hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kauko Räsänen
Kauko Kalervo Räsänen (23. helmikuuta 1926 Suistamo – 10. syyskuuta 2015 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Laatokan Karjalan Suistamossa Loimolan kylässä syntynyt Räsänen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1946–1950. Hänet tunnetaan mitaleista ja suurikokoisista, toisinaan reliefimuotoisista veistoksista. Räsäsen tunnetuimpia töitä ovat Enkeli Lappeenrannassa, Espoon valtuustotalon ovet ja reliefit, Veikkauksen 50-vuotismonumentti "Kautta aikain" sekä Karjalaan jääneiden sankarivainajien monumentti.
Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1963. Vuosina 1979–1984 Räsänen toimi taiteilijaprofessorina. Räsäsen ateljeesta Espoon Soukassa on kasvanut viiden ateljeen rypäs, josta vuokrataan tiloja nuorille taiteilijoille.
Räsänen oli kahdesti naimisissa ja kasvatti kymmenen lasta. Ensimmäinen puoliso taidemaalari Anna Räsänen (o.s. Alanko) kuoli vuonna 1969. Toisesta puolisostaan, kampaaja Kaija Räsäsestä (o.s. Hämäläinen), hän erosi vuonna 2000. Räsäselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1986. Hän kuoli 89-vuotiaana syyskuussa 2015.
Paini kesäolympialaisissa 1980
1980 kesäolympialaisten painissa kilpailtiin kymmenessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Gert Steegmans
Gert Steegmans (s. 30. syyskuuta 1980 Hasselt) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä, Ranskan ympäriajon etappivoittaja.
Kirimiehenä tunnettu Steegmans voitti Zesbergenprijs Harelbeke -kilpailun vuonna 2002. Hän aloitti ammattilaisuransa Lotto-Domo-tallissa seuraavana vuonna, jatkoi samassa organisaatiossa, uudelta nimeltään Davitamon-Lotto, 2005, jolloin hän voitti Nationale Sluitingprijs -kilpailun sekä ensimmäisen etapin Tour de Picardie -ajossa. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen etapin Dunkerquen neljän päivän ajossa, viidennen osuuden Belgian ympäriajossa sekä toisen etapin Tour de Picardiessa. Algarven ympäriajossa hän sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi voittaen lisäksi pistekilpailun sekä kolmannen ja neljännen osuuden. Scheldeprijs Vlaanderen -kilpailussa hän oli kolmas.
Kauden 2007 alkaessa Steegmans siirtyi Quick·Step - Innergetic-talliin. Hän voitti helmikuulla Algarven ympäriajon avausetapin, huhtikuulla De Pannen kolmen päivän ajon kolmannen osuuden ja toukokuulla Dunkerquen neljän päivän ajon neljännen etapin. Lisäksi hän oli jälleen kolmas Scheldeprijs Vlaanderen -ajossa. Ranskan ympäriajon toisella etapilla, joka päättyi Belgian Gentiin, Steegmans oli loppukirissä täysin pitelemätön, eikä tallin kapteeni Tom Boonen voinut muuta kuin varmistaa Quick·Step - Innergeticin kaksoisvoiton. Myöhemmin samana vuonna Steegmans voitti vielä Tour de Rijke -kilpailun sekä Circuit Franco-Belge -ajossa kokonais- ja pistekilpailun sekä toisen ja neljännen etapin.
Vuonna 2008 Steegmans voitti Vuelta a Mallorca -kilpasarjaan kuuluneen Trofeo Calvia -kilpailun. Pariisi–Nizza-ajossa hän voitti sateisessa säässä ajetun, pieneen nousuun päättyneen ensimmäisen etapin. Hän voitti myös kilpailun toisen osuuden oltuaan paras neljän miehen kärkiryhmästä. Toukokuussa hän voitti Dunkerquen neljän päivän ajon toisen etapin. Lisäksi hän voitti vuonna 2008 kilpailut Profronde van Fryslan, Halle-Ingooigem ja Memorial Rik van Steenbergen sekä Ranskan ympäriajon 21. etapin. Pariisi–Bryssel-klassikossa hän sijoittui Robbie McEwenin jälkeen toiseksi.
Steegmans edusti Katjuša-tallia kauden 2009. Hän voitti helmikuussa Trofeo Mallorca -kilpailun sekä toisen etapin Vuelta a Andalucíassa. Vuoden 2010 hän kilpaili Team RadioShack -joukkueessa. Hän oli kolmas Pariisi–Tours-klassikossa. Kaudeksi 2011 hän palasi Quick Step -talliin. Hän voitti maaliskuussa Nokere Koerse -kilpailun. Kausina 2012–2014 hän edusti Omega Pharma-Quick Step -joukkuetta ja viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2015 Trek Factory Racingia.
Virallinen nettisivu
Hubble Deep Field
Hubble Deep Field (lyhyemmin HDF) on yksi syvimmistä koskaan otetuista taivaan kuvista. Se esittää galaksienvälistä avaruutta Ison karhun tähdistössä. Kuva koottiin Hubble-avaruusteleskoopin ottamista 342 erillisestä kuvasta, jotka otettiin kymmenenä peräkkäisenä päivänä 18.−28. joulukuuta 1995. Kuvien ottamiseen käytettiin Hubblen Wide Field and Planetary Camera 2 -instrumenttia.
Hubble Deep Field kattaa yötaivaan alueen, jonka koko on noin kolmaskymmenesosa täysikuun koosta. Kuvassa on vain muutama Linnunradan galaksiin kuuluva tähti, ja kuvan kaukaisimpien tähtien näennäinen kirkkaus on vain 30. magnitudia (neljä miljardia kertaa himmeämpiä kuin himmeimmät ihmissilmällä nähtävissä olevat tähdet).
Hubble Deep Fieldin jälkeen avaruusteleskoopilla on otettu yhä syvempiä taivaan kuvia, kuten Hubble Ultra Deep Field (2004) ja Hubble Extreme Deep Field (2012).
Ernst Håkan Kranck
Ernst Håkan Kranck (1898, Pirkkala–toukokuu 1989) oli suomalainen geologi, petrologi ja professori.
Hänen vanhempansa olivat arkkitehti Ernst Albin Kranck ja Alexandra Lisitzin. Hän opiskeli geologiaa Helsingin yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi 1933. Väitöskirja oli nimeltään "On turjaite and the ijolite stem of Turja, Kola" ja se oli painettu 1928.
Kranck oli Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dosentti 1930–1949. Hän työskenteli paljon ulkomailla. Ensi kerran hän osallistui tutkimusretkikuntaan 19-vuotiaana 1917, matkan päänä oli Tuvan tasavalta Siperiassa. Tästä retkestä hän kirjoitti muistelmateoksen "Den stora urjanchaiexpeditionen 1917" vuonna 1979. Seuraavaksi hän tutki Lappia ja Kuolan niemimaata. 1925 hän kartoitti Steep Rock Laken ympäristöä Ontariossa Kanadassa. 1928–1929 hän osallistui Väinö Auerin johtamalle tutkimusmatkalle Tulimaahan ja Patagoniaan. Tästä matkasta hän piti päiväkirjaa, jota ei ole julkaistu, ja joka sisälsi suuren määrän piirroksia. 1934 hän osallistui kenttätöihin Skotlannissa. 1937 ja 1939 hän osallistui Labradorin maaperätutkimuksiin.
Toisen maailmansodan aikana Kranck teki kenttätutkimuksia Vuoksenniska Oy:n palkkaamana Lapissa ja muuallakin Suomessa. Geologian professorina hän oli Neuchâtelin yliopistossa Sveitsissä 1945–1948. Vuonna 1947 hän muutti Kanadaan tutkimaan Hudsoninlahden aluetta. 1948 McGill yliopisto Montrealista palkkasi hänet vierailevaksi professoriksi ja McGillin leivissä hän pysyi geologian professorina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1969. Hänet äänestettiin "Royal Society of Canadan" jäseneksi 1962.
Kranck teki useita tutkimusmatkoja Kanadan huonommin tutkittuihin osiin professorivuosinaan ja vielä 1972 hän työskenteli Baffininsaarella.
Arvo Perälä
Arvo Perälä (11. maaliskuuta 1917 – 16. toukokuuta 2003) oli vanhoillislestadiolainen saarnaaja. Hän oli ammatiltaan räätäli. Vuonna 1941 hän avioitui Fanni Kyyrösen kanssa. Pian avioitumisen jälkeen pariskunta muutti Saloisiin, jossa he asuivat perheineen pitkään. Perälä asetettiin puhujaksi 1946. 1960-luvulla Perälä joutui autokolariin, jossa hän loukkaantui ja sairasteli sen jälkeen pitkään. Hän kärsi autokolarin seurauksena pääkivusta ja oli ajoittain sen vuoksi työkyvytön ja sairaalahoidossa. Autokolarissa saamiensa vammojen vuoksi Perälä vietti 1960-luvun lopulla paljon aikaa kotona. Sinä aikana hän kirjoitti kirjan "A ja O", joka käsittelee ilmestyskirjan profeetallista sanomaa. Vanhoillislestadiolaisuudessa Arvo Perälä muistetaan erityisesti lopunaikoja käsittelevistä saarnoista. Arvo Perälä oli Raahen rauhanyhdistyksen johtokunnassa pitkän aikaa ja toimi myös sen puheenjohtajana. Hän toimi Saloisten kunnan luottamustehtävissä. Hän oli monia vuosia SRK:n johtokunnassa ja työvaliokunnassa. Vanhuudessa Perälä kärsi kasvohalvauksesta, joka vaikeutti puhumista.
Miratiivi
Miratiivi tai admiratiivi on kieliopillinen verbin tapaluokka (modus), joka ilmaisee odottamatonta tai uutta tietoa.
Miratiivi esiintyy muun muassa tiibetin, turkin, slaveyn ja länsi-apassin kielissä.
Muistolehto
Muistolehto on hautausmaalla sijaitseva tuhkatuille vainajille tarkoitettu hautauspaikka, jossa tarkoituksena on, että yksittäisen vainajan tuhkan sijainti on korkeintaan hautausmaan ylläpitäjän tiedossa ja hautaus tapahtuu omaisten poissa ollessa. Hautauskäytännöissä on eroja muistolehtojen välillä, mutta käytännöt saattavat vaihdella myös samoissa muistolehdoissa. Tuhka voidaan haudata joko nopeasti maatuvan uurnan kanssa tai ilman. Tuhka voidaan myös sirotella esimerkiksi yhteiseen kuoppaan muiden vainajien kanssa tai sirotella kasvillisuuden sekaan. Muistolehdoissa on tavallisesti vainajien nimitiedot sekä syntymä- ja kuolinpäivämäärät sisältäviä laattoja, mutta muistolehtoihin on mahdollista haudata myös anonyymisti. On myös olemassa kokonaan anonyymeja muistolehtoja, kuten lapsille tarkoitetut "hietakehdot".
Naked City
Naked City oli saksofonisti ja säveltäjä John Zornin perustama avantgarde-yhtye. Toimiessaan New Yorkissa vuodesta 1988 vuoteen 1993, Naked Cityä luonnehdittiin Zornin "sävellystyöpajaksi", jonka tuotanto koetteli jazzin rajoja. Yhtyeen tyylilajeihin kuuluivat muun muassa jazz, grindcore, surf, klassinen musiikki, heavy metal, country ja punk. Yhtyettä pidetään vaihtoehto-, punk- ja grindcore-genrejen edelläkävijänä, sekä harvinaisena jazz-orientointuneena merkkipaaluna näiden historiassa.
Hubble Deep Field South
Hubble Deep Field South (lyhyemmin HDF-S) on galaksienvälistä avaruutta esittävä kuva. Se otettiin avaruusteleskooppi Hubblen Wide Field and Planetary Camera 2:lla kymmenen päivän aikana syys- lokakuussa vuonna 1998. Kuva otettiin eteläisen taivaan vastineeksi vuonna 1995 suurta huomiota saaneelle Hubble Deep Fieldille.
Hubble Deep Field South kuvattiin eteläiseltä taivaanpallolta, Tukaanin tähdistön alueelta, jonka epookin J2000.0 mukainen rektaskensio on 22h 32m 56.22s ja deklinaatio −60° 33' 02.69". Kuvassa näkyvä taivaan alue valittiin siten, että näkyvyys Linnunradan ulkopuolelle oli hyvä. Muiden Hubblen syvän taivaan kuvien tapaan Hubble Deep Field South kuvattiin kohdassa, johon jää mahdollisimman vähän oman galaksimme tähtiä ja toisaalta alue oli nähtävissä avaruusteleskoopista joka hetki sen kiertäessä Maata.
Hubble Deep Field Southin suurin tieteellinen merkitys oli sen sisältämän galaksiotoksen samanlaisuus kokonaan toiselta puolen taivasta kuvatun Hubble Deep Fieldin kanssa. Kohteiden yhdenmukaisuus pohjoisen taivaan kuvan kanssa kaikilla mittareilla (galaksien väri, rakenne, lukumäärä etäisyyden kasvaessa jne.) mitattuna on suora osoitus kosmologisen periaatteen pätevyydestä maailmankaikkeudessa. Hyvän läpinäkyvyyden lisäksi kuvan ottopaikan valintaan vaikutti mahdollisuus saada optinen kuva tunnetusta kvasaarista (punasiirtymällä "z" = 2,24), mikä mahdollisti vertailun samalla etäisyydellä sijaitsevien galaksien ja kvasaarien välillä. Deep Field Southin analysoinnista saadut tulokset galaksien evoluutiosta ja tähtien syntymisnopeuksista myös vahvistivat aikaisemmat Hubble Deep Fieldistä saadut tulokset.
Mosfilm
Mosfilm () on venäläinen vuonna 1920 perustettu elokuvayhtiö. Neuvostoliiton aikana Mosfilm oli suurin elokuvayhtiö. Se tuotti vuosina 1920–1991 yli 3 000 elokuvaa. Yhtiö toimii edelleen. Se on vanhin venäläinen elokuvayhtiö.
Mosfilmin tunnus on Vera Muhinan patsas "Työläinen ja kolhoosinainen", joka tehtiin alun perin vuoden 1937 Pariisin maailmannäyttelyä varten ja siirrettiin sieltä Moskovaan.
Mosfilmin ja YouTuben solmiman sopimuksen mukaan tuottajayhtiön tunnetuimmat elokuvat ovat katseltavissa internetissä englanninkielisellä tekstityksellä Mosfilmin YouTube-kanavalla. Noin 200 elokuvaa on tarkoitus saada internetiin vuoden 2011 loppuun mennessä.
Valikoituja studion tuottamia elokuvia ovat:
Gorkin elokuvastudio
Gorkin elokuvastudio eli Maksim Gorkille nimetty elokuvastudio () on vuonna 1915 perustettu venäläinen elokuvayhtiö. Neuvostoliiton aikana se oli yksi maan suurimmista elokuvastudioista. Se on tuottanut yli tuhat elokuvaa. Gorkin elokuvastudion tuottamia elokuvia olivat muun muassa "Äiti" ja "Pietarin viimeiset päivät".
Depfa Bank
Depfa Bank on saksalais-irlantilainen pankki, jonka erityisala on julkisen sektorin rahoitus. Sen pörssinoteeraus on Frankfurtissa. Pankin markkina-arvon arvioidaan olevan vajaat viisi miljardia euroa. Sen taseessa on kuitenkin yli 230 miljardia euroa. Vuonna 2006 pankki teki 526 miljoonan euron nettotuloksen ja sen oma pääoma tuotti 21 prosenttia. Pankin omistuksessa on 18 konttoria ympäri maailmaa.
Suomessa Depfa palvelee suurimpia kaupunkeja ja valtion liikelaitoksia. Vuonna 2007 se antoi rahoitusta Suomen julkiselle alalle noin 1,5 miljardin euron edestä.
Pia Latomäki
Pia Latomäki (s. 1968) on lapualainen luokanopettaja, joka on näytellyt kolmessa suomalaisessa elokuvassa: Aleksi Mäkelän elokuvassa "Häjyt" (1999) hänen roolinsa oli uskovainen Paula ja Ilkka Vanteen elokuvassa "Vieraalla maalla" (2003) Kirsi; JP Siilin "Härmässä" (2012) Latomäki näytteli naispäähenkilön Ainon äitiä, Kantolan emäntää.
Latomäki harrastaa myös lausuntaa, ja hän esiintyi Ainon roolissa Kalevalan kolmannesta ja neljännestä runosta eteläpohjalaisella murteella tehdyssä runolaulannan CD-taltioinnissa "Väinämöösen ja Joukahaasen kilapalaulu – Ainon kualema", jonka julkaisun yksi esiintyjistä kustansi vuonna 2005. Kalevalakielisen runonlausunnan ohjaajana toimi Suomen Kansallisteatterin näyttelijä Terhi Panula, ja äänitys tehtiin vuonna 2002.
Sovkino
Sovkino on elokuvastudio. Se oli Neuvostoliiton aikana yksi suurimmista maan elokuvayhtiöistä.
Jarmo Kaaretkoski
Jarmo Kaaretkoski (s. 12. joulukuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija. Hän pelasi viimeisen kautensa 2009–2010 Perungan Pojissa. Pelipaikaltaan hän oli libero.
Sodankylästä kotoisin oleva Kaaretkoski aloitti lentopallon pelaamisen 7-vuotiaana Sodankylän Tähti-Volleyssa. Hän edusti Tähteä viisi vuotta kunnes siirtyi Rovaniemen Napapiirin Pallokettuihin (NaPa).
Vuonna 1998 Kaaretkoski muutti Pudasjärvelle lentopallopainotteiseen lukioon. Siellä hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä 2- ja 3-sarjoissa. Miesten lisäksi hän pelasi NaPan junioreissa.
Vuonna 2001 Kaaretkoski muutti armeijan vuoksi Rovaniemelle. Samana vuonna hän teki sopimuksen Rovaniemen liigajoukkueeseen, Napapiirin Pallokettuihin, joita hän oli edustanut junioreissa jo pitkään. Napassa Kaaretkoski pelasi kolme vuotta kunnes vaihtoi saman kaupungin Perungan Poikiin vuonna 2004. Syyksi Kaaretkoski kertoi että hän oli lopen kyllästynyt penkin kuluttamiseen Napassa. Perpossa Kaaretkoski sai pelata ja tulosta alkoi syntyä heti seuraavalla kaudella kun Perpo voitti pronssia ottelussa NaPaa vastaan.
Perungan Pojat ja Napapiirin Palloketut yhdistyivät samaksi joukkueeksi vuonna 2007. Nimeksi joukkueelle vakiintui Rovaniemen Santasport. Kaaretkoski pelasi Santasportissa hyvän kauden, joka päättyi Suomen-mestaruuteen. Finaalisarjassa kaatui runkosarjan voittanut Pielaveden Sampo. Kaudella Santasport myös lähes pudotti Venäjän Liigan voittajan Iskra Odintsovan jatkosta CEV Cupissa. Santasport hävisi Venäjällä ensimmäisen kohtaamisen 3–2, mutta Rovaniemellä joukkue voitti 3–2.
Kaaretkoski jatkoi Santasportissa myös kaudella 2007–2008. Hän eteni Santasportin kanssa Challenge Cupin 16 parhaan joukkoon ja SM-liigan finaaleihin asti, jonne Santasport lähti jälleen altavastaajana Pielaveden Sampoa vastaan. Santasport voitti lopulta Suomen-mestaruuden viidennessä ja ratkaisevassa ottelussa ja Kaaretkoski voitti samalla toisen mestaruuden peräkkäin. Kauden jälkeen suosittu lentopallosivuston hotsport.infon lukijat valitsivat Kaaretkosken SM-liigan parhaimmaksi liberoksi. Kaaretkoski pelasi myös kauden 2008–2009 Santasportin riveissä.
Kaaretkosken hyvät otteet eivät jääneet myöskään huomaamatta Maajoukkueen päävalmentaja Mauro Berrutolta. Kaaretkoski valittiin maajoukkueryhmään sekä lopulta Maailmanliigassa pelaavaan ryhmään. A-maaotteluita ei kuitenkaan Maailmanliigassa vielä tullut tilille.
Kaaretkoski pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa 30. elokuuta 2007 Espanjaa vastaan. Kesällä 2008 Kaaretkoski pelasi miesten A-maajoukkueessa kuusi A-maaottelua Lentopallon Maailmanliigassa.
Henkilökohtaiset:
Joukkueessa:
Yle Radio Suomi Helsinki
Yle Radio Suomi Helsinki (aiemmin "Ylen aikainen" ) on yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena on Uusimaa toimituksen sijaitessa Helsingissä. Radio kuuluu taajuudella 94,0 MHz Espoon lähettimen välityksellä. 
Yle Radio Suomi Helsingin lähetyksiä kuullaan arkisin klo 6.30-17.00 välisenä aikana. Muulloin taajuudella soi Yle Radio Suomen valtakunnallinen lähetys.
Aikaisemmin Yle Radio Suomi Helsinkiä pystyi kuuntelemaan koko Suomessa television kautta testikuvalähetysten aikaan Nykyään Yle Radio Suomi Helsinkiä voi kuunnella ympäri maailman Internetin välityksellä Yle Areena -palvelun kautta sekä Ylen Uutisikkunan aikana.
Yle Radio Suomi Helsingin nykyisiä juontajia ja toimittajia ovat Riikka Porttila, Ari Tuhkanen, Paavo Häikiö, Sannika Michelsson, Vesa Marttinen, Tiina von Martens, Olli-Pekka Kursi ja Juhani Kenttämaa.
Tuottajina ovat Mari Sarolahti (aamulähetykset) ja Kai Kostamo (päivä- ja iltapäivälähetykset). Verkkospesialisti on Tero Ylioja. Radion vastaavana tuottajana toimii Marja Mäki-Kuhna.
Yle Radio Suomi Helsingin entisiä pitkäaikaisia juontajia ovat muun muassa Annikki Kiehelä, Outi Pukkila, Gilbert Granholm, Erkki Pälli, Esko Riihelä ja Olli Ihamäki.
Sven Nordqvist
Sven Nordqvist (s. 30. huhtikuuta 1946 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Tunnetuin hänen teoksistaan on Viiru ja Pesonen -lastenkirjasarja. Hän on tehnyt myös esimerkiksi kirjan "Miinus lähtee suureen maailmaan" ja Nasse-kirjoja. Nordqvist sai Astrid Lindgren -palkinnon 2003.
Nordqvist syntyi Helsingborgissa 1946. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 5-vuotias ja hän muutti äitinsä kanssa isovanhempiensa luokse Halmstadiin. 15-vuotiaana hän kävi kuvittamisen kirjekurssin ja haki moniin taidekouluihin muttei päässyt sisään. Nordqvist opiskeli Lundin teknisessä korkeakoulussa arkkitehdiksi ja toimi ammatissa kaksi vuotta. Hän kuitenkin kyllästyi ammattiin ja alkoi freelance-taiteilijaksi.
Hänen ensimmäinen kirjansa "Agaton Öman och alfabetet" ilmestyi 1982. Ensimmäinen Viiru ja Pesonen -kirja, "Pannkakstårtan" () ilmestyi 1984.
Teatteri M Hämärä
Improvisaatioteatteri M Hämärä ry on iittiläinen teatteriryhmä, joka impovisaatioteatteriesitysten lisäksi tuottaa myös teatterikappaleita Iitin Saukonkallion tanssilavalla. Teatterin omat kotisivut löytyvät osoitteesta:
http://mhamara.suntuubi.com/
Oleg Fabergé
Oleg Agathonovitš Fabergé () oli kuuluisan venäläisen kultaseppä Carl Fabergén pojanpoika.
Hänen isänsä Agathon Fabergé oli Carl Fabergén toiseksi vanhin lapsi. Hän oli naimisissa Maria Aleksejevnan, o.s. Borzova, kanssa. Perhe pakeni Neuvostoliitosta vuonna 1927 Olegin ollessa nelivuotias. He saapuivat 11. marraskuuta Terijoelle. Fabergén suku oli hyvin vaikutusvaltainen Venäjällä ja heillä oli kontakteja Pietarissa, muun muassa Suomen lähetystöön. Perhetuttu Eduard Kärkkäinen oli tullut perhettä vastaan Terijoelle. Kärkkäinen onnistui saamaan heille Nansen-passit. Kärkkäinen vei heidät Viipurin kautta Helsinkiin. Kun perhe saapui Helsinkiin, he majoittuivat ensin hotelli Seurahuoneelle.
Perhe osti vuonna 1928 talon Kulosaaresta, osoitteesta Vanha Kelkkamäki 9. Agathonin ystävä Karl Fazer oli jo esitellyt Kulosaaren huviloita hänelle vuosisadan alussa. Talo oli kuitenkin remontissa, ja perhe asui jonkin aikaa Kulosaaren Rantahotellissa. Kun remontti saatiin päätökseen vuonna 1929, perheen hotellielämä oli vihdoinkin ohi.
Oleg Fabergé kävi koulunsa Helsingin Saksalaisessa koulussa. Hän puhui venäjää, saksaa, englantia, ranskaa ja suomea. Isä Agathon ja äiti Maria eivät oppineet suomea. Agathon piti Nansen-passin aina kuolemaansa asti vuoteen 1951. Isänsä kuoleman jälkeen Fabergé ja hänen äitinsä ottivat Suomen kansalaisuuden.
Oleg Fabergé oli naimisissa suomalaisen Sirkka-Liisa Korckmanin kanssa.
Sydänmaa (Eurajoki)
Sydänmaa on kylä Eurajoella. Se sijaitsee yhdystie 2174:n varrella Eurajoen kirkonkylästä idän suuntaan. Kylässä on Sydänmaan koulu, ja sen poikki kulkee Kokemäki–Rauma-rata.
Koskelan loisto
Koskelan loisto on Oulun Letonniemen yksityisellä luonnonsuojelualueella Taskilan kaupunginosassa sijaitseva entinen merenkulun ohjauslaite. Sektoriloisto on rakennettu vuonna 1940 opastamaan aluksia Oulun Oritkarin satamaan johtavalta laivaväylältä haarautuvalle Toppilan satamaan johtavalle laivaväylälle.
Rakenteeltaan torni oli niin kutsuttu norjalaismallinen loistotorni. Tornin kivijalkana on neliönmuotoinen betonilaatta, jonka päälle on valettu pyöreä betonikuorinen tornirakennelma. Torni on väriltään punainen, samoin kuin sen ylätasannetta kiertävät suojakaiteet. Tornin huipulla on valkoinen kahdeksankulmainen teräksinen lyhtykoju, jonka sisällä sijaitsi loistolaite. Loistolaite toimi asetyleenikaasulla, ja kaasuvarasto oli sijoitettu tornin alaosaan.
Loiston valotunnuksena oli yksi valonvälähdys kolmen sekunnin välein, ja se oli jaettu punaiseen, valkoiseen ja vihreään sektoriin. Mereltä loistoa lähestyttäessä vihreän sektorin rajat olivat kompassisuunnissa 329°—032°, valkoisen sektorin rajat suunnissa 032°—038°, ja punaisen sektorin rajat suunnissa 038°—071°. Valon korkeus merenpinnasta oli 5,7 metriä ja kantomatka 6,6 meripeninkulmaa eli 12,2 kilometriä. Purjehdittaessa valkoisessa sektorissa kohti loistoa tai siitä poispäin alus oli väylällä.
Sektoriloisto on merkitty loistolaitteena Merenkulkulaitoksen vuonna 1996 julkaisemaan merenkulun ohjauslaitteiden luetteloon "Suomen rannikon loistot".
Loiston valo on sammutettu, ja nykyisiin merikarttoihin se on merkitty valottomaksi kummeliksi. Maannousun vuoksi loistotorni sijaitsee nykyisin noin 150 metrin päässä lähimmästä rannasta, ja se on lähes täydellisesti pensaikon kätkemä. Letonniemen luonnonsuojelualueen luontopolku kulkee tornin sivuitse. Torni on myös joutunut vandalismin kohteeksi, sen ulkoseinät on töhritty graffitein ja lyhtykojun värilasit on rikottu.
Paini kesäolympialaisissa 1976
1976 kesäolympialaisten painissa kilpailtiin kymmenessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestynein maa oli Neuvostoliitto, joka voitti yhteensä 12 kultamitalia.
Portugalin Grand Prix 1993
Portugalin Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 546. osakilpailu. Se ajettiin 26. syyskuuta Estorilin radalla 10. kerran. Kilpailun voitti nuori saksalainen Michael Schumacher, jolle voitto oli uran toinen. Alain Prost varmisti uransa neljännen mestaruuden.
Mika Häkkinen ajoi ensimmäisen kilpailunsa McLarenilla ja oli aika-ajossa tallikaveriaan Ayrton Sennaa nopeampi, joka oli tuolloin yksi parhaista aika-ajajista. Itse kilpailussa molemmat McLaren-kuljettajat keskeyttivät.
Salla (täsmennyssivu)
Salla tarkoittaa seuraavia:Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Kaija Pakkanen
Kaija Pakkanen (11. joulukuuta 1915 Leppävirta – 12. syyskuuta 2003 Espoo) oli suomalainen lastenkirjailija ja kääntäjä. Koulutukseltaan Pakkanen oli sairaanhoitaja, mutta hän teki pitkän uran vapaana kirjailija. Esikoisteos "Annikki, sairaanhoito-oppilas" ilmestyi vuonna 1950. Kaija Pakkasella ja hänen puolisollaan Mauno Pakkasella on kolme lasta Timo, Outi ja Jukka. Myös Outi ja Jukka ovat kirjailijoita.
Pakkanen kirjoitti ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta vuonna 1935. Neljä vuotta myöhemmin hän valmistui sairaanhoitajaksi Viipurin sairaanhoitajakoulusta. Pakkanen työskenteli sotasairaalassa vuosina 1939–1942. Kirjojen lisäksi Pakkanen kirjoitti myös lehtiartikkeleita. Hän oli "Yhteishyvä"-lehden lasten- ja nuortenosaston toimittajana 1955–1965 ja sen jälkeen saman lehden vakituisena pakinoitsijana vuoteen 1970 asti.
Pakkasen tyttöromaaneissa kehitellään ongelmia, jotka kietoutuvat jollain tapaa poikkeavan päähenkilön ympärille. Esimerkiksi "Tuntematon Gisela" kuvaa puhevikaisen tytön kamppailua oudossa ympäristössä. Aiheina Pakkanen on käyttänyt myös parantumatonta sairautta ("Vimperin pihan Ilona") ja uudenlaista elämäntilannetta ("Päivää, Amerikka!"). Kuvauksissa on mukana runollisuutta ja salaperäistä jännittävyyttä. Pakkanen on julkaissut myös satuja ja lastenloruja. "Meidän kylän lapset" vuodelta 1980 edustaa muistelmakirjallisuutta, ja teos sai jatkoa.
Markku Kosonen
Markku Pekka Olavi Kosonen (22. tammikuuta 1945 Djupvik, Ruotsi – 7. syyskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti, puuseppä ja muotoilija. Hän käytti monia kotimaisia puulajeja (leppää, haapaa, pihlajaa) oivaltavasti: yksi tunnetuimmista teoksista on pajukori, jossa pajunoksissa on pajunkissat jäljellä. Toinen tunnettu työ on saunakuutio, joka kehittyi myöhemmin edustussaunaksi. Saunakuutiossa on käytetty leppää.
Kosonen oli kotoisin Punkaharjulta, mutta asui ja työskenteli Fiskarsissa. Hän oli käynyt kiertävän kotiteollisuuskoulun ja Ateneumin iltakoulun, jonka kautta pyrki Taideteolliseen oppilaitokseen.
Kosonen sai vuonna 2002 Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahaston myöntämän Rantasalmi-palkinnon ennakkoluulottomuudesta taideteollisuuden ja metsäteollisuuden kohtaamisessa. Palkinnon perusteluissa todettiin:
”Markku Kososen vuosikymmeniä jatkunut toiminta puutuotealalla on ollut laaja-alaista ja monipuolisesti puun imagoa tukevaa. Ominaista hänelle on innovatiivinen, ennakkoluuloton puun käyttö. Kosonen ja hänen kanssaan yhteistyössä toimineet puusepät ja suunnittelijat ovat etsineet ja löytäneet uusia toimintatapoja puun jalostusasteen kohottamiseksi. Aiemmin vähemmän arvostetut leppä, haapa ja pihlaja ovat muuttuneet jalopuiksi. Kosonen on ollut myönteisellä tavalla puualan toisinajattelija.”
Kosonen sai kuvataiteen valtionpalkinnon 1981, 15-vuotisen taiteilija-apurahan 1992–2008, Askon Säätiön Asko-Avonius-palkinnon 2000 ja Pro Finlandia -mitalin 2005.
Mari Turunen
Mari Turunen (s. 1970 Joensuu) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti Kummeli-sarjoista ja -elokuvista. Turunen lopetti opintonsa Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella vuonna 1995 koskaan varsinaisesti valmistumatta: gradu jäi tekemättä. Kun tutkinnon tuoma ylimääräinen näyttelijän palkkaluokka poistui, "me saatiin silkalle laiskuudelle erittäin hyvä tekosyy, että me mukamas protestinoloisesti jätettiin valmistumatta. En ole kokenut tähän mennessä tarpeelliseksi sitä maisterin tai kandin tutkintoa."
Hänellä on ollut vuodesta 1997 kiinnitys Tampereen Teatteriin, mitä ennen hän näytteli Lahden kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on työskennellyt vierailevana näyttelijänä mm. Espoon kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa.
Ruohokanukka
Ruohokanukka ("Cornus suecica") on monivuotinen, matalakasvuinen ruohokasvi kanukoiden suvussa. Se kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja sillä on vaakasuora juurakko. Sen lehdet ovat soikeat, yläpinnaltaan aluksi karvaisia ja alapinnaltaan sileitä ja sinivihreitä. Ruohokanukan kukinnon alla on neljä suurta valkoista, terälehtimäistä suojuslehteä, jotka ympäröivät pieniä mustanpunaisia sarjamaisessa ryhmässä kasvavia kukkia. Ruohokanukka kukkii Suomessa alku- ja keskikesällä.
Suomessa ruohokanukka on yleinen saaristoissa ja merenrannoilla Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikoilla. Kaikkein yleisimmin kasvia tavataan Lapin merellisissä pohjoisosissa. Sisämaassa ruohokanukkaa tavataan kosteikoissa, kuten lehdoissa, korvissa ja purojen varsilla. Sitä tavataan myös Keski-Pohjanmaalla ja Järvi-Suomen pohjoisissa osissa sekä Laatokan Karjalassa.
Blood on the Highway
Blood on the Highway on Ken Hensleyn vuonna 2007 julkaisema omaelämäkerrallinen albumi. Mukana ovat mm. Jørn Lande, Glenn Hughes ja John Lawton.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ken Hensley.
Bwin
bwin Group () on itävaltalainen online-vedonlyöntitoimisto, aikaisemmalta nimeltään Betandwin.com. Se toimii paikallisilla lisensseillä useassa maassa, mm. Gibraltarilla. Emoyritys on itävaltalainen pörssiyhtiö. Sen liikevaihto vuoden 2007 ensimmäisellä neljänneksellä oli 89 miljoonaa euroa.
Yrityksen toimintaa ovat värittäneet oikeudenkäynnit, koska eri maiden vedonlyöntilainsäädäntö ei ole yleensä varautunut internetissä tapahtuvaan pelaamiseen.
bwin on jalkapallojoukkue AC Milanin pääsponsori 1. heinäkuuta 2006 alkaen seuraavat neljä kautta, sekä Real Madridin 1. syyskuuta 2007 kolmen vuoden sopimuksella.
Tour de Romandie
Tour de Romandie on maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka kuuluu UCI World Tour -sarjaan. Huhtikuun lopulla tai toukokuun alussa ajettava kilpailu järjestetään Sveitsin ranskankielisellä seudulla, Romandiessa. Kilpailu ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1947, jolloin se juhlisti Sveitsin kilpapyöräilyn 50-vuotista historiaa.
Tour de Romandie alkaa perinteisesti prologilla, joka on usein ajettu Genevessä, ja päättyy tavallisesti toiseen aika-ajoon Lausannessa. Kilpailun on useimmin voittanut Irlannin Stephen Roche, kolme kertaa.
Nil-Saint-Vincent-Saint-Martin
Nil-Saint-Vincent-Saint-Martin on nykyinen kylä ja entinen Belgian kunta Valloniassa, Brabant Wallonin maakunnassa. Vuonna 1976 kunnasta tuli osa Walhainin kuntaa.
Kylät, Nil-Saint-Vincent ja Nil-Saint-Martin yhdistyivät vuonna 1812.
Nil-Saint-Vincent-Saint-Martinissa sijaitsee lukuisa määrä nähtävyyksiä.
Tiègen tuulimylly () on rakennettu vuonna 1834, ja sen on rakentanut Thienpontin perhe. Mylly oli käytössä 23. kesäkuuta 1946 saakka ja nykyään rakennus noteerataan ”"monument classé"” -rakennukseksi.
Institut Géographique National, belgialainen kansallinen kartografiapalvelu, on laskenut Belgian maantieteellisen keskipisteen sijaitsevan Nil-Saint-Vincentissä. Arkkitehti Bernard Defrenne on suunnitellut monumentin keskipisteeksi laskettuun kohtaan. Monumentti paljastettiin 22. elokuuta 1998. Keskipisteen sijainti on .
Six Ugly
Six Ugly on Dir en greyn julkaisema EP vuonna 2002.
Ulkoasiainministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi
Ulkoasiainministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssi eli Kavaku on väylä ulkoasiainhallinnon niin kutsutulle yleisuralle, virkamiehiksi ja diplomaateiksi pyrkiville, ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille.
Yleisurasta tekee ”yleisen” ja sen erottaa muista ulkoasiainhallinnon – ja yleensä valtionhallinnon – tehtävistä sen säännöllinen tehtäväkierto, joka koostuu keskimäärin 3–4 vuoden työjaksoista sekä kotimaassa että ulkomaanedustuksissa. Yleisuralle rekrytoidaan monipuolisia yleisosaajia (ei ainoastaan esimerkiksi kansainvälistä politiikkaa opiskelleita).
Valintaprosessi on monivaiheinen ja sisältää eri hakuvaiheisiin päässeiden kohdalla muun muassa yleistietokokeen sekä psykologiset testit. Viime vuosina hakijoiden kokonaismäärä on ollut yli 800. Kurssille on hyväksytty 15–30 hakijaa. Kavakun läpikäyneitä ulkoasiainhallinnon virkamiehiä pidetään yleisesti suomalaisen virkamieskunnan eliittinä.
Alemman korkeakoulututkinnon suorittaneille on Hallintouran kurssi eli Halku, joka on myös yleisura. Hallintouran tehtäviin kuuluvat kansalaispalvelutehtävät, talous- ja tietohallintotehtävät, assistentin tehtävät sekä muut avustavat tehtävät eri osa-alueisiin liittyen.
Diplomaatiksi on mahdollista päästä myös poliittisen virkanimityksen kautta esimerkiksi erityisasiantuntijoiksi tai avustaviin tehtäviin niin kutsutun yleisen väylän ulkopuolelta.
Paini kesäolympialaisissa 1972
Münchenin kesäolympialaisten 1972 painissa kilpailtiin kymmenessä sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Alnico
Alnico on metalliseos, joka on valmistettu alumiinista, nikkelistä ja koboltista. Lisäksi seoksessa saattaa olla rautaa, kuparia ja titaania. Tyypillinen seossuhde on 8–12 % alumiinia, 15–26 % nikkeliä, 5–24 % kobolttia, enintään 6 % kuparia ja 1 % titaania, loput on rautaa.
Seosta käytetään kestomagneettien valmistukseen. Yleisesti saatavilla olevista magneeteista sitä vahvempia ovat vain maametallimagneetit, kuten neodyymimagneetti ja magneeteista kallein samariumkobolttimagneetti. Alnicomagneettia käytetään sähkömoottoreissa, mikrofoneissa, sähkökitaroiden ja -bassojen mikrofoneissa ja kaiuttimissa.
King of the Grey Islands
King of the Grey Islands on Candlemassin albumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2007.
Suomen loistoluettelot
Suomen loistoluettelot ovat Liikenneviraston verkkosivuillaan julkaisemia luetteloita, joita on kolme: 
Kaikki loistoluettelot on uusittu kesällä 2016 ja julkaistaan vastedes Liikenneviraston verkkosivuilla maksuttomina pdf-tiedostoina. Luetteloita uusitaan aiempaa useammin, ja uusimisesta tiedotetaan Tiedonantona merenkulkijoille.
Suomen rannikon loistot (, ) on Liikenneviraston aiemmin painettuna julkaisema luettelo merenkulun valaistuista turvalaitteista. Luettelo uusittiin joka toinen vuosi.Vuoden 2010 painoksessa on 466 sivua.
Teos sisältää merialueiden loistoluettelon, jossa luetellaan kaikki Suomen merialueiden valaistut merimerkit, kuten majakat, sektoriloistot, poijut sekä muut väylän merkitsemiseen käytetyt valaistut turvalaitteet. Se sisältää myös tiedot radionavigaatio-, meriradioliikenne-, luotsi-, VTS- ja pelastuspalveluista sekä suomalaisten merikarttojen koordinaattijärjestelmistä.
Saimaan järvialueen ja Saimaan kanavan loistot on aiemmin julkaistu luettelo, joka sisälsi tiedot Vuoksen vesistön ja Saimaan kanavan loistoista sekä luotsi-, DGPS- ja pelastuspalveluista.
Sisävesien loistot sisälsi tiedot Kymijoen ja Kokemäenjoen sekä Oulujärven vesistöjen loistoista.
Iiris (nimi)
Iiris on suomalainen naisen etunimi. Iiris on versio kansainvälisestä nimestä Iris, jota myös käytetään Suomessa.
Iris-nimi on lähtöisin kreikan kielestä, jossa "iris" merkitsee sateenkaarta. Kreikkalaisten sateenkaaren jumalatar olikin nimeltään Iris. Iris-nimen voi ajatella liittyvän myös "Iris"-kasvisukuun tai silmän iirikseen, mutta näidenkin taustalla on sama kreikan sana.
Suomessa on rekisteröity 1900-luvun alusta marraskuuhun 2016 mennessä 7 084 Iiris-nimen ja 4 363 Iris-nimen saanutta henkilöä.
Esa Riippa
Esa Tapio Riippa (s. 22. toukokuuta 1947 Kälviä) on suomalainen taidegraafikko. Hän opiskeli Pentti Kaskipuron oppilaana. Riipan monet työt ovat hiljaista surrealismia, jossa on vaikutteita japanilaisesta puupiirrostaiteesta. Riippa itse tekee kuitenkin syväpainografiikkaa, tyypillisesti värillisiä teoksia muutamalla eri laatalla, joissa etsaus yhdistyy akvatintaan. Aiheet ovat useimmiten maisemia, asetelmia ja kotinäkymiä, joissa on joku "jekku".
Riippa sai Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1977 ja Pro Finlandia -mitalin vuonna 2000.
Jake Long (hahmo)
Jake Long on kuvitteellinen päähahmo Disneyn "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" -animaatiosarjassa.
Jake Long on lähes tavallinen 13-vuotias newyorkilainen poika, joka pitää videopeleistä sekä sarjakuvista ja harrastaa rullalautailua, mutta hänen suvussaan on monia lohikäärmeitä. Jake on äitinsä, vaarinsa ja siskonsa ohella myös lohikäärme. Jaken kohtalo on suojella taikaolentoja pahoilta voimilta. Hänen isänsä ei tiedä että hänen perheensä on täynnä lohikäärmeitä.
Jake on useimmiten rento kaveri, kuitenkin yleensä naiivi ja itsepäinen. Muiden läsnä ollessa hän käyttäytyy koreilevasti ja yrittää näyttää siistiltä käyttämällä hip hop -slangia. Tämä ei kuitenkaan aina onnistu ja Jake saakin itsensä näyttämään typerältä.
Jake osoittaa usein olevansa huoleton tai vastuuton esimerkiksi jättämällä päivittäiset lohikäärmeharjoitukset väliin ja käyttämällä joskus voimiaan väärin. Koulussa hän on huolimaton läksyissä ja saa tämän vuoksi huonoja numeroita, mikä johtaa kinasteluihin opettajien kanssa. Toisaalta kaikki kouluun liittyvät huolettomuudet eivät aina liity laiskuuteen vaan salaisiin tehtäviin lohikäärmeenä. Jake ottaa silti mielellään tilaisuuden tullen oikoteitä elämässään niin koulu- kuin lohikäärmetehtävissään. Hän yrittää kuitenkin korjata tekemänsä virheet, joita hän on aiheuttanut huolettomuudellaan.
Sarjan aikana on näytetty Jaken olevan melko naiivi päätösten teossa, eikä hän välttämättä aina ymmärrä päätöksensä seurauksia. Lohikäärmeenä Jake käyttäytyy monesti ylimielisesti tai aliarvioi vastustajansa. Hän kuitenkin oppii virheistään vaikka usein tekeekin niitä turhan paljon.
Lohikäärmeenä Jake hallitsee monia eri kykyjä:
Jaca
Jaca (aragoniaksi "Chaca" tai " Xaca") on kaupunki Uescan maakunnassa Espanjan Aragoniassa. Se sijaitsee Pyreneiden vuoristossa, lähellä Ranskan rajaa. Jacan asukasluku on 12 929 (1.1.2016).
Kaupunki on suosittu matkailu- ja talviurheilukeskus, ja se on pyrkinyt merkittävien talvikisojen isäntäkaupungiksi useita kertoja. Siellä on järjestetty Universiadit vuosina 1981 ja 1995, sekä jääkiekon 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2004, mutta isompien kisojen hakemukset on hylätty. Kaupungin jääkiekkoseura Club Hielo Jaca pelaa Espanjan Superligassa ja on voittanut sen useammin kuin mikään muu joukkue.
Jacassa on jäljellä keskiaikaista kaupunginmuuria vartiotorneineen 1100-luvun katedraalin ympärillä.
Alūksne
Alūksne (, ) on kaupunki Alūksne-järven rannalla Koillis-Latviassa Viron ja Venäjän rajan tuntumassa. Alūksne on Alūksnen piirin pääkaupunki.
Ennen historiallista aikaa Alūksnen alueella asui virolaisia ja liiviläisiä, mutta 800–1200-luvuilla alueelle levittäytyi latgalleja. Alūksne mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1284 nimillä "Alyst" ja "Volyst". Vuonna 1342 paikalle valmistui Liivinmaan ritarikunnan kivilinna ja paikan nimeksi tuli Marienburg. Linnan ympärille kehittyi nopeasti kylä ja sittemmin kaupunki. Liivinmaan sodan aikana aluetta hävittivät venäläiset, ruotsalaiset ja puolalaiset. Vuodesta 1661 alue oli Ruotsin vallan alla. Ruotsalaiset linnoittivat kaupungin 1680-luvulla. Suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1702 Alūksnen linna räjäytettiin ja kaupunki poltettiin. Vuonna 1721 alue siirtyi virallisesti Venäjän keisarikunnalle. 1800-luvun puolivälissä kaupuingista tuli tärkeä kaupan keskus ja sen merkitys kasvoi entisestään Stukmaņin-Gulbenen-Alūksnen-Valkan kapearaiteisen rautatien valmistuttua vuonna 1903. Latvian itsenäisyyden aikana alueella suoritettiin arkeologisia kaivauksia, joita jatkettiin myös Neuvostoliiton aikana.
Alūksnen vaakuna on purppurapohjainen ja siinä on kuvattu musta Raamattu jossa lukee kultaisin kirjaimin "A.D 1689". Raamatun taakse on kuvattu ristiin asetetut miekat kultaisin kahvoin. Kaupungin lippu on hopeanharmaalla pohjalla oleva ristilippu, jonka ristin keskellä on kuvattu kaupungin vaakuna.
Paini kesäolympialaisissa 1968
1968 kesäolympialaisten painissa kilpailtiin kahdeksassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Ich hatt’ einen Kameraden
Ich hatt' einen Kameraden ("Oli aseveikko mulla", virallinen, mutta harvoin käytetty nimi on Das Lied vom guten Kameraden, "Laulu hyvästä toverista") on saksalainen sotilaslaulu, jota käytetään erityisesti sotilashautajaisissa. Sen on sanoittanut Ludwig Uhland vuonna 1809 Tübingenissä, sävellyksen on tehnyt Friedrich Silcher vuonna 1825. Laulun on kääntänyt suomeksi Reino Hirviseppä nimellä "Oli aseveikko mulla".
Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” kuuluu keskeisenä osa Saksan liittotasavallan armeijan, Bundeswehrin, suruseremonioihin. Se soitetaan poikkeuksetta sotilashautajaisissa tai sotilaallisissa surujuhlissa. Laulua käytettiin samassa tarkoituksessa ja Saksan keisarikunnan armeijoissa, Weimarin tasavallan Reichswehrissä ja Kolmannen valtakunnan Wehrmachtissa. Myös Itävallan armeija käyttää laulua vastaavalla tavalla. Kyseessä on siis eräänlainen saksalainen vastinen suomalaiselle laululle ”Oi kallis Suomenmaa”. Laulu kuuluu myös harvinaiseen, "Der kleine Zapfenstreich" -nimiseen katselmukseen, jossa muistetaan kaatuneita sotilaita.
Laulua soitettaessa univormuun pukeutuneiden sotilaiden on tehtävä kunniaa, sama koskee myös univormupukuisia poliiseja ja muodollisesti jopa Saksan Punaisen ristin työntekijöitä, jos he käyttävät (nykyään harvinaista) univormua. Ainoastaan kansallislaululle annetaan samanlaiset kunnianosoitukset.
Laulu ”Ich hatt’ einen Kameraden” voidaan soittaa myös siviilihautajaisissa, jos vainaja on ollut armeijan palveluksessa, vuoristojääkäri tai sotaveteraani. Se on kuitenkin selvästi suomalaista käytäntöä harvinaisempaa. Laulu liittyy myös saksalaisen kaatuneiden muistopäivän, Volkstrauertagin, seremonioihin. Myös Saksan liittotasavallan parlamentissa Bundestagissa laulu soitetaan, kun muistetaan kaatuneita ja sodassa menehtyneitä.
Itävallassa laulu soitetaan myös palomiesten hautajaisissa ja palokuntien muistaessa kaatuneita tovereitaan pyhäinpäivänä. Saksassa se kuuluu myös joidenkin opiskelijayhdistysten jäsenten hautajaisrituaaleihin.
Espanjassa sitä soitettiin muun muassa sisällissodan muistomerkin Kaatuneiden laaksossa (Valle de los Caídos) vihkiäisissä 1972 Francon läsnä ollessa.
Lot (departementti)
Lot [] () on Ranskan departementti numero 46, joka on saanut nimensä Lot-joen mukaan. Departementti sijaitsee Lounais-Ranskassa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 217 neliökilometriä, ja siellä on 169 533 asukasta (2006). Lotin pääkaupunki on Cahors. Lot on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 31 kantoniin ja 340 kuntaan.
Lot oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Lot muodostettiin osasta Languedocin provinssia.
Kuusi Lotin departementin kylää on otettu jäseneksi Ranskan kauneimpien kylien järjestöön "Les Plus Beaux Villages de France". Nämä ovat Autoire, Capdenac, Cardaillac, Carennac, Loubressac ja Saint-Cirq-Lapopie.
Hoek van Holland
Hoek van Holland (), ”Hollannin kulma”, on taajama Etelä-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Hoek van Holland sijaitsee Pohjanmeren rannikolla Nieuwe Waterweg -laivakanavan pohjoisrannalla. Taajama on hallinnollisesti osa Rotterdamia. Pinta-alaa Hoek van Hollandilla on 16,7 neliökilometriä, josta maata on 13,92 km². Tammikuussa 2006 alueella oli noin 9 197 asukasta.
Stena Line harjoittaa säännöllistä laivaliikennettä Hoek van Hollandista Englannin Harwichiin.
Rannikolla on hiekkadyynejä sekä laituri. Yksi alue rannasta on määrätty naturistien käyttöön.
Mutualismi
Mutualismi on poliittinen ja taloudellinen aate, joka liitetään usein ranskalaiseen anarkistiin Pierre-Joseph Proudhoniin, vaikka sillä on juurensa kauempana työväenliikkeen historiassa. Mutualismi perustuu työarvoteoriaan, jonka mukaan tuottajan kuuluu saada työn tuotteesta täysi työn määrää vastaava korvaus, muuta pidetään riistona.
Mutualistit vastustavat lainanannosta, sijoittamisesta ja vuokrauksesta saavutettavia voittoja. He kannattavat vapaita markkinoita ja kannattavat työn tulosten yksityisomistusta. Mutualistit eivät kuitenkaan kannata esimerkiksi maan yksityisomistusta, koska maata ei ole kukaan valmistanut työllään. Heidän mukaansa maata voi "omistaa" vain käyttämällä sitä, Proudhon käytti termiä "possession", hallussapito.
Mutualistit uskovat työläisten omistamiin yrityksiin, osuuskuntiin. He haluavat luoda vastavoiman kapitalismille ja samalla synnyttää vaihtoehdon, joka vähitellen korvaa sen. Mutualistit ovat ”markkinasosialisteja" ja usein myös anarkisteja.
Vapaan markkinatalouden kannattaja George Reisman katsoo, että mutualismi kannattaa riistoa, koska se ei salli yksilön suojella maata, johon hän on sekoittanut työtään (esim. kesannolla olevaa peltoaan), ellei hän satu olemaan käyttämässä sitä. Reismanin mukaan tällaisen maan anastus on yksilön työn varkautta. Hänen mukaansa: "Mutualismi väittää vastustavansa työn riistämistä, minkä tahansa työn tuloksen varastamista. Kun on kyse maahan sekoitetun työn varastamisesta, mutualismi sulkee silmänsä riistäjän teolta."
Elizabeth Berkley
Elizabeth Berkley (s. 28. heinäkuuta 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjassa "Saved by the Bell" ja elokuvassa "Showgirls" (1995).
Berkley sairastaa heterokromiaa eli hänellä on eriväriset silmät: oikea silmä on puoliksi vihreä ja puoliksi ruskea, kun taas vasen silmä on täysin vihreä.
Paini kesäolympialaisissa 1964
1964 kesäolympialaisten painissa kilpailtiin kahdeksassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Paini kesäolympialaisissa 1960
1960 kesäolympialaisten painissa kilpailtiin kahdeksassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Lynne Frederick
Lynne Maria Frederick (25. heinäkuuta 1954 – 27. huhtikuuta 1994) oli englantilainen näyttelijä.
Frederickin näyttelijänura alkoi vuonna 1970. Vuonna 1971 hän näytteli elokuvassa "Nicholas and Alexandra" sekä 1972 elokuvassa "Henry VIII and His Six Wives".
Frederick muistetaan myös koomikko-näyttelijä Peter Sellersin neljäntenä ja viimeisenä vaimona. Sellers ja Frederick avioituivat 18. helmikuuta 1977 ja olivat naimisissa siihen asti kunnes Sellers kuoli sydänkohtaukseen 24. heinäkuuta 1980. Media raportoi, että pari oli ollut aikeissa erota ja Sellers aikeissa poistaa Frederickin testamentistaan, mutta koska he olivat vielä naimisissa, peri Frederick Sellersin koko omaisuuden. Sellersin kolme lasta hänen kahdesta edellisestä avioliitostaan saivat kukin 750 puntaa.
Frederick kuoli huhtikuussa 1994.
Oddin sulkijalihas
Oddin sulkijalihas tai Oddin sfinkteri on pohjukaissuolen seinämässä sijaitsevan pohjukaissuolen nystyn sisällä oleva sulkijalihas, joka sulkee tien Vaterin ampullaan. Oddin sulkijalihas sijaitsee hieman sappi- ja haimatiehyen yhtymiskohdan jälkeen, ja se säätelee haiman, maksan ja sappirakon eritteiden laskua pohjukaissuoleen.
Oddin sulkijalihaksessa on yhteisen sulkijan lisäksi oma sulkijalihas sappi- ja haimatiessä.
Sulkijalihas on saanut nimensä italialaisen kirurgin Ruggero Oddin (1864–1913) mukaan. Sulkijalihaksen löysi kuitenkin ensimmäisenä brittiläinen lääkäri Francis Glisson (1597–1677) jo vuonna 1654. Tästä syystä rakenne tunnetaankin joskus myös nimellä Glissonin sulkijalihas.
Oddin sulkijalihas voi kärsiä toimintahäiriöstä. Sulkijan painetta voidaan mitata ERCP-tutkimuksen yhteydessä Oddin sulkijalihaksen manometrialla.
Muckanaghederdauhaulia
Muckanaghederdauhaulia () on kylä Galwayn kreivikunnassa, Irlannissa. Nimi on iirin kieltä, ja tarkoittaa suomeksi suunnilleen: "sikasuo kahden meren välissä" tai "sikaräme suolaisten poukamien välissä". "Muckanaghederdauhaulia"n uskotaan olevan maailman pisin sataman nimi sekä pisin paikannimi Irlannissa.
Casa Milà
Casa Milà on Antoni Gaudín suunnittelema rakennus Barcelonan Eixamplen kaupunginosassa. Se rakennettiin vuosina 1905–1907, jonka jälkeen Gaudí omistautui Sagrada Familia -katedraalin toteutukselle.
Rakennus erottuu naapuritaloista erikoisen, aaltomaisen julkisivunsa sekä Kuun maisemaa muistuttavan kattonsa vuoksi. Nykyisin Casa Milàa pidetään modernin arkkitehtuurin merkkiteoksena, mutta aikalaiset pitivät taloa poikkeuksellisen rumana ja pilailivat sen kustannuksella. He muun muassa antoivat talolle halventavan kutsumanimen "La Pedrera" (kivilouhos).
Casa Milà kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Sen omistaa Fundació Catalunya-La Pedrera.
Glorft Commander
Glorft Commander on kuvitteellinen hahmo Megas XLR -animaatiossa, jossa se teki ensi esiintymisensä jaksossa "Test Drive" vuonna 2004.
Glorftien johtajan Gorrathin tavoin hän on limainen olio, joka käyttää osittain mecha-asua, koska he eivät kykene puolustamaan itseään kunnolla. Glorftien komentajan nimeä ei ole koskaan mainittu ja Gorrath kutsuukin häntä vain nimellä komentaja. Hän toimii aina Gorrathin antamien ohjeiden ja käskyjen mukaisesti, mutta ei aina ole samaa mieltä Gorrathin kanssa. Yksi hyvä esimerkki on sarjan ensimmäisessä jaksossa, jossa komentaja varoitti Gorrathia menemästä Kivan ja Megasin perään lähellä olevan aikamadon vuoksi. Sillä muuten he joutuisivat imetyksi siihen reikään ja matkaisivat ajassa taaksepäin, eivätkä pääsisi pois. Gorrath ei kuitenkaan piitannut tästä ja itsepäisenä johtajana käski hyökätä kohti kohdetta.
Komentajan luonne poikkeaa melko paljon johtajastaan Gorrathista, joka on armoton ja itsepäinen strategisti. Glortien komentajana hän usein puhuu asiat tahattoman suoraan Gorrathille, joka monesti suuttuu hänen kommenteistaan ja komentaja itsekin on heti hivenen peloissaan sanomisistaan Gorrathin näyttäessä uhkaavalta. Toisin kuin muut glorftit, komentaja vaikuttaa olevan usein vähemmän julman oloinen, eikä myöskään tiukka pessimisti. Hän on erittäin laskelmoiva ja usein myös huolissaan miten jokin suunnitelma toteutuu, mutta usein antaa periksi Gorrathille, joka on enemmän toiminnallinen oli tilanne mikä tahansa.