Jeanne-Marie Bouvier de la Motte-Guyon
Jeanne-Marie Bouvier de la Motte-Guyon eli Madame Guyon (13. huhtikuuta 1648 Montargis, Ranska – 9. kesäkuuta 1717 Blois, Ranska) oli ranskalainen katolinen kristitty mystikko ja kirjailija, joka oli vangittuna kerettiläisyydestä seitsemän vuoden ajan Bastiljissa. Hänen kirjojaan on käännetty postuumisti useille kielille.
Jeanne Marie Bouvier de la Motte asui ensimmäiset 33 vuotta elämästään Montargisissa, noin 110 kilometriä Pariisista etelään. Hänen perheensä oli arvossa pidetty, mutta ei kovin varakas. Hänen isänsä Claude Bouvier oli Montargisin tuomioistuimen prokuraattori. 16-vuotiaana hän meni naimisiin 22 vuotta vanhemman varakkaan naapurinsa Jacques Guyonin kanssa. Avioliitto ei ollut järin onnellinen ja Jeanne Marie pakeni perhe-elämänsä turhautumia sisäiseen rukoukseen. Jacques Guyonin kuoltua 1676 Jeanne Marie jäi leskeksi 28-vuotiaana, varakkaana kolmen lapsen yksinhuoltajana. Kaksi perheen lasta oli kuollut pieninä.
Barnabiittimunkki Père Lacombe tutustutti Madame Guyonin mystiikkaan ja hän kuvailee sisäisiä kokemuksia kirjassaan "Vie de Madame Guyon". Guyonilla oli voimakas kokemus Jumalan konkreettisesta läsnäolosta ja rukouksen helppoudesta. Tämä vaihe kesti kahdeksan vuotta. Tämän jälkeen Guyon menetti kokemuksen Jumalan armosta ja suosiosta, eikä hengellinen elämä enää ollut voimakasta. Tätä hän kutsuu "mystiseksi kuolemaksi". Tämä kriisi kesti seitsemän vuotta, jonka jälkeen hän elpyi uudelleen kolmanteen "uudelleensyntymisen" ja uuden elämän vaiheeseen, mitä hän kutsuu myös "apostoliseksi vaiheeksi". Ajatuksena on, että ensimmäisen vaiheen aikana hän vallitsi Jumalaa, kun taas viimeisessä vaiheessa Jumala vallitsi häntä. Ensimmäisessä vaiheessa Jumala oli yhtyneenä vain sielun voimiin, mutta viimeisessä Jumala toimii ihmisessä ja tekee omia tekojaan ihmisen kautta.
Saavutettuaan "apostolisen vaiheen" Guyon jätti lapsensa toisten hoitoon tunnettuaan vetoa lähteä Geneveen. Ensiksi hän muutti Annecyyn ja sitten Thonon-les-Bainsiin, missä hän tapasi uudelleen Père Lacomben (heinäkuussa 1681) ja jatkoi tämän ohjauksessa. Hän alkoi myös kertoa laajemmin ajatuksistaan. Geneven piispa M. D'Aranthon d'Alex oli ensin ollut tyytyväinen Guyonin saapumisesta, mutta pyysi häntä kohta poistumaan hiippakunnastaan ja karkotti samalla myös Lacomben, joka muutti Vercellin piispan suojelukseen. Guyon seurasi mentoriaan Torinoon, minkä jälkeen hän palasi Ranskaan, Grenobleen, missä hän julkaisi teoksensa "Moyen court" 1685 ja jatkoi opettamista. Nyt Grenoblen piispa, kardinaali le Camus, karkotti hänet ja hän matkusti Vercelliin Lacomben luo. Vuotta myöhemmin he muuttivat Pariisiin.
Ajankohta levittää spiritualista kristillisyyttä Pariisissa oli huonosti valittu. Kuningas Louis XIV oli vasta saanut quietismin edustajia tuomituksi Roomassa, eikä hän katsonut hyvällä mielestään samantyyppisen mystiikan opettamista omassa pääkaupungissaan. Lacombe suljettiin ensin Bastiljiin, minkä jälkeen hän oli pidätettynä Oloronin ja Lourdesin linnoissa. Madame Guyon pidätettiin sairautensa vuoksi vähän myöhemmin, 9. tammikuuta 1688. Eräs hänen syyttäjistään oli hänen oma veljensä, barnabiittimunkki isä de la Motte.
Päästyään seitsemän kuukauden päästä vapaaksi hän tapasi Abbé de Fénelonin, josta tuli hänen kuuluisin opetuslapsensa. Fenelonin kautta Guyonin opetukset saivat uutta läpäisykykyä uskonnollisissa piireissä. Tällä kertaa Chartresin piispa huolestui leviävistä spiritualistisista ajatuksista. Madame Guyon itse pyysi, että hänen kirjoituksensa tutkisivat sekä maallinen oikeus että teologit. Kuninkaan määräyksestä kirjoituksien arviointiin määrättiin Meauxin piispa Jacques Bénigne Bossuet, Chblonsin piispa ja myöhemmin Pariisin arkkipiispa Louis-Antoine de Noailles ja M. Tronson ("Society of Saint-Sulpice"n johtaja).
Tutkimusten ollessa meneillään Pariisin arkkipiispa tuomitsi Guyonin julkaisut 10. lokakuuta 1694, jolloin Guyon pakeni pidätystä peläten Meauxiin. Bossuetin julkaistua 34 teesiä katolisesta spiritualismista, Guyon palasi salaa Pariisiin. Poliisi kuitenkin pidätti Madame Guyonin 24. joulukuuta 1695 ja vangitsi hänet. Hän oli vangittuna ensin Vincennesissä, sitten Vaugirardissa ja lopulta Bastiljissa, missä hän allekirjoitti vakuutuksen olla levittämättä oppejaan 23. elokuuta 1696.
Hänen kirjoituksensa olivat kuitenkin aiheuttaneet valtaisan julkisen debatin Bossuetin ja Fénelonin välillä. Madame Guyon oli kuitenkin vangittuna Bastiljissa aina 21. maaliskuuta 1703 saakka. Seitsemän vuoden vankeuden jälkeen hän muutti poikansa kanssa asumaan Bloisin hiippakuntaan pieneen kylään, jossa hän eli 15 vuotta eristyneenä ja hiljaisuudessa tavaten ainoastaan luotettavia kannattajapiiriensä edustajia.
Guyonin kirjoituksia alettiin julkaista Hollannissa 1704 ja hän sai kannattajia sekä Englannissa ja Saksassa. Muun muassa Lordi Forbes ja Wettstein kävivät tapaamassa Guyonia Bloisissa ja heidän välityksellään Madamen opit levisivät protestanttien keskuuteen. Erityisesti hollantilainen pastori Poiret alkoi julkaista hänen töitään ja pietistipastori Duthoit-Mambrini jatkoi julkaisutyötä. Vaikka hänen kirjansa olivat pitkään unohdettuja Ranskassa, ne jatkoivat elämäänsä erityisesti Saksassa, Sveitsissä, Englannissa ja metodistien keskuudessa Pohjois-Amerikassa.