Gotha P.60
Gotha P.60 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen suihkuhävittäjämalli, jonka kehittely jäi kesken sodan päättyessä. Kone oli kaksimoottorinen "lentävä siipi", ja se pohjautui aikaisempaan Horten Go 229 -tyyppiin. Koneessa oli useita poikkeuksellisia ratkaisuja: lentävä siipi, miehistön makaava asento, paineistettu ohjaamo, ohjainpintajärjestely ja siiven etureunasolat.
Gotha-lentokonetehdas sai elokuussa 1944 tehtäväkseen valmistaa 40 kappaletta Horten Ho 229 -suihkuhävittäjiä, joissa oli käytetty Reimar Hortenin kehittelemää lentävä siipi -ideaa. Kone muodosti kolmiomaisen litteän siiven, ja myös rungon alapinta toimi kantovoimaa tuovana siipipintana. Hortenissa oli kuitenkin muutamia heikkouksia: moottorit olivat siiven sisällä, jolloin huolto ja uusien vomalähteiden kokeilu oli hidasta ja kallista, koneen hyötypaino oli pieni ja rungossa ei ollut riittävästi tilaa mikäli miehistöä tai aseistusta olisi haluttu lisätä. Siiven profiili oli korkea ja takareunan jättökulma suuri, mitkä olivat aerodynaamisesti huonoja ratkaisuja. Gothassa molempia saatiin parannettua.
Gothan insinöörit kehittelivät ideaa tohtori Hunerjägerin johdolla. Tammikuussa 1945 Gothan insinöörit esittelivät Saksan Ilmailuministeriölle () uuden konseptin suihkuhävittäjäksi, "Gotha P.60:n".
Gotha P.60 oli lentävä siipi kuten Hortenkin, mutta moottorit oli asetettu siiven ja rungon ulkopuolelle, toinen ala- ja toinen yläpuolelle. Näin ne oli helppo huoltaa ja tarvittaessa jopa kokeilla uusia moottorityyppejä. Moottoreina oli kaksi BMW 003A-1 -suihkuturbiinia, jotka kumpikin antoivat 800 kp työntövoiman. Miehistönä oli kaksi lentäjää, jotka makasivat vatsallaan kestääkseen paremmin kaarroista aiheutuvia G-voimia. Koneen keulana toimi paineistetun ja panssaroidun ohjaamon kupu.
Keskirunko (keskisiipi) oli hitsattu teräsputkirunko, pinta taivutettua lentokonevaneria. Varsinaisten siipiosien kantava rakenne oli puinen rei'itetty profiili.
Koska kone oli lentävä siipi, eikä sivuvakainta ollut lainkaan, konetta ohjattiin suurissa nopeuksissa pienillä siivenkärjistä nousevilla levyillä, jotka olivat vinosti lentosuuntaan nähden. Tällöin levyn nosto aiheutti vääntömomenttia, mikä käänsi koneen. Siiven etureunaan rakennettiin laskeutuessa avattavat hydraulisesti toimivat siipisolat, etureunavakaimet, estämään koneen sakkaaminen. Alemman moottorin molemmin puolin sijaitsivat suhteellisen pienikokoiset nostovoimaa lisäävät laskeutumissiivekkeet. Takareunan laipat toimivat korkeusvakaimena.
Ilman perävakaajaa olevat lentävät siivet ovat vaikeita hallittavia laskeuduttaessa. Tämä huomioitiin suunniteltaessa P.60:n laskutelineiden sijoittelua sekä ammusten ja polttoaineen sijoitusta: painopisteen tuli laskun aikana olla mahdollisimman takana. Koneen laskutelineet olivat ylikokoiset: ne olivat valmiita, ylimääräisiä Junkers Ju 88 -pommikoneen laskutelineitä.
Koneesta suunniteltiin kolme versiota: raskas hävittäjä (), tiedustelukone () ja korkealle nouseva torjuntahävittäjä (). Aseistuksena oli joko neljä MK108-automaattitykkiä tai kaksi MK103:a. Tiedustelukoneessa oli kaksi RB 50/18-kameraa. Torjuntahävittäjä voitiin varustaa myös Walter HWK 509B -rakettimoottoreilla, jolloin mallimerkintä oli P.60A/R.
P.60:n miehistön oli vaarallista poistua koneesta hätätilanteessa, sillä hyppäävä lentäjä iskeytyi helposti moottoriin. Tämän vuoksi suunniteltiin myös versio P.60A-2, jossa molemmat moottorit olivat siiven alapuolella. Siirto heikensi kitenkin koneen kaarrelento-ominaisuuksia. Jatkokehittelyssä koneeseen aiottiin suunnitella heittoistuinmekanismi.
P60-mallista kehitettiin rakenteeltaan ja tekniikaltaan yksinkertaistettu B-versio. Miehistön makaava ohjausasento oli korvattu normaalilla perättäin istuttavalla ohjaamolla ja deltasiiven molempiin kärkiin lisättiin sivuvakaajat. Moottorit vaihdettiin tehokkaampiin Heinkel HeS 011-suihkumoottoreihin. RLM hyväksyi tuotannon 1945, mutta valmistelu keskeytettiin kun C-malli kehitettiin.
C-malli oli suunniteltu yöhävittäjäksi. Rakenne muistutti B-mallia, mutta ohjaamorunkoa pidennettiin, kone sai selkeän deltasiivestä eteen työntyvän keulaosan. Keulaan sijoitettiin tutka ja "Morgenstern"-tutka-antenni.
Kaikkien konemallien kehittely katkesi viimeistään sodan viime kuukautena: yhdysvaltalaiset joukot valtasivat Gothan tehdasalueen 14. huhtikuuta 1945. Useita keskeneräisiä Horten 8-229 -koneita jäi sotasaaliiksi.