hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ethelred Neuvoton
Ethelred II Neuvoton (Æþelred, n. 968 – 23. huhtikuuta 1016 Lontoo) oli Englannin kuningas vuosina 978–1013 ja 1014–1016. Ethelred seurasi kuninkaana velipuoltaan kuningas Edvard Marttyyria, jonka salamurhan Ethelredin äidin kerrotaan järjestäneen. Valtaan noustessaan Ethelred oli ainoastaan noin kymmenvuotias. Sekä Ethelredin että Edvardin isä oli kuningas Edgar.
Ethelredin lisänimi on sanaleikki, sillä Ethelred merkitsee suunnilleen neuvokasta. Alun perin lisänimi on 1200-luvulla lisätty "unræd", joka tarkoittaa ”ei neuvoja” tai ”oppimaton” (tai vaihtoehtoisesti ”petollinen juoni” muistutuksena velipuolen kuolemasta). Nimi käännettiin 1500-luvulla väärin ja harhaanjohtava ”neuvoton” vakiintui – valtakaudellaan Ethelred oli kaikkea muuta kuin sitä. Oikeampi käännös olisi ”Pahaneuvo”. Häntä on myös sanottu huonosti neuvotuksi kuninkaaksi, jolla on viitattu Mercian jaarliin, petolliseen Eadric Streonaan.
Ethelredin hallituskauden alkaessa Englanti oli elänyt pitkään rauhassa, sen jälkeen kun Danelagen oli vallattu takaisin viikingeiltä. Vuonna 991 Ethelred sai kuitenkin kohdata Olav Tryggvasonin johtaman suuren viikinkilaivaston. Maldonin taistelussa kärsimästä tappiostaan huolimatta Ethelred onnistui noin vuonna 994 pääsemään Olavin kanssa sopimukseen, ja pian Olav palasi takaisin Norjaan. Sopimus tuli tunnetuksi nimellä tanskalaisvero ("Danegeld") ja se tuli Ethelredille kalliiksi. Vuonna 1002 vero oli 24 000 puntaa, 1005 36 000 puntaa ja vuonna 1012 jo 48 000 puntaa .
Ethelred järjesti Englantiin asettuneiden tanskalaisten joukkomurhan 13. marraskuuta 1002, mikä johti siihen, että Tanskan kuningas Sven Haaraparta teki Englantiin useita sotaretkiä ja onnistui lopulta valtaamaan maan. Vuonna 1013 Sven nousi maihin ja valtasi nopeasti Lontoon ja Etelä-Englannin.
Ethelred pakeni Normandiaan vaimonsa Emman ja lastensa kanssa vuonna 1013. Hän pystyi palaamaan Englantiin vasta seuraavan vuoden helmikuussa Svenin kuoltua. Ethelred jatkoi kuninkaana, mutta hänen poikansa Edmund Rautakylki lähti riitauduttuaan isänsä kanssa pohjoiseen, jossa Utred, vaikutusvaltainen northumbrialainen aatelismies, tunnusti hänet hallitsijaksi. Etelässä Svenin poika Knuut Suuri hyökkäsi Wessexiin. Edmund alkoi koota armeijaa häntä vastaan, mutta suuri osa miehistä kieltäytyi taistelemasta ellei Ethelred tulisi johtajaksi. Edmund lähti Lontooseen tapaamaan sairasta isäänsä, mutta on epäselvää tekivätkö he sovinnon.
Ethelred kuoli Lontoossa 23. huhtikuuta 1016, jonne hänet myös haudattiin. Hänen poikansa Edmund II Rautakylki seurasi häntä valtaistuimella.
Ethelred oli naimisissa kolmasti. Ensin hän oli naimisissa Ælflaedin kanssa. Tämä oli Northumbrian ealdormanin Thoredin tytär. Hän oli äiti neljälle pojalle. Vuonna 997 Ethelred nai ealdorman Æthelberhtin tyttären Ælfgifun, joka synnytti kaksi poikaa. Kolmannen ja viimeisen liittonsa hän solmi vuonna 1002 Emma Normandialaisen kanssa. Kolmesta liitosta syntyi myös ilmeisesti kahdeksan tytärtä.Edmund II Rautakylki ja Edvard Tunnustaja hallitsivat myöhemmin kuninkaina.
Aaron Lennon
Aaron Justin Lennon (s. 16. huhtikuuta 1987 Leeds, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Burnleyä. 165 senttimetriä pitkän Lennonin pelipaikka on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hänellä on jo paljon kokemusta peleistä nuoreksi pelaajaksi.
Lennon aloitti ammattilaisuransa Leedsissä, jossa hän teki Valioliigadebyyttinsä elokuussa 2003, vain 16 vuoden ja 129 päivän ikäisenä. Hänestä tuli samalla kaikkien aikojen nuorin Valioliigapelaaja. Vuoden 2005 heinäkuussa Lennon siirtyi Tottenhamiin miljoonan punnan siirtosummalla. Debyyttinsä Tottenhamissa Lennon teki Chelseaa vastaan elokuussa 2005. Ensimmäisellä kaudellaan (2005–2006) Tottenhamissa Lennon pelasi 29:ssä pelissä. Kaudella 2006–2007 Lennon pelasi Valioliigassa 24:ssä ottelussa ja kaikkiaan kaudella 43:ssa ottelussa ja teki viisi maalia. Kaudella 2007–2008 Lennon esiintyi 47:ssä Tottenhamin ottelussa kaikista 57:stä ottelusta.
20. maaliskuuta 2009 Lennon solmi uuden pelaajasopimuksen Tottenhamin kanssa. Uusi sopimus pidensi Lennonin aikaisempaa sopimusta kahdella vuodella ja kesti 2014 kesään saakka.. Tammikuussa 2015 Lennon siirtyi lainalle Valioliigassa pelaavaan Evertoniin ja teki syyskuussa 2015 kolmivuotisen sopimuksen seuran kanssa. Tammikuussa 2018 hän siirtyi Evertonista Burnleyyn.
Lennon debytoi Englannin maajoukkueessa kesäkuussa 2006 Jamaikaa vastaan pelatussa ottelussa. Hänet valittiin myös 2006 MM-kisoihin, joissa hän pelasi kolmessa ottelussa yhteensä 104 minuuttia. Lennon on ollut sivussa Englannin maajoukkueesta Fabio Capellon tultua Englannin maajoukkueen valmentajaksi. Mutta viime aikojen hyvät näytöt seurajoukkueessa, Tottenhamissa, ovat vakuuttaneet Capellon. Lennon Pelasi 2010 MM-kisoissa muita joukkueita vastaan.
Arosusi
Arosusi () on Hermann Hessen vuonna 1927 julkaistu, osittain omaelämäkerrallinen romaani. Sitä pidetään "Lasihelmipelin" ohella Hessen tunnetuimpana ja luetuimpana teoksena.
Kirjan päähenkilö on keski-ikäinen Harry Haller, jonka elämä on rajusti ailahtelevaa. Hänen suhteensa ympäröivään yhteiskuntaan on vaikea, ja useimmiten Harry sulkeutuukin omaan maailmaansa kirjojen ja klassisten mestarisäveltäjien pariin. Eräänä iltana hänelle kuitenkin annetaan kadulla erikoinen vihkonen, "Kirja Arosudesta". Siinä kerrotaan miehestä, joka on puoliksi susi, eikä saa sovitettua yhteen luonnettaan miehen ja suden välillä ja tuntee siksi suurta ahdistusta. Harry kokee tarinan viittaavan itseensä, ja kirjassa onkin merkittävässä roolissa Harryn pohdinta oman persoonansa luonteesta ja siitä, kuinka sulauttaa mies ja susi samaan kehoon ja mieleen.
Harry ajautuu persoonallisuuskriisissään itsemurhan partaalle, mutta tavattuaan kapakassa viehkeän naisen nimeltä Hermine, hänen elämänsä suunta ainakin hetkeksi muuttuu. Hermine vie Harryn iloisen yöelämän, tanssin ja seurustelun maailmaan, josta Harry on jo kauan aikaa sitten vieraantunut. Harry tutustuu myös Pablo-nimiseen muusikkoon, joka opettaa hänelle elämää, ja Maria-nimiseen kiihkeään nuoreen naiseen, josta tulee hetkeksi Harryn rakastaja. Harryn sisäinen kamppailu Arosuden ja muiden luonteensa pirstaleiden kanssa huipentuu ainoastaan hulluille tarkoitetun Maagillisen teatterin näyttämöllä hallusinogeenien ja hurjien kuvitelmien saattelemana.
Kirja on hyvin voimakas ja lukeminen vaatii ajattelua ja syventymistä, sillä Hessen käyttämät modernistiset lauserakenteet ovat ajoittain vaikeaa luettavaa. Romaanin alussa on "Julkaisijan esipuhe" ja "Kirja Arosudesta", jotka tyylillisesti eroavat teoksen kolmannesta osasta "Harryn muistiinpanot". Huomattava osa tekstistä käytetään selittelyyn ja psykoanalyyttisiin pohdintoihin.
Useamman persoonan sulauttaminen samaan kehoon on tuttu teema myös Hessen romaanista "Narkissos ja Kultasuu". Kirjassa on useita psykologisia ja psykoanalyysin aineksia. Kerronnassa kuultavat myös Hessen 1920-luvulla kokemat henkilökohtaiset vaikeudet.
Fred Haines on ohjannut romaaniin perustuvan elokuvan "Steppenwolf" vuonna 1974. Elokuvassa näyttelivät muun muassa Max von Sydow, Dominique Sanda ja Pierre Clementi.
Danelagen
Danelagen tai Danelaw () eli ”tanskalaisten laki” oli varhaisella keskiajalla voimassa niillä itäisen ja pohjoisen Englannin alueilla, jotka viikingit olivat valloittaneet. Näissä osissa Englantia noudatettiin lakeja ja perinteitä, jotka erosivat anglosaksien hallitsemien alueiden tavoista.
Danelagen tarkoitti lain lisäksi myös itse valloitettuja alueita. Danelagenin alueella sijaitsivat muun muassa Jorvik (nykyinen York) ja Norvic (nykyinen Norwich).
Santa Maria
Santa Maria voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Sydneyn sinfoniaorkesteri
Sydneyn sinfoniaorkesteri () on Sydneyssä, Australiassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin nykymuodossaan vuonna 1946. Alkuperäisessä kokoonpanossa jäseniä oli 82.
Sydneyn sinfoniaorkesterin ensimmäiseksi ylikapellimestariksi nousi vuonna 1947 Eugene Goossens. Orkesteri pitää vuosittain noin 150 konserttia. Nykyisenä ylikapellimestarina toimii italialainen Gianluigi Gelmetti.
Elvi Maarni
Elvi Maarni (1907 Viipuri – 7. lokakuuta 2006 Vantaa) oli suomalainen taidemaalari. Maarni vietti lapsuutensa ja nuoruutensa syntymäkaupungissaan Helsingissä. Hänen lapsuudenkotinsa oli täynnä taidetta.
Elvi Maarni opiskeli Vapaan Taidekoulun iltalinjalla Otavan kirjapainossa työskennellessään. Hän oli surrealisti, jota on verrattu Helene Schjerfbeckiin. Maarni ei juurikaan osallistunut näyttelyihin teoksillaan.
Maarnin mesenaattina toimi taidekauppias Helmuth van Assendelft, joka osti kuukausipalkkaa vastaan Maarnin maalaukset. Maalausten aiheina on muun muassa sodan ja sen jälkeisen ajan tunnelmat, töistään palaavat ihmiset, viulistit sekä äiti ja lapsi -teema. Maarni kuoli syksyllä 2006 98-vuotiaana.
Santa María (purjealus)
Santa María oli suurin Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisellä, vuonna 1492 Atlantin poikki länteen suuntautuneella matkalla käytetyistä purjelaivoista. "Santa María" oli karakkityyppinen alus, joka toimi myös tutkimusmatkan lippulaivana. Muut ensimmäisen tutkimusmatkan purjealukset olivat "Pinta" ja La "Niña".
Alus haaksirikkoutui kesken matkan joulupäivänä 1492 Haitin pohjoispuolella Cap-Haïtienin lähellä.
Aluksen alkuperäinen nimi oli "La Gallega" (suom. "Galicialainen nainen"), luultavasti sen johdosta, että alus oli rakennettu Galiciassa, Pontevedran kaupungissa. Aluksella purjehtineet merimiehet kutsuivat sitä kuitenkin nimellä "Marigalante" (suom. "Likainen Maria"), joka viittasi prostituoituun. Kirjoituksissaan pappi Bartolomé de las Casas ei koskaan puhu aluksesta millään näistä kolmesta nimestä vaan viittaa siihen sanoilla "La Capitana" tai "La Nao".
Aluksen pituudesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta vastaaviin tunnettuihin saman ajankohdan aluksien löytöihin perustuen sen pituudeksi arvioidaan nykyään noin 19 metriä, leveydeksi 5 metriä ja vetoisuudeksi noin 108 tonnia.
Jouluaattona 1492 alus purjehti Hispaniolan rannikkoa pitkin. Kolumbus ei ollut nukkunut kahteen yöhön ja hän meni nukkumaan. Meri oli tyyni ja silloin merimieskin, jolla oli tehtävänä laivan ohjaaminen, antoi ruorin hyttipojalle. Keskiyöllä alus ajautui merivirran mukana hiekkasärkälle. Alusta yritettiin pelastaa ja sen mastot katkaistiin aluksen keventämiseksi. Alus kuitenkin kääntyi kyljelleen ja sen lankkuja vääntyi irti. Kun todettiin alus menetetyksi, miehistö siirtyi Niñalle. Tämä oli kuitenkin liian pieni alus molemmille miehistöille, jolloin 39 miestä jätettiin Hispaniolaan. He perustivat Santa Maríasta irrotetun puutavaran avulla leirin, joka sai nimekseen Villa de Navidad (Joulukylä).
Barry Cliffordin johtama meriarkeologiryhmä kertoi toukokuussa 2014, että se on mahdollisesti paikantanut ja löytänyt "Santa Marían" jäännökset. Sijainti määriteltiin Kolumbuksen päiväkirjamerkintöjen ja hänen rakentamansa linnakkeen La Navidadin perusteella. Suomalaisen tutkijan Riikka Alvikin arvion mukaan laivasta voi olla jäljellä painolastin alla säilynyttä pohjaosaa. YK:n kulttuurijärjestö Unesco on kuitenkin kiistänyt hylyn olevan "Santa María", sillä sen kiinnikkeet edustavat myöhäisempää laivatekniikkaa ja hylky on löydetty väärästä paikasta. Sittemmin YK:n asiantuntijat ovatkin todenneet, ettei kyseessä ole "Santa María" vaan myöhäisempi alus.
Aluksesta on tehty useita replikoita, mutta yksikään niistä ei todennäköisesti ole täydellinen kaksoiskappale, sillä piirustuksia Kolumbuksen laivoista ei ole olemassa.
R-7
R-7 Semjorka (, "seiska", ) oli maailman ensimmäinen mannertenvälinen ballistinen ohjus (ICBM), joka laukaistiin ensi kerran 23. elokuuta 1957 . Tämä Neuvostoliiton kehittämä ohjus oli palveluskäytössä kylmän sodan aikana vuodet 1959–1968.
Ohjus oli perustana Sojuz-kantoraketille, joka vei maata kiertävälle radalle ensimmäisen satelliitin, Sputnikin. Vuonna 2006 Sojuz on maailman eniten käytetty kantoraketti, jonka muun muassa Euroopan avaruusjärjestö otti käyttöönsä vuonna 2010.
R-7 oli 34 metriä pitkä ja halkaisijaltaan kolmimetrinen. Sen lentoonlähtömassa oli 280 tonnia. Se oli kaksivaiheinen ja käytti polttoaineenaan nestehappea ja kerosiinia ja toimitti asekuormansa 8 000 km:n päähän noin 5 000 metrin tarkkuudella (CEP). Hyötykuormana oli yksi kolmen megatonnin ydinkärki.
Päämoottoreita oli 20 ja ohjausmoottoreita 12.
Ohjuksen suunnittelutyö alkoi OKB-1:ssä Kaliningradissa vuonna 1953. Virallisesti ohjelma hyväksyttiin toukokuussa 1954. Ohjuksen ensimmäinen koelaukaisu tapahtui 15. toukokuuta 1957 Baikonurista - se epäonnistui: raketti putosi 400 km:n päähän kantorakettinsa sytyttyä tuleen. 21. elokuuta raketti lensi jo 6 000 km.
Raketin kantorakettiversio vei Sputnik 1 -satelliitin kiertoradalle 4. lokakuuta 1957 aloittaen nk. avaruusajan.
Lisämuutosten jälkeen saatiin tulokseksi 8K74-ohjusversio. Se oli kevyempi kuin 8K71, siinä oli parempi navigointilaitteisto ja voimakkaammat moottorit. Sen kantama nousi 12 000 km:iin ja hyötykuorma 5 370 kg:aan. Ohjuksen 8K71- ja 8K74-malleja valmistettiin nimillä R-7 ja R-7A. Ohjukset otettiin käyttöön vuonna 1962.
Ohjuksen kehityskustannukset olivat suuret ja ilmeisesti veivät 5 % Neuvostoliiton sotilasbudjetista, mikä ei kuitenkaan ollut ainoastaan neuvostoliittolainen ongelma.
Ensimmäinen strateginen ohjusyksikkö otettiin käyttöön 9. helmikuuta 1959 Plesetskissä. Asejärjestelmänä R-7 oli epäonnistunut, koska sen laukaisuvalmistelu oli liian hidas. Sama ongelma oli tosin myös NATOn ensimmäisissä ICBM-ohjuksissa (Atlas). R-7-ohjuksen laukaisuvalmistelu vei 20 tuntia, eikä sitä voitu pitää laukaisuvalmiina kuin muutaman päivän ajan nestehapen kiehuessa. Vain kuusi ohjusta tuli käyttöön, neljä Plesetskissä ja kaksi Baikonurissa. Suuria ohjustukikohtia ei voitu piilottaa esimerkiksi U-2-vakoilulentokoneilta. Mahdollisessa sodassa vastapuoli olisi pyrkinyt tuhoamaan ne lentopommituksilla, ydinaseilla tai tavanomaisemmilla aseilla.
1960-luvun alussa pommituskoneen lento Neuvostoliitosta joihinkin Yhdysvalloissa sijaitseviin kohteisiin vei 6-7 tuntia, joka oli liian pitkä aika. Tämä pakotti Neuvostoliiton kehittämään nopeasti seuraavan sukupolven ohjuksia. Yhdysvallat oli samassa tilanteessa 1960-luvun alussa.
R-7 poistui sotilaskäytöstä vuonna 1968.
Kantorakettina se toimi viidelle Sputnik-ohjelman avaruuslennolle. Useilla R-7-ohjuksesta muunnelluilla kantoraketeilla on laukaistu tuhansia Neuvostoliiton ja Venäjän sekä sittemmin muiden maiden avaruusaluksia. Rakettiperhe on maailman käytetyin kantoraketti, jonka luotettavuus on osoittautunut erinomaiseksi mm. miehitettyjen avaruuslentojen kohdalla.
Ernest M. McSorley
Ernest Michael McSorley (29. syyskuuta 1912 — 10. marraskuuta 1975) oli kanadalaissyntyinen merimies ja rahtilaiva SS Edmund Fitzgeraldin viimeinen kapteeni. McSorley ja 28 miehistönjäsentä katosivat Yläjärvellä, kun "Fitzgerald" upposi voimakkaassa syysmyrskyssä.
Syntyperältään kanadalainen McSorley muutti yksitoistavuotiaana Yhdysvaltoihin isänsä ja äitipuolensa mukana, ja vietti teini-ikänsä St. Lawrencen meriväylän varrella New Yorkin osavaltion Ogdensburgissa.
Kadotessaan laivansa mukana 10. marraskuuta 1975 McSorley oli kokenut merimies, joka oli purjehtinut yli 40 vuoden ajan sekä Suurilla järvillä että valtamerillä. Hän sai "Fitzgeraldin" komentoonsa vuoden 1972 keväällä. Sitä ennen hän oli toiminut kaikkiaan yhdeksän eri aluksen kapteenina.
McSorley oli hiljainen mies joka kohteli miehistöään ammattilaisina, ja jota hänen virkaveljensä arvostivat ja pitivät häntä kokeneena ja taitavana kapteenina. Menehtyessään McSorley oli 62-vuotias, ja hän oli aikonut jäädä eläkkeelle purjehduskauden päättyessä.
McSorley asui Ottawa Hillsin lähiössä Toledossa Ohiossa vaimonsa Nellie Pollockin kanssa. McSorley ja Pollock eivät saaneet omia lapsia, mutta Pollockilla oli kolme lasta edellisestä avioliitostaan. Kun McSorley katosi laivansa mukana, Nellien terveydentila oli jo heikko, mutta hän eli vielä seitsemäntoista vuotta miehensä kuoleman jälkeen ja menehtyi 82-vuotiaana 13. helmikuuta 1993.
Palamisilman esilämmitin
Palamisilman esilämmitin (luvo) on voimalaitoskomponentti, jossa kattilan palamisilmaa esilämmitetään savukaasuilla. Usein käytetty nimi "luvo" tulee saksan sanasta "luftvorwärmer". Palamisilman esilämmityksellä parannetaan voimalaitoksen hyötysuhdetta.
Luvo sijaitsee voimalaitoksen savukaasukanavassa syöttöveden esilämmittimen jälkeen savukaasujen virtaussuuntaan nähden. Noin 300–400 °C:n lämpöiset savukaasut lämmittävät palamisilman noin 20 °C:sta 250–350 °C:seen. Savukaasut jäähtyvät yleensä noin 150 °C:seen. Tätä kylmemmässä savukaasuissa olevat syövyttävät ainekset saattavat tiivistyä ja syövyttää lämmönvaihdinta. Kriittinen lämpötila riippuu voimakkaasti polttoaineesta ja erityisesti sen rikkipitoisuudesta. Runsasrikkistä hiiltä poltettaessa mainittu 150 °C on usein riittävän korkea ehkäisemään korroosion savukaasukanavissa ja piipussa, kun taas maakaasua käytettäessä rikkiä ei ole juuri lainkaan ja kriittisen alarajan muodostaakin ns. kastepiste. Kastepisteen alapuolella savukaasuissa oleva kosteus tiivistyy pinnoille, mikä aiheuttaa nopean korroosion ja muita ongelmia.
Voimalaitoskattilan suurin häviö muodostuu kuumien savukaasujen mukana menevästä lämmöstä. Ilman esilämmitin laskee savukaasujen lämpötilaa ja nostaa siis hyötysuhdetta.
Ilman esilämmittimiä valmistetaan kahdella erilaisella periaatteella, niin sanottuina putkiluvoina tai niin sanottuina pyörivinä luvoina. Putkiratkaisussa palamisilma kulkee savukaasukanavassa olevien putkien sisällä, ja savukaasut kulkevat putkien ulkopuolella. Ratkaisu sopii, kun savukaasut ovat helposti likaavia tai syövyttäviä, kuten sellutehtaiden lämmöntalteenottokattiloissa.
Pyörivä ilman esilämmitin koostuu tuhansista ohuista metallilevyistä, jotka pyörivät hitaasti savukaasu- ja ilmakanavien välillä. Levyt lämpenevät savukaasupuolella ja luovuttavat lämpönsä ilmapuolella. Pyörivät luvot ovat suhteellisen kalliita yksiköitä: perinteisessä voimalaitoksessa ne voivat olla kolmanneksi kallein kokonaisuus turbiinin ja kattilan jälkeen.
Nikolai Mjaskovski
Nikolai Jakovlevitš Mjaskovski (; 20. huhtikuuta 1881 Novogeorgijevsk, Varsovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 8. elokuuta 1950 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen säveltäjä.
Mjaskovski syntyi Novogeorgijevskissa lähellä Varsovaa (nykyisen Ukrainan alueella) ja muutti nuorena Pietariin, jossa hän pääsi vuonna 1906 Pietarin konservatorioon. Hänen opettajinaan olivat muiden muassa Nikolai Rimski-Korsakov ja Anatoli Ljadov. Ensimmäisen maailmansodan aikana Mjaskovski oli sotapalveluksessa. Vuodesta 1921 hän toimi professorina Moskovan konservatoriossa, jossa hänen oppilaisiinsa kuuluivat esimerkiksi Dmitri Kabalevski ja Aram Hatšaturjan. Mjaskovski sai vuonna 1941 Stalin-palkinnon 21. sinfoniastaan. Hän kuoli syöpään vuonna 1950.
Mjaskovski sävelsi 27 sinfoniaa (1908–1949), kolme sinfoniettaa, sinfoniset runot "Hiljaisuus" ja "Alaston", joiden lisäksi hän sävelsi kamarimusiikkia, kuten lukuisisia jousikvartettoja ja pianosonaatteja, sekä kantaatit "Kirov on kanssamme" ja "Öinen Kreml". Hänen nuoruudentuotantonsa oli yksilöllistä, mutta sittemmin hän siirtyi vallankumousaiheisiin ja muihin sosialistisen realismin mukaisiin ohjelmateoksiin. Opettajana hänen vaikutuksensa oli suuri.
Deryck Whibley
Deryck Jayson Whibley (lempinimeltään Bizzy D) (s. 21. maaliskuuta 1980, Scarborough, Ontario) on kanadalainen muusikko. Hän on punk rock -yhtye Sum 41:n laulaja-kitaristi ja lauluntekijä. Whibleyn tärkeimmät musiikilliset vaikuttajat ovat Elvis Costello, The Beatles ja eteläkalifornialaiset punk-yhtyeet.
Whibley perusti Sum 41:n Steve Joczin kanssa kesällä 1996. Whibley on sanoittanut lähes kaikki Sum 41:n kappaleet. Hän on ollut tuottamassa osaa Sum 41:n sekä pitkäaikaisen opastajansa ja managerinsa Greig Norin yhtyeen Treble Chargerin albumeita. Whibley oli mukana Treble Chargerin albumilla "Detox" myös taustalaulajana.
Whibley oli naimisissa kanadalaislaulaja Avril Lavignen kanssa vuodet 2006-2009. Sitä ennen hänellä oli lyhyt suhde Paris Hiltonin kanssa.
Zdeněk Mácal
Zdeněk Mácal (s. 8. tammikuuta 1936, Brno) on tšekkiläinen kapellimestari, joka toimii nykyään Tšekin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina.
Mácal syntyi Brnossa ja toimi vuosina 1963–1967 Määrin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Hän voitti vuonna 1965 Besançonin kansainvälisen orkesterinjohtokilpailun Ranskassa ja vuonna 1966 Mitropoulos-kilpailun New Yorkissa. Mácalilla on ollut vuodesta 1992 alkaen Yhdysvaltain kansalaisuus.
Tšekin filharmonisen orkesterin lisäksi Mácal on toiminut ylikapellimestarina Kölnin WDR-sinfoniaorkesterille (1970–1974), Sydneyn sinfoniaorkesterille (1986–1987), Milwaukeen sinfoniaorkesterille (1986–1995) ja New Jerseyn sinfoniaorkesterille (1993–2002).
Pyreneittenkoira
Pyreneittenkoira () on koirarotu, joka on kotoisin Ranskasta, Pyreneitten vuoristosta. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 2.
Pyreneittenkoira on suuri, vaikuttava ja vahva koirarotu. Se on hieman korkeuttaan pitempi. Silmät ovat pienet ja mantelinmuotoiset - väriltään meripihkan ruskeat. Ilmeen tulisi olla älykäs ja katseen lempeä sekä hieman uneksiva. Pyreneittenkoiran kaula on hyvin vahva, mutta melko lyhyt. Turkki on hyvin paksu ja karva on muuten melko pitkää ja taipuisaa. Se on myös itsestään puhdistuva eikä vaadi paljoa pesua. Harjaus ja lumessa kieriminen monesti riittävät puhdistamaan turkin pikkuliasta. Häntä on tuuhea ja sen kärjessä on mieluiten J:n muotoinen koukku. Väri on valkoinen, jossa voi mahdollisesti olla suden- tai mäyränharmaita, vaaleankeltaisia tai oransseja merkkejä esimerkiksi päässä ja hännän tyvessä.
Pyreneittenkoiran pääasiallinen käyttötarkoitus on ollut karjalaumojen vahtiminen susia ja karhuja vastaan. Nykyään sitä pidetään yleensä vain seurakoirana ja pihan vahtina. Suuren kokonsa ja itsenäisen luonteensa vuoksi rotu on vaativa kouluttaa. Vahtivietti ilmenee voimakkaana ja pyreneittenkoira voikin olla varautunut vieraita kohtaan. Omistajilleen rotu on ystävällinen ja uskollinen.
Pyreneittenkoira on hyvin vanha koirarotu: se tunnettiin jo keskiajalla. Keskiajalla niiden tehtävänä oli vahtia linnoja. Pyreneittenkoirasta tuli suosittu esimerkiksi Ludvig XIV:n hovissa. Rotu polveutuu mahdollisesti tiibetinmastiffista, joita kulkeutui paimentolaisten matkassa Venäjän kautta Eurooppaan.-
Pyreneittenkoira ”Belle” tuli tunnetuksi 1960-luvulla Suomessakin esitetystä ranskalaisesta televisiosarjasta "Belle ja Sebastian". Samanrotuinen koira esiintyy myös tarinasta 2010-luvulla tehdyssä samannimisessä näytelmäelokuvassa (2013).
Jari Huttunen (kitaristi)
Jari Jaakko Ilmari Huttunen (s. 24. huhtikuuta 1975 Jyväskylä) on suomalainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen toisena rytmikitaristina.
Huttunen on esiintynyt myös akustisesti kahdestaan Timo Rautiaisen kanssa ja soittanut kitaraa Private Line -yhtyeessä. Huttunen käyttää ESP ja Tokai-merkkisiä kitaroita. Vuodesta 2005 eteenpäin Huttunen on vaikuttanut Dark Days Ahead -yhtyeen kitaristina.
Václav Talich
Václav Talich (28. toukokuuta 1883 – 16. maaliskuuta 1961) oli tšekkiläinen kapellimestari ja viulisti.
Talich syntyi Kroměřížissa ja opiskeli musiikkia Prahassa. Hän toimi lyhyen aikaa Berliinin filharmonikkojen viulistina ennen uraansa Tšekin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina (1919–1941). Vuosina 1926–1936 hän johti Tukholman kuninkaallisia filharmonikkoja ja vuosina 1949–1952 Slovakian filharmonista orkesteria. Lisäksi hän toimi Tšekin kansallisteatterin oopperanjohtajana.
Talich opetti muiden muassa Charles Mackerrasia. Hän kuoli Berounissa vuonna 1961.
Vuotson kanava
Vuotson kanava sijaitsee Sodankylän kunnan pohjoisosassa, jossa se Tankajoen kautta yhdistää Lokan ja Porttipahdan tekojärvet toisiinsa. Vuotson kylän läpi kaivettu, noin kymmenen kilometriä pitkä suluton kanava valmistui vuonna 1981.
Kemijoen vesistöön kuuluvan kanavan kautta juoksutetaan vettä Lokasta Porttipahtaan ja edelleen Kitisen voimalaitosten käyttöön. Lokakuusta toukokuulle kestävän juoksutuskauden aikana kanavassa käy virtaus, mutta kesäisin se on yleensä varsin heikko. Paikallisten kalastajien ja matkailun käytössä kanavassa on 1,5 metrin syväyksellä merkitty, Lokan ja Porttipahdan tekojärvet yhdistävä venereitti.
Stuart Challender
Stuart David Challender (19. helmikuuta 1947 – 13. joulukuuta 1991) oli australialainen kapellimestari. Hän siirtyi vuonna 1968 Eurooppaan ja opiskeli orkesterinjohtoa Hampurissa ja Wienissä.
Challender toimi vuosina 1987–1991 Sydneyn sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Häntä edelsi Zdeněk Mácal ja seurasi Edo de Waart. Hän kuoli AIDSin komplikaatioihin vuonna 1991.
Leningradin rintama
Leningradin rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka perustettiin 27. elokuuta 1941, kun Pohjoinen rintama jaettiin Leningradin ja Karjalan rintamiksi. 24. heinäkuuta 1945 siitä muodostettiin Leningradin sotilaspiiri.
Rintaman vahvuus oli suurimmillaan noin kahdeksan armeijaa, joista viisi Leningradin piirityksen sisäpuolella. Joulukuussa saarron ulkopuolisista armeijoista perustettiin Olhavan rintama. Kun Leningradin- ja Olhavan rintamat olivat karkottaneet saksalaiset Narvanjoelle ja rintamat yhdistettiin, se sai hyökkäystehtävän suomalaisia vastaan. 10. kesäkuuta 1944 yhtymä aloitti suurhyökkäyksensä Valkeasaaressa ja pääsi läpimurtoon. Sen tehtävänä oli vielä vain päästä Viipuriin asti, mutta VT-aseman murruttua sen tavoitteeksi annettiin Saimaa ja myöhemmin Kymijoki. VKT-asemassa rintaman hyökkäykset pysäytettiin Tienhaarassa, Tali-Ihantalassa, Vuosalmella ja Viipurinlahdella. Yhtymän tappiot pelkästään kaatuneina olivat useita kymmeniätuhansia. Heinäkuun puolivälin jälkeen neuvostojoukot siirtyivät asemasotaan ja luovuttivat joukkojaan muille rintamille.
Louis Frémaux
Louis Frémaux (13. elokuuta 1921, Aire-sur-la-Lys – 20. maaliskuuta 2017) oli ranskalainen kapellimestari. Hän on toiminut ylikapellimestarina Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterille, Sydneyn sinfoniaorkesterille ja Monte-Carlon filharmoniselle orkesterille.
Frémaux opiskeli toisen maailmansodan jälkeen Pariisin konservatoriossa opettajanaan Louis Fourestier.
Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteri
Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteri (, CBSO) on Birminghamissa, Englannissa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1920 nimellä Birminghamin kaupungin orkesteri.
Edward Elgar johti Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterin ensimmäisen konsertin syyskuussa 1920. Orkesteri noui kuuluisuuteen 1980-luvulla Simon Rattlen johdolla. Vuosina 1998–2008 orkesterin ylikapellimestarina toimi suomalainen Sakari Oramo. 
Orkesteri on tehnyt levytyksiä EMI:lle, Warner Classicsille ja useille pienemmille yhtiöille.
Orkesteri soittaa noin sata konserttia vuodessa.
Lyökki
Lyökki () eli Pookinmaa on kallioinen saari Uudenkaupungin Pyhämaan lounaispuolella Selkämerellä. Lyökki on yksi Uudenkaupungin edustan uloimmista saarista: se sijaitsee noin viiden kilometrin päässä rannikolta. Saarella on vuonna 1757 valmistunut Suomen vanhin tunnusmajakka, Lyökin pooki.
Lyökin pooki
Lyökin pooki on vuonna 1757 rakennettu kivinen tunnusmajakka eli pooki Lyökin saarella Uudessakaupungissa.
Suurta jättikummelia muistuttava punavalkoruutuinen kivirakennelma on 16,5 metriä korkea ja se on muurattu isoista maakivistä ja saarelta louhituista graniittilohkareista. Alaosan halkaisija on 6,8 m ja yläosan 3,5 m. Rakennelmassa sen leveydestä huolimatta ei ole ainuttakaan huonetta tai muuten säältä suojattua tilaa, sillä 2,5 metriä paksut seinät vievät lähes kaiken tilan. Rakennuksen sisällä on vain ylös johtava portaikko. Pookin katto on pyöreä ja se on muurattu tiilistä ja päällystetty lyijylevyllä.
Pooki on Suomen vanhin kivestä rakennettu tunnusmajakka ja ainut Ruotsin vallan ajalta rannikollamme alkuperäisenä säilynyt majakka. Pooki on myös vanhin jäljellä oleva valtiovallan rakennuttama majakka siinä muodossa, kuin me majakan yleensä käsitämme. Aiemmat tunnusmajakat olivat yleensä puuta ja niiden pystyttämisestä olivat vastanneet paikalliset kauppiaat ja laivurit. Majakka sijaitsee Uudenkaupungin edustan saaristossa, ns. vanhan Pohjanmaan väylän ja Ruotsiin johtaneen meriväylän risteyksessä, aivan saariston uloimmassa reunassa.
Tunnusmajakka valmistui kesällä 1757. 16,5 metrin korkuinen torni oli aluksi väriltään valkoinen kuten tavallinen kummeli; punavalkoruutuiseksi se maalattiin vuonna 1858. Torni on rakennettu kivistä ja saarelta louhitusta graniitista; sen katto on muurattu tiilistä ja päällystetty lyijylevyin. Pyöreän tornin tyven halkaisija on 6,8 metriä ja huipun 3,5 metriä. Tornissa on myös poltettu merkkitulia. Tornin sisällä on tikkaat sekä neljä välitasannetta.
Aloitteen Lyökin pookin rakentamiseksi teki turkulainen valtiopäivämies Kristian Trapp Tukholman valtiopäivillä 1746. Senaikaisissa oloissa näyttävä rakennus valmistui kesällä 1757. Majakan äskettäin löytyneestä rakennusohjeesta voi päätellä, että rakentamisessa käytettiin Utön hieman aiemmin valmistuneen majakan piirustuksia.
Vuonna 2000 Ulkosaariyhdistys osti Lyökin pookin Suomen valtiolta. Itse saaren omistavat Vieno Johannes Sotkan perilliset.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Lyökin tunnusmajakan ja luotsiaseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Pooki kunnostetaan kesällä 2012. Pinta on edellisessä kunnostuksessa tehty väärin, liian tiiviiksi, ja pienet säröt eivät ole kuivuneet. Pintamateriaali revitään pois ja korvataan uudella. Remonttisuunnitelmia ruvettiin tekemään, kun Suomen Majakkaseura lahjoitti Ulkosaariyhdistykselle 10 000 euroa korjauskustannuksiin.
Danevirke
Danevirke tai Dannevirke, myös Danewerk, Dannewirk tai Dannewerk () on tanskalaisten alun perin viikinkiajalla rakentama puolustusvalli Etelä-Schleswigissä, nykyisessä Saksassa. Lännessä se päättyy Hollingstedtiin ja idässä Hedebyhyn, lähelle nykyistä Schleswigin kaupunkia. Se toimi vuosisatojen ajan Tanskan puolustusmuurina etelästä tulevia hyökkäyksiä vastaan.
Alkuperäinen Danevirke oli mahtava maavarustus, joka erotti Jyllannin niemimaan mantereesta. Perimätiedon mukaan Tanskan kuningas Godfred aloitti vallin rakentamisen noin 808, sillä hän pelkäsi frankkien hyökkäyksiä pohjoiseen. Radiohiiliajoituksen perusteella on kuitenkin saatu selville, että Danevirken ensimmäinen vaihe on peräisin jo 650-luvulta. Godfredin johdolla varustuksia kohennettiin, ja valleja rakennettiin myöhemmin useissa eri vaiheissa aina vuoteen 1200 saakka. Saksan kuningas Henrik I murtautui Danevirken läpi vuonna 934. Tämän jälkeen Harald Sinihammas laajensi vallituksia, mutta Otto II valloitti ne taas vuonna 974.
Keskiajalla maavallia vahvistettiin hirsivarustuksin, ja Danevirkeä käytettiin sotajoukkojen kokoontumispaikkana. Kuningas Valdemarin aikana Danevirkeä vahvistettiin tiilimuurein. Suojavarustukset alkoivat vähitellen rappeutua 1400-luvulla, kun Schleswig-Holstein liitettiin Tanskaan.
Vuonna 1848 tanskalaiset korjasivat Danevirkeä kovalla kiirellä, mutta Preussin tykistö oli vanhoille varustuksille liikaa ja preussilaiset valloittivat Danevirken 23. huhtikuuta 1848. Vuodesta 1850 lähtien puolustuslinjaa vahvistettiin ja korjattiin perusteellisesti, ja tanskalaiset pitivät Danevirkeä valloittamattomana. Toisessa Saksan–Tanskan sodassa vuonna 1864 preussilaiset kuitenkin kiersivät linnoitetun linjan koillisesta. Tanskalaiset vetäytyivät taisteluitta, ja Preussin joukot tuhosivat Danevirken.
Tuhosta huolimatta Danevirkestä on jäänyt jäljelle runsaasti melko hyvin säilyneitä raunioita. Alueella on tehty useita arkeologisia kaivauksia, joissa on löydetty muun muassa arvokkaita riimukirjoituksia sekä suuren varuskuntakaupungin jäänteet. Varuskunta on saattanut olla Sliasthorp, joka oli kuningas Godfredin tukikohta, kun hän jälleenrakensi Danevirkeä.
Marylandin sinfoniaorkesteri
Marylandin sinfoniaorkesteri (, MSO) on vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen sinfoniaorkesteri, jonka kotihalli on Maryland Theatre.
Marylandin sinfoniaorkesterilla on vuosittain yleisöä noin 60 000 henkeä. Orkesteri on antanut ensiesitykset viidelle teokselle, joista kaksi orkesteri oli itse tilannut.
Marylandin sinfoniaorkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii Elizabeth Schulze.
Star Wreck V: Lost Contact
Star Wreck V: Lost Contact on viides "Star Wreck" -elokuva. Se on ensimmäinen näytelty "Star Wreck" -elokuva, ja muiden sarjan elokuvien tavoin se on harrastelijavoimin tuotettu "Star Trek" -parodiaelokuva. Elokuvan juoni on parodinen mukaelma elokuvan "Star Trek – ensimmäinen yhteys" juonesta. Elokuvassa kapteeni Pirk matkustaa miehistöineen ajassa taaksepäin pysäyttääkseen ilkeiden korgien aikeet estää ihmiskunnan ensimmäinen kontakti ulkoavaruuden olentojen kanssa.
Elokuvassa käytettiin blue screen -tekniikkaa, jotta näyttelijät saatiin CPP Potkustart -aluksen tietokoneella luodulle komentosillalle. Maan päälle sijoittuvissa kohtauksissa taas käytettiin aitoja taustoja.
Elokuva esitettiin kahdesti Yle Teemalla vuonna 2006.
Radio Hear
Radio Hear on vuonna 2003 perustettu ja vuonna 2006 julkisen toimintansa aloittanut nettiradio. Radiota ylläpitää voittoa tavoittelematon Hear ry -yhdistys.
Radio Hear käyttää lisenssivapaita ohjelmia ja soittaa enimmäkseen Teosto-vapaata musiikkia. Tavanomaisesta radiosta poiketen sillä ei ole kiinteitä toimitiloja vaan ohjelmia lähetetään hajautetusti studioista ympäri Suomen. Konseptiin kuuluu ajatus siitä, että jokaisella tulisi olla mahdollisuus ilmaista itseään radion keinoin.
Radio Hearia voi kuunnella Internetin välityksellä suorana Ogg- tai MP3-striiminä. Lähetyksiä voi olla samanaikaisesti useammalla kanavalla, mikä mahdollistaa ohjelmiston riippumattomuuden etukäteen sovituista aikatauluista. Useimmista Suomen nettiradioista poiketen suurin osa lähetyksistä on kuunneltavissa myös maan rajojen ulkopuolella.
Karjalan rintama
Karjalan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka perustettiin 23. elokuuta 1941, kun Pohjoinen rintama jaettiin Leningradin- ja Karjalan rintamiksi. Rintama lakkautettiin 15. marraskuuta 1944. Karjalan rintaman rintamavastuuseen kuului alue Syvärin alajuoksulta Jäämerelle.
Vuoden 1944 alussa Karjalan rintaman alaisuuteen kuului viisi armeijaa: 14. Armeija Murmanskin suunnassa, 19. Armeija Kantalahden suunnassa, 26. Armeija Uhtuassa, 32. Armeija Maaselän kannaksella ja 7. Armeija Syvärillä. Näistä armeijoista kolme ensimmäistä taisteli saksalaista 20. Vuoristoarmeijaa vastaan Lapissa. Karjalan rintama aloitti suurhyökkäyksensä (7. ja 32. Armeija) 20.–21. kesäkuuta 1944. Se valtasi Itä-Karjalan takaisin, mutta suomalaiset pysäyttivät rintaman hyökkäyksen U-asemaan ja viimeistään Ilomantsissa. Hyökkäyksen päätyttyä Karjalan rintama ryhtyi asemasotaan ja alkoi luovuttaa joukkojaan ”tärkeimmille” sotatantereille muun muassa Valko-Venäjälle. Lapin sodassa Karjalan rintama valloitti Petsamon, Sallan, Kuusamon ja Suomussalmen saksalaisilta. Kahdesta jälkimmäisestä neuvostojoukot lähtivät marraskuun alussa 1944.
Hulluchin taistelu
Hulluchin taistelu käytiin ensimmäisessä maailmansodassa 27. – 29. huhtikuuta 1916. Saksalaiset käyttivät yöllä hallussaan olleen Hulluchin kylän lähellä kloorikaasua aiheuttaen briteille tappioita. Uusittu kaasuhyökkäys 29. huhtikuuta aiheutti tuulen käännyttyä tappioita saksalaisille itselleen. Englannin 8 000 hengen divisioonasta kuoli 538, 1 590 haavoittui ja Saksan kaikki tappiot olivat alle 500.
Martti Kosma
Martti Johannes Kosma (24. kesäkuuta 1927 Sortavala – 29. heinäkuuta 1999) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Hyökkääjänä pelanneen Kosman ura alkoi Kuopion Palloseurassa (1949–1950, 1954), jonka lisäksi hän edusti Kajaanin Palloilijoita (1951–1953).
Valmentajana Kosma saavutti Suomen-mestaruuden KuPSissa vuonna 1958 ja Lahden Reippaassa vuosina 1963, 1967 ja 1970. Suomen maajoukkuetta hän valmensi kahden ottelun ajan vuonna 1975.
La Romareda
La Romareda on jalkapallostadion Zaragozassa, Espanjassa. Stadion avattiin 8. syyskuuta 1957, ja se toimii jalkapalloseura Real Zaragozan kotistadionina. Ensimmäinen ottelu oli avajaispäivänä pelattu Real Zaragoza vastaan Osasuna, joka päättyi maalein 4–3. Stadionin kapasiteetti on 34 596 ja se katettiin täydellisesti vuonna 1994. Stadionille ollaan suunnittelemassa laajennusta, jonka jälkeen kapasiteetti olisi 43 000.
La Romareda olisi toiminut vuoden 2014 talviolympialaisten avajais- ja päättäjäisareenana mikäli Jaca olisi saanut kisat järjestääkseen.
La Romaredalla pelattiin vuoden 1982 maailmanmestaruuskilpailuiden alkulohkon 5 otteluita Hondurasin, Jugoslavian ja Pohjois-Irlannin välillä.
János Ferencsik
János Ferencsik (18. tammikuuta 1907 – 12. kesäkuuta 1984) oli unkarilainen kapellimestari.
Ferencsik opiskeli Budapestissa ja pääsi vuonna 1927 Unkarin valtionoopperan apulaiskapellimestariksi. Ylikapellimestari hänestä tuli kolme vuotta myöhemmin. Ferencsik toimi vuodesta 1952 kuolemaansa saakka Unkarin kansallisen filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Vuosia tuli yhteensä 32, joten hän on orkesterin historian pitkäaikaisin johtaja.
Myöhempinä vuosinaan Ferencsik toimi myös professorina Franz Liszt -akatemiassa Budapestissa.
Víctor Fernández
Víctor Fernández Braulio (s. 28. marraskuuta 1960 Zaragoza) on espanjalainen jalkapallovalmentaja.
Fernández on valmentanut suuren osan urastaan synnyinkaupunkinsa seuraa Real Zaragozaa. Vuonna 1994 hän voitti Zaragozassa Espanjan cupin ja seuraavana vuonna Cup-voittajien cupin. Toistaiseksi ainoalla ulkomaankomennuksellaan portugalilaisessa Portossa hän voitti Portugalin supercupin ja Intercontinental Cupin vuonna 2004. Pääsarjatasolla hän on valmentanut myös Tenerifeä, Celtaa ja Betisiä.
Tammikuussa 2008 Fernández sai kenkää Real Zaragozasta, jonka peräsimessä hän oli nauttinut 1990-luvun puolivälissä uransa suurinta menestystä. Tammikuussa 2010 hän palasi valmentamaan Betisiä. Hän korvasi tehtävässä Antonio Tapian. Fernández ei onnistunut johdattamaan Betisiä takaisin pääsarjaan ja hänet korvattiin kesäkuussa Pepe Melillä.
Tammikuussa 2013 Fernández palasi kahden ja puolen vuoden tauon jälkeen valmennustehtäviin allekirjoitettuaan kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Belgian liigassa alemmassa keskikastissa majailevan KAA Gentin kanssa. Fernándezin johdolla seura sijoittui kauden päätteeksi liigassa kolmanneksitoista. Kauden 2013/14 Gent aloitti kohtuullisesti ja seura oli syyskuun lopussa kahdeksantena. Tulokset eivät kuitenkaan riittäneet seurajohdolle, joka erotti Fernándezin 30. syyskuuta.
10. heinäkuuta 2014 hänet nimitettiin Deportivo La Coruñan uudeksi päävalmentajaksi. 8. huhtikuuta 2015 hänet erotettiin päävalmentajan paikalta.
Kesällä 2015 Fernández siirtyi Real Madridin organisaatioon juniorivalmennuksen koordinointitehtäviin. Hän jätti tehtävänsä seuran palveluksessa kesällä 2017.
Suuri vetäytyminen (länsirintama)
Suuri vetäytyminen tarkoittaa länsirintamalla ensimmäisessä maailmansodan alussa tapahtunutta Ranskan ja Englannin joukkojen perääntymistä kohti Pariisia saksalaisjoukkojen menestyksekkään sodankäynnin pakottamana. Suuri vetäytyminen alkoi Monsin taistelusta (23. elokuuta 1914) ja päättyi Marnen taisteluun.
Laulu 20 perheestä
”Laulu 20 perheestä” on Kristiina Halkolan vuonna 1969 levyttämä vasemmistolaisvaikuitteinen musiikkikappale. Sen on säveltänyt Kaj Chydenius ja sanoittanut toimittaja Petri Repo.
Laulu esitettiin ensimmäisen kerran Televisioteatterin "Oma-kabaree"-televisio-ohjelmassa 24. syyskuuta 1969. Kappaleessa väitetään, että ”20 perheellä” oli taloudellista valtaa, joka olisi kuulunut kansalle. Suvut olivat ohjelman mukaan saaneet omaisuutensa perimällä, eivät vapaasti kilpailemalla. Kyseinen lähetys oli yksi Reporadion aikakauden päättäneistä televisio-ohjelmista.
Laulun kertosäkeessä luetellaan suurin osa 1960-luvulla vaikuttaneista suomalaisista teollisuussuvuista. Repo poimi laulun 20 perhettä Kansan Uutisissa julkaistusta artikkelista, jossa oli listattu Suomen valtaapitäviä sukuja.
Sanoitustekniikka asetti ehtonsa mahtiperheiden listalle. Mukaan piti ottaa ne nimet, jotka sopivat nuottikuvaan ja loppusoinnutukseen. Siksi laulussa jätettiin mainitsematta monta vanhaa mahtisukua kuten Aminoffit, Sinebrychoffit, Fazerit, Sohlbergit, Hackmanit ja Hartwallit, joiden perhe- ja sukuyhtiöt kuuluivat Suomen suuryrityksiin. Tästä syystä laulu oli jo syntyessään puutteellinen ja osin vanhentunut. Joidenkin sukujen taloudellinen valta oli jo kääntynyt laskuun ja suvun vesat arkipäiväistyneet lääkäreiksi, tutkijoiksi ja kulttuurialan vaikuttajiksi.
Laulu herätti kahdenlaista närää: osa suvuista närkästyi siitä, että heidän nimeään riepotellaan tällä tavalla, ja toiset siitä, että heitä ei ollut otettu mukaan lauluun. Petri Revon mukaan ”Laulu 20 perheestä” tehtiin provosoimaan ja havahduttamaan.
Kappale julkaistiin Love Recordsin vuonna 1969 ilmestyneellä "Lautanen Guatemalan verta" -kokoelma-albumilla ja Halkolan "Täytyy uskaltaa" -studioalbumin uusintajulkaisussa.
2000-luvulla Petri Repo päivitti pyynnöstä jo vanhentuneeksi käyneen ”Laulun 20 perheestä” nykyaikaan sopivammaksi. Laulun uusinta oli KOM-teatterin tilaustyö Revolta. Ajatus perheiden päivittämisestä on noussut usein vappuina esille ja lahtelainen teatteri Vanha Juko on siitä Revon esittänyt vappukonserteissaan päivitysversioita.
Tässä versiossa olivat seuraavat, pääosin vuoden 1969 versiosta eroavat suvut:
Viimeisessä värssyssä Repo ottaa huomioon myös ulkomaisen omistuksen: ”Morgan Stanley and Goldman Sachs, Merrill Lynch och Industri Kapital, BA Capital Management Europe, Deeren Jussi ja Riverin Jaska, Agco and Wallenberg, Rökke och Bonnier ja mitä niitä taas olikaan.”
Vuonna 2014 entinen kansanedustaja ja europarlamentaarikko Esko Seppänen julkaisi Suomen rikkaimmista suvuista kertovan tietokirjan "Suomen rikkaat. Kuka kukin on". Kirjan kirjoittamisen yhteydessä kustantaja pyysi Seppästä myös päivittämään ”Laulun 20 perheestä” vastaamaan vuoden 2014 tilannetta. Alkuperäisen sanoituksen suvuista vain Ehrnroothit ja Rettigit ovat pysyneet Suomen 20 varakkaimman suvun listalla.
Manuela Machado
Maria Manuela Machado (s. 9. elokuuta 1963 Viana do Castelo, Portugali) on entinen portugalilainen kestävyysjuoksija.
Machado menestyi erityisesti maratonilla. Toisin kuin monet muut maratoonarit, hän ei keskittynyt rahakkaisiin kaupunkimaratoneihin, vaan pyrki menestymään arvokisojen maratonjuoksuissa. Vuosina 1990–2000 hän osallistui jokaiselle arvokisamaratonille. Ensimmäisissä arvokisoissaan, Splitin EM-kisoissa 1990, hän juoksi kymmenenneksi. Seuraavana vuonna Tokion MM-kisoissa hän oli seitsemäs, kuten myös Barcelonan olympialaisissa 1992. Ensimmäisen arvokisamitalinsa Machado voitti Stuttgartin MM-kisoissa 1993, kun hän juoksi hopealle. Hän voitti Euroopan mestaruuden 1994 Helsingissä ja maailmanmestaruuden Göteborgissa 1995. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli seitsemäs.
Ateenan MM-kisoissa 1997 Machado voitti hopeaa ja seuraavana vuonna Budapestin EM-kilpailuissa jälleen EM-kultaa. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän oli seitsemäs ja Sydneyn olympialaisissa 2000 kahdeskymmenesensimmäinen. Seuratasolla Machado edusti Sporting Club de Bragaa. Hän juoksi henkilökohtaisen ennätyksensä, 2.25.09, Lontoon maratonilla 1999 sijoittuessaan juoksun kolmanneksi. Machado jatkoi Portugalin maratonmenestystä maannaisensa Rosa Motan jalanjäljissä. Naisten maraton on ollut EM-kisojen ohjelmassa vuodesta 1982 lähtien. Münchenin EM-kisat 2002 olivat ensimmäiset, joissa naisten maratonin voitti jonkun muun maan kuin Portugalin edustaja.
Bielsko-Biała
Bielsko-Biała (, ) on noin 170 000 asukkaan kaupunki eteläisessä Puolassa. Se oli aiemmin oman voivodikuntansa pääkaupunki, mutta kuuluu nyt Sleesian voivodikuntaaan.
Kaupunki muodostuu kahdesta aiemmin erillisestä kaupungista Bielskosta ja Białasta.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Bielskon kaupungin olemassaolosta on peräisin vuodelta 1312. Sen sijaan ensimmäinen maininta Białasta on vuodelta 1564, jolloin se oli osa Lipnikin kylää.
Bielsko ja Biała yhdistyivät samaksi kaupungiksi vuonna 1951.
Take Off
Take Off on Särkänniemen huvipuiston huvipuistolaite, jonka on valmistanut saksalainen Huss. Laitteen lautanen pyörii, ja samalla sen neljä gondolia, joihin mahtuu kymmenen matkustajaa (viisi kumpaankin päähän gondolia), pyörivät jopa 80 kilometrin tuntinopeudella. Take Off kohoaa melko alussa 14 metrin korkeuteen ja pysyy siellä loppuun asti. Koko laite painaa yhteensä 60 000 kg, ja laitteeseen pääsee ainoastaan yli 130 cm:n pituinen asiakas. Lautanen on pyöriessään enimmillään noin 40 asteen kulmassa. Laite kuljettaa tunnissa noin 1 400 matkustajaa.
Take Off on valmistettu vuonna 1997. Se muistuttaa Linnänmäelläkin aikoinaan pyörinyttä Breakdancea, joka oli myös Hussin valmistama. Take Off on aiemmin pyörinyt ruotsalaisessa huvipuistossa, joten se tuotiin Särkänniemeen käytettynä. Laitteessa soitettiin ennen NRJ-musiikkikanavan musiikkia, mutta vuonna 2009 musiikkikanavaksi vaihdettiin Radio 957 ja vuonna 2012 Radio City.
http://www.sarkanniemi.fi
Singaporen sinfoniaorkesteri
Singaporen sinfoniaorkesteri (, SSO) on vuonna 1979 perustettu Singaporessa toimiva sinfoniaorkesteri. Sen nykyinen musiikillinen johtaja on Lan Shui. Orkesterin yhteydessä toimii Singaporen sinfoniakuoro, jota johtaa tällä hetkellä Lim Yau.
Singaporen sinfoniaorkesteri pitää yli viisikymmentä sinfoniakonserttia vuodessa. Se on esiintynyt kotimaansa lisäksi Kiinassa, Malesiassa, Japanissa, Italiassa, Espanjassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Kreikassa ja Turkissa sekä ensimmäistä kertaa vuonna 2005 Yhdysvalloissa. Orkesterin kotihalli oli Victoria Concert Hall vuoteen 2002 saakka, jolloin se siirtyi uuteen Esplanade Concert Halliin.
Noora
Noora on suomalainen naisen etunimi. 
Noora on suomalaisversio kansainvälisestä nimestä Nora, jota sitäkin käytetään Suomessa.
Nora on lyhenne nimestä Honora, Eleanor tai Eleanora.
Näistä Honora on johdos Honoriasta tai Honourista, jotka molemmat juontavat latinan kunniaa merkitsevästä sanasta.
Eleanor puolestaan on kehittynyt ranskalaisesta nimestä Alienor, jolla alun perin tarkoitettiin "se toinen Aenor", kun eräällä äidillä ja hänen tyttärellään oli sama nimi.
Eleanora taas on muunnos arabialaisesta nimestä Ellinor, joka merkitsee "Jumala on valoni".
Vuoden 2009 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity noin 11 100 Noora-nimen saanutta naista. Nora-nimen on vastaavasti saanut 2 236 naista.
Vaalankurkun rautatiesilta
Vaalankurkun rautatiesilta sijaitsee rataosalla Oulu–Kontiomäki Vaalan keskustaajaman länsipuolella Oulujoen luusuassa Vaalankurkussa, paikassa jossa Oulujärvi muuttuu Oulujoeksi. Silta on otettu käyttöön 1929, kun rautatie Utajärveltä Vaalaan valmistui. Vaalan rautatieasema sijaitsee sillan itäpuolella, ja itse silta sijaitsee kokonaan Vaalan liikennepaikalla. Silta on ainoastaan rautatieliikenteen käytössä, ja sen omistaa Liikennevirasto.
Silta on neliaukkoinen terässilta. Kaksi keskimmäistä jännettä ovat teräsristikkoja, jotka lepäävät graniitista muurattujen siltapilareiden päällä. Sillan molemmissa päissä on teräspalkkisiltakannet. Sillan vapaa alituskorkeus on 5,0 metriä keskiveden aikaan. Teräsristikkojen kulkuaukkoja on suurennettu sähköistysvaatimusten laajuisiksi ylimpiä tukipalkkeja kohottamalla.
Talvisodan aikana siltaa suojeli Flygflottilj 19 Neuvostoliiton ilmapommituksilta Ulrik-2 -työlentokentältä.
Kilpajuoksu Atlantille
Kilpajuoksu Atlantille (kilpajuoksu merelle) oli ensimmäisessä maailmansodassa vaihe, jossa rakennettiin pohjoista länsirintamaa monissa taisteluissa. Tällöin syntyi lähes jatkuva rintamalinja Sveitsin rajoilta Belgian rannikolle Nieuwpoortiin Yserjoen suun lähistölle. Kumpikaan puoli ei menestynyt merkittävästi Picardyn, Artoisin ja Flanderin taisteluissa. Tilanne muistutti japanilaisen go-pelin rintaman luomista. Kilpajuoksu alkoi Aisnen ensimmäisen taistelun jälkeen ja päättyi Yserin taisteluun 16.–31. lokakuuta 1914.
Kilpajuoksuun liittyivät La Basséen taistelu ja Ypresin ensimmäinen taistelu. Antwerpenin piiritys päättyi 10. lokakuuta kaukana länsirintaman takana.
Gagarin Park
Gagarin Park on huvipuisto Pietarissa, Venäjällä.
Puistossa on sekä isoja että lapsille suunnattuja laitteita. Gagarin Parkin suosituimpiin laitteisiin kuuluu ainakin vuoristorata Amerikanskie Gorki, jossa on muutamia hauskoja yllätyksiä matkan varrella. Gagarin Parkissa on myös yksi Euroopan hurjimmista laitteista HipHop.
Puistosta voi löytää myös vanhoja harvinaisuuksia Yhdysvaltalaisilta valmistajilta ja myös yksinkertainen venäläinen pienoisfrisbee.
Gagarin Park rakennettiin Moskovan Voitonpuiston sisälle, joka sijaitsee kaupungin keskustasta hieman etelään. Puistoa varten rakennettiin oma metroasema, "Park Popedy", jolta on vain pieni kävelymatka huvipuistoon. Puiston ensimmäisiin laitteisiin kuuluva Maailmanpyörä rakennettiin puiston ulkopuolelle, joten se on hieman eristyksissä muusta laitealueesta. Maailmanpyörä ei itse asiassa edes kuulu Gagarin Parkiin. Lähes kaikki puiston laitteet ovat jo vanhoja, sillä uusia laitteita ei ole rakennettu 2000-luvulla.