hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kobolttikanuuna
Kobolttikanuuna eli kobolttikeilahoitolaite on sädehoitoon aiemmin käytetty erikoislaite.
Kobolttikanuuna muodostuu säteilevästä keskusyksiköstä, suojakuorista sekä kohdistuslaitteistosta ohjaimineen. Säteilevänä aineksena käytetään yleensä kobolttiseosta, jossa säteilevänä isotooppina on koboltti-60, mistä nimikin tulee. Eräissä vanhimmissa 1950-luvulla valmistuneissa laitteissa käytettiin säteilevänä aineksena radiumseosta, kobolttiseos kehitettiin myöhemmin. Näistä vanhimmista laitteista käytetään nimitystä radiumkanuuna.
Kobolttikanuunaa käytetään silloin, kun jokin syöpälaji tarvitsee voimakasta ja tarkkaan suunnattua sädehoitoa. Kohdistuslaitteiston avulla sädesuihku voidaan suunnata millintarkasti haluttuun kohtaan, jolloin se vahingoittaa tervettä kudosta mahdollisimman vähän.
Erityisesti kobolttikanuunaa käytetään silloin, kun potilaan entinen luuydin on luuydinsiirron vuoksi lamautettava kokonaan, mikä tehdään yhdellä tai useammalla kobolttikanuunalla potilaaseen kohdistetun tuhannen radin (=10 gray) syväsädeannoksen avulla.
Suomen ensimmäinen radiumkanuuna, saatiin lahjoituksena W. Frenckellilta vuonna 1938, ja se sijoitettiin Helsingin yleiseen sairaalaan. Suomen ensimmäinen kobolttikanuuna saatiin lahjoituksena Neuvostoliitolta 1950-luvulla. Se sijoitettiin silloiseen Sädehoitoklinikkaan Unioninkatu 38:aan, jonne rakennettiin yhä jäljellä oleva erityisesti lyijyllä panssaroitu suojatila. Rakennus jäi tarpeettomaksi, kun Sädehoitoklinikka muutti vuonna 1962 Meilahteen uudisrakennukseen, ja tila oli monenlaisessa käytössä varastosta sosiaalitilaksi, kunnes siitä vuonna 1980 tehtiin sairaalan apteekki. Klinikan henkilökuntaan kuulunut harrastelijataiteilija, konemestari Esko Puumalainen maalasi apteekille oman nimikyltin: entisestä suuresta paistinpellistä tehdyssä kyltissä on punainen ketun kuva ja teksti "KETTU-apteekki", koska korttelin nimi on Kettu. Kyltti korjattiin pois sairaalan sulkemisen yhteydessä vuonna 1994, ja sitä säilytetään Töölön sairaalan apteekissa, jonne suljetun apteekin toiminnot ja henkilökunta sijoitettiin.
Kobolttikanuunan suojarakennuksen läpi aiottiin 1990-luvulla rakentaa yliopiston kampushankkeeseen liittyvä porttikäytävä, mutta yrityksestä oli luovuttava, kun ilmeni, että rakennus on suojelukohde, ja lisäksi sen sisällä oleva noin puoli metriä paksulla erikoisseinällä varustettu lyijysuojattu hoitotila olisi ollut äärimmäisen kallis purettava. Kiireisen urakoitsijan purkamat osat kattoa ja kadunpuoleista seinää jouduttiin rakentamaan entiselleen.
Rakennus on ulkoisesti lähes ennallaan, ja sen seinässä on muistolaatta. Kobolttikanuuna käytettiin loppuun 1960-luvulla. Sen kuoret ohjaimineen ovat Meilahdessa Syöpätautien klinikan kellariin sijoitetun odotustilan seinällä muistomerkkinä. Säteilevä ydin palautettiin takaisin Neuvostoliittoon.
Alfred Karlberg
Alfred Gideon Karlberg (8. helmikuuta 1892 Helsinki - 26. heinäkuuta 1947) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat saarnaaja Johan Alfred Karlberg ja Anna Maria Hellström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Alice Dagmar Granfeltin kanssa.
Karlberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911–1915. Sotakorkeakoulun komentajakurssi hän suositti vuosina 1925–1926 ja suojeluskuntain piiripäälliköitten täydennyskurssin keväällä vuonna 1937.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 23. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 10. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Karlberg suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kirssin.
Karlberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet kumminkin siirrettiin jo 21. maaliskuuta 1918 komppanianpäälliköksi 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja Viipurissa.
Karlberg määrättiin sisällissodan jälkeen 1. kesäkuuta 1918 ase- ja konekivääriupseeriksi Suomen valkoiseen kaartiin, josta hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1919 Lapuan pataljoonan komentajaksi. Hän erosi armeijasta ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 6. joulukuuta 1927 ja hänet sijoitettiin Vaasan suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Karlberg osallistui talvisotaan YH:n (ylimääräiset harjoitukset) aikana Kymenlaakson suojeluskuntapiirin päällikkönä, mistä tehtävästä hänet vapautettiin hänellä todetun sairauden takia. Jatkosodan puhjettua hän kykeni kumminkin taas astumaan palvelukseen ja hänet komennettiin päälliköksi Helsingin suojeluskuntapiirin työvoimatoimistoon, mutta hänen kuntonsa heikkeni jälleen ja hän joutui vuonna 1942 sairaalahoitoon eikä enää palannut sodan aikana takaisin palvelukseen. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Karlberg toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1920–1924 ja 1927 ja oli apujäsenenä valtioneuvoston määräämässä tutkintolautakunnassa ruotsinkielessä suoritettavia tutkintoja varten vuosina 1925–1927.
Shitat
Shitat ovat etninen ryhmä Etiopiassa ja Sudanissa. He puhuvat opuuota, nilo-saharalaista kieltä. Kansaan kuuluu useita tuhansia, ja suurin osa heistä ei ole muslimeja, vaikka uskonto onkin alueella yleinen.
Sawit
Sawit ovat heimo Länsi-Papuassa, Indonesiassa. Heidät tunnettiin 1950-luvulle asti kannibalismia harjoittavina pääkallonmetsästäjinä.
Tämän jälkeen monet heimon jäsnistä kääntyivät kristinuskoon ja vuonna 1972 heille rakennettiin kristittyjen kohtauspaikaksi maailman suurin pyöreä rakennus. Heidän keskuudessaan elänyt kristitty lähetyssaarnaaja Don Richardson kirjoitti kokemuksestaan kirjan "Peace Child".
Etelänummen koulu
Etelänummen koulu on yläkoulu Pietarsaaren kaupungissa. Koulu on aiemmin toiminut samassa rakennuksessa lukion kanssa, mutta vuoden 2006 syksyllä lukio-opetus siirrettiin Pursisalmen koululle. Yläkoulussa opiskelevat perusopetuksessa olevien lisäksi erityisluokat sekä Oravaisten pakolaiskeskuksessa asuvat oppilaat.
Askalafos
Askalafos () oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri mieshahmon nimi.
Askalafos, Areen ja Astyokhen poika, oli Orkhomenoksen kuningas ja Ialmenoksen kaksoisveli. Hyginus tosin mainitsee kerran hänen olleen argoslaisen Lykoksen poika. Veljensä kanssa hän johti minyanilaiset Troijan sotaan 30 aluksen voimin. Sodassa hän sai surmansa Deifoboksen keihäästä, mikä sai hänen isänsä raivon partaalle.
Askalafos mainitaan yhtenä Helenan kosijoista ja myös argonauttina.
Askalafos oli Akheronin ja joko Orfnen tai Gorgyran poika. Kun Persefone oli saanut Haadekselta luvan palata maan päälle sillä ehdolla, ettei tämä söisi siellä mitään, Askalafos väitti Persefonen syöneen matkallaan granaattiomenan. Demeter rankaisi Askalafosta laittamalla suunnattoman kiven tämän päälle, mutta kun Herakles myöhemmin vieritti kiven pois, muutti Demeter tämän pöllöksi – toisen variaation mukaan Persefone teki tämän itse.
Jonathan Winters
Jonathan Harshman Winters III (11. marraskuuta 1925 Dayton, Ohio – 11. huhtikuuta 2013 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. Hän syntyi Ohiossa ja palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain merijalkaväessä. Sodan jälkeen hän opiskeli Kenyon Collegessa ja Dayton Art Institutessa.
Luotuaan pitkän uran televisiossa, elokuvissa ja komedia-albumeilla Winters sai vuonna 1999 Mark Twain -palkinnon amerikkalaisesta huumorista. Häntä huomioitiin myös Grammy- ja Emmy-palkinnoilla sekä tähdellä Hollywood Walk of Famella. Hän työskenteli paitsi komedian parissa, myös kirjailijana ja taidemaalarina. Hänellä oli vaimonsa Eileenin kanssa kaksi lasta.
Wintersillä oli kaksisuuntainen mielialahäiriö, johon hän sai hoitoa 1960-luvulta lähtien. Hänen filmografiansa joukkoon kuuluvat muiden muassa elokuvat "Mieletön, mieletön maailma" (Kramer, 1963) ja "Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat" (Jewison, 1966).
Heliografia
Heliografia (, aurinkopiirros) on ranskalaisen keksijän Joseph Nicéphore Niépcen kehittämä maailman ensimmäinen menetelmä pysyvän valokuvan luomiseksi. Niépce otti vanhimman säilyneen valokuvan, "Näkymä ikkunasta Le Grasissa", vuonna 1826 käyttäen camera obscuraa ja 25,8 x 29 cm:n kokoista öljykäsiteltyä bitumilla pinnoitettua tinalevyä. Kun levy huuhdeltiin laventeliöljyllä, ainoastaan auringonvalosta kovettunut osa, "itse kuva", jäi jäljelle. Ensimmäisen säilyneen kuvan valottamiseen meni kahdeksan tuntia, minkä vuoksi aurinko paistaa kuvassa molemmista suunnista, ja varjot heittyvät kahteen suuntaan.
Niépce oli askarrellut valokuvauksen parissa jo vuodesta 1816 kokeillen erilaisia valonherkkiä kemikaaleja. Näiden varhaisten kokeiluiden tulokset eivät olleet pysyviä, sillä hän ei onnistunut kuvan kiinnittämisessä, joten kuvat haalistuivat nopeasti häviten näkyvistä.
Niépcen kuoltua 1833 hänen työtään jatkoi Louis Daguerre, joka 1839 julkaisi heliografiaan ja Niépcen havaintoihin perustuvan, mutta huomattavasti kehittyneemmän dagerrotypian.
Milton Berle
Mendel Berlinger eli Milton Berle (12. heinäkuuta 1908 – 27. maaliskuuta 2002) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. Hän nousi laajaan kuuluisuuteen juontamalla vuosina 1948–1955 televisiossa "Texaco Star Theater" -show’ta. Hän esiintyi myös Broadwaylla ja lukuisissa elokuvissa, joista ensimmäisessä jo vuonna 1914.
Berle pääsi lapsena opiskelemaan Manhattanin Professional Children’s Schooliin. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänet on otettu myös California Hall of Fameen.
Berle pysyi henkisesti vireänä vanhuuteensa saakka. Huhtikuussa 2001 julkisuuteen tuli tieto hänen sairastamastaan suolistosyövästä. Hän kuoli Los Angelesissa 93-vuotiaana maaliskuussa 2002.
Antrea (Viipurin piiri)
Antrea eli Kamennogorsk on kaupunkikunta () ja samanniminen, kuntakeskuksena toimiva kaupunki Viipurin piirin pohjoisosassa Leningradin alueella Venäjällä. Antrean kaupunkikunta käsittää alueen Viipurin kaupungin pohjoispuolelta Vuoksen molemmin puolin. Lännessä se rajoittuu Suomen rajaan, pohjoisessa Karjalan tasavaltaan ja idässä Käkisalmen piiriin. Sen naapurikuntia ovat luoteessa Enso (Svetogorsk) sekä Suomen puolella Lappeenranta ja Rautjärvi, pohjoisessa Karjalan tasavallan puolella Hiitola, idässä Käkisalmen piirin puolella Kaarlahti ja Räisälä, etelässä Kähäri, Viipuri ja Tienhaara.
Antrean eli Kamennogorskin kaupungin lisäksi kaupunkikuntaan kuuluvat seuraavat maaseututaajamat:Antreassa on suuria harmaan graniitin louhoksia, joita hyödyntää seitsemän kiviteollisuusyritystä. Kaupungissa on myös kaksi paperitehdasta. Vanhempi, kirjapainopaperia tuottava perustettiin entisen suomalaisen sokeritehtaan tiloihin. Uudempi tehdas tuottaa WC-paperia ja on ruotsalaisomistuksessa.
Antrean kaupunkikunta sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja se käsittää suunnilleen Suomen luovuttamat Antrean ja Vuoksenrannan kunnat, sekä osia Viipurin maalaiskunnasta, Nuijamaasta, Kirvusta ja Rautjärvestä. Antrean nykyinen kaupunki sijaitsee entisen Antrean kirkonkylän - asemanseudun paikalla.
Antrean kaupunkikunta muodostettiin 1. tammikuuta 2006 yhdistämällä Antrean kaupunki sekä Sairalan, Kavantsaaren ja Sokkalan kylähallinnot.
Heikki Lehmusto
Heikki Jaakko Lehmusto (s. 17. helmikuuta 1947 Oulu) on suomalainen yritysjohtaja, media-alan vaikuttaja, hallitusammattilainen ja pakinoitsija.
Oikeustieteen kandidaatiksi opiskellut Lehmusto toimi opiskeluaikoina Sanoma-osakeyhtiössä toimittajana ja valmistuttuaan Yhtyneitten Kuvalehtien lakimiehenä. Vuosina 1977–1980 Lehmusto oli kirjapaino Kannan ja vuosina 1980–1986 Insinöörilehdet Oy:n toimitusjohtajana.
Heikki Lehmusto toimi Kolmostelevision toimitusjohtajana yhtiön alusta 1986 vuoden 1993 alkuun asti, jolloin Oy Kolmostelevisio Ab ja MTV Oy yhdistettiin televisiokanava MTV3:ksi. Kolmostelevision jälkeen hän siirtyi pörssiyhtiö Fazer Musiikki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kun Fazer oli myyty Time Warnerille, Lehmustosta tuli 1994 Yleisradion televisiotoiminnan johtaja ja yhtiön hallituksen jäsen, jossa tehtävässä oli vuoteen 2001 saakka.
Yleisradiosta Lehmusto siirtyi 2001 Silja Oyj:n varatoimitusjohtajaksi, josta hänen oli määrä siirtyä seuraavan vuoden lopussa eläkkeelle jäävän toimitusjohtajan tilalle. Syksyllä 2002 yhtiön omistajat päättivät kuitenkin valita hänen tilalleen Antti Pankakosken.
Johtajauransa ohella Lehmusto on toiminut hallituksen jäsenenä muun muassa Oy Dipoli Ab:ssä, Gummerus-kustantamossa, A-lehdissä ja Veikkauksessa. Lehmusto on myös osakkaana hallitusammattilaisten yhteisössä Boardman Oy:ssä, jossa hän on luonut kolmannen sektorin hallitusmmattilaisten suurtapahtuman Pro Bono -seminaarin.
Lehmusto on ollut Tennisliiton puheenjohtaja vuosina 1992–1995. Hän on toiminut Savonlinnan oopperajuhlien hallituksen puheenjohtajana 1994–2003.
Heikki Lehmusto harrastaa kirjoittamista. Yhdessä Kalle Isokallion kanssa hän on koonnut vuosittaista "Suomen parhaat vitsit" -kirjaa nimimerkeillä Henrik Muste ja Kari Kallis. He ovat tiettävästi myös Tekniikka & Talous -lehdessä julkaistavien "Perusinsinööri Veijo Miettisen" pakinoiden takana. Entisenä ketjupolttajana Lehmusto kirjoitti opaskirjan tupakoinnin lopettamisesta muille kaltaisilleen.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2002
23. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Malissa 19. tammikuuta – 10. helmikuuta 2002. Turnauksen voitti Kamerun, jolle mestaruus oli neljäs.
Turnauksen ottelut pelataan kuudessa eri kaupungissa.
3 maalia
2 maalia
Hel (täsmennyssivu)
Hel tai HEL voi tarkoittaa seuraavia:
Miquel Soler
Miquel Soler Sarasols (s. 16. maaliskuuta 1965 Girona, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja.
Soler oli pelipaikaltaan puolustaja, välillä hän pelasi myös keskikenttäpelaajana. Soler edusti pelaajauransa aikana useaa Espanjan pääsarjajoukkuetta, joista nimekkäimmät olivat Barcelona ja Real Madrid.
Soler on Espanyolin junioriakatemian kasvatteja. Edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 1983–1984. Neljännellä kaudellaan Katalonialaisten riveissä joukkue sijoittui sarjakauden loppuvaiheen päätteeksi kolmanneksi. Soler pelasi kaudella 41 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän oli mukana myös kun Espanyol eteni vuoden 1988 UEFA Cupin loppuotteluun. Espanyol kuitenkin hävisi loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa saksalaiselle Bayer Leverkusenille.
Espanyolista Soler siirtyi paikallisvastustaja Barcelonan riveihin. Hän oli mukana voittamassa Cup-voittajien cupia heti ensimmäisellä kaudellaan. Vuonna 1991 hän siirtyi Atlético Madridiin. Joukkueessa hän voitti uransa toisen Copa del Reyn. Kauden jälkeen Soler palasi Barcelonaan.
Kahden hyvin sujuneen Sevilla-kauden jälkeen hän siirtyi Real Madridin riveihin. Solerilla oli kuitenkin vaikeuksia vakuuttaa paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Ennen pelaajauransa päätöstä Soler pelasi viimeiset viisi kautta Mallorcan riveissä. Soler pelasi urallaan yhteensä 504 pääsarjaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Hän pelasi yhteensä 9 maaottelua ja oli mukana vuoden 1988 jalkapallon EM-kilpailuissa.
Kinotour
Kinotour on kiertävä elokuvateatteri Varsinais-Suomessa. Se järjestää elokuvanäytäntöjä kunnissa, joissa ei ole omaa elokuvateatteria. Näytännöt ovat pääosin lastenelokuvia, joita esitetään julkisissa yleisötiloissa ja kouluissa. Kinotour järjestää elokuville myös suuria ulkoilmanäytäntöjä.
Kinotour esittää elokuvia ainakin Naantalissa, Kyrössä, Liedossa, Marttilassa, Nousiaisissa, Piikkiössä, Taivassalossa, Koski Tl:ssä, Oripäässä, Mynämäellä, Säkylässä, Ypäjällä, Karkkilassa ja Aurassa. Kinotourilla on ollut esitystoimintaa yli 20 kunnassa. Kinotour oli mukana Karkkilassa syksyllä 2017 järjestetyillä elokuvafestivaaleilla, jonka muita yhteistyötahoja olivat Elokuvakerho Kino Iglu, Karkkilan nuoriso- ja kulttuuritoimi ja työväenopisto, Lukeva ry, mediapaja Werstas, Ruukinpaja, Lyhty ry ja Sodankylän elokuvajuhlat.
Kinotour on perustettu vuonna 1998, ja se kuuluu nykyisin vuonna 2014 perustettuun Cinemahouse Oy:hyn, joka hoitaa myös Laitilan Kinoa ja vuonna 2016 avattua Kaarinan kolmisaliteatteria Kino Piispanristiä sekä avaa vuoden 2018 alkupuolella uudelleen Turun Humalistonkadulla sijaitsevan Diana-elokuvateatterin, jonka tiloissa on viimeksi toiminut jazzklubi Monk.
Seepramalawinahven
Seepramalawinahven ("Maylandia zebra") on afrikkalaisessa Malawijärvessä laajalti elävä endeeminen kirjoahvenlaji. Laji soveltuu myös akvaariossa pidettäväksi.
Koiras on hieman naarasta suurempi ja voi kasvaa yli 11 cm:n pituiseksi. Koiras on väriltään keltainen ja naaras vaaleahko.
Seepramalawinahvenet elävät mieluiten kivipohjan läheisyydessä. Koiraat puolustavat erityisesti reviiriinsä kuuluvia luolia, joissa lisääntyminen tapahtuu.
Seepramalawinahvenet viihtyvät vedessä, jonka lämpötila on 22–28 °C ja pH noin 8. Laji käyttää ravintonaan levää, kasveja ja eläinplanktonia
Raynaudin oire
Raynaudin oire eli valkosormisuus on verenkiertoelinten sairaus, jossa verenkierto estyy pienimmissä valtimoissa niiden kouristuksen vuoksi jaloissa, käsissä, poskissa tai korvissa yleensä symmetrisesti. Oireen ensimmäisessä vaiheessa oireena on ihon kalpeus, joka muuttuu keltaisuudeksi tai sinisyydeksi, sekä tunnottomuus. Verenkierron palatessa iho alkaa punoittaa. Raynaudin oireen toisessa vaiheessa oireina ovat äkilliset kuoliot, jotka johtuvat valtimoiden tukkeutumisesta. Raynaudin oireen määritteli ensimmäisen kerran ranskalainen lääkäri Maurice Raynaud vuonna 1862. Raynaudin oireen diagnosointi kuuluu lääkärille.
Raynaudin oireen voivat laukaista kylmyys, tiheäjaksoista tärinää aiheuttavien työkoneiden käyttö tai tunne-elämän häiriöt. Laukaisevana tekijänä voi olla muun muassa myös puristus tartuttaessa esineisiin tai niitä kannettaessa. Oireiden taustalla voi provosoivan tekijän lisäksi muu tekijä, kuten valtimotulehdus, valtimoa painava ylimääräinen kylkiluu, hermohalvaus, sopimaton lääkitys ja/tai tupakointi. Hoitona käytetään oireita provosoivien tekijöiden välttämistä, muiden tekijöiden poistamista ja potilaan oireiden vuoksi tunteman pelon lievittämistä.
Raynaudin oireen kesto on noin 15–30 minuuttia, jos laukaiseva tekijä poistetaan ja elimistö pidetään lämpimänä. Käsien verenkierto palautuu parhaiten, kun käsiä pidetään lämpiminä, alhaalla ja rentoina puristamattomissa käsineissä. Lääkäriin on otettava yhteyttä, jos oireet eivät poistu lämmittämällä. Mikäli taustalla ei ole muuta tekijää, Raynaudin oiretta pidetään hankalana mutta vaarattomana.
Erkki Kario
Erkki Johannes Kario (18. kesäkuuta 1919 Helsinki – 13. toukokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja. Hän toimi Kirkko ja kaupungin päätoimittajana 1954–1967, Kirkon tiedotuskeskuksen johtajana 1967–1977 ja Kotimaa-lehden päätoimittajana 1977–1983.
Kario opiskeli teologiaa, mutta kirkon tiedotus ja journalismi veivät hänet mukanaan ennen valmistumista. Karion kirjoittamia kirjoja ovat muun muassa "Taistelu johtolangasta" (1954) ja "Papin rikos" (1968), joka herätti aikanaan huomiota julkisuudessa ja on käännetty ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, puolaksi ja saksaksi. Kario oli myös mukana toimittamassa pappiskaskukokoelmaa "Totta toinen puoli" (1963).
Kario oli keskeisenä vaikuttajana, kun luterilaisen kirkon tiedotustoiminta alkoi kehittyä kohti nykyaikaa. Hänen aikanaan Kotimaa saavutti historiansa suurimman levikin, yli 80 000.
Ernst Günther Schenck
Ernst Günther Schenck (3. lokakuuta 1904 Marburg – 21. joulukuuta 1998 Aachen) oli saksalainen lääkäri, joka toisen maailmansodan viimeisinä päivinä työskenteli Berliinissä ja kirjoitti kokemuksistaan useita kirjoja. Vuonna 1944 hänet ylennettiin Obersturmbannführeriksi (everstiluutnantti) ja seuraavana vuonna Standartenführeriksi (eversti).
Isänsä ammattia seurannut Schenck valmistui lääkäriksi vuonna 1930 ja toimi tämän jälkeen apulaislääkärina Ludolf-Krehl-klinikalla Heidelbergissa. Vuosina 1931–1934 hän toimi Kaiser-Wilfelm-Institutin lääketieteellisen tutkimuksen yliassistenttina. Kansallissosialistien valtaannousun ("Machtergreifung") myötä hän liittyi SA-joukkoihin vuonna 1933. Vuonna 1934 hänestä tuli ylilääkäri. Kansallissosialistisen puolueen jäsenyyden hän otti vuonna 1937 liittyen samalla useisiin eri puolueen järjestöihin, kuten NS-Ärztebund, NS-Dozentenbund, Deutsche Arbeitsfrontt, NS-Volkswohlfahrt ja Reichsluftschutzbund. Vuonna 1940 Schenk liittyi Waffen-SS:ään. Sodan aikana hän työskenteli muun muassa Dachaun keskitysleirin suurella yrttitarhalla, jonka yli 200 000 lääkekasvista valmistettiin esimerkiksi vitamiinituotteita Waffen-SS:lle. Vuonna 1943 hän kehitti proteiinimakkaran SS:n eturintaman joukkoja varten. Tuotteen testeissä Mauthausenin keskitysleirillä kuoli 370 aliravittua vankia nälkäturvotukseen.
Sodan loppupuolella Schenck työskenteli vapaaehtoisena Berliinissä valtakunnankansliassa Führerbunkerin läheisyyteen tehdyssä tilapäissairaalassa. Vaikka hän ei ollut saanut kirurgin koulutusta hän oli mukana monissa suurissa leikkauksissa yhtenä avustajistaan Hitlerin henkilökohtainen lääkäri tohtori Werner Haase. Haase, jolla oli enemmän kirurgikokemusta, oli tuberkuloosin heikentämä.
Länsi-Saksa ei sallinut Schenckin harjoittaa ammattiaan, joten sotavankeudesta palaamisen jälkeen Schenck toimi lääketeollisuuden palveluksesa.
Schenkiä ovat elokuvissa esittäneet:Monissa Perikato-elokuvan arvioissa on kiinnitetty huomiota siihen, että elokuvassa Schenck kuvataan sankarina huolimatta sodanaikaisesta toiminnastaan ”SS-tohtorina”.
Erik Pöysti
Erik Pöysti (17. syyskuuta 1849 Antrea – 8. maaliskuuta 1919 Iisalmi) oli suomalainen maanviljelijä ja maallikkosaarnaaja, joka oli 1800-luvun lopulla valtiopäivämiehenä ja 1900-luvun alussa Suomalaisen puolueen kansanedustajana.
Pöystin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Pöysti ja Helena Peltonen. Hän opiskeli vuosina 1868–1872 Lähetyskoulussa ja suoritti saarnalupatutkinnon 1872. Pöysti oli myös kuunteluoppilaana Jyväskylän seminaarissa. Pöysti toimi opettajana Jääskessä 1872–1880 ja oli maanviljelijänä 1878–1898. Myöhemmin hän oli ensin Suomalaisen merimieslähetyksen apulaisena Lontoossa 1897–1898 ja sitten maallikkosaarnaajana Suomessa 1898–1907.
Pöysti oli mukana säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn edustajana 1882–1891 ja 1897. Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1908–1909 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Pöysti oli myös Jääsken kuntakokouksen puheenjohtajana ja kirkolliskokouksen jäsenenä.
Erik Pöysti oli vuodesta 1879 lähtien naimisissa Maria Elisabet Mohkan kanssa.
Oskar Schultz
Oskar Alexander Napoleon Schultz (16. syyskuuta 1855 Padasjoki – 10. maaliskuuta 1919 Turku) oli suomenruotsalainen insinööri ja Turun rahatoimikamarin sihteeri joka toimi RKP:n kansanedustajana ensimmäisessä eduskunnassa.
Schultzin vanhemmat olivat ruukintarkastaja Lars Gustaf Schultz ja Maria Sofia Thalin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui 1882 insinööriksi ja filosofian maisteriksi. Schultz oli aluksi Helsingin kaupungin rakennusviraston palveluksessa ja sitten Kuopion ruotsalaisen yhteiskoulun opettajana vuoteen 1885 saakka. Hän toimi rakennushallituksen nuorempana apulaisinsinöörinä 1885–1886 ja Saimaan kanavan piiri-insinöörinä sekä Lappeenrannan kaupungininsinöörinä 1886–1896. Viimeksi Schultz oli Turun rahatoimikamarin sihteerinä 1897–1919.
Schultz oli kansanedustajana 1907–1908 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös Turun kaupunginvaltuuston ja Suomen kaupunkiliiton hallituksen jäsenenä.
Oskar Schultz oli naimisissa vuodesta 1884 Emma Felicite Oller Schanchen kanssa.
Plutarkhos Ateenalainen
Plutarkhos Ateenalainen (n. 350–430) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi, joka opetti Ateenassa 400-luvulla. Hän perusti Platonin Akatemian uudelleen ja toimi sen johtajana. Hän kirjoitti kommentaareja Platonin ja Aristoteleen teoksiin, painottaen yhtäläisyyksiä heidän välillään.
Plutarkhos oli Nestorioksen poika ja Hierioksen ja Asklepigenian isä. Ateenan uusplatonismin alkuperää ei tunneta, mutta Plutarkhos nähdään yleensä sinä henkilönä, joka perusti Akatemian uudelleen sen uusplatonilaisessa muodossa. Plutarkhos ja hänen seuraajansa esittivät itsensä Iamblikhoksen oppilaina, ja hänen kauttaan Porfyrioksen ja Plotinoksen oppilaina. Plutarkhoksen omiin oppilaisiin kuuluivat Syrianos, joka seurasi häntä koulun johdossa, sekä Proklos. Hänen lapsensa opiskelivat myös Akatemiassa.
Plutarkhoksen perusajatuksia oli, että Aristoteleen teosten opiskelun tulee edeltää Platonin teosten opiskelua, ja että oppilaan tulee oppia ymmärtämään ne keskeiset kohdat, joissa Aristoteles ja Platon ovat samaa mieltä. Tämä päämääränään hän kirjoitti kommentaarin Aristoteleen teokseen "Sielusta". Kommentaari oli merkittävin panos aristoteeliseen kirjallisuuteen sitten Aleksanteri Afrodisiaslaisen aikojen. Hän kirjoitti myös kommentaarin Platonin "Timaiokseen". Syrianos ja muut koulun oppilaat seurasivat Plutarkhoksen esimerkkiä. Tämä antiikin filosofian loppuaikojen synkretismi saavutti huippunsa Prokloksen ajattelussa.
Psykologiassa Plutarkhos katsoi, että järki on kaiken tietoisuuden perusta. Hän sijoitti aistimisen ja ajattelun kykyjen väliin mielikuvituksen sielunkyvyn, jonka hän katsoi toimivan aistimisen stimuloimana. Se tarjoaa raaka-aineiston järjen käsiteltäväksi. Järki on läsnä lapsissa toimintakyvyttömänä potentiaalina, aikuisissa aistimisen ja mielikuvituksen tuottaman tiedon käsittelijänä, ja puhtaana aktuaalisuutena se on transsendentaalia tai puhdasta ymmärrystä Jumalasta.
Plutarkhos katsoi, että sielu on sidottu ruumiiseen mielikuvituksen ja aistimisen kautta. Hän oli perehtynyt koulunsa teurgisiin perinteisiin ja uskoi, samoin kuin Iamblikhos, että ihmisen sielu voi yhdistyä jumaluuteen teurgisten riittien kautta.
Sikstus Rönnberg
Sikstus Rönnberg (6. elokuuta 1861 Tammela – 30. elokuuta 1919 Perniö) oli suomalainen rakennusurakoitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Rönnbergin vanhemmat olivat vuokraaja Karl Gustaf Rönnberg ja Gustava Hurtig. Hän oli muonamiehenä Perniössä vuodesta 1880 alkaen mutta siirtyi sitten rakennusmieheksi ja toimi rakennusurakoitsijana Perniössä.
Rönnberg oli kansanedustajana viiden kuukauden ajan vuonna 1919 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SDP:n Kalle Aalto. Rönnberg oli myös Perniön kunnanvaltuuston jäsenenä.
Sikstus Rönnberg oli naimisissa vuodesta 1885 Olga Kristina Selinin kanssa.
Kristian von Alfthan
Kristian Axel von Alfthan (1. maaliskuuta 1864 Oulu – 13. maaliskuuta 1919 Helsinki) oli suomenruotsalainen ylilääkäri ja vapaaherra. Hän oli valtiopäivämiehenä 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa ja hän toimi myös RKP:n kansanedustajana ensimmäisissä eduskunnissa.
Von Alfthanin vanhemmat olivat kuvernööri, vapaaherra George von Alfthan ja Ebba Mathilda Geschwend. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1885. Hänestä tuli lääketieteen kandidaatti 1887, lääketieteen lisensiaatti 1892 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtori 1904. Von Alfthan toimi Helsingin yliopiston anatomisen laitoksen vt. assistenttina 1892–1900 ja Naantalin kylpylaitoksen ylilääkärinä 1893–1919. Hänet ylennettiin lääkintämajuriksi 1918.
Von Alfthan oli mukana säätyvaltiopäivillä ritariston ja aatelin jäsenenä 1894–1906. Hän oli kansanedustajana 1907–1909 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja kuului Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallitukseen. Von Alfthan oli ruotsalaisen kansanpuolueen puoluesihteerinä 1906–1913.
Kristian von Alfthan oli naimisissa vuodesta 1887 Elise Alfthanin kanssa.
Edla Lyytinen
Edla Lyytinen (o.s. Julkunen, 1. lokakuuta 1874 Kuopion maalaiskunta – 21. toukokuuta 1919 Ruokolahti) oli suomalainen kotirouva, joka oli sosialidemokraattien kansanedustajana lyhyen aikaa vuonna 1919.
Lyytisen äiti oli piika Wilhelmiina Julkunen. Hän meni naimisiin 1893 koneenhoitaja Aron Lyytisen kanssa. He asuivat aluksi Lappeenrannassa ja vuodesta 1910 Ruokolahdella.
Lyytinen oli kansanedustajana vajaat kaksi kuukautta huhti-toukokuussa 1919 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli SDP:n Pekka Tonteri.
Teoderik II
Teoderik II (587–613) oli Burgundin kuningas 595–613 ja Austrasian kuningas 612–613. Hän oli Kildebert II:n nuorempi poika.
Isänsä kuoltua Teoderik sai hallittavakseen Burgundin, hänen isoveljensä Teodebert II puolestaan sai Austrasian. Teoderikin isoäiti Brunhilde hallitsi alaikäisen Teoderikin sijasta, ja hänellä oli myöhemminkin suuri vaikutus nuoreen kuninkaaseen. Teodebert oli aiemmin karkottanut Brunhilden luotaan, ja Brunhilde nostatti veljekset toisiaan vastaan.
Teoderik löi veljensä joukot Sensin luona, mutta veljekset joutuivat pian liittoutumaan serkkuaan Neustrian kuningas Klotar II:sta vastaan, joka uhkasi molempia. Yhdessä he onnistuivat lyömään Klotarin ja valtaamaan tältä uusia alueita.
Kohta veljekset olivat kuitenkin taas sodassa keskenään, ja Teoderik onnistui lyömään Teodebertin joukot Étampesin luona. Tätä Teodebert ei antanut anteeksi, eikä lähettänyt apujoukkoja veljelleen, kun Klotar miehitti Teoderikin kuningaskunnan 605. Teoderik pystyi kuitenkin torjumaan Klotarin hyökkäyksen ja löi viimein veljensä lopullisesti Tolbiacissa vuonna 612. Brunhilde käski sulkea Teodebertin luostariin. Siellä Teodebert ja hänen poikansa Merovech murhattiin, luultavasti Brunhilden käskystä. Brunhilde pyrki tällä tavoin varmistamaan Teoderikin aseman sekä Austrasian että Burgundin kiistattomana hallitsijana. Teoderik kuoli Metzissä vuonna 613 kesken Klotaria vastaan suunnatun sotaretken valmisteluja.
Kalle Häkkinen
Kaarle Fredrik (Kalle Riettu, K.R.) Häkkinen (28. tammikuuta 1878 Ruovesi – 25. kesäkuuta 1919 Ruovesi) oli suomalainen agronomi ja tilanomistaja joka toimi valtiopäivämiehenä sekä myöhemmin suomalaisen puolueen ja kokoomuksen kansanedustajana.
Häkkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juha Eemeli Häkkinen ja Matilda Juusentytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 ja valmistui agronomiksi 1900. Häkkinen oli tilanomistajana Ruovedellä 1898–1919 ja toimi Ruoveden säästöpankin esimiehenä 1909–1919.
Häkkinen oli mukana säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn jäsenenä 1904–1906. Hän oli suomalaisen puolueen ja joulukuusta 1918 kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1917–1919 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Häkkinen toimi myös Ruoveden kuntakokouksen esimiehenä ja Ruoveden kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän kuului Karjakunnan ja Tampereen Osake-Pankin hallintoneuvostoon sekä Aamulehden johtokuntaan.
Kalle Häkkinen oli naimisissa vuodesta 1906 kansanedustaja Hilja Maria (Maija) Pelttarin (ent. Helenius) kanssa.
Peurapäänlahti
Peurapäänlahti (Peuranpäänlahti) oli Kajaaninjoen alajuoksulla Tihisenniemen vieressä sijainnut lahti. Lahteen johdettiin Kajaanin sellutehtaan kuitupitoiset jätevedet ja lahti liettyi umpeen. Myöhemmin lahteen on ajettu maata. Peurapäänlahden maa-alue sijaitsee nykyisin UPM-Kymmenen teollisuusalueella ja se tunnetaan osana Tihisenniemeä. Alueella toimii saha ja Kainuun Voiman höyryvoimala sekä joukko pienempiä toimijoita. Aiemmin alueella on toimineet myös Kajaanin sellutehdas ja Kajaanin paperitehdas. Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön (Kajaani Oy) peuraa kuvaava logo on peräisin juuri Peurapäänlahden muodosta.
Antti Rentola
Antti Elias Rentola (8. helmikuuta 1881 Vimpeli – 28. heinäkuuta 1919 Kuhmoinen) oli Kuhmoisten kappalainen ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Rentolan vanhemmat olivat talokas Erkki Rentola ja Martta Storstrang. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 ja suoritti teologian erotutkinnon 1907. Rentola vihittiin papiksi 1907 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1911. Rentola oli ylimääräisenä pappina Luopioisissa 1907–1908 ja Jämsässä 1908–1915 sekä kappalaisena Kuhmoisissa 1915–1919. Hän toimi vuosina 1913–1915 lisäksi Jämsän kristillisen kansanopiston ja sen yhteydessä toimineen isäntä- ja emäntäkoulun johtajana. Hän oli myös kansanopiston johtokunnan sihteerinä.
Rentola oli kansanedustajana 1917–1919 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä.
Antti Rentola oli naimisissa vuodesta 1909 Suoma Sanelma Konkolan kanssa. Heidän tyttärensä olivat näyttelijä Rauha Rentola ja lottana rintamalla kunnostautunut Saara Rentola.
Tristan Lahaye
Tristan Lahaye (s. 16. helmikuuta 1983 Juvisy-sur-Orge) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa belgialaista KV Kortrijkia, jota ennen hän on pelannut AS Beauvais Oisessa, SO Romorantinaisissa, FC Sètessä ja Amiens SC:ssä.
Residentti
Residentti (, istumaan jäävä) on tiettyä paikkaa hallitseva tai paikassa asuva henkilö. Residentti tarkoitti 1700–1900-luvuilla myös virkamiestä, joka edusti hallitusta sen alusmaassa. Tätä nimitystä käytettiin muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraattien korkeimmasta hallintovirkamiehestä ja Alankomaiden Itä-Intian piirihallituksen esimiehestä. Epävirallisesti nimitystä on käytetty Neuvostoliiton tiedustelupalvelun korkeimmista virkamiehistä.
Kenraaliresidentti () oli aiemmin Pohjois-Afrikassa sijainneiden Ranskan siirtomaiden korkein hallintoviranomainen.
Aine (täsmennyssivu)
Aine voi tarkoittaa seuraavia:
Carl Sanmark
Carl Samuel Sanmark (10. lokakuuta 1894 Oulu – 27. marraskuuta 1938 Kööpenhamina, Tanska) oli Svenska samskolanin rehtori ja RKP:n kansanedustaja.
Sanmarkin vanhemmat olivat kartanonomistaja Arvid Sanmark ja Emilia Helena Sofia Antell. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1913 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1923 ja maisteriksi 1926. Sanmark oli Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina 1917–1925 ja helsinkiläisen Svenska samskolanin rehtorina 1925–1938.
Sanmark oli kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän kuului Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallitukseen ja oli Suomen yksityiskoulujen opettajayhdistyksen keskushallituksen varapuheenjohtajana.
Carl Sanmark oli naimisissa Anita Charlotta von Troilin kanssa.
Juho Kaakinen
Juho Eino Kaakinen (20. heinäkuuta 1896 Lumijoki – 10. huhtikuuta 1938 Lumijoki) oli pohjoispohjalainen maanviljelijä ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Kaakisen vanhemmat olivat talollinen Kaarlo Kaakinen ja Kreeta Okkonen. Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston ja toimi sitten maanviljelijänä Lumijoella. Kaakinen oli "Voima Oy Pöyryn" toimitusjohtajana 1923–1938, Lumijoen osuuskassan kirjanpitäjänä 1924–1932 sekä 10 vuoden ajan "Lumijoen sähköosuuskunnan" toimitusjohtajana.
Kaakinen oli kansanedustajana 1937–1938 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 23. helmikuuta 1937 presidentiksi valitun Kyösti Kallion tilalle. Kaakinen kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Maalaisliiton Pentti Kiiskinen. Kaakinen oli presidentin valitsijamies vuoden 1937 presidentinvaaleissa ja hän oli myös Lumijoen kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Kaakinen oli Maalaisliiton piirijärjestön puheenjohtaja ja sanomalehti Liiton hallintoneuvoston ja johtokunnan puheenjohtaja.
Juho Kaakinen oli naimisissa vuodesta 1923 Lyyli Katariina Hiltulan kanssa.
Hassan El Mouataz
Hassan el-Mouataz (s. 21. syyskuuta 1981 Rabat) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa belgialaista KSC Lokerenia, jota ennen hän on pelannut FAR Rabatissa.
Mouataz on pelannut urallaan kuusi maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia.
Volokolamsk
Volokolamsk () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Lama-jokeen laskevan Gorodenka-joen rannalla 130 kilometriä Moskovasta luoteeseen. Kaupungin läpi kulkee Moskovasta Latvian rajalle suuntautuva M9-valtatie. Eteläpuolella on Moskovan ja Riian välinen rautatie (Volokolamskin asema). Kaupunki on Volokolamskin piirin keskus. Asukkaita on 23 600 henkeä (vuonna 2010).
Volokolamsk on Moskovan alueen vanhimpia kaupunkeja. Se tunnetaan vuodesta 1135 lähtien nimillä "Volok na Lame", "Volok Lamski". Novgorodilaiset perustivat sen Lama-joen kannakselle (ven. "volok"), jonka kautta kulki Volgan ja Okan vesistöjen välinen tärkeä kauppareitti. 1400-luvulta lähtien se kuului Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuosina 1462–1513 kaupunki oli Volokolamskin lääniruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1781 Volokolamskista tuli Moskovan lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. Toisen maailmansodan aikana loka-joulukuussa 1941 kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Seudulla käytiin ankaria taisteluja Moskovaan suuntautuneen hyökkäyksen pysäyttämiseksi.
Nykyään Volokolamsk on maatalousalueen keskus, jossa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta. Kaupunki on rakennettu purojen ja rotkojen erottamille kukkuloille. Keskustassa Gorodnja-joen mutkassa sijaitsee entinen maalinnoitus, jossa on vuosina 1462–1494 rakennettu Ylösnousemuksen katedraali. Kirkkoa ympäröivät 1800-luvun alun klassistiset rakennukset. Linnoituksen länsipuolella on moskovalaista barokkityyliä edustava Pokrovan kirkko vuodelta 1695. Kaupungin itäosassa sijaitsee vuonna 1535 rakennettu Neitsyt Marian syntymän kirkko. 1950-luvulta lähtien Volokolamskin etelä- ja lounaispuolelle on rakennettu uusia asuinalueita.
Volokolamskissa toimii historiallis-arkkitehtoninen museo. Kahdenkymmenen kilometrin päässä kaupungista sijaitsee 1400-luvun lopulla perustettu Josifo-Volokolamskin luostari.
Faruk Iremet
Faruk Iremet (s. 1965 Siverek, Turkki) on turkkilais-ruotsalainen zaza. Iremet kirjoitti useita kirjoja zazan, turkin ja ruotsin kielellä. Hän kuului modernin zazakirjallisuuden johtavimpiin hahmoihin. Iremet joutui pakenemaan vuonna 1986 Ruotsiin.
Bronnitsy
Bronnitsy () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskvajoen rannalla 52 kilometriä Moskovan kaupungista kaakkoon. Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Tšeljabinskin välinen M5-valtatie. Bronnitsyn rautatieasema sijaitsee 11 kilometriä kaupungista koilliseen. Asukkaita on 18 900 henkeä (vuonna 2010).
Bronnitsyn kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453. 1600-luvulla paikkakunnalla oli tsaarin hovin kartano hevossiittoloineen. Pietari I:n aikana kylä kuului ruhtinas Aleksandr Menšikoville, myöhemmin se palautui jälleen hoville. Vuonna 1781 Bronnitsysta tuli samannimisen Moskovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Paikallisen kaupan lisäksi se palveli Moskovan ja Kolomnan välisen kauppareitin liikennettä.
Nykyään Bronnitsyssa on lähinnä pienteollisuutta. Maantien varrelle levittäytynyt kaupunki on säilyttänyt maalaismaisen luonteensa koristeellisine puutaloineen. Keskusaukiolla on vuosina 1696–1705 rakennettu moskovalaista barokkityyliä edustava Arkkienkeli Mikaelin kirkko, klassistinen Jerusalemin kirkko ja empiretyylinen ratsuväkirykmentin kasarmirakennus.
August Isaksson
Jakob August (J. Aug.) Isaksson (16. kesäkuuta 1886 Uudenkaupungin maalaiskunta – 11. heinäkuuta 1929 Vaasa) oli toimittaja ja Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustaja 1920-luvulla.
Isakssonin vanhemmat olivat torppari Isak Damskata ja Maria Johansdotter. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten kirjaltajana, kirjapainonjohtajana ja toimittajana Vaasassa. Isaksson oli Österbottens Folkbladin vastaavana toimittajana 1908–1914, 1917–1918 sekä 1920–1923 (jolloin lehden nimi oli Folkbladet) ja Nya Folkbladetin päätoimittajana Vaasassa 1927.
Isaksson oli kansanedustajana 1924–1929 edustaen 1924–1927 Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja 1927–1929 Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä.
August Isaksson oli naimisissa vuodesta 1907 Ester Irene Janssonin kanssa.
Aarno Pesonen
Aarno Fredrik Pesonen (14. lokakuuta 1886 Kauhava – 12. helmikuuta 1927 Alatornio) oli suomalainen kansanopiston johtaja, konsuli ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Pesosen vanhemmat olivat rovasti Erik Pesonen ja Alma Emilia Ottelin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1911. Pesonen oli Oulun klassillisen lyseon latinan kielen vt. lehtorina 1911–1913 ja Kainuun kansanopiston johtajana Paltamossa 1913–1920. Tämän jälkeen hän toimi sanomalehti Liiton toimitussihteerinä Oulussa 1921–1923, Peräpohjolan kansanopiston johtajana Alatorniolla 1923–1927 sekä oli Suomen konsulina Haaparannassa 1926–1927.
Pesonen oli kansanedustajana 1919–1924 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuului Suomen Pankin tilintarkastajiin ja oli Paltamon kunnanvaltuuston puheenjohtajana sekä Tornionjokilaakson kuntain toimikunnan sihteerinä.
Aarno Pesonen oli naimisissa vuodesta 1913 Sally Margareeta Niskasen kanssa.
Saint-Loup-de-Varennes
Saint-Loup-de-Varennes on ranskalainen kunta Saône-et-Loiren departementissa Burgundissa. Se sijaitsee kuusi kilometriä etelään Chalon-sur-Saônesta. Kylän väkiluku on 1018 henkeä (1999).
Heliografian keksijän ja valokuvauksen pioneerin Nicéphore Niépcen kotitila "Le Gras" sijaitsi Saint-Loup-de-Varennesissa, jossa hän otti maailman vanhimman jälkimaailmalle säilyneen valokuvan 1826.
Jussi Railo
Johan Nestor (Juho Nestori, Jussi) Railo (sukunimi aiemmin Helenius; 20. maaliskuuta 1887 Nousiainen – 21. tammikuuta 1920 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuosina 1914–1917.
Railon vanhemmat olivat torppari Johan Wilhelm Helenius ja Justiina Eevantytär. Jussi Railo oli naimisissa vuodesta 1908 Selma Lappalaisen kanssa. Railo työskenteli Sosialisti-lehden toimittajana Turussa vuodesta 1907 alkaen ja toimi myöhemmin eri työväenlehtien toimittajana Tampereella ja Helsingissä sekä Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton sihteerinä. Suomen sisällissodan jälkeen hän siirtyi Ruotsiin, jossa hän toimi SKP:n keskuskomitean alaisen järjestön johtajistossa valmistelemassa vallankumousta sekä oli Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan komentajana 1919–1920. Ruotsin poliisin saatua vihiä pataljoonan toiminnasta, Railo teki itsemurhan.
Avi Strool
Avi Strool (, s. 18. syyskuuta 1980) on israelilais-romanialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa belgialaista KSC Lokerenia, jota ennen hän on pelannut Maccabi Tel Avivissa ja Maccabi Netanyassa.
Strool on pelannut urallaan Israelin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun ja aikuisten maajoukkueessa kuusi ottelua.
Systeri
Systeri on 8-15 vuotiaille tytöille suunnattu aikakauslehti. Sen päätoimittaja on Virpi Kaivonen. Lehteä julkaisee Egmont Kustannus ja se ilmestyy noin joka toinen kuukausi. Vuonna 2015 on ilmestyy 14 numeroa ja sen arvioitu painos on 9000-14000 kappaletta. Lehden mukana tulee aina muutama juliste muun muassa eläimistä ja julkkiksista.
Veikko Johannes Rytkönen
Veikko Johannes (Veikko J.) Rytkönen (19. kesäkuuta 1924 Iisalmen maalaiskunta – 8. syyskuuta 2003 Iisalmi) oli suomalainen metsätyömies ja Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustaja.
Rytkösen vanhemmat olivat kirvesmies Juho Petter Rytkönen ja Lyydi Kumpulainen. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1952 Sirola-opiston. Rytkönen teki maataloustöitä Iisalmen maalaiskunnassa 1937–1939 ja vuosina 1939–1958 hän sai elantonsa metsätyömiehenä.
Rytkönen oli kansanedustajana 1958–1975 sekä 1978–1983. Hän edusti 1958–1962 Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä ja sen jälkeen Kuopion läänin vaalipiiriä. Rytkönen oli 1970–1971 eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtaja. Eduskuntauransa aikana hän kuului yhdeksään eri valiokuntaan. Hän nousi jälkimmäiselle kaudelleen 1. helmikuuta 1978 edellisjoulukuussa kuolleen Aarne Pulkkisen tilalle.
Rytkönen valittiin presidentin valitsijamieheksi vuosien 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan (1969–1970) ja oli Iisalmen kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja sekä Iisalmen maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Rytkönen oli aktiivinen myös Osuusliike Ylä-Savossa ja Pienviljelijäin liitossa.
Veikko Rytkönen oli naimisissa 1948–1978 Martta Kärkkäisen kanssa. Pari sai kolme poikaa. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin 1979 konttoristi Raili Vikmanin kanssa.
Thomas Lawrence
Sir Thomas Lawrence (13. huhtikuuta 1769 – 7. tammikuuta 1830) oli englantilainen taidemaalari. Hän oli varsinkin 1800-luvun alussa johtavia brittiläisiä muotokuvamaalareita.
Lawrence syntyi Bristolissa. Vuonna 1787 hänet hyväksyttiin Royal Academy of Arts -taidekouluun. Vuonna 1794 hänestä tuli Royal Academyn jäsen. Hänet aateloitiin vuonna 1815 ja vuonna 1820 hänestä tuli Royal Academyn presidentti. Vuosina 1818-1820 Lawrence kierteli Euroopassa maalaamassa muotokuvia henkilöistä, jotka olivat olleet vaikuttamassa Napoleonin tappioon.
My Name Is El Muerte
My Name Is El Muerte on Los Bastardos Finlandeses -yhtyeen ensimmäinen albumi, joka julkaistiin 23. maaliskuuta 2007. Albumi sisältää myös animaatiomusiikkivideot kappaleista ”Viva! Los Bastardos!” ja ”Born ’n’ Raised”.
Nenälävistys
Nenälävistys on nenän ihoon tai rustoon tehty lävistys. Nenälävistys on yleisimpiä lävistyksiä korvalävistyksen jälkeen. Nenälävistys paranee 2-6 kuukaudessa. Lävistysjälki häviää useimmiten 1½ – 3 kuukaudessa.
Sierainlävistys on lävistystapa, joka liitetään usein Intiaan. Pohjois-Intiassa suositaan vasemman ja Etelä-Intiassa oikean sieraimen ulko-osaa; näihin kohtiin tehdyn lävistyksen uskotaan helpottavan synnytystä. Ayurvedalainen lääketieto yhdistää kyseisen sijainnin naisen sukuelimiin. Intiassa lävistyksiä pidettiin kauneuden ja sosiaalisen statuksen merkkeinä ja kunnioituksena avioliiton Parvati-jumalatarta kohtaan 1500-luvulla. Nenälävistykset ovat yhä suosittuja Pakistanissa, Intiassa ja Bangladeshissa. Se on suosittu myös keski-idän maissa ja arabimaissa. Pakistanissa lävistys tehdään vain pienellä timantilla renkaan sijaan. Muiden lävistysten tapaan sierainlävistys on viime vuosikymmeninä saavuttanut suosiota teollisuusmaissa. Lävistykset tulivat hippikulttuuriin 1960- ja 1970-luvuilla. Tämän jälkeen punk-kulttuuri ja sen seuraajat 1980- ja 1990-luvuilla omaksuivat tämän lävistystyypin. Nykyään sierainlävistys on suosittu Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa sekä Karibianmeren ja Euroopan maissa, missä kumpi tahansa sierain lävistetään. Sekä miehillä että naisilla on sierainlävistyksiä, mutta ne ovat yleisempiä naisilla.
Septum-lävistys eli nenän väliseinän lävistys on sierainlävistystä harvinaisempi. Vastoin yleisiä oletuksia, lävistystä ei tehdä nenän väliseinään vaan sitä alempaan ihoon. Lävistykseen käytetään yleensä 14 ga:n (1,6 mm) kokoista korua, mutta se venytetään usein isommaksi. Nenän poikki kulkee useita hermoja, joten lävistys voi olla kivulias. Septum-lävistys paranee puolentoista-kolmen kuukauden sisällä riippuen yksilöstä. Suurempaan koruun vaihtamisen ei tulisi koskaan sattua. Lävistystä tulisi venyttää vain millimetrin kerrallaan, ja on suositeltavaa odottaa ainakin kuukausi venytysten välissä. Noin 8 mm:n venytyksen jälkeen rusto alkaa painua nenän kattoa kohden, mikä voi olla epämukavaa.
Septum-lävistykset olivat suosittuja eräiden Yhdysvaltain alueen intiaanien keskuudessa: esimerkiksi shawnee-johtajilla Tecumseh ja Tenskwatawa oli sellaiset.
Nenänvarren lävistys eli bridge-lävistys tehdään nenänvarteen silmien välissä olevaan ihoon. On olemassa mahdollisuus, että bridge-lävistys kasvaa ulos.
Kymnaasi
Kymnaasi (< , "gymnasion", voimailusali) on aiemmin lukiosta käytetty nimitys, jota käytetään edelleen mm. Virossa. Kymnaasi tarkoitti erityisesti sellaista lukiota, jossa klassisilla kielillä, eli kreikalla ja latinalla, oli tärkeä osa. Saksassa kymnaaseiksi nimitettiin jokaista julkista oppilaitosta, jonka käyneillä oli oikeus päästä yliopistoon. Myös Itävallassa, Unkarissa ja Venäjällä oli kymnaaseja. Suomen ensimmäiset kymnaasit perustettiin Turkuun 1630 ja Viipuriin 1641.
Suomessa 1843 säädetty koulujärjestys nimitti kymnaasiksi alemman ja ylemmän alkeiskoulun kolmeluokkaista jatkokoulua. Koulujärjestelmä ja käytetyt nimitykset pysyivät samoina vuoden 1856 kymnaasi- ja koulujärjestyksessä. Kymnaasi-nimitys poistui vuoden 1872 koulujärjestyksen myötä, sillä siinä alkeiskoulu ja kymnaasi yhdistettiin yhtenäiseksi yliopistoon johtavaksi 7-luokkaiseksi lyseoksi.