Poni
Poni (vanhahtavasti myös ponihevonen) on pienikokoinen hevonen. Hevosiin verrattuna poneilla on pienemmän koon lisäksi myös tanakampi ja lyhytjalkaisempi rakenne. Asiayhteydestä riippuen termiä ”poni” voidaan käyttää myös kaikista alle 148 cm korkeista hevosista niiden tyypistä riippumatta.Tämä artikkeli käsittelee hevostyyppiä.
Poneja käytetään kokonsa vuoksi nykyisin erityisesti lasten ratsuina, joskin isoimmat ponit käyvät myös ainakin pienikokoisten aikuisratsastajien käyttöön. Vanhastaan poneja on elänyt villeinä tai puolivilleinä karuissa olosuhteissa ja niitä on käytetty ratsuina, maataloustöihin ja ajoon sekä esimerkiksi kaivostöihin.
Ratsastuskilpailuissa on erikseen poniluokkia, jotka on esimerkiksi Suomessa tarkoitettu korkeintaan 16-vuotiaille poniratsastajille. Myös poniratsastajaiän ylittänyt voi osallistua ratsastuskilpailuihin ponilla, mutta ratsukon on oltava sopusuhtainen eikä se voi osallistua poniluokkiin. Valjakkoajossa poniluokissa ei ole ikärajoituksia. Poniraveissa pieniä eli A-kategorian poneja saa ohjastaa korkeintaan 18-vuotias.
Jako poneihin ja hevosiin riippuu asiayhteydestä: kilpailuissa raja on rodusta riippumatta absoluuttinen korkeusraja, muissa yhteyksissä poniksi lasketaan useimmiten ponirodun edustaja ja hevoseksi hevosrodun edustaja. Rodun määritteleminen poni- tai hevosroduksi ei ole yksiselitteistä, ja tietyt rodut voidaankin laskea joissakin maissa hevosiksi ja toisissa poneiksi. Monet tällaisista roduista saatetaan luokitella muissa maissa pienhevosiksi.
Suomessa noudatetaan nykyisin aina alkuperämaan käytäntöä rodun poniksi määrittelemisen osalta. Suomen käytännön vuoksi islanninhevosia, haflingereita ja vuonohevosia kutsutaan meillä hevosiksi, tarkemmin sanottuna ponikokoisiksi hevosiksi eikä poneiksi kuten Keski-Euroopassa. Aiemmin niitä sanottiin islanninponiksi ja vuonoponiksi.
Kansainvälisten hevosurheilusäännösten mukaan poneiksi luetaan kaikki hevoset, joiden säkäkorkeus on enintään 148 cm (brittiläisittäin 14,2 "hands" eli kämmenenleveyttä). Tämän poni/hevonen -jaottelun lisäksi poneja jaetaan säkäkorkeuden perusteella myös eri kokoluokkiin: esimerkiksi Suomen ratsastuskilpailuissa ponit jaetaan pieniin (alle 140 cm) ja isoihin poneihin (140–148 cm) ja poniraveissa A-kategoriaan (alle 107 cm) ja B-kategoriaan (107,1–130 cm). Kilpailuyhteyksissä yli 148 cm korkea hevosyksilö lasketaankin hevoseksi ja alle 148 cm korkea poniksi rodusta riippumatta. Hevosurheilukilpailujen poniluokat ovat yleensä rodusta riippumatta avoinna kaikille ponikokoisille (tai kooltaan tiettyyn ponikorkeusryhmään kuuluville) yksilöille, ja näissä yhteyksissä niitä myös kutsutaan poneiksi.
Varsinaisiksi poneiksi katsotaan vain tiettyjen ponirotujen edustajat. Nämä rodut poikkeavat rakenteeltaan selvästi muista hevostyypeistä. Ponien tyypillisiin ominaisuuksiin kuuluvat isoihin hevosiin verrattuna muiden muassa suhteellisen lyhyet jalat, lyhyt ja paksu kaula sekä roteva rakenne. Myös kevyitä ja siroja ponirotuja kuitenkin on.
Ponien rotumääritelmään kuuluu tavallisesti säkäkorkeuden yläraja, joka voi olla ponikorkeuden raja 148 cm tai jokin matalampi säkäkorkeus. Ylikorkeaa eli tämän määrätyn ylärajan täysikasvuisena ylittävää yksilöä ei yleensä hyväksytä rodun jalostukseen eikä siis esimerkiksi oteta rotunsa kantakirjaan. Yli 148 cm korkeaksi kasvavaa ponirodun edustajaa kutsutaan ylikorkeaksi poniksi. Käyttöponeina ja kilparatsuina ylikorkeat yksilöt voivat olla erinomaisia, ja niitä saatetaan myös käyttää risteytyksiin ja ratsuponijalostukseen.
Rakenteeltaan ison hevosen tyyppisten rotujen edustajat voivat jäädä ponikokoisiksi. Esimerkiksi arabianhevosen säkäkorkeus on usein vain 140–150 cm, mutta arabit ovat silti hevosia ja niillä on hevosen rakenne ja ominaisuudet. Muutkin täysiveriset saattavat jäädä ponikokoisiksi. Niin kutsuttujen ratsuponien jalostus perustuu poni-hevosristeytyksiin, joilla tavoitellaan ponikokoista, mutta hevosmaista ja laadukasta urheiluponia. Säännönmukaisesti ponikokoisiksi jääviä hevostyyppisiä rotuja kutsutaan joissakin maissa pienhevosroduiksi.
Poneille on tyypillistä neuvokkuus, älykkyys, vilkkaus ja joskus myös erittäin vahva oma tahto. Poneja pidetäänkin usein hevosia hankalampiluonteisina: itsepäisinä, oikukkaina ja temppuilevina. Vaikka varsinaiset ponit saattavatkin perusluonteeltaan jossain määrin poiketa tyypillisistä hevosista, syy lienee usein ponin puutteellisessa koulutuksessa.
Isot ponit ovat yleensä aikuistenkin ratsastettavissa ja näin helpommin koulutettavissa, mutta pienen ponin käsittelykäytöstä ja opettamista ratsuksi ei aina oteta tarpeeksi vakavasti. Toisaalta hyvin pienten ponien ratsukoulutus voi olla vaikeaa, jos tarpeeksi pienikokoista aikuista tai tarpeeksi taitavaa lapsiratsastajaa ei voida saada tehtävään. Ponin koulutus saatetaan jopa jättää kokonaan lapsen harteille, etenkin jos ponin omistaa hevosasioista tietämätön perhe .
Poni vaatii aivan yhtä asiantuntevan koulutuksen kuin mikä tahansa hevonen. Mikäli tarpeeksi kokenutta sopivankokoista ratsastajaa ei kouluttajaksi löydy, voi ratsastajaksi liian isokin kouluttaja opettaa ponille maasta käsin käsittelykäytöstä ja kouluttaa sitä esimerkiksi liinassa tai pitkin ohjin ajaen. Pätevän kouluttajan avustuksella ja valvonnassa myös kokemattomampi lapsiratsastaja (ei kuitenkaan aloittelija) voi avustaa koulutuksessa ja oppia yhdessä ponin kanssa.
Myös ajoon ponin voi kouluttaa suurikokoinenkin ihminen, sillä pienikin poni jaksaa yleensä hyvin vetää aikuista kärryissä. Ajo-opetuksesta on myös se hyöty, että lapsiratsastajan kasvettua liian suureksi poninsa kannettavaksi ponin käyttöä voidaan jatkaa ajossa.
Poneja aidoimmillaan edustavat luultavasti parhaiten vanhat brittiläiset ja irlantilaiset ponirodut kuten exmoorinponi ja kenties maailman tunnetuin ja laajimmalle levinnyt ponirotu, erittäin pienikokoinen shetlanninponi. Nämä eläimet elivät Britteinsaarten karuissa oloissa vuosituhansia eristyksissä muista hevosista. Muita tunnettuja ponirotuja ovat esimerkiksi newforestinponi ja welsh-poni sekä ruotsalainen gotlanninruss.