hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lauhkea vyöhyke
Lauhkea vyöhyke on maapallon ilmastovyöhyke subtrooppisen ja kylmän vyöhykkeen välillä, suunnilleen 40. leveysasteen ja napapiirin välissä molemmilla pallonpuoliskoilla. Eurooppa kuuluu suurimmaksi osaksi lauhkeaan vyöhykkeeseen, lukuun ottamatta subtrooppista Välimeren aluetta ja kylmään vyöhykkeeseen kuuluvia alueita Jäämeren rannikolla. Molemmilla pallonpuoliskoilla lauhkea vyöhyke ulottuu nauhamaisena maapallon ympäri.
Lauhkealla vyöhykkeellä yleisin tuulensuunta on länsi. Tämän vuoksi saderintamatkin tulevat melkeinpä aina lännestä. Tämän vuoksi mantereiden länsiosissa, esimerkiksi Euroopassa ja Pohjois-Amerikan länsirannikolla, on lauhkeaa ja kosteaa, kun taas mannerten itäosissa kuten Siperiassa, Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itärannikolla on kuivempaa ja lämpötilan vaihtelut suurempia. Lauhkeaa vyöhykettä sanotaankin myös länsituulten vyöhykkeeksi. Länsituulten vyöhykkeen sijainti kuitenkin vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Se siirtyy talvella etelämmäksi, jolloin länsituulten tuomat matalapaineet kastelevat Euroopassa runsaammin myös Välimeren seutuja, samalla kun kuivat ja kylmät arktiset ilmamassat pääsevät vapaammin pohjoisille havumetsäseuduille aiheuttaen sinne kylmiä korkeapaine-alueita talvella, mutta etenkin kevättalvella. Kesällä länsituulten reitti siirtyy pohjoisemmaksi, jolloin Euroopassa Välimeren maissa on lähes sateetonta, kun taas pohjoisilla seuduilla sateisuus vuorostaan lisääntyy.
Lauhkean vyöhykkeen pohjoisemmassa osassa, viileässä vyöhykkeessä vuoden keskilämpötila on -3 ja +5 asteen välillä. Lauhkean vyöhykkeen lämpimämmässä osassa +5 ja +13 asteen välillä. Viileässä vyöhykkeessä kesän pituus on 2 – 4 ja lämpimämmässä osassa 4 – 7 kuukautta. Talven pituus on viileässä vyöhykkeessä 4 – 7 ja lämpimässä eteläosassa alle 4 kuukautta. Esimerkiksi Suomi sijaitsee lähes kokonaan viileällä vyöhykkeellä: Pohjoisimmassa Lapissa vuoden keskilämpötila on alle -2 °C ja etelärannikolla noin +5 °C ja lounaassa jopa hieman yli, jolloin aivan lounaisimmat osat rannikkoa ja lounaissaaristo kuuluvat jo enemmänkin lauhkeaan vyöhykkeeseen. Suomen lähiseuduilla, Ruotsissa sen sijaan Tukholman pohjoispuoliset alueet ovat viileää vyöhykettä ja eteläisemmät osat varsinaista lauhkeaa vyöhykettä. Virosta vain koillisosat lähellä Narvaa ovat viileää vyöhykettä, muu Viro on lauhkeaa vyöhykettä. Norjassa lauhkea vyöhyke sen sijaan tulee pitkälle pohjoiseen länsirannikkoa pitkin meren ja Golfvirran lämmittävän voiman ansiosta.
Köppenin ilmastoluokituksessa lauhkeiksi ilmastoiksi nimitetään luokkia C ja D. Luokkaan C kuuluu myös subtrooppisia alueita.
Lauhkea vyöhyke sisältää kasvillisuusvyöhykkeistä lämpimämmän lehtimetsävyöhykkeen ja kylmemmän havumetsävyöhykkeen, jota voidaan kutsua myös viileäksi vyöhykkeeksi. Lauhkealla vyöhykkeellä on myös laajoja aroja ja aavikoitakin.
Spencer Tunick
Spencer Tunick (s. 1967) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Tunick tunnetaan parhaiten valokuvistaan, joissa esiintyy suuria joukkoja alastomia ihmisiä yleensä kaupunkiympäristössä.
Tunick alkoi vuonna 1992 kuvata alastonkuvia New Yorkissa. Hänen kuvansa saivat suosiota, ja Tunick laajensi työympäristöään ensin muihin osavaltioihin ja lopulta kansainvälisesti. Tunickin kuvausympäristöinä ovat olleet muun muassa Lontoo, Melbourne, Montreal, São Paulo, Wien ja Helsinki.
Toukokuussa 2007 hän teki laajimman työnsä kuvaamalla 18 000 meksikolaista Méxicossa. 19. maaliskuuta 2006 Tunick valokuvasi Caracasissa Venezuelassa 1500 alastonta ihmistä heidän ollessa polvillaan, seisoessa ja maatessa Simón Bolívarin patsaan vieressä.
Mallit ovat vapaaehtoisia ja saavat palkkioksi ainoastaan signeeratun kopion kuvasta.
Villihevonen
Villihevoset ("Equus ferus") ovat villinä luonnossa eläviä hevosia, mutta nykyään niistä selvä enemmistö polveutuu villiintyneistä kesyhevosista. Nykyisin enää ainoastaan Mongolian aroilla elävä przewalskinhevonen eli mongolianvillihevonen on kesyhevosista polveutumaton villihevospopulaatio; tämän lajin tosin epäillään kuolleen vapaudessa sukupuuttoon, jolloin niitä olisi jäljellä enää eläintarhoissa.
Runsaasti kesyhevosista polveutuvia villiintyneitä hevosia elää laumoina luonnossa esimerkiksi Australiassa (brumby) ja Pohjois-Amerikassa (mustangi). Ne kuuluvat kesyhevosen tavoin lajiin "Equus caballus". Monet pitävät villihevosia romanttisen kiehtovina eläiminä ja tahtoisivat suojella niiden vapautta luonnossa.
Australiassa villihevoset ovat kuitenkin kaniinien tavoin haitallinen vieraslaji. Alkuperäiseläimistön tai kasvuston suojelemiseksi tai liian suureksi kasvaneen kannan säätelemiseksi onkin päädytty pyydystämään ja kesyttämään tai suorastaan hävittämään villiintyneitä hevosia. Joskus tosin suojelun kohteena väitetään olevan lähinnä alueella laiduntavan karjan ravinto. Esimerkiksi mustangeista voi kesytettyinä tulla erinomaisia ratsuja.
Yhdysvalloissa on 37 000 mustangia, joista puolet Nevadan osavaltiossa. Nevadan mustangikanta on kasvanut niin suureksi, ettei luonto kestä sitä, ja niitä hävitetään. Muualla Yhdysvalloissa mustangeja on Arizonan, Kalifornian, Oregonin, Utahin ja Wyomingin osavaltioissa. Mustangit olivat alun perin minkä rotuisia vain, mutta risteytyksien myötä niistä syntyi kuin oma rotu. Pohjois-Amerikan alkuperäiset hevoslajit kuolivat sukupuuttoon noin 10 000 vuotta sitten ja nykyiset mustangit ovat eurooppalaista alkuperää.
Lassila
Lassila () on pääosin 1980–90-luvuilla rakennettu noin 4 000 asukkaan osa-alue Haagan kaupunginosassa Länsi-Helsingissä.
Pohjoisesta Lassilaa rajaa Kehä I, jonka toisella puolella on Kannelmäki. Idässä raja kulkee Hämeenlinnanväylässä. Etelänaapureina ovat Pohjois-Haaga ja Etelä-Haaga. Lännessä Lassilan rajan määräävät Vihdintie ja alueen pohjoisosissa puistoalueen keskellä kulkeva Vantaanjoen aiempi uoma nimeltään Mätäjoki. Lassilan postinumero on 00440.
1970-luvulla valmistuneen, Lassilassa sijaitsevan Pohjois-Haagan rautatieaseman läheisyydessä on liikekeskustan tapainen alue, jossa on ruokakauppoja, apteekki, kuntosali ja muita liikkeitä. Yleisestikin alueella on varsin runsaasti pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Lassilan koilliskulmaukseen Kehä I:n ja Hämeenlinnanväylän äärellä on suuria toimistorakennuksia (Tieto). Vuonna 2012 Lassilassa oli 3 577 työpaikkaa (31.12.2012).
Ulkoilu- ja liikuntamahdollisuuksia tarjoaa Lassilan liikuntapuisto, jossa kesäisin pelataan useita nuorten jalkapallo-otteluita sekä talvisin jääkiekko-otteluita. Kesällä on myös mahdollista pelata tennistä ja koripalloa liikuntapuiston alueella. Ulkoilijat pääsevät Pirkkolaan ja Keskuspuistoon Hämeenlinnanväylän toiselle puolelle.
Lassilasta on yhteys Helsingin keskustaan Kehärataa kulkevalla I- tai P-junalla.
Lassilaan, silloiseen Laurinmäkeen rakennettiin 1940-luvulla omakotialue pika-asutuslain nojalla. Tontit luovutettiin sotaveteraaneille, sotaleskille ja -orvoille. Talot rakennettiin melko suurille tonteille, ja Ruotsin valtio tuki rahallisesti näiden talojen rakentamista. Myöhemmin alueelle rakennettiin vielä lisää omakotitaloja. Vantaankosken radan valmistumisen myötä Lassilan ilme muuttui täysin, kun vanha omakotiasutus purettiin uusien taloryhmien tieltä 1970-luvun lopulla.
Kaupintien varrella sijainneen lassilalaisen omakotitalon pihalta löytyi 1960-luvulla muinaislöytöpaikka. Arkeologiset tutkimukset paikalla suoritettiin vuonna 1973 ennen sen jäämistä tietöiden alle. Kaivauksissa löydettiin saviastioiden palasia, kvartsiesineitä, pieniä kaapimia ja hiottuja kiviä. Kyseisen asuinpaikan – pinta-alaltaan noin 90 neliömetriä – iäksi arvioitiin esinelöytöjen perusteella 5000–6000 vuotta. Todennäköisesti tämä asuinpaikka oli käytössä vain lyhyen ajan tai kausiluonteisesti.
Styreeni
Styreeni (kemiallinen kaava CH ja rakennekaava CHCH=CH) on orgaaninen yhdiste, joka on aromaattinen hiilivety. Huoneenlämmössä ja -paineessa styreeni on nestemäistä. Styreeni on väritöntä, öljymäistä, terveydelle haitallista, herkästi syttyvää ja sitä esiintyy pienissä määrin eräissä kasveissa, mutta sitä tuotetaan lähinnä öljystä. Koska styreenimolekyyli sisältää kaksoissidoksellisen vinyyliryhmän, se voi polymerisoitua helposti. Aine voidaan stabiloida lisäämällä polymeraatioinhibiittorina esimerkiksi hydrokinonia. Styreeniä käytetään eräiden muovien valmistuksen monomeerinä, kuten polystyreenin, akrylonitriili-butadieeni-styreenin (ABS), styreenibutadieenikumin (SBR), styreenibutadieeni-lateksien ja tyydyttymättömien polyestereiden. Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Styreenin moolimassa on 104,1 g/mol, sulamispiste − 30,6 °C, kiehumispiste 145 °C, suhteellinen tiheys (20 °C) 0,91 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 31 °C c.c. ja itsesyttymislämpötila 490 °C. Styreeni on veteen niukkaliukoinen (300 mg/l, 20 °C:ssa), mutta liukenee useimpiin orgaanisiin liuottimiin.
Styreeniä syntetisoidaan kuumentamalla etyylibentseeniä (CH / CH-CH ) höyryllä. Palautettavissa oleva reaktio on:
Lasikuituveneiden valmistuksessa käytetään styreeniä, minkä vuoksi veneenrakentajilla on iso riski menettää työkykynsä pysyvästi aivosairauden vuoksi, johon liittyy myös oppimisvaikeuksia.
Väiski Vemmelsääri
Väiski Vemmelsääri eli Pelle Pupu () on animaatiohahmo, joka esiintyy "Looney Tunes"- ja "Merrie Melodies" -piirroselokuvissa. Hahmo esiintyi jo 1930-luvun lopulla piirroselokuvissa, mutta nykymuotoinen Väiski syntyi vuonna 1940 lyhytelokuvassa "A Wild Hare". Väiskin kehittämiseen osallistuivat animaattorit Ben "Bugs" Hardaway (joka loi hahmon prototyypin 1938), Bob Clampett, Tex Avery (joka kehitti Väiskin luonteenpiirteet 1940), Robert McKimson (joka vei loppuun hahmon ulkonäön), Chuck Jones ja Friz Freleng. Väiskin ääninäyttelijä Mel Blanc on kertonut hahmon puhetavan olevan yhtäläinen sekoitus Bronxin ja Brooklynin murretta. Suomenkielisessä ääniroolissa Väiskinä tunnetaan Antti Pääkkönen ja aiemmin näyttelijä Jukka Puotila. Väiski esiintyi useissa kymmenissä lyhyissä piirroselokuvissa, joista varhaisin oli "A Wild Hare" (1940) ja viimeinen "False Hare" (1964). Lisäksi hahmo on nähty myöhemmin useissa pitkissä elokuvissa, kuten "Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?" (1988), "Space Jam" (1996) ja "" (2003).
Väiski Vemmelsääri vieraili piirretyissä nimeltään Tiny Toons.
Väiski ottaa yleensä yhteen Elmerin, Repe Sorsan, Sylvesterin ja joskus jopa Kelju K. Kojootin kanssa. Vaikka Väiski selviääkin kahinoista lähes aina voittajana, vastapuoli yleensä aloittaa rähinän, mihin Väiski toteaa: "Of course, you realize this means war!" ("Toki ymmärrät, että tämä merkitsee sotaa"). Repliikki on lainattu suoraan Groucho Marxilta. Väiskin englanninkielinen nimi "Bugs" eli "Bugsy" on slangia ja tarkoittaa 'kahelia'.
Väiski Vemmelsäärellä on paljon muitakin tunnettuja sanontoja:
1950-luvun "Nakke"-sarjakuvalehdessä Väiski seikkaili nimellä Pelle Pupu. Samaan aikaan "Apu"-viikkolehdessä hahmon nimi oli kuitenkin jo Väiski Vemmelsääri, joka sittemmin vakiintui Suomessa "Bugsin" nimeksi. Nimi on perua suomalaisten kansansatujen Jänis Vemmelsääri -hahmolta, joka onkin sitten jo enemmän sukua Veli Kanille ("Brer Rabbit"). Tällainen veijarihahmo on ikivanhaa mytologista perua.
Nakke Nakuttajassa Pelle Pupu seikkaili alusta saakka mm. Chase Craigin piirtämänä. Nykyään Väiskiä piirtää usein mm. David Alvarez. Väiski on aina välillä saanut Suomessa oman lehden. "Väiski Vemmelsääri" (kustantaja Helsinki Media Company Oy) ilmestyi kerran kuussa 1992–1995 (viimeisenä vuotenaan ilmeisesti kaksi kertaa kuussa). "Väiski & kumppanit" (kustantaja Yhtyneet kuvalehdet) ilmestyi 1997–2000 kerran kuussa.
Chuck Jones vieraili Suomessa Tampereen elokuvafestivaaleilla vuonna 1997. Hän kertoi halunneensa poiketa totutuista kaavoista hahmoa luodessaan, ja yleensä arkana pidetystä jäniksestä tuli siksi sankari. "Mikäli joku tulisi ammuskelemaan olohuoneessani, juoksisin hakemaan poliisia paikalle. Väiski vain kysyy, mistä on kyse: 'What's up, doc?'"
Järvenperä
Järvenperä () on Espoon kaupunginosa. Järvenperä on Kehä III:n ja Espoon Pitkäjärven välissä. Espoon keskus on noin kuuden kilometrin päässä.
Järvenperässä on muun muassa kaksi koulua: Karamzinin koulu (ala-aste) ja Järvenperän koulu (yläaste), kaksi jalkapallokenttää, leikkipuistoja, kauppa, huoltoasema, parturi-kampaamo ja kolme päiväkotia (Järvenperän päiväkoti, Puutarhurin päiväkoti ja Auroran päiväkoti).
Järvenperässä on myös kuuluisa Aurora Karamzinin eli Träskändan kartano, jonka osana oleva päärakennus toimi 1920 luvulta lähtien vanhainkotina. Nykyisin päärakennus on pääosin tyhjillään. Träskandan kartanopuisto on luonnonsuojelualue ja sen läpi kulkee monia eri puulajeja esittelevä luontopolku.
Järvenperässä on myös Espoon kaupungin Taidetalo Pikku-Aurora, lasten ja perheiden taidekeskus. Järvenperällä ei ole omaa kaupunginosakohtaista postinumeroa ja Järvenperän postikin toimii Lippajärvellä, vajaan kahden kilometrin päässä. Kaupunginosan alue kuuluu postipiireihin 02740 ja 02940.
Järvenperän toisella puolella, Karamzinin ala-asteen ja jalkapallokentän viereisellä pysäköintialueella, sijaitsee pieni kioski. Tämä entinen elintarvikekioski ja nykyinen pikaruokapaikka on toiminut kesästä 2005 asti nimellä Aladdin Burger. Jalkapallokentän vieressä on myös koirapuisto.
Kehä III:n toisella puolella sijaitsee viheralan näyttelypuisto Marketanpuisto, jonka alueella on myös ruotsinkielinen puutarha-alan sekä ammattikoulu- että ammattikorkeakoulutasoista opetusta antava oppilaitos Axxell. Kun kuljetaan Kehä III:n yli Högnäsiin päin, päästään myös nopeasti kävelyreittiä pitkin Bodomjärvelle. Bodomjärvellä sijaitsee mm. Oittaan ulkoilualue, pururadat ja uimaranta.
Pihlajarinne on Järvenperän kaupunginosan läntinen puolisko keskisessä Espoossa, Kauniaisten luoteispuolella, joka koostuu omakoti- ja rivitaloista. Pihlajarinteen ja Järvenperän erottaa 1990-luvun alussa rakennettu, Kehä III:lle johtava Auroranportti-niminen tie. Pihlajarinteessä on pieni pallokenttä ja rauhallinen, suurehko leikkialue lapsille, postilaatikko, alueen ilmoitustaulu, ja kolme lehdenkeräyspistettä.
Pihlajarinteen ja Järvenperän väliin on kehittynyt Auroranportti, johon on viime vuosina rakennettu runsaasti uusia rivi- ja kerrostaloja. Auroranportin alueella Kehä III:n reunassa sijaitsee myös alueen ainoa ruokakauppa. Kaupan seinässä on pankkiautomaatti ja postilaatikko. Pihalla on myös huoltoasema (kylmäasema). Kaupan vieressä olevassa liikekiinteistössä toimii myös parturi-kampaamo ja kebab/pizzeria Ravintola Järvenperä. Auroranportin alueella on myös yksi päiväkoti.
Seutu
321 Elielinaukio-Vanhakartano
566 Espoon Keskus-Martinlaakso
Sisäinen
219 Järvenperä-Leppävaara
236 Leppävaara-Serena
239 Leppävaata-Kalajärvi
215A Leppävaara-Högnäs
227 Leppävaara-Espoon Keskus
582 Espoon Keskus-Lahnus
533 Matinkylä-Järvenperä
Yöbussit
227N Leppävaara-Jorvi
118N Kamppi-Jorvi
321N Elielinaukio-Jupperi
231N Elielinaukio-Järvenperä
235N Elielinaukio-Kuurinniitty
Pommac
Pommac on alkuperältään ruotsalainen hiilihapotettu virvoitusjuoma, joka on tehty omenoista ja rypäleistä. Juoman valmistamiseen käytettävä tiiviste on kypsytetty tammitynnyrissä vähintään kolme kuukautta. Sen resepti on salainen, mutta sen sanotaan sisältävän 25 eri hedelmälajia.
Pommacin historia alkoi vuodesta 1919, jolloin aiemmin epäonnistunut liikemies Anders Lindahl Hudiksvallin pikkukaupungista muutti Tukholmaan, perusti virvoitusjuomatehtaan ja alkoi tehdä Pommacia. Juoma oli suunniteltu varakkaille ihmisille alkoholittomaksi viinin korvikkeeksi. Vuonna 2004 Pommacin valmistus aiottiin lopettaa Ruotsissa, mutta suuren protestin takia pullottaja Carlsberg päätti jatkaa sitä.
Suomessa Pommac on vanhin edelleen valmistettava virvoitusjuoma. Hartwall on toiminut Pommacin pullottajana vuodesta 1950 lähtien. Vuoden 2001 lopulla yhtiö osti Pommac-tavaramerkin oikeudet Suomessa.
Vuonna 2002 Suomessa tuli alkuperäisen Pommacin rinnalle juomasta light-versio.
Pommacista julkaistiin keväänä 2014 uusi maku, Pommac Rosé, joka maistuu herukalta ja karpalolta. Lisäksi mukana on ripaus samppanja-aromia.
Pommacin nimi tulee sanasta Pommery, joka viittaa samppanjaan, ja sanasta Cognac, joka viittaa tammitynnyrikypsennykseen.
Mursu
Mursu ("Odobenus rosmarus") on suurikokoinen, vesielämään sopeutunut arktinen nisäkäslaji.
Urokset painavat noin 1 500 kiloa ja voivat kasvaa 4,5 metriä pitkiksi . Atlantinmursu on hieman tyynenmerenmursua pienempi. Sekä uroksilla että naarailla on yläleuassa jopa lähes puolen metrin mittaiset, syöksyhampaiksi kehittyneet kulmahampaat.
Mursuja tavataan Pohjoisella jäämerellä sekä Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosissa. Levinneisyysalue ei ole yhtenäinen, vaan on jakautunut useiksi eri populaatioiksi. Maailmanlaajuisesti mursu on arvioitu vaarantuneeksi lajiksi. Mursuja metsästettiin erityisesti mursunluun vuoksi 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella runsaasti ja kannat romahtivat. 1950-luvun jälkeen kannat alkoivat nousta. 1990 arvioitiin Beringinmeren ja Tšuktšimeren mursukannaksi noin 200 000. Nykyisestä määrästä ei ole tietoa. 1982 arvioitiin Laptevinmeren populaatioksi 4 000-5 000 yksilöä. 2010-luvulla mursuja arvioitiin olevan Atlantissa alle 25 000 ja Tyynessämeressä alle 200 000, mutta tiedossa ei ole, kasvaako vai pieneneekö kanta. Muinoin mursun levinneisyys on ollut paljon laajempi kuin nykyisin. Esimerkiksi Ruotsissa on maaperästä löydetty jääkauden aikaisia mursun jäännöksiä.
Mursut syövät pääasiassa simpukoita, mutta pienemmissä määrin myös muita nilviäisiä ja kaloja. Mursun ainoa luontainen vihollinen on jääkarhu, mutta sekään ei mielellään kohtaa itseään huomattavasti suurempaa tervettä täysikasvuista mursua. Syöksyhampaitaan mursut käyttävät ravinnon kaivamiseen matalissa vesissä ja nahisteluun kiima-aikana. Mursut käyttävät syöksyhampaitaan myös muun muassa jäälle kiipeämiseen ja hengitysavantojen tekemiseen.
Mursut voivat sukeltaa noin 100 metrin syvyyteen ja pysyä veden alla jopa puoli tuntia. Ne myös parittelevat vedessä, mutta synnyttävät maalla tai jäällä. Mursut oleilevat yleensä laumoina rantojen lähellä kelluvilla ahtojäillä.
Mursu on mursujen heimon ("Odobenidae") ainoa jäljellä oleva laji, ja se jaetaan kolmeen alalajiin. Tyynenmerenmursuja ("Odobenus rosmarus divergens") elää Tyynellämerellä noin 200 000 ja atlantinmursuja ("O. r. rosmarus") Atlantilla noin 15 000 yksilöä. Uhanalainen laptevinmursu ("O. r. laptevi") elää Laptevinmerellä. Mitokondriaalisen DNA:n analyysien ja morfologisen aineiston perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että laptevinmursu ei ole oma lajinsa, vaan tyynenmerenmursujen läntisin populaatio.
Seppo Lohi
Seppo Lohi (s. 31. toukokuuta 1947 Kuukasjärvi, Ranua) on Simon seurakunnan entinen kirkkoherra. Lohi on teologian maisteri ja filosofian tohtori sekä Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosentti Oulun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa ja Itä-Suomen yliopiston filosofisen tiedekunnan teologisessa osastossa. Hän on tutkinut Lars Levi Laestadiusta, lestadiolaisen liikkeen leviämistä ja hajaannusprosessia sekä kirjoittanut herätysliikkeen historiasta kirjoja ja artikkeleita. Seppo Lohi itse lukeutuu vanhoillislestadiolaisiin.
Seppo Lohen pojista Olli Lohi on väitellyt lääketieteen, Hannes Lohi molekyyligenetiikan (filosofian) ja Tuomas Lohi filosofian tohtoriksi; Simo Lohi on lääketieteen ja hammaslääketieteen lisensiaatti ja Arttu Lohi hammaslääketieteen lisensiaatti.
Pelimoottori
Pelimoottori (, usein vain "engine") on videopelin ohjelmistokehys, jonka päälle pelinkehittäjät voivat rakentaa pelejä pelikonsoleille, mobiililaitteille ja henkilökohtaisille tietokoneille. Tavallisesti pelimoottori sisältää muun muassa renderointimoottorin 2D- ja 3D-grafiikalle, fysiikkamoottorin tai törmäyksen tunnistuksen, äänet, komentosarjakielen, animoinnin, teköälyn ja lokalisointituen.
Pelimoottoreita ja niihin liittyvää teknologiaa kutsutaan usein middleware-termillä. Middleware-ohjelmistoa on muutakin käytössä kuten fysiikkamoottoriin (Havok), renderöintioptimointiin (ks. Umbra SDK) ja audiokäsittelyyn (ks. FMOD, Wwise). Muita usein käytettyjä erikoistuneita middleware-ohjelmia ovat kasvillisuuden ohjelmointiin ja animointiin tarkoitettu SpeedTree.
CRI on useita ominaisuuksia sisältävä laajalti käytetty "middleware".
Pelimoottorien lisensointi on yleistä. Lisensointi antaa uusille pelinkehittäjille mahdollisuuden luoda uusia pelejä nopeammin, kun ohjelmarunkoa ei tarvitse rakentaa alusta asti.
Useat yritykset ovat keskittyneet vain ja ainoastaan kehittämään lisensoitavia pelimoottoreita.
Pelimoottori voi jakaantua käyttökohteen ja -tarpeen mukaan useisiin komponetteihin tai moduuleihin.
Tyypillisiä osa-alueita modernin pelimoottorin toteutuksessa ovat:
Pelimoottoreita on kehitetty useita ja kehitetään edelleen. Luettelot pelimoottoreista ovat jatkuvasti muuttuvaa tietoa.
Henri Poincaré
Jules Henri Poincaré (29. huhtikuuta 1854 Nancy – 17. heinäkuuta 1912 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, teoreettinen fyysikko ja tieteenfilosofi.
Poincaré syntyi Nancyssä vuonna 1854. Hänen vanhempansa olivat Léon Poincaré ja Eugénie Launois. Esikoispojan syntymän aikaan isä oli 26-vuotias ja äiti 24-vuotias. Isä oli Nancyssa yliopiston lääketieteen professori, ja hänen veljensä Antoine Poincarén vanhin poika, siis Henri Poincarén serkku, oli kolmannen tasavallan presidentti ja viidesti Ranskan pääministerinä toiminut Raymond Poincaré. Lucien Poincaré oli myös Poincarén serkku Antoinen kautta.
Poincaré opiskeli École Polytechniquessa aikoen aluksi kaivosinsinööriksi, mutta päätyi ammattimatemaatikoksi. Väitöskirja ilmestyi 1878. Se käsitteli differentiaaliyhtälöiden yleistä teoriaa. Poincarésta tuli Caenin yliopiston matematiikan professori vuonna 1879 ja Pariisin yliopiston matemaattisen fysiikan professori 1886. Ranskan tiedeakatemian esimieheksi Poincaré nimitettiin 1906.
Poincaré on haudattu Pariisiin Montparnassen hautausmaalle.
Poincarén tutkimustyö oli laaja-alaista. Hän oli myös topologian uranuurtaja ja lukuteorian edistäjä. Taivaanmekaniikkaan liittyen hän tutki niin sanottua "kolmen kappaleen ongelmaa", jopa yleisessä muodossa n:n kappaleen ongelmana, mutta tämän kysymyksen yleinen ratkaisu lienee todistettu mahdottomaksi. Selvennys: kahden kappaleen tapauksessa kummankaan liike-energia ei koskaan tule niin suureksi, että se saavuttaisi pakonopeuden (systeemistä, massakeskipisteestä), kolmen kappaleen tapauksessa näin tapahtuu harvoin ja useamman kappaleen tapauksessa joskus nopeastikin, sillä liikeyhtälöiden ratkaisuun tulee välttämättä kahdessa jälkimmäisessä tapauksessa ääretön.
Poincaré myös kehitti "Poincarén otaksuman", jonka todistaminen oli matemaatikoille erityisen vaikeaa koko vuosisadan. Vasta vuonna 2002 Grigori Perelman todisti sen oikeaksi.
Dominoteoria
Dominoteoria on kylmän sodan aikainen yhdysvaltalainen geopolitiikkaan kuuluva poliittinen teoria. Sen mukaan, jos kommunistit ottaisivat vallan jossain maassa, sen naapurimaat kaatuisivat kuten dominot. Teoria koski lähinnä Indokiinaa. Sen hahmotteli Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhower puheessaan vuonna 1954.
Presidentti Dwight D. Eisenhowerin puhe 7. huhtikuuta 1954 käsitteli Yhdysvaltain liittolaismaita Kaakkois-Aasiassa. Hän esitti näiden maiden edustavan dominonappuloita. Eisenhower sanoi: ”Se on kuin dominopeliä, jossa yhden dominonappulan kaataminen kaataa koko rivin”. Jos kommunistit ottaisivat vallan Indokiinassa, he saisivat hallintaansa myös Burman, Thaimaan ja Indonesian. Tästä strategisesta asemasta he voisivat voittaa myös Japanissa, Formosalla, Filippiineillä, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Neuvostojoukot olivat valloittaneet Mantšurian toisen maailmansodan lopussa ja tarjonneet sotilasapua Mao Zedongin kommunisteille Kiinan sisällissodan lopussa 1946–1949. 25. kesäkuuta 1950 Neuvostoliiton liittolainen Kim Il-Sung aloitti hyökkäyksen Etelä-Koreaa vastaan. YK:n joukot liittyivät etelän puolelle, mutta kriisistä tuli yhteenotto Kiinan ja Neuvostoliiton kanssa.
Päädyttiin siihen, että Kaakkois-Aasian maat saataisiin Yhdysvaltain puolelle. Keskeisiä kysymyksiä olivat, mihin asti tämän dominorivin pitäisi ulottua ja mitä valtioita tähän puolustusliittoon otettaisiin. Päädyttiin Thaimaan, Burman, Malesian, Indonesian, Intian, Filippiinien, Taiwanin, Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin mukaan ottamiseen. Nämä muodostaisivat puolustuslinjan kommunistisia maita kuten Neuvostoliittoa, Kiinaa ja Pohjois-Koreaa vastaan. Tällä puheella hän korosti näiden maiden liittymisen tärkeyttä ja pysymistä Yhdysvaltain liittolaisina.
Jos yhdenkään epäiltiin liittyvän kommunistiseen liittoutumaan, tämä horjuttaisi alueen turvallisuuspoliittista tasapainoa. Tämä puhe vaikutti SEATO:n, Kaakkois-Aasian sopimusjärjestön perustamiseen vuonna 1954.
Myös Eisenhowerin seuraajat pitivät teoriaa arvossa, erityisesti John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson. Vietnamin sodan päädyttyä lopulta epäonnistumiseen ja Neuvostoliiton saavutettua Yhdysvaltoja vastaavan ydinasearsenaalin seuraavat presidentit harjoittivat lievennettyä rajoittamispolitiikkaa, joka tunnettiin nimellä "détente". Presidentti Ronald Reaganin hallinnon aikana rajoittamispolitiikka hylättiin ja tavoitteeksi tuli Neuvostoliiton tuhoamispyrkimys asevarustelun keinoin.
Napuen taistelu
Napuen taistelu oli suuren Pohjan sodan viimeinen Suomessa käyty kenttätaistelu. Se käytiin Isossakyrössä 19. helmikuuta 1714. Ruhtinas Mihail Golitsynin johtamat venäläiset saivat siinä merkittävän voiton kenraali Carl Gustaf Armfeltin johtamista Ruotsin karoliinijoukoista ja heitä avustaneista pohjalaisten talonpoikien nostoväkijoukoista. Taistelusta on katsottu alkaneen isonvihan aika.
Tsaari Pietari Suuri suunnitteli alkuvuodesta 1714 hyökkäävänsä Etelä-Suomesta Tukholmaan Ahvenanmaan kautta. Hän halusi ennen hyökkäyksen aloittamista eliminoida Pohjanmaalle vetäytyneiden Armfeltin komentamien ruotsalaisjoukkojen aiheuttaman sivustauhan ja määräsi sen vuoksi ruhtinas Golitsynin hyökkäämään Pohjanmaalle ja hävittämään alueen poltetun maan taktiikkaa käyttäen, jotta ruotsalaiset eivät voisi käyttää sitä tukialuenaan. Golitsyn lähti helmikuussa 1714 11 000 miehen kanssa Hämeenkyrön tienoilta etenemään pitkin Kyrönkankaan talvitietä. Kun venäläisjoukot saapuivat Pohjanmaalle, Armfelt perääntyi joukkoineen Isonkyrön alueelle samalla, kun venäläiset saapuivat Ylistaroon.
Ruotsalaisiin joukkoihin kuului 3 000 miehen vahvuinen jalkaväki, joka oli jaettu kolmeen taisteluryhmään, 1 500 miehen vahvuinen ratsuväki sekä 1 086 nostoväkeen kuulunutta keihäin ja kiväärein aseistautunutta pohjalaista talonpoikaa. Ruotsalaisten tykistö koostui yhdestä haupitsista ja seitsemästä rykmentinkanuunasta. Venäläisten jalkaväkeen kuului 279 upseeria, 279 aliupseeria ja 5588 miestä sekä ratsuväkeen 205 upseeria, 205 aliupseeria ja 4307 miestä. Tykkejä venäläisillä oli 10.
Armfelt ryhmitti 16. helmikuuta jalkaväen kolmeen taisteluryhmään ja sijoitti ratsuväen puoliksi kummallekin sivustalle. Talonpoikaisnostomiehet suojasivat selustaa ja kuormastoja. Taistelun alkaessa kolme päivää myöhemmin venäläiset iskivät ruotsalaisten vasempaan siipeen ratsuväen tukemana. Armfelt käänsi nyt joukkojensa rintamasuunnaan ja komensi aloittamaan hyökkäyksen. Ratsuväen suojaama ruotsalaisten oikea sivusta pakotti venäläiset perääntymään, mutta ruotsalaisten vasen sivusta joutui alakynteen ja venäläiset pääsivät saarrostamaan ruotsalaisjoukot. Ruotsalaisista kaatui taistelussa 2 645 miestä, ja venäläisten tappiot olivat heidän oman ilmoituksensa mukaan 421 kaatunutta ja 1 057 haavoittunutta.
Taistelun jälkeen venäläisjoukot ryöstivät ja polttivat lähiseudun kyliä, raiskasivat naisia ja pakottivat asukkaita kidutuksen avulla paljastamaan kätketyt arvoesineet. Venäläiset vetäytyivät maaliskuussa takaisin etelään, mutta palasivat uudelleen syksyllä 1714 jatkaen tuhoamista ja ryöstelyä tähän asti säästyneillä Pohjanmaan alueilla.
Isonkyrön Napuessa sijaitsee taistelun muistomerkki (Matti Björklund-Visanti, 1920). Taistelu käytiin kuitenkin viereisen Laurolan kylän alueella. Vanhoissa asiakirjoissa Napuen taistelu tunnettiin Kyrön tappeluksen (Slaget vid Storkyro) nimellä.
Hermann Zapf
Hermann Zapf (8. marraskuuta 1918 Nürnberg – 4. kesäkuuta 2015 Darmstadt) oli tuottelias saksalainen kirjainmuotoilija. Hän oli naimisissa kalligrafi ja kirjainmuotoilija Gudrun Zapf-von Hessen kanssa.
Zapfin suunnittelemista kirjasintyypeistä tunnetuimmat ovat Optima ja Palatino.
Wakizashi
Wakizashi () eli "toverimiekka" on japanilainen lyhyt pisto- ja lyömämiekka. Se on yksiteräinen ja lievästi kaareva. Pituudeltaan wakizashi on 30–60 cm, keskimäärin 50 cm. Wakizashin terä voidaan lyhyytensä ansiosta takoa katanan terää ohuemmaksi ja siksi se kahlaa pehmeässä kohteessa huomattavasti katanan terää paremmin.
Samurailuokkaan kuuluneet miehet kantoivat aina wakizashia vyöllään, jopa sisätiloissa, joihin katanaa (pidempi samuraimiekka) ei ollut lupa tuoda. Wakizashi kannettuna yhdessä daitōn eli japanilaisen pitkänmiekan kanssa muodosti daishōn. Näiden kahden miekan kantaminen yhdessä oli Edo-kaudella laissa sallittu ainoastaan samuraille ja joillekin sumopainijoille.
Toisin kuin katanaa, joka suuren osan Japanin historiasta on ollut tunnusmerkillisesti samuraiden ase, alle kahden shakun mittaista wakizashia saivat kantaa myös naiset ja samurailuokan alapuolella olevat miehet. Usein wakizashi ja tantō (japanilainen tikari, joka muodoltaan muistuttaa katanaa ja wakizashia) olivat kiertelevien kauppiaiden ainoa puolustuskeino ryösteleviä kapinallisia ja rosvojoukkoja vastaan. Wakizashi oli tantōn lisäksi ainoa ase, jota käytettiin seppukussa.
Georg Solti
Sir Georg Solti (alun perin György Stern, 21. lokakuuta 1912 – 5. syyskuuta 1997) oli unkarinjuutalainen kapellimestari.
Solti syntyi Budapestissa, jossa soitti pianoa ja opiskeli Franz Liszt -akatemiassa. Vuonna 1935 hän oli jo saavuttanut tunnustusta kapellimestarina, ja 1938 johti debyyttinään Mozartin "Figaron häät" Budapestin kaupunginoopperassa. Seuraavana vuonna Solti pakeni juutalaistaustansa vuoksi Sveitsiin, jossa jatkoi uraansa.
Sodan jälkeen Solti toimi musiikillisena johtajana Baijerin kansallisoopperassa Münchenissä sekä Frankfurtin kaupunginoopperassa. Vuonna 1951 hän teki ensiesiintymisensä Salzburgin musiikkifestivaaleilla johtamalla Mozartin "Idomeneon". Vuonna 1961 Solti nimitettiin kapellimestariksi Royal Opera Houseen Lontooseen, jossa hän toimi vuoteen 1971 saakka. Vuonna 1971 hänet lyötiin ritariksi, ja seuraavana vuonna hänestä tuli Ison-Britannian kansalainen.
Solti oli Chicagon sinfoniaorkesterin musiikillinen johtaja 1969–1992, L'Orchestre de Paris'n musiikillinen johtaja 1972–1975 ja Lontoon filharmonisen orkesterin pääkapellimestari 1979–1983. Hän toimi aktiivisesti johtamistyössä kuolemaansa asti. Hän sai uransa aikana 38 Grammy-palkintoa, enemmän kuin kukaan toinen taiteilija.
Solti tunnetaan erityisesti Richard Wagnerin tulkitsijana. Hän johti "Nibelungin sormuksen" ensimmäisen täydellisen studioäänityksen Wienin filharmonikkojen kanssa 1960-luvulla. Lisäksi hänen esityksensä ja levytyksensä Verdin, Mahlerin ja Bartókin teoksista nauttivat suurta arvostusta. Yksittäisistä tunnetuista levytyksistä voidaan lisäksi mainita Mahlerin kahdeksas ja Schubertin yhdeksäs sinfonia.
Autodromo Enzo e Dino Ferrari
Autodromo internazionale Enzo e Dino Ferrari, vuoteen 1988 asti Autodromo Dino Ferrari, on Italiassa lähellä Imolaa sijaitseva moottorirata. Se on nimetty Ferrarin perustaja Enzo Ferrarin ja hänen poikansa Alfredo "Alfredino" Ferrarin (1932–1956) lempinimen Dino mukaan. Enzo Ferrarin nimi lisättiin radan nimeen hänen kuolemansa jälkeen 1988.
Rata on rakennettu 1950-luvulla. Ennen Enzo Ferrarin kuolemaa vuonna 1988 sen nimi oli Autodromo Dino Ferrari.
Imolan radalla ajettiin San Marinon Grand Prix vuosina 1981–2006 vaikka rata sijaitseekin Italiassa. Ainoa poikkeus löytyy vuodelta 1980, jolloin Italian GP ajettiin Imolassa Monzan sijaan.
Imola muistetaan edelleen vuoden 1994 mustan viikonlopun takia. Tuolloin kuolivat ensin lauantain Formula 1 -aika-ajossa Roland Ratzenberger ja seuraavan päivän kisassa kolminkertainen maailmanmestari Ayrton Senna. Tapahtumien jälkeen rataa muutettiin huomattavasti. Sennan onnettomuuden ja monien muiden pahojen kolarien tapahtumapaikkana ollut Tamburellon mutka muutettiin shikaaniksi. Myös Villeneuven mutkaan, paikkaan missä Ratzenberger menehtyi, lisättiin shikaani. Muita muutoksia olivat Acque Minerale -mutkan muuttaminen sekä radan viimeistä edellisen shikaanin poistaminen. Lisäksi turva-alueita kasvatettiin huomattavasti.
Vuodeksi 2008 rataa uudistettiin ja viimeinen shikaani, Variante Bassa, poistettiin.
Sinitaustainen kilpailu oli Italian GP, muut San Marinon GP:itä.
Bodom
Bodom on Espoon kaupunginosa ja rekisterikylä Pohjois-Espoon suuralueessa. Se sijaitsee Bodominjärven koillisrannalla. Alueella oli 332 asukasta vuodenvaihteessa 2016/2017. Bodom on edelleen harvaanasuttua maanviljelysaluetta. Sieltä on löytynyt kivikautinen asuinpaikka. Alueen rakennuskanta on lähes täysin erillisiä pientaloja.
Bodom on lähtöisin kylän nimestä, joka on kirjoitettu 1492 "Boda, Bodom" ja 1541 "Bodaby". Bodomin kylässä oli 1540 neljä taloa, joista yksi oli nimeltään Bodom, muut nimeltään "Keppers, Jork" ja "Smeds". Kylä on sijainnut Bodominjärven rannalla. Vanhoissa asiakirjoissa järven nimi on kirjoitettu "Boda träsk" (1492) ja "Bod Träsk" (1775). Asu Bodom on monikon datiivi ruotsin sanasta "boda", muinaisruotsin "bodh" eli 'vaja', 'aitta', 'puoti' ja merkitsee "vid bodarna", mikä todennäköisesti viittaa järven ranta-aittoihin ja ilmaisee samalla kylän sijainneen lähellä näitä aittojaan.
Kylännimiä virallisesti suomennettaessa kunnanvaltuuston ehdotus suomenkieliseksi nimeksi oli "Aittaranta", Valtionarkiston "Puotinen", kotiseutulautakunnan "Aittala" ja Kielitoimiston "Majala". Espoon kadunnimitoimikunta yhtyi Valtionarkiston ehdotukseen, jonka Maanmittaushallitus sitten vahvisti 1965. Puotinen oli useiden vuosien ajan 1980-luvulla alkaen käytössä suomenkielisenä kaupunginosannimenä. Puotinen-nimen käytöstä rekisterikylän nimenä luovuttiin vuonna 2007, mutta nimeä käytetään edelleen alueen rinnakkaisnimenä esimerkiksi pysäkkinimissä.
Tällä alueella toimii v. 1971 perustettu Röylän ja Bodomin Seudun omakotiyhdistys ry. Kotisivut:
Säieteoria
Säieteoria () on hiukkasfysiikan malli, jonka mukaan alkeishiukkaset eivät ole pistemäisiä, vaan 1-ulotteisia säikeitä. Säieteorian on tarkoitus kuvata kaikki perusvuorovaikutukset: sähkömagneettinen vuorovaikutus, vahva vuorovaikutus, heikko vuorovaikutus ja painovoima. Näistä painovoima on ollut erityisenä ongelmana, koska gravitonia, kvanttigravitaatioteorian mukaan painovoimaa välittävää hiukkasta ei ole pystytty havaitsemaan. Perusvuorovaikutusten yhdistämisen lisäksi säieteorioilla voitaneen päästä alkuräjähdyksen singulariteetin ongelmasta. Teoria syntyi 1960-luvun lopulla.
Konsistenteissa säieteorioissa on korkeilla energioilla (esimerkiksi alkuräjähdyksen hetkellä) 9–11 (supersäieteoriat ja M-teoria) tai jopa 26 (bosoniset säieteoriat) aika-avaruuden ulottuvuutta, joista osa kompaktifioituvat matalammilla energiaskaaloilla. Ihmisen havaintomaailmaan kuuluu vain neljä ulottuvuutta (pituus, leveys, syvyys ja aika). Maailmankaikkeuden massa ei säieteorian perusteella olisi kutistunut täydellisesti singulariteettiin, vaan sillä olisi ollut tiettyjä lenkkimäisiä ulottuvuuksia myös ennen alkuräjähdystä, joten aika-avaruuden äärettömästä kaareutumisesta eli singulariteetista päästäisiin eroon.
Säieteorioita on useita: M-teoria, F-teoria ja useita eri supersäieteorioita. Yhtäkään näistä teorioista ei ole todistettu paikkansa pitäviksi.
Perinteisesti ajatellaan alkeishiukkasten, kvarkkien ja elektronien, olevan pistemäisiä. Säieteorian mukaan tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, vaan sen mukaan perinteinen pistemäisten hiukkasten teoria on likiarvo hienommasta esityksestä, jossa todellisuudessa kukin hiukkanen on pieni värähtelevä säie. Säikeillä on vain yksi ulottuvuus. Säikeiden pituuden arvellaan olevan noin 10 m (Planckin pituus). Tämä johtaa siihen, että säikeet näyttävät pistemäisiltä hiukkasilta.
Aineen rakenneosaset koostuvat säieteorian mukaan vain säikeistä. Eri hiukkasilla havaitut erilaiset ominaisuudet johtuvat säikeiden erilaisesta värähtelystä, mutta kaikki koostuvat samanlaisista säikeistä. Vuonna 1974 John Henry Schwarz ja Joël Scherk osoittivat, että tietyllä värähtelyn muodolla on gravitaation ominaisuudet. Tämä havainto sisällytti gravitaatiovoiman säieteorian kvanttimekaaniseen malliin. Säieteoria on ensimmäinen teoria, joka on onnistunut yhdistämään gravitaation ja kvanttimekaniikan.
Imola
Imola on kaupunki ja kunta Pohjois-Italiassa Emilia-Romagnan alueella Bolognan metropolikaupungissa. Sen asukasluku on noin 70 000.
Rooman valtakunnan aikaan keramiikastaan kuuluisa kaupunki tunnettiin nimellä "Forum Cornelii". Perinteet ovat pitkät, sillä Imolassa sijaitsee edelleen merkittävä keramiikkatehdas.
Kaupunki tunnetaan Autodromo Enzo e Dino Ferrari -moottoriurheiluradasta, jolla ajettiin Formula 1:n San Marinon Grand Prix vuosina –. Vuonna radalla ajettiin Italian Grand Prix. Kolminkertainen Formula 1 -mestari Ayrton Senna kuoli Imolassa.
Imolan nähtävyyksiin kuuluu Rocca Sforzesca, vaikuttava nelitorninen linnoitus, jonka perustukset ovat 1200-luvulta. Linnassa sijaitsee myös Imolan kansainvälisesti tunnettu pianoakatemia (Accademia Pianistica "Incontri col maestro"), jossa ovat opiskelleet monet maailman parhaista nuorista pianisteista. Myös Palazzo Tozzoni sisältää kiinnostavan 1700-luvulle sijoittuvan, aatelisperheen elämää heijastelevan museon.
Trehaloosi-intoleranssi
Trehaloosi-intoleranssi eli "sienisokerin imeytymishäiriö" on harvinainen vaiva, jonka syy on ruoansulatuselimistön kyvyttömyys hajottaa trehaloosia eli sienisokeria. Trehaloosi-intoleranssi aiheuttaa yleisimmin sieniaterian jälkeen ilmeneviä vatsavaivoja. Taudin syyt ja oireet ovat samankaltaiset kuin laktoosi-intoleranssissa.
Trehaloosi-intoleranssi aiheuttaa sieniaterian jälkeen ilmeneviä vatsavaivoja kuten turvotusta, ilmavaivoja, löysiä ulosteita ja ripulia. Oireet alkavat joidenkin tuntien kuluttua sienten nauttimisen jälkeen, ja voivat kestää parikin päivää.
Trehaloosi on disakkaridi jota esiintyy luontaisesti sienissä, levissä ja hyönteisissä. Kuten muutkin disakkaridit, trehaloosi ei imeydy suoraan, vaan se pilkotaan entsymaattisesti monosakkarideiksi suolen luumenissa ennen imeytymistä. Normaalisti trehaloosia pilkkoo ohutsuolen trehalaasientsyymi. Pilkkoutumisessa muodostuu kaksi glukoosimolekyyliä jotka imeytyvät ohutsuolen seinämän läpi elimistöön. Trehalaasientsyymin pitoisuuden ollessa alhainen tai sen puuttuessa kokonaan trehaloosi ei pilkkoudu, vaan kulkee ruokamassan mukana paksusuoleen. Bakteerien fermentoidessa trehaloosia muodostuu suolistokaasua, ja lisäksi imeytymätön sokeri sitoo vettä aiheuttaen osmoottista ripulia.
Trehalaasientsyymiä koodaava TREH-geeni sijaitsee kromosomissa 11 ja periytyy siten autosomaalisesti. Yhden emäksen monimuotoisuudet kyseisessä geenissä on liitetty trehalaasientsyymin aktiivisuuden vaihteluun, ja trehalaasi-intoleranssin uskotaan olevan seuraus kyseisen geenin mutaatiosta.
Geneettisten syiden lisäksi on havaittu trehalaasientsyymin aktiivisuuden laskevan joillain hoitamatonta keliakiaa sairastavilla potilailla. Aktiivisuus kuitenkin palasi useimmilla potilailla normaalille tasolle heidän noudatettuaan gluteenitonta ruokavaliota kuuden kuukauden ajan.
Usein diagnoosi voidaan tehdä pelkästään oireiden perusteella. Vaihtoehtoisesti voidaan suorittaa rasituskoe, jossa potilas nauttii trehaloosia ja elimistön reaktioita seurataan.
Varsinaista hoitoa ei ole, mutta oireet voidaan välttää välttämällä trehaloosipitoisia ruokia.
Trehaloosi-intoleranssin yleisyydestä on vain vähän tutkimustietoa mutta sen uskotaan olevan hyvin alhainen. Esiintyvyys Suomalaisessa väestössä on tuntematon. Sveitsiläisessä tutkimuksessa havaittiin kaksi tapausta sadan tutkitun potilaan joukossa. Englantilaisessa julkaisussa löydettiin 400:ssa tutkitussa tapauksessa vain yksi potilas jolla epäiltiin geneettisistä syistä johtuvaa trehaloosi-intoleranssia, ja 31 potilasta joilla trehalaasientsyymin aktiivisuus oli laskenut hoitamattoman keliakian seurauksena. Grönlannissa trehaloosi-intoleranssin esiintyvyydeksi on toisaalta arvioitu jopa noin 8 % väestöstä.
Silverstone
Silverstone on kylä Northamptonshiressä, Englannissa. Kylän asukasluku on 2 000.
Noin vajaan kilometrin päässä kylästä sijaitsee Silverstone Circuitin moottorirata, jolla on perinteisesti järjestetty Britannian Grand Prix. Radan paikalla oli aiemmin Britannian ilmavoimien lentokenttä. Midland F1 Racingin päämaja sijaitsi Silverstonessa.
Keskiajalla Silverstonen kylä toimi kauppapaikkana lähinnä läheisistä metsistä kaadetulle puutavaralle. Kylä oli tunnettu pienestä Linnell Bros. -nimisestä yrityksestä, jolla on yhä toimintaa kylässä. Kirkkomaan pohjoispuolella on keskiaikaisten kalalammikoiden jäänteet. Kylä on mainittu "Domesday bookissa".
Monza
Monza on kaupunki Pohjois-Italiassa Monza e Brianzan maakunnassa Lombardian alueella. Monza on pinta-alaltaan 33 neliökilometriä ja siellä on noin 120 000 asukasta.
Monza on väkiluvultaan Lombardian kolmanneksi suurin kaupunki ja Brianzan alueen tärkeä taloudellinen, teollinen ja hallinnollinen keskus. Kaupungissa on tekstiiliteollisuutta ja julkaisutoimintaa. Se tunnetaan erityisesti moottoriradastaan, Autodromo Nazionale Monzasta.
Kaupunki sijaitsee Pojoen sivuhaaran Lambron varrella noin 15 kilometriä Milanosta koilliseen. Kaupungin halki kulkee Lambron lisäksi myös toinen vesiväylä, Villoresin kanava, joka yhdistää Ticino- ja Addajoet ja rakennettiin 1800-luvun lopulla kastelutarkoituksiin.
Kaupungin tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluu keskiaikainen Duomo di Monza, Monzan tuomiokirkko. Kirkon yhteydessä toimii museo, jonka tunnetuin esine on Rautakruunu. Rautakruunua käyttivät Italian kuninkaat keskiajoilta 1800-luvulle asti, ja sen valmistukseen on legendan mukaan kaytetty naulaa, jolla Jeesus ristiinaulittiin. Muita nähtävyyksiä ovat vanha paikallishallinnon rakennus Arengario, jossa nykyisin järjestetään erilaisia näyttelyitä sekä kuninkaallinen huvila (Villa Reale) ja sitä ympäroivä puutarha. Huvilan puutarhasta alkaa Monzan puisto (Parco di Monza), jonka toisella laidalla moottorirata sijaitsee. Puisto on Euroopan kolmanneksi suurin aidattu puistoalue ja se on suosittu ulkoilualue.
Monza on Milanosta pohjoiseen kulkevan rautatieliikenteen risteyspaikka. Italian toinen rautatie Milanosta Monzaan valmistui vuonna 1840.
Milanon metron 1. linjaa ollaan pidentämässä kohti Monzaa. Yhteys valmistunee vuonna 2019.
Ismi
Ismi tarkoittaa suuntaa, aatetta tai virtausta. Itsenäisenä sanana ”ismi” on melko harvinainen ja kevyttä tyyliä. Sanan päätteenä ”-ismi” tarkoittaa myös monenlaisia muita ilmiöitä (esimerkiksi terrorismi, alkoholismi, anglismi, islamismi, autismi, kapitalismi).
Vastaava henkilöä tarkoittava johdin on -isti, mutta jos -ismi ei tarkoita aatetta tai oppia, saattaa vastaava -isti-johdos puuttua tai sen merkitys vaihtelee tapauksittain. (Esimerkiksi taidesuunnista puhuttaessa -isti tarkoittaa kyseistä suuntaa edustavaa taiteilijaa) Vastaava adjektiivijohdin on -istinen, ja se on ymmärrettävä -ismiin, ei -istiin liittyväksi. Esimerkiksi ”anglistinen” tarkoittaa ”anglismin sisältävää, englannin kielelle ominaista tai siitä peräisin olevaa”.
-"ismi"-loppuisilla sanoilla on usein suomalaisempia vastineita, kuten -"uus"-loppuiset nimet.
Levikki
Levikki on sanoma- tai aikakauslehden tilausten, irtomyynnin ja määrättyjen vapaakappaleiden keskimääräinen summa jollain tarkastetulla aikajaksolla. Suomessa lehtien levikintarkastusta hoitaa Media Audit Finland (ent. Levikintarkastus Oy).
Levikkitiedolla on merkitystä mainostajille. Suurempilevikkinen lehti tavoittaa useampia mainostetun tuotteen potentiaalisia ostajia.
Levikin tilalle on kehitetty myöhemmin muita keinoja ilmaista julkaisun lukijakuntaa.
MediaAuditFinland on julkaissut 2012 lähtien myös "kokonaislevikin", joka koostuu julkaisun levikin lisäksi "levikkikelpoisista yhdistelmätilauksista" ja digitaalisen version levikistä ilman päällekkäisyyksia.
MediaAuditFinland tekee myös Kansallisen Mediatutkimuksen (KTM) jonka toteuttaa TNS Gallup Oy. Tästä saadaan ns. lukijaestimaatti, joka ilmaisee kuinka monta tuhatta lukijaa kunkin lehden keskimääräisellä numerolla on. Toinen selvitettävä arvo on kokonaistavoittavuusluku, joka kuvaa painetun lehden ja saman lehden digitaalisten versioiden lukemista. KMT toteutetaan puhelinhaastatteluna lehtien osalta ja nettikyselynä.
Moninpeli
Moninpelillä () tarkoitetaan peliä tai pelitapahtumaa, johon voi ottaa osaa useampi kuin yksi pelaaja. Pelaajat voivat pelata joko kaikki kaikkia vastaan tai muodostaa joukkueita, joilla on sama päämäärä pelissä. Videopelejä pelattaessa jokaisella pelaajalla voi olla oma peliohjain liitettynä samaan pelikoneeseen, jolloin useita henkilöitä voi pelata samanaikaisesti, tai kukin suorittaa pelivuoroonsa liittyvät toimet samalla koneella yksi kerrallaan, jolloin pelimuodosta käytetään nimitystä hotseat. Moninpelejä ovat myös usealla tietokoneella tai pelikonsolilla joko lähiverkossa tai Internetin välityksellä pelattavat verkkopelit.
Massiivisesti moninpelattava peli eli MMO (Massively Multiplayer Online game) on peli, jossa internetin välityksellä voivat yhdessä pelata suuret määrät ihmisiä. Samassa pelimaailmassa voi vuorovaikuttaa toistensa ja ympäristön kanssa samaan aikaan jopa kymmeniä tuhansia ihmisiä, kuten EVE Online pelissä. MMO:lle tyypillistä on yhteistyön tarve muiden pelaajien kanssa suurissa ryhmissä. MMO:lle on myös tyypillistä että ne sisältävät toisilleen samankaltaisesti osia, joissa pelaaja voi pelata yksin tietokonetta vastaan (Player versus Environment, PvE), ryhmässä tietokonetta vastaan (Group PvE), yksin muita pelaajia vastaan (Player versus Player, PvP) tai ryhmässä muita pelaajia vastaan (Group PvP, GvG, FvF). Pelaavat ryhmät, joita usein kutsutaan killoiksi (eng. Guild) tai ryhmittymiksi (eng. Faction) kilpailevat usein muita pelaavia ryhmiä vastaan (esim. Guild versus Guild, GvG tai Faction versus Faction, FvF).
Yhteistyöpelissä eli co-opissa pelaajat voivat pelata yhteistyössä toistensa kanssa tietokoneen ohjaamia hahmoja vastaan.
Gyrobussi
Gyrobussi on sähkömoottorilla toimiva linja-auto, joka saa energiansa johdinautoista poiketen ilman johtimia ja akkua vauhtipyörästä (kreikaksi "gyros"). Pääteasemilla vauhtipyörä kiihdytetään sähkömoottorin avulla uudestaan maksiminopeuteensa.
Gyrobussin etuja ovat hiljaisuus ja ympäristöystävällisyys. Riippumattomuus johtimista mahdollistaa liikennöinnin vaihtelevilla reiteillä. Haittana on paino: Noin 20 henkilön bussissa, jonka toimintasäde on 20 kilometriä, täytyy olla noin 3 000 kilon painoinen vauhtipyörä. 3 000 kierrosta minuutissa pyörivä vauhtipyörä vaatii erityisen kiinnityksen ja turvallisuusvarustuksen. Vauhtipyörän takia myös kaarreajo gyrobussilla poikkeaa normaalista.
Gyrobussiliikennettä on kokeiltu muun muassa Sveitsissä vuosina 1953–1960 välillä Yverdon-les-Bains–Grandson. Linjan pituus oli 4,5 kilometriä; bussit kulkivat kerran tunnissa paitsi ruuhka-aikana puolen tunnin välein.
Gyrobussilinjoja on ollut myös muun muassa Belgiassa linjalla Gent Zuid – Merelbeke (1956–1959) ja Leopoldvillessä (nykyinen Kinshasa), joka sijaitsee nykyisessä Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Useimmat gyrobussikokeilut ovat päättyneet huonoon menestykseen, kun bussit usein eivät ehtineet ajoissa latauspisteeseensä.