hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sundalaiset
Sundalaiset ovat Jaavan saaren länsiosasta Indonesiasta lähtöisin oleva etninen ryhmä. Sundalaiset puhuvat sundan kieltä ja suurin osa heistä on muslimeja. Vuonna 2010 sundalaisia oli Indonesiassa 36 701 670, eli he muodostivat noin 15,5 % koko maan väestöstä.
Sundalaiset ovat historiansa aikana olleet eristyksissä ulkomaailmasta. Islamin usko tuli alueelle intialaisten kauppiaiden mukana 1400-luvulla. Sundalaisten ylimystö kääntyi islamiin Bantenin sulttaanin määräyksestä vuonna 1579. Vain hieman myöhemmin sundalaiset päätyivät Mataramin sulttaanikunnan alaisuuteen ja jonkin aikaa tämän jälkeen alueella nousivat valtaan Alankomaat. Alankomaalaisten mukana tulivat plantaasiviljelmät ja kahvi. Sundalaiset kapinoivat Alankomaita vastaan kahteen otteeseen, ensimmäisen kerran vuonna 1880 ja toisen kerran hieman toisen maailmansodan jälkeen. Molempien kapinoiden tavoitteena oli itsenäinen sundalainen valtio, joka ei kuitenkaan toteutunut. Sundalaiset ovat nykyisin osa itsenäistä Indonesiaa.
Sundalaisten pääelinkeino on riisinviljelys. Jotkut sundalaiset etenkin heidän asuinalueidensa lounaisosissa harjoittavat edelleen kaskiviljelystä. Vuosittain tuotetaan tavallisesti kolme riisisatoa. Riisin ohella kasvatetaan esimerkiksi kasviksia, chiliä ja tupakkaa. Rannikolla monet harjoittavat myös kalastusta tai kalanviljelyä. Suurin osa sundalaisista on muslimeja, mutta heidän uskonnossaan on monia piirteitä vanhoista islamia edeltäneistä uskonnollisista tavoista. Uskontoon kuuluu varsin keskeisenä osana esimerkiksi seremonialliset käynnit esi-isien haudoilla. Sundalaisten alaryhmä baduit harjoittavat edelleen perinteistä uskoa.
Burgess Shale
Burgess Shale on fossiiliesiintymä Kanadan Kalliovuorilla, Yohon kansallispuistossa. Burgess Shalen esiintymä sisältää maailman vanhimpien pehmeärakenteisten eläinten fossiileja ja se on tärkeimpiä kambrikautisia fossiiliesiintymiä. Vuodesta 1981 alue on ollut maailman perintökohde.
Burgess Shalen löysi vuonna 1909 Smithsonian-instituutin esimies Charles Doolittle Walcott. Siihen ei silloin kuitenkaan kiinnitetty juurikaan huomiota ennen kuin viisikymmentä vuotta myöhemmin 1960 jollon "Alberot Simonella" alkoi järjestellä löytöjä uudelleen ja vuonna 1967 "Harry Whittington" aloitti projektin johon liittyivät "Simon Conway Morris" joka oli matojen asiantuntija ja "Derek Briggs" joka niveljalkaisten asiantuntija.
Burgess Shale ajoittuu aikaan noin 505 miljoonaa vuotta sitten jolloin oli Kambrikauden räjähdyksen loppu. Se on poikkeuksellinen siksi, että siellä runsaasti pehmeäkuorisia eliötä jotka eivät yleensä fossiloidu esimerkiksi matoja, merililjoja, merikurkkuja, selkäjänteisiä, ja muita eliöitä ilman kalkkikuorta. Erityisen merkittävä se on myös siksi, että esiintymästä on löydetty 20–30 ennestään tuntematonta niveljalkaista, joita ei ole pystytty sijoittamaan mihinkään nykyisistä ryhmistä. Myös kokonaan uusia pääjaksoja on löytynyt useita, ja osa eliöistä on ulkomuodoltaan varsin mielikuvituksellisia. Tunnetuimpia niistä on "Hallucigenia sparsa". "Pikaia gracilens" on myös merkittävä, sillä se on selkäjänteisten ensimmäinen tunnettu edustaja.
Burgess Shalen saviliuskeesta on kerätty yhteensä yli 70 000 yksilöä 33 520 laatalta. Näytteistä 88 % on eläimiä ja lähes kaikki loput erilaisia leviä. Kaikista näytteistä noin 90 % on sijoitettu Washingtoniin Walcottin kokoelmaan.
Siellä on säilynyt myös mikrofossiileja joista monet kuuluvat bakteereihin, syanobakteereihin, panssarisiimaleviin, ja alkueläimiin, mutta niiden tunnistaminen varmuudella on vaikeaa.
Burgess Shale on suosittu patikointikohde, mutta fossiilien kerääminen alueelta on ehdottomasti kiellettyä.
Eero Marttinen
Eero Marttinen (s. 17. toukokuuta 1943 Kajaani) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Eero Marttinen toimi käsikirjoittajana Mikko Niskasen elokuvassa "Elämän vonkamies". Lisäksi hän on tehnyt käsikirjoituksia televisiolle ja radiolle sekä lukuisia kulttuuri- ja kirjallisuusartikkeleita eri lehtiin. Hän on kirjoittanut ja toimittanut myös tietokirjoja, joista tunnetuimpia ovat:
Ivor Novello -palkinto
Ivor Novello -palkinnot (, ”the Ivors”) ovat British Academy of Songwriters, Composers and Authorsin (Basca) lauluntekijöille ja säveltäjille jakamia palkintoja. Ensimmäisen kerran palkinnot jaettiin vuonna 1956. Vuosittainen palkintojenjakotilaisuus järjestetään Grosvenor Housessa Lontoossa. Palkittujen joukkoon kuuluvat esimerkiksi Elton John, Gary Barlow, Robbie Williams ja Emeli Sandé.
Palkintona jaettava pronssiveistos esittää Euterpea, kreikkalaisen mytologian musiikin muusaa. Veistoksen muoto on pysynyt samana alusta alkaen, vaikka viimeistely on vaihdellut hiukan. Veistoksen on suunnitellut Hazel Underwood.
Palkinto on nimetty walesilaisen säveltäjän, näytelmäkirjailijan ja näyttelijän Ivor Novellon (1893–1951) mukaan.
Zacharias Lithovius
Zacharias Gabriel Lithovius (17. helmikuuta 1672 Oulu – 17. syyskuuta 1743 Oulu) oli suomalainen runoilija ja pappi. Hän oli varhainen suomeksi kirjoittanut runoilija, joka tunnetaan parhaiten valitusrunosta ”Kaarle XII:n kuolemasta”.
Zacharias Lithovius syntyi oululaiseen porvarisperheeseen 1672. Hänen vanhempansa olivat porvari Gabriel Gabrielsson Limingius ja Margareta Limingius (o.s. Uhlbrandt). Poika sai käydä koulua ja valmistui ylioppilaaksi Turussa 1692. Hän kirjautui heti Turun akatemiaan ja suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1700.
Lithovius sai Nevanlinnan kirkkoherran viran 1702 ja meni silloisen tavan mukaan naimisiin edeltäjänsä lesken Maria Hinnelin kanssa. He joutuivat kuitenkin heti seuraavana vuonna pakenemaan isonvihan taisteluja Porvooseen. Sieltä Lithovius vaimoineen siirtyi Tukholmaan, jossa he elivät köyhyydessä.
Vihdoin vuonna 1713 Lithovius pääsi Oulun kirkkoherraksi, joskin varsinaisen viranhoidon hän aloitti vasta 1721. Siinä välissä hän toimi vuosina 1719 ja 1720 valtiopäivämiehenä pappissäädyssä.
Aseman vakiinnuttua Lithovius ryhtyi kirjoittamaan runoja suomeksi. Hänen tiettävästi ensimmäinen suomenkielinen runonsa on vuoden 1715 kuninkaallisia häitä varten laadittu ”Suomalaisten onnen-toivotus”. Vuonna 1718 ilmestyi toinen runo ”Suomalaisten sucucunnan, pohjalaisten peräcunnan, valituxet vaikeimmat”, jossa ilmaistaan surua piispa Johannes Gezelius nuoremman kuoleman johdosta.
Lithoviuksen tunnetuin runo on ”Kaarle XII:n kuolemasta” (1719), joka pyrkii ilmentämään suomalaisten tuntemuksia kuningas Kaarle XII:n kuoleman johdosta. Lithovius kirjoitti myös runon ”Sangen suuret suomalaisten, Pohjan peräst pacolaisten, totisimmat toiwotuxet” (1719) Ulriika Eleonooran ja runon ”Suomalaisten suosio-sanat” (1720) Fredrik I:n kruunauksen kunniaksi. Jälkimmäisessä näkyy jo iloa lähestyvästä rauhasta. Kaikki kolme runoa oli kirjoitettu suomen lisäksi myös ruotsiksi ja latinaksi.
Lithovius jäi vanhemmalla iällään leskeksi ja meni vielä naimisiin jo toisen kerran leskeksi jääneen Susanna Cajanuksen kanssa 1727. Lithovius kuoli Oulussa syksyllä 1743.
Tapio Tapiovaara
Kaarlo Tapio "Tapsa" Tapiovaara (7. marraskuuta 1908 Sortavala – 16. lokakuuta 1982 Leningrad) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja lavastaja.
Tapiovaara tuli tunnetuksi kantaa ottavista kuvituksistaan. Hän toimi "Tulenkantajat"-lehden kuvittaja-avustajana 1933–1939. Vuonna 1936 hän liittyi Kiilaan ja kuvitti sen vuosialbumeja. Kirjojen kansia ja kuvituksia muun muassa WSOYn, Kansankulttuurin ja Tammen kirjoihin yli kaksisataa. Vanhimmat lehtikuvitukset tehtiin suoraan linolaatalta. Kirjankuvitusten herkemmät viivapiirrokset muun muassa Edith Södergranin "Runoja"-teokseen poikkeavat selvästi voimakkaista linopiirroksista.
1930-luvun jakautuneessa kulttuurielämässä Tapiovaara asettui selvästi vasemmalle, kuten veljensä Nyrki Tapiovaara.
Tapiovaara kävi Taideteollinen keskuskoulun 1931–1935, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1935–1936 ja opiskeli Vapaassa Taidekoulussa 1936–1939.
Tapiovaaran laaja henkilöarkisto on Kansan Arkistossa.
Tapiovaaran vanhemmat olivat lääninmetsäntarkastaja Kaarlo Juho Vihtori Tapiovaara ja Aino Tapiovaara (o.s. Grönroos-Rainio). Hänen ensimmäinen puolisonsa 1945-1953 oli keraamikko Ulla Helena Tapiovaara (o.s. Karlström), (1916-1953). Toinen puoliso 1955- oli toimittaja Tyyne Maria Tapiovaara (o.s. Salmi).
Hänellä on seitsemän lasta: ensimmäisestä avioliitosta: Maria (Kylänen), s. 1945 ja Jukka, s. 1947; toisesta avioliitosta: Aku, 1957–2007, Mikko, s. 1959, Tuomo, s. 1960, Jouni, s. 1962 ja Lasse, s. 1965.
Etruskikarhu
Etruskikarhu ("Ursus etruscus") eli 5,3 miljoonaa – 11 000 vuotta sitten. Tämä laji eli keski-villafrancakaudelta Tiglian-lämpökaudelle. Tätä suurta karhua pidetään ruskeakarhujen, mustakarhujen ja sukupuuttoon kuolleiden jääkauden aikaisten luolakarhujen esi-isinä. Huomattavasti nykyistä karhua muistuttavan etruskikarhun hampaat olivat nykykarhua alkeellisemmat. Etruskikarhun elinaikana oli ajoittain suuria mannerjäätiköitä, viileitä ja lämpimiä kausia.
Uroksen pituus oli noin 1,3–2 metriä ja paino 100–200 kilogrammaa.
Etruskikarhun jäänteitä on löydetty Euroopasta, Aasiasta ja Pohjois-Afrikasta.
Ursavus
Ursavus oli varhainen karhun esi-isä, joka kehittyi koiraa muistuttavasta esi-isästä. Se oli koiramainen karhu, joka muistutti matalaa ilvestä tai näätää. Se oli kettuterrierin kokoinen. Ursavus eli 20–10 miljoonaa vuotta sitten varhais-keskilla. Noin 20 miljoonaa vuotta sitten Etelä-Saksa, jossa ursavus eli, oli lämmintä, subtrooppista aluetta. Se kehittyi pienemmästä "ursavus elmensis" -lajista suuremmaksi "ursavus depereti"ksi.
Rusi
Rusi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikkoja nimeltään Rusi:
Rusi sukunimisiä henkilöitä:
Maluri
Maluri () on ulkomeren saari Perämerellä Ruotsissa Haaparannan edustalla. Se sijaitsee Sanskerin eteläpuolella. Saari kuuluu hallinnollisesti Kainuun kuntaan. Maluri on metsätön ja siksi saarella sijaitsevat Malurin kirkko ja majakka näkyvät kaukaa. Saarella on myös runsaasti asumuksia loma- ja virkistyskalastuksen käytössä. Aikoinaan saari on ollut tärkeä tukikohta myös suomalaisille kalastajille.
Luolakarhu
Luolakarhu ("Ursus spelaeus") oli jääkaudella elänyt, luolissa talvehtinut suuri karhueläin. Se ilmestyi viimeistään Holstein-lämpökaudella noin 300 000 vuotta sitten, ehkä jo 500 000 vuotta sitten. Itävallasta on löydetty noin 40 000 vuotta vanhoja luolakarhun jäänteitä, joiden luista on saatu muutaman geenin pätkiä DNA-näytteinä talteen. Luolakarhu katosi jääkauden lopun pleistoseenin joukkotuhossa noin 10 000 vuotta sitten luultavasti ilmastonmuutoksen ja ihmisen metsästyksen takia.
Luolakarhun nimitys tulee siitä, että sen jäännöksiä on löydetty useimmiten luolista. Koska sen jäännökset luolissa ovat yleisempiä kuin esimerkiksi karhun, on oletettu että se vietti aikaa luolissa muutenkin kuin talvehtiessaan. Luolakarhu-urokset olivat arvioiden mukaan 400-500-kiloisia ja naaraat olivat 225-250-kiloisia. Useimpien nykyisten karhujen tapaan se oli kaikkiruokainen. Sen hampaistosta tehtyjen arvioiden mukaan sen ruokavalio on kuitenkin saattanut olla kasvipainotteisempi kuin nykyisen karhun. Luista löydettyjen jälkien perusteella tiedetään että luolakarhut söivät joskus myös toisiaan.
Viimeisimmät luolakarhun jäännökset on ajoitettu 27 800 vuotta taaksepäin. Häviämisen syystä ei ole varmuutta, mutta syyksi on ehdotettu muun muassa ilmastonmuutoksen aiheuttamaa elinympäristön häviämistä, kilpailua elintilasta nykyisen karhun kanssa ja kilpailua ihmisen kanssa luolista. Viimeiset luolakarhut elivät luultavasti Alppien eteläosissa.
Luolakarhut ovat melko harvinaisia luolamaalausten aiheena. Tämä saattaa johtua siitä että ihmiset välttelivät sitä, tai sitten näiden kahden lajin elinalueet eivät olleet samat. Neandertaalien on väitetty palvoneen luolakarhuja. Muutamista neandertaalien muinoin asuttamista luolista Sveitsistä, Ranskasta ja Italiasta on löydetty luolakarhun luita, jotka on aseteltu tietyin tavoin.
Euroopassa luolakarhua oli Etelä- ja Keski-Euroopassa. Pohjoismaissa ja hieman etelämpänäkään sitä ei ollut. Pohjoisempana luolakarhua esiintyi aivan Britteinsaaren eteläisimmässä osissa, Keski-Saksassa ja Etelä-Puolassa asti pohjoisessa sekä Etelä-Ukrainassa. Luolakarhua ei kuitenkaan tavattu Iberian niemimaalta paitsi Pyreneiltä, eikä Etelä-Italiasta eikä myöskään suurimmasta osasta Kreikkaa. Näin ollen luolakarhu eli jääkaudella suunnilleen 40 ja 50 leveysasteiden välissä.
Tanssiklubi Star
Tanssiklubi Star on vuonna 1968 perustettu tanssiurheiluseura Helsingissä, joka on erikoistunut kilpatanssivalmennukseen. Vakio- ja latinalaistanssien lisäksi seuran ohjelmaan kuuluvat myös argentiinalainen tango ja salsa.
Tanssiklubi Star on yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä suomalaisia tanssiseuroja. Menestynein starilainen pari kautta aikain on Heikki ja Vieno Ketonen kolmellatoista Suomen-mestaruudella.
Stefan Olsdal
Stefan Alexander Bo Olsdal (31. maaliskuuta 1974 Göteborg) on rockyhtye Placebon basisti.
Olsdal asui lapsuutensa Luxemburgissa. Hän kävi Luxemburgin kansainvälistä koulua, jossa opiskeli myös hänen nykyinen yhtyetoverinsa Brian Molko, mutta he eivät tutustuneet toisiinsa vielä koulussa. Myöhemmin Olsdal muutti takaisin Ruotsiin, missä kävi lukion, jonka jälkeen hän muutti Lontooseen opiskelemaan musiikkia.
1990-luvun alussa Olsdal tapasi Brian Molkon sattumalta uudelleen Lontoossa South Kensingtonin metroasemalla. He perustivat yhdessä yhtyeen nimeltä Ashtray Heart. Nimi muutettiin myöhemmin Placeboksi.
Placebon lisäksi Stefan Olsdal tekee myös DJ-keikkoja sekä soittaa elektronista musiikkia Hotel Persona -nimisessä yhtyeessä. Hän nimeää musiikillisiksi vaikutteikseen muun muassa Depeche Moden sekä Eurythmicsin.
Ursus minimus
Ursus minimus eli noin 5–3,5 miljoonaa vuotta sitten plioseenikauden alkupuolella. Siitä kehittyi etruskikarhu.
Sanskeri
Sanskeri () on saari Perämerellä Haaparannan saaristossa. Saari kuuluu nykyisin Haaparannan saariston luonnonsuojelualueeseen ja siksi kulkeminen alueella on ohjattua. Saarella on Kumpulan kylä, jossa on kunnostettuja rakennuksia. Kumpulassa on myös kirkko. Saaren eteläosassa on laajoja nummia ja hiekkakinoksia. Kinokset koostuvat sannasta, jonka mukaan saari on saanut nimensä. Alueella on myös vanhoja kalastukseen liittyviä kivirakennelmia. Pohjoisosassa on kosteikkoja ja lehtimetsää. Sanskerista etelään sijaitsee Malurin ulkosaari.
Kanagawan prefektuuri
Kanagawan prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Japanissa Kantōn alueella Honshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Jokohama.
Kanagawan prefektuuri sijaitsee Japanin keskiosassa Tyynen valtameren rannalla. Sitä reunustavat pohjoisessa Tokio, jonka erottaa Kanagawasta osittain rajaa pitkin kulkeva Tama-joki, luoteessa Yamanashi ja lounaassa Shizuoka. Kanagawan keskus on pääosin tasankoa, vuoristojen sijaitessa prefektuurin länsiosassa. Itärannikolla "Miuran niemimaa" kurottautuu Tyynelle valtamerelle. "Ashino-kon" järvi on Japanin seitsemänneksi suurin. Kanagawan prefektuurin pinta-ala on 2 415,84 neliökilometriä, joka tekee siitä pinta-alaltaan Japanin kuudenneksi pienimmänän prefektuurin.
Prefektuurissa sijaitsee 19 kaupunkia.
Prefektuurissa on lauhkea ilmasto ja korkea sademäärä. Vuoden keskilämpötila on 15.8 °C.
Kanagawan prefektuurissa on tiedettävästi ollut ihmisasutusta 30 000 vuoden ajan ja esihistoriallisia paikkoja on noin 7 500. Japanin keskiajalla Kawakura oli osa Sagamin ja Musashin provinsseja. Kamakuraan ensimmäinen shōgun Minamoto no Yoritomo perusti vuonna 1192 ensimmäisen shogunaatin, ja kaupunki toimi Japanin pääkaupunkina vuodesta 1185 vuoteen 1333.
Edo-kaudella läntistä osaa Sagamin provinssista hallitsi Odawaran linnan daimio, kun taas itäinen puoli oli suoraan Tokugawa shogunaatin alaisuudessa.
Vuonna 1853 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry saapui Edon lahdelle ja vaati Japanin ja lännen välisten kauppayhteyksien avaamista. Hänen mukanaan olleita neljää sotalaivaa, Mississippiä, Plymouthia, Saratogaa ja Susquehannaa, kutsutaan Japanissa nimellä "kurofune", mustat laivat. Ulkomailta tulleen painostuksen seurauksena, Tokion lahden syvin satama, Jokohama, avattiin ulkomaankaupalle 1859 ja Japanin eristäytymisen kausi loppui.
Kanagawan talous nojaa hyvin pitkälti teollisuuden tuotantoon joka kattaa 26.6 % (1998) prefektuurin bruttokansantuotteesta. Suurimmat tuotantoalat, sähkö- ja elektroniikkatarvikkeet, kuljetuskalusto, sekä koneteollisuus kattavat yhteensä yli puolet koko prefektuurin tuotannosta. Toimittamansa tavaran kokonaisarvon perusteella Kanagawa on Japanin toiseksi tuotteliain prefektuuri, jääden toiseksi ainoastaan Aichin prefektuurille.
Kamakuran kaupunki on tunnettu buddhalaistemppeleistään ja šintopyhäköistään. Esimerkkeinä alueen suurin šintopyhäkkö, Tsurugaoka Hachiman-gu ja Japanin vanhin zen luostari Kenchō-ji. Kōtokuinissa sijaitsee Japanin toiseksi suurin pronssinen buddhan patsas.
105 K 34
105 K 34 oli ruotsalaisen Bofors-asetehtaan valmistama kanuuna, jonka kaliiperi oli 105 millimetriä. Tykki oli paranneltu versio mallista 105 K 27.
Suomi osti 105 K 34-tykkejä talvisodan aikana 12 kappaletta, joista neljä tykkiä ehti mukaan sotaan. Tykkejä käytti 1. Erillinen Moottoroitu Raskas Kanuunapatteri (myöhemmin 1./Raskas Patteristo 7). Talvisodan aikana tykit kärsivät putkivaurioista, syynä oli sopimaton ruuti. Jatkosodassa tykkimallia käyttivät Raskas Patteristo 3, Raskas Patteristo 5 ja Järeä Patteristo 1. Tykkiä pidettiin onnistuneena konstruktiona, ainoa haittapuoli oli suuren lähtönopeuden aiheuttama putken nopea kuluminen, josta johtuen putki kesti vain noin 2 000 laukausta. Tykeillä ammuttiin talvisodassa 1 679 ja jatkosodassa 21 760 laukausta.
Mongoose Publishing
Mongoose Publishing on brittiläinen roolipelikustantamo, joka julkaisee roolipelikirjojen lisäksi miniatyyrejä ja korttipelejä. Mongoose Publishing on julkaissut lisensseillä sekä tieteis- ("Babylon 5", Judge Dredd ja "Starship Troopers") että fantasia-aiheisia (Conan barbaari ja "RuneQuest") pelejä.
Mongoose Publishing aloitti julkaisutoimintansa vuonna 2001. Kustantamo sai alkunsa "d20"-innostuksesta, jonka aiheutti "Dungeons & Dragonsin" kolmas laitos. Mongoose Publishingin julkaisut saavuttivat suosiota, mutta niitä myös syytettiin ulkoasultaan kehnoiksi ja hutaisten tehdyiksi. Ensimmäiset julkaisut oli varsin selvästi tarkoitettu "Dungeons & Dragonsin" lisäosiksi.
Yrityksen vakiinnutettua d20-julkaisuilla asemansa se alkoi hankkia itselleen lisenssejä ja sai 2002 oikeudet suosittuun brittiläiseen komediasarjaan "Sláine" ja Judge Dreddiin. Vuonna 2003 Mongoose Publishing onnistui samaan lisenssin myös televisiosarjaan "Babylon 5". Se ryhtyi myös julkaisemaan omaa lehteä nimeltä "Signs and Portents", joka oli tarkoitettu tukemaan kustantamon omia tuotteita ja "d20"-järjestelmää.
Seuraavana vuonna Mongoose Publishing teki lisää ostoksia: lisenssit Conan barbaariin ja "Paranoiaan" sekä "EN World Gamer" -lehden. Vuonna 2005 Mongoose Publishing julkaisi "Starship Troopersiin" perustuvat rooli- ja miniatyyripelit ja hankki lisenssin "RuneQuest"-roolipelin uuden laitoksen julkaisemiseen. "RuneQuestin" uusi laitos ilmestyi elokuussa 2006. Kustantamo yritti saada myös Tom Clancyn "Rainbow Sixin" ja "Ghost Reconin" oikeudet muttei onnistunut siinä.
2020
2020 (MMXX) on tuleva karkausvuosi, joka alkaa keskiviikosta.
Anne Mäkinen
Anne Mäkinen (s. 1. helmikuuta 1976) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän kuuluu nykyään Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen valmennusjohtoon.
Keskikentällä pelannut Mäkinen edusti seuratasolla viimeksi ruotsalaista AIK:ta, johon hän siirtyi lokakuussa 2007. .
Tätä ennen hän pelasi Bälinge IF:ssä ja Umeå IK:ssa sekä useita vuosia ensimmäisenä suomalaisammattilaisena Yhdysvalloissa. Ennen ammattilaisuraansa hän valmistui Notre Damen yliopistosta ja pelasi sen joukkueessa yliopistosarjaa.
Maajoukkueuransa Mäkinen aloitti jo 15-vuotiaana 8. kesäkuuta 1991 Neuvostoliittoa vastaan pelatussa ottelussa. Hän saavutti ensimmäisenä suomalaisena naisjalkapalloilijana sadan maaottelun rajapyykin 9. maaliskuuta 2006 Algarve Cupissa pelatussa ottelussa Saksaa vastaan. Mäkinen ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa vuodenvaihteessa 2007 perhesyiden takia. Hän oli silloin pelannut 108 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Toukokuussa 2008 Mäkinen kuitenkin palasi maajoukkueeseen harjoitusmaaottelussa Islantia vastaan.
Marraskuussa 2012 Mäkinen valittiin kolmantena naisena Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen.
Ojanko
Ojanko () on Vantaan kaupunginosa, joka sijaitsee Itä-Vantaalla Kehä III:n koillis- ja Porvoonväylän pohjoispuolella. Idässä se rajoittuu Krapuojaan, joka on samalla Helsingin raja. Naapurikaupunginosia Vantaalla ovat Länsisalmi etelässä, Vaarala lounaassa, Hakunila luoteessa ja Sotunki koillisessa.
Kaupunginosassa sijaitsee Vantaan kaupungin lunastama Håkansbölen kartano puistoalueineen. Kaupunginosa on suurelta osin Ojangon ulkoilualuetta, jossa kiertelee ulkoilureittejä, ratsastuspolkuja ja talvisin hiihtolatuja. Täällä toimii myös ratsastuskoulu "Poni-Haka" Ratsumestarintiellä ja Kehä III:n puolella on koirien koulutusalue. Sotungintien varrella toimii "Vantaan luontokoulu" entisessä Sottungsbyn kyläkoulussa ja siellä on myös omakotiasutusta.
Porvoonväylän kupeessa Långmossebergenillä sijaitsee Vantaan Energian jätevoimalaitos, jota luonnehdittiin valmistumisvuonna 2014 lajissaan Euroopan tehokkaimmaksi. Laitos tuottaa noin puolet Vantaan kaukolämpötarpeesta ja kolmanneksen sähköntarpeesta. Sähkö siirretään valtakunnanverkkoon.
Vaarala (Vantaa)
Vaarala () on Itä-Vantaalla, Hakunilan suuralueella sijaitseva 2 900 asukkaan kaupunginosa. Vaarala sijaitsee Helsingin rajalla Kehä III:n, Porvoonväylän ja Lahdenväylän muodostamassa kolmiossa.
Naapurikaupunginosia Vantaalla ovat Kuninkaala, Hakunila, Ojanko, Rajakylä ja Länsimäki. Helsingin puolella vieressä sijaitsee Jakomäki.
Asutuksen ytimenä on jyrkille kallioisille mäenkumpareille ja niiden välisiin peltonotkelmiin 1940- ja 1950-luvuilla rakennettu, puutaloista koostuvaa omakotialue. Kehä III:n tuntumaan on noussut tiiviimmin laatikkomaisia rivitaloja ja joitain kerrostaloja. Keksien nimet näkyvät Fazerilan työsuhdeasunnoiksi rakennettujen vanhempien kerrostalojen nimissä; uudempia rakennettiin opiskelijoille. Tästä huolimatta selkeä enemmistö (yli 75 %) alueen asunnoista on pientaloja ja vielä suurempi osuus omistusasuntoja.
Vaaralassa toimii yksi päiväkoti ja vuonna 1960 valmistunut Vaaralan kappeli.
Vaarala tarjoaa työpaikan ja toimeentulon yli 2 500 ihmiselle. Jalostus on toimialueista tärkein. Vaaralan itäosissa on yritysalue, jossa sijaitsee muun muassa Valion juustotehdas ja Fazerin "Fazerila"na tunnetut tuotantolaitokset (makeistehdas ja leipomo, alkujaan alueelle perustettiin keksitehdas). Fazerin vesitorni on näiden nurkkien kauas näkyvä maamerkki. Yritysalueen sijoittuminen pohjavesivyöhyykkeelle rajaa kuitenkin toiminnan laatua.
Alueen eteläosissa, Porvoonväylän pohjoispuolella sijaitsee rämealue "Slåttmossanin kohosuo" (luonnonsuojelualue).
Korjaustarpeessa ollut, vuonna 1960 valmistunut Vaaralan kirkko myytiin vuonna 2013 yksityiselle taholle. Samassa yhteydessä rakennuksen nimi vaihdettiin Vaaralan kappeliksi.
Kuninkaanmäki
Kuninkaanmäki () on noin 2 000 asukkaan pientalovaltainen kaupunginosa Hakunilan suuralueella Itä-Vantaalla Sipoon rajalla. Naapurikaupunginosia ovat Päiväkumpu ja Hakkila lännessä, Itä-Hakkila etelässä ja Sotunki idässä. Kuninkaanmäen länsireunalla kulkee Lahdenväylä. Alueen kautta kulkee myös Vanha Porvoontie, joka on osa keskiaikaisperäistä Suurta rantatietä, Turun - Viipurin maantietä eli Kuninkaantietä.
Kuninkaanmäkeen kuuluu "Kolohongan" pientaloalue ja teollisuusalue.
Kuninkaanmäki on kasvava asuinalue, mutta palveluita ei juuri ole. Maasto on hyvin kallioista ja monimuotoista. Yksi Vantaan harvoista vesialueista, Kuusijärvi, ulkoilualueineen sijaitsee Kuninkaanmäessä. Alueen linja-autoyhteydet ovat monipuoliset.
Coda
Coda voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Cabaletta
Cabaletta on oopperamusiikin termi, jolla on kaksi hieman toisistaan poikkeavaa merkitystä. 1800-luvun italialaisessa oopperassa se tarkoittaa ensin kaksiosaisen aarian jälkimmäistä, nopeampaa ja rytmisempää osaa joka seuraa rauhallisempaa cantabile-osuutta. Termi tuli käyttöön vuonna 1826. Cabaletassa on kaksi stanzaa, joita seuraa vapaamuotoisia koristeluja. Cabaletta tavallisesti päättyy codaan.
Tunnettuja esimerkkejä tällaisista cabaletoista ovat mm. ""Vien diletto è in ciel la luna"" Bellinin "Puritaaneista" (1835) ja ""Non più mesta...""' Rossinin "Tuhkimosta" (1817).
Myöhemmin cabaletoiksi alettiin kutsua myös minkä tahansa ensemblen viimeistä osuutta, yleensä duettoa.
Cabaletta yleensä välittää vahvoja tuntemuksia; suunnatonta iloa (Lindan ""O luce di quest' anima" Linda di Chamounix'ssä"), syvää surua (Lucian ""Spargi di qualche pianto" Lucia di Lammermoorissa"), rakkautta (Lindoron lyhyt cabaletta oopperassa "Italialainen Algeriassa"). Cabaletta on tärkeä elementti varsinkin bel canto -oopperassa - Rossini kirjoitti kaikille oopperoidensa päähenkilöille aina vähintään yhden cabaletan. Esimerkiksi "Italialainen Algeriassa" sisältää kaksi cabalettaa Lindorolle, kolme Isabellalle sekä yksi niin Mustafalle kuin Taddeollekin; jos tähän lisätään vielä ensemblejen loppuosat, saadaan yhteensä kuutisentoista cabalettaa.
Giuseppe Verdi käytti samaa formaattia menestysteoksissaan hyvin tehokkaasti - esimerkkinä Violetan mietiskelevä ""È strano! è strano..." La traviatan" ensimmäisestä näytöksestä, joka päättyy räiskyvään cabalettaan ""Sempre libera"". Toinen Verdin tunnettu cabaletta on Manricon ""Di quella pira" Il trovatoressa".
Oporto (ravintolaketju)
Oporto on portugalilaiseen ruokaan erikoistunut ravintolaketju, jolla on yli 85 ravintolaa eri puolilla Australiaa ja Uudessa-Seelannissa.
Ensimmäisen Oporto-ketjun ravintolan avasi portugalilainen siirtolainen Antonio Cerqueira Sydneyn North Bondiin vuonna 1986. Ravintolaketju on nimetty Portugalin toiseksi suurimman kaupungin, Porton mukaan.
"Business Review Weekly" -lehti nimesi Oporton vuonna 2005 Australian nopeimmin kasvavaksi ravintolaketjuksi.
Cantabile
Cantabile () on musiikkitermi ja italialankielinen sana, jolla on useita toisistaan poikkeavia merkityksiä. Instrumentaalimusiikissa sillä tarkoitetaan ihmisääntä imitoivaa soittotyyliä. 1700-luvulla termiä "cantando" ('laulaen') käytettiin cantabilen synonyyminä. Tällöin soitto kulkee rauhallisessa tempossa legatoa käyttäen. Myöhempien aikojen (varsinkin pianomusiikin) säveltäjien yhteydessä cantabile tarkoittaa yhden melodian venyttämistä säestykseen nähden (vrt. kontrapunkti). Oopperassa cantabile tarkoittaa kaksiosaisen aarian ensimmäistä osuutta, jota seuraa cabaletta. Cantabile on tällöin sitä seuraavaa osuutta rauhallisempi ja muodoltaan vapaampi.
Ossewabrandwag
Ossewabrandwag tai OB () oli afrikaanerinationalistinen eteläafrikkalainen järjestö, joka perustettiin virallisesti Bloemfonteinissa 4. helmikuuta 1939.
Virallisesti Ossewabrandwag oli kulttuurijärjestö, mutta jo alusta lähtien sillä oli puolisotilaallinen luonne. Järjestön ensimmäisenä johtajana toimi eversti J. C. C. Laas. Järjestö vastusti Etelä-Afrikan osallistumista toiseen maailmansotaan Yhdistyneen kuningaskunnan rinnalla.
Laas vapautettiin tehtävistään lokakuussa 1940, ja joulukuussa hänen seuraajakseen valittiin Johannes van Rensburg. Rensburgin johdolla ja epäsuositun sodan vaikutuksesta järjestö muuttui pienestä salaliittoseurasta massajärjestöksi, jolla suurimmillaan arvioidaan olleen 200 000 - 400 000 jäsentä. Rensburgin johdolla järjestö muuttui myös aggressiivisemmaksi, ja vuoden 1940 aikana perustettiin niin ikään Rensburgin johtama järjestön sotilaallinen siipi, "Stormjaers" (""), joka oli järjestäytynyt esikuvanaan natsi-Saksan SA. "Stormjaers" toteutti sabotaasi-iskuja Jan Smutsin hallitusta vastaan.
Useiden muiden OB:n jäsenten lailla Etelä-Afrikan tuleva pääministeri John Vorster vangittiin sodan aikana hallituksenvastaisesta toiminnasta. Toisen maailmansodan jälkeen monet OB:n jäsenet nousivat merkittävään asemaan Kansallispuolueessa ja olivat rakentamassa Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmää.
Teatro Carcano
Teatro Carcano on teatteri ja oopperatalo Milanossa. Rakennuksen suunnittelu alkoi 1801 ja se valmistui 1803. Saman vuoden syyskuun 3. pidettiin avajaiset joissa esitettiin muun muassa Voltairen "Zaïren" italiankielinen versio Zaira, johon musiikin oli säveltänyt Vincenzo Federici. Rakennuksen arkkitehti oli Luigi Canonica, joka otti työhönsä mallia Teatro alla Scalasta sekä Teatro della Cannobianasta. Neoklassisin ornamentein koristellussa rakennuksessa on istumapaikkoja 1200-1500.
Bölkow
Bölkow oli saksalainen lentokonevalmistaja, jonka Ludwig Bölkow perusti vuonna 1965.
Yhtiö yhdistyi vuonna 1968 Messerschmittin kanssa.
Yritysten fuusiossa syntyi ensin Messerschmitt-Bölkow ja sitten Messerschmitt-Bölkow-Blohm. Tämän yhtiön Daimler-Benz osti 1990-luvun alussa ja liitti sen DASAan, joka muuntui osaksi EADSia vuonna 2000.
Chris Columbus
Chris Columbus (s. 10. syyskuuta 1958 Spangler, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa Harry Potter -filmatisoinneistaan. Hän ohjasi elokuvasarjan kaksi ensimmäistä osaa ("Harry Potter ja viisasten kivi" sekä "Harry Potter ja salaisuuksien kammio") ja oli tuottajana kolmannessa ("Harry Potter ja Azkabanin vanki").
Muita Columbuksen ohjaamia elokuvia ovat muun muassa "Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä", "Rent" ja "Yksin kotona" sekä sen jatko-osa "Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa". Lisäksi Columbus on ollut mukana tuottamassa lukuisia elokuvia, esimerkiksi komedian "Isäni on turbomies".
Letov
Letov on tšekkiläinen lentokonetehdas, joka toimii Kbelyssä.
Letov on Tšekin tasavallan, ja oli Tšekkoslovakian kansantasavallan, vanhin lentokonetehdas. Sen perusti puolustusministeriö vuonna 1918. Se alkoi toimintansa huoltamalla ja korjaamalla uuden tasavallan käyttöön tulleet maan Itävalta-Unkarilta perimät lentokoneet.
Vuonna 1921 se rakensi ensimmäisen tšekkiläisen sotilaslentokoneen. 1920–1930-luvuilla yhtiö toteutti noin 50 konetyyppiä. Yhtiön pääsuunnittelijana toimi Alois Šmolík.
Toisen maailmansodan aikana yhtiö joutui natsien miehittäessä Tsekkoslovakian Saksan Luftwaffen lentokoneiden korjaamoksi.
1950-luvulta vuoteen 1989 yhtiö rakensi osia MiG-15-, MiG-19- ja MiG-21-hävittäjiin. 1960-luvun alusta alkaen se suunnitteli ja rakensi yhdessä toisen tšekkiläisen lentokonetehtaan, Aeron, kanssa Aero L-29 Delfín koneita 4 000 kappaletta. 1970-luvun alusta alkaen sen on rakentanut 2 500 Aero L-39 Albatros -konetta.
Vuoden 1989 vallanvaihdon jälkeen ranskalainen Groupe Latecoere valtasi yrityksen. Nykyisin se valmistaa osia suuriin matkustajakoneisiin.
Suomen Keltaiset Sivut
Suomen Keltaiset Sivut Oy oli suomalainen yritys, joka myi, markkinoi ja valmisti Fonectalle ja Finnet-ryhmälle Suomessa keltaiset sivut kaikkiin valtakunnallisiin puhelinluettelosarjoihin.
Etelä-Häme, Helsingin Seutu, Keski-Suomi, Kymen telealue, Lappi, Lounais-Häme, Lounais-Suomi, Mikkelin telealue, Oulun lääni, Pirkanmaa, Pohjois-Karjala, Pohjois-Savo, Päijät-Häme, Satakunta, Uusimaa ja Vaasan telealue.
Erilliset suomalaiset puhelinyhtiöt perustivat yhtiön vuonna 1986. Perusajatus yrityksen perustamiseen oli luoda yksi yhteinen yritys myymään ja markkinoimaan puhelinluetteloiden yhteydessä jaettavia keltaiset sivut -luetteloita. Vuonna 2010 Eniro myi osuutensa yrityksestä Fonectalle, joka on siitä lähtien julkaissut Keltaisia Sivuja.
Bophuthatswana
Bophuthatswana on entinen bantustan Etelä-Afrikassa, jonka pinta-ala oli noin 40 000 km². Se koostui useasta erillisestä osasta Kapmaan, Transvaalin ja Oranjen provinsseissa. Sen pääkaupunki Mmabatho sijaitsi lähellä Botswanan rajaa. Bophuthatswanaan asutettiin tswanaa puhuvia afrikkalaisia ja sen väkiluku vuonna oli 1983 1 430 000 henkeä.
Bophuthatswana julistettiin itsehallintoalueeksi vuonna 1971 ja itsenäiseksi valtioksi 6. joulukuuta 1977, mutta ainoa sen itsenäisyyden tunnustanut valtio oli Etelä-Afrikka. Maan presidenttinä toimi Lucas Mangope, joka oli hyvin epäsuosittu johtaja ja joka kukisti kaksi kapinaa maassa Etelä-Afrikan armeijan tuella vuosina 1988 ja 1990.
Maaliskuussa 1994 nimellisesti Bophuthatswanan ANC:tä kannattaneet kodinturvajoukot kaappasivat vallan ja vangitsivat Lucas Mangopen. Eläkkeellä oleva kenraali ja afrikaanerinationalistisen Afrikaner Volksfront-puolueen johtajiin kuulunut Constand Viljoen loi nopeasti suunnitelman, jonka mukaan joukko puolueeseen kuuluneita Etelä-Afrikan armeijan ja poliisin upseereita hyökkäisi Bophuthatswanaan ja palauttaisi Mangopen valtaan tarkoituksena ylläpitää suurapartheid-järjestelmää. Mangope ilmoitti, että hyökkäyksessä ei saisi käyttää AWB:n jäseniä heidän poliittisen arkaluonteisuutensa vuoksi.
AWB:n johtaja Eugène Terre’Blanche ehti kuitenkin jo 10. maaliskuuta johtaa 600 kannattajaansa sotaretkelle alueelle. He ajoivat ympäri bantustania ampuen sattumanvaraisesti kaikkia mustia, joiden arvelivat olevan ANC:n kannattajia. Sotaretki päättyi traagisesti Mangopen vastustajien miehittämälle katusululle, jossa syntyneen laukaustenvaihdon jälkeen, televisiokameroiden tallentaessa tapahtumia, yksi raivostunut musta poliisi lopulta teloitti haavoittuneen AWB:n jäsenen. Televisiokuvat valkoisten amatöörisotilaiden epäpätevyydestä mustia ammattisotilaita vastaan murensi hetkessä äärioikeiston käsityksen, että valkoiset "korkeampaan rotuun" kuuluneet ihmiset pystyisivät paremman koulutuksensa ja aseistuksensa ansiosta aina hallitsemaan mustia alkuasukkaita.
Vapausrintaman kykenemättömyys kaapata valtaa edes yhdessä mustien kotimaassa sai myös Etelä-Afrikan turvallisuusyhteisön luopumaan yhteistyöstä AWB:n kaltaisten järjestöjen kanssa. Valkoisten äärioikeistolaisten liikkeiden uhka demokraattiselle muutokselle päättyi Bophuthatswanan bantustanin kriisin jälkeen. Pian tapahtuman jälkeen niin Inkatha-vapauspuolue, Etelä-Afrikan konservatiivinen puolue kuin suuri osa muista ryhmistä, jotka olivat alun perin suunnitelleet boikotoivansa vaaleja ilmoittivat osallistuvansa niihin.
Venäjän metsäpalot 2006
Venäjän metsäpalot 2006 tarkoittaa kesällä 2006 Venäjällä tapahtunutta metsäpalojen sarjaa. Metsäpaloja oli poikkeuksellisen paljon: yli 23 000 erillistä paloa. Metsää paloi varsinkin Siperiassa, mutta kymmenittäin erillisiä paloja oli myös Suomen rajan tuntumassa. Paloihin myötävaikutti varsinkin sen vuoden kuiva kesä. Suomeen kantautunut paloista aiheutunut savu nousi huomion kohteeksi varsinkin elokuun alun jälkeen. Savua kantautui myös Ruotsiin. Laajoilla alueilla Etelä-Suomessa ilmanlaatu huonontui paikoin selvästi, ja savun pystyi helposti näkemään ja haistamaan. Savu vaivasi erityisesti joitakin astmapotilaita.
Venäjällä on palojen sammutukseen tarvittavia lentokoneita, mutta ne olivat sammuttamassa Siperiassa paljon suurempia metsäpaloja. Venäjää arvosteltiin siitä, ettei paloja yritetty sammuttaa riittävän tehokkaasti.
Suomalaisen metsäntutkimuksen mukaan Venäjällä on 1/5 metsäautoteitä Suomen metsäautotiheyteen verrattuna. Näin ollen palojen sammuttaminen Venäjällä suomalaiseen tapaan on ongelmallista. Metsät kuuluvat Venäjän federaatiossa Neuvostoliiton perintönä liittovaltion metsäkomiteoille, joiden piirit hallinnoivat käytännössä metsäomaisuutta. Metsänhoito- ja -hakkaamistarkoituksiin voidaan metsää vuokrata 49 vuodeksi. Venäjä kiinnittää huomiota metsäpalojen ehkäisyyn muun muassa satelliittivalvonnalla.
EXOSAT
EXOSAT ("European X-Ray Observatory Satellite") oli Euroopan avaruusjärjestön ensimmäinen röntgensatelliitti. Se rakensi saksalainen Messerschmitt-Bölkow-Blohm-yhtiö (MBB).
Se laukaistiin Delta II-kantoraketilla 26. toukokuuta 1983 Vandenberg Air Force Base-rakettikeskuksesta Yhdysvalloista vaikka alun perin oli tarkoitus laukaista se Ariane 1-kantoraketilla.
EXOSATissa oli kolme samaan suuntaan suunnattua instrumenttia, joiden energia-alueet olivat 
0,05–2,5 keV, 2–20 keV ja 1–50 keV. Elliptisellä kiertoradalla (apogeum 191710 km, perigeum 347 km, inklinaatio 72,5 astetta) se pystyi mittaamaan eri röntgenlähteitä pitkän aikaa kutakin. Se mittasi myös röntgenlähteiden muuttuvuutta ja Auringon röntgensäteilyä.
Post-grunge
Post-grunge on vaihtoehtorockin alalaji. Post-grunge-nimitys tuli käyttöön 1990-luvun keskivaiheilla, kun monet huippusuositut Seattlen grunge-yhtyeet, kuten Nirvana, Alice in Chains tai Soundgarden hajosivat tai menettivät suosiotaan.
Post-grungelle ominaisia piirteitä ovat muun muassa raskas särökitara ja yleensä yksinkertaiset riffit. Useimmiten kappaleiden säkeet ovat rauhallisia ja kertosäkeet äänekkäitä. Useimmat post-grunge-yhtyeet ovat ottaneet paljon vaikutteita alkuperäisiltä grunge-yhtyeiltä. Monesti myös yhtyeiden kappaleet sopivat paremmin radioon kuin ensimmäisen grungeaallon.
1990-luvun lopulla post-grungeksi kutsuttiin kevyempiä yhtyeitä, kuten Third Eye Blind ja Matchbox Twenty, mutta joskus niitä yhtyeitä kutsutaan poprockyhtyeiksi. Vuosituhannen vaihteessa useita raskaampia yhtyeitä, kuten Puddle Of Mudd, Breaking Benjamin ja Nickelback, alettiin kutsua termillä. Jotkut uudemmista yhtyeistä saavuttivat myös alkuperäisen grungen suosion. Useat kutsuvat post-grunge-yhtyeitä vaihtoehtorockiksi tai moderniksi rockiksi.
Post-grungea yleensä pidetään vähemmän "likaisena" kuin alkuperäinen grungemusiikki. Jotkut uskovat, että koko alalaji oli levy-yhtiöiden luoma genre, jolla yritettiin saada grungesta enemmän pop-musiikkia ja helpommin myytäväksi. Useat pitävätkin post-grunge-yhtyeitä "itsensä myyneinä" ja alkuperäisten grungeyhtyeiden kopioijina. Esimerkiksi yhtyettä nimeltä Creed pidetään yleensä Alice in Chainsin ja Pearl Jamin kopiona.
Huanglong
Huanglong on alue Sichuanin maakunnassa, Kiinassa. Se sijaitsee 150 kilometriä pohjoisluoteeseen maakunnan pääkaupungista Chengdusta Minshanin vuoristossa. Huanglongin alue julistettiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi vuonna 1992.
Huanglong tunnetaan erityisesti värikkäistä lammikoistaan, jotka ovat muodostuneet kalsiittivarastoista, sekä monimuotoisesta metsän ekosysteemistä, lumipeitteisistä huipuistaan, vesiputoksistaan ja kuumista lähteistään. Huanglongissa asuu myös monia uhanalaisia eläimiä, kuten isopanda ja lumiapina.
Anssi Vuorio
Anssi Vuorio (s. 30. elokuuta 1965 Kajaani) on suomalainen juristi, joka on toiminut pitkään ammattiliittojen johtotehävissä. Hän oli Toimihenkilöunionin johtaja vuosina 2010–2011 ennen sen yhdistymistä Ammattiliitto Prohon. Hän on toiminut sittemmin Pron edunvalvonnassa ict- ja viestintäsektorin johtajana. Aiemmin Vuorio toimi Palvelualojen ammattiliitto PAMin 1. varapuheenjohtaja vuodesta 2002, ja työskenteli sitä ennen Liikealan ammattiliitossa vuodesta 1994.
Koulutukseltaan Vuorio on oikeustieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän on aiemmin työskennellyt lakimiehenä ammattiliittojen ja työvoimapiirin palveluksessa. Hän on toiminut sopimuspäällikkönä Palvelualojen ammattiliitossa vuodesta 2000 ja sopimusvastaavana Liikealan ammattiliitossa 1999. Lisäksi hän on toiminut lakimiehenä sekä Liikealan ammattiliitossa (1994) ja Uudenmaan työvoimapiirissä vuosina 1990–1994. Oikeusneuvosmiehenä hän toimi Helsingin raastuvanoikeudessa vuonna 1990.
Vuorion luottamustehtäviä ovat olleet muun muassa Eläke-Fennian hallintoneuvoston jäsenyys ja UNI Europa kaupan jaoston jäsenyys.
Vuorio harrastaa ulkoilua ja hänen perheeseensä kuuluvat vaimo sekä kaksi lasta.
Ravennan eksarkaatti
Ravennan eksarkaatti oli Bysantin vallan keskus Italiassa 500-luvun lopulta vuoteen 751, jolloin langobardit surmasivat viimeisen eksarkin.
Ravennasta tuli Länsi-Rooman pääkaupunki keisari Honoriuksen aikana vuonna 404 hyvän satamansa ja puolustettavan sijaintinsa ansiosta. Kaupunki säilyi Rooman pääkaupunkina keisarikunnan luhistumiseen vuonna 476 saakka, jonka jälkeen siitä tuli Odovakarin ja sitten ostrogoottien kuninkaan Teoderik Suuren pääkaupunki. Lopulta gootteja vastaan vuosina 535–552 sotinut Bysantin kenraali Belisarius valloitti kaupungin ja siitä tuli vuonna 539 Bysantin provinssikeskus. Langobardien aloitettua maahantunkeutumisensa vuonna 568, Ravennasta tehtiin keisarillinen eksarkaatti Maurikioksen aikana, kun Bysantti huomasi joutuvansa taas pitkälliseen sotaan Italiasta.
Eksarkaatti oli järjestetty herttuakuntiin (esimerkiksi Rooman herttuakunta, Veneton herttuakunta, Calabrian herttuakunta, Spoleto), joiden keskuspaikat olivat enimmäkseen rannikkokaupunkeja langobardien hallitessa niemimaan keskiosia. Herttuakuntien sotilaallinen ja poliittinen johtaja oli eksarkki itse, Bysantin keisarin edustaja Ravennassa.
Ravennan eksarkaatti ei kattanut kaikkia Bysantin Italian alueita, vaan bysanttilainen Sisilia oli erillinen provinssinsa, kun taas Korsika ja Sardinia kuuluivat Afrikan eksarkaattiin. Rooman todellinen hallitsija oli paavi, jonka suhteet Bysanttiin olivat ongelmalliset. Vähitellen kaikki eksarkaatin alueet siirtyivät paaville tai langobardeille, jotka valloittivat itse Ravennan noin 750.
Diamond Aircraft Industries
Diamond Aircraft on itävaltalainen lentokonetehdas, joka toimii Wienin lähellä olevassa Wiener Neustadtissa.
Yhtiö perustettiin vuonna 1981 nimellä Hoffmann Flugzeugbau - se kehitti H36-moottoripurjelentokoneen. Vuonna 1991 yhtiön nimi muuttui muotoon HOAC AG. Christian Dries on johtanut yritystä vuodesta 1989 alkaen ja Driesin perhe on nykyisin yhtiön omistaja.
Yhtiö on toimintansa aikana toimittanut yli 3 500 1-2 -moottorista yleisilmailun lentokonetta. Sen alihankintaketjussa työskentelee 1 000 ihmistä eri puolella maailmaa. Koneet ovat kokonaan hiilikuitulujitteisia. Niiden moottorit, joita yhtiö nykyään itse suunnittelee ja valmistaa, ovat dieselmoottoreita. 
Vuonna 2005 tuotannossa oli:
West Sussex
West Sussex eli Länsi-Sussex on Kaakkois-Englannin lääniin kuuluva kreivikunta eteläisessä Englannissa. Sen rajanaapureita ovat East Sussex (sekä Brighton & Hoven kaupunki), Hampshire ja Surrey. Sussexin historiallinen kreivinkunta jakautui itä- ja länsiosiin jo 1100-luvulla ja alueet saivat erilliset hallintonsa vuonna 1888.
Kooltaan kreivikunta on 1991 neliökilometrin laajuinen ja sillä on noin 726 000 asukasta (2004). Hallinnollisena keskuskaupunkina toimii Chichester.
West Sussex on jakaantunut seitsemään paikallishallinnolliseen alueeseen ("district"):
Salasana: Swordfish
Salasana: Swordfish on yhdysvaltalainen cyberpunk-toiminta/trilleri -elokuva. Se sai ensi-iltansa vuonna 2001. Elokuvan ohjasi Dominic Sena ja sen päärooleissa esiintyvät Hugh Jackman, John Travolta, Halle Berry, Don Cheadle ja Vinnie Jones.
Stanley (Jackman), huipputaitava hakkeri, houkutellaan mukaan suureen pankkiryöstöön. Alamaailman johtaja Gabriel (Travolta) ja hänen avustajansa Ginger (Berry) haluavat tämän murtautuvan pankin tietokoneelle ja jotta he voisivat varastaa valtion rahavaroja. Gabriel tarjoaa Stanleylle vastapalvelukseksi avusta mahdollisuuden saada Stanleylle tyttärensä huoltajuus. Gabriel paljastaa että he eivät ole tavallisia rikollisia, vaan agentteja, jotka saavat palkkaa salaperäisestä sodasta terrorismia vastaan. Nämä varastetut pääomat takaisivat heille rajattomat resurssit tässä kamppailussa.
28 päivää
28 päivää on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Sen pääosia näyttelevät muun muassa Sandra Bullock, Viggo Mortensen ja Steve Buscemi.
Sanomalehti-kolumnisti ja vannoutunut bilettäjä Gwen (Bullock) pakotetaan vieroitukseen hänen pilattuaan siskonsa häät ja sen jälkeen varastettuaan limusiinin ja romutettuaan sen ajamalla päin kotitaloa. Tämän seuraksena hän miltei joutuu vankilaan, mutta joutuukin 28 päiväksi vieroitushoitolaan. Hoitolassa Gwen loukkaantuu pahasti putoamalla ikkunasta, mutta vieroitukseen joutunut baseball-tähti Eddie Boone (Mortensen) pelastaa hänet.
Rotax
BRP-Rotax GmbH & Co KG (2008 - 2016 "BRP-Powertrain GmbH & Co. KG") on itävaltalainen moottorinvalmistaja, jonka tuotteita käytetään mm. moottorikelkoissa, moottoripyörissä ja lentokoneissa.
Yhtiö perustettiin nimellä "Rotax-Werk AG" vuonna 1920 Dresdenissä, Saksassa. Myöhemmin se joutui Fichtel & Sachs AG:n haltuun, vuonna 1943 tehdas siirrettiin Welsiin, Itävaltaan, ja sieltä vuonna 1947 Gunskircheniin. Vuonna 1959 Rotax yhdistyi wieniläiseen Lohner-Werkeen, joka valmisti autojen ja rautatievaunujen runkoja. Vuonna 1962 ensimmäinen Rotaxin moottori asennettiin moottorikelkkaan.
Vuonna 1970 Lohner-Rotaxin osti kanadalainen Bombardier, jota kautta Rotaxin moottoripyörien moottoreiden tuotekehityksen edellytykset paranivat.
Yhtiö valmisti pelkästään kaksitahtimoottoreita vuoteen 1982 asti, jolloin se alkoi valmistaa nelitahtimoottoreita.
Vuonna 1989 Rotax sai tyyppisertifioinnin Rotax 912 A-lentokonemoottorille.
Dumb
Dumb on yhdysvaltalaisen grunge-yhtye Nirvanan kappale albumilta In Utero vuodelta 1993.
Nirvanan keulahahmo Kurt Cobain sanoitti ja teki kappaleen vuonna 1990, kolme vuotta ennen In Uteron julkaisua.
Kurt Cobain esitti "Dumb"-kappaleen ensimmäisen kerran 25. syyskuuta vuonna 1990. Cobain soitti kappaleen akustisesti Olympiassa collegen radiossa. Ensimmäisen kerran kappale esitettiin konsertissa 25. marraskuuta vuonna 1990 Seattlessa.
In Utero -albumin julkaisun jälkeen Dumb julkaistiin MTV Unplugged -livekeikalla. Silloin selloa soitti Lori Coldston ja Melora Creager Rasputina-yhtyeestä. Akustinen versio "Dumb"-kappaleesta julkaistiin marraskuussa vuonna 1994 MTV Unplugged in New York -live-albumilla.
Sähköinen versio kappaleesta äänitettiin 3. syyskuuta vuonna 1991 John Peelin kanssa Lontoossa. Tämä versio julkaistiin vuonna 2004 Nirvanan With the Lights Out -box-setillä. Jack Endino äänitti ensimmäisen studioversion kappaleesta lokakuussa vuonna 1992 Seattlessa, mutta Cobain ei laulanut siinä ollenkaan.
Steve Albini äänitti kappaleen In Uteroa varten helmikuussa vuonna 1993 Minnesotassa. Tämä versio julkaistiin Nirvanan vuoden 2002 kokoelmalevyllä Nirvana.
"Dumb"-kappaleen on coveroinut seuraavat artistit:
Afrikaner Weerstandsbeweging
Afrikaner Weerstandsbeweging, AWB () on eteläafrikkalainen järjestö, jonka tavoitteisiin kuuluu afrikaanien oman Volkstaatin (tai "Boerestaat" eli Buurivaltio) perustaminen. Järjestön puheenjohtajana toimi aikaisemmin Eugène Terre’Blanche. AWB:n vaakuna koostuu kolmesta mustasta numero seitsemästä valkoisessa ympyrässä punaista taustaa vasten ja muistuttaa paljon kansallisosialistien hakaristiä.
AWB perustettiin Heidelbergissa Transvaalissa vuonna 1973, kun entinen poliisi Eugène Terre’Blanche pettyi maan pääministeri John Vorsterin ”liberaaleihin mielipiteisiin ja Etelä-Afrikan yhteiskunnan kommunistisiin vaikutteisiin”. Järjestön tavoite oli perustaa oma itsenäinen buurivaltio Etelä-Afrikan afrikaaneille herättämällä henkiin historialliset Oranjen vapaavaltion ja Transvaalin.
1970–1980-luvuilla järjestön jäsenmäärä kasvoi alkuperäisestä seitsemästä joihinkin satoihin jäseniin, vaikka järjestö onkin esittänyt useiden tuhansien ihmisten jäsenmääriä. AWB vastusti apartheid-järjestelmän muuttamista, terrorisoi liberaaleja poliitikkoja ja järjesti poliittiisia tilaisuuksia. Hätätilalain aikana (vuosina 1984–1986) AWB pahoinpiteli useita aseettomia eteläafrikkalaisia. Järjestö vastusti erityisesti ANC:tä, jonka katsoi olevan Etelä-Afrikan kommunistisen puolueen peitejärjestö.
ANC:n ja Kansallispuolueen johtamien Etelä-Afrikan demokratisoimisneuvotteluiden aikana 1990-luvun alussa AWB uhkasi aloittaa täysimittaisen sodan. AWB:n kannattajat murtautuivatkin sisään World Trade Centeriin, jossa neuvottelut olivat käynnissä, pelottelivat neuvottelijoita ja töhrivät seiniä rasistisilla kirjoituksilla. Yksi ANC:n kokousedustaja pahoinpideltiin lievästi. AWB poistui tämän jälkeen rakennuksesta.
Ennen Etelä-Afrikan ensimmäisiä vapaita vaaleja Bophuthatswanan hallitsija Lucas Mangope pyysi apua levottomuuksien hillitsemisessä oikestolaiselta Afrikaner Volksfront -järjestöltä, jonka jäsen AWB oli. Vaikka Mangope erityisesti kielsi AWB:n osallistumisen, sen joukkoja tuli alueelle. Afrikaner Weerstandsbeweging -järjestön jäsenten ilmaantuminen alueelle sai Mangopen oman armeijan kapinoimaan ja hänet syöstiin vallasta. Bophuthatswanan epäonnistuminen myös teki lopun buurinationalistien ääriryhmien suunnitelmille aseellisesta vastarinnasta uutta demokraattista järjestystä vastaan afrikaanien volkstaatin perustamiseksi.
Eugène Terre’Blanche tuomittiin vartija Paul Motshabin murhayrityksestä vankilaan vuonna 2001, josta hän vapautui vuonna 2004.