hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Myyrmäen kirjasto
Myyrmäen kirjasto on lainausmäärältään Vantaan kaupunginkirjaston toiseksi suurin toimipiste ja Länsi-Vantaan aluekirjasto. Kirjasto sijaitsee Myyrmäkitalossa Vantaan Myyrmäen kaupunginosassa, Myyrmäen rautatieaseman ja kauppakeskus Myyrmannin vieressä. Kirjaston katuosoite on Paalutori 3.
Kirjaston palvelut ovat maksuttomia ja vapaasti kaikkien käytettävissä. Joihinkin palveluihin tarvitaan oma kirjastokortti.
Myyrmäen kirjasto perustettiin vuonna 1984, jolloin se sijaitsi nykyisissä Lasten taidetalo Toteemin tiloissa. Vuonna 1987 kirjasto siirtyi Kauppakeskus Isomyyrin yhteyteen. Nykyisissä tiloissaan Myyrmäkitalossa kirjasto on toiminut vuodesta 1993. Samassa talossa toimii myös Vantaan taidemuseo Artsi ja elokuvateatteri Kino Myyri.
Kirjaston kokoelmat sisältävät suomenkielistä kauno- ja tietokirjallisuutta, musiikkiäänitteitä (CD, DVD), elokuvia (DVD, Blu-Ray), konsolipelejä, sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Saatavana on myös ruotsin-, englannin-, venäjän- ja muun kielistä kirjallisuutta. Kirjaston kokoelmat ovat löydettävissä pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen HelMet-aineistohausta.
Tilat
Myyrmäen kirjastolla on tiloja kahdessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa (Myyrmäkitalon 2. kerroksessa) sijaitsee kirjastosali: aikuistenosasto, lasten- ja nuortenosasto, musiikkiosasto sekä tapahtumatila. Toisesta kerroksesta löytyvät lehtisali ja hiljaista työskentelytilaa.
Laitteet
Kirjastosalissa käytettävissä on sekä internetin käyttöön että aineistohakuun tarkoitettuja tietokoneita. Kirjastossa on maksuton langaton verkko (Wi-Fi).
Tapahtumat
Kirjastossa järjestetään erilaisia tapahtumia vaihtuvin teemoin. Ajankohtaiset tapahtumatiedot löytyvät kirjaston Helmet-sivuilta.
Radio Manta
Radio Manta oli Pirkanmaalla ja Satakunnassa vuoteen 2011 toiminut kaupallinen paikallisradio. Toimiluvanhaltija oli Kustannusliike Aluelehdet Oy. Radio Manta liittyi vuonna 2011 Iskelmä-ketjuun, jonka seurauksena aseman nimi on nyt Iskelmä Sastamala.
Radio Manta aloitti toimintansa 9. lokakuuta 1989 Vammalassa (nykyisessä Sastamalassa) taajuudella 101,2 MHz. Myöhemmin asema avasi lähettimet Ylöjärvelle (107,4 MHz) ja Kokemäelle (98,0 MHz).
Retief Goosen
Retief Goosen (s. 3. helmikuuta 1969 Polokwane) on eteläafrikkalainen golfaaja, joka on voittanut Yhdysvaltain avoimen golfturnauksen vuosina 2001 ja 2004. Lisäksi Goosen voitti PGA European Tourin rahalistan vuosina 2001 ja 2002. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1990.
Goosen on saavuttanut ammattilaisurallaan 30 voittoa, joista 6 on tullut PGA Tourilla ja 14 PGA European Tourilla. Goosen on tienannut urallaan yhteensä noin 40 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, joista noin puolet on tullut PGA Tourilta ja toinen puolikas PGA European Tourilta.
Goosen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, poika ja tyttö.
Elä
Elä on Pelle Miljoonan DVD vuodelta 2005, jonka julkaisi Stupido Records. Se sisältää Pellen 50-vuotisjuhlakonsertin joka äänitettiin Helsingin Nosturissa 11. helmikuuta 2005, vanhoja livepätkiä ja musiikkivideoita. DVD nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle neljäksi viikoksi, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.
Helsingin Nosturin konsertissa esiintyivät vuorollaan kaikki Pellen tunnetuimmat kokoonpanot: Rockers, Avoimet Ovet, N.U.S. ja 1980, sekä lopuksi kaikki yhdessä.
Rockers:
Avoimet Ovet:
N.U.S.:
1980:
Rockers All Stars:
Encoret:
Pelle Miljoona & N.U.S. (Lippapuisto, Savonlinna, 1978):
+ haastattelu
Pelle Miljoona & 1980 (Tavastia, Hki, 12.12.1979):
Pelle Miljoona Oy (Dipoli, Espoo, 1980):
Pelle Miljoona & Linnunlaulu & Villu Tamme (Dinosaurock, Mikkeli, 1989):
Pelle Miljoona & Rockers (Rockperry, Vaasa, 2003):
Videot:
Puhetta:
Mukana myös
Pakojuna
Pakojuna ("Runaway Train") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintatrilleri, jonka ohjasi Andrei Kontšalovski ja pääosissa ovat Jon Voight ja Eric Roberts.
Akira Kurosawan aiheeseen perustuva elokuva kertoo karskista vangista, Oscar ”Manny” Manheimista, joka on viettänyt kolme vuotta eristyssellissä, josta hänet kuitenkin vapautetaan oikeuden määräyksestä. Mannyllä on tietenkin ensimmäisenä mielessään pakeneminen ja hän onnistuu pakenemaan vankilasta nuoren Buckin avulla, joka päättääkin lähteä Mannyn matkaan. Pakomatkallaan kaksikko hyppää erääseen tavarajunaan. Hyvin alkanut pakomatka saa karmaisevan lopun, sillä veturin kuljettaja kuolee äkilliseen sydänkohtaukseen ja juna kiitää entistä kovempaa kohti tuhoaan...
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen antaa "Pakojunalle" neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Ackermann-ehto
Ackermann-ehto tarkoittaa sellaista etupyöräohjauksen ohjausgeometriaa, joka toteuttaa ns. ihannesuoran mukaisen ohjauksen. Ackermann-ohjaus on kuitenkin teoreettinen ihanne, jonka toteuttaminen on käytännössä erittäin vaikeaa. Ackermannin ihanneohjauksen suoraan pyrittäessä auton kaarreajo-ominaisuudet saattaisivat heiketä.
”Ns. tarkalla ohjausgeometrialla ds:n peilikuvan ja ulomman pyörän akselin jatkeen leikkauspiste
on ainoa tarkan ohjauksen toteuttava piste, joka sijaitsee ohjauksen ihannesuoralla.”
Kuten oheisesta kuvasta huomataan, on tällaisen ohjauksen toteuttaminen vaikeaa muutoin kuin yhdellä kääntökulmalla. Normaalia ohjausvivustoa tarkastellessa tullaan ohjauksen virhekäyrään.
Kun mitataan todellisen auton kääntökulmat, havaitaan, että aluksi kulmat noudattavat ihannesuoraa, mutta alkavat varsin radikaalisti poiketa siitä ensin niin, että sisempi pyörä kääntyy ulompaa enemmän. Tällä pyritään kompensoimaan kaarreajossa tapahtuvan dynaamisen painonsiirron akseliston sivupitoa pienentävää vaikutusta (kaarteessa auton paino siirtyy ulommalle pyörälle), eli siis ulompi pyörä ohjaa tehokkaammin, jolloin ohjauspyörää ei tarvitse kääntää lisää. Tällä kompensoidaan siis myös aliohjautuvuuspyrkimystä: Koska auto pyrkii vastustamaan liikesuuntansa muutosta ja kun suuntaa yritetään muuttaa kääntämällä molempia pyöriä saman verran, alkaa auto aliohjata eli se pyrkii jatkamaan tangentin suuntaisesti matkaansa. Kääntämällä sisempää pyörää enemmän kuin ulompaa pakotetaan auto kääntymään haluttuun suuntaan pidon rajoissa. Tällaista geometriaa kutsutaan "kääntöharitukseksi".
Tarkka ohjausgeometria pätee vain tilanteissa, joissa pyörät eivät sorra auton alle tai niitten sortokulmat ovat samanlaiset molemmilla puolilla. Koska kuitenkin tietyn sivupidon saavuttamiseksi täytyy renkaitten hieman sortaa ja koska auto ei saisi aliohjautua, on ulomman renkaan kuitenkin sorrettava hieman sisempää enemmän. Yleensä henkilöautoissa kääntöharitus on suunniteltua ja sillä pyritään parantamaan ohjautuvuutta loivissa, nopeissa mutkissa. Hitaissa, jyrkissä mutkissa tulisi harituksen olla pientä renkaiden kulumisen vähentämiseksi.
Euroopan molekyylibiologian laboratorio
European Molecular Biology Laboratory (EMBL) on vuonna 1974 perustettu kansainvälinen järjestö jonka tehtävänä on edistää yhteistyötä molekyylibiologian ja siihen läheisesti liittyvien tieteenalojen perustutkimuksessa, ajanmukaisten laitteistojen kehittelyssä, sekä erikoiskoulutuksessa. Järjestöön kuuluu 25 jäsenmaata. Suomi liittyi järjestöön vuonna 1984.
Organisaation päälaboratorio sijaitsee Saksan Heidelbergissä, ja sillä on viisi muuta sivutoimipistettä Britannian Hinxtonissa, Ranskan Grenoblessa, Saksan Hampurissa, Italian Monterotondossa sekä Barcelonassa.
Euroopan molekyylibiologian laboratoriota hallinnoivat hallintoneuvosto sekä hallintoneuvoston valitsema pääjohtaja. Hallintoneuvostossa jokaista jäsenmaata edustaa edustaa enintään kaksi valtuutettua (yleissopimuksen 4. artiklan 2. momentti). Suomen edustajat hallintoneuvostossa ovat professori Johanna Myllyharju Oulun yliopistosta sekä Jarmo Wahlfors Suomen Akatemiasta.
666 (luku)
666 on luonnollinen luku, jota edeltää luku 665 ja seuraa 667. 666 tunnetaan pedon lukuna.
666 on runsas luku. Se on 36 ensimmäisen luonnollisen luvun summa (1 + 2 + 3 +...+ 34 + 35 + 36 = 666), joten se on myös kolmioluku.
666 on seitsemän ensimmäisen alkuluvun neliöiden summa (formula_1).
666:n numeroiden harmoninen keskiarvo on kokonaisluku (kuten myös kaikilla muilla luvuilla, joissa on vain samoja numeroita): 3/(1/6 + 1/6 + 1/6) = 6, jolloin 666 on 54. luku, jolla on tämä ominaisuus.
Kymmenjärjestelmässä 666 on palindromiluku ja Smithin luku.
Roomalaisin numeroin ilmaistuna luku 666 muodostuu kuudesta ensimmäisestä roomalaisesta numerosta järjestyksessä: DCLXVI (D = 500, C = 100, L = 50, X = 10, V = 5, I = 1).
Eulerin φ-funktio φ(666):sta on 6 x 6 x 6.
Kohuke
Kohuke (, , , ) on makea välipala, joka on tehty maitorahkasta. Se on suosittu välipala Baltiassa. Kohuke nimenä on deminutiivi maitorahkasta () eli vapaasti suomennettuna "maitorahkanen".
Tyypillisesti kohuke on noin viiden senttimetrin mittainen. Maitorahkan lisäksi välipala sisältää usein mm. suklaakuorruutteen ja jonkinlaisen hyytelötäytteen, ellei maitorahkaa itsessään ole maustettu esimerkiksi vaniljalla tai vadelmalla.
Suomalainen elintarvikeyritys Deliciest toi kohukkeet Suomen markkinoille Maisku-tuotenimellä vuonna 2015 makuina vanilja ja suklaa. Makuvalikoima laajentui pian viiteen makuun. Maisku-patukat valmistetaan Virossa. Sittemmin ainakin S-ryhmä on ottanut valikoimiinsa myös virolaisen Saaremaan kohukkeita.
Sony Ericsson J210i
Sony Ericsson J210i on Sony Ericssonin vuonna 2005 julkaisema matkapuhelin.
Björn Skifs
Björn Skifs (s. 20. huhtikuuta 1947 Vansbro, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. 
Hänen suurin menestyksensä oli kappale ”Hooked on a Feeling”, joka nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan ykköseksi vuonna 1974.
Skifs edusti Ruotsia Pariisissa järjestetyssä Eurovision laulukilpailussa 1978 kappaleella ”Det blir alltid värre framåt natten”, ja sijoittui 14. sijalle sekä vuonna 1981 Dublinissa kappaleella ”Fångad i en dröm” ja sijoittui sijalle 10.
Björn Skifs on myös näytellyt pääosaa muutamissa ruotsalaiselokuvissa. Niistä Suomessa on esitetty ainakin "Tyttö riesana" ("En flicka i halsen", 1982) ja "Syyttömänä vankilassa" ("Strul", 1988), johon hän laati myös käsikirjoituksen.
Skifs palkittiin vuonna vuonna 1984 Karamelodiktstipendiet-palkinnolla. Hän on Ruotsin metsäsuomalaisten jälkeläisiä.
Lucien Aimar
Lucien Aimar (s. 28. huhtikuuta 1941 Hyeres) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka tuli tunnetuksi voittamalla vuoden 1966 Ranskan ympäriajon. Hän sijoittui myös tulevissa Ranskan ympäriajoissa hyvin (kolmesti kymmenen parhaan joukossa, vuosina 1967, 1968 ja 1971), mutta ykkössija jäi ainoaksi laatuaan. Häntä edelsi voittajana Felice Gimondi ja seurasi Roger Pingeon.
Lucien Aimar – 1966 Tour de Francen yllätysvoittaja sivustolla velofilo.com – Tour de Francen tiimoilta
Elina Sorainen
Elina Sorainen (16. elokuuta 1943 Hauho – 27. syyskuuta 2017 Pernaja, Loviisa) oli suomalainen keraamikko. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Denverin yliopistossa Coloradossa Yhdysvalloissa ja Master of Arts -tutkinnon Tokion Tama-taideyliopistossa erikoisalanaan Japanin keramiikkaperinne.
Sorainen väitteli 2006 Taideteollisessa korkeakoulussa. Väitöskirjan otsikko on "Aalto, ketju ja taatelitarha. Elävä museo iranilaiskylän naiskeraamikkojen perinteen turvaajana", ja siinä hän tutkii kaakkoisiranilaisen Kalpourkanin kylän naisten keramiikkaperinteen säilyttämistä.
Roger Pingeon
Roger Pingeon (28. elokuuta 1940 Hauteville – 19. maaliskuuta 2017) oli ranskalainen maantiepyöräilijä, jonka aktiivista kilpailu-uraa jatkui 1960-luvulta 1970-luvulle.
Pingeon voitti Ranskan ympäriajon vuonna 1967 ja Espanjan ympäriajon vuonna 1969. Ranskan ympäriajon voittajana hänen edeltäjänään oli Lucien Aimar ja seuraajanaan Jan Janssen sekä Espanjan ympäriajossa edeltäjänä Felice Gimondi ja seuraajana Luis Ocaña.
Pingeon kilpaili useissa Ranskan ympäriajoissa ja sijoittui vielä vuoden 1969 kokonaiskilpailussa toiseksi Eddy Merckxin jälkeen.
Petolinnut (kirja)
Petolinnut on Dick Forsmanin kuva- ja tietoteos petolinnuista. Teos on ilmestynyt vuonna 2007 Otavan kustantamana. Petolinnut ovat olleet Forsmanin kiinnostuksen kohteena pikkupojasta lähtien, ja häntä on sanottu Suomen ”petolintuguruksikin”. Teoksen yhtenä motiivina on saada petolinnut tutummaksi ja itse sanalle ”petolintu” myönteisempi sisältö.
"Petolinnut" kertoo näiden lintujen rakenteesta ja aisteista, pesimäkierrosta, saalistuksesta sekä niiden muuttomatkoilla kohtaamista vaaroista. Kuvat Forsman on pääosin kuvannut tätä kirjaa varten, ja ne ja muu aineisto melkein kokonaan ennen julkaisematonta.
Kristuksen viimeinen kiusaus
Kristuksen viimeinen kiusaus ("The Last Temptation of Christ") on Martin Scorsesen ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Paul Schraderin käsikirjoitus perustuu Níkos Kazantzákiksen romaaniin "Viimeinen kiusaus" (1951).
Kirjan tavoin elokuva kuvaa Jeesuksen elämää inhimillisenä olentona, joka kaikkien ihmisten lailla joutuu kohtaamaan kiusaukset, kuten pelon, epäilyksen, masennuksen, vastahakoisuuden ja himon. Muun muassa kohtaukset, joissa Jeesus tuntee houkutusta ”lihan syntiin”, ovat herättäneet joidenkin kristittyjen keskuudessa voimakkaita vastalauseita. Alun perin pieneen levitykseen tarkoitettu elokuva nousi kuuluisuuteen jo kauan ennen ensi-iltaansa, kun fundamentalistiset kristilliset ääriliikkeet protestoivat äänekkäästi sen esittämistä vastaan. Suurin osa protestoijista ei ollut edes nähnyt elokuvaa. Seurauksena elokuvan esittäminen kiellettiin joissakin maissa, kuten Etelä-Afrikassa, Filippiineillä ja Singaporessa. Chilessä elokuvaa on saatu näyttää vuodesta 2003. Myös osa elokuvateatteriketjuista on kieltänyt sen esittämisen, ja sitä ei voinut vuokrata esimerkiksi Blockbuster-videovuokraamoista Yhdysvalloissa.
Elokuva kuvattiin Marokossa, ja se sai maailmanensi-iltansa Yhdysvalloissa 12 kaupungissa 12. elokuuta 1988. Protestien aiheuttaman julkisuuden ansiosta elokuva sai aiottua laajemman levityksen, ja se keräsi paljon katsojia. Martin Scorsese sai elokuvan ainoan Oscar-ehdokkuuden ohjauksesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kristuksen viimeisen kiusauksen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ranskassa kristityt ääriliikkeet suorittivat sarjan terrori-iskuja elokuvaa esittäneitä teattereita vastaan. Ryhmät pyrkivät estämään sisäänpääsyn elokuvateatteihin ja katsomaan meneviä ihmisiä pahoinpideltiin. Haju- ja kyynelkaasupommeja räjäytettiin saleissa ja katsomoissa. Murheellisin ja tuhoisin oli katolisen fundamentalistiryhmän suorittama terrori-isku pariisilaiseen Saint Michel -elokuvateatteriin. Ryhmän jäsenet sytyttivät teatterin palamaan palopommilla kesken näytännön 22. lokakuuta 1988. Teatterissa olleista ihmisistä 13 loukkaantui, yksi hengenvaarallisesti. Pariisin arkkipiispa kardinaali Jean-Marie Lustiger vastusti elokuvan esittämistä näkemättä sitä, mutta kehotti ääriliikkeitä pidättäytymään väkivallasta.
Iskut vaikuttivat elokuvan levitykseen Ranskassa. 30 teatteria 50:stä lopetti elokuvan näytännöt ja kaavailtu katsojamäärä jäi 170 000 odotetusta puolesta miljoonasta katsojasta. Äärikristityt kokivat saaneensa voiton ja siirtyivät tekemään iskuja Claude Chabrolin elokuvaa "Naisten asioita" esittäneitä teattereita vastaan. Yhdessä kyynelkaasupommihyökkäyksistä kuoli yksi katsoja sydänkohtaukseen etsiessään ulospääsyä teatterista.
Yayoi Kusama
Yayoi Kusama (; s. 22. maaliskuuta 1929 Matsumoto, Japani) on japanilainen nykytaiteilija. Hän syntyi Matsumotossa ja asui vuosina 1958–1972 Yhdysvalloissa.
Kusama palasi 1970-luvulla Japaniin, jossa vastaanotto ei ollut erityisen lämmin. Paniikkikohtausten vaivaamana hän asettui psykiatriseen hoitolaan, jossa hän yhä asuu. Hän palasi taiteen pariin 1980–1990-luvuilla, ja 2000-luvulla hän aloitti muodin parissa ja oli yhteistyössä muotisuunnittelija Issey Miyaken ja Marc Jacobsin sekä Louis Vuitton -merkin kanssa.
Kusama on mielenterveysongelmistaan huolimatta maailmanlaajuisesti arvostettu taiteilija, jolle myönnettiin vuonna 2006 Praemium Imperiale. Hän on lapsesta lähtien kärsinyt hallusinaatioista ja hyödyntänyt niitä taiteessaan. Vuonna 2016 hänellä on tekeillä olevassa Ikuinen sieluni -maalaussarjassa 500 teosta, mutta hän uskoo niitä syntyvän vielä tuhat tai kaksituhatta.
Kusaman teoksia on ollut nähtävillä muun muassa Venetsian biennaalissa. Pohjoismaissa kiertänyt Kusaman retrospektiivinen näyttely "In Infinity" on esillä 8. lokakuuta 2016 - 22. tammikuuta 2017 Helsingissä HAMissa Hamissa Eteläinen Rautatiekatu 8. Se koostuu noin 200 teoksesta.
Ignazio Messina
Ignazio Messina & C. SpA on italialainen rahtivarustamo. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Genovassa, Luoteis-Italiassa. Yhtiö perustettiin vuonna 1921 ja perustajana toimi laivanomistaja Giuseppe Messina. Henkilökuntaa yhtiöllä on yli 700. Varustamo operoi nykyisin 17 rahtilaivaa (konttialuksia ja ro-ro-konttialuksia), jotka liikennöivät muun muassa Välimerellä, Punaisellamerellä, Persianlahdella sekä Afrikassa.
Ignazio Messinan laivasto helmikuussa 2009:
Renault 3
Renault 3 oli Renault 4 -pikkuauton halvempi versio, jota valmistettiin vuosina 1961 ja 1962. Autojen ero oli että Renault 3:ssa ei ollut kolmatta sivuikkunaa, pölykapseleita, jäähdyttimen säleikköä eikä oviverhoilua, ja siinä oli pienempi 603 cm³ moottori. Renault 3:n myynti oli heikkoa sillä paremmin varusteltu Renault 4 maksoi vain hieman enemmän.
Edward Asner
Jitzhak Edward Asner (s. 15. marraskuuta 1929 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa Lou Grantia televisiosarjoissa "The Mary Tyler Moore Show" ja "Lou Grant".
Asner syntyi Kansas Cityssä venäläiseen ortodoksijuutalaiseen perheeseen ja opiskeli Chicagon yliopistolla.
Asner esiintyi myös Wilson Whitena vuosina 2006–2007 tehdyssä "Studio 60 on the Sunset Stripissa". Hän on voittanut useita Emmy-palkintoja sekä Golden Globeja ja saanut vuonna 2001 Screen Actors Guildin palkinnon elämäntyöstä.
Asnerilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän on ollut kahdesti naimisissa ja esiintynyt televisiotyönsä lisäksi elokuvissa. Hän toimi vuosina 1981–1985 Screen Actors Guildin puheenjohtajana.
Asner myös esittänyt salaliittoja syyskuun 11. päivän 2001 terrori-iskun tapahtumisista. Hän on ollut mukana 9/11-totuusliikeessä ja on tehnyt useita vaihtoehtoisia dokumentteja iskuista .
Jaromír Blažek
Jaromír Blažek (s. 29. marraskuuta 1972 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaista 1. FC Nürnbergiä. Hänen pelipaikkansa on maalivahti.
Slavia Prahassa uransa aloittanut Blažek on edustanut Tšekin maajoukkuetta sekä vuoden 2000 että 2004 EM-kisoissa ja MM-kilpailuissa 2006. Hän on pelannut 12 maaottelua. Blažek pelasi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua vuonna 1993. Hän on voittanut kuusi Tšekin mestaruutta vuosina 1996, 2000, 2001, 2003, 2005 ja 2007 – viisi viimeisintä Sparta Prahan joukkueessa.
Blažek on 188 cm pitkä ja painaa 82 kg.
John Hollander
John Hollander (28. lokakuuta 1929 New York – 17. elokuuta 2013 Branford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kirjallisuuskriitikko.
Hollander syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa. Hän sai Columbian yliopistossa opetusta Mark Van Dorenilta ja Lionel Trillingiltä, ja hänen opiskelutoveriensa joukossa oli Allen Ginsberg.
Hollander opetti itse myöhemmin muun muassa Yalen yliopistossa. Hän kuului Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan vuodesta 1979.
Ján Chryzostom Korec
Ján Chryzostom Korec (22. tammikuuta 1924 – 24. lokakuuta 2015) oli slovakialainen jesuiitta ja yksi katolisen kirkon kardinaaleista.
Bošanyn kylässä syntynyt Korec liittyi jesuiittoihin vuonna 1939 ja opiskeli teologiaa sekä filosofiaa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1950, ja jo vuotta myöhemmin hän nousi salassa piispaksi. Hän vietti vuodet 1960–1968 ja 1974–1978 poliittisena vankina.
Korecista tehtiin vuonna 1990 Nitran piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 9. kesäkuuta 2005. Hän oli kardinaali vuodesta 1991, mutta ei voinut äänestää uuden paavin valinnassa vuonna 2005 korkean ikänsä (81) johdosta.
Gudrun Wagner
Gudrun Wagner (o.s. Armann, ent. Mack; 15. kesäkuuta 1944 Allenstein, Itä-Preussi – 28. marraskuuta 2007 Bayreuth) oli saksalainen klassisen musiikin festivaalinjärjestäjä. Hänen elämäntyönsä oli Bayreuthin musiikkijuhlat.
Saksaan työntyvän puna-armeijan takia Gudrun Wagnerin äiti pakeni muutaman kuukauden ikäisen lapsensa kanssa Ala-Baijeriin Regensburgin alueelle, jossa Wagner myöhemmin kasvoi ja kävi koulunsa. Hänen isänsä palasi sotavankeudesta Neuvostoliitosta 1949. Gudrun opiskeli sihteeriksi ja sai kielenkääntäjän diplomin.
Hän asui vuoden Ranskassa sekä oli Birminghamissa ja Lontoossa kaksi vuotta au-pairina. Vuonna 1965 hän aloitti työnsä Bayreuthin musiikkijuhlien lehdistötoimistossa, jossa hän tapasi ensimmäisen aviomiehensä, lehdistöpäällikkö Dietrich Mackin. He menivät naimisiin 1970 ja heille syntyi kaksi lasta.
Vuonna 1975 hän siirtyi musiikkijuhlien johtajan Wolfgang Wagnerin apulaiseksi juhlatoimistoon. Gudrun ja Wolfgand menivät naimisiin 1976, ja toukokuussa 1978 syntyi heidän ainoa yhteinen lapsensa Katharina.
Vuonna 1985 Gudrunista tuli Wolfgang Wagnerin henkilökohtainen assistentti ja hänen vaikutuksensa festivaalien johdossa vahvistui. Vuonna 2000 Wolfgang Wagner halusi vaimostaan seuraajansa. Wolfgang Wagnerin terveydentilan heiketessä Gudrun Wagner vastasi entistä enemmän juhlien kokonaisuudesta, muun muassa rahoituksesta ja ohjelmistosta. Viime vuosina musiikkijuhlien todellisen johtajana ilman nimitystä toimi Gudrun Wagner. Hän piti johtajuudestaan matalaa profiilia mutta johti juhlia ammattitaitoisesti ja vilpittömästi. Wagnereiden toiveena oli saada tyttärestään Katharinasta juhlien seuraava johtaja.
Bayreuthin musiikkijuhlat on yli sadan vuoden toimintansa aikana ollut koko ajan julkisuudessa. Historiallisesti ratkaisevilla hetkillä juhlien johdossa on aina ollut nainen, ensin Cosima Wagner, sitten Winifred Wagner ja heidän jälkeensä Gudrun Wagner.
Vuonna 1993 Gudrun Wagnerille myönnettiin ranskalainen kunniamerkki Chevalier des l'Arts et des Lettres, ja vuonna 2004 hän sai Liettuassa Rienzi-palkinnon.
Renault 4
Renault 4 (puhekielessä myös Tipparellu) on hatchback-korinen pikkuauto, jota Renault valmisti vuodesta 1961 vuoteen 1993. Se oli Renault’n ensimmäinen etuvetoinen perheauto.
Renault 4 oli Renault’n vastaus vuonna 1948 esitellylle Citroën 2CV:lle. Renault pystyi tutkimaan 2CV:n suunnittelun hyvät ja huonot puolet ja loi isomman ja paremmin kaupunkiin sopivan auton. Keväällä 1956 Renault’n pääjohtaja Pierre Dreyfus julkisti uuden projektin. Sen tarkoituksena oli suunnitella uusi, takamoottorisen 4CV:n korvaava malli, kaikkien tarpeet täyttävä jokamiehen auto. Siitä tulisi perheauto, naisen auto, maanviljelijän auto ja kaupunkiauto. Se sopisi myös autoilijoille ympäri maailmaa.
Renault 4:n tuotantomalli esiteltiin Pariisin Salon de l’Automobile -autonäyttelyssä vuonna 1961. Sen rinnalla esiteltiin vuonna 1961 vähemmän tunnettu, sylinteritilavuudeltaan 0,6 litran moottorilla varustettu Renault 3, joka oli tuotannossa vain vuoden verran.
Vaikka Renault 4 ei saavuttanutkaan samanlaista kulttistatusta kuin Citroën 2CV, se oli kaikkien aikojen myydyin ranskalainen auto. Sitä valmistettiin yhteensä 8 135 424 kappaletta vuosina 1961–1993. Ranskan lisäksi autoa valmistettiin 27 maassa, muun muassa Australiassa, Etelä-Afrikassa, Chilessä ja Filippiineillä. Oikealta ohjattavien mallien myynti lopetettiin vuonna 1985, mutta vasemmalta ohjattavien tuotanto ja myynti Euroopassa loppui vasta vuonna 1993.
Viimeiset tuhat Boulogne-Billancourtin tehtaalla rakennettua yksilöä saivat kojelautaansa laatan, jossa luki ”Bye-Bye”.
Suomalainen lempinimi "Tipparellu" sai alkunsa maahantuojan Oy Autorex Ab:n automallin mainonnassa käyttämästä iskulauseesta ”Ei vettä, ei rasvaa, vain tippa bensaa”.
Turo’s Hevi Gee (albumi)
Turo’s Hevi Gee on samannimisen huumoriorkesterin vuonna 2007 julkaistu yhdeksäs studioalbumi.
Kaikki kappaleet on sovittanut Turo's Hevi Gee.
Ylivieskan Veto
Ylivieskan Veto oli Ylivieskassa vuonna 1909 perustettu Työväen Urheiluliiton (TUL) yleisseura, joka tunnettiin aluksi nimellä V- ja U-seura Alku. Seura kiellettiin poliittisin perustein pahimman oikeistoterrorin vuosina 1930-luvulla ja perustettiin uudelleen 2. maailmansodan jälkeen poliittisten olojen vapauduttua Ylivieskan Veto -nimisenä vuonna 1946.
Seuran pitkäaikaisina puheenjohtajina olivat Antti Ojakangas (1946-1957), Aale Niemikorpi ja Erkki Ojakangas (1979 - 2006).
Vuodesta 1948 seuran ohjelmistossa oli nyrkkeily, joka on ollut seuran menestyksekkäin laji. Verrattain pienen seuran väreissä on saavutettu nyrkkeilyssä TUL:n ja SM-tason mitaleita kaikkiaan 26 kappaletta. Erkki Ojakangas voitti v.1949 TUL:n nuorten mestaruuden. Hän toi maaottelupisteet neljä kertaa Suomeen kalottimaaotteluissa Pohjois-Ruotsia vastaan. Hän nyrkkeili hopeaa v.1951 TUL:n yleisen sarjan mestaruuskilpailuissa. Osallistuttuaan Maailman nuorison festivaalien (XI akateemiset kesäkisat)nyrkkeilykisoihin sodan raunioittamassa Berliinissä v.1951, hän sai liitoltaan kilpailukiellon, kun osallistui lupaa kysymättä. Veljessarjan seuraava, Jorma Ojakangas, nyrkkeili hopealle nuorten SM-kisoissa v. 1954. Jouko Ojakangas voitti urallaan TUL:n nuorten mestaruuden v. 1958 sekä kolme yleisen sarjan TUL:n mestaruutta painoluokassa 57 kg vuosina 1961-1963. Hän voitti Pohjois-Suomen mestaruuden vuonna 1966. Pauli Ojakangas voitti nuorten SM-kultaa sekä TUL:n nuorten mestaruuden vuosina 1966-67. Urallaan hän saavutti kaikkiaan kolme yleisen sarjan SM-kultaa ja kaksi pronssimitalia. Ensimmäisen yleisen sarjan SM-kultansa hän hankki Ylivieskan Vedon väreissä v. 1968 painoluokassa 57 kg.
Ari-Pekka Niemikorpi voitti nuorten SM-pronssia vuonna 1972 ja kultaa vuonna 1974 sarjassa 54 kg. Niemikorpi nyrkkeili TUL:n mestariksi v. 1973 sarjassa 57 kg ja v.1977 sarjassa 54 kg. Yleisen sarjan 54 kg:n painoluokassa Niemikorpi saavutti kaksi SM-hopeaa 1977-1978 sekä pronssia v.1981. Suomen B-mestaruuskisoissa hän saavutti hopeaa v.1976 ja kultaa 1977. 
Jyrki Peltola saavutti urallaan SM-hopeaa v. 1987 sarjassa 57 kg ja SM-pronssia v. 1986 sarjassa 57 kg sekä pronssia v.1988 sarjassa 60 kg.
Seuran viimeinen nyrkkeilymitalisti oli Mauri Teräs, joka saavutti sarjassa 60 kg SM-pronssia vuosina 1994 ja 1995.
Muita harrastettuja lajeja olivat yleisurheilu, voimistelu, hiihto, jalkapallo, lentopallo, suunnistus, keilailu, jousiammunta ja sulkapallo. Niissä järjestettiin piiritason kilpailutoimintaa ja osallistuttiin TUL:n liittojuhlille.
Toiminta oli laajimmillaan 1970-luvulla, mutta hiljeni 1980-luvulla ja keskittyi 1990-luvulla lähinnä nyrkkeilyyn, suunnistukseen, sulkapalloon ja hiihtoon. Seuran toiminta lakkautettiin 2006 vetäjäpulan vuoksi.
Lähteet: TUL:n toimintakertomukset 1948 - 1995, Ylivieskan Vedon arkisto, Nyrkkeilyn SM-tilastot, Erkki Ojakankaan arkisto.
Renault 7
Renault 7 oli Renault 5:n sedan-korinen versio, jota valmisti ja myi Espanjassa Renault:n espanjalainen tytäryhtiö FASA vuosina 1974-1982.
Se oli hyvin samankaltainen kuin R5, ja teknisesti identtinen, mutta sen moottorivalikoima oli pienempi. R7:ssä oli neljä ovea ja sedan-tyyppinen tavaratila R5:n kolmen (ja myöhemmin viiden) oven hatchback-korin sijasta. Toinen ero oli, että R7:ssä käytettiin metallipuskureita muovisten sijaan, joka sai auton näyttämään hieman vanhemmalta, mutta mahdollisesti myös kalliimmalta. R7:ssä oli alun perin 1037 cm³ moottori, ja sitä myytiin enimmäkseen Espanjassa. Noin 140,000 kappaletta valmistettiin, ja R7:n suosio kotimarkkinoidensa ulkopuolella oli rajoitettua, sillä Renault tarjosi suurempaa ja käytännöllisempää Renault 12:ta vain hieman kalliimmalla.
R7 esiteltiin kaksi vuotta R5:n julkaisun jälkeen, se sai kasvojenkohotuksen vuonna 1979, ja moottori vaihtui suurempaan 1108-kuutioiseen vuonna 1980. Auton valmistus päättyi 1982, kun uusi R9 tuli markkinoille. Lisäksi R5:n viisiovinen malli esiteltiin 1980 käyttäen samaa muotoa kuin R7:n takaovissa. R5 oli hiljattain uusittu ja R7:n myyntiin nähden katsottiin turhaksi investoida tarvittaviin muutoksiin, joten tuotanto päättyi.
Irving Kristol
Irving Kristol (22. tammikuuta 1920 Brooklynissä, New York, Yhdysvallat – 18. syyskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen uuskonservatismin perustajiin kuulunut toimittaja ja poliitikko.
Kristol syntyi Ukrainasta muuttaneiden juutalaisvanhempien perheeseen. Hän suoritti vuonna 1940 Bachelor of Artsin tutkinnon City College of New Yorkista pääaineenaan historia.
Irving Kristol kuului American Enterprise Instituteen. Hän kirjoitti useisiin lehtiin ja hänen usein siteerattu lausahduksena on, että uuskonservatiivi on ”todellisuuden mukiloima liberaali”.
Yhdysvaltain presidentti George W. Bush myönsi Kristolille heinäkuussa 2002 Presidential Medal of Freedomin.
Irving Kristolilla on puolisonsa, historioitsija Gertrude Himmelfarbin kanssa politiikantutkijapoika Bill Kristol (s. 1952), joka toimii konservatiivisen The Weekly Standardin päätoimittajana.
Lillbacka Global
Lillbacka Global Oy on suomalainen logistiikka-, kuljetus- ja huolintayritys. Yrityksen toimitusjohtaja on Pertti Romppainen ja hallituksen puheenjohtajana toimii teollisuusneuvos Jorma Lillbacka. Yritys perustettiin vuonna 1990 ja se on osa Lillbacka-konsernia. Lillbacka Globalin kotipaikka on Turku.
Yhtiön omat autot liikennöivät muun muassa Saksassa, Tanskassa, Itävallassa, Benelux-maissa ja Italiassa. Yhtiö voi myös edustaja- ja terminaali­verkostonsa ansiosta tarjota maa­kuljetus­palveluita kaikkialle Eurooppaan.
Renault 6
Renault 6 on ranskalaisen Renault’n vuosina 1968–1980 valmistama pikkuauto.
Renault 6 esiteltiin vuoden 1968 Pariisin autonäyttelyssä, ja se oli suunniteltu kalliimmaksi ja suuremmaksi vaihtoehdoksi Renault 4:lle. R6 oli suunnattu Citroën Ami 6:n ja hiljattain julkaistun Citroën Dyanen kilpailijaksi. R6 käytti R4:n pohjalevyä ja 845 cm³ moottoria ja oli teknisesti lähes identtinen, mutta sen hatchback oli huomattavasti modernimpi ja muistutti Renault 16 -mallia.
Kahden ensimmäisen tuotantovuotensa aikana R6-mallia kritisoitiin lehdistössä R4-peräisen moottorin tehottomuudesta painavammassa R6:ssa. Vuoden 1970 Pariisin autonäyttelyssä esiteltiin uusi versio R6:sta, jossa oli 1,1-litrainen Cléon-moottori (jota oli käytetty Renault 8:ssa vuodesta 1962). Tätä pidettiin yleisesti suurena parannuksena. Uusi malli oli myös paremmin varusteltu, ja siinä oli myös uusi vaihdelaatikko, jäähdytysjärjestelmä ja levyjarrut edessä. Espanjan markkinoilla R6 myytiin 956 cm³ moottorilla, koska ajoneuvot joissa oli yli 1040-kuutioinen moottori olivat Espanjan verokäyttännön mukaan verotettavia.
Vuonna 1974 R6:ta päivitettiin neliskulmaisilla etuvaloilla, uusilla takavaloilla, mustalla muovisella jäähdyttimen säleiköllä ja uusilla puskureilla. Etuvilkut siirrettiin etuvalojen ja puskurin välistä puskuriin.
Valmistus ja myynti Ranskassa ja suurimassa osassa Eurooppaa päättyi 1980, mutta Espanjassa ja Argentiinassa autoa valmistettiin ja myytiin vuoteen 1986 asti. Kolumbiassa auton valmistus päättyi 1984, kun Renault 9 tuli tuotantoon.
ARC 170 -tähtihävittäjä
ARC 170 -tähtihävittäjä on fiktiivinen avaruusalus George Lucasin luomassa "Tähtien sota" -elokuvasarjassa. Niitä esiintyy "".
Nämä hävittäjät eroavat muista siten, että ne vaativat kolme pilottia. Edessä oleva ohjaa alusta ja ampuu laserkanuunoilla, toinen huolehtii aluksen järjestelmistä ja muusta ja kolmas taas ampuu takana olevalla tykillä. Aluksessa on lisäksi yksi astromekaniikkadroidi korjauksia varten. Imperiumin aikoina nämä hävittäjät vedettiin pois laivastosta. Niille oltiin suunnittelemassa seuraajaa, joka vaatisi vain yhden pilotin. Alusta valmistavan Incom Corporationin jotkut insinöörit kuitenkin erosivat Imperiumin palveluksesta ja myivät piirustukset aluksesta Kapinaliittolle. Näin X-siipinen päätyi kapinallisille.
Hype – Songs of Tom Mahler
Hype – Songs of Tom Mahler on Robert Calvertin sooloalbumi vuodelta 1981. Sen teemana on Tom Mahler -nimisen muusikon seikkailut musiikkibisneksessä ja sen kiemuroissa. Myös samanniminen kirja julkaistiin vuonna 1981.
Pikku John
Pikku John (tai Pikku-John, ) on hahmo Robin Hoodista kertovissa tarinoissa. Pikku John kuvataan Robin Hoodin lähimmäksi mieheksi ja parhaaksi ystäväksi. Pikku Johnin nimi on eräänlainen vitsi, sillä hän on todellisuudessa kookas ja erittäin voimakas mies. Joissakin balladeissa hänen pituudekseen mainitaan seitsemän jalkaa. Pikku John on erityisen taitava sauvataistelussa, missä hän voitti Robin Hoodin, kun miehet kohtasivat ensi kerran.
Peltier-elementti
Peltier-elementti on kahdesta erilaisesta materiaalista muodostettu, lämpösähköiseen ilmiöön perustuva yksinkertainen laite, jossa sähkövirta siirtää lämpöä elementin osien välillä. Laitteen keksi Jean Charles Athanase Peltier vuonna 1834. Sähkövirran vaikutuksesta elementin toinen puoli jäähtyy ja toinen lämpenee. Vaihtamalla sähkövirran suuntaa, myös lämmön siirtymissuunta vaihtuu.
Pienellä jännitteellä, mutta suurehkolla sähkövirralla toimivia Peltier-elementtejä käytetään pienimuotoisissa jäähdytystarpeissa kuten kylmälaukkujen tai tietokoneiden prosessorien jäähdyttämisessä.
Peltier-elementtejä käytetään yleensä nimenomaan jäähdytykseen, koska pelkkä sähkölämmitys voidaan helposti toteuttaa aivan tavallisella sähkövastuksella. Peltier-elementtejä voidaan silti käyttää myös lämmittämiseen, erityisesti sovelluksissa, joissa välillä tarvitaan jäähdytystä ja välillä lämmitystä.
Autokäyttöön suunnitelluissa kylmälaukuissa oleva 12 voltin Peltier-elementti vie noin 3-4 ampeerin virran ja on kooltaan 40x40 mm. Peltier-elementin hyötysuhde on huono, mutta se on huoltovapaa ja pienikokoinen. Tuulettimella tai jäähdytysrivoilla voidaan tehostaa lämmön siirtymistä peltier-elementin ja sitä ympäröivän ilmatilan välillä.
Renault 8 ja 10
Renault 8 (Renault R8 vuoteen 1964) ja Renault 10 ovat pieniä perheautoja, joita Renault valmisti 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa. Renault 8 esiteltiin 1962, ja pidempikorinen ja paremmin varusteltu Renault 10 vuonna 1965. Pidempi etupään ylitys toi enemmän tavaratilaa, mutta matkustamon mitat olivat samat kuin Renault 8:ssa.
Autojen tuotanto Ranskassa päättyi 1971, mutta jatkui Espanjassa vuoteen 1976. Malleja valmistettiin myös Bulgariassa vuoteen 1970 asti. Romaniassa 8-mallia valmistettiin lisenssillä vuosina 1968–1971 nimellä Dacia 1100.
Autojen turvallisuuspuutteet tulivat julkisuuteen muun muassa kesäkuussa 1967, kun 25-vuotias näyttelijä Françoise Dorléac törmäsi vuokraamallaan Renault 10:llä liikennemerkkiin Nizzan lähellä. Auto kierähti katolleen ja syttyi tuleen, ja Dorléacin ruumis paloi tunnistamattomaksi.
Renault 8 Gordini -malli oli suosittu ralliauto, joka tunnettiin Suomessa lempinimellä ”sinisorsa”. Sillä kilpaili muun muassa suomalainen Jorma Lusenius. Hän ajoi myös Alpine A110 -urheiluautolla, joka perustui Renault 8:n tekniikkaan.
Freq
Freq on Robert Calvertin albumi vuodelta 1984. Albumin inspiraationa olivat Ison-Britannian kaivostyöläisten työtaistelut 1980-luvun alkupuoliskolla. Musiikillisesti albumi on vahvasti konemusiikki-vaikutteinen syntetisaattoreiden runsaasta käytöstä johtuen. CD-version bonuskappaleet:
Let It Be... Naked
Let It Be… Naked on The Beatles -yhtyeen uudelleen masteroitu ja miksattu albumi albumin "Let It Be" alkuperäisnauhoista ennen tuottaja Phil Spectorin alkuperäislevylle tekemiä muutoksia.
Levyn kappalejärjestys on erilainen kuin alkuperäisellä levyllä ja myös kappaleissa on joitakin eroja: muun muassa ”Don’t Let Me Down” on lisätty tälle levylle ja kappaleet ”Dig It” sekä ”Maggie Mae” on poistettu levyltä.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Lennon/McCartney jollei toisin ilmoitettu.
Move4
Move4 on suomalainen kapearaiteinen teollisuusveturi. Sen suunnitteli ja rakensi Valmet lentokonetehdas.
Veturityyppi tuli tuotantoon vuonna 1948; se on kaksiakselinen dieselveturi, jonka erikoisuutena on vaihdettava raideleveys. Veturi suunniteltiin jo alun perin niin, että sitä voi käyttää kaikilla raideleveyksillä välillä 600 - 750 mm. Tämä on toteutettu suunnittelemalla akselinkannattimet sivusuunnissa siirrettäviksi, jolloin raideleveyttä muutetaan vaihtamalla akselit. Veturin molemmat akselit vetävät; moottorin voima siirretään kardaaniakselilla taka-akselille, josta edelleen etuakselille ketjuvedon avulla.
Vetureita valmistui yhteensä 18 kappaletta; lisäksi yksi, Move4N, rakennettiin leveäraiteisena; se rakennettiin tilaustyönä Paloheimo Oy:n Riihimäen sahalle.
Veturit menivät eri teollisuuslaitoksille; prototyyppikappaleen osti VR kapearaiteisten työmaaratojensa veturiksi korvaamaan aiempia höyryvetureita. Tämä veturi on Jokioisten museorautatien hallussa ajokuntoisena; siihen on asennettu alkuperäistä hiukan tehokkaampi moottori sekä nykyaikaistettu käynnistys hehkutuksineen. Veturi onkin jonkin verran muita yksilöitä nopeampi.
Prototyyppikappaleen erikoisuus ovat erityisten pidennysten päähän asennetut keskuspuskimet. Muissa yksilöissä on alustan päissä olevat tappityyppiset kiinnittimet, joihin voidaan asentaa useammankin tyyppisiä puskimia tai työkoneita, lähinnä lumiauroja.
Useimmat jäljellä olevat Move4 -veturit ovat Museorautatien hallussa; prototyypin lisäksi ajokuntoisia ovat entinen A. Ahlström Osakeyhtiön Varkauden tehtaiden kakkosveturi sekä rajallisemmin Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n Olkkolan sahan veturi numero 1 ; sen voimansiirtoakseli kaipaa uusimista. Sisarveturi on varastoitu, koska siitä puuttuvat akselit; tässä varastoidussa yksilössä ovat säilyneet alkuperäisen omistajan tunnukset. Tunnusten palauttamista myös ykkösveturiin on harkittu epävirallisella tasolla; tätä veturia käytettiin 1970 - 1980 -luvuilla runsaasti työveturina - olipa se satunnaisesti yhden viikon ajan ainoa ajokuntoinen veturi, kun kaikki muut sattuivat vikaantumaan yhtaikaisesti.
Lisäksi Humppilan varikolla on entinen Kuusankosken–Voikan rautatien veturi numero 13; se siirtyi 1960-luvulla Asko Oy:n Forssan sahalle, josta se luovutettiin vuonna 1983 Museorautatielle. Veturi on maalattu keltaiseksi teollisuusveturien tapaan; se poikkeaa muista siten, että siinä on ns. sekamoottori eli moottorissa on sekä bensiinille sopiva kaasutin että dieselruiskutuspumppu. Veturi on lähes ajokuntoinen; se kaipaa vain perushuollon ja joidenkin osien uusinnan.
Ainoa leveäraiteinen Move4, Riihimäen sahan Move4N, kutsumanimeltään "Luppe", siirrettiin vuonna 1999 Humppilan varikolle, kun sen talli Hyvinkään Nopossa purettiin.
Yksi Move4 on jäähdytysalan museossa Ylöjärvellä; yksityisomistuksessa Lammilla ollut toinen samanlainen veturi lahjoitettiin Museorautatielle syksyllä 2017 ja siirrettiin Minkiölle; tämä veturi on myös ajokuntoinen, kaipaa vain kesällä -18 täyshuoltoa koska on seissyt kylmillään useita vuosia.
The Beatles 1
The Beatles 1 on The Beatles -yhtyeen kokoelma-albumi, joka sisältää 27 kappaletta. Albumi sisältää kaikki yhtyeen Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa listaykkösiksi nousseet singlet vuosien 1962 ja 1970 väliltä. Lähes kaikkien kappaleiden kirjoitus on pantu John Lennonin ja Paul McCartneyn nimiin. Albumi on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä Beatles-julkaisuista.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet John Lennon ja Paul McCartney, jollei toisin ilmoitettu.
Renault 9 ja 11
Renault 9 ja Renault 11 ovat pienehköjä perheautoja, joita Renault valmisti vuosina 1981–1989. Renault 9 oli neliovinen sedan, joka esiteltiin syksyllä 1981. Renault 11 oli 3- tai 5-ovinen hatchback, joka tuli markkinoille vuonna 1983. Suomen autoveropolitiikan vuoksi kalliimmat hyvin varustellut mallit (GTS, TXE, Turbo) kuitenkin sijoittuivat selkeästi ylemmän keskiluokan autoihin.
Muunneltua versiota 9:stä valmisti Yhdysvalloissa American Motors Corporation (AMC). Tämä malli tunnettiin nimellä Renault Alliance. Neliovisen mallin lisäksi AMC tarjosi amerikkalaista suunnittelua edustavalla kaksiovisella sedan-korilla varustettua Alliance-mallia, ja vuodesta 1984 myös avomallia. Suunnitelmissa oli myös farmarimalli Alliancesta, mutta tätä suunnitelmaa ei koskaan toteutettu.
Renault 9 valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1982, ja Alliance oli amerikkalaisen "Car and Driver" -lehden Car and Driver Ten Best -listalla vuonna 1983, ja "Motor Trend" -lehti valitsi sen samana vuonna Vuoden Autoksi. Vaikka 9:llä ja 11:llä oli eri mallinimet ja korit, ne olivat teknisesti täysin identtisiä, ja suunniteltiin yhdessä korvaamaan vanhempi Renault 14. 11 erottui 9:stä myös etupäältään, jossa oli kaksi kulmikasta umpiota molemmin puolin, samalla lailla kuin Alliancessa Pohjois-Amerikassa. Myös 9:ään tuli tämä etupää vuonna 1985 ja molemmat mallit saivat viimeiset kasvojenkohotuksensa mallivuodeksi 1987, kun molemmat saivat samanlaiset uudet etupäät ja sisustukset.
Test-Tube Conceived
Test-Tube Concieved on Robert Calvertin viimeinen sooloalbumi vuodelta 1986. Albumin konseptina olivat uudet teknologiat ja geneettiset ratkaisut. Edeltäjäänsä verrattuna albumi on enemmän bändilevy, perinteisiä soittimia kuten kitaraa käytetään runsaammin.
Yellow Submarine Songtrack
Yellow Submarine Songtrack on The Beatles -yhtyeen albumi, jossa ovat elokuvassa "Yellow Submarine" (Keltainen sukellusvene) esiintyneet kappaleet.
Kaikki kappaleet Lennon-McCartney jollei toisin mainittu.
Väinö Luutonen
Väinö ”Isi” Luutonen (9. huhtikuuta 1889 Ruovesi – 22. elokuuta 1974 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa raittiusseura Taiston näyttämöllä, josta Luutonen siirtyi Tampereen Työväen Teatteriin vuonna 1911. Lisäksi hän esiintyi useana kesänä Pyynikin kesäteatterissa. Luutonen jäi eläkkeelle Tampereen Työväen Teatterista vuonna 1955.
Luutosella oli pieni rooli seitsemässä elokuvassa. Luutonen näytteli muun muassa Tuomas-isäntää Wilho Ilmarin elokuvassa "Pitkäjärveläiset". Hän näytteli myös laivapoikaa elokuvassa "Kaunis Veera eli Ballaadi Saimaalta", Salmista "Niskavuoren Hetassa" sekä Väinö Länsilehtoa viimeiseksi jääneessä elokuvassaan "Elokuu".
Luutonen kuoli 85-vuotiaana vuonna 1974.
Sputnik 6
Sputnik 6 oli miehitettyihin lentoihin tarkoitetun Vostok 3A-avaruusaluksen ensimmäinen koelento. Aiemmat Vostok-ohjelman lennot oli suoritettu prototyypeillä. Aluksen hyötykuormana oli tieteellisiä instrumentteja, televisiojärjestelmä sekä kaksi koiraa, Ptšelka ja Muška. Avaruusalus sekä kaikki kyydissä olleet materiaalit tuhoutuivat itsetuhojärjestelmän käynnistyttyä jarrurakettien epäonnistuttua aluksen ohjaamisessa hallittuun ilmakehään paluuseen.
Sputnik 6:n lento oli suunnitelmaltaan lähes suora toisinto onnistuneesta Sputnik 5-lennosta käyttäen ensimmäistä valmistunutta lopullista miehitettyihin lentoihin tarkoitettua Vostok 3A-alusta. Lennon oli tarkoitus kestää yhden päivän ajan ja palauttaa kyydissä olleet koirat maan päälle, jotta Vostok-aluksen järjestelmät olisi voitu todeta kykeneviksi miehitetyn lennon ylläpitämiseen.
Lento alkoi suunnitelmien mukaisesti 1. joulukuuta, 1960 kello 07:26:04 UTC ja alus saavutti suunnitellun kiertoradan. Aluksen lähettämiä signaaleja havaittiin muun muassa Ruotsissa ja Yhdysvalloissa, missä CIA vastaanotti kuvia kapselin televisiojärjestelmästä ja onnistui lopulta murtamaan signaalissa käytetyn kryptografian.
Koskaan ei ole saatu selville tai ainakaan julkisesti kerrottu, mikä johti jarrutuspolton epäonnistumiseen, mutta pian kello 08:22 UTC tapahtuneen polton jälkeen oli lennonvalvojille selvää, että alus ei ollut suunnitellulla radallaan vaan jatkoi maan kiertämistä. Spekulaatio on edelleen käynnissä siitä oliko alus väärässä asennossa polton käynnistyessä vai oliko jarruraketeissa vikaa .
Alus jatkoi maan kiertämistä vielä puolitoista kierrosta kunnes automatisoitu itsetuhojärjestelmä aktivoitui tuhoten aluksen ja mukana lentäneet materiaalit. Vaikka alus olikin radalla, joka olisi ohjannut sen hallittuun paluuseen kymmenen päivän kuluttua, oli järjestelmä asennettu, ettei vieraat valtiot pääsisi käsiksi Vostokin järjestelmiin. Järjestelmä oli asetettu aktivoitumaan tietyn ajan kuluttua lennon alusta, ellei se havaitsisi normaalin paluun aiheuttamia g-voimia .
Ironisesti toinen aluksessa kuolleista koirista, Muška, oli ollut ehdolla jo aiemmin Sputnik 2-lennolle, mutta se oli silloin hylätty lennolta sen kieltäydyttyä syömästä. Mushkan paikan lennolla otti silloin Laika-koira .
Luettelo televisiosarjan Bones jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Bones jaksoista. Sarjan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 13. syyskuuta 2005 kanavalla FOX. Suomessa sarjaa esittävät MTV3 ja Sub.
Tällä hetkellä sekä Suomessa että Yhdysvalloissa on meneillään sarjan yhdestoista tuotantokausi (2015–2016).
"Kursivoitu numero" tarkoittaa toistaiseksi esitettyjen jaksojen määrää.
Renault 12
Renault 12 on keskikokoinen perheauto, jota valmisti Renault vuosina 1968–1980. Se oli saatavana sedanina "(Berline)" ja farmarina "(Break)". Sitä valmistettiin myös lisenssillä monissa maissa ympäri maailmaa aina 2000-luvun alkuun asti.
Ensimmäisinä vuosinaan 12 sai kehuja Euroopan lehdistöltä tilavien ja mukavien sisätilojensa, muotoilunsa, suorituskykynsä ja matalan polttoaineenkulutuksensa ansiosta. Toisaalta se menestyi huonommin amerikkalaisessa lehdistössä: testatessaan vuoden 1974 mallia, "Road & Track" -lehti moitti moottorin ”häiritsevää” ääntä, ja kutsui raskasta, tehostamatonta ohjausta ”vakavaksi suunnitteluvirheeksi”. Myös tuuletusjärjestelmälle annettiin heikot arvosanat.
Renault 12:n tuotanto ja myynti suurimmassa osassa Eurooppaa päättyi 1980, Mutta Renault'n tytäryhtiöt maailmanlaajuisesti jatkoivat tuotantoa. Viimeinen R12 valmistui vuonna 1999 Turkissa, ja romanialainen autonvalmistaja Dacia valmisti R12-pohjaisia henkilöautoja vuoteen 2004 asti ja 12-pohjaista Dacia Gamma pick-up:ia marraskuuhun 2006 asti.
Mulperiperhonen
Mulperiperhonen eli silkkiperhonen ("Bombyx mori"), on silkkikehrääjiin kuuluva perhonen, jonka toukan kotelosta eli kokongista saadaan silkkiä. Laji on saanut nimensä toukkien ravintokasvin, valkomulperipuun ("Morus alba") mukaan. Mulperiperhosta viljellään silkintuotantoa varten. Mulperiperhosen toukat ovat noin 4 cm pitkiä ja niillä on peräpäässään sarvi. Väritykseltään toukat ovat vaaleanruskeita. Aikuiset mulperiperhoset ovat samanvärisiä kuin toukat.
Bombykoli on 16-hiilinen haihtuva alkoholi, joka on mulperi- eli silkkiperhosnaaraan erittämä feromoni.
Mulperiperhonen on ollut kotieläimenä tuhansia vuosia, ja sitä on jalostettu niin pitkälle, että se ei enää pärjäisi luonnossa. Himalajalla elää laji "Bombyx mandarina", joka lienee mulperiperhosen kantamuoto.
Valkomulperi
Valkomulperi ("Morus alba") eli varsinainen silkkiäispuu on Kiinasta kotoisin oleva nopeakasvuinen puu, jota kasvatetaan laajalti lehtiensä takia. Lehtiä käytetään silkkiä tuottavien mulperiperhosen toukkien ravintona. Pohjois-Amerikassa valkomulperista on jalostettu myös hedelmäpuuna kasvatettavia lajikkeita.
Valkomulperin liuskaiset lehdet ovat päältä kiiltävät, alapuolelta valkonukkaiset, halkaisijaltaan noin 20 cm. Kukat ovat valkoiset. Hedelmä muistuttaa vadelmaa ja on raakana valkoinen, kypsänä punainen. Linnut syövät hedelmiä ja levittävät siten siemeniä.
Valkomulperia voi kasvattaa eteläisimmässä Suomessa.
Renault 14
Renault 14 on Renault’n vuosina 1976–1983 valmistama alemman keskiluokan automalli. Se suunnattiin kilpailijaksi pienten perheautojen luokkaan, jonka oli avannut Volkswagen Golf kahta vuotta aikaisemmin. Mallin seuraajiksi tulivat Renault 9 ja 11.
Auton myynti käynnistyi huonosti seurauksena epäonnistuneesta mainoskampanjasta, jossa autoa verrattiin päärynän muotoon. Auto sai myöhemmin maineen herkästi ruostuvana, ja siksi sitä alettiin kutsua lehdistössä ”mädäksi päärynäksi”. Ranskassa 14:stä käytetään edelleen lempinimeä "”La poire”" (tarkoittaa kirjaimellisesti ”päärynää”, mutta slangissa myös ”herkkäuskoista”).
Moottorina oli 1,2-litrainen (58 hv) nelisylinterinen bensiinimoottori, joka oli Renault’n ja Peugeot’n yhteistyössä kehittämä. Se makasi moottoritilassa 72 astetta taaksepäin kallistettuna ja varapyörä oli asetettu sen päälle. Voimansiirtona oli nelivaihteinen manuaalivaihteisto, vuonna 1981 tuli saataville myös viisivaihteinen. Myöhemmin 1,2-litraisen rinnalle tuli myös 1,4-litrainen (60/70 hv) versio.
Vuonna 1980 malli koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa vilkut siirtyivät etupuskurista ajovalojen yhteyteen.