hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Valtatie 10
Valtatie 10 on Turusta Forssan kautta Hämeenlinnan Tuulokseen johtava valtatie. Tie on osa Turun ja Lahden välistä itä–länsi-suuntaista, Varsinais-Suomea ja Hämettä halkovaa reittiä. Tien pituus on 167 kilometriä.
Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta Turussa ja Hämeenlinnassa sijaitsevia lyhyitä nelikaistaisia osuuksia.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Turku – Kaarina – Lieto – Marttila – Koski Tl – Somero – Ypäjä – Jokioinen – Forssa – Tammela – Hämeenlinna.
Historiallisesti valtatie 10 noudattaa läheisesti keskiaikaisen Hämeen Härkätien linjausta. Sitä voidaan pitää valtatie 1:n (Suuri rantatie) ohella Suomen vanhimpana maantienä.
Tien Hämeenlinnan ja Tuuloksen välinen osuus kuuluu liikenne- ja viestintäministeriön työryhmän ehdottamaan runkotieverkkoon ja yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Turun ja Hämeenlinnan välillä on kulkenut Hämeen Härkätieksi kutsuttu tie jo keskiajalla. Vuoden 1938 numerointijärjestelmässä tie ja sen jatke Tuulokseen saivat numerokseen 10. Härkätie on vieläkin suurimmalta osaltaan ajoneuvoliikenteen käytössä. Turusta Koskelle Tl tie kulki varsin lähellä nykyistä tielinjausta, mutta sieltä reitti jatkui Somerolle ja edelleen Tammelan Portaan kautta Renkoon ja edelleen Hämeenlinnaan.
Turusta Hämeenlinnaan rakennettiin uusi valtatie pääosin 1950-luvulla, joskin osuudet Rengosta Hämeenlinnaan ja Hämeenlinnasta Tuulokseen valmistuivat osin vasta 1960-luvulla. Tienumero 10 siirrettiin tälle uudelle tielle, ja vanha Hämeen Härkätie jäi sivutieksi, jonka eri osilla on nykyisin kymmenkunta eri tienumeroa. Lietsan lounaispuolella Rengossa ja Vanhalinnan kohdalla Liedossa tie on merkitty museotieksi.
1970-luvulla valmistui Hämeenlinnan eteläinen ohitustie, jota pitkin tie linjattiin Vanajaveden ja Katumajärven välistä Vanajan kirkon ohitse.
Vuosina 2008–2010 valtatietä 10 parannettiin Ypäjän ja Tammelan välillä mm. parantamalla liittymiä ja rakentamalla tievalaistusta.
Valtateitä 10 ja 12 on suunniteltu parannettavaksi vuoteen 2030 mennessä yhteysvälillä Hämeenlinna–Tuulos–Lahti rakentamalla eritasoliittymä, ohituskaistoja ja nelikaistaista tietä. Koko hankkeen kustannusarvio joulukuun 2004 kustannustasossa on noin 140 miljoonaa euroa.
Kaikki tasoliittymät muutettaisiin eritasoliittymiksi, ja valtatie rakennettaisiin nelikaistaiseksi Hämeenlinnan kaupungin alueella.
Huolinta
Huolinta on toisen omistamien tavaroiden kuljettamisen järjestämistä, tullauksesta huolehtimista sekä tuonti- ja vientiselvitysten tekemistä. Usein siihen liittyy myös tavaroiden varastointi. Huolitsija, eli speditööri on itsenäinen yrittäjä, joka työskentelee omissa nimissään tavaranomistajan lukuun. Oikeudellisesti huolitsija on välillinen edustaja. Jos huolitsija suorittaa tavaroiden kuljetuksen itse, häneen sovelletaan rahdinkuljettajaa koskevia säännöksiä. Työalana huolinta on logistiikan osa-alue. Huolitsijalla on oikeus palkkioon tekemästään työstä ja korvaukseen kuluistaan. Palkkion ja kulujen vakuutena ovat huolitsijan hallussa olevat päämiehen tavarat, joihin huolitsijalla on pidätysoikeus.
Huolinnan päämääränä on esimerkiksi tuotteen kuljettamista tehtaalta väliaikaisvarastoon, ja väliaikaisvarastosta jälleenmyyjälle tai loppukäyttäjälle. Jos tuotteen valmistaja, varsinkin pienet valmistajat, joutuisivat itse hoitamaan tuotteiden varastoinnin, niin siitä koituisi huomattavia kuluja. Huolintayrityksillä on suuret varastot, joihin tuotteiden varastointi on halpaa. Käyttämällä huolintayrityksen varastoa valmistajan varastointikulut ovat pienemmät kuin mitä ne olisivat käytettäessä omaa varastoa.
Suuremmilla valmistajilla on yleensä omat huolintatytäryhtiöt, joiden ansiosta suuret valmistajat saavat pienennettyä logistiikasta aiheutuvat kulut mahdollisimman pieniksi.
Lagodekhin piirikunta
Lagodekhin piirikunta () on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa Azerbaidžanin rajalla. Piirikunnassa on noin 51 000 asukasta (vuonna 2007) ja sen pinta-ala on 890 neliökilometriä. Sen keskus on Lagodekhin kaupunki.
Piirikunta rajautuu pohjoisessa Venäjän Dagestanin alueeseen, idässä Azerbaidžaniin, etelässä Sighnaghin ja Dedoplistsqaron piirikuntiin ja lännessä Qvarelin piirikuntaan. Piirikunnassa on Lagodekhin kaupungin lisäksi 63 kylää. Kaukasuksen etelärinteillä sijaitsee Lagodekhin luonnonpuisto, joka on Georgian vanhin ja perustettu jo vuonna 1912.
Activision
Activision Publishing, Inc on yhdysvaltalainen videopelien julkaisija, joka on perustettu 1. lokakuuta 1979 nimellä Activision, Inc.. Yrityksen perustivat neljä Atarilta lähtenyttä ohjelmoijaa, David Crane, Alan Miller, Robert Whitehead ja Larry Kaplan, joihin liittyi musiikkiteollisuudesta lähtenyt Jim Levy.
Vuonna 1989 yhtiö muutti nimeksi Mediagenic ja laajensi toimintaansa muihin tietokoneohjelmiin. Vuonna 1991 Medigenic haki konkurssiin, ja vuonna 1993 Activision palasi jatkamaan toimintaansa.
Activision yhdistyi vuonna 2008 Vivendin omistaman Vivendi Gamesin kanssa Activision Blizzard -nimiseksi yhtiöksi mutta jatkaa pelien julkaisemista nimellä Activision Publishing Inc. Activision Blizzardin tytäryhtiönä.
Ennen Activisionia ei ollut monia itsenäisiä pelitaloja, jotka keskittyivät ainoastaan videopelien kehittämiseen. Useat yhtiöt olivat aloittaneet valmistamalla laitteita tai muita ohjelmistoja. Pelikonsolien kehittäjät tekivät itse pelinsä, ja esimerkiksi Atari oli ainoa pelikehittäjä Atari 2600:lle. Tämän vuoksi pelien tekijät eivät saaneet menestyneistäkään peleistä tekijärojalteja eivätkä nimiään peleihin.
Toukokuussa 1979 Atarin ohjelmoijat David Crane, Larry Kaplan, Alan Miller ja Bob Whitehead tapasivat Atarin silloisen toimitusjohtajan Ray Kassarin vaatiakseen pelikehittäjien kohtelemista samoin kuin musiikoita eli rojaltien maksamista ja nimien mainitsemista pelien kansissa. Kassar kieltäytyi, ja Crane, Miller ja Whitehead jättivät Atarin perustaakseen Activisionin entisen musiikkijohtajan Jim Levyn kanssa lokakuussa 1979. Kaplan liittyi pian mukaan. Yhtiön nimeksi päätettiin Activision, jotta se näkyisi puhelinluettelossa Ataria ennen.
Yhtiön julkaisemia pelejä:
Homejuusto
Homejuusto on pehmeä juusto, joka kypsytetään Penicillium-suvun pensselihomeiden avulla. Homejuustot jaetaan sini- ja valkohomejuustoihin. Sinihomejuustoissa homekasvusto on sinertävää ja sijaitsee suonina juuston seassa. Valkohomejuustoissa homeen annetaan kasvaa juuston pinnalla muutamien päivien tai viikkojen ajan, jolloin pinnalle muodostuu huntuinen valkea kerros. Joitakin myös sisältä homekypsytettyjä valkohomejuustoja on olemassa. Homejuustot ovat usein voimakassuolaisia, sekä maultaan ja tuoksultaan voimakkaita.
Homejuusto syntyi todennäköisesti sattuman kautta, kun tavallisia juustoja säilytettiin luolissa, ja niissä esiintyneet homeet alkoivat kasvaa juustossa. Lopulta syntyneen uudenlaisen juuston maku havaittiin hyväksi, ja homejuustoja alettiin kypsyttää järjestelmällisesti luolissa. Näin tehdään yhä, mutta yleisempää on homeen siirtäminen juustoon laboratoriossa kasvatetusta kannasta. Ensimmäiset maininnat Roquefort-sinihomejuustosta ovat jo vuodelta 79 Pliniuksen teksteissä.
Sinihomejuustoissa juustomassaan tehdään pieniä reikiä homeen kasvun vauhdittamiseksi juuston sisällä. Avatun juustopalan pinnalle alkaa kehittyä uutta, aluksi vaaleaa homekasvustoa, mikä ei kuitenkaan vaikuta juuston syömäkelpoisuuteen. Oikein säilytetyssä homejuustossa viljelty homekanta on niin vahva, etteivät muut haitalliset homeet menesty siinä. Sinihomejuusto voi parantua vanhetessaan, mutta enemmän tuorejuuston tyyppinen valkohomejuusto pilaantuu nopeammin. Pilaantuneen valkohomejuuston tunnistaa voimakkaasta ammoniakin tuoksusta – tosin mietona tuoksu on luonteenomainen eräille pitkään kypsytetyille valkohomejuustoille.
Lantškhutin piirikunta
Lantškhutin piirikunta () on piirikunta Gurian hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 38 800 asukasta (vuonna 2007) ja sen pinta-ala on 533 neliökilometriä. Piirikunta rajoittuu lännessä Mustaanmereen ja sillä on 18 kilometrin pituinen rannikko. Osa Kolkhetin kansallispuistosta sijaitsee sen alueella. Piirikunnan keskus on Lantškhutin kaupunki.
Lentekhin piirikunta
Lentekhin piirikunta () on piirikunta Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgian pohjoisosassa. Piirikunnassa on noin 8 900 asukasta (2007) ja sen pinta ala on 1 344 neliökilometriä. Sen keskus on Lentekhin kaupunkityyppinen taajama.
Etnografisesti Lentekhi kuuluu historialliseen alemman ("kvemo") Svanetian alueeseen. Piirikunta rajautuu pohjoisessa Mestian, lännessä Tškhorotsqun ja Martvilin, etelässä Tsagerin ja idässä Ambrolaurin ja Onin piirikuntiin sekä koillisessa Venäjään. Alue on vuoristoinen ja sijaitsee keskimäärin 600 metrin korkeudella merenpinnasta; Lentekhin kaupunkityyppinen taajama on Tskhenistsqali-joen varrella 700 metrin korkeudella ja piirikunnan korkein kylä 1 800 metrin korkeudella. Piirikunnan alueella on lukuisia kirkkoja 800–1100-luvuilta.
Martvilin piirikunta
Martvilin piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 44 600 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 881 neliökilometriä. Sen keskus on Martvilin kaupunki (noin 5 700 as. vuonna 2014).
Keskiajalla Martvilin luostari oli merkittävä keskus. Martvilin-Tšqondidin katedraali rakennettiin 600-luvulla ja Abhasian kuningas Giorgi II teki siitä episkopaalisen keskuksen 900-luvulla. Kuningas Bagrat IV on haudattu luostariin. Useat keskiajan oppineet, heistä huomattavimpana Giorgi Tšqondideli, työskentelivät luostarissa.
Martvilin kaupunki oli neuvostoaikana (1936–1990) nimeltään "Gegetškori" () bolševikki Saša Gegetškorin mukaan.
Schusterin kaava
Schusterin kaavan mukaan levossa olevaan elektroniin vaikuttava sähkökentän tekemä työ "Ue" on sama kuin elektronin liike-energia lopussa. Siis formula_1, missä "U" on katodin ja anodin välinen jännite, e on elektronin varaus eli alkeisvaraus, m on elektronin massa ja "v" on elektronin loppunopeus.
Arlingtonin sotilashautausmaa
Arlingtonin sotilashautausmaa () on Arlingtonissa Virginiassa sijaitseva yhdysvaltalainen sotilashautausmaa. Se perustettiin Yhdysvaltain sisällissodan aikana etelävaltioiden joukkojen kenraalin Robert E. Leen kotitilalle. Se sijaitsee Pentagonin vieressä Potomacjoen rannalla vastapäätä Washingtonin kaupunkia. Hautausmaan pinta-ala on 248 hehtaaria.
Hautausmaahan on haudattu kaikkien Yhdysvaltain käymien sotien sotilaita. Myös yli 3 800 entistä orjaa on haudattu sinne.
Alueella sijaitseva vuonna 1932 valmistunut ja yleisölle avoin marmorinen Tuntemattoman sotilaan hauta (”Tomb of the Unknowns”) on suosittu turistikohde. Se koostuu seitsemästä osasta, joiden kokonaispaino on 72 tonnia. Hautaa on vartioitu vuorokauden ympäri vuodesta 1948 lähtien. Muita suosittuja vierailukohteita ovat muun muassa Iwo Jiman muistomerkki sekä presidentti John F. Kennedyn ja hänen puolisonsa hauta, jossa palaa ikuinen tuli. Hautausmaalla on lisäksi Challenger- ja Columbia-avaruussukkuloiden onnettomuuksien muistomerkki sekä Pentagonin terrori-iskun ja Lockerbien pommi-iskun uhrien muistomerkki. Suomalaiset Mannerheim-ristin ritarit Olavi Alakulppi ja Lauri Törni on myös haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.
Arlingtonin sotilashautausmaalle on haudattu yli 300 000 vainajaa. Se on Yhdysvaltojen 130 kansalliskalmistosta toiseksi suurin Long Islandilla sijaitsevan Calvertonin kansalliskalmiston jälkeen.
Springfield M1903
Springfield M1903 ("United States Rifle, Caliber .30, Model 1903") on .30-06 Springfield–kaliiperinen pulttilukkoinen sotilaskivääri, joka otettiin Yhdysvaltain armeijan palveluskäyttöön 20. kesäkuuta 1903. M1903 käytettiin ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, sekä tarkka-ampujakiväärinä vielä Korean ja Vietnamin sodissa.
Malli sai nimensä liittovaltion Springfieldin asetehtaalta "Springfield Armory"lta, jossa se kehitettiin saksalaisen Mauser M1898 pohjalta 1900-luvun alussa. Malli korvasi vuonna 1892 käyttöönotetun norjalaisperäisen Krag-Jorgensenin.
M1903:n korvasi itselataava M1 Garand vuodesta 1936 eteenpäin.
Kivääristä valmistettiin neljää pääversiota, joilla oli useita alatyyppejä.
Lisäksi aseesta valmistettiin erilaisia harjoitus- ja National Match -kilpa-ammuntamalleja. Pitkän valmistuksessaoloaikansa aikana aseen osiin tehtiin lukuisia pieniä muutoksia valmistusajankohdasta ja valmistajasta riippuen.
.30-06-kaliiperisilla kivääreillä voi ampua alkuperäisen mallin .30-03-patruunoita, mutta ei päinvastoin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana M1917 Enfield -kiväärit olivat suurimman osan sodasta M1903-mallia yleisempiä yhdysvaltalaisilla joukoilla. Toisen maailmansodan aikana M1903 säilyi pitkään palveluskäytössä varsinkin Tyynenmeren sotanäyttämöllä, ennen vähittäistä korvaantumistaan M1 Garandilla.
Mestia
Mestia () on kaupunkityyppinen taajama Mestian piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Taajamassa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 2 600 asukasta. Se on piirikuntansa keskuspaikkakunta. Taajama sijaitsee noin 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Pienestä koostaan huolimatta Mestia on ollut Svanetian tärkein kaupunki ja alueen kulttuurin keskus vuosisatojen ajan. Kaupunkia hallitsevat kiviset puolustustornit, joita on ympäri Svanetiaa. Ylemmän Svanetian keskiaikaiset monumentit on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Mestian etnografis-historiallisessa museossa on ainutlaatuisia ikoneja ja käsikirjoituksia. Mestia on myös vuorikiipeilyn keskus; kaupungin ulkopuolella on svanetialaiselle vuorikiipeilijä Mikheil Khergianille omistettu museo..
Isot Antillit
Isot Antillit ovat Karibianmerellä sijaitseva saariryhmä, johon kuuluu neljä pääsaarta: Kuuba, Jamaika, Puerto Rico ja Hispaniola. Niistä Kuuba ja Jamaika ovat omat itsenäiset valtionsa, Puerto Rico kuuluu itsehallintoalueena Yhdysvaltoihin, ja Hispaniolan saarella on kaksi valtiota: lännessä Haiti ja idässä Dominikaaninen tasavalta.
Isojen Antillien itäpuolinen pienemmistä saarista koostuva saariryhmä tunnetaan nimellä Pienet Antillit. Kaikki Karibianmeren saaret muodostavat yhdessä Länsi-Intian saariston.
Mtskheta
Mtskheta () on kaupunki Mtskhetan piirikunnassa Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 7 700 asukasta.
Mtskheta on yksi Georgian vanhimmista kaupungeista. Nykyisen kaupungin lähistöllä sijaitseva Armazi toimi Iberian kuningaskunnan pääkaupunkina 400–500-luvulle saakka, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tbilisiin. Mtskheta on edelleen Georgian ortodoksisen kirkon pääkaupunki ja se on ollut maan hengellinen keskus aina 300-luvun alkupuolelta saakka, kun kristinusko otettiin Iberian valtionuskonnoksi. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä Tbilisistä pohjoiseen Aragvi- ja Mtkvari-jokien yhtymäkohdassa. Tbilisin ja Potin välinen rautatie kulkee kaupungin ohi.
Mtskhetassa on lukuisia nähtävyyksiä. 1000-luvulla rakennettu Svetitskhovelin katedraali hallitsee kaupunkikuvaa. Paikalle on perimätiedon mukaan haudattu Kristuksen kaapu, ja sinne rakennettiin maan ensimmäinen kirkko 300-luvulla. Kuningas Vakhtang I korvasi aiemman puukirkon kivisellä 500-luvulla, ja sen jäännökset ovat edelleen jäljellä. Nykyisestä kirkosta tuli itäisen Georgian kuninkaiden hautauspaikka, ja Timur Lenkin joukot vahingoittivat sitä 1300-luvun lopulla. Kupoli restauroitiin 1400-luvulla. Kirkkoa ympäröi 1700-luvun aikana rakennettu muuri.
Svetitskhovelin lisäksi Georgian arkkitehtuurin tärkeimpiin monumentteihin kuuluu 500-luvun lopulla rakennettu Džvarin luostari, joka kohoaa korkealla kukkulalla kaupungin yläpuolella. Monille georgialaisille kirkko on maan pyhin paikka. Perimätiedon mukaan Pyhä Nino asetti paikalle ristin käännytettyään maan kristinuskoon. Paikalta on vaikuttava näkymä kaupunkiin ja Aragvin laaksoon.
Kaupungissa on muitakin kirkkoja. Samtavron kirkko sijaitsee Aghmašenebeli-kadun varrella. Se toimii nykyisin nunnaluostarina, mutta se oli aiemmin Mtskhetan herrojen residenssi ja perimätiedon mukaan sinne on haudattu kuningas Mirian III ja hänen puolisonsa Nana. Suuri kirkko on rakennettu 1130-luvulla, mutta paikalla on myös pienempi 300-luvun kirkko. Joen rannalla sijaitsee vuorostaan Samtavroa pienempi Antiokin kirkko, joka on ruusutarhan ympäröimä. Mtskhetassa on myös kaupunginmuseo. Siellä esitellään esimerkiksi alueelta löydettyä arkeologista aineistoa, kuten koruja.
Kaupungin lähistöllä sijaitsee raunioitunut Bebris tsikhen linnoitus. Se rakennettiin suojelemaan Mtskhetaa pohjoisesta tulevilta hyökkäyksiltä. Armazin akropoliin rauniot ja Tsitsamurin linnoitus sijaitsevat muutaman kilometrin päässä kaupungista. Mtskhetan kaupungin historialliset monumentit on otettu vuonna 1994 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Bobby Troup
Bobby Troup (18. lokakuuta 1918 - 7. helmikuuta 1999) oli merkittävä yhdysvaltalainen näyttelijä, jazzpianisti ja lauluntekijä. Hän syntyi Pennsylvanian Harrisburgissa, palveli Toisessa maailmansodassa merivoimien kapteenina.
Hänen suurin menestyskappaleensa on "Route 66", jonka ovat esittäneet muun muassa Nat King Cole ja Rolling Stones; suomalaisesta versiosta vastasi Jussi Raittinen. Lisäksi Troup laati tulevalle vaimolleen Julie Londonille kauniin "Cry Me A River" -sävelmän.
Troup teki yhteistyötä myös muun muassa Little Richardin ja Miles Davisin kanssa.
Tarja Ylitalo
Tarja Ylitalo (o.s. Suhonen, s. 5. maaliskuuta 1951 Lieksa) on suomalainen iskelmälaulajatar, jonka uran menestyksen päivät osuivat 1980-luvulle.
Tarja Ylitalo levytti ensimmäiset levytyksensä jo 1969, mutta menestystä täytyi odottaa vielä yli kymmenen vuotta. 70-luvulla Ylitalo toimi Tuomo Ylitalon orkesterin solistina. Vuonna 1978 hän sai levytyssopimuksen Matin ja Tepon levy-yhtiö M&T Tuotannossa. Seuraavana vuonna levytys ”Kerrasta poikki” lähetettiin Syksyn Sävel -kilpailuun, mutta laulu ei päässyt loppukilpailuun asti. Siitä huolimatta laulu nousi Jokamiehen listalla ykköseksi ja siitä tuli paitsi Tarja Ylitalon läpimurtohitti, myös yksi vuoden 1980 suosituimmista iskelmistä.
Tarja Ylitalo oli 1980-luvun alussa yksi kysytyimpiä artisteja Suomessa. Kolme ensimmäistä pitkäsoittoa myivät timanttilevyyn oikeutettavan määrän ja neljäskin vielä kultaa. Suosituimpia hittejä olivat muun muassa ”Mustankippee”, ”Miks’ ei aina voi olla lauantai”, ”Ei tämä tyttö lempeä anele”, ”Yöjuna” sekä ”Tyttö Pohjolasta”. Hyvin monissa Ylitalon lauluissa korostettiin maaseudun rauhallisuutta verrattuna vilkkaaseen kaupunkilaiselämään.
Vuonna 1990 Tarja Ylitalo levytti kappaleen ”Syys surumielinen”, joka samalla esitteli uudistuneen, rauhallisemman ja vakavamman Tarja Ylitalon. Samanlaista tyyliä jatkettiin vielä seuraavillakin levyillä, mutta ilman suurempaa menestystä. Vuonna 2017 ilmestyi tuplasingle "Muistoja lapsuuden / Ulapan aava".
Tarja on osallistunut Syksyn Sävelen finaaliin kolmesti lauluilla ”Ei tämä tyttö lempeä anele” (vuonna 1983, sijoitus 3.), ”Ollaan yhdessä” (1988) ja ”Syys surumielinen” (1990) sekä kerran Euroviisukarsintoihin vuonna 1988 laululla ”Maata vaadin, taivaanrantaa”. Laulu on levytetty, mutta sitä ei ole koskaan julkaistu tallenteena.
Tarja Ylitalo asuu Pellossa aviomiehensä Tuomon kanssa.
Olli Karhi on kirjoittanut Tarja Ylitalon elämäkertakirjan "Kerrasta poikki: Tarja Ylitalon tie tähtiin" (Karas-Sana, 2002).
Bidi
Bidi (myös beedie) on intialainen savuke, jossa on tupakkaa "Diospyros melanoxylon" -kasvin lehteen käärittynä. Bidi on tunnetumpaa savuketta pienempi kooltaan, suljettu taitoksella toisesta päästään ja sidottu värillisellä langalla tai paperisuikaleella. Lehteen käärittyä savuketta tulee polttaa paperiin käärittyä kiihkeämmin, jotta se palaa.
Edulliset bidit ovat pitkään olleet suosittuja Bangladeshissa, Pakistanissa, Afganistanissa, Sri Lankassa, Kambodžassa ja Intiassa, joissa tavallisiin savukkeisiin ei polttajilla ole varaa. Intiassa 800 miljardia bidiä palaa vuosittain. Bidituotanto lienee hyvin tehokas työllistäjä ainakin Intiassa, jossa niiden käärimisellä moni ansaitsee elantonsa.
Bidiä on myös arvosteltu sillä perusteella, että pakkauksen edullinen hinta (1,50–3,50 Yhdysvaltain dollaria) ja maustetut vaihtoehdot (kuten mansikka, suklaa ja mango) toimivat lapsia tehokkaasti houkuttelevina markkinointikeinoina.
Intia on myynyt bidejä Yhdysvaltoihin ja osa amerikkalaisista nuorista käyttäjistä luulee bidejä virheellisesti tupakkaa terveellisemmäksi, koska bidit sisältävät vain 10–20 % tupakkaa. Bidi ei kuitenkaan ole tupakkaa terveellisempi vaihtoehto, sillä bidistä saa savukkeeseen verrattuna kolminkertaisesti nikotiinia ja hiilimonoksidia ja viisinkertaisesti tervaa. Bidin polttajien sydäntaudin ja syövän riski kasvaa ja raskaudet vaarantuvat.
70 % pakkauksista ei ole varoitustekstejä ja 40 % bideistä ei makseta veroja.
THQ
THQ oli Yhdysvalloissa Kaliforniassa toiminut peliyhtiö. THQ julkaisi ja kehitti pelejä pelikonsoleille sekä tietokoneille. THQ-nimi tulee sanoista "Toy Headquarters". Yhtiö ei valmistanut leluja enää vuoden 1994 jälkeen, vaan keskittyi vain peleihin.
THQ omisti myös suomalaisen Universomon, jonka lakkauttamisesta ilmoitettiin vuonna 2010.
Vuonna 2012 yhtiö ilmoitti 239,9 miljoonan dollarin tappioista, joka oli 100 miljoonaa enemmän kuin edeltävänä vuotena.
22. tammikuuta 2013 yhtiön varallisuus huutokaupattiin ja se lopetti toimintansa. THQ:n pelit ja studiot jaettiin usean yhtiön kesken. Relic Entertainment (Company of Heroes, Warhammer-pelit) päätyi Segalle, Volition (Saints Row) Koch Medialle, Homefront Crytekille sekä THQ Montreal ja -peli Ubisoftille. Vielä julkaisemattoman Evolve-pelin osti Take-Two Interactive.
THQ:n tavaramerkki päätyi Nordic Games:lle vuonna 2014, joka nimesi itsensä uudelleen THQ Nordiciksi vuonna 2016.
Italiankielinen musiikkitermistö
Tällä sivulla on selitetty italiankielisiä musiikin termejä. Italiankielisiä termejä on paljon, luonnollisista syistä – renessanssin ja barokin aikakausilla, jolloin monia näistä käsitteistä käytettiin ensimmäistä kertaa, moni tärkeä säveltäjä oli italialainen.
Laajempi luettelo musiikkitermeistä aakkosjärjestyksessä on artikkelissa luettelo musiikkitermeistä.
Maailmannäyttely
Maailmannäyttely on yleismaailmallisia kaupallisia messuja kuvaava nimitys, jota valvoo "Bureau International des Expositions" (BIE). Maailmannäyttelyitä on järjestetty jo toista sataa, ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1851. Maailmannäyttelyillä on eri teemoja, mutta uudet keksinnöt ovat yleensä etusijalla. Suomessa ei ole toistaiseksi vielä järjestetty maailmannäyttelyitä.
Näyttelyistä käytetään nimityksiä "World's Fair" tai "Expo".
Pikaluistelun sprinttimaailmanmestaruuskilpailut
Pikaluistelun sprinttimaailmanmestaruuskilpailut on vuodesta 1970 lähtien joka vuosi järjestetyt pikaluistelun lyhyiden matkojen (500 ja 1 000 metriä) MM-kilpailut. Kilpailut järjestää kansainvälinen luisteluliitto ISU. Virallisesti kilpailut saivat MM-arvon vuonna 1972.
Maailmanmestari ratkaistaan luistelemalla kahden päivän aikana 500 ja 1 000 metriä kahdesti, ja kunkin luistelun 500 metrin keskiajat lasketaan yhteen.
Alepa
Alepa on S-ryhmään kuuluvan HOK-Elannon vähittäiskauppaketju. Alepalla on Helsingissä 69, Espoossa 17 ja Vantaalla 15 myymälää. Lisäksi Keravalla on kolme myymälää, Nurmijärven Klaukkalassa, Tuusulassa ja Hyvinkäällä myymälöitä on kussakin kaksi sekä Järvenpäässä on yksi myymälä. Yhteensä ketjussa on 111 myymälää. Lisäksi ketjulla on yksi eri tapahtumissa kiertävä konttimyymälä sekä verkkokauppa Alepa Kauppakassi. Muualla Suomessa toimii S-ryhmän vastaavan kokoluokan myymäläketju Sale. Suomen suurin Alepa-pilottimyymälä sijaitsee Kellokoskella, Tuusulassa.
Alepan myymälät sijaitsevat pääosin tiiviisti rakennetulla kaupunkialueella, mutta niitä on myös ABC-asemien yhteydessä minkä lisäksi myös Helsinki-Vantaan lentoasemalla on yksi Alepa.
Alepa-ketjun liikevaihto oli 305 miljoonaa euroa ja henkilökuntaa oli 994 vuonna 2011.
Ensimmäinen Alepa avattiin vuonna 1971 Helsingin Asematunneliin. Alepa toimi ensin tavallisena valintamyymälänä. Vuonna 1977 se muutettiin laatikkomyymäläksi ja alettiin rakentaa Alepa-kauppaketjua.
Alepan nimi tulee liikenimestä Alennushalli Pajunen, joka oli vuoteen 1987 asti Pajusen suvun omistama kauppaliikkeiden ketju. Pajusista tuli yrittäjäsuku, kun Edvard Pajunen vaimoineen perusti 1918 siirtomaatavarakaupan Helsingin Sörnäisiin. Edvard Pajusen toinen liiketoimiala oli yleiset saunat.
Edvard Pajunen evästi poikaansa Aarnoa, Jussi Pajusen (sittemmin Helsingin kaupunginjohtaja) isää: ”Kaupoille voit tehdä mitä tahansa, mutta saunoista älä luovu – ne kannattavat aina.” Jussi Pajusen mukaan saunoista luovuttiin silti lopullisesti 1970–1980-lukujen taitteessa, kun perhe oli asettunut asumaan Kulosaareen.
Edvard Pajusen jälkeen liiketoimintaa veti Aarno Pajunen. Sittemmin yrityksen johtoon nousi Jussi Pajunen. Hänen kaudellaan vuonna 1987 perhe myi 37 myymälän ketjun Oy Ässä-Market Ab:lle, jonka vastuulla oli tuolloin päivittäistavarakauppa HOK:n toimialueella. HOK ryhtyi päivittäistavarakaupan pyörittäjäksi alueellaan jälleen vuoden 1995 alussa, kun se sai Ässä Partners Oy:stä enemmistöomistuksen. Pajusten omistukseen kuitenkin jäi muun muassa kiinteistöjä sekä kodintarvikeketju Teesi. Vuoden 1999 alussa Ässä Partners Oy yhdistettiin HOK:n ravintolatoimintaa hoitaneen Helsinki Ravintolat Oy:n kanssa HOK Liiketoiminta Oy:ksi (vuodesta 2004 HOK-Elanto Liiketoiminta Oy). Samassa yhteydessä HOK:n toimialueen ulkopuolella sijaitsevat Alepa-myymälät myytiin. Karkkilan, Lohjan ja Nummelan Alepat siirtyivät Osuuskauppa Seudulle ja Riihimäen Alepa Osuuskauppa Hämeenmaalle, ja ne muutettiin Sale-ketjun myymälöiksi.
Toukokuussa 2010 Alepa käynnisti yhteistyössä Gastronautin kanssa Kauppakassi-verkkoruokakaupan. Yhteistyötä jatkettiin Digital Foodien kanssa vuotta myöhemmin. Kauppakassi-verkkopalvelussa voi tilata Alepan hinnoin päivittäistavaroita ja saada ne kuljetettuna ilmoittamaansa osoitteeseen samana päivänä. Nykyisellään palvelu kattaa koko pääkaupunkiseudun alueen.
Namco
Namco on japanilainen videopeliyhtiö. Yhtiön tunnetuimpia pelejä ovat muun muassa Pac-Man, Pole Position ja Xevious sekä pelisarjat Tekken, Soul Calibur, Tales Of, Time Crisis, Ridge Racer ja Xenosaga.
Toukokuussa 2005 Namco ilmoitti fuusioituvan Bandai-leluvalmistajan kanssa. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli Namco Bandai Holdings Inc.
Masaya Nakamura perusti yhtiön Tokiossa vuonna 1955. Nimi oli tuolloin Nakamura Manufacturing Ltd, jolloin yhtiö valmisti huvipuistolaitteita ja leluja.
1970 luvulla liittyi videopelimarkkinoille "Galaxian" pelillä.
Nimeksi vaihdettiin Namco vuonna 1972.
Namcon julkaisemia pelejä:
Eidos Interactive
Eidos Interactive on peliyhtiö, joka tunnetaan muun muassa peleistä "Hitman", "Tomb Raider", "Commandos", "Deus Ex", "Legacy of Kain", "Fear Effect" ja "".
Eidos on ollut Square Enixin omistuksessa huhtikuusta 2009.
Eidos Interactive perustettiin vuonna 1990. Se oli aluksi erikoistunut videopakkaus- ja editointiohjelmiin varsinkin Acorn Archimedes -mikrotietokoneille.
Yhtiö siirtyi peleihin vuonna 1995 ostaessaan Domark-ohjelmistotalon sekä Core Designin ja U.S. Goldin vuonna 1996.
Domark tunnettiin muun muassa tuotteista 3D Construction Kit, Championship Manager, Hard Drivin'.
Core Design tunnettiin muun muassa peleistä Chuck Rock, Curse of Enchantia, Heimdall, Rick Dangerous ja Tomb Raiderin alkuperäisenä kehittäjänä.
Mario Puzo
Mario Puzo (15. lokakuuta 1920 – 2. heinäkuuta 1999) oli amerikanitalialainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi "Kummisetä"-kirjan kirjoittajana.
Puzo syntyi italialaiseen maahanmuuttajaperheeseen New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Toisessa maailmansodassa hän palveli Yhdysvaltojen ilmavoimissa Saksassa ja Aasiassa. Sodan jälkeen hän palveli jonkun aikaa Yhdysvaltojen ilmavoimissa Saksassa, siviilinä viestintätehtävissä. Hän opiskeli New Yorkissa kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista, ja julkaisi ensimmäisen kertomuksensa lehdessä vuonna 1950. Vuonna 1955 ilmestyi ensimmäinen romaani. Puzo kuoli sydänhalvaukseen.
Francis Ford Coppola on ohjannut Puzon "Kummisedän" pohjalta kolme elokuvaa vuosina 1972, 1974 ja 1990. Puzo osallistui elokuvien käsikirjoittamiseen Coppolan kanssa.
The Works
The Works on brittiläisen Queen-yhtyeen 27. helmikuuta 1984 julkaisema albumi. Yhtyeen yhdennentoista studioalbumin nimen keksi rumpali Roger Taylor. Kaikki The Worksin kappaleet olivat myös jonkin singlen A- tai B-puolia . Kappale "Keep Passing The Open Windows" sävellettiin alun perin elokuvaan "The Hotel New Hampshire".
Kansainvälisesti suurin hitti oli Taylorin säveltämä ja sanoittama "Radio Ga Ga", joka nousi listan kärkisijoille monissa maissa eri puolilla maailmaa, ja listaykköseksi asti 20 maassa. Kappaleesta tehty musiikkivideo lainaa paljon varhaisesta tieteiselokuvasta Metropolis . Kappaleen nimeksi ajateltiin aluksi antaa "Radio Ca Ca". Nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa, koska se kuulosti yhtyeen jäsenten mielestä paremmalta. Radio Ga Gan on esittänyt coverina esimerkiksi Electric Six vuonna 2004. Roger Taylor aloitti Radio Ga Gan säveltämisen Los Angelesissa ajatellen aluksi laittaa sen omalle sooloalbumilleen.
Toinen hyvin tunnettu kappale on "I Want to Break Free", jonka sävelsi ja sanoitti basisti John Deacon. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo, joka parodioi brittiläistä saippuasarja Coronation Streetiä. MTV kieltäytyi aluksi esittämästä videota. Lisa Stansfield esitti kappaleen Freddie Mercuryn muistokonsertissa vuonna 1992.
Vuonna 1991 uudelleenjulkaistu CD-versio sisältää lisäksi kolme bonuskappaletta:
Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja c-kasettina 1984 Englannissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1986 albumi julkaistiin ensimmäisen kerran CD-levynä, ja uudelleen bonuskappaleiden kera Yhdysvalloissa vuonna 1991. Vuosina 1993-1994 albumi julkaistiin Japanissa ja Euroopassa. Vuonna 2001 albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä Japanissa. Remasteroitu versio julkaistiin uudelleen vuonna 2004 Japanissa ja Euroopassa.
Opéra lyrique
Opéra lyrique'llä tarkoitetaan oopperan muotoa, joka oli erityisen suosittu Ranskassa 1800-luvun jälkipuoliskolla. Tyylisuuntaa määrittäviä seikkoja ovat mm. kerronnan tunteellisuus, yleensä rakkaustarina, pitkät ja suloiset melodiat sekä kevyt koloratuuritaituruus.
These Are the Days of Our Lives
These Are the Days of Our Lives on Queen-yhtyeen kappale vuoden 1991 "Innuendo"-albumilta. Se julkaistiin myös singlenä 9. joulukuuta 1991. Singlen toisena A-puolena oli uudelleen julkaistu Bohemian Rhapsody. Kappaleen sävellys ja sanoitus on pääosin Roger Taylorin käsialaa.
Kappaleeseen tehty musiikkivideo oli viimeinen, jossa esiintyi marraskuussa 1991 kuollut laulaja Freddie Mercury. These Are the Days of Our Lives voitti Brit Awardsin "Vuoden 1991 paras single" -palkinnon.
Opéra comique
Opéra comique (ranskaa, ""koominen ooppera"") on termi, jolla viitataan ranskalaiseen oopperaan, jossa tarinaa viedään eteenpäin myös pelkällä säestämättömällä puheella, ei siis välttämättä aina resitatiivin tai laulun keinoin. Pariisin ooppera ei aikanaan sallinut puhuttua dialogia, kun taas Paris Opéra-Comique puolestaan piti sitä lähes perusvaatimuksena. "Opéra comiquet" olivat nimestään huolimatta harvoin koomisia, vaikkakin useimmissa oli koomisia sivuhahmoja. Esimerkkinä tästä oopperatyylistä voidaan mainita Georges Bizet'n Carmen.
Opera semiseria
Opera semiserialla tarkoitetaan opera seriaa, jossa lisänä on koomisia aineksia. Yksi kuuluisimmista esimerkeistä on Domenico Cimarosan Il matrimonio segreto.
Opera seria
Opera seria, dramma musicale tai dramma per musica on traagissävytteistä tai muuten vain vakavaa oopperaa 1700- ja 1800-luvuilta. Eniten genren syntymiseen ja sen vakiintumiseen vaikutti libretisti Metastasio, jota pidetään myös tyylilajin mestarina. Metastasio kirjoitti uransa aikana 27 librettoa, mutta monet niistä sävellettiin lukuisia kertoja: "Artaserse" peräti yli 80 kertaa.
Opera serian aikakautena vain koominen opera buffa pystyi suosiossa kilpailemaan sen kanssa. Tyylin oopperat tehtiin lähes aina italiankielisiin librettoihin, vaikka niitä tuotettiin laajalti Italian ulkopuolellakin; Habsburgien Itävallassa, Englannissa, Dresdenissä ja muualla Saksassa, jopa Espanjassa. Vain Ranskalla oli oma, erillinen oopperamusiikin tyylinsä.
Opera serioissa on lähes poikkeuksetta kolme näytöstä, joissa resitatiivit ja aariat vuorottelevat. Resitatiivit kuljettavat juonta eteenpäin, ja aarioissa joku oopperan hahmoista kuvailee yksinpuheluna näytöksen tapahtumien herättämiä tunteitaan. Ariat olivat yleisesti "da capo" -muotoisia (eli ABA), mutta joissakin aarioissa kertausta saatettiin lyhentää jättämällä pois alkuritornello.
1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella "opera seriaa", jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Vuonna 1755 Francesco Algarotti (1712–1764) julkaisi kirjoituksen "Soggia sopra l'opera in musica" ("Essee oopperasta"), jossa hän totesi että ”musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan ... mikä johtuu pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan”. Algarottista alkaneessa oopperan uudistusliikkeessä vaikutti monia libretistejä, säveltäjiä ja mesenaatteja, mutta liikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka "Orfeo ed Euridice" ja "Alceste" olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat. Gluckin uudistukset eivät kuitenkaan juurtuneet oopperamaailmaan välittömästi, mutta oopperan muotokieli ja librettojen rakenne alkoivat hitaasti muuttua, vaikka vanhan perinteen mukaisia "opera serioita" sävellettiin vielä 1800-luvun alkupuolellakin. Uudistukset herättivät myös aikanaan vastustusta ja Gluckin oopperoista tehtiin monia parodioita.
Shelley Winters
Shelley Winters (alk. Shelley Schrift, 18. elokuuta 1920 Saint Louis, Illinois, Yhdysvallat – 14. tammikuuta 2006) oli juutalaista syntyperää oleva yhdysvaltalainen näyttelijä, joka palkittiin kahdesti sivuosa-Oscar-palkinnolla.
Winters esiintyi peräti 120 elokuvassa, joista ensimmäinen oli "What a Woman" vuodelta 1943. Hänellä oli parhaan naispääosan Oscar-ehdokkaana elokuvista "Paikka auringossa" ("A Place in the Sun", 1951) ja koomisesta roolistaan elokuvassa "The Poseidon Adventure" vuodelta 1972. Sivuosa-Oscarin hän sai kahdesti: vuoden 1959 elokuvasta "Anne Frankin päiväkirja" ("The Diary of Anne Frank") ja "Kosketus onneen" ("A Patch of Blue", 1966).
Nuorena Wintersiä pidettiin kukoistavana kaunottarena, mutta suurimpien menestystensä aikana hän oli huomattavan ylipainoinen. Sittemmin hän onnistui pudottamaan painoaan. Wintersillä oli lukuisia rooleja myös televisiossa. Hänellä väitetään olleen suhde presidentti John F. Kennedyn isän Joseph Kennedyn kanssa, ja ainakin hän oli läheinen Hollywood-näyttelijä William Holdenin kanssa, josta hän kertoo muistelmissaan.
Grand opéra
Grand opéra (ranskaa, suom. "suuri ooppera") on oopperan tyylilaji, joka oli hyvin suosittu varsinkin 1800-luvun puolivälin Pariisissa. Grand opérassa nousivat merkittävään asemaan ulkomusiikilliset asiat: tuotannot olivat suurellisia ja mahtipontisia ja oopperoiden aiheet usein korkealentoisia ja mytologisista hahmoista kertovia. Lajityypin eturivin kannattajia olivat saksalais-ranskalainen säveltäjä Giacomo Meyerbeer ja ranskalainen libretisti Eugène Scribe.
Ilman aksenttimerkkiä käytettynä termillä voidaan nykyään viitata myös mihin tahansa suuren kokoluokan oopperaan, esimerkiksi Verdin "Don Carlosiin".
Rehabeam
Rehabeam oli Juudan kuningas isänsä Salomon jälkeen. Hänen historiallisuudestaan ei ole varmuutta, yhden teorian mukaan hän oli kuninkaana 931 - 913 eaa. Joidenkin uskonnollisten tutkijoiden mukaan, jotka korostavat Raamatussa olevaa ajanlaskua, hänen hallituskautensa alkoi jo niinkin varhain kuin 997 eaa.
Raamatun kertomuksen mukaan kansa nousi kapinaan Rehabeamin ensimmäisenä hallitusvuotena, koska hän ei suostunut keventämään isänsä Salomon kansalle asettamaa "raskasta iestä ja kovaa palvelusta". Tämän ikeen on arveltu liittyvän korkeisiin veroihin tai siihen rinnastettavissa olevaan valtiolle suoritettavaan palkattomaan työhön. 
Kun Rehabeam kieltäytyi suostumasta kansan pyyntöön, kymmenen pohjoista heimoa nousi kapinaan Jerobeamin johdolla, ja muodosti Israelin valtion. Rehabeam jäi hallitsemaan eteläistä Juudan valtiota, johon kuuluivat Juudan ja Benjaminin heimot. Rehabeamin jälkeen tuli Juudan kuninkaaksi hänen poikansa Abiam.
Rehabeam suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Singspiel
Singspiel () on saksankielinen musiikkiteatterin tyylilaji, jota voidaan pitää eräänlaisena oopperana tai operettina. Singspielille on tyypillistä resitatiivien korvaaminen puhutulla dialogilla. Mozart kirjoitti Wienissä keisari Joosef II:n tilauksesta singspielin "Ryöstö seraljista" (1782), ja jatkoi tyylilajin parissa oopperoissaan "Der Schauspieldirektor" (1786) ja "Taikahuilu" (1791), vaikka "Taikahuilu" sisältääkin runsaasti vaikutteita myös muista oopperan tyylilajeista.
Vaikka useimpien singspielien juoni on koominen ja saattaa sisältää taianomaisia ja satumaisia aineksia, ovat useimmat nykyiseen oopperaohjelmistoon jääneet singspielit, kuten Ludwig van Beethovenin "Fidelio" (1805) ja Carl Maria von Weberin "Taika-ampuja" (1821), tyylilajiltaan vakavia.
Högnäs
Högnäs on kaupunginosa Espoossa. Asuinalue sijaitsee Bodominjärven ja Matalajärven välissä olevalla kannaksella. Maaseutumaisessa kaupunginosassa on omakotitaloasutusta.
Kaupunginosana Högnäs ulottuu Kehä III:n luoteispuolella Oittaan eteläpuolelta aina Kulloonsillan tuntumaan asti.
Alue on tunnettu suurista luonnonsuojelulain nojalla rauhoitetuista tammista, joista ainakin yksi on saanut aikaan yleisönosastokeskusteluita paikallislehdissä syystä, että se haluttaisiin kaataa ympäristölleen vaarallisena.
Bodominjärven ja soistuneen Matalajärven lisäksi alueella on vain vähäisiä pelto-ojia. Bodominjärven etelärannalla on laajahko metsäalue. Högnäsin alueella liikkuu paljon villieläimiä, kuten hirviä, peuroja, rusakoita, kettuja ja supikoiria. Ollaksen pelloilla näkee myös paljon muuttolintuja syksyisin. Matalajärvi on suosittu paikka lintuharrastajien keskuudessa, sillä siellä näkee paljon erilaisia lintuja. Järven rannalla sijaitsee lintutorni, josta voi helposti käydä katsomassa lintuja. Lintutornille pääsee Margretebergin kautta.
Alueen tienhoitokunta ehdotti vuonna 1980 alueen suomenkieliseksi nimivastineeksi Korkeakannasta, joka olikin yksi valtakunnallisen nimitoimiston 1974 suosittelemista käännösvastineista. Kaupunginhallitus kuitenkin vahvisti 16. helmikuuta 1982 kaupunginosan nimeksi vain ruotsinkielisen nimen Högnäs.
Espoon sisäinen bussilinja 215A kulkee Högnäsistä Leppävaaraan.
Tragédie lyrique
Tragédie lyrique tai tragédie en musique () on oopperan ranskalainen alalaji, joka kukoisti 1600-luvun lopusta 1750-luvulle asti. Tärkeimpiä tähän genreen luettavien teosten säveltäjiä olivat Jean-Baptiste Lully ja Jean-Philippe Rameau.
Tyylin loi 1670-luvulla Jean-Baptiste Lully loi yhdessä libretistinsä Philippe Quinault'n. Sen leviämistä edisti kuninkaan Lullylle myöntämä yksinoikeus musiikkiteatterin järjestämiseen koko Ranskan alueella. Lullyn säveltämät oopperat alkoivat ranskalaisella alkusoitolla, jonka aikana kuningas saapui teatteriin. Nämä alkusoitot olivat tyyliltään juhlallisia ja koostuivat kahdesta osasta, jotka molemmat kerrattiin. Ensimmäinen osa oli tyypillisesti homofoninen ja hidas, ja siinä käytettiin runsaasti pisteellisiä rytmejä. Toinen osa oli nopeampi ja sisälsi fuugamaista imitaatiota. Lully mukautti italialaisen resitatiivin ranskan kielen rytmiin ja intonaatioon. Resitatiiviosien bassolinja oli yleensä rytmikkäämpi ja melodia laulavampi kuin italialaisissa esikuvissaan. Oopperoiden aaria-osat olivat huomattavasti vähemmän koristeellisia kuin italialaisessa oopperassa ja pyrkivät tukemaan libreton draaman kaarta, eivät esittelemään laulajien teknistä taituruutta. Oopperoiden aiheet olivat tavallisesti peräisin antiikin mytologiasta, ja henkilöhahmot olivat yleviä ja vakavia. Oopperoissa ei juuri ollut komedian aineksia.
Paavoharju
Paavoharju oli kokeellista ja sävykästä ambient-, virsi-, iskelmä- ja lo-fi-musiikkia tekevä suomalainen yhtye, jonka jäsenet ovat pääasiassa Savonlinnasta. Yhtyeen taustalla toimivat veljekset Lauri ja Olli Ainala, Toni Kähkönen sekä laulaja Jenni Koivistoinen. Miehistöön kuuluu myös välillä trubaduurina ja lauluntekijänä tunnettu Joose Keskitalo. Vuonna 2013 rap-artisti Paperi T liittyi yhtyeeseen.
Paavoharjun ensimmäinen, elokuussa 2005 ilmestynyt pitkäsoitto "Yhä hämärää" keräsi hyviä arvioita niin Suomessa kuin ulkomailla. Paavoharjulla on myös varhaisempaa, julkaisematonta tuotantoa, kuten EP "Maxi ranskikset". Vaikka suosio onkin pääasiassa rajoittunut pieniin piireihin, on yhtye saanut ihailijoita myös laajalti tunnetuista artisteista, kuten The Ark -yhtyeen keulakuvasta Ola Salosta, kirjailija/toimittaja Neil Straussista sekä lukuisten alteregojen takaa toimivasta J. G. Thirlwellistä.
Vuoden 2010 lopulla Fonal Records ja Helmi levyt julkaisivat Lauri Ainalan tuottaman Savonlinna-aiheisen DVD:n "Unien Savonlinna". 52 minuutin mittaisen kokeellisen dokumenttielokuvan lisäksi DVD sisältää musiikkivideoita ja livepätkiä vierailevilta ohjaajilta.
Paavoharju esiintyi Roskilde Festivalilla 4. heinäkuuta 2009.
Zarzuela
Zarzuela (IPA /θarθ'wela/) on espanjalaista lyyristä oopperaa. Nimi tulee espanjan sanasta "zarza", joka tarkoittaa karhunvatukkaa – tämä nimi juontaa juurensa Palacio de la Zarzuelaan, Espanjan kuninkaallisten asuinpaikkaan, jonka pihalla kasvoi karhunvatukkaa. Musiikkityyli syntyi juuri palatsin teatterissa 1600-luvulla.
Zarzuelaa on kaksi toisistaan eroavaa tyyliä:Zarzuelalla (myös nimellä zarzuelta) on myös merkittävä osa Filippiinien musiikkikulttuurissa. Espanjalaiset valloittajat toivat mukanaan tämän musiikin ja se levisi nopeasti alkuperäisten asukkaiden keskusteen.
Saarbrücken
Saarbrücken on Saarlandin osavaltion pääkaupunki lounaisessa Saksassa Saar-joen varrella lähellä Ranskan rajaa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 175 853 asukasta,
Saarbrückenin lähistöllä on ollut roomalaisten ja kelttien asutuksia, mutta kaupungin nimi tulee frankkien linnasta Sarrabrucca, joka puolestaan sai nimensä roomalaisaikaisesta sillasta. Se sai kaupunkioikeudet 1323. Ranskalaiset valloittivat sen vuonna 1793 ja preussilaiset 1815. Vuonna 1919 siitä tuli Saarin alueen pääkaupunki.
Saarbrücken on Saarin hiilikaivosalueen teollisuus- ja kulttuurikeskus, ja raide- ja maantieliikenteen risteyspaikka. Kaupungissa on yliopisto ja modernin taiteen museo. Taloudellisesti mitattuna kaupunki lukeutuu kuitenkin Länsi-Saksan köyhimpiin.
Saarbrückenissä vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 23,0 °C, mutta heinäkuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella joulu-, tammi- ja helmikuussa. Sadetta saadaan melko tasaisesti ympäri vuoden vähintään 55 mm kuukaudessa, eniten joulukuussa (93 mm).
Saarbrücken oli maailmansotien jälkeisinä aikoina Saarlandin hallintokaupunkina ensin Kansainliiton alaisena Ranskan valvonnassa 1919–1935 ja sitten 1945–1957 toisen maailmansodan jälkeen.
Metyylisulfonyylimetaani
Dimetyylisulfoni eli metyylisulfonyylimetaani on orgaaninen yhdiste, jonka rakennekaava (CH)SO. Aine tunnetaan yleisesti lyhenteellä MSM, ja se on kasveissa, eläimissä sekä ihmisessä luontaisesti vähäisissä määrin esiintyvä yhdiste, jota luontaistuotevalmisteissa kutsutaan myös orgaaniseksi rikiksi. Ravintolisänä MSM:ää markkinoidaan esimerkiksi nivelvaivojen ja jäykkien lihaksien hoitoon. Näyttö MSM:n hyödyllisyydestä terveyden edistäjänä on kuitenkin ristiriitaista, ja aineen vaikutuksista julkaistu tutkimusmateriaali on vähäistä.
Metyylisulfonyylimetaani on aikaisemmin luontaistuotteena käytetyn dimetyylisulfoksidin (DMSO) aineenvaihduntatuote. MSM valmistetaan yleensä teollisesti dimetyylisulfoksidista, eikä sitä voi pitää luonnontuotteena.
Adele Stevens
Adele Stevens (s. 29. heinäkuuta 1969 Yorkshire) on brittiläinen pornonäyttelijä. Hän toimii myös mallina.
Koromandelineebenpuu
Koromandelineebenpuu ("Diospyros melanoxylon") () on eebenpuiden ("Diospyros") sukuun kuuluva kasvi. Sen lehtiä käytetään Intiassa laajalti bidi-savukkeiden käärimiseen.
Puu voi kasvaa 25 metriä korkeaksi. Sen lehdet kasvavat 30 cm pitkiksi. Kukat ovat ruusunpunaisia, erikseen hede- ja emikukintoina. Hedelmät ovat oliivinvihreitä palloja, halkaisijaltaan 3–4 cm.
Kk
Kk tarkoittaa seuraavia:
Yhteydetön kieli
Yhteydetön eli kontekstiton kieli on formaali kieli, jonka tunnistaa jokin pinoautomaatti. Yhteydettömän kielen tuottaa jokin yhteydetön kielioppi.
Yhteydettömillä kielillä on paljon sovelluksia ohjelmointikielissä; esimerkiksi useimmat aritmeettiset lausekkeet voidaan tuottaa yhteydettömillä kieliopeilla.
Esimerkki yhteydettömästä kielestä on formula_1 eli kieli, joka sisältää kaikki sellaiset merkkijonot, joissa on ensin tietty määrä merkkejä a ja sen jälkeen saman verran merkkejä b. L:n tuottaa kielioppi formula_2, ja sen hyväksyy pinoautomaatti formula_3 jossa formula_4 on määritelty seuraavasti::
Artjom Mikojan
Artjom Ivanovitš Mikojan (, ; 5. elokuuta 1905 Sanahin, Armenia – 9. joulukuuta 1970 Moskova) oli neuvostoliittolainen, armenialaissyntyinen lentokonesuunnittelija, joka yhdessä Mihail Gurevitšin kanssa suunnitteli kuuluisat MiG-hävittäjät.
Mikojan kävi keskikoulua vastaavan koulun. Sen jälkeen hän meni Donin Rostoviin tehtaalle koneistajaksi, liittyi 1925 NKP:hen ja työskenteli sitten Moskovassa Dynamo-nimisessä tehtaassa. Suoritettuaan asepalvelukseen hän pääsi opiskelemaan Žukovskin ilmavoimien akatemiaan. Siellä hän suunnitteli ensimmäisen lentokoneensa ja valmistui 1937 insinööriksi. Hän työskenteli Polikarpovin suunnittelutoimistossa.
Mikojan nimitettiin vuonna 1939 Moskovaan perustetun lentokonesuunnittelutoimiston johtajaksi. Yhdessä Gurevitšin kanssa hän loi siitä Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimiston. Maaliskuussa 1942 se nimettiin seuraavilla nimillä: OKB MiG ("Osoboje Konstruktorskoje Bjuro MiG"), ANPK MiG ("Aviatsionni nautšno-proizvodstvenni kompleks") ja OKO MiG.
Toinen maailmansota osoitti, ettei MiG-1-hävittäjä ollut kovin hyvä. Sen pohjalta kehitetty MiG-3 oli paljon parempi ja sitä käytettiin Neuvostoliiton ilmavoimissa suurina määrinä. MiG-5, 7 ja MiG-8 olivat lähinnä koekoneita.
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa tehtiin versiota saksalaisten kehittämistä suihkukoneista, samoin kuin tehtiin samaan aikaan ainakin Ranskassa, Englannissa ja Ruotsissa. Ensimmäinen sarjatuotantokone oli MiG-9 vuonna 1946. I-270-prototyyppi perustui saksalaiseen hahmotelmaan ja käytti brittiläistä suihkumoottoria - siitä tuli etenkin Korean sodassa menestyksellinen MiG-15. Sen suorituskyky oli erinomainen ja yli 18 000 konetta valmistettiin. Vuodesta 1952 alkaen Mikojan kehitti koneeseen sopivan ohjuksen.
Mikojan oli suunnittelutoimiston johdossa, kun se suunnitteli useita maailmanennätyksiä saavuttaneen ja suuria määriä valmistetun MiG-21-hävittäjän. Hän opetti Moskovan ilmailuinstituutissa.
Hän sai kahdesti Neuvostoliiton korkeimman siviilikunniamerkin, Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Leninin kunniamerkki ja Stalin-palkinto kumpikin myönnettiin hänelle kuudesti.
Artjom Mikojanin isoveli Anastas Mikojan oli korkea-arvoinen neuvostopoliitikko 1950- ja 1960-luvuilla.
Mikojanin kuoltua suunnittelutoimiston nimi muuttui muotoon "Mikojan", mutta koneiden tyyppi säilyi MiGinä.