Alakurtti
Alakurtti ( kyrill. Алакуртти) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Venäjän luoteisosassa Murmanskin alueen Kantalahden piirissä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaita oli maalaiskunnassa 3 443. Kunta rajoittuu lännessä Suomeen, etelässä Karjalan tasavaltaan, idässä Kantalahden piirin Zaretšenskin maalaiskuntaan ja Kantalahden kaupunkikuntaan sekä Kouteron piiriin ja pohjoisessa (yhdessä pisteessä) Kuolan piiriin. Vuonna 2009 suljetun Alakurtin sotilastukikohdan jälkeen Alakurtin kylä toimi Venäjän rajavartiopalvelun rajataajamana, vaikka matkaa Suomen rajalle onkin 50 kilometriä. Tammikuussa 2015 Venäjä avasi Alakurtin sotilastukikohdan uudelleen.
Alakurtissa on mekaanista metsäteollisuutta, kuten 378. metsäteollinen yhtymä, ZAO Kembi, Kantalahden metsäyhteisö. Vuonna 1998 perustettiin leipätehdas Eurohleb.
Alakurtin maalaiskuntaan kuuluvat keskuskylän lisäksi Kairalan (Kairaly), Kuolajärven (Kuolojarvi) ja Priozernyin asutuskeskukset. Ahkiojärvi sijaitsee Alakurtin ja Tuntsajoen länsipuolella.
Alueella sijaitsi 2000-luvulle asti Alakurtin sotilastukikohta, johon oli sijoitettu mm. helikopterirykmentti. Uudesta Alakurtin 2,2 kilometrin sotilaslentokentälle () sijoitettavasta helikopteriyksiköstä on puhuttu usean vuoden ajan. Esimerkiksi vuonna 2010 alueen poliittinen johto vahvisti sotilastukikohtaan aiottavan sijoittaa lähitulevaisuudessa uudelleen "joitain kymmeniä" ilmailuprikaatin helikoptereita.
Lopetetun sotilastukikohdan uudelleen avaamisesta alkoi liikkua 2014 keväällä konkreettisempia tietoja. Keväällä 2014 uutisoitiin esimerkiksi, että Alakurttiin sijoitettaisiin Venäjän Pohjoisen laivaston alaisuuteen kuuluva 3 000 miehen vahvuinen radiotiedusteluun erikoistunut joukko-osasto.
Vuoden 2015 tammikuussa uutisoitiin puolestaan moottorisoidun jalkaväkiprikaatin joukkojen siirron aloittamisesta Alakurttiin. Joulukuussa 2014 venäläislehdistö oli arvioinut sikäläisen motorisoidun jalkaväkiprikaatin tyypilliseksi vahvuudeksi 7 000 sotilasta.
Alakurtti on ollut vanhaa metsäsaamelaisten asuin- ja pyyntialuetta. Suomalaiset saapuivat Sallaan, silloiselle Kuolajärvelle 1800-luvun alussa ja asettuivat asumaan Tuntsajoen ja Kutsajoen varrelle. Nimi Alakurtti syntyi Kuusamosta muuttaneen Henrik Kurtin mukaan.
Alakurtti kuului Suomen suuriruhtinaskuntaan vuodesta 1833.
Elokuussa 1918 Kantalahden edustalla sijainneen brittiläiseen Pohjois-Venäjän interventiojoukkoihin kuuluneen lentotukialus "HMS Nairana"n lentokoneet tiedustelivat ilmatilassa ja pudottivat pommeja sekä tulittivat konekiväärein Alakurttia sekä suomalaisten joukkojen asemia. Hyökkäyksessä kuoli yksi suomalainen sotilas ja siviili. Suomi esitti Yhdistyneelle kuningaskunnalle asiasta jyrkkäsanaisen nootin, minkä jälkeen britit pidättäytyivät vastaavanlaisista hyökkäyksistä. Suomessa ryhdyttiin pohtimaan ilmatorjunnan perustamista tykein. Tykkejä ei kuitenkaan ollut.
Vuonna 1940 Alakurtti oli luovutettava muun Sallan silloisen itäosan myötä Neuvostoliitolle talvisodan päättäneen Moskovan rauhansopimuksen mukaan. Alakurtin alueesta tuli osa 1940 perustettua, neuvostoterminologian mukaan ”itsenäistä” Karjalais-suomalaista neuvostotasavaltaa ja sen Kiestingin piiriä. Jatkosodassa Pohjois-Suomesta toimineet ja siis natsi-Saksan armeijan alaisuudessa olleet suomalaisjoukot valtasivat alueen 1941, josta ne kuitenkin joutuivat vetäytymään Moskovan välirauhansopimuksen mukaan 1944. Toisen maailmansodan aikana Alakurtissa toimi yksi Stalag 309:n alainen sotavankileiri.
Alakurtti ympäristöineen siirrettiin Murmanskin alueeseen 1953.
1990-luvun alussa, kun Neuvostoliiton joukkojen vetämiseen yhdistyneestä Saksasta liittyi saksalaisten rahoittama muualle sijoitettujen venäläisten sotilaskylien rakentamisprojekti, saksalainen Zublin ja suomalainen Rakennusliike Puolimatka rakensivat Alakurttiin yhdessä 600 kerrostalohuoneistoa kunnallistekniikoineen.