hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Havaijinhylje
Havaijinhylje ("Monachus schauinslandi") on erittäin uhanalainen hyljelaji, jota voi tavata Havaijin saaristossa. Se on nykyisin ainoa tropiikissa elävä hylje.
Havaijinhylje on 2–2,3 metrin pituinen ja painaa 200–300 kiloa, lajin naaraat ovat uroksia kookkaampia. Havaijinhylkeiden selkä on tummanharmaa ja vatsa vaaleankellertävä.
Havaijinhyljettä tavataan vain Luoteis-Havaijilla. Niitä tavataan French Frigate Shoalsilla, Laysanilla, Lisianskilla, Pearl- ja Hermes-riutalla, Midweyn atollilla ja Kuren Atollilla. Pieniä populaatioita on myös Neckerillä ja Nihoalla. Hylkeet lepäävät autioilla rannoilla, mutta hankkivat ravintonsa saarten ulkopuolelta avoimelta merenpohjalta, jopa 500 metrin syvyydestä.
Havaijinhylkeet elävät yksikseen. Aikuiset pitävät toisiinsa kohtuullisen välimatkan. Vain nuoret hylkeet leikkivät usein keskenään. Häirittyinä ne päästävät kurluttavia ääniä, esimerkiksi uhkaillessaan lajitoveriaan. Ihmistä laji yleensä kaihtaa. Hylkeet viettävät jopa viikkoja merellä etsimässä ravintoa avoimilta syvänteiltä. Ne eivät yleensä välitä riuttojen kaloista ehkä siksi, että kaloja on vaikea napata niiden piiloutuessa riutan suojiin. Sen sijaan riuttojen ulkopuolella hylkeet voivat etsiä kivien alta kaloja, äyriäisiä piikkinahkaisia ja nilviäisiä. Laji myös ruokailee 500 metrin syvyydessä sijaitsevilla pienillä riutoilla, joilla niillä ei ole kilpailijoita.
Keväällä urokset kiertelevät saaria naaraita etsien. Parittelu tapahtuu vedessä. Poikasia syntyy eniten maalis-toukokuussa. Poikanen syntyy yleensä hiekkarannalla, joskus rantakalliolla. Emo imettää kuuttia kuusi viikkoa, eikä naaras poistu poikasen luota tänä aikana. Emon on siis pakko paastota ja se menettääkin painoa kaksi kiloa yhtä poikasen kiloa kohden. Poikanen lähtee pian vieroittamisen jälkeen merelle hankkimaan itse ruokansa. Kokematon poikanen jää usein erityisesti tiikerihain saaliiksi.
Havaijinhylkeitä on nykyään noin 1 300–1 400 yksilöä ja kanta on toipunut 500 yksilön aallonpohjasta hyvin. Eniten niitä on French Frigate Shoalsilla, jossa elää 400 hyljettä. Hylkeet ovat kärsineet etenkin häirinnästä ja lisääntyminen on epäonnistunut usein. Midwaysaarten hylkeet kärsivät ihmisasutuksesta, kun saarelle perustettiin sotilastukikohta toisen maailmansodan jälkeen. Hylkeet vähitellen hävisivät saarilta vuoteen 1968 mennessä. Ne palasivat vasta, kun sotilastukikohta lakkautettiin 1990-luvulla ja saarista tuli luonnonsuojelualue. Midwayn hyljekanta on kasvanut noin kuuteenkymmeneen. Kuren atolli on nykyään ainoa, jolla asutus haittaa hylkeitä. Myös ajelehtiviin verkkoihin hukkuu paljon uteliaita hylkeitä. Vuonna 2006 Havaijien saaristoon perustettiin erittäin laaja suojelualue.
Kalanruotokaavio
Kalanruotokaavio on laatujohtamisen ja prosessinkehittämisen työkalu, jota käytetään usein ryhmätyön apuvälineenä. Sitä kutsutaan usein myös "Ishikawa-diagrammiksi" japanilaisen keksijänsä professori Kaoru Ishikawan mukaan tai "syy-seuraus-kaavioksi". Kalanruotokaavio on visuaalinen esitystapa ryhmitellyistä asioista, ja siinä jokainen ryhmä esitetään omalla ruodolla. Kalanruotokaaviota voidaan käyttää joko asioiden luokitteluun tai ongelmanratkaisuun (syy-seurauskaavio).
Eri ryhmiin kuuluvia asioita jaotellaan seinälle/taululle piirrettyyn kalanruotoon, jossa on tyypillisesti alussa 6 "ruotoa". Ideoita voidaan siirrellä esimerkiksi värikkäiden liimautuvien muistilappusten avulla ryhmästä toiseen. Kun ryhmät alkavat olla selvillä, ruoto nimetään. Koska kalanruotokaavio soveltuu asioiden luokitteluun ryhmässä, se soveltuu hyvin aivoriihen jatkoanalyysiksi, tai vapaasti esitettyjen ajatusten luokitteluun. Luokittelun perusteella voidaan siirtyä kvantitatiivisempiin analyyseihin, esimerkiksi hajonta-analyyseihin tai paretodiagrammiin.
Kalanruotokaaviota käytetään usein ongelmanratkaisun apuna, havainnollistamaan asioiden syy-seuraussuhteita. Tällöin ruodon päässä on ongelma, ja ruodon haarat nimetään ongelmaan mahdollisesti johtavien asiaryhmien mukaan. Esimerkiksi haarat voidaan nimetä ihminen (henkilöstö), tekniikka (koneet ja välineet), ympäristö (toimintaympäristö), metodit, materiaalit ja mittarit. Näihin tyypillisiin ongelmia aiheuttaviin ryhmittymiin haetaan sitten aivoriihen omaisesti syitä. Haaroja voidaan myös lisätä tarpeen mukaan. Johtopäätösten tekoa vältetään, kunnes kaikki mahdolliset tekijät on huomioitu. Ongelman ratkaisun vaikeus saattaa alun perin johtua juuri siitä, että jokin tekijä tai alkusyy on jäänyt huomioimatta. Mahdollisten syiden tunnistamisen perusteella voidaan siirtyä kvantitatiivisempiin analyyseihin, esimerkiksi hajonta-analyyseihin tai paretodiagrammiin.
Feija Åkerlund
Feija Åkerlund (s. 1948) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten Hortto Kaalo -yhtyeen pitkäaikaisena jäsenenä.
Åkerlund on tehnyt romanimusiikin lisäksi myös lastenmusiikkia. Hän on ollut mukana muun muassa M. A. Nummisen kokoamalla lastenlevyllä "Iso mies ja keijukainen" (1970).
Åkerlund on muusiikko Taisto Lundbergin veli ja tangolaulaja Amadeus Lundbergin setä.
Taisto Lundberg
Taisto Lundberg on suomalainen muusikko, joka tunnetaan muun muassa Hortto Kaalo -yhtyeen perustajajäsenenä yhdessä veljensä Feija Åkerlundin ja Marko Putkosen kanssa. Hän oli yhtyeessä aktiivisesti mukana 1970-luvun puoliväliin saakka ja sen jälkeen satunnaisesti. Vuonna 1978 Lundberg sijoittui Syksyn sävel -kilpailussa toiseksi Anneli Sarin ja Feija Åkerlundin kanssa esittämällään kappaleella "Luonnonlapset".
Hänen poikansa on vuoden 2009 tangokuningas Amadeus Lundberg.
Karelian Trains
Oy Karelian Trains Ltd on suomalais-venäläinen rautatiekalustoyhtiö. Sen ovat perustaneet suomalainen VR-Yhtymä Oy ja Venäjän valtion rautatieyhtiö OAO Rossijskije železnyje dorogi (RŽD) vuonna 2006. Kumpikin omistaa yhtiöstä 50 %, ja sen kotipaikka on Helsinki. Yhtiön toimitusjohtajana on Mikko Vahtola ja hallituksen puheenjohtajana Rossijskije železnyje dorogin varapääjohtaja Mihail Pavlovitš Akulov. Liikennöinti Allegro-junilla alkoi 12.12.2010.
Karelian Trainsin tehtävä on hankkia Helsingin ja Pietarin väliseen liikenteeseen nopeat junat ja niiden kunnossapitopalvelut. Uusien junien on tarkoitus lyhentää Helsingin ja Pietarin välistä matka-aikaa viidestä ja puolesta tunnista noin kolmeen ja puoleen tuntiin. Matkustusajan lyhentäminen edellyttää myös radan parannustöitä sekä Suomessa että Venäjällä.
Karelian Trains jätti kalustosta 5. joulukuuta 2006 kansainvälisen hankintailmoituksen, jossa se pyysi tarjouksia sähkökäyttöisistä ja kaksivirtajärjestelmässä toimivista, kallistuvakorisista junayksiköistä. Hankintailmoituksen mukaan junien huippunopeuden oli oltava normaalilla rataverkolla 220 km/h ja liikennöinnin mahdollista sekä Suomen 1 524 millimetrin että Venäjän 1 520 millimetrin levyisellä radalla. Junan oli myös sovelluttava pohjoiseurooppalaiseen ilmastoon, jossa lämpötila voi olla kesällä +40 °C ja talvella −40 °C. Junayksikköjä oli tarkoitus hankkia neljä ja niiden yhteishinnaksi arvioitiin sata miljoonaa euroa.
Tarjouspyynnössä oli lisäksi optio yhden tai kahden lisäjunan hankintaan. Hankittavat junayksiköt pystyvät kuljettamaan noin 300 matkustajaa. Ne koostuvat seitsemästä vaunusta, joista viisi on toisen luokan vaunuja, yksi ensimmäisen luokan vaunu ja yksi ravintolavaunu. Ravintolavaunussa on lisäksi tupakointiosasto.
Syyskuussa 2007 VR ilmoitti, että Karelian Trains on tilannut suunnitelman mukaiset neljä junaa ranskalaiselta Alstom-yhtiöltä. Junien nimeksi tulee "Allegro". Ensimmäinen junayksikkö toimitettiin Vuosaaren satamaan 15. tammikuuta 2010. Junat ovat pääpiirteittäin samankaltaisia, mutta uudempaa sukupolvea ja yhtä vaunua pidempiä kuin Pendolino, jota VR käyttää kotimaan liikenteessä.
Iso mies ja keijukainen
Iso mies ja keijukainen on vuonna 1970 julkaistu suomalainen lastenmusiikkialbumi. Levyn julkaisi Love Records tunnuksella LRLP27 (myöhemmin julkaistiin CD-versiot LRCD27 vuosina 1992 ja 2007).
Levyn tuotti kaksikko M. A. Numminen ja Pekka Jalkanen. Kotisivujen diskografiansa yhteydessä Numminen kuvailee levyn aloittaneen uuden tyylin lastenmusiikissa - Nummisen loruillessa Jalkanen otti vaikutteita vakavasta musiikista ja levyllä on kuultavissa monia eri musiikkityylejä kuten tangoa, valssia ja rockia. Kaikki levyn kappaleet ovat Nummisen, Jalkasen tai Rauli Somerjoen säveltämiä. Sanoituksissa on erikoisesti käytetty pikkulasten itse kirjoittamia runoja sekä myös Kirsi Kunnaksen runoutta.
Numminen, Jalkanen sekä työryhmään kuulunut Tytti Paavolainen saivat Suomen arvostelijain liiton Kritiikin kannukset -palkinnon vuonna 1971.
Levyn kappaleita esittämässä oli M. A. Nummisen ja Pekka Jalkasen lisäksi muun muassa Rauli Somerjoki, Feija Åkerlund ja Taisto Lundberg. Taustaorkestereina olivat Viisi vierasta miestä ja Joonaksen ystävät.
Albumi julkaistiin vuonna 1992 CD-versiona, tällöin mukaan liitettiin kymmenen kappaletta levyiltä "Oskari Olematon - Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I" ja "Niemisen pojat ja naapurin äijä - Suutari Joonaksen iltapäivä, osa II".
2007 albumista julkaistiin uudelleenmasterointi CD:llä, jonka kappalelistaus on sama alkuperäisen LP-julkaisun kanssa. Vuoden 1992 ja 2007 julkaisut ovat molemmat samalla julkaisunumerolla LRCD27.
Aslan Džarimov
Aslan Alijevitš Džarimov (; s. 1939) on adygealainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Adygeian tasavallan ensimmäinen presidentti vuosina 1992–2002. Kansallisuudeltaan hän on adygei.
Džarimov toimi Adygeiden autonomisen alueen korkeimman neuvoston puheenjohtajana Neuvostoliiton hajotessa. Adygeiden autonomien alue julistautui 3. heinäkuuta 1991 Adygeian tasavallaksi ja Džarimov valittiin tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi tammikuussa 1992. Džarimov valittiin toiselle kaudelle tammikuussa 1997. Hän sai tuolloin 57,9 prosenttia äänistä voittaen vastaehdokkaansa Aslanby Sovmizin (19,5 %) ja Kazbek Tsikun (15,7 %). Džarimov oli ehdolla myös kolmannelle kaudelle, mutta hävisi vaaleissa (13. tammikuuta 2002) vastoin ennakko-odotuksia Hazret Sovmenille. Džarimov sai vain 10,15 prosenttia äänistä, Sovmenin voittaessa 69 prosentin äänisaaliilla. Džarimovin toinen virkakausi päättyi 8. helmikuuta 2002.
Lehtojalava
Lehtojalava ("Ulmus minor") on jalavien sukuun kuuluva puu, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta, Pyreneiden niemimaalta ja Englannista Volgalle ja Pohjois-Iraniin; pohjoisimmat alkuperäiset yksilöt kasvavat Öölannissa ja Gotlannissa.
Lajinimi "minor" tarkoittaa "pienempää": lehdet ovat usein pienempiä kuin muilla eurooppalaisilla jalavilla. Vaaleanharmaalle rungolle ovat ominaisia pitkät, selvärajaiset pitkittäisharjanteet. Lehdet ovat soikeahkoja, päältä nahkamaisen sileitä ja kirkkaanvihreitä, alta suonihangoista valkokarvaisia. Harsuhkoa, kuperaa latvusta luonnehtivat usein mutkaiset, riippuvakärkiset oksat pienine (5–8 cm) lehtineen, mutta joillakin seuduin oksat ovat suorakärkisiä ja lehdet isompia (jopa 12 cm) ja tummempia. Siemenlokero sijaitsee lähellä hedelmän kärkeä.
Hupitalo
Hupitalo (tunnetaan myös nimellä naurutalo tai peilitalo) on yleensä huvipuistoissa oleva hupikäyttöön tarkoitettu talo tai rakennus.
Talossa on yleensä mm. vääristeleviä peilejä, liikkuvia lattioita, sekä illuusioharhoja. Illuusiota luodaan yleensä vinoilla seinillä, äänitehosteilla ja valaistuksella.
Suomessa hupitaloja edustavat esimerkiksi Linnanmäen Vekkula, Särkänniemen Metkula sekä Tykkimäen Yllätysten talo ja Mysteerio.
Sampsa Timoska
Sampsa Timoska (s. 12. helmikuuta 1979 Kokemäki) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Timoskan kasvattajaseura on kokemäkiläinen Teljän Nousu, josta hän siirtyi Nakkilan Nastan kautta porilaiseen Musan Salamaan. Timoskan ensimmäinen seurajoukkue aikuisten sarjatasolla oli Ykkösen Tampereen Pallo-Veikot, jossa hän pelasi vuosina 1996–1997.
Kaudeksi 1998 Timoska siirtyi Veikkausliigan Myllykosken Palloon, jota hän edusti suurimman osan urastaan. Hän voitti joukkueen kanssa Suomen cupin vuonna 2004 ja Suomen-mestaruuden vuonna 2005. Tammikuusta 2007 helmikuuhun 2008 hän pelasi Englannin Championshipissä lontoolaisessa Queens Park Rangersissä. Kaudeksi 2008 Timoska palasi MyPaan, jossa hän päätti liigauransa kaudella 2011. Hän pelasi 13 kauden aikana yhteensä 231 Veikkausliigan ottelussa, joissa hän teki kuusi maalia.
Timoskan peliura jatkui kaudella 2012 Kakkosen tammisaarelaisessa nousijajoukkueessa Ekenäs Idrottsföreningissä, jonka kanssa hän teki yksivuotisen sopimuksen optiolla seuraavasta kaudesta.
Suomen maajoukkueissa Timoska pelasi kaksi A-maaottelua sekä 11 nuorten ja 21 poikien maaottelua.
Sampsa Timoskan veli Jan Timoska on pelannut Veikkausliigaa FC Jazzin ja FC Interin joukkueissa.
Chase the Express
Chase The Express (tunnetaan myös nimellä "Covert Ops: Nuclear Dawn") on Sugar and Rocketsin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStationille vuonna 2000.
Pelattavuus on hyvin samanlainen kuin Resident Evil -pelisarjassa. Pelissä on valmiita kamerakulmia, jotka seuraavat päähahmoa sivusta tämän liikkuessa junan käytävillä. Aseella ampuessa ensin tähdätään yhdestä napista, ja tämän jälkeen ase laukaistaan toisesta napista. Suurin osa pelin ajasta kuluu esineitä keräillessä, puzzleja ratkoessa, vihollisia kukistaessa ja junan käytävillä juoksennellessa. Pelin voi tallentaa junan vessoista löytyvissä tallennuspisteissä, joista löytyy myös säilöntäpiste, jonne voi sulloa tarpeettomia tavaroita säilöön.
Peli on jaettu eri tasoihin, jotka vaihtuvat aina tietyn tavoitteen täyttyessä. Yhdessä tasossa päämääränä voi olla esimerkiksi avaimen löytäminen ja oven aukaiseminen kyseisellä avaimella, kun taas toisessa kentässä tavoitteena voi olla yllättäen pomovastuksen kukistaminen ja pomminpurkaminen.
Latausruutujen aikana näkyvä teksti ilmoittaa pelaajalle, missä paikassa juna kyseisellä hetkellä liikkuu. Ruudussa vilahtaa valtion ja kaupungin nimi. Kaupunkien ja valtioiden nimet vaihtuvat, kun tasotkin vaihtuvat.
Jack Morton on pelin päähahmo, jonka tehtävänä on pelastaa suurlähettiläsperhe ja samalla estää koko maailmaa uhkaava ydinhyökkäys.
Jackin toveri, joka onnistui selviytymään Jackin kanssa terroristien hyökkäyksestä. Billy on kuitenkin vakavasti loukkaantunut, joten hän tarvitsee Jackin apua. Billylle pitää mm. suorittaa verensiirto, sekä etsiä hänelle luotiliivit.
Mikäli pelaaja ei onnistu verensiirrossa/luotiliivien etsinnässä, Billy kuolee ja pelaaja saa huonon arvosanan pelin lopussa.
Terrorihyökkäyksestä henkiinjäänyt agentti, joka on yksi suurlähettilään suojelijoista. Christina osaa käsitellä aseita, ja pystyy luonteensa ansiosta selviytymään tiukoistakin tilanteista.
Ranskan suurlähettiläs, joka välittää omasta perheestään enemmän kuin mistään muusta koko maailmassa. Ikä 53.
Suurlähettilään vaimo. Ikä 45.
Suurlähettilään tytär. Ikä 11.
Suurlähettilään sihteeri, jolla ei ole täysin puhtaita jauhoja pussissaan. Ikä 39.
Pelin pääpahis, joka on junaan kohdistuneen terrori-iskun takana. Hän pitää ranskan suurlähettiläsperhettä panttivankinaan ja vaatii lunnaiksi 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vapaan pakoreitin Ranskaan. Muussa tapauksessa hän teloittaa suurlähettiläsperheen ja suorittaa ydinhyökkäyksen.
Luutnantti Jack Morton on Nato-sotilas, joka joukkoinensa on vartioimassa Blue Harvest -nimistä junaa tämän tehdessä matkaa kohti Ranskaa. Terroristit hyökkäävät ja tuhoavat puolustusjoukot perusteellisesti. Morton jää joukostaan ainoana henkilönä henkiin, ja hänen on yksin pelastettava Ranskan suurlähettiläsperhe terroristien kynsistä sekä pysäytettävä samalla maailmaa uhkaava ydinhyökkäys.
Kazbek Paranuk
Kazbek Ismailovitš Paranuk (, s. 1948) on venäläinen poliitikko, joka toimi Adygeian tasavallan pääministerinä 2006–2007. Hän on toiminut myös Adygeian toiseksi suurimman kaupungin Adygeiskin pormestarina.
Adygeian presidentti Hazret Sovmen nimitti Paranukin pääministeriksi 16. syyskuuta 2006 edellisen pääministerin Jevgeni Kovaljovin erottua tehtävästään neljä päivää aikaisemmin.
Aleksei Kangaskolkka
Aleksei Kangaskolkka (s. 29. lokakuuta 1988 Viipuri, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen suomalainen jalkapalloilija, jolla on myös Venäjän kansalaisuus. Pelipaikaltaan Kangaskolkka on hyökkääjä. Hänen viimeiseksi Veikkausliigaseurakseen jäi IFK Mariehamn.
Kangaskolkka debytoi liigatasolla 15-vuotiaana kaudella 2004 Myllykosken Pallon paidassa KooTeePeetä vastaan. Tuo jäi tosin hänen kauden ainoaksi ottelukseen liigatasolla. Myös kaudella 2005 hän pelasi yhdessä liigaottelussa, mutta oli kuitenkin osa MyPan Suomen mestaruuden voittanutta joukkuetta. Enemmän peliaikaa hän sai tuolloin kuitenkin Lappeenrannan Rakuunoissa. Läpimurron MyPan pelaavaan kokoonpanoon Kangaskolkka teki varsinaisesti kaudella 2006, minkä jälkeen Kangaskolkka herätti kiinnostusta suurseura Moskovan Spartakissa. Sopimusta sinne ei syntynyt ja Kangaskolkka jäi vielä Myllykoskelle..
Kaudeksi 2009 Kangaskolkka siirtyi Tampere Unitediin. Hän pelasi tuolloin Liigacupissa vahvasti ja sivusi tuolloin kilpailun maaliennätystä. Ensimmäisellä liigakaudellaan hän teki seitsemän maalia ja seuraavalla kuusi. Kangaskolkka oli TamUn mukana vielä kevään 2011 muun muassa Liigacupin finaalissa FC Honkaa vastaan. Tämä jäi kuitenkin TamUn viimeiseksi otteluksi, sillä se suljettiin kaikesta kilpailutoiminnasta 2011 ja niinpä Kangaskolkka siirtyi IFK Mariehamniin yhdessä kolmen muun TamU-pelaajan Jonas Emetin, Kristian Kojolan ja Jarkko Värtön kanssa. Maarianhaminassa kausi 2012 oli Kangaskolkalle hyvä, sillä hän teki 16 maalia ja tuli Veikkausliigan maalintekijätilaston toiseksi.
Tämän jälkeen kaudeksi 2013 Kangaskolkka siirtyi Ruotsin Superettanin Jönköpings Södraan. Hän edusti sitä kuitenkin vain puoli kautta ennen siirtymistään Heraclesin riveihin Alankomaiden Eredivisieen. Alankomaissa hän ei saanut peliaikaa kuin muutamassa pelissä ja palasi sieltä kesäksi 2015 takaisin Maarianhaminaan loppu-urakseen. Päivitetty 19. heinäkuuta 2017.
Jegor Borisov
Jegor Afanasjevitš Borisov (, s. 15. elokuuta 1954 Tšuraptšy, Jakutian ASNT) on sahalainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan kolmas presidentti. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev nimitti Sahan pääministerinä toimineen Borisovin virkaa tekeväksi presidentiksi 31. toukouuta 2010, kun aiempi presidentti Vjatšeslav Štyrov oli eronnut tehtävästään henkilökohtaisista syistä. Borisov valittiin Sahan presidentiksi 9. kesäkuuta 2010 Sahan parlamentin Il Tumenin hyväksyessä Venäjän presidentin esityksen asiasta äänin 61–2 ja hän astui virkaansa 17. kesäkuuta 2010.
Ennen presidentiksi tuloaan Borisov toimi Sahan tasavallan pääministerinä vuosina 2003–2010 ja hän on Sahan pitkäaikaisin pääministeri. Borisov aloitti pääministerin tehtävässä 6. helmikuuta 2003 ja uudelleen pääministeriksi hänet nimettiin helmikuussa 2007. Ennen pääministeriksi tuloaan Borisov toimi ensimmäisenä varapääministerinä. Vuosina 1998-2002 hän toimi Sahan maatalousministerinä Vasili Vlasovin hallituksessa. Borisov valmistui konetekniikan insinööriksi vuonna 1979 ja hän on myös kansantaloustieteen tohtori.
Io (mytologia)
Io () on kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen Inakhosjoen najadi, joka toimi Heran papittarena.
Kun ylijumala Zeus näki Ion, hän alkoi himota tätä. Toteuttaakseen mielihalunsa Zeus lähestyi kedolla Ioa valkoisen pilven hahmossa. Zeuksen mustasukkainen puoliso Hera aavisti kuitenkin tilanteen ja saapui paikalle tutkimaan asiaa. Peittääkseen jälkensä Zeus muutti Ion valkeaksi lehmäksi, mutta näin helposti Hera ei ollut huiputettavissa. Hän pyysi mieheltään lehmää lahjaksi ja asetti sitten Argoksen, satasilmäisen jättiläisen, vartioimaan lehmää. Zeus ei kuitenkaan luovuttanut vaan lähetti Hermeen tappamaan jätin, minkä hän tekikin juonien jättiläisen sulkemaan kaikki sata silmäänsä yksi kerrallaan. Nyt Hera puolestaan lähetti kiiliäisen piinaamaan Io-lehmää, joka joutui pakenemaan Euroopasta Bosporinsalmen yli Aasian puolelle ja aina Egyptiin saakka. Siellä Zeus palautti Ion takaisin ihmishahmoonsa, ja tämä synnytti hänelle pojan, joka sai nimen Epafos.
Sea of Light
Sea of Light on hard rock -yhtye Uriah Heepin yhdeksästoista studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1995. Levyllä yhtye otti pitkästä aikaa suuntaa progressiivista rockia kohti.
Basisti Trevor Bolder laulaa kappaleen ”Fear of Falling”. Päätösraita ”Dream On” oli puolestaan "Sea of Lightin" ainoa singlejulkaisu.
Koivistolaiset
Koivistolaiset on kahden sisaruksen, Anja Koiviston (s. 21. joulukuuta 1946) ja Anneli Koiviston (s. 11. marraskuuta 1943) muodostama laulu- ja tanssiduo, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1971 kappaleella ”Tie uuteen päivään” yhdessä Markku Aron kanssa. He olivat mukana Suomen Euroviisu-karsinnassa myös yhdessä Sammy Babitzinin kanssa vuonna 1973 kappaleella ”Riviera”, joka sijoittui kymmenenneksi.
Koivistolaiset esiintyivät 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa lukemattomissa eri televisio-ohjelmissa, muun muassa "Ilkamissa".
Heidän suurin hittinsä duona on suomennos Middle of the Roadin levystä "Chirpy Chirpy Cheep Cheep". Lisäksi he tekivät suomenkielisiä versioita useista Abban hiteistä.
Viime vuosina Koivistolaiset ovat toimineet Viking Linen risteilyemäntinä ja esiintyneet lähinnä firmojen yksityistilaisuuksissa.
Kristoforos (yhtye)
Kristoforos on hengellinen lauluyhtye, joka levytti 1970- ja 1980-luvuilla.
Kukonpojat
Kukonpojat oli 1950-luvulla neljän yhteiskoulupojan perustama ryhmä, jonka alkuperäiset jäsenet olivat Juha Virkkunen, Jouko Eräkare, Tapio Lipponen ja Seppo Porkka. Aluksi kvartetti esiintyi nimellä The Chickens.
1960-luvun alussa Yleisradio haki uuteen sunnuntaiaamun ohjelmaansa "Tervetuloa nimipäiväkahville" -yhtyettä, joka laulaisi onnittelulaulun päivän sankarille. Laulut sävelsi Reino Helismaa. Yksi ohjelman juontajista oli Jaakko Jahnukainen, joka oli jo tutustunut poikiin omassa ohjelmassaan. Hänen suosituksestaan yhtye, jolle hän myös keksi nimen "Kukonpojat", sai radioon yli vuoden kestäneen kiinnityksen.
Vuosina 1960–1965 yhtye teki myös levytyksiä, muun muassa kappaleen "Katso, kenguru loikkaa" ja folkklassikon Minne kukat kadonneet.
Kokoonpano esiintyi monesti jonkun muun laulajan kanssa kuten Eino Grönin, Nita Leschin ja Ragni Malmsténin kanssa.
Kummitus (yhtye)
Kummitus oli suomalainen rock-yhtye, jonka ainoaksi jäänyt albumi "Kahdet kasvot" julkaistiin vuonna 1976.
Yhtyeen tyyli oli tamperelaisen ohjelmatoimistovetäjä Heikki Kauppisen ideoima. Ajatuksena oli lanseerata markkinoille yhtye, joka naamioituisi niin, ettei sen jäsenten kasvoja koskaan paljastettaisi julkisuudessa. Lisäksi jokaiselle muusikolle annettaisiin oma taiteilijanimi. Kauppinen ehdotti ajatusta tuolloin Ähtärissä toimineelle Matthews-yhtyeelle, josta tehtiin Kummitus.
Yhtyeen musiikillisena linjana oli eräänlainen kauhurock. Love Records kiinnittikin yhtyeen talliinsa keväällä 1975. Yhtye levytti singlen "Kuoleman liekki / Kalman koura", jonka tuottajana toimi Pave Maijanen. Yhtyeen kokoonpano oli tuolloin Jussi Niemi (kitara), Hannu Latva-Hakuni (koskettimet), Juhani ”Olli” Kivistö (basso) ja Seppo Tammilehto (rummut). Singlellä lauloivat Kivistö ja Niemi.
Kummitus teki ensimmäisen keikkansa kesällä 1975 Kangasniemen Syvälahden lavalla. Tuolloin myös single oli jo julkaistu. Kummitus keikkaili olemassaolonsa aikana muun muassa Hurriganesin kakkosyhtyeenä. Yhtyeen naamioitumista ei kuitenkaan jaksanut ymmärtää yleisö kuin myöskään siinä soittaneet muusikot. Varsin pian yhtye luopuikin maskeistaan ja teki keikkoja lavasteenaan vain valoshow.
Love Records ei halunnut jatkaa yhteistyötä Kummituksen kanssa, mutta myöhemmin syksyllä yhtye äänitti lahtelaisessa Microvox-studiossa kokonaisen albumin "Kahdet kasvot". Levylle basistiksi vaihtui Pertti ”Roope” Hurmalainen. Albumin solisteina kuullaan Tammilehtoa ja Niemeä, jotka ovat myös säveltäneet levyn materiaalin. Albumin tuottajina toimivat Kari Kantalainen ja Vesa Majanen ja se julkaistiin BASF-levymerkillä. Myöhemmin 2000-luvulla levystä on tullut keräilyharvinaisuus.
Riitainen orkesteri toimi vielä talven 1976, jonka jälkeen siitä tehtiin trio. Kokoonpano oli tässä vaiheessa Eero Peltonen (kitara), Seppo Tammilehto (rummut) ja yhtyeeseen palannut Juhani Kivistö (basso). Kummitus säesti kesällä muutamia keikkoja Mikko Alataloa otsikolla Manserock-76. Elokuussa yhtye kuitenkin hajosi lopullisesti Seppo Tammilehdon lähtiessä takaisin Alwari Tuohitorven rumpaliksi. Ennalta sovittuja Kummitus-keikkoja tekivät vielä tämän jälkeenkin jonkin aikaa satunnaiset Tampereen bändipiirien kokoonpanot.
John Barnes
John Barnes voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Kyklooppi (yhtye)
Kyklooppi oli Karhulassa 1970-luvulla vaikuttanut rockyhtye.
Kyklooppi perustettiin 1972, 1978 nimeksi vaihtui Roxy.
John Barnes (kirjailija)
John Barnes (s. 1957) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, jonka teokset usein tutkailevat henkilökohtaisen moraalisen vastuun kysymyksiä laajemmassa yhteiskunnallisessa viitekehyksessä. Sosiaalikriittinen lähestymistapa nivoutuu usein hänen teostensa juonikehitelmiin. Hänen A Million Open Doors -teokseen pohjautuva sarjansa herättelee vakavia kysymyksiä globalisaation vaikutuksesta eristäytyneisiin yhteisöihin. Barnes on teatteritieteen tohtori ja hän opetti kyseistä oppialaa useita vuosia Coloradossa, jossa asuu edelleen.
Barnes on ollut kahdesti naimisissa; hänen toinen vaimonsa oli kirjailija Kara Dalkey. Vaikka hänen Million Open Doors -sarjan kaksi ensimmäistä kirjaa käsittelivät päähenkilön Giraut Leonesin avio-ongelmia, John Barnes on kiistänyt esitetyt väitteet, että tämä olisi ollut omien turhautumisiensa prosessointia fiktion keinoin, todeten muun muassa:
"Todennäköisesti lukijat ja arvostelijat ovat hyväntahtoisesti olettaneet että ilmaisin tai purin jotain jota minun piti päästää ulos sisältäni, pikemmin kuin että tutkin jotain rumaa ihan itsensä takia kirjoissani Earth Made of Glass ja The Merchants of Souls, mutta ollakseni rehti kaikkia kohtaan, erityisesti entisille vaimoilleni, minun täytyy myöntää että kirjat kirjoitettiin rumien asioiden tutkimisen tähden, sekä joidenkin valtavan kauniiden asioiden, ihan vain itsensä takia. Rumat asiat noissa kirjoissa ovat siellä koska minua kiinnosti sen laatuiset rumat asiat; olen sittemmin siirtynyt toisiin laatuihin."
Claire Waldoff
Claire Waldoff (21. lokakuuta 1884 – 22. tammikuuta 1957) oli saksalainen viihdelaulaja.
Waldoff oli 11-lapsisen majatalonpitäjän seitsemäs lapsi. Hän muutti Berliiniin vuonna 1907. Vähitellen hän saavutti suosiota kabareetähtenä. Hän lauloi Berliinin murteella ja pukeutui solmioon ja lippalakkiin kuin pojat. Hänen huippuaikansa alkoi 1926, jolloin hän esiintyi Berliinin suurimmissa varieteeteattereissa, Wintergartenissa ja myöhemmin Scalassa. Kun hän esiintyi ensi kertaa Scalassa 1932, kaikki 1 200 paikkaa oli myyty loppuun viikkokausiksi. Vaikka oli heinä–elokuu ja lämpötila salissa yli 30 astetta, jokaisen kappaleen jälkeen hän sai valtavat suosionosoitukset. Hän esiintyi myös yhdessä silloin vasta nousevan tähden, Marlene Dietrichin kanssa. Waldoffin äänilevyt olivat suosittuja radiossa. Hän levytti noin 300 kappaletta.
Waldoffin elämänkumppani oli Olly von Roeder, korkea-arvoisen upseerin ja näyttelijä-äidin tytär. Roeder oli yksi lesbo-Berliinin keskushahmoja. Heillä oli oma asunto Regensburger Straße 33:ssa. Siitä oli vain kivenheiton matka kuuluisaan ”hermafrodiittibaariin” Eldoradoon. Paikka tunnettiin taiteilijoiden ja homojen ja lesbojen kohtauspaikkana.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 hänellä oli jonkin aikaa esiintymiskielto, mutta se peruttiin. Waldoff oli esittänyt kansallissosialisteille kaikki tarpeelliset asiakirjat rodullisesta puhtaudestaan, mutta häntä pidettiin epäilyttävänä (kommunistina), kun hän oli osallistunut esimerkiksi Punaisen Ristin hyväntekeväisyyskonsertteihin köyhien lasten hyväksi. Hitler-Jugendin nuoret yrittivät häiritä hänen konserttejaan. He tunkeutuivat sisään ja huutelivat: ”Saksan miehet ja naiset, miksi kuuntelette tuollaista?” Waldoffin kerrotaan huutaneen takaisin: ”Tietenkin he haluavat kuulla, sen takia he ovat tulleet tänne.”
Vuonna 1936 Joseph Goebbels kielsi radio- ja filmiesiintymiset, koska hän asui yhdessä naisen kanssa. Sen jälkeen hänellä oli vain muutama julkinen esiintyminen. Sodan aikana hän kuitenkin kelpasi taas viihdyttämään rintamasotilaita.
Myöhemmin 1930-luvulla Waldoff ja Roeder hankkivat eteläisimmästä Saksasta pienen talon, jossa he asuivat loma-aikana ja sodan loppuvaiheessa. Heillä oli sodan loppuvaiheessa Berliinin asunto Nördlinger Straße 3:ssa, mutta se tuhoutui täysin pommituksessa.
Sodan jälkeen hän ei esiintynyt kuin muutaman kerran. Saksan valuuttauudistus vei hänen kaikki säästönsä, ja hän köyhtyi. Valtio myönsi hänelle pienen kunniaeläkkeen. Waldoff kuoli sydänkohtaukseen 1957. Elämänkumppani Roeder jäi asumaan heidän taloonsa ja kuoli 7. heinäkuuta 1963.
Barrington J. Bayley
Barrington John Bayley (9. huhtikuuta 1937 – 14. lokakuuta 2008) tunnettiin parhaiten äärimmäisen kekseliäänä tieteiskirjailijana jonka teokset sekä romaanimuodossa että lyhyenä proosana luovat metafyysisiä aiheita ja perinteistä tieteiskirjallisia teemoja yhdistäviä kudelmia.
Bayley syntyi Birminghamissa Englannissa. Häntä luonnehditaan yleisesti aliarvostetuksi ja visionääriksi. Häntä pidettiin sellaisten tunnettujen kirjailijoiden kuin Brian Stablefordin ja Bruce Sterlingin merkittävänä innoittajana. Yhdessä J. G. Ballardin ja pitkäaikaisen ystävänsä Michael Moorcockin kanssa (joka toi häntä merkittävästi esille ja auttoi alkuun roolissaan New Worlds -lehden päätoimittajana), he muodostivat kolmikon joka otti tehtäväkseen mullistaa perinteisen tieteiskirjallisuuden kenttä. Heistä kolmesta Bayley oli ehkä mielikuvitukseltaan rikkain, mutta vähimmälle suosiolle päässyt. Monesti häntä on syytetty heikosta luonnekuvauksesta ja huolimattomasta kynäilystä, mutta nämä heikkoudet on helppo ohittaa vallattoman ja innostavan räiskyvän "äijä-avaruusoopperan" ansiosta.
Avaruuslintu
Avaruuslintu oli suomalainen lauluyhtye joka levytti 1970-luvulla Love Records -levymerkille.
Bablers
Bablers on lauluyhtye, joka julkaisi The Beatles-vaikutteisen esikoisalbuminsa "What’s All About" vuonna 1980. Yhtyeen keskushahmo on Arto Tamminen, joka muun muassa oli säveltänyt kaikki levyn kappaleet. Esikoisalbumilla kokoonpanoon kuuluivat Tammisen (laulu, kitara, sello, koskettimet) lisäksi Janne Haavisto (rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu), Mikko Lankinen (kitara, taustalaulu) ja Juha Mieskonen (basso, laulu kappaleella "McKinley’s Birthday Party", taustalaulu). Kahdeksankymmentäluvun alkupuolella Bablers julkaisi vielä singlen "Suddenly" / "Day by Day" (1982), jolla Tammisen lisäksi soittivat Pentti Ukkonen (basso, laulu), Mika Saksela (rummut) ja Hannu Nurkka-Tuorila (koskettimet).
Bablersin uusi tuleminen sai alkunsa, kun Arto Tamminen (laulu, kitara, piano, kosketinsoittimet, sello), Janne Haavisto (rummut, lyömäsoittimet), Pekka Gröhn (basso, haitari, piano, urut) ja Hannu Pikkarainen (kitara) vuonna 1998 levyttivät albumin "Like the First Time". Levy ilmestyi jo samana vuonna Japanissa, mutta Suomessa vasta kahta vuotta myöhemmin. Osa levyn kappaleista oli jo aiemmin julkaistu suomenkielisinä, esimerkiksi "You Are the One for Me" oli Tammisen soolokappale "Perhosia mahassa" vuodelta 1997 ja "Together Forever" Samuli EdelmanNin levyttämä "Ihana ilta" vuodelta 1994.
Simpsonit (2. tuotantokausi)
Simpsoneiden 2. tuotantokausi käynnistyi Yhdysvalloissa 11. lokakuuta 1990 jaksolla "Bart Gets an F", jonka nimisuomennos on Ihme. Kyseisen jakson ensiesitys sai ruudun ääreen enemmän katsojia kuin mikään muu jakso. Kausi käsittää 22 jaksoa. Suomessa se käynnistyi 9. joulukuuta 1991. Tämä kausi nähtiin ensimmäisen kerran tuotantokoodin loppuosan numeroiden mukaisessa järjestyksessä, vaikka Yhdysvalloissa jaksojen järjestystä verrattuna tuotantokoodiin oli sekoitettu, eli Suomessa jaksot nähtiin eri järjestyksessä.
Kausi julkaistiin DVD:llä Euroopassa ja Australiassa 8. heinäkuuta ja Yhdysvalloissa 6. elokuuta 2002.
Jaksoissa vierailevat Marcia Wallace, Harvey Fierstein, James Earl Jones, Tom Poston, Tony Bennett, Alex Rocco, Phil Hartman, Larry King, George Takei, Jon Lovitz, Danny DeVito, Tracey Ullman, Audrey Meadows, Ringo Starr, Dustin Hoffman, Cloris Leachman ja Daniel Stern.
Bardit
Bardit on Hyvinkäältä kotoisin oleva lauluyhtye, jonka tyyleinä ovat folk- ja laulelmamusikki. Yhtye säestää itseään akustisin soittimin ja esittää muun muassa Aale Tynnin, Oiva Paloheimon, Einari Vuorelan, Kaarlo Sarkian, Larin-Kyöstin, V. A. Koskenniemen, Hilja Haahden ja Laura Virkin runoihin tekemiään lauluja. Säveltäjinä ovat olleet yhtyeen jäsenet Ilmo Häkkinen, Seppo Nurminen ja Keijo Kupiainen.
Bardit toimi aktiivisesti keikkaillen ympäri Suomea 1971–1978, esiintyi usemman kerran televisiossa, teki useita radio-ohjelmia Yleisradiolle ja piti oman konsertin Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 1974. Yhtye oli mukana myös perustamassa Sepän Soitto -⁠kansanmusiikkitapahtumaa Mäntsälään 1973. Yhtye levytti vuonna 1972 singlen ”Paimenet” (V. A. Koskenniemi) ja ”Lapsen lailla” (Hilja Haahti) sekä vuonna 1975 LP-levyn "Hovirunoilija" (EMI).
Yhtyeen jäähyväiskonsertti oli Hyvinkään yhteiskoululla 2. huhtikuuta 1978, josta tupla-CD:n toinen levy on editoitu ja sitten masteroitu Finnvox-studiolla.
Bardien ehkä tunnetuin kappale on Oiva Paloheimon runoon Ilmo Häkkisen säveltämä ”Lähtevien laivojen satama”, jota soitettiin radiossa varsin usein. Siitä on tehty vuosien mittaan useampia sovituksia.
Hanna-Riikka Siitonen
Hanna-Riikka Siitonen (13. marraskuuta 1970 Helsinki – 23. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka tuli tunnetuksi 1990-luvulla Taikapeili-yhtyeen toisena jäsenenä. Hän näytteli TV2:n sarjassa "Uusi päivä". Koulutukseltaan Siitonen oli teatteritaiteen maisteri.
Siitonen esiintyi teatterissa, musikaaleissa, televisiossa ja radiossa. Hän toimi myös "Idols"-ohjelman laulunopettajana.
Siitonen aloitti pianon- ja viulunsoiton kuusivuotiaana Itä-Helsingin musiikkiopistossa. Myöhemmin hän kiinnostui myös tanssista ja teatterista ja hakeutui Kallion ilmaisutaidon lukioon. Hän jatkoi opiskeluaan Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa, josta valmistui laulunopettajaksi. Opiskelut jatkuivat Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa vuonna 1993. Siitonen valmistui musiikkiteatteri-ilmaisun ohjaajaksi. Vuonna 1996 Siitonen pääsi Teatterikorkeakouluun ja valmistui vuonna 1998 teatteritaiteen maisteriksi.
Vuonna 1994 Siitonen perusti yhdessä ystävänsä Nina Tapion kanssa Taikapeili-yhtyeen. Duo julkaisi yhteensä kolme albumia. Näistä kaksi ensimmäistä albumia olivat suuria menestyksiä. Siitonen lauloi taustoja lukuisille artisteille ja esiintyi musikaaleissa. Hän kiersi Kabbas Abbaa -show'n mukana muun muassa Musiikkiteatteri Palatsissa ja Musiikkiteatteri Koitossa. Hän oli myös mukana Musiikkiteatteri Palatsin Finnhitz-show'ssa. Siitonen toimi Idols-ohjelmassa laulunopettajana ja taustalaulajana finaalilähetyksissä. Hän opetti laulua Skene (Step Up) -musiikkiteatterikoulussa. Siitonen toimi myös lauluntekijänä niin Taikapeili- kuin AiA-yhtyeissä. Lisäksi hän toimi musiikkituottajana ja lauluntekijänä Vihreät valot -yhtyeelle, jonka jäsenistö koostui Uusi Päivä -sarjan nuorista näyttelijöistä.
Siitonen näytteli vuosina 2010–2018 Lisbeth "Lissu" Kanervaa Yle TV2:n "Uusi Päivä" -draamasarjassa.
Siitosen vanhemmat ovat viihdetaiteilija Matti "Fredi" Siitonen ja Helsingin kaupunginjohtajan virasta eläkkeelle jäänyt ylipormestari Eva-Riitta Siitonen. Hän oli naimisissa näyttelijä-ohjaaja Janne Virtasen kanssa. He olivat yhdessä vuodesta 2000 ja avioituivat kesäkuussa 2003. Heillä on yksi tytär, Vieno Virtanen (s. 2006), joka on myös näytellyt Uudessa päivässä.
Siitonen sairasti vuodesta 2000 lähtien kilpirauhassyöpää. Hän kuoli Terhokodissa Helsingissä heinäkuussa 2018.
Levyllä kappale 1 "Suomiäidin pullolapset" ja kappale 14 "Kaardemummot" yhdessä Fredin kanssa, kappale 5 "Nainen on alaston ase" yksilölauluna sekä kappale 10 "Ilokatu" yhdessä Heikki Kinnusen kanssa.
Beat (yhtye)
Beat oli suomalainen syksyllä 1979 Turussa perustettu iskelmälauluyhtye. Yhtye edusti Suomea vuoden 1990 Eurovision laulukilpailussa ruotsinkielisellä kappaleellaan "Fri?" (säv. Jan Engblom, Kim Engblom, Tina Krause, san. Stina Engblom-Colliander), joka sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle.
Vuonna 1980 Beat sijoittui jaetulle ensimmäiselle sijalle Kokkolassa järjestetyssä Nuorten Taidetapahtumassa. Kesällä 1981 yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”I’m Tried” / ”Every Day” osittain omakustanteena. Samana syksynä Beat sijoittui toiseksi "Syksyn Sävelessä" kappaleella ”Tulevaisuuden lapset”. Helmikuussa 1982 ilmestyi Beatin englanninkielinen debyyttialbumi "A Hope For Peace" Selecta-levymerkin kautta. Syksyllä 1985 yhtye esiintyi Syksyn Sävelen satoa -ohjelmassa esittäen kappaleen ”Suuri hiljaisuus”. Kevään 1988 Euroviisukarsinnoissa Beat lauloi Timo ja Jonna Tervomaan taustakuorona.
Vuonna 1990 Beat edusti Suomea Jugoslavian Zagrebissa pidetyissä Euro­viisuissa. Lopputuloksena oli viimeinen sija yhdessä Norjan kanssa. Viisu­karsinnoissa Beat yhdessä Kari Kuivalaisen ja Robin Wikmanin kanssa esitti toisenkin kappaleen, R.E.L.S.-ryhmän tekemän balladin ”Yön poika”. Tämä kappale esitettiin kuitenkin yhtyenimellä Robinson & Apollo 16. Kuivalainen ja Wikman olivat Beatin mukana myös ”Fri?”-kappaleella. Keväällä 1990 yhtyeen euroviisu julkaistiin singlenä, singlen B-puolella oli laulun englanninkielinen versio nimellä ”Free?”. Samoin yhtyeeltä ilmestyi uransa toistaiseksi viimeinen albumi "Beat". Tämä jälkeen Beat keikkaili esiintyen muun muassa Ruotsissa, Neuvostoliitossa, Turkissa ja Unkarissa. Se osallistui vuonna 1991 Moskovan kansainväliseen laulukilpailuun, jossa sijoittui kolmanneksi. Beat lopetti toimintansa vuonna 1992 ja on sen jälkeen esiintynyt satunnaisesti.
Alkuperäiskokoonpano:
Myöhemmin yhtyeessä olivat mukana myös kitaristi Anders Östling ja kosketinsoittaja Harri Rehnberg. Kim Engblom on kansanedustaja Janina Anderssonin puoliso.. Harri Rehnberg työskentelee nykyisin pörssimeklarina New Yorkissa. Tina Krause (oik. Christina Krause) on kognitiotieteen emeritaprofessori Helsingin yliopistossa.
Tatjana Nikolajeva
Tatjana Petrovna Nikolajeva (; 4. toukokuuta 1924 Bežitsa, Brjanskin alue, Neuvostoliitto – 22. marraskuuta 1993 San Francisco, Yhdysvallat) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja musiikinopettaja.
Nikolajeva syntyi Brjanskin alueella Bežitsassa. Hän aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana ja valmistui Moskovan konservatoriosta 1948 opettajinaan Aleksandr Goldenveizer (piano) ja Jevgeni Golubev (sävellys). Nikolajeva voitti vuonna 1950 Johann Sebastian Bachin kuoleman 200-vuotispäivän kunniaksi pidetyn pianokilpailun Leipzigissa. Hän tapasi Dmitri Šostakovitšin, joka omisti Nikolajevalle 24 preludia ja fuugaansa op. 87.
Nikolajeva opetti Moskovan konservatoriossa vuodesta 1959. Hänestä tuli professori 1965. Hän teki uransa aikana yli 60 levytystä, joihin kuuluu mm. Bachin ja Ludwig van Beethovenin teoksia. Hän teki myös kansainvälisiä konserttikiertueita.
Nikolajevan kolmas levytys Šostakovitšin 24 preludista ja fuugasta voitti vuonna 1991 Gramophone-palkinnon. Hänen omiin sävellysteoksiinsa kuuluu pianokonsertto, trio pianolle, huilulle ja alttoviululle, preludeja sekä jousikvartetto.
Erja Häkkinen
Erja Häkkinen (o.s. Honkanen) (s. 28. lokakuuta 1961 Sippola) on suomalainen televisiojuontaja, malli ja matkaopas, jonka entinen aviomies on F1-maailmanmestari Mika Häkkinen. Syksyllä 2008 Erja oli julkisuudessa Nelosen tv-sarjassa "Operaatio Maa", jossa hän osallistui yhdessä muusikko Martti Syrjän kanssa tuulimyllyprojektiin Madagaskarilla.
Mika Häkkinen ja Erja Honkanen tapasivat 1990-luvun alkupuolella. Honkanen toimi tuolloin matkaoppaana Nizzassa. Vuonna 1998 parin häät vietettiin kahteen kertaan: 30. toukokuuta 1998 pari avioitui Monacossa siviilimenoin, mutta varsinaiset hääjuhlat pidettiin 13. kesäkuuta Porvoossa. Myöhemmin Lasse Erolan kirjoittamasta kirjassa kerrottiin, että Keke Rosberg oli kehottanut Häkkistä hankkimaan Monacossa siviilivihkimisen ennen Suomen kirkkohäitä, koska näin pariskunnalle tulisi automaattinen avioehto.
Formula 1 -uransa jälkeen pariskunta pääsi usein iltapäivälehtien otsikoihin mm. avioliitto-ongelmiensa takia. Avioliittoa heikensi muun muassa se, että Häkkinen alkoi viettää kevyempää elämää uransa päätettyään. Pian hän kuitenkin palasi autourheilun pariin DTM-sarjassa. Häkkiset olivat runsaasti keltaisen lehdistön aiheissa ja erohuhuja liikkui vuosien varrella useita kertoja. Ilta-Sanomien mukaan pariskunnan välit alkoivat mutkistua, kun Mika Häkkinen lopetti uransa DTM-sarjassa syksyllä 2007. Heidän erostaan tiedotettiin 6. helmikuuta 2008.
Parilla on kaksi lasta, Hugo ja Aina-Julia.
Danny Murphy
Daniel Benjamin Murphy (s. 18. maaliskuuta 1977 Chester, Englanti) on entinen englantilainen jalkapalloilija, Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Murphy aloitti uransa Crewe Alexandrassa vuonna 1993. Vuonna 1997 hänet myytiin Liverpooliin, jossa hän ei pystynyt murtautumaan ykkösjoukkueeseen. 16 ottelun menestyksekkään lainasopimuksen jälkeen Crewessa, pääsi Murphy vihdoin ykkösjoukkueeseen Anfieldilla.
Englannin maajoukkuetta Murphy on edustanut 9 kertaa, tehden yhden maalin. Hänet valittiin alun perin Englannin joukkueeseen vuoden 2002 MM-kisoihin, mutta jalkavamma esti hänen osallistumisensa kisoissa. Tästä vammasta on tulossa tosi epäsuosittu Englannin jalkapalloilussa, koska sama vamma esti melkein Wayne Rooneyn osallistumisen neljä vuotta myöhemmin Saksan MM-kisoihin.
Vuonna 2004 Charlton Athleticiin myyty Murphy pelasi kahden kauden ajan lontoolaisjoukkueessa tehden 7 maalia, 56 ottelussa. Kaudella 2005–2006 hänet valittiin syyskuun parhaaksi pelaajaksi.
31. joulukuuta Murphy siirtyi Tottenhamiin kahden miljoonan punnan siirtokorvauksella. Ensimmäisen maalinsa uuden joukkueensa paidassa hän teki 1. lokakuuta 2006 Portsmouthia vastaan, kun ottelua oli pelattu vain 39 sekuntia. Michael Carrickin myynnin jälkeen Manchester Unitediin, Murphysta tuli Tottenhamin keskikentän yksi tärkeimmistä pelaajista. Kesällä 2007 Murphy siirtyi toiseen lontoolaiseen joukkueeseen Fulhamiin, jota hän edusti viiden kauden ajan. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi Englannin mestaruussarjassa pelaava Blackburn Rovers.
Murphy on naimisissa näyttelijätär Joanna Taylorin kanssa. Heidän esikoisensa Eve Murphy syntyi 15. elokuuta 2006.
Murphyn lempipelinumero on 13. Hän on pelannut Liverpoolissa, Charltonissa ja Tottenhamissa numerolla 13. Fulhamissa hän joutui alkuun pelaamaan numerolla 27, mutta sai numeron 13 käyttöönsä kaudelle 2008–2009.
Murphy teki uransa 100. maalin Newcastle Unitedia vastaan 9. marraskuuta 2008.
Madame George
Madame George oli suomalainen funkyhtye, joka levytti 1970-luvulla Love Records -levy-yhtiölle.
Yhtye oli käytännössä entinen Rauli Badding Somerjoen säestysyhtye. Ajatus oman yhtyeen perustamisesta tuli syksyllä 1975. Yhtyeen nimen olivat keksineet jo aikaisemmin Timo Kojo ja Matti Kankkunen, ja se liittyy Van Morrisonin samannimiseen kappaleeseen, mutta toisaalta myös erään naisen kutsumanimeen ja samannimiseen kauppaankin.
Yhtyeen ensimmäinen keikka oli Tavastia-klubilla vappuna 1976. Ensimmäinen single oli Betty Davisin kirjoittama ”Feelins”. Sen toisella puolella on kappale nimeltään ”I’m a Man”, joka on toisinto Chaka Khanin ja Rufus-yhtyeen kappaleesta ”I’m a Woman”. Tuottajana toimi Pave Maijanen.
Keltalieko
Keltalieko ("Diphasiastrum complanatum", syn. "Lycopodium complanatum", "Diphasium complanatum") on talvivihreä, kangasmetsän pohjakerroksen sanikkainen. Siitä on useita alalajeja, jotka joskus luokitellaan omiksi lajeikseen.
Keltalieko muodostaa jopa yli metrin pituisia, litteitä varpumaisia versoja, jotka luikertelevat pitkin maanpintaa tai sammalkerroksen alla. Pääversosta kohoaa kellanvihreitä, 5–30 senttimetrin korkuisia ja monihaaraisia pystyversoja, joiden kärjet ovat litteitä. Keltalieon lehdet ovat pieniä, varrenmyötäisiä ja suomumaisia. Lehdet ovat varsissa neljänä pitkittäisrivinä. Kynttilämäiset, vaaleankeltaiset itiötähkät ovat pituudeltaan 1–3 cm. Yhden haaran päässä on yhdestä kolmeen itiötähkää. Itiötähkien perät ovat 1–6 cm pitkiä. Itiölehdet ovat kolmiomaisia, suippokärkisiä ja litteäruotisia. Suomessa itiöt kypsyvät kesä–syyskuussa. Maansisäinen ja lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen sekä mukulamainen.
Suomessa tavataan kahta keltalieon alalajia: kangaskeltaliekoa (subsp. "complanatum") ja pohjankeltaliekoa (subsp. "montellii"). Suurempikokoisen kangaskeltalieon haarat ovat vähälukuisia ja niiden haarakulma on tavallisesti yli 40°. Itiötähkät ovat tavallisesti pareittain tai kolmittain, ja tähkän perät ovat 3–6 cm pitkiä. Pohjankeltalieko haaroo kangaskeltaliekoa runsaammin ja tiheämmin, ja haarakulma on noin 35°. Itiötähkät ovat yksittäin ja tähkän perä on 1–4 cm pitkä. Lajien välimuodot ovat yleisiä Pohjois-Suomessa.
Toisinaan myös harjukeltaliekoa ("D. tristachyum") pidetään keltalieon alalajina (subsp. "chamaecyparissus").
Euroopassa keltalieon levinneisyysalue on itäinen. Lajia tavataan Saksasta itään ja Alpeilta, Unkarista ja Romanista pohjoiseen Fennoskandiaan ja Baltiaan. Venäjällä se on levinnyt maan länsiosista Keski-Venäjälle. Sitä tavataan myös Venäjän Kaukoidässä sekä Japanissa, sekä Pohjois-Amerikassa Kanadassa, Alaskassa ja muualla Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Suomessa keltaliekoa tavataan koko maassa. Alalajeista kangaskeltaliekoa kasvaa koko Suomessa, mutta on Lapissa harvinaisempi. Pohjankeltaliekoa tavataan Pohjois-Suomessa Oulun korkeudelta pohjoisimpaan Lappiin.
Keltalieko viihtyy erityisesti kuivahkoissa mäntymetsissä ja kuivilla tunturikankailla. Joskus lajia tavataan myös tuoreissa kangasmetsissä. Kasvustot ovat tavallisesti pienikokoisia.
Nimensä keltalieko on saanut siitä, että siitä saadaan perinteistä keltaista väriainetta kankaiden värjäykseen.
Herra Lindberg
Herra Lindberg, eli Lennart Lindberg on kuvitteellinen hahmo Risto Räppääjä -kirjasarjassa ja Risto Räppääjän alakerran naapuri. Lennart on kuvattu viiksekkääksi 50-vuotiaaksi varhaiseläkepäiviään viettäväksi mieheksi. Tarinoissa sivistynyt ja rauhaa rakastava Lennart toimii sovittelijana eri tilanteissa. Risto Räppääjän täti Rauha ja Lennart ovat ihastuneet toisiinsa. Rauhan topakka serkku Elvi puolestaan vikittelee Lennartia joka puolestaan pelkää tätä. Lennart toimii myös tarinan isähahmona ja teemaa on käsitelty kirjassa Risto Räppääjä saa isän ja siihen perustuvassa elokuvassa Risto Räppääjä ja liukas Lennart joissa Elvi päättää etsiä Ristolle miehen mallia.
Risto Räppääjä kirjoissa Lennart pukeutuu murretuilla väreillä väritettyihin vanhan tyylisiin vaatteisiin. Risto Räppääjä ja Nukkavieru Nelli -teatteriesityksessä Lennartilla oli kukkakuvioinen paita jonka päällä oranssi slipoveri ja okranpunaiset vakosamettihousut. Lennart Lindbergiä näytteli kolmessa ensimmäisessä Mari Rantasilan ohjaamassa Risto Räppääjä -elokuvassa Martti Suosalo ja kolmessa seuraavassa Timo Koivusalon ohjaamassa on näytellyt Vesa Vierikko.
Lindberg on ollut mukana Risto Räppääjä -kirjoissa ensimmäisestä alkaen.
Paul Grimault
Paul Grimault (23. maaliskuuta 1905 – 29. maaliskuuta 1994) oli ranskalainen animaattori.
Grimault teki 1940-luvulla monia lyhyitä animaatioelokuvia, joista useimpiin laativat käsikirjoituksen Roger Leenhardt tai Jacques Prévert. Näistä lyhytelokuvista tunnetuin on Hans Christian Andersenin satuun pohjautuva Pieni sotilas.
Grimaultin kuuluisin animaatioelokuva on kokopitkä "Le Roi et l'oiseau" ("Kuningas ja satakieli"), jonka tekemisen hän aloitti jo vuonna 1948 nimellä "La Bergère et le Ramoneur" (Paimentyttö ja nokikolari). Elokuvan käsikirjoituksen teki Prévert Andersenin sadun Paimentyttö ja nokipoika pohjalta. Grimaultin ja hänen yhteistyökumppaninsa André Sarrutin välille tuli kuitenkin erimielisyyksiä, minkä vuoksi elokuvan tuotanto keskeytyi pitkäksi aikaa. Vuonna 1967 Grimault sai oikeudet elokuvaan ja viimeisteli sen vuonna 1980.
Grimaultin pääteos ei kuitenkaan saavuttanut toivottua suosiota, ja hän siirtyi tuottamaan elokuvia.