hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sky Dream Fukuoka
Sky Dream Fukuoka () oli maailmanpyörä, joka sijaitsi Fukuokan kaupungin Nishi-kun alueella, Japanissa. Sky Dream Fukuoka sijaitsi EvergreenMarinoa nimisen huvipuiston sisällä, joka on osa Marinoa City Fukuoka -kauppakeskusta. Sky Dream Fukuoka kohosi 120 metriin ja oli täten maailman 4. suurin maailmanpyörä (maailman suurin on Singapore Flyer) ja samalla Aasian kolmanneksi suurin maailmanpyörä. Maailmanpyörä avattiin joulukuussa 2001.
Sky Dream Fukuoka suljettiin syyskuussa 2009.
Taepodong-1
Taepodong-1 (TD-1, "Paektusan-1") on Pohjois-Korean keskimatkan-keskipitkän matkan ballistinen ohjus, joka kantaa noin 2000 km. Ohjuksen tarkkuus (CEP) on noin 3000 m.
Ohjuksen ominaisuudet muistuttavat Neuvostoliiton vanhaa SS-4-ohjusta, mutta teknisesti se on Neuvostoliiton lyhyen kantaman Scud-ohjuksesta kehitetty. TD-1-ohjus koostuu kahdesta rakettivaiheesta, satelliitin laukaisijaversio kolmesta.
Ohjuksen 1. vaihe on Nodong ja 2. vaihe Hwasong 6. Tällöin ohjus käyttää ohjusteknologisesti vanhentunutta nestemäistä polttoainetta, mikä hidastaa ohjuksen laukaisuvalmisteluja. Ohjuksen kantama on kaksivaiheisena 2 000–2 200 km ja kolmivaiheisena 2 200–2 672/2 896 km. Ohjus voi kuljettaa kaksivaiheisena 700–1 000 kg ja kolmivaiheisena 290–500 kg:n painoisen taistelukärjen. 2000 km:ää vastaa 1500 kg taistelukärki ja 2500 km:ää 1000 kg taistelukärki.
Pohjois-Korea alkoi kehitellä tätä ohjustyyppiä muiden ohjusten kanssa 1985-1987. Ohjus lienee ollut prototyyppinä valmis vuonna 1994. Kun Pohjois-Korea koetti vuonna 1998 laukaista tällä ohjuksella avaruuteen satelliitin, koe epäonnistui, mutta raketti lensi 1600 km ennen kuin ongelmat alkoivat kolmannen vaiheen kanssa. Pohjois-Korea ei tietojen mukaan ole sijoitellut näitä ohjuksia asemiinsa, vaan koettaa kehitellä muita ohjustyyppejä.
Pohjois-Korea kehitteli 2000-luvulla Taepodong-2 ("Shahab-6") -ohjusta, jonka ensimmäinen koelento heinäkuussa 2006 epäonnistui, samoin myöhemmät lennot 2009 ja 2012. Monet muutkin Taeopodong 1-ohjusta huomattavasti suuremman uuden ohjuksen käyttökokeista ovat epäonnistuneet. Tämä ohjus tulee kantamaan 4 000–15 000 km ja kuuluu silloin IRBM-ICBM-luokkaan.
Matkiva kulkuri
Matkiva kulkuri on Jope Ruonansuun vuonna 1988 julkaistu debyyttialbumi. Levyn myyntilukemat jäivät ilmestymisvuonna varsin maltillisiksi.
Visa Mäkinen tuotti seuraavana vuonna Ruonansuun kanssa "Matkiva kulkuri" -nimisen ohjelman, joka julkaistiin vuokratallenteena. Ohjelmassa Ruonansuu esitti erilaisia sketsejä, ja imitoi julkisuuden henkilöitä, kuten Veikko Vennamoa, Juice Leskistä ja M. A. Nummista.Ruonansuu kertoi vuonna 2002 julkaistussa kirjassaan "Jopen pahimmat", että kappale syntyi hänen ollessa keikalla sodankyläläisessä ravintolassa vuonna 1987. Keikan jälkeen hän kuuli ravintolassa, kun eräs asiakkaista kertoi pöytäseurueellensa lausahduksen "Puotin Huttusen Paavoa turpaan!". Kyseinen lausahdus jäi hänen mieleensä, ja alkoi sen pohjalta suunnittelemaan laulua. Hän kirjoitti sanoituksen niin, että sijoitti kappaleen henkilön tavuiltaan sävelen sopivalle paikkakunnalle, ja siihen kävi Tervola.
Kappaletta soitettiin ahkerasti julkaisuvuonna radiossa. Samana vuonna Ruonansuu sai puhelun Tervolasta kotoisin olevalta Paavo Huttuselta, joka kyseli kappaleen teosta. Ruonansuu kertoi kappaleen teon taustan, ja pahoitteli jos kappale oli häntä loukannut. Huttunen uhkasi viedä asian oikeuteen, jota ei kuitenkaan lopulta tehnyt.
Kappaleessa Ruonansuu imitoi useita eri laulajia, ja laulaa heidän kappaleitaan, kuten M. A. Nummista, Tuomari Nurmiota, Rauli Badding Somerjokea ja J. Karjalaista. Kappaleen lopussa hän tulkitsee Vesa-Matti Loirin äänellä "Lapin kesä" -kappaleen viimeisen säkeistön.
Albumin nimikappale sai huomiota, kun Ruonansuu pääsi esittämään sen aikaisessa viihdeohjelmassa "Vesku Show". Sketsissä Vesa-Matti Loirin esittämä arvostelija pitää esityksestä, mutta kyselee viimeisenä imitoidun henkilön (Vesa-Matti Loiri) alkuperää. Ruonansuu toteaa tähän: "Se oli yks näyttelijä.".
Aurélien Scholl
Aurélien Scholl (13. heinäkuuta 1833 – 16. huhtikuuta 1902) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja.
Scholl syntyi Bordeaux’ssa, Ranskassa. Hän toimitti "Voltaire" ja "Echo de Paris" -lehtiä. Scholl kirjoitti näytelmiä teattereihin mutta myös useita romaaneja ja novelleja, jotka kuvaavat Pariisin elämää. Tyyliltään Scholl oli suureksi osaksi humoristi.
Martta Kontula
Martta Edit Maria Kontula, käytti sanoittajana salanimeä Martti, (20. kesäkuuta 1908 Kymi – 20. syyskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Kontula opiskeli Suomen Näyttämöopistossa ja aloitti uransa Helsingin Kansanteatterissa. Hän näytteli vuosina 1933–1960 yhteensä 18 elokuvassa, lähinnä sivuosissa. Ensimmäinen elokuvista oli Georg Malmsténin ainoaksi jäänyt elokuvaohjaus "Pikku myyjätär", jossa Kontula oli nimiosassa. Viimeinen oli Edvin Laineen ohjaus "Myöhästynyt hääyö" vuodelta 1960.
Kaunisääninen Kontula esiintyi teatterin puolella opereteissa. Näyttelijäntyön ohella Kontula teki iskelmäsanoituksia, joita ovat levyttäneet Harmony Sisters ja Arvi Tikkala.
Kontula sai Pro Finlandia -mitalin 1958.
Tuomas Aho
Tuomas Aho (s. 27. toukokuuta 1981 Parikkala) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa HIFK:ta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Vei Juho Vihervuorelta pelipaikan A-junioreiden SM-sarjassa pelissä Kooteepeetä vastaan. Pelistä tuli tappio ja MYPA tippui ykköseen.
Aho edusti juniorina Keuruun Palloa, Kumu JT:tä ja FC Kouvolaa. Ensimmäiset ottelunsa miesten sarjatasoilla hän pelasi kaudella 1998 Kakkosen FC Kuusankoskessa.
Veikkausliigassa Aho debytoi MyPan riveissä 27. kesäkuuta 1999 ottelussa Jazzia vastaan. Vuonna 2004 hän voitti MyPassa Suomen cupin. Vuoden 2005 alussa Aho siirtyi tanskalaisen AGF:n riveihin. Tanskasta hän palasi vuonna 2006 Suomeen HJK:hon, jota hän edusti kolmen kauden ajan, ja kaudeksi 2009 takaisin MyPaan. Hän on toiminut joukkueensa kapteenina sekä HJK:ssa että MyPassa.
Keväällä 2015 Aho siirtyi yksivuotisella sopimuksella sarjanousija HIFK:n riveihin.
Aho on esiintynyt useissa poikien ja nuorten maaotteluissa. Vuonna 2001 hän kuului Suomen joukkueeseen nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli voittamassa BV Cupia Suomelle vuonna 2006.
Aho opiskelee liikuntapedagogiikkaa Jyväskylän yliopistossa.
Elvis-osasto
Elvis-osasto on Jope Ruonansuun vuonna 1992 julkaistu studioalbumi ja samanniminen Radio Perämeren -lähetyksistä 1990-luvun alussa alkunsa saanut viihdeshow. Albumilla esiintyvät myös Jari Vesa ja Tommi Reponen, jotka olivat mukana myös toimittamassa ryhmän jäsenten muodostamassa "Elvis-osasto"-viihderyhmässä. Radiohupailun maine levisi vähitellen koko maahan, jossa sitä 1990-luvulla loppuun mennessä oltiin esitetty.
Täällä Washington
Täällä Washington on Jope Ruonansuun vuonna 1992 julkaistu kolmas albumi. Albumilla esiintyvät myös Tommi Reponen, Jari Vesa ja Nicepappi-yhtyeen Heli Luokkala-Nevalainen. Albumin C-kasettiversiossa kappaleet ovat hieman eri järjestyksessä.
Jope Ruonansuu presidentiksi
Jope Ruonansuu presidentiksi on Jope Ruonansuun viides albumi. Albumin teemana on Ruonansuun presidenttiehdokkuus. Joidenkin kappaleiden välillä tulee lyhyitä Ruonansuun vaalimainoksia, minkä lisäksi albumin vitsit liittyvät usein poliitikkoihin. Esimerkiksi ”Teijan keittiössä” Paavo Väyrynen, Raimo Ilaskivi ja Martti Ahtisaari keittävät TV-kokki Teija Sopasen kanssa pontikkaa.
Taipaleen kanava
Taipaleen kanava on puoli kilometriä pitkä sulkukanava Varkaudessa, Unnukan ja Haukiveden Siitinselän välillä.
Rakennustyöt alkoivat maaliskuussa 1835. Työmaan johtajana toimi Svante Vestling. Taipaleen kanava oli Suomen ensimmäinen kanava, jossa oli sulkuportit. Taipaleen kanavan rakennustyömaalla oli myös Suomen ensimmäinen rautatie vuosina 1836–1840. Kanavan juhlalliset avajaiset olivat 6. heinäkuuta 1840.
Alkuperäinen kanava on nykyään museokanavana noin sata metriä itään toimivasta kanavasta.
Saimaan kanava oli valmistunut vuonna 1856. Se johti liikenteen lisääntymiseen ja Taipaleen kanava kävi ahtaaksi. Päätös uuden kanavan rakentamisesta tuli keisarillisena käskykirjeenä heinäkuussa 1865.
Rakennustöiden alkaminen siirtyi joulukuulle 1867. Työt osuivat siis suurten nälkävuosien ajalle. 
Tieto työmahdollisuudesta ja palkan maksamisesta viljana kiiri laajalle. Työmaalle tuli miehiä kaikkiaan 51 pitäjästä Pohjanmaata myöten. Tammikuussa 1868 töissä oli 600 miestä, monilla heistä vielä perhe mukana. Useat asuivat maakuopissa. Alkeelliset olosuhteet ja taudit saivat aikaan murhenäytelmän, yksin huhti - toukokuun 1868 aikana haudattiin 281 henkeä.
Varkauden seurakunta pystytti vuonna 1936 työmaalla kuolleiden muistomerkin hautapaikalle Varkausmäkeen.
Kanava avattiin uudessa paikassa 16. syyskuuta 1871. Se oli 564 metriä pitkä ja siinä oli kaksi sulkua.
Kanava modifioitiin vuosina 1962–1967.
1960-luvun muutoksissa sulkukammion kokoa laajennettiin suuremmaksi, yhdistämällä vanhat 35 metrin sulut ja niiden välissä ollut tasausallas yhdeksi 120 metrin suluksi. Muutos mahdollistaa useimpien Saimaan kanavan kautta saapuvien alusten pääsyn kanavan läpi pohjoiseen Leppävirran reitille. Kanava kuuluu osana 4,35 metrin Saimaan syväväylään, joka kulkee Savonlinnasta Kuopioon ja Siilinjärvelle asti.
Kanavan sulkuja hoidetaan vieressä olevasta ohjauskeskuksesta. Vaikka sulutus toimii vesiliikennekaudella 24 tuntia vuorokaudessa, niin kanavan yhteydessä olevaa maantiesiltaa ei avata tieliikenteen ruuhka-aikoina pelkästään huvialuksia varten.
Vieressä sijaitsevassa Taipaleen kanavamuseossa on sisätiloissa näyttely vesiteiden ja kanavien historiasta. Museoon kuuluu myös vanhan ja uuden kanavan rantaa kiertävä polku opasteineen.
Ukrainan lippu
Ukrainan lippu () on Ukrainan valtion kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Sen mittasuhteet ovat 2:3. Se otettiin käyttöön vuonna 1918. Lipun värit ovat sininen ja keltainen. Maan jouduttua osaksi Neuvostoliittoa vuonna 1922 maassa otettiin käyttöön punalippu, ja sen malli muuttui monta kertaa. Ukrainan itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 maassa siirryttiin käyttämään alkuperäistä kaksiväristä lippua 28. tammikuuta 1992 lähtien.
Ensimmäistä kertaa Ukrainan lipun esittelivät kansallimieliset Lvivissä vuonna 1844. Sen värit ovat samat kuin vanhojen ukrainalaisten ruhtinaskuntien vaakunoiden värit. Lipun on sanottu kuvaavan myös (mustanmullan maan viljavaa) peltoa ja sinistä taivasta.
Politiikkaa ja erotiikkaa
Politiikkaa ja erotiikkaa on Jope Ruonansuun neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Albumin teemana on presidentti Mauno Koiviston kuvitteellinen aikomus tehdä eduskuntatalosta ilotalo.
Kiikun kaakun
Kiikun kaakun on Jope Ruonansuun kuudes albumi. Ruonansuu osallistui MTV3:n Syksyn sävel -kilpailuun albumin kappaleella ”Essayahh”.
Albumin CD-versiossa on toiseksi viimeisen raidan "Jätkän tekno (homelite mix)" ja viimeisen raidan "Karpolla on asiaa" välille laitettu noin puolen tunnin pituinen väli. Mutta albumin C-kasetti -versiossa sen sijaan raitojen välissä on "normaali" muutaman sekunnin välinen tauko.
MCGA
MCGA () on IBM:n vuonna 1987 julkaisemien IBM PS/2 Model 30 ja 25 -mallien emolevylle integroitu näytönohjain.
MCGA:n näyttötilat tukivat kaikkia CGA:n tiloja sekä lisäksi 640×480 pikselin yksiväritilaa 60 Hz virkistystaajuudella (tekstitilan ollessa yhteensopiva 5151-näyttöjen kanssa) ja 320×200 256-väritilaa 70 Hz virkistystaajuudella.
MCGA ei ollut täysin alaspäin yhteensopiva. Puutteellinen tuki EGA-standardiin aiheutti monien EGA-standardille suunniteltujen pelien käynnistymisen 4-värisessä CGA-tilassa, tai jopa toimimattomuuden. Toisaalta esimerkiksi moni Sierra Gamesin ja Lucasfilm Gamesin peli sisälsi tuen suoraan sekä EGA- että MCGA-standardille. Myös ne pelit, jotka käyttivät VGA:n 320×200 256-väristä tilaa, eivät käyttäneet VGA:n edistyneitä ominaisuuksia, saattoivat toimia MCGA:ta käytettäessä.
MCGA julkaistiin ainoastaan PS/2-malleille, ja käytti 15-pinnistä D-shell -liitäntää. Tiettävästi yhtäkään MCGA-standardia tukevaa näytönohjainta ei valmistettu. Laitteiden valmistus lopetettiin vuonna 1992 eikä standardista valmistettu klooneja johtuen VGA-standardista, joka julkaistiin samanaikaisesti MCGA:n kanssa.
Jäärata-ajo
Jäärata-ajo on moottoripyörillä jäälle auratulla radalla ajettava kilpa-ajo muoto. Jääratamoottoripyörät perustuvat motocrosspyöriin, ja varustetaan erikoisnastoitetuilla renkailla.
Jäärata-ajo ajetaan luonnonjäälle auratulla 800-1500 m pitkällä radalla, kilpailun ajomatkan kokonaispituuden ollessa 6-15 km.
Keski-Euroopassa vuoristoalueilla jäärataa ajetaan sitä varten jäädytetyillä radoilla. USA:n pohjoisosissa sekä Kanadassa käytetään nastoina ruuveja. Islannissa käytetään motocrossnastoja ja Ruotsissa ajetaan samoilla säännöillä kuin meillä.
Soololuokissa etu- ja takarenkaan nastan maksimikokonaispituus on 23 mm. Nastan näkyvä osuus on säännöissä määritelty siten että esimerkiksi nastan olkapään on oltava tasomainen vähintään 8 mm halkaisijaan saakka. Sivuvaunulliset pyörät varustetaan enduro/motocross-sääntöjen mukaisilla nastarenkailla.
Jäärataa ajetaan nykyisin kuudessa pääluokassa;
Lisäksi soololuokat (JR1, JR2 ja JR3) jakautuvat SM huippu-urheiluun (A-luokat) ja harrastajiin (B-luokat) sekä veteraaniluokkiin. B-luokissa kisataan nousupisteistä A-luokkaan.
Linkki sääntöihin
Washington Bar
Washington Bar on Jope Ruonansuun seitsemäs albumi. Albumilla on mukana on myös Tommi Reponen. Albumilta on julkaistu "Pappi vaan joi" -single.
Ruonansuu ja Reponen tekivät "Washington Bar"-aiheisia sketsejä radioihin, jota levitettiin yli 30 kaupalliseen radioon. Washington Bar -niminen baari sijaitsi aikoinaan Kemin keskustassa.
Viitta (liturginen tekstiili)
Viitta (ven. подрясник kreik. αντεςί, ζωστικό) on ortodoksisessa kirkossa kaikkien pappeuteen vihittyjen sekä luostarien asukkaiden (sisariston ja veljestön) perusasu. Viitta on yleensä musta, mutta se voi olla muunkin värinen.
Papistolla (tai alipapistolla ja luostarin asukkailla) on kahdenlaisia viittoja: alusviitta eli podrasniekka ja päällysviitta eli riäsä.
Alusviittaa olisi papinkin pidettävä päällään aina liikkuessaan muualla, luostarin asukkailla se pitää olla päällä aina ulkona ollessaan. Nykyään asu vaihdetaan kuitenkin usein epäortodoksisesti "siviilissä" liikkuessa tavallisiin vaatteisiin. Eräissä maissa viitan pitäminen kirkon ulkopuolella saattaa olla myös kiellettyä, eräissä maissa sen pitämistä edellytetään aina.
Joillekin kirkonpalvelijoille on myönnetty erityinen oikeus käyttää alusviittaa ilman varsinaista pappeuteen vihkimistäkin. Samoin luostarialueella pidetään asianmukaisena käyttää alusviittaa, jos on oikeus sen käyttämiseen - vielä 1970-luvullakin Valamon luostarissa puettiin jopa pikkupojatkin alusviittaan ja skufiaan.
Päällysviitta vastaa päällystakkia. Sitä pidetään myös usein yllä erilaisissa juhlatilaisuuksissa.
Piinapenkki (albumi)
Piinapenkki on Jope Ruonansuun vuonna 1996 julkaistu kahdeksas albumi.
Johannes Semper
Johannes Semper (22. maaliskuuta 1892 Pahuveren kylä, Tarvastu – 2. helmikuuta 1970 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja kääntäjä.
Vuosina 1910–1927 Semper opiskeli Pietarissa, Riiassa, Moskovassa, Berliinissä ja Pariisissa. Vuonna 1928 hän valmistui Tarton yliopistosta. Semper väitteli tohtoriksi aiheenaan André Giden tuotanto. Hänestä tuli Viron sosialistisen neuvostotasavallan opetusministeri vuonna 1940.
Semper kirjoitti Viron sosialistisen neuvostotasavallan hymnin sanat.
Semperin laajassa tuotannossa on älyllistä runoutta, psykologista proosaa, matkakirjoja ja esseistiikkaa. Semperin runotuotantoa on julkaistu suomeksi antologiassa "Eestin runotar" (WSOY, 1940). Hän kuului Siuru- ja Tarapita-kirjailijaryhmien perustajiin.
Vara Mara
Vara Mara on Jope Ruonansuun vuonna 1997 julkaistu yhdeksäs albumi. Se sisältää kuvitteellisen radiokonsertin, jonka juontavat Martti ja Eeva Ahtisaari.
CD-singlenä (Kaikki menee kun sovittelee / Mattiesko Hytönen) julkaistu, Jorma Reiniä pilkkaava kappale "Kaikki menee kun sovittelee" hyllytettiin pois Vara Mara -levyltä Reinin pyynnöstä. Levyn 31. kappaleen lopussa on ns. piiloraita, joka on STT:n uutisista tehty sketsi. Sketsissä Ruonansuu kertoo uutistenlukijan äänellä: ""Ex-valtakunnansovittelija Jorma Reini on ottanut porot nokkiinsa taiteilija Ruonansuun pilkkalaulusta, Reini sanoo Päivän lööppi -ohjelmassa antaneessa haastattelussa, että pilkka osui omaan nilkkaan"".
Albumi oli vuonna 1997 parhaimmillaan Suomen virallisella listalla sijalla 32.
Kappale "Kaikki menee kun sovittelee" piti julkaista Vara Mara -albumilla, mutta näin ei loppujen lopuksi käynyt, koska kappaleen kohteeksi joutunut ex-valtakunnansovittelija Jorma Reini suuttui kappaleen sisällöstä ja vaati sen hyllyttämistä tulevalta Vara Mara -albumilta. Mattiesko Hytösestä ja hänen juontamastaan Päivän lööppi -ohjelmasta kertova kappale "Mattiesko Hytönen" on sen sijaan kyseisellä albumilla. Virallisesti singleä ei ehditty myymään, kun ne vedettiin viime hetkellä markkinoilta. Single on erittäin harvinainen.
Bulgarian vaakuna
Bulgarian vaakuna on Bulgarian kansallistunnus lipun, moton (Liitosta voimaa) ja kansallislaulun ohella. Nykyinen vaakuna määriteltiin Bulgarian perustuslaissa vuonna 1991, mutta hyväksyttiin vasta 31. heinäkuuta 1997. Se oli ensimmäinen Bulgarian vaakuna sitten kommunismin syrjäytymisen Bulgariasta 1990. Siinä on punaisella pohjalla kultainen leijona, jolla on kultainen kruunu ja kieli. Kilvenkannattajina on kaksi tammenoksilla seisovaa kultaista leijonaa, joilla on kultaiset kruunut. Tammenoksien kolme terhoa symboloivat Bulgarian kolmea historiallista osaa: Moesiaa, Traakiaa ja Makedoniaa. Vaakunan yllä on kuninkaallinen kruunu, vaikka Bulgaria onkin tasavalta ja vaakunan alla on Bulgarian motto "Съединението прави силата" eli "Yhtenäisyydessä on voimaa".
Luxemburgin vaakuna
Luxemburgin vaakuna on yksi Euroopassa sijaitsevan Luxemburgin kansallistunnuksista. Siinä on sini-valko-raitaisella taustalla punainen leijona, jolla on kultainen kruunu, kieli ja kynnet. Vaakunan ajatus muotoutui jo keskiajalla. Samantyyppinen ajatus löytyy Luxemburgin vaakunan lisäksi myös Belgian sekä Alankomaiden vaakunasta, joissa myös esiintyy kaksi leijonaa pitelemässä kilpeä tautanaan viitta ja kruunu. Leijonien pitelemä kilpi on Luxemburgin Henri IV:n tunnus.
Fontainebleaun edikti
Fontainebleaun edikti () oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n vuonna 1685 antama edikti, joka kumosi vuoden 1598 Nantesin ediktin. Se määräsi hugenottien kirkot tuhottavaksi ja protestanttien koulut lakkautettavaksi. Seurauksena 200 000–500 000 protestanttia pakeni maasta.
Dweezil Zappa
Dweezil Zappa, syntymänimeltään Ian Donald Calvin Euclid Zappa (5. syyskuuta 1969, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kitaristi. Dweezil on Gail Sloatmanin ja Frank Zappan poika ja toiseksi vanhin neljästä sisaruksesta. Dweezilin vanhempi sisar on Moon Unit Zappa, ja kaksi nuorempaa sisarusta ovat Ahmet Zappa ja Diva Zappa.
Dweezilin rekisteröity syntymänimi oli Ian Donald Calvin Euclid Zappa, koska sairaala ei suostunut ristimään häntä nimelle Dweezil. Lasta kutsuttiin siitä huolimatta Dweeziliksi, ja hän oli viisivuotias, kun hänen viralliseksi nimekseen muutettiin Dweezil.
1990-luvun puolivälissä Dweezil oli Duckman-piirrossarjassa Ajax Duckmanin äänenä. Dweezil on tehnyt useita pieniä rooleja TV-sarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 2006 Dweezil järjesti "Zappa Plays Zappa" -kiertueen ja toimi sen kitaristina. Sen jälkeen kiertue on järjestetty vuosittain. Vuoden 2009 kiertueella Zappa piti 6. kesäkuuta 2009 konsertin Helsingin Kulttuuritalossa. Paikka on sama, jossa Frank Zappa konsertoi 1974 ja jossa äänitettiin konserttialbumi "You Can't Do That On Stage Anymore, vol. 2 The Helsinki Concert".
Luettelo Suomen merivoimien entisistä aluksista
Tämä on luettelo Suomen merivoimilla ennen käytössä olleista aluksista.
T-veneet
Pam Ferris
Pamela E. ”Pam” Ferris (s. 11. toukokuuta 1948 Hannover, Saksa (Ison-Britannian miehitysvyöhyke)) on brittiläinen näyttelijä. Ferris asui Walesissa 13-vuotiaaksi asti, kunnes hänen perheensä muutti Uuteen-Seelantiin. Ferris palasi Britanniaan parikymppisenä.
Ferris on ollut vuodesta 1986 lähtien naimisissa Roger Frostin kanssa.
Orangen roomalainen teatteri
Orangen roomalainen teatteri () on eteläisen Ranskan Orangessa sijaitseva, ensimmäisen vuosisadan alussa rakennettu antiikkinen teatteri. Se kuuluu nykyään Orangen kunnalle, ja siellä järjestetään kesäisin oopperafestivaalit, "Chorégies d'Orange". Orangen teatteri on yksi parhaiten säilyneitä roomalaisia teattereita.
Teatteri oli merkittävässä asemassa antiikin "Arausion" väestön elämässä. Koko päivän kestäneissä esityksissä nähtiin mimiikkaa, pantomiimejä, runonlausuntaa ja "attelanaa", joka muistutti Commedia dell'artea. Viihde-esitykset olivat kaikille avoimia ja maksuttomia.
Kristinuskon vakiinnutettua asemansa Rooman valtionuskontona teatteri suljettiin virallisella ediktillä vuonna 391, koska kirkko piti teatteria pakanallisena taiteenlajina. Tämän jälkeen rakennus hylättiin täysin. Keskiajalla raunioita käytettiin puolustuskasarmina. Uskonsotien aikana 1500-luvulla teatterirakennus toimi kaupunkilaisten turvapaikkana.
Teatteri alkoi hitaasti saada mennyttä loistoaan takaisin 1800-luvulla Prosper Mériméen ansiosta. Tämän johdolla restaurointityöt aloitettiin vuonna 1825. Vuonna 1869 teatterissa järjestettiin roomalainen festivaali "Chorégies d'Orange", jossa juhlittiin Rooman mahtia. Festivaaleista tuli jokakesäinen tapahtuma. Ohjelmistoon kuului muun muassa Étienne Méhulin ooppera "Joseph". Vuosisadan loppupuolella ja 1900-luvun alussa kaikki Ranskan merkittävät näyttelijät ottivat osaa Orangen festivaaleihin. Sarah Bernhardt esiintyi juhlallisuuksissa 1903.
Orangen roomalainen teatteri ja kaupungissa sijaitseva roomalaisajan Orangen riemukaari hyväksyttiin UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Fright Night (albumi)
Fright Night on Stratovariuksen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Albumi poikkeaa melko paljon Stratovariuksen uudemmista albumeista, ollen äänensävyltään hieman raskaampi ja rock-painotteisempi. "Fright Night" on myös Stratovariuksen albumeista ainoa, jolla soittaa basisti Jyrki Lentonen.
Sävellykset: Timo Tolkki
Petronas
Petronas (lyhenne sanoista Petroliam Nasional Berhad) on 17. elokuuta 1974 perustettu malesialaisomistuksessa oleva öljy- ja kaasuyhtiö. Petronas on kokonaan hallituksen omistuksessa, ja sillä on käytössä kaikki Malesian kaasu- ja öljyvarat.
Ajoista, jolloin Petronas oli vielä yhtymä, se on kasvanut kansainväliseksi öljy- ja kaasuyhtiöksi, jolla on liiketoimintaa 31 maassa. Marraskuun lopussa 2005 Petronas Groupiin kuului 103 kokonaisomistuksessa olevaa tytäryhtiötä, 19 osa-aikaisryhmää ja 57 liikekumppania. Näistä yhtiöistä koostuu Petronas Group, joka on tekemisissä erilaisissa öljyyn ja kaasuun liittyvissä asioissa.
Petronas rakennutti päämajakseen Petronas Towersin (avattu 1998), joka on yksi maailman korkeimmista rakennuksista.
Petronas oli yksi Sauber-tallin, ja BMW Sauberin, pääsponsoreista Formula ykkösissä. Yhtiö toimitti talleille voiteluaineita ja polttoainetta. Se myös omisti 40% Sauber Petronas Engineeringistä. Petronas on myös Malesian Grand Prix’n pääsponsori, ja Kiinan Grand Prix’n yhteistyösponsori.
Petronas on toiminut Mercedes-Benzin F1-tallin pääsponsorina kaudesta 2010 alkaen.
Järvenpään Palloseura
Järvenpään Palloseura (JäPS) on vuonna 1947 perustettu järvenpääläinen jalkapalloseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Kakkosessa, jonne se nousi kaudeksi 2011.
JäPS:lla on noin 1 400 jäsentä, joista noin 1 000 on juniori-ikäisiä. Seura omistaa 80 prosenttia Auto-Arita-hallista, joka on jalkapallon harjoitushalli Järvenpäässä. Seura omistaa myös valtaosan Järvenpään Monitoimihallista, joka on täysimittainen jalkapallohalli ohjeisharjoittelumahdollisuuksineen. Kahden hallin ansiosta voidaan väittää, että Järvenpäässä on suomen parhaat talviharjoitteluolosuhteet.
Seuran miesten joukkue pelasi Kakkosessa myös vuosina 1978 ja 2001. Vuonna 2003 JäPSin miesten joukkue pääsi Suomen cupin pikkufinaaliin oltuaan cupissa parhaiten sijoittunut Kolmosen joukkue. Tätä kautta joukkue pääsi pelaamaan eurokentillä UEFA Regions' Cupissa Bulgariassa.
Tosi-CD
Tosi-CD on Jope Ruonansuun 28. toukokuuta 2004 julkaistu albumi. Albumin teemana ovat tositelevisio-ohjelmat. Levyltä julkaistiin 14. toukokuuta 2004 "Yllytyshullu / Matti on numero yksi" -single. Suomen "Big Brother" -kuuluttajana toiminut Jari Karjalainen Hausmylly-yhtyeestä on levyllä ”virallisena formaattiäänenä”.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Orange (Ranska)
Orange (oksitaaniksi "Aurenja") on kaupunki ja kunta Vauclusen departementissä eteläisessä Ranskassa. Kaupungissa on 29 859 asukasta (2006) ja se sijaitsee 21 kilometriä Avignonista pohjoiseen. Orange on keskilämpötilaltaan Ranskan lämpimin kaupunki.
Orange on tunnettu roomalaisesta arkkitehtuuristaan. Kaupungissa on Euroopan parhaiten säilynyt roomalainen teatteri ja loistava riemukaari, jotka molemmat rakennettiin keisari Augustuksen aikana. Riemukaari, teatteri ja sen ympäristö kuuluvat UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Roomalainen Orangen kaupunki perustettiin vuonna 35 eaa. nimellä Arausio (koko nimeltään "Colonia Julia Firma Secundanorum Arausio"). Aiemmin paikalla oli sijainnut kelttiläinen asutuskeskus ja paikalla oli käyty taistelu, joka tunnetaan yleisesti nimellä Arausion taistelu, kahden roomalaisen armeijan sekä germaanisten kimbrien ja teutonien heimon välillä vuonna 105 eaa.
Kaupunki kukoisti, vaikka visigootit ryöstivät sen vuonna 412. Orangesta tuli piispan istuin 300-luvulla. Kaupungissa on pidetty kaksi kirkolliskokousta: vuonna 441 ja 529. Jälkimmäinen oli merkittävä, sillä se tuomitsi pelagiolaisuuden harhaoppiseksi.
Orangen Baux'n kreivit saavuttivat täyden itsenäisyyden, kun Arlesin kuningaskunta hajosi 1033. Orange oli pieni ruhtinaskunta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan lääninä 1100-luvulla. Nassaun kreivi Vilhelm I Oranialainen peri vuonna 1544 tittelin Oranian prinssi Orangen kreivikunta siirtyi Orangen suvun haltuun (kts. Orania-Nassau-suku). Tämän takia Orange oli protestanttien puolella uskonsodissa, joiden aikana kaupunki vahingoittui pahasti.
Orange oli Nassaun omistuksessa, kunnes Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n joukot valtasivat kaupungin 1672 Ranskan ja Hollannin välisen sodan aikana. Lopullisesti kaupunki luovutettiin Ranskalle 1713 Utrechtin rauhassa, joka päätti Ludvig XIV:nnen sodat.
Jarkko ja Laura
Jarkko ja Laura on suomalainen iskelmäduo, joka edusti Suomea Euroviisuissa Madridissa vuonna 1969 Toivo Kärjen säveltämällä ja Juha Vainion sanoittamalla kappaleella "Kuin silloin ennen". Jarkon ja Lauran sijoitus oli kahdestoista (kuudella pisteellä). Duon jäsenistä Jarkko Antikaisesta ja Laura Ruotsalosta (myöhemmin Antikainen) tuli myös aviopari.
Jarkko Antikainen aloitti julkisen laulu-uransa jo pikkupoikana, kun hänet hyväksyttiin jäseneksi Cantores Minores -poikakuoroon. Sittemmin hän opiskeli myös pianon, viulun ja huilun soittoa. Myös Laura Ruotsalo harrasti jo pienestä pitäen laulua sekä pianon ja viulun soittoa. Heidän tiensä yhtyivät, kun Jarkko perusti Hobbyguys-trion, johon myös Laura sittemmin liittyi. Trion hajottua he perustivat oman duonsa, ja yleisöön teki vaikutuksen heidän herttainen ja romanttisen turvallinen laulu- ja esiintymistyylinsä.
Jarkon ja Lauran läpimurtokappale oli Lauran sanoittama ja säveltämä ”Meidän laulumme” vuodelta 1966. Heidän muita tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa Gilbert Bécaud’n säveltämä ”Se oli silloin” (1968), Esther & Abi Ofarimin kansainvälisen hitin suomalaisversio ”Rakkahin Rokkefeller” (1968), Michel Legrandin elokuvasävelmä ”Samanlainen onni” (1970) sekä Toivo Kärjen ”Kai tavataan jälleen” (1970). Kaikkiin näihin suomenkieliset sanat teki Juha Vainio.
Laura Antikaiselta on ilmestynyt sooloalbumi "Tyttö kaupungista" vuonna 2004 . Pariskunnan vanhin poika Janne Antikainen on ammattimuusikko. Samoin Jarkon ja Lauran kaksi nuorempaa poikaa työskentelevät musiikin parissa.
8514
8514 on IBM:n vuonna 1987 julkaisema näytönohjaimen ja monitori sisältävä päivityspaketti IBM PS/2-koneille. Se tuki lomitettua 1024×768 pikselin resoluutiota 43,5 Hz virkistystaajuudella ja lomittamatonta 640×480 pikselin resoluutiota 60 Hz virkistystaajuudella.
8514 oli yksi ensimmäisiä grafiikkakiihdytystä käyttäviä kortteja. Aiemmat grafiikkakiihdyttimet olivat sisältäneet RISC-prosessorin, esim. TI TMS34010, mutta 8514:ssa käytettiin ainoastaan tähän käyttötarkoitukseen erikoistunutta piiriä, joka oli huomattavasti yksinkertaisempi ja halvempi.
Piiri pystyi piirtämään viivoja, neliöitä ja täyttämään alueita sekä BitBLT-alueiden siirtoihin. Kaikki operaatiot voitiin rajoittaa tietyn neliön sisään ja niihin soveltaa loogisia operaatioita.
8514 ei ollut yhteensopiva minkään aiemman IBM:n näytönohjaimen kanssa. Tämän vuoksi siinä oli digitaalinen läpivienti, jonka avulla ohjelmat voivat hyödyntää emolevyllä asennettua VGA-piiriä.
8514 käytti standardoitua DOS-ohjelmointirajapintaa nimeltä "Adapter Interface" (lyhyemmin "AI"), joka oli toteutettu TSR-ohjelmalla. Tämä rajapinta tarjosi tuen muun muassa yleisille 2D-piirroille (kuten viivanpiirto, täyttöväri ja kahden bittikarttakuvan yhdistäminen eli "blitting"). Rajapinnan ansiosta koneen suoritin vapautui muille tehtäville ja nopeutti grafiikan uudelleenpiirtoa.
1980-luvun lopulla jotkin yhtiöt takaisinmallinsivat näytönohjaimen ja tuottivat siitä kopioita ISA-väylään. Merkittäviä olivat Western Digital Imaging PWGA-1, Chips & Technologies 82C480 ja ATI Mach 8 ja Mach 32.
Tō-ji
Tō-ji (, kirjaimellisesti "itäinen temppeli") on shingon-koulukunnan buddhalainen temppeli Kiotossa Japanissa. Temppelillä oli aiemmin läntinen vastineensa Sai-ji: nämä temppelit seisoivat Heian-kyōn portin, Rashōmonin, molemmilla puolilla. Tō-ji sijaitsee Minami-kun alueella Ōmiya- ja Kujō-katujen risteyskohdassa Kioton rautatieaseman eteläpuolella. Temppeli tunnetaan myös nimellä "Kyō-ō-gokoku-ji" ().
Tō-ji perustettiin vuonna 794 suojelemaan kaupunkia, ja vuonna 823 se siirtyi shingon-lahkon perustajan Kūkain hallintoon teologiseksi yliopistoksi. Varsinaisen Heian-kaudella rakennetun temppelin lisäksi Tō-jissä on rakennuksia 1300–1600-luvuilta. Monet temppelin rakennukset tuhoutuivat tulipaloissa ja taistelussa 1400-luvulla, ja suurin osa lopuista Azuchi-Momoyama-kauden aikana.
Tō-jin 57 metriä korkea pagoda on Japanin korkein, ja Kioton symboli. Nykyinen Tokugawa Iemitsun Edo-kaudella rakennuttama pagoda on vuodelta 1643. Muita tärkeitä rakennuksia ovat "Kōdō" () eli luentohalli, joka on 1600-luvulta. Hallissa on Kūkain pääkaupungin suojelemiseksi kehittämä veistosmandala ("mikkyō"), jota on pidetty Kūkain itsensä kaivertamana 800-luvun alussa. Veistokset ovat Japanin esoteerisen buddhalaisuuden vanhimmat. "Kondō" () eli päähalli on vuorostaan rakennettu uudelleen vuonna 1606, ja siellä on Yakushi-kolminaisuutta esittäviä Momoyama-kauden patsaita. Temppelin pääportti on siirretty paikalle vuonna 1894 Higashiyaman alueella sijaitsevasta Sanjūsangen-dōn temppelistä.
Tō-ji liitettiin yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994. Paikalla järjestetään joka kuukauden 21. päivä Kūkain (Kōbō Daishin) kunniaksi Kōbō-saniksi kutsuttu kirpputori.
VeePee Lehto
VeePee Lehto (oik. Veli-Pekka Juhani Lehto , s. 7. toukokuuta 1948 Turku) on suomalainen iskelmälaulaja, sanoittaja ja säveltäjä. Lehdolta on ilmestynyt kaikkiaan yhdeksän sooloalbumia . Turkulainen Lehto on sanoittanut muun muassa Matin ja Tepon menestyskappaleet "Et voi tulla rajan taa", "Näitä polkuja tallaan", "Mä joka päivä töitä teen", "Missä sitä ollaan oltu", "Kaiken takana on nainen", "Minä rakastan sua", "Näin se kesäloma toimii", "Pöytä täyteen ja "Pohjan poika". Koulutukseltaan Lehto on ekonomi. Veepee Lehto on ollut sanoittajana ja kääntäjänä kaksi kertaa edustamassa Suomea Euroviisuissa. "Sata salamaa" ja "Eläköön elämä" ovat olleet kärkijoukossa useaan otteeseen valittaessa Suomen Euroviisua kautta aikojen.
Lehto on kääntänyt Turun murteelle Aku Ankan murrealbumin "Kui, sanos Aku" (julkaistu 1999) .
Lehdolle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013. Veepee jatkaa keikkojen tekemistä laulajana, juontajana ja tilannekoomikkona.
Kotisivu: www.veepeelehto.com
Kertaustyylit
Kertaustyylit ovat rakennus- ja sisustustyylejä, jotka esiintyivät 1800-luvun uusklassismin (Suomessa empiren ja biedermeierin) jälkeen ja joille oli ominaista varhaisempien tyylimuotojen jäljittely.
Näitä tyylejä kutsutaan joskus myös yhteisnimikkeellä historismi, sillä kertaustyylit olivat hyvin historiatietoisia, ja niiden tyyli-ihanteet perustuivat aiempina aikakausina vallinneisiin tyylisuuntiin. Rinnakkain eklektistisesti esiintyvät esimerkiksi uusgotiikka, uusrenessanssi, uusbarokki ja uusrokokoo. Suomalaisessa arkkitehtuurissa uusbarokki ja -rokokoo jäivät marginaalisiksi tyylisuunniksi, mutta uusgotiikka ja -renessanssi olivat 1900-luvun alkuun saakka suosittuja rakennustyylejä uusklassismin rinnalla. Käytetty tyyli valittiin usein rakennustyypin perusteella, esimerkiksi pankki- ja hallintorakennuksissa suosittiin mahtailevaa uusrenessanssia, kun taas uusgotiikka oli 1800-luvun loppupuolen vallitseva tyyli kirkkoarkkitehtuurissa.
Kertaustyylien syntyyn vaikutti kansallisvaltioiden nousu, jonka yhteydessä kansa nousi valtioiden johtoon. Käyttämällä kertaustyylejä arkkitehtuurissa pyrittiin oikeuttamaan kansanvalta.
Kertaustyylejä kohtaan ei tunnettu kovinkaan suurta kunnioitusta 1900-luvun puolivälistä 1970–1980-luvuille saakka, ja ne nähtiin pitkään lähinnä tyylisuuntana, josta avantgarde pystyi ammentamaan innoitusta. Vanha rakennuskanta nähtiin vanhanaikaisena, epäkäytännöllisenä sekä kalliina huolto- ja korjauskustannuksiensa vuoksi. Monien kertaustyylisten rakennusten purkua perusteltiin niiden epäkäytännöllisyydellä ja ”huonolla arkkitehtuurilla”, eikä rakennusten suojelua pidetty tarpeellisena. Suomessa tällaista toimintaa yhdistettynä poliittiseen kulttuuriin alettiin kutsua Turun taudiksi.
Vartiomoottorivene 1
Vartiomoottorivene 1 (lyhyemmin VMV 1) oli suomalainen vartiomoottorivene, joka tilattiin Saksasta ja valmistui 1930. Se kuului toiseen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen VMV 2:n tavoin. Ensimmäisenä tilattu vene oli kuitenkin myöhästynyt, joten VMV 1 sai ensimmäisen numeron.
"VMV 1" pysäytti 19. toukokuuta 1931 Märketin majakan luona Tšekkoslovakian lipun alla purjehtineen spriivarastoaluksen "Serpenin". Alus oli lähtenyt Tallinnasta, jolloin sen nimenä oli ollut "Mars". Aluksen nimi ja paperit vaihdettiin merellä. Alukselta takavarikoitiin 122000 litraa spriitä, mikä oli kieltolain ajan suurin yksittäinen takavarikko.
"VMV 1" palveli 1938 Ahvenanmaan piirissä. Merivartiostojen tehtäväksi määrättiin 12. lokakuuta 1939 asetuksella puolueettomuusvalvonta merivoimien johdolla.
"VMV 1" toimi sotien aikana vuosina 1939–1941 varmistuslaivueessa ja vuosina 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. "VMV 1" oli mukana matkalla, jolla panssarilaiva "Ilmarinen" upposi, pelastaen räjähdysvaaraa uhmaten "Ilmarisen" rungolta 57 miestä. Se osallistui Bengtskärin majakasta käytyyn taisteluun yhdessä "VMV 2":n, "VMV 13":n ja VMV 16:n kanssa 26. heinäkuuta 1941. Se oli myös mukana matkalla, jolla miinalaiva "Riilahti" upposi. Se pelasti "Riilahden" upottua vedestä yksitoista miestä, joiden joukossa oli "Riilahden" päällikkö, kapteeniluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari Osmo Kivilinna, joka kuitenkin menehtyi vammoihinsa myöhemmin.
"VMV-1":llä syttyi 1946 tulipalo sen ollessa takaa-ajamassa salakuljetusalusta, jolloin takaa-ajo keskeytyi. Palo saatiin sammumaan konemestarin suljettua polttoaineputkien hanat.
Vartiomoottorivene 2
Vartiomoottorivene 2 (VMV 2) oli suomalainen vartiomoottorivene, joka tilattiin Saksasta ja valmistui 1930. Se kuului toiseen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen "VMV 1":n tavoin. Ensimmäisenä tilattu vene oli kuitenkin myöhästynyt, joten "VMV 2" sai toisen numeron.
Insinööri Jaakko Rahkolan suunnitteleman aluksen tilasi Sisäasiainministeriö 25. tammikuuta 1930 Abeking & Rasmussenilta Bremenistä ja se valmistui sopimuksen mukaisesti 10. kesäkuuta. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi 550-570 hevosvoiman Maybach bensiinimoottoria, joiden piti mahdollistaa 25 solmun huippunopeus. Lisäksi veneessä oli 60-100 hevosvoiman apukone. Sen hinnaksi sovittiin reilu miljoona markkaa.
Vartiolaiva "Merikotka" takavarikoi 14. lokakuuta 1933 englantilaiset pirtuemälaivat "Atlantican" ja kolmimastokuunari "Omarin". Kun "Omaria" aiottiin ryhtyä siirtämään Helsinkiin, paikalle ilmestyikin kaksi kertaa vartiolaivaa suurempi salakuljetusalus s/s "Relly", joka yritti ajaa vartiolaivan kahdesti upoksiin. Lisäksi alukselta avattiin pistooleilla ja parilla kiväärillä kiivas tuli viranomaisia vastaan. Nämä vastasivat tuleen kivääreillä ja yhdellä Bergmann-konepistoolilla. Viranomaisista ei haavoittunut kukaan, salakuljettajista muutama.
Tilanteesta kehittyi käsiaseilla ja laivanohjailulla käyty mutkikas kaksintaistelu, jossa vartiolaivan päällikön merikapteeni Tybeckin selkeästi parempi merimiestaito auttoi selviämään, kunnes "VMV 2" ehti hätiin ja vartioveneen avatessa keulatykillä tulen oli salakuljettajien pakko antautua.
"VMV 2" toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa ja vuosina 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa.
Alus poistettiin loppuun käytettynä miinanraivauskauden päätyttyä vuonna 1950. Sotakulutus mukaan laskettuna reippaasti yli kaksi kertaa myöhemmin kuin alun perin hankittaessa suunniteltiin. Eduskunnan lähetekeskustelussa alusten hankinnasta päätettäessä käyttöajaksi vaadittiin kymmenen vuotta, mistä väännettiinkin kaikkein pisimpään. Merivartiolaitos olisi kelpuuttanut lyhyemmänkin ajan eli nämä ""Kallion kanuunapaatit"" kuten kansanedustaja Jaakko Ikola keskustelussa niitä pääministerin mukaan kutsui, tuottivat jopa monin kerroin voittoakin siihen nähden mitä niistä maksettiin.
Vartiomoottorivene 3
Vartiomoottorivene 3 (lyhyemmin VMV 3) oli suomalainen vartiomoottorivene, joka tilattiin U. Suortin Veneveistämöltä Helsingistä. Alus valmistui 1930, minkä jälkeen se otettiin palvelukseen vastaperustetussa merivartiostossa. Se oli ensimmäinen tilattu vartiomoottorivene, mutta myöhästymisensä johdosta "VMV 1" ja "VMV 2" ehtivät valmistua ennen sitä, joten se sai nimen "VMV 3".
Komentajakapteeni Väinö Miettinen (merivartiolaitoksen päällikkö 27. kesäkuuta 1930) suunnitteli 1929 alkaen merivartiolaitoksen perustamista (laki esitys 28. helmikuuta 1930) sisäasiainministeriön toimeksiannosta. Esityksen mukaan merivartiostolle tuli hankkia kahdeksan nopeaa ja ajanmukaista vartiolaivaa. "Vartiomoottorivene 3" oli yksi esitetyistä aluksista.
"VMV 3" menetettiin konehuonepaloa seuranneen polttoainesäiliön räjähdyksen johdosta 11. kesäkuuta 1931. Palossa ei menetetty henkilöstöä, koska sammuttamista yrittäneet ehtivät hypätä veteen ennen räjähdystä.
Veneen tuhoutumista tutki ulkopuolinen tutkijalautakunta, joka suositteli bensiinimoottoreista luopumista ja lisäksi Miettinen lupasi kiinnittää tarkempaa huomiota ammattitaitoisen henkilöstön palkkaamiseen.
Veneen tuhon jälkeen tehtiin teknisiä parannuksia seuraavien alusten tilauksiin. Näitä olivat muun muassa polttoainesäiliöiden sijoittaminen eristettyihin osastoihin, polttoaineputkien suojaaminen ja niiden johtaminen säiliöiden yläosaan, pääputkijohto sulkeminen kannelta mahdollistettiin, parannettiin tuuletusta ja akun paikkaa vaihdettiin.
Vartiomoottorivene 5
Vartiomoottorivene 5 (lyhyemmin VMV 5) oli suomalainen vartiomoottorivene, joka tilattiin Uudenkaupungin Veneveistämöltä ja valmistui 1931. Se kuului kolmanteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen "VMV 6":n tavoin.
"VMV 5" aloitti palveluksensa 1932 merivartiostossa. Alus oli 2. heinäkuuta partiomatkalla, jolloin se kohtasi Russärön majakan luona nopeakulkuisen moottoriveen, joka pysähtymismääräyksen jälkeen lähti pakoon kohti Viron rannikkoa. Veneestä heitettiin mereen spriikanistereita sen keventämiseksi ja siten nopeuden lisäämiseksi. "VMV 5" ei pysähtynyt keräämään pois heitettyä spriitä, vaan se jatkoi takaa-ajoa ampuen varoituslaukauksia kivääreillä ja tykillä. Lähellä Viron aluevesirajan lähestyessä kahden merivartijan onnistui hypätä veneeseen ja pysäyttää sen moottori. Tarkastuksessa veneestä löytyi vielä 720 litraa spriitä, yksi suomalainen ja kolme virolaista salakuljettajaa, joista yksi oli haavoittunut päähän kuollen seuraavana päivänä Hangossa.
"VMV 5" palveli 1938 Suomenlahden länsipiirissä.
"VMV 5" toimi sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä, vuonna 1942 2. vartiomoottorivenelaivueessa, vuonna 1943 1. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuonna 1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa sekä 2. vartiomoottorivenelaivueessa.
Uusrokokoo
Uusrokokoo oli 1840–1870-luvuilla vaikuttanut sisustuksen tyylisuuntaus. Tyyli kehittyi ranskalaisen rokokoon pohjalta, ja sille olivat tyypillisiä kiillotetusta tummasta puusta valmistetut kaarevalinjaiset huonekalut sekä kukkakuvioiset tekstiilit.
Vartiomoottorivene 6
Vartiomoottorivene 6 (lyhyemmin VMV 6) oli suomalainen vartiomoottorivene, joka tilattiin Uudenkaupungin Veneveistämöltä ja valmistui 1931.
"VMV 6" kuului kolmanteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen VMV 5:n tavoin. Se osallistui 1935-1936 yhdessä "VMV 5":n kanssa Risto Orkon ohjaaman Suomifilmin elokuvan VMV 6 tekemiseen. Elokuva kuvattiin pääosin Pirttisaaressa ja Söderskärillä ja se esitettiin ensimmäisen kerran 1936.
"VMV 6" palveli vuosina 1939–1940 varmistuslaivueessa, vuonna 1941 vartiomoottoriveneryhmässä, vuonna 1942 2. vartiomoottorivenelaivueessa ja vuosina 1943–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. Alus upotti 22. toukokuuta 1943 Vaindlon itäpuolella yhdessä "Ruotsinsalmen" ja "Riilahden" kanssa syvyyspommein Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen "Štš-408".
Sotien jälkeen "VMV 6" oli ensin miinanraivaustehtävissä, minkä jälkeen se palasi rajavartioston käyttöön. Aluksen pohja uusittiin 1949 ja sen kansi ja keskikone uusittiin 1953.
Vartiomoottorivene 7
Vartiomoottorivene 7 (lyhyemmin VMV 7) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene, joka tilattiin Turun Veneveistämöltä ja valmistui 1932. Se kuului neljänteen vartiomoottoriveneiden tilausvaiheeseen.
"Vartiomoottorivene 7" valmistui 23. elokuuta 1932 Turun Veneveistämöltä, jolloin se luovutettiin merivartiolaitokselle. "VMV 7" oli 1. lokakuuta 1933 partiomatkalla Suomenlahdella, kun aluksen konehuoneessa räjähti. Miehistö yritti lähes tunnin sammuttaa räjähdyksen aiheuttamaa tulipaloa ennen kuin se jätti aluksen. Kaksi räjähdyksessä loukkaantunutta miehistönjäsentä siirrettiin lähistöllä olleeseen salakuljetusalus "Omariin".
Astrid Swan
Astrid Swan (oik. Astrid Joutseno, s. 1982) on suomalainen muusikko ja laulaja. Hänen pianovetoisista, tunnelmallisista kappaleistaan on usein löydetty yhtymäkohtia sellaisten artistien tuotantoon kuin Tori Amos, Kate Bush ja Laura Nyro. Hänen lyriikoissaan esiintyy anglo-amerikkalaisen kulttuurin vaikutteiden ohella myös elementtejä kirjallisuudesta. Swanin laulukieli on englanti.
Astrid Swanin instrumentteihin kuuluvat pianon ja koskettimien ohella myös kitara sekä klarinetti, jonka soittoa hän on opiskellut. Näitä instrumentteja hänen kuullaan soittavan myös debyyttialbumillaan "Poverina" (2005, Delphic Recordings). Paikoitellen vahvasti orkestroidun albumin jousisovitukset ovat Jimi Tenorin käsialaa.
Astrid Swan yhtyeineen esiintyi Groningenissa Hollannissa 12. tammikuuta 2006 Eurosonic-festivaaleilla Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen FIMICin sekä Yleisradion EBU-edustajana. Maaliskuussa 2006 hän esiintyi Yhdysvalloissa ja Kanadassa ruotsalaisen José Gonzálezin lämmittelijänä.
Astrid Swan tunnetaan myös vaihtoehtoista, englanninkielistä kitarapopmusiikkia soittavan Treeball-yhtyeen kosketinsoittajana ja toisena laulajana. Lisäksi Astrid Swan on tehnyt kappaleita oman soolotuotannon lisäksi myös joillekin muille esittäjille.
Swan sairastui agressiiviseen rintasyöpään vuonna 2014. Maaliskuussa 2017 hän julkaisi levyn "From The Bed And Beyond", joka kertoo sairastumisesta. Heinäkuussa 2017 Swan kertoi, että syöpä on uusiutunut ja levinnyt, eikä sitä voi enää parantaa. Sairaus on kuitenkin hyvässä hoidossa ja Swan jatkaa aktiivisesti keikkailua sekä työskentelee väitöskirjansa parissa vuoteen 2020 asti myönnetyn apurahan turvin.
Astrid Swan esiintyy soolona sekä taustayhtyeensä kanssa, jossa ovat esiintyneet mm.sekä
VMV 6
VMV 6 on Risto Orkon ohjaama suomalainen jännityselokuva vuodelta 1936. Sen ensi-ilta oli 16. helmikuuta 1936 Kino-Palatsissa.
Elokuvan työnimenä oli "MV 12". Suomen merivartiostolla oli vuosina 1931–1959 käytössään samanniminen alus, mutta elokuvan yhteydet siihen rajoittuvat vain nimeen. Elokuvaa tehtiin muun muassa Porvoon saariston Pirttisaarella, jonka nimi vaihdettiin elokuvassa jostakin syystä Kyläsaareksi.
Elokuva on Mika Waltarin kirjoittama tarina merivartijoiden ja salakuljettajien maailmasta ja hänen ensimmäinen elokuvakäsikirjoituksensa. Se on myös ensimmäinen Erik Blombergin kuvaustyö, ja alun perin hänen piti olla vain kakkoskuvaajana, mutta työnäytteiden perusteella Orko teki hänestä Theodor Lutsin sijasta pääkuvaajan.
Aikalaisarvostelijat kiittelivät Risto Orkon ohjaustyötä. Erään kriitikon mukaan elokuva on "Suomi-Filmin mestarinäyte". Elokuvan sanottiin tarjoavan "parasta vauhdikkuudessa ja jännittävyydessä, mitä suomalainen elokuva on koskaan pystynyt tekemään". Erik Blombergin kuvaustyö sai myönteistä huomiota: "ensimmäisessä suuryrityksessään osoittautuu [Blomberg] alansa hallitsevaksi ja hyviä ideoita omaavaksi valokuvaajaksi". Mutta käsikirjoituksen puutteisiin kiinnitti eräs arvioija jo silloin huomiota.
Myöhemmissä arvioissa todetaan muun muassa juuri Waltarin kokemattomuus, joka näkyy tapahtumien sekavuutena. Joel Rinteen jämäkkä näyttelijäntyö saa kiitosta. Muuten elokuva on nähty "ihmiskuvaukseltaan ja psykologisilta painotuksiltaan vaatimattomana" (Pertti Lumirae) ja "käänteiltään varsin kömpelönä, henkilöiltään mustavalkoisena ja repliikeiltään tahattoman koomisena” (Antti Lindqvist).
Piraatit (kirja)
Piraatit on Ilkka Remeksen ensimmäinen nuortenkirja. Kirjan on julkaissut WSOY vuonna 2003.
Neuroopan omistajat
Neuroopan omistajat on Jope Ruonansuun vuonna 1999 julkaistu kymmenes studioalbumi. Albumin kappaleet ovat pääasiassa Jope Ruonansuun säveltämiä ja sanoittamia, Risto Asikaisen sovittamia ja tuottamia.
Naurettava 90-luku
Naurettava 90-luku on Jope Ruonansuun 17. tammikuuta 2000 julkaistu kokoelma-albumi.
Arto Haapala
Arto Kalervo Haapala (s. 3. tammikuuta 1959, Helsingin maalaiskunta) on estetiikan professori Helsingin yliopistossa.
Haapala on työskennellyt professorina Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnassa vuodesta 1995 . Hän on erikoistunut kirjallisuuteen, ympäristöön ja tulkintaan, sekä angloamerikkalaisen estetiikan lisäksi hermeneutiikkaan, etenkin Martin Heideggerin filosofiaan.
Haapala on toiminut monissa asiantuntijatehtävissä Suomessa ja ulkomailla. Hän on tehnyt tutkimusvierailuja Lancasterin yliopistoon ja Temple Universityyn sekä opetusvierailun Trondheimin yliopistoon . Tämän lisäksi Haapala on ollut mm. Suomen Akatemian asiantuntijana ja Alfred Kordelinin säätiössa toimielinjäsenenä . Haapala valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2002.
Hauskaa joulua t: Jope
Hauskaa joulua t: Jope on Jope Ruonansuun 9. lokakuuta 2000 julkaistu jouluaiheinen albumi.
Kiti Neuvonen
Kirsi Marjut Onerva "Kiti" Neuvonen (s. 27. lokakuuta 1950) on suomalainen laulaja, radiotoimittaja ja runoilija.
Neuvosen tunnetuin laulu on Kaj Chydeniuksen ja Anu Kaipaisen ”Nuoruustango” vuodelta 1971. Kappale julkaistiin tuoreeltaan Love Recordsin "Pieni juhlija" -kokoelmalla, mutta singlenä se julkaistiin vasta vuonna 1974.
Levytyksen menestyksestä huolimatta Neuvosen seuraava julkaisu ilmestyi vasta vuonna 1985 ”Kaupungin valot” -singlen muodossa. Seuraavana vuonna puolestaan ilmestyi Neuvosen ensimmäinen pitkäsoittolevy "Kaupungin valot". Julkaisijana näillä äänitteillä toimi PiMu-levymerkki.
Tämän jälkeen Neuvosen levyt ilmestyivät Polarvox-levymerkin kautta. Vuonna 1987 ilmestyi albumi "Minä rakastan sinua kuunkierron verran" ja seuraavana vuonna artistin tunnetuimman levytyksen mukaan nimetty albumi "Nuoruustango".
Neuvosen toistaiseksi viimeisin levyjulkaisu on vuonna 1991 ilmestynyt albumi "Nainen ja ääni", jolle hänelle lauluja teki mm. Juice Leskinen.
Kiti Neuvosen Polarvox-albumien tuotannosta on julkaistu myös kokoelmalevy "Parhaat" vuonna 1994.
Neuvonen juonsi Radio Suomen "Valoa ikkunassa"- ja "Yöradio"-ohjelmia vuosina 1990–1997 .
Neuvoselta on ilmestynyt vuonna 2000 runokokoelma "Eräänä aamuna sydämessäni" (Enostone, ISBN 951-9036-12-1).