hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Stuart (suku)
Stuart oli Skotlannin hallitsijasuku, joka myöhemmin nousi hallitsemaan myös Englantia ja lopulta Isoa-Britanniaa.
Stuartit hallitsivat Skotlannin kuningaskuntaa 336 vuotta vuosina 1371–1707. Tudor-suvun viimeisen monarkin, Elisabet I:n, jälkeen Stuartit saivat vallan myös Englannin ja Irlannin kuningaskunnissa. Stuart-suku hallitsi kaikkia kolmea, personaaliunioniin liittynyttä kuningaskuntaa vuodesta 1603 vuoteen 1707, jolloin perustettiin unionisopimuksella Ison-Britannian kuningaskunta. Heidän jälkeensä valtaan astui Hannover-suku.
Suvun nimi oli alun perin "Stewart". Maria I alkoi käyttää Stuart-nimeä oleskellessaan Ranskassa, koska halusi että nimi lausuttaisiin siellä samalla tavalla kuin skotin kielessä. Stewart-nimi tuli perinnöllisestä tittelistä "High Steward of Scotland", jonka suvun edustajat saivat 1100-luvulla (titteli on nykyisin prinssi Charlesilla).
Kuudes High Steward -titteliä kantanut, Walter Stewart (1293-1326) oli nainut Skotlannin kuninkaan Robert Brucen tyttären ja esitti tärkeää osaa Bannockburnin taistelussa. Heidän poikansa Robert peri kruunun, kun Robert Brucen poika David II kuoli lapsettomana 1371.
Vuonna 1503 Jaakko IV pyrki solmimaan rauhan Englannin kanssa naimalla Henrik VII:n tyttären Margaret Tudorin. Heidän poikansa, myöhemmän Skotlannin Jaakko V:n syntymä yhdisti Tudor ja Stuart-suvut. Hänen tyttärensä Maria I vaati itselleen Englannin valtaistuinta väittäen Elisabet I:n olevan laiton valtaistuimelle vanhempiensa eron takia. Elisabet I kuitenkin määräsi Marian vankilaan ja myöhemmin teloitettavaksi tämän tultua Englantiin. Elisabet I kuoli ilman perillistä, mikä oikeutti myöhemmin Marian pojan Jaakko VI:n nousun Englannin kuninkaaksi, jolloin Englanti ja Skotlanti saivat yhteisen hallitsijan.
Hallitsijasuku sammui Annan kuoltua lapsettomana 1714. Parlamentti valitsi uudeksi kuninkaaksi Hannoverin vaaliruhtinaan Yrjön, jonka läheisin sukulaisside Stuart-sukuun kulki hänen äidinäitinsä Elisabet Stuartin kautta. Tämä oli Jaakko I:n tytär ja Kaarle I:n sisar.
Jorge Garcia
Jorge Garcia (s. 28. huhtikuuta 1973 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko, joka tunnetaan parhaiten Hugo ”Hurley” Reyesin roolista televisiosarjassa "Lost" (2004–2010).
Garcia syntyi Omahassa, Nebraskassa chileläiselle isälle ja kuubalaiselle äidille. Hän kasvoi eteläisessä Kaliforniassa ja kävi San Clemente High Schoolia. Seniorina hänet valittiin ”Triton of the Yeariksi”. Seitsemännellä luokalla ollessaan Garcia näytteli Drabble-sarjakuvan musikaalissa, jossa hän villitsi yleisön. Hänestä tuntui, että hänessä voisi olla ainesta näyttelijäksi. Collegen jälkeen hän lähti Beverly Hillsiin opiskelemaan näyttelemistä ja on sillä tiellä vieläkin. Garcia on nähty elokuvissa "The Good Humor Man" (2005) ja "Little Athens" (2005). Garcia esiintyi myös Trouma Studion elokuvassa "Tales from the Crapper", jossa hän esitti rakastuvaa nuorta miestä.
Garcia oli ensimmäinen näyttelijä, joka palkattiin hitiksi muodostuneeseen "Lost"-televisiosarjaan. Tuottajat näkivät hänet "Jäitä hattuun" -sarjan jaksossa näyttelijävalintoja edeltäneenä iltana ja loivat Hugo Reyesin hahmon juuri Garciaa varten.
Garcia esiintyi kahdeksankautisen "Celebrity Poker Showdownin" toisessa jaksossa. Hän hävisi Michael Ian Blackille. Jorge oli myös kilpailijana yhdessä "Russian Poker on Game Show Networkin" jaksossa, mutta epäonnistui boksarikapinaa koskeneessa kysymyksessä ja putosi luukun läpi.
Garcian kuva on Weezer-yhtyeen vuonna 2010 julkaistun "Hurley"-albumin kannessa. Albumi on nimetty Garcian "Lost"-roolihahmon mukaan.
ATP-kausi 2006
Tämä on luettelo kauden 2006 tenniksen ATP-kiertueen voittajista kyseisellä kaudella. Mukana on myös ITF:n järjestämien turnausten voittajia.
Ammy Coco
Ammy Coco on togolaissyntyinen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hän asuu nykyään Britanniassa.
Tuottaja Eddie Gustav tarjosi Cocolle levytyssopimusta, kun tämä äänitti taustalauluja Soukous Star -yhtyeelle Ranskassa 1989. Hänen albumeitaan ovat muun muassa "Mama Africa" ja "Zombie". Coco on saanut vaikutteita muiden muassa Angélique Kidjolta, M'Bilia Beliltä ja Miriam Makebalta.
Coco esiintyi Lontoon afrikkalaisen musiikin festivaaleilla ("London African Music Festival") 2006.
Maaottelumarssi 1941
Maaottelumarssi 1941 oli kävelykilpailu, joka käytiin Suomen ja Ruotsin välillä 4.–25. toukokuuta 1941. Maaottelumarssin sääntöjen mukaan voittaja olisi maa, jossa kirjattaisiin enemmän suorituksia. Suoritukset painotettaisiin maiden väkilukujen suhteessa siten, että yhden suomalaisen suoritus vastasi kahden ruotsalaisen suoritusta. Marssijoiksi kelpuutettiin kaikki vuonna 1931 ja sitä ennen syntyneet kansalaiset. Naisten ja 1928–1931 syntyneitten lasten piti kävellä 10 km alle tunnin ja 40 minuutin ja miesten 15 km alle kahden tunnin 20 minuutin ajassa. Juosta ei saanut, ja sama henkilö sai marssia vain kerran.
Maaottelumarssin järjestelyihin osallistui järjestöjä hyvin laajasti. Mukana olivat muun muassa Suomen Urheiluliitto, Työväen Urheiluliitto, Suomen Latu, Puolustusvoimat, suojeluskuntajärjestö ja Lotta Svärd -järjestö. Järjestelytoimikunnan puheenjohtajana toimi Urho Kekkonen, silloinen Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja.
Marssin nimekkäitä suorittajia olivat muun muassa Tahko Pihkala, Tauno Palo, A. I. Virtanen ja Paavo Nurmi. Myös presidentti Risto Ryti marssi tummassa puvussaan. Dallapé-orkesteri marssi viihdesäveliä soittaen. Naisia marssijoista oli yli puolet, ja Inarin kunnassa marssi peräti 65 prosenttia asukkaista.
Marssiin osallistuva sai muistoksi suorituksestaan marssikortin, johon merkittiin henkilötietojen lisäksi suorituspäivä ja tulos. Osanottajan täyttämistä kahdesta kortista toinen jäi toimitsijoille. Korttiin merkittiin myös marssimerkin lunastaminen. Merkki oli pronssinen rintamerkki. Se maksoi viisi markkaa, ja sen oli suunnitellut Tapio Wirkkala. Rintamerkki oli hänen ensimmäisiä töitään.
Kilpailun tulosten laskenta kesti lähes kuukauden. Tulos julkistettiin 20. kesäkuuta. Suomessa suorituksia kirjattiin 1 507 111 ja Ruotsissa 943 952, joten Suomi voitti tuon kamppailun ylivoimaisesti ilman väestöpainotuksiakin. Suomi sai Ruotsin kuninkaan Kustaa V:n lahjoittaman voittopalkinnon.
Kossi Agassa
Kossi Agassa (s. 2. heinäkuuta 1978 Lomé) on togolainen jalkapallomaalivahti.
Agassa aloitti uransa vuonna 1999 togolaisessa Etoile Filante de Loméssa, josta siirtyi vuonna 2001 norsunluurannikkolaiseen Africa Sportsiin. Seuraavana vuonna hän siirtyi Ranskaan FC Metziin. Peliaika Ranskassa jäi kuitenkin vähäiseksi ja 2006 hän siirtyi espanjalaisseura Herculesiin, jossa pelasi vain kahdeksassa ottelussa. Sittemmin hän pelasi pitkään ranskalaisseura Stade de Reimsissä.
Agassa palasi Ranskan kentille tammikuussa 2008 liittyen Stade de Reimsin ryhmään. Kauden 2009/10 Agassa pelasi lainalla FC Istres'ssä.
Agassa on lukeutunut pitkän aikaa myös Togon jalkapallomaajoukkuen vakiomiehistöön. Hän oli Togon pelaava maalivahti MM-kilpailuissa 2006.
Éric Akoto
Éric Akoto (s. 20. heinäkuuta 1980 Accra, Ghana) on togolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Akoto aloitti pelaajauransa 1998 Ghanassa Liberty Professionals -joukkueessa. Samana vuonna hän siirtyi Itävaltaan Grazer AK:hon, jossa pelasi neljä kautta. Vuonna 2002 hän siirtyi Austria Wieniin, jossa pelasi vuoteen 2004 saakka, kunnes siirtyi yhdeksi kaudeksi Saksaan FC Rot-Weiss Erfurtiin. Vuonna 2005 Akoto siirtyi Itävaltaan VfB Admira Wacker Mödlingiin, jossa hän pelasi yhden kauden.
Kaudella 2010–2011 Akoto edusti A-Leaguessa North Queensland Furyta.
Akoto kuului Togon jalkapallomaajoukkueeseen Saksan MM-kilpailuissa 2006 mutta ei päässyt pelaamaan.
Maljakko
Maljakko on koristeellinen usein kukkien säilytykseen tarkoitettu astia. Se voidaan valmistaa esimerkiksi lasista, usein myös posliinista tai keramiikasta. Leikkokukkien asetteluun tarkoitettu maljakko valmistetaan niin, että sen pohjalle voidaan laskea vettä ja sen yläosa on avoin niin, että kukat voidaan asettaa siihen. Maljakko on myös usein maalattu erilaisten koristeellisten kuvioin tai kuvitusten.
Maljakoita valmistettiin jo antiikin Kreikassa n. 900-700 eaa. Kreikkalaisia maljakoiden malleja ovat mm. Amfora, Alabastron sekä Aryballos.
Kuppi
Kuppi on astia, josta juodaan juomia, kuten teetä ja kahvia. Niitä valmistetaan muun muassa posliinista ja savesta (keraamiset tuotteet). Kuppia tai kahvikuppia käytetään myös mittayksikkönä. Mittayksikkönä se vastaa noin 1,25 dl tilavuutta.
Kupin erottaa mukista sen ohuempi reuna sekä erilainen muoto.
Kuppi voi olla myös amerikkalainen tai englantilainen mittayksikkö. Amerikkalainen kuppi mittayksikkönä tarkoittaa 2,37 dl ja englantilainen kuppi 2,48 dl. (http://www.flavonia.fi/data.php?sivu=ruokaklubi&alasivu=yleistamitta)
Olavi Haakoninpoika
Olavi Haakoninpoika (tanskaksi "Oluf II", norjaksi "Olav IV Håkonsson", 1370–3. elokuuta 1387) oli Tanskan kuningas 1376–1387 ja Norjan kuningas 1380–1387. Olavi oli myös Ruotsin vastakuningas 1385–1387, kilpaillen kruunusta Albrekt Mecklenburgilaisen kanssa.
Olavi oli Haakon VI Maununpojan ja kuningatar Margareetan poika. Olavi valittiin Tanskan kuninkaaksi hänen ollessaan vasta viisivuotias. Norjan kruunun hän sai isänsä kuoltua vuonna 1380. Todellinen valta oli kuitenkin hänen äidillään, kuningatar Margareetalla. Olavin hallituskausi jäi lyhyeksi, ja hän kuoli ennen kuin ehti täyttää 17 vuotta.
Due'le quartz
Due'le quartz on japanilainen visual-kei -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998 ja lopetti toimintansa syyskuussa 2002. Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat Sakito (laulu), Ken (kitara), Kikasa (basso) ja Kazuki (rummut). Pian Kenin tilalla kitaristina aloitti kuitenkin Miyabi.
Yhtyeen hajottua Kikasa ja Sakito perustivat yhtyeen . Miyabi tekee soolouraa nimellä Miyavi.
AlbumitSinglet
Herbert Selpin
Herbert Selpin (29. toukokuuta 1902 – 1. elokuuta 1942) oli saksalainen elokuvaohjaaja, joka kuoli Gestapon vangittua hänet.
Avustajana, apulaisohjaajana ja leikkaajana toiminut berliiniläinen Selpin aloitti ohjaajanuransa 1930-luvulla. Hän säilyi huomattavana elokuvantekijänä kansallissosialistisen puolueen tultua valtaan. Monessa hänen elokuvassaan pääroolia esitti Hans Albers.
Selpin tunnettiin tinkimättömänä perfektionistina ja kokeilijana, jonka työtä natsien elokuvasensuuri rajoitti. Englannin ystävänä (useita vuosia maassa viettäneenä) hän joutui propagandaministeri Joseph Goebbelsin epäsuosioon. Goebbelsin mitta täyttyi, kun Selpin "Titanicia" (1942) tehdessään arvosteli elokuvaa avustamassa ollutta Wehrmachtia. Salainen poliisi Gestapo passitti Selpinin vankilaan, jossa hänen väitettiin tehneen itsemurhan.
Karlskirche
Karlskirche on Wienissä Itävallassa sijaitseva katolinen kirkko, joka on sekä Wienin huomattavimpia nähtävyyksiä että Euroopan komeimpia barokkikirkkoja. Karlskirche kohoaa Karlsplatzilla, hieman Wienin vanhaa kaupunkia kiertävän Ringstraßen ulkopuolella.
Karlskirchen rakennutti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI. Ruttoepidemian piinatessa Wieniä 1713 keisari lupasi rakentaa kirkon pyhälle Carlo Borromeolle, jota pidettiin rutosta parantumisen suojeluspyhimyksenä. Piirustukset laati Habsburgien hoviarkkitehti Johann Bernhard Fischer von Erlach, jonka muihin wieniläisiin töihin kuuluvat Hofburgin palatsin barokkiosat sekä Schönbrunnin kesäpalatsi. Rakennustyöt alkoivat 1715, ja arkkitehdin kuoleman jälkeen 1723 töitä jatkoi hänen poikansa Joseph Emanuel Fischer von Erlach. Kirkko valmistui 1737, ja se nimettiin Karlskircheksi eli Kaarlenkirkoksi sekä Carlo Borromeon että keisarin mukaan.
Kirkko nousi Wienin vanhojen kaupunginmuurien ja niitä ympäröineen suojavyöhykkeen ulkopuolelle niin, että sen julkisivu osoitti suoraan kohti vyöhykkeen toisella puolella sijainnutta Hofburgin keisarillista palatsia. 1800-luvun lopulla näköyhteys Karlskirchen ja Hofburgin välillä kuitenkin katkesi, kun muurivyöhyke otettiin rakennuskäyttöön.
Karlskirchen julkisivussa antiikkiset ainekset yhdistyvät rikkaaseen barokkiasuun. Sen päätykolmio jäljittelee kreikkalaista temppeliä. Pääsisäänkäynnin kahta puolta kohoavat valtavat koristepylväät, jotka jäljittelevät Rooman Trajanuksen pylvästä. Niitä kiertää spiraalinmuotoinen reliefi, jossa kuvataan pyhän Carlo Borromeron elämää ja tekoja. Julkisivun molemmilla laidoilla on barokkityyliset kellotornit. Rakennuksen kruunaa suuri vihreä barokkikupoli.
Marco Manso
Marco Antônio Manso (s. 9. lokakuuta 1973 Viçosa do Ceará, Cearán osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, joka toimi viimeksi Myllykosken Pallon toiminnanjohtajana.
Manso oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja edusti MyPaa pelaajana kahdeksan kautta vuosina 1999–2003 ja 2005–2007. Hän pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa 153 ottelua, teki 36 maalia ja saavutti yhden SM-kullan ja -hopean ja kolme SM-pronssia. Suomessa hän pelasi myös toiseksi korkeinta sarjatasoa Ykköstä Kuopion Palloseurassa kaudella 2004 ja Rakuunoissa kaudella 2005.
Suomen ulkopuolella Manso pelasi brasilialaisissa Ferroviáriossa, Ponte Pretassa, Palmeirasissa, Bragantinossa (1992–1996), saudiarabialaisessa Al Hajerissa (1996–1997), maltalaisessa Naxxar Lionsissa (1997–1998) ja malesialaisessa Kedahissa (2004).
Päätettyään pelaajauransa vuonna 2007 Manso nimettiin MyPan urheilukehityspäälliköksi. Elokuusta 2012 joulukuuhun 2014 hän oli seuran toiminnanjohtaja. Päätukijansa Myllykosken paperitehtaan vuonna 2011 tapahtuneen lakkauttamisen jälkeen MyPa kärsi talousvaikeuksista, ja seura hakeutui konkurssiin helmikuussa 2015. Manso toimii myös brasilialaisseura Fluminensen Pohjoismaiden-edustajana. Yhteistyö alkoi jo MyPan aikana ja on jatkunut FC Lahden kanssa.
Brasilialainen televisioyhtiö Globo kuvasi joulukuussa 2014 dokumentin pitkät urat Suomessa tehneistä Mansosta, Rafaelista ja Luciano Martinsista.
Portugali Eurovision laulukilpailussa
Portugali osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1964. Paras sijoitus on ensimmäinen sija vuoden 2017 kilpailussa. Lisäksi Portugali on jäänyt neljä kertaa viimeiseksi, joista kaksi kertaa saamatta ainuttakaan pistettä. Nykymuotoisten, kaksiosaisten kilpailujen aikana Portugali on noussut finaalin asti vuosina 2008, 2009, 2010 ja 2017.
Vuonna 1970 Portugali vetäytyi kilpailusta viime tingassa. Kappaleeksi oli ehditty valitsemaan Sérgio Borgesin esittämä "Onde vais rio que eu canto". Vuonna 2000 maa ei saanut osallistua viiden edellisvuoden huonon pistekeskiarvon vuoksi. Vuoden 2002 kisan Portugali jätti vapaaehtoisesti välistä päästäen näin mukaan Latvian, joka sitten voittikin kyseisen kilpailun. Portugali vetäytyi vuoden 2016 Euroviisuista vapaaehtoisesti vedoten huonoon menestykseen kisoissa.
Portugali on esittänyt jokaisen kappaleensa ainakin osittain portugalin kielellä. Muutamassa 2000-luvun viisussa on käytetty myös englantia.Vuonna 1975 kehitettiin uusi äänestyskäytäntö. Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Vuonna 2003 EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on edellisenä vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
Vuonna 2008 päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata. Vuosina 2004–2010 Espanja, Iso-Britannia, Ranska ja Saksa pääsivät automaattisesti finaaliin. Italia palasi kisoihin vuonna 2011 ja isona rahoittajamaana on automaattisesti finaalissa.
Vuonna 2016 otettiin käyttöön uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jolla halutaan pitää jännitys loppuun asti. Ennen vuotta 2016 voittaja saattoi selvitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa pisteidenlaskua. Tämän ja usein moititun pisteiden vääristymisen takia haluttiin antaa molemmille äänestysryhmille täysin oma valta, joten pisteet jaettiin. Uudessa systeemissä jokaisen osallistujamaan raadit antavat pisteet 1-8, 10 ja 12. Sen jälkeen puhelinäänet julistetaan könttäsummina. Näin ollen voittaja selviää vasta kun eniten puhelinääniä saanut maa saa pisteet.
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
Heinolan Peliitat
Heinolan Peliitat on heinolalainen jääkiekkoseura, jonka joukkue pelaa Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestiksessä.
Seuran historiaan liittyvät vuosina 1969–1989 toiminut ja parhaimmillaan silloisessa I-divisioonassa pelannut alkuperäinen Peliitat sekä vuonna 1984 perustettu ja Mestikseen ensimmäisen kerran vuonna 2006 noussut Heinolan Kiekko. HeKin edustusjoukkuetoiminta yhtiöitettiin keväällä 2011, ja uuden organisaation nimeksi otettiin Heinolan Peliitat.
Vuoden 2011 muutoksen jälkeen HeKi jatkoi toimintaansa Peliittojen junioriosastona. HeKi on valittu jääkiekon sinettiseuraksi vuonna 2000.
Alkuperäinen Peliitat perustettiin vuonna 1969, ja se pelasi vuosina 1983–1987 ja 1988–1989 I-divisioonassa. Seuran toiminta päättyi I-divisioonasta putoamiseen ja konkurssiin vuonna 1989.
Peliittojen konkurssin jälkeen Heinolan johtavaksi jääkiekkoseuraksi nousi vuonna 1984 perustettu Heinolan Kiekko. HeKi pelasi pitkään II-divisioonassa ja vuodesta 1999 alkaen Suomi-sarjassa. Menestystä tuli lopulta kaudella 2004–2005, jolloin HeKi sijoittui sarjan toiseksi. Loppuotteluissa HeKi joutui vielä tunnustamaan Seinäjoen Hockey Teamin paremmakseen. Kaudella 2005–2006 HeKi voitti Suomi-sarjan mestaruuden ja myös Mestis-karsinnat päihittäen muun muassa Kokkolan Hermeksen. HeKi siis nousi kaudeksi 2006–2007 Suomen toiseksi korkeimpaan jääkiekkosarjaan. Mestis-nousun yhteydessä edustusjoukkueen toiminta eriytettiin juniorijoukkueista.
Helmikuussa 2007 HeKi saavutti historiansa ensimmäisen Mestis-tason pudotuspelipaikan, mutta joutui putoamiskarsintaotteluihin hävittyään TuTolle suoraan otteluvoitoin 3–0. HeKi väisti kuitenkin joutumisen putoamiskarsintojen toiselle kierrokselle voittaen Salamat otteluvoitoin 3–0. Seuraavina kausina HeKi jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Kaudella 2010–2011 HeKi oli Mestiksen yhdeksäs ja Kiekko-Vantaa vei maalieron turvin viimeisen pudotuspelipaikan.
HeKin edustusjoukkueen toiminta yhtiöitettiin huhtikuussa 2011 Heinolan Edustuskiekon Tuki Oy:ksi, ja samassa yhteydessä otettiin kilpailutoiminnassa käyttöön kaupungissa nostalgiseksi koettu nimi Heinolan Peliitat. Osakeyhtiön nimi päätettiin muuttaa Heinolan Peliitat Oy:ksi heinäkuussa 2012 pidetyssä yhtiökokouksessa.
Kaudella 2012–2013 Peliitat selviytyi Mestiksen puolivälieriin, mutta putosi TuTolle otteluvoitoin 4–2, vaikka onnistuikin voittamaan kaksi vierasottelua.
Muokkaa kokoonpanoa
Witbier
Witbier () on erityisesti Belgiassa valmistettava vehnäoluttyyppi. Suomessa witbieriä saatetaan joskus kutsua ”valkoiseksi olueksi” tai ”valko-olueksi”, mutta flaaminkielinen termi on yleisimmin käytetty.
Ulkonäöltään witbier on samean hiivainen, joskus long drink -juomaa muistuttava vaalean oljen värinen tai kellertävä olut. Witbierit ovat hedelmäisiä ja varsin kevyitä ja raikkaita, jonka vuoksi niitä pidetään erityisesti kesäjuomana. Alkoholia witbiereissä on tyypillisesti 4,5–5,2 tilavuusprosenttia.
Tyylille ominaiset maut syntyvät mausteena käytettävistä korianterista ja appelsiininkuoresta. Ne tekevät witbieristä saksalaistyylistä vehnäolutta kirpeämmän. Myös erikoisempia mausteita kuten meleguettapippuria voidaan käyttää. Tyyli pohjautuukin keskiaikaisiin oluisiin, jolloin humalan asemasta oluessa käytettiin kasveja, joita kutsutiin nimellä "gruut".
Maailman tunnetuin witbier-olutmerkki on Hoegaarden. Belgialainen Pierre Celis aloitti sen valmistuksen Hoegaardenin kaupungissa vuonna 1966. Muita tunnettuja witbierejä ovat muun muassa Brugs Witbier, Blanche de Namur, Blanche de Bruxelles, Dentergems ja Wittekerke.
Witbieriä juodaan tavallista juomalasia muistuttavasta paksusta yleensä 25 tai 33 senttilitran vetoisesta olutlasista, jota kutsutaan englannin kielessä nimellä "tumbler".
Continuum Fingerboard
Continuum Fingerboard on illinoislaisen Haken Audion kehittämä MIDI-ohjain. Siinä on koko soittimen pinta-alan kokoinen kosketuspinta. Äänen korkeutta voidaan muunnella sormia liikuttamalla laitteen pinnalla. Lisäksi laite tunnistaa sormien paikan syvyyssuunnassa sekä voimakkuuden jolla pintaa painetaan. Näistä saatua ohjaustietoa voidaan käyttää esimerkiksi äänen sävyn muuttamiseen varsinaisessa äänilähteessä.
Yksi tunnetuista Continuumia käyttävistä levytyksistä on Dream Theaterin vuoden 2005 albumin "Octavarium" nimikappale, jossa instrumenttia soittaa yhtyeen kosketinsoittaja Jordan Rudess.
Ramadan Sokoli
Ramadan Sokoli (14. kesäkuuta 1920 Shkodër – 12. maaliskuuta 2008) oli albanialainen säveltäjä ja musiikintutkija. Hän sävelsi muun muassa pianomusiikkia. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi "16 shekuj" (”16 vuosisataa”, 1995). Sokoli tutki lähinnä albanialaista perinnemusiikkia.
Bière de Garde
Bière de garde on pohjoisranskalainen pintahiivaoluttyyppi (bière de garde -oluita valmistetaan myös pohjahiivalla). Sitä on perinteisesti pantu maalaistaloissa varhain keväällä, ja sen jälkeen sitä on säilytetty kylmissä kellareissa nautittavaksi lämpimämpänä vuodenaikana. Nimi tarkoittaakin kirjaimellisesti käännettynä "olutta, joka on tarkoitettu pidettäväksi/kellaroitavaksi".
Tyylin oluet eroavat toisistaan paljon. Väri saattaa vaihdella kullankeltaisesta pronssinpunaiseen ja pähkinänruskeaan. Maku on tavallisesti hyvin maltainen ja paahteinen, ja siinä on toffeen sekä karamellin makeutta. Bière de gardelle on tyypillistä myös vähäinen humalointi sekä kellarimainen tuoksu ja maku. Alkoholia tyypin oluissa on 6–8 % tilavuusprosenttia.
Tunnettuja bière de garde -olutmerkkejä ovat muun muassa Jenlain, Ch'ti ja Castelain.
Harold Perrineau Jr.
Harold Perrineau Jr. (s. 7. elokuuta 1963 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu rooleistaan Michael Dawsonina televisiosarjassa "Lost", Linkinä "Matrix"-elokuvissa ja peleissä, Augustus Hillinä amerikkalaisessa televisiosarjassa "Kylmä rinki" (hänen hahmonsa on myös sarjan kertoja) sekä Mercutiona Baz Luhrmannin elokuvassa "Romeo + Juliet".
Harold syntyi Brooklynissä, New Yorkissa Harold Williamsin pojaksi. Hänen vanhempansa muuttivat Haroldin nimen Williamsiksi tämän ollessa seitsemänvuotias. Myöhemmin Harold muutti nimensä takasin alkuperäiseksi huomattuaan, että oli jo näyttelijä nimeltä Harold Williams. Hänen ranskalainen sukunimensä on hänen äitinsä tyttönimi. Harold opiskeli Shenandoah-yliopistossa musiikkia ja teatteria, muttei kuitenkaan valmistunut koskaan. Harold on opiskellut myös Alvin Aileyn tanssikoulussa. Haroldilla ja hänen vaimollaan Brittanyllä on tytär Aurora Robinson Perrineau (s. 1995). Heidän toinen tyttärensä Wynter Aria syntyi 7. toukokuuta 2008.
Vuonna 1989 Harold valittiin näyttelemään alkuperäistä Tyrone Jacksonia maailman ensimmäiseen näytelmä versioon vuoden 1980 hittielokuvasta "Fame" (joka tunnetaan nykyisin nimellä "Fame: The Musical"), joka esitettiin "Walnut Street Theatressa".
Harold otti vastaan Linkin roolin "Matrix"-elokuvissa, sen jälkeen kuin alkuperäinen operaattori, Tank kirjoitettiin ulos sarjasta Marcus Chongin potkujen jälkeen. Haroldin näyttelijäystävä Adewale Akinnuoye-Agbaje näytteli Haroldin kanssa HBO:n sarjassa "Kylmä rinki".
Harold näytteli Michael Dawsonia "Lostissa". Hänet kirjoitettiin väliaikaisesti ulos sarjasta kun hänen hahmonsa jätti saaren poikansa kanssa toisen kauden lopussa, eikä ilmestynyt koko kolmantena kautena; hänen paluunsa neljännelle kaudelle julkaistiin heinäkuussa 2007. Hahmo kuitenkin tapettiin neljännen kauden viimeisessä jaksossa. "Lostista" lähdön jälkeen uutisoitiin, että Harold valittiin näyttelemään tulossa olevaan ABC:n sarjan "The Unusuals" pilottijaksoon.
Gose
Gose voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Hannover (suku)
Hannover (engl. "Hanover") on historiallisesta Welfien suvusta polveutuva saksalainen hallitsijasuku, joka hallitsi lähinnä Luoteis-Saksassa vaihtelevia maa-alueita vuoteen 1918 saakka. Suvun nimi tulee Hannoverin kaupungista, jonka Braunschweig-Lüneburgin herttua Yrjö (1582–1641) valitsi herttuakuntansa hallituskaupungiksi vuonna 1636. Herttuakunta korotettiin Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunnaksi vuonna 1692, jolloin sitä alettiin epävirallisesti nimittää pääkaupungin mukaan myös Hannoverin vaaliruhtinaskunnaksi. Vuonna 1814 se muutettiin Hannoverin kuningaskunnaksi.
Hannoverin vaaliruhtinas Yrjö I:n myötä suku nousi vuonna 1714 myös Ison-Britannian valtaistuimelle syrjäyttäen Stuart-suvun. Yrjön perintöoikeus Ison-Britannian valtaistuimeen tuli siitä, että hänen äitinsä vaaliruhtinatar Sofia oli Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuninkaan Jaakko VI:n tyttärentytär. Seurauksena oli Ison-Britannian ja Hannoverin vuoteen 1837 asti kestänyt personaaliunioni. Unioni purkautui lapsettoman Vilhelm IV:n kuollessa, sillä Hannoverissa ja Britanniassa sovellettiin erilaista kruununperimysjärjestystä.
Ison-Britannian kruunun peri Vilhelm IV:n veljentytär Viktoria (1819–1901), joka jäi samalla myös maansa viimeiseksi Hannover-sukuiseksi hallitsijaksi. Saksi-Coburg-Gothan prinssi Albertin kanssa solmimansa avioliiton seurauksena kuningatar Viktorian jälkeläiset kuuluvat tämän aviomiehen sukuun. Tosin ensimmäisen maailmansodan aikana kuningas Yrjö V vaihtoi liian saksalaiselta kalskahtavan sukunimensä brittiläisemmäksi Windsoriksi, joka on edelleen kuningassuvun virallinen nimi.
Hannoverissa voimassa olleen lainsäädännön mukaan nainen ei voinut periä maan valtaistuinta, joten Vilhelm IV:n kuoltua kruunu siirtyi edesmenneen kuninkaan seuraavaksi nuoremmalle elossa olevalle veljelle, prinssi Ernst Augustille (1771–1851). Hänen poikansa, Hannoverin kuningas Yrjö V (1819–1878), menetti kruununsa vuonna 1866 epäonnisen Saksan–Itävallan-sodan seurauksena ja koko kuningaskunta liitettiin Preussiin. Suku palasi vielä saksalaiselle valtaistuimelle lyhyeksi ajaksi vuonna 1913, jolloin Yrjö V:n pojanpoika Ernst August III (1887–1953) sai Saksan keisari Vilhelm II:lta Braunschweigin herttuakunnan eräänlaiseksi myötäjäislahjaksi avioiduttuaan keisarin tyttären, prinsessa Viktoria Luisen (1892–1980) kanssa. Jo viisi vuotta myöhemmin vallankumous pakotti Ernst Augustin luopumaan kruunustaan muiden Saksan ruhtinaiden tapaan.
Prinssi Ernst August von Hannover (s. 1954), Monacon prinsessa Carolinen (s. 1957) nykyinen aviomies, on Braunschweigin viimeisen herttuaparin pojanpoika ja Hannover-suvun tämänhetkinen päämies.
Gose (olut)
Gose on vanha perinteinen saksalainen oluttyyli Leipzigin kaupungista. Tässä suodattamattomassa pintahiivaoluessa on 50-60 % mallastettua vehnää (loput ohraa). Maultaan se on sitrusmaisen hapan, humalaa käytetään vähän, sen sijaan gosea on voitu maustaan esimerkiksi korianterilla. Gosen tunnusomainen suolainen maku tulee joko paikallisesta vedestä tai siihen lisätystä suolasta. Sen maku muistuttaa hieman Berliner Weisse -vehnäolutta. Alkoholipitoisuus on 4–5 tilavuusprosenttia.
Gosea on valmistettu 1700-luvulta lähtien Leipzigissä, mutta DDR:n aikana sen teko loppui. 1990-luvun puolivälistä lähtien Gosen panemisen perinnettä on elvytetty.
Skotin kieli
Skotti (skotiksi "Scots leid" tai "Lalland Scots") on germaanisiin kieliin kuuluva englannin murre tai lähisukukieli. Sitä puhutaan enimmäkseen Skotlannissa ja joissakin osissa Pohjois-Irlantia, mutta jonkin verran myös muualla Britanniassa. Sen puhujia on yli 1,5 miljoonaa. Skotin kielen asemasta on kiistelty; jotkut pitävät sitä englannin kielen murteena ja jotkut määrittelevät sen omaksi kielekseen. Raja skotin ja englannin välillä on häilyvä, ja se on esimerkki kielijatkumosta.
Skottien nimitys "Scot" on lainattu latinasta ja sillä tarkoitettiin Skotlantia. Alun perin skotin kielellä tarkoitettiin laajalti Skotlannissa puhuttua gaelin kieltä, mutta sen jälkeen kun skotit 900-luvulla olivat valloittaneet aiemmin Northumbriaan kuuluneen Lothianin maakunnan, nimitys siirtyi vähitellen tarkoittamaan siellä puhuttua englannin murretta. Muinaisenglantia oli puhuttu nykyisen Skotlannin eteläosissa jo 600-luvulla, mutta englannin varsinainen leviäminen alkoi vasta 1200-luvulla. Nykyinen skotti kehittyi Lothianin murteesta, ja viimeistään 1400-luvulla se alkoi kehittyä itsenäisesti englannin kieleen nähden. 1700-luvulla alkoi standardienglannin leviäminen, ja englanti korvasi monen aiemmin skottia puhuneen äidinkielen. 1840-luvulla Skotlannin opetushallitus päätti, että skotti on merkityksetön ja sen opettamista ei jatkettaisi. Skotti ei kuitenkaan kuollut käytöstä, mutta sen taantuminen jatkuu edelleen.
Skotin kieltä puhutaan Skotlannin Alamailla ("Lallands"); Ylämaat ("Hielans") puolestaan ovat gaelin kielen aluetta. Skotti ja gaeli ovat täysin eri kieliä: gaeli kuuluu kelttiläisiin kieliin, kun taas skotti on osa germaanista kieliryhmää. Skotin kielellä on virallinen asema alueellisena kielenä. Peruskouluissa ei opeteta skottia, mutta sitä saatetaan käsitellä englannin kielen tunneilla. Skottia voi opiskella yliopistoissa. Skotin kielen puhujien määrästä ei ole tarkkaa tietoa, ja osa kielen puhujista pitää puhettaan vain murteena. Viimeisin virallinen tieto kielen puhujista on vuoden 1996 väestönlaskennassa saatu tulos 1,5 miljoonaa puhujaa. Vuoden 2001 väestönlaskennassa ei kysytty skotin kielen taitoa.
Skotilla on ainakin viisi tunnistettavaa murretta; saaristo-, keski-, etelä-, pohjois- ja Ulsterin murteet.
Skotin kieli on vanhakantaisempi kuin englannin kieli ja se on säilyttänyt paljon anglosaksin kielen muotoja, jotka englannista ovat hävinneet. Siinä myös on vähemmän lainoja ranskasta ja latinasta kuin englannissa, ja enemmän yhteisiä sanoja sekä sanontoja skandinaavisten kielten kanssa kuin englannissa. Sen ääntämys on lähempänä norjaa ja tanskaa kuin englannin.
Kiistelyn aiheena on usein ollut skotin kielen asema suhteessa englantiin, sillä jotkut pitävät kieltä vain englannin murteena. On kuitenkin esitetty skotin olleen oma, englannista erillinen kielensä ennen vuoden 1707 unionisopimusta, joka liitti Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhteen Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Varmuudella voidaan sanoa kysymyksessä olevan kielijatkumon, samalla tavoin kuin Iberian niemimaan romaanisissa kielissä.
Laulu "Auld Lang Syne" on yksi tunnetuimpia skottilaisia kansansävelmiä. Ohessa laulun sanat skotiksi.
Derbi
Derbi on Nacional Motor S.A.U:n, Piaggion espanjalaisen tytäryhtiön, brändi, jonka nimissä se valmistaa mopoja, kevytmoottoripyöriä, skoottereita ja mönkijöitä.
Derbin historia alkaa pienestä polkupyöräpajasta Molletin kylästä Barcelonan läheltä, ja sen perusti Simón Rabasa i Singla vuonna 1922. Yritys keskittyi polkupyörien korjaamiseen ja vuokraamiseen kunnes toukokuussa 1944 Singla perusti Bicicletas Rabas nimisen osakeyhtiön, joka alkoi tuottaa polkupyöriä teollisesti. Yritys oli menestyksekäs ja vuonna 1946, tukien sen voittoja, alettiin toteuttaa ensimmäistä moottoroitua pyörää.
Ensimmäinen pyörä oli 48-kuutioinen SRS niminen mopo, joka osoittautui menestykseksi saaden yrityksen muuttamaan päätoimialaansa. Yhtiö muutti 7. marraskuuta 1950 nimensä Nacional Motor SA:ksi.
Toisin kuin Ossa, Bultaco ja Montesa, Derbi on selviytynyt haasteista joita ovat tuoneet Espanjan siirtyminen demokratiaan ja liittyminen Euroopan Yhteisöön. Simón Rabasa i Signla kuoli vuonna 1988, mutta yritys pysyi itsenäisenä vuoteen 2001 asti, kun italialainen Piaggio osti sen.
Derbin nimi on lyhennys sanoista "Derivados de Bicicletas, joka viittaa Derbin moponvalmistusperinteisiin.
Moottoripyörien maailmanmestaruuskilpailuissa Derbi on voittanut yhteensä kymmenen kuljettajien ja kahdeksan valmistajien mestaruutta.
Ensimmäinen maailmanmestaruus on Ángel Nieton vuonna 1969 50 cm³-luokassa. Kaudella 2006 Lukáš Pešek ajoi Derbin tehdastallissa 125 cm³-luokassa, sijoittuen lopputuloksissa kuudenneksi. Kaudella 2008 Mike di Meglio voitti Derbillään kuljettajien mestaruuden 125 cm³-luokassa. Kaudella 2018 Oula Harju voitti Derbillä kuljettajamestaruuden 50 cm³-luokassa.
Derbin moottoripyörä- sekä mopomallit valmistetaan Italiassa. Derbin tunnetuin mallisto on Derbi Senda. Nykyään erilaisia Senda-malleja on jo useita, näistä suosituimpia Senda DRD Racing- ja DRD Pro -mallit, sekä Senda X-Race- ja X-Treme -mallit. Derbi tuottaa mallejaan sekä kyykky- (GPR) katu- (SM) että maastomalleina (R).
Levottomat 3
Levottomat 3 (myös nimellä "Levottomat 3 – Kun mikään ei riitä") on "Levottomat"-trilogian viimeinen osa. Ensimmäinen osa, "Levottomat" valmistui vuonna 2000 ja toinen osa "Minä ja Morrison" vuonna 2001. Kaikki kolme osaa ovat eri käsikirjoittajien ja ohjaajien tekemiä, eivätkä ne ole tapahtumiltaan tai henkilöiltään sidoksissa toisiinsa. Yhteistä elokuville ovat ihmissuhdeongelmat ja runsaat seksikohtaukset, joiden takia kaikki kolme elokuvaa on Suomessa kielletty alle 15-vuotiailta.
"Levottomat 3":n käsikirjoitus perustuu Leena Lehtolaisen novelliin. Päähenkilö on noin 30-vuotias Jonna. Hän on menestyvä uranainen, jolla on mies ja kaksi lasta. Kaikki näyttää olevan kunnossa, mutta Jonna elää kaksoiselämää. Aviosuhde ei riitä, vaan Jonnalla on lukuisia irtosuhteita.
Elokuva muistetaan etenkin taitavasta markkinoinnistaan. Sen mainostaminen aloitettiin jo vuotta ennen sen ensi-iltaa, kun esittäjää "merkittävään rooliin" haettiin Nelosella pyörineessä "Haluatko filmitähdeksi" -kilpailussa. Myös elokuvan aihe, naisten seksiriippuvuus nousi pitkäksi aikaa iltapäivälehtien otsikoihin. Tekijät antoivat haastatteluita siitä, kuinka naisten seksiriippuvuus on vakava sairaus ja siitä pitää keskustella avoimesti.
Elokuvassa näyttelee myös "Haluatko filmitähdeksi" -kilpailun voittaja Hanna Karjalainen. Hänen roolinsa ei tosin ole niin suuri kuin kilpailuformaatti alun perin antoi ymmärtää. Karjalainen näyttelee elokuvassa päähenkilön sihteeriä ja näkyy yhteensä noin minuutin ajan.
"Levottomat 3" sai paljon kritiikkiä. Sitä on luonnehdittu pinnalliseksi ja tirkisteleväksi viihde-elokuvaksi.
Tritonus
Tritonus on musiikillinen intervalli, joka on laadultaan ylinouseva kvartti tai sen enharmoninen vastine, vähennetty kvintti. Tritonus on tasavireisessä järjestelmässä kolmen kokosävelaskelen suuruinen (tri + tonus). Tritonus esiintyy IV ja VII asteen välillä sekä duurisävellajeissa, että harmonisessa ja melodisessa mollissa. Luonnollisessa molliasteikossa se on II ja VI asteen välillä. Tritonus on tasavireisessä asteikossa symmetrinen, eli sen käänteisintervalli on tritonus, mikäli enharmonisten sävelten välillä ei tehdä eroa. Esimerkiksi ylinouseva kvartti F–H on käännettynä intervallina vähennetty kvintti H–F.
Dissonoivan luonteensa vuoksi tritonusta pidettiin keskiajalla paholaisena musiikissa ("diabolus in musica"), ja sen käyttö oli pannassa. Vaikka tritonusta yleisesti pidetään dissonanssina, on käsitys konsonansseista ja dissonansseista muuttunut. Jo 1700-luvulla länsimaisessa musiikissa käytettiin varsinkin kadensseissa säännöllisesti dominanttiseptimisointua, johon sisältyy myös tritonus; tosin dissonoivan luonteensa vuoksi sen yleensä edellytettiin purkautuvan peruskolmisointuun eli toonikasointuun. Uudemmassa taidemusiikissa tritonus voidaan mieltää jopa konsonanssiksi.
Monissa metallimusiikin alalajeissa tritonus on merkittävässä asemassa nimenomaan dissonanssinsa ja "paholaismaisuutensa" ansiosta. Yhtyeet kuten Sepultura, Mayhem, Black Sabbath, King Crimson, Rush, Slayer, Metallica, Diamond Head ja Nirvana ovat hyödyntäneet tritonusta riffeissään.
Huomiota herättävän ja "räikeän" luonteensa vuoksi tritonusta käytetään yleisesti myös hälytys- ja varoitussignaaleissa. Esimerkiksi paloautojen ja muiden hälytysajoneuvojen äänimerkissä vuorottelee usein kaksi tritonuksen päässä toisistaan olevaa säveltä.
Derbi Senda
Derbi Senda on Derbin enduro- ja supermoto-mallisto, johon kuuluu mopoja ja kevytmoottoripyöriä.
Derbi Sendoja saa R- ja SM-mallisina. R-Mallissa on nappularenkaat ja SM:ssä katurenkaat. Lisäksi mallit eroavat hieman toisistaan katteiden, etumaskin ja mittariston osalta. Senda R:ssä on isommat vanteet kuin SM mallissa. DRD-mallit eroavat normaaleista Sendoista alumiiniswingillä, tehokkaammilla jarruilla sekä paremmalla jousituksella. Kuristukset ovat myös erilaiset verrattuna tavallisiin Sendoihin. Senda DRD Pro:ssa on alumiininen palkkirunko.Suomeen Sendat rantautuivat virallisesti myyntiin vuonna 1997. Vuonna 2000 Sendan mallistoa uudistettiin radikaalisti ulkonäöltään ja siitä tuli samalla toinen palkkirunkoa käyttävä mopo; ensimmäinen oli Honda Zb. Vuonna 2006 Derbin moottori uudistettiin, jolloin vesipumpun paikka muuttui hieman sekä sylinterin pinnapultit siirtyivät piiloon kannen alle.
Kaikissa vanhemmissa (-05) Sendoissa on 14mm Dell'Orto PHVA -kaasutin käsiryypyllä, osassa uudemmista Sendoista kaasuttimena on 17,5 mm PHVA (joka tosin on kuristettu), kun osa halvemmista uusista malleista kulkee edelleen 14mm ruokkijan voimin. Sytytysjärjestelmä on kaikissa Sendoissa kärjetön, mutta valmistajina on toiminut Ducati ja Leonelli. Hukkaputkikuristeiset Sendat vuosimallista 2005 alkaen on varustettu Ducatin 9400rpm rajoittavalla CDI-boksilla. Kaikki 2000-2005 valmistetut Sendat käynnistyvät polkimesta. Ajovalopolttimona on 35/35W, takavalon polttimona hehkulankamalleissa 21/5W ja vilkkujen polttimot ovat 10W(huom!). Tulppa on kaikissa sama NGK B8ES tai BR8ES ja viritettyihin suositellaan B9ES tai BR9ES. Jos raskaammat viritykset ja tulppa eivät kestä pitkään kannattaa kokeilla esim. NGK:n BR9ECS tulppaa, joka tosin on alkuperäistä kalliimpi.
Jacopo Zabarella
Jacopo Zabarella (eli Giacomo Zabarella) (1532–1589) oli italialainen aristotelinen filosofi ja loogikko, joka opiskeli ja valmistuttuaan myös opetti synnyinkaupunkinsa Padovan yliopistossa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat logiikan kirjoitusten kokoelma "Opera Logica" vuodelta 1578, ja luonnontieteitä käsittelevä "De rebus naturalibus" (1590). Hän kehitti regressiomenetelmiä, jotka olivat renessanssin aristotelisten oppineiden mielestä ensisijaisia tiedon hankkimisen menetelmiä. Regressiolla he tarkoittivat tiedon yhdistelemistä ja päättelemistä: etenemistä seurausten luetteloimisesta syyn ymmärtämiseen. 1600-luvun alussa monia Zabarellan teoksia painettiin Saksassa, missä hän sai paljon protestanttisia aristotelisia seuraajia.
Juurinystyrä
Juurinystyrät ovat hernekasvien juurissa olevia pallomaisia muodostumia, joissa elää kasvin kanssa symbioosissa olevia typpeä sitovia bakteereja. Bakteerit luovuttavat typpeä ammoniumioneina kasville ja kasvi luovuttaa bakteereille energianlähteeksi malaattia.
Kasvit tarvitsevat typpeä mm. aminohappojen valmistukseen. Ilmasta 78,08% on typpikaasua, mutta typpi on ilmassa muodossa (N), jota kasvit eivät kykene hyödyntämään. Kasvit sen sijaan voivat hyödyntää typen ammoniakista (NH) ja nitraatista (NO).
Hernekasvien, kuten soijan, apilan ja herneen, typensaantiongelma helpottuu kasvin ja Rhizobium-bakteerien symbioosilla. Myös Frankia -suvun bakteerit pystyvät sitomaan typpeä.
Rhizobium tulee kreikan sanoista "riza" =juuri ja "bios" =elämä. Rhizobium-bakteerit kykenevät sitomaan ilman typpeä (N) ammoniakiksi. Bakteereita kutsutaan myös ritsobeiksi. Ilman typen muuttaa ammoniakiksi bakteerien nitrogenaasientsyymikompleksi. Ammoniakki muuttuu ammoniumioniksi, joka siirtyy kasvisolun käyttöön.
Juurinystyrässä olevia Rhizobium-bakteereja kutsutaan bakteroideiksi. Bakteroidit toimivat juurisolujen sisällä solulimassa. Juurinystyröiden muodostumisesta vastaavat bakteerien nod-geenit.
Nitrogenaasi on Rhizobium-bakteerien entsyymikompleksi, joka muuttaa malaatista saadun ATP:n avulla ilman typpeä ammoniakiksi ja vetykaasuksi. Bakteerit tarvitsevat happea malaatin hajottamiseen, mutta happi myös tuhoaa nitrogenaasientsyymiä. Siksi kasvisolun leg-hemoglobiini säätelee bakteerin käyttöön saapuvan hapen määrää.
Typensidonnan kokonaisreaktio:
N + 8 e + 8 H+ 16 ATP → 2 NH + H + 16 ADP + 16 P
Entsyymissä on kaksi osaa: Fe-proteiini ja MoFe-proteiini. Osat sisältävät nimiensä mukaan rautaa ja molybdeeniä.
Juurinystyröitä syntyy vain, mikäli kasvi tarvitsee typpeä. Prosessi alkaa, kun typpeä tarvitsevan kasvin juurista alkaa erittyä flavonoideja. Flavonoidit houkuttelevat bakteereja ja aktivoivat bakteerien nodD-geenin. NodD-proteiini aktivoi muut nod-geenit, joiden tuotteet, Nod-tekijät, mahdollistavat bakteerin pääsyn kasvin juuren sisään. Nod-tekijät aiheuttavat mm. juurikarvan soluseinän rikkoutumista. Juurikarvan solukalvosta muodostuu putkimainen infektiolanka, jota pitkin bakteerit vaeltavat juurikarvan sisään ja sen toiseen päähän. Infektiolanka pitenee ja haarautuu ulottumaan muihin juuren soluihin. Juuren kuoren solut alkavat jakaantua, ja kun bakteerit pääsevät kuoren soluihin, ne siirtyvät solulimaan solukalvon ympäröimiin pusseihin ja muuttuvat bakteroideiksi.
Minä ja Morrison
Minä ja Morrison on Kata Kärkkäisen esikoisromaaniin perustuva elokuva vuodelta 2001. Elokuvan on ohjannut Lenka Hellstedt. Elokuvaa on kutsuttu toiseksi osaksi Levottomat-trilogiasta, jonka ensimmäiseksi osaksi on nimitetty "Levottomat" (2000) ja kolmanneksi osaksi "Levottomat 3" (2004). Elokuvilla ei kuitenkaan ole muuta yhteistä kuin tuotantoyhtiö. Minä ja Morrison -elokuvan tunnuskappale on Anssi Kelan "Milla", joka oli pitkään Suomen single-listan ykkösenä. Irina Björklund sai Millan roolista parhaan naispääosan Jussi-palkinnon.
Elokuvan päähenkilöt ovat Milla, joka ei osaa ottaa vastuuta elämästään, ja yksinhuoltajaisä Aki, jonka elämä ei myöskään ole niin puhtoista kuin ensi alkuun näyttää. Alkuperäistekstissä Joonas oli Akin pikkuveli, mutta elokuvassa hän on Akin poika.
Girija Prasad Koirala
Girija Prasad Koirala (20. helmikuuta 1925 – 20. maaliskuuta 2010) oli nepalilainen Kongressipuolueen poliitikko. Hän toimi pääministerinä useaan otteeseen 1990-luvun ja 2000-vuosikymmenen aikana.
Koirala on pääministerien Matrika Prasad Koirala (1912–1997) ja Bishweshwar Prasad Koirala (1915–1982) veli. Hän toimi pääministeriytensä ohella Nepalin väliaikaisena valtionhoitajana tammikuusta 2007 heinäkuuhun 2008. Tämän jälkeen maata on johtanut presidentti.
Koirala syntyi Biharissa, Intiassa. Hän oli aktiivinen politiikassa yli 60 vuotta. Uransa hän aloitti kotikaupunkinsa juuttitehtaan työläisten edustajana.
Vuonna 1960 P. B. Koiralan kongressipuolue voitti Nepalin vaalit, mutta kuningas Mahendra otti vallan ja hajotti parlamentin ja mitätöi perustuslain.
Koirala oli maan ensimmäinen demokraattisesti valittu pääministeri 1991. Hän joutui hajottamaan parlamentin ja järjestämään vaalit 1994, kun 36 kongressipuolueen edustajaa asettui pääministeriä vastaan. Vaalien jälkeen maan johtoon nousi Nepalin kommunistinen puolue (yhdistynyt marxilais-leniniläinen). Sen hallitus kesti kahdeksan kuukautta.
Koirala palasi pääministeriksi 1988 Thapan jättäessä viran. Kongressipuolue voitti 1999 vaalit, jolloin Koirala jättäytyi jo sivuun ja pääministeriksi tuli Krishna Prasad Bhattarai. Puolue kuitenkin kapinoi ja Koiralan oli palattava seuraavana vuonna johtoon. Pääministerin asemassa Koirala määräsi maolaisten kommunistien kapinan kukistamisesta, hallitusten vastaisten mielenosoittajien ja opposition pidätyksistä.
Vuonna 2001 prinssi Dipendra surmasi kuningas Birendran ja lukuisia muita kuningasperheen jäseniä. Prinssi Gyanendra julistettiin kuninkaaksi. Sissit kiihdyttivät uuden kuninkaan valinnan jälkeen kampanjaansa ja Koirala erosi väkivallan, hallituksen vastaisten mielenosoitusten ja korruptiosyytösten vuoksi. Kun kuningas otti kaiken vallan itselleen 1. helmikuuta 2005, Koirala vangittiin 250 muun poliitikon kanssa täydelliseen eristykseen.
Kuningas luopui vallastaan huhtikuussa 2006 mielenosoitusten jälkeen ja palautti parlamentin, jolloin veteraanipoliitikko Koirala kutsuttiin pääministeriksi. Sissit aloittivat kolmen kuukauden tulitauon ja parlamentti päätti yksimielisesti poistaa kuninkaan valtaoikeudet. 84-vuotias Koirala vietiin heinäkuun alussa tehohoitoon kathmandulaiseen sairaalaan, jossa hän vannoi virkavalansa 4. heinäkuuta 2006 sairaalavuoteella.
Girija Prasad Koiralan johtama väliaikainen hallitus kielsi Nepalin kuningasta pyytämästä Kumarin siunausta. Nepelin kuningas ei totellut määräystä, minkä vuoksi hänen henkivartiokaartinsa henkilömäärä puolitetaan 2000:sta 1000:een. Girija Prasad Koirala kävi itse pyytämässä Kumarin siunausta sen jälkeen, kun valtionpäämiehen tehtävät siirrettiin pääministerille.
Venäläisten alkuperä
Ennen Kiovan Venäjän syntyä lukuisat suomalais-ugrilaiset heimot olivat levittäytyneet ympäri Itä-Eurooppaa, alueelle joka kattoi aro- ja metsäalueita Itämereltä Uralvuorille. Esihistoriassa myös 
balttilaisten kielten puhuma-alue oli huomattavasti nykyistä laajempi ulottuessaan muun muassa Valko-Venäjän alueelle. Etelässä, aroseuduilla, liikkui paimentolaiskansoja, jotka puhuivat indoeurooppalaisia kieliä (esimerkiksi skyytit, sarmaatit) ja varhaiskeskiajalta lähtien yhä yleisemmin turkinsukuisia kieliä (esimerkiksi hunnit, kiptšakit).
Slaavien muuttoa Mustanmeren alueilta pohjoiseen on väitetty tapahtuneen jopa noin 2000 eaa. alkaen, mutta yksimielisyyttä asiasta ei ole. Slaavien alkukodista on useita eri teorioita. Nykyisen Ukrainan alueella oli 200- ja 300-luvuilla jaa. myös germaaneja (gootteja).
300-luvun lopulla jaa. nykyisen Venäjän alueelle saapui hunnien ratsastajakansa, joka aiheutti Euroopan kansainvaellukset. 500-luvulla voimistui slaavien ekspansio, joka noin 500 jaa. ulottui ehkä jo nykyisen Novgorodin korkeudelle.
800-luvulla viikingit (varjagit) ottivat valtaansa itämerensuomalaisten alueella Vanhan Laatokan (Staraja Ladoga) kauppapaikan Olhavan joensuussa. Varjagit eli russit, kuten muinaiset slaavit ja suomalais-ugrilaiset heitä kutsuivat, olivat slaavilaisalueella eläneitä ruotsalaisten viikinkien jälkeläisiä, joiden määrä oli suhteellisen vähäinen. Ruhtinaina ja kauppiaina heidän vaikutuksensa oli kuitenkin merkittävä. 1000-luvulle tultaessa varjagit slaavilaistuivat. Myös lukuisat suomalais-ugrilaiset kansat omaksuivat keskiajan kuluessa ja myöhemmin slaavilaisen kielen. Venäjän alueen suomensukuisten väestöjen sulautuminen slaaveihin on tapahtunut kokonaan tai osittain viimeisen tuhannen vuoden aikana.
Jaroslavl
Jaroslavl () on kaupunki Venäjällä 250 kilometriä Moskovasta koilliseen. Kaupungin keskusta, joka on Unescon maailmanperintökohde, sijaitsee Volga- ja Kotorosljokien yhtymäkohdassa. Vuonna 2012 Jaroslavlin asukasluku oli 597 161. Jaroslavlin kaupunki on ollut Jaroslavlin alueen hallinnollinen keskus vuodesta 1936.
Jaroslavl on teollisuuskeskus, jonka merkittävimmät elinkeinot ovat kemian-, koneenrakennus-, öljynjalostus- ja tekstiiliteollisuus. Jaroslavl on myös tärkeä taloudellinen ja kulttuurinen keskus. Kaupungin rautatieasemista merkittävin on Jaroslavlin päärautatieasema.
Jaroslavl on Venäjän vanhimpia kaupunkeja. Ensimmäiset kirjalliset maininnat siitä ovat vuodelta 1071. Kaupungin perusti Kiovan ruhtinas Jaroslav I Viisas vuonna 1010 Volgan rannalle kohtaan, jossa se yhtyy Kotorosljokeen. Hän nimesi kaupungin itsensä mukaan. Tarkoituksena oli taata Koillis-Venäjän suurimman kaupungin Rostov Velikin turvallisuus uuden linnoitetun kaupungin avulla.
Jaroslavl on ollut jo kauan arvostettu kulttuurikeskus. Kaupunkia pidetään hyvänä esimerkkinä Katariina Suuren aikana toimeenpannusta Venäjän keisarikunnan kaupunkisuunnittelun muutoksesta. Jaroslavlin historiallinen osa monine 1600–1700 -luvun kirkkoineen on liitetty mukaan Unescon maailmanperintökohteisiin. 1700-luvulla perustettiin Spaso-Preobraženski-luostarissa Koillis-Venäjän ensimmäinen oppilaitos, jossa oli kattava kreikankielisten ja muinaisvenäläisten kirjojen kokoelma. Jaroslavliin perustettiin Venäjän ensimmäinen ammattiteatteri vuonna 1750 ja vuonna 1786 siellä alettiin julkaista maan ensimmäistä maaseutusanomalehteä.
Jaroslavl on yksi Venäjän kultaisen renkaan matkailukaupunkeja.
Jaroslavlista on kotoisin jääkiekkoseura Lokomotiv Jaroslavl, joka muistetaan vuoden 2011 lento-onnettomuudesta, jossa lähes koko joukkue menehtyi. Myös jalkapalloseura FK Šinnik Jaroslavl on Jaroslavlista kotoisin.
Jaroslavlin ystävyyskaupunkeja ovat: