot (aik. myös gallat) ovat etninen ryhmä Etiopiassa ja Kenian pohjoisosissa. Heidän perinteiset asuinalueensa muodostavat Etiopiassa Oromian osavaltion. Ormoja on arviolta 25 000 000 ja he muodostavat noin puolet Etiopian väestöstä. Ormot voidaan jakaa 200 eri alaryhmään, joista merkittävimmät ovat "arusit", "bararettat", "boranat", "itut", "machat", "randilit", "tulamat", "walegat" ja "wollot".
Oromojen esi-isät elivät Etiopiassa jo 5 000 vuotta sitten. Etiopian ylängöiltä he levisivät pikkuhiljaa suureen osaan Koillis-Afrikkaa.1563 oromot hallitsivat suurin piirtein yhtä kolmasosaa Etiopiasta. 1600-luvulla he alkoivat tehdä sotaretkiä etelään ja he levittäytyivät Keniaan. 1788 Ali-niminen heimopäällikkö perusti Begemerin kuningaskunnan Etiopian keski- ja koillisosiin. Muut oromopäälliköt perustivat omia kuningaskuntiaan 1800-luvun alussa. Vuonna 1853 Ras Ali Begemder meni naimisiin Begemderin kruununperijän kanssa ja hänestä tuli Etiopian keisari. Britit kuitenkin syöksivät hänet vallasta. 1880-luvulla Menelik II, Etiopian Shoan alueen amharahallitsija aloitti Oromian vähittäisen valloituksen. Hänestä tuli Etiopian keisari vuonna 1899 ja vuoteen 1900 mennessä hän oli valloittanut koko Oromian. Tuhannet oromot kuolivat Etiopian sisällissodassa 1960-luvulta vuoteen 1991. Oromot olivat yksi niistä Etiopian kansoista, jotka taistelivat itsenäisyyden puolesta. Kuitenkin vain Eritrea saavutti täyden itsenäisyyden.
Oromot ovat perinteisesti olleet lehmiä kasvattavia paimentolaisia. Monet etenkin etelässä asuvat harjoittavat edelleen liikkuvaa elämäntapaa. Jotkut oromoryhmät pitävät lehmien lisäksi hevosia ja kameleita, sekä myös joskus harvoin sikoja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja metsästystä. Oromojen ruokavalio koostuu maidosta, lihasta ja voista. Ylängöillä elävät oromot harjoittavat viljelystä ja viljelevät muun muassa kahvia.
Oromojen itsenäisyyden aikaan heillä oli demokraattinen hallintojärjestelmä, jota kutsuttiin nimellä "gadaa". Johtajat valittiin aikuisten miesten äänillä, joilla oli eri arvoisia asemia "gadaa"-järjestelmässä. Näitä eri arvoja oli 11, joista kolme oli tarkoitettu alaikäisille pojille. Kuudes arvoluokka oli hallitsevassa asemassa. Sen jäsenet pitivät asemansa kahdeksan vuoden ajan. Sen jälkeen he olivat neuvonantajina seuraavan kolmen arvon ajan ja viimeisen arvoasteikon jälkeen he jäivät pois toiminnasta. Järjestelmä ei enää ole sinällään käytössä, mutta monet sen piirteet ovat säilyneet.
Useimmat oromot ovat joko muslimeja tai kristittyjä. Jotkut oromot harjoittavat lisäksi perinteistä uskoa, jonka pääjumala on "Waqaayo". Lisäksi uskonnossa on useita "ayanas"-nimellä tunnettuja pyhimyksiä. Uskonnolliset johtajat tunnetaan nimellä "quallus". Heidän asemansa on periytyvä. Naispuolisia uskonnollisia johtajia kutsutaan nimellä "qalittis". Osa muslimeista ja kristityistä oromoista harjoittaa uskontonsa sivussa perinteistä uskoa. Islamin suosio perustuu kristittyjen amharojen historialliseen valta-asemaan oromoihin nähden. Perinteinen usko on säilynyt etenkin oromojen alueiden eteläosissa.
Tiimalasi
Tiimalasi, muilta nimityksiltään tuntilasi tai hiekkakello, on aiemmin ajan mittaamiseen käytetty väline. Se on keskeltä ohueksi kuristettu lasiastia, jonka sisällä on hienoa hiekkaa. Hiekka valuu tiimalasin kupista toiseen tietyssä ajassa. Kun hiekka on valunut kokonaan tiimalasin läpi, laite voidaan kääntää ympäri ja mitata näin tietyn pituisia ajanjaksoja.
Tiimalasin mittaamaan aikaan vaikuttavat hiekan määrä ja laatu sekä kuppien koko ja keskellä olevan kapeuman leveys. Hiekan sijaan tiimalasissa on käytetty myös hienonnettua munankuorta ja jauhettua marmoria. Nykyään tiimalasia käytetään yleensä vain koriste-esineenä tai tilanteissa, joissa tarvitaan tietyn pituisen lyhyen ajan mittaamista, esimerkiksi peleissä ja ruoanlaitossa.
Tiimalasi on katoavaisuuden symboli ja usein siihen on liitetty latinankielinen lause "Memento mori", muista kuolemaa. Antiikin aikana se oli ajan henkilöitymän Khronoksen tunnus. Se edustaa myös hyveellistä elämää, kohtuullisuutta ja pidättyväisyyttä. Koska tiimalasin käyttöön kuuluu ylösalaisin kääntäminen, se voi symboloida syklistä aikakäsitystä.
Kahden potenssit
Matematiikassa kahden potenssi on mikä tahansa ei-negatiivinen kokonaisluku, joka saadaan korottamalla luku kaksi johonkin potenssiin; toisin sanoen luku kaksi kerrottuna itsellään tietty määrä kertoja. Myös luku 1 on kahden potenssi, sillä se saadaan korottamalla kaksi potenssiin nolla. Binäärijärjestelmässä kahden potenssit ovat aina muotoa 100000...0, samoin kuin kymmenen potenssit kymmenjärjestelmässä.
Koska luku kaksi on binäärijärjestelmän kantaluku, kahden potensseilla on tärkeä asema tietotekniikassa. Erityisesti kaksi korotettuna potenssiin "n" kertoo, kuinka monella tavalla "n" kappaletta bittejä voidaan valita. Tämä on yläraja sille, kuinka suuren numeron binäärijärjestelmässä "n" kappaleella bittejä voi esittää. Tämän seurauksena lukuja, jotka ovat kahden potensseja, ilmaantuu usein eri tietokonejärjestelmissä. Esimerkiksi kahdeksalla bitillä voidaan esittää 2=256 lukua eli luvut 0–255. Kahdeksan bitin pituiselle jonolle on annettu erityisnimi "tavu".
Kahden potenssit ovat myös mitta tietokoneen muistin määrälle. Tavu on kahdeksan (2) bittiä. Kibitavu on 1024 (2) tavua. Myös lähes kaikki suorittimien rekisterien koot ovat kahden potensseja, joista 64 bittiä on tällä hetkellä yleisin.
Kahden potensseja ilmenee myös monissa muissa yhteyksissä. Kiintolevyissä sektorien ja lohkojen koot ovat yleensä kahden potensseja.
Myös ne tietotekniikassa esiintyvät luvut, jotka eivät ole kahden potensseja, kuten esimerkiksi näyttölaitteiden resoluutiot, ovat usein muutamien harvojen kahden potenssien summia. Esimerkiksi usein käytetty resoluutio 640 pikseliä on 512 + 128. Näillä luvuilla on siis hyvin säännöllisen näköinen esitys binäärijärjestelmässä.
Alkulukua, joka on jokin kahden potenssi miinus yksi, kutsutaan Mersennen luvuksi. Esimerkiksi numero 31 on Mersennen luku, koska se on yksi vähemmän kuin luku 32, joka taas on puolestaan kahden potenssi (2).
Koska modernien muistilaitteiden yhden muistialkion sisältämien bittien määrä on myös kahden potenssi, ovat suurimmat niillä esitettävät numerot kahden potensseja, joiden eksponentti on myös kahden potenssi. Esimerkiksi:
Jos numero on esitetty binäärijärjestelmässä, on olemassa hyvin nopea tapa tutkia onko se kahden potenssi:
"x on kahden potenssi formula_1 (x & (x-1)) on yhtä kuin nolla"
jossa & on looginen bittikohtainen JA-operaattori.
Esimerkkejä:
Zayid ibn Sultan Al Nahyan
Šeikki Zayid ibn Sultan Al Nahyan (1918 – 2. marraskuuta 2004) oli Yhdistyneiden Arabiemiraattien perustaja ja presidentti.
Šeikki Zayid syntyi 1918 ja nimettiin isoisänsä šeikki Zayid ibn Khalifa Al Nahyanin mukaan, joka hallitsi Abu Dhabia vuodesta 1855 vuoteen 1909.
Abu Dhabista löytyi öljyä vuonna 1958 ja šeikki Zayidista tuli Abu Dhabin hallitsija vuonna 1966. Hän toi yhteen seitsemän erillistä emiraattia, virallisesti perustaen Yhdistyneet Arabiemiraatit 2. joulukuuta 1972, mitä pidetään šeikki Zayidin merkittävimpänä saavutuksena.
Kun 1970-luvulla suuri öljybuumi toi valtavaa vaurautta Arabiemiraatteihin šeikki Zayid investoi rahat kansakunnan infrastruktuurin rakentamiseen. Hän rakennutti asuintaloja, kouluja, sairaaloita, lentokentän, sataman, teitä ja sillan, joka yhdistää Abu Dhabin mantereeseen. Hän vaikutti Abu Dhabin muuttumiseen vihreäksi kastelemalla ja istuttamalla satoja tuhansia puita.
Se oli poikkeuksellinen saavutus mieheltä, jolla ei ollut minkäänlaista virallista koulutusta ja oli elänyt suurimman osan elämästään paimentolaiselämää beduiinina. Hänellä oli valmiutta ottaa vastaan apua ja neuvoja Abu Dhabin kehittämiseksi.
Zayidille tehtiin munuaisensiirto vuonna 2000. Zayid kuoli 2. marraskuuta 2004. Hän oli lähemmäs 86 vuotta vanha. Kuollessaan Zayid oli Lontoossa saamassa sairaalahoitoa.
Zayidin mukaan on nimetty Abu Dhabissa sijaitseva Šeikki Zayedin moskeija.
Jesús Guajardo
Jesús Guajardo (k. 17. heinäkuuta 1920) oli Meksikon vallankumouksessa Venustiano Carranzan joukkojen eversti, joka järjesti zapatistien komentajan Emiliano Zapatan murhan.
Guajardo oli syntyperältään puoliverinen yaqui-intiaani. Hän joutui kerran omasta mielestään vähäisestä rikkomuksesta pidätetyksi, minkä vuoksi hän tunsi vihaa komentajaansa Pablo Gonzálezia kohtaan. Tästä kuultuaan Zapata lähetti tälle Guajardolle viestin, jossa pyysi tätä liittymään joukkoihinsa. Viesti joutui kuitenkin Gonzálezille, joka syytti Guajardoa maanpetoksesta. Tällöin Guajardo suostui houkuttelemaan Zapatan ansaan, mikä pelasti hänet syytteeltä. Hän lähetti Zapatalle viestin, jossa lupasi itsensä ja 800 miestään Zapatan palvelukseen. Sanojensa vakuudeksi Hän valloitti Jonacatepecin kaupungin ja ammutti kaikki vangit. Tästä kuultuaan Zapata katsoi voivansa luottaa häneen ja suostui tapaamaan hänet San Juan Chinamecan "haciendalla" 10. huhtikuuta 1919 kymmenen kannattajansa kera. Heidät kaikki ammuttiin heidän saapuessaan "haciendan" pihalle. Guajardo sai tästä palkkioksi 5000 puntaa ja ylennyksen prikaatinkenraaliksi.
Vuoden 1919 syksyn presidentinvaalikampanjan aikana hän tuki ehdokkaana ollutta Pablo Gonzálezia ja ampui kaksi vastaehdokas Obregonia kannattanutta upseeria, kun nämä kieltäytyivät huutamasta "Viva Pablo González".
Vaalit kuitenkin peruuntuivat, ja Venustiano Carranzan murhan jälkeen Obregón pääsi valtaan. Tämä aiheutti Pablo Gonzálezin maastakarkotuksen ja Ješus Guajardon teloituksen ampumalla 17. heinäkuuta 1920 Nuevo Leonin osavaltion hallituksen käskystä kaikkien Zapatan entisten kannattajien iloksi.
Diabelli-muunnelmat
Diabelli-muunnelmat op. 120 () on Ludwig van Beethovenin kirjoittama muunnelmasarja pianolle Anton Diabellin valssista. Beethoven sävelsi teoksen vuosina 1819–1823. "Diabelli-muunnelmat" kuuluvat Beethovenin viimeisiin pianolle säveltämiin teoksiin bagatellien op. 126 ja pianosonaatin nro 32 kanssa.
Teos syntyi, kun tunnettu musiikinkustantaja Anton Diabelli lähetti säveltämänsä valssin lukuisille 1800-luvun alun säveltäjille ja pyysi kutakin kirjoittamaan yhden muunnelman kappaleesta. 50 säveltäjää vastasi, ja heidän muunnelmansa julkaistiin yhtenä niteenä nimikkeellä "Vaterländischer Künstlerverein". Beethoven kuitenkin innostui valssin suomista mahdollisuuksista ja kirjoitti kaikkiaan 33 muunnelmaa (yhden variaation enemmän kuin Johann Sebastian Bachin "Goldberg-muunnelmissa)". Diabelli julkaisi Beethovenin säveltämät variaatiot erillisenä niteenä. Nykyään tätä muunnelmasarjaa pidetään yhtenä Beethovenin myöhäiskauden mestariteoksista ja hänen pianotuotantonsa huippusaavutuksista.
James Caan
James Edmund Caan (s. 26. maaliskuuta 1940 Bronx, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka vanhemmat olivat saksanjuutalaisia siirtolaisia.
Caan valmistui New Yorkin Neighborhood Playhouse -teatterikoulusta ja aloitti uransa televisionäyttelijänä muun muassa menestyssarjassa "Lahjomattomat". Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa oli vuonna 1964 "Kiikissä", jossa hän näytteli uhkaavaa rikollista. Vuonna 1967 Caan esiintyi John Waynen rinnalla elokuvassa "El Dorado". Asemansa elokuvanäyttelijänä hän vakiinnutti Sonny Corleonen roolilla Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvassa "Kummisetä". Tästä väkivaltaisen rikollisen esittämisestä hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaasta miessivuroolista. Vuosina 2003–2007 Caan näytteli kasinopomo Ed Delinea "Las Vegas" -draamasarjassa.
Eräs studio tarjosi suurta palkkiota Sylvester Stallonelle "Rocky"-elokuvan käsikirjoituksesta vuonna 1976, kunhan pääosan näyttelisi James Caan, mutta Stallone kieltäytyi.
James on ollut neljä kertaa naimisissa ja hänellä on viisi lasta, joista kuuluisin on Scott Caan, joka on seurannut isänsä jalanjälkiä näyttelijänä.
Talia Shire
Talia Rose Shire, omaa sukua Coppola, (s. 25. huhtikuuta 1946 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka veli on ohjaaja Francis Ford Coppola.
Talia Shiren menestyksekkäimmät roolit ovat Connie Corleone elokuvassa "Kummisetä"-elokuvissa ja Adrian Balboa "Rocky"-elokuvissa. Shire oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaasta naissivuroolista elokuvista "Rocky" ja "Kummisetä osa II".
Enimex
Enimex (ICAO: ENI) oli virolainen lentoyhtiö, joka lensi rahti- ja tilauslentoja. Yhtiö perustettiin 26. syyskuuta 1994. Se lopetti toimintansa vuonna 2008.
Elokuussa 2006:
Narciso Yepes
Narciso Yepes (s. 14. marraskuuta 1927 Lorcassa – k. 3. toukokuuta 1997 Murciassa) oli espanjalainen kitaristi. Hänen ensimmäinen kitaranopettajansa oli Jesús Guevara. Kun Yepes oli 12-vuotias, hän muutti perheensä kanssa Valenciaan. Siellä Yepesiä opetti Vicente Asensio. Yepes esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1943. Vuonna 1958 hän meni naimisiin puolalaissyntyisen, Pariisissa tapaamansa filosofian opiskelijan kanssa. Yepes kuoli imukudossyöpään vuonna 1997. Yepes esiintyi sekä soolokitaristina että orkesterin kanssa.
Andy García
Andy García (oikealta nimeltään Andrés Arturo García Menéndez, s. 12. huhtikuuta 1956 Havanna, Kuuba) on kuubalais-yhdysvaltalainen näyttelijä.
Andy Garcían menestyksekkäimmät roolit ovat Vincent Mancini-Corleone elokuvassa "Kummisetä osa III" vuonna 1990 ja Terry Benedict elokuvissa "Ocean’s Eleven – korkeat panokset", "Ocean’s Twelve" ja "Ocean’s Thirteen" vuosina 2001–2007. García oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Kummisetä osa III".
Vuonna 2018 García näytteli ja lauloi elokuvamusikaalissa "".
García on ollut naimisissa vuodesta 1982 lähtien Marivi Lorido Garcian kanssa. Heillä on kolme tytärtä ja yksi poika.
Viktor Tretjakov
Viktor Viktorovitš Tretjakov (s. 17. lokakuuta 1946 Krasnojarsk) on venäläinen viulutaiteilija. Hän voitti vuonna 1966 Moskovan kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun. Hän on tehnyt laajoja kiertueita ja vieraillut usein myös Suomessa.
SS Keenora
SS Keenora muistetaan Winnipegjärven pidetyimpänä höyryaluksena. Alus aloitti liikennöinnin Lake of the Woods -järvellä Ontariossa, josta se siirrettiin Winnipegjärvelle. Nykyisin alus viettää eläkepäiviään Selkirkin kaupungissa Manitobassa, Kanadan keskilännen ainoan merenkulkumuseon, Marine Museum of Manitoban kokoelmissa.
Höyrylaiva Keenora rakennettiin vuonna 1898 Rainy River Navigation Companylle hoitamaan yhdysliikennettä Lake of the Woods -järvellä, jossa se palveli menestyksekkäästi yli kymmenen vuoden ajan. Rautatien valmistuttua matkustaja- ja rahtimäärät järvellä kuitenkin vähenivät, ja alus myytiin Winnipegiin, jonne se kuljetettiin osina rautateitse vuonna 1917.
Winnipegissä alus koottiin uudelleen, ja sen pituutta lisättiin yhdeksällä metrillä 41,8 metriin. Samalla sen rakennetta muutettiin siten, että entisestä rahtilaivasta tuli risteylyalus. Ensimmäisen kauden alus palveli kelluvana tanssipaikkana Redjoella, mutta myöhemmin aluksen omistaja Colin Marland totesi aluksen olevan liian kova kilpailija hänen kelluvalle tanssipaikalleen. Vuonna 1920 alus myytiin ja se ankkuroitiin pysyvästi Winnipegiin kolmeksi vuodeksi. Huollon puute aiheutti aluksen kansien vääntymisen.
Vuonna 1923 Northern Fish Company hankki aluksen omistukseensa lisätäkseen rahti- ja matkustajakapasiteettia. Yhtiön aiemmin hankkima SS Wolverine ei pystynyt yksin hoitamaan liikennettä. Alukselle rakennettiin 65 matkustajahyttiä yhteensä sadalle matkustajalle. Aluksen koneisto takasi riittävän noin 15 solmun (27,8 km/h) nopeuden. Alus asetettiin SS Wolverinen rinnalle matkustaja- ja rahtiliikenteeseen Redjoelle ja Winnipegjärvelle.
Aluksen reitti alkoi Winnipegistä, ja käännöspiste sijaitsi liki 500 kilometrin päässä Warren Landingin kylässä, Winnipegjärven pohjoispäässä. Edestakainen matka Winnipegistä Warren Landingiin kesti kuusi päivää. Warren Landingin ja Norway Housen kylän välillä Nelsonjoella liikennöi yhteysaluksena pienempi M/S Chickama II, sillä "Keenora" oli liian suuri alus Nelsonjoelle. Vuonna 1931 "Keenora" siirtyi Selkirk Navigation Companyn omistukseen.
Vuonna 1959 Keenoran höyrykoneet korvattiin dieselkonein, ja vuonna 1964 se siirtyi Marine Transport Navigation Companyn omistukseen. Koneistoremontista huolimatta aluksen vaiheikas ura päättyi 1966, kun tekniikaltaan vanha alus ei enää läpäissyt merenkulkulaitoksen sille asettamia tiukempia turvallisuuskriteereitä. Alusta uhkasi romutus, ja muutaman vuoden ajan se sai lahota Selkirkissä suolla, kunnes vuonna 1972 Fort Francesin ja Selkirkin asukkaat kokosivat vaaditun kymmenen tuhannen Kanadan dollarin kauppahinnan ostaakseen aluksen sen omistajalta, Marine Transportation -yhtiöltä, ja Keenora sijoitettiin Marine Museum of Manitoban kokoelmien "kruununjalokiveksi".
Hiirakko
Hiirakko (lyh. hrkko, aiempi lyh. vm) on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Geneettisesti hiirakko on väriltään musta, mutta D-geenin (hallakkogeeni) vaikutuksesta väri on haalistunut lähinnä harmaaksi. Muiden hallakkovärien (ruunikkopohjainen ruunihallakko ja rautiaspohjainen punahallakko) tavoin hiirakko väri on yleisin alkukantaisilla hevosroduilla kuten islanninhevosilla.
Hiirakolla on vaaleudeltaan ja sävyltään vaihtelevan harmaa karva, joka on päässä ja jaloissa tummempaa kuin rungossa, jopa mustaa. Jouhet ovat kaksiväriset: sekä harjan että hännän keskeltä tummat ja reunoilta vaaleat. Hiirakolla on muiden hallakoiden tavoin aina siima selässään, lisäksi usein risti ja seepraraitoja jaloissa.
Hiirakko on yleinen väri myös aaseilla.
Terraario
Terraario on lemmikkieläimille tai huonekasveille valmistettu säiliö, jonka seinistä vähintään yksi on läpinäkyvä.
Terraario voidaan valmistaa lasista, muovista tai vesi- tai filmivanerista ja alumiinista. Katossa on joko ilmareikiä tai se on ritilästä tehty. Terraarion ilmankosteus ja lämpötila eroaa yleensä muun sisätilan vastaavasta. Terraariossa pidetään esimerkiksi matelijoita, pieniä jyrsijöitä sekä skorpioneja ja lintuhämähäkkejä.
Lake of the Woods
Lake of the Woods (, suomeksi toisinaan "Metsäjärvi") on laaja järvi Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla. Järvi ulottuu Manitoban ja Ontarion provinsseihin sekä Minnesotan osavaltioon. Järvi erottaa Minnesotan Northwest Anglena tunnetun osan muusta osavaltiosta siten, että sinne pääsee maitse vain Kanadasta. Northwest Angle on Alaskaa lukuun ottamatta Yhdysvaltain pohjoisin paikka.
Lake of the Woodsiin laskevat Rainyjoki sekä Shoal- ja Kakagijärvet. Lisäksi siihen laskee useita pienempiä jokia. Järvi laskee vetensä Winnipegjokeen ja sitä kautta Winnipegjärveen.
Lake of the Woods on yli 110 kilometriä pitkä ja leveä. Sen pinta ala on 4 350 neliökilometriä. Järvessä on yli 14 500 saarta, ja järvellä on rantaviivaa lähes 104 600 kilometriä – pisin rantaviiva kaikista Kanadan järvistä, vaikka osa järvestä ei olekaan Kanadan puolella ja vaikka Kanadassa on suurempiakin järviä.
Järven lukuisat saaret tarjoavat suojaisan pesimäalueen uhanalaisille lajeille, kuten amerikantyllille ("Charadrius melodus") ja amerikanpelikaanille ("Pelecanus erythrorhynchos"). Järvellä pesii myös parisataa valkopäämerikotkapariskuntaa.
Järvi on kansainvälinen vesialue, joten sen vedenpinnan korkeutta säätelee International Lake of the Woods Board -lautakunta, joka on osa International Joint Commissionia. Jo niinkin varhain kuin vuonna 1912 järven vedenpinnan korkeus oli huolenaihe, ja 1919 Ontarion ja Kanadan hallintoelimet muodostivat vedensäätelyä hallinnoivan lautakunnan. Yhdysvallat ja Kanada solmivat vuonna 1925 sopimuksen, Lake of the Woods Convention and Protocol, jonka perusteella järven pintaa säädeltäisiin IJC:n suositusten mukaan. vedenpinnan korkeuden jatkuva säätely 323,47–321,87 metrin välillä on edelleen Kanadan ja Ontarion muodostaman lautakunnan vastuulla. Mikäli järven vedenpinnan korkeus ylittää enimmäisarvot, toimenpiteistä sovitaan kansainvälisen lautakunnan kanssa.
Suurin yksittäinen maamuodostelma järvellä on Alneaun niemimaa ("Alneau Peninsula"). Kapea kannas yhdistää niemimaan kaakkoiskulmastaan mannermaahan. Kannaksen halki on kaivettu Turtle Portage -niminen kanava, ja Alneausta tuli siten saari. Kanava on sittemmin täytetty, ja pienveneet siirretään nykyisin maitse kannaksen ylitse.
Alneau on noin 32 kilometriä pitkä ja noin 16 kilometriä leveä. Niemimaalla on yhteensä yli 80 järveä, joista suurin on Arrow Lake.
Alneaun niemimaa on nimetty ranskalaisen katolisen jesuiittasaarnaajan Jean-Pierre Alneaun mukaan. Hän menehtyi siouxintiaanien käsissä Lake of the Woods -järvellä 8. kesäkuuta 1736. Warroadin kaupungin katolinen kirkko Father Aulneau Memorial Church on nimetty hänen muistolleen.
Vedalainen uskonto
Vedalainen uskonto oli muinaisintialainen uskonto. Siinä tärkeässä osassa olivat rituaaliuhrit.
Vedalaisen uskonnon tärkein muoto oli uhrirituaali, "yajna". Uhraamisen uskottiin vedalaisessa uskonnossa olevan kaiken perusta ja alkusyy, ja koko maailmankaikkeuden uskottiin saaneen alkunsa kosmisen ihmisen uhratessa itsensä. Uhraamista pidettiin välttämättömänä, ja uhrilahjoja suoritettiin siksi kaikissa tärkeissä tilanteissa. Jokaiselle asialle oli erikseen määritelty uhrilahjansa.
Uhreina vedalaisessa uskonnossa käytettiin tavallisesti eläimiä, joita julkisissa rituaaleissa saatettiin tappaa sadoittain. Myös ihmisuhreja suoritettiin, mutta myöhemmässä vaiheessa ne korvattiin symbolisilla vastineilla kuten riisin uhraamisella. Muita tärkeitä uhrilahjoja olivat kirkastettu voi ja pyhä soma-juoma.
Vedalaiset rituaalit suoritettiin joko kotona ("grihya") tai julkisesti ("srauta"). Julkiset rituaalit olivat sadoista erilaisista rituaaleista koostuva monimutkainen järjestelmä, ja niitä oli suorittamassa jopa kymmeniä koulutettuja uhripappeja. Julkiset rituaalit kestivät joskus useita kuukausia.
Vedalaisissa rituaaleissa pyrittiin kommunikoimaan jumalien kanssa, jotka varhaisissa veda-teksteissä olivat useimmiten liitoksissa luonnovoimiin, paikkoihin tai tiettyihin ihanteellisiin ominaisuuksiin. Tärkeimmät jumalat olivat taivaanjumala Indra, merenjumala Varuna ja tulenjumala Agni. Nämä muinaiset jumalat väistyivät ajanlaskun ajan tienoilla Shivan, Vishnun ja Devin kaltaisten jumalien tieltä.
Härmämalikka
Härmämalikka ("Clitocybe nebularis") on lehti- ja havumetsissä esiintyvä sieni. Sen lakki on 5–15 cm leveä ja kupera. Väriltään se on nuorena harmaanruskea, myöhemmin vaaleampi. Syötävä, mutta sieni tulee ennen käyttöä kiehauttaa, koska se voi aiheuttaa pahoinvointia.
Härmämalikka ruskeanharmaa härmäpintainen sieni. Tavallisesti iso ja tukeva. Lakki on 6-18 cm leveä laakea ja ohutreunainen. Lakin väri on aluksi tumman harmaa tai ruskehtava, mutta vaalenee vanhemmiten, vaaleanharmaaseen, keskusta tummempi ja valkohärmäinen. Heltat aluksi valkoiset, myöhemmin kellanvalkoiset, johteiset ja tiheässä. Itiöpöly on valkoista. Se on läheinen myrkyllisen isorusokaan kanssa mutta eroaa siitä sen kolotyvisten helttojen ja punaisen itöpölyn takia. Jalka on 7-10 cm pitkä ja 2-4 cm paksu, vaaleamman sävyinen, vaalean harmaa härmeinen ja tyvi on nuijamainen. Malto on paksua ja valkoista, miedon makuista ja siinä on imelä naurista muistuttava mausteinen aromi joka voimistuu kypsennettäessä.
Härmämalikka on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta on harvinaisempi pohjoisempana, vaikka sitä on tavattu Lapissa asti.
Härmämalikka kuuluu lahottajasieniin ja se kasvaa usein laajoissa kaarissa tai riveissä kompsteissa, metsien risukasoissa, puutarhoissa ja lehdoissa. Viihtyy kalkkisella alustalla. Se on myöhäinen sieni jota löytää syys-marraskuussa.
Syötävä sieni joka kuitenkin on ryöpättävä ennen käyttöä, koska aiheuttaa joillekin vatsavaivoja.
Ukonsieni
Ukonsieni ("Macrolepiota procera") on ukonsieniin kuuluva syötävä sieni.
Ukonsienen lakki on aluksi munan muotoinen, mutta vanhemmiten se leviää 10–30 cm leveäksi ja laakeaksi. Lakki on pohjaväriltään valkoinen ja kookkaiden tumman ruskeiden suomujen peittämä. Lakin keskustassa on tumma kohouma. Sienen malto on pehmeää ja valkeaa, samoin heltat. Ukonsienen ohut ja säikeinen jalka puolestaan on vyöhykkeittäin poikkisuomuinen ja pituudeltaan jopa 40 senttiä. Suomujen vyöhykkeisyydestä johtuen jalka voi näyttää poikkiraitaiselta varsinkin alaosastaan. Jalan tyvi on paksuuntunut ja sen puolivälin yläpuolella on selvä, irtonainen rengas. Sienen itiöpöly on valkoista.
Ukonsientä suuresti muistuttaa sen lähilaji, akansieni ("Chlorophyllum rhacodes"). Ukonsieni on kuitenkin tätä suurempi. Akansienen jalka, heltat ja malto myös punertuvat kosketettaessa, toisin kuin ukonsienellä. Kokematon sienestäjä voi sekoittaa ukonsienen myös myrkylliseen ruskokärpässieneen ("Amanita regalis").
Hyvinä sienivuosina ukonsieni on runsas, vaikkakin elo-syyskuussa kasvavien itiöemien esiintyvyys vaihtelee paljon. Sientä kasvaa lehtomaisissa metsänreunoissa, metsäniityillä, pihoilla, puutarhoissa ja muissa saman tyyppisissä paikoissa. Suomessa sitä tavataan etelässä yleisenä ja pohjoisempana harvinaisempana.
Ukonsientä voidaan käyttää sieniruuissa monin tavoin, jopa raakana. Sieni voidaan säilöä kuivaamalla, mutta liottaminen tai keittäminen hävittää sienen maun.
Upeaherkkusieni
Upeaherkkusieni ("Agaricus augustus") on erinomainen ruokasieni, mutta se voi sisältää korkeita kadmiumpitoisuuksia. Sienen lakki on 10–20 cm leveä ja väriltään ruskea. Malto on murrettaessa kellertyvää, joskus punertuvaa. Sienen haju on mantelimainen. Upeaherkkusienet elävät metsissä ja puistoissa lehtipuiden alla. Suomessa upeaherkkusienet ovat harvinaisia.
Selkirk (kaupunki)
Selkirk on kaupunki Redjoen länsirannalla Kanadassa Manitoban provinssissa, noin 20 kilometriä koilliseen provinssin pääkaupungista Winnipegistä. Kaupungin asukasluku on vuoden 2006 laskennan mukaan 9 515.
Kaupunkilaisia työllistävät pääasiassa turismi, Gerdau/MRM -terästehdas sekä Selkirkin mielenterveyskeskus. Silta yhdistää kaupungin joen itärannalla sijaitsevaan East Selkirkin kylään. Selkirkistä on tieyhteys Winnipegiin valtatietä 9 pitkin sekä rautatieyhteys Canadian Pacific Railwayn tavaraliikenteen sivurataa pitkin.
Kaupungissa sijaitsee myös Winnipegjärven sisävesiliikenteen museo, Marine Museum of Manitoba.
Albert Luthuli
Albert John Luthuli (myös Lutuli, 1898 – 21. heinäkuuta 1967) oli eteläafrikkalainen poliitikko, Afrikan kansalliskongressin pitkäaikainen puheenjohtaja. Luthuli asui Durbanin lähellä Natalissa (nyk. KwaZulu-Natal). Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1960 väkivallattomasta apartheidin vastustamisesta, ensimmäisenä afrikkalaisena.
Lutulin isoisä oli pienen heimon päällikkö, ja hänen setänsä seurasi tätä päällikkönä. Lutulin isä oli nuorempi poika ja hänestä tuli kristitty lähetyssaarnaaja. Albert Lutuli syntyi rhodesialaisella lähetysasemalla suunnilleen vuonna 1898.
Albert Lutuli opiskeli opettajaksi kristillisissä oppilaitoksissa ja työskenteli opettajana 15 vuoden ajan. Hänen mielestään mustien tuli saada samantasoista opetusta kuin valkoistenkin, eikä opiskelumahdollisuuksia saanut rajata ammatilliseen opetukseen. Hänestä tuli opettajien ammattijärjestön puheenjohtaja. Hän toimi aktiivisesti myös kirkon piirissä ja oli maallikkosaarnaaja monta vuotta.
Vuonna 1946 Lutuli liittyi ANC:hen ja vuonna 1952 hänestä tuli sen johtaja. Hän oli vuosia kotiarestissa jota lievennettiin sen verran että hän pääsi noutamaan Nobelinsa vuotta sen myöntämistä myöhemmin 1961.
Niittyvahakas
Niittyvahakas ("Hygrocybe pratensis") on helovahakkaisiin ("Hygrocybe") kuuluva mutta ainakin joskus omaan sukuunsa ("Camarophyllus") luettava kuuluva hyvä ruokasieni. Sen lakki on 2–8 cm leveä ja väriltään aluksi punakeltainen, mutta haalistuu ajan myötä. Malto on pintakelmun alta ja helttojen päältä punakeltaista, muualta vaaleampaa. Sientä tavataan sammaleisilla laitumilla ja metsäniityillä, mutta myös lehdoissa ja lehtimetsissä. Suomessa se on varsin yleinen syys-lokakuussa.
Medal of Honor (videopeli)
Medal of Honor on DreamWorks Interactiven kehittämä ja Electronic Artsin vuonna 1999 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli ja "Medal of Honor" -pelisarjan ensimmäinen osa. Pelin tapahtumat sijoittuvat toiseen maailmansotaan.
Pelihahmona ohjataan luutnantti Jimmy Pattersonia, joka on pelihahmona myös myöhemmissä "Medal of Honor" -peleissä. Patterson toimii OSS:n agenttina. Pelin tavoitteena on tuhota natsi-Saksan suunnitelmat ja eliminoida saksalaiset joukot.
Rodney Howard-Browne
Rodney Howard-Browne (s. 12. kesäkuuta 1961 Port Elizabeth) on Etelä-Afrikassa syntynyt ja vuonna 1987 Yhdysvaltoihin siirtynyt maailmanevankelista, joka edustaa karismaattista liikettä.
Howard-Brownen elämän käännekohta oli noin 17 vuoden ikäisenä 1979 saatu kokemus. Hän kertoo saaneensa Pyhän Hengen voitelun ja lahjan jakaa Henkeä rukoillessaan ja vaatiessaan Jumalalta: "Joko sinä tulet tänne alas tai minä kuolen ja nousen sinne ja kosketan sinua."
Rodney Howard-Browne on opiskellut School of Bible Theology -raamattukoulussa San Jacintossa Kaliforniassa, ja saarnasi nuoruudessaan Kenneth Haginin Rhema-raamattukoulussa Johannesburgissa.
Howard-Browne on käynyt useita kertoja Suomessa pitämässä kokoussarjoja, kuten "Suomi tulessa 2016", ja hänen toimintansa tuloksena on syntynyt uusia seurakuntia. Howard-Brownen opetus painottuu sielujen voittamiseen, varojen keräämiseen Jumalan valtakunnan työhön ja herätykseen.
Toronton siunaus on tunnettu hurmosilmiöstä, jota kutsutaan "pyhäksi nauruksi", jonka eräs tunnetuimmista levittäjistä on ollut Rodney Howard-Browne. Se on levinnyt maailmanlaajuisesti yhdestä seurakunnasta, Kanadan Torontossa toimivasta Toronto Airport Vineyard -seurakunnasta. Nykyinen ”pyhän naurun” julkisuus ja suosio on johdettavissa mm. Howard-Browneen ja Toronto-ilmiöön. Howard-Browne ja Toronto-liike tekivät laajalti tunnetuksi ja tutuiksi ilmiöitä, joita oli esiintynyt rajoitetumpina paljon aikaisemminkin.
Brian Greene
Brian Greene (s. 9. helmikuuta 1963) on fyysikko ja suosittu tietokirjailija ja tieteen yleistajuistaja.
Hän on tutkinut kaikkeutta, eritoten supersäieteoriaa ja toiminut vuodesta 2003 Columbian yliopiston matematiikan ja fysiikan professorina New Yorkissa.
Greene valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1984, ja pääsi Rhodesin stipendillä Oxfordiin. Siellä hän kiinnostui supersäieteoriasta. Hän väitteli vuonna 1987 ja palasi Harvardiin. Vuonna 1990 hän siirtyi Cornellin yliopistoon New Yorkissa, missä hänestä tuli professori vuonna 1995.
Greene kirjoitti 1990-luvun lopussa supersäikeistä ja kaikkeudesta yleistajuisen kirjan, joka rikkoi monia myyntiennätyksiä ja teki kirjoittajastaan julkisuuden henkilön. "Kätketyt ulottuvuudet: Supersäikeet, ajan halkeamat ja maailmanselityksen haaste" (alkuteos "The Elegant Universe", 1999) on yleistävä teos supersäieteoriasta ja M-teoriasta. Kirjan pohjalta tehtiin myös kolmetuntinen dokumenttielokuva. Hänen toinen teoksensa, "Kosmoksen rakenne: avaruus, aika ja todellisuus" (2004), kertoo avaruudesta, ajasta sekä Greenen käsityksistä kaikkeuden luonteesta ja todellisuuden olemuksesta. Greeneä on kehuttu hänen kyvystään saada lukijat välittämään vaikeista tieteellisisitä käsitteistä, sen lisäksi että hän osaa selittää ne ymmärrettävästi.
Greene on luennoinut fysiikasta yli 20 maassa. Greene on myös avustanut dialogin kirjoittamisessa näyttelijä John Lithgowille TV-sarjassa "Kolmas kivi Auringosta".
Brian Greene on vegaani.
Symbologia
Symbologia on kuvitteellinen tieteenala, jonka kirjailija Dan Brown kuvaa romaanissaan "Da Vinci -koodi". Kirjassa symbologialla tarkoitetaan symbolien tutkimista, erityisesti uskontoon ja vapaamuurauriuteen liittyvien. Symbologialla voidaan joskus viitata kirjallisuuden ja kuvataiteen symbolismiin.
Liikavarvas
Liikavarpaat ovat jalkateriin muodostuvia kovettumia, jotka saattavat olla erittäin kivuliaita. Liikavarpaita voidaan hoitaa leikkaus- tai lääkehoidolla. Känsä on samankaltainen ilmiö muualla elimistössä. Nimestään huolimatta liikavarpailla ei ole mitään tekemistä ylimääräisten varpaiden eli polydaktylian kanssa.
Liikavarpaiden synnylle voivat altistaa liian pienet tai hankaavat kengät. Liikavarpaat muodostuvat yleensä jalkoihin niihin kohtiin, joissa jalan iho hankaa kenkää vasten, jolloin hankaamisen seurauksena iho ärsyyntyy ja kovettuu.
Känsiä voi muodostua esimerkiksi käsiin alueelle, jolla käden iho esimerkiksi työn tai harrastuksen takia altistuu jatkuvalle hankaukselle.
Känsä poistetaan apteekista saatavilla lääkkeillä (voiteilla) tai esimerkiksi lääkärissä jäädyttämällä. Itse leikkaamalla känsää ei pysty poistamaan, vaan se kasvaa yleensä uudestaan samaan kohtaan, varsinkin jos jalkaan kohdistuva epätavallinen hankaus säilyy ennallaan.
Luettelo Titanicin suomalaisista matkustajista
15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantilla uponneella RMS Titanicilla matkusti asiakirjojen mukaan kaikkiaan 63 suomalaista. Heistä vain 20 selvisi haaksirikosta hengissä. Valtaosa laivalla olleista suomalaisista matkusti kolmannessa luokassa, jota yleisesti kutsuttiin siirtolaisluokaksi. Onnettomuus oli aikanaan suuri uutinen myös Suomessa.
Suomalaisten matkustajien historia
Onnettomuuden jälkiselvittelyt veivät vuosia. Suomalaisista viranomaisista keskeisessä asemassa olivat Senaatin siviilitoimituskunta ja Kenraalikuvernöörinkanslia. Vainajien sukulaisten esittämät korvausanomukset piti toimittaa Lontoossa sijaitsevaan Venäjän pääkonsulinvirastoon. Välikäsinä toimivat myös lääninhallitukset.
Suomalaisista hukkuneista tunnistettiin ainoastaan neljän ruumiit, joista kolmen uhrin viimeinen leposija on Halifaxin Fairview Lawnin hautausmaalla:
Kolmannessa luokassa matkusti Ylihärmästä lähtenyt Maria Panula viiden poikansa kanssa. Perheen isä Juho oli lähtenyt puoli vuotta aiemmin Amerikkaan etsimään työtä ja perheelle uutta kotipaikkaa. Vasta näiden varmistuttua muu perhe lähti kohtalokkaalle matkalle. Mukana oli myös naapurintyttö Sanni Riihivuori lastenhoitajana.
Silminnäkijän kertomuksen mukaan Maria Panula olisi päässyt kahden nuorimman lapsensa kanssa yhteen pelastusveneistä, mutta hän ei lähtenyt laivasta, kun vanhemmat lapset pyysivät: "Äiti, kuollaan kaikki yhdessä."
Viikko onnettomuuden jälkeen nostettiin kanadalaiseen pelastusalukseen "Mackay-Bennettiin" arviolta kaksivuotiaan lapsen ruumis. Lapsen päällä oli paljon vaatteita, mutta mitään henkilöpapereita ei löytynyt ja lapsi merkittiin ruumiiksi numero 4. Laiva palasi Halifaxiin ja ruumiit haudattiin Fairview Lawn -hautausmaalle 3. toukokuuta 1912. Tapahtumista järkyttyneet kaupungin asukkaat päättivät kuitenkin haudata erikseen tämän lapsen ruumiin seuraavana päivänä. Lapsen kaulaan ripustettiin "Mackay-Bennettiin" miehistön teettämä kuparinen medaljonki, johon oli kaiverrettu "Our babe", Meidän vauvamme. Lapsen lepopaikasta tuli hautausmaan kuuluisin. Sen hautakiveen on kaiverrettu teksti "Pystytetty muistoksi tuntemattomalle lapselle, jonka maalliset jäännökset löydettiin 15. huhtikuuta 1912 sattuneen Titanicin tuhon jälkeen". Vuosikymmenien ajan ihmiset ovat laskeneet kukkia, nalleja ja leluja haudalle, josta tuli kaikkien Titanicin lapsiuhrien symboli.
Marraskuussa 2002 tunnistettiin tämä tuntemattomana haudattu pienokainen vainajan kolmesta hampaasta ja kuparimedaljongin suojaamasta ranneluusta otetuista dna-näytteestä suomalaiseksi Eino Panulaksi. Myöhemmät DNA-tutkimukset vahvistivat, että pikkulapsi oli sittenkin 19 kuukautta vanha englantilainen Sidney Leslie Goodwin.
Saattohoito
Saattohoito on kuolevan ihmisen hoitoa hänen viimeisinä viikkoinaan tai kuukausinaan ennen kuolemaa. Saattohoitoa annetaan vakavasti sairaille potilaille, joiden sairaus on siinä vaiheessa, ettei sitä lääketieteen keinoin kyetä parantamaan. Saattohoidon tavoitteena on antaa potilaalle mahdollisimman tuskaton ja rauhallinen kuolema sekä tukea potilaan läheisiä.
Saattohoitoa voidaan antaa kotona, terveyskeskuksen tai sairaalan vuodeosastolla sekä saattohoitokodeissa. Saattohoitokoteja on Suomessa tällä hetkellä viisi: Terhokoti Helsingissä, Karinakoti Turussa, Pirkanmaan hoitokoti Tampereella ja Koivikko-koti Hämeenlinnassa. Lappeenrantaan on perustettu maan viides saattohoitokoti, Karjalakoti, syyskuussa 2011.
Saattohoitokoteihin hakeudutaan aina lääkärin lähetteellä. Jos läheiset kykenevät hoitamaan potilasta kotona, tekee heille lääkäri tai kotisairaanhoitaja hoitosuunnitelman. Kotona pystytään hoitamaan hyvinkin heikkokuntoisia potilaita.
Saattohoitopotilaille ei yleensä tehdä ruumiinavausta kuolinsyyn selvyyden vuoksi. Ainoastaan ammattitautitapauksissa edellytetään oikeuslääketieteellistä ruumiinavausta.
Mihaela Peneș
Mihaela Peneș (s. 22. heinäkuuta 1947 Bukarest) on romanialainen entinen keihäänheittäjä.
1964 kesäolympialaisissa Japanin Tokiossa Peneș voitti naisten keihäänheiton kultamitalin tuloksella 60,54. Peneș ei kuulunut kilpailun ennakkosuosikeihin, mutta ennalta vahvimmiksi ennustetut kilpailijat Elvira Ozolina (5. sija tuloksella 54,81) ja Jelena Gortšakova (pronssia tuloksella 57,06) eivät yltäneet hänen heittonsa pituuksille. Tuolloin 17-vuotiaasta Peneșistä tuli kaikkien aikojen nuorin keihäänheiton olympiavoittaja.
Romanian mestaruuden Peneș voitti neljä kertaa peräkkäin vuosina 1965–1968.
Battlefield Vietnam
Battlefield Vietnam on Digital Illusions CE:n kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on osa "Battlefield"-pelisarjaa. Peli sijoittuu nimensä mukaisesti Vietnamin sotaan.
15. maaliskuuta 2005 Electronic Arts julkaisi pelistä "Battlefield Vietnam: Redux" -nimisen pakettijulkaisun, joka sisälsi päivitykset 1.01, 1.02, 1.1, ja 1.2, uusia ajoneuvoja ja uusia tasoja sekä toiseen maailmansotaan sijoittuvan modifikaation.
Uudistuksia "Battlefield 1942":een verrattuna ovat muun muassa mahdollisuus valita joka kentän alussa hahmon puku ja päähine kahdesta eri tyypistä. Varusteet vaihtelevat eri kentissä.
Pelin viralliset serverit suljettiin 30. kesäkuuta 2014.
Edeltäjänsä tavoin "Battlefield Vietnamissa" tavoite on valloittaa lippuja. Pelin sotatyyli on epäsymmetristä, eli kaksi epätasavertaista osapuolta, Yhdysvallat ja vietnamilaiset, sotivat keskenään. Osapuolilla on erilaiset varusteet, aseet ja ajoneuvot. Yhdysvalloilla on raskaita panssarivaunuja ja hävittäjiä, kun taas vietnamilaiset puolustautuvat ilmatorjuntatykeillä ja singoilla aseistautuneilla maavoimilla.
Jüri Tamm
Jüri Tamm (s. 5. helmikuuta 1957 Pärnu, Viron SNT, Neuvostoliitto) on entinen moukarinheittäjä, joka kansainvälisellä tasolla edusti Neuvostoliittoa ja myöhemmin Viroa. Kansallisuudeltaan hän on virolainen ja on sittemmin mennyt mukaan politiikkaan.
Vuonna 1980 ennen Moskovan olympialaisia 16. toukokuuta Leselidzessä käydyissä Neuvostoliiton moukarimiesten kevätkilpailuissa Juri Sedyh heitti uuden maailmanennätyksen 80,38, mutta tuolloin 23-vuotias Tamm heitti hieman myöhemmin kahdeksan senttiä pitemmälle. Sedyh kuitenkin kahden heittokierroksen kuluttua heitti jälleen vielä pitemmälle, lukemiin 80,64. Tammista tuli näin yksi lyhimpiä aikoja urheilutuloksen maailmanennätystä hallussaan pitäneistä ihmisistä.
Sittemmin samana vuonna pidetyssä Moskovan olympialaisissa Tamm sijoittui Neuvostoliiton kolmoisvoittoon päättyneessä kisassa pronssille tuloksella (78,96) Sergei Litvinovin (80,64) ja Sedyhin (81,80) takana. Vuonna 1984 Los Angelesin olympialaisissa Tamm ei ollut mukana Neuvostoliiton ja muiden itäblokin maiden boikotin vuoksi. 1987 MM-kisoissa Tamm saavutti hopeaa, ja 1988 Soulin olympialaisista toisen olympiapronssinsa.
1992 Barcelonan olympialaisissa 35-vuotias Tamm edusti itsenäistynyttä kotimaataan Viroa ja sijoittui viidenneksi.
Oman ennätyksensä 84,40 hän heitti 9. syyskuuta 1984 Banská Bystricassa. Aktiiviuransa aikana hänen mittansa olivat 190 senttimetriä ja 110 kilogrammaa. Tamm voitti moukarinheitossa Neuvostoliiton-mestaruuden 1987–1988, ja Viron itsenäistymisen jälkeen Viron-mestaruuden vuosina 1991 sekä 1993–1994.
Tamm on vuodesta 1999 lähtien toiminut Viron parlamentissa riigikogussa kansanedustajana sosiaalidemokraattien ryhmässä.
Lukemisia lapsille
Lukemisia lapsille ("Läsning för barn") on Topeliuksen satukokoelma, joka ilmestyi ruotsiksi kahdeksassa osassa vuosina 1865-1896 sekä suomeksi WSOYn kustantamana vuodesta 1874 alkaen. Topelius piti esikuvanaan H. C. Andersenia ja pyrki opettamaan lapsille aikansa arvoja: isänmaanrakkautta, rohkeutta, rehellisyyttä, vanhempien kunnioittamista, armeliaisuutta ja Jumalan pelkoa. Kokoelmasta poimittuja satuja on julkaistu myös kuvakirjoina.
Tunnetuimpia tarinoita:
Kirjat Projekti Gutenbergin sivuilla:
DJ Muggs
DJ Muggs, oikealta nimeltään Lawrence Muggerud (s. 28. tammikuuta 1968) on Cypress Hill -yhtyeen DJ ja tuottaja. Muggerud on sukutaustaltaan italialais-kuubalainen, mutta hänet adoptoitiin norjalaiseen perheeseen.
Uransa alkuvaiheessa Muggerud oli 7A3:n jäsen, mutta heidän levytyssopimuksensa päättyi nopeasti. Cypress Hill, jonka soundi on "Muggsin" käsialaa, nousi nopeasti yhdeksi suosituimmista rap-yhtyeistä 1990-luvulla. Sooloartistina Muggerud on työskennellyt muun muassa Trickyn kanssa, tuottanut albumeita House Of Painille ja Funkdoobiestille, ja sekä yksittäisiä biisejä mm. Ice Cubelle, KRS-Onelle, MC Eihtille, sekä kymmenille muille artisteille.
Muggerudin uusin albuminsa "The Grandmasters", sisältää tunnetun hip-hop-artistin GZAn lyriikoita. Hänellä on myös oma radio-showsa, "Mash-Up Radio".
"The Grandmasters" -albumi on toinen Angeles Recordsin julkaisemista levyistä. Levy-yhtiön perustivat vuonna 2005 DJ Muggs ja hip-hip-duo Self Scientific.
DJ Muggs presents the Soul Assassins
Tricky with DJ Muggs and Grease
Muggs presents Soul Assassins
Muggs
DJ Muggs featuring Chace Infinite
DJ Muggs presents...
DJ Muggs Vs. GZA
NNTP
NNTP "(Network News Transfer Protocol)" on TCP-pohjainen protokolla Usenet-uutisryhmien lukemiseen ja niihin kirjoittamiseen sekä artikkelien siirtoon uutisryhmäpalvelinten välillä.
NNTP määritellään seuraavissa RFC-dokumenteissa:
NNTP käyttää TCP-porttia 119 ja SSL:n kanssa porttia 563.