hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lauri Haarla
Lauri Sulo Armas Haarla (sukunimi vuoteen 1906 Harberg), 18. helmikuuta 1890 Korpilahti – 24. lokakuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja historianopettaja. Hän oli tehtailija Rafael Haarlan veli.
Haarlan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Elis Achates Harberg ja Edla Aurora Arvelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen Reaalilyseosta vuonna 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja maisteriksi 1920. Haarla toimi Karkkilan yhteiskoulun johtajana 1916-1917, Jyväskylän kauppakoulun vt. johtajana 1917-1918 ja Parikkalan yhteiskoulun johtajana 1918-1919, Helsingin vanhan suomalaisen yhteiskoulun vt. opettajana 1920-1921 ja Helsingin Maanviljelyslyseon eli sittemmin Lapinpuiston yhteislyseon opettajana vuodesta 1920 ja johtajana 1921-1924. Työväen akatemian opettaja Haarla oli vuodesta 1929. Hän toimitti aikakauslehteä "Ultra" 1922 ja "Näyttämö" 1923-1925 ja toimi usieden lehtien teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana. Hän kuului myös Suomen Näytelmäkirjailijaliiton johtokuntaan ja toimi liiton puheenjohtajana 1923–1933.
Lauri Haarla oli ensin naimisissa vuodesta 1918 Tyyne Armida Lörpyksen kanssa, josta erosi, ja sitten vuodesta 1932 Tyyne Elina Kosusen eli näyttelijä Tyyne Haarlan kanssa, joka oli Emil Erik Junton leski. Jälkimmäisestä avioliitosta syntyi poika, näyttelijä ja teatteriohjaaja Saulo Haarla.
Haarla kirjoitti historiallisia näytelmiä ja romaaneita, joista osalla oli yhtymäkohtia hänen veljensä omistamaan Laukon kartanoon. Häntä pidetään yhtenä suomen ensimmäisistä varsinaisista ekspressionisteista. Jorma Nortimo on ohjannut Haarlan romaanista "Halveksittu mies" kainostelemattoman ennakkoluuloiseksi luonnehditun elokuvan "Halveksittu" (1939).
Fujimi Orchestra
Fujimi Orchestra (myös "Fujimi Block No. 2 Symphony Orchestra" ja "Fujimi no Orchestra") on Akizuki Kōn manga. Mangaan pohjautuva anime-elokuva tunnetaan samalla nimellä.
Akiva Goldsman
Akiva Goldsman (s. 7. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen filmografiaansa kuuluu tunnettuja elokuvia kuten "I, Robot" ja "Kaunis mieli". Hän on myös kirjoittanut "Da Vinci -koodin" elokuvakäsikirjoituksen ja on vastuussa myös vähemmän menestyksekkäistä elokuvista "Batman & Robin" sekä "Lost in Space – matkalla avaruuteen".
Xen
Xen on Cambridgen yliopistossa kehitetty ilmainen ja vapaa (GNU GPL) virtuaalikone x86, x64 ja PowerPC-arkkitehtuureille, joka mahdollistaa useiden käyttöjärjestelmien ajamisen samalla tietokoneella. Tällöin yksi käyttöjärjestelmä toimii isäntänä (host) ja muita ajetaan sen päällä. Virtuaalikone voidaan pysäyttää tiedostoon ja jatkaa sen suoritusta myöhemmin, tai siirtää se toiselle tietokoneelle.
Vastaavaa tekniikkaa on ollut käytössä ennen lähinnä mainframe-suurtietokoneissa (IBM Z/VM ja LPAR, Solaris Containers). Hyödyllisintä tämä on palvelinkoneissa, joissa yhdessä tietokoneessa voidaan ajaa useaa käyttöjärjestelmää ja palvelua täysin eristettyinä toisistaan.
Xen toimii ohjelmistotasolla, ja siinä ajettavia käyttöjärjestelmiä täytyy muuttaa niiden ajamiseksi Xenin alla. Xenin arkkitehtuurin vuoksi lähes kaikki tulevat käyttöjärjestelmät tukevat sitä. Xen-tuki on lisätty Linux-ytimeen versiossa 3.0.
Linux-käyttöjärjestelmistä Fedora Core, RHEL 5 ja Novell SLES 10 tukevat toiminnallisuutta, kuten myös NetBSD. Sunin Solaris tukee sitä ja Microsoft Longhorn-versiossaan. Intelin ja AMD:n vuoden 2005 jälkeen julkaistujen suorittimien laajennukset (Intel VT-x ja AMD-V) mahdollistavat minkä tahansa käyttöjärjelmän ajamisen muuttamattomana Xenin alla.
Red Hat ja Novell ovat ottaneet Xen-ohjelmiston mukaan tuotteisiinsa.
Vuonna 2007 Citrix Systems osti Xenin kehittäjän XenSourcen.
Lucky Man
Lucky Man on The Verven kappale ja 24. marraskuuta 1997 julkaistu single. Parhaimmillaan single nousi virallisella Ison-Britannian single-listalla sijalle 7. Singlen b-puolia ovat: "Never Wanna See You Cry, History, MSG, Longest Day, Lucky Man (Happiness More Or Less)", riippuen julkaisusta. Kappale on yksi on yhtyeen tunnetuimmista. Kappaleen on kirjoittanut Richard Ashcroft.
Myrskylä Suomen sodassa
Myrskylä joutui Suomen sotaan jo alkuvaiheessa, koska Liljendal oli lähellä Hattujen sodan tuloksena muodostunutta rajaa. Venäläiset hyökkäsivät kenraaliluutnantti Pjotr Ivanovitš Bagrationin komennossa Kouvolaan nykyään kuuluvasta Iitin Keltistä (21. divisioona), Kuusankoskelta, Elimäen Anjalasta sekä Aleksei Ivanovitš Gortšarovin komennossa Ruotsinpyhtään Ahvenkoskelta (17. divisioona). Bagrationin 21. divisioonalla oli noin neljä pataljoonaa kussakin kolmesta läpimenokohdasta rajanylityksen alkaessa.
Ruotsalaisten joukkojen viivyttäessä eteneviä venäläisiä joukkoja joutui Myrskylän Muttila tapahtumien kohteeksi 1808. Eversti Carl Johan Adlercreutzin komentama 2. prikaati joutui kosketukseen venäläisten kanssa Koskenkylässä, Kuuskoskella ja Orimattilassa.
Eversti August Fredrik Palmfeltin komentamaan 1. prikaatiin kuuluva, everstiluutnantti Carl Johan Stjernvallin komentama Porin läänin jalkaväkirykmentti saapui Myrskylään 22.2.1808. Seuraavana päivänä hän ja I pataljoonan komentaja majuri Eek lähtivät Koskenkylään, koska venäläisten kuultiin olevan jo Liljendalissa. Kapteeni Bremenin komppanian käskettiin siirtyä etuvartioon Liljendalin tien varrelle Muttilaan, minne hyökkäsi Nikolai Aleksejevitš Tutškovin komentama 3.os/21.divisioona Hardomin suunnasta.
24.2. hyökkäsi ruhtinas Aleksei Ivanovitš Gortšarovin komentama 17. divisioona Muttilassa ja Artjärvellä Pjotr Ivanovitš Bagrationin komentama 21. divisioona. Porin rykmentti ja Uudenmaan rykmentin neljä eskadroonaa vastustivat hyökkäystä menestyksellä, mutta sivustojensa saarrostusvaaran vuoksi vetäytyivät.
26.2. hyökkäsivät venäläiset jo pohjoisessa Orimattilassa, mutta yöhön venyneessä taistelussa Orimattilan Käkelään sijoittuneet Porin rykmentin pääosat torjuivat hyökkäyksen. Koskenkylässä Hans Henrik Gripenberg ja Georg Carl von Döbeln Uudenmaan rykmentin rakuunapataljoonan kanssa puolustautui menestyksellä, mutta he joutuivat vetäytymään etelään Porvooseen.
Adlercreutz pyrki tehokkaaseen vastarintaan, mutta lopulta ruotsalaisten joukkojen oli vetäydyttävä pohjoiseen. Suomenlinnan antautumisen jälkeen, minkä ennakkoehtona oli ollut tieto siitä, ettei Ruotsista varmasti ole tulossa apujoukkoja Suomeen voimatekijöiden muuttuminen venäläisten eduksi Etelä-Suomessa vahvistui, mikä demoralisoi puolustajia.
Tuloksena venäläisten menestyksestä jotkut talonpojat ehtivät jo 23.10.1808 vaadittaessa vannomaan uskollisuudenvalan Venäjän keisarille. Kuitenkin jo marraskuussa 1808 Uudenmaan rykmentin rakuunat palasivat majoitutettaviksi Myrskylään. Kapteeni Sturmer siirtyi Myrskylään joulukuussa porvoolaisten ansioista hopeapokaalilla palkitsemana.
Pernajan taistelun ja Myrskylässä Muttilan sodaksi kutsuttujen tapahtumien muistoksi Uudenmaan prikaati pystytty 4.9.1965 luonnonkivisen muistomerkin Kuuskoskelle Pernajan, Liljendalin ja Myrskylän taisteluissa kaatuneille.
Satoshi Tajiri
Satoshi Tajiri (, s. 28. elokuuta 1965 Tokio) on japanilainen videopelisuunnittelija, joka on tullut tunnetuksi luomastaan Pokémon-pelisarjasta.
Satoshi Tajiri vietti lapsuutensa Tokion Setagayassa. Hänen isänsä oli Nissanin autokauppias ja äiti kotiäiti. Tajiri rakasti hyönteisten metsästystä lammista, metsistä ja niityiltä. Hän pyrki aina löytämään uusia hyönteisiä ja keksi uusia tapoja houkutella niitä luokseen. Hyönteisinnostuksen vuoksi hänen ystävänsä tapasivat kutsua Tajiria ”ötökkätohtoriksi”.
Tajiri ei pitänyt koulusta. Hänen isänsä halusi hänestä sähkömiehen, toisin kun Tajiri itse. 1970-luvulla hänen rakastamansa niityt ja lammet peitettiin pysäköintihalleilla ja asunnoilla. Tajiri halusi antaa lapsille mahdollisuuden metsästää hyönteisiä kuten hän oli lapsena tehnyt, ja ajatus Pokémonista alkoi syntyä. Tajiri päätyi pelien pariin opiskellessaan teknisten alojen koulussa, jolloin hän käytti kaiken aikansa pelihalleissa. Paikallinen pelihalli antoikin kovalle fanille kotiin vietäväksi oman "Space Invaders" -kolikkopelin.
Vuonna 1981 Tajiri olsallistui Segan peli-ideakilpailuun. Hänen ehdotuksensa, toimintapeli "Spring Stranger", pärjäsi kilpailussa, vaikkei voittanutkaan. Tajiri oli videopeli-fanzine "Game Freakin" pääasiallinen toimittaja. Lehti ilmestyi vuodesta 1981 noin vuoteen 1986. Lehden kuvittaja oli Ken Sugimori, joka myöhemmin piirsi alkuperäisten Pokémon-hahmojen kuvat. "Game Freak" -lehdestä kehittyi videopeliyhtiö ja 1980-luvun alussa Game Freak kehitti ja julkaisi ensimmäisen pelinsä "Quintyn". Vuonna 1991 Tajiri löysi Game Boyn. Nähdessään ensi kerran Game Boyn linkkikaapelit hän kuvitteli hyönteisten ryömivän niitä pitkin, ja idea Pokémonista syntyi. Peliyhtiö Creatures, Inc. tuki Tajiria pelin kehittelyssä.
Tajiri vietti seuraavat kuusi vuotta työstäen Pokémonia. Tänä aikana hän ystävystyi Shigeru Miyamoton kanssa, ja Miyamotosta tuli Tajirin opettaja. Ensimmäiset Pokémon-pelit julkaistiin Japanissa 1996 nimillä "Pocket Monster aka" ja "midori" sekä lännessä vuonna 1998 nimillä "Pokémon Red" ja "Blue".
"Time"-lehdessä Tajiria on kuvailtu otakuksi, joka sulkeutuu yhteiskunnan ulkopuolelle. Hän työskentelee usein 24 tuntia yhtäjaksoisesti ja nukkuu sitten 12 tuntia.
Sonnet
”Sonnet” on brittiläisen rockyhtye The Verven kappale ja 2. maaliskuuta 1998 julkaistu single.
Single jäi huhtikuussa 1999 virallisesti hajonneen yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi. Singlen b-puolia ovat ”Stamped”, ”So Sister” ja ”Echo Bass”. ”Sonnet” on yksi The Verven suosituimmista kappaleista ja sen on kirjoittanut Richard Ashcroft.
Piotr Giza
Piotr Giza (s. 28. helmikuuta 1980 Krakova) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa maansa pääsarjassa KP Legia Varsovan joukkueessa. Hän on 179 senttimetriä pitkä.
Giza aloitti uransa miesten tasolla vuonna 1998 Kabel Krakovan joukkueessa. Sieltä hän siirtyi vuonna 2000 Świt Krzeszowiceen, missä pelasi vuoteen 2002 saakka ennen siirtoaan KS Cracoviaan. Puolan pääsarjassa hän debytoi 30. heinäkuuta 2004 ottelussa Zagłębie Lubinia vastaan. Vuonna 2007 hän siirtyi KP Legia Varsovaan.
Puolan maajoukkueessa Giza pelasi ensimmäisen ottelunsa 27. huhtikuuta 2005 Meksikoa vastaan. Hän on pelannut viisi maaottelua . Giza oli mukana vuoden 2006 Saksan MM-lopputurnauksessa mutta ei pelannut yhtään ottelua.
Nelilaskin
Nelilaskin on nimensä mukaisesti laskin, joka pystyy suorittamaan neljä peruslaskutoimitusta (yhteen-, vähennys-, kerto- ja jakolaskun). Usein nelilaskimissa voi olla myös muutamia lisätoimintoja, kuten neliöjuuren otto sekä mahdollisuus tallettaa luku muistiin.
Mekaaniset nelilaskimet edelsivät nykyaikaisia laskimia. Original-Odhner ja Brunsviga olivat Suomessakin paljon käytettyjä. Ruotsalaista syntyperää oleva Willgodt Odhner kehitteli vuosikausia laskukonettansa ja aloitti sen sarjatuotannon Pietarissa Pietariin vuonna 1890. Hänen perillisensä siirsivät tuotannon lokakuun vallankumouksen jälkeen Göteborgiin ja yrityksen nimeksi tuli tällöin AB Original-Odhner.
Osoitinpiikkiensä takia piikkisiaksikin kutsutun mekaanisen nelilaskimen eli aritmometrin käyttö tapahtuu seuraavasti. Osoitinpiikeistä, joissa ykköset ovat oikealla ja kasvavat kymmenkertoimet vasemmalla, valitaan ensimmäinen luku ja pyöräytetään se kammesta tulosriville. Valitaan uusi luku ja yhteenlaskettaessa pyöräytetään kampea myötäpäivään tai vähennyslaskussa vastapäivään. Summa tai erotus saadaan tulosriville. Kertolaskussa valitaan kerrottava ja kampea pyöritetään kertojan määrän verran myötäpäivään. Jakolaskussa tehdään vastaavasti, mutta kampea pyöritetään vastapäivään. Jäljelle jäävä jaettavaa pienempi luku on mahdollinen jakojäännös. Laskin näyttää kampien kiertokertojen määrän.
1950-luvulla monet mekaaniset nelilaskimet saivat muoviset näppäimet ja kuoret, Original-Odhnerin tuotannon lakatessa 1970-luvulla se oli silti mekaanisesti samanlainen kuin 1900-luvun alussa.
Elektroniset nelilaskimet yleistyivät 1970-luvun puoliväliin mennessä. Nelilaskinten lisäksi markkinoille tuli monipuolisempia funktiolaskimia. 1970-luvun alkupuolella saattoi Suomessa funktiolaskimen hinta olla jopa 1 500 markkaa, mikä oli etelänmatkan hinta. Ensimmäiset elektroniset laskimet käyttivät LED-näyttöjä ja kuluttivat runsaasti paristoa. 1970-luvun puolivälissä niin digitaalisissa kelloissa kuin taskulaskimissakin siirryttiin käyttämään virtaa vähemmän kuluttavaa nestekidenäyttöä, jolloin kyettiin tekemään pienemmillä paristoilla toimivia taskulaskimia.
Funktiolaskin
Funktio- eli tieteislaskin on laskin, jolla peruslaskutoimitusten (kts. nelilaskin) lisäksi on mahdollista suorittaa myös monimutkaisempia operaatioita. Näitä ovat esimerkiksi potenssiin korotukset, juuren otot, logaritmit ja trigonometriset funktiot. Ympyrän piiriä tai pinta-alaa laskettaessa voi hyödyntää laskimeen ohjelmoitua piin arvoa. Funktiolaskimia, joissa on iso näyttö ja jotka kykenevät esimerkiksi piirtämään funktioiden kuvaajia, kutsutaan yleisesti graafisiksi laskimiksi.
Alun perin tieteistaskulaskimia kutsuttiin teknisiksi taskulaskimiksi, joista suosittuja olivat 1970-luvun alussa LED-näyttöiset Texas Instrumentsin laskimet, jotka korvasivat vähäisissä laskuissa keskustietokoneita ja laskutikkuja funktiotoimintojensa vuoksi. Kun funktioiden määrä suureni, alettiin puhua tieteislaskimista. Tieteislaskinten yleistyttyä niistä alettiin käyttää nimitystä funktiolaskin, jotta ne olisivat erottuneet nelilaskimista, joissa oli yhteen-, vähennys-, kerto- ja jakolaskun lisäksi yleensä vain neliöjuurenotto, toiseen potenssiinkorotus sekä prosenttilasku.
Tieteislaskinta voi ohjelmoida joko laskimella tai tietokoneella.
Jan Klenberg
Jan Gottfrid Klenberg (s. 22. lokakuuta 1931 Mikkeli) on suomalainen amiraali evp. Hän toimi puolustusvoimain komentajana 1. maaliskuuta 1990 – 1. marraskuuta 1994. Hän oli ensimmäinen meriupseeri kyseisessä virassa. Klenberg toimi myös merivoimien komentajana vuosina 1980–1983 vara-amiraalin arvossa. Klenbergin isä Gotthelm ja veli Bo olivat myös upseereita, ja Bo toimi muun muassa merivoimien komentajana.
Sukutausta vaikutti Jan Klenbergin uranvalintaan: hänen molemmat isoisänsä olivat merikapteeneita. Klenberg valmistui merivoimien upseeriksi Merisotakoulusta vuonna 1951 ja suoritti yleisesikuntaupseerikurssin vuonna 1961. Uransa alussa hän toimi 1. lippueen nuorempana upseerina 1951–1955. Vuosina 1956–1959 hän palveli viirikön päällikkönä merivoimissa ja moottoritykkivenelaivueen komentajana 1961–1962. Merisotakoulussa ja Sotakorkeakoulussa hän opetti 1963–1964. Puolustusneuvoston yleissihteerin apulaisena hän toimi 1965–1971. Puolustusvoimien virkojen lisäksi hän toimi sotilasurallaan tutkijana Harvardin yliopistossa vuosina 1966–1967. Silloisessa Laivastolippueessa (nyk. Rannikkolaivasto) hän toimi vartiolaivueen komentajana 1971–1972.
Sotakorkeakoulun maanpuolustuskursseja Klenberg johti 1973–1977. Pääesikunnan komento-osaston päällikkönä hän toimi 1977–1978 sekä komentopäällikkönä 1978–1979. Merivoimien puolustushaarakomentajuutta 1980–1983 seurasi vaihe pääesikunnan päällikkönä 1983–1989, minkä jälkeen hän toimi puolustusvoimien komentajana 1990–1994. 4. heinäkuuta 2007 tasavallan presidentti myönsi Klenbergille Vapaudenristin ritarikunnan suurristin, joka on toiseksi korkein kunniamerkki presidenteille annettavan Suomen Valkoisen ruusun suurristin ketjuineen jälkeen.
Vuonna 2006 Klenberg totesi "Ruotuväki"-lehden haastattelussa, että Suomen tulisi harkita vakavasti liittymistä sotilasliitto Natoon. Syksyllä 2016 hän arvioi, että idän ja lännen suhteiden huonontumisen ja Yhdysvaltain presidentinvaalien arvaamattomuuden takia asiassa on syytä odottaa ja samalla vahvistaa omaa puolustusta; Natoon olisi hänen mukaansa ollut edullisinta liittyä heti kylmän sodan päätyttyä.
Graafinen laskin
Graafinen laskin on funktiolaskin, jossa on iso näyttö ja jolla pystytään esimerkiksi piirtämään funktioiden kuvaajia. Muita toimintoja ovat esimerkiksi yhtälöiden ja yhtälöryhmien ratkaiseminen sekä matriisilasku. Usein laskimet sisältävät myös mahdollisuuden omien ohjelmien tekoon esimerkiksi BASIC:illä. Ohjelmat voi laatia joko laskimella tai tietokoneella, jolta ohjelma siirretään laskimeen.
Graafiset laskimet yleistyivät opiskelijoiden keskuudessa 1990-luvun puolivälissä
Carl Daniel von Haartman
Carl Daniel von Haartman (5. toukokuuta 1792 Turku – 15. elokuuta 1877 Piikkiö) oli suomalainen lääketieteilijä.
Von Haartmanin isä oli lääketieteen professori Gabriel Erik von Haartman ja vanhempi veli talouspoliitikko Lars Gabriel von Haartman. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Maria Helena Rosina Franzén (1800-1840), metsänhoitaja Alfred Michael von Haartman (1839-1907) oli heidän poikansa. Muita von Haartmanin lapsia olivat lääkäri Carl Frans Gabriel von Haartman, liikemies ja valtioneuvos Fridolf Rafael von Haartman sekä Suomen Pelastusarmeijan alkuvuosien johtajana toiminut Hedvig von Haartman (1862–1902).
Von Haartman opiskeli ulkomailla ja toimi Turussa Lääninsairaalan toisena lääkärinä, lääkintätoimen johtajana sekä myöhemmin 1831 alkaen Helsingin yliopiston kirurgian professorina. Kirurgia oli tuohon aikaan varsin vaativaa, sillä anestesiaa ei ollut vielä keksitty, vaan potilaan kädet sidottiin leikkausten ajaksi. Hän oli perustamassa Suomen lääkäriseuraa, johon nykyisin kuuluu pääasiassa ruotsinkielisiä lääkäreitä.
Nenetsit
Nenetsit (, "nenəj nenəče"; , "nentsy") eli jurakit ovat samojedikansa, joka asuu Arkangelin ja Jeniseijoen välisellä alueella Nenetsiassa, Jamalin Nenetsiaan kuuluvilla Jamalin- ja Taimyrin niemimailla sekä Komin tasavallassa.
He ovat Venäjän Arktiksen suurin alkuperäiskansa, vuoden 2002 väestönlaskennassa heidän määränsä Venäjällä oli 41 302. Nenetseistä noin 26 000 puhuu äidinkielenään nenetsin kieltä, joka kuuluu samojedilaisiin kieliin. Nenetsien määrä oli lisääntynyt vuoden 2010 väestönlaskentaan tultaessa tai tämä väestöryhmä osallistui aktiivisemmin väestönlaskentaan, sillä vuoden 2010 laskennassa kirjattiin 44 640 nenetsiä.
Nenetsejä asui vuonna 2010 esimerkiksi seuraavilla alueilla: Jamalin Nenetsiassa (29 772 hlöä), Nenetsiassa (7 504), Krasnojarskin aluepiirissä (sis. Taimyr: 3 633), Hanti-Mansiassa (1 438), Arkangelin alueella (ilman Nenetsiaa: 516), Komissa (503) ja Tjumenin alueella (ilman Jamalin Nenetsiaa ja Hanti-Mansiaa: 411). Myös esimerkiksi Murmanskin alueella ja Pietarissa asuu nenetsejä.
Nenetsit jakautuvat kahteen ryhmään: pohjoisessa asuviin tundranenetseihin ja metsänenetseihin. Kolmas ryhmä, komilaistuneet nenetsit ovat sulautuneet ižmalaisiin. Selvästi suurin ryhmä ovat tundranenetsit, metsänenetsejä on vain noin tuhat Uralin itäpuolella. Tundralla hallitseva elinkeino on poronhoito. Paimennusalue ulottuu metsävyöhykkeeltä meren rantaan vuodenajan mukaan. Muita merkittäviä elinkeinoja ovat metsästys ja jokivarsien metsänenetseillä kalastus. Osa nenetseistä työskentelee kylissä opettajina ja lämmittäjinä tai on ilman työpaikkaa.
Muiden Siperian luonnonkansojen tavoin nenetsien perinteistä elämänmuotoa uhkaavat öljy- ja kaasuteollisuus, joka vie runsaasti laidun- ja metsästysalueita sekä kalavesiä.
Nenetsien elämää ovat dokumenteissaan kuvanneet Anastasia Lapsui ja Markku Lehmuskallio.
Dandy
Dandy, suomeksi keikari, on mieshenkilö, joka huolehtii erityisesti ulkoisista ja fyysisistä ominaisuuksistaan sekä pyrkii hienostuneeseen kielenkäyttöön ja vapaa-ajan sivistyneisiin harrastuksiin. Jotkut dandyt, eritoten Isossa-Britanniassa 1700- ja 1800-lukujen taitteessa, tavoittelivat kovasti aristokraattista olemusta, jopa kaikkein tavallisimman kansan parista tulleet. Tämän vuoksi dandyismi on usein yhdistetty jonkinlaiseen snobismiin.
Dandyismin synty voidaan liittää vallankumoukselliseen 1790-lukuun sekä Pariisissa että Lontoossa. Heini Wellingin mukaan se toimi usein aristokratian keinona erottautua alemmista luokista porvariston nousun leimaamalla vuosisadalla. Toisaalta dandy on nähty myös alemmasta yhteiskuntaluokasta tulleena keikarina.
Tunnettuja dandyjä olivat muun muassa Benjamin Disraeli, Charles Baudelaire, James McNeill Whistler, Beau Brummell, Oscar Wilde ja Robert de Montesquiou.
Sana "dandy" ilmenee ensimmäisen kerran noin vuonna 1780 skotlantilaisessa balladissa, mutta ei sanan myöhemmän merkityksen kaltaisena. Tässä esimerkkitapauksessa voi olla kyseessä lyhennys sanasta "jack-a-dandy", josta tuli muotikäsite Napoleonin sotien aikana. Ajankohdan slangissa termi erosi "fob"-käsitteestä, jolla tarkoitettiin vain yläluokkaisesti pukeutuvaa ja käyttäytyvää kansanmiestä.
Nykyisin hyvin pukeutuvaa ja itsestään huolehtivaa miestä voidaan kutsua dandyksi, joskaan dandyismi ei rajoitu aina pelkästään ulkokuoreen. Charles Baudelairen mukaan dandyismi on minän palvontaa.
Fūjin
Fūjin () on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä tuulen "kami". Hänet on usein esitetty ukkosen kamin Raijinin vastinparina, demonin kaltaisena, sarvekkaana ja vihaisena hahmona. Hän kantaa säkkiä, jonka suusta tuulet puhaltavat.
Tuulet toivat mukanaan sateita, joista maatalous oli riippuvainen, mutta toisaalta myös vaarallisia taifuuneja. Monissa pyhäköissä Fūjinia palvottiin tuulen aiheuttamien vahinkojen välttämiseksi. Historiallisesti merkittävä tuulen kamille omistettu pyhäkkö oli Tatsuta-jinja Naran prefektuurissa, jonka rituaalit on kirjattu jo 900-luvun "Engishikiin". Fūjinia juhlistavan festivaalin ("matsuri") vietto alkoi 600-luvulla keisari Tenmun valtakaudella ja se pidettiin kahdesti vuodessa. Ilmeisesti ajateltiin, että länsituuli puhalsi Yamaton tasangolle tätä kautta. Myös Isen pyhäkössä on Fūjinille omistettu erillispyhäkkö ("betsugū"). Kun taifuuni tuhosi Japaniin hyökkäävät Mongolit 1200-luvulla, jumalallisen tuulen ("kamikaze") sanottiin saaneen alkunsa sieltä.
Guimarães
Guimarães () on kunta ja kaupunki Portugalin pohjoisosassa Bragan piirissä. Vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 38 265 asukasta. Arvio vuodelle 2010 on 43 620 asukasta.
Noin 900-luvulla syntynyt kaupunki tunnetaan Portugalin synnyinsijana. Guimarãesissa syntynyt kreivi Alfonso Henriques julisti Portugalin itsenäiseksi ja itsensä Alfonso ensimmäiseksi, Portugalin ensimmäiseksi kuninkaaksi 24. kesäkuuta 1128.
Guimarãesin taistelussa 24. kesäkuuta 1128 kohtasivat kreivi Alfonson joukot ja hänen äitinsä Léonin Teresan joukot. Taistelupaikka oli São Mamede -sola. Äidin ja pojan valtataistelu oli alkanut edellisenä vuonna, kun Kastilian kuningas oli nimittänyt Alfonson Portugalin maakunnan käskynhaltijaksi. Teresaa ei huolittu tehtävään, koska hänen tiedettiin tavoittelevan riippumatonta Portugalia. Asiat kääntyivät kuitenkin päinvastaisiksi, kun poika ei tunnustanut Kastilian yliherruutta, ja Teresa määrättiin palauttamaan alue Kastilian osaksi. Taistelu päättyi Alfonso Henriquesin voittoon ja Portugalista tuli itsenäinen.
Kaupungin historiallinen keskusta lisättiin vuonna 2001 Unescon maailmanperintöluetteloon historiallisten keskiaikaisten muistomerkkiensä ansiosta. Kaupungissa on kelttien 300-luvulla eaa. rakentaman Citânia de Briteiros -linnakkeen jäänteet. Guimarãesin linna oli Portugalin kuninkaan asuntona ja Guimarães maan pääkaupunkina noin sadan vuoden ajan, vuoteen 1255 asti. Myöhemmin linna oli vankilana. Guimarães oli Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2012.
Kaupungissa toimii Minhon yliopisto. Kaupungin jalkapallojoukkue Vitória SC pelaa Portugalin korkeimmalla sarjatasolla.
Kantatie 88
Kantatie 88 on Raahesta (Saloisista) Vihannin, Pulkkilan, Piippolan, Pyhännän ja Vieremän kautta Iisalmeen kulkeva kantatie. Tien pituus on 191 kilometriä. Tie on hyvälaatuinen ja kaksikaistainen. Pulkkilan ja Iisalmen välinen osuus tiestä on osa lyhintä päätieyhteyttä Oulun ja Kuopion kaupunkien välillä, mutta sen liikennemäärät ovat melko pienet. Tätä osuutta on myös ehdotettu muutettavaksi valtatieksi. Tiellä on varalaskupaikka noin 17 kilometrin päässä Vieremältä. Tie tunnetaan kansan keskuudessa Malmitien nimellä. Tiellä on yksi ohituskaistaosuus Salahmin lähellä.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Iisalmen ja Pulkkilan välinen tie nimettiin valtatieksi 19. Saloisten ja Pulkkilan välinen tie on rakennettu pääosin 1960-luvulla, ja vuonna 1971 se nimettiin kantatieksi 88. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa myös Iisalmen ja Pulkkilan välisen tien luokka alennettiin kantatieksi. Tämä on Suomen tiehistorian ainoa kerta, kun jokin tieosuus on valtatienä lakkautettu muun syyn kuin alueluovutusten tai uuden linjauksen (esimerkiksi moottoritien valmistumisen) vuoksi.
Nykyisin valtatie 19 on Jalasjärven ja Jepuan välinen tie.
Bragan piiri
Bragan piiri sijaitsee Portugalin luoteisosassa. Piirin pääkaupunki on Braga. Pohjoisessa rajana on Viana do Castelon piiri, idässä Vila Realin piiri ja etelässä Porton piiri. Piirin kokonaispinta-ala on 2 706,2 km² ja väkiluku 839 634 (vuonna 2014).
Piiri koostuu neljästätoista kunnasta:
Nilootit
Nilootit on yhteisnimitys lukuisille Afrikan koillisosasta, Niilijoen seudulta lähtöisin oleville kansoille, joiden pääasiallinen asuma-alue sijaitsee tätä nykyä Sudanin, Etelä-Sudanin, Kenian, Ugandan Somalian, Egyptin ja Eritrean maiden alueella. Vanhastaan niloottien on katsottu polveutuvan seemiläisistä tai haamilaisista, ja heidän on katsottu olevan ruumiinrakenteeltaan pitkiä ja hoikkia. He puhuvat nilosaharalaisia kieliä. Tunnettuja niloottikansoja ovat mm. dinkat, kalenjinit, luot, maasait, nuerit, himat ja turkanat.
1900-luvun lopussa nilootteja oli noin seitsemän miljoonaa.
Urbanus V
Autuas Urbanus V (syntymänimeltään Guillaume de Grimaud, 1310 – 19. joulukuuta 1370 Avignon Ranska) oli paavina 28. syyskuuta 1363 – 19. joulukuuta 1370. Hän suosi koulutusta ja kehitti hallintoa.
Urbanus kuului nuorena benediktiineihin, ja hän oli apottina kahdessa luostarissa. Tultuaan valituksi paaviksi alkoi Saksan keisari painostaa häntä, jotta hän päättäisi paavien alentavan Avignonin vankeuden ja palaisi Roomaan. Urbanus palasikin Roomaan 1367, jossa hänet otettiin riemulla vastaan. Hän kuitenkin pelkäsi valtansa hupenemista Ranskassa ja lähti takaisin Avignoniin syyskuussa 1370. Urbanus kuoli Avignonissa jo saman vuoden joulukuussa.
Martin Barre
Martin Lancelot Barre (s. 17. marraskuuta 1946) on englantilainen sähkökitaristi, joka tunnetaan parhaiten urastaan rockyhtye Jethro Tullin jäsenenä. Barre on laulaja-huilisti Ian Andersonin jälkeen Jethro Tullin pitkäaikaisin jäsen kuuluttuaan yhtyeeseen sen toiselta, vuonna 1969 julkaistulta "Stand Up "-albumilta lähtien. Barren soittotyyliä verrataan monesti Jeff Beckin ja Eric Claptonin tyyleihin.
Barren instrumentti oli aluksi saksofoni, jota hän soitti birminghamilaisessa The Moonrakers -yhtyeessä 1960-luvulla. Myöhemmin kokoonpano vaihtoi nimensä The Motivationiksi. Ryhmä esiintyi useita kertoja Lontoon maineikkaalla Marquee-klubilla ja lämmitteli kerran menestysyhtye Creamia. Hieman tämän jälkeen yhtye vaihtoi jälleen nimensä, tällä kertaa muotoon The Penny Peeps. Vuonna 1968 Barre vaihtoi soittimensa kitaraan, ja samana vuonna yhtye julkaisi kaksi singleä. Toinen single oli "Model Village", jolla Barre soittaa jo melko säväyttävän kitarasoolon. Yhtye vaihtoi taas nimensä, tällä kertaa Getshemaneksi.
Joulukuussa 1968 Barre kuuli huhuttavan, että eräs hänen suosikkiyhtyeistään, Jethro Tull, etsi sopivaa kitaristia. Barre meni koe-esiintymiseen ja sai paikan. Jethro Tullin johtohahmo Ian Anderson on myöhemmissä haastatteluissaan kertonut Barren olleen melko hermostunut koe-esiintymisessä. Hän oli hermostuksissaan jopa unohtanut sähkökitaransa vahvistinjohdon kotiin.
Barren kitarasoolo Jethro Tullin hittikappale Aqualungissa on äänestetty useaan otteeseen yhdeksi rockhistorian parhaista.
John Ruskin
John Ruskin (8. helmikuuta 1819 – 20. tammikuuta 1900) oli englantilainen kirjailija, runoilija, taidemaalari ja taidekriitikko.
Ruskin oli sherrytehtailijan poika, ja hän syntyi Lontoossa ja suoritti opintonsa Oxfordissa. Omaisuutensa ansiosta hän saattoi vierailla ympäri Eurooppaa olevissa museoissa opiskellen maalaustaidetta.
Ruskin oli "prerafaeliittien" jäsen. Ryhmä syntyi 1800-luvun puolivälissä esteetikkojen (fin de siècle) ja kirjallisten piirien yhteiseksi järjestöksi. Ruskin kirjoitti teoksen "The Stones of Venice" (1853), joka oli eräänlaisen törmäys viktoriaaniseen yhteiskuntaan, ja sen tarkoituksena oli tuoda yhteen taide, luonto, moraali ja ihminen. Tämä teos teki hänestä eräänlaisen perustajan "Arts & Crafts" -liikkeelle, kun William Morris, jonka ohjaaja hän oli, tuli liikkeen kärkihahmoksi. Kirjoitustensa ja kuulijoidensa kautta hän herätteli henkiin kuoleman kielissä ollutta englantilaista käsityötaitoa. Hän on myös eräänlainen Jugendin edelläkävijä.
Vuodesta 1870 lähtien Ruskin vastusti ranskalaisen arkkitehdin Viollet-le-Ducin näkemyksiä, joiden mukaan arkkitehtuurin tuli olla yhtenäinen kokonaisuus, historiasta ja historiallisen monumentin kokonaisuudesta välittämättä. Teoksessaan "The Seven Lamps of Architecture" (1849) Ruskin määritteli arkkitehtuurin inhimilliseksi olioksi, jota tulee tukea ja siten restauroida sitä mahdollisimman vähän. Mutta monumentin pitää saada myös kuolla luonnollinen kuolema. Näin oli muodostunut kaksi erilaista näkemystä kansallisten aarteiden säilyttämiseksi. Ruskin sai tukea William Morrisilta, joka suositteli, että kohteita ei restauroitaisi lainkaan. Morris perustikin vanhojen rakennusten suojeluun erikoistuneen järjestön.
Ruskinin taidemaku sai hänet ihailemaan yhtä lailla Italian alkukantaista taidetta kuin englantilaista taidemaalaria William Turneria. Hän oli myös suuri taiteen propagandisti. Hänen ajatuksensa kansantajuistivat taidetta ja ja hänen kirjansa vaikuttivat voimakkaasti "Arts and Crafts" –liikkeeseen. Se edusti selkeästi paluuta luontoon -ajatusta, joka taiteessa merkitsi viehkeitä, aaltomaisia muotoja ja hillittyä charmia, jotka löydetään kasvien, kukkien, hyönteisten, kalojen, lohikäärmeiden, seireenien ja lintujen muodoista ja niiden väreistä kaikessa loistossaan.
Kyynärpää
Kyynärpää (lat. "cubitus") on kohouma käsivarressa. Sen muodostaa olkaluun sekä kyynärluun ja värttinäluun välinen kyynärnivel, jossa kyynärluu koukistuu ja ojentuu olkaluuta vastaan ja värttinäluu kiertyy kyynärluuta vastaan. Kyynärnivel muodostuu kolmesta nivelestä: olka-värttinäluunivel, olka-kyynärluunivel ja ylempi värttinä-kyynärluunivel. Olka-värttinäluunivel yhdistää olkaluun värttinäluuhun, olka-kyynärnivel yhdistää olkaluun kyynärluuhun ja ylempi värttinä-kyynärluunivel yhdistää värttinä- ja kyynärluun proksimaaliset päät.
Kyynärpään liike tapahtuu vain yhdessä tasossa. Nivel onkin melko lailla stabiili rakenne, eikä esim. sijoiltaanmeno ole kovinkaan yleinen tapaturma. Suuri osa kyynärnivelen tapaturmista johtaa erilaisiin murtumiin, joista valtaosa joudutaan leikkaamaan.
Loukkaantumisvaaran takia kyynärpäät suojataan joissain urheilulajeissa erityisillä kyynärpääsuojuksilla.
Kyynärpään vastaista taivetta kutsutaan "kyynärtaipeeksi".
Anna-Liisa Tilus
Anna-Liisa Tilus-Väisänen (s. 17. joulukuuta 1964 Himanka) on suomalainen entinen missi, nykyinen tiedottaja ja Ylen televisiokuuluttaja.
Hän voitti Miss Suomi -kilpailun vuonna 1984 19-vuotiaana ja oli silloin 173 senttimetriä pitkä ja painoi 53 kiloa. Tilus oli kilpailussa myös kuvauksellisin missi ja lehdistön ihannetyttö. Perintöprinsessoiksi valittiin Tiina Laine ja Tiina Hyvärinen. Miss Maailma -kilpailussa Tilus pääsi finaaliin.
Anna-Liisa Tilus on TV1-televisiokanavan kuuluttaja ja TV1:n vakituinen kanavaemäntä. Hän on opiskellut tiedottajaksi ja toiminut muun muassa Seinäjoen Tangomarkkinoiden juontajana.
Anna-Liisa Tilus oli naimisissa tuottaja Antti Väisäsen kanssa vuodesta 1988, mutta pari erosi lokakuussa 2013. Kaksi heidän kolmesta lapsestaan ovat jalkapalloilijoita, nuorempi Leo Väisänen sekä isoveli Sauli Väisänen.
Vaavi
Vaavi on elokuussa 1978 perustettu salolainen uuden aallon rockyhtye. Se on julkaissut kolme albumia, kaksi 1980-luvun alussa ja kolmannen vuonna 2017. Vaavi sijoittui vuonna 1979 Rockin Suomen mestaruus -kilpailujen Uuden aallon sarjassa toiseksi pihtiputaalaisen Ratsian jälkeen. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat esimerkiksi "Mihin jäi punk?" ja "Tytöt hymyilee". Yhtyeen tyyli oli romanttista, verrattavissa yhtyeisiin Korroosio, Se ja Woude.
1978 kaksi salolaista yhtyettä, 1976 perustettu Uutiset ja Sää sekä uudempi Jawa, päättivät yhdistyä. Vaavi muotoutui kokoonpanoon Iku Viitanen (laulu, basso), Tommi Micklin (rummut), Kari Hipponen (kitara, taustalaulu) ja Jorma Nurminen (laulu). Lauluvastuu vaihtui kuitenkin vielä Tapio Nymanille. Ennen LP:n "Neljä nolattua neroa" (1980) levytystä Tapio Nyman kuitenkin erotettiin yhtyeestä ja tilalle otettiin laulajaksi ex-Jawa Ilkka Isotupa. Hänen kanssaan Vaavi teki vielä toisenkin LP:n "Ruusuinen tulevaisuus" (1981). Tämän jälkeen yhtye hajosi. Singleistä ja EP:eistä julkaistiin yhtyeen hajoamisen jälkeen kokoelma-LP "Mihin jäi punk?"
Vaavi koottiin uudelleen vuonna 1984, ja kokoonpano julkaisi vielä kaksi singleä. Vaavi ei tällä kertaa varsinaisesti hajonnut, vaan se vain kuihtui hitaasti kasaan innostuksen puutteesta. Vaavi on sittemmin soittanut harvakseltaan joitain keikkoja, muun muassa Salon Papparockissa keväällä 2006, ja Perttelin Kurarockissa elokuussa 2008 kokoonpanolla Tapio Nyman, Mika Heinonen, Ilkka Isotupa, Kari Hipponen, Pepe Lindholm. Samalla kokoonpanolla yhtye esiintyi helmikuussa 2009 järjestetyissä Punk ja yäk! -konserteissa Tampereella sekä Helsingissä. Konsertit juhlistivat samannimisen suomipunkin kokoelma-albumin julkaisua. Levyllä Vaavilta on kolme kappaletta.
Vuonna 2016 Vaavilta ilmestyi vanhasta, ennen julkaisemattomasta demo- ja keikkamateriaalista koottu Romulaatikko-niminen kokoelmalevy. Alkuvuodesta 2017 yhtye ilmoitti tekevänsä uutta levyä. Vaavi kertoi myös aloittavansa keikkailun huhtikuusta 2017 alkaen. Toukokuussa 2017 ilmestyi yhtyeen kolmas albumi "Viimeinen elävä köyhä".
Hyppymiina
Hyppymiina on jalkaväkimiina, jonka toiminta perustuu sirpaleiden vaikutukseen. Hyppymiina on eräs tehokkaimmista jalkaväkimiinoista.
Esimerkiksi saksalainen S-miina (Schrapnellmine) on kuuluisa ja monissa elokuvissakin nähty hyppymiina. Päälle astuttaessa miinan sisällä syttyy iskurin ja nallin avustuksella pieni viivepanos, joka palaa noin neljä sekuntia. Tämän jälkeen miinan pohjassa oleva mustaruudista koostuva hyppypanos räjähtää heittäen miinan ilmaan. Samaan aikaan syttyy noin puolen sekunnin viivepanos, joka laukaisee miinan pääpanoksen levittäen sirpaleita ja metallikuulia.
Yleinen harhaluulo on, että hyppymiina laukeaa vasta kun sen päältä poistuu siihen kohdistunut paine. Jos hyppymiinan päälle astuu, niin neljän sekunnin kuluttua miinan hyppypanos räjähtää, oli ihminen siinä päällä tai ei. Molemmissa tapauksissa kuolema on erittäin todennäköinen.
Erityisesti jalkaväkisirotemiinoissa, kuten POM 2S tai ADAM käytetään seitinohuita laukaisulankoja, jotka miina sinkoaa useiden metrien säteelle itsestään. Kun näihin lankoihin kohdistuu tarvittava veto, miina laukeaa. Lauetessaan miinan sirpaleosa sinkoaa jousen voimasta ilmaan, jossa se räjähtää noin 1,0 – 1,5 metrin korkeudella ja sirpaloituu. Hyppymiinan vaikutus on tappava vielä 15 metriin ja voi haavoittaa ihmistä vielä 30 metrin etäisyydeltä.
Kiipu
Kiipu on noin 600 asukkaan kylä valtatien 2 tuntumassa Jänhijoen varrella Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Kylä sijaitsee noin yhdeksän kilometriä pohjoiseen Jokioisten keskustaajamasta, ja noin 15 kilometriä Forssasta luoteeseen. Vuonna 2003 Kiipu valittiin Kanta-Hämeen vuoden kyläksi.
Kiipun kylän kirjoitettu historia alkaa 1300-luvulta. Alueen ensimmäinen kartta piirrettiin 1710. Kylä levittäytyy laajalle alueelle Jänhijoen varsille, eikä varsinaista kyläkeskusta ole. Varsinainen Kiipun kylä sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä Minkiön asemalta. Kiipun kyläyhdistyksen kylätalo, vuonna 1953 ruotsalaisten lahjoitusvaroilla rakennettu entinen kunnan terveystalo, sijaitsee Jokioisten Museorautatien Minkiön aseman naapurissa. Kyläyhdistys ja museorautatie tekevät yhteistyötä eri tapahtumissa.
Kiipun kylän pohjoisosassa Humppilan rajalla on Kiipunjärvi, jonka rannalla sijaitsevat Jokioisten seurakunnan leirikeskus ja Jokioisten kunnan uimaranta.
Seikkailuelokuva
Seikkailuelokuva on elokuvan lajityyppi, jonka tyypillisiä piirteitä ovat eksoottinen ympäristö, tutkimusmatkat, valloitukset ja valtakuntien syntyvaiheet. Seikkailuelokuvan lähisukulainen on toimintaelokuva, joka seikkailuelokuvasta poiketen korostaa toiminnan väkivaltaisuutta.
Seikkailuelokuvan ensimmäisenä merkittävänä edustajana voidaan pitää yhdysvaltalaista 20-osaista sarjaelokuvaa "The Perils of Pauline" vuodelta 1914. Samantyylisiä sarjaelokuvia tehtiin tuolloin lukuisia. Tämän perinteen merkittävimpiä jatkajia ovat olleet "Kadonneen aarteen metsästäjät" (1984) ja "Vihreän timantin metsästys" (1984) jatko-osineen.
Sauvon vaakuna
Sauvon vaakunassa esiintyy Sauvon tunnuslintu naakka eli sauvolaisittain hakkinen, joita Sauvossa on paljon. Sauvon asukkaita on ennen kutsuttu hakkisiksi. Vaakunassa olevat kannukset viittaavat paikkakunnan aiemmin runsaaseen aateliin ja sen moniin kartanoihin. Vaakunan suunnitteli Ahti Hammar. Vaakuna hyväksyttiin vuonna 1956, ja sen selitysteksti on seuraava: ”Kultakentässä seisova naakka, saatteena kummallakin puolellaan kuusikärkinen kannustähti keskenään vastapalkeittain, kaikki mustia”.
Maria de Medeiros
Maria Ferreira Esteves de Medeiros e Almeida (s. 19. elokuuta 1965 Lissabon) on portugalilainen näyttelijä. Hän on muusikko António Vitorino de Almeidan tytär ja näyttelijä Inês de Medeirosin sisar.
De Medeiros muutti synnyinkaupungistaan Lissabonista vuonna 1984 Ranskaan, jossa hän asuu yhä. Hän opiskeli yliopistossa filosofiaa ja näyttämötaidetta. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli portugalinkielinen "Silvestre" (1982). Pian kuvaan tulivat ranskankieliset filmatisoinnit, muun muassa "Vertiges" (1985), "Nina" (lyhytfilmi, 1987) ja "La lectrice" (1988) Vuonna 1990 hän otti ensimmäisen englanninkielisen roolinsa filmissä "Henry ja June" ja on sittemmin esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta" (1994) ja "The Saddest Music in the World" (2004). De Medeiros on esiintynyt elokuvarooleissa lähes vuosittain 2010-luvulle asti.
Afrodisiaka
Afrodisiaka eli lemmenrohto tarkoittaa aineita, lähinnä rohtoja ja ruoka-aineita, joiden uskotaan kiihottavan lemmenviettiä. Nimi tulee kreikkalaisesta jumalattaresta Afroditesta. Osa aineista on leimattu afrodisiakaksi muotonsa ja rakenteensa takia (esimerkiksi osterit ja sarvikuonon sarvi), osa aiheuttaa turvotusta suun limakalvoilla (espanjankärpänen, chili).
Tyypillistä afrodisiakalle on, että se on hiukan eksoottista ja vaikeasti hankittavissa.
New Stuyahok
New Stuyahok on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Nushagakjoen rannalla noin 19 kilometriä yläjuoksuun Ekwokista ja 83 kilometriä koilliseen Dillinghamista. Kaupunki on rakennettu kahteen tasoon: toinen on noin seitsemän metriä joenpinnan yläpuolella ja toinen 12 metriä.
Vuoden väestönlaskennassa New Stuyahokin asukasluku oli 471, joista 93 % kuului Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin. New Stuyahok on vanha jupik-eskimokylä ja siellä toimii liittovaltion tunnustama heimoneuvosto New Stuyahok Village Council.
Kaupungin sijainti muuttui kahdesti 1900-luvulla. Kylä muutti joen alajuoksuun Mulchatnan alueelle "vanhasta kylästä" (Old Village) vuonna 1918. 1920- ja 1930-luvuilla Yhdysvaltain hallitus toi alueelle poronkasvatustaloutta. Kuitenkin vuoteen 1942 mennessä kanta oli tyrehtinyt, kylää oli koetellut tulva ja paikka oli liian kaukana sisämaassa. Niinpä 1942 New Stuyahok siirtyi nykyiselle paikalleen joen alajuoksulle. "Stuyahok" tarkoittaa suunnilleen "mennä paikkaan alajuoksulla".
New Stuyahok sai ensimmäisen koulunsa ja postikonttorin vuonna 1961. Vähän tämän jälkeen avattiin lentokoneille kiitotie. 1960-luvulla kylän väkiluku nousi 40 %. New Stuyahok sai kaupunkioikeudet vuonna 1972.
Imatran Impi
Imatran Impi -veistos sijaitsee Imatralla Kruununpuiston Patopuistossa. Veistos on sijoitettu suihkualtaaseen Vuoksen varrelle. Veistoksen on tehnyt Taisto Martiskainen ja altaan on suunnitellut Kari Pärssinen. Veistos tehtiin tilaustyönä ja se valmistui vuonna 1972. Se on huomionosoitus ihmisille, jotka ovat tehneet itsemurhan hyppäämällä Imatrankoskeen.
Veistoksesta on olemassa noin 20 senttimetrin pituinen pienoisversio pronssivaluna. Sen alustana on pieni jalopuun kappale. Sitä lienee tehty jonkin kokoinen sarja (numeroimaton) ja sitä käytetty muistona hankkeen tukijoille tms. ja ehkä myytykin hankkeen rahoittamiseksi.
Keskiliikeresonanssi
Keskiliikeresonanssi (joskus myös kiertoaikaresonanssi, engl. "mean motion resonance", MMR) on tilanne, jossa kahden samaa keskustähteä (esimerkiksi Aurinkoa) kiertävän taivaankappaleen (planeetan tai asteroidin) kiertoajat ovat toistensa kokonaisia monikertoja. Keskiliikeresonanssi on tavallisin tähtitieteessä esiintyvä resonanssi ja usein siihen viitataankin ilman "keskiliike"-täsmennystä. Keplerin III lain mukaisesti kappaleen kiertoaika määrää sen etäisyyden tähdestä, joten kun tähteä kiertävän planeetan etäisyys tunnetaan, voidaan laskea mille etäisyyksille tähdestä resonanssi aiheuttaa vyöhykkeitä, joille päätyvä pienempi kappale ajautuu pois nopeasti. Aurinkokunnassa tunnetuimpia keskiliikeresonanssin aiheuttamia aukkoja ovat Kirkwoodin aukot asteroidivyöhykkeessä (resonanssi Jupiterin kanssa) sekä Saturnuksen renkaiden jaot (resonanssi jonkin läheisen kuun kanssa).
Vaikka keskiliikeresonanssi yleensä ajaakin pienet kappaleet pois, joissakin yksittäistapauksissa se mahdollistaa myös stabiilin rataliikkeen. Aurinkokunnan kappaleista Jupiterin ja muiden planeettojen troijalaiset ovat 1:1-resonanssissa seuralaisplaneettansa kanssa eli niiden kiertoaika Auringon ympäri on sama kuin itse planeetalla. Suuremmista kappaleista kääpiöplaneetta Pluto kiertää Auringon kaksi kertaa samassa ajassa kuin Neptunus kiertää Auringon kolmesti. Nämä kappaleet ovat siis 3:2-resonanssissa. Samassa resonanssissa liikkuu myös joukko muita Kuiperin vyöhykkeen kappaleita, ns. plutiinoja. Kuiperin vyöhykkeessä esiintyy myös muita Neptunuksen kanssa keskiliikeresonanssiin lukkiutuneita kappaleita. Saturnuksen kuista löytyy useita keskiliikeresonansseja: Mimas ja Tethys (4:2), Enceladus ja Dione (2:1) sekä Titan ja Hyperion (4:3).
Eksoplaneettajärjestelmistä tunnetaan myös muutamia resonansseja (esimerkiksi 55 Cancri).
Keskiliikeresonanssin erikoistapausta, jossa useampi kuin kaksi kappaletta on lukkiutunut toistensa liikkeeseen, kutsutaan Laplacen resonanssiksi. Ainoa Aurinkokunnassa tunnettu tapaus on Jupiterin kuujärjestelmässä, jossa kuut Ganymedes, Io ja Europa ovat lukkiutuneet 4:2:1-resonanssiin.
Joan Enric Vives Sicília
Joan Enric Vives i Sicília (s. 24. heinäkuuta 1949 Barcelona, Espanja) on nykyinen Urgellin katolisen hiippakunnan piispa ja Andorran ruhtinaskunnan valtionpäämies yhdessä Ranskan tasavallan presidentti Emmanuel Macronin kanssa. Hän astui virkaan 12. toukokuuta 2003 piispa Joan Martí Alanisin seuraajana.
Vives Sicília vihittiin papiksi 24. syyskuuta 1974.
Vapaa
”Vapaa” on Kaija Koon kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen yhdenneltätoista studioalbumiltaan "Irti". Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Apulanta-yhtyeen laulaja Toni Wirtanen.
Kappale sijoittui sekä single- että latauslistan ensimmäiseksi.
David Schneider
David Schneider (s. 24. elokuuta 1979 Melrose Park, Illinois) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Schneider pelasi kaudet 1998–2002 Yhdysvaltain yliopistosarjaa Princetonin yliopiston joukkueessa. Ammitalaisuransa hän aloitti ECHL-liigan Trenton Titansissa.
Rauman Lukko hankki Schneiderin kesken kauden 2002–2003 Trentonista, jossa oli tehnyt 26 ottelussa pisteet 5+11 . Raumalla Schneider pelasi vain yhdeksän peliä nivusvamman takia ja hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Turun Palloseuraan, jossa hän pelasi kaksi kautta , joista jälkimmäinen kausi jäi jälleen tyngäksi miehen kärsittyä aivotärähdyksen jälkioireista.
Turusta mies matkasi kaudeksi 2005–06 Hämeenlinnan Pallokerhoon, johon Schneider hankittiin isoon rooliin korvaamaan Vladimír Sičákia . Hämeenlinnassa miehestä kehittyi loistava kiekollinen puolustaja, ja oli yhdessä Jukka-Pekka Laamasen kanssa liigan pelätyimpiä siniviivapelotteita. Schneiderille kertyi 51 ottelussa tehot 8+18 ja pudotuspeleissä 1+3. Heti ensimmäisellä HPK-kaudellaan Schneider sai juhlia Suomen mestaruutta. Toisella kaudella HPK:ssa Schneider jatkoi hyviä otteitaan. Tällä kertaa joukkueen kausi päättyi pronssimitaliin.
Kesällä 2007 Schneider allekirjoitti NHL-seura Tampa Bay Lightningin kanssa vuoden sopimuksen . Schneider pelasi koko kauden Tampa Bayn farmijoukkueessa Norfolk Admiralsissa AHL-liigassa. Kaudeksi 2008–2009 Schneider teki ns. artistisopimuksen Ruotsin Elitserienissa pelanneen Djurgårdenin kanssa. Alkukauden hän pelasi kuukauden sopimuksella SM-liigan Tapparassa ennen siirtymistään Djurgårdeniin lokakuussa. Kauden 2009–2010 Schneider pelasi Sveitsin liigan HC Ambrì-Piottassa, minkä jälkeen hän lopetti uransa.
Ranta
Ranta tarkoittaa seuraavia asioita:Ranta on myös seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi tai sukunimen osa:
Tapiolan koulu ja lukio
Tapiolan koulu ja lukio on Espoon Tapiolassa Kulttuurikeskuksen ja Tapiolan uimahallin kupeessa sijaitseva lähes tuhannen oppilaan ja opiskelijan koulu. Samassa koulussa toimii peruskoulun yläkoulu eli kolme ylintä luokka-astetta, lukio ja Espoon aikuislukio.
Perustamislupa koululle saatiin 19. huhtikuuta 1958 ja toiminta käynnistettiin saman vuoden syksyllä. Koulukokonaisuus oli valmis vuonna 1961, kun toinen osa valmistui. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jorma Järvi ja se sijaitsee osoitteessa Opintie 1.
Tapiolan yhteiskoulun toiminta alkoi lukuvuonna 1956–1957 Helsingin uuden yhteiskoulun haaraosastona. Koulun itsenäistymistä suunnittelemaan ja toteuttamaan perustettiin Tapiolan Yhteiskoulu Oy, Tapiolan Koulukiinteistö Oy ja Tapiolan Oppikoulun Tuki ry. Koulu itsenäistyi omaksi toimijakseen syksyllä 1958, jolloin sillä oli oppilaita kahden rinnakkaisluokan verran. Yhteiskoulun rakentaminen alkoi 1958, ja uusi Jorma Järven suunnitelmien pohjalta tehty rakennus valmistui 1961. Koulun ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat keväällä 1963, jolloin oppilasmäärä oli kasvanut yli 770 oppilaaseen.
Tapiolan yhteiskoulu kunnallistettiin 1977, ja se jakautui Tapiolan kouluksi ja lukioksi. Koulurakennusta laajennettiin ja se peruskorjattiin vuosina 1986-1988. Koulun putki- ja lattiarakenteista löytyi asbestia, minkä seurauksena oppilaitos sai negatiivista julkisuutta. Tapiolan lukion musiikkipainotteinen opetussuunnitelma hyväksyttiin 1986. Vuonna 2011 Tapiolan koulun yläkoulu siirtyi väistötiloihin Espoon Otaniemeen, osoitteeseen Miestentie 2 homeongelmien takia. Rakennuksen peruskorjaus valmistui kesäkuussa 2016.
Koulu on ollut julkisuudessa eri TV-ohjelmissa, mm. TV:n draamasarjan Lehtori M tapahtumapaikkana 1975. Ylen 5-osaisen tieotekniikan murrosta käsittelevässä "Vaatimuksena toinen lukutaito" TV-sarjassa koulun oppilaat esittelivät tietokoneiden käyttöä.
Lukio sijoittui STT:n lukiovertailussa kevällä 2013 sijalle 194 ja keväällä 2014 sijalle 235.
Kantatie 65
Kantatie 65 on Tampereelta Virroille Näsijärven länsipuolta kulkeva kantatie. Tien pituus on 95 kilometriä.
Kantatie 65 lähtee Tampereen Lielahdesta Paasikiventie-nimisenä Ylöjärvelle, jossa se sivuaa Helsingistä Vaasaan kulkevaa valtatie 3:ea. Ylöjärvellä tie kääntyy pohjoiseen ja kulkee Kuruun. Kurusta tie jatkuu edelleen Vaskiveden kylän kautta Virtain keskustan länsipuolelle, jossa se päättyy valtatie 23:een, joka kulkee Porista Virtain ja Jyväskylän kautta Joensuuhun.
Kantatie 65 on kaksiajoratainen Tampereelta Ylöjärvelle asti, ja tämä osuus palveleekin erityisesti Tampereelta Vaasaan suuntautuvaa liikennettä. Osuus Ylöjärveltä entisen Viljakkalan kunnan rajalle on rakennettu 2000-luvulla ja tätä osuutta kutsutaankin nimellä Uusi Kuruntie. Sen sijaan osuus tästä pohjoiseen on kapea, mutkainen ja mäkinen.
Alkuperäinen kantatie 65 käsitti tieyhteyden valtateiden 8 ja 3 välille Porista Kankaanpään kautta Parkanoon. Uuden tien valmistuttua Parkanosta Jyväskylään myös tämä osuus liitettiin kantatie 65:een. Tieosuus on nykyisin osa valtatietä 23.
Aaltopilvi
Aaltopilvi on pilvi, jossa on aaltomaista kuviota. Näitä ovat aaltomaiset kumpukerrospilvet ("stratocumulus"), hahtuvapilvet ("altocumulus") ja palleropilvet ("cirrocumulus"). Aaltopilvellä tarkoitetaan monesti pitkulaista mantelipilveä, mutta selvää aaltokuviota ovat myös "undulatus"-tyyppiset pilvet.
Aaltomaiset pilvet ("rullat") muistuttavat monesti rantahiekassa olevia aallonmerkkejä. Toisinaan rullien välissä ei ole kirkasta taivasta. Aaltomainen pilvi kertoo siitä, että ilmakehässä on kahden ilmakerroksen välissä tuulten suunta- ja/tai nopeuseroa eli shearia. Esimerkiksi ylhäällä voi olla nopeampi tuuli kuin alhaalla. Tämä synnyttää pyörivän liikkeen pilvirullien kohdalle.