Hideki Tōjō
Tōjō Hideki ( ; 30. joulukuuta 1884 Tokio – 23. joulukuuta 1948 Tokio) oli Keisarillisen Japanin armeijan kenraali ja Japanin 40. pääministeri 1941–1944. Tōjōn pääministerikauden alussa Japani hyökkäsi hänen käskystään Pearl Harboriin, ja hyökkäys suunniteltiin hänen toimiessaan sotaministerinä. Hänet tuomittiin sodan päätyttyä kuolemaan syytettynä tästä sekä muista Japanin sodan aikana tekemistä rikoksista.
Tōjō syntyi kymmenlapsisen perheen kolmantena poikana. Tōjōn isä oli Japanin armeijan upseeri, ja perhe kuului vähäarvoiseen samuraisukuun. Vanhempien veljiensä kuoltua Hideki Tōjōlle lankesi vastuu perheen nimen kunnian säilyttämisestä. Hänen samurai-isänsä tavoitteena oli saada poika armeijauralle ja upseerin virkaan.
Upseerin virkaan valmistavan koulun oppilaaksi Tōjō pääsi vuonna 1902. Hänen valmistuttuaan vänrikiksi Venäjän–Japanin sota oli kiivaimmillaan. Nuoren vänrikin tie vei sotaan rintamalle. Hän toimi 1919–1922 sotilasasiamiehenä Sveitsissä ja Saksassa. Berliinistä Tōjō siirtyi rykmentinkomentajaksi 1929–1931.
Tōjōn sotilasura lähti nousuun Mantšuriassa 1935–1937, kun hän toimi Japanin Kwantungin armeijan "kenpeitain" eli sotapoliisien komentajana. Tōjō oli kokenut ja taitava taktikko, ja sai kunnioitusta nopeista päätöksistään. Hän ansaitsi Mantšuriassa toimillaan kutsumanimen "kamisori" eli ”partaveitsi”. Toisessa maailmansodassa Tōjō oli Japanin armeijan ylipäällikkö sekä sotaministeri, laivaston tuhouduttua käytännössä maan diktaattori.
Poliitikkona Tōjō kuului upseereiden muodostamaan ryhmään, jotka kannattivat Japanin viemistä sotaan 1930-luvun lopulla. Mittavan sotilasuran rinnalla Tōjō nimitettiin vuonna 1938 sotaministeriöön apulaisministeriksi ja 1940–1941 Tōjō sai sotaministerin viran Fumimaro Konoen hallituksessa. Tōjōn 1 009 päivän pituinen pääministerikausi alkoi 18. lokakuuta 1941 pääministerin erottua. Kausi päättyi 22. heinäkuuta 1944. Pääministerinsalkun ohella Tōjō hoiti sotaministerin tointa sekä lyhyitä aikoja muun muassa opetus-, sisä- ja ulkoministerin tehtäviä.
Yhdysvaltalaisten Japanin-miehityksen yksi tärkeimmistä Potsdamin julistuksessa määritellyistä lyhyen aikavälin tehtävistä oli rangaista Japanin sotaan johtaneita henkilöitä. Tōjō luokiteltiin suurimmaksi epäillyksi henkilöistä, jotka olivat johtaneen Japanin sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Toisessa maailmansodassa Tōjōsta muodostui Yhdysvaltain propagandakoneiston käsittelyssä vihollisen kasvot, jotka esiintyivät muun muassa lentolehtisissä ja vihollista kuvaavissa julisteissa.
Japanin antautumisen jälkeen Tōjō yritti tehdä itsemurhan ampumalla itseään. Pienikaliiperisen pistoolin luoti ei kuitenkaan vatsaan osuttuaan tappanut Tōjōa. Tōjōn toivuttua lyhyen aikaa sotilassairaalassa hänet vangittiin. Liittoutuneiden uskoa Tōjōn hallinnon syyllisyyteen kuvaa kymmenen Tōjōn hallituksen jäsenen vangitseminen ensimmäisellä SCAPin antamalla sotasyyllislistalla. Vangitut kuljetettiin Sugamon vankilaan odottamaan oikeuskäsittelyä. Japanin miehitystä johtaneen kenraali Douglas MacArthurin tavoitteena oli saattaa Tōjō nopeasti oikeuteen. Oikeudenkäynnin alkaminen venyi oikeudellisteknisistä seikoista. Tōjōn tuomitsemisessa oli aluksi epäselvää muun muassa se, kuuluiko asia kansainvälisen oikeuden vai Yhdysvaltain oman sotilastuomioistuimen päätösvaltaan.
Tōjō oli syytettynä miehityshallinnon perustamassa kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa ("International Military Tribunal for the Far East"), joka totesi hänen syyllistyneen seitsemään eri syytekohtaan, joita olivat muun muassa syyllistyminen hyökkäyssodankäyntiin, kansainvälisten sodankäynnin sääntöjen rikkominen ja sotavankien epäinhimillisen kohtelun salliminen. Hänen katsotaan olevan vastuussa neljän miljoonan kiinalaisen murhasta. Tōjō tuomittiin kuolemaan 12. marraskuuta 1948 ja tuomio pantiin toimeen hirttämällä Tokiossa 23. joulukuuta.
Tōjōn kami merkittiin vuonna 1978 haudatuksi kiistanalaiseen Yasukuni-pyhättöön Tokiossa.