hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alppila (Oulu)
Alppila on Oulu–Tornio -rautatien varressa sijaitseva Oulun kaupunginosa noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen, Tuiran pohjoispuolella. Koskelan suuralueella sijaitseva lähes kolmionmuotoinen kaupunginosa rajoittuu lännessä Oulun–Tornion rautatiehen, idässä Kemintiehen ja pohjoisessa Tervahovintiehen.
Alppilassa on useita pienteollisuuden verstaita, mutta 1960–70 -luvuilla alueelle rakennettiin myös ajan hengen mukaisia asuinkerrostalotorneja. Tulevaisuudessa alueen asuinrakentaminen kehittyy entisestään.
Kaupunginosan nimi sekä kadunnimet "Alppitie" ja "Tirolintie" juontuvat saksalaisajoilta. Nimitys johtui Dietlin vuoristodivisioonien "alppijääkäreiksi" kutsutuista joukoista. Kalevankartano, entinen Tuiran paloasema, rakennettiin alkujaan saksalaisten upseerikerhoksi. Upseerikerho on ainoa rakennus, joka on jäljellä Pikku Berliinistä.
Alppilassa sijaitsee myös "Pohjankaleva", kahden tornitalon opiskelija-asuntola. Pohjankaleva rakennettiin hallitusneuvos Matti Kekkosen ja tuomari Kalevi Sassin ideoiden pohjalta mahdollisimman edullisesti niin, että opiskelijoille voitaisiin tarjota mahdollisimman matalavuokraisia asuntoja. Suomen arkkitehtiliitto julisti asuntolan suunnittelukieltoon ja Suomen ylioppilaskuntien liitto leimasi rakennuksen jo etukäteen "slummiksi". SYL myönsi myöhemmin asuntolan täyttävän opiskelija-asumisen edellytykset. Ensimmäinen rakennuksista valmistui syksyllä 1969 ja toinen kesällä 1972. Kun asuntola oli valmis, luovutti tehtävää varten perustettu osakeyhtiö Pohjois-Suomen oppilasasuntolat Oy osakekirjansa Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiölle.
Vuoden 2012 alussa Alppilaan avattiin keilahalli.
Alppilan aluetta alettiin laajentamaan 2000-luvun loppupuolella Alppilan etelälaidassa olevan Rajavillen teollisuusalueen paikalle.
Cosmo Duff-Gordon
Sir Cosmo Edmund Duff-Gordon (22. heinäkuuta 1862 Aberdeen — 21. huhtikuuta 1931, Lontoo) oli Sir Cosmo Lewis Duff-Gordonin poika ja sukunsa viides baronetti. Vuonna 1900 hän meni naimisiin Douglas Sutherlandin tyttären Lucy Wallacen kanssa, joka oli ammatiltaan pukusuunnittelija ja tunnettiin julkisuudessa nimellä Lucile. Heillä ei ollut lapsia.
Sir Cosmo harrasti miekkailua ja edusti Britanniaa vuoden 1906 olympialaisissa, joissa hän voitti hopeaa kalvan joukkuekilpailussa.
Sir Cosmo menehtyi Lontoossa ja hänet on haudattu Brookwoodin hautausmaalle. Neljä vuotta myöhemmin kuollut Lady Lucile haudattiin miehensä viereen.
Vuonna 1912 Duff-Gordonit nousivat matkustajahöyrylaiva RMS Titanicille Cherbourgin satamasta. Tuntemattomasta syystä Duff-Gordonit kirjautuivat laivalle erillisiin hytteihin nimillä herra ja rouva Morgan. Sir Cosmo matkusti hytissä A16 ja Lady Lucile A20.
Kun Titanic törmäsi jäävuoreen, Sir Cosmo ja Lady Lucile ilmaantuivat paikalle juuri kun ensimmäinen perämies William Murdoch täytti pelastusvenettä numero 1. Sir Cosmo tiedusteli pääsisikö hän, hänen vaimonsa ja tämän sihteeri Laura Francatelli veneeseen. Koska paikalla ei näkynyt muita matkustajia, Murdoch auttoi ryhmän kyytiin. Veneeseen ehti vielä kaksi amerikkalaista liikemiestä, kunnes Murdoch komensi veneen laskettavaksi. Vene numero 1 oli toinen laivan kahdesta 35 hengen pelastuskutterista, mutta se laskettiin vain 12 hengen lastissa, joista 7 oli miehistön jäseniä ja 5 matkustajia. Vene olisi voinut kuljettaa 23 henkeä enemmän.
Kun Titanic vajosi aaltoihin ja hypotermiaan menehtyvät ihmiset huusivat apua, veneessä olijat eivät tehneet elettäkään lähteäkseen pelastusretkelle, eikä kukaan esittänyt vastalauseita kun Lady Lucile pyysi ettei uppoamispaikalle palattaisi. Ennen kuin veneen numero 1 matkustajat nousivat pelastuslaiva RMS Carpathialle, Sir Cosmo jakoi jokaiselle miehistön jäsenelle 5 punnan šekin korvaamaan näennäisen menetyksen. Samoin hän järjesti New Yorkissa pelastumisen johdosta samppanjajuhlat - mitä pidettiin sopimattoman kovasydämisenä ja huonoa makua osoittavana.
Myöhemmin Sir Cosmo joutui syytteeseen sopimattomasta käyttäytymisestä uppoavalla laivalla, mutta hänet vapautettiin syytteestä - joskin tutkintaa johtanut merijuristi, lordi Mersey, nuhteli häntä yksityisesti.
Sir Cosmo eristäytyi loppuiäkseen maailmasta. Lady Lucile sanoi että tapaus oli murtanut hänen sydämensä.
Immi Hellén
Ingeborg (Immi) Hellén (14. tammikuuta 1861 Kuorevesi – 20. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen runoilija, jonka teoksista tunnetuimpia ovat sanoitukset lastenlauluihin "Suojelusenkeli" (”Maan korvessa kulkevi lapsosen tie”) ja "Pieni nokikolari" (”Pieni nokipoika vaan...” — suomennos), joululauluun "Joulukirkkoon" (”Kello löi jo viisi, lapset herätkää”) sekä lauluihin "Paimenpoika" ("Jäi toiset aamulla nukkumaan"...), "Oravan pesä" (”Kas, kuusen latvassa oksien alla”), "Peipon pesä" (”Koivun oksaan korkealle teki peippo pesän”), "Kellot kaikuu" ja "Mä olen niin pienoinen".
Koulutukseltaan ja kutsumukseltaan Immi Hellén oli kansakoulunopettaja. Hän kävi Tampereen ruotsalaisen tyttökoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1884. Tämän jälkeen hän toimi opettajana, aluksi Vaasassa ja vuosina 1885–1927 Helsingissä Lapinlahden kansakoulussa. Hän toimi myös eläinsuojeluyhdistyksessä ja raittiusliikkeessä. Nämä arvot heijastuvat myös Hellénin runoissa ja lauluissa.
Hellén kirjoitti yli tuhat runoa, joista suurin osa julkaistiin lasten- ja nuortenlehdissä. Kuorevedellä on järjestetty kolme kertaa runoilija Immi Hellénin nimeä kantava lastenrunojen kirjoituskilpailu — ensimmäinen 1998, jolloin osallistujia oli 667 ja runoja yli 4000. Seuraavat runokilpailut järjestettiin 2001 ja 2004.
Bette Davis
Ruth Elizabeth ”Bette” Davis (5. huhtikuuta 1908 Lowell, Massachusetts – 6. lokakuuta 1989 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja yksi Hollywood-elokuvan kulta-ajan valovoimaisimpia tähtiä. Hänet tunnettiin myötätunnottomien ja ivallisten naishahmojen esittäjänä. Davis hallitsi niin komedian kuin melodraamankin, mutta hänen uransa suurimpia menestyksiä olivat romanttis-historialliset draamaelokuvat.
Davis aloitti uransa 1920-luvulla Broadway-tuotannoissa ja siirtyi 1930-luvun alussa Hollywoodiin. Hänen ensimmäiset elokuvansa Universal Studiosille eivät menestyneet, joten hän siirtyi Warner Bros.–tuotantoyhtiöön. Elokuva "Naisen orja" ("Of Human Bondage", 1934) oli hänen läpimurtoroolinsa, josta tuli myös ensimmäinen hänen yhdestätoista Oscar-ehdokkuudestaan. Hän sai urallaan kaksi Oscar-palkintoa elokuvista "Erotetut sydämet" ("Dangerous", 1935) ja "Jezebel" (1938).
Davis oli 1930- ja 1940-luvuilla Greta Garbon, Jean Harlowin, Joan Crawfordin ja Katharine Hepburnin ohella Hollywoodin kirkkain naistähti. Siltä ajalta ovat peräisin muun muassa elokuvat "Synkkä voitto" ("Dark Victory", 1939), "Nainen naista vastaan" ("The Old Maid", 1939) ja "Uusien tähtien alla" ("Now, Voyager", 1942). Elokuvan "Kaikki Eevasta" ("All About Eve", 1950) Margo Channing on kuitenkin hänen kuuluisin roolityönsä. Toinen kuuluisa elokuva on "Mitä tapahtuikaan Baby Janelle?" ("What Ever Happened to Baby Jane?", 1962), jossa hänen vastanäyttelijänään oli hänen kilpakumppaninaan pidetty Joan Crawford. Elokuvasta alkoi Bette Davisin muutaman vuoden ura kauhuelokuvissa.
Davisille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1977.
Bette Davis oli naimisissa neljä kertaa. Hänellä on yksi biologinen tytär sekä kaksi adoptiolasta. Hänen elokuvauransa kesti aina vuoteen 1989 asti, jolloin hän kuoli rintasyöpään 81-vuotiaana. American Film Institute valitsi hänet vuonna 1999 vuosisadan toiseksi merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi Katharine Hepburnin jälkeen.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Nokuku
Nokuku on austronesialainen kieli, jota puhutaan Vanuatussa, Tyynellä valtamerellä. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 160 ihmistä (1981). Nokuku kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten kieliryhmään.
Proskriptio
Proskriptio (latinaksi "proscriptio") on valtion vihollisen julkinen nimeäminen ja virallinen tuomitseminen. Se tarkoittaa käytännössä tuomitsemista kuolemaan tai maanpakoon. Proskriptioita käytettiin yleisesti Rooman valtakunnassa etenkin tasavallan aikana poliittisten vastustajien eliminointiin. Ensimmäinen tunnettu tapaus on, kun Sullasta tuli diktaattori vuonna 82 eaa. Sulla laati listan vihollisistaan ja julkaisi sen Rooman forumilla. Hänen proskriptionsa suoritettiin virkamiesmäisellä tarkkuudella. Listalla olleilta vietiin lain suoja ja heidän kuolemaansa johtavista tiedoista tai heidän tappamisestaan luvattiin palkkio. Tappaja sai myös pitää osan tapetun maaomistuksista. Poliittisista murhista tulikin suosittu tapa kerätä varallisuutta. Proskription uhreilta lyötiin usein pää irti ja se laitettiin näytille forumille.
Proskriptiot otettiin myöhemmin uudestaan käyttöön muun muassa toisen triumviraatin myötä 43 eaa. Octavianuksen, Lepiduksen ja Marcus Antoniuksen sopimuksella. Tässä yhteydessä saivat surmansa proskriptioiden tunnetuimmat uhrit Cicero ja hänen veljensä Quintus Tullius Cicero.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1974 järjestettiin Saksan liittotasavallassa. MM-kilpailujen karsintoihin osallistui 97 maata, joista 14 kelpuutettiin itse lopputurnaukseen. Saksan liittotasavalta ja Brasilia selviytyivät MM-lopputurnaukseen ilman karsintaa. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon, joista kustakin selvisi kaksi parasta toiselle kierrokselle. Toinen kierros pelattiin sekin ensi kertaa lohkomuotoisena. Toisen kierroksen kahdesta lohkosta voittajat menivät loppuotteluun ja kakkoset pronssiotteluun.
Kisojen voittajaksi selvisi isäntämaa Saksan liittotasavalta, joka kukisti loppuottelussa siihen asti loistokkainta peliä esittäneen, niin sanotun totaalisen jalkapallon pelitavan omaksuneen Alankomaat. Hollanti meni ottelussa johtoon runsaan minuutin pelin jälkeen Johan Neeskensin maalilla, ennen kuin yksikään saksalainen ehti koskea palloon. Jatkossa Hollannin suurin tähti Johan Cruijff vartioitiin tehottomaksi ja saksalaisten parempi pelikuri sekä asenne käänsivät ottelun isännille. Cruijff sai varoituksenkin ensimmäisen puoliajan päätyttyä turhasta puheesta tuomarille. Se oli ensimmäinen MM-finaalissa annettu varoitus. Uutta oli myös se, että loppuottelussa tehtiin maali, ja toinenkin, rangaistuspotkusta.
Pronssia sai Puola, joka löi taitomaineeseensa nähden yllättävän kovaa peliä läpi kisojen pelanneen Brasilian. Brasilialla, hallitsevalla maailmanmestarilla, oli vain muutama pelaaja vuoden 1970 kisojen tarunomaisesta mestariyhdistelmästä.
Suurin yksittäinen yllätys oli 1-0 -voitto Saksan liittotasavallasta ensimmäisellä kierroksella. Tulos herätti arveluja, että isäntämaa hankkiutui tarkoituksella eri välierälohkoon suosikkina pidetyn Alankomaiden kanssa. Toisaalta isäntien peli alkuvaiheessa oli kaiken kaikkiaan kehnoa ja syyksi arvioitiin tähtipelaajien keskinäisiä kaunoja. Yhteispalaveri tosipelien alkaessa puhdisti ilmaa ja Saksan liittotasavalta saattoi aloittaa taipaleen kohti kultaa.
Kisoissa oli mukana ensimmäistä kertaa keskiafrikkalaisjoukkue, Zaire, mutta sen saldo jäi vaatimattomaksi. Suurimpia tähtiä olivat Saksan liittotasavallan Gerd Müller ja Franz Beckenbauer sekä Alankomaiden Johan Cruijff. Maalikuninkuuden voitti Puolan Grzegorz Lato 7 osumallaan.
Kisoille antoivat leimansa tiukat turvatoimet, olihan kaksi vuotta aiemmin Münchenin olympiaksoissa Saksan liittotasavallan maaperällä tehty verisesti päättynyt terrori-isku Israelin joukkuetta vastaan.
7 maalia 
5 maalia 
4 maalia
3 maalia
2 maalia – 9 pelaajaa
1 maali – 29 pelaajaa
Yrjö
Yrjö on suomalainen miehen etunimi, joka juontuu kreikkalaisesta nimestä Geôrgios (Γεώργιος), joka tarkoittaa maanviljelijää. Nimen vastineita muissa kielissä ovat esimerkiksi , , ruots. ja saks. "Georg", mutta ruotsissa esiintyy myös muunnelma "Göran" ja saksassa "Jürgen". Yrjön nimipäivä on 23. huhtikuuta, Pyhän Yrjön (Georgioksen) muistopäivänä. Yrjön suomalaisia rinnakkaisnimiä ovat Jyrki, Jyri, Jori ja Yrjänä. Yrjön lempinimi on usein Ykä, joskus Ylermi. Pohjanmaalla Yrjö on ääntynyt "yriö".
Suomen kielessä Yrjöä käytetään myös samaa alkuperää olevien ulkomaisten hallitsijanimien käännöksenä (mm. "George", "Georg", "Georgios", "Georgi"). Koska Isossa-Britanniassa hallitsi vuosina 1714-1830 neljä Yrjö (George) -nimistä hallitsijaa peräkkäin, sanotaan tätä kautta myös Yrjöjen aikakaudeksi. Myös George Washingtonin etunimi on Suomessa joskus käännetty nimellä Yrjö.
Ennen vanhaan niillä Suomen paikkakunnilla, joilla oli enemmän ortodokseja, käyttivät Yrjö-nimeä vain luterilaiset. Ortodoksit käyttivät Georgioksen muunnoksista Jyrkiä.
Huhtikuuhun 2018 mennessä nimi Yrjö on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu 31 562 henkilölle. Nykyään Yrjö ei ole kovin suosittu nimi. Anne Saarikalle ja Johanna Suomalainen arvelevat tämän johtuvan "yrjö"-sanan puhekielessä saamasta merkityksestä oksennuksena.
Isotrappi
Isotrappi ("Otis tarda") on suurikokoinen kurkilintu, joka elää Euraasian lauhkeilla alueilla. Laji on tavattu Suomessa kolme kertaa: vuosina 1806, 1853 ja 1942.
Koirasisotrappi on metrin pituinen, siipien kärkiväli 240 cm ja painoa jopa 16 kiloa. Naaras on kolmanneksen pienempi ja painaa alle 8 kiloa. Selkäpuoli on ruskea, vatsapuoli valkoinen, kaula pitkä ja harmaa. Rinta ja kaulan sivut ovat punaruskeat. Maailman suurin lentävä lintu on eri lähteiden mukaan joko isotrappi tai kuningastrappi.
Isotrappi pesii Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä lauhkeilla alueilla Aasiassa, Espanjasta Mongoliaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Euroopanpuoleiset linnut eivät juuri muuta, Aasian linnut talvehtivat jonkun matkaa etelämpänä. Isotrappi on luokiteltu maailmanlaajuisesti vaarantuneeksi.
Isotrappi on kaikkiruokainen, se syö siemeniä ja hyönteisiä.
Greta Garbo
Greta Garbo (18. syyskuuta 1905 Tukholma, Ruotsi – 15. huhtikuuta 1990 New York City, New York, Yhdysvallat), oikealta nimeltään Greta Lovisa Gustafsson, oli ruotsalainen elokuvatähti ja yksi elokuvahistorian kuuluisimmista Hollywood-näyttelijöistä.
Garbo aloitti uransa Ruotsissa tavaratalon mainosfilmissä. Hän teki muutamia elokuvia Ruotsissa ja Saksassa ennen kuin lähti suomalaissyntyisen ohjaajan Mauritz Stillerin kanssa Hollywoodiin. Stilleriä on kutsuttu Garbon ”löytäjäksi”.
Garbo loi menestyksekkään uran mykkäelokuvissa. Hänen uransa kohokohta oli kuitenkin vasta 1930-luvulla äänielokuvissa, jolloin hän tuli tunnetuksi etenkin kohtalokkaiden naisten ("Mata Hari", "Kuningatar Kristiina", "Kamelianainen", "Anna Karenina") rooleista. Elokuvauransa aikana hän sai lisänimen ”Jumalainen Garbo”.
Ernst Lubitschin ohjaamassa "Ninotchkassa" Garbo osoitti olevansa myös taitava komedienne. Vuonna 1941 ensi-iltansa saanut "Kaksoset" sai kuitenkin kehnot arvostelut. Greta Garbo vetäytyi elokuvista ja julkisuudesta 36-vuotiaana lopullisesti, toteuttaen ironisesti kuuluisimman repliikkinsä ”I want to be alone” (Haluan olla yksin) elokuvasta "Grand Hotel" (1932). Lause sijoittuikin American Film Instituten ”Sata hienointa elokuvasitaattia” -äänestyksessä 30. sijalle vuonna 2005.
Vuonna 1955 hänelle myönnettiin kunnia-Oscar hänen elokuvaurastaan. Vuonna 1999 American Film Institute valitsi hänet vuosisadan viidenneksi tärkeimmäksi naisnäyttelijäksi.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Garbon kuvan yhden Boeing 787-9 -koneensa pyrstöön. Garbon kuva on aiemmin ollut myös sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737-800 -koneen pyrstössä.
Garbolla oli kaksi vuotta vanhempi sisar Alva Garbo, joka näytteli menestyksekkäästi parissa elokuvassa kunnes kuoli syöpään vain 22-vuotiaana. Greta Garbo ei mennyt koskaan naimisiin, eikä hänellä ollut lapsia. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1951. Garbo kuoli sydämen ja munuaisen vajaatoimintaan 84-vuotiaana. Hänen tuhkansa on sijoitettu Tukholmaan.
Warp Records
Warp Records on Steve Beckettin ja Rob Mitchellin vuonna 1989 perustama brittiläinen levy-yhtiö, joka on tunnettu julkaisemastaan kokeellisesta elektronisesta musiikista.
Monet yhtiön julkaisemat levyt luokitellaan lajityyppiin IDM (Intelligent Dance Music), jonka nimen arvellaan juurtuvan juuri Warpin vuonna 1992 julkaisemiin "Artificial Intelligence"-kokoelmiin.
Muun muassa Aphex Twin, Autechre, Boards of Canada, LFO, Richie Hawtin, Squarepusher, Maxïmo Park sekä suomalaiset Jimi Tenor ja Brothomstates ovat julkaisseet levyjään Warpilla.Gift Records perustettiin 1990-luvun alkupuolelle julkaisemaan indie rock -musiikkia erotuksena Warp Recordsin elektronisemmalle materiaalille. Merkille levytti esimerkiksi Pulp ennen läpimurtoaan Island Recordsilla. Alamerkki ei ole enää nykyään toiminnassa.
Lex Recordsin perusti Tom Brown Warpin avustuksella vuonna 2001 julkaisemaan hip-hop -tyylistä materiaalia. Aluksi Lex profiloitui julkaisemaan ainoastaan 12-tuumaisia vinyyli-EP:itä, mutta siirtyi myöhemmin tavanomaisempiinkin levyjulkaisuihin. Merkille levytti muun muassa Danger Mouse, joka on tunnettu esimerkiksi Gorillazin Demon Days -levyn tuottajana.
Vuonna 2005 Lex irrottautui Warp Recordsista erilliseksi yhtiökseen.
Arcola perustettiin vuonna 2003 ja profiloituu tanssittavampaan techno-tyyliseen materiaaliin. Kaikki Arcola-julkaisut ovat 12-tuumaisia vinyylilevyjä.
David Seaman
David Andrew Seaman (s. 19. syyskuuta 1963 Rotherham) on englantilainen entinen jalkapallomaalivahti, joka muistetaan etenkin pitkästä urastaan Arsenalin ja Englannin maajoukkueen ykkösmaalivahtina. Hän lopetti uransa 13. tammikuuta 2004.
Seaman aloitti ammattilaisuransa Leeds Unitedin joukkueessa vuonna 1981, mutta ei mahtunut seuran avauskokoonpanoon kertaakaan. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi neljännen sarjatason joukkueeseen Peterborough Unitediin, jonka ykkösvahtina hän pelasi kaksi täyttä kautta. Hän siirtyi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Birmingham Cityyn kesken kauden 1984–1985 ja oli nostamassa joukkuetta pääsarjatasolle. Ennen kauden 1986–1987 alkua Seaman siirtyi Queens Park Rangersiin, jossa pelasi neljä kautta. Ennen kauden 1990–1991 alkua hän siirtyi Englannin menestyneimpiin jalkapallojoukkueisiin lukeutuvan Arsenalin kokoonpanoon.
Seaman saavutti paljon menestystä Arsenalissa pelatessaan. Hän oli voittamassa Englannin mestaruutta kolmesti, vuosina 1991, 1998 ja 2002, FA Cupia neljästi, 1993, 1998, 2002 ja 2003, Liigacupia kerran, 1993, ja Euroopan Cup-voittajien cupia kerran, vuonna 1994. Hän pelasi Arsenalissa kolmetoista kautta ja nousi maineikkaimpien brittimaalivahtien joukkoon. Seaman edusti Arsenalia yhteensä 563:ssa virallisessa ottelussa, mikä on kuudenneksi eniten seuran historiassa, ja eniten seuran maalivahdeista. Kaikkiaan hänelle kertyi virallisia otteluja seuratasolla lähes tuhat. Seaman siirtyi kesäkuussa 2003 Manchester Cityyn ja pelasi seurassa syksyn 2003, mutta tammikuussa 2004 hän joutui lopettamaan uransa loukkaantumisen jälkeen.
Seaman teki maajoukkuedebyyttinsä marraskuussa 1988 ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan. Hän pelasi vuosien 1988 ja 2002 välillä yhteensä 75 A-maaottelua ja esiintyi neljissä arvokisoissa maansa ykkösmaalivahtina, EM-kilpailuissa 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa 1998 ja 2002. Parhaaksi arvokisasaavutukseksi jäi välieräpaikka vuoden 1996 EM-kotikisoissa, joissa Englanti putosi Saksaa vastaan käydyn rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Seamanin maaottelu-uran viimeiseksi otteluksi jäi lokakuussa 2002 pelattu ottelu Makedoniaa vastaan. Hän on toiseksi eniten maaotteluja pelannut englantilaismaalivahti 125 A-maaottelua pelanneen Peter Shiltonin jälkeen.
Seaman sai vuonna 1997 urheilusaavutuksistaan Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimen Brittiläisen imperiumin jäsen, MBE. Hän on ollut julkisuudessa myös urheilu-uransa päättymisen jälkeen. Vuonna 2004 hän osallistui BBC:n jäätanssiohjelmaan "Strictly Ice Dancing" voittaen ohjelman parinaan Zoia Birmingham. Vuonna 2006 hän osallistui ITV-kanavan saman tyyppiseen ohjelmaan "Dancing on Ice", jossa hän sijoittui parinsa Pam O'Connerin kanssa neljänneksi. Vuosina 2003 ja 2004 Seaman ja kriketinpelaaja Phil Tuffnell toimivat kapteeneina viihdeohjelmassa "They Think It's All Over".
Nokia 3300
Nokia 3300 on Nokian matkapuhelin.
Puhelimessa on panostettu etenkin sen musiikkiominaisuuksiin. Nokia 3300:ssa on MP3/AAC-soitin, radio ja mahdollisuus nauhoittaa musiikkia. Näyttö on "poikittain" suhteessa puhelimen pituusakseliin, ja vasemmalla kädellä käytetään pyöreää navigointinäppäintä. Nokia 3300:n pakkauksessa tulee mukana 64 megatavun muistikortti, mutta se tukee suurempiakin. Laitteessa on myös sähköpostiominaisuus.
Näykkijäkilpikonna
Näykkijäkilpikonna ("Chelydra serpentina") on aggressiivinen amerikkalainen kilpikonnalaji, jota tavataan pääasiassa Yhdysvaltojen eteläisissä osavaltioissa. Sitä kutsutaan joskus myös nimellä korppikotkakilpikonna.
Näykkijäkilpikonna voi kasvaa 17 kg painavaksi, 40 cm pitkäksi ja elää 60-vuotiaaksi. Sillä on pitkä piikkinen häntä, joka voi olla pituudeltaan 2/3 ruumiin pituudesta. Näykkijäkilpikonnat eivät saa päätään ja kaulaansa kokonaan kuoren sisään. Kupumainen kilpi on väriltään vihertävän ruskea ja sen reuna on hieman hampainen. Plastron eli alakilpi on surkastunut.
Näykkijäkilpikonnat syövät kalaa, sammakoita ja pieniä nisäkkäitä kuten jyrsijöitä. Eläin saalistaa ravintoa tekemällä päällään nopeita hyökkäyksiä kuoren sisältä uhriaan kohti, tehden tästä selvää yhdellä puraisulla. Moni varomaton uimari on menettänyt varpaitaan konnan vahvojen leukojen vuoksi. Vain alligaattorit käyttävät näykkijäkilpikonnia ravintonaan, mutta esimerkiksi myös pesukarhu saattaa uhata sen pesää. Näykkijäkilpikonna munii kerralla 20-40 munaa.
Näykkijäkilpikonnan saalistajia luonnossa ovat ainakin: amerikanharmaahaikara ("Ardea herodias"), pesukarhu ("Procyon lotor"), haisunäätä ("Mephitis mephitis"), kettu ("Vulpes vulpes"), isobassi ("Micropterus salmoides"), härkäsammakko ("Lithobates catesbeianus"), Nerodia sipedon ja amerikanvaris ("Corvus brachyrhynchos").
Partisaani
Partisaani on yleisnimitys sissitaistelijalle, joka kuuluu järjestäytymättömään taisteluryhmittymään.
Koska partisaanit pääsääntöisesti eivät kanna minkään taisteluorganisaation univormua tai tunnuksia, Geneven sopimuksia on vaikea soveltaa partisaaneihin. Varsinkin toisessa maailmansodassa kiinnisaadut partisaanit oli tapana teloittaa suoralta kädeltä ilman oikeudenkäyntiä. Toisen maailmansodan jälkeen vuoden 1949 Geneven sopimuksen solmimisen yhteydessä päätettiin partisaanit rinnastaa miliiseihin ja vapaaehtoisiin sotilaisiin. Tällä perusteella partisaaneja voidaan ottaa sotavangeiksi, ja heillä on oikeus kyseisen statuksen mukaiseen suojeluun, mikäli heillä on johtajana alaisistaan vastuussa oleva henkilö, heillä on määrätty ja välimatkan päästä erotettava tunnusmerkki, he kantavat aseitaan avoimesti ja mukautuvat sotatoimissaan sodan lakeihin. Mikäli nämä ehdot eivät täyty, ovat partisaanit laittomia taistelijoita vailla Geneven sopimusten tuomia oikeuksia.
Toisessa maailmansodassa kuuluisiksi tulivat neuvostopartisaanit, Ranskan vastarintaliike, Titon johtamat Jugoslavian partisaanit sekä serbien kuningasmieliset četnikit. Italialaiset kommunistiset partisaanit pidättivät ja teloittivat Benito Mussolinin tämän yrittäessä paeta rakastajattarensa kanssa Sveitsiin. Toisen maailmansodan jälkeen sana partisaani vakiintui tarkoittamaan yleisimmin kommunistisia toimijoita, etenkin Neuvostoliiton virallisessa kuvauksessa Suuresta isänmaallisesta sodastaan. Kuitenkin myös Baltian maiden neuvostomiehitystä vastaan taistelleita metsäveljiä kutsutaan joskus partisaaneiksi.
Partisaaneja voidaan myös lähettää vihollisvaltion rajan taakse. Jatkosodan aikana neuvostopartisaanit tekivät lukuisia hyökkäyksiä Suomen alueelle surmaten lukuisia siviilejä. Yksi tällainen oli muun muassa Laaniojan partisaanihyökkäys Inarissa 4. heinäkuuta 1943. Kaikkiaan näissä hyökkäyksissä sai surmansa 181 siviiliä, joista suurin osa oli rajaseudun kylissä tai erämaataloissa asuvia naisia ja lapsia.
Partisaanien kiinni saaminen oli työlästä ja vaarallista, koska sangen monilla oli taipumus räjäyttää itsensä ja vangitsijansa käsikranaatin tai kasapanoksen avulla vangitsemisen tapahtuessa.
Oikeustieteen tohtori Jukka Lindstedtin väitöskirjasta ilmenee, että suomalaiset tulkitsivat kiinnisaatujen partisaanien ja desanttien asioita sangen väljästi: siviilipuvun päällä ollut lumi- tai maastopuku oli jopa raskauttava tekijä, mutta jos asuun liittyi lumi- tai maastotakin kauluksessa ollut sirppi- ja vasaratunnus tai lakissa oli punatähtikokardi, asu saatettiin tulkita sotilaspuvuksi. Näin oli eritoten siksi, että talvisodassa suomalaisten sotilaiden enemmistö joutui käyttämään ns. malli Cajanderia, eli siviilipukua jossa oli vain kokardi päähineessä: valtiolla oli aivan alkuaikoina mahdollisuus antaa joka miehelle vain sotilaspuvun housut, vyö ja kokardi.
Partisaanisodan luonteen vuoksi suomalaiset sotilaat kohtelivat partisaaneja julmasti ja armottomasti. Heitä ei otettu vangiksi, vaan heidät oli tapana surmata suoralta kädeltä kiinnisaataessa.
Vastarintaliike
Vastarintaliike on yleensä maan tai alueen ulkomaista tai ulkopuolista miehittäjää aseellisella toiminnalla vastustava liike.
Vastarintaliike taisteli muun muassa toisessa maailmansodassa natsi-Saksan miehitystä vastaan monissa maissa, ja sodan jälkeen sana leimautuikin tarkoittamaan juuri tätä. Tunnettuja ovat esimerkiksi Ranskan, Puolan, Norjan ja Neuvostoliiton vastarintaliikkeet sekä Jugoslavian partisaanit.
Vastarintaliikkeitä on ollut historiassa aikaisemminkin, muun muassa kolonialismin ajalla eurooppalaisia miehittäjiä vastustettiin aseellisesti. Uuden testamentin tarinat kertovat juutalaisten organisoituneen Rooman valtaa vastaan. Intian itsenäistymisessä Mohandas Gandhin johtama brittiläisen siirtomaavallan vastustus perustui rauhanomaiseen vastarintaan. Useimmat siirtomaiden vapautusjärjestöt olivat vastarintaliikkeitä.
Myös 1800-luvun lopun Suomessa esiintyi passiivista vastarintaa, mutta se perustui Ruotsin vallan aikaisten lakien tulkintaan tavalla, joka vaikeutti Suomen venäläistämistoimia. Toiminta ei kuitenkaan täytä vastarintaliikkeen – pikemminkin kansanliikkeen – ”määritelmää”. Sen sijaan vuonna 1906 perustettu Voimaliitto oli vastarintaliike Venäjän hallintoa vastaan, kuten myös saksalaisten 1944 äärioikeiston avulla Suomeen masinoima vastarintaliike Suomen hallitusta vastaan.
Miehittäjä tai vallanpitäjä nimittää vastarintaliikkeen toimijoita usein bandiiteiksi, terroristeiksi tai rikollisiksi. Mediassa käytetään muun muassa termejä sissi, vapaustaistelija tai vapautusrintama.
Jugoslavian partisaanit
Jugoslavian partisaanit olivat pääasiallinen saksalaismiehitystä vastaan taistellut liike toisessa maailmansodassa 1941–1945. Partisaanit taistelivat saksalaisia ja ustašaa vastaan, kuten myös kuningasmielisiä četnikkejä vastaan. Četnikit taistelivat ustashaa vastaan. Partisaanit alkoivat toimintansa heinäkuussa 1941.
Partisaaniryhmä perustettiin 22. heinäkuuta 1941 Brezovicassa, Sisakin lähellä, ja he taistelivat ensi kerran 27. heinäkuuta 1941 Srb’issä Lika’ssa. Partisaaneista käytettiin lyhennettä ”NOV i POJ”, Kansan vapautusarmeija ja partisaaniliittymät Jugoslaviassa.
Jugoslavian kansallinen vapautusarmeija NLA perustettiin Jugoslavian partisaaneista.
Kolmårdenin eläinpuisto
Kolmårdenin eläinpuisto Ruotsissa Norrköpingin lähellä on Euroopan suurimpia eläinpuistoja, pinta-alaltaan 2,7 km². Siellä on mm. Ruotsin ainoa delfinaario ja norsut, jotka Ruotsin kuningas sai Thaimaan kuninkaalta lahjaksi.
Kolmårdenissa on tällä hetkellä noin sadan eri lajin 750 yksilöä, ja poikasia niille syntyy vuosittain noin 400.
Puisto on perustettu 27. toukokuuta 1965. Sen erityispiirteenä oli, että vierailijat saivat ajaa omissa autoissaan vapaana kulkevien eläinten keskellä. Vuonna 2011 rakennettiin maailman ensimmäinen köysirata villieläinten keskelle, joka korvasi ajoneuvosafarit.
Vierailijoita puistossa käy vuosittain yli puoli miljoonaa.
Vuoden 2012 uutuutena ovat kultapandat Pandora ja Maiko. Eläintarhalla on ollut ongelmia susien kanssa, sillä ne ovat hyökänneet henkilökunnan kimppuun useita kertoja. Vuonna 2012 sudet surmasivat työntekijän, joka oli yksin aitauksessa.
Simpukat
Simpukat ("Bivalvia") ovat kotiloiden jälkeen toiseksi suurin nilviäisluokka, joka kattaa noin 15 000 lajia. Simpukoilla ei ole lainkaan päätä, eikä radulaa tai muuta kalustoa ravinnon jauhamiseen, joten useimmat niistä syövät vain pieneliöitä. Joukkoon mahtuu kuitenkin myös raadonsyöjiä ja joitakin petoja.
Kaikilla simpukoilla on kaksiosainen, saranallinen kuori. Kuori muodostaa kasvaessaan renkaita, joita voidaan käyttää simpukan ikää määritettäessä. Kuorenpuoliskojen alla sijaitsevat vaippaliuskat, jotka erittävät kuoren, ja vaippaliuskojen alla kidusliuskat. Kidusliuskojen välissä on ruumis ja jalka. Simpukat elävät veden pohjalla, usein liejuun kaivautuneena. Ne liikkuvat työntämällä jalkansa kuoren välistä pohjamutaan. Jotkut lajit ovat myös kohtalaisia uimareita. Simpukoilla on yleensä kaksi (joillain lajeilla yksi) suurta lihasta, joilla kuoret suljetaan tiukasti — elävän simpukan kuoren avaaminen vaatii voimaa.
Ravintonsa ja happensa simpukka hankkii imemällä vettä vaippansa putkimaisilla jatkeilla, "sifoneilla", jotka on työnnetty pohjaliejun pinnalle. Toisinaan simpukka pitää ruoansulatustaukoja ja sulkee kuorensa tiukasti; se selviää jonkin aikaa hapetta. Hapesta ja ravinnosta suodatettu vesi poistuu hylkyputken kautta. Simpukka voi suodattaa jopa kymmeniä litroja vettä vuorokaudessa. Niinpä simpukkaan kerääntyy paljon ympäristössä olevia myrkkyjä, joten syötävät simpukat on kerättävä puhtailta paikoilta ja lisäksi liotettava puhtaassa vedessä. Samasta syystä simpukat ovat herkkiä vesien likaantumiselle ja happamoitumiselle, mistä syystä ne ovat hyvä väline tutkittaessa veden laatua.
Simpukat kehittyivät kambrikaudella, yleistyivät maltillisesti paleotsooisella maailmankaudella ja lisääntyivät lähes räjähdysmäisesti mesotsooisella maailmankaudella.
Puolisotilaalliset joukot
Puolisotilaallinen joukko on siviileistä koostuva, sotilaallisesti järjestynyt ja koulutettu yksikkö. Siitä käytetään myös nimitystä paramilitääri tai paramilitaari. Puolisotilaallista joukkoa kutsutaan myös nimellä miliisi.
Puolisotilaalliset joukot voivat olla sissejä tai hallituksien luomia joukkoja turvallisuuden takaamiseksi. Osa puolisotilaallisista yksiköistä on kommandoyksikköjä, jotka taistelevat armeijan ulkopuolella (esimerkiksi poliisin erikoisosastot). Osa taas on sotilaallisesti järjestettyjä joukkoja, joita ei kuitenkaan ole tarkoitettu taistelemaan. Yleensä puolisotilaalliset yksiköt ovat kevyesti aseistettuja.
Monet puolisotilaalliset järjestöt ovat tulleet kuuluisiksi tekemistään ihmisoikeusrikoksista, kuten serbien četnikit ja hutujen Interahamwe. Latinalaisen Amerikan sotilasdiktatuureissa toimi esim. 1970-luvulla kuolemanpartioita, jotka taistelivat kommunistisissejä ja muuta oppositiota vastaan. Vuonna 2011 alkeneen Syyrian sisällissodan hallitusta tukevat shahibat ovat puolisotilaallisia joukkoja.
Game Boy Advance
Game Boy Advance (, lyhenne GBA) on Nintendon kehittämä ja valmistama käsikonsoli. GBA oli Game Boy Colorin ("GBC") seuraaja. Laite julkaistiin Japanissa 21. maaliskuuta 2001, Pohjois-Amerikassa 11. kesäkuuta 2001, Euroopassa 22. kesäkuuta 2001 ja Kiinassa 8. kesäkuuta 2004. Game Boy Advance on taaksepäin yhteensopiva sekä Game Boyn että Game Boy Colorin kanssa ja vastaa suorituskyvyltään suunnilleen Nintendon vanhempaa pöytäkonsolia SNES:iä.
Game Boy Advancen myyntimäärät 31.3.2007:
Tuetut formaatit:
Liitännät:Laitteesta julkistettiin vuonna 2003 päivitetty versio nimeltään Game Boy Advance SP.
Vuonna 2005 konsolista julkaistiin pienennetty versio, Game Boy Micro. Se oli huomattavasti pienempi kuin alkuperäinen Game Boy Advance ja sen näyttö oli tulitikkuaskin kokoinen. Sillä ei voinut pelata Game Boyn tai Game Boy Colorin pelejä.
Lucile Duff-Gordon
Lady Lucy ”Lucile” Christina Duff-Gordon (13. kesäkuuta 1863 Toronto – 20. huhtikuuta 1935 Lontoo) oli englantilainen pukusuunnittelija. Hänen isänsä oli torontolainen koneinsinööri Douglas Sutherland ja hänen sisarensa oli myöhemmin kirjailijana tunnettu Elinor Glyn. Vuonna 1881 Lucy meni naimisiin James Stuart Wallacen kanssa ja heille syntyi tytär. Lucyn ja Wallacen avioliitto päättyi vuonna 1888 ja Lucy lähti Lontooseen, jossa hän saavutti mainetta pukusuunnitteljana. 1890-luvun lopulla ”Madame Lucilen” "Maison Lucile" oli yksi Lontoon suosituimmista muotiliikkeistä. Hänen kuuluisimpia asiakkaitaan olivat Margot Asquith sekä Yorkin herttuatar Mary. Kun Lucilen liike alkoi kukoistaa, hän laajensi sitä Pariisiin sekä New Yorkiin.
1890-luvun lopulla Lucile palkkasi Sir Cosmo Duff-Gordonin "Maison Lucilen" johtajaksi ja vuonna 1900 Lucile ja Sir Cosmo avioituivat. Avioliittonsa jälkeen Lucile pääsi todellisiin seurapiireihin muun muassa Ison-Britannian kuninkaallisten suosioon.
Lady Lucile osallistui miehensä kanssa RMS "Titanicin" epäonnisella neitsytmatkalla vuonna 1912, mutta selvisi haaksirikosta hengissä.
Sir Cosmo kuoli vuonna 1931 ja vuonna 1932 Lady Lucile julkaisi muistelmansa. Lucile vietti elämänsä loppuun Putneyn vanhainkodissa ja hän kuoli vuonna 1935 keuhkokuumeeseen. Lady Lucile on haudattu miehensä viereen Brookwoodin hautausmaalle.
Spar
Spar on maailmanlaajuinen, Alankomaissa vuonna 1932 perustettu päivittäistavaraketju, jolla on noin 15 000 liikettä 42 maassa. Vuosina 1962–1973 ja 1998–2005 ketjulla oli myymälöitä myös Suomessa. Myymälöitä tosin näkyi katukuvassa aina vuoteen 2007 asti, mutta ne olivat SOK:n omistuksen alla. Vuosina 1974–1998 Spar-tunnusta käytettiin Tukon yhtenäisen T-ketjutunnuksen rinnalla.
Sana "spar" on hollantia ja tarkoittaa kuusta, ketjun logossa on tyylitelty kuusi.
Euroopassa suurimpia Spar-maita ovat Itävalta, Norja, Iso-Britannia ja Italia.
Suomen Spar Oyj oli päivittäistavarakauppaketju, joka syntyi 1990-luvun lopulla vaikeuksiin ajautuneen T-ryhmän seuraajaksi Keskon ostettua Tukon. Lisäksi Suomessa oli noin 500 Spar-kauppaa ennen Tukon kauppaketjujen (A&O, Spar ja TR) siirtymistä yhtenäiseen T-tunnukseen vuonna 1973. Vuoden 1998 alussa aloitti toimintansa valtakunnallinen tukku- ja vähittäiskauppaa harjoittava Suomen Spar Oyj, jonka suurimpana omistajana oli ruotsalainen Axfood.
Suomen Spar-ketjuun kuului syksyllä 2005 kaikkiaan 280 myymälää, joista Suomen Sparin omia myymälöitä oli 98 ja kauppiaiden hallinnassa olleita myymälöitä 182. Vuonna 2001 Suomen Spar Oyj keskitti liiketoimintansa kahteen ketjuun, jotka olivat Eurospar ja Spar. Tuolloin Spar Market, Superspar, Spar Express- ja Rabatti-ketjut yhdistettiin Spar-nimen alle.
Vuonna 2005 Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta osti Suomen Sparin osakekannan. Kilpailuvirasto hyväksyi kaupan ehdolla, että (vähintään) 30 Spar-myymälän liiketoiminta siirtyy S-ryhmän kilpailijoille. Järjestelyjen lopputuloksena S-ryhmän kauppaketjuihin (Alepa, Sale ja S-market) siirtyi 80 entistä Spar-myymälää, M-ryhmään siirtyi 47 myymälää, Tradekan ketjuihin (Siwa, Valintatalo ja Euromarket) 38 myymälää ja K-ryhmään 24 myymälää. Päivittäistavarakauppa päättyi 85 entisessä Spar-toimipaikassa. Suomen viimeinen Spar-kauppa sijaitsi Kolarissa. Suomen Spar Oyj toimii edelleen nykyään S-ryhmän alaisuudessa nimellä Suomen Spar Oy
Herra Huu
Herra Huu on kirjailija Hannu Mäkelän luoma kuvitteellinen henkilö. Herra Huu on omalaatuinen hahmo, joka muun muassa yrittää pelotella lapsia, mutta ei aina oikein onnistu siinä.
M. A. Numminen kuvaa Herra Huuta lastenlaulussa näin: 
Herra Huu esiintyy seuraavissa kirjoissa:Elokuvassa "Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks" Herra Huuta esittää M. A. Numminen.
Keltahemppo
Keltahemppo ("Serinus serinus") on pieni varpuslintu.
Keltahemppo on kellertävä 11–12 cm pitkä lintu, joka painaa 10–14 g. Nokka on lyhyt ja tylppä siemensyöjän nokka. Kaikissa puvuissa yläperä keltainen. Siivellä ei ole voimakkaita vaaleita kuviointeja. Koiras on ruumiista kirkkaankeltainen, viiruinen. Keltainen yläperä ja tummat siivet. Naaras ja nuori ovat paljon himmeämpiä, rusehtavanharmaita. Laulu on korkeata viserrystä, muistuttaen hieman vihervarpusen laulua.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, nuorilla osittainen, mutta jotkut nuoret saattavat sulkia osan siipisulista ja/tai kaikki pyrstösulat.
Euroopan vanhin rengastettu keltahemppo on ollut espanjalainen vähintään 7 vuoden 3 kuukauden ikäinen yksilö.
Keltahemppo pesii Keski- ja Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Euroopan populaation koko on 10–14 miljoonaa paria eli 17–40 miljoonaa yksilöä. Pohjoisimmat pesijät talvehtivat etelämpänä. Suomessa vuosittainen satunnaisharhailija, muutamia pesintöjäkin on varmistettu.
Viihtyy erilaisissa havupuita kasvavissa ympäristöissä, kuten puistoissa, pihoilla ja vuorenrinteillä.
Keltahemppo tekee pesän havu- tai sitruspuuhun ja munii siihen 3–5 munaa. Naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 13–17 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesässä. Sukukypsä 1–vuotiaana.
Keltahemppo syö siemeniä, pesimäkaudella myös hyönteisiä.
Tundraurpiainen
Tundraurpiainen ("Acanthis hornemanni") on pieni pohjoisessa elävä peipon sukuinen lintu.
Urpiaisten erottaminen toisistaan on vaikeaa. Tundraurpiainen muistuttaa urpiaista, mutta on normaalisti hieman pieninokkaisempi, vaaleampi ja hienommin kuvioitu. Vanhoilla linnuilla on valkea, viiruton yläperä.
Tundraurpiainen elää tundralla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa sekä Grönlannissa, missä sillä on oma alalajinsa. Suomen pesimäkanta vaihtelee 1 000 – 5 000 parin välillä, vuodesta riippuen.
Tunturikoivikot ja -pajukot.
Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti, mutta se lienee samantapainen kuin urpiaisella. Se myös risteytyy urpiaisen kanssa, eikä ole varmaa, ovatko lajit erilliset.
Tundraurpiainen syö siemeniä, etenkin koivun siemeniä. Vierailee myös lintulaudoilla auringonkukan siemeniä syöden.
Salzburg
Salzburg on Itävallan neljänneksi suurin kaupunki ja Salzburgin osavaltion pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Salzach-joen varrella Alppien juurella. Sen väkiluku on noin 153 700 (1.1.2017).
Salzburg on tunnettu ennen kaikkea Mozartin syntymäkaupunkina, historiastaan ja barokkiarkkitehtuurista. Salzburgin suosiota matkakohteena on lisännyt erityisesti "Sound of Music" -elokuva, joka kuvattiin kaupungissa ja sen lähialueilla. Kaupunkiin pääsee junalla Münchenistä (150 km) kauniiden vuoristomaisemien kautta. Pääkaupunkiin Wieniin on 300 km. Lähellä Salzburgia sijaitsee Werfenin kaupunki, jonka lähellä on Eisriesenweltin jääluolat.
Salzburg sijaitsee Alppien läheisyydessä lähellä Saksan rajaa. Salzach-joki jakaa kaupungin kahtia. Kaupungin pohjoispuolella on tasankoa ja eteläpuolelta Alppien huippuja. Lähin vuorenhuippu, 1972 metriä korkea Untersberg, sijaitsee vain muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Itse kaupungissa on kaksi pienempää vuorta, Mönchsberg ja Kapuzinerberg.
Salzburg jakautuu 24 kaupunginosaan, lisäksi on 3 aluetta maaseudulla (Hellbrunn, Gaisberg, Heuberg).Kaupunki tunnettiin roomalaisaikana nimellä Juvavum. Se sai piispanistuimen vuonna 739. Nykyinen tuomiokirkko on rakennettu vuosina 1614–1628. Piispa hallitsikin kaupunkia vuoteen 1803 asti. Juutalaiset karkotettiin kaupungista jo 1400-luvulla ja protestantit talvella 1731.
Hohensalzburgin linnoitus rakennettiin herttua Gebhardin johdolla Festungsbergin huipulle vuonna 1077. Yliopisto perustettiin vuonna 1620, mutta suljettiin myöhemmin ja avattiin uudelleen vuonna 1963. Yliopiston lisäksi kaupungissa on musiikkikorkeakoulu Mozarteum ja alemman korkeakoulutason tanssikoulu SEAD, Salzburg Experimental Academy of Dance.
Salzburgin vanha kaupunki on barokin mestariteos. Sen kirkot, torit ja suihkulähteet rakennettiin pääosin 1500- ja 1600-luvulla. Salzburgin vanha kaupunki on myös valittu UNESCOn maailmanperintökohteeksi. Kaupungin nähtävyyksiä ovat myös 1600-luvulla rakennetut barokkityylinen Salzburgin katedraali ja
rokokootyylinen Mirabellin palatsi.
Salzburgin musiikkijuhlat on järjestetty vuodesta 1920 alkaen kaupungissa. Vuonna 1965 kaupungissa kuvattiin musikaali "The Sound of Music". Musiikkijuhlilla käy joka kaudella yli 270000 vierasta.
João Havelange
Jean-Marie Faustin Goedefroid ”João” de Havelange (8. toukokuuta 1916 Rio de Janeiro, Brasilia – 16. elokuuta 2016 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen urheiluvaikuttaja. Hän toimi kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan puheenjohtajana vuodesta 1974 vuoteen 1998. Hän seurasi tehtävässä englantilaista Stanley Rousia. Havelange toimi myös Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä vuosina 1963–2011.
Havelangen isä muutti Brasiliaan Belgiasta. Hän kuoli Joãon ollessa 17-vuotias. Havelange harrasti nuoruudessaan useita urheilulajeja, kuten uintia ja vesipalloa, ja kilpaili lajeissa myös olympiatasolla. Hän kilpaili Berliinin olympialaisissa vuonna 1936 uinnissa ja Helsingin olympialaisissa vuonna 1952 hän kuului Brasilian vesipallojoukkueeseen.
FIFA:n puheenjohtajuuden lisäksi Havelange toimi lukuisissa muissa luottamustehtävissä urheilun parissa. Hän oli muun muassa Brasilian olympiakomitean (Comitê Olímpico Brasileiro) jäsen vuosina 1955–1963 ja Brasilian urheiluliiton (Confederação Brasileira de Desportos) puheenjohtaja vuodet 1958–1973.
Rio de Janeiroon vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoja varten rakennettu uusi stadion sai nimekseen Estádio Olímpico João Havelange.
Havelange sai vuonna 2012 tuomion lahjuksen vastaanotosta International Sport and Leisure -yhtiöltä eli ISL:ltä ollessaan Fifan puheenjohtaja. Tuomion antoi Sveitsin korkein oikeus ja sen mukaan Havelangen saaman lahjuksen suuruus on 1,2 miljoonaa euroa. Fifan johdolla on ollut tiedossa, että lahjuksia on maksettu. Samaan aikaan tuomion sai myös hallituksen jäsen, Havelangen entinen vävy Ricardo Teixeira.
Väliliha
Väliliha (lat. "perineum") on sukupuolielinten ja peräaukon välissä lantiopohjassa sijaitseva alue. Naisilla väliliha on peräaukon ja häpyalueen, miehillä peräaukon ja kivespussin välissä. Välilihassa on runsaasti hermopäätteitä ja on siten kosketusherkkää aluetta ja kuuluu erogeenisiin alueisiin. Synnytyksessä välilihaan voi tulla repeämiä tai sitä voidaan joutua leikkaamaan.
Naisen väliliha on emättimen ja peräaukon väliin jäävä ohut lihaksesta ja sidekudoksesta muodostuva alue. Väliliha on erogeenisesti kosketusherkkää aluetta, kuten emättimen suu ja peräaukkokin, ja sitä voidaan stimuloida seksuaalisessa kanssakäymisessä tai itsetyydytyksessä mm. hyväilemällä tai hieromalla.
Välilihan keskiviivalla kulkee välilihan sauma, joka ylöspäin mentäessä päättyy frenulumiin (frenulum labiorum pudendi). Frenulum on pieniä häpyhuulia yhdistävä häpyhuulien side.
Väliliha voi hankaloittaa alatiesynnytystä, jos se ei jousta tarpeeksi. Synnytyksessä välilihaan voi tulla vaurioita. Synnytyksen yhteydessä saattaa olla tarpeellista tehdä välilihan leikkaus eli episiotomia, jossa leikataan välilihaa emättimen aukon suurentamiseksi.
Välilihan paraneminen episiotomian jälkeen saattaa kestää pitkään, ja siitä voi aiheutua mm. yhdyntäkipuja. Monet kokevat nauttivansa seksistä vähemmän ja saavansa orgasmin harvemmin. Monet naiset kokevat myös, että heidän sukuelimiään on silvottu välilihan leikkauksen jälkeen.
Miehen väliliha sijaitsee kivespussin ja peräaukon välissä. Myös miehen väliliha on kosketusherkkää aluetta kivespussin ihon ja peräaukon tavoin, ja sitä voidaan hyväillä seksuaalisessa kanssakäymisessä tai itsetyydytyksessä mm. hieromalla tai nipistelemällä.
Välilihan keskiviivalla kulkee välilihan sauma (raphe perinealis), joka jatkuu ylöspäin mentäessä kivespussin saumana (raphe scrotalis) sekä edelleen siittimen saumana (raphe penis) ja päättyy frenulumiin (frenulum preputii penis) eli esinahkaa terskaan yhdistävään kiinnityssiteeseen.
Välilihan sauman alla kulkevat paisuvaiset, jotka alkavat peräaukon läheltä ja jatkuvat kivesten takaa siittimen kärkeen asti.
Translatiivi
Translatiivi eli tulento eli yleinen tulosija on suuntasija, joka ilmaisee tulemista, muuttumista joksikin: "lapseksi", "äidiksi".
Translatiivi ilmaisee abstraktia eli käsitteellistä tulemista samaan tapaan kuin yleinen olosija eli essiivi ilmaisee abstraktia olemista ("lapsena", "äitinä"). Joissain suomen murteissa esiintyy myös niin sanottu yleinen erosija eli eksessiivi. Havainnollisemmista paikallissijoista translatiivin vastineita ovat sisäinen tulosija eli illatiivi sekä ulkoinen tulosija eli allatiivi.
Suomen kielessä translatiivin pääte on -"ksi", possessiivisuffiksin eli omistusliitteen edellä -"kse"-.
Esimerkkejä:
Translatiivi ilmaisee suomen kielessä
Sanontoja:
Translatiivin pääte voi myös liittyä verbin ensimmäiseen infinitiiviin, jolloin seuraa aina omistusliite:
Kvantumrakenne:
Ensimmäiseen partisiippiin liittyvää translatiivia kutsutaan partisiippirakenteeksi. Se kuulostaa nykysuomalaisen korvaan usein vanhastavalta:
Toisen partisiipin muotoon liittyvä translatiivi tulla-verbin yhteydessä ilmaisee tavallisesti satunnaisuutta tai tahattomuutta:
Myrskykeiju
Myrskykeiju ("Hydrobates leucorhoa") on pieni avomerellä elävä lintu, entiseltä nimeltään myrskypääsky. Vieillot nimesi lajin brittiläisen eläintieteilijän William Elford Leachin kunniaksi.
Myrskykeiju on 18–21 cm pitkä, siipien kärkiväli 43–48 cm ja paino 45 g. Sillä on valkeaa yläperää lukuun ottamatta musta höyhenpeite.
Vanhin eurooppalainen rengastettu myrskykeiju on ollut vähintään 22 vuotta 10 kuukautta vanha brittiläinen lintu.
Myrskykeiju pesii Pohjois-Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosien luoksepääsemättömillä pikkusaarilla. Euroopassa pesii arviolta 100 000-220 000 paria, joista Britteinsaarilla 10 000-100 000 ja Islannissa 80 000-150 000 paria. Maailman populaation koko on noin 8 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Maailman suurin yhdyskunta, noin 3 miljoonaa paria, on itäisessä Kanadassa Baccalieu Islandilla. Se talvehtii etelämpänä, ja joskus muuttoreitin tuulet ajavat myrskykeijuja Eurooppaankin. Tavataan silloin myös Suomessa. Se on tavattu Suomessa 10 kertaa vuoteen 2006 mennessä, useimmat kuolleina tai nääntyneinä.
Valtamerien saaret.
Välttääkseen lokkeja, kihuja ja muita petoja myrskykeiju liikkuu maissa vain yöaikaan. Se on huono kävelemään. Sanotaan, että se pimeässä löytää pesänsä hajuaistinsa avulla.
Myrskykeiju pesii yhdyskunnissa kallioilla ja myös hienojakoisemmilla mailla, ja tekee yhden valkoisen munan. Haudonta-aika on 6 viikkoa, pesäpoikasaika 63-70 päivää. Se voi kaivaa lähes 2 metriä pitkän pesäkäytävän rantatörmään. Pesä sijaitsee usein myös kivikossa. Sukukypsä 5-vuotiaana.
Myrskykeiju kauhoo nokkaansa planktonia merenpinnasta. Syö myös pieniä kaloja ja mustekaloja. Usein se seurailee valas- tai delfiiniparvia.
Venäjän Kaukoitä
Venäjän Kaukoitä () on alue Venäjän itäisimmässä osassa Itä-Siperiassa.
Venäjän Kaukoitä on osa Kaukoitää, joka tarkoittaa itäisen Aasian maita ja territorioita. Kaukoitään kuuluvat Kiina (Kiinan kansantasavalta ja Kiinan tasavalta), Pohjois-Korea, Etelä-Korea, Japani, (joskus Filippiinit) ja Venäjän itäisin osa. Maantieteelliseen Venäjän Kaukoitään kuuluvat nykyään Primorjen, Habarovskin ja Kamtšatkan aluepiirit, Tšuktšien autonominen piirikunta, Juutalaisten autonominen alue, Amurin, Magadanin ja Sahalinin alueet sekä itäisin osa Sahan tasavaltaa ja Tšitan aluetta.
Venäjän Kaukoitä ympäröi Ohotanmerta ja rajautuu lisäksi pohjoisessa Jäämereen, koillisessa Beringinmereen ja etelässä Kiinaan. Merkittävimmät saaret ovat Sahalin ja Kuriilien saariryhmä Ohotanmeressä sekä Wrangelinsaari Jäämerellä. Alueen pinta-ala on 3 414 000 neliökilometriä (ilman Sahan tasavaltaa).
Väkiluku oli vuoden 1995 tilaston mukaan 6 450 000 asukasta. Suurimmat kaupungit ovat Vladivostok ja Habarovsk. Harvaan asutun alueen merkittävimmät elinkeinot ovat puu- ja kaivosteollisuus sekä kalastus.Alueen urheiluseuroihin kuuluvat mm. jääkiekkoseurat Amur Habarovsk ja Admiral Vladivostok, jotka pelaavat KHL:ssä.