hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suleiman pašša (ranskalais-egyptiläinen upseeri)
Suleiman pašša (oikealta nimeltään Joseph Anthelme Sève, tunnettu myös nimillä Süleyman Paşa, Soliman Al Fransawi Pašša ja Eversti Sève; s. toukokuu tai heinäkuu 1788 – 12. maaliskuuta 1860 Kairo) oli ranskalaisyntyinen egyptiläinen sotilas.
Eversti Séve syntyi Lyonissa ja hänestä tuli upseeri Napoleon Bonaparten armeijassa. Hän kääntyi islamiin ja meni Egyptin armeijaan ja auttoi maata kehittämään armeijaansa eurooppalaiseen malliin. Hänellä on vielä jälkeläisia Egyptissä.
Seimi
Seimi on hevosen ruokinnassa tallissa käytettävä astia, joka yleensä sijaitsee hevosen parren etuosassa. Menneinä aikoina se saattoi olla yhdestä puusta koverrettu. Seimi voi olla tehty myös esimerkiksi laudasta tai lankusta laatikon tai ruuhen muotoiseksi. Seimeen asetetaan hevoselle heiniä, viljaa ynnä muuta syötäväksi.
Nykyisin useimmissa talleissa hevoset syövät väkirehunsa seimen sijaan muovisesta ruokinta-astiasta. Korsirehut asetetaan lattialle, mikä mahdollistaa hevoselle luonnollisen syömisasennon, tai heinäverkkoon tai seinälle kiinnitettyyn metalliseen heinähäkkiin.
Raamatun jouluevankeliumissa vastasyntynyt Jeesus asetettiin seimeen makaamaan, kun hänen vanhemmillaan ei ollut sijaa majatalossa. Muistona tästä jouluun liittyviin joulukoristeisiin kuuluu monissa kristinuskoa tunnustavissa maissa erilaisia jouluseimiasetelmia.
Kultamaan tarinoita
Kultamaan tarinoita on Edu Kettusen vuonna 1992 julkaistu albumi. Kettunen on myös säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut kaikki kappaleet. Albumin tunnetuin kappale lienee ”69-Scania”.
Makkabilaiskirjat
Makkabilaiskirjoihin (aiemmin "Makkabealaiskirjoihin") kuuluu joukko deuterokanonisia eli Vanhan testamentin apokryfikirjoja, jotka on nimetty seleukideja vastaan kapinoideiden makkabealaisten mukaan:
Hämeen Yhteistyö
Hämeen Yhteistyö (HY) oli Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) Tampereella ilmestynyt äänenkannattaja. Vuosina 1946–1947 lehti ilmestyi nimellä Hämeen-Satakunnan Yhteistyö. 1990-luvun alussa Hämeen Yhteistyö ajautui konkurssiin ja sen viimeinen numero ilmestyi 22. lokakuuta 1992.
Lehteä julkaisi aluksi 14. huhtikuuta 1945 perustettu "Hämeen ja Satakunnan Kustannus Oy Yhteistyö", mutta jo vuoden päästä yhtiö vaihtui Kustannusosakeyhtiö Sanan Tieksi. HY:tä painettiin 1940- ja 1950-luvuilla mm. Helsingissä ja Porissa, kunnes Sanan Tien uusi kirjapaino valmistui Tampereelle 1956. HY ilmestyi kolmesti viikossa (1946–1956), neljästi viikossa (1956–?) ja lähes koko 1960-luvun kuudesti viikossa. Lehden levikki oli 1960-luvulle siirryttäessä noin 10 000.
Vuonna 1971 Hämeen Yhteistyö nousi valtakunnallisiin otsikoihin, kun lehden toimittajat ryhtyivät työtaisteluun päätoimittaja Väinö Hakalan erottamisen estämiseksi. Lehteä julkaissut Pohjois-Hämeen piiri oli SKDL:n ainoa, jossa Suomen kommunistisen puolueen oppositiolla (ks. taistolaisuus) oli enemmistö ja vuonna 1971 piirin johto päätti korvata Hakalan Rauno Setälällä, joka oli SKDL:n kulttuurisihteeri. Setälä oli myös kohutun kirjan "Uusstalinistin uskontunnustus" kirjoittaja ja oppositiokommunistien luottomies, joten pääosin SKP:n enemmistöläisistä koostunut toimituskunta meni lakkoon, jolloin HY:n ilmestyminen lakkasi. Pitkähkön selkkauksen jälkeen piirijärjestö jatkoi lehden julkaisemista Setälän alaisuudessa, jolloin siitä tuli SKP:n opposition näkökantoja heijastellut sanomalehti. 1970-luvun loppupuolella SKP:n osapuolet pääsivät sopimukseen yhteistyöstä HY:n julkaisemisessa ja sen uutisointi tasapuolistui.
1990-luvun alussa HY ajautui vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin, kun ilmoitustulot vähenivät kolmanneksella, lehtitukia supistettiin ja postin jakelumaksuja korotettiin. Lehti haettiin konkurssiin lokakuussa 1992. Hämeen Yhteistyö ilmestyi lakkautettaessa kolmesti viikossa. Sillä oli noin 10 000 lukijaa ja 4 700 tilaajaa. Lehtiyhtiön suurin omistaja oli Pirkanmaan Vasemmistoliitto. Suurimpia velkojia olivat Kansa ja STS. HY:n seuraajaksi perustettiin loppuvuonna 1992 "Pirkanmaan Yhteistyö". Uusi lehti ilmestyi noin kerran viikossa vuoteen 1995 asti.
Jouluevankeliumi
Jouluevankeliumiksi sanotaan Raamatun Luukkaan evankeliumin toisen luvun alku­osaa (jakeet 1-20). Siinä kerrotaan Jeesuksen syntymästä, enkelien ilmoituksesta paimenille Kristuksen syntymästä, paimenten vierailusta Jeesuksen seimen äärellä sekä paimenten levittämästä ilosanomasta, mitä enkelit olivat heille kertoneet tästä lapsesta. Kyseinen evankeliumiteksti luetaan usein jouluna ja sen pohjalta tehdään jouluseimiasetelma. Jouluseimi-perinne elää voimakkaana Italiassa ja on levinnyt sieltä esimerkiksi Espanjaan ja muihin Etelä-Euroopan maihin. Seimiasetelmien tekemisestä syntyi jo 1700-luvulla taidemuoto.
Antero Aakkula
Antero Aakkula (8. elokuuta 1909, Kangasala – 11. joulukuuta 2006, Colorado Springs, Yhdysvallat) oli majuri ja Lahden suojeluskuntapiirin toinen yleisesikuntaupseeri, joka johti jatkosodan lopussa ja Moskovan välirauhan aikana aseiden hajavarastoinnin, jota joukkotiedotusvälineissä kutsuttiin asekätkennäksi.
Uransa alussa Aakkula oli palvellut varusmiehenä ja sittemmin ammattiupseerina Lahden varuskunnassa Tampereen rykmentissä. Aakkula valmistui vuonna 1936 kadettikurssilta 18. Kesällä 1944 Aakkula palveli majurina IV armeijakunnassa tiedustelu-upseerina. Hän liittyi 1948 Yhdysvaltain asevoimiin.
Ennen hajasijoitusta Aakkula toimi syksyllä 1944 Saimaan kanavalla Mustolan sululla IV armeijakunnan esikunnan tiedustelutoimiston päällikkönä. Aakkula ja kolme muuta upseeria saivat 27. syyskuuta 1944 kello 16 everstiluutnantti Usko Haahdilta käskyn ryhtyä suojeluskuntapiirien toisiksi yleisesikuntaupseereiksi, joiden tehtävinä oli johtaa alueellisesti aseiden hajasijoitus. Aakkula sopi Haahdin kanssa siitä, että hänen esimiehensä jääkärieversti Karl-Vilhelm Grünn saisi tietää Aakkulan todellisen tehtävän, koska tunsi tämän hyvin.
Lahden suojeluskuntapiirissä Aakkulaa auttoi majuri Urho Purhonen. Toiseksi avustajaksi hän sai Lahden tiemestarin kuljetuksia varten. Lisäksi hankittiin johtajat Asikkalasta, Hartolasta, Heinolasta, Hollolasta, Joutsasta, Luhangasta, Nastolasta ja Sysmästä. Heinolassa hajasijoitettava viestikalusto muurattiin porraskäytävän alle.
Hän kuului "Marttisen miehiin", jotka pakenivat Ruotsin kautta Yhdysvaltoihin. Aakkulaa ei valtiollinen poliisi ehtinyt kuulustella, koska hän pakeni Suomesta ennen sitä. Aakkula oli viimeinen hengissä ollut asekätkijä, joka kuoli Yhdysvaltain asevoimien everstinä 97-vuotiaana. Asekätkennän paljastuttua hän pakeni ensin Ruotsiin ja sieltä Yhdysvaltoihin välttäen näin vankeustuomion. Aakkula oli viimeinen elossa ollut asekätkentäjutussa tuomion saaneista.
Aakkula palveli Alaskassa, Pohjois-Carolinassa ja Coloradossa sekä Länsi-Saksassa. Aakkula oli Vietnamin sodan veteraani, ja siellä saavuttamistaan ansioista hänet ylennettiin everstiksi 1968. Puolustusvoimain komentaja, amiraali Juhani Kaskeala myönsi Aakkulalle sotilasansiomitalin vuonna 2005.
Ftaalianhydridi
Ftaalianhydridi on orgaaninen yhdiste (ftaalihapon anhydridi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan valkoista, kiiltävää kiteistä ainetta, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CO)O. Ftaalianhydridistä käytetään myös nimityksiä "ftaalihappoanhydridi", "1,2-bentseenidikarboksyylihappoanhydridi" ja "1,3-isobentsofuraanidioni".
Ftaalianhydridin moolimassa on 148,1 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 284 °C (sublimoituu), suhteellinen tiheys 1,53 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 152 °C c.c., itsesyttymislämpötila 570 °C ja CAS-numero 85-44-9. Ftaalianhydridi liukenee hitaasti veteen. Ftaalianhydridi hajoaa joutuessaan kosketuksiin kuuman veden (HO) kanssa, jolloin muodostuu ftaalihappoa (CHO). Ftaalianhydridi voi räjähtää kuumennettaessa sitä kupari(II)oksidin (CuO) ja natriumnitriitin (NaNO) kanssa.
Lyhytaikainen altistuminen ftaalianhydridille ärsyttää voimakkaasti silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Leikkiauto
Leikkiauto on oikeaa autoa eriasteisella tarkkuudella jäljittelevä leikkikalu. Leikkiautoissa voi olla sitä liikuttava mekanismi, esimerkiksi vieteri, vauhtipyörä tai sähkömoottori. On myös olemassa sähkö- tai polttomoottorilla liikkuvia radio-ohjattavia autoja.
Pienoismalliautot muistuttavat esikuvaansa mahdollisimman tarkasti, eikä niitä yleensä ole tarkoitettu varsinaisiksi leikkikaluiksi.
Ensimmäiset leikkiautot ilmestyivät pikkupoikien leikkeihin melkein heti oikeiden autojen jälkeen. Nämä olivat yleensä puusta itse valmistettuja. Myös sen ajan käsityöläiset valmistivat hienoja leikkiautoja käyttäen metallia materiaalina. Leikkiautoja alettiin valmistaa myös teollisesti sarjatyönä muun muassa pellistä ja niitä myös varustettiin vieterimoottoreilla.
Nykyisin leikkiautoharrastus on suuressa suosiossa autoharrastajien ja -rakentajien keskuudessa. Niitä tuunataan ja maalataan ja niille järjestetään omia näyttelyitä.
Lapsille valmistetaan nykyisin myös istuttavia sähkömoottorilla toimivia pienoisautoja. Aikaisempina vuosikymmeninä suuressa suosiossa olivat myös polku- ja mäkiautot.
Joulupukin Kuuma linja
Joulupukin Kuuma linja on suomalainen Yleisradion jouluaattoisin alun perin Yle TV1 -kanavalla, nykyään Yle TV2 -kanavalla esitettävä ohjelma, jota on esitetty vuodesta 1991 lähtien. Vuosina 1991–1994 ohjelma lähetettiin osana "Joulupaketti"-nimistä ohjelmakokonaisuutta. Vuonna 1995 "Joulupukin Kuuma linja" ja "Joulupaketti" yhdistettiin yhdeksi pitkäksi ohjelmakokonaisuudeksi. Lapset voivat soittaa ohjelmaan puhelimitse Joulupukille ja keskustella hänen kanssaan. Ohjelmaan voi myös lähettää sähköpostitse tai Internetin kautta jouluterveisiä, joita luetaan ohjelman aikana. Alkuaikoina ohjelmassa luettiin myös katsojien lähettämiä fakseja.
Puheluiden välissä esitetään jouluaiheisia lastenohjelmia. Perinteisesti ohjelman lopuksi esitetään "Lumiukko"-piirroselokuva. Ohjelma kuvataan suorana Yleisradion studioilla Tampereella. TV1:n lähettäessä ohjelmaa se kuvattiin Helsingin Pasilassa.Joulupukkia esitti vuosina 1991–2005 ja 2007–2011 Kosti Kotiranta. Vuonna 2006 joulupukkia esitti Jukka Nurminen, koska Kotiranta oli estynyt esittämään joulupukkia saamansa aivoinfarktin ja epilepsiakohtauksen vuoksi. Vuonna 2012 Yleisradio kertoi Kotirannan olevan tauolla. Uuden joulupukin henkilöllisyyttä ei paljastettu.
Kotiranta kuoli heinäkuussa 2015.
Ust-Janskin ulus
Ust-Janskin ulus tai Ust-Janskin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Janan alajuoksun ympärillä Laptevinmeren rannikolla Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Se rajoittuu idässä Allaihan ja Abyin uluseihin sekä etelässä Moman, lounaassa Verhojanskin ja lännessä Bulunin uluseihin (piireihin). Ust-Janskin piirin pinta-ala on 120 300 km².
Vuonna 2002 piirissä oli 10 009 asukasta. Tuolloin väestöstä asui kaupunkikunnissa (taajamissa) 5 948 ja maalaiskunnissa 4 061. Naisia oli 48,1 prosenttia väestöstä. Väestö saa elantonsa kullanlouhinnasta, poronhoidosta, kalastuksesta ja turkiskaupasta.
Asukasluvun kehitys:
Ust-Janskin ulusin hallinnollinen keskus on Deputatskin taajama. Piiriin kuuluu lisäksi kaksi muuta taajamaa (kaupunkikuntaa) sekä seitsemän maalaiskuntaa, kansallista "naslegia".Piirin alueella sijaitsi aiemmin myös Vlasovon taajama.
Mirfak
Mirfak ("Alfa Persei", Algenib, α Persei, α Per) on Perseuksen tähtikuvion päätähti ja sijaitsee Melotte 20 -tähtijoukossa. Mirfak on keltainen jättiläinen.
Työhevonen
Työhevonen on hevostyyppi, joka soveltuu erilaisiin työtehtäviin, kuten kuormien vetämiseen ja peltotöihin. Työhevosella on oltava voimaa, ja sen täytyy kestää fyysistä rasitusta myös vaihtelevissa sääoloissa. Lisäksi sillä on oltava rauhallinen ja oppivainen luonne.
Tyypillinen työhevonen on raskasrakenteinen kylmäverinen. Tällaisia rotuja ovat esimerkiksi perchenhevonen ja maailman suurin hevosrotu shirehevonen. Useiden työhevosrotujen kohdalla on jalostuksessa painotettu juuri hevosen kokoa, eikä näiden hevosten juoksukestävyys ole kovinkaan hyvä. Nykyisin, kun työhevosten tarve on vähentynyt, monia rotuja on ryhdytty jalostamaan kevyemmiksi. Suomenhevosen jalostuksessa on kuitenkin huomioitu hevosen kävelynopeus jo silloin, kun kaikki maatilojen työt tehtiin vielä hevosvoimin. Välimatkat olivat pitkiä, minkä vuoksi oli tärkeää, että hevonen veti tyhjän reen ripeästi tukkimetsään sen lisäksi, että jaksoi vetää raskaan kuorman sieltä pois. Kantakirjauskokeessa työhevossuunnalle tarjottavan suomenhevosen on vedettävä kärryillä 500 kg:n kuormaa kilometrin matka alle 10 minuutissa.
Hevonen oli ennen koneellistumista useimpien maatalojen ainoa voimanlähde. Sen avulla muokattiin maa, niitettiin, haravoitiin, ajettiin heiniä, kuljetettiin tavaroita, vedettiin metsästä puut ja käytiin kirkossa. Hevosella saatettiin kulkea pitkiäkin, jopa 10–20 kilometrin matkoja.
Jotta hevosta voidaan käyttää erilaisiin töihin, täytyy sitä kouluttaa. Vähitellen hevonen oppii tietyt tehtävät niin hyvin, ettei "hevosmiehen" tarvitse kuin vähän vihjata hevoselle, niin se tietää mennä oikeaan paikkaan oikealla tavalla. Esimerkkinä voidaan ottaa maan kääntäminen auralla, jolloin hevonen oppii menemään lähes itsestään oikeaa uraa pellolla. Hevonen oppii myös kulkemaan hitaasti tai nopeasti tarpeen mukaan.
Microsoft TechNet
Microsoft TechNet on Microsoft Oy:n kehittäjä- ja alustayksikkö. Se tarjoaa uutisia, koulutusta, tuotetietoutta sekä hyötyohjelmia. Palvelu on suunnattu ohjelmistokehittäjille ja järjestelmäasiantuntijoille. TechNet -kirjastosta löytyy huomattava määrä yksityiskohtaista tietoa Microsoftin tuotteista kuten käyttöjärjestelmistä, tietokannoista, sovelluksista ja infrastruktuureista. TechNet sisältää myös ongelmanratkaisuosion, josta voi löytää ratkaisuja useisiin Windows -käyttöjärjestelmien ja tuotteiden ongelmatilanteisiin.
Sysinternals on yritys, joka yhdistettiin TechNettiin jokin aika sitten, jotta pienien hyötyohjelmien tarjontaa voitiin laajentaa.
Gene Sharp
Gene Sharp (s. 21. tammikuuta 1928 North Baltimore, Ohio) on politiikan tutkija, kirjailija ja Albert Einstein -instituutin perustaja, joka tutkii väkivallatonta vastarintaa ja edistää sen käyttöä.
Isak Saba
Isak Mikal (Mikkel) Saba (15. marraskuuta 1875–1. kesäkuuta 1921) oli saamelainen opettaja ja poliitikko. Hän oli Ruijan työväenpuolueen edustaja Norjan Suurkäräjillä vuosina 1907–1912.
Saba on ehkä kuuluisin siitä, että hän on sanoittanut saamelaisten kansallislaulun, "Sámi soga lávlla" eli "Saamen suvun laulu".
Microsoft Developer Network
Microsoft Developer Network (lyh. MSDN) on osasto Microsoftilla ohjelmiston kehittäjille, tuottajille, tutkijoille sekä testaajille. Osaston tehtävänä on myös ylläpitää suhteita muiden yritysten ohjelmistokehitysosastoihin.
Suomen Varjoliitokerho
Suomen Varjoliitokerho ry on Suomen ensimmäinen pelkästään varjoliitoon keskittyvistä kerhoista. Se on perustettu vuonna 1991 ja aktiivisia lentäjiä kerhossa on noin 15. Kerho harjoittaa toimintaa kesäisin pääasiassa Joensuun ja Kiteen lentokentillä sekä talvella Pyhäselän jäällä. Rinnelentoa harrastetaan länsituulella Mustavaaralla sekä talvisin itätuulella Kolilla.
Beta Ursae Minoris
Beta Ursae Minoris (β UMi / β Ursae Minoris) eli Kochab on Pienen karhun () tähdistön toiseksi kirkkain tähti. Sen näennäinen magnitudi on 2,1 ja se sijaitsee 16 asteen päässä Pohjantähdestä. Kochab on oranssi jättiläinen ja on 110 valovuoden etäisyydellä Maasta. Se on 130 kertaa Aurinkoa kirkkaampi ja sen pintalämpötila on noin neljätuhatta kelviniä.
Sekä Kochab että sen naapuri Pherkad näkyvät paljain silmin. Aikavälillä 1500 eaa. – 500 jaa. nämä olivat Maan pohjoinen kaksoisnapatähti. Kumpikaan niistä ei kuitenkaan ollut yhtä tarkasti pohjoisessa kuin Pohjantähti nykyisin. Kochabia ja Pherkadia edeltävä napatähti on Thuban ja seuraava Pohjantähti. Napatähtien vaihtuminen johtuu Maan prekessio­liikkeestä.
Kochab-nimen alkuperää ei tunneta. Se on joskus liitetty heprean kielen tähteä tarkoittavaan sanaan. Nimi Kochab voi olla peräisin myös arabian kielen sanasta كب (al-kawkab), joka tarkoittaa tähteä.
Viron filharmoninen kamarikuoro
Viron filharmoninen kamarikuoro eli "Eesti Filharmoonia Kammerkoor" (EFK) (engl. "Estonian Philharmonic Chamber Choir") perustettiin vuonna 1981. Se on yksi maailman arvostetuimmista ja tunnetuimmista kuoroista. Kuoron perustaja Tõnu Kaljuste toimi sen taiteellisena johtajana ja ykkösjohtajana 20 vuotta. 2001–2007 toimi kuoron taiteellisena johtajana brittiläinen Paul Hillier. Nykyään kuoroa johtaa hollantilainen Daniel Reuss (s. 1961).
Kuoron ohjelmistoon kuuluu musiikkia gregoriaanisesta kirkkolaulusta nykypäivään ja orkesterisäestyksellisistä teoksista a cappella -sävellyksiin. Viron filharmoninen kamarikuoro on levyttänyt muun muassa virolaisten säveltäjien Arvo Pärtin ja Veljo Tormiksen kuoromusiikkia.
Kuoro tekee säännöllisiä konserttimatkoja ulkomaille ja on esiintynyt toistamiseen arvostetuissa musiikkitapahtumissa kuten BBC Proms -festivaalilla Lontoossa kesällä 2005 ja syksyllä 2007, Salzburg Festspiele- ja Edinburghin festivaaleilla (2008). Vuosittain esiintymisiä kertyy 60–70. Kuoro on voittanut arvostetun Grammy-palkinnon v. 2006 sarjassa Paras kuorolevy (”Da Pacem”, Harmonia Mundi USA). Suomessa kuoro on vieraillut toistamiseen Siuntiossa Lux Musicae -festivaalilla.
Mikko Mallikas
Mikko Mallikas tai Alfons Jokinen () on ruotsalaisen Gunilla Bergströmin kirjoittamien lastenkirjojen päähenkilö. Kirjojen pohjalta on tehty myös televisiosarja, elokuvia, näytelmiä ja musiikkia.
Suomen televisiossa esitetyissä piirretyissä Alfons Åberg on käännetty Alfons Jokiseksi, suomennetuissa kirjoissa hahmon nimi on puolestaan Mikko Mallikas. Jälkimmäistä nimeä on käytetty myös myyntivideoissa ja DVD-tallenteissa.
Mikko Mallikas -televisiosarjassa suomenkielisenä kertojaääneinä toimivat Heikki Määttänen ja Vesa Hämes. Yleisradiossa vuonna 1982 ja 2012 alkaneessa televisiosarjoissa, jossa seikkaili Alfons Jokinen, kertojaäänenä toimi Lars Svedberg.
Ludwig Büchner
Friedrich Karl Christian Ludwig Büchner (29. maaliskuuta 1824 Darmstadt – 1. toukokuuta 1899 Darmstadt) oli saksalainen filosofi ja lääkäri, joka tunnetaan 1800-luvun tieteellisen materialismin kannattajana.
Vuosien 1842 ja 1848 välisenä aikana Büchner opiskeli fysiikkaa, kemiaa, kasvitiedettä, mineralogiaa, filosofiaa ja lääketiedettä Giessenin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1848 väitöskirjalla "Beiträge zur Hall’schen Lehre von einem excitomotorischen Nervensystem", joka käsitteli Albrecht von Hallerin teoriaa hermostosta. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Strasbourgin ja Würzburgin yliopistoissa. Jälkimmäisessä hän opiskeli patologiaa Rudolf Virchowin kanssa. Vuonna 1852 hänestä tuli lääketieteen lehtori Tübingenin yliopistossa. Tällöin hän julkaisi teoksensa "Kraft und Stoff: Empirisch-naturphilosophische Studien" (suom. "Voima ja aine"), jossa hän puolusti aineen ja voiman häviämättömyyttä. Tämän teoksen vahva materialismi suututti vastapuolta siinä määrin, että hän joutui luopumaan virastaan Tübingenissä. Hän vetäytyi Darmstadtiin, jossa jatkoi lääkärinä kirjoittaen artikkeleita patologiasta ja fysiologiasta. Myöhemmin hän jatkoi materialismin puolustusta muissa teoksissaan.
Büchnerin ajattelua arvioitaessa tulee muistaa, että hän oli ensi sijassa fysiologi, ei filosofi. Hän halusi ensi sijassa vastustaa edeltäjiensä romanttista idealismia ja teologisia maailmanselityksiä. Luonto oli hänelle puhtaasti fysikaalinen: sillä ei ollut erillistä tarkoitusta, ei tahtoa, ei ulkopuolisen arvovallan asettamia lakeja eikä yliluonnollisia moraalisia palkkioita tai rangaistuksia. Büchnerin materialismi toimi saksalaisen vapaa-ajattelun perustana. Vuonna 1881 hän perusti Frankfurtissa Saksan vapaa-ajattelijoiden yhdistyksen Deutsche Freidenkerbundin, jossa maan ateistit kokoontuivat ensimmäistä kertaa yhdessä.
Näytelmäkirjailija Georg Büchner oli Ludwig Büchnerin vanhempi veli.
Ton van Klooster
Anton ("Ton") Willem van Klooster (17. helmikuuta 1954, Hilversum, Pohjois-Hollanti), on alankomaalainen entinen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972. Siellä hän karsiutui 400 ja 1500 metrien vapaauinneissa alkuerissä. Kesäolympialaisissa 1992 van Klooster toimi Alankomaiden uintimaajoukkueen päävalmentajana.
Leipäjono
Leipäjono on Suomessa 1990-luvun laman aikaan vakiintunut nimitys eri tahojen jakamalle sosiaaliselle ruoka-avulle. Nimi tulee Pelastusarmeijan harjoittamasta leipien jakelusta. Pelastusarmeija on järjestänyt elintarvikkeiden jakelua Helsingin Kalliossa. Toiminta sai kansainvälistä huomiota osakseen lehdistössä 1990-luvun alussa. Myös Veikko Hursti jakoi leipää Kalliossa vuosikymmenten ajan ja hänen poikansa Heikki Hursti on jatkanut toimintaa. Jakelupisteitä on myös muualla pääkaupunkiseudulla sekä Tampereella. Vuoden 2012 lopulla valmistuneen tutkimuksen mukaan pääkaupunkiseudulla kolmasosa leipäjonoissa käyvistä on lapsiperheitä .
Helsingin leipäjonoihin on kohdistettu kritiikkiä ja ruoan jonottamista kadulla on pidetty nöyryyttävänä. Osa helsinkiläisistä on valittanut leipäjonojen aiheuttavan häiriöitä ja alentavan asuntojen hintoja Helsinginkadulla. Hyväntekeväisyystyöntekijä Heikki Hursti kiisti väitteet, mutta ilmoitti, että ruoanjakelu Helsinginkadulla lopetetaan. Helsingin kaupunki yrittää kuitenkin löytää asiaan sopuratkaisua. Kallion kaupunginosassa on noussut kansanliike, ns. Kallio-liike, suvaitsevan kaupunkilaisuuden puolesta. Suuri joukko asukkaita on huolissaan siitä, että yritykset häätää Hurstin leipäjono romuttavat Kallion maineen rosoisena ja moniarvoisena kaupunginosana. Poliittisesti sitoutumaton Kallio-liike syntyi vastareaktiona ns. Nimby-ilmiölle eli "ei minun takapihalleni" –ajattelulle.
Petrus Capualainen
Petrus Capualainen (, k. 1214) oli italialainen skolastinen filosofi ja teologi sekä kardinaali. Hän oli kotoisin Capuasta. Hänet nimitettiin kardinaalidiakoniksi vuonna 1193 ja kardinaalipapiksi vuonna 1200. Hän toimi paavi Innocentius III:n legaattina neljännellä ristiretkellä. Hänen tunnetuin teoksensa on summa "Alphabetum in artem sermocinandi", joka on kirjoitettu noin vuosina 1201-02.
Lohjanharju
Lohjanharju eli Lohjanselkä on ensimmäisen Salpausselän läntinen osa, joka ulottuu Hankoniemen eteläkärjestä Lahden länsipuolelle. Sen pituus on 200 kilometriä. Ensimmäinen Salpausselkä jatkuu merenalaisena edelleen Hankoniemestä länteen ja idässä Joensuun seudulle saakka.
Ensimmäisen Salpausselän reunamuodostuma muodostui jääkauden päättyessä noin 10 000 vuotta sitten, kun jään reuna pysähtyi ja sulamisvedet kuljettivat hiekkaa ja soraa. Sora- ja hiekkakerrosten paksuus on noin 30 metriä, paikoin 50 metriä. Korkeusero Lohjanjärven pintaan on suurimmillaan 85 metriä. Reunamuodostumasta on monin paikoin kaivettu soraa, mikä vaarantaa pohjavesiä. Säästyneet osat on liitetty harjujensuojeluohjelmaan.
Bernardus Trilialainen
Bernardus Trilialainen ("Bernard de Trilia", n. 1240-1292) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi. Hän kuului dominikaaneihin ja oli varhaisimpia tomisteja eli Tuomas Akvinolaisen kannattajia. Hänen tunnetuin teoksensa on "Quaestiones de cognitione animae separatae a corpore" ("Kvestio sielun tietokyvystä sen erottua ruumiista") noin vuodelta 1285. Teos käsittelee Tuomaan oppia sielusta ruumiin substantiaalisena muotona ja siitä seuraavia ongelmia koskien sielun tilaa sen ollessa erossa ruumiista. Bernarduksen käsittelemiä kysymyksiä ovat muun muassa, voiko ruumiiton sielu tietää tai muistaa mitään, voiko Jumala nostaa tällaisen sielun näkemään itsensä kasvoista kasvoihin ja onko tällainen näkeminen ihmisillä yhtä täydellistä kuin enkeleillä.
Sámi soga lávlla
Sámi soga lávlla eli Saamen suvun laulu on Isak Saban kirjoittama runo, joka julkaistiin Saǥai Muittalægje -lehdessä vuonna 1. huhtikuuta 1906. Saamelaiskonferenssissa vuonna 1986 päätettiin käyttää runoa saamelaisten kansallislauluna. Arne Sørli sävelsi laulun ja melodia hyväksyttiin Helsingissä pidetyssä 15. Saamelaiskonferenssissa vuonna 1992. Teksti on käännetty kaikille saamelaiskielille.
Sami Häppölä
Sami Häppölä (s. 11. maaliskuuta 1972 Helsinki) on entinen suomalainen kaukalopalloilija.
Häppölä on Suomen menestyneimpiä kaukalopalloilijoita. Hän on voittanut 14 SM-mitalia, joista kahdeksan on kultaista. Häppölä on ollut neljästi runkosarjan ja kahdesti pudotuspelien paras pistemies. Neljä kertaa vuoden kaukalopalloilijaksi valittu Häppölä oli mukana myös vuonna 2000 Suomen MM-kultajoukkueessa.
Bewe Sportia edustava Häppölä nousi Kaukalopalloliigan eniten otteluita pelanneeksi pelaajaksi 10. joulukuuta 2006 ohi Hannu Suorsan, kun Bewe voitti Porin Kärpät 5–3. Häppölällä oli ottelun jälkeen kasassa 405 ottelua tehoin 462+685. 25. tammikuuta 2009 Häppölä nousi kaukalopalloliigan kaikkien aikojen pistepörssin kärkeen Suorsan ohi. Tuolloin hänen pistemääränsä oli 453 ottelussa 1278 pistettä (520 + 758). Hänellä on myös yhden ottelun piste-ennätys, 14 pistettä, jonka hän on saavuttanut kaksi kertaa.
Sami Häppölän pikkuveli Toni Häppölä on pelannut jääkiekon SM-liigaa HIFK:ssa, Porin Ässissä, Espoon Bluesissa, KalPa:ssa ja HPK:ssa
Kaukalopallon lisäksi Sami Häppölä on pelannut nuorempana kilpatasolla jääkiekkoa (HIFK:n junioreissa ja 2-divisioonassa pääkaupunkiseudun joukkueissa)
Häppölä lopetti uransa lokakuussa 2009.
Hänellä on neljä lasta.
Alvarus Pelagius
Alvarus Pelagius (n. 1280 – 25. tammikuuta 1352) oli espanjalainen kanonisti eli kirkko-oikeuden tuntija. Hän opiskelija kanonista lakia Bolognan yliopistossa. Vuonna 1304 hän liittyi fransiskaaneihin. Hänen kerrotaan olleen Duns Scotuksen oppilas ja Don Pedron lasten opettaja. Hänestä tuli paavi Johannes XXII:n suosikki ja hän sai tehtäväkseen antipaavi Pietro Rainalduccin väitteiden kumoamisen. Vuonna 1333 Alvaruksesta tuli Coronin piispa ja kaksi vuotta myöhemmin Sylveksen piispa. Hän toimi myös apostolisena nuntiona Portugalissa, mutta hänestä ei kuitenkaan tullut kardinaalia. Hänet haudattiin Sevillaan Pyhän Klaaran luostariin.
Alvarus tunnetaan ennen kaikkea teoksestaan "De planctu ecclesiae libri duo", joka on kirjoitettu vuosina 1330–1332 ja jota on korjattu vuosina 1335 ja 1340. Tämän teoksen lisäksi hänen oletetaan kirjoittaneen muiden muassa teokset "Collyrium adversus haereses", "Speculum regum", "Super sentent. libros IV" ja "Apologia contra Marsilum Patav. et Guliel. Ocham".
Triadi
Triadit ovat kiinalaisia järjestäytyneen rikollisuuden ryhmittymiä.
Triadit syntyivät 1600-luvulla syrjäyttääkseen Qing-dynastian ja palauttaakseen Ming-dynastian valtaan Kiinassa. Alkuvaiheissaan triadit olivat yhtenäinen ryhmittymä tarkkoine sääntöineen, mutta 1900-luvulla ne alkoivat jakautua erillisiin ryhmiin. Kun kommunistit nousivat Kiinassa valtaan 1949, triadit pakenivat Hongkongiin, Macaoon, Taiwaniin ja ulkomaiden chinatowneihin. Toista maailmansotaa seuranneina vuosikymmeninä Hongkong, joka oli tuolloin vielä osa brittiläistä imperiumia, oli triadien pääkaupunki, ja paikallisen poliisin mukaan jopa joka kuudes kaupungin asukkaista kuului triadeihin. Triadit alkoivat jälleen levitä manner-Kiinaan 1980-luvulla.
Triadien toimintaan kuuluvat huumekauppa ja naiskauppa manner-Kiinasta Hongkongiin. Nykyisin triadit harjoittavat paljon myös tavanomaista liiketoimintaa. Järjestöjen rakenne on vapaamuotoisempi kuin menneinä vuosikymmeninä, ja myös niiden rituaalit ovat yksinkertaistuneet.
Dino Baggio
Dino Baggio (s. 24. heinäkuuta 1971, Camposampiero, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Baggio edusti urallaan seuratasolla kotimaassaan Torinoa, Internazionalea, Juventusta, Parmaa, Laziota ja Anconaa sekä Englannissa Blackburnia. Hän saavutti Juventuksen riveissä yhden UEFA Cupin voiton sekä Parman riveissä kaksi UEFA Cupin voittoa ja yhden Italian Cupin voiton.
Baggio pelasi Italian maajoukkueessa 60 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia vuosina 1991–1999. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1994 MM-kisoissa, vuoden 1996 EM-kisoissa ja vuoden 1998 MM-kisoissa.
T-84
T-84 on ukrainalainen taistelupanssarivaunu. Vaunu kehiteltiin T-80UD taistelupanssarivaunun pohjalta. Vaunun kehittely alkoi vuonna 1993 ja se otettiin käyttöön Ukrainan maavoimissa vuonna 2001 ja Thaimaan maavoimissa vuonna 2014. Vaunun suunnitteli Harkovan Morozovin suunnittelutoimista ja sitä valmistaa Malyševin tehdas.
T-80UD vaunua päätettiin jatkokehittää vuonna 1993 ja lopputuloksena oli T-84. T-80 oli suunniteltu yhteistyönä Pietarissa sijaitsevan Kirovin tehtaan ja harkovalaisen Malyševin tehtaan kanssa. Malyshev valmisti T-80UD-mallia vuodesta 1986, mutta sen tuotanto keskeytyi Ukrainassa, sillä suuri osa siihen tarvituista osista valmistettiin muualla Neuvostoliitossa. T-84 ollessa kehitteillä siitä käytettiin useita eri nimiä, kuten "Object 478B" ja "Object 478DU2". Erona T-80-vaunuun ukrainalaiset alkoivat käyttää muun muassa uutta tykkitornia, joita olisi muuten jouduttu tuomaan Venäjältä. uusi tykkitorni oli hitsattu, kun taas aiempi T-80 vaunun torni oli valettu. Ensimmäiset T-84-vaunut otettiin käyttöön Ukrainan maavoimissa vuonna 2001 ja vaunu oli ensimmäinen Ukrainan maavoimissa käyttöön otettu uusi taistelupanssarivaunu sitten Neuvostoliiton hajoamisen. Vaunua on esitelty useille eri maille, kuten Pakistanille, Turkille ja Yhdistyneille arabiemiirikunnille. Thaimaan armeija tilasi 49 taistelu- ja tukivaunua vuonna 2011 ja ensimmäiset viisi niistä luovutettiin vuonna 2014.
Pakistan tilasi Ukrainasta vuonna 1996 yhteensä 320 T-80U-vaunua, jotka toimitettiin vuoteen 1999 mennessä. Niiden viimeisimpien valmistuserien vaunujen varustus on lähes samankaltainen T-84:n kanssa ja niillä oli myös hitsatut tykkitornit.
T-84 on rakenteeltaan hyvin samankaltainen T-80-vaunun kanssa. Ajajan tilat ovat vaunun etuosassa, tykkitorni keskellä ja moottori takaosassa. Vaunun valmistajan mukaan T-84-vaunun suojaus reaktiivipanssareineen vaunun tykkitornissa ja rungossa on parempi kuin T-72- tai T-80-vaunuissa. Vaunun pääaseena toimii 125 mm KBA-3 sileäputkinen panssarivaunukanuuna, joka on paikallisesti valmistettu versio venäläisestä 2A46M-panssarivaunukanuunasta. Tykissä on automaattilataaja, joka on samankaltainen kuin T-64-vaunun automaattilataaja. Tykillä voi ampua 7-9 laukausta minuutissa. Sillä pystyy myös laukaisemaan laserohjattuja panssarintorjuntaohjuksia.
Vaunusta löytyy myös Shtora-1-infrapunajärjestelmä vihollisten ohjuslaitteistoja vastaan, jollainen löytyy myös venäläisestä T-90-vaunusta. Komentajalla on käytössään vakautettu TKN-4S Agat -yö- ja päivätähtäin. Ampujalla puolestaan on IG46 Irtyš -päivätähtäin, johon kuuluu laseretäisyysmittari ja ohjusten ohjaus. Ampujalla on myös Buran-E-yötähtäin. Vaunu voidaan varustaa myös lämpökameroilla. Laserohjattuja ohjuksia voidaan ampua päivällä 5 000 metriin ja tavallisilla tykin ammuksilla 2 500 metriin. Buran-E-tähtäimellä voidaan ampua yöolosuhteissa 1 200 metriin saakka ja lämpökameroilla 3 000:n.
T-84:n voimanlähteenä toimii 6TD-2 dieselmoottori, joka tuottaa 1 200 hevosvoimaa. 1 500:n hevosvoiman 6TD-3 moottori on kehitteillä. Vaunuun voidaan asentaa myös miinanraivausvälineistöä.
Ukrainan armeija on käyttänyt vaunua Itä-Ukrainan kriisin aikana.
Susan Haack
Susan Haack (s. 1945) on englantilainen filosofian ja oikeustieteen professori Miamin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hänen merkittävin panoksensa on ollut kielifilosofian, tietoteorian ja metafysiikan alueilla.
Haack tunnetaan ennen kaikkea tietoteoriastaan nimeltä "foundherentismi", jolla hän pyrki välttämään sekä fundamentalismin ("found"ationalismi; jonka ongelmana on päättymätön regressio) että ko"herentismin" (jonka ongelmana on kehämäisyys) tuottamat loogiset ongelmat. Hän havainnollisti ajatustaan vertauksella sanaristikosta. Yksinkertaistettuna se kuuluu seuraavasti: Vastauksen löytäminen vihjeen perusteella vastaa fundamentaalin lähteen (joka perustuu empiiriseen todistusaineistoon) hyödyntämistä. Ristikkäisten sanojen keskinäisen mielekkyyden varmistaminen vastaa koherenssiin perustuvaa oikeuttamista. Kummatkin ovat oleellisia osia tiedon oikeuttamisessa.
Simon Blackburn
Simon Blackburn (s. 1944) on brittiläinen filosofi, joka tunnetaan filosofian yleistajuistajana. Hänet tunnetaan kehittämänsä metaeettisen kvasi-realismin ja monien uushumelaisten näkemysten puolestapuhujana. Ajattelultaan Blackburn voidaan lukea analyyttisen filosofian suuntaukseen.
Blackburn opiskeli Clifton Collegessa Bristolissa ja valmistui kandidaatiksi Trinity Collegesta Cambridgen yliopistosta vuonna 1965. Nykyisin hän toimii Cambridgen yliopiston filosofian laitoksen professorina. Hän on opettanut myös Oxfordin yliopiston Pembroke Collegessa ja Pohjois-Carolinan yliopistossa Yhdysvalloissa.
Blackburn on British Humanist Associationin varapuheenjohtaja. Vuosina 1984–1990 hän toimitti filosofista "Mind"-julkaisua. Hän on esiintynyt brittiläisissä tiedotusvälineissä, kuten BBC:n ohjelmissa.
Paul Churchland
Paul Churchland (s. 1942) on yhdysvaltalainen filosofi, joka työskentelee Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Hänet tunnetaan eliminatiivisen materialismin puolestapuhujana: hän katsoo, että sellaiset jokapäiväiset käsitteet kuin uskomukset, tunteet ja halut ovat teoreettisia rakennelmia, joilla ei ole johdonmukaista määritelmää. Tämän vuoksi tällaisilla käsitteillä ei tulisi olla oleellista roolia aivojen tieteellisessä ymmärtämisessä. Samoin kuin maailman selittämisessä ei nykyään tarvita sellaisia käsitteitä kuin onni tai noituus, tulevaisuuden neurotieteet eivät todennäköisesti tule tarvitsemaan ”uskomuksia” tai ”tunteita” aivojen toiminnan selittämiseen. Sen sijaan tiede voi keskittyä objektiivisiin ilmiöihin, kuten neuroneihin ja niiden väliseen toimintaan. Samalla eliminatiivinen materialismi tähtää koko arkipsykologian tai ”kansanpsykologian” ("folk psychology") eliminoimiseen.
Richard Rorty
Richard McKay Rorty (4. lokakuuta 1931 New York, New York, Yhdysvallat – 8. kesäkuuta 2007 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän oli vertailevan kirjallisuustieteen emeritusprofessori ja kunnianosoituksena Stanfordin yliopiston filosofian professori. Filosofisesti Rorty sijoittui analyyttisen filosofian puolelle, mutta hän tutki myös mannermaista filosofiaa ja pyrki rakentamaan siltaa näiden välisen kuilun yli esittämällä filosofioiden olevan toisiaan täydentäviä, ei vastakkaisia.
Vuonna 1980 julkaisemassaan teoksessa "Philosophy and the Mirror of Nature" Rorty nostaa esiin John Deweyn luonnehtimalla tätä yhdeksi kolmesta 1900-luvun merkittävimmästä filosofista (muut olivat Ludwig Wittgenstein ja Martin Heidegger). Rorty on kehittänyt edelleen Deweyn pragmatistista kasvatusfilosofiaa.
Rortyyn olennaisesti liitetty tieteenhistoriallinen käsite on kielellinen käänne.
Rorty kuoli haimasyöpään kotonaan Palo Altossa 75-vuotiaana.
Stellan Skarsgård
Stellan John Skarsgård (s. 13. kesäkuuta 1951 Göteborg) on ruotsalainen näyttelijä.
Uransa alkuvaiheessa Skarsgård esiintyi lähinnä ruotsalaisissa elokuvissa. Pohjoismaissa hänet yhdistetään etenkin tanskalaisohjaaja Lars von Trieriin, jonka ohjaamassa minisarjassa "Valtakunta" (1997) ja elokuvissa "Breaking the Waves" (1996), "Dancer in the Dark" (2000), "Dogville" (2003) ja "Nymphomaniac" (2013) Skarsgård on esiintynyt.
Skarsgårdin tunnetuimmat englanninkieliset roolit ovat sukellusvenekapteeni Tupolov elokuvassa "Punaisen lokakuun metsästys" (1990), MIT:n matematiikan professori elokuvassa "Will Hunting" (1997), professori Jim Widlock Renny Harlinin elokuvassa "Deep Blue Sea" (1999), "Saappaanraksi-Bill" Turner elokuvissa "" (2006) sekä sen jatko-osassa "" (2007) ja isäehdokas ja seikkailija Bill Anderson Abban musiikkiin perustuvassa elokuvassa "Mamma Mia!" (2008). Hän näytteli myös vuonna 2004 valmistuneessa "Kuningas Arthur" -elokuvassa.
Keväällä 2009 Stellan Skarsgård kutsui Dan Brownia huonoksi kirjailijaksi. Hän kuitenkin näyttelee elokuvassa "Enkelit ja demonit", joka pohjautuu Brownin samannimiseen kirjaan. Skarsgårdin mukaan Ron Howardin tekemä käsikirjoitus erosi niin paljon alkuperäisteoksesta, että hän halusi osallistua elokuvan tekemiseen.
3D-tekniikalla tehdyssä "Muumi ja punainen pyrstötähti" (2010) -animaatioelokuvassa Skarsgård antoi äänensä Muumipapalle ja hänen poikansa Alexander Skarsgård vastaavasti Muumipeikolle.
Skarsgård esiintyy Lykke Lin kappaleen "Sadness is a blessing" (2011) musiikkivideolla.
Stellan Skarsgård oli naimisissa My Skarsgårdin kanssa vuosina 1975–2007. Heillä on kuusi lasta: Alexander (s. 1976), Gustaf (s. 1980), Sam (s. 1982), Bill (s. 1990), Eija (s. 1992) ja Valter (s. 1995). Lapsista vain Eija ei ollut vuoteen 2009 mennessä ollut mukana missään elokuvassa.
Vuonna 2009 Skarsgård avioitui Megan Everettin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Nissan Primastar
Nissan Primastar on Nissanin vuosina 2001–2014 valmistama keskikokoinen pakettiautomalli, joka korvasi mallistossa Vanetten. Primastarin seuraajaksi tuli vuonna 2016 Nissan NV300.
Primastarin sisarmallit olivat Opel Vivaro ja Renault Trafic. Auton suunnitteli Renault Pariisissa, ja sitä valmistettiin Espanjan Barcelonassa. Vivaroa ja Traficia taas valmistettiin Lutonissa Englannissa. Niiden korotetulla katolla varustetut versiot tulivat kuitenkin Nissanin kanssa samalta tuotantolinjalta.
Primastaria valmistettiin kolmena eri versiona: pakettiautona, pikkubussi Avantourina (7 tai 8 istuinta) ja näiden yhdistelmämalli Combina (6 tai 9 istuinta). Saatavana oli kaksi akselipituutta ja korkeutta. Kuormatilaa oli korimallista riippuen 5–8,4 kuutiometriä.
Suomessa Primastarin moottorivalikoima koostui aluksi 1,9- (82/101 hv) ja 2,5-litraisista (148 hv) dieselmoottoreista sekä 2,0-litraisesta (117 hv) bensiinimoottorista. 2,5-litraiseen dieseliin sai halutessaan kuusiportaisen robottivaihteiston.
Vuonna 2006 Primastar koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet puskurit, etusäleikön ja ajovalot. Uusia moottorivaihtoehtoja olivat 2,0-litraiset (90/114 hv) dieselit, jotka korvasivat aiemmat 1,9 litran moottorit. Kesästä 2007 lähtien robottivaihteisto oli saatavilla myös 2,0-litraiseen 114 hevosvoiman moottoriin.
Pakettiauton vakiovarustukseen kuului kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, turvavöiden esikiristimet ja voimanrajoittimet, keskuslukitus, lämmitettävät istuimet sekä sähköikkunat ja -peilit.
Combissa oli lisäksi matkustajan turvatyyny, osittain korinväriset puskurit, ilmastointi ja lisälämmitin takana.
Avantourissa oli sivuturvatyynyt ja turvaverhot (yht. kuusi turvatyynyä), matkustamon ilmastointi, ajotietokone ja sisältä säädettävät peilit.
Comfort-paketin (vain pakettiauto) mukana sai etuistuimen käsinojan, radio/CD-soittimen ja ilmastoinnin.
Safety-paketissa (pakettiauto ja Combi, vain Comfortin yhteydessä) oli lisäksi matkustajan turvatyyny ja ESP (ei robottivaihteiston kanssa).
Vuonna 2014 esiteltiin uudet Renault Trafic- ja Opel Vivaro -mallit. Primastarin tuotanto kuitenkin lopetettiin. Mallin seuraajaksi tuli vuonna 2016 Nissan NV300, joka perustuu uusiin Vivaro- ja Trafic-malleihin.
Sarkkila (Punkalaidun)
Sarkkila on kylä Punkalaitumella. Sarkkilan kylä on osa Punkalaitumen keskustaajamaa. Sen alueella sijaitsevat mm. Punkalaitumen kirkko, kunnantalo, Punkalaitumen yhteiskoulu ja lukio. Taajaman asutus sijaitsee nauhamaisesti seuraillen joenvartta. Punkalaitumen keskustan kylämaisema, josta Sarkkila muodostaa keskeisen osan, on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. Sarkkilan vanha jugend-tyylinen koulu on museona ja matkailukeskuksena. Se on Länsi-Suomen vanhin maalaiskoulu, jonka opettajana toimi 43 vuotta vuosina 1875–1918 Jaakko Lehtiö.
Henkilökohtaisesti
Henkilökohtaisesti - säveltänyt (LXCD 652) on Rauli Somerjoen kokoelmalevy (CD + DVD) vuodelta 2006. Säveltämistuotantoon keskittynyt kokoelmalevy sisältää ennen julkaisemattoman bluesdemon "En ymmärtää voi" (vuodelta 1970). DVD-levylle on koottu näytteitä Somerjoen tv-esiintymisistä, haastatteluista ja tv-konserteista. Videomateriaali on koottu "Iltatähti" (1974), "Suomi-ilta" (1977) sekä "Nuotit hukassa" (1980) -ohjelmien tallenteista. Lisäksi levyllä on Peter von Baghin ""Lähikuvassa""-dokumentti, jossa Badding puhuu kotioloissaan underground-menneisyydestään ja urastaan.
CD (musiikkikappaleet aikajärjestyksessä)
En ymmärtää voi / Bensaa suonissa / Valot / Mikset nuku sisko pieni / Eeva ja Zeus / Paratiisi / Sydämessäni / Ei hyvännäköinen / Öitten neidot / Kaita polku / Rakkauden myrkky kaikki surut tappaa / Sininen metsä / Kuihtuu kesäinen maa / Kukkolaulu / Mä haluan sun / Omista minut / Pellavapää / Sua rakastan silti / Tähdet, tähdet / Tynnörilintu / Ilta-aurinko / Lähdön hetkellä / Suon kulkija
DVD (videomateriaalia Baddingin esiintymisistä)
Ja rokki soi / Nuori rakkaus / haastattelu / Sulamith / Tammerkoski / Kukkolaulu / haastattelu / Pikku-Arja / Paras haihtua vaan / Ikkunaprinsessa / Paratiisi / Tähdet, tähdet
Peter von Baghin ""Lähikuvassa""-dokumentti Baddingista sekä muusikon diskografia.
Kanteenmaa
Kanteenmaa on kylä aivan Punkalaitumen kunnan eteläosassa Loimaan vastaisella rajalla, valtatie 2:n varrella.
Kanteenmaassa sijaitsevan Majakan yhteyteen rakennettiin vuonna 2009 yksityistie maantieltä 2310, sekä korkeatasoiset linja-autopysäkit VT2:n varteen liityntäpysäköintimahdollisuuksineen.
Visukintun vuosikymmenet
Visukintun vuosikymmenet on sarjakuva-albumi, joka julkaistiin Roope Ankan taiteilijajuhlan kunniaksi. Juhlakirja julkaistiin vuonna 1997, ja koska Roope Ankan hahmon ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1947 Carl Barksin tarinassa ”Joulu Karhuvuorella”, hahmo oli esiintynyt sarjakuvissa 50 vuotta. Kirjan alussa on kolmen sivun mittainen Geoffrey Blumin kirjoittama artikkeli Roope Ankasta. Kirjan kannen ja kahden sivun kuvituksen on tehnyt Tello-Team, paitsi saksalaiseen laitokseen, jossa oli erilainen kansi. Kirjassa on laskutavasta riippuen 98 tai sata sivua.
Kirja julkaistiin Norjassa Jubileumsbokin vuoden 1997 numerossa "Onkel Skrue 50 år i Andeby", Ruotsissa nimellä "Farbror Joakim 50 år jubileum", Saksassa nimellä "50 Jahre Onkel Dagobert", Suomessa nimellä "Visukintun vuosikymmenet" ja Tanskassa nimellä "Onkel Joakim 50 År Jubilæum" (# 1).
Saksassa Ehapa Verlag julkaisi albumin Micky Maus präsentiert -julkaisun erikoisnumerona. Albumi on numero 22 ja sen nimi on "50 Jahre Onkel Dagobert". Siinä missä muiden maiden painoksissa oli sama Tello-Teamin tekemä kansi, saksalaisessa laitoksessa oli oma, erilainen kansi.
Suomessa Helsinki Media julkaisi kirjan Roope-setä -lehden erikoisnumerona nimellä "Visukintun vuosikymmenet" (tunnus 1997-VIS). Kirjan ovat suomentaneet Markku Kivekäs, Sirkka Ruotsalainen ja Markku Saarinen. Teoksen hinta oli 27 Suomen markkaa.
Kirjaan kuuluu neljä tarinaa, ja lisäksi niiden välissä kulkee yhteensä yhdeksän sivun mittainen kehyskertomus, jonka on käsikirjoittanut Byron Erickson ja piirtänyt Vicar. Kehyskertomusta lukuun ottamatta tarinat on piirtänyt ja käsikirjoittanut Carl Barks ja niiden alkuperäiskieli on englanti. Oheisessa taulukossa on kirjassa julkaistut Barksin tarinat.
Tarina ”Korpinmusta päivä” on julkaistu suomeksi myös nimellä ”Korri Korppi.”
Commodore 1541
Commodore 1541 (eli CBM 1541, alkuperäiseltä nimeltään VIC-1541) oli Commodoren valmistava 5¼" levykkeitä käyttänyt levykeasema, joka tuli myyntiin vuonna 1983. Se käytti Commodoren omaa kaapeliliitäntää, ja oli yhteensopiva Commodoren 8-bittisten kotitietokoneiden kanssa, ja oli mm. Commodore 64:n käyttäjien keskuudessa suosittu levyasema.
1541 käytti kaksinkertaisen tiheyden (Double Density) levykkeitä yksipuolisena. Yhdelle levypuolelle voitiin tallentaa 170 kilotavua tietoa; kapasiteetti johtui siitä, että levyn koodaustapana oli Group Code Recording (GCR). Myös yhdelle uralle mahtuvien sektorien määrä vaihteli sen mukaan, miten kaukana ura oli levyn keskustasta. Monesti kaksipuolisista levyistä kuitenkin käytännössä käytettiin molemmat puolet, koska levy toimi myös ympäri käännettynä.
1541:ssä oli oma MOS 6502 -mikroprosessori ja 2 kilotavua RAM-muistia. Suoritin toimi sekä levykontrollerina että levyaseman käyttöjärjestelmän hoitajana: tämän ansiosta tietokonetta itseään ei tarvittu kaikkien levytoimenpiteiden tekemiseen, tietokonetta pystyi käyttämään pitkien levyoperaatioiden aikana (esimerkiksi levykkeiden alustus vei pitkän aikaa), eikä tietokoneeseen itseensä tarvinnut asentaa mitään ylimääräisiä laitteita tai muistiin ladata erillisiä apuohjelmia.
1541:ssä oli myös ongelmia. Levyn lukupäiden kohdistus meni suhteellisen helposti pois paikoiltaan ja korjaaminen vaati huoltoa. Alkuperäisessä mallissa aseman tunnusnumeron muuttaminen oli suhteellisen vaikeaa, toimenpide oli kuitenkin tarpeellinen jos käytössä oli useita asemia. Asemassa oli sisäinen virtalähde, mikä tuotti runsaasti lämpöä (käyttäjien keskuudessa asemaa kutsuttiinkin usein leivänpaahtimeksi), tämä hankaloitti aseman sijoittelua.
Levyasemasta tehtiin paranneltuja malleja: 1541C (1986) oli vaaleanvärinen malli, joka sopi paremmin Commodore 64C:n ja Commodore 128:n väreihin. 1541-II (1988) oli pieni malli, jossa oli tehty useita teknisiä uudistuksia ja virtalähde oli ulkopuolinen.
Ada Kok
Aagje ”Ada” Kok (s. 6. kesäkuuta 1947 Amsterdam, Pohjois-Hollanti) on entinen alankomaalainen uimari, joka oli yksi maailman parhaista perhosuimareista 1960-luvulla.
Kokin kansainvälinen ura alkoi vuonna 1962, viidentoista vuoden iässä, jolloin hän voitti 100 metrin perhosuinnin ja oli mukana voittamassa 4 × 100 metrin sekauintiviestiä uinnin EM-kilpailuissa. Kaksi vuotta myöhemmin, Kesäolympialaisissa 1964, Kok voitti kaksi hopeaa samoilla matkoilla. 1966 Kok voitti Utrechtin EM-kisoissa 100 metrin perhosuinnissa, ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, ja lisäksi yhden hopean 400 metrin vapaauinnissa. Hän lopetti uransa Kesäolympialaisiin 1968, joissa hän voitti 200 metrin perhosuinnin, mutta jäi neljänneksi 100 metrin matkalla.
Jonathan Cheechoo
Jonathan Cheechoo (s. 15. heinäkuuta 1980 Moose Factory, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-seura Slovan Bratislavaa. Hän on oikealta ampuva oikea laitahyökkääjä.
Cheechoo on kotoisin Moose Cree First Nationin intiaanikylästä Moose Factorysta, joka on 2 000 asukkaan saari ja on viisi kilometriä pitkä ja kolme kilometriä leveä. Cheechoon isä ja kaikki sedät pelasivat jääkiekkoa.
Cheechoo lähti kotoaan 14-vuotiaana etelään ja pelasi Ontarion kiekkosarjoissa kunnes San Jose Sharks varasi hänet toisella kierroksella numerolla 40 vuonna .
Cheechoon kaksi ensimmäistä NHL-kautta olivat keskinkertaisia. Ensimmäisellä kaudellaan 2002–2003 hän teki tehot 9+7=16 ja toisella 28+19=47. NHL:n työsulkukaudella hän pelasi 20 peliä Ruotsissa HV71:ssä.
Cheechoon vaisusti alkanut kolmas kausi NHL:ssä päättyi läpimurtoon, kun San Jose hankki Joe Thorntonin marraskuussa 2005. Cheechoo teki seuran yhden kauden maaliennätyksen. Kauden lopussa kaksikko oli NHL:n tehokkain, kun Thornton voitti liigan pistepörssin 125 pisteellä ja Cheechoo maalikuninkuuden 56 maalillaan, tehoin 56+37=93.
Sharksin päävalmentaja Ron Wilsonkin on myöntänyt, ettei olisi osannut odottaa Cheechoolta muuta kuin kolmosketjun työmyyrän roolia ja silloin tällöin maaleja.
Syyskuussa 2009 San Jose myi Cheechoon ja Milan Michálekin Ottawa Senatorsiin, josta se sai vaihdossa Dany Heatleyn. Cheechoon kausi Ottawassa oli vaisu, hänen kerätessä 61 ottelussa tehot 5+9=14. Kesällä 2010 Cheechoo teki try-out -sopimuksen Dallas Starsin kanssa, muttei onnistunut saamaan sopimusta seuraavalle kaudelle. Pelipaikka löytyi lopulta AHL:n Worcester Sharksista.
12. heinäkuuta 2011 Jonathan Cheechoo teki St. Louis Bluesin kanssa yksivuotisen kahdensuunnan sopimuksen, jossa NHL-palkka oli 600 000 dollaria ja farmipeleissä 105 000 dollaria kaudessa. Hän ei kuitenkaan pelannut otteluakaan St. Louisin paidassa, vaan pelasi koko kauden 2011–2012 seuran farmijoukkueeessa Peoria Rivermenissä. Kevään 2013 Cheechoo pelasi AHL:n Oklahoma City Baronsissa.
Kaudeksi 2013–2014 Cheechoo siirtyi KHL:n tulokasseuraan KHL Medveščak Zagrebiin, josta hän siirtyi kaudeksi 2014–2015 valko-venäläiseen Dinamo Minskiin.
Kaudeksi 2016–2017 Cheechoo siirtyi Slovan Bratislavaan.