hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dead Letter Office
Dead Letter Office on R.E.M:n huhtikuussa 1987 ilmestynyt singlejen B-puoli- ja harvinaisuuskokoelma. Se sisältää yhtyeen alkuvuosien kappaleita, jotka eivät mahtuneet varsinaisille albumeille sekä joukon cover-kappaleita. Dead Letter Officen CD-versiossa on mukana vuonna 1982 julkaistu R.E.M.-EP "Chronic Town". Dead Letter Office on ainoa äänite, jolla tämä yhtyeen debyytti-EP on saatavilla CD-muodossa.
Ilmestyessään Dead Letter Office saavutti sijan 52 Yhdysvaltain ja sijan 60 Ison-Britannian albumilistalla.
Ellei erikseen ole mainittu, kappaleen tekijät ovat Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills ja Michael Stipe.Viimeiset viisi kappaletta ovat Chronic Town EP:ltä ja vain CD-versiolla. CD-version pituus on 63 minuuttia 51 sekuntia. "Crazy" on alun perin toisen athenslaisen yhtyeen Pylonin kappale.
Pussirotat
Pussirotat eli opossumit (lahko "Didelphimorphia" ja sen ainoa heimo "Didelphidae") ovat Amerikassa eläviä pussieläimiä.
Pussirottia on noin 90 lajia. Pussirottien lähimpiä sukulaisia ovat pussipäästäiset.
Pussirotat ovat pieniä tai keskikokoisia pussieläimiä. Suurin laji on virginianopossumi, joka voi kasvaa vartalo ja häntä yhteenlaskettuna metrin mittaiseksi ja painaa 5,5 kilogrammaa. Vastaavasti pienimmät lajit ovat häntineen vain noin 10 cm:n mittaisia. Useimmilla lahkon eläimistä on pitkä nokkamainen kuono ja kapea pääkoppa. Pussirotilla on tarttumahäntä, mutta tämän voima ei riitä kannattamaan aikuisen yksilön painoa, joten vain poikaset saattavat roikkua häntänsä varassa.
Pussirotat ovat kaikkiruokaisia. Niiden erikoistumaton biologia, joustava ruokavalio ja lisääntymisstrategia ovat tehneet niistä menestyneitä uusille alueille levittäytyjiä ja hyviä selviytymään vaikeista ajoista. Virginianopossumeja tavattiin alun perin Yhdysvalloissa ainoastaan mantereen itäosissa. Sittemmin niitä on istutettu sekä Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleiselle rannikolle ja Etelä-Kanadaan että Uuteen-Seelantiin. Lajia tavataan nykyisin niin luonnonympäristöissä kuin suurkaupungeissakin.
Pussirotat ovat vaeltelevia, ja ne pysyvät samalla alueella vain niin kauan, kuin vettä ja ruokaa on helposti saatavilla.
Uhattuna pussirotat matkivat haavoittuneen tai kuolleen ulkonäköä ja hajua. Eläimet vetävät huulet sisään, paljastavat hampaansa, kuolaavat suun ympärille ja erittävät peräaukon rauhasilla pahanhajuista ainetta. Reaktio on tahdosta riippumaton. Pussirotat ovat tässä tilassa kuitenkin melko haavoittuvaisia, sillä ne voidaan vaikka kantaa pois. Monet hyväätahtovat ihmiset ovatkin epähuomiossaan tappaneet katatonisen eläimen.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut pussirottien lahkolle uutta suomenkielistä nimeä "amerikanpussieläimet".
Agglomeraatti
Agglomeraatti (, muodostua palloiksi) on kivilaji, joka on muodostunut sedimentistä jossa paljon pommiainesta sisältäviä pyöreitä vulkaanisia yli 64 millimetriä olevia fragmentteja. Sitä syntyy kun sitkeä hapan laava estää sisällään olevia kaasuja purkautumasta. Sen seurauksena se purkautuu räjähtämällä ja voi lentää vulkaanisina pommeina ja heitteinä kasautuen purkausaukon ympärille. Vulkaaniset pommit ovat suurempia kuin 64 millimetriä.
Kulmikasta pyroklatista sedimenttiä sanotaan pyroklastiseksi breksiaksi.
Lords of Depravity Part I
Lords of Depravity Part I on saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin tupla-DVD. Ensimmäinen DVD sisältää 180 minuutin dokumentin yhtyeen historiasta vuodesta 1982 vuoteen 1995. Dokumentissa on ennennäkemätöntä kuvamateriaalia esimerkiksi backstagelta, todella paljon harvinaisia kuvia sekä haastatteluja kaikilta yhtyeen jäseniltä sekä muilta yhtyeeseen liittyviltä henkilöiltä. Toinen DVD keskittyy yhtyeen live-materiaaliin sekä promovideoihin.
Nc17
nc17 on Treble Chargerin ensimmäinen albumi. Sonic Unyon Records julkaisi sen vuonna 1994 ja uudelleen vuonna 1997. Lisäksi kappale "Red" on julkaistu myös Maybe It's Me -albumilla.
Agglomerointi
Agglomerointi (, muodostua palloiksi) eli rakeistaminen on useiden teollisuudenalojen käyttämä toimenpide, jossa materiaalia muovataan tasakokoisiksi rakeiksi, kokkareiksi tai palleroiksi. Kaivostoiminnassa malmi murskataan rakeiksi, minkä jälkeen murske agglomeroidaan, jolloin hieno malmipöly kiinnittyy suurempiin malmirakeisiin. Malmin agglomerointi voidaan tehdä sintraamalla, pelletöimällä tai briketoimalla. Pelletöinnissä tuotetaan 6-13 mm kokoisia kuulia pyörittämällä rikasteesta ja liäsäaineista. Sintrauksessa pelletiti kuumennetaan noin 1 300 °C:n lämpötilaan, jolloin osa metaalista sulaa ja sitoo hiukkaset toisiinsa. Briketöinnissä metallista leivotaan sementin kanssa noin 15 cm leveitä kakkuja.
Samantapaisia prosesseja hyödynnetään muun muassa lääkkeiden ja elintarvikkeiden valmistamisessa, kuten myös muovin raaka-aineiden granuloinnissa.
Liberaalidemokraatit (Yhdistynyt kuningaskunta)
Liberaalidemokraatit tai Liberaalidemokraattinen puolue () on sosiaaliliberalismia edustava brittiläinen poliittinen puolue. Liberaalidemokraattien johdossa on heinäkuusta 2015 lähtien toiminut Tim Farron.
Nykyinen Liberaalidemokraattinen puolue syntyi vuonna 1988 liberaalipuolueen jäänteiden ja Työväenpuolueesta vuonna 1981 eronneen Sosiaalidemokraattisen puolueen yhdistyessä. Liberaalipuolueen yhdistymistä vastustanut osa perusti uuden liberaalipuolueen.
Liberaalidemokraattien vuoden 2010 vaalikampanjaan kuului muun muassa vaaliuudistuksen ajaminen, jolla Britannian vaalijärjestelmä muutettaisiin suhteellisemmaksi, jolloin puolueiden saamat paikkamäärät vastaisivat tarkemmin niiden kannatusta. Toinen uudistus oli kiinteän mittaiset vaalikaudet, jolloin pääministeri ei voi yksipuolisesti valita, milloin vaalit järjestetään.
Kiistanalainen vaatimus oli laittomille maahanmuuttajille järjestetty armahdus, josta puolue luopui hallitusneuvotteluissa.
Veropuolella liberaalidemokraatit vastustivat konservatiivien ajamaa perintöveron verovapaan rajan nostoa, ja kannattivat alle 10 000 punnan ansiotulojen verovapautta, mikä maksettaisiin nostamalla varallisuusveroa. Liberaalidemokraatit vastustavat myös konservatiivien ajamia verohelpotuksia aviopareille.
Liberaalidemokraatit on pyrkinyt etsimään Britannian ydinaseistukselle muita vaihtoehtoja ja ehkä luopumaan Trident-ohjuksista.
Cleggin kaudella liberaalidemokraattien kannatus nousi kyselyissä ajoittain yli 20 prosentin ja toukokuussa 2009 jopa Labourin ohi. Huhtikuun 2010 vaaliväittelyiden jälkeen puolueelle mitattiin jopa johtavan puolueen asemaa.
Vaaleissa tulos jäi kuitenkin 23 prosenttiin, jossa oli yksi prosenttiyksikkö nousua, mutta puolueen paikkamäärä väheni viidellä 57 paikkaan. Tulos johti siihen, että mikään puolue ei saanut yli puolta paikoista (niin kutsuttu hung parliament), ja päädyttiin hallitusneuvotteluihin. Konservatiivien kanssa liittoutuneet liberaalidemokraatit saivat hallitukseen viisi ministerinpaikkaa. Varapääministerin aseman saaneen Cleggin lisäksi hallitukseen nousivat Vince Cable, David Laws, Danny Alexander ja Chris Huhne. David Lawsin eron jälkeen ministeriksi nousi Michael Moore.
Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa liberaalidemokraatit menetti 48 paikkaa, jolloin sille jäi vain kahdeksan paikkaa alahuoneeseen. Vaalituloksen myötä Nick Clegg ilmoitti eroavansa puoluejohtajan paikalta.
Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa liberaalidemokraattien saama äänimäärä aleni noin puolella prosentilla, mutta sen ehdokkaista pääsi silti parlamentin jäseniksi neljä enemmän kuin edellisissä vaaleissa.
Maybe It’s Me
Maybe It's Me on Treble Chargerin kolmas albumi. Se julkaistiin 29. heinäkuuta 1997. Levy sisältää myös "Red" kappaleen "nc17"-albumilta.
Agio
Agio () on pankki- ja sijoitusalan termi, jota käytetään useissa merkityksissä. Yleisimmin se tarkoittaa saman valuuttamäärän ostamisesta ja myymisestä saatua tuottoa, arvopaperin nousun tai laskun määrää, kovan ja paperirahan välistä hintaerotusta tai välityspalkkiota mm. valuutanvaihdossa. Tähän liittyy myös Agio-keinottelu, jolla tarkoitetaan valuutan tai arvopapereiden hintojen nousuun tai laskuun liittyviä keinotteluja.
Jennifer Jason Leigh
Jennifer Jason Leigh (s. Jennifer Lee Morrow, 5. helmikuuta 1962 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Leigh on esiintynyt lukuisissa elokuvissa sekä tehnyt töitä televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Hän ohjasi vuonna 2001 ensimmäisen pitkän elokuvansa, "Pirunmoiset pirskeet", yhdessä Alan Cummingin kanssa. Leigh tunnetaan myös tv-rooleistaan 2010-luvulla sarjoissa "Weeds" ja "Kosto".
Leigh on saanut tunnustuksen työstään independent-elokuvissa Lincoln Centerin elokuvayhdistykseltä vuonna 2002. American Cinematheque piti viikon pituisen retrospektiivin Leigh'n elokuvista Los Angelesin Egyptian Theatressa vuonna 2001. Hänet on palkittu myös Telluriden elokuvafestivaaleilla vuonna 1993. Vuonna 2015 Leigh sai parhaan naissivuosan Oscar-, Golden Globe- ja Bafta-ehdokkuudet roolistaan Quentin Tarantinon elokuvassa "The Hateful Eight".
Vuonna 1982 kuollut näyttelijä Vic Morrow oli Jennifer Jason Leigh’n isä. Morrow kuoli kesken elokuvansa "Hämärän pelottavat varjot" kuvausten, kun helikopteristuntti epäonnistui.
Nicéphore Soglo
Nicéphore Dieudonné Soglo (s. 29. marraskuuta 1934) on beniniläinen poliitikko ja maansa entinen presidentti.
Soglo opiskeli kirjallisuutta, lakia ja taloustieteitä Pariisin yliopistossa. Tämän jälkeen hän palasi Beniniin, mutta siirtyi ulkomaille Mathieu Kérékoun noustua valtaan sotilasvallankaappauksen avulla vuonna 1972. Tänä aikana Soglo toimi muun muassa Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin hyväksi. Vuonna 1990 hän nousi Beninin väliaikaiseksi pääministeriksi.
Vuonna 1991 Soglo voitti Mathieu Kérékoun presidentinvaaleissa (67,73 % äänistä) ja nousi maansa presidentiksi. Vuodesta 1994 lähtien hän on johtanut Parti de la renaissance du Bénin -puoluetta. Vuonna 1996 Soglon korvasi Beninin presidenttinä Mathieu Kérékou. Soglo osallistui myös vuoden 2001 presidentinvaaleihin, mutta hävisi Mathieu Kérékoulle saaden 27,12 % äänistä. Soglo ei voinut osallistua enää vuoden 2006 vaaleihin, sillä Beninin presidentin on oltava valitsemishetkellä iältään alle 70-vuotias.
Vuonna 2002 Soglo valittiin Cotonoun pormestariksi.
Senaatti-kiinteistöt
Senaatti-kiinteistöt (), entinen Valtion kiinteistölaitos, on Suomessa valtiovarainministeriön alainen liikelaitos, joka tuottaa tilapalveluja ensisijaisesti valtionhallinnon asiakkaille. Toimitilojen vuokraus, investoinnit, kiinteistövarallisuuden kehittäminen ja hallinta muodostavat palvelujen perustan. Asiakkaina ovat muun muassa valtion virastot, tutkimus- ja kulttuurilaitokset, vankilat sekä puolustushallinto. Senaatti-kiinteistöjen pääkonttori sijaitsee Helsingin Sörnäisissä. Toimipisteitä on 12 paikkakunnalla eri puolilla Suomea.
Senaatti-kiinteistöt perustettiin maan vanhimman keskusviraston, rakennushallituksen, seuraajaksi vuonna 1995 nimellä Valtion kiinteistölaitos. Se muutettiin liikelaitokseksi 1999, ja laitos sai nykyisen nimensä vuonna 2001.
Senaatti-kiinteistöjen hallinnassa olevista rakennuksista 500 on suojeltuja.
Senaatti-kiinteistöjen koko omaisuuden arvo on noin 4,5 miljardia euroa.Senaatti-kiinteistöillä on neljä toimialaa, joihin on koottu toiminnaltaan ja palvelutarpeiltaan samankaltaisia asiakkaita:
Yhtiön osakekantaan kuuluu myös IP-Kiinteistöt Oy ("Ilmapuolustuskiinteistöt").
Jere
Jere on suomalainen miehen etunimi.
Jere on yleisin suomalainen lyhentymä heprealaisperäisestä nimestä "Jeremia", jonka merkitys on 'Jahve kohottaa', 'Jahve on korkea'.
Nimi on ollut käytössä jo 1800-luvulta lähtien, mutta Jere alkoi yleistyä 1980-luvulla. Se kuuluu 1990-luvun ja 2000-luvun alun suosituimpiin etunimiin. Suomen almanakassa Jere on ollut vuodesta 1973 lähtien.
Vuoden 2012 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan hieman alle 10 400 henkilöä on saanut nimekseen Jere
Kruunuasunnot
Kruunuasunnot Oy on suomalainen kiinteistöyhtiö, joka perustettiin vuonna 1999 hallinnoimaan entisiä Suomen puolustusvoimien omistuksessa olleita vuokra-asuntoja. Yritys on Suomen valtion omistaman Governia Oy:n tytäryhtiö. Nykyisin yhtiö omistaa noin 2 500 vuokra-asuntoa eri puolilla Suomea. Asunnoista noin 60 prosenttia on vuokrattu Puolustusvoimille, loput 40 prosenttia vuokrataan yleisillä asuntomarkkinoilla.
Vuosina 1999–2001 Kruunuasuntojen omistukseen siirtyi puolustusvoimilta 5 350 asuntoa. Kiinteistösijoitusyhtiö Kapiteeli myi vuonna 2004 tytäryhtiön Kruunuasunnot Oy koko osakekannan Solidiumille. Kaupan kokonaisarvo oli noin 115 miljoonaa euroa. Kun Solidium jakautui vuonna 2009, Kruunuasunnot Oy siirtyi Governia Oy:n 100-prosenttiseen omistukseen.
Suomen valtio pääomitti Kruunuasunnot Oy:n tytäryhtiönä tuolloin ollutta A-Kruunu Oy:tä vuonna 2013 osana ensimmäistä lisätalousarviota 30 miljoonalla eurolla tarkoituksena rakennuttaa kohtuuhintaisia vuokra-asuntoja omaan omistukseen Helsingin seudulla.
Puolustushallinnon asuntokannan osalta yhtiön yhteistyökumppani kiinteistönhoidossa on Puolustushallinnon rakennuslaitos.
Kruunuasunnoilla oli pääosin Arava-omistukseen keskittynyt tytäryhtiö A-Kruunu Oy, aikaisemmalta nimeltään Aravakruunu Oy. A-Kruunu Oy perustettiin joulukuussa 2001 Kruunuasunnot Oy:n tytäryhtiöksi. A-Kruunu Oy siirrettiin valtion suoraan omistukseen v. 2014.
Teatao Teannaki
Teatao Teannaki (1936 Abaiang – 11. lokakuuta 2016) oli kiribatilainen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 1991 maansa presidentiksi Kiribatin kansallisen kehityspuolueen edustajana ja hän toimi virassa 8. heinäkuuta 1991 – 24. maaliskuuta 1994, jolloin hänet pantiin viralta, kun maan parlamentti ei saanut luottamuslauselmaa. Syyskuussa 1994 hän hävisi presidentinvaaleissa Teburoro Titolle.
Teannaki valittiin Kiribatin parlamentin puhemieheksi 5. helmikuuta 2016. Hän kuoli 80-vuotiaana sydänkohtaukseen kesken väittelyn 11. lokakuuta 2016.
Roberto Farinacci
Roberto Farinacci (16. syyskuuta 1892 Isernia, Italia – 28. huhtikuuta 1945 Vimercate, Italia) oli italialainen poliitikko ja fasistisen "Partito Nazionale Fascista" -puolueen merkittävimpiä jäseniä.
Roberto Farinacci syntyi Iserniassa köyhään italialaisperheeseen. Hänet erotettiin jo nuorena koulusta, ja vuonna 1909 17-vuotias Farinacci muutti Cremonaan voidakseen työskennellä rakennusmiehenä läheisellä rautatiellä. Näihin aikoihin hän alkoi kiinnostua politiikasta ja liittyi Italian sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Farinacci osallistui ensimmäiseen maailmansotaan, ja sodan päätyttyä hän erosi puolueesta voidakseen osallistua Benito Mussolinin "Fasci Italiani di Combattimento" -järjestön toimintaan.
Farinacci alkoi julkaista "Cremona Nuova" -nimistä fasistista sanomalehteä ja johti mustapaitojen ryhmiä pelotellakseen paikallisia asukkaita liittymään fasisteihin. Hän osallistui fasistien marssiin Roomaan, minkä päätteeksi kuningas Viktor Emanuel III joutui nimittämään Mussolinin pääministeriksi. Vuonna 1922 Farinacci julistautui Cremonan pormestariksi.
Mussolinin noustua valtaan Farinaccista tuli yksi vaikutusvaltaisimmista fasistipuolueen jäsenistä. Hän keräsi ympärilleen tuhansia kannattajia. Radikaaleista ja äärioikeistolaisista mielipiteistään tunnettu Farinacci piti Mussolinia liian vapaamielisenä johtajana, kun taas Mussolini itse piti Farincaccia väkivaltaisena ja arvaamattomana. Joka tapauksessa Farinacci pidettiin yhtenä "Il Ducen" innokkaimmista kannattajista, ja vuonna 1925 hänestä tuli fasistipuolueen pääsihteeri. Mussolini antoi hänelle tehtäväksi johtaa Italian militarisointia, mutta Farinacci alkoi pian riitelemään diktaattorin kanssa, minkä seurauksena hänet erotettiin puolueen pääsihteerin virasta. Uudeksi pääsihteeriksi tuli Augusto Turati, ja militarisoinnin johtaminen annettiin Achille Staracelle.
Vuonna 1935 kenraaliluutnantiksi ylennetty Farinacci osallistui Etiopian sotaan, jonka aikana hän menetti kätensä käsikranaatin räjähdyksessä. Samana vuonna hän liittyi fasistien suureen neuvostoon. Vuonna 1937 hän osallistui Espanjan sisällissotaan Francisco Francon johtamien kansallismielisten puolella.
Toisen maailmansodan alkaessa Farinaccista oli tullut yksi Mussolinin luotetuimmista neuvonantajista. Juuri hän ehdotti Mussolinille Italian osallistumista sotaan Saksan liittolaisena. Vuonna 1941 hänet siirrettiin italialaisten miehittämään Albaniaan.
Vuonna 1943 Farinacci osallistui fasistien suuren neuvoston hätäkokoukseen, joka johti Mussolinin syöksemiseen vallasta. Farinacci ei uskaltunut äänestää Mussolinin syrjäyttämisen puolesta, minkä seurauksena hän joutui pakenemaan Saksaan välttyäksen marsalkka Badoglion johtaman uuden hallituksen julistamalta pidätysmääräykseltä. Saksassa kansallissosialistit asettivat Farinaccin Pohjois-Italiaan perustetun "Salòn sosiaalisen tasavallan" hallituksen jäseneksi. Hän kuitenkin joutui saksalaisten vapauttaman Mussolinin epäsuosioon ja vetäytyi takaisin Cremonaan osallistumatta enää poliittiseen toimintaan.
28. huhtikuuta 1945 Farinacci joutui kommunististen partisaanisissien teloittamaksi Vimercatessa.
Document
Document on R.E.M:n viides studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa 1987 muutama kuukausi kokoelmalevy "Dead Letter Officen" jälkeen. "Document" oli yhtyeen viimeinen studioalbumi I.R.S. Recordsille ja albumi, jonka myötä yhtye nousi lopullisesti merkittävien rockyhtyeiden joukkoon - joulukuussa 1987 R.E.M. oli "Rolling Stonen" kannessa otsikolla "Amerikan paras Rock and Roll -yhtye".
"Document" oli ensimmäinen Scott Littin tuottama R.E.M.-albumi. Littin ja yhtyeen yhteistyö jatkui aina "New Adventures in Hi-Fi" -levylle asti. Document oli ensimmäinen R.E.M. -levy, joka myi platinaa ja levyllä oli yhtyeen ensimmäinen suuri hitti: "The One I Love", joka nousi Yhdysvaltain singlelistan sijalle yhdeksän.
Kaikki kappaleet Berry, Buck, Mills ja Stipe paitsi "Strange", joka on alun perin Wiren kappale.Lisäksi Euroopan CD-versiossa (1993) ovat seuraavat bonuskappaleet:
Asentaja-aliupseeri (tietojärjestelmälinja)
Tietojärjestelmälinjan asentaja-aliupseeri on Suomen Puolustusvoimien tietoliikenneasentajakoulutuksen saanut henkilö.
Asentaja-aliupseerit koulutetaan Riihimäen Viestirykmentissä Etelä-Suomen Viestipataljoonan (E-SVP) Aliupseerikoulussa Tietojärjestelmälinjalla. Asentajakoulutukseen hakeudutaan peruskoulutuskauden aikana valtakunnallisella haulla, ja kurssille valitaan jokaisesta saapumiserästä noin kaksikymmentä varusmiestä. Linjalle hyväksytyt siirtyvät E-SVP:n Aliupseerikouluun peruskoulutuskauden jälkeen. Koulutukseen sisältyy aliupseerikurssin lisäksi viiden viikon mittainen täydennyskoulutus, joka suoritetaan heti aliupseerikurssin jälkeen.
Asentajiksi koulutetaan vain aliupseereita, ja linjalta Reserviupseerikouluun Haminaan siirtyvät oppilaat saavat yleisen viestikoulutuksen.
Tietojärjestelmälinjan asentajaopintosuunnan aselajikoulutus sisältää muun muassa kupari- ja valokuitukaapeloinnin, lähiverkkolaitteet (joista tärkeimpinä reitittimet) ja SDH-solmun.
Asentaja-aliupseerin palvelusaika on – kuten kaikilla varusmiesjohtajilla – 347 vuorokautta. Tyypillisin palveluspaikka pitkän koulutuskauden jälkeen on maanpuolustusalueen Johtamisjärjestelmäkeskus.
Flavia Bujor
Flavia Bujor (s. 8. elokuuta 1988) on ranskalainen kirjailija. Hän syntyi Romaniassa vanhempiensa ainoana lapsena. Perhe muutti Pariisiin, kun Bujor oli kaksivuotias. Flavian äiti on psykoanalyytikko ja isä kuvanveistäjä. Bujor kirjoitti esikoisromaaninsa, fantasiakirjan nimeltä "Ennuskivien mahti" 12-vuotiaana. Kirjasta tuli maailmanmenestys: romaanin käännösoikeudet myytiin oikopäätä 23 maahan, ja Miramax osti teoksen elokuvaoikeudet. Teos oli pitkään Ranskan ja Saksan myyntilistojen kärkikirjoja.
Amfibiovaunu
Amfibiovaunu on panssarivaunu, joka on täysin uintikykyinen ilman lisälaitteita (kuten esimerkiksi kahluuputkea).
Amfibiovaunujen edeltäjänä voidaan pitää Orukter Amphibolosia, jonka kehitti yhdysavaltalainen keksijä Oliver Evans vuonna 1805. Vuonna 1806 ensimmäiset amfibioajoneuvot todella valmistuivat.
Sotilaskäytössä amfibioajoneuvot olivat ensimmäistä kertaa ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen kehitystyö oli vähäistä ja alkoi uudelleen vasta toisen maailmansodan aikana. Vaikka toisessa maailmansodassa amfibiovaunut eivät saavuttaneet suurta suosiota sotilaiden joukossa, havaittiin ylemmässä johdossa tämä erittäin käytännölliseksi tavaksi ylittää vesistöjä ilman siltoja tai muita vastaavia vesistönylitystapoja. Kehitys jatkui ja kylmän sodan aikana amfibiovaunut kehittyivät nykyaikaiselle tasolleen. Silloin kehittyneimpiä amfibiovaunuja olivat BMP-rynnäkköpanssarivaunut.
Tämä vaunutyyppi asetettiin Suomessa vesistötoimintakieltoon Taipalsaaren onnettomuuden johdosta. Kieltoa ei vielä vuonna 2008 ole kumottu; kumoaminen ei epävirallisten lähteiden mukaan ole edes suunnitteilla.
Vuonna 2007 Suomen merkittävin amfibiosotilasajoneuvo on Pasi-panssariauto.
Metalliliitto (radio-ohjelma)
Metalliliitto oli vuonna 1988 alkunsa saanut suomalainen radio-ohjelma, joka nimensä mukaisesti keskittyi metallimusiikkiin. Ohjelman viimeinen juontaja oli Matti Riekki. Viimeinen Metalliliitto-lähetys oli 31.12.2009, ja seuraavan vuoden alussa sen korvasi Kaarle Viikatteen ja Erno Kulmalan juontama Kaarle ja Erno raskaana.
Alun perin ohjelmaa lähetettiin osana Ylen Rockradiota, kunnes kanavauudistuksen myötä se siirtyi Radiomafialle kesäkuussa 1990 ja edelleen YleX:lle tammikuussa 2003. Ensimmäinen varsinainen Metalliliitto-lähetys oli 6. kesäkuuta 1990.
Metalliliittoa juonsi vuoteen 2006 asti Klaus Flaming, joka tammikuussa 2004 sai parikseen Inferno-lehden nykyisen päätoimittajan Matti Riekin. Viimeisen Metalliliitto-lähetyksensä Flaming juonsi 30. marraskuuta 2006 ja on sittemmin siirtynyt Nelonen Median vuoden 2007 alussa aloittaneen radiokanavan Radio Rockin juontajaksi. Ohjelman pituus kasvoi alun 45 minuutista ensin tunnin mittaiseksi ja lopulta kahteen tuntiin. Lähetysaika vaihteli keskiviikko-, torstai- ja sunnuntai-illan välillä. Kaksituntisen aikana käytiin läpi uutuusalbumit ja -DVD:t vanhempaakaan materiaalia kuitenkaan unohtamatta sekä haastateltiin jotain ajankohtaista artistia.
Levy-yhtiö Spinefarm Records on julkaissut kokoelma-albumit "Metalliliitto" (1997), "Metalliliitto 2" (1998), "Blackmetalliliitto" (1998), "Metalliliitto 1999" (1999) ja "Milleniumliitto" (1999), joista molemmat 1999 painokset olivat tuplalevyjä. Kokoelmat on varustettu Klaus Flamingin saatesanoilla.
Sarjakuvakäsikirjoittaja
Sarjakuvakäsikirjoittaja laatii sarjakuville käsikirjoitukset, joiden perusteella sarjakuvapiirtäjä piirtää työn valmiiksi. Joskus käsikirjoittaja myös piirtää itse omat sarjakuvansa, kuten vaikkapa Carl Barks, Romano Scarpa tai Hergé.
Marder
Marder () on saksalainen rynnäkköpanssarivaunu, jonka valmistaja on Rheinmetall Landsystems Gmbh. Vaunut otettiin Bundeswehrin käyttöön 1970-luvulta alkaen.
Ensimmäiset prototyypit ja esituotannon vaunut valmistuivat vuosien 1967 ja 1968 välisenä aikana. Vuonna 1969 Rheinmetal sai tilauksen Länsi-Saksan armeijalta. Ensimmäiset sarjatuotannossa valmistuneet vaunut toimitettiin toukokuussa 1971 ja tuotanto jatkui vuoteen 1975, kun noin 2100 vaunua oli valmistunut. Tämä jälkeen samalle alustalle rakennettiin Roland-ilmatorjuntaohjus-vaunuja. Vaunu on ollut käytössä vain Saksan armeijalla. Sen ilmatorjunta-versio Roland on käytössä myös Brasiliassa. Kreikka on neuvotellut 500 käytetyn vaunun hankkimisesta.
Marderin aseistuksena on 20 mm Rheinmetall MK 20 Rh202 −konetykki kahden miehen tornissa. Sen lisänä on 7,62 mm MG3 −konekivääri tykin suuntaisesti. Aikaisemmissa versiossa oli toinen MG3 kauko-ohjattuna takarungon päällä. Voimanlähteenä on 600 hevosvoiman (441 kW) MTU MB 833. Pian vaunujen valmistumisen jälkeen niihin lisättiin MILAN-panssarintorjuntaohjus, jonka ampujana oli aluksi vaununjohtaja. Jälkeenpäin kaikkiin vaunuihin lisättiin lämpökamera.
Vuonna 1988 alkaneessa päivitysohjelmassa Thyssen Henschel lisäsi kaikkiin vaunuihin panssarointia, jonka on tarkoitus pysäyttää Neuvostoliiton BMP-2:n 30 mm konetykin ammus sekä uudet rypälepommit. Vaunun massa kasvoi 35 tonniin ja samalla voimansiirto ja jousitus uusittiin.
Yleisin käytössä oleva malli on Marder 1A3. Malli 1A4 lisäsi ainoastaan kyvyn käyttää salattua radioverkkoa. 1A5:ssä on lisäksi parannettu suoja miinoja vastaan.
Marder oli pohjana Thyssen-Henschelin kevyelle vaunulle, joka sai Argentiinassa nimen TAM ("Tanque Argentino Mediano"). Runkoa on käytetty Rolandin lisäksi Jagdpanzer Kanone 90mm:ssa ja Raketenjagdpanzer SS-11:ssä.
Marder -vaunut tullaan korvaamaan uusilla Puma -vaunuilla vuosien 2010–2020 aikana.
Miehistö
Aseistus
Mitat
Taistelumassa
Nopeus
Toimintamatka
Panssarointi
Lastensuojelun Keskusliitto
Lastensuojelun Keskusliitto on vuonna 1937 perustettu lastensuojelualan kattojärjestö, joka toimii aktiivisena vaikuttajana ja voimien yhdistäjänä lapsen oikeuksien asioissa sekä kansallisella että eurooppalaisella tasolla. Keskusliitto tavoittelee yhteiskunnassa tilannetta, jossa lasten tarpeet on aidosti asetettu etusijalle päätöksenteossa ja että lapselle kuuluvat oikeudet toteutuvat täysimääräisinä. Keskusliitolla on 93 jäsenjärjestöä ja 37 kunta- tai kuntayhtymäjäsentä. Linnanmäen huvipuistoa Helsingissä ylläpitävä Lasten Päivän Säätiö on toiminnan merkittävin rahoittaja.
Lastensuojelun Keskusliitto julkaisee kuukausittain lasten ja nuorten kasvatusta käsittelevää Lapsen Maailma-lehteä.
Lastensuojelun Keskusliitto voi varsinaiseksi jäsenekseen hyväksyä hallituksen päätöksellä ja sille osoitetun vapaamuotoisen kirjallisen hakemuksen perusteella kunnan, yhdistyksen tai muun yhteisön. Jäseneksi päästäkseen hakijan tulee olla lastensuojelun alalla työskentelevä ja toimialan kehittämistä edistävä rekisteröity yhdistys, säätiö tai muun oikeuskelpoinen yhteisö. Sen toiminta-alueena on oltava lisäksi joko koko maa tai jompikumpi kielialue kokonaisuudessaan. Poikkeustapauksissa voidaan varsinaiseksi jäseneksi hyväksyä edellä mainittua suppeammallakin alueella toimiva hakija, jos sen toiminnalla harkitaan olevan lastensuojelulle yleistä merkitystä.
Paul Burke (rugby)
Paul Burke (s. 1. toukokuuta 1973 Paddington, Lontoo) on irlantilainen rugbypelaaja. Hänen nykyinen seuransa on Munster Rugby. Burke on pelannut aiemmin urallaan muun muassa irlantilaisessa Cork Constitution -joukkueessa sekä Leicester Tigersissä. Hän on edustanut myös Irlannin maajoukkuetta.
Susan Hayward
Susan Hayward (30. kesäkuuta 1917 Brooklyn, New York — 14. maaliskuuta 1975) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hayward palkittiin Oscarilla elokuvasta "Antakaa minun elää!" (I Want to Live!, 1958), tämän lisäksi hän oli neljä kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Ehdokkuudet olivat elokuvista Virran viemä 1947, Hupsu sydämeni 1949, Laulu sydämessäni 1952 ja Itken vasta huomenna 1955.
Haywardia kiusattiin koulussa kirkkaanpunaisen tukkansa takia. Hän aloitti uransa valokuvamallina jo kouluaikanaan. Vuonna 1937 hän pyrki "Tuulen Viemää" -elokuvaan, mutta hävisi Vivien Leigh. Hayward pääsi kuitenkin näyttelemään pikkurooleja monissa elokuvissa. Menestystä alkoi tulla elokuvien "Erämaalinnakkeen sankarit" 'Beau Geste' (1939), 'Among the Living', (1941), 'Reap the Wild Wind', (1942) myötä. Elokuvassa "Virran viemä" 'Smash-Up: The Story of a Woman', (1947) Hayward sai esittää voimakastahtoista rohkeaa naista. Tästä roolista hän nousi ensimmäistä kertaa Oscar-ehdokkaaksi.
Hayward menehtyi aivokasvaimeen 57-vuotiaana.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Gitega
Gitega (aiemmin Kitega) on Burundin Gitegan provinssin hallintokeskus ja maan toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee linnuntietä noin 65 kilometriä Bujumburasta itään.
Gitega on historiallisesti merkittävä kaupunki. Se oli satoja vuosia Burundin kuninkaan (mwami) kotipaikka ja Burundin kuningaskunnan pääkaupunki. Myös siirtomaa-aikana se oli Burundin hallintokaupunki. Vuonna 2007 Burundin hallitus julisti suunnittelevansa maan pääkaupungin siirtämistä tulevaisuudessa Gitegaan.
Kaupunki on uskonnollinen ja opetuksen keskus. Muun muassa Burundin kansallismuseo sijaitsee Gitegassa.
Gitegan väkiluku vuoden 2008 väestönlaskennassa 41 944 asukasta. Gitegan kunnassa, joka on yksi Gitegan maakunnan 11 kunnasta, asui tuolloin 155 005 ihmistä.
Agorafobia
Agorafobia eli avaran paikan kammo, aukiokammo tai torikammo on ahdistuneisuushäiriö, josta kärsivä ihminen pelkää avaria paikkoja, kuten merta, aavikkoa tai peltoa. Uhri usein kokee, että ympäristöstä on vaikea paeta tai saada apua. Sana tulee kreikan ’toria’ tarkoittavasta sanasta "agora", minkä vuoksi siitä käytetään myös nimitystä ’torikammo’.
Agorafoobikot ahdistuvat paikassa tai tilanteessa, josta ei helposti pääse turvaan. Fobialle on tyypillistä, että ahdistavia tilanteita pyritään mahdollisuuksien mukaan välttämään. Agorafobiaa voi lieventää ottamalla julkisille paikoille mukaan ”tukihenkilön”, kuten ystävän. Vaikeasta agorafobiasta kärsivä henkilö saattaa linnoittautua kotiinsa. Julkisten paikkojen pelot ovat lieväasteisina varsin yleisiä. Noin puolella paniikkihäiriöstä kärsivistä ilmenee myös julkisten paikkojen pelkoja.
Usein agorafobia liitetään julkisten paikkojen, kuten torien tai ihmismassojen pelkoon. Osa agorafoobikoista pelkää tyhjiä ja avaria paikkoja, kuten taivasta, merenselkää, tyhjiä saleja tai erilaisia kenttiä. Kyseisen "aavan" pelkoon vaikuttaa voimakas tunne kiintopisteen kadottamisesta. Henkilöllä saattaa esiintyä esimerkiksi tunne taivaan "aavaan kadotukseen" tippumisesta. Agorafobiaan liittyy usein pelko avaruudesta.
Ken Owen
Ken Owen on rumpali Liverpoolista. Hänet tunnetaan parhaiten yhtenä Carcass-bändin perustajana. Hän hoiti alussa vähän lauluosuuksiakin. Bändin hajottua vuonna 1995 hän perusti Blackstar-bändin kahden muun entisen Carcassin jäsenen kanssa. Vuonna 1999 hän kärsi aivoverenvuodosta, joka teki soittamisen mahdottomaksi. Hiljattain hän näyttää parantuneen suurimmaksi osaksi ja on alkanut soittaa taas rumpuja.
Hän inspiroi Carcassia tekemään lääketieteellistä sisältöä lyriikoihinsa.
Beatrice Arthur
Beatrice "Bea" Arthur (oik. Bernice Frankel, 13. toukokuuta 1922 New York, New York, Yhdysvallat – 25. huhtikuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja laulaja. Hänet tunnettiin erityisesti Maude Findlayn roolista 1970-luvun sitcomissa "Maude" ja Dorothy Zbornakin roolista 1980-luvun sitcomissa "Tyttökullat". Hänet palkittiin Emmy-palkinnolla molemmista rooleista, minkä lisäksi hän oli useita kertoja Emmy-ehdokkaana. Hän voitti uransa aikana myös Tony-palkinnon näytelmästä "Mame". Arthur sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle. Hän kuoli 86-vuotiaana 25. huhtikuuta 2009 kotonaan Los Angelesissa. Hän oli sairastanut syöpää.
Nokia 3660
Nokia 3660 on Nokian valmistama älypuhelin, joka julkaistiin vuoden 2003 viimeisellä neljänneksellä. Nokian 3660 hyödyntää Series 60 -ohjelmistoa. Se muistuttaa hyvin paljon edeltäjäänsä Nokia 3650:aa. Erona kännyköiden välillä on mm. näppäimien sijoittelu, joka on 3660:ssa perinteisempi, kun taas 3650:ssa näppäimet tekevät ympyränmallisen kuvion. Erona on myös se, että 3660 pystyy toistamaan enemmän värejä näytössään kuin 3650.
Nokia 3660 on kolmitaajuuspuhelin jossa on automaattinen taajuusalueiden vaihto. Se toimii 900, 1800 ja 1900 MHz GSM-verkoissa. Muistia puhelimessa on 3,4 Mt. Nokia 3660:ssa on MMC- muistikorttipaikka jolla on mahdollista kasvattaa puhelimen muistia, jopa 2 Gt:lla. Langaton tiedonsiirto on mahdollista infrapunan tai Bluetooth-teknologian avulla. Puhelimen XHTML-selaimella on mahdollista surffata internetissä.
Lana Jurčević
Lana Jurčević (s. 7. marraskuuta 1984 Zagreb) on kroatialainen laulaja. Hänen debyyttialbuminsa "Lana" ilmestyi vuonna 2002. Hän on työskennellyt muun muassa Milana Vlaovićin, Nikša Bratošin, Ante Pecotićin, Muc Softićin ja Severinan kanssa. Jurčevićin kappale ”Ovo nije istina” voitti 24sata-palkinnon Kroatian radiofestivaaleilla ("Hrvatski Radijski Festival") vuonna 2005.
Ensikoti
Ensikoti on paikka, jossa tuetaan vaikeuksissa olevia perheitä vanhemmuudessa ja elämänhallinnassa. Erityisesti yksinhuoltajaäidit voivat tulla ensikotiin odotusaikana tai pienen vauvan kanssa. Tarvittaessa myös isä voi asua ensikodissa. Asumisaika sovitaan perheen tarpeiden mukaan. Ensikodissa tuetaan vauvan ja vanhempien varhaista vuorovaikutusta, hyvää suhdetta ja opetellaan arkielämästä ja vauvanhoidosta selviytymistä käytännössä.
Ensikotien perustaja ja varsinainen uranuurtaja oli talousneuvos Miina Sillanpää. Hänen johdollaan Suomen sosialidemokraattinen työläisnaisliitto perusti ensimmäisen Ensi Kodin Helsinkiin 1940.
Suomeen perustettiin "Naisten suojakotien liitto", myöhemmin "Ensi- ja Turvakotien liitto" vuonna 1945. Sen ensimmäisiä tehtäviä oli ensikotitoiminta aikakauden termeillä ilmaistuna "au-äitien auttaminen", ts. avioliiton ulkopuolella syntyneiden lasten ja heidän äitiensä aseman turvaaminen. Myöhemmin mukaan tuli myös turvakotitoiminta parisuhteissaan väkivaltaa kokeneille, ensin tosin lähinnä naisille. Nykymääritelmän mukaan "auttaa vaikeissa ja turvattomissa oloissa eläviä lapsia ja perheitä ja tehdä perheväkivaltaa ehkäisevää työtä".
Suomessa ensikoteja on seuraavilla paikkakunnilla: Helsinki, Jyväskylä, Kokkola, Lahti, Oulu, Raahe, Rovaniemi, Tampere, Turku ja Vaasa.
Päihdeongelmaisten äitien hoitoon erikoistuneita ensikoteja on näiden lisäksi Helsingissä, Espoossa, Turussa, Kuopiossa, Rovaniemellä ja Kokkolassa.
Viime vuosina perinteisen "au-äitien" ensikotitoiminnan tarve on vähentynyt yleisen sosiaaliturvajärjestelmän ja kulttuurin muuttuessa. Kuitenkin samaan aikaan muun muassa päihteitä käyttävien äitien ja raskaana olevien naisten osuus on koko ajan lisääntymässä. Voimavaroja onkin siirretty kasvavassa määrin tähän suuntaan. Myös erityyppisten vauvaperhetyön ja avopalvelujen erimuotoiset yhdistelmät joissa on ensikotitoiminnan kaltaisia interventiojaksoja ovt osin yleistyneet. Ensi- ja turvakotien liiton jäsenyhdistykset ylläpitävät kuutta päihdeongelmiin erikoistunutta ensikotia, jotka sijaitsevat Helsingissä, Espoossa, Turussa, Kuopiossa, Rovaniemellä ja Kokkolassa.
Avo- ja tukipalveluja voivat olla muun muassa avo- ja laitoksessa tapahtuva palvelu vauva- ja lapsiperheille, joilla on vaikeahoitoinen vauva tai vakavia vanhemmuuden puutteita, baby blues tai synnytyksen jälkeisen masennuksen aikainen jakso ensikodissa vaikeahoitoisen vauvan tai vanhempien uupumuksen takia sekä ensikotijakso äidille, isälle ja vauvalle päihdeongelmien, mielenterveysongelmien, riittämättömien vanhemmuustaitojen tai varhaisen vuorovaikutuksen ongelmien takia.
Ahlfors
Ahlfors on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Victor Barsokevitsch
Victor Barsokevitsch (22. marraskuuta 1863 Helsinki – 6. maaliskuuta 1933 Helsinki), isänsä puolelta puolalaista sukujuurta, oli Kuopiossa kuvaamoaan pitänyt valokuvaaja, joka oli 1800–1900-lukujen vaihteen tunnetuimpia valokuvaajia Suomessa. Hänen uransa käsitti niin ateljeekuvausta, maisema- ja miljöökuvausta kuin lehtikuvaajanakin toimimista. Barsokevitsch aloitti toimensa Kuopiossa 1880-luvulla ja lopettaessaan hän lahjoitti vuonna 1927 negatiiviarkistonsa Kuopion Luonnon Ystäväin yhdistykselle. Arkisto on myöhemmin toimitettu Kuopion museolle, jolla on tätä nykyä hallussaan yli 70 000 lasinegatiivin kokoelma.
Konttoristina toiminut Barsokevitsch meni 1887 naimisiin kuopiolaisen valokuvaajan ja valokuvaamoliikkeen omistajan Adèle Sallinin (1857–1944) kanssa. Hän otti vaimonsa 1881 perustaman liikkeen nimiinsä, koska tuolloin ei naimisissa oleva nainen voinut omistaa liikeyritystä. Liike siirtyi Kuninkaankadulle Kuopion ydinkeskustaan. Tulipalo tuhosi valokuvaamon 1893, mutta paikalle rakennettiin uusi rakennus, jossa nykyään toimii Victor Barsokevitsch -seuran ylläpitämä VB-valokuvakeskus.
Adèle Sallinin (1857–1944) urasta ei ole jäänyt tietoa, sillä hänen kuvansa ja negatiivinsa olivat tuhoutuneet tulipalossa 1886. Tiedetään kuitenkin, että hän oli nimismiehen tytär Rautavaaralta ja muuttanut Kuopioon äitinsä ja sisarustensa kanssa. Myös hänen nuorena kuollut veljensä oli valokuvaaja.
Barsokevitsch jäi eläkkeelle ja muutti Kuopiosta Helsinkiin 1927. Negatiivinsa hän lahjoitti Kuopion Luonnon Ystäväin Yhdistykselle, ja ne ovat nyt Kuopion kulttuurihistoriallisen museon kuva-arkistossa.
BMD-sarja
BMD-sarja on neuvostoliittolaisten rynnäkköpanssarivaunujen sarja, joka on modifioitu BMP-1- ja BMP-2-vaunuista siten, että niistä on tehty ilmakuljetteisia. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että niitä on helpompi kuljettaa ilmateitse, kuin edeltäjiänsä. BMP-sarjan ominaisuuksia on karsittu näissä huomattavasti ja tämä näkyy BMD-vaunujen sekä massassa että aseistuksessa. BMD-sarjaan kuuluu kolme perusmallia, jotka ovat BMD-1, BMD-2 ja BMD-3. Nimestään huolimatta BMD-3 muistuttaa ominaisuuksiltaan enemmän BMP-2:sta kuin BMP-3:sta. Suurin ero BMD-sarjan vaunujen välillä on näiden aseistus, joka on BMD-1:ssä 73 mm psv-kanuuna ja BMD-3:ssa 30 mm automaattikanuuna. Myös pst-ohjuksen laukaisin on modernisoitu aina version mukaan.
Lauri Ahlgrén
Lauri Kalevi Ahlgrén (s. 4. syyskuuta 1929 Karkku) on suomalainen taidegraafikko, taidemaalari ja taidealan järjestövaikuttaja. Hän on tunnetuimpia informalismin edustajia Suomessa. Ahlgrénin värikkäät abstraktit litografiat muodostuvat selvärajaisista alueista ja liittyvät muotokieleltään sarjakuvamaailmaan.
Ahlgrén toimi "Taide"-lehden päätoimittajana 1960-luvun lopulla ja osan 1970-luvusta. Hän oli taiteilijaprofessori vuosina 1980–1985. Ahlgrénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1969 ja professorin arvonimi vuonna 1997.
Lauri Alhgrénin suunnittelemia jukisia teoksia ovat seuraavat:
Passio (musiikki)
Passio on sävellysmuoto, jossa kuvataan Jeesuksen kärsimyksiä jonkin evankelistan mukaan. Esimerkiksi säveltäjä Johann Sebastian Bach on tehnyt useita passioita. Nimeämisesimerkkinä mainittakoon Bachin Matteus-passio (BWV 244). Passio voi olla suuri teos, jolloin se muistuttaa oratoriota tai pienimuotoinen, jolloin se on samantyyppinen teos kuin kantaatti.
Ahtisaarna
Ahtisaarna on luterilaisessa kirkossa pääsiäistä edeltävän ajan saarna, jonka aiheena on jokin jakso Jeesuksen kärsimyshistoriasta. Sana "ahti" on lainasana ja tarkoittaa Raamatun evankeliumeissa kerrottua Jeesuksen kärsimyshistorian osaa. Se on lähtöisin latinan kielen sanasta "actus", joka tarkoittaa näytöstä tai osaa (vrt. eng. "act"). Keskiajalla se tarkoitti ennen kaikkea kärsimysnäytelmien osaa.
Seurakunnat järjestävät ahtisaarna-jumalanpalveluksia pääsiäistä edeltävällä viikolla, jota kutsutaan nykyään hiljaiseksi viikoksi, aikaisemmin piinaviikoksi.
Kärsimyshistoria alkaa palmusunnuntaina kertomuksella, jossa Jeesus saapuu aasilla viettämään juutalaista pääsiäisjuhlaa Jerusalemiin. Tästä seuraava kärsimyshistorian kuvaus on perinteisesti jaettu kuuteen jaksoon eli ahtiin. Nämä jaksot ovat:
Liitäminen
Liitäminen on lentämistä käyttämättä omaa voimanlähdettä. Esimerkiksi liidokki voi lentää pitkiäkin matkoja.
Lentolaitteen liitäessä tyynessä säässä, sen korkeus pienenee tasaisesti. Laitteen voi ajatella muuttavan potentiaalienergiaansa liike-energiaksi. Liitosuhde kertoo liitomatkan ja korkeudenmenetyksen välisen suhteen. Esimerkiksi nykyaikaisilla purjekoneilla liitosuhde tavallisesti on 40–50 (kilometrin korkeudesta liitomatka 40–50 km). Riippuliitimien ja varjoliitimien liitosuhteet ovat taas huomattavasti pienempiä, riippuliitimillä noin 15-20 ja varjoliitimillä noin 10.
Trine Angelsen
Trine Angelsen (s. 1965) on norjalainen romaanikirjailija, joka on tullut tunnetuksi 30-osaisesta kirjasarjasta "Havets Datter". Hän on kirjoittanut myös romaanisarjan nimeltään "Thea".
Bionix 25 IFV
Bionix 25 on singaporelainen rynnäkköpanssarivaunu, jonka kehitteli Singapore Technologies Kinetics vastaamaan Singaporen panssarijalkaväen tarpeita. Singaporen armeija otti vaunun viralliseen käyttöön vuonna 1997, kun ensimmäiset sarjatuotannossa valmistetut panssarivaunut valmistuivat.
Miehistö
Aseistus
Mitat
Taistelumassa
Nopeus
Toimintamatka
Panssarointi
Monk (televisiosarja)
Monk on yhdysvaltalainen komediallinen poliisisarja, jota esitettiin vuosina 2002–2009. Yhdysvalloissa sarja on voittanut lukuisia Emmy-, Screen Actors Guild Awards- ja Golden Globe -palkintoja. Monkin on luonut Andy Breckman ja David Hoberman. Sarjaa tuotettiin yhteensä kahdeksan tuotantokautta ja sitä esitti Yhdysvalloissa USA Network. Sarjan kaksiosaisen päätösjakson viimeinen osa ”Mr. Monk and the End – Part II” esitettiin Yhdysvalloissa 4. joulukuuta 2009. Suomessa sarjaa esittivät aluksi Yle TV1 ja Canal+ vuodesta 2004 alkaen. TV5 aloitti sarjan esittämisen 21. joulukuuta 2013, ja MTV3 ensimmäisestä tuotantokaudesta alkaen 26. toukokuuta 2014.
Sarjan päähenkilö on entinen poliisi Adrian Monk (Tony Shalhoub), joka kärsii monenlaisista fobioista ja pakko-oireisesta häiriöstä. Hän ratkoo rikoksia apunaan uskomaton päättelykykynsä ja taito havaita pienetkin yksityiskohdat. Monkin vaimon murha tapahtui ennen sarjan alkua, mutta tapaus ratkaistaan vasta viimeisessä jaksossa.
Monkin pakko-oireilu pahentui merkittävästi hänen vaimonsa kuoleman jälkeen, eikä hänestä ollut enää toimimaan poliisina. Monk sai avukseen perushoitaja Sharona Flemingin (Bitty Schram). Sharonan avulla Monk kykeni jälleen auttamaan poliisia, toimien tutkintaa avustavana konsulttina San Franciscon poliisilaitokselle. Sharonan mentyä uudelleen naimisiin ja muutettua New Jerseyyn Monk sai uuden apulaisen Natalie Teegeristä (Traylor Howard), jolla on 15-vuotias tytär, Julie (Emmy Clarke). Natalien mies ja Julien isä on kuollut tapaturmaisesti.
Muita keskeisiä henkilöitä sarjassa ovat poliisipäällikkö Leland Stottlemeyer (Ted Levine) sekä luutnantti Randy Disher (Jason Gray-Stanford), jotka pyytävät usein Monkin apua hankalien tapausten selvittämiseksi. Sympaattinen psykiatri Charles Kroger (Stanley Kamel) auttaa vuorostaan Monkia käymään ongelmiaan läpi, jotta hän voisi jälleen palata työpaikalleen ja toimia virallisesti poliisina. Tohtori Krogerin kuoltua sydänkohtaukseen Monkin uudeksi psykiatriksi tuli tohtori Neven Bell (Héctor Elizondo).
Kahdeksannen tuotantokauden jälkeen USA Network tilasi kymmenen uutta jaksoa, jotka keskittyvät Monkin veljen nuoruuteen. Ensimmäinen osa esitettiin yhdysvalloissa 21. elokuuta 2009. Aaron Linker esitti nuorta Monkia, Chris Lizardi nuorta Ambrosea ja Bella Thorne heidän luokkakaveria Wendya.
"Little Monk" -sarjan ohjasi Randall Zisk ja sen käsikirjoittivat Hy Conrad, Andy Breckman, Kevin Albright ja Justin Brenneman. Jaksot on saatavilla vain "Best of Monk" -DVD-kokoelmalla.
Dardo
Dardo on italialainen rynnäkköpanssarivaunu, joka tunnetaan myös nimellä VCC-80. Dardoa valmistaa italialainen Oto Melara Italian armeijan tarpeisiin. Ensimmäiset 200 Dardoa Italian armeija tilasi vuoden 1999 loppupuolella. Erikoista vaunussa on sen kokonaan alumiinipanssarista tehty torni.
Miehistö
Aseistus
Mitat
Taistelumassa
Nopeus
Toimintamatka
Panssarointi
Kamakura-kausi
Kamakura-kausi (鎌倉時代, Kamakura-jidai; 1185–1333) on Japanin historiassa Kamagura-shōgunaatin valtakausi. Shōgunaatin perusti virallisesti ensimmäinen Kamakuran shōgun Minamoto no Yoritomo vuonna 1192. Kamakura-kausi päättyi 1333 kun valta siirtyi tilapäisesti shōgunilta takaisin itse keisarille.
Kamakura-kautta pidetään Japanin keskiajan alkuna - myös Muromachi-kausi lasketaan keskiaikaan. Kamakura-kauden sanotaan myös aloittaneen Japanin feodaalisen kauden. Silloin keisarilla ja hovilla oli käytännössä vain seremoniallinen asema. Aatelisto piti käsissään todellista valtaa niin sotilaallisissa kuin siviiliasioissakin.
Kamakura-kaudella buddhalaisuus tuli suosituksi Japanissa. Voi olla että epävarmat ajat, väkivalta ja pessimismi saivat ihmiset etsimään lohdutusta lupauksista kuolemansa jälkeisestä elämästä. Uudet lahkot, zen ja jodo-shu, keräsivät kannattajia. Zen-buddhalaisuus sai kannattajia etenkin sotilasluokan keskuudesta.
Japanin suhteet Kiinaan olivat katkenneet 900-luvun puolivälissä, kun Heian-hallitus sulkeutui ja keskittyi sisäisiin asioihin, ja Kiinaa vallinnut Tang-dynastia heikkeni. Vähäistä kaupankäyntiä häiritsivät japanilaiset merirosvot. 1268 tuli tieto vallan vaihdoksesta Pekingissä: Kublai-kaani joukkoineen hallitsi nyt Kiinaa, ja halusi myös Japanin alistuvan valtaansa.
Mongolit hyökkäsivät Japaniin useita kertoja vuosina 1274–1281. Heillä oli parempi aseteknologia ja paremmat laivat, mutta Japani kykeni vaivoin torjumaan mongolihyökkäykset.
Torjuntavoitto johti sisäisiin levottomuuksiin, kun uhrauksia isänmaan eteen tehneet tavalliset kansalaiset vaativat palkkiota, eikä shōgunaatilla ollut varoja sellaiseen.
Shōgunaatin valtakausi loppui, kun keisari Go-Daigo sai vallan itselleen katkeran sisällissodan päätteeksi.
Paavo Pyhtilä
Paavo Aukusti Pyhtilä (27. helmikuuta 1927 Pattijoki – 5. tammikuuta 2019 Raahe) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli taidemaalariliiton ja Kuvataiteilijaseniorit ry:n jäsen ja opiskellut muun muassa Raimo Heinon johdolla. Pyhtilän näyttelydebyytti oli Oulussa vuonna 1953. Hän siirtyi vapaaksi taiteilijaksi vuonna 1968. Raahe-seura valitsi Paavo Pyhtilän vuoden 2007 Raahen Pekaksi tunnustuksena pitkäaikaisesta kuvataiteen ja sen kulttuurin edistämisestä Raahessa.
Pyhtilän tuotanto käsittää pääasiassa öljyvärimaalauksia, mutta myös piirroksia ja veistoksia. Ihmishahmot, toisiinsa sulautuvat maiseman elementit, pelkistetty symboliikka ja hiljaiset tilat ja maisemat ovat tyypillistä hänen töissään. Pyhtilän väripaletti koostuu usein pehmeistä pastellisävyistä. Hänen tyyliä on luonnehdittu jossain määrin surrealistiseksi. Pyhtilän tuotannossa on havaittavissa selkeitä kausia, kuten 1980- ja 1990-lukujen ”kasvottomien kausi”, jolloin hän maalasi paljon kasvottomia pelkistettyjä ihmisfiguureja.
Pyhtilä piti kesällä 2007 kotikaupungissaan Raahessa 80-vuotisjuhlanäyttelyn, jossa oli esillä pääasiassa tuoretta, ikääntymisen problematiikkaa käsittelevää tuotantoa. Hänen töitään on ollut esillä myös muun muassa Pariisissa vuosina 1983–1984. Näyttelyssä vuonna 2005 Tartossa oli esillä kuvanlukijalla toteutettuja abstrakteja kollaaseja. Pyhtilä kutsuu tekniikkaa skanonmontaasiksi.
Pyhtilä on osallistunut Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1970-luvulla ja Kuvataiteilijaseniorien näyttelyihin.
Meiji-kausi
Meiji-kausi oli noin 45 vuoden kausi Japanin historiassa, jolloin keisari Meiji oli vallassa, eli vuodesta 1868 vuoteen 1912. Meiji-kausi alkoi Meiji-restauraatiolla, jonka myötä keisari otti vallan shōguneilta takaisin itselleen ja lakkautti feodaalijärjestelmän. Meiji-kauden aikana Japani alkoi modernisoitua ja nousi suurvallaksi. Keisari Meijin kuoltua vuonna 1912 valtaistuimelle nousi keisari Taishō, jonka valtakautta kutsutaan Taishō-kaudeksi.
Helmikuun kolmantena päivänä 1867 viisitoistavuotias Mutsuhito nousi isänsä keisari Komein seuraajaksi valtaistuimelle, ja Meiji-kausi, ”valaistuneen hallitsemisen kausi” julistettiin alkaneeksi. Meiji-restauraatio vuonna 1868 teki lopun 265 vuotta jatkuneesta feodaalivallasta Tokugawa-shōgunaatin alla.
Ensimmäinen uudistus oli perustuslakiin rinnastuva viiden pykälän julistus vuonna 1868. Sen tarkoitus oli vakuuttaa kansalle uuden hallinnon hyviä aikeita, kohottaa moraalia ja hakea taloudellista tukea uudelle hallitukselle. Julistuksen viisi pykälää olivat
Viiden pykälän julistuksen seuraus käytännössä oli shōgunin vallan romuttuminen ja askel kohti demokraattisempaa hallintoa. Julistuksen hengen toteuttamiseksi kirjoitettiin yksitoistakohtainen perustuslaki.
Torjuttuaan Kiinan Koreassa Kiinan–Japanin sodassa (1894–1895) Japani nousi kansainvälisesti merkittäväksi suurvallaksi ja voitti Venäjän Mantšuriassa Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905. Meiji-kaudella Japani solmi vuonna 1902 Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa sotilasliiton, jonka takia se liittyi ensimmäisessä maailmansodassa Liittoutuneiden puolelle.