hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tuprova
Tuprova () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nevan oikealla rannalla 25 kilometriä Pietarista itään. Kunnassa on 5 500 asukasta (vuonna 2010).
Tuprovan kunnan pinta-ala on 894 hehtaaria. Se rajoittuu idässä Kirovskin kaupunkiin ja muualla Rosmittalan maalaiskuntaan. Tuprovan kaupunkitaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Hiekan (ven. Пески, "Peski") taajama. Alueen läpi virtaa Nevaan laskeva Dubrovkajoki.
Tarinan mukaan paikkakunta on saanut nimensä Nevan rannalla kasvaneista tammista. Vuonna 1499/1500 laaditussa Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan kaksi "Dubrovan" kylää Nevan molemmin puolin. 1800-luvun lopussa kyliä oli kolme: nykyisen taajaman lähellä sijainnut "Vyborgskaja Dubrovka" sekä "Dubrovka" ja "Moskovskaja Dubrovka" Nevan vasemmalla rannalla.
Venäläis-ruotsalais-suomalainen yhtiö rakensi vuosina 1911–1912 joen oikealle rannalle sahalaitoksen. Vuonna 1916 alettiin rakentaa paperitehdasta, joka otettiin käyttöön vuonna 1923. Työntekijöistä suuri osa oli värvätty Suomesta. Tehtaan asutus ja vuonna 1929 valmistunut rautatieasema saivat nimen "Nevskaja Dubrovka".
Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja Nevan vasemmalla rannalla sijainneen "Nevski pjatatšok" -sillanpääaseman omistuksesta. Taistelussa menehtyi noin 50 000 neuvostosotilasta ja 40 000 saksalaista. Kaikki Dubrovkan kylät, tehdas ja sen asuintaajama tuhoutuivat täydellisesti.
Vuonna 1952 Tuprovaan rakennettiin talonrakennuskombinaatti, jonka yhteyteen syntyi uusi asutuskeskus. Tehdas tuotti puisia valmistaloja sekä kuitu- ja lastulevyä.
Tuprovaan johtaa Pietarista Pähkinälinnan vastarannan kautta kulkeva sähköistetty rautatie, jonka pääteasema on nimeltään Nevskaja Dubrovka. Radalla on henkilö- ja tavaraliikennettä. Autoliikenne kulkee Pietarin ja Murmanskin väliseltä M18-valtatieltä Mähnälän (Mjaglovo) jälkeen haarautuvaa tietä pitkin. Taajamasta on linja-autoyhteydet Pietariin ja Seuloskoihin. Matkaa Pietariin on rautateitse 63 ja maanteitse 35 kilometriä.
Teollisuus muodostaa 63 % kunnan elinkeinorakenteesta. Tärkein yritys on lastulevyä tuottava Nevski Laminat. Muita tuotantolaitoksia ovat huonekalutehdas Dubrava, lastulevyä tuottava Naš dom sekä leipää ja konditoriatuotteita valmistava Vavi-Neva.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, poliklinikka, sairaala, posti, pankki, yleinen sauna ja pesula, kymmenkunta kauppaa, tori ja kaksi kahvilaa. Kulttuurilaitoksia ovat musiikkikoulu, kirjasto ja sotamuseo. Vuonna 1991 palanut kulttuuritalo purettiin vuonna 2005 ja sen paikalle rakennettiin vuonna 2010 avattu ortodoksinen kirkko.
Tuprovan pohjoisosassa on rautatien kahtia jakama asuinalue. Rautatien itäpuolella on matalia kerrostaloja ja länsipuolella omakotitaloja. Eteläpuolella sijaitseva teollisuusalue erottaa Tuprovan taajaman Hiekan omakotitaloalueesta.
Nähtävyyksiin kuuluvat toisen maailmansodan muistomerkit. Matkailupalveluja kunnassa ei ole.
Mauri Honkajuuri
Iivari Mauri (Ivar Mauritz) Honkajuuri (vuoteen 1906 Tallroth, 13. elokuuta 1882 Nurmo – 18. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Kansallis-Osake-Pankin (KOP) pääjohtaja (1934–1948). Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1909–1914.
Honkajuuren vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Emil Tallroth ja Forsmanin sukuun kuulunut Alma Cecilia Forsman. Honkajuuri valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1900. Hän suoritti oikeustutkinnon 1903 sekä ylemmän hallintotutkinnon 1903 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1906.
Honkajuuri toimi Ilmajoen ja Seinäjoen piirin kruununnimismiehenä 1903–1910, minkä jälkeen hän siirtyi KOP:n palvelukseen. Honkajuuri oli pankin Vaasan konttorin esimies 1910–1912, pankin johtokunnan jäsen 1912–1948, pääjohtajan sijainen 1929–1934 ja lopulta pääjohtaja 1934–1948. Ensimmäisinä pääjohtajavuosinaan Honkajuuri keskittyi 1930-luvun lamasta toipumiseen ja vahvisti pankin kannattavuutta ja vakavaraisuutta. Hänen loppukauteensa vaikutti vahvasti toinen maailmansota ja sitä seurannut jälleenrakennusaika. Honkajuuri kuoli vuonna 1948 ja häntä seurasi pääjohtajan tehtävässä hänen vävynsä Matti Virkkunen. Honkajuuren poika Paavo Honkajuuri toimi fuusioituneen Rauma-Repolan johtajana.
Honkajuuri oli aktiivinen Suomen itsenäistymisen jälkeisissä Itä-Karjalan suuntautuneissa heimosodissa, joissa hän oli Suomen hallitusta edustava hallinnollinen toimija. Aluksi hän oli Suomen hallituksen edustajana miehitetyllä Uhtualla kesällä 1918. Joulukuusta 1918 Honkajuuri kuului Viron Avustamisen Päätoimikuntaan ja maaliskuusta 1919 heimoaktivistien Karjalan komiteaan järjestäen heimosotaretkiä. Hän oli edelleen Suomen hallituksen edustajana Aunuksen Karjalassa 1919 ja huolehti siellä Suomesta tulevan viljan jakelusta. Toukokuussa 1919 Honkajuuri oli Aunuksen väliaikaisen toimikunnan edustajana Suomen valtioneuvostossa.
Honkajuuri oli presidentin valitsijamies vuoden 1925 presidentinvaaleissa, kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon (1911–1912, 1917–1918 ja 1926–1928) ja kokoomuksen valtuuskuntaan (1918–1929) sekä toimi Keskuskauppakamarin, Suomen pankkiyhdistyksen ja Kansallisteatterin johtokunnan puheenjohtajana ja Pellonraivaus Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Vuodesta 1908 Honkajuuri oli naimisissa näyttelijä Helmi Amanda Tähtisen kanssa. Honkajuuri omisti vuodesta 1939 Kirstulan kartanon Hämeenlinnan maalaiskunnassa.
Rebecca Adlington
Rebecca Adlington (s. 17. helmikuuta 1989 Mansfield, Nottinghamshire) on entinen englantilainen vapaauimari, kaksinkertainen olympiavoittaja.
Adlington voitti junioreiden Euroopan mestaruuden 800 metrin vapaauinnissa vuonna 2004. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän sai oltuaan Budapestin EM-kilpailuissa 2006 samalla matkalla toinen ajalla 8.27,88. Lyhyen radan MM-kisoissa Manchesterissa 2008 hän voitti 800 metrin mestaruuden ajalla 8.08,25 ja kuului hopeaa saavuttaneeseen Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Adlington voitti Pekingin olympialaisissa 2008 kultaa sekä 400 että 800 metrin vapaauinnissa. 400 metrillä hänen aikansa oli 4.03,22. 800 metrillä hän teki maailmanennätyksen 8.14,10 rikkoen Janet Evansin lähes 19 vuotta aiemmin uiman entisen ME:n 2,12 sekunnilla. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti pronssia sekä 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.00,79 että 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui ankkuriosuuden brittien joukkueessa.
Adlington voitti Budapestin pitkän radan EM-kilpailuissa 2010 Euroopan-mestaruuden 400 metrin vapaauinnissa ajalla 4.04,55 ja saavutti jälleen pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti Delhin Kansainyhteisön kisoissa kultaa 400 ja 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän voitti mestaruuden 800 metrin vapaauinnissa ajalla 8.17,51 ja oli toinen 400 metrin vapaauinnissa.
Adlington sai Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 400 ja 800 metrin vapaauinnissa. Adlington ilmoitti lopettavansa uintiuransa 5. helmikuuta 2013 järjestetyssä tiedotustilaisuudessa.
Académie des Beaux-Arts
Académie des Beaux-Arts () on taiteen johtava instituutio Ranskassa.
Se perustettiin vuonna 1648 maalaus- ja kuvanveistoakatemian Académie royale de peinture et de sculpture (Kuninkaallinen maalaustaiteen ja kuvanveiston akatemia) nimellä. Siellä määrättiin 1660-luvulta alkaen taiteen virallinen standardi ja hyvän maun periaatteet. Näin syntyi niin sanottu akateeminen taide. Akatemia määräsi esimerkiksi, mikä kuvataiteen genre oli kulloinkin tärkein. Teoreettisen pohdinnan ohella akatemian piiriin keskittyi taiteen opetus- ja näyttelytoiminta jopa niin kiinteästi, että sen ulkopuolella toimiminen oli taiteilijoille vaikeaa.
Ranskan vallankumouksen jälkeen akatemia lakkautettiin ja perustettiin uudelleen 1816 nykyisellä nimellään yhdistäen:Se on yksi Institut de Francen viidestä akatemiasta.
Académie des Beaux-Arts myöntää useita palkintoja, joista seuraavat on nimetty henkilön mukaan:
James Dugan
James Dugan (7. toukokuuta 1912 Altoona, Pennsylvania, Yhdysvallat – 3. kesäkuuta 1967 Panama City, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen historioitsija, toimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten yhteistyöstään Jacques-Yves Cousteaun kanssa.
Dugan syntyi kolmilapsisen perheen ensimmäisenä. Hän kävi high schoolin kotikaupungissaan Altoonassa. High schoolin jälkeen Dugan lähti opiskelemaan Pennsylvanian valtionyliopistoon, jossa hän toimitti kahta yliopistolehteä. Dugan valmistui vuonna 1937 ja toisen maailmansodan aikana hän palveli ilmavoimissa ja toimi sotakirjeenvaihtajana Euroopassa.
Dugan tapasi Cousteaun ensimmäisen kerran vuonna 1944 Ranskan vapauttamisen aikana. Tässä vaiheessa Dugan oli Yhdysvaltain armeijan "Yank, the Army Weekly" -lehden toimittajana. Dugan ja Cousteau tekivät monta vuotta yhteistyötä. Dugan oli toimittamassa Cousteaun ensimmäistä kirjaa "" ja tämän jälkeen auttoi Cousteauta muidenkin kirjojensa kirjoittamisessa. Cousteaun elokuviin "Hiljainen maailma" ja "Elävä meri" sekä hänen televisiosarjoihin Dugan oli kirjoittamassa kerrontaa.
Silicon on insulator
Silicon on insulator eli SOI on puolijohteiden valmistuksessa käytetty tekniikka, jossa substraatissa on pelkän piin sijasta tyypillisesti piidioksidista tai safiirista tehty eristekerros kahden piikerroksen välissä. Näin valmistettuun mikropiiriin muodostuvat loiskapasitanssit ovat piisubstraattiin verrattuna pienempiä, joten piirin tehonkulutus on matalampi. IBM julkaisi ensimmäisen SOI-toteutuksen elokuussa 1998.
Agassiz-jääjärvi
Agassiz-jääjärvi oli jääkauden päättymisen aikainen jään patoama järvi Pohjois-Amerikassa Hudsonin lahdesta lounaaseen lähinnä Kanadan Manitobassa ja Yhdysvaltojen Minnesotassa. Tämä muinainen, suureksi osaksi jo kuivunut järvi on nimetty varhaisen jääkausitutkija Louis Agassizin mukaan. Järven olemassaolon aikana sen rannoille muutti paleointiaanien asutusta. Jääjärvi tyhjeni erittäin nopeasti Hudsonin lahden yllä olleen jäätikön katkettua kahteen osaan, noin 8 200 vuotta sitten. Tällöin kylmää vettä virtasi Atlantille, mikä häiritsi merivirtoja ja aiheutti maailmanlaajuisia säänvaihteluita, ilmaston kylmenemistä ja kuivumista.
Järvi ulottui laajimmillaan ehkä 841 000 neliökilometrin alalle ja järven syvyys oli korkeimmillaan yli 500 metriä. Agassiz-järvi oli Kanadassa ja Pohjois-Yhdysvalloissa. Laajimmillaan se peitti suuria osia Manitobasta, Länsi-Ontariosta, Saskatchewanista, Pohjois-Dakotasta ja Pohjois-Minnesotasta. Ontariossa oli joitain suuria saaria järven ollessa laajimmillaan.
Jääjärvi syntyi viimeistään noin 13 000 kalenterivuotta sitten eli noin 11 700 radiohiilivuotta sitten Manitoban provinssin eteläosan seuduille.
Järvi tyhjeni noin 11 000 vuotta sitten. Noin 9 900 vuotta sitten jääjärveen ilmestyi taas vettä, kun jäätikkö oli taas edennyt Kanadassa.
Järven ollessa suurimmillaan 8 400 kalenterivuotta eli 7 700 radiohiilivuotta sitten jääjärvestä tyhjeni yli 163 000 km vettä Atlanttiin. Mikä on 30 prosenttia enemmän kuin kaikki nyky maailman järvet yhteensä. Tämä aiheutti 400 vuotta kestäneen lämpötilojen laskun maapallolla. Seuraavan 1 000 vuoden sisään Winnipegjärvi, Winnipegosisjärvi, Manitobajärvi, Lake of the Woods, Cedarjärvi, Lac la Ronge, Red Lake ja muita järviä jäi jäljelle.
Väinö Hämeen-Anttila
Väinö Hämeen-Anttila (sukunimi vuoteen 1906 Andelin; 24. heinäkuuta 1878 Lahti – 27. tammikuuta 1942 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "V.A.", "V.H.", "V.H.A" ja "Mikko Vilkastus".
Hämeen-Anttilan vanhemmat olivat kelloseppä Johan Erland Andelin ja Karolina Johander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 ja valmistui 1907 filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi. Hämeen-Anttila oli sanomalehtitoimittajana Yhdysvalloissa 1896–1898 ja Hämeen Sanomien päätoimittajana kahteen otteeseen 1898–1902 sekä 1911–1914. Hän oli myös Mikkelin Sanomain päätoimittaja ja kirjapainon omistaja 1902–1906. Hämeen-Anttila perusti vuonna 1907 Kustannus Oy Kansan ja oli sen toimitusjohtajana vuoteen 1910 saakka. Viimeksi Hämeen-Anttila oli kustannusliike Arvi A. Kariston palveluksessa ensin kirjallisuuden neuvonantajana 1911–1915 ja sitten johtajana 1915–1942. Hämeen-Anttila perusti vuonna 1917 Partiolainen-lehden ja työskenteli sen päätoimittajana. Hämeen-Anttila käänsi suomeksi yli sata teosta pääasiassa englannin kielestä.
Islamin tutkija Jaakko Hämeen-Anttila on Väinö Hämeen-Anttilan pojanpoika.
Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä
Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä ("The Silent World") on Jacques-Yves Cousteaun ja Frédéric Dumas'n kirjoittama kirja heidän ja Philippe Tailliezin ensimmäisistä sukelluskokemuksista uudella paineilmalaitteella. Kirjan teossa auttoi yhdysvaltalainen James Dugan.
Kirja julkaistiin vuonna 1953 ja se sai ylistävän vastaanoton. Se kirjoitettiin englanniksi, mutta myöhemmin Cousteau kirjoitti sen uudestaan ranskaksi. "Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä" on käännetty yhteensä 22 kielellä ja sitä on myyty maailmanlaajuisesti viisi miljoonaa kappaletta. National Geographic Society on kustantanut kirjasta uuden painoksen sen 50-vuotisjuhlan kunniaksi.
Ojibway-jääjärvi
Ojibway-jääjärvi (engl. "Glacial Lake Ojibway") oli mannerjäätikön patoama järvi Kanadassa viime jääkauden vetäytymisvaiheessa, nykyisten Suurten järvien pohjoispuolella Ontariossa. Se oli viimeinen suurista jääjärvistä. Se oli yhteydessä Agassiz-jääjärveen. Se tyhjeni 8 200 vuotta sitten pohjoiseen Hudsoninlahteen, jolloin Hudsoninlahden yllä ollut jääkenttä jakautui luoteiseen Keewatinin ja koilliseen Quebec-Labradorin jäätikköön.
Ojibway-jääjärven tyhjeneminen ja Hudsoninlahden vapautuminen osin jäästä synnytti Pohjois-Kanadaan varhaisen Tyrrellinmeren. Maankuori oli silloin painunut joissain kohdin jopa 280–270 m nykyistä alemmas, ja rantaviiva oli Tyrrellinmerellä 100–250 km nykyisen Hudsoninlahden rantaviivasta sisämaahan. Tyrrellinmeri oli laajimmillaan noin 7 000 vuotta sitten ja kutistui sen jälkeen, kun maa kohosi jopa 70-120 cm sadassa vuodessa.
Hyvinkään Ilmailukerho
Hyvinkään ilmailukerho on vuonna 1948 perustettu ilmailukerho.
Kerho toimii Hyvinkään lentokentällä. Seurassa on noin 200 jäsentä, joista lentää noin kolmannes. Kerhossa voi harrastaa purjelentoa, moottori- ja moottoripurjelentoa sekä lennokkeja. Kenttä sijaitsee Helsingin lähestymisalueella, purjelentoalueella G47.
Seuran kalustoon kuuluvat vuonna 2012
Jyrki Nissinen &amp; Laskettuaika
Jyrki Nissinen & Laskettuaika on samannimisen yhtyeen EP vuodelta 2007.
Monacon merimuseo
Monacon merimuseo () on meritieteeseen keskittyvä museo Monaco-Villessa Monacossa. Museon perusti Monacon prinssi Albert I vuonna 1910. Se rakennettiin meren rannalle, ja museorakennus kohoaa juhlavasti suoraan merestä 85 metrin korkeuteen. Rakennusta tehtiin 11 vuotta, ja siihen käytettiin 100 000 tonnia kiviä La Turbiesta.
Albert I oli merkittävä merenkävijä ja -tutkija. Osa museosta on omistettu hänen tutkimuksilleen. Museossa on Albertin keräämiä eläinnäytteitä, mm. 20-metrinen valaan luuranko, ja malleja hänen tutkimusaluksistaan. Rakennuksen kellarikerroksessa sijaitsee maailmankuulu akvaario, jossa on yli 4000 kalalajia ja selkärangattomia 200 heimosta. Akvaarion keskusosan muodostaa vuonna 2001 valmistunut haiallas.
Ensimmäisessä kerroksessa on monia vaihtuvia näyttelyitä, ja ylimmän kerroksen terassilta on hieno näkymä Monacoon ja Rivieralle. Rakennuksessa on myös museomyymälä.
Jacques-Yves Cousteau oli museon johtaja vuodesta 1957 lähtien usean vuosikymmenen ajan.
Sotakollegio
Sotakollegio oli 1634–1865 toiminut Ruotsin maavoimia johtanut keskusvirasto. Sen tehtävistä annettiin ensimmäiset säädökset vuoden 1634 hallitusmuodossa, jossa sitä kutsuttiin sotaneuvostoksi. Sotakollegio-nimitys vakiintui kuitenkin pian käyttöön.
Sotakollegion tehtävänä oli huolehtia värväyksestä, katselmuksista, sotilasrakennuksista ja linnoituksista. Se valvoi myös ylimpänä virastona sotaväkeä ja sen varustuksia sekä toimi ylisotaoikeutena. Valtakunnan marski toimi sotakollegion presidenttinä ja kollegion jäseninä oli kaksi valtaneuvoston sotilasjäsentä sekä neljä muuta upseeria.
Vuonna 1782 tehdyssä organisaatiouudistuksessa sotakollegio jaettiin viiteen departementtiin. Myöhemmin kollegion komentoasiat annettiin kenraaliadjutantille ja muiden kuin taloudellisten asioiden tuomiovalta siirrettiin sotaoikeudelle. Sotakollegion organisaatiota ja työtapoja järjesteltiin useilla 1800-luvulla annetuilla johtosäännöillä. Virasto lakkautettiin 1865 ja sen tehtävät siirrettiin uudelle keskusvirastolle, armeijahallitukselle.
King for a Day
King for a Day on suomalaisen Francine-yhtyeen kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat singleinäkin julkaistut "King for a Day" sekä "You Get Me Wrong".
British Touring Car Championship
British Touring Car Championship eli BTCC on brittiläinen vakioautosarja. Se perustettiin vuonna 1958 nimellä British Saloon Car Championship, ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1987. Vaikka sarjan ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 1958, sen ensimmäinen kilpailu ajettiin Tapaninpäivänä 1957. Sarjan hallitseva mestari (2016) on englantilainen Gordon Shedden.
Pisteitä jaetaan nykyään kilpailun päätteeksi kymmenelle ensimmäiselle seuraavasti: 15, 12, 10, 8, 6, 5, 4, 3, 2, 1. Lisäksi kilpailun nopeimman kierroksen ajaneelle annetaan yksi piste. Jokaiselle, joka on johtanut kilpailua vähintään yhden kierroksen ajan, saa yhden ylimääräisen pisteen (enimmillään yksi piste kuljettaja kohti per kilpailu). Näiden lisäksi aika-ajoissa paalupaikalle yltänyt kuljettaja saa yhden pisteen.
SP-350
SP-350 (myös "Diving Saucer", "Sukeltava lautanen") on Jacques-Yves Cousteaun ja Jean Mollardin kehittämä kaksipaikkainen pienoissukellusvene, joka oli suunniteltu 350 m syvyisiä sukelluksia varten. Alus valmistui 1959 ja oli halkaisijaltaan 2,85 m.
Lakmustesti
Lakmustesti on kemiallinen testi, jolla tutkitaan happamuutta. Jos lakmuspaperi muuttuu punaiseksi, se osoittaa, että pH on alhainen eli kyse on happamasta aineesta. Sininen väri taas kertoo korkeasta pH:sta eli emäksisyydestä. Lakmus toimii siis pH-indikaattorina.
Johannes Malalas
Johannes Malalas oli bysanttilainen kronikoitsija. Hän kirjoitti 18 kirjaa käsittäneen maailmanhistorian, joka käsitteli tapahtumia aina maailman luonnista vuoteen 565 asti. Malalas on arvokas lähde erityisesti Syyrian ja Antiokian tapahtumista.
Päivi Tapola
Päivi Tuulikki Tapola (s. 8. lokakuuta 1953, Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän asuu Helsingin Oulunkylässä.  Hänen vanhempansa ovat rehtori Tuomas Tapola ja opettaja Tuulikki Schreck. Myös sisar Katri Tapola on kirjailija. Tapolan aviopuoliso on Ylen uutis- ja ajankohtaistuotannon päällikkö Mika Lavonen.
Tapola on toiminut myös lehtikirjoittajana ja kirjoittanut yli 200 esseetä, novellia, kolumnia, lehtiartikkelia ja haastattelua eri julkaisuihin. Tapola on toiminut Uusi Nainen -lehden vakituisena avustajana vuosina 1985–2000.
Yhteistyössä filosofi Sara Heinämaan kanssa syntyneissä teoksissa sekä omissa esseekokoelmissaan Tapola on keskittynyt naiskirjallisuuden perinteen esiintuomiseen. Naiskirjallisuuden lisäksi Tapola on käsitellyt henkilöhistorian ohella Suomen poliittista ja valtiollista historiaa sekä sotahistoriaa kirjoittamassaan isoisänsä Kustaa Tapolan elämäkerrassa "Ajan paino – Jalkaväenkenraali K. A. Tapolan elämä" sekä teoksissaan "Kenraalien kirjeet", "Marsalkan kotiinpaluu," "Mannerheimin haastaja. Kenraali Harald Öhquist" ja "Sodista, suvusta, sotilaista".
Päivi Tapolan teoksia on saatavissa myös äänikirjoina.
Parsman II Urhea
Parsman II Urhea () eli Pharasmanes II oli Iberian eli Kartlin (nykyisen Georgian itäosan) kuningas. Hän hallitsi samaan aikaan kuin Rooman keisari Hadrianus (vallassa 117–138). Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 116–132 hänen hallintonsa ajankohdaksi. Hänestä kerrotaan useissa antiikin teoksissa ja hänet voidaan liittää keskiaikaisen georgialaisen perinteen nimeen Parsman Kueli, "urhea" tai "hyvä".
Keskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen mukaan Parsman Kueli hallitsi yhdessä Parsman Avazin kanssa diarkkina (yhdessä lähteessä on ylimääräinen pari Rok ja Mirdat), mutta useat nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa epätodennäköisenä, sillä aikalaiskertomukset eivät sitä tunne. Parsmanin sanotaan olleen edeltäjänsä Amazasp I:n poika. Hänen sanotaan menneen naimisiin Armenian kuninkaan tyttären Ghadanan kanssa (kuninkaan on täytynyt olla Vologases I). Keskiaikaisen teoksen "Kuninkaiden elämä" mukaan yhteishallitsijoiden perinteinen ystävyys rikkoutui Mirdatin iranilaisen vaimon yllytysten vuoksi. Toumanoff pitää kertomusta heijasteena Iberian kuningas Parsman I:n ja hänen veljensä Armenian kuningas Mithridateen välisestä vihollisuudesta, josta on historiallisia todisteita. Kronikka jatkuu kertomuksella armenialais–roomalaisesta liittoumasta ja sen hyökkäyksestä Persian tukemaan Iberiaan, jossa Parsman sai surmansa.
Ajan klassiset kirjailijat, joilla oli vahvempi historiallinen tausta, keskittyvät Parsmanin vaivautuneisiin Rooman-suhteisiin. Hän kieltäytyi vuonna 129 kunnianosoituksista idässä kiertelevää keisari Hadrianusta kohtaan ja sai alaanit hyökkäämään viereisiin Rooman provinsseihin päästämällä heidät kulkemaan valtakuntansa läpi, vaikka keisari oli lähettänyt hänelle hienompia lahjoja – mukaan lukien elefantin – kuin kenellekään muulle idän kuninkaalle. Närkästyksissään Hadrianus puki 300 rikollista kullalla kirjailtuihin kaapuihin, jotka kuuluivat Parsmanin antamaan vastalahjaan, ja lähetti heidät hänen luokseen. Antiikin lähteiden mukaan Parsman teki lopulta arvokkaan vierailun Hadrianuksen seuraajan Antoninus Piuksen luokse. Tämä Pharasmanes saattoi kuitenkin olla Pharasmanes III, Pharasmanes II:n mahdollinen pojanpoika.
Jenni Lättilä
Jenni Lättilä on suomalainen sopraano. Hän suoritti laulun A-tutkinnon Sibelius-Akatemian oopperaluokalla helmikuussa 2008, valmistuttuaan tätä ennen kanttoriksi Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osastolta.
Lättilä sai vuonna 2006 erikoispalkinnon Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa ja vuonna 2008 naistensarjan kolmannen palkinnon. Kesäkuussa 2008 hänelle myönnettiin Wilhelm Stenhammarin kansainvälisessä laulukilpailussa Ruotsissa palkinto parhaasta uuden musiikin esityksestä. Marraskuussa 2010 hän voitti kolmannen palkinnon Lauritz Melchiorin mukaan nimetyssä Wagner-ääniin keskittyvässä kansainvälisessä laulukilpailussa Tanskassa ja maaliskuussa 2013 kolmannen palkinnon New Yorkin kansainvälisten Gerda Lissner -laulukilpailujen Wagner-sarjassa .
Jenni Lättilän esittämiin rooleihin kuuluvat muun muassa Lady Billows Benjamin Brittenin oopperassa "Albert Herring", Lady Macbeth Giuseppe Verdin oopperassa "Macbeth", Amelia Giuseppe Verdin oopperassa "Naamiohuvit", Gerhilde Richard Wagnerin oopperassa "Valkyyria", Gutrune ja Kolmas Norna Richard Wagnerin oopperassa "Jumalten tuho," nimetön Nainen Arnold Schönbergin monologioopperassa Erwartung sekä Donna Anna Mozartin oopperassa "Don Giovanni".
Ilja Iljin
Ilja Iljin (s. 24. toukokuuta 1988 Qızılorda) on kazakstanilainen painonnostaja.
Iljin voitti 94 kilogramman painoluokassa olympiakultaa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 406 kilogrammaa (180+226).
Dohan MM-kisoissa vuonna 2005 Iljin voitti 85 kilogramman painoluokassa kultaa yhteistuloksella 386 ja työntötuloksella 216. Yhteis- ja työntötulos ovat yhä voimassa olevia juniorien maailmanennätyksiä. 2006 Santo Domingon MM-kisoissa hän saavutti 94 kilogramman painoluokassa yhteistuloksella 392 kultaa, työntötuloksella 217 hopeaa ja tempaustuloksella 175 pronssia. Lisäksi hänellä on mitaleita alempien ikäluokkien kansainvälisistä arvokilpailuista.
Iljin on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 105 kilogrammaa.
Skanlaatio
Skanlaatio () tarkoittaa sarjakuvan muuntamista paperilta sähköiseen muotoon. Termiin törmää useimmiten japanilaisen sarjakuvan mangan yhteydessä, mutta käytännössä sillä voidaan tarkoittaa mitä tahansa (ulkolaista) julkaisua. Termi skanlaatio voidaan purkaa osiin ""skan"naus" (jäljennös) ja "trans"laatio"" (käännös).
Skanlaatioita levitetään verkon välityksellä yleensä ilmaiseksi suorina latauslähteinä tai IRC:n, Bittorrentin tai muiden vertaisverkko- tai tiedostonsiirto-ohjelmien välityksellä. Lisäksi on olemassa tiettyjä verkkosivuja (kuten Onemanga), jotka ovat erikoistuneet skanlaatioiden levittämiseen.
Skanlaation vaiheita ovat muun muassa skannaaminen, käännöstyö, editoiminen ja julkaisu sähköisessä muodossa. Koska skanlaatioiden julkaisijat eivät pyydä lupaa toimilleen, kyseessä on rikkomus tekijänoikeuslakia vastaan.
Lakmustesti (politiikka)
Lakmustesti on poliittisen ja yhteiskunnallisen keskustelun piirissä käytetty käsite. Sillä tarkoitetaan asiaa, jolla voidaan osoittaa henkilön tai muun näkemysten pitävyys tai suunta. Termi on alun perin lähtöisin kemian piiristä, jossa testillä mitataan happamuutta. Poliittiseksi käsitteeksi () se on tullut Yhdysvalloista, jossa se on alun perin tarkoittanut kysymystä, jolla testataan korkeaa virkaa hakevaa henkilöä, ja vastauksen perusteella ratkeaa, jatketaanko nimitysprosessia.
Marty Isenberg
Marty Isenberg on Humanitas Prize -ehdokkuuden saanut yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi Beast Machinesin myötä. Sittemmin hän on ollut mukana muun muassa Marveliin perustuvissa animaatiosarjoissa, kuten X-Men, Hämähäkkimies, sekä muutamissa DC Comicsin animaatioissa Batman, Legion of Super Heroes ja Teräsmies. Lisäksi hän on yhdessä Michael Ryanin kanssa käsikirjoittanut suurimman osan vuoden 2003 Turtles-animaatiosarjan jaksoista. Nykyisin Isenberg on työskennellyt enimmäkseen in parissa.
John Wickström
John Wickström (13. joulukuuta 1870 Koivulahti – 7. kesäkuuta 1959 Vaasa) oli suomalainen teollisuusmies, joka perusti Vaasaan vene- ja paikallismoottoreita valmistaneen Wickström-veljesten Moottoritehdas Oy:n.
Wickströmin vanhemmat olivat kupariseppämestari Johan Michelsson Wickström (1847–1916) ja Brita-Lisa West. Hän muutti 19-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja opiskeli siellä Chicagon "North Park Collegessa". Wickström omisti Chicagossa kolme konepaja-alan yritystä, "Economy Engine Companyn", "Chicago Motor Cycle Coach Companyn" ja "The Chicago Calorie Engine Companyn" vuosina 1898–1906. Hän rakensi vuonna 1898 ensimmäisen Chicagossa valmistetun automobiilin nimeltään "Caloric I". Autosta tehtiin parannettu versio "Caloric II" vuonna 1901. Wickström valmisti Chicagossa kerrostaloissa käytettyjä vesipumppuja, kuumailmakoneita, venemoottoreita ja myös kymmenen automobiilia. Hänelle myönnettiin Yhdysvalloissa yhdeksän patenttia vuosien 1897–1907 välillä.
John Wickstöm palasi Suomeen vuonna 1906 ja perusti yhdessä veljensä Jakob Wickströmin kanssa Vaasan Vaskiluotoon "Wickström-veljesten moottoritehdas Oy:n", jonka toimitusjohtajana hän oli vuosina 1906–1959. Wickström sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1936.
Wickströmin konepaja valmisti nelitahtisia vene- ja paikallismoottoreita, joiden polttoaineena oli bensiini tai petrooli. Moottorien tehot vaihtelivat 4–100 hevosvoiman välillä. Wickström valmisti myös dieselmoottoreita vuodesta 1936 alkaen. Wickströmin konepaja valmisti vuosina 1906–1980 kaikkiaan noin 30 000 moottoria. Moottoreita vietiin Ruotsiin, Norjaan, Islantiin, Kanadaan, Jugoslaviaan, Japaniin, Portugaliin, Brasiliaan, Turkkiin sekä sotakorvauksina myös Neuvostoliittoon.
Pianosonaatti nro 10 (Beethoven)
Pianosonaatti nro 10 op. 14 nro 2 on Ludwig van Beethovenin varhaiskauden teoksiin kuuluva pianosonaatti, joka on sävelletty vuosina 1798–1799.
Teos kestää noin 15 minuuttia, ja se on omistettu hänen edellisen pianosonaattinsa tapaan paroni Josefa von Braunille. Teos julkaistiin 9. joulukuuta 1799, päivää ennen hänen edellistä pianosonaattiaan.
Teoksessa on kolme osaa:
Viktor Ruban
Viktor Ruban (, s. 24. toukokuuta 1981 Harkova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jousiampuja ja olympiavoittaja.
Ruban voitti olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2008 miesten yksilökilpailussa. Loppukilpailussa hän kukisti Etelä-Korean Kyung-Mo Parkin 113–112. Ensimmäisen olympiamitalinsa Ruban voitti Ateenassa 2004, jolloin Ukrainan joukkue otti pronssia. Tuolloin hän oli yksilökilpailun kolmastoista. Pekingissä Ukrainan joukkue hävisi pronssimitaliottelussa Kiinalle.
MM-tasolla Ruban on parhaimmillaan ollut yksilökilpailun kahdeksas Madridissa 2005. Samoissa kisoissa Ukrainan joukkue oli neljäs. Ruban voitti maailmancupin osakilpailun Boéssa, Ranskassa vuonna 2008.
Chuck Patton
Francis Chuck Patton on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu animaatio-ohjaaja ja animaattori, joka tuli tunnetuksi animaatiosarjasta "Spawn". Lisäksi hän on ollut mukana 1990-luvun alussa Action Force -aiheisissa animaatiosarjoissa ja ohjasi muun muassa kaikki ensimmäisen ja toisen tuotantokauden jaksot vuoden 2003 Turtles-animaatiosarjasta.
Pianosonaatti nro 13 (Beethoven)
Ludwig van Beethoven sävelsi kolmannentoista pianosonaattinsa, lisänimeltään Quasi una fantasia op. 27 no. 1 vuosina 1800–1801, ensimmäisen sinfoniansa säveltämisen aikoihin.
Tämä noin 15 minuutin pituinen teos on omistettu ruhtinatar Josephine von Liechtensteinille ja julkaistu vuonna 1802. Beethoven asui tuolloin pienessä kylässä, Heiligenstadtissa etenevän kuuroutensa aiheuttaman kriisin vuoksi.
Teoksessa on neljä osaa:
Erkki Ruoslahti
Erkki Ilmari Ruoslahti (s. 16. helmikuuta 1940) on suomalais-yhdysvaltalainen lääketieteen tutkija. Vuonna 2009 hänet valittiin tieteen akateemikoksi – poikkeuksellisesti ulkomaiseksi, joiden lukumäärää ei ole rajoitettu. Perusteena oli se, että hän on tehnyt uransa erityisesti Yhdysvalloissa ja hänellä on Yhdysvaltain kansalaisuus.
Imatralaissyntyinen Ruoslahti muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1976 yhdessä tutkijapuolisonsa Eva Engvallin kanssa. Ruoslahti on erikoistunut syöpätutkimukseen. Hän työskentelee tutkimusjohtajana Burnham-instituutissa La Jollassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Ruoslahti on vaikuttanut aiemmin myös Helsingin yliopistossa. Hänet on palkittu työstään muun muassa Japani-palkinnolla.
Marjalanniemi
Marjalanniemi tai "Marjolanniemi" (v:sta 1948 ) on kylä Norsjoen maalaiskunnan eteläosassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suomelle kuuluessaan Marjalanniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa.
Marjalanniemi sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin kymmenen kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään. Marjalanniemen naapurikyliä olivat pohjoisessa Käkisalmenselän toisella puolella Hirvisaari, koillisessa Sakkali, idässä Pyhäjärven kunnan puolella Valkeamäen kylä, etelässä Räisälän puolella Myllypelto ja lännessä Lumilahden toisella puolella Räisälään kuulunut Särkisalo. Sakkalin rajan tuntumassa virtaa Kokkaroja. Nimestään huolimatta suurin osa Marjalanniemeä ei sijainnut niemellä, vaan aivan kylän pohjoisimmassa osassa oli pieni Vuokseen työntyvä niemi. Niemen itäpuolella oli Kalmistosaari.
Vuonna 1920 Marjalanniemessä oli 180 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 185. Marjalanniemen asutus oli keskittynyt kylän länsiosaan Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien länsipuolelle. Kyläaukean jakaa kahtia kylän halki kulkeva Marjalanniemenharju. Jonkin verran asutusta oli myös kylän metsäisessä itäosassa Kiviharjun itäpuolella. Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samoille alueille.
Ennen talvisotaa Marjalanniemi oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylässä ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910. Marjalanniemessä aloitti koulun alaosasto vuonna 1929. Hiitola–Rautu-rata kulkee kylän halki. Vuonna 1939 rataosalle avattiin Marjalanniemen seisake. Tätä ennen marjalanniemeläiset olivat käyttäneet Näpinlahden seisaketta tai Myllypellon asemaa.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Minni
Minni on suomalainen naisen etunimi. Nimi on todennäköisesti muunnos Jeminasta tai Vilhelmiinasta. Useimmiten se koetaan esimerkiksi Minnan lempinimenä, mutta sitä on tavattu myös oikeana etunimenä.
Suomessa on ollut muutamia yksittäisiä Minni-nimisiä henkilöitä jo 1800-luvun lopulta lähtien, jotkut heistä miehiäkin, mutta vähänkin yleisempään käyttöön se nimi tullut vasta 1900-luvun lopulla. Vuoden 1960 alusta vuoden 2009 loppuun mennessä nimi on annettu 483 henkilölle, jotka kaikki ovat naisia. Vuodesta 2020 lähtien Minnin nimipäivä on 26. toukokuuta.
Minni on myös suomalainen sukunimi, kuten hallitusneuvos, pääjohtaja Juhana Minnillä.
János Kornai
János Kornai (s. 21. tammikuuta 1928) on unkarilainen ekonomisti, joka tunnetaan erityisesti suunnitelmataloutta ja sen toteutusta sosialistissa valtioissa arvostelleista kirjoituksistaan.
Kornai aloitti uransa lehtimiehenä Unkarin kommunistisen puolueen lehdessä "Szabad Nép", mutta hänet erotettiin tehtävästään huhtikuussa 1955 kommunistisen vakaumuksen puutteeseen vedoten. Tämän jälkeen Kornai toimi useissa tehtävissä tutkijana ja ekonomistina erinäisissä Unkarin valtion laitoksissa. Vuodesta 1967 vuoteen 1993 Kornai toimi tutkimusprofessorina Unkarin valtion tiedeakatemiassa.
Vuodesta 1986 Kornai toimi taloustieteen professorina Harvardin yliopistossa eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 2002.
Kornain tunnetuin teos on vuonna 1980 ilmestynyt "Economics of Shortage", jossa hän argumentoi, ettei Itä-Euroopan sosialistimaita vaivannut krooninen tavarapula johtunut yksittäisistä suunnitteluvirheistä, vaan oli suunnitelmatalouden systemaattinen ilmiö.
Vuonna 2007 ilmestyneessä omaelämäkerrassaan "By Force of Thought" Kornai kertoo, miten hän ryhtyi sodan jälkeen innokkaaksi ja vakaumukselliseksi kommunistiksi, ja miten tuo vakaumus vähän kerrallaan mureni, kun hän vertasi sosialismin lupauksia ja todellisuutta.
Kornain teoksia ei ole suomennettu.
Amanda (palkinto)
Amanda-palkinto () on norjalainen televisio- ja elokuva-alan palkinto. Palkintoa on jaettu vuodesta 1985 alkaen, ja vuodesta 2005 alkaen palkinto on keskittynyt elokuvaan.
Nimensä palkinto on saanut laulusta ""Amanda fra Haugesund"". Patsaan muoto sai vuonna 1985 järjestetyssä yleisökilpailussa, joka järjestettiin erään paikallisen lehden kanssa. Kilpailun voitti Kristian Kvakland.
Suomalainen Anni-Kristiina Juuso on palkittu vuonna 2008 Parhaan naisosan palkinnolla roolistaan Kautokeinon kapinassa.
Amandaa alettiin jakamaan vuonna 1985 osana "Norjan kansainvälistä elokuvajuhlaa" nostattamaan norjalaisen elokuvan tason ja mielenkiinnon nostamiseksi. Vuonna 1993 poikkeukselliseti jaettiin "Nordic Amanda", johon sai osallistua kaikkialta Pohjoismaista. Vuodesta 2005 alkaen TV-draama ei ole ollut edustettuna kategorioissa, televisio-ohjelmat palkittiin tästä edespäin "Gullruten"-palkinnolla.
Vuonna 2008 jaettiin palkinnot 14. eri kategoriassa:
Kapeasalmi
Kapeasalmi (myös Kapiasalmi) on kylä ja rautatieasema Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Kapeasalmi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Kapeasalmen rautatieasema sijaitsee Pietari–Hiitola-radalla.
Kapeasalmi sijaitsi Käkisalmen maalaiskunnan pohjoisosassa Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän pohjoisrannalla noin neljä kilometriä Käkisalmen kaupungista luoteeseen. Kapeasalmen kylä käsitti Uskinsaaren eteläosan, Suur- ja Pien Vasikkasaaren, joukon pienempiä saaria ja pienen osan mannerta Suotniemen kylän pohjoispuolelta. Kylään kuului myös pieni erillisalue Suotniemen ja Kaukolan Järvenpään kylien rajalta. Kapeasalmen naapurikyliä olivat pohjoisessa Kaukolan kuntaan kuuluneet Uskinsaari ja Takavesi nimisen Vuoksen lahden toisella puolella Variksela, idässä Käkisalmen kaupunki, etelässä Suotniemi ja lännessä Kaukolan puolella Hyypölä ja Järvennpää.
Vuonna 1920 Kapeasalmessa oli 66 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 64. Kapeasalmen vähäinen asutus oli keskittynyt kylän länsiosaan Uskinsaareen Hiitola–Pietari-radan eteläpuolelle. Ennen talvisotaa Kapeasalmi oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Waterloon metroasema
Waterloon metroasema [] on metroasema Bakerloo-, Jubilee-, Northern- ja Waterloo & City -linjoilla. Se sijaitsee Waterloon rautatieaseman läheisyydessä. Asema oli koko Lontoon metrojärjestelmän toiseksi käytetyin.
Asemalla on 23 liukuportaat, enemmän kuin millään muulla Lontoon metroasemalla.
Metroaseman avasi 8. elokuuta 1898 Waterloo & City Railway. Vuosien aikana asemaan on liitetty monia muitakin linjoja.
Chilen lippu
Chilen lippu, joka tunnetaan myös nimellä La estrella solitaria (yksinäinen tähti), on Chilen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan lipuksi 18. lokakuuta 1811. Se koostuu neljästä osasta. Lipun vasemmassa yläkulmassa on sinisellä pohjalla valkoinen tähti. Tähti johdattaa Chilen edistykseen ja kunniaan. Se kuvaa myös tasavallan yhtenäisyyttä. Sininen kuvaa kirkasta taivasta ja Tyyntämerta. Valkoinen vaakaraita kuvaa Andien lunta. Punainen vaakaraita puolestaan kuvaa vapauden puolesta vuodatettua verta. Chilen lipun suunnitteli yhdysvaltalainen Charles Wood. Aluksi tähti oli mukana vain valtiolipussa, mutta jo 1800-luvulla se alettiin merkitä myös kansallislippuun.
Ubon Ratchathani
Ubon Ratchathani (), lyhyesti Ubon () on Ubon Ratchathanin provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee Koillis-Thaimaan Isanissa. Se on samalla myös Mueang Ubon Ratchathanin alueen pääkaupunki. Vuonna 2005 kaupungissa oli 211 855 asukasta.
Ubon Ratchathani sijaitsee Thaimaan, Laosin ja Kambodžan raja-alueella, noin 630 kilometriä Thaimaan pääkaupungista Bangkokista koilliseen. Alueen suurin joki Mun virtaa kaupungin läpi, ja se on myös alueen tärkein vesilähde.
Kaupungin ympärillä oleva alue oli pitkään ennen Ramathibodi I:n hallitsemaa Ayutthayan valtakuntaa khemerien asuttama. Kaupunki itsessään perustettiin 1700-luvun lopulla burmalaisten tuhottua vuonna 1767 valtakunnan. Paikalliset johtajat perustivat kaupungin Rama I:n ehdotuksesta 20 vuotta hyökkäyksen jälkeen. Alue on ollut hallinnollisesti itsenäinen vuodesta 1933 lähtien.
Vietnamin sodan aikana kaupungissa oli Yhdysvaltain ilmavoimien lentotukikohta, joka on nykyisin Thaimaan kuninkaallisten ilmavoimien käytössä.
Uskinsaari
Uskinsaari (myös "Uskensaari") on saari Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevasta Käkisalmenselästä luoteeseen työntyvässä lahdessa. Saari sijaitsee Kaarlahden kunnassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Uskinsaari sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa. Suomelle kuuluessaan saaren eteläosa kuului Käkisalmen maalaiskunnan Kapeasalmen kylään ja pohjoisosa Kaukolan kunnan Uskinsaaren ja Heinsalmen kyliin. Pietari–Hiitola-rata kulkee saaren läpi.
Uskinsaarta ympäröivillä vesialueilla on omat nimensä, vaikka ne yhdessä muodostavatkin Käkisalmenselästä työntyvän lahden. Saaren pohjoispuolella on Varikselanjärvi, joka on Heinsalmen kautta yhteydessä saaren koillispuolella olevaan Takaveteen, joka yhtyy Käkisalmenselkään. Saaren lounaispuolella puolestaan on Rominselkä, joka on salmien kautta yhteydessä Käkisalmenselkään ja Variselanjärveen.
Itsekuri
Itsekuri tarkoittaa oman käytöksensä hallitsemista ja päämäärätietoista työskentelyä tavoitteiden saavuttamiseksi. Itsekuria harjoittava ihminen pystyy kieltäytymään hetkellisistä haluista ja mielihyvän hankkimisesta korkeamman päämäärän vuoksi, mitä kutsutaan lykätyksi tarpeiden tyydytykseksi. Itsekurista on löydettävissä monia yhtymäkohtia itsehillintään, jota usein vaaditaan yksilöltä sosiaalisessa kanssakäymisessä tämän haluaman lopputuleman saavuttamiseksi, ja joka on näin eräs itsekurin tyyppi. Persoonallisuuspsykologiaan kuuluvassa piirreteoriassa tunnollisuutta ja itsekuria pidetään oleellisena ihmisluonnetta määrittävänä tekijänä.
Äärimmäiseen itsekuriin pyrkivää elämäntapaa kutsutaan asketismiksi. Monet maailman uskonnoista painottavat itsekurin merkitystä paheiden välttämisessä, ja itsekurin ihannoimisella ja asketismilla on ollut sijansa lähes kaikissa kulttuuripiireissä aina antiikin Kreikasta kristinuskoon ja sen luostaritoimintaan.
Antiikin maailmassa Spartan kaupunkivaltiossa kansalaisista koulittiin ns. spartalaisen kasvatuksen avulla sotureita. Itsekuri oli yhteiskuntaa määrittävä piirre, mistä kertoo tunnettu legenda ketun varastaneesta spartalaisnuorukaisesta, joka piilottaa eläimen vaippaansa muita sotureita tavatessaan ja antaa sen raadella sisäelimensä välttääkseen kasvojenmenetyksen ja säilyttääkseen kunniansa. Myöhemmin historiassa itsekuri on ollut arvossaan esimerkiksi brittiläisessä kulttuurissa viktoriaanisena aikakautena.
Masi Luoma &amp; Luojanluomat
Masi Luoma & Luojanluomat on samannimisen Masi Luoman johtaman yhtyeen ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1984.
Albumi sisältää eri suomalaislaulajien tulkintoja tunnetuista iskelmistä.
Luettelo virallisista kielistä valtioittain
Tämä luettelo valtioiden virallisista kielistä. Vähemmistökieliä ei ole otettu huomioon. Jotkut valtiot ovat monikielisiä.
Pihlajalahti
Pihlajalahti on kylä Savonlinnassa Saimaan rannalla, Kommersalmesta noin 10 kilometriä länteen vesitse. Asukasmäärä on noin 250 ja kesäisin asukasmäärä kasvaa aina 2 000 henkeen. Maa- ja metsätalous on edelleen suurin toimeentulon antaja, mutta suuri osa asukkaista käy muualla töissä. Koulua ei kylällä enää ole, ja oppilaat menevät joko Kallislahteen tai Savonlinnaan kouluun. Kylän kyläkauppa lopetettu vuosituhannen vaihteessa, mutta kylällä on edelleen kesäkioski. Pihlajalahdella on myös tanssilava. Kylällä sijaitsee myös vanha Ruotsin ja Venäjän aikainen raja sekä käräjäkivet, jotka ovat vieläkin tallessa.
Mun
Mun () on joki Isanissa, Koillis-Thaimaassa. Se yhtyy Mekong-jokeen. Mun-joen alkulähde sijaitsee Khao-Yain kansallispuistossa, lähellä Nakhon Ratchasimaa ja se virtaa läpi Etelä-Isanissa sijaitsevan Buriramin ja yhtyy Mekongiin Ubon Ratchathanin provinssissa. Joen pituus on 673 kilometriä. Yhdessä sen suuaukoista sijaitsee Pak-Munin pato. Joessa virtaa keskimäärin 21 000 kuutiometriä vettä vuosittain.
Munin suurin sivujoki on Chi, joka liittyy jokeen Amphoe Kanthararomin alueella, Si Saketin provinssissa.
Al-Ma’ida
Al-Ma’ida (, ) on Koraanin 5. suura. Se sisältää 120 jaetta. Se on Medinan suura. Suura käsittelee kiellettyjä eläimiä sekä Jeesuksen ja Mooseksen missioita. Suuran nimi tulee jakeista 112-115, joissa opetuslapset pyytävät Jeesukselta, että saisivat katetun pöydän taivaasta.
Al-An’am
Al-An’am (, ) on Koraanin 6. suura. Se sisältää 165 jaetta ja se on Mekan suura.
Otfried Preußler
Otfried Preußler [proisler] (20. lokakuuta 1923 Liberec, Tšekkoslovakia – 18. helmikuuta 2013 Prien am Chiemsee, Saksa) oli saksalainen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimmat suomeksi käännetyt teoksensa ovat "Mustan myllyn mestari" () ja "Pikkunoita" ().
Preußler taisteli toisessa maailmansodassa itärintamalla Saksan armeijan luutnanttina. Hän jäi Neuvostoliiton puna-armeijan vangiksi 1944 ja joutui olemaan viisi vuotta useilla eri vankileireillä Tatarstanissa, muun muassa Jelabugassa. Vapautumisensa jälkeen Preußler palasi Saksaan ja onnistui löytämään Rosenheimin kaupungista Baijerista sukulaisiaan sekä kihlattunsa Annelies Kindin, jonka kanssa hän avioitui samana vuonna.
Preußler työskenteli Rosenheimissa ensin peruskoulun opettajana ja sitten rehtorina 1953–1970. Hänen satusedänlahjansa pantiin nopeasti merkille, ja useat Preußlerin oppilailleen kertomat tarinat päätyivät myöhemmin hänen kirjoihinsa. Aluksi Preußler kirjoitti vain osa-aikaisesti lastenkuunnelmia; ensimmäisen lastenkirjansa "Pienen vesimiehen" hän julkaisi 1956.
Preußler kirjoitti yhteensä 32 lasten- ja nuortenkirjaa, joita on myyty saksaksi yli 15,2 miljoonaa kappaletta. Käännöksiä kirjoista on tehty kaikkiaan noin 275 kappaletta.
Otfried Preußler työskenteli vapaana kirjailijana ja asui Haidholzenissa lähellä Rosenheimia.
Renault Viva Grand Sport
Renault Viva Grand Sport oli Renault'n vuosina 1934-1939 valmistama automalli. Se esiteltiin vuoden 1934 Pariisin autonäyttelyssä yhdessä Nervastellan kanssa. Renault teki sopimuksen lentäjä Hélène Boucherin kanssa auton markkinoinnista.
Viva Grand Sportin moottorina oli kuusisylinterinen rivimoottori, iskutilavuudeltaan 4085 cm³. Mallilla voitettiin vuoden 1934 Grand Prix de la Baule.Hélène Boucher ja Viva Grand Sport
Meidän Festivaali
Meidän Festivaali on vuonna 1997 perustettu vuosittainen musiikkitapahtuma, jonka nimi oli vuoteen 2010 saakka Tuusulanjärven kamarimusiikki. Tapahtuman järjestäjänä toimii Järvenpään Sibelius-seura.
Tapahtuman ensimmäisenä taiteellisena johtajana toimi 1997–1998 Olli-Pekka Karppinen. Alkuvuosina tapahtuman konsertit olivat klassisen kamarimusiikin konsertteja. Vuosina 1999–2006 tapahtuman taiteellisina johtajina toimivat viulistiveljekset Jaakko ja Pekka Kuusisto, joista jälkimmäinen on jatkanut yksin tapahtuman taiteellisena johtajana vuodesta 2007 lähtien. Syksyllä 2018 taiteellisena johtajana aloittaa Kamus-kvartetti.
Meidän Festivaali kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin. Monien tapahtuman konserttien esityspaikkoina on ollut Tuusulanjärven taiteilijayhteisön taloja, kuten Villa Kokkonen, Ainola, Suviranta, Halosenniemi ja Erkkola.
Meidän Festivaali on palkittu Finland Festivalsin Vuoden Festivaali 2011 -nimikkeellä sekä vuoden 2013 musiikin valtionpalkinnolla.
Kyösti Iitti
Kyösti Iitti (s 8. kesäkuuta 1948) on pöytyäläinen kuvanveistäjä ja kansantaiteilija.
Kyösti Iitti aloitti työuransa metsätyöntekijänä. Parikymppisenä hän meni Wärtsilän Turun telakan levyseppäkouluun. Hän teki metallimiehen töitä, kunnes sairastuminen astmaan pakotti vaihtamaan ammattia. Hän kouluttautui hierojaksi ja toimii edelleen hierojan ammatissa. Iitin sukujuuret ovat Karjalassa.
Iitti tekee taidetta kierrätysmetallista. Hänen teoksensa ovat pääasiassa ihmis- tai eläinhahmoja. Kotona Pöytyän Kaitoonmäellä hänen taidettaan on runsaasti esillä pihalla ja muualla 5 hehtaarin metsätontilla. Hän on tehnyt ITE-taidetta vuodesta 1985 lähtien. Hänen työnsä Uudisraivaajat on esillä Loimaalla Suomen maatalousmuseo Sarassa. Vuonna 2005 Kettinkikarhu oli esillä Helsingin Töölönlahden ITE-veistospuistossa.