hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sidi Ould Cheikh Abdallahi
Sidi Ould Cheikh Abdallahi (s. 1938) on mauritanialainen poliitikko. Hän voitti Mauritanian vuoden 2007 presidentinvaalin ja aloitti kautensa huhtikuussa saman vuonna.
Hän oli maan ensimmäinen demokraattisesti valittu presidentti.
Vaaleja edelsi sotilasvallankaappaus, jossa maata parikymmentä vuotta hallinnut presidentti Ould Taya syrjäytettiin.
Upseerien johtama "Oikeudenmukaisuuden ja rauhan neuvosto" järjesti demokraattiset parlamentti- ja presidentinvaalit 25. maaliskuuta 2007 sekä kansanäänestyksen perustuslaista.
Vaaleissa toisen kierroksen jälkeen sisäministeri Mohamed Ahmed Ould Mohamed Lemine julisti 26. maaliskuuta Abdallahin voittajaksi 52,85 %:n äänisaaliilla. Abdallahi sai enemmistön kymmenellä maan 13 alueesta. Hän astui virkaansa 19. huhtikuuta 2007.
6. elokuuta 2008 käynnistyi uusi sotilasvallankaappaus entisten sotilasjuntan jäsenten johdolla. Presidentti Abdallahi ja pääministeri Yahya Ould Ahmed Waghf pidätettiin. Entinen presidentin henkivartiokaartin johtaja, kenraali Mohamed Ould Abdel Aziz julistautui tämän jälkeen 11 sotilashenkilöstä koostuvan juntan (”asevoimien ja turvallisuusjoukkojen valtioneuvosto”) johtajaksi.
Vallankaappausta edelsi poliittinen kriisi, kun presidentti erotti vaaleista lähtien toimineen pääministeri Zein Ould Zeidanen lähipiiriinsä kuuluvalla valtapuolueen johtajalla Yahya Ahmed el Waghfilla. Uuden pääministerin hallitusta alettiin pian arvostella pääasiassa siitä, että se sisälsi Tayan entisen diktatuurin jäseniä sekä ”maltillisia islamisteja”.
Presidentin puolueen PNDD:n (demokratian ja kehityksen kansanpuolue) toisinajattelijajäsenet uhkasivat hallitusta epäluottamuslauseella, ja pääministeri esitti hallituksensa eronpyynnön kuuden viikon kuluessa 3. heinäkuuta 2008. Presidentti palautti kuitenkin pääministerin tehtäviinsä 15. heinäkuuta 2008 ilman islamistijäseniä. Sotilaiden epäiltiin tukeneen parlamentin jäsenten kapinointia. Muutamia päiviä ennen vallankaappausta 25 parlamentin jäsentä ja 23 senaattoria ilmoitti eroavansa presidentin puolueesta PNDD:stä. Vallankaappausaamuna presidentti oli allekirjoittanut asetuksen, jolla erotettiin tehtävistään armeijan, poliisin ja presidentin henkivartiokaartin johto.
Turun yliopiston humanistinen tiedekunta
Humanistinen tiedekunta on yksi Turun yliopiston tiedekunnista. Se on perustettu vuonna 1920 ja on siten yhdessä matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan ohella yliopiston vanhin tiedekunta. Viidellä tuhannella opiskelijallaan humanistinen tiedekunta on Turun yliopiston suurin tiedekunta. Vakinaista henkilökuntaa tiedekunnan palveluksessa työskentelee noin 200 henkilöä, minkä lisäksi muuta henkilöstöä on yli sata henkeä. Tiedekunnassa on yli kolmekymmentä oppiainetta, joita opetetaan kahdella laitoksella.
Tiedekunnan dekaanina toimii digitaalisen kulttuurin professori Jaakko Suominen.
Turun yliopiston humanistisessa tiedekunnassa toimivat seuraavat laitokset (vuodesta 2010 lähtien):
Sekä taiteiden tutkimuksen laitos että historia-aineiden opetus on nimetty valtakunnallisiksi opetuksen laatuyksiköiksi.
Ennen uutta laitosrakennetta tiedekuntaan kuuluivat seuraavat laitokset:
Ennen vuonna 1974 tapahtunutta yliopiston valtiollistamista humanistisessa tiedekunnassa oli käytännössä perinteinen ainelaitosjärjestelmä eli lähes jokaisella oppiaineella oli oma laitoksensa. Valtiollistamisen jälkeen laitosten määrää vähennettiin ja perustettiin edellä mainitut laitokset lukuun ottamatta seuraavia poikkeuksia:
Vuosina 1966–1981 toimi Turussa itsenäinen "Turun kieli-instituutti", joka koulutti diplomikielenkääntäjiä (DKK). Vuonna 1981 kieli-instituutti liitettiin yliopiston humanistiseen tiedekuntaan kääntäjänkoulutuslaitoksena, kunnes ne vuonna 1995 liitettiin vastaavien filologia-aineiden yhteyteen. Kääntämisen ja tulkkauksen "yhtenäisyyttä" vaalii nykyisin Kääntämisen ja tulkkauksen keskus. Nykyisin kääntämisen oppiaineet ovat yhdistyneet filologia-aineiden kanssa kääntämisen ja tulkkauksen linjaksi (esimerkiksi englannin kielen kääntäminen ja tulkkaus ja englantilainen filologia yhdistyivät englannin kielen oppiaineeksi, jossa on entisiä oppiaineita vastaavat linjat).
Turun yliopiston luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunta
Luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunta on Turun yliopiston tiedekunta. Se on perustettu vuonna 1920, ja on siten yhdessä humanistisen tiedekunnan kanssa yliopiston vanhin tiedekunta. Vuoden 2017 loppuun asti tiedekunnan nimi oli matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta.
Opiskelijamäärällä mitattuna matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta on Turun yliopiston tiedekunnista toiseksi suurin. Tiedekunnassa opiskeli vuonna 2006 yhteensä 4 356 tutkintoa suorittavaa opiskelijaa ja työskenteli 589 henkilöä. Ylempiä korkeakoulututkintoja suoritettiin 214 ja tohtorin tutkintoja 38 kappaletta.
Tiedekunta harjoittaa kaikkien perusluonnontieteiden sekä matematiikan ja informaatioteknologian opetusta ja tutkimusta. Tutkimuksen painopistealueita ovat biotieteet ja matemaattiset menetelmät. Lisäksi tiedekunnassa toimii Suomen akatemian evoluutiogenetiikan ja fysiologian huippututkimusyksikkö.
Tiedekunnan dekaanina toimii kieli- ja puheteknologian professori Tapio Salakoski .
Turun yliopiston matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa toimivat seuraavat seitsemän laitosta:
Rantapalpakko
Rantapalpakko ("Sparganium emersum") on rehevillä rannoilla kasvava ruohovartinen kasvi, joka on helpointa tunnistaa hedelmistään.
Rantapalpakko kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat 3–12 mm leveitä, poikkileikkaukseltaan v-kirjaimen muotoisia ja kelluvat. Se kukkii loppukesästä vaaleankeltaisin pallomaisin kukin, jotka ovat erikseen hede- ja emikukintoina. 
Rantapalpakko risteytyy pikkupalpakon ("Sparganium natans") ja siimapalpakon ("Sparganium gramineum") kanssa.
Rantapalpakkoa tavataan koko Euroopassa ja paikoin myös Aasiassa.
Jorma Simpura
Jorma Johannes Simpura (5. elokuuta 1921 – 14. maaliskuuta 1987) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Simpura toimi Kansan Uutisten päätoimittajana vuosina 1957–1974 ja kuului Suomen kommunistisen puolueen poliittiseen toimikuntaan 1965–1974.
Simpura kuului nuorena Suojeluskuntaan. Hän lähti rintamalle päästyään ylioppilaaksi 1942 ja palveli KTR 2:ssa tulenjohtajana ja jaosupseerina. Sota-aika muutti Simpuran maailmankatsomuksen ja hän liittyi Akateemiseen Sosialistiseuraan loppuvuodesta 1945. Valtiotieteen kandidaatiksi valmistunut Simpura palkattiin vuonna 1948 Vapaan Sanan ulkomaantoimittajaksi. Hän liittyi samana vuonna SKP:n jäseneksi.
Puolue laittoi Simpuran suorittamaan Sirola-opiston jatkokurssin vuonna 1953. Kiitettävät arvosanat kaikista aineista saanut Simpura palkattiin saman tien opistoon opettamaan työväenliikkeen historiaa. Keväällä 1957 Simpuran oli tarkoitus lähteä Moskovaan opiskelemaan erikoisstipendillä, mutta matka peruuntui. Syyksi paljastui syksyllä Simpuran nostaminen Kansan Uutisten päätoimittajaksi.
Simpura toimi SKDL:n ja SKP:n yhteisen äänenkannattajan päätoimittajana 17 vuotta. SKP:n enemmistöön ja 1960-luvun uudistajiin lukeutunut Simpura sai usein kritiikkiä oppositiolta ja neuvostoliittolaisilta. Vuonna 1970 suurlähettiläs Aleksei Beljakov vaati Simpuran eroa SKP:n puheenjohtaja Aarne Saariselta. Vuonna 1974 Simpura siirtyi Alkoholipolitiikka-lehden päätoimittajaksi ja vuonna 1982 hänet ylennettiin Alkon apulaisjohtajaksi.
Turun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta
Lääketieteellinen tiedekunta on yksi Turun yliopiston kuudesta tiedekunnasta. Tiedekunta perustettiin vuonna 1943 ja siinä opiskelee noin 1200 perus- ja 1200 jatko-opiskelijaa sekä työskentelee noin 650 työntekijää. Vuonna 2006 tiedekunnassa suoritettiin 131 ylempää korkeakoulututkintoa ja 55 tohtorin tutkintoa.
Tiedekunnan dekaanina toimii professori Pentti Huovinen. Vuosina 2008–2013 tiedekunnassa toimii kaksi tutkimuksen huippuyksikköä: Ihmisen puolustusmekanismit ja Verenkierto- ja aineenvaihduntasairauksien molekyylikuvantaminen.
Turun yliopiston yhteiskuntatieteellinen tiedekunta
Yhteiskuntatieteellinen tiedekunta on yksi Turun yliopiston tiedekunnista. Se on perustettu vuonna 1967, kun yhteiskunnalliset aineet erosivat humanistisesta tiedekunnasta. Täten tiedekunta on yliopiston tiedekunnista toiseksi nuorin.
Tiedekunnassa opiskelee nykyisin noin 1 800 opiskelijaa ja sen palveluksessa työskentelee lähes 200 opettajaa ja tutkijaa. Tiedekunnan dekaanina toimii filosofian professori Juha Räikkä.
1.1.2010 lähtien kuuluu tiedekuntaan kolme laitosta:
Taloustieteen oppiaine siirtyi Turun kauppakorkeakouluun vuonna 2010, jolloin kauppakorkeakoulussa opetettu taloussosiologia siirtyi yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan sosiologian yhteyteen. Tilastotieteen oppiaine siirtyi osaksi matemaattis-luonnontieteellistä tiedekuntaa vuonna 2012.
Lisäksi tiedekuntaan kuuluvat seuraavat tutkimuskeskukset:
Huarpan kulttuuri
Huarpan kulttuuri eli Warpa kukoisti pienellä alueella eteläisessä Keski-Perussa 400 eaa. – 400 jaa. Toinen ajoitus antaa ajan 200 eaa. – 550 jaa. jolloin Perussa oli monia paikallisia valtakeskuksia. Suunnilleen samoihin aikoihin Perun pohjoisrannikolla kukoisti Moche.
Viljavassa Ayacuchon laaksossa Etelä-Perun Andeilla oli monia pienehköjä kyliä, joissa asuttiin melko vaatimattomasti, vaikka oli julkisia rakennuksiakin. Huarpan kulttuurin sanotaan joissain lähteissä kuuluvan seuraavaa Warin valtiota edeltävään Vista Alegre -vaiheeseen. Huarpan vaiheen lopulla näyttää ainakin joillain Ayacuchon laakson alueilla kyliä äkkiä tyhjentyneen. Kauden lopulla nousi alueella Chonchapatan keskus, joka toi Warille tyypillisen kulttuurin.
Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta
Kasvatustieteiden tiedekunta on eräs Turun yliopiston tiedekunnista. Se perustettiin vuonna 1974 ja on siten nuorin yliopiston tiedekunnista. Tätä ennen oli toiminut erillinen "Turun va. opettajakorkeakoulu", joka perustettiin vuonna 1949.
Tiedekunnan dekaanina toimii professori Marja Vauras.
Turun yliopiston Kasvatustieteiden tiedekuntaan kuuluvat seuraavat laitokset:Lisäksi tiedekunnan alaisuuteen kuuluvat:
Paracasin kulttuuri
Paracasin kulttuuri oli muinainen intiaanikulttuuri Paracasin niemimaalla ja Ican- ja Pisconlahtien seuduilla eteläisenä Perun rannikolla. Se vallitsi noin 800 eaa. – 200 jaa. Sen löydöksiä on tehty laajoista nekropoleista, ja kulttuuri on erityisen tunnettu laadukkaista tekstiileistä. Sen keramiikassa näkyi selviä vaikutteita Chavínin kulttuurista.
Paracasin kulttuurin alkua ei tunneta, mutta sen keramiikan piirteissä näkyy viitteitä Chavínin kulttuurin uskonollisesta symboliikasta. Icajoen laaksosta löytyneen keramiikan perusteella Paracasin kulttuuri jaettiin aluksi kymmeneeseen vaiheeseen. Nykyään tutkijat ovat sitä mieltä, että kahta ensimmäistä vaihetta ei ollut olemassa. Paracasin kulttuurin ensimmäinen vaihe alkoi nykytietämyksen mukaan noin vuosien 800–700 eaa. tienoilla. Chavínin kulttuurin vaikutus oli suurimmillaan vaiheiden 3–7 aikana. Kahdeksannen vaiheen aikana paikalliset aiheet olivat lähes täysin syrjäyttäneet Chavínin kulttuurista tulleet vaikutteet. Yhdeksännessä vaiheessa, noin 300 eaa., Paracasin kulttuuri koki laajoja yhteiskunnallisia muutoksia. Paracasin kulttuuri päättyi noin 200 jaa.
Paracasin kulttuuri tunnetaan laajoista maanalaisista nekropoleistaan, joihin haudatut muumiot oli puettu näyttäviin kankaisiin ja viittoihin.
Paracasin kulttuurin tekstiilejä pidetään laadukkaina, ja niissä käytettiin vikunjan villaa tai puuvillaa. Tekstiileihin saatettiin käyttää jopa kymmeniä metriä kangasta. Suurimpien tekstiilien tekemiseen saattoi mennä jopa kymmeniätuhansia työtunteja, sillä niitä koristeltiin lähes poikkeuksetta kirjonnalla. Viivakirjatuissa tekstiileiessä käytettiin vain neljää väriä, ja niissä käytettiin koristeina suoria viivoja. Motiiveina oli muun muassa kissaeläimiä, lintija, käärmeitä ja niin kutsuttu isosilmäinen jumalhahmo. Lineaariseessa tyylissä aiheet olivat usein kopioituja, mutta toisentyylisissä tekstiileissä oli uniikkeja koristeaiheita ja monipuolista värien käyttöä.
Paracasin kulttuurin keramiikkaa ei pidetä yhtä kehittyneenä kuin sen tekstiilejä. Chavínin kulttuurista vaikutteita saaneen keramiikan koristeltiin useilla väreillä, ja niiden piirrokset muistuttavat Nazcan kulttuurin vastaavia. Keramiikka tehtiin ilman muotteja, ja ne kuumennettiin suljetuissa uuneissa.
Tiutinen
Tiutinen on Kotkan kaupunginosa ja saari Suomenlahdessa Kotkansaaren itäpuolella. Se on nykyisin pengerretty kiinni Hallan saaren kanssa. Tiutisen etäisyys Kotkansaarelle on lyhyimmillään noin 550 metriä. Maitse Kotkansaarelle on matkaa noin 16 km ja Karhulaan noin 6 km. Tiutinen on omakotitaloaluetta. Saarella toimi Tiutisen koulu (luokat 1–6) vuosina 1912–2016.
Tiutisessa sijaitsee Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluvia linnoitusrakennelmia, jotka ovat nykyisin raunioina. Hallan sahan rakentamisen myötä Tiutiseen muutti runsaasti työväestöä 1800-luvun lopulla ja sinne syntyi tiiviisti rakennettu puutaloalue. Jatkosodan aikana saaren rakennuskanta tuhoutui pahoin pommituksissa. Tiutinen liitettiin vuonna 1951 Kymistä Karhulan kauppalaan ja 1965 Karhulasta Kotkaan.
Syklotroni-PET-keskus
PET-keskus (aikaisemmin Syklotroni-PET-keskus; ) on Turun yliopiston, Åbo Akademin ja Turun yliopistollisen keskussairaalan yhteisesti hallinnoima valtakunnallinen tutkimuslaitos. Se perustettiin vuonna 1974.
Laitos kehittää syklotronivalmisteisten isotooppien tuotantoa, kliinisen positroniemissiotomografian tutkimustoimintaa, kliinistä palvelutoimintaa sekä teollisia sovelluksia valtakunnan tasolla. PET-keskus palvelee koko maata myös kliinisten PET-tutkimusten osalta. Vuonna 2013 keskuksessa tehtiin 5700 kuvantamistutkimusta.
Keskuksen johtajana toimii professori Juhani Knuuti. Keskuksessa toimii henkilökuntaa ja tutkijoita noin 200 sekä kymmeniä tutkimusryhmiä. Keskus julkaisee yli 100 tieteellistä julkaisua vuosittain. Vuoden 2014 loppuun mennessä keskus on tuottanut n 1800 tieteellistä artikkelia ja 96 väitöskirjaa.
Funktionaalisten elintarvikkeiden kehittämiskeskus
Funktionaalisten elintarvikkeiden kehittämiskeskus () on Turun yliopiston alaisuudessa toimiva laitos. Laitos perustettiin vuonna 2001 ja sen palveluksessa työskentelee noin 60–70 henkilöä, joista suurin osa on projektitutkijoita ja laboratoriohenkilökuntaa.
Soile Poutiainen
Soile Mirja Kaarina Poutiainen (o.s. Toivonen; s. 9. syyskuuta 1950 Lahti) on suomalainen juristi. Hän on entinen korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos.
Poutiainen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1976 ja sai varatuomarin arvon 1979 auskultoituaan Vantaan tuomiokunnassa. Poutiainen on työskennellyt Vantaan kaupungin yleisenä oikeusavustajana 1976–1979 ja vuodesta 1980 alkaen korkeimman oikeuden esittelijänä, välillä käräjätuomarina Vantaan käräjäoikeudessa 1996–1999 ja palasi korkeimpaan oikeuteen kansliapäälliköksi vuosiksi 1999–2004. Vuonna 2004 hän toimi Vantaan käräjäoikeuden käräjätuomarina ja vuoteen 2006 saakka Tuusulan käräjäoikeuden laamannina, kunnes sai 1. kesäkuuta 2006 nimityksen korkeimman oikeuden jäseneksi.
Syrjintälautakunta
Syrjintälautakunta oli Suomessa lailla perustettu riippumaton ja puolueeton Suomen sisäministeriön yhteydessä vuosina 2004–2014 toiminut lainkäyttöelin, jonka korvasi vuoden 2015 alusta lähtien yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunta.
Syrjintälautakunnan nimitti valtioneuvosto ja sen tehtävät määriteltiin yhdenvertaisuuslaissa, jonka tarkoituksena on ennaltaehkäistä ja vähentää syrjintää.
Syrjintälautakunnassa käsiteltiin hakemuksia, jotka kohdistuivat viranomaisiin, oikeushenkilöihin ja yksityishenkilöihin. Lautakunnan tehtävänä oli antaa oikeussuojaa niille, jotka ovat kokeneet tulleensa syrjityksi etniseen alkuperänsä liittyvästä syystä tai tulleensa tällaiseen syrjintään liittyvien kiellettyjen vastatoimien kohteeksi. Hakemuksen tekemiseksi sai apua vähemmistövaltuutetulta (nyk. yhdenvertaisuusvaltuutettu).
Syrjintälautakunnalla oli toimivalta antaa kieltopäätöksiä ja tuomita syrjintään syyllistynyt uhkasakkoon. Vuoteen 2007 mennessä tuomittiin uhkasakko kahdessa tapauksessa.
Syrjintälautakunta voi kieltää uusimasta tai jatkamasta lainvastaista menettelyä ja antaa myös vastatoimien kiellon. Tämä tarkoittaa sitä, ettei kukaan saa joutua epäedulliseen asemaan valitettuaan tai ryhdyttyään toimenpiteisiin yhdenvertaisuuden turvaamiseksi.
Syrjintälautakunta antoi päätöksiä yksittäistapauksissa.
Syrjintälautakunta voi vahvistaa osapuolten välisen sovinnon, jossa on sovittu rahasaatavasta. Sovinto voidaan panna täytäntöön niin kuin lainvoimainen tuomio.
Lautakunnan toimivaltaan kuului etniseen alkuperään perustuva syrjintä, kun kyse on:
Syrjintälautakunta ei käsitellyt työsuhteisiin liittyviä kysymyksiä. Lautakunta ei korvaa käytössä olevia muutoksenhakukeinoja ja -elimiä.
Tuomioistuimet voivat tarvittaessa pyytää etnistä syrjintää koskevassa asiassa lausunnon syrjintälautakunnalta yhdenvertaisuuslain soveltamisesta.
Panassi
Panassi on hatun tai kypärän sulkatöyhtö. Kuvaannollisesti se voi tarkoittaa myös eloisaa rehvakkuutta tai kukkoilua. Laajemmin sillä viitataan Ranskan kuninkaaseen Henrik IV:een. Hän käytti kypärässään suurta valkoista sulkatöyhtöä, ja hänen sotahuutonsa oli: ”Ralliez-vous a mon panache blanc!” eli ”Seuratkaa minua ja valkoista töyhtöäni!”.
Esimerkki panassista on Edmond Rostandin Cyrano de Bergeracista kirjoittama näytelmä "Cyrano de Bergerac", jossa panassi tosin mainitaan vain kahdesti, mutta se on mukana piilevästi läpi koko näytelmän.
Le comte Ory
Le Comte Ory ("Veijarikreivi") on italialaisen säveltäjän Gioachino Rossinin vuonna 1828 säveltämä kaksinäytöksinen koominen ooppera. Libreton oopperaan kirjoittivat "Eugène Scribe" ja "Charles-Gaspard Delestre-Poirson". Tämän oopperansa musiikin luomisessa Rossini käytti hyväkseen vuonna 1825 valmistuneen oopperansa Il viaggio a Reims materiaalia. Ooppera luetellaan yleisesti säveltäjänsä myöhäisiin koomisiin oopperoihin. Oopperan tapahtumat on sijoitettu kreivi Fourmoutiersin linnaan ja noin vuoteen 1200.
Oopperan ensi-ilta oli 20. elokuuta 1828 Pariisin oopperassa.
Veijo Murtomäki toteaa oopperan aiheen olevan tyyliltään vakavaa oopperaa eikä suinkaan "melodramma giocoso", kuten tekijä on teoksen itse määritellyt.
Arktiset Askeleet
Arktiset Askeleet on valtakunnallinen tanssitapahtuma, joka järjestetään Oulussa Oamkin konserttisalissa ja Pohjankartanossa. Tapahtuma otti ensiaskeleensa vuonna 1985, jolloin se aloitti pohjoissuomalaisena tanssitaidetapahtumana ja levisi 1987 valtakunnalliseksi katselmukseksi. Kaikkien tanssilajien kirjoa käsittelevässä tapahtumassa on keskitytty joka toinen vuosi alle kouluikäisten ja alakouluikäisten, joka toinen vuosi yläkouluikäisten ja sitä vanhempien tanssiin.
Tapahtuman päämääränä on toimia tanssikasvatuksellinen alustana tapahtuman osallistujille sekä tapahtuman järjestämisessä mukana oleville tanssinopettajaopiskelijoille. Tämän vuoksi tapahtuman lajikirjo pidetään mahdollisimman laajana ja osallistujia pyritään saamaan mukaan eri puolilta Suomea. Tapahtumaan osallistujat lähettävät vuoden vaihteen tietämillä pidettävään videokarsintaan teoksia, joista esikarsintaraati valitsee sopivan määrän teoksia varsinaiseen tapahtumaan. Esikarsintaan osallistuvista teoksista ne, jotka eivät tule valituksi varsinaiseen tapahtumaan saavat halutessaan kirjallisen palautteen teoksestaan. Jokainen tapahtuma viikonloppuun päässyt teos saa kirjallisen palautteen oman lajinsa arviointiraadilta. Lisäksi arviointiraati jakaa teoksille harkintansa mukaan kunniakirjoja ja stipendejä.
Tapahtuman järjestävät Oulun läänin Tanssialan Tuki ry ja Oulun seudun ammattikorkeakoulun kulttuurialan yksikössä toimiva tanssinopettajakoulutus. Koulutuksen opiskelijat suorittavat tapahtumassa tapahtumatoimintaan liittyviä opintopisteitä ja hankkivat näin osaamista tulevaan työhönsä tanssinopettajina.
Empty Sky
Empty Sky on Elton Johnin ensimmäinen albumi, ja se julkaistiin vuonna 1969. Yhdysvalloissa levy julkaistiin vasta vuonna 1975, kun Johnin ura oli noussut huomattavasti. Bernie Taupinin sanoitukset olivat saaneet vaikutteita kirjoista, joita hän oli nuorena lukenut sekä populaarikulttuurista. Muun muassa J. R. R. Tolkien oli inspiroinut häntä.
Johnin sävelmät taas olivat saaneet vaikutteita hänen kouluajoiltaan ja klubeilta, joilla hän oli soittanut, sekä idoleilta kuten Stevie Wonder ja J. S. Bach. Albumi levytettiin muutaman päivän aikana helmikuussa 1969. Se julkaistiin riippumattoman levy-yhtiön alaisena, sillä Philips ei halunnut julkaista levyä, jolta puuttui yhtenäinen teema.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
Paul Lauterbur
Paul Christian Lauterbur (6. toukokuuta 1929 Sidney, Ohio – 27. maaliskuuta 2007 Urbana, Illinois) oli yhdysvaltalainen kemisti ja Illinois’n yliopiston professori, joka jakoi vuonna 2003 Nobelin lääketieteen palkinnon Peter Mansfieldin kanssa. Lauterburin ja Mansfieldin työ mahdollisti magneettikuvauksen (MRI:n) kehittämisen.
Paul Lauterbur sai myös Nobel-palkinnon lisäksi monta muuta palkintoa, muun muassa Albert Lasker -palkinnon kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä vuonna 1984.
Leif Panduro
Leif Panduro (s. 18. huhtikuuta 1923 – k. 16. tammikuuta 1977 oli tanskalainen kirjailija. Hänen kirjojensa keskeinen aihe on ihmisen elämäntarkoituksen etsimisen epäonnistuminen. Hän kuvaa sitä abusrdien käänteiden kautta. Romaanien lisäksi hän kirjoitti elokuvakäsikirjoituksia sekä kuunnelmia ja näytelmiä radiolle ja televisiolle.
Vaikean lapsuuden elänyttä Panduroa pidetään usein satiirisena ja yhteiskuntakriittisenä kirjailijana, mutta hänen suosionsa perustuu kuitenkin lähinnä tuotannon läpäisevään huumoriin. Useita teoksia on käännetty ruotsiksi, mutta suomennettu niitä ei ole.
Helmi Kellokumpu
Helmi Kellokumpu (s. 23. maaliskuuta 1925, Kallunki, Salla) on suomalainen kirjailija jonka tunnetuin teos on 1998 ilmestynyt novellikokoelma "Lasteen alaisia". Kirjan novelleissa kuvattiin Lapin itäkairan asukkaita sodanjälkeisinä jälleenrakennusvuosina.
Helmi Kellokumpu meni 15-vuotiaana karjakkokouluun ja kävi myöhemmin kauppakoulua Pietarsaaressa ja Rovaniemellä. Kauppakouluvuosinaan kirjallisuuteen tutustunut Kellokumpu julkaisi esikoisteoksensa "Rajakylän lapset" jo 1961 mutta sen jälkeen hän joutui jättämään kirjoittamisen lähes neljäksikymmeneksi vuodeksi perheen ja työn takia. Helmi Kellokumpu toimi myymälänhoitajana ja sen jälkeen 6-lapsisen perheen kotiäitinä. Vasta eläkkeelle jäätyään hänellä oli taas aikaa kirjoittamiselle. Tällä hetkellä Helmi Kellokumpu asuu Kuivaniemellä.
Helsinki-prosessi
Helsinki-prosessi (Helsinki Process on Globalisation and Democracy) on kansainvälinen prosessi, joka pyrkii edistämään globalisaation demokraattista hallintaa.
Helsinki-prosessi käynnistettiin Suomen ja Tansanian yhteisestä aloitteesta joulukuussa 2002 globalisaation hallintaa koskevien pelisääntöjen löytämiseksi ja vahvistamiseksi. Helsinki-prosessin vahvuutena ja lisäarvona voidaan pitää toimintakeskeistä lähestymistapaa ja pyrkimystä rohkaista uudenlaista yhteistyötä eri toimijoiden välillä. Helsinki-prosessin lähtökohtana on, että:
Helsinki-prosessi edistää eri toimijatahojen välistä vuoropuhelua ja konkreettista yhteistyötä tarjoamalla avoimen ja epävirallisen foorumin monitoimijadialogille. Prosessin yhteydessä toimivat:
Helsinki-prosessin ensimmäinen vaihe, joulukuusta 2002 lokakuuhun 2005, koostui korkean tason Helsinkiryhmästä, jonka puheenjohtajina Suomen ja Tansanian ulkoministerit toimivat, sekä kolmesta temaattisesta työryhmästä: Globaalin ongelmanratkaisun uudet lähestymistavat, Globaali talousagenda sekä Inhimillinen turvallisuus. Prosessin ensimmäinen vaihe huipentui 7.-9. syyskuuta järjestettyyn Helsinki-konferenssiin, johon osallistui yli 600 eri toimijatahojen edustajaa yli 70 maasta.
Helsinki-ryhmä ja temaattiset työryhmät tuottivat lukuisia ehdotuksia muun muassa globaalihallinnan demokratia-, koherenssi-, ja toimeenpanovajeiden korjaamiseksi, terveydenhuollon rahoittamiseksi, uusien kehitysrahoituslähteiden löytämiseksi, naisiin kohdistuvan väkivallan vähentämiseksi, laittoman pienasekaupan rajoittamiseksi, korruption kitkemiseksi sekä globaalihallinnan parlamentaarisen ulottuvuuden kehittämiseksi. Helsinki-ryhmä esitti prosessin jatkamista ehdotusten toimeenpanon edistämiseksi sekä monitoimijayhteistyömallin kehittämiseksi.
Helsinki-prosessin vuoden 2007 loppuun asti ulottuva toinen vaihe pyrkii toteuttamaan Helsinki-ryhmän ja Helsinki-konferenssin esityksen prosessin jatkamisesta. Toinen vaihe rakentuu kahden osa-alueen varaan: Helsinki-prosessin toinen vaihe huipentuu vuoden 2007 lopulla Tansaniassa järjestettävään konferenssiin, jossa arvioidaan tiekarttojen ja pyöreiden pöytien tuloksia.
La Kinky Beat
La Kinky Beat on vuonna 2003 Barcelonassa perustettu yhtye, joka yhdistelee musiikissaan skata, reggaeta, elektroa, rockia, poppia ja latinomusiikkia. Laulaja Matahary kuvaa La Kinky Beatin musiikkia bailumusiikiksi. Yhtye on esiintynyt Suomessa 2006 Maailma kylässä -festivaalilla.
Homo Faber
Homo Faber on sveitsiläisen kirjailijan Max Frischin kirjoittama ja vuonna 1957 julkaistu romaani. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 1961 Sinikka Kallion suomentamana. Vuonna 1991 Volker Schlöndorff ohjasi kirjan pohjalta elokuvan, jossa pääosaa näytteli Sam Shepard.
Päähahmo on kehitystyössä oleva insinööri Walter Faber, joka rakastaa tahattomasti omaa tytärtään. Romaanissa hän oppi lyhyessä ajassa, että hänen teknillinen maailmankuvaansa ei riitä maailman ymmärtämiseen. 
Ilmausta "homo faber" käytetään myös filosofisessa antropologiassa kuvaamaan nykyaikaista ihmistä, joka muuttaa ympäristöään aktiivisesti.
Romaani on erotettu kahteen osaan, "Ensimmäinen etappi" ja "Toinen etappi." 
Romaanin alussa hahmo Faber on järjenmukainen mies, joka selittää kaikki tekniikan ja tilastotieteen avulla. Hän ei ole naimisissa, vaikka hänellä on ollut monta tyttöystävää. Tärkein näistä oli 20 vuotta sitten Hanna, juutalainen Saksasta, joka odotti Faberin vauvaa, mutta erosi hänestä, kun Faber puhui ”Hannan”, eikä ”heidän” vauvasta. Sen jälkeen he eivät ole tavanneet ja Faber ei tiedä, missä Hanna asuu tai onko hän vielä elossa.
Faberin elämä alkaa muuttua, kun monia selittämättömiä asioita ja sattumia tapahtuu, esimerkiksi hän tutustuu lentokoneessa saksalaiseen Herbertiin, jonka veljen Joachimin kanssa hän opiskeli Sveitsissä. Mennessänsä Pariisiin laivalla, Faber tapaa nuoren Elisabeth-tytön, johon hän ihastuu. Samaan aikaan hän huomaa, että Elisabeth on Hannan näköinen, mutta ajatus jää huomoitta. Faber ehdottaa tytölle avioliittoa. Elisabeth ei hyväksy kosintaa, mutta he matkustavat yhdessä Kreikkaan, missä Hanna asuu. Siellä tulee selväksi, että Hanna on tytön äiti ja Elisabeth kuolee onnettomuuden jälkeen.
Toisessa osassa Faber seisoo sairaalassa kärsimässä vatsasyövästä. Hän ajattele elämäänsä ja Hannaa ja kertoo elämästänsä Elisabethin kuoleman jälkeen: Hän kävi Kuubassa, Düsseldorfissa, mistä Joachim tuli, kotikaupungissansa Zürichissä ja erosi työpaikastansa. 
Päähenkilön muutos näkyy myös kirjan tyylin muutoksessa. Ensin Faber kertoo tarinansa asiallisesti ja suoraviivaisesti, mutta myöhemmin kertomus sisältää tuntoja ja kuvia. 
Kirjan nimike ”Homo Faber” on latinalainen ilmauksen ”Homo sapiens” modifikaatio; sana ”Faber” tarkoittaa käsityöläistä ja kirjassa Hanna käyttää ilmausta kuvitellakseen päähahmon mieheksi, joka uskoo vain tekniikkaan. Ensin Faber hyväksy Hannan mielipiteen, mutta kirjan kuluessa hän muuttuu ja tulee tunteelliseksi ja alkaa uskoa kohtaloon. ”Homo Faber” on myös romaanin pääaihe: Frisch kritisoi maailman teknologiakeskeisyyttä ja eriarvoisuutta miehen ja naisen välillä.
Vaikka "Homo Faber" -kirjaa kutsutaan usein yhdeksi 1900-luvun tärkeimmistä kirjaksi, voi löytää myös kielteistä kritiikkiä, esimerkiksi siitä, että romaanin juoni on liian epäuskottava, sisältää liian paljon vertauskuvallisuutta Freudin teoriasta ja on tylsä lukea.
Puutarhateknikko
Puutarhateknikko on puutarhateknikkokurssin tai -koulun käyneen vanhentunut ammattinimitys. Aikaisemmin nimitystä käyttivät puutarhaopiston käyneet henkilöt, kunnes he ottivat vuodesta 1958 hortonomin nimen. Hortonomi on nykyisin ammattikorkeakoulututkinto, johon pääsyvaatimuksena on puutarhatalouden perustutkinto eli puutarhuri tai joku muu ammatillinen perustutkinto tai vaihtoehtoisesti ylioppilastutkinto.
Varsinaisia puutarhaopistoja ja -kouluja ei enää ole vaan puutarhurin kolutusta järjestetään maa- ja metsätalousoppilaitoksissa, ammattiopistoissa esimerkiksi Mäntsälän ammattiopistossa, Hyriassa (Uudenmaan maaseutuoppilaitoksen yksikössä), Lepaan puutarhaoppilaitoksessa, ammattillisissa aikuiskoulutuskeskuksissa sekä lukuisissa muissa vastaavissa oppilaitoksissa. Puutarhuriksi voi opiskella myös oppisopimuskoulutuksena tai tutkinnon voi suorittaa näyttötutkintona.
Kuitenkin nykyisin puutarhateknikko nimitystä on "herätetty" henkiin ja joissakin oppilaitoksissa puutarhateknikkokoulutusta on annettu ammatillisena täydennyskoulutuksena koulutukseen pääsyvaatimuksena on ollut puutarhatalouden tai metsätalouden perustutkinto, koulutuksen kesto on vaihdellut lyhyistä kursseista pidempiin ja pisimmät ovat olleet vuoden mittaisa koulutuksia. Uudempi puutarhateknikko nimitys eroaa koulutusrakenteeltaan, entinen puutarhateknikkokoulutus oli rakenteeltaan nykyisen hortonomikoulutuksen kaltaista. Kun nykyiset puutarhateknikot keskittyvät kastelujärjestelmien suunnitteluun, puutarhakoneiden huoltoon ja kasvihuoneiden tekniikan suunnitteluun ja huoltoon, kun taas puutarhataloutta opiskelleitten hortonomien osaamisalueeseen kuuluu kasvien viljely, kasvatus ja hoito. Hortonomit toimivat usein puutarha-alan työnjohtotehtävissä. Maisemasuunnittelua opiskelleet hortonomit ovat töissä suunnittelupuolella.
Suomen sotilassoittokunnat
Suomen sotilassoittokunnat ovat Suomen puolustusvoimiin kuuluvia sotilasoittokuntia. Niitä on kaikkiaan 6 ja niistä 5 on koottu palkatusta henkilökunnasta ja yksi varusmiehistä. Soittokuntien koko vaihtelee 15 henkilöstä 100 henkilöön.
Sotilassoittokuntien kunniamarssi on Bernhard Crusellin säveltämä "Crusellin marssi".
Osana puolustusvoimauudistusta sotilassoittokuntien määrä väheni 13:sta kuuteen vuonna 2014.Lakkautettiin 1. tammikuuta 2014:
Emmeline Pankhurst
Emmeline Pankhurst (o.s. "Goulden", 15. heinäkuuta 1858 – 14. kesäkuuta 1928) oli brittiläinen naisten äänioikeuden puolesta taisteleva nainen (suffragetti). Siihen tarkoitukseen hän perusti 1903 järjestön "Women's Social and Political Union" (WSPU). Järjestö käytti väkivaltaisia keinoja, ja Pankhurst joutui useita kertoja vankilaan. Hänen tyttärensä oli suffragetti Christabel Pankhurst.
Emmeline Pankhurstin vanhemmat Robert ja Sophie Jane Goulden olivat poliittisesti valveutuneita ja kannattivat naisten äänioikeutta, vaikka he tosin suhtautuivat naisten koulutukseen välinpitämättömästi, eikä oman perheen tyttärien koulutuksesta huolehdittu samalla tavalla kuin poikien. Hän kävi kuitenkin paikallista sisäoppilaitosta ja pääsi myöhemmin jatkamaan opintojaan Pariisin École normale de Neuillyyn. Hän avioitui lakitieteen tohtori Richard Pankhurstin kanssa, ja he saivat viisi lasta. Richard Pankhurst kuoli 1898.
Aviopari toimi aktiivisesti politiikassa. Richard Pankhurst pyrki useita kertoja parlamenttiin, ja Emmeline Pankhurst tuki hänen poliittista uraansa. Miehensä kuoleman jälkeen hän ryhtyi jatkamaan miehensä työtä politiikan parissa. 1903 hän perusti kahden tyttärensä Christabel ja Sylvian kanssa WSPU:n. Järjestö toimi hyvin näkyvästi ja käytti väkivaltaisiakin toimintamuotoja. Ensimmäinen maailmansodan aikana WSPU muuttui naisten puolueeksi, Women's Party, joka ajoi naisten tasa-arvon edistämistä, ja Pankhurst osallistui sotaponnisteluihin. Muu naisliike ajoi rauhan asiaa. Vuonna 1918 saivat yli 30-vuotiaat naiset Britanniassa äänioikeuden, ja siitä kymmenen vuoden kuluttua äänioikeusikäraja laskettiin 21 vuoteen.
Myöhempinä vuosinaan Pankhurst hylkäsi vasemmistolaisuuden ja liittyi 1926 konservatiivipuolueeseen, mikä sai brittiläisen feministisen liikkeen vieroksumaan häntä. Hänen jo alun alkaen horjuva terveytensä kärsi vankilajaksoista, ja hän kuoli juuri ennen kuin olisi täyttänyt 70.
Vuonna 2015 ensi-iltansa sai Sarah Gavronin ohjaama elokuva "Suffragette", jossa Pankhurstia näyttelee kolmesti Oscar-palkittu Meryl Streep.
Akrofobia
Akrofobia on korkeiden paikkojen pelko, eräs fobia. Kyseessä on neuroottinen häiriö. Akrofobiikolle on ominaista korkeiden paikkojen välttäminen.
Proosaruno
Proosaruno on säkeisiin jakamaton eli proosan muotoon asemoitu runo. Modernin proosarunon isänä pidetään ranskalaista Charles Baudelairea. Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla läpimurtonsa tehneistä kirjailijoista proosarunoja ovat julkaisseet muun muassa Risto Ahti, Väinö Kirstinä, Jyrki Pellinen, Mirkka Rekola, Kalevi Seilonen ja Marja-Liisa Vartio.
2000-luvulla on Suomessa alettu puhua uudesta proosarunobuumista, jonka keskeisiä vaikuttajia ovat olleet Markku Paasonen ja Saila Susiluoto.
Etäsukukieli
Suomen kielen ja muiden itämerensuomalaisten kielten näkökulmasta etäsukukielet tarkoittavat kaikkia uralilaiseen kielikuntaan kuuluvia kieliä, jotka eivät ole itämerensuomalaisia. Itämerensuomalaisista kielistä käytetään toisinaan nimitystä "lähisukukielet".
Etäsukukielten ryhmiä ovat:
Rave
Rave (joskus ravebileet tai reivit) on nimitys koko yön kestäville musiikkitapahtumille, joissa DJ ja live-esiintyjät soittavat elektronista tanssimusiikkia tanssivalle yleisölle. Nimitys tuli käyttöön 1980-luvun lopussa tarkoittamaan acid housen ympärille kehittynyttä kulttuuria, johon usein liitettiin erilaiset huumeet, pääasiassa ekstaasi.
Raven alkuaikoina tapahtumille oli tyypillistä laittomuus ja suusta-suuhun-mainostus muun muassa lentolehtisten ("flyereiden") avulla.
Alkuaikojen laittomien tapahtumien ja elektronisen tanssimusiikin läpilyömisen jälkeen Euroopan radiosoittolistoillakin soitettiin tunnettujen ravemuusikoiden ja -kokoonpanojen, kuten WestBamin, The Prodigyn ja The Shamenin, musiikkia ja järjestettiin valtavia ravejuhlia esimerkiksi jäähalleissa sekä ulkoilmassa, muun muassa Mayday ja vuosittainen katujuhla Love Parade Berliinissä.
Suomeen rave rantautui vuonna 1989, ja alkuaikojen vaikuttajia olivat muun muassa Hyperdelic Housers, F-Clef sekä DJ:t Eliot Ness, Jokke ja Ender.
Elton John (albumi)
Elton John on Elton Johnin vuonna 1970 julkaistu toinen studioalbumi ja hänen varsinainen läpimurtoalbuminsa. Ensimmäinen single ”Border Song” ei menestynyt musiikkimarkkinoilla, mutta albumi sai suurimmalta osalta hyvät arvostelut ja myi suhteessa hyvin. Sen tekemiseen oli budjetoitu 6 000 puntaa, mutta rahaa kului lopulta 10 000 puntaa. Seuraava single oli ”Take Me to the Pilot”, jonka B-puoli ”Your Song” nousi kymmenen kärkeen sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin.
WestBam
WestBam (oikealta nimeltään Maximilian Lenz) (s. 4. maaliskuuta 1965, Münster, Länsi-Saksa) on yksi maailman tunnetuimmista DJ:stä ja elektronisen tanssimusiikin tuottajista. Hän on DJ Dickinä tunnetun Fabian Lenzin veli.
WestBam kuului ensimmäisen Berliinissä järjestetyn Love Parade -katujuhlan esiintyjiin vuonna 1989 ja pani veljensä sekä Marushan kanssa alulle Mayday-tapahtumien sarjan.
Levy-yhtiö Low Spirit on WestBamin perustama. Hän on myös esiintynyt Suomessa useita kertoja.
Antti Raita
Antti Raita (27. huhtikuuta 1883 Kaarina – 1. toukokuuta 1954 Turku) oli suomalainen pankkimies ja kunnallisneuvos, joka syntyi Kaarinan kuntaan tuolloin kuuluneella Nummenpakalla. Hänen nimeään kantaa Turussa niin sanottu Antintalo, joka on osa keskustan kauppakeskus Hansakorttelia.
Raita, joka otti sukunimensä käyttöön vuonna 1899, oli perustamassa Turun Työväen Säästöpankkia ja toimi alusta alkaen pankin hallintoelimissä, vuodesta 1946 alkaen hallituksen puheenjohtajana. Vuodesta 1918 lähtien hän istui Turun kaupunginvaltuustossa ja sittemmin myös kaupunginhallituksessa. Hän oli Turun yliopiston perustamiskokouksessa, johon otti osaa noin 50 henkeä, sekä mukana Turun kauppakorkeakoulun perustamisessa, ja Teräsrautelan kaupunginosan historiassa hänet mainitaan alueen perustajana.
Muurarin opissa nuorena työskennellyt Raita omisti Turun keskustassa useita rakennuksia. Eerikinkatu 15:ssä sijaitsevat rakennukset hän osti vuonna 1916, ja tontin kadunpuoleinen liikerakennus sai 1960-luvulla nimekseen Antintalo. Vuonna 1917 hän osti Piikkiön Niemenkulmalta Krapilan tilan ja ryhtyi harjoittamaan maataloutta. Vuonna 1920 hän osti Luolalan kartanon Naantalista ja keskittyi siellä karjanhoitoon.
Antti Raidan äiti Wilhelmina Antintytär oli syntyisin Marttilasta. Raidan isä Henrik Juhonpoika kuoli hänen ollessaan alle vuoden vanha. Hänen veljistään Kaarlo Ahto oli merikapteeni ja merenkulun ylitarkastaja.
Kirsti Tulonen-Seppänen
Kirsti Marketta Tulonen-Seppänen (o.s. Tulonen) on eläkkeellä oleva toimittaja ja kirjailija. Hän oli vuodesta 1970 töissä Yleisradion Koulu-TV:ssä ja käsikirjoitti sekä ohjasi useita Koulutelevision ohjelmia, kuten "Robotti von Rosenbergin tutkimukset", "Kuka minä olen?", "Kertomuksia kaatopaikalta" ja "Me vehkeilijät".
Vuonna 2006 opetusministeriö myönsi Tulonen-Seppäselle Tiedonjulkistamispalkinnon "Ullakkokomppania"-näytelmäsarjasta.
Tulonen-Seppänen on poliitikko Esko Seppäsen puoliso, ja taikuri Iiro Seppäsen äiti.
David Levi
David Levi (s. 1962 Tel Aviv) on israelilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on ollut aktiivinen turnauspelaaja 1990-luvun puolivälistä lähtien. Ennen pokeriuraansa Levi pelasi ammatikseen jalkapalloa.
Jalkapallouran kariuduttua polvivammaan Levi muutti Los Angelesiin, jossa hän tutustui pokeriin. Hävittyään aluksi lähes kaikki rahansa käteispeleissä, hänestä kehittyi hyvä turnauspelaaja. Menestyttyään Levi muutti Las Vegasiin, jossa on asunut muun muassa ystävänsä Amir Vahedin kanssa.
Vuonna 1997 Levi voitti National Championship Of Pokerin 500 dollarin limit hold'em -turnauksen. Sen jälkeen hän on voittanut isoissa turnauksissa lähes vuosittain. Huhtikuussa 2002 hän voitti Bellagion kasinolla 3 100 dollarin no limit hold'em -turnauksen, jonka ykköspalkinto oli 159 468 dollaria. Joulukuussa 2003 Levi oli ykkönen Bellagion Five-Diamond World Poker Classicin 1 500 dollarin limit hold'em -kisassa, jonka voittaja ansaitsi 144 917 dollaria. Kalifornian osavaltion pokerimestaruuskilpailuissa 2004 Levi voitti 2 500 dollarian no limit hold'em -turnauksen.
World Series of Pokerissa Levin paras sijoitus on kolmas, jonka hän saavutti $ 1,500 Razz -tapahtumassa vuonna 2002. Vuonna 2006 hän ansaitsi 50 000 dollarin sisäänoston H.O.R.S.E.-turnauksen 14. sijallaan 137 280 dollaria.
Maaliskuussa 2007 Levi voitti 1 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen The Wynn Classic -tapahtumassa Las Vegasissa. World Poker Tourilla Levin paras sijoitus on kolmas, jonka hän saavutti toukokuussa 2007 WPT:n mestaruusturnauksessa. Levi ansaitsi Shawn Buchananin voittamassa turnauksessa 229 540 dollaria. Joulukuussa 2005 WPT:n Five Diamond World Poker Classicissa Levi oli yhdeksäs (palkkio 112 695 dollaria).
Elokuussa 2007 Levin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,6 miljoonaa dollaria.
Giovanni Papini
Giovanni Papini (9. tammikuuta 1881 Firenze Italia – 8. heinäkuuta 1956 Firenze, Italia) oli italialainen toimittaja, esseisti, kriitikko ja kirjailija.
Firenzessä syntyneestä Papinista, tuli aikakauslehti "Leonardon" ja sitten "L'Anima" ja "La Voce" -lehtien toimittaja 1910-luvun alussa. Hän perusti myös itse "Laberce" -nimisen lehden (1913-1915), joka oli futurismin kannattaja, ja 1919-1920 "La vera Italia" -lehden. Nuoruuden ateismista Papini kääntyi katoliseksi. 
1930-luvulla hän läheni fasismia ja kannatti antisemitismiä. Euroopan Kirjailijaliiton varapuheenjohtajana hän toimi vuodesta 1942. Fasistisen hallinnon romahdettua (1943) Papini vetäytyi fransiskaaniluostariin La Vernaan.
Papinin pääteoksena pidetään ironista itsetilitysromaania "Un uomo finito" (1912). Hänen teoksiaan ovat muun muassa seuraavat:
Tomas Ledin
Tomas Ledin (s. 25. helmikuuta 1952 Rätan) on ruotsalainen laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja tuottaja. Suomessa hänet tunnetaan erityisesti vuoden 1982 hitistään "Sommaren är kort", jota soitetaan radioissa usein kesäisin.
Ledin on ollut yksi Ruotsin suosituimmista levyttävistä artisteista jo 1970-luvulta lähtien. Vuonna 1980 hän sijoittui ykköseksi ruotsalaisessa Melodifestivalen-laulukilpailussa. Samana vuonna hän edusti Ruotsia Euroviisuissa kappaleella "Just Nu".
Vuonna 1982 Ledin julkaisi dueton "Never Again" yhdessä ABBA-tähti Agnetha Fältskogin kanssa. Kappale nousi listasijalle yksi Chilessä ja oli suosittu ympäri Eurooppaa.
Ledin on ollut vuodesta 1983 naimisissa levy-yhtiöjohtaja Marie Ledinin kanssa, joka on Stig Anderssonin tytär.
Serenity (Kotipellon albumi)
Serenity on Kotipelto-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa 11. huhtikuuta 2007 Kotipellon oman High and Loud -levy-yhtiön kautta ja muualla maailmassa 20. huhtikuuta 2007 AFM:n kautta. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
"Serenity" on Kotipellon albumeista ensimmäinen, jossa kussakin instrumentissa kuullaan vain yhtä soittajaa. Rumpuja soittaa Thunderstonen Mirka Rantanen ja koskettimia Children of Bodomin Janne Wirman, jotka soittivat myös Kotipellon kahdella edellisellä albumilla. Sitten edellisen "Coldness"-albumin jälkeen mukaan ovat liittyneet myös Stratovariukseen pestattu basisti Lauri Porra ja aikaisemmin muun muassa Nylon Beatin taustayhtyeessä soittanut kitaristi Tuomas Wäinölä. Wäinölä on osallistunut kahden kappaleen säveltämiseen, muutoin albumi on Kotipellon itsensä säveltämä ja sanoittama.
__notoc__
Kappaleesta "Sleep Well" julkaistiin single ja kuvattiin musiikkivideo. Kappale kuultiin myös "V2 – Jäätynyt enkeli" -elokuvan tunnuskappaleena.
Albumin julkaisun jälkeen Kotipelto yhtyeineen tekee Euroopan-kiertueen yhdessä Chris Cafferyn kanssa.Single julkaistiin 10. tammikuuta 2007 ja sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan sijalle viisi. Nimikappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jossa vierailee näyttelijä Jussi Lampi ja nähdään leikkeitä elokuvasta "V2 – Jäätynyt enkeli". "Te amaré" on espanjankielinen ja akustinen versio varsinaisen albumin kappaleesta "After the Rain", ja on julkaistu vain tällä singlellä.
Henry Lindelöf
Henry Mikael Lindelöf (s. 6. tammikuuta 1953 Porvoo) toimi Loviisan kaupunginjohtajana 1990–2002 ja Kotkan kaupunginjohtajana vuosina 2002–2018. Hän on valmistunut Tampereen yliopistosta hallintotieteiden maisteriksi vuonna 1976. Lindelöf on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti.
Lindelöf toimi Hangon kaupungin henkilöstösihteerinä 1977–1978, Porvoon apulaiskaupunginsihteerinä 1978–1980, kunnallisen työmarkkinalaitoksen yleissihteerinä 1980–1990 ja Loviisan kaupunginjohtajana 1990–2002. Hän oli vuonna 2007 ehdolla myös Lahden kaupunginjohtajaksi, mutta hävisi ratkaisevassa äänestyksessä kokoomuslaiselle Jyrki Myllyvirralle äänin 34–25. Lindelöfin valintaa tuki Lahden kaupunginvaltuuston sosiaalidemokraattinen ryhmä.
Lindelöfiä arvosteltiin kotkalaisten keskuudessa kaupungin varojen tuhlailusta.
Lindelöfillä on vaimo, aikuinen tytär ja aikuinen poika. Lindelöf on kapteeniluutnantti.
Reb Beach
Richard Earl "Reb" Beach (s. 31. elokuuta 1963, Pittsburgh) on yhdysvaltalainen rock-kitaristi.
Beach on vaikuttanut yhtyeissä Winger, Dokken ja Whitesnake. Hän on lisäksi saavuttanut mainetta sessiomuusikkona ja soittanut Alice Cooperin ja Fionan taustayhtyeissä.
Beach kuului Wingerin alkuperäisjäseniin 1980-luvun lopulla ja soitti siinä, kunnes yhtye hajosi 1990-luvun kuluessa. Hän perusti vielä vuonna 2005 uuden yhtyeen nimeltään The Mob.
Beach on muiden projektiensa ohessa julkaissut sooloalbumin "Masquerade" (2001).
Lena Horne
Lena Mary Calhoun Horne (30. kesäkuuta 1917 New York, Yhdysvallat – 9. toukokuuta 2010 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja, näyttelijä ja tanssija. Hän esiintyi ja levytti pitkällä urallaan yhdessä monien jazzin suurmiesten kuten Artie Shaw’n, Teddy Wilsonin, Billy Strayhornin ja Duke Ellingtonin kanssa. Horne esiintyi myös useissa musikaaleissa, mutta ei afroamerikkalaisen taustansa vuoksi saanut koskaan pääroolia . Hänen tunnetuin hittinsä lienee 1940-luvulla levytetty ”Stormy Weather”.
Lena Horne esiintyi Suomessa Hesperia Night Clubissa marraskuussa 1977. teki hänen konsertistaan televisio-ohjelman, joka esitettiin TV1:ssä ensi kerran 15. tammikuuta 1978. Ohjelman ohjasi Erkki Pohjanheimo.
Mount Robson
Mount Robson tai Robson Peak on Kanadan puoleisten Kalliovuorten korkein vuori. Se on 3 954 metriä korkea ja sijaitsee Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa. Nykyisen nimensä vuori sai vuonna 1915. Se nimettiin 1700-1800-luvuilla eläneen skotlantilais-kanadalaisen turkiskauppiaan Colin Robertsonin mukaan.
Gyllene Tider
Gyllene Tider (GT) on ruotsalainen popyhtye, joka perustettiin vuonna 1977. Yhtye on tunnettu Skandinaviassa erityisesti hitistään ”Sommartider”, jota soitetaan radioissa usein loppukeväisin ja alkukesästä. Yhtyeen kappaleille on ominaista tarttuvat kertosäkeet ja kepeät sanoitukset.
Vuonna 1977 Per Gessle tapasi Mats Perssonin, joka oli tuohon aikaan Audiovisuellt Angrepp -yhtyeen jäsen. He päättivät perustaa duon, Grape Rockin. Myöhemmin siihen liittyivät Micke Andersson, Anders Herrlin ja Göran Fritzon, jolloin kvintetti oli syntynyt. Nimeksi he vaihtoivat Gyllene Tider.
Vuonna 1978 yhtyeestä oli jo tullut paikallinen kuuluisuus Halmstadissa, jossa he olivat pitäneet joulukonsertteja. Gyllene Tider julkaisi vinyylilevyn nimeltä "Billy", joka myi noin 900 kappaletta. Yhtye saavutti Ruotsissa suuren suosion vuonna 1980, kun pitkäsoitto "Gyllene Tider" julkaistiin. Suurin hitti levyltä oli "Flickorna på TV2". Toinen albumi, "Moderna Tider", julkaistiin vuonna 1981 ja myös se menestyi hyvin. Sitä täydensi suuri keikkakiertue, jonka yhtye teki Ruotsissa. Seuraavana vuonna julkaistiin kolmas pitkäsoitto, "Puls", joka sisälsi yhtyeen suurimman hitin "Sommartider" ja "Flickan i en Cole-Porter-sång".
Yhtye yritti lyödä itsensä läpi Amerikan markkinoilla, missä he julkaisivat Roxetten nimen alla albumin "Heartland", mutta yritys epäonnistui ja albumin myyntiluvuksi jäi noin 8 000 kappaletta. Gyllene Tider hajosi virallisesti vuonna 1985. Seuraavina vuosina julkaistiin muutamia kokoelmalevyjä ja yhtye kokosikin rivinsä joidenkin keikkakiertueiden ajaksi, joista suosituin oli comeback-kiertue Återtåget vuonna 1996.
Vuonna 2004 Gyllene Tider julkaisi 25-vuotispäivänsä kunniaksi uuden albumin ensimmäistä kertaa kahteenkymmeneen vuoteen ja lähti suurelle kesäkiertueelle, joka kesti heinäkuusta elokuuhun. Keikkakiertue, jota kutsuttiin nimellä GT25, oli suuri menestys, sillä ihmiset saapuivat suurin joukoin keikoille ympäri Ruotsia. Esimerkiksi Ullevi-stadionille Göteborgiin kokoontui lähes 60 000 fania seuraamaan livekonserttia.
Beniamino Andreatta
Beniamino Andreatta (11. elokuuta 1928 Trento – 26. maaliskuuta 2007 Bologna) oli italialainen taloustieteilijä ja poliitikko.
Andreatta oli vasemmistolainen kristillisdemokraatti ja yksi Italian kansanpuolueen perustajista 1994.
Andreatta istui parlamentissa 1976–1992 ja 1994–1996. Hän oli myös europarlamentaarikko vuosina 1984–1989 ja Euroopan kansanpuolueen varapuheenjohtaja 1984–1987.
Andreatta oli aktiivinen maansa politiikassa ja oli uransa aikana useita kertoja ministerinä. Hän vietti kuitenkin viimeiset vuotensa koomassa ja menehtyi Bolognassa 2007.
Satusuomalainen
Satusuomalainen oli vuonna 2006 järjestetty Yleisradion kilpailuohjelma jossa katsojat saivat valita äänestämällä kaikkien aikojen kuvitteellisen suomalaisen hahmon.
Äänestäminen tapahtui joko soittamalla tai tekstiviestein. Ensin katsojat äänestivät 49 annetusta ehdokkaasta (omaa, listalta puuttuvaa ehdokastakin sai äänestää) kahdeksan hahmoa jatkoon. Toisella kierroksella näistä kahdeksasta hahmosta valittiin neljä eniten ääniä saanutta 24. elokuuta, 2006 järjestettyyn finaaliin, jonka aikana annettujen äänien perusteella valittiin Satusuomalainen. Finaalissa eniten ääniä sai Rölli.
Toiselle kierrokselle valittiin kahdeksan hahmoa.Finaali esitettiin suorana Yle TV1-kanavalla Aleksanterin teatterissa. Yhteensä äänestyskierroksen ja finaalin aikana annettiin 43 450 ääntä.