Vanhat suomalaiset mittayksiköt
Vanhat suomalaiset mittayksiköt tarkoittavat tässä mittayksiköitä, joita Suomessa käytettiin ennen metrijärjestelmän käyttöönottoa.
Ennen kuin Suomessa vuonna 1887 otettiin käyttöön metrijärjestelmä, nykyisen SI-järjestelmän edeltäjä, maassa käytettiin monenlaisia mittayksiköitä, sekä Ruotsin vallan aikaisia että Venäjältä tulleita. Ulkomaankaupassa käytettiin myös anglosaksista järjestelmää ja merellä merenkulkumittoja.
Varhaisimpina aikoina mittayksiköiden käytäntö oli horjuvaa. Mitat olivat sekavia ja standardeja ei ollut, puhumattakaan virallisista prototyypeistä tai että mitat olisi sidottu johonkin luonnonvakioon. Joitain yhteisiä mittayksiköitä kuitenkin oli, vaikka ne vaihtelivatkin alueittain.
Peninkulma oli alun perin määritelty siksi matkaksi, jossa koiran haukku kuuluu tyynessä ilmassa (oikeastaan "penin kuuluma"). Peninkulmaa pitempi yksikkö oli "päivämatka" (2 peninkulmaa), joka vastasi ihmisen päivässä jalan taittamaa matkaa  Muita mittoja olivat lappalainen epävirallinen yksikkö poronkusema (n. 7,5 km), joka tarkoitti matkaa, jonka poro kulkee virtsatarpeiden välillä, ja "tankomitta", joka oli 5–9 kyynärää, kylästä riippuen.
Pitkälle Ruotsin vallan ajalle eri kaupungeilla oli omat mittansa. Tähän viittaava sanonta "Porvoon mitalla" tulee siitä, että kun Ruotsin vallan ajalla Porvoossa vouti keräsi veroja kansalaisilta (viljaa, riistaa, kaloja...) hän käytti suurta mittaa. Tilittäessään verotuottoja kuninkaalle hän kuitenkin käytti pientä mittaa ja piti kertyneen erotuksen itsellään. Nykyään sanonnalla kuitenkin tarkoitetaan hyvää, runsasta mittaa.
Vanhasta suomalaisesta peninkulmasta (n. 6km) siirryttiin käyttämään ruotsalaista peninkulmaa (n. 10km) vuonna 1655. Vasta 1700-luvulla tärkeimmät yksiköt saatiin yhtenäistetyiksi valtakunnallisesti. Vuoden 1734 laki edellytti jo, että koko (Ruotsin) valtakunnassa (Suomi mukaan luettuna) oli käytettävä yhtäläisiä, kruunun leimalla varustettuja mittoja. Näin ollen Ruotsin vallan ajan lopulla käytössä olleille mittayksiköille voidaan jo ilmoittaa tarkat vastaavuudet nykyisinä yksikköinä. Jos kauppias käytti muunlaisia mittoja, ne oli lain mukaan takavarikoitava ja lyötävä rikki.
Nykyisin vanhat yksiköt esiintyvät enää vain vanhassa kirjallisuudessa, historiallisissa asiakirjoissa sekä joissakin sanonnoissa ja sananlaskuissa, esimerkiksi "ei tuumaakaan", "parempi virsta väärään kuin vaaksa vaaraan".
Pituusmittojen perusmitta oli "kyynärä", joka vastaa periaatteessa ihmisen kyynärvarren pituutta kyynärpäästä sormenpäihin. Kyynärä kuitenkin määriteltiin jalan kautta, jolloin siitä tuli epänormaalin suuri. Nykyihmisellä kyynärän pituus on melko tarkasti 50 cm.
Ruotsalaiseen kyynärään perustuvat muunnokset:
Painomittojen perusyksikkö oli naula (ruots. "pund"). Mittoja käytettiin yleisten kauppatavaroiden mittaamisessa (vrt. brittiläinen "avoirdupois"-järjestelmä). Apteekkareilla ja kultasepillä oli oma mittajärjestelmänsä.
Tilavuusmittoja käytettiin kuivatavaroiden mittaamisessa. Perusyksikkö oli kappa. Tässä on Tietosanakirjassa esitelty tiettynä aikana käytössä ollut järjestelmä, mutta mittojen suuruudet vaihtelivat suuresti paikasta ja ajasta toiseen (esimerkiksi vakka on Kielitoimiston sanakirjan mukaan "eräitä suuruudeltaan vaihtelevia viljamittoja, tav. 1–5 kappaa"):Kappa-sanaa käytetään nykyäänkin, mutta lähinnä vain torikaupassa perunoita myytäessä. "Kappa" tai "iso kappa" tarkoittaa tällöin (tavallisesti puista) viiden litran mittaa tai sillä mitattua määrää. "Pikkukappa" tai "pieni kappa" on vastaavasti kahden litran vetoinen. Torikauppakäytännössä perunoita pannaan mitta-astia kukkuroilleen.
Vetomittoja käytettiin nesteen ja hienojakoisen kuivatavaran mittaamiseen.Vetomittoja voitiin käyttää kuivatavaralle joko löyhänä tai lujana. Löyhässä mitassa mitattava aine tasattiin mitan reunan tasalle, kun taas lujassa mitassa aine jätettiin kukkurapäiseksi.
Pinta-alat määräytyivät joko sen alan mukaan, mitä vetomitallisesta viljaa kykeni kylvämään peltoa, tai sen mukaan, mitä maa-ala tuotti veroja. Pinta-alamittoja ei ollut kytketty matemaattisesti neliösuhteessa mihinkään pituusmittoihin.Näiden lisäksi voitiin käyttää myös vanhojen pituusyksiköiden neliöitä.
Nämä ovat jonkin verran käytössä edelleenkin. 
Ruotsalaisen kyynäräjärjestelmän rinnalle tuli autonomian aikana venäläiseen kyynärään eli arsinaan (=71,12 cm) perustuva järjestelmä.
Arsina oli Venäjällä käytössä pituusmittana jo 1400-luvun lopulla, mutta enää ei tiedetä tarkoin, minkä pituinen se tuolloin oli. Myöhemmin Pietari Suuri määräsi, että Venäjän arsina oli suuruudeltaan tarkalleen 28 Englannin tuumaa, minkä vuoksi myös Venäjän tuuma oli sen jälkeen tarkalleen yhtä suuri kuin Englannin tuuma (2,54 cm.) Tähän järjestelmään perustuvat yksiköt olivat 1800-luvulla käytössä Suomessakin.
Autonomian aikaan ruotsalaisten painomittojen rinnalle omaksuttiin joitakin venäläisiä painomittoja. Kulia käytettiin lähinnä viljan mittaamiseen.Metrijärjestelmään siirtymisen yhteydessä jäi leiviskä edelleen lailliseksi mittayksiköksi, mutta se määriteltiin uudestaan tasan 10 kilogrammaksi. Käytännössä sitä ei kuitenkaan esiintynyt juuri muualla kuin koulukirjoissa, eikä nykyinen mittayksikköasetus sitä enää tunne.
Rakentamisessa tilavuusmitoilla mitattiin vaikkapa tervaa ja kalkkia.
Ruotsalaiset tilavuusmitat olivat yhä käytössä:Juomamittoina oli käytössä myös:
Venäläisiä tuoppeja oli kahdenlaisia ja ne poikkesivat ruotsalaisesta: