hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mil Mi-4
Mil Mi-4 () on neuvostoliittolainen kuljetushelikopteri, jota suunniteltiin Mil Mi-1:n seuraajaksi. Mihail Milin johtama suunnittelutoimisto suunnitteli Mi-4:n vuonna 1951. Prototyyppi lensi vuonna 1952 ja 1954 kone tuli Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön. Amerikkalaisten laaja ja menestyksellinen helikoptereiden käyttö Korean sodassa oli luonut tarpeen Mi-4:n valmistukselle. Siinä on vaikutteita Sikorsky S-55-helikopterista. Kiinassa Mi-4:ää valmistettiin nimellä Harbin Z-5.
Suomen ilmavoimilla oli kolme Mi-4-helikopteria (HR-1, HR-2, HR-3) käytössään 1962-1979, muun muassa meripelastuksessa, sairaankuljetuksessa ja erilaisissa nostotehtävissä (muun muassa sähkönjakelun runkoverkon sähkötolppien nosto).
Mil Mi-8
Mil Mi-8 () on neuvostoliittolainen keskikokoinen kuljetushelikopteri. Mi-8-helikopterit rakensi Kazanin helikopteritehdas.
Helikopteri suunniteltiin ensin Aeroflotin käyttöön. Lentoyhtiö ei kuitenkaan luottanut yksimoottoriseen helikopterista tehtyyn V-8-prototyyppiin. Tämän vuoksi yksi voimalaite vaihdettiin kahteen pienempään. Uusi prototyyppi lensi 17. syyskuuta 1962. Siinä oli sama päävaihteisto ja nelilapainen pääroottori kuin Mi-4-helikopterissa. Vuonna 1964 Mi-8:n roottori korvattiin 5-lapaisella.
Mi-8 oli käytössä erittäin laajasti Neuvostoliitossa ja on edelleen erittäin laajasti Venäjällä ja muissa IVY-maissa käytetty kuljetushelikopteri. Suomessa sitä pidetään verrattain luotettavana. Suurta osaa Mi-8:n onnettomuuksista Venäjällä uskotaan johtuvan sääntöjen noudattamatta jättämisistä.
Suomen puolustusvoimilla oli käytössä Mi-8-kuljetushelikoptereita 1970-luvulta vuoteen 2010 saakka. Alun perin ne hankittiin Ilmavoimien ja Rajavartiolaitoksen käyttöön. Myöhemmin Rajavartiolaitoksen kopterit siirrettiin Ilmavoimille Kuljetuslentolaivueeseen ja vuonna 1997 helikopterit siirrettiin maavoimien alaisuuteen.
Mi-8-helikoptereita hankittiin Suomeen kymmenen vuosina 1973–1977 ja 1981–1983. Näistä kahdeksan on ollut kuljetusversioita Mi-8T (HS-1..4 ja HS-11..14) ja kaksi matkustajaversiota Mi-8P (HS-5 ja HS-6).
Maavoimilla oli 2000-luvulla käytössä kaksi Mi-8T-helikopteria, joiden käytön piti päättyä vuoden 2006 lopussa. Kaksi Mi-8T-kopteria kuitenkin palveli vuoteen 2010 saakka, kunnes riittävä määrä NH-90-helikoptereita saatiin operatiiviseen käyttöön. Tähän liittyen Ilmavoimat peruskorjautti kaksi kopteriaan Venäjällä.
Kaksi Utissa varastoituna ollutta kopteria lahjoitettiin Unkarin ilmavoimille (Magyar Légierő) tammikuussa 2011. Kopterit siirrettiin Unkariin Antonov -kuljetuskoneella 25.8.2011. Kumpikaan koptereista ei ollut lentokunnossa. Unkari ottaa koneet operatiiviseen käyttöön. Koptereiden lahjoitus liittyy kansainvälisen helikopterirahaston (Multinational Helicopter Initiative) kartuttamiseen.
Suomen ilmavoimien rekisterissä ollut Rajavartiolaitoksen pelastushelikopteri Mi-8T HS-12 tuhoutui syöksyssä mereen Kustavissa Turun lähellä 13.4.1982. Tämä onnettomuus vaati yhden ihmishengen.
McDonnell Douglas
McDonnell Douglas oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja, joka syntyi vuonna 1967 kun McDonnell-yhtiö osti Douglasin.
Yhtiö harjoitti lentokoneiden rakentamista Kaliforniassa ja Missourissa. Uusien konemallien tunnus vaihtui DC:stä (Douglas Commercial) MD-alkuisiksi. McDonnell-Douglasin siviilikoneet (MD-80, MD-90, MD-11) olivat modifikaatioita DC-9- ja DC-10-koneista. Tämä hidas kehitys ja uusi kilpailija, Airbus, söivät yhtiön markkinaosuutta.
Vuonna 1997 Boeing osti McDonnell Douglasin, joka oli jäänyt jälkeen matkustajakoneiden myyntikilvassa. Se oli perusteltua myös, koska Boeingin sotilaslentokonetuotantoon kuului vain pommikoneita ja hävittäjälentokoneet syrjäyttivät enenevästi ne. McDonnell-Douglas toi tämän tuotevalikoiman (esimerkiksi F/A-18 Hornet) Boeingille. Lisäksi tuolloin elettiin kylmän sodan lopun jälkeistä asetuotannon matalasuhdannetta, jolloin Pentagonin tilauksia ei riittänyt enää useille suuryrityksille. Myös NASAn avaruusasematilaus siirtyi kaupassa Boeingille.
Hughes Aircraft
Hughes Aircraft oli Howard Hughesin perustama aluksi lentokoneita suunnitellut ja valmistanut yritys. Hughes Aircraft suunnitteli aluksi lentokoneita Hughesin omaan käyttöön ja Yhdysvaltain ilmavoimille. Toisen maailmansodan jälkeen supistuvilla markkinoilla Hughes Aircraft jäi sivuun lentokoneiden tuotannosta ja siirtyi tutkiin, muuhun elektroniikkaan ja avaruusajan alettua tietoliikennesatelliitteihin.
Vuonna 1985 Howard Hughesin lääketieteellisen instituutin johto päätti myydä omistamansa yrityksen, joka oli instituutin ainoa varallisuuserä. Ostaja oli autonvalmistaja General Motors.
Howard Hughes perusti yrityksen vuonna 1932 Hughes Tool Company -yhtiön divisioonaksi.
Hughes OH-6 Cayuse
Hughes OH-6 Cayuse on yhdysvaltalaisvalmisteinen helikopteri. McDonnell-Douglas-lentokonetehdas osti Hughes Helicopters-yhtiön vuonna 1984. Yhdysvaltojen maavoimien käyttämä Hughes OH-6 Cayuse-helikopteri oli yhtiön paras ja pitkäikäinen tuote. Sitä valmistettiin Vietnamin sodan aikana 1970-luvun alussa jopa 100 kappaletta kuukaudessa. Kone saavutti 23 maailmanennätystä. Sen ensilento tehtiin 27. helmikuuta 1963.
OH-6 Cayuse:n kaupallinen versio on MD Helicopters MD 500 jota valmistetaan edelleen. Se on etenkin amerikkalaisen poliisin käyttämä.
Hughes-yhtiö toimitti ehdotuksensa Yhdysvaltain armeijan "LOH" ("Light Observation Helicopter") ohjelmaan, jossa se sai aluksi tunnuksen "YHO-6A" ja muuttui muotoon "YOH-6A" johtaen mallinimeen "OH-6A". Kopterin muunnoksia on muun muassa MH-6 "Little Bird".
Suomen maavoimat käyttää MD500-helikoptereita koulutukseen. Koneet siirrettiin maavoimille ilmavoimilta, kun helikopterien operointi siirtyi maavoimien vastuulle. Suomessa on ollut käytössä MD500:n alatyyppejä C, D ja E.
Tõnu Trubetsky
Tõnu Trubetsky (tunnetaan myös nimellä Tony Blackplait, s. 24. huhtikuuta 1963 Tallinna, Viro) on virolainen punk-muusikko, kirjailija, runoilija ja elokuvaohjaaja. Hän tuli tunnetuksi punk-yhtye Vennaskondin laulajana. Hän laulaa myös punk-yhtyeessä The Flowers of Romance.
Trubetsky syntyi Tallinnassa ja opiskeli Tallinnan 7. (1970-72) ja 32. keskikoulussa, josta pääsi ylioppilaaksi 1981. Hän työskenteli muurarina, lastaajana, sähkömiehenä jne.; 1985-87 Tallinnfilm-studiossa, animaattorina sekä vuosina 1989-90 nuorempana toimittajana Eesti Raamat kustantamossa. Vuodesta 1997 alkaen hän toimi ohjaajana Faama Film -studiossa. Hän on laulanut vuodesta 1984 alkaen useissa punk- ja rock-bändeissä, pisimpään Vennaskond-yhtyeessä. Vuoden 1991 hän eli ja työskenteli muusikkona Suomessa (Turussa). Trubetsky voitti Radio France Internationale’ in Grand Prix Media -palkinnon vuonna 1996 ja samana vuonna virolaisen Suur Vanker -palkinnon musiikista. Yhdysvaltain Biografisen Instituutin tutkimusneuvonantaja ja johtokunnan jäsenenä sekä Viron kirjailijaliiton jäsenenä hän ollut vuodesta 1997 alkaen. Aiemmin hän on ollut Tallinnan NAK:n jäsen (1987).
Ensimmäiset Trubetskyn runot saatiin julkaista lehdissä vuonna 1986. Runokokoelmissa Pogo (1989, ilmestyi Kasett ’88:n osana) ja Anarhia (1994) on keskeinen asema lauluteksteillä. Trubetskyn runous dokumentoi 1980-luvun virolaisen punknuorison elämänkäsitystä, seurailee punktekstien kansainvälisiä päähänpinttymiä ja kaunistelematonta poetiikkaa. Hänen myöhemmälle tuotannolleen ovat tyypillisiä apokalyptiset kuvat, anarkismin julistusten vaihtuminen lyyrisyyteen ja nuoruuden nostalgiseen muisteluun. (Trubetskyn anarkismista katso Vikerkaar 1998 1/2). Trubetsky on ollut mukana kirjoittamassa useita kollektiivisia punkromaaneja: Inglid ja kangelased (”Enkelit ja sankarit”, 1992), Daam sinises (”Daami sinisessä”, 1994) - molemmat yhdessä Anti Pathique’n kanssa, Mina ja George (”Minä ja George”, 1996, oikeastaan 1997). Niille ovat tyypillisiä spontaanisti aaltoileva fabula, absurdi huumori, seikkailu-, fantasia ja scifikirjallisuuden elementtien sekoittaminen punkkareiden subkulttuurin arkipäivän kuvaukseen. Koostanut runovalikoiman Eesti luuleaasta ’88 ’89 (”Viron runovuosi ’88 ’89, 1990). Dokumentaalisen musiikkifilmin Millennium (1998) ohjaaja. Trubetskyn runoutta on käännetty suomeksi, venäjäksi ja liiviksi.
"The Flowers of Romance"Kokoelmalla The Flowers of Romance’in kanssa
Vennaskond"Vürst Trubetsky & J. M. K. E.
Väitöskirja
Väitöskirja () on opinnäyte, joka laaditaan tohtorintutkinnon suorittamiseksi. Väitöskirjan tulee sisältää uutta tieteellistä tietoa ja osoittaa tekijän kykyä itsenäiseen tutkimukseen.
Väitöskirja voi olla joko yhtenäinen teos eli monografia tai samaa aihetta käsittelevistä tieteellisistä artikkelista koostuva "artikkeliväitöskirja" eli niin sanottu nippuväitöskirja. Artikkeliväitöskirjan julkaisujen tulee asetuksen mukaan olla julkaistuja tai julkaistavaksi hyväksyttyjä artikkeleita ja väitöskirjassa tulee niiden lisäksi olla myös johdanto- ja yhteenveto-osa. Kullakin tiedekunnalla ja yliopistolla on tarkempia väitöskirjaa koskevia määräyksiä.
Väitöskirjan sivumäärä vaihtelee alan ja sen perinteiden ja valitun aiheen mukaan. Artikkeliväitöskirjoissa johdanto- ja yhteenveto-osa on 40–100 sivua, näiden lisäksi tulee 2–10 julkaisua.
Kun ohjaava professori pitää väitöskirjaa valmiina, tiedekunta nimeää esitarkastajat. Esitarkastajia on yleensä kaksi, ja arviointi on samanlaista kuin tieteellinen vertaisarviointi. Esitarkastuslausuntojen perusteella työlle voidaan myöntää painatuslupa. Painatusluvan myöntäminen merkitsee käytännössä sitä, että työ on hyväksytty, vaikka muodollisesti hyväksyminen tapahtuu vasta väitöstilaisuuden jälkeen. Vaikka kustannusten säästämiseksi osa yliopistoista julkaisee väitöskirjoja sähköisesti, voidaan väitöskirjasta ottaa pieni painos itse väitöstilaisuutta ja väittelijän myöhempiä tarpeita varten. Väitöskirjaa on pidettävä julkisesti nähtävillä vähintään 10 päivää ennen väitöstilaisuutta.
Väittelijä (respondentti) puolustaa väitöskirjaansa julkisessa väitöstilaisuudessa tiedekunnan määräämää vastaväittäjää (opponentti) vastaan, ja myös yleisön edustajat saavat esittää muistutuksia. Vastaväittäjiä voi olla myös kaksi, mikä on yleinen tapa teknillisellä alalla. Väitöstilaisuuden valvoja (kustos) on yleensä kyseisen oppiaineen professori. Väitöstilaisuuden jälkeen tiedekuntaneuvosto (tai sitä vastaava elin) arvostelee väitöskirjan saamiensa lausuntojen perusteella. Prosessin yksityiskohdat vaihtelevat yliopistoittain.
Interjektio
Interjektiot eli huudahduspartikkelit ovat sanoja ja äännähdyksiä, joilla osoitetaan affektiivista reaktiota tapahtuneeseen, sanottuun tai omaan tunnetilaan. Keskeisimpiä interjektioita suomen kielessä ovat esimerkiksi "ai", "hui", "oho", "pyh", "voi" ja "yäk".
Interjektioiden luokka on periaatteessa avoin. Interjektiot muistuttavat ei-kielellistä viestintää, mutta kun jokin ääntely on saanut vakiintuneen fonologisen asun, se katsotaan interjektioksi.
John Cassavetes
John Nicholas Cassavetes (9. joulukuuta 1929 New York – 3. helmikuuta 1989 Los Angeles) oli amerikkalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän oli myös amerikkalaisen independent-elokuvan edelläkävijä.
Cassavetes aloitti näyttelijänuransa 1950-luvulla teattereissa, ja hieman myöhemmin hän alkoi saada pikkurooleja elokuvista ja televisiosta. Tänä aikana hän tapasi tulevan vaimonsa ja monien elokuviensa tähden Gena Rowlandsin. Cassavetes alkoi opettaa metodinäyttelemistä New Yorkissa vuonna 1956, ja eräässä improvisaatiotyöpajassa hän sai idean ensimmäiseen elokuvaansa. Cassavetes teki elokuvan "Varjoja" ("Shadows", 1960) ystäviensä ja perheensä rahoilla, käytti ystäviään näyttelijöinä ja kuvasi elokuvan 16 millimetrin filmille.
Vaikka "Varjoja" saikin Euroopassa suuren suosion, otettiin se kotimaassaan nihkeästi vastaan. Hollywood alkoi kuitenkin kiinnostua Cassavetesista ohjaajana, ja hän pääsi tekemään kaksi elokuvaa: "Hämärän lapset" ("Too Late Blues", 1961) ja "Heräävä elämä" ("A Child Is Waiting", 1963). Kokemus oli kuitenkin Cassavetesille pettymys, koska hän ei saanut elokuviin haluamaansa kontrollia.
Cassavetes otti etäisyyttä Hollywoodin tuotantojärjestelmään, ja päätti esikoiselokuvansa tavoin rahoittaa elokuvansa jatkossa itse, tällä kertaa näyttelemällä suurissa produktioissa. Cassavetes saikin 1960-luvun lopussa roolit sellaisista menestyksistä kuin "Rosemaryn painajainen" ("Rosemary's Baby", 1968) ja "Likainen tusina" ("Dirty Dozen", 1967). Jälkimmäisestä hänet laitettiin ehdolle parhaan sivuosan Oscarista.
Cassavetes ohjasi seuraavaksi indie-elokuvan "Faces" (1968). Se oli niin taiteellinen kuin kaupallinenkin menestys ja sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Elokuvan suosio antoi Cassavetesille myös mahdollisuuden keskittyä näyttelemisen sijaan enemmän ohjaamiseen, ja niinpä pian syntyikin "Aviomiehet" ("Husbands", 1970).
Vuonna 1971 Cassavetes ohjasi yhden suuren studion produktion, "Minnie and Moskowitz", mutta sitä seurasi kolme itsenäisesti tuotettua elokuvaa. Menestyksiä olivat "Naisen parhaat vuodet" ("A Woman Under the Influence", 1974) ja "Kiinalaisen kiristäjän murhat" ("Killing of a Chinese Bookie", 1976), joista ensiksi mainittu sai kaksi Oscar-ehdokkuutta: Gene Rowlands parhaasta naispääosasta ja Cassavetes parhaasta ohjauksesta. "Ensi-ilta" ("Opening Night", 1977) oli puolestaan kaupallinen katastrofi, jonka takia Cassavetes ei voinut tehdä enää itsenäisesti tuotettuja elokuvia.
Cassavetes ohjasi 1980-luvulla vielä muutaman elokuvan. Rowlandsin tähdittämä "Gloria – gangsteriheila" ("Gloria", 1980) oli suuren studion tuottama elokuva, ja on nykyään ehkä tunnetuin Cassavetesin ohjaustöistä. Viimeinen elokuva, jossa nähtiin Cassavetesin varsinainen kädenjälki oli pienproduktio "Tunteiden virrat" ("Love Streams", 1984). Tämän jälkeen Cassavetes ohjasi vielä elokuvan "Big Trouble" (1986), muttei ollut tyytyväinen lopputulokseen. Alkoholismin murtama John Cassavetes kuoli vuonna 1989 maksakirroosiin.
LAB
LAB oli suomalainen rockyhtye, joka aloitti vuonna 1997 ja oli ensimmäisiä yhtyeitä Suomessa, jotka yhdistelivät koneita rock-musiikkiin. Labin muusikot ovat vaikuttaneet muissakin yhtyeissä, esimerkiksi Kirka Airdashissa ja Splendid muun muassa 45 Degree Womanissa.
Vuonna 2005 yhtyeen albumilta "Where Heaven Ends" julkaistu single ”When Heaven Gets Dirty” oli Suomen kaupallisissa radioissa kymmenenneksi soitetuin kappale sekä soitetuin kotimainen kappale. Albumi jäi yhtyeen viimeiseksi.
Intel Pentium Pro
Intel Pentium Pro on Intelin valmistama kuudennen sukupolven x86-arkkitehtuuriin perustuva suoritin. Se julkaistiin marraskuussa 1995. Intelin oli tarkoitus korvata Intel Pentium Pentium Pro:lla, mutta lopulta suoritin sai jalansijaa vain palvelinkäytössä. Suorittimen korvasi Intel Xeon.
Nimestään huolimatta Pentium Pro on hyvin erilainen kuin Pentium. Se perustui täysin uuteen P6-ytimeen, josta muokattua versiota käytettiin myöhemmin Intel Pentium II:ssa, Intel Pentium III:ssa ja Intel Pentium M:ssä. P6-ydin pilkkoo monimutkaiset CISC-tyyppiset x86-käskyt pienemmiksi RISC-tyyppisiksi käskyiksi, jotka se sitten suorittaa. P6 pystyy suorittamaan kolmea käskyä rinnakkain Pentiumin kahden sijaan ja se pystyy myös uudelleenjärjestelemään käskyjä lennossa.
Suorittimen liukuhihnaa oli myös selvästi pidennetty, noin 14-vaiheiseksi pentiumin 5-vaiheisesta. Tämä mahdollisti suuremmat kellotaajuudet samalla valmistustekniikalla, tosin suurempi hyöty tästä tuli vasta myöhäisempien P6-pohjaisten suorittimien kuten Pentium IIn myötä.
Pentium Pro sisälsi lukuisia parannuksia haarautumisen ennakointiin. Siinä oli uusi käsky, CMOV, jota käyttämällä jossain tilanteissa pystyttiin välttämään haarautuminen kokonaan. Pentium Pro:n suorituskyky ajettaessa 32-bittistä koodia oli erinomainen, mutta 16-bittistä koodia ajettaessa se hävisi jopa tavalliselle Pentiumille. Koska siihen aikaan suurin osa kotikäyttäjien käyttämistä ohjelmista oli 16-bittistä, Pentium Pro ei saavuttanut suosiota kotikäyttäjien keskuudessa. Intel täytti tämän aukon tuotevalikoimassaan julkistamalla Pentium MMX:n.
Pentium Pro käytti jättimäistä Socket 8 -suoritinkantaa. Siinä oli 256 tai 512 kilotavua välimuistia, erillisellä piirillä kuin suoritin mutta silti samassa pakkauksessa. Myöhemmin julkaistiin yhden megatavun välimuistia käyttävä malli. Kaikki mallit olivat kalliita, sillä kehittymättömistä tuotantotekniikoista johtuen Pentium Pro:n saanti oli huono ja tuotantokustannukset siten korkeat. Suoritin toimi 150, 166, 180 tai 200 megahertsin kellotaajuudella. Ulkoinen väylä oli 60 tai 66 MHz. Pentium Pro:ta käytettiin usein monisuoritinkokoonpanoissa.
Pentium Pro:n seuraajaksi sanotaan usein Pentium IIsta, joka oli käytännössä Pentium Pro, johon oli lisätty MMX-käskyt sekä 16-bittistä suorituskykyä oli paranneltu, ja välimuistirakennetta muutettu, mutta tosiasiassa varsinainen Pentium Pron seuraaja oli Pentium IIn pohjalta tehty kalliimpi Pentium II Xeon; Pentium II ei kyennyt toimimaan neljän suorittimen monisuoritinkokoonpanoissa ja se oli enemmän lähinnä Pentium MMXn korvaaja.
Hannibalianus
Flavius Hannibalianus (kuoli syyskuussa 337) oli Konstantinus Suuren veljenpoika. Hannibalianuksen isä Flavius Dalmatius oli Konstantinuksen velipuoli.
Hannibalianus meni naimisiin Konstantinuksen tyttären Constantinan kanssa. Vuonna 337 Konstantinus suunnitteli sotaretkeä Persiaa vastaan ja teki Hannibalianuksesta Pontoksen kuninkaan ("rex"). Ilmeisesti hänen aikeenaan oli aikanaan asettaa Hannibalianuksen Persian kuninkaaksi. Konstantinuksen kuoltua tämän kolme poikaa murhasivat Hannibalianuksen.
Dalmatius Caesar
Flavius Dalmatius (kuoli syyskuussa 337) oli Konstantinus Suuren veljenpoika. Hänen isänsä oli Konstantinuksen velipuoli Dalmatius censori. Hannibalianus oli Dalmatiuksen veli.
Konstantinus Suuri teki Dalmatiuksesta apukeisarin eli "caesarin" 19. syyskuuta 335. Hän sai Makedonian, Kreikan ja Traakian hallittavakseen. Dalmatius murhattiin sen jälkeen kun Konstantinus kuoli toukokuussa 337.
Silmukointi
Silmukointi on eukaryoottisoluissa geenin transkription (DNA:sta esi-mRNA:ksi) ja translaation (mRNA:sta proteiiniksi) välissä tapahtuva prosessi. Silmukoinnissa geenistä poistetaan transkriptoidussa esi-mRNA:ssa olevat jaksot, jotka eivät vaikuta proteiinin sekvenssiin (intronit), jolloin jäljelle jäävät vain geenin koodaavat osat eli eksonit.
Useimmat korkeimpien eukaryoottien geeneistä ovat DNA:ssa epäjatkuvina. Eksoneiden, joiden sekvenssi määrää proteiinien rakenteen, välissä on introneita, jotka poistetaan ennen proteiinisynteesiä. Proteiinisynteesi alkaa kuitenkin koko geenin – eksoneiden ja introneiden – transkriptiolla esi-mRNA:ksi.
Esi-mRNA:sta poistetaan tumassa intronit, jolloin syntyy valmiita mRNA-juosteita (lähetti-RNA:ta), jotka siirretään tumasta solulimaan proteiinisynteesiä varten.
Silmukointikohdan tunnistus perustuu introneiden päissä oleviin konservoituneisiin jaksoihin. RNA:n 5'-päässä ovat nukleotidit GU ja 3'-päässä AG. Silmukointireaktiossa esi-mRNA katkeaa ensin intronin 5'-päästä, kun intronissa oleva adeniinin -OH-ryhmä hyökkää intronin 5'-pään fosforisidokseen. Molekyyli muodostaa tällöin lasson (""). Toisessa vaiheessa 5'-päässä ollut eksoni hyökkää 3'-pään eksonin fosfaattiryhmään.
Yleensä silmukointiin osallistuu spliseosomi, joka koostuu lyhyistä RNA-molekyyleistä ja proteiineista. Tietyt silmukoinnit tapahtuvat RNA:n itsensä katalysoimana eikä reaktio tällöin vaadi energiaa.
Esi-mRNA:n silmukointi voi tapahtua vain yhdellä tavalla, mutta usein samasta geenistä voidaan silmukoinnin avulla luoda erilaisia mRNA-molekyylejä ja siten erilaisia proteiineja. Tämä mahdollistaa eliöiden kasvavan monimutkaisuuden ja nopeamman evoluution. Vaikka silmukoinnin lopputuotteet voivat olla erilaisia, eksonit ovat niissä aina samassa järjestyksessä kuin esi-mRNA:ssa.
Vaihtoehtoisen silmukoinnin säätelyjärjestelmää ei tunneta hyvin.
Ludvig XIII
Ludvig XIII Oikeudenmukainen (ranskaksi "Louis XIII le Juste", 27. syyskuuta 1601 — 14. toukokuuta 1643) oli Ranskan ja Navarran kuningas vuosina 1610–1643. Hän oli Henrik IV:n ja hänen toisen vaimonsa Maria de’ Medicin ensimmäinen poika ja Ludvig XIV:n isä sekä toinen Bourbon-sukuinen kuningas.
Ludvig XIII:sta tuli isänsä Henrik IV:n kuoltua vuonna 1610 Ranskan kuningas. Henrik IV oli lopettanut uskonsodat ja saanut rauhan aikaiseksi Ranskassa, joten hänen kuolemansa oli kova kolaus Ranskan kuningashuoneelle. Alkoivat taas rauhattomuudet ja sisäiset epävakaudet. Aina vuoteen 1614 Ranskaa hallitsi sijaishallitsijana Ludvigin äiti Maria de’ Medici, joka oli itserakas hallitsija ja monien suosikkien, etenkin Concino Concinin vaikutusalaisena. Maria de’ Medici ei suostunut luovuttamaan valtiota Ludvigille, mutta vuonna 1617 nuori Ludvig otti vallan itselleen ja murhautti Concinin. Katolisen Ludvigin aikana jatkuivat sodat katolisten ja protestanttien (hugenotit) välillä. Vuonna 1624 kuninkaallisen neuvoston johtoon nousi kardinaali Richelieu, joka toimi vuoteen 1642 asti hänen pääministerinään. Richelieu oli nerokas poliitikko ja hän otti Ranskan hallinnan omiin käsiinsä.
Ludvigin hallituskauden pääpiirteenä oli Richelieun dominoima Ranska. Ludvig ei ollut taitava hallitsija ja hänellä oli huono terveys. Siksi häntä ja myös Richelieuta vastaan tehtiin salaliittoja, joiden päämääränä oli hänen veljensä Gastonin nousu valtaistuimelle ja Richelieun syökseminen vallasta. Richelieu oli mahtava hallitsija, ja hänen kukistamisekseen pyydettiin apua valtion ulkopuolelta. Se ei kuitenkaan onnistunut. Ludvig XIII:n vastustajiin kuuluivat muun muassa hänen veljensä ja vaimonsa, joten Ludvig tarvitsi kiperästi Richelieun apua asemansa puolustamisessa. Ludvig XIII olikin, kiitos Richelieun, joka puolusti vankasti absolutismia, Ranskan alkavan itsevaltiuden eli absolutismin ensimmäinen hallitsija.
Ludvig piiritti protestanttien La Rochellea vuosina 1627–1628 ja soti Espanjaa vastaan 1635–1642.
Ludvig nai Habsburgin prinsessan Anna Itävaltalaisen, Espanjan kuninkaan Filip III:n tyttären. Heidän avioliittonsa ei ollut onnellinen, he vihasivat toisiaan silmittömästi ja elivät suurimman osan ajastaan erillään ja olivat kauan lapsettomina. 23 vuoden odotuksen jälkeen Anna synnytti vihdoinkin lapsen, Ludvigin. Kaksi vuotta myöhemmin syntyi toinen poika Filip.
Ludvig XIII:lla oli koko elämänsä huono terveys ja hän kuoli heti Richelieun jälkeen vuonna 1643. Kerrotaan, että hänelle tehdyn ruumiinavauksen yhteydessä todettiin erään sairauden vieneen häneltä kyvyn saada lapsia ja nousi kohu Ludvig XIV:n oikeasta isästä. Väitetään myös, että Filipin isä olisi ollut oikeasti kardinaali Mazarin, joka avioitui Ludvigin kuoltua salaa Anna Itävaltalaisen kanssa.
Ludvig XIII:n kuoltua Annasta tuli viisivuotiaan Ludvig XIV:n sijaishallitsija yhdessä Mazarinin kanssa.
Ludvig nai 24. marraskuuta 1615 Anna Itävaltalaisen (22. syyskuuta 1601 – 20. tammikuuta 1666)
Maynard James Keenan
Maynard James Keenan (s. 17. huhtikuuta 1964, Yhdysvallat) on tullut tunnetuksi muun muassa yhtyeiden Tool, A Perfect Circle sekä Puscifer laulajana.
Keenan syntyi baptistiperheeseen Ravennassa, Ohion osavaltiossa. Hän liittyi armeijaan vuonna 1982 ja palveli tulenjohdossa. Erottuaan armeijasta 1984 Keenan opiskeli taidetta Michiganin Grand Rapidsissä. Ennen uraansa Toolissa hän lauloi yhtyeissä Green Jellÿ ja Children of the Anachronistic Dynasty sekä soitti bassoa Tex A. N. S. -yhtyeessä.
Keenan oli kihlattuna Jennifer Fergusonin kanssa, mutta pari on sittemmin eronnut. Heillä on Devo-niminen poika (s. 5. elokuuta 1995).
A Perfect Circlen kappale "Breña" levyltä "Mer de Noms" on nimetty Fergusonin toisen nimen mukaan ja levyllä oleva toinen kappale "Judith" puolestaan Keenanin äidin mukaan. Hänen äitinsä on ollut myös innoituksena Toolin tuoreimman albumin "10,000 Days" kaksiosaisessa kappaleessa "Wings for Marie". Keenan toimii tällä hetkellä Toolin, A Perfect Circlen sekä Pusciferin laulajana sekä pitää viinitilaa Arizonassa.
Vaskiluoto
Vaskiluoto () on saari Vaasan keskustan edustalla. Sen koko on 2,5 neliökilometriä. Vaasan Kaupunki pakkolunasti alueen Klemetsön suvulta. Nykyisin siellä on Vaasan ulkosatama, leirintäalue, hotelleja ja vesipuisto Tropiclandia, sekä aiemmin huvipuisto Wasalandia. Vaskiluodossa on lisäksi Cultor Oy:n tuotantolaitoksia ja Vaskiluodon voimalaitos. Vaskiluodossa sijaitsee myös yksi Vaasan kolmesta aidatusta koirapuistosta.
Vaskiluodon saari on myös yksi Vaasan kahdestatoista suuralueesta. Suuralueella asuu 334 (31.12.2016) asukasta. Vaskiluoto muodostaa oman tilastollisen taajamansa, eikä täten ole osa Vaasan keskustaajamaa.
Vaskiluodon yhdistää Vaasan kaupungin mantereeseen Vaskiluodon silta.Vaasan ulkosatama toimii Vaskiluodossa. Vaasanlaivat harjoittaa sieltä ympärivuotista reittiliikennettä Uumajaan, Ruotsiin.
Luettelo Färsaarten kylistä
Tämä on luettelo Färsaarilla sijaitsevista kaupungeista ja kylistä. Saarelaiset itse sanovat vain Tórshavnia och Klaksvíkia kaupungeiksi.
Kastilia ja León
Kastilia ja León () on Espanjan suurin itsehallintoalue.
Kastilia ja Leónin muodostavat muinaiset Kastilian ja Leónin kuningaskunnat. Rajanaapureita ovat pohjoisessa Asturia ja Cantabria, idässä Baskimaa, La Rioja ja Aragonia, kaakossa Madrid ja Kastilia-La Mancha, etelässä Extremadura ja lännessä Galicia ja Portugali.
Kastilia ja León koostuu Ávilan, Burgosin, Leónin, Palencian, Salamancan, Segovian, Sorian, Valladolidin ja Zamoran maakunnista. Kuntia on 2248.
Pääkaupunki (ei virallista asemaa) on Valladolid. Muita tunnettuja kaupunkeja ovat Burgos, Salamanca, León ja Segovia.
Latvian presidentti
Latvian presidentti on Latvian valtionpäämies. Latviassa on sen itsenäisyyden aikana ollut kaikkiaan kahdeksan presidenttiä. Nykyinen presidentti on vuonna 2015 virkaansa astunut Raimonds Vējonis. Presidentti on muun muassa valtion päämies ja asevoimien ylipäällikkö. Latviassa presidenttiä ei valita suoralla kansanvaalilla, vaan hänet valitsee virkaansa parlamentti eli "Saeima" neljän vuoden virkakaudelle, joita voi olla korkeintaan kaksi peräkkäin. Ennen vuotta 1997 kauden pituus oli vain kolme vuotta. Presidentin tulee olla Latvian kansalainen ja vähintään 40−vuotias.
Kastilia-La Mancha
Kastilia-La Mancha () on itsehallintoalue Espanjassa. Sen rajanaapureita ovat Kastilia ja Leónin, Madridin, Aragonian, Valencian, Murcian, Andalusian ja Extremaduran itsehallintoalueet. Itsehallintoalueen väkiluku vuonna 2017 oli 2 031 479.
Kastilia-La Mancha koostuu Toledon, Ciudad Realin, Albaceten, Cuencan ja Guadalajaran maakunnista. Pääkaupunki on Toledo, ja muita suuria kaupunkeja ovat Albacete, Talavera de la Reina, Guadalajara ja Ciudad Real.
Kirjailija Miguel de Cervantesin menestysromaanin "Don Quijote" (1605) tapahtumat sijoittuvat nykyisen Kastilia-La Manchan alueelle, ja tätä on usein hyödynnetty alueen matkailun markkinoinnissa. Alue tunnetaan myös auringonkukista, tuulimyllyistä ja Manchego-juustosta.
Kastilia-La Mancha koostuu viidestä maakunnasta:Maakunnat jakaantuvat kaikkiaan 919 kuntaan, joista 288 sijaitsee Guadalajarassa, 238 Cuencassa, 204 Toledossa, 102 Ciudad Realissa ja 87 Albacetessa.
Kastilia-La Mancha voidaan maantieteellisesti jakaa kahteen osaan. Keskiosa on pääosin alavaa peltomaata, josta itsehallintoalueen nimen toinen osa tulee: "la mancha" tarkoittaa täplää. Tasankoa ympäröivät Kastilian rajavuoret pohjoisessa ja Sierra Morena etelässä.
Alueen läpi virtaa kolme suurta jokea, Tajo ja Guadiana länteen ja Júcar itään. Myös Cabañerosin ja Tablas de Daimielin kansallispuistot sijaitsevat Kastilia-La Manchassa.
Eräs huomattava maantieteellinen piirre on eroosion aiheuttamat kivimuodostelmat Cuencan maakunnassa.
Kastilia-La Manchan historia on ollut sekasortoinen. Muslimien hallitessa Iberian niemimaata alueella käytiin useita taisteluita krisittyjen ja muslimien välillä. Yksi "Reconquistan" käännekohtia oli kun Kastilian kuningas Alfonso VI valloitti Toledon vuonna 1085. Taistelut jatkuivat vuoteen 1492, jolloin Isabellan ja Ferdinandin avioliiton yhdistämät Kastilian ja Aragonian kuningaskunnat kukistivat viimeisen maurilaislinnakkeen Granadassa.
Kastilia-La Manchan maakunnat ja Madridin maakunta kuuluivat aikaisemmin Uuteen-Kastiliaan ("Castilla la Nueva"), mutta itsehallintojärjestelmän astuessa voimaan Madrid erotettiin omaksi itsehallintoalueekseen johtuen suurista taloudellisista ja väestöllisistä eroista sen ja alueen muiden maakuntien välillä.
Luettelo Suomen kansallispuistoista
Tämä artikkeli on luettelo Suomen kansallispuistoista. Suomen luonnonsuojelulaki määrittää kansallispuiston yhdeksi tyypiksi Suomen luonnonsuojelualueista. Lain mukaan kansallispuisto voidaan perustaa vain valtion omistamalle alueelle, mutta puistoon liittyvä, muun julkisoikeudellisen yhteisön kuin valtion omistama alue voidaan yhteisön suostumuksella liittää kansallispuistoon. Kansallispuiston pinta-alan on oltava vähintään 1 000 hehtaaria. Alueella on oltava merkitystä yleisenä luonnonnähtävyytenä tai muutoin luonnontuntemuksen lisäämisen tai yleisen luonnonharrastuksen kannalta.
Suomessa on 40 kansallispuistoa.
Murcia (itsehallintoalue)
Murcia on itsehallintoalue Espanjassa. Murcia koostuu vain yhdestä samannimisestä maakunnasta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Välimeren rannalla ja sen rajanaapureita ovat Andalusian, Kastilia-La Manchan ja Valencian itsehallintoalueet.
Itsehallintoalueen pääkaupunki on Murcia. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Cartagena ja Lorca. Itsehallintoalueen pinta-ala on 11 313 neliökilometriä ja väkiluku 1,4 miljoonaa, joista kolmasosa asuu pääkaupungissa.
Murcia on suuri hedelmien, vihannesten ja kukkien tuottaja sekä Espanjan että koko Euroopan mittakaavassa. Bullasin, Yeclan ja Jumillan kunnat tunnetaan erinomaisista viineistään sekä Moratalla oliiviöljystään. Murcian ilmasto on lämmin ja kuiva, joten viljelyksillä joudutaan käyttämään laajalti keinokastelua. Pääasiallisena vedenlähteenä toimii Segura, joka on kuitenkin yksi Euroopan saastuneimmista joista. Korkein vuori on Revolcadores (2 015 metriä).
Murcia jakaantuu 45 kuntaan.
Mbalax
Mbalax on Senegalissa ja Gambiassa kehittynyt populaarimusiikin tyylilaji. Se on saanut rytminsä senegalilaisesta sabar-nimisestä soittimesta. Maailmanlaajuiseksi tyylilajin teki tunnetuksi senegalilainen laulaja Youssou N’Dour.
Suomessa toimii mbalax-yhtye Galaxy, joka sai vuonna 2005 Opetusministeriön Suomi-palkinnon.
Youssou N’Dour
Youssou N’Dour (lausutaan ; s. 1. lokakuuta 1959 Dakar) on senegalilainen laulaja. Hän teki tunnetuksi paikallisen populaarimusiikin tyylilajin mbalaxin. Vuonna 1979 N’Dour perusti Étoile de Dakar -yhtyeen, mutta hänet tunnetaan silti paremmin sooloartistina. Hänen tunnetuin kappaleensa on ”7 Seconds”, jonka hän on levyttänyt Neneh Cherryn kanssa vuonna 1994 ja esittänyt Didon kanssa Live 8 -konsertissa kesällä 2005.
N’Dour valittiin Senegalin kulttuuri- ja matkailuministeriksi huhtikuussa 2012. Hänet vapautettiin ministerin tehtävistä syyskuussa 2013, jolloin hän siirtyi presidentin neuvonantajaksi.
N’Dour sai Polar-palkinnon vuonna 2013.
Lp
Lp, lp tai LP voivat tarkoittaa seuraavia:Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Pergamon
Pergamon () oli kreikkalainen kaupunki Myysiassa Vähän-Aasian länsiosassa antiikin aikana. Pergamon oli myös samannimisen lyhytaikaisen (282—133 eaa.) valtakunnan sivistyskeskuksena tunnettu pääkaupunki. Kaupungissa oli suuri kirjasto, joka kilpaili Aleksandrian kirjaston kanssa. Legenda kertoo, että kun Aleksandria kilpailijaa häiritäkseen kielsi papyruksen maastaviennin, kehittivät pergamonilaiset tilalle pergamentin. Pergamonista on jäljellä huomattavia muinaisjäännöksiä, muun muassa Zeuksen alttaristo.
Pergamonin valtakunta syntyi, kun attalidien hallitsijasuvun ensimmäinen jäsen Filetairos petti Traakian kuninkaan Lysimakhoksen ja luovutti Pergamonin Seleukos I:lle. Vaikka Pergamon olikin tämän jälkeen periaatteessa seleukidien vallan alla, siitä tuli todellisuudessa itsenäinen. Myöhemmät Pergamonin hallitsijat laajensivat valtakuntaansa seleukidien kustannuksella. Pergamon oli Rooman valtakunnan liittolainen ja soti Rooman kanssa Makedoniaa ja seleukidien Persiaa vastaan. Roomalaiset kukistivat seleukidien kuninkaan Antiokhos III Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. ja hän joutui luopumaan Vähässä-Aasiassa olleista alueistaan. Roomalaiset antoivat valtaamansa alueet liittolaisensa Pergamonin hallittavaksi. Kun Pergamonin viimeinen kuningas Attalos III kuoli, hän testamenttasi valtakuntansa Roomalle. Roomalaiset tekivät Pergamonista "Asian" provinssin.
Pergamonista tuli johtava kulttuurikeskus muun muassa kirjastonsa ansiosta. Siellä sijaitsi alkukristillinen seurakunta jo ensimmäisellä vuosisadalla. Se oli yksi niistä seitsemästä seurakunnasta, joille Ilmestyskirja oli osoitettu.
Pergamonia hallitsivat Attalidien hallitsijasuvun jäsenet. Attalos III testamenttasi Pergamonin kuollessaan Rooman valtakunnalle. Attalos I oli ensimmäinen, joka julistautui kuninkaaksi.codice_1
Ernő Rubik
Ernő Rubik (s. 13. heinäkuuta 1944 Budapest) on unkarilainen keksijä, kuvanveistäjä ja arkkitehtuurin professori. Hän on myös Rubikin kuution keksijä.
Rubik syntyi Budapestissa. Hänen isänsä Ernő Rubik oli lentokonesuunnittelija. Valmistuttuaan insinööriksi hän työskenteli ensin arkkitehtina ja sai sitten professuurin "Iparművészeti Főiskola" -oppilaitoksesta. Hän ryhtyi peleistä ja älypeleistä kertovan "...És játék" -lehden toimittajaksi ja työllisti sitten itsensä perustamalla Rubik Stúdión. Nykyään hän työskentelee edelleen Rubik Stúdión johdossa.Rubikin viralliset kotisivut (engl.)
Sophie Mannerheim
Eva Charlotta Lovisa Sofia (Sophie) Mannerheim (21. joulukuuta 1863 Askainen – 9. tammikuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen sairaanhoitaja ja Helsingin kirurgisen sairaalan ylihoitaja. Hän oli Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheimin sisar ja vapaaherratar.
Sophie Mannerheim työskenteli kuusi vuotta pankissa, kunnes avioitui kamariherra Hjalmar Linderin kanssa vuonna 1896. Avioliitto päättyi eroon 1899, jonka jälkeen hän opiskeli sairaanhoitoa Florence Nightingalen perustamassa Nightingale Training School for Nurses -oppilaitoksessa St. Thomas Hospitalissa Lontoossa. Hän valmistui vuonna 1902, ja palattuaan kotimaahan hänet nimitettiin ylihoitajaksi Helsingin kirurgiseen sairaalaan. Myöhemmin 1905 hänet valittiin Suomen sairaanhoitajataryhdistyksen puheenjohtajaksi, ja siinä luottamustoimessa hän toimi aina vuoteen 1926 saakka. Hän toimi myös Kansainvälisen sairaanhoitajaliiton puheenjohtajana. Hän oli mukana sairaanhoitajakoulutuksen uudistamisessa. Hän julkaisi teoksen "Sairaanhoitajan maailmasta" (1920).
Vapaaherratar Sophie Mannerheim oli yhdessä lääkäri Arvo Ylpön kanssa perustamassa Helsinkiin lasten hoitoon keskittyvää sairaalaa Lastenlinnaa, ja hän toimi myös aktiivisesti veljensä marsalkka Mannerheimin perustamassa Mannerheimin Lastensuojeluliitossa ja oli sen valtuuston varapuheenjohtaja 1920–1928. Hän osallistui aktiivisesti myös mielenterveystyön kehittämiseen ja toimi Suomen Mielenterveysseuran hallituksessa 1917–1925.
Mannerheim palkittiin ensimmäisenä suomalaisena Florence Nightingale -mitalilla työstään sairaanhoidon hyväksi.
Saatanan kirkko
Saatanan kirkko () on uskonnollinen järjestö, joka kannattaa satanismia sellaisena kuin se ilmenee Anton Szandor LaVeyn kirjassa "Saatanallinen Raamattu" ("The Satanic Bible"). Saatana on järjestön opetuksissa enemmänkin vertauskuvallinen hahmo kuin jumalolento ja viittaa elämänvoimaan. Järjestö esittää, että jokaisen pitäisi olla oma jumalansa ja jokainen on vastuussa omasta kohtalostaan.
Saatanan kirkon perusti vuonna 1966 Anton LaVey, joka toimi sen ylipappina kuolemaansa saakka vuoteen 1997. Järjestön nykyinen ylipappi on Peter H. Gilmore. Kirkon filosofiaa kannattavat kutsuvat itseään satanisteiksi. Heitä ja varsinaisia jäseniä on nykyisin eri puolilla maailmaa, vaikka järjestöä johdetaankin Yhdysvalloista käsin. Paikallisen toimintaryhmän nimi on grotto. Kirkko ei julkista jäsenmääräänsä.
Horst-Wessel-Lied
Horst-Wessel-Lied oli vuodesta 1931 lähtien Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen tunnuslaulu, jonka kirjoitti Horst Wessel, kansallissosialistisen liikkeen marttyyri. Se tunnetaan myös nimellä ”Die Fahne hoch” (). Kappale on nykyään kielletty Saksassa.
Horst-Wessel-Lied julkaistiin ensi kerran runona SA:n lehdessä "Der Angriff" otsikolla ”Die Fahne hoch!” Horst Wessel kirjoitti runonsa kommunistisen runoilijan Willi Bredelin taistelulaulun pohjalta, jonka tämä oli kirjoittanut 1800-luvulta peräisin olevan posetiivilaulelman sävelmään. Horst Wessel sanoitti laulun uudelleen, niin että se sopi SA:n tilanteeseen.
Horst Wessel kuoli 23. helmikuuta 1930 kommunistiseen taistelujärjestöön Roter Frontkämpferbundiin kuuluneen Albrecht (Ali) Höhlerin ampumiin laukauksiin. Pian tämän jälkeen Wesselin kirjoittama runo julkaistiin uudelleen, nyt kansallissosialistien pää-äänenkannattajan, "Völkischer Beobachterin" etusivulla otsikolla ”Horst Wessels Gruß an das kommende Deutschland” ("Horst Wesselin tervehdys tulevalle Saksalle"). Laulusta tuli pian kansallissosialistisen puolueen virallinen puoluehymni. Vuoden 1933 kansallissosialistien valtaannousuun jälkeen Horst Wessel Lied laulettiin yleensä välittömästi kansallislaulu Deutschlandliedin ensimmäisen säkeistön jälkeen eräänlaisena epävirallisena kansallishymninä. Laulu ei kuitenkaan koskaan saanut virallisen kansallishymnin asemaa, eikä sitä käytetty ulkomailla.
Laulusta kiersi jo kansallissosialistien aikaan useita ivamukaelmia. Niistä tunnetuin lienee Bertolt Brechtin ”Kälbermarsch” (Vasikoiden marssi) hänen teoksestaan ”Schweyk im zweiten Weltkrieg” ("Sotamies Schweyk toisessa maailmansodassa") vuodelta 1943.
Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneiden Valvontakomissio kielsi Horst-Wessel-Liedin. Saksan liittotasavallan rikoslain mukaan (§ 86a StGB) Horst Wessel Lied on perustuslain vastaisen järjestön tunnusmerkki ja näin ollen kielletty Saksan liittotasavallassa. Kielto koskee myös laulun sävelmää, joten myös laulun esittäminen toisin sanoin on Saksan liittotasavallassa kielletty. Suomessa laulun esittäminen sen sijaan on sallittua.
Sävelmää käytettiin myös suositun tietokonepelin, "Wolfenstein 3D":n tunnusmusiikkina (mikä oli osasyynä pelin kieltoon Saksassa), ja Otto Al’Antilan sanoittamassa Lapuan liikkeen ja IKL:n laulussa ”Luo lippujen”.
(Lopussa laulun 1. säkeistö toistettiin. Viimeisen säkeistön sanoissa on hieman vaihtelua eri lähteissä. ”Zum appell” on joissain lähteissä ”Sturmalarm”. Samoin ”Bald” on joskus ”Schon” ja ”mehr” voi olla ”noch”). ”Zum Appell” voi olla myös ”nun Appell”, ja ”Knechtschaft” voi olla ”Burschenschaft”.
Suorasanainen suomennos
Lippu korkealle (suomalainen käännös 1930-luvulta)
Luo lippujen! (IKL:n versio, Otto Al’Antila)
Horst Wessel
Horst Ludwig Wessel (9. lokakuuta 1907 Bielefeld, Saksa – 23. helmikuuta 1930 Berliini, Saksa) oli saksalainen kansallissosialisti ja SA-Sturmführer. Nuorena ammutusta Wesselistä tuli kansallissosialistisen liikkeen huomattavin marttyyri, ja hänen sanoittamansa "Horst-Wessel-Lied" toimi natsi-Saksan epävirallisena kansallislauluna.
Horst Wessel oli pastorin poika ja oikeustieteiden opiskelija. Hän liittyi kansallissosialistisen puolueen rynnäkköosasto Sturmabteilungiin (SA) Weimarin tasavallan viimeisinä päivinä. Rynnäkköosaston jäseniä, Sturmmänner (tai SA-Männer), kutsuttiin heidän puolueasujensa värin vuoksi ruskeapaidoksi. Wessel herätti Joseph Goebbelsin huomion. Tämä lähetti hänet Wieniin vuonna 1928 organisoimaan kansallissosialistista nuorisoliikettä.
Wesselin palattua Saksaan hänen väitetään järjestäneen hyökkäyksen erääseen kommunistien toimitilaan Berliinissä. Myöhemmin hänen väitetään joutuneen riitaan vuokraemäntänsä kanssa mahdollisesti maksamattomien vuokrien takia. Vuokraemännän sanotaan kertoneen asiasta kommunisteille, jotka näkivät tässä mahdollisuuden kostoon. Kommunisti Ali Höhler ampui Wesseliä päähän, ja tämä kuoli sairaalassa muutamaa viikkoa myöhemmin. On väitetty, että Höhlerillä olisi lisäksi ollut henkilökohtaista kaunaa Wesselille naisasioista.
Wesselistä tehtiin kansallissosialistien marttyyri. Hän sai julkiset hautajaiset, joihin osallistui 30 000 ihmistä. Ruskeapaidat lauloivat hautajaisissa hänen muutamaa kuukautta aiemmin kirjoittamansa "Horst-Wessel-Liedin", josta tuli myöhemmin kansallissosialistisen puolueen virallinen laulu ja myöhemmin natsi-Saksan toinen kansallislaulu.
Sodan jälkeen Horst Wesselin hauta päätyi osaksi Itä-Berliiniä. Hauta häväistiin monta kertaa, ja kivi katosi. Vieressä sijaitseva Clara Wesselin hauta on saanut olla rauhassa.
Hanns Heinz Ewers kirjoitti Horst Wesselin elämäkerran "Horst Wessel, eräs saksalainen kohtalo" (WSOY, 1933), jonka suomensi Mika Waltari.
Miletos
Miletos (, ) oli antiikin kreikkalainen kaupunki Vähän-Aasian länsirannikolla Maiandros-joen suistossa. Miletos oli vanhemman joonialaisen sivistyksen keskus. Se oli kukoistava kauppakaupunki ja perusti siirtokuntia varsinkin Mustanmeren rannikoille. Miletos joutui kuitenkin 500-luvulla eaa. ensin Lyydian ja sittemmin Persian alaisuuteen, ja se johti joonialaisten kapinaa Persiaa vastaan. Persialaisten kukistettua kapinan vuonna 494 eaa. Miletos hävitettiin, eikä se saavuttanut enää entistä kukoistustaan. Myöhemmin kaupunki oli osa Rooman imperiumia.
Vuonna 1899 alueella aloitettiin arkeologiset kaivaukset. Huomattavin säilynyt rakennus on kaupungin ulkopuolella oleva Didyman Apollonin temppeli. Miletoksen portti on siirretty Berliinin Pergamon-museoon.
Kuuluisia kaupungin asukkeja olivat miletoslaista koulukuntaa edustaneet filosofit Thales, Anaksimandros ja Anaksimenes, sekä historioitsija Hekataios.
Kansallispuisto
Kansallispuisto on luonnonsuojelualue, jonka ensisijainen tarkoitus on turvata luonnon monimuotoisuutta, mutta niihin sisältyy usein kansallismaisemia, luonnonnähtävyyksiä ja virkistyspalveluja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliiton ja monien maiden tekemät määritelmät eroavat hieman toisistaan.
Kansallispuistot kuuluvat Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton luokan II luonnonsuojelualueisiin. Siihen kuuluvat alueet ovat luonnontilaisia tai lähes luonnontilaisia, ja niiden tarkoituksena on ekologisten prosessien, lajien ja ekosysteemien suojelu. Kansallispuistot mahdollistavat kuitenkin myös tutkimuksen, opetuksen, henkisen hyvinvoinnin, virkistyskäytön, retkeilyn ja matkailun.
Kansallispuistojen määritelmä kuitenkin vaihtelee hieman maittain. Suomen luonnonsuojelulaissa kansallispuisto määritellään hyvin samalla tavalla kuin IUCN:n kansallispuistokuvauksessa.
AMD Sempron
AMD Sempron on AMD:n valmistama suoritin. Se sijoittuu halpaan hintaluokkaan kilpaillen Intel Celeron D:n kanssa. Sempronin edeltäjä oli AMD Duron.
Ensimmäiset Sempron-mallit perustuivat Athlon XP:n "Thorton"-ytimeen. Niissä oli 256 kilotavua L2-välimuistia ja 333 megahertsin kellotaajuudella toimiva väylä. Myöhemmin esiteltiin Sempron 3000+, joka perustui "Barton"-ytimeen. Siinä on 512 kilotavua L2-välimuistia. Myöhemmät Sempron-versiot, kuten Sempron 3100+, perustuvat Athlon 64:ään ja siitä johdettuun "Paris"-ytimeen. Ne eivät tue AMD64-käskykantaa, niissä on vain 128 tai 256 kilotavua L2-välimuistia ja lisäksi Semproneiden Hyper Transportin nopeus on laskettu 800 MHz:iin. Niissä on kuitenkin joitain Athlon 64:n ominaisuuksia, kuten integroitu muistiohjain ja tuki Socket 754 -suoritinkannalle. Uuden Palermo-ytimen myötä AMD on tuonut markkinoille Semproneita joiden 64-bittisiä laajennuksia ei ole poistettu käytöstä. Vuonna 2009 AMD julkaisi AM3-kannalle uuden Sempronin. Sempron 140 toimii myös AM2+ kannallisilla emolevyillä. Prosessorin valttikortteina on matala 45W TDP ja edullinen hinta. Sempron 140 perustuu Athlon II X2-siruun, josta on suljettu toinen ydin. Toinen ydin voidaan avata sopivalla laitteistolla sirun palauttamiseksi Athlon II X2-tilaan. Prosessori ei voi vahingoittua ytimen avauksessa.
Jäätanssi
Jäätanssi on taitoluistelun alalaji, joka tyylittelee kilpatanssia. Ensimmäisen kerran jäätanssi oli lajina taitoluistelun MM-kilpailuissa vuonna 1952 ja EM-kisoissa 1984. Talviolympialaislaji siitä tuli Innsbruckissa 1976.
Kuten pariluistelussa tanssijat kilpailevat pareina. Jäätanssi eroaa pariluistelusta sillä, että nostoilla on erilaiset vaatimukset. Siinä vaaditaan piruettien suorittamista joukkueena tanssiotteessa ja kielletään heitot ja hypyt. Partnereiden ei kuuluisi olla erossa enempää kuin kahden käsivarrenmitan verran. Alun perin partnereiden kuului pitää tanssiote koko ohjelman ajan, mutta tätä vaatimusta on löysennetty modernissa jäätanssissa. Jäätanssissa myös musiikin vaatimukset eroavat muista taitoluistelun lajeista siten, että tanssijoiden täytyy luistella musiikin poljennon tai rytmin mukaan. Yksin- ja pariluistelijat luistelevat monesti musiikin melodian mukaan tai fraseeraavat musiikkia.
Jäätanssikilpailu koostuu lyhyttanssista ja vapaatanssista. Ennen kautta 2009–2010 lyhyttanssin sijaan luisteltiin pakollinen tanssi ja rytmitanssi. Lyhyttanssin osana luistellaan ennalta määrätty kuviotanssi.
Pariluistelu
Pariluistelu on taitoluistelun laji, jossa kilpaillaan pareina, jotka koostuvat miehestä ja naisesta. Laji eroaa jäätanssista ja yksinluistelusta elementtien osalta, mitkä sisältävät päänyläpuoliset nostot, kuolemanspiraalin ja heittohypyt. Joukkue eli pari suorittaa elementit yhdenmukaisesti ja yhtäaikaa. Tarkoituksena on luoda illuusio "kahdesta luistelijasta yhtenä".
Pariluistelu oli ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa Pietarissa vuonna 1908, jolloin siihen otti osaa kolme joukkuetta, Saksa, Iso-Britannia ja Venäjä. Olympialajiksi se otettiin saman vuoden lokakuussa Lontoossa, jolloin kilpailijoina oli yksi pari Saksasta ja kaksi Iso-Britanniasta. Pariluistelu on muuttunut hyvin paljon näistä alkuajoista ja jotkin nykypäivän elementit tulivat mukaan vasta vuosikymmeniä myöhemmin.
Pariluistelukilpailut koostuvat kahdesta osasta, lyhyt- ja vapaaohjelmasta.
Muodostelmaluistelu
Muodostelmaluistelu on urheilulaji. Muodostelmaluistelu on yksi taitoluistelun alalajeista, jossa jäällä luistelee kerrallaan 12-24 luistelijaa (sarjasta riippuen) muodostaen erilaisia kuvioita. Joukkue esittää eri elementtejä tarkasti samanaikaisesti musiikin tahtiin. Elementtejä ovat blokki, piiri, liukusarja, mylly, erilaiset läpimenot, otteeton askelsarja, laini (rivi), soololiike, parielementti, luovaelementti ja yhdistelmäelementti. Laji on lähtöisin Yhdysvalloista, jossa se kehitettiin 1970-luvulla. Lajin toi Suomeen Jane Erkko 1980-luvulla.
Muodostelmaluistelun SM-kilpailusarjoja Suomessa ovat SM-seniorit, SM-juniorit ja SM-noviisit. Kansallisen tason kilpailusarjat ovat seniorit, juniorit, noviisit , minorit ja tulokkaat. Harrastetason sarjoja edellisten lisäksi ovat myös aikuiset ja masters-sarja, joka pääosin koostuu entisistä SM-luistelijoista.
Ensimmäiset muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2000. Ylivoimaisesti eniten mitalisijoja ovat saaneet Ruotsi ja Suomi. Menestynein joukkue on ollut ruotsalainen Team Surprise, joka on voittanut MM-kultaa kuudesti. Seuraavina tulevat Suomen Marigold IceUnity ja Rockettes, joilla molemmilla on kolme MM-kultaa.
SM-junioreiden ensimmäiset viralliset MM-kilpailut järjestettiin Helsingissä vuonna 2013. Musketeers (Finland 2) ja Team Fintastic (Finland 1) toivat Suomelle kaksoisvoiton.
Intel Pentium II
Intel Pentium II on Intelin valmistama x86-arkkitehtuuriin perustuva suoritin. Se julkaistiin 7. toukokuuta 1997. Se perustui Intel Pentium Pro:ssa käytettyyn P6-ytimeen, mutta 16-bittistä suorituskykyä oli parannettu sekä MMX-käskyt, jotka oli lisätty alkuperäiseen Intel Pentiumiin, oli lisätty.
Alkuperäinen "Klamath"-ytimeen perustunut Pentium II toimi 233 tai 266 megahertsin kellotaajuudella. Se oli valmistettu 0,35 mikrometrin prosessilla ja tuotti siihen aikaan todella suuren määrän lämpöä. Se käytti 66 megahertsin väylää, joka riitti kohtalaisen hyvin prosessorille, koska L2-välimuisti ei ollut tämän väylän takana, toisin kuin kilpailijalla AMDllä. 300 megahertsin malli julkaistiin myöhemmin 1997.
"Deschutes"-ytimeen perustuva Pentium II julkaistiin tammikuussa 1998, kun 333 megahertsin malli näki päivänvalon. Se oli valmistettu 0,25 mikrometrin prosessilla, joten se oli huomattavasti viileämpi kuin Klamath. Vuoden 1998 aikana julkaistiin myös 350, 400 ja 450 megahertsin mallit. Ne käyttivät 100 megahertsin väylää jolloin suorituskyky parani jonkin verran.
Pentium II:n paketointi erosi selvästi sen edeltäjistä. Se oli kompromissi, joka salli Intelin pitää L2-välimuisti erillään prosessorista, mutta kuitenkin nopean väylän päässä. Erillinen välimuisti oli hitaampaa (toimi puolella nopeudella suorittimen kellotaajuudesta) kuin Pentium Prossa, mutta saannit paranivat, joten suoritin voitiin sijoittaa halvempaan hintaluokkaan.
Halvempi versio Pentium II:sta julkaistiin nimellä Intel Celeron. Sen ensimmäinen malli oli käytännössä Pentium II, josta oli poistettu L2-välimuisti,
mutta myöhemmissä malleissa L2-välimuisti oli palautettu, pienempikokoisena ja integroituna prosessorin kanssa samalle piirille. Intel julkaisi myös version palvelinkäyttöön nimellä Pentium II Xeon. Vuoden 1999 alussa Intel Pentium III korvasi Pentium II:n.