hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Instrumenttimuuttuja
Instrumenttimuuttuja on tilastotieteessä muuttuja, jota käytetään regressioanalyysissa apuna kun selittävät muuttujat ovat korreloituneita mallin virhetermin kanssa. Tämä korrelaatio voi johtua selittävien muuttujien endogeenisuudestä, puuttumisesta tai mittausvirheestä. Näissä tapauksissa tavallinen lineaarinen regressioanalyysi tuottaa harhaisia sekä tarkentumattomia estimaatteja. Toimivan instrumenttimuuttujan avulla on mahdollista saada tarkentuva estimaatti. Matemaattisesti lausuen instrumenttimuuttujaa voi auttaa ratkaisemaan virhetermin "u" kanssa korreloivan selittävän muuttujan "x" ongelman, eli kun Cov("x,u") ≠ 0. Virhetermin kanssa korreloivaa selittäjää kutsutaan endogeeniseksi muuttujaksi.
Instrumenttimuuttujan tärkeimmät ominaisuudet ovat:
Instrumenttimuuttujaestimaattori lasketaan tavallisesti kaksivaiheisen pienimmän neliösumman menetelmän avulla (). Tällöin ensimmäisessä vaiheessa mallin jokainen endogeeninen selittävä muuttuja regressoidaan kaikilla soveltuvilla instrumenteilla sekä eksogeenisilla selittävillä muuttujilla. Toisessa vaiheessa alkuperäinen malli estimoidaan käyttäen selittäjinä eksogeenisia muuttujia sekä ensimmäisestä vaiheesta saatuja endogeenisten muuttujien ennusteita.
Instrumenttimuuttujat saattavat olla varsin yllättäviä. Instrumenttimuuttujaa käytti ensimmäisen kerran Philip G. Wright, joka tunnetaan parhaiten erinomaisesta kasvi- ja eläinperäisten öljyjen tuotannon, kuljetuksen ja myynnin kuvauksestaan 1900-luvun alkupuolen Yhdysvalloissa.
Wright yritti selvittää voin kysyntää ja tarjontaa paneeliaineistolla hinnoista ja myydyistä määristä Yhdysvalloissa. Ajatus oli, että regressioanalyysillä voisi tuottaa kysyntä- tai tarjontakäyrän, koska ne muodostuvat hintojen ja kysyttyjen tai tarjottujen määrien muodostamasta urasta. Ongelmana oli, että havaintoaineisto ei muodostanut kysyntä- eikä tarjontakäyrää sellaisenaan, vaan pikemminkin pistehavaintojen pilven, jossa oli erimuotoisten kysyntä- ja tarjontakäyrien kohtaamispisteitä eri markkinatilanteissa. Aineistosta ei tuntunut saavan otetta.
Ongelmana oli, että hinta vaikutti sekä kysyntään että tarjontaan, joten vain toista kuvaavaa funktiota ei voinut muodostaa suoraan havaintoaineistosta. Wright päätteli oikein, että hän tarvitsi muuttujan, joka korreloi joko kysynnän tai tarjonnan kanssa, mutta ei molempien, toisin kuin tuotantomäärät suoraan - siis instrumenttimuuttujan.
Pitkän pohdinnan jälkeen Wright päättyi käyttämään alueellisia sademääriä: hän päätteli, että sademäärä vaikutti ruohon tuotantoon ja siten maidon tuotantoon ja lopulta voin tarjontaan, mutta ei voin kysyntään. Näin hän onnistui muodostamaan regressioyhtälön, jossa oli mukana vain hinta ja tarjonnan instrumenttimuuttuja, eli sademäärät, ja sai kuin saikin määritettyä voille tarjontakäyrän.
Regressioanalyysi
Regressioanalyysi on tilastotieteen menetelmä, jonka avulla tarkastellaan vastemuuttujan riippuvuutta valituista selittävistä muuttujista.
Regressioanalyysissa käytetään tyypillisesti seuraavaa esitystapaa:
Yleisessä muodossa regressiomalli esittää muuttujan "Y" muuttujan X ja parametrien β funktiona: "E"("Y" | X) = "f"(X, β). Analyysin suorittamiseksi mallin funktiomuoto "f" pitää määrittää. Yleisimmin käytetään lineaarista mallia. Regressioanalyysissa lasketaan vastemuuttujan "Y" odotusarvo ehdolla selittävät tekijät X ja valitaan parametrit β siten, että mallin ennusteet vastaavat mahdollisimman hyvin havaittuja vastemuuttujan "Y" arvoja. Tuloksena saadaan mallin parametrien β arviot eli estimaatit. Ennustettujen ja havaittujen arvojen etäisyyttä minimoidaan eri tavoin riippuen estimointimenetelmästä. Yleisimmin käytetään pienimmän neliösumman menetelmää.
Kun tehdään tavallinen lineaarinen regressioanalyysi skalaarimuuttujille X ja Y, oletetaan että E(Y|X) = aX + b. Tämän funktion estimaatti on y* = a*X + b*, missä a* ja b* ovat aineistosta oletettavat regressiokertoimet, a* = Cov(X,Y) / Var(X), ja b* = Keskiarvo(Y) - a*Keskiarvo(X).
(Integroituva) satunnaismuuttuja/vektori Y voidaan yleisesti kirjoittaa hajotelmana Y = E(Y|X) + u. Tällöin E(Y|X) on regressiofunktio, joka pyritään laskemaan, ja u on satunnaisvaihtelua, jonka määritelmä on yksinkertaisesti u:= Y - E(Y|X). Riippuu E(Y|X):n ja u:n tapauskohtaisista ominaisuuksista (E(Y|X):n funktioluokka, sileys ym.; u:n varianssi, mahdollinen autokorrelaatiorakenne ym.), pystytäänkö regressioanalyysia soveltamaan, ja mikä analyysimenetelmä on suositeltavin.
Regressioanalyysin menetelmiä ovat muun muassa:
Sangayn kansallispuisto
Sangayn kansallispuisto sijaitsee Ecuadorin kaakkoisosassa. Siihen kuuluu kaksi tulivuorta, Tungurahua ja Sangay, joiden rinteillä kasvillisuusvyöhykkeet vaihtuvat trooppisesta sademetsästä aina vuoristojäätikköön. Puistossa elää harvinaisia lajeja vuoristotapiirista Andien kondoriin. Sangayn tulivuori on edelleen aktiivinen, ja sen syöksemät tuhkapilvet ovat rakentaneet keilamaista kraatteria vuodesta 1976.
Puisto on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 1983. Vuonna 1992 se julistettiin uhanalaiseksi salametsästyksen, laajamittaisen laittoman laidunnuksen ja suunnittelemattoman tienrakennuksen takia. Vuonna 2005 suurimmat uhkat todettiin torjutuiksi.
Plutoidi
Plutoidi () on tähtitieteellinen termi avaruuskappaleille, jotka Kansainvälisen tähtitieteen unionin IAU:n määritelmän mukaan kiertävät Aurinkoa kauempana kuin Neptunus. Ne ovat liian pieniä planeetoiksi, mutta niillä on riittävästi painovoimaa lähes pyöreään muotoon.
Kansainvälinen tähtitieteen unioni IAU esitti 16. elokuuta 2006 planeetan käsitteen uudelleenmäärittelemistä ja uuden nimityksen antamista pienille taivaankappaleille, joiden kiertomatka Auringon ympäri kestää enemmän kuin 200 juliaanista vuotta ja joiden kiertorata on elliptisempi ja huomattavammin kallellaan ekliptikaan nähden kuin niin sanotuilla klassisilla planeetoilla. Nimitystä käytettäisiin jatkossa ilmeisesti kaikista Neptunuksen radan ulkopuolelta löytyvistä kappaleista; poikkeuksena olisivat eksoplaneetat.
22. elokuuta 2006 tehdyssä esityksessä ei aiemmin esitettyä "plutoni"-termiä ehdotettu käyttöön. Tärkeä syy tähän oli termiin liittyvä sekaannuksen vaara: Sanalla on jo geologiassa vakiintunut merkitys ja eräissä kielissä kuten ranskassa sana "pluton" tarkoittaa kääpiöplaneetta Plutoa, joten näihin kieliin olisi tarvittu sanasta oma käännöksensä. Lisäksi se on sanana hyvin samantapainen kuin "plutino", joka tarkoittaa tietyn tyyppistä transneptunista kohdetta. "Plutonin" sijaan otettiin käyttöön käsite "kääpiöplaneetta". Kääpiöplaneettoja ovat muiden muassa asteroidivyöhykkeellä sijaitseva Ceres, Kuiperin vyöhykkeen kappaleista planeetan statuksensa menettänyt Pluto ja vuonna 2003 löydetty Eris.
Kansainvälinen tähtitieteen unioni ilmoitti 11. kesäkuuta 2008, että kyseisten taivaankappaleiden uusi nimitys olisi "plutoidi". Asiasta oli edellisellä viikolla järjestetty kokous Oslossa. Toistaiseksi määritellyistä viidestä kääpiöplaneetasta Ceresiä lukuun ottamatta kaikki ovat myös plutoideja.
"Jääkääpiö" on epävirallinen nimitys erityisesti suurille transneptunisille kohteille, kuten 20000 Varuna, 28978 Ixion, 50000 Quaoar, 90377 Sedna, 90482 Orcus, 134340 Pluto, 136108 Haumea, 136199 Eris tai 136472 Makemake. Jääkääpiö-termi vastaa suurin piirtein transneptunista kääpiöplaneettaa eli plutoidia. Transneptuniset kohteet ovat pikkuplaneettoja, jotka kiertävät Aurinkoa Neptunusta kauempana, kuten Kuiperin vyöhykkeellä tai Oortin pilvessä. Kohteita, joiden painovoima riittää muokkaamaan ne pallomaiseksi, sanotaan kääpiöplaneetoiksi. Monien transneptunisten kohteiden uskotaan täyttävän määritelmän, sillä noin 400-kilometristen jäisten kohteiden tiedetään olevan pallomaisia. Saturnuksen kuu Mimas on osoitus tästä. Neptunuksen kuu Triton saattaa olla jättiläisplaneetan painovoimallaan sieppaama kaksoiskääpiöplaneetan toinen osapuoli. Myös muut kaasujättiläisten suurehkot jäiset kuut muistuttavat jääkääpiöitä.
Skellig Michael
Skellig Michael, iiriksi Sceilig Mhichíl on jyrkkä kallioinen saari 15 km Irlannin rannikolta Kerryn kreivikunnan edustalla. Saari oli kuudensadan vuoden ajan tärkeä luostarikeskus. Luostari rakennettiin lähelle saaren 230 m korkeaa huippua vuonna 588, ja se on nykyisin UNESCOn maailmanperintökohde. Koska saari on niin eristyksissä, se on säilynyt poikkeuksellisen hyvin ja on sekä historiallinen että luontokohde. Sieltä näkee miten askeettista elämää ensimmäiset Irlannin kristityt munkit viettivät. Heidän keljansa ovat kiveä ja sijaitsevat jyrkillä seinämillä. Saarella pesii useita harvinaisia merilintulajeja: suula, myrskylintu, pikkukajava, ruokki, etelänkiisla ja lunni.
Saari ja sen luostari selvisivät lukemattomista viikinkien iskuista 800-luvulla. Siellä ei ole koskaan asunut suurta munkkijoukkoa, tyypillisesti ehkä 12 munkkiveljeä ja apotti. 1100-luvulla munkit muuttivat mantereelle. 1500-luvulla luostarista tuli pyhiinvaelluskohde, mutta siellä ei ollut pysyviä asukkaita. 1800-luvulla tehtiin majakka, ja saarelle tuli majakanvartijan tukikohta. Majakka automatisoitiin 1960-luvulla.
Saarella kuvattiin vuosina 2015–2016 elokuvia "" ja "".
Ektoplasma (parapsykologia)
Ektoplasma (kreikk. "ektos" 'ulkopuolella', "plasma" 'muottiin valettu hahmo') tarkoittaa parapsykologiassa etenkin spiritismiin yhdistettävää nimitystä aineesta, joka saa aikaan niin sanotun "fysikaalisen mediumismin" eli henkimaailman materialisoitumisen. Ektoplasman väitetään olevan joko meedioiden tuottamaa tai henkimaailmasta peräisin olevaa ainetta.
Spiritistit yhdistävät ektoplasman usein elämänvoimaan, jonka erittäminen vaatii spiritistin sielun irtautumisen ruumiista. Tämä yhdistää ektoplasman vitalismiin eli käsitykseen siitä, että elämä sisältäisi yliluonnollista elämänvoimaa, jota voitaisiin kuvata tieteellisesti. Mediumin väitetään olevan ihminen jolla eri aineiden tilat ovat heikosti kiinni toisisaan ja siten kykenee lainaamaan vainajalle omaa ainettaan ektoplasmana jolloin vainaja voi ottaa hahmon tehdäkseen itsensä kuuluvaksi, nähtäväksi ja kosketeltavaksi. Hahmolta voi mitata pulssin ja hengityksen lääketieteellisesti ja sen kanssa voi puhua. Meedioita on punnittu tämän jälkeen ja he ovat olleet jopa puolet kevyempiä. Hän on myös antanut vainajalle kaasumaisia, juoksevia ja kiinteitä aineita, sillä eetteriaineet eivät tietenkään paina mitään. Tätä sanotaan dematerialisaatioksi minkä väitetään liittyvän meedion suureen ektoplasman tarpeeseen
Esitetyt kuvaukset ektoplasman ominaisuuksista vaihtelevat runsaasti: esimerkiksi joskus ektoplasman kerrotaan hohtavan pimeässä, joskus taas ei. Joskus kerrotaan, että sitä voi koskettaa vaaratta, joskus sen koskettamisen väitetään olevan vaarallista tai muuten tabu, sen sanotaan myös olevan valonarkaa ja erityisesti salamavalonarkaa. Ektoplasma voi myös olla limamaista tai nestettä. Spiritistit vetoavat siihen, että ektoplasman ominaisuudet vaihtelevat, koska se on täysin riippuvainen sekä ektoplasman käyttötarkoituksesta että meedion kyvyistä. Ektoplasman vastustajien mielestä tämä yhdistettynä siihen, että ektoplasmaa ei koskaan ole saatu kerätyksi eikä alistetuksi tieteelliseen tutkimukseen, kertovat siitä, että ektoplasma on kuvitteellista.
Alhola
Alhola on MTV Teatteritoimituksen tuottama neliosainen minisarja, joka esitettiin Yle TV2 -kanavalla kevättalvella 1991. Sarjan ohjasi Jaakko Pyhälä ja käsikirjoitti Jari Forsman. Tuottajana toimi Peppi Kajanne. Pääosia esitti teatteriryhmänä ja rock-yhtyeenä tunnettu Motelli Skronkle.
Sarjan tapahtumapaikka on pieni suomalainen maalaiskylä, jossa aikamiespojat Lassi, Unni ja Manu Alhola asuvat edelleen äitinsä kuoleman jälkeen kotitilallaan. Kukaan pojista ei käy töissä, vaan perheen nuorinkin – kolmekymppinen Manu – on jo eläkkeellä. Alholoiden tuttavapiiriin kuuluu viinaanmenevä Pauli, jolla on tapana tehdä äidilleen nauhoituksia Panasonic-mankalla. ""Kello on taas kaksikymmentä vajaa neljä – ja äiti, en ole vielä puhunut tästä asiasta – mutta nyt en ole kahteen viikkoon ottanut viin.."", krapulainen Pauli ennättää supattaa kasetille, ennen kuin hänet keskeyttää kylään tuleva Lassi.
Liki naapurissa asuvan Nesiän lahkolaisperheen isä, saarnaaja Väinö, kovasti ihailee hikisiä lihaksia:""Kreikassa nuoret pojat painivat alasti ja heidän vartalonsa oli öljytty."" Hänen poikansa Petteri on eri mieltä:""Paini on rumaa. Hyi, että se onkin rumaa."" 
""Kyllä Petteri pitää samasta kuin isänsä!"", toteaa Mamma Nesiä napakasti. Kun Petteri on ollut tuhma, hänen pitää näyttää pyllyä isälle, ja isä sivaltaa märällä vaatteella. ""Isä on löytänyt Sanan. Isällä on oikeus sanoa kaikille kaikenlaista, sillä isän kieli puhuu totta.""
Alholan nyrjähtänyt maailma muistuttaa hieman Matti Ijäksen Katsastusta.
Myrmekologia
Myrmekologia on muurahaisiin erikoistunut tutkimusala. Myrmekologiaa tutkivia tieteilijöitä kutsutaan myrmekologeiksi. Myrmekologit ovat monesti myös etologian tutkijoita.
Tieteenalan nimen kehitti amerikkalainen tiedemies William Morton Wheeler (1865–1937) muinaiskreikan sanan μύρμηξ (múrmēx), "muurahainen" pohjalta.
Jousiammunta kesäolympialaisissa 1908 – naisten kaksoiskansalliskierros
Jousiammunnan kansallinen kierros oli vuoden 1908 Lontoon olympialaisten ainut jousiammuntakilpailu, johon naiset saivat osallistua. Kilpailu järjestettiin 17. ja 18. heinäkuuta kahtena kierroksena. Molemmilla kierroksilla ammuttiin 48 nuolta 60 jaardin etäisyydeltä ja 24 nuolta 50 jaardin etäisyydeltä, eli yhteensä 144 nuolta kilpailussa.
Kaikki kilpailijat olivat Britanniasta. Voittoon ylsi 688 pisteellä 53-vuotias Sybil Fenton "Queenie" Newall (1854–1929), joka näin asetti olympiavoittajien ikäennätyksen naisten osalta.
Mauriaiset
Mauriaiset ("Lasius") on pistiäisten lahkoon kuuluva muurahaissuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti 80–100 lajia.
Unihiekkamyrsky
Unihiekkamyrsky on Kaija Koon neljäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1997 WEA Recordsin kautta. Unihiekkamyrsky jatkaa Kaija Koon edellisiltäkin levyiltä tuttua kevyen popin linjaa. Albumi nousi Suomen listaykköseksi toisella viikollaan ja pysyi kärjessä neljä viikkoa. Unihiekkamyrsky on myynyt yli platinarajan, ja yhteensä sitä on myyty yli 50 000 kappaletta. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Unihiekkamyrsky” ja ”Minä muistan sinut”.
Veronan maakunta
Veronan maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Veneton alueen länsiosassa, Gardajärven itäpuolella Pohjois-Italiassa. Se rajoittuu Vicenzan, Padovan, Rovigon, Mantovan, Brescian ja Trenton maakuntiin ja käsittää 98 kuntaa.
Veronan maakunnassa on runsaat 900 000 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Verona, jonka väkiluku on noin 250 000.
Veronan maakunta on yksi Italian tärkeistä viinintuotantoalueista, jossa tuotetaan muun maussa Valpolicella- ja Bardolino-punaviinejä sekä Soave- ja Bianco di Gustoza -valkoviinejä.
Svenska Aero
Svenska Aero AB oli 10. syyskuuta 1921 perustettu ruotsalainen lentokonetehdas, joka sijaitsi Hästholmenilla Lidingössä. Ruotsalainen ASJA-tehdas osti yhtiön vuonna 1932.
Svenska Aero AB:n alkuvaiheen toiminta koostui Caspar-Werken ja Heinkelin lentokoneiden lisenssivalmistuksesta. Tuolloin Saksa kiersi Versaillesin rauhansopimuksen ehtoja, joiden mukaan Saksa ei saa valmistaa moottorilentokoneita eivätkä saksalaiset lentoyhtiöt saaneet operoida monimoottorisilla lentokoneilla. Vuonna 1921 Saksa sai valmistaa siviililentokoneita, jotka on ensin hyväksytty voittajavaltioiden komissiossa. Saksan lentokoneteollisuus siirtyi Hollantiin, Ruotsiin ja Neuvostoliittoon.
Vuonna 1921 Carl Clemens Bücker osti travemündeläisen Caspar-Werken valmistaman tiedustelukoneen. Rauhansopimuksen vuoksi sotilaslentokoneen viennissä ulkomaille oli odotettavissa vaikeuksia, joten Bücker tutki mahdollisuutta salakuljettaa kone osina koottavaksi Ruotsissa.
Asian helpottamiseksi Ernst Heinkel ja Bücker perustivat Svenska Aero AB:n Lidingöön vuonna 1921 koneen kokoamista varten. Heinkel ja joukko saksalaisia asentajia muutti tilapäisesti Lidingöön kokoamaan koneen.
Bücker valmisti lentokoneita Ruotsin merivoimille. Koneiden osia valmistettiin salaa Saksassa ja kokoonpano tehtiin Ruotsin merivoimien telakalla, koska Svenska Aeron tilat eivät sopineet tähän käyttöön.
1920-luvun puolivälissä yhtiö alkoi suunnitella koneita Ruotsissa. Sven Blomberg, joka oli työskennellyt Heinkel Flugzeugwerkella, tuli pääsuunnittelijaksi. Vuonna 1930 suunnittelijaksi tuli Messerschmittin tehtaalla työskennellyt ruotsalainen Anders Andersson. Svenska Aero suunnitteli kuusi konetta, joiden myynti oli heikompi kuin saksalainen omistaja oli olettanut. Ruotsin ilmavoimat osti vain prototyypin kustakin koneesta ja sen jälkeen ulkomaisia lentokoneita.
Syksyllä 1932 yhtiö myytiin AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelningelle eli ASJAlle 250 000 kruunulla. Heinkelin kotimarkkinoilla alkoi olla jälleen kysyntää. Bücker palasi Saksaan ja aloitti siellä Bücker Flugzeugbau-tehtaan. Anders Andersson siirtyi myös Saksaan, ja palasi vasta syyskuussa 1939 Saabille.
Kaikkiaan tehdas valmisti 58 lentokonetta, joista 7 myytiin Liettuaan ja yksi Norjaan. Vuosina 1926-1932 Ruotsin ilmavoimat hankki 15 eri konetyyppiä, joista kahdeksan tuli Svenska Aerolta.
Potala
Potala (tiib. པོ་ཏ་ལ, "Po ta la"; ) on palatsi Lhasassa, Tiibetissä. Se oli dalai-laman pääasuinrakennus aina vuoteen 1959, jolloin nykyinen dalai-lama Tenzin Gyatso pakeni Dharamsalaan, Intiaan, tiibetiläisten epäonnistuneen kapinan jälkeen. Nykyään Potala on suosittu matkailukohde ja kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Potala on rakennettu 3 700 metrin korkeuteen Marpo Ri -kukkula rinteelle. Laajoine sisäänpäin viettävine muureineen, joka on vain yläosasta rikkoutunut useiden ikkunoiden riveillä, ja tasaisine kattoineen Potala näyttää lähes linnoitukselta. Kukkulan eteläisellä juurella on suuri aukio, joka on suljettu muureilla ja porteilla, ja jonka sisäosassa on suuri portiikki. Useiden portaikkoin sarja johtaa kukkulan huipulle.
Rakennusryhmän keskeinen osa kohoaa valtavana nelikulmaisena rakennuksena sivurakennusten yläpuolelle päättyen samantapaisiin kullattuihin katteisiin kuin Jokhangin temppelissä. Potalan keskirakennusta kutsutaan nimellä "punainen palatsi" purppuranpunaisen värinsa takia. Siinä ovat pääsalit ja aikaisempien dalai-lamojen kappelit ja pyhäköt. Rakennus on koristeltu monimuotoisilla maalauksilla jalokivikoristein, kaiverruksin ja muine ornamentteineen.
Tiibetiläishallitsija Songtsen Gampon oli tapana meditoida alueella ja hän myös rakennutti vuonna 637 Potalan ensimmäisen rakennuksen. Nykyisen palatsin rakentamisen aloitti viides dalai-lama Lozang Gyatso vuonna 1645. Kolme vuotta myöhemminen Potrang Karpo ("Valkoinen palatsi") oli valmis ja dalai-lama pystyi käyttämään Potalaa talvipalatsina. Vuonna 1694 valmistui Potrang Marpo ("Punainen palatsi").
1700-luvulla valmistunutta Norbulingkaa dalai-lama käytti kesäpalatsina.
Nykyään Potala toimii museona ja on Tiibetin buddhalaisten tärkein pyhiinvaelluskohde yhdessä Jokhangin temppelin kanssa.
Potala hyväksyttiin maailmanperintölistalle vuonna 1994 ja kohdetta laajennettiin käsittämään myös Jokhangin temppeli vuonna 2000 ja Norbulingka vuonna 2001.
Miljoonaohjelma
Miljoonaohjelma () oli asuntojen rakennusohjelma Ruotsissa vuosina 1965–1974. Tavoitteena oli ratkaista 1960-luvun alun akuutti asuntopula rakentamalla kymmenen vuoden aikana miljoona uutta asuntoa. Tavoite myös saavutettiin, sillä ohjelman aikana valmistui 1 006 000 asuntoa. Samanaikaisesti Ruotsissa myös purettiin heikompitasoisia vanhoja rakennuksia, joten nettolisäykseksi tuli 650 000 asuntoa.
Asuntopulaa oli aikaisemmin yritetty ratkaista 1950-luvulla niin sanottujen ABC-kaupunkien ("Arbete, Bostad och Centrum") avulla (esimerkiksi Vällingby ja Farsta). Asuntopula ei kuitenkaan hellittänyt. Vuonna 1964 Ruotsin valtiopäivät päätti, että maahan rakennettaisiin vuoteen 1974 mennessä miljoona uutta asuntoa. Hyvänä aikomuksena oli tarjota nykyaikaiset vaatimukset täyttävä huoneisto kohtuuhintaan. Asuntokannan taso keskimääräisesti kohosikin ohjelman myötä, tosin estetiikan kustannuksella . Vaativan tavoitteen saavuttamiseksi alettiin käyttää valmiita elementtejä, joita teollisuus teki sarjatyönä. Yhdenmukaisten ankarien linjojen ja muotojen toistuminen runsaan betonin käytön ohella loi alueille yksitoikkoisen ilmeen. Koska miljoonaohjelman tavoite kohdistui lukumääräisesti mahdollisimman suureen asuntotuotantoon, ei työpaikkojen syntymiseen alueille kiinnitetty erityistä huomiota.
Vaikka miljoonaohjelma onnistui tavoitteessaan luoda miljoona asuinhuoneistoa, ovat monet arvostelleet sen toteutustapaa ja jälkivaikutuksia. Sen maisemalliset vaikutukset ovat olleet huomattavia. Yleisimmin on arvosteltu ohjelman luoneen lukuisia rumia betonilähiöitä. Alueiden arkkitehtuuria on luonnehdittu yksitoikkoiseksi ja niitä on verrattu Itä-Euroopan entisten sosialistimaiden massatuotantona luomiin lähiöihin. Tunnetut lähiöt kuten Tukholman Rinkeby, Göteborgin Hammarkullen ja Malmön Rosengård ovat nousseet eräänlaisiksi aikakautensa symboleiksi.
Rankin Inlet
Rankin Inlet (inuktitutiksi "Kangiqiniq" ᑲᖏᕿᓂᖅ tai "Kangirliniq" ᑲᖏᖅᖠᓂᖅ, ) on inuitien asuttama kylä Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahden länsirannalla, ja on Kivalliqin alueen keskuspaikka. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kylän asukasluku oli 2 177, kun se vuonna 1996 oli 2 058. Kylän pinta-ala on 20,24 neliökilometriä.
Kaupungin perustivat 1957 Rankin Inletissä toimineen nikkeli- ja kuparikaivoksen omistajat. Kaivostoiminta jatkui aina vuoteen 1962. Kaivos oli ensimmäinen inuitien omistama ja johtama kaivos Kanadassa. Kaivoksen sulkemisen jälkeen on tehty useita tuloksettomia yrityksiä kehittää vaihtoehtoinen tulonlähde kaupunkilaisille. Kaupungissa on yritetty muun muassa sikojenkasvatusta, mutta sikala houkutteli kaupunkiin jääkarhuja. Myös sianliha maistui kalalle, sillä kalaruokavalmiste oli sikojen pääasiallinen ruoka.
Kylässä on pieni Rankin Inletin lentoasema, joka on ainoa kulkuyhteys muualle maailmaan. Nunavutin territorion senaattori on ehdottanut miljardin dollarin tienrakennusprojektia, tarkoituksenaan rakennuttaa maantie Churchillistä Rankin Inletiin.
Rankin Inlet oli myös ehdokkaana Nunavutin territorion pääkaupungiksi, mutta vuoden 1995 äänestyksessä pääkaupungiksi valittiin Iqaluit.
Tunnettuja Rankin Inletistä kotoisin olevia henkilöitä on muun muassa National Hockey Leaguessa pelaava Jordin Tootoo.
Jokhang
Jokhang (myös Jokhangin temppeli tai Jokhangin luostari) on buddhalainen temppeli Lhasassa, Tiibetissä. Se kuuluu osana Potalan palatsin historiallista kokonaisuutta UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Kuningas Songtsen Gampo rakennutti Jokhangin vuonna 639. Temppeli on säilynyt vuosisatojen ajan buddhalaisten pyhiinvaeltajien keskuspaikkana. Temppelikompleksia on laajennettu vuosien aikana ja se peittää nykyään noin 25 000 neliömetrin alueen. Jokhang on neljäkerroksinen rakennus, jonka katot ovat peitetty kullatuilla pronssitiilillä. Arkkitehtuuriltaan temppeli edustaa intialaista viharatyyliä, tosin myöhemmät lisäykset ovat sekoittaneet mukaan intialaista, nepalilaista ja Tang-dynastian tyylejä. Katolla on symbolinen patsas, jossa kaksi peuraa reunustaa dharmachakraa, opinpyörää.
Jokhangissa on useita koristeltuja pyhäkköjä ja huoneita. Temppelirakennusten pääsali Jowo Shakyamunin buddhapatsas, joka on ehkäpä kunnioitetuin yksittäinen esine Tiibetin buddhalaisuudessa. Salissa on myös kuningas Songtsen Gampon ja tämän kahden kuuluisimman morsiamen prinsessa Wen Chengin (Kiinan keisarin Tang Taizongin tytär) ja prinsessa Bhrikutin patsaat.
Ateliers de Construction Aéronautique de Zeebrugge
ACAZ oli belgialainen lentokonetehdas. Sen koko nimi Ateliers de Construction Aéronautique de Zeebrugge, joka merkitsee Zeebruggen lentokonesuunnittelutoimistoa. Yhtiö toimi Zeebruggessä. Se perustettiin vuonna 1923 ja alkoi toimia vuonna 1925 nimellä ACAZ. Englannissa yhtiö tunnettiin nimellä ZACCO.
Professori Emile Allard ja Alfred Renard suunnittelivat vuonna 1924 yhtiön ensimmäisen kokometallisen lentokoneen, ACAZ T-2:n. Siitä valmistettiin prototyyppi 
SABCAlla, mutta sen myynti epäonnistui. Vuonna 1928 suunniteltiin ACAZ C.2-tiedustelukone. Siitäkin asevoimat hankkivat vain prototyypin.
Vuonna 1933 yhtiö lopetti toimintansa.
Norbulingka
Norbulingka (tiib. ནོར་འུ་གླིང་ཀ་, "Nor-bu-gling-ka") on palatsi ja sitä ympäröivä puisto Lhasassa, Tiibetissä. Se toimi dalai-laman kesäasuntona 1780-luvulta Kiinan Tiibetin valtaukseen 1950-luvulle. Puiston rakennutti seitsemäs dalai-lama 1750-luvulla ja kesäasunto siitä tuli kahdeksannen dalai-laman aikana.
Palatsi sijaitsee kolme kilometriä länteen Potalasta, joka toimi talvipalatsina. UNESCO otti Norbulingkan maailmanperintöluetteloon osana Potalan palatsin historiallista kokonaisuutta vuonna 2001.
Norbulingkassa on myös eläintarha, jonka alkuperäinen tarkoitus oli säilyttää eläimiä, joita dalai-lamalle oli lahjoitettu. Heinrich Harrer auttoi 14. dalai-lamaa rakennuttamaan palatsiin elokuvateatterin 1950-luvulla.
Þingvellir
Þingvellir eli Thingvellir on alue Islannin lounaisosassa. Þingvellir on kuuluisa kahdesta syystä: se oli 
Islannin parlamentin eli alltingin kokoontumispaikka 900-luvulta alkaen, ja se on geologisesti mielenkiintoinen alue maankuoren liikkeiden ja tulivuoritoiminnan takia. Þingvellir on osa suosittua nähtävyyskierrosta, jota kutsutaan nimellä Kultainen kierros.
Þingvellirissä on kansallispuisto ja se on Unescon maailmanperintökohde.
Þingvellirin käräjäkivillä kokoontui vuosittain allting, yksi Euroopan vanhimmista parlamenteista. Siellä puhemies luki ääneen lakia, paikka toimi tuomioistuimena, ja tarvittaessa säädettiin uusia lakeja. Vuonna 999 tai 1000 puhemies julisti siellä kristinuskon Islannin viralliseksi uskonnoksi. Samalla paikalla julistettiin myös Islanti itsenäiseksi valtioksi 17. kesäkuuta 1944.
Euraasian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen erkaantuminen toisistaan näkyy selvästi alueen kivimuodostelmissa.
Törnävän kartano
Törnävän eli Östermyran kartano sijaitsee Seinäjoen Törnävällä, Tikkukosken rannalla muutama kilometri kaupungin keskustasta etelään. Kauppias ja laivanvarustaja Abraham Falander (aateloituna Wasastjerna) rakennutti alueelle vuonna 1798 rautaruukin ja vuoden 1806 paikkeilla itse päärakennuksen. Ruutitehdas perustettiin 1825. Alueen muita asuinrakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat niin sanotut Punatulkkutalot, jotka rakennettiin samoihin aikoihin päärakennuksen kanssa, alun perin rautaruukin seppien asunnoiksi. Myöhemmin niissä asui myös kartanon pehtoori ja kirjanpitäjiä. Kartanosta kehittyi 1800-luvun jälkipuoliskolla Etelä-Pohjanmaan maatalouden keskus, ja se oli maanviljelyn ja karjanhoidon mallitila.
1850- ja 1860-luvuilla kiinnitettiin huomiota kartanonpuiston kunnostamiseen. Arkkitehti Georg Theodor von Chiewitziä pyydettiin uudistamaan puistoa ja puutarhaa. Vuonna 1864 puutarha-arkkitehti Knut Forsberg inventoi alueen, ja seuraavana vuonna hän sai valmiiksi suunnitelman puiston uudistamiseksi. Puistossa oli muun muassa huvimaja, muotoonleikattuja pensaita, ruusutarha ja kasvihuone. Puisto pääsi kuitenkin rappeutumaan pahoin 1900-luvun alkupuolella. Seinäjoen tultua kaupungiksi puistoaluetta laajennettiin ja kunnostettiin. Vuonna 1979 Törnävän kartanon joenpuoleinen puutarha entisöitiin 1800-luvun asuun. 
Kartanon omistanut Wasastjernan suku joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1860- ja 1870-lukujen taitteessa, mikä johti siihen, että kartano myytiin henkivakuutusyhtiö Kalevalle 1890. Vuonna 1903 Östermyran kartano siirtyi hovioikeudenasessori Konstantin Törnuddin omistukseen. Hän nimesi kartanon Törnäväksi syntymäpaikkakuntansa Tyrnävän ruotsinkielisen nimen mukaan. Törnudd testamenttasi kartanon maineen Seinäjoen kunnalle 1925. Seinäjoen omistuksessa kartanon on palvellut mitä moninaisimmassa tehtävissä: se on muun muassa toiminut luontaisparantolana, talouskouluna, sotasairaalana, jossa myös Mannerheim-ristin ritari Lauri Törni vietti aikaansa vuonna 1942 haavoituttuaan. Vuodesta 1984 asti kartano on toiminut Seinäjoen kaupungin juhlahuoneistona ja edustustilana.
Törnävän kartanon pihapiirissä toimii nykyään myös Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseo.
ASJA
ASJA, "AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning", oli ruotsalainen lentokonetehdas, joka toimi Linköpingissä. Se oli ruotsalaisen junatehtaan "AB Svenska Järnvägsverkstäderna" tytäryritys. ASJA:sta kehittyi sittemmin Svenska Aeroplan AB eli SAAB.
ASJAn toiminta alkoi 1930-luvun alussa. Sen pääsuunnittelijan toimi Sven Blomberg, joka oli toiminut suunnittelijana aiemmassa Svenska Aero-yhtiössä, jonka ASJA osti vuonna 1932 saksalaiselta C.C. Bückeriltä.
Vuonna 1936 yhtiö neuvotteli Boforsin kanssa yhteisen lentokonetehtaan perustamisesta. Tammikuussa 1937 näin kävikin: ja 31. maaliskuuta 1937 syntyi AB Förenade Flygverkstäder (AFF).
Yhteistyö ASJA:n, Boforsin ja AFF:n välillä ei onnistunut. Siksi perustettiin uudestaan yhtiö nimeltään Svenska Aeroplan AB (SAAB) ASJA:n pohjalta.
Acta Philosophica Fennica
Acta Philosophica Fennica on Suomen filosofisen yhdistyksen 
tiedejulkaisu, joka julkaisee pääasiassa tieteellisiä filosofisia artikkeleita. Julkaisu on ilmestynyt vuodesta 1935. Sen nykyinen päätoimittaja on Ilkka Niiniluoto, ja sen toimituskuntaan kuuluvat Timo Airaksinen, Leila Haaparanta, Risto Hilpinen, Simo Knuuttila, Ingmar Pörn ja Gabriel Sandu.
"Acta Philosophica Fennica" on tarkoitettu yhdistyksen kansainväliseksi julkaisusarjaksi, siinä missä yhdistyksen toinen julkaisu "Ajatus" on suunnattu pääasiassa suomalaiselle yleisölle. Julkaistut artikkelit ovat nykyisin pääasiassa englanninkielisiä, mutta aiemmin julkaisussa on ilmestynyt paljon muun muassa saksankielisiä artikkeleita.
Julkaisu ilmoittaa, että sen alaan kuuluvat kaikki filosofiset perinteet, mutta se on keskittynyt ennen kaikkea suomalaisten filosofien ja heidän inspiroimansa ajattelun esittelyyn. Viime aikoina julkaisu on ilmestynyt yhdestä kolmeen kertaan vuodessa.
Spišin linna
Spišin linna (slovakiksi "Spišský hrad") on yksi Keski-Euroopan suurimmista linnoista Slovakian koillisosassa, Spišské Podhradien kaupungissa. Linna liitettiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1993.
Linna rakennettiin 1100-luvulla 634 m korkealle vuorelle, paikalla aiemmin sijainneen slaavilinnoituksen tilalle. Siitä tuli alueensa poliittinen, hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Vuoteen 1464 asti se oli unkarilaisten kuninkaiden omistuksessa, sen jälkeen paikallisilla mahtisuvuilla ja vuodesta 1945 alkaen valtiollista omaisuutta.
Pentti Saikkonen
Pentti Juhani Saikkonen (s. 12. helmikuuta 1952 Lahti) on suomalainen tilastotieteen professori emeritus. Hän on opiskellut ja tehnyt uransa Helsingin yliopistossa.
Saikkonen syntyi kirvesmies Tauno Saikkosen ja ravintolaemäntä Helmi Oittisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on Eija Sundman.
Saikkonen tuli ylioppilaaksi Kannaksen yhteislyseosta Lahdessa 1971. Hän suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen maisterin tutkinnon vuonna 1975 ja tohtorin tutkinnon vuonna 1986 pääaineenaan tilastotiede. Hän toimi professorina vuodesta 1998, mutta on nyttemmin siirtynyt emeritusprofessoriksi. Sitä ennen hän oli apulaisprofessori vuosina 1992–1998. Saikkonen toimi myös assistenttina ja projektitutkijana Helsingin yliopistossa sekä useaan otteeseen Suomen Akatemian tutkijana. Vierailevana tutkijana hän on työskennellyt sekä Amsterdamissa että Humboldt-yliopistossa Berliinissä.
Tutkimuksessaan Saikkonen on keskittynyt aikasarja-analyysiin. Hän on julkaissut korkeatasoisissa ekonometrian julkaisuissa mukaan lukien "Econometrica". Hän sijoittui myös erittäin korkealle vuonna 1998 tehdyssä kansainvälisessä ekonometrikkojen julkaisujen lukumäärää tarkastelleessa tutkimuksessa .
Saikkonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2011. Saikkoselle ja Timo Teräsvirralle myönnettiin vuoden 2011 Eino H. Laurila -kansantulomitali tunnustuksena heidän kansainvälisesti arvostetusta tutkimustyöstään aikasarjaekonometrian alalla.
Arviat
Arviat (, aiemmalta nimeltään "Eskimo Point") on asutuskeskus Hudsoninlahden länsirannalla Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Kylä sai nykyisen nimensä 1. kesäkuuta 1989. Nykyinen nimi on johdettu inuktitutin sanasta "arviq", joka tarkoittaa grönlanninvalasta. Kylän asukasluku vuoden 2001 väestönlaskennassa oli 1 899. 95% asukkaista on inuiteja. Kylän on Nunavutin eteläisin asutuskeskus ja se sijaitsee lähellä Kanadan maantieteellistä keskipistettä.
Ainoat kulkuyhteydet ovat lentokone sekä vuosittainen meriproomulla suoritettava huolto- ja rahtikuljetus. Kaupungissa on pieni Arviatin lentoasema. Nunavutin hallitus ja senaattori Willie Adams tutkivat mahdollisuutta rakentaa maantie Manitoban Churchillistä Arviatin kautta Rankin Inletin kaupunkiin.
Elämänfilosofia
Elämänfilosofia on filosofiaa, joka keskittyy kysymykseen ”miten pitäisi elää?”. Erityisesti elämänfilosofia tarkoittaa saksalaisella kielialueella vaikuttanutta ajatussuuntausta ("Lebensphilosophie").
Elämänfilosofia painottaa filosofian teoreettisen puolen sijaan tekemistä ja henkistä toimintaa. Elämänfilosofia on usein hyvin henkilökohtaista ja subjektiivista. Elämänfilosofiaan kuuluu keskeisenä ajatus, että ajattelu on elettävä itse käytännössä todeksi.
Vaikka lähes kaikki filosofit ovat sivunneet kysymystä siitä, miten ihmisen tulisi elää, jotkut ovat omistautuneet sille kokonaan. Antiikin filosofiassa monet filosofit ja koulukunnat keskittyivät lähes pelkästään etiikkaan ja hyvään elämään. Sokrateelle ”tunne itsesi” oli keskeinen ajatus: hän sanoi, että elämä ei ole elämisen arvoista, jos sen tarkoituksena ei ole selvittää itseään itselleen.
Usein elämänfilosofialla viitataan 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alkupuolella erityisesti saksalaisella kielialueella vaikuttaneeseen ja koko filosofiaa vallinneeseen ajattelusuuntaukseen. Siihen vaikuttivat muun muassa saksalaiset Friedrich Nietzsche ja Wilhelm Dilthey sekä ranskalainen Henri Bergson, ja sitä edustivat muun muassa Ludwig Klages, Theodor Lessing, Max Scheler ja Georg Simmel. Periaatteessa koko mannermaista filosofiaa voidaan luonnehtia elämänfilosofiseksi, verrattuna enemmän johdonmukaisuuteen ja tarkkuuteen pyrkivään analyyttiseen filosofiaan. Elämänfilosofit suosivat usein kaunokirjallista esitystapaa. Elämänfilosofia kytkeytyy usein muutenkin taiteisiin ja kulttuurikritiikkiin.
Telatykistö
Telatykistö (artillery, Self Propelled Gun) on panssaroidulla itsevetävällä alustalla varustettua tykistöä. Mekanisoiduissa tai panssariyhtymissä käytettävillä telatykeillä ammutaan alakulmilla epäsuoraa tulta koko taistelualueen syvyydessä, erikoisampumatarvikkeilla jopa 30–40 kilometriin saakka.
Telatykeistä voidaan erottaa suojaustason perusteella kaksi päätyyppiä, "telatykit" ja "panssaritykit". Telatykeissä, eli telakanuunassa, telahaupitsissa tai jo vanhentuneessa tyypissä, telamörssärissä, miehistölle ei ole tarjolla panssarisuojaa tulitoiminnan aikana. Panssaritykeissä, eli panssarihaupitseissa tai harvinaisissa panssarikanuunoissa, taas miehistö voi toimia jatkuvasti panssarin suojissa. Nykyisissä panssaritykeissä tykki on usein sijoitettu kääntyvään torniin. Nykyisin itseliikkuvaa tykistöä on sijoitettu myös kuorma-autoihin perustuvalle pyöräalustalle.
Telatykistön etuina vedettäviin kenttätykkeihin verrattuna ovat maastoliikkuvuus, nopea asemaan ajo ja siitä poistuminen sekä miehistön kevyt panssarisuoja. Esimerkiksi kuudesta telatykistä muodostuva patteri voidaan ajaa tuliasemaan minuuteissa, eikä tuliasema vaadi linnoittamista tai langallisten viestiyhteyksien rakentamista. Myös patterin ja patteriston komentopaikka on liikkuva, useimmiten tarkoitusta varten räätälöity komentovaunu.
Tykistön kaliiperi on nykyisin yleensä 152 mm tai 155 mm. Suomen puolustusvoimissa yhtymätason tykistöryhmillä on käytössä noin 27,5 kilometrin kantamaan kykenevä 152 TelaK 91 -tyyppinen 152 mm telakanuuna, jonka alkuperäinen venäläinen tyyppinimi on 2S5, lempinimeltään Giatsint-S (). Prikaatitasolla panssariprikaatin kenttätykistörykmenteissä pääaseena on noin 15 kilometrin kantamaan kykenevä 122 panssarihaupitsi 74 (venäläinen tyyppinimi 2S1, lempinimi Gvozdika, ), joka on panssaroidulla itsevetävällä alustalla liikkuva, panssarijoukoille epäsuoraa tulitukea antava haupitsi.
Thulin
AB Thulinverken oli ensimmäinen ruotsalainen lentokonetehdas Landskronassa.
Tohtori Enoch Thulin perusti vuonna 1913 yhdessä Oscar Askin kanssa Aeroplanvarved i Skåne-yhtiö (AVIS). Se rakensi kaksi Blériot XI -konetta nimellä Thulin A. Thulin osti toisen osakkaan pois vuonna 1914, kun ilmailuala alkoi kehittyä ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Yhtiö vaihtoi nimensä muotoon "AB Enoch Thulins Aeroplanfabrik" (AETA) . Loput 21 Bleriot-kopiota tehtiin uudistuneessa yhtiössä. Morane-Saulnier 3L konetta valmistettiin nimellä Thulin B ja Morane-Saulnier Parasolia nimellä Thulin D, molempien valmistus alkoi syksyllä 1914.
Enoch Thulin perusti lentokoulun, jonka pari konetta tuotiin Suomeen valkoisille joukoille. Thulinin tehdas myi koneita Tanskalle ja Hollannin laivaston lentojoukoille.
Yhtiö ajautui rahoitusvaikeuksiin jo I maailmansodan aikana ja ajautui konkurssiin vuonna 1920. Ruotsin (tulevat) ilmavoimat ostivat lentokoneita mm. Itävallan Phönix-tehtaalta. Viranomaiset halusivat kaksitasoja, Thulin valmisti lähinnä 1-tasoja.
Vuonna 1920 Thulin alkoi valmistaa autoja. Autotuotanto jatkui vuoteen 1928.
Vuonna 1922 yhtiö muuntui muotoon "AB Thulinverken".
Yhtiö valmisti myös ajoneuvojen jarruja. Tämä johti yhtiön jarrutuotannon sulautumiseen vuonna 1958 vuonna 1913 perustettuun Svenska AB Bromsregulator-yhtiöön. Loppuosa Thulinverkenistä on nykyisin osa SAB Wabco AB-yhtiötä. Sen on vuodesta 2004 alkaen omistanut ranskalainen Faiveley Transport.
Benner &amp; Benner
Benner & Benner oli Helsinkiin sijoittuva suomalainen lakimiessarja, jota tehtiin yhteensä 18 jaksoa vuonna 2001. Sarjaa esitettiin MTV3-kanavalla
Pääosan esittäjä Milka Ahlroth esitti Silja Benneriä, tiukkaa asianajaa joka tasapainoilee hoitaessan rapistuvaa avioliittoaan sekä mitä erinäisempiä oikeustapauksia. Ohjelmassa oli myös yliluonnollinen puolensa: Kristo Salmisen esittämä lakitoimiston siivooja Rafael Mustavuori rakastui sarjan aikana Siljaan ja osoittautui myöhemmin enkeliksi. Ohjelma keräsi luonteensa vuoksi sekä kiitosta että kritiikkiä.
Lihasula
Lihasula on osa-alue ja kylä Kangasalan pohjoisosassa Vesijärven länsirannalla. Usein samaan kylään kuuluviksi katsotaan Huhtala ja Palonkylä. Ensimmäinen kirjallinen maininta Lihasulan kylästä on veroluettelossa vuodelta 1540. Kylä lienee saanut nimensä Antti Heikinpoika -nimiseltä talonpojalta, jonka liikanimi oli Lihasuu.
Kylällä on vanha koulukiinteistö, joka on kyläläisten käytössä kylätalona. Talossa kokoontuu näytelmäkerho, ja siellä harrastetaan monenlaista muutakin toimintaa, kuten jumppaa ja joogaa. Vuonna 2005 aloitettiin kylässä osuuskuntamuotoisen vesi- ja viemäriverkoston suunnittelu, ja ensimmäinen osuus verkostosta otettiin käyttöön kesällä 2008.
Tietoliikenneverkko
Tietoliikenneverkko on laitteista ja niiden välisistä viestiyhteyksistä koostuva verkko, jota käytetään informaation välittämiseen.
Tietoliikenneverkkoja ovat esimerkiksi:
Kuujjuarapik
Kuujjuarapik ( ’pieni suuri joki’) on eteläisin inuitien asuttama kylä Nunavikin alueella pohjoisessa Québecissä, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahteen laskevan Grande Rivière de la Baleine -joen varrella lähellä joen suuta.
Kylän asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 555. Lisäksi läheisessä Whapmagoostuin kylässä asuu noin 800 asukasta, jotka ovat sukujuuriltaan cree-intiaaneja.
Kuujjuarapikiin ei ole tie- tai laivayhteyttä, vaan ainoa liikenneyhteys on lentokone sekä kesäisin vene. Kylässä sijaitsee Kuujjuarapikin lentokenttä. Lähin toinen inuitien asuttama asutuskeskus on 160 kilometrin päässä pohjoiskoillisessa sijaitseva Umiujag.
Inuitit ja creet ovat asuneet yhdessä jokisuiston alueella vuodesta 1950. Tätä ennen inuitit asuivat enimmäkseen rannikkoalueilla, kun taas creet asuivat sisämaassa.
1700-luvun puolessa välissä Hudson's Bay Company perusti Fort Richmond -nimisen kauppa-aseman Grande Rivière de la Baleine -joen varrelle. Kauppa-aseman ympärille kehittyi myöhemmin asutuskeskus, jonka ranskankielinen nimi oli Poste-de-la-Baleine. Englantilaiset kutsuivat paikkaa nimellä Great Whale River. 1880-luvulla kylään perustettiin protestanttien lähetysasema.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimat perusti sotilastukikohdan joen suulle. Tukikohta työllisti paikallista väestöä. Vuonna 1955 paikkakunnalle perustettiin tutka-asema, joka oli osa Mid-Canada Line -tutkajärjestelmää. Tutka-asema suljettiin jo 1965, mutta sen olemassaolo takasi pysyvän asutuksen syntymisen.
Jason (sarjakuvapiirtäjä)
Jason oikealta nimeltään John Arne Sæterøy (s. 1965) on norjalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän on tunnettu pelkistetyistä piirrostyylistään ja lähes sanattomista sarjakuvistaan. Useat teoksien hahmoista ovat antropomorfeja eli ihmisten lailla käyttäytyviä eläimiä. Jasonin teoksia on julkaistu Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa, Ranskassa, Alankomaissa, Espanjassa, Slovakiassa, Itävallassa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen kerran Jasonin piirroksia esiintyi norjalaisessa sarjakuvalehdessä KonK. Vuonna 1989 hän pääsi opiskelemaan graafista suunnittelua ja kuvitusta taidekoulu Strykjernetiin, Osloon. Ensimmäinen albumi "Lomma ful av reng" oli tyyliltään realistinen. Vuonna 1997 hän alkoi piirtää sarjakuvalehti "Mjaumjau"ta. Jasonin sarjakuvien aiheet vaihtelevat paljonkin, "Ventt litt..." (2002) on koskettava nuoruuskuvaus, "Jernevognen" (2003) mukailee Stein Rivertonin arvoitusdekkaria ja "Den hemmelighetsfulle mumie" (2001) sisältää lyhyitä ja humoristisia sarjakuvia. Ainoa suomeksi julkaistu albumi "Hys!" sisältää kirjaimia vain kojujen kylteissä ja onomatopoeettisissa äänteissä.
Nunavik
Nunavik () on alue Kanadan Atlantinrannikolla. Se muodostuu Québecin provinssin pohjoisimmasta kolmanneksesta, ja sijaitsee kokonaisuudessaan alueen etelärajan muodostavan 55. leveyspiirin pohjoispuolella. Vuonna 2007 alueelle ehdotettiin itsehallinnollisen alueen perustamista.
Alue on Québecin inuitien kotialue, ja sen väkiluku on noin 11 000. Asukkaista 90 prosenttia on inuiteja. Asutus on keskittynyt alueen neljääntoista inuit-kylään sekä cree-intiaanien asuttamaan Whapmagoostuin kylään.
"Nunavik" tarkoittaa "asuinpaikkaa" paikallisella inuktitutin kielen murteella. Alueen asukkaat kutsuvat itseään nimeällä "Nunavimmiut". Vuoteen 1912 saakka alue oli osa Luoteisterritorioihin kuulunutta Ungavan aluetta.
Nunavik on laaja, noin 507 000 neliökilometrin laajuinen alue, joka sijaitsee Québecin pohjoisosassa Hudsoninlahden ja Atlantin valtameren välisellä Ungavan niemimaalla. Osalla aluetta vallitsee arktinen, osalla subarktinen ilmasto.
Alueen erottavat Nunavutin territoriosta Hudsoninlahti lännessä sekä Hudsoninsalmi ja Ungavanlahti pohjoisessa. Nunavikilla on yhteistä rajaa Québeciin kuuluvan Côte-Nordin alueen kanssa sekä Newfoundlandin ja Labradorin provinssiin kuuluvan Labradorin alueen kanssa. Ungavan niemimaa muodostaa kaksi kolmasosaa Nunavikin alueesta.
Nunavik kuuluu Jamesinlahden alueen (Jamésie Territoryn) kanssa Nord-du-Québecin hallintoalueesen.
Vuoden 1978 James Bay and Northern Quebec Agreement ja Kativikin aluehallinnon perustaminen johtivat Nunavikin alueen laajempaan poliittiseen itsehallintoon. Kaikki alueen asukkaat ovat äänioikeutettuka alueellisissa vaaleissa. Kativikin aluehallinnon rahoituksesta puolet tulee Québecin hallitukselta, neljännes Kanadan liittovaltion hallinnolta ja loput paikallisista tuloista. Kuujjuaqissa kotipaikkaansa pitävä Makivik Corporation edustaa Pohjois-Québecin inuiteja hallituksien ja aluehallintojen yhteistyössä.
Whapmagoostuin cree-intiaanikylä kuuluu osana Cree Regional Authorityyn, joka puolestaan on osa cree-intiaanien suurneuvostoa ("Grand Council of the Crees").Laajan alueen maaperässä on monia rikkauksia. Kaivannaisista odotettiin saatavan tuloja kaivosyhtiöiltä.
Nunavikin tärkein liikenneyhteys on lentoliikenne. Alueella ei ole teitä, jotka yhdistäisivät sen muuhun provinssiin. Route Transtaïga ("Trans-Taiga Road") päättyy 55. leveyspiirin lähelle Caniapiscaun patoaltaalle, useiden satojen kilometrien päähän Kuujjuaqin kylästä. Lentoliikennettä alueen kyliin on ympäri vuoden, lisäksi alueella on kesäisin ja syksyisin tarjolla laivayhteyksiä.
Crusell-viikko
Crusell-viikko on Uudessakaupungissa vuosittain vietettävä musiikkitapahtuma. Se pidettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1982 ja järjestetään heinä-elokuun vaihteessa. Crusell-viikko painottuu puupuhaltimiin ja se on nimetty säveltäjä-klarinetisti Bernhard Henrik Crusellin mukaan. Tapahtuman järjestää Crusell-seura. Crusell-viikon yhteydessä on monesti pidetty erilaisia kilpailuja sekä ulkomaisten puupuhaltajien mestarikursseja.
Zeina ja Nalle
Zeina ja Nalle () on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama nuortenkirjasarja. Nalle ja Zeina ovat molemmat seiskaluokkalaisia, mutta he ovat hyvin erilaisia. Zeina on puoliksi libanonilainen ja luonteeltaan vauhdikas. Nalle on syntyjään suomenruotsalainen ja häntä kiinnostavat tietokoneet ja tv-sarjat.
Bromman lentoasema
Bromman lentoasema (, virallisesti ) on lentokenttä Tukholmassa. Lentoasema sijaitsee vain yhdeksän kilometriä Tukholman keskustasta. Brommassa on vain yksi kiitotie (12/30). Nykyään Brommassa toimii pääasiassa BRA (Braathens Regional Airlines), joka lentää kotimaan lentoja eri puolille Ruotsia.
Bromman alkuperäinen lentoasemarakennus rakennettiin 1934–1936 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Paul Hedqvist ja Nils Tesch. Bromma oli Tukholman kansainvälinen lentoasema vuoteen 1962, jolloin uusi Arlandan lentoasema syrjäytti sen.Ruotsin valtiopäivät on äänestänyt nurin maan hallituksen aikeet sulkea Bromman lentoasema Tukholmassa asuinrakentamisen tieltä.
Kuriren-lehti uutisoi 30.3.2015: “Näyttää siltä, että Bromman lentoasema on pelastettu. Valtiopäivät äänesti liikennevaliokunnan esityksen mukaisesti sen puolesta, että punavihreän hallituksen suunnitelmat sulkea tärkeä lentoasema romutetaan.”
Politiikan verkkolehti Altinget.se kirjoitti 25.3.2015: “Valtiopäivien enemmistö on sitä mieltä, että Bromman lentoasema on tärkeä hyvin toimivalle lentoliikennejärjestelmälle ja tarjoaa tärkeän ratkaisun hyviin lentoyhteyksiin. Bromman lentoasema ei ole vain Tukholman asia, vaan koskee koko Ruotsia.”
Lentoasemaa on modernisoitu 2010-luvun loppupuolella. Syksyllä 2017 avattiin uusi vastaanottohalli. Lähtöhallia ja muuta asemaa koskevat uudistukset on tarkoitus saada valmiiksi vuoden 2018 aikana.
Luettelo tenniksen WTA-maailmanlistan ykköspelaajista
Tämä on luettelo WTA-tenniksen maailmanlistan ykköspelaajista vuodesta 1975 lähtien.
Joulukuussa 2007 todettiin australialaisen Evonne Goolagongin olleen tilastoykkösenä kahden viikon ajan huhti-toukokuussa 1976. Maailmanlistan ykkössija oli tuolloin virheellisesti merkitty Chris Evertille.
Vuoden 2014 syyskuun loppuun mennessä kaikkiaan 20 eri pelaajaa oli käynyt WTA-maailmanlistan kärkipaikalla.
Lähde: "WTA"
Jussi Särkkä
Jussi Särkkä (s. 1961) on suomalainen fagotisti.
Särkkä opiskeli musiikkia Joensuussa ja myöhemmin Helsingin Sibelius-Akatemiassa. Hän on toiminut Joensuun kaupunginorkesterissa, Helsingin kaupunginorkesterissa ja Suomen kansallisoopperan orkesterissa, ja vuodesta 1995 2. soolofagotistina Radion sinfoniaorkesterissa.
Särkkä oli yksi Avanti!:n perustajajäsenistä ja on myös Suomalaisen Kamariorkesterin soolofagotisti. Hän on esiintynyt mm. Kuhmon ja Naantalin kamarimusiikkijuhlilla ja toimii Kerberos-yhtyeen jäsenenä . Hän on fagottimusiikin lehtori Sibelius-Akatemiassa ja toimi vuosina 2006-2011 Crusell-viikkojen taiteellisena johtajana.