hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Timo Scheider
Timo Scheider (s. 10. marraskuuta 1978) on saksalainen autourheilija. Hän on voittanut DTM-sarjan mestaruuden vuosina 2008 ja 2009.
Scheider aloitti uransa kartingissa. Hän voitti Saksan junioriluokassa mestaruuden vuonna 1992. Kausina 1997–1999 Scheider kilpaili Saksan Formula 3 -sarjassa. Kaudella 1997 hän saavutti kolme voittoa ja sijoittui loppupisteissä toiseksi. Kaudella 1998 hän saavutti kolme voittoa ja kaudella 1999 yhden voiton, mutta loppusijoitukset olivat tuolloin kautta 1997 huonommat.
Vuonna 2000 Scheider siirtyi uudistettuun DTM-sarjaan. Hän ajoi sarjassa Opelia kauteen 2004 asti, mutta hän ei saavuttanut yhtään voittoa eikä yhtään palkintosijaa. Kaudeksi 2005 Scheider siirtyi FIA GT Championship -sarjaan, jossa hän voitti esikoiskaudellaan kaksi kilpailua 11:stä. Hän sijoittui loppupisteissä toiseksi. Hän ajoi sarjassa vielä kaudella 2006, mutta osallistui vain yhteen kilpailuun, jonka hän kuitenkin onnistui voittamaan. Scheider osallistui A1 Grand Prix -sarjaan kaudella 2005–2006 ja edusti Saksan autokuntaa. Hän saavutti yhden palkintosijan.
Vuonna 2006 Scheider teki paluun DTM-sarjaan. Tällä kertaa autona oli Audi. Kaudella 2006 hän ei saavuttanut yhtään palkintosijaa, mutta vuonna 2007 hän saavutti yhden paalupaikan lisäksi yhden palkintosijan. Kaudella 2008 Scheider saavutti ensimmäisen DTM-voittonsa Oscherslebenin radalla. Kauden aikana hän voitti kolme kilpailua ja ajoi neljä paalupaikkaa. Kauden päätteeksi hän voitti sarjan mestaruuden. Kaudella 2009 hän uusi sarjan mestaruuden. Hän voitti kauden yhdestätoista kilpailuista kaksi ja ajoi yhden paalupaikan.
Kroatian ulkoministeriö
Kroatian ulkoministeriö (oik. Kroatian ulkoministeriö ja eurooppalaisen yhdentymisen ministeriö) (kroatiaksi "Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija Republike Hrvatske", MVPEI) on ministeriö, joka on vastuussa Kroatian ulkopolitiikasta ja Euroopan unioniin liittymisestä.
Arvid Mörne
Arvid Mörne (6. toukokuuta 1876 Kuopio – 15. kesäkuuta 1946 Kauniainen) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Tullinhoitajan poika Mörne pääsi ylioppilaaksi 1894. Hän opiskeli sitten kirjallisuutta ja historiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1897. Mörne väitteli filosofian tohtoriksi 1910 aiheenaan kirjailija Josef Julius Wecksell.
Mörne toimi Espoon Finnsissä sijainneen Keski-Uudenmaan kansankorkeakoulun ("Mellersta Nylands folkhögskola") johtajana 1899–1909 ja koulun opettajana 1909–1911. Mörne oli mukana aktivistien toiminnassa 1900-luvun alussa ja joutui lopulta luopumaan koulun johtajan virastaan vuoden 1905 suurlakkoon osallistumisen takia. Hän pyrki nuoruudessaan yhdistämään kolmentyyppisen toiminnan: venäläisvastaisen aktivismin, suomenruotsalaisen itsetietoisuuden herättämisen ja työväenliikkeen. Näiden yhdistäminen oli kuitenkin lähes mahdotonta, mikä oli Mörnelle suuri pettymys. Hän pettyi varsinkin työväenaatteeseen. Suomenruotsalaisuuden edistäminen pysyi hänen tavoitteenaan. 1930-luvulla hän korotti äänensä fasismin nousua vastaan.
Vuonna 1911 Mörne muutti perheineen Kauniaisiin rakennuttamaansa "Villa Granmora" -nimiseen taloon, jossa hän asui lopun elämänsä. Arvid Mörne oli kotimaisen kirjallisuuden dosenttina Helsingin yliopistossa 1913–1943. 1900-luvun alkuvuosina Mörne toimi myös "Nyländska posten"- ja "Veckans Nyheter" -lehtien toimittajana sekä "Arbetaren"- ja "Helsingfors-Posten"-lehtien avustajana. Hän julkaisi myös proosaa ja näytelmiä, joiden on katsottu turhaan jääneen ilman huomiota.
Arvid Mörne oli naimisissa näyttelijä Signe Hagelstamin kanssa. Perheen kolmesta lapsesta Håkan Mörne ja Barbro Mörne olivat myös kirjailijoita ja Gudrun Mörne oli toimittaja ja lastenkirjailija.
Mörnen runoissa kuvastui 1900-luvun alussa hänen tuolloin omaksumansa sosialistinen maailmankatsomus. Hänen aatteellisen pettymyksensä aikoihin runoissa kuvattiin saaristoluontoa. Toisen maailmansodan aikana Mörne pohti runoissa ihmisen inhimillisyyden ja hänen tekojensa epäinhimillisyyden vastakohtaa. Runosarja "Efter tiotusen år. En rundflygning" vertautuu pessimismissään ja avaruusteemassaan myöhemmin ilmestyneeseen Harry Martinsonin "Aniaraan".
Palkinnot
Alive 35
Alive 35 on yhdysvaltalaisen KISS-yhtyeen 14 konserttitallenteen sarja, joka äänitettiin yhtyeen "Alive 35" -kiertueen Euroopan osuudella. Valmiin, rajoitettuna 1500 kappaleen painoksena julkaistun sarjan tallenteita myy konserttitaltiointien tuottamiseen sekä jakeluun erikoistunut yritys Concert Live. Jotkin levyistä, mm. Helsingin 27.5. konsertin taltiointi ovat loppuunmyytyjä.
Kaikki tallenteet sisältävät kokonaisuudessaan yhtyeen konsertin kevään 2008 Alive/35 -kiertueen Euroopan osuudelta. KISS soitti samat kappaleet samassa järjestyksessä kaikissa sarjan konserteissa. Taltioinnit on julkaistu 2-CD:llä. Ensimmäinen CD sisältää aina ensimmäiset 9 tai 10 kappaletta, ja toinen CD loput.
Kuningaslohi
Kuningaslohi ("Oncorhynchus tshawytscha") on tyynenmerenlohten sukuun kuuluva suuri kala. Se voi kasvaa puolitoistametriseksi ja 45–50-kiloiseksi. Kuningaslohen alkuperäistä asuinaluetta on pohjoinen Tyynimeri Japanista ja Koreasta aina Kaliforniaan asti. Nykyään kuningaslohta elää istutettuna eri puolilla maailmaa mm. Uudessa-Seelannissa.
Kuningaslohta on yritetty kotiuttaa myös Eurooppaan, aina tuloksetta. Suomessa istutuksia tehtiin vuosina 1935–1937 Kokemäenjokeen, Oulujokeen, Höytiäiseen ja eräisiin Pohjanmaan pienempiin jokiin. Luonnollinen lisääntyminen ei koskaan käynnistynyt.
MATLAB
MATLAB () on The MathWorks -yhtiön ylläpitämä numeeriseen laskentaan tarkoitettu tietokoneohjelmisto sekä siinä käytettävä ohjelmointikieli. MATLAB sisältää työkalut matriisien käsittelyyn, funktioiden ja datan visualisointiin, algoritmien toteuttamiseen, käyttöliittymien luomiseen sekä vuorovaikutukseen muilla kielillä luotujen ohjelmien kanssa. Peruskokoonpanon lisäksi ohjelmistoon on saatavilla lukuisia lisätyökaluja ("toolbox"), joiden avulla mukaan voidaan lisätä erityisaloja koskevaa toiminnallisuutta tai esimerkiksi mahdollisuus symboliseen laskentaan.
MATLABin kehittämisen opiskelijoidensa apuvälineeksi aloitti Cleve Moler 1970-luvulla. Pian MATLAB levisi muidenkin yliopistojen ja matemaattisten yhteisöjen käyttöön. Vuonna 1984 Cleve Moler, Jack Little ja Steve Bangert perustivat The MathWorks -yhtiön ja kaupallistivat MATLABin. Ohjelmaa käyttää opetukseen ja tutkimukseen yli 5000 korkeakoulua maailmanlaajuisesti.
MATLABin ohjelmat kirjoitetaan joko suoraan ikkunaan, jossa ne suoritetaan tai tiedostoihin, joiden tiedostopääte on .m. Haluttaessa tulokset saadaan ulos useissa eri formaateissa, kuten HTML- tai LaTeX-koodina tai pdf-tiedostoina. MATLAB-ohjelmissa voi käyttää myös C-kielen tai Fortranin komentoja käyttämällä apuna tähän tarkoitukseen tehtyjä MEX-tiedostoja.
Simulink on MATLABin graafinen ympäristö, jolla voidaan mallintaa, analysoida ja simuloida dynaamisia järjestelmiä eri teknisen laskennan osa-alueilla. Järjestelmät voivat olla lineaarisia tai epälineaarisia ja niissä voi olla aikariippuvuutta. Aikariippuvuus voi olla diskreettiä, jatkuvaa tai näiden sekatyyppiä.
Simulinkissä on graafinen käyttöliittymä, jonka avulla malli voidaan luoda käyttämällä lohkokaavioita, jotka koostuvat lohkoista ja signaaliviivoista. Simulink-lohkokaaviot voivat sisältää erilaisia matemaattisia operaatioita, MATLAB-koodia ja sisään- ja ulostuloja. Lohkokaaviot ovat hierarkkisia, mikä mahdollistaa sekä ylhäältä-alas- että alhaalta-ylös-lähestymistavan mallia luotaessa.
Lemmenpyssyt
Lemmenpyssyt on vuonna 2003 perustettu tamperelainen rock-yhtye. Yhtyeen nimi on suomennos yhdysvaltalaisen Kiss-yhtyeen hitistä "Love Gun". Yhtye on mukana vuonna 2008 julkaistulla Popeda-tribuuttialbumilla "Da Da (Kuulat sekaisin)".Lähde:
Gordan Jandroković
Gordan Jandroković (s. 2. elokuuta 1967, Bjelovar) on kroatialainen diplomaatti ja poliitikko. Tammikuusta 2008 hän toimii Kroatian ulkoministerinä.
Jandroković opiskeli vuosina 1986–1991 maa- ja vesirakennusinsinööriksi ja 1989–1993 valtiotieteen kandidaatiksi Zagrebin yliopistosta. Vuonna 1996 hän opiskeli Kroatian ulkoministeriön diplomaattikoulussa. Vuonna 1995 hän suoritti maisterinopintonsa kansainvälisistä suhteista Clingendael-instituutissa Haagissa ja Rotterdamin Erasmus-yliopistossa.
Vuodesta 1989 vuoteen 1994 Jandroković työskenteli yksityisessä rakennusyrityksessä. Vuosina 1994–2000 hän oli töissä Kroatian ulkoministeriössä. Vuonna 2000 hän palasi takaisin julkiselle sektorille ja työskenteli Zagrebilaisessa Stanić -yrityksessä. Hän vaihtoi työpaikkaa vuonna 2002 Beming-yritykseen syntymäkaupungissaan Bjelovarissa. Vuonna 2003 hän palasi politiikkaan tullessaan valituksi kansanedustajaksi. Ensimmäisellä virkakaudellaan hän toimi ensin tiede-, kehitys- ja uudelleenrakennusvaliokunnan puheenjohtajana ja vaihtoi sitten ulkoasiainvaliokuntaan. Samaan aikaan hänestä tuli Euroopan unioniin liittymiseen pyrkivän valiokunnan puheenjohtaja. Vuonna 2007 hänet valittiin uudelle kansanedustajakaudelle. Vuotta myöhemmin hänet nimettiin jo toiseen kertaan ulkoministeriehdokkaaksi, ja tuli valituksi.
Jandroković on ollut puolueensa HDZ jäsen vuodesta 1992. Samasta puolueesta oli Kroatian tuolloinen presidentti, Franjo Tuđman. Vuodesta 2002 alkaen hän toimi puolueensa pieniin ja keskisuuriin yrityksiin keskittyvän toimikunnan johdossa. Vuonna 2003 hänestä tuli myös Bjelovar-Bilogoran alueeseen keskittyvän toimikunnan puheenjohtaja. Hänet valittiin puolueensa puheenjohtajaksi vuonna 2004.
AV-arkki
AV-arkki on suomalaisen mediataiteen keskus. Se on taiteilijoiden vuonna 1989 perustama voittoa tavoittelematon yhdistys, joka ajaa jäsentensä etua ja edistää mediataiteen ja -kulttuurin asemaa yleisesti. Yhdistyksen jäseninä on noin 250 suomalaista tai Suomessa toimivaa mediataiteilijaa.Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on levittää ja promotoida suomalaista mediataidetta ja kokeellista audiovisuaalista taidetta. Lisäksi AV-arkki edistää yhteistyössä Kansallisen audiovisuaalisen instituutin kanssa mediataiteen pitkäaikaisarkistointia.
AV-arkki levittää suomalaista mediataidetta niin kansainvälisesti kuin kotimaisestikin. AV-arkki tarjoaa teoksia ja teoskokonaisuuksia vuosittain satojen eri puolilla maailmaa järjestettävien tapahtumien ohjelmistoon. Suomalaisen mediataiteen koko kehityskaaren kattava levitysarkisto mahdollistaa myös vanhempiin suomalaisiin mediataideteoksiin tutustumisen ja palvelee erityisesti tutkijoiden tarpeita. AV-arkki on jäsenmäärältään ja toimintansa laajuudelta suurin kotimainen ja valtakunnallinen mediataidealan järjestö.
Festivaalien, museoiden, näyttelyiden ja tapahtumien lisäksi AV-arkki levittää mediataidetta kotimaassa myös mediakasvatus- ja opetustarkoituksiin. AV-arkki tarjoaa tapahtumiin yksittäisten taiteilijoiden teoksia sekä kuratoituja kokonaisuuksia. AV-arkki toimii myös asiantuntijoina yhteistyöprojekteissa. AV-arkki järjestää suomalaisen ja kansainvälisen mediataiteen näyttelyitä ja näytöksiä yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa. AV-arkin levitysarkisto on avoinna kuraattoreille, tutkijoille, opettajille, kriitikoille ja taiteilijoille – kaikille mediataiteesta kiinnostuneille.
AV-arkki myönsi aikaisemmin vuosittain kiertopalkinnon henkilölle tai taholle suomalaisen mediataiteen edistämisestä. Palkinnon ovat saaneet Perttu Rastas vuonna 2005, Lauri Anttila vuonna 2006, Marikki Hakola vuonna 2007, Minna Tarkka vuonna 2008, Anneli Nygren vuonna 2009 ja Päivi Talasmaa vuonna 2011.
Mediataide kasvattaa! on AV-arkin ylläpitämä media- ja taideakasvatuksen oppimateriaaleja tuottava ja tarjoava verkkopalvelu. Se mahdollistaa suomalaisten eturivin taiteilijoiden teosten hyödyntämisen osana opetusta. Opettajat voivat hyödyntää mediataidekasvattaa.fi -sivustolla julkaistuja teoksia, tehtäviä, oppimateriaaleja ja artikkeleita ilmaiseksi opetustyössä ilman erillistä lupaa ja korvausta. Palvelu löytyy osoitteesta mediataidekasvattaa.fi.
Edge of Sanity
Edge of Sanity oli ruotsalainen death metal -yhtye, joka toimi vuosina 1989-2003. Yhtye yhdisteli ensimmäisten joukossa death metallia progressiiviseen rockiin. Yhtyeen johtohahmo oli myös muun muassa Nightingalesta ja Pan.Thy.Moniumista tunnettu Dan Swanö.
Thomas Wilhelmsson
Thomas Knut Johannes Wilhelmsson (s. 6. syyskuuta 1949) on suomalainen siviili- ja kauppaoikeuden ruotsinkielinen professori sekä Helsingin yliopiston entinen kansleri. Wilhelmsson toimi Helsingin yliopiston vararehtorina 1998–2008, missä tehtävässä hänen vastuualueeseen kuuluivat muun muassa kansainväliset ja kaksikielisyysasiat, sekä rehtorina 2008–2013. Vuoden 2015 alusta Wilhelmsson toimii Yleisradion hallituksen puheenjohtajana. Yleisradion hallintoneuvosto valitsi joulukuussa 2018 Ylelle hallituksen, jonka puheenjohtajana Wilhelmsson jatkaa.
Wilhelmsson on kirjoittanut lukuisia julkaisuja sopimus-, kuluttaja- ja eurooppaoikeuden alalta, sekä on osallistunut kulutusluotto-, korko- ja tuotevastuulainsäädännön sekä kauppalain valmisteluun. Hän toimii myös Suomen Akatemian tutkimuksen huippuyksikön "Foundations of European Law and Polity" varajohtajana.
Wilhelmssonille on myönnetty 2011 Knut ja Alice Wallenbergin säätiön palkinto, joka annetaan ansioista oikeustieteen alalla. Palkinnon arvo on miljoona Ruotsin kruunua.
Wilhelmsson oli aiemmin sosialistisen SKDL:n jäsen. Keväällä 2013 hän kehotti opiskelijoita osoittamaan mieltään hallitusta vastaan, koska hallituksen epäiltiin leikkaavan opintotukea.
Wilhelmsson valittiin 27. toukokuuta 2008 Helsingin yliopiston rehtoriksi. Hän päihitti toisella kierroksella lääketieteellisen tiedekunnan professori Matti Tikkasen äänin 62-59. Rehtorinvaalissa oli ennätyksellisesti kaikkiaan 15 ehdokasta. Joukossa ei ollut ääniharavaa, sillä ensimmäisellä kierroksella ääniä sai jopa 11 ehdokasta. Silloinen rehtori Ilkka Niiniluoto siirtyi kansleriksi ja kansleri Kari Raivio jäi eläkkeelle.
Valintansa jälkeen Wilhelmsson esitti vararehtoreita kollegiolle hyväksyttäväksi 10. kesäkuuta 2008 ja uusi rehtoraatti aloitti työnsä elokuussa 2008.
Ylioppilaslehden tekemässä rehtoriehdokkaiden kyselyssä Wilhelmsson vastusti suomalaisten opiskelijoiden lukukausimaksuja, mutta hyväksyi periaatteessa EU- ja ETA-maista tulevien oppilaiden maksut. Kyselyssä viisi ehdokasta vastusti lukukausimaksuja kaikissa muodoissa, kuusi oli Wilhelmssonin linjoilla ja kolme suhtautui myönteisesti myös suomalaisten opiskelijoiden lukukausimaksuihin.
Hypermoderni koulukunta
Hypermoderni koulukunta shakissa on tyylisuuntaus, joka korostaa, että keskustaa ei tarvitse hallita sotilailla, vaan mieluummin upseerien avulla. Sen mukaan kannattaa houkutella vastustaja siirtämään sotilaitaan keskustaan, jolloin niistä tulee hyökkäyskohteita.
Tyylisuunnan kehittäjiä ja kannattajia ovat olleet muun muassa Aron Nimzowitsch, Richard Réti, Savielly Tartakower ja Gyula Breyer.
Hypermoderneja avauksia ovat esimerkiksi Retin avaus, Aljechinin puolustus, useimmat intialaiset puolustukset, moderni puolustus, Pircin puolustus, Larsenin avaus ja joillain mittareilla myös englantilainen peli.
Scrapper Blackwell
Scrapper Blackwell (oik. Francis Hillman Blackwell; 21. helmikuuta 1903 Syracuse, Pohjois-Carolina – 7. lokakuuta 1962 Indianapolis) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti suositun pianisti-laulaja Leroy Carrin säestäjänä 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa. Scrapper teki myös joukon soololevytyksiä, joista ensimmäinen "Kokomo blues" on yksi merkittävimpiä ja sitä pidetään Robert Johnson -klassikon "Sweet Home Chicago" esikuvana. Allmusicin mukaan Blackwell oli yksi 1920- ja 1930-luvun merkittävimmistä kitaristeista, jonka soolotuotannon häikäisevän selvä-äänisestä tyylistä muodostui Chicagon 1940- ja 1950-luvun sähköinen blues.
Francis Hillman Blackwell syntyi 16-lapsiseen Payton ja Elizabeth Blackwellin perheeseen. Etniseltä taustaltaan Blackwell oli osittain cherokee ja hän kasvoi ja eli suurimman osan elämästään Indianapolisissa, Indianassa. Hänen isänsä soitti viulua, mutta Francis Blackwell oli itseoppinut kitaristi, joka rakensi ensimmäisen kitaransa sikarilaatikoista, puusta ja rautalangasta. Hän opetteli myös soittamaan pianoa ja soittelikin ajoittain sitä ammatikseen. Teini-iässä Blackwell oli osa-aikamuusikko ja matkusteli välillä aina Chicagoon asti.
Etäisenä ja hankalana työkaverina tunnettu Blackwell muodosti läheisen työsuhteen pianisti Leroy Carrin kanssa. Carrin hän oli tavannut Indianapolisissa 1920-luvun puolivälissä. Carrin kanssa Blackwell äänitti duona Vocalion-levymerkille vuonna 1928 – tuloksena oli vuoden suurin blueshitti "How Long, How Long Blues".
Blackwell äänitti myös soolona Vocalionille. Ensimmäinen äänite oli "Kokomo Blues", josta Kokomo Arnold teki oman versionsa "Old Kokomo Blues" ja tästä taas muotoutui Robert Johnsonin bluesklassikko "Sweet Home Chicago" vuonna 1936. Blackwell ja Carr kiersivät vuosina 1928–1935 ympäri Yhdysvaltain keskilänttä ja levyttivät yli 100 kappaletta. Blackwell jatkoi myös soololevyjen tekemistä. Hän riitautui Carrin kanssa vuonna 1931, koska ei ollut tyytyväinen saamastaan huomiosta. Vocalionin Mayo Williamsin ansiosta yhteistyö kuitenkin jatkui ja Blackwell sai tasavertaisen huomion levytyssopimuksessa ja laulujen tekijätiedoissa. Blackwellin viimeinen levytyssessio Carrin kanssa oli helmikuussa 1935 Bluebird-merkille. Sessio päättyi kesken kaiken parin riitoihin. Kaksi kuukautta myöhemmin Carr kuoli rankan alkoholinkäytön aiheuttamaan munuaistulehdukseen. Heinäkuussa 1935 Blackwell äänitti tribuutin "My Old Pal Blues" Carrille ja vetäytyi musiikkibusineksesta.
Blackwell palasi musiikin pariin 1950-luvulla ja Colin C. Pomroy äänitti häntä kesäkuussa 1958 (äänitykset julkaistiin vuonna 1967 Collector-levymerkillä). Pian tämän jälkeen häntä äänitti Duncan P. Schiedt Doug Dobellin 77 Records -merkille ja Art Rosenbaum Prestige/Bluesville Records-merkeille.
Blackwell oli aloittamassa bluesuraansa uudelleen kun hänet ammuttiin pahoinpitelyn yhteydessä kuoliaaksi indianapolislaisella kujalla. Vaikka rikos säilyi ratkaisemattomana, poliisi pidätti hänen naapurinsa murhan aikoihin. Blackwell on haudattu New Crownin hautausmaalle Indianapolisiin.
Berthold Englisch
Berthold Englisch (9. heinäkuuta 1851 Hotzenplotz – 19. lokakuuta 1897 Wien) oli itävaltalainen shakkimestari.
Englisch syntyi Sleesiassa juutalaiseen perheeseen. Hän ansaitsi elantonsa pörssimeklarina.
Hän voitti Leipzigin turnauksen vuonna 1879 sekä Wiesbadenin turnauksen 1880.
Englisch hävisi kaksi ottelua Vincenz Hrubylle vuonna 1882 ja Emanuel Laskerille 1890. Hän myös otteli tasan Harry Nelson Pillsburyn kanssa 1896. Kaikki ottelut hän pelasi Wienissä.
Berthold Lasker
Berthold Lasker (31. joulukuuta 1860 – 19. lokakuuta 1928 ) oli saksalainen shakkimestari.
Hänen syntymänimensä oli Jonathan Berthold Lasker ja hän oli shakin maailmanmestarin Emanuel Laskerin isoveli.
Hän vietti suurimman osan elämästään Berliinissä, pelaten paikallisissa turnauksissa. Vuonna 1881 hän jakoi turnauksen ensimmäisen sijan Siegbert Tarraschin kanssa
Laskerin paras saavutus oli ensimmäinen sija Berliinin vuoden 1890 turnauksessa.
Vuonna 1902 Lasker voitti New Yorkin osavaltion mestaruuden shakissa.
Vapaakappaleoikeus
Vapaakappaleoikeus on joillekin kirjastoille lain mukaan kuuluva oikeus saada kappale jokaisesta jossakin maassa painetusta julkaisusta, kuten kirjoista sekä sanoma- ja aikakauslehdistä. Lisäksi vapaakappaleoikeuteen sisältyy oikeus hakea ja tallentaa verkkoaineistoja. Lain tarkoituksena on kulttuuriperinnön säilyttäminen sekä julkaisujen saattaminen tutkimuksen käyttöön.
Vapaakappalekirjastoja ovat Suomessa lain kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä mukaiset kirjastot. Vapaakappalekirjastoissa 
säilytetään lain perusteella saatuja kappaleita kirjoista, musiikista ja muista tallenteista sekä elektronisia vapaakappaleita muun muassa suomalaisista verkkosivuista.
Suomessa täydellinen tai osittainen vapaakappaleoikeus on seuraavilla kirjastoilla:
Vapaakappaleoikeuden omaavat kirjastot saavat maksuttomat kappaleet kotimaisista painotuotteista, ääntä, kuvaa tai tekstiä sisältävistä tallenteista sekä verkkoaineistoista. Oikeus perustuu Lakiin kulttuuriaineistojen tallettamisesta ja säilyttämisestä (1433/2007), joka 1.1.2008 alkaen kumoaa aiemman Vapaakappalelain (420/1980) sekä sitä täydentäneen asetuksen (774/1980) samoin kuin Lain elokuvien arkistoinnista (576/84). Vapaakappaleiden määrä vaihtelee aineistosta riippuen kuudesta (mm. kirjat, aikakauslehdet) kahteen (mm. mainokset, luettelot ja esitteet) tai yhteen (mm. sanomalehdet ja av-aineisto).
Lain mukaan Kansalliskirjaston tehtävänä on ohjelmallisesti hakea ja tallentaa tietoverkoista yleisön saatavilla olevaa verkkoaineistoa. Haettavaan ja tallennettavaan verkkoaineistoon tulee sisällyttää edustavasti ja monipuolisesti tietoverkoissa eri aikoina yleisön saatavilla olevaa aineistoa.
Tallennetut verkkoaineistot ovat nykyisten vapaakappalekirjastojen lisäksi käytettävissä Eduskunnan kirjastossa sekä Kansallisessa audiovisuaalisessa arkistossa.
Jeanne d’Arc (vuoden 1999 elokuva)
Jeanne d’Arc on ranskalainen historiallinen draamaelokuva vuodelta 1999. Elokuva kertoo yksinkertaisesta, kiihkeästä maalaistytöstä, Jeanne d’Arcista. Elokuva perustuu 1400-luvulla eläneen Jeanne d’Arcin tarinaan. Elokuvan on ohjannut Luc Besson, joka teki myös käsikirjoituksen yhdessä Andrew Birkinin kanssa. Pääosaa näyttelee Milla Jovovich ja John Malkovich nähdään elokuvassa Ranskan kuninkaan Kaarle VII:n roolissa.
Elokuvan alussa Jeanne on lapsi, joka kuulee salaperäisiä ääniä, ja näkee näkyjä. Jeanne asuu pienessä kylässä Ranskassa. Eräänä päivänä Jeanne juoksee niitylle, jossa hän nukahtaa. Havahduttuaan unesta, hän huomaa lähellänsä miekan. Jeanne ottaa miekan, ja ryntää kylään, jonka hän kauhukseen huomaa olevan englantilaisten hyökkäyksen kohteena. Kylässä hän menee kotiinsa, jossa hänen siskonsa on hyvin huolissaan odottamassa häntä. Pian englantilaiset saapuvat taloon. Jeannen sisko työntää Jeannen piiloon, ja yrittää yksin puolustautua englantilaisia vastaan siinä kuitenkaan onnistumatta. Englantilaiset tappavat Jeannen siskon, ja raiskaavat hänet. Tämän jälkeen Jeanne vihaa englantilaisia.
Vartuttuaan muutaman vuoden ajan setänsä ja tätinsä hoivissa, Jeanne lähtee toteuttamaan unelmaansa ja matkustaa Ranskan kuninkaan Kaarlen hoviin. Siellä hänen ehdotuksensa joukko-osaston perustamisesta hänen komentoonsa teilataan heti. Jeanne on kuitenkin pohjustanut saapumistaan lähettämällä kirjeitä ennen saapumistaan ja pidemmän päälle idea alkaa kantaa hedelmää. Lopulta kuningas antaa Jeannen johdettavaksi pienen sotajoukon, jolla hän lähtee valloittamaan Orléansia takaisin. Ensimmäisen taistelun aikana Jeanne haavoittuu pahasti nuolesta eikä pysty jatkamaan taistelua. Seuraavana päivänä Jeanne pyytää englantilaisia antautumaan hänen sotilailleen. Englantilaiset eivät kuitenkaan antaudu vaan syntyy uusi taistelu, jonka ranskalaiset voittavat.
Jeanne haluaa jatkaa suoraan vapauttamaan Pariisia. Pariisissa syntyy taistelu, jonka aikana Jeanne vangitaan. Seuraa oikeudenkäynti, jonka aikana Jeannea syytetään muun muassa kerettiläisyydestä, sillä hän on käyttänyt miesten vaatteita. Myös miekan heiluttamista Pariisin valloitusyrityksen aikana pidetään syntisenä touhuna. Lopulta Jeanne vangitaan.
Tulanen yliopisto
Tulanen yliopisto on yksityinen yliopisto New Orleansissa, Louisianassa. Se perustettiin vuonna 1834 ja se kasvoi kokonaiseksi yliopistoksi. Koulu yksityistettiin Paul Tulanen ja Josephine Louise Newcombin lahjoitusten seurauksena.
Tulanen yliopisto on ainoa laatuaan Yhdysvalloissa, sillä se on ainoa, joka on muuttunut julkisesta yksityiseksi.
Tulanen yliopiston MBA-koulutusohjelma A. B. Freeman School of Business on ollut vuodet 1993–2001 Helsingin kauppakorkeakoulun yhteistutkintokoulu, johon valittiin vuosittain 1–3 opiskelijaa erityisstipendillä suorittamaan kaksivuotinen MBA-tutkinto. Tutkinnon suorittaneita suomalaisia yrityselämän vaikuttajia ovat olleet valmistusvuoden mukaisesti.Vuonna 2005 Hurrikaani Katrina aiheutti yliopistoalueen sulkemisen neljän kuukauden ajaksi.
ACARE
Advisory Council for Aeronautics Research in Europe (ACARE) on Euroopan komission kuudetta ja seitsemättä puiteohjelmaa ilmailutekniikan suhteen neuvova monikansallinen komitea.
Komitea syntyi vuonna 2000 nk. viisasten miesten raportista Vision 2020. Komitea alkoi toimia kesäkuussa 2001. Se on laatinut kuudennen ja seitsemännen puiteohjelman työohjelmien runkoa auttaen täten Komissiota. Komiteaan kuuluu EU-jäsenmaiden lisäksi EU:n suurien lentokonetehtaiden edustajia. Täten sillä on ollut kapasiteettia laatia 2002 ja 2004 strateginen tutkimussuunnitelma (SRA, strategic research agenda), johon puiteohjelman ilmailuosuuden sisältö perustuu.
Gyula Makovetz
Gyula Makovetz (Makowetz, Makovets) (29. joulukuuta 1860, Arad – joulukuussa 1903, Budapest) oli unkarilainen shakinpelaaja ja journalisti.
Makovetz julkaisi shakkimakasiinia "Budapesti Sakkszemle" vuosina 1889-1894. Makovetz tuli ensimmäiseksi vuoden 1890 Grazin shakkiturnauksessa. Hän jakoi toisen sijan Moritz Porgesin kanssa Dresdenissä vuonna 1892 sekä voitti ottelun Rudolf Charousekia vastaan Budapestissä vuonna 1893.
Cambridge Springs
Cambridge Springs on kunta Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku vuonna 2000 oli 2 363.
Cambridge Springs -puolustus on nimetty kunnan mukaan. Sitä käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1904 Rider Hotellissa pelatussa turnauksessa.
Salo Flohr
Salomon Mihailovitš Flohr (21. marraskuuta 1908 – 18. heinäkuuta 1983) oli tšekkiläinen ja myöhemmin neuvostoliittolainen shakin suurmestari. Flohr oli myös arvostettu shakkikirjailija.
Victory Boogie-Woogie
Victory Boogie-Woogie on hollantilaissyntyisen abstraktin taidemaalari Piet Mondrianin viimeinen, keskeneräisenksi jäänyt maalaus. Kooltaan 127x127 cm oleva maalaus jäi kesken vuonna 1944 ja vuodesta 1998 se on kuulunut Haagissa sijaitsevan Gemeentemuseumin kokoelmiin. Se hankittiin 80 miljoonana guldenin (noin 35 miljoonan euron) hintaan yhdysvaltalaiselta keräilijältä S. Newhouselta. Maalauksen osti Stichting Nationaal Fonds Kunstbezit (Alankomaiden kansallinen taidesäätiö) Alankomaiden keskuspankilta saadun lahjoituksen turvin euron käyttöönoton juhlistamiseksi. Lahjoitus herätti keskustelua myös "Tweede Kamerissa" eli Alankomaiden alahuoneessa.
Allan Liuhala
Kaarlo Allan Liuhala (12. maaliskuuta 1925 Keikyä – 14. heinäkuuta 2014 Hämeenlinna) oli Hämeen Sanomien päätoimittaja ja journalistinen vaikuttaja.
Liuhala vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Vammalassa, jossa hän myös kävi koulunsa. Osallistuttuaan jatkosotaan ja Lapin sotaan hän tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1945. Hän valmistui 1950 Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi. Hän aloitti samana vuonna Aamulehden vakituisena toimittajana ja nimitettiin myöhemmin ensin toimitussihteeriksi, sitten toimituspäälliköksi. Helsingin Sanomien toimituspäällikkönä Liuhala toimi 1970−1971. Hämeen Sanomien päätoimittajana Liuhala työskenteli vuodet 1971−1990, eläkkeelle jäämiseensä asti.
Liuhala kuului Julkisen sanan neuvoston perustajajäseniin ja toimi sen varapuheenjohtajana vuosina 1969−1970. Hän julkaisi tiedotusopin oppikirjan "Tiedota!" (1974) ja osallistui "Suomen sanomalehdistö − yhteiskunnan kuvastin" -kirjan kirjoittamiseen (1971). Työnsä ohella ja eläkkeellä ollessaan hän kirjoitti myös pakinoita.
EuroSpeedway Lausitz
EuroSpeedway Lausitz on moottorirata, joka sijaitsee Klettwitzin kaupungissa lähellä Puolan ja Tšekin rajaa Itä-Saksassa. Aluksi rata tunnettiin nimellä Lausitzring, mutta se muutettiin nykymuotoon kansainvälisemmäksi.
Radalla on myös ovaalirata, jolla ajettiin kahdesti Champ Car -sarjan kilpailu vuosina 2001 ja 2003.
Entinen Formula 1 -kuljettaja Michele Alboreto kuoli radalla vuonna 2001, kun hän testasi Audi R8 -merkkistä Le Mans Prototype -autoa.
FA Community Shield 2007
FA Community Shieldissä 2007 olivat vuonna vastakkain edelliskauden Valioliigan voittaja Manchester United ja edelliskauden FA Cupin voittaja Chelsea. Ottelu käytiin uudella Wembley Stadiumilla. Varsinaisen peliajan jälkeen tilanne oli 1-1 Ryan Giggsin ja Florent Maloudan ensimmäisen puoliajan maaleilla. Manchester United voitti ottelun rangaistuspotkuilla maalivahti Edwin van der Sarin torjuttua kaikki Chelsean kolme laukausta.
MT9
MT9 on äänitiedostomuoto, jonka on kehittänyt Electronics and Telecommunications Research Institute (ETRI) ja jonka suunnitellaan korvaavan MP3-tiedostomuodon. MT9:n etuja ovat kuusi eri kanavaa, joiden kaikkien äänentasoa voi vaihdella, mikä tarkoittaa, että kuulijan on mahdollista vaimentaa eri kanavia ja kuunnella esimerkiksi vain kitaraa.
Audizen on julkaissut Music 2.0 -nimisen soittimen, joka tukee MT9-tiedostomuotoa. MT9:ää aiotaan yleiseksi standardiksi, jonka jälkeen muotoa tukisi jokainen uusi digitaalinen musiikkisoitin. LG Groupin ja Samsungin uudet puhelinmallit vuoden 2009 lopussa tai alkuvuodesta 2010 tulevat tukemaan MT9-tiedostomuotoa.
Yhdystie 7041
Yhdystie 7041 on Nurmosta Lapualle kulkeva tie.
Tie saa alkunsa valtatieltä 19. Se kulkee Nurmon keskustan, Jaskarinkylän, Kellojan ja Alanurmon kautta Lapuan keskustaan, jossa se päättyy Kirkkokadun risteykseen. Tie kulkee koko matkan Nurmonjoen länsipuolta, mistä johtuen Seinäjoen kaupungin puolella tien nimenä on Länsitie ja Lapuan kaupungin alueella Länsipuolentie. Kellojantien risteyksessä tien nimeksi vaihtuu Alanurmontie. Tietä pitkin kulkee yhä muutama kaukoliikenteen linja-autovuoro Lapualta Seinäjoelle ja takaisin.
Barakoni
Barakonin jumalansynnyttäjän kirkko (), joka tunnetaan yleisesti nimellä Barakoni (), on ortodoksinen kirkko Georgiassa. Se sijaitsee Länsi-Georgian vuoristoisella Ratšan alueella, joka kuuluu Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueeseen.
Kirkko sijaitsee lähellä Ambrolaurin kaupunkia. Sen tilasi vuonna 1753 Ratšan paikallinen herra (eristavi) Rostom arkkitehti Avtandil Šulavrelilta, jota muistetaan kirkon itäisen julkisivun kaiverruksessa. Barakoni on ristikirkko, jossa on kupoli. Se on yksi viimeisistä merkittävistä keskiaikaisen georgialaisen arkkitehtuuriperinteen muistomerkeistä. Kirkko on rakennettu siististi leikatusta, tasaisesta hiekkakivestä ja koristeltu rikkaasti. Se suljettiin ja häpäistiin neuvostokaudella, ja se kärsi lisävahinkoja, joskaan ei vakavia, Ratšan maanjäristyksessä vuonna 1991, mutta se korjattiin nopeasti.
Janakkalan vaakuna
Janakkalan kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan sijainnista. Ilves, Kanta-Hämeen maakuntaeläin, kuvaa Janakkalan sijaintia Hämeen sydämessä. Sakarakoro on viittaus Hakoisten linnavuoreen, ja sen yläpuolinen kahden nuolen saartama risti, kristinuskon symboli, kuvaa ristiretkien taisteluita.
Vaakunan on suunnitellut Onni Oja, ja se vahvistettiin käyttöön 23. helmikuuta 1952. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä edestäpäin kultainen ilveksenpää, jonka kieli sininen ja korvatöyhdöt mustat; yläpuolella sakarakoroinen kultalakio, jossa Mantovan risti ja sen molemmin puolin sitä kohti suuntautuva nuolenkärki; kaikki mustia.”.
Valko-Venäjä yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Valko-Venäjä on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Ennen maan itsenäistymistä sen urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Neuvostoliittoa. Valko-Venäjä on saavuttanut yhteensä 33 mitalia, joista kymmenen on kultaisia. Kaikki kultamitalit yhtä lukuun ottamatta ja noin puolet muista mitaleista on saavutettu heittolajeista. Yksittäisten kisojen mitalitilastossa maa on sijoittunut parhaimmillaan toiseksi Göteborgissa 1995. Ilman mitaleja se on jäänyt Sevillassa 1999, Berliinissä 2009, Moskovassa 2013 ja Lontoossa 2017.
Valko-Venäjän menestynein urheilija yleisurheilun MM-kilpailuissa on kiekonheittäjä Ellina Zvereva, joka voitti maailmanmestaruuden Göteborgissa 1995 ja Edmontonissa 2001 sekä saavutti MM-hopeaa Ateenassa 1997. Moukarinheittäjä Ivan Tsih’an voitti kultaa Pariisissa 2003 ja Osakassa 2007, minkä lisäksi hän oli alun perin ykkönen Helsingissä 2005, mutta tämän mestaruuden hän menetti dopingrikkomuksen seurauksena maanmiehelleen Vadzim Dzevjatouskille. Yhden mestaruuden ovat Dzevjatouskin lisäksi voittaneet keihäänheittäjä Natallja Šikalenka vuonna 1995, kuulantyöntäjä Janina Karoltšyk vuonna 2001, kuulantyöntäjä Andrei Mih’nevitš ja kiekonheittäjä Iryna Jattšanka vuonna 2003 sekä 800 metrin juoksija Maryna Arzamasava vuonna 2015. Kuulantyöntäjä Nadzeja Astaptšuk menetti vuoden 2005 maailmanmestaruutensa ja vuosien 2007 ja 2011 hopeansa dopingrikkomuksen seurauksena. Heittolajien ulkopuolella menestyneimmät valkovenäläiset Arzamasavan lisäksi ovat kaksi hopeaa saavuttanut ja myöhemmin Suomea edustanut kymmenottelija Eduard Hämäläinen, yhden hopean ja kaksi pronssia saavuttanut kävelijä Valjantsina Tsybulskaja sekä yhden hopean ja yhden pronssin saavuttanut seitsenottelija Natallja Sazanovitš. Valko-Venäjän jäädessä ilman mitaleja parhaiten menestyi Sevillassa 1999 neljänneksi sijoittunut kuulantyöntäjä Janina Karoltšyk, Berliinissä 2009 kahdeksanneksi sijoittunut moukarinheittäjä Pavel Kryvitski, Moskovassa 2013 neljänneksi sijoittunut pituushyppääjä Volha Sudarava sekä Lontoossa 2017 kuudenneksi sijoittuneet aitajuoksija Alina Talai ja keihäänheittäjä Tatsjana Haladovitš.
Sienna West
Sienna West (s. 6. marraskuuta 1977 Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
West syntyi Floridan piirikunnassa, Uruguayssa marraskuussa 1977. Ollessaan 10-vuotias hän muutti Miamiin, Floridaan, jossa West ryhtyi 19-vuotiaana eroottiseksi tanssijaksi. Pian hän muutti takaisin Kaliforniaan, jossa West jatkoi tanssimista Los Angelesissa. Samalla hän sai luotua yhteyksiä pornoteollisuuden tuottajiin ja päätyi 29-vuotiaana tekemään ensimmäisen elokuvansa.
Vapaa-ajallaan West harrastaa lentopalloa ja kuntosalilla käymistä.
Itä-Flanderi
Itä-Flanderi () on provinssi Belgian Flanderissa. Sen pääkaupunki on Gent. Provinssissa on arviolta 1 486 722 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 982,2 neliökilometriä. Itä-Flanderi on Euroopan tiheimmin asuttuja alueita.
Provinssi jakautuu kuuteen arrondissementtiin ja nämä yhteensä 65 kuntaan. Suurimpia kuntia ovat Gentin lisäksi Aalst, Sint-Niklaas, Beveren, Dendermonde ja Lokeren.
Eero Balk
Eero Balk (s. 8. toukokuuta 1955 Kuopio) on suomentaja ja kirjailija, jonka erikoisalaa ovat Itä-Euroopan slaavikielet. Hän hallitsee slaavilaisista kielistä muiden muassa venäjän, ukrainan, tšekin, slovakin, ylä- ja alasorbin sekä näiden lisäksi englannin, saksan ja italian. Balk on kääntänyt yli 30 kirjaa ja lisäksi muun muassa näytelmiä ja tv-ohjelmia. Hän on suorittanut maisterin tutkinnon Kiovan yliopistossa vuonna 1981.
Ansioistaan kääntäjänä Balk on saanut lukuisia palkintoja kuten kirjallisuuden valtionpalkinnon 1992. Hänet valittiin vuonna 2008 kansainvälisen Jaroslav Hašek -seuran kunniajäseneksi.
Balk on kirjoittanut myös Prahan matkaoppaita kuten kirjan "Sankarimatkailijan Praha" (Like Kustannus, 1997, ISBN 9515810477) sekä lehtikolumneja.
Henri Langlois
Henri Langlois (13. marraskuuta 1914 İzmir, Turkki – 13. tammikuuta 1977) oli elokuvan entistämisen ja tallettamisen uranuurtajia.
Langlois loi Ranskan elokuva-arkiston pohjan hankkimalla kourallisen filmejä yksityisin varoin. Sittemmin hänen kokoelmansa kasvoi tuhansien nimikkeiden suuruiseksi, ja Ranskan valtio alkoi rahoittaa hanketta.
Henri Langlois -palkinto on hänen kunniakseen Ranskassa myönnettävä elokuvapalkinto.
Länsi-Flanderi
Länsi-Flanderi () on provinssi Flanderissa, Belgiassa. Provinssin pääkaupunki on Brugge. Länsi-Flanderissa on arviolta 1 181 828 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 3 144,3 neliökilometriä. Provinssi jakautuu kahdeksaan arrondissementtiin ja edelleen 64 kuntaan, joista suurimpia ovat Bruggen lisäksi Kortrijk, Oostende, Roeselare, Waregem ja Ieper.
Koko Belgian Pohjanmeren rannikko, Westhoek, kuuluu Länsi-Flanderin provinssiin. Se on tärkeää turistialuetta, joka houkuttelee niin koti- kuin ulkomaalaisia turisteja.
Ukraina yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Ukraina on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 alkaen. Ennen maan itsenäistymistä sen urheilijat edustivat MM-kilpailuissa Neuvostoliittoa. Ukraina on saavuttanut yhteensä 35 mitalia, joista yksitoista on kultaisia. Kultamitaleista kahdeksan on saavutettu hyppylajeissa, kaksi pikajuoksuissa sekä yksi seitsenottelussa. Yksittäisistä kisoista maa on menestynyt parhaiten Ateenassa 1997, jossa se oli maitten mitalitilastossa viides. Berliinissä 2009 se jäi ilman mitaleja.
Ukrainan menestynein urheilija yleisurheilun MM-kilpailuissa on seiväshyppääjä Serhi Bubka, joka voitti jo Neuvostoliittoa edustaessaan kolme kultaa vuosina 1983, 1987 ja 1991 sekä vielä Ukrainan väreissä toiset kolme vuosina 1993, 1995 ja 1997. Žanna Pintusevitš-Block voitti kultaa 200 metrin juoksussa vuonna 1997 ja 100 metrin juoksussa vuonna 2001. Muut ukrainalaiset maailmanmestarit ovat kolmiloikan vuonna 1995 voittanut Inesa Kravets, korkeushypyn vuonna 1999 voittanut Inha Babakova, korkeushypyn vuonna 2005 voittanut Juri Krymarenko, kolmiloikassa vuonna 2011 kultaa voittanut Olha Saladuh’a sekä vuoden 2013 maailmanmestarit, korkeushyppääjä Bohdan Bondarenko ja seitsenottelija Hanna Melnytšenko.
Juke Boy Bonner
Juke Boy Bonner (oik. Weldon H. Philip Bonner, s. 22. maaliskuuta 1932, Bellville, Texas – k. 29. kesäkuuta 1978, Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, huuliharpisti ja kitaristi. Yhden miehen yhtyeenä esiintynyt Bonner kuvasi mustien kaupunkilaiselämää kappaleissaan kuten "Life is a Nightmare", "Struggle Here in Houston" ja "Going Back to the Country".
Bonner syntyi Bellvillessä yhtenä yhdeksästä lapsesta. Hänen vanhempansa kuolivat hänen ollessaan hyvin nuori ja naapuriperhe kasvatti hänet. Bonner muutti asumaan yhdessä isosiskonsa kanssa vuonna 1945. 12-vuotiaana hän opetteli kitaransoiton. Hän sai lempinimensä "Juke Boy" nuoruudessaan, jolloin hänellä oli tapana laulaa baareissa jukeboxien säestyksellä. Vuonna 1948 Bonner voitti paikallisen kykykilpailun, jonka ansiosta hän sai 15 minuutin radio-ohjelman KLEE-asemalla Houstonissa.
Bonnerin ensimmäinen single oli oaklandilaiselle Irma-levymerkille vuonna 1957 julkaistu "Well Baby"/"Rock With Me Baby". Levytysura jatkui vuonna 1960 Goldband Recordsille. Ura ei lähtenyt ihmeemmin nousuun ja hän joutui sairaalaan pahan vatsahaavan vuoksi. Leikkauksesa häneltä poistettiin lähes puolet vatsalaukusta. Toipumisaikanaan hän alkoi kirjoittaa runoja, joista osa julkaistiin "Forward Times" -lehdessä.
Vuonna 1967 Bonner levytti ensimmäisen albuminsa "The One Man Trio" Flyright-levymerkille. Tätä seurasivat Chris Strachwitzin Arhoolie-merkille tehdyt "I'm Going Back to The Country" (1968) ja "The Struggle" (1969). Bonner esiintyi Ann Arbor Blues Festivalilla, American Folk Blues Festivalilla ja Montreux Blues and Rock Festivalilla. Vuonna 1972 hän julkaisi LP:n Sonet Recordsille ja vuonna 1975 toisen houstonilaiselle Home Cooking Recordsille. Bonner ei kuitenkaan kyennyt elättämään itseään musiikillaan ja työskenteli kananjalostustehtaalla Houstonissa. Hän kuoli maksakirroosiin vuonna 1978.
Peeter Oja
Peeter Oja (s. 2. heinäkuuta 1960 Tallinna) on virolainen näyttelijä. Hän on muun muassa näytellyt elokuvissa "Tallinnan pimeys", "Tappev Tartu", "Lepatriinude jõulud" ja "Vanad ja kobedad saavad jalad alla". Hän oli myös ääninäyttelijänä animaatioelokuvassa "Keksijäkylän Lotta" vuonna 2006. Vuodesta 1993 lähtien Oja on kuulunut Kreisiraadio-nimiseen huumoriryhmään. Syksyllä 2017 Oja nähdään ohjelmassa Suur Komöödiaõhtu, joka perustuu suomalaiseen Putous-formaattiin.
Oja juontaa myös Mart Juuren kanssa televisio-ohjelmaa nimeltä "Ärapanija", jossa viikon tapahtumia arvioidaan satiirisesti.
Niilo Lehtilä
Niilo Lehtilä (s. 8. marraskuuta 1983) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa kaudella 2009–10 I-divisioonassa pelaavaa Kaarinan Uraa. 195 cm pitkän Lehtilän kasvattajaseura on Kaarinan Ura. Lehtilän piste-ennätys Korisliigassa on 35, joka syntyi 7. lokakuuta 2005 Espoon Honkaa vastaan.
Hannes Võrno
Hannes Võrno (s. 1. toukokuuta 1969 Rakvere, Viro) on virolainen muotitaiteilija, televisiojuontaja ja parlamentaarikko. Hän on juontanut "Kes tahab saada miljonäriks?" -ohjelmaa ja on Viroa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa edustaneen huumoriryhmä Kreisiraadion jäsen.
Võrno istui Viron parlamentissa Riigikogussa vuosina 2003–2007 Res Publica -puolueen edustajana.
Tarmo Leinatamm
Tarmo Leinatamm (2. syyskuuta 1957 Keila – 13. lokakuuta 2014) oli virolainen kapellimestari. Hän oli esimerkiksi Kansallisooppera Estonian kapellimestari ja Tallinnan Filharmoonian johtaja. Leinatamm oli myös monien musikaalien musiikin johtaja sekä huumoriryhmä Kreisiraadion jäsen sen perustamisesta 1993 alkaen. Hän edusti Viroa osana Kreisiraadiota vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa sekä toimi Viron kapellimestarina kilpailussa vuosina 1996 ja 1997.
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus (ennen sodan oikeussäännöt) on yksi kansainvälisen oikeuden osa-alue, joka säätelee sodankäyntiä. Se säätelee sodassa tapahtuvaa voimankäyttöä ja sen rajoja, menetelmiä ja kohteita. Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden ulkopuolelle jää voimankäytön oikeutus ja voimankäyttöön ryhtymistä rajoittavat oikeussäännöt. Se siis säätelee vain jo alkanutta sodankäyntiä, ei sodankäynnin aloittamista. Pelkistäen se käsittelee valtioiden välisiä sotia ja vain vähäisessä määrin valtioiden sisäisiä sisällissotia tai näitä alempitasoisia väkivaltaisuuksia.
Kansainvälinen humanitaarinen oikeus jaetaan kahteen osaan eli valtioiden välisten sotien oikeussäännöt ja valtion sisäisen sodan oikeussäännöt. On ehdotettu, että jaoettelusta luovuttaisiin ja siirryttäisiin vain yhteen oikeussäännöstöön, mutta toistaiseksi tämä ei ole mahdollista kansainvälispoliittisista syistä. Kansainvälinen humanitaarinen oikeus määrittelee sodan oikeudellisessa mielessä ja oikeudellisessa mielessä on olemassa vain yksi sodan muoto ja taso.
Humanitaarisen oikeuden perusedellytys on ollut vastapuolen tunnustaminen ihmisyhteisöksi. Sotaa ja konflikteja on pyritty säätelemään tuhansia vuosia mm. lainsäädännön, moraaliohjeiden, uskonnollisten määräysten ja ritarillisten käsitysten kautta. Oikeuden muotoutumiseen ovat vaikuttaneet myös esimerkiksi taloudelliset syyt, jolloin sodan vahingot ovat säilyneet vähäisempinä.
Humanitaarista oikeussäätelyn "säännösryhmät":
Humanitaarisen oikeuden lisäksi konflikteihin vaikutetaan seuraavilla kansainvälisen oikeuden sopimuksilla:
Oikeuskäytäntöä suorittaa valtioiden omat tuomioistuimet, kansainvälisen oikeuden elimet, Kansainvälinen rikostuomioistuin sekä YK:n turvallisuusneuvoston perustamat ad hoc -kansainväliset rikostuomioistuimet. (esimerkiksi Jugoslavian ja Ruandan sotarikostuomioistuimet)
Oikeusperiaatteina
Ensisijaiset oikeuslähteet:
Toissijaiset oikeuslähteet:
Muita kansainvälisiä sopimuksia, jotka eivät yleensä ole oikeudellisesti sitovia. Asiakirjat sitovat sopijapuolia kuitenkin poliittisesti silloin, kun nämä ovat aktiivisesti osallistuneet näiden laadintaan.
Francisco de Orellana
Francisco de Orellana (1511 Trujillo, Espanja – marraskuu 1546 Amazon, Brasilia) oli ensimmäinen Amazon-jokea pitkin purjehtinut eurooppalainen.
Espanjalainen konkistadori Gonzalo Pizarron retkikunta lähti maaliskuussa 1541 Ecuadorin Quitosta itään etsimään Eldoradoa. Retkikunnan mukaan liittyi Francisco de Orellana 23 konkistadorinsa kanssa. Orellanan ja Pizarron joukot eriytyivät marraskuussa, kun Orellana lähti joukkoineen etsimään ruokaa. He kohtasivat aluksi ystävällisiä intiaaneja, mutta joutuivat myöhemmin toisten intiaanien hyökkäysten kohteeksi. Elokuussa 1542 retkikunta pääsi avomeren äärelle ja he lähtivät purjehtimaan kotiin päin.
Orellanan retkikunnan jäsenet olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka kävivät Amazonin altaan keskellä. Palattuaan Espanjaan Orellana kertoi löytäneensä tuntemattoman kulttuurin. Myöhemmät retkikunnat löysivät sademetsästä vain muutamia hajallaan sijaitsevia intiaanikyliä, joten Orellana leimattiin valehtelijaksi.
Yhdysvaltalaisten arkeologien Rio Negron varrella tekemät kaivaukset osoittavat, että alueella ei ole aina asunut vain pieniä vaeltavien intiaanien ryhmiä, vaan siellä on ollut tuottoisaa maanviljelystä ja suuria, kiinteitä yhdyskuntia. Aiemmin on katsottu, että Amazonin sademetsän maaperä ei pysty tuottamaan niin suuria satoja, että suuret ihmisjoukot voisivat muodostaa paikallaan asuvia yhteisöjä. Yhdysvaltalaisten arkeologien ryhmän mukaan alueilta, joissa maanviljelyä oli oletettavasti harjoitettu, maan joukossa oli erittäin hedelmällistä savea, jota nykyiset brasilialaiset kutsuvat nimellä "terra preta" (”musta maa”). Amazonasin muinaiset asukkaat olivat ilmeisesti sekoittaneet maaperään orgaanista jätettä ja ravinneet sen niin, että siitä oli tullut pysyvästi hedelmällistä. Tämä oli mahdollistanut kestävän maanviljelyn, jonka vuoksi paikallaan asuvat yhteisöt pystyivät syntymään.
Orellanan mukaan Amazonasin kansat raivasivat peltoa kulottamalla. Saksalaiset maaperätutkijat Bruno Glaser ja Christoph Steiner ovat löytäneet "terra pretasta" paljon puuhiiltä. Glaserin ja Steinerin mukaan puuhiili sitoo maaperään ravinteita ja pitää maan hedelmällisenä. Rauhaan jätettynä "terra preta" lisääntyy itsestään, minkä tutkijat olettavat johtuvan bakteerien ja sienien yhteisvaikutuksesta. Amazonasin kulttuurin perustan kehitys oli vienyt vuosisatoja, mutta se tuhoutui muutamassa vuosikymmenessä. Espanjalaiset toivat mukanaan isorokon, tuhkarokon, influenssan ja muita Amazonasissa tuntemattomia tauteja, joille alueen asukkailla ei ollut vastustuskykyä, joten moni heistä kuoli.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1939
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1939 yhdeksännen kerran. Kilpailut käytiin Puolan Zakopanessa 12.–15. helmikuuta. Kilpailulajeina olivat miesten ja naisten syöksylasku, pujottelu ja alppiyhdistetty.
Neuvostoliitto yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Neuvostoliitto osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1983, 1987 ja 1991. Lisäksi se oli mukana olympiaohjelmaan kuulumattoman 50 kilometrin kävelyn MM-kilpailussa vuonna 1976. Maa saavutti MM-historiansa aikana yhteensä 78 mitalia, joista 23 oli kultaisia. Se oli aikansa kolmen menestyneimmän maan joukossa yhdessä Yhdysvaltain ja Saksan demokraattisen tasavallan kanssa. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen sen urheilijat ovat yhä menestyneet Venäjän, Valko-Venäjän, Ukrainan ynnä muiden maiden edustajina.
Neuvostoliiton edustajina MM-kilpailuissa parhaiten menestyivät kolme maailmanmestaruutta voittaneet keskimatkojen juoksija Tatjana Samolenko-Dorovskih ja seiväshyppääjä Serhi Bubka. Bubka jatkoi uraansa Ukrainan edustajana ja voitti lopulta yhteensä kuusi maailmanmestaruutta, mihin kukaan muu ei ole yhdessä henkilökohtaisessa lajissa pystynyt.
Emma Puikkonen
Emma Puikkonen (s. 1974 Hämeenlinna) on suomalainen kirjailija. Hän myös opettaa sanataidetta ja teatteria. Hänen teoksensa "Eurooppalaiset unet" (2016) oli ehdolla Finlandia-palkinnon ja Tulenkantaja-palkinnon saajaksi.
Puikkonen on koulutukseltaan teatteri-ilmaisun ohjaaja. Hän oli mukana perustamassa Tehdas Teatteri -ammattiteatteritilaa sekä esittävän taiteen Iholla-ryhmää, joka toteuttaa teatteriesityksiä, taideklubeja ja performansseja. Puikkonen on ollut Varsinais-Suomen läänin kirjallisuuden ja teatterin läänintaiteilijana. Kirjailija Arja Puikkonen on Emma Puikkosen äiti. Heidän yhteinen teoksensa "Äänihäkki" oli Topelius-palkintoehdokkaana 2017.
Puikkonen asuu Helsingissä.
Roy Book Binder
Roy Book Binder (s. 5. lokakuuta 1941, New York) on yhdysvaltalainen blues- ja folkkitaristi ja laulaja.
Laivastossa soittamisen aloittanut Book Binder keikkaili itärannikon kahviloissa 1960-luvun alussa. Hän tutustui Reverend Gary Davisiin, josta tuli hänen mentorinsa ja Book Binderista sokean muusikon autonkuljettaja. Book Binder aloitti levytysuransa hiljalleen äänittämällä muutamia singlejä Kicking Mule ja Blue Goose -merkeille vuonna 1968. Vuonna 1969 hän kiersi Englantia yhdessä Arthur "Big Boy" Crudupin ja Homesick Jamesin kanssa ja julkaisi seuraavana vuonna ensimmäisen albuminsa "Travelin' Man" Adelphi-merkillä.
Book Binder aloitti yhteistyön viulisti Fats Kaplinin kanssa vuonna 1973 ja he levyttivät albumin "Git Fiddle Shuffle" samana vuonna. Duo soitti yhdessä kolmisen vuotta, kakkosalbumi "Ragtime Millionare" ilmestyi vuonna 1976. Tämän jälkeen Book Binder osti vakituiseksi asunnokseen asuntoauton, jolla alkoi kiertää Yhdysvaltoja ja keikkailla.
Book Binder on julkaissut kaikkiaan seitsemän albumia ja opettaa usein kitaransoittoa Fur Peace Ranchilla yhdessä muun muassa Jorma Kaukosen kanssa.
Jan Thore Grefstad
Jan Thore Grefstad (s. 30. tammikuuta 1978, Tromssa) on norjalainen heavy metal -laulaja. Tällä hetkellä hän laulaa yhtyeissä Saint Deamon ja Wild Willy's Gang. Hän on toiminut myös Frostmoonin ja Highland Gloryn laulajana.