hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Viron instituutti
Viron instituutti () on Lennart Meren vuonna 1989 perustama organisaatio, jonka tarkoituksena on esitellä virolaista kulttuuria ulkomailla.
Tallinnan lisäksi Viron instituutilla on nykyisin kaksi toimipistettä ulkomailla: Budapestissä ja Helsingissä. Instituutti järjestää kulttuuritapahtumia ulkomailla ja kustantaa aihepiireittäin Viroa esitteleviä julkaisuja sekä kolmea kulttuurilehteä englanniksi. Viron instituutti hallinnoi myös sekä viroksi että englanniksi julkaistua kulttuurikalenteria kultuur.info sekä Viroa käsittelevää verkkotietosanakirjaa Estonica.
Viron Suomen-instituutti on ensimmäinen Viron ulkomaille perustama kulttuuriedustusto. Toimitilat olivat vuoteen 2010 saakka Mariankadulla vuonna 1998 avatussa Baltia-keskuksessa. Nykyään instituutin toimitilat ovat syksyllä 2010 avatussa Eesti Maja - Viro-keskuksessa, jossa pitävät majaa myös muut Suomen suuret Viro-toimijat. Helsingissä instituutin pääasiallisena tehtävänä on virolaisen kulttuurin ja Viron kulttuuripolitiikan tunnetuksi tekeminen Suomessa sekä maiden kulttuurisuhteiden kaikkinainen edistäminen. Instituutti panostaa erityisesti nuorten keskuudessa tehtävään työhön tarjoten mm. tietopaketteja kouluille ja tietoja opiskelumahdollisuuksista Virossa. Lisäksi instituutti pyrkii palvelemaan Suomessa asuvia virolaisia.
Elmo (nimi)
Elmo on miehen nimi. Nimi johtuu mahdollisesti germaanisten kielten kypärää tai suojelusta tarkoittavasta sanasta "helm", mutta voi olla myös muunnos latinalaisesta nimestä "Erasmus". Toisten tietojen mukaan Elmo on johdettu naisennimestä Elma. Pyhä Elmo (oik. Formian Pyhä Erasmus) on merenkulkijoiden suojeluspyhimys, jonka mukaan ovat saaneet nimensä myös Pyhän Elmon tulet.
Vuoden 2016 loppuun mennessä Elmo-nimisiä henkilöitä oli Suomen väestörekisteriin merkitty noin 1760.
Vain nopeat elävät
Vain nopeat elävät (KRÄLP 49 / KRÄKCD 49) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 22. marraskuuta 1989. Levyn tekemiseen käytettiin vain viisi vuorokautta, koska se äänitettiin studiolivenä. Levyä tehdessään yhtye yöpyikin Takomo-studiolla. Levyn kannessa olevan hirven pään on piirtänyt Seppo Välimäki, joka on ollut Heikki Salon kanssa samassa autotallibändissä 70-luvulla.
Albumista julkaistu sekä puna- että sinikantinen versio.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo ja sovittanut Miljoonasade, ellei toisin mainittu.
Hilja Mörsäri
Hilja Karoliina Mörsäri (24. elokuuta 1932 Karunki – 13. kesäkuuta 2016 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjailija, kirjallisuusvaikuttaja ja äidinkielen ja kirjallisuuden opettaja.
Mörsäri debytoi runokokoelmalla "Kolme vuodenaikaa" vuonna 1958. Hän julkaisi lisäksi kaksi muuta runokokoelmaa ja teoksen "Päivien ja unten kirjasta", joka sisältää ”vuosien varrella kertyneitä marginaalimerkintöjä, aforismeja ja impressioita”.
Mörsäri teki tai oli mukana tekemässä kymmentä kirjallisuuden ja kirjoittamisen oppi- ja harjoituskirjaa sekä toimitti useita artikkelikokoelmia ja kaunokirjallisia antologioita. Hän toimi luennoitsijana, kouluttajana ja kriitikkona sekä kirjoitti esseitä oman alansa julkaisuihin ja kolumneja sanomalehtiin. Hän suomensi Edith Södergranin aforismit kokoelmaksi "Kaikkiin neljään tuuleen" (2013).
Vuonna 2006 Mörsäri palkittiin WSOY:n Kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnolla.
Lehtisaari (Säynätsalo)
Lehtisaari (joskus myös Lehtissaari) on Päijänteen saari Jyväskylän Säynätsalossa. Saari on taajamamaisesti rakennettu ja muodostaa samannimisen, Jyväskylän 32. kaupunginosan. Sen pinta-ala on 0,7 neliökilometriä. Lehtisaaren yhdistää Säynätsalon saareen Louhunsalmen riippusilta ja Muuratsaloon Lemmensilta. Lehtisaari muistuttaa maaperältään Säynätsalon saarta mutta on pinnanmuodoiltaan vaihtelevampi.
Postivaunut (Lucky Luke -albumi)
Postivaunut on järjestyksessä toinen Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin on käsikirjoittanut René Goscinny ja piirtänyt Morris. Se julkaistiin suomeksi 1971 Jouni Tihman suomentamana.
Wells Fargo & Co. -kuljetusyhtiö on pahoissa vaikeuksissa. Yhtiön postivaunujen kimppuun on hyökätty yhä useammin, joten yhtiö menettää paljon rahaa ja ihmisten luottamuksen. Siksi yhtiö pyytää Lucky Lukea suojaamaan isoa kultalastia kuljettavaa postivaunua sen matkalla Denveristä San Franciscoon. Joukkoon liittyy mitä erikoisimpia matkustajia, ja Lucky Luke on varma, että vaunun kimppuun hyökätään. Monet hyökkäykset torjutaan, ja on myös lähellä, etteivät intiaanit ota heitä vangikseen. Kaiken lisäksi selviää, että matkustajien joukossa on petturi, joka kuitenkin vangitaan myöhemmin. Myöhemmin myös selviää, etteivät postivaunut edes ole kuljettaneetkaan kultaa, vaan pelkkiä kiviä. Koko matkan tarkoituksena oli siis vain osoittaa, että Wells Fargo on todellakin luottamuksen arvoinen.
Tähdet, tähdet
Tähdet, tähdet (JHN 3035) on Rauli Badding Somerjoen albumi vuodelta 1983. Levyllä Agents soittaa taustat ja Somerjoki laulaa, kuten edellisessä "Ikkunaprinsessakin". "Tähdet, tähdet" -kappaleen lisäksi Somerjoen käsialaa ovat myös "Pellavapää" sekä "Liikaa viinaa", joissa Somerjoki käyttää salanimiään (Teppo Räme sekä G.A. Johanssonin perikunta). Levyn nimikappale kohosi nopeasti klassikoksi.
Inge Dekker
Inge Dekker (s. 18. elokuuta 1985 Assenissa, Drenthen provinssissa, Alankomaissa) on alankomaalainen uimari ja olympiavoittaja.
Dekker teki arvokisadebyyttinsä lyhyen radan EM-uinneissa 2001 Antwerpenissä. Ateenassa 2004 Dekker oli mukana voittamassa pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä joukkueessa, jossa olivat lisäksi Inge de Bruijn, Marleen Veldhuis ja Chantal Groot. Hänen ensimmäinen pitkän radan arvokisavoittonsa tuli pitkän radan EM-uinneissa 2006 Budapestissä, jossa hän voitti 100 metrin perhosuinnin ajalla 58.35.
Pekingissä 2008 Alankomaiden viestijoukkue voitti olympiakultaa olympiaennätysajalla 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Dekkerin ohella joukkueessa uivat Ranomi Kromowidjojo, Femke Heemskerk ja Marleen Veldhuis. Lontoossa 2012 Alankomaat sai samalla joukkueella hopeaa.
Nuoli ja väri
Nuoli ja väri (MUSHLP 1 / MUSHCD 1) on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin 6. maaliskuuta 1991.
Kaikki kappaleet sanoittanut Heikki Salo.
Jesse James (albumi)
Jesse James on kolmas Suomessa ilmestynyt Lucky Luke -sarjakuva-albumi. Albumin käsikirjoittaja on René Goscinny. Albumi ilmestyi Suomessa 1972 Soile Kaukorannan ja Heikki Kaukorannan suomentamana.
Jesse James on rikollinen, joka Robin Hoodia luettuaan päättää ryhtyä "Lännen Robin Hoodiksi" tietysti vain periaatteenaan ryöstää mahdollisimman paljon rahaa. Mukaan hän pyytää veljensä Frank Jamesin, joka harrastaa kirjallisuutta ja siteeraa Shakespearea puheissaan, sekä serkkunsa Cole Youngerin, joka on yksi Youngerin rikollisveljeksistä. Yhdysvaltain poliisi lähettää Lucky Luken nappaamaan Jesse ja hänen kumppaninsa kiinni. Jesse ja hänen koplansa ryöstävät junia ja sen jälkeen he siirtyvät olelemaan Texasin osavaltion puolelle, sillä siellä heitä ei ole etsintäkuulutettu. Aluksi Jesse, Frank ja Cole luovat kaupungeissa mielikuvaa, että he ovat kunniallisia kansalaisia. Se on kuitenkin peitetarina, sillä todellisuudessa veljekset hautovat suurta junaryöstöä. Se kuitenkin epäonnistuu ja Lucky Luke saa napattua koplan ja palautettua heidät vankilaan.
Kilpi (geologia)
Kilpi tai kilpialue on sellainen kallioperän alue, jossa peruskallion kivet ovat näkyvissä. Kilpialueilla peruskallion kivet pistävät esiin sedimenttikivistä koostuvan mannerlaakion alta. Kilpialue on osa kratonia, joka tarkoittaa vanhaa ja tektonisesti rauhallista maankuoren osaa. Kilpialueiden lisäksi myös mannerlaakiot kuuluvat kratoniin.
Ana Carolina Reston
Ana Carolina Reston Macan (4. kesäkuuta 1985 São Paulo, Brasilia – 15. marraskuuta 2006) oli brasilialainen malli.
Reston syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Jundiaissa São Paulon lähistöllä. Hän aloitti mallintyöt 13-vuotiaana voitettuaan paikallisen kauneuskilpailun. Urallaan hän työskenteli muun muassa Fordille, Elitelle ja L'Équipelle Kiinassa, Turkissa, Meksikossa ja Japanissa. Hän toimi mallina myös mm. Giorgio Armanin mainoskampanjassa.
25. lokakuuta 2006 174 senttimetrin mittainen ja 40 kilogrammaa painanut Reston joutui sairaalaan anoreksiasta ja bulimiasta johtuneiden munuaisvaivojen takia. Hänen ruokavalionsa oli koostunut omenoista ja tomaateista. Hän kuoli vaivoihinsa 15. marraskuuta vain 21-vuotiaana. Restonin kerrotaan sairastuneen anoreksiaan vuonna 2004, kun häntä oli haukuttu liian lihavaksi kiinalaisessa muotinäytöksessä. Kolme kuukautta ennen Restonin kuolemaa uruguaylainen malli Luisel Ramos oli kuollut anoreksiaan. Myös Ramosin pikkusisko Eliana kuoli tammikuussa 2007 anoreksiasta johtuneeseen aliravitsemukseen. Näiden tapausten herättäminä monet muotitalot ovat kieltäneet anorektisten mallien käytön muotinäytöksissä.
Bowling for Soup
Bowling for Soup on amerikkalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin Wichita Fallsissa, Texasissa vuonna 1994. Yhtye tuli erityisesti tunnetuksi "1985" ja "Girl All The Bad Guys Want"-kappaleistaan. Yhtyeen matkan varrella kappaleiden tyyli on vaihdellut metallimusiikista punk rockiin. Yhtyeen kappaleiden sanoitukset ovat yleensä humoristisia, mutta jäsenten "aikuistuessa" kappaleet ovat muuttuneet enemmän alternative rockiksi kuin punk rockiksi. Yhtyeen nimi on lainattu Steve Martinin "Bowling for Shit-'rutiinistaan'" vuonna 1979 julkaistussa komedia-albumissaan Wild and Crazy Guy. Bowling for Soupilla oli vuonna 2008 merkittävä rooli, sillä se esitti Sonic Unleashedin tunnuskappaleen, "Endless Possibilityn".
Oulun läänin eteläinen vaalipiiri
Oulun läänin eteläinen vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri, joka käsitti silloisen Oulun läänin eteläisen osan, mukaan luettuna Oulun kaupunki ja Kainuu. Kun Lapin lääni muodostettiin vuonna 1938, muodostui Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin niiden kuntien alueesta, jotka eivät liittyneet Lapinmaan vaalipiirin tapaan Lapin läänin vaalipiiriin, yksi Oulun lääni alueella oleva vaalipiiri, Oulun läänin vaalipiiri.
Vaalipiirin kunnat olivat Alavieska, Haapajärvi, Haapavesi, Hailuoto, Hyrynsalmi, Kajaani, Kajaanin mlk, Kalajoki, Kempele, Kestilä, Kuhmo, Kärsämäki, Liminka, Lumijoki, Merijärvi, Muhos, Nivala, Oulainen, Oulu, Oulujoki, Oulunsalo, Paavola, Paltamo, Pattijoki, Piippola, Pulkkila, Puolanka, Pyhäjoki, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Raahe, Rautio, Rantsila, Reisjärvi, Revonlahti, Ristijärvi, Saloinen, Sievi, Siikajoki, Sotkamo, Suomussalmi, Temmes, Tyrnävä, Utajärvi, Vaala, Vihanti, Vuolijoki ja Ylivieska.
Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä valittiin aina 13 kansanedustajaa. Vaalipiirin suurin puolue oli Maalaisliitto, joka ennen Suomen itsenäistymistä tosin kamppaili tasaväkisesti Suomalaisen puolueen ja sosialidemokraattien kanssa. 1920-luvulla SDP jäi vasemmiston keskinäisessä kamppailussa äärivasemmistoa pienemmäksi.
1930-luvulla toiminut Kansanpuolue sai historiansa ainoat kansanedustajat Oulun eteläisestä vaalipiiristä. Myös Suomen pienviljelijäin puolue sai alueelta edustajan kahdesti.
Maalaisliiton Kyösti Kallio valittiin vaalipiiristä eduskuntaan kaikissa siellä käydyissä vaaleissa.
Petšora
Petšora (ven. ja komiksi Печо́ра, ) on Barentsinmeren Petšoranlahteen laskeva joki Venäjällä Komin tasavallassa ja Nenetsian autonomisessa piirikunnassa. Sen pituus on 1 809 kilometriä, valuma-alueen laajuus 322 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus joen suussa 4 100 kuutiometriä sekunnissa. Idässä joen valuma-aluetta rajaa Ural, lännessä Timanin selänne.
Petšora saa alkunsa Uralvuoriston länsirinteiltä Komin tasavallan kaakkoiskulmassa. Se virtaa Petšoran alangon halki kohti pohjoista, kääntyy Usajoen suun jälkeen länteen ja Pižman alapuolella jälleen kohti pohjoista. 130 kilometrin päässä jokisuusta Petšora jakautuu kahdeksi haaraksi ja muodostaa leveän suiston. Virtaus on suurimmillaan toukokuussa tapahtuvan kevättulvan aikana. Suurimmat sivujoet ovat vasemmalta puolelta Severnaja Mylva, Kožva, Ižma, Pižma, Tsilma ja Sula, oikealta Ilytš, Štšugor, Usa, Laja ja Šapkina.
Tärkeimmät satamat ovat Narjan-Mar, Ust-Tsilma, Petšora ja Troitsko-Petšorsk. Säännöllistä laivaliikennettä on kesäisin Troitsko-Petšorskiin sekä keväällä ja syksyllä Ust-Unjaan saakka. Suuret alukset nousevat Narjan-Mariin 110 kilometrin päähän merestä. Joella harjoitetaan mm. lohen, siian ja muikun kalastusta.
A.A.B. Tuotanto
A.A.B. Tuotanto Oy oli vuonna 1982 toimintansa aloittanut suomalainen levy-yhtiö, jonka omistivat Polarvoxin Leena Juuranto sekä Johanna-levymerkin Atte Blom. Vuosina 1982–1984 yhtiö toimi monen Johanna-levymerkillä julkaistun levyn tuotantoyhtiönä ja levy-yhtiönä. Yhtiöllä oli tämän jälkeen myös omat levymerkit AAB ja AAB-Tuotanto.
A.A.B. Tuotannon artisteja olivat muun muassa Pelle Miljoona, Tuomari Nurmio, Dave Lindholm, Hanoi Rocks ja Rauli Badding Somerjoki. A.A.B. Tuotanto toimi sekä eräiden vanhojen Johanna-merkin äänitteiden uudelleen- että ensijulkaisijana. Uusia Johanna-albumeja se julkaisi noin neljäkymmentä.
A.A.B. Tuotannon toiminta hiljeni 1990-luvun lopulla. Vuonna 1998 Love Kustannus osti A.A.B. Tuotannon tuotantokatalogin sekä julkaisuoikeudet, ja maaliskuussa 2000 yhtiö hakeutui konkurssiin . A.A.B. Tuotannon katalogi siirtyi vuonna 2010 Universal Musicin haltuun, kun Universal osti Love Kustannuksen.
European Cyclists' Federation
European Cyclists' Federation (lyhenne ECF) on Euroopan pyöräilyjärjestöjen kattojärjestö.
ECF perustettiin 31. lokakuuta 1983 Kööpenhaminassa pyöräilyalan kansalaisjärjestöjen yhteistyöelimeksi. ECF:n yleistavoitteena on vähentää liikenteen ympäristöhaittoja aikaansaamalla kulkumuotosiirtymää motorisoidusta liikenteestä pyöräilyyn niin päivittäisessä kuin vapaa-ajan liikkumisessakin.
Keskeinen toimintatapa on alan tutkimus- ja muun tiedon levittäminen, muun muassa Velo City -konferenssin avulla. ECF on edustettuna muun muassa YK:n alaisessa Euroopan liikenneministerien konferenssissa (CEMT) sekä EU:n kolmessa eri direktoraatissa.
Syyskuun 11. päivänä 1983 oli perustamisasiakirjan allekirjoittanut 12 pyöräilyorganisaatiota seitsemästä eri maasta
Hyytelörakko
Hyytelörakko eli rakkulakasvain eli "ganglio" on viskoosia, hyytelömäistä, kirkasta eritettä sisältävä tarkkarajainen pyöreähkö kyhmy tai patti nivelen tai jänteen kohdalla sijaitseva nivelkapselin tai jännetupen pullistuma. Se on eräänlainen hyvänlaatuinen kasvain. Sen syntymiseen vaikuttavat esimerkiksi tapaturma tai nivelärsytys, mutta yleensä mitään selvää aiheuttavaa tekijää ei voida osoittaa. Hyytelörakko voi olla pienen herneen tai pähkinän kokoinen. Se esiintyy yleensä ranteessa (""ganglion carpi""), useimmiten kämmenselän puolella.
Hyytelörakkoa neuvottiin aikoinaan hoitamaan iskemällä se rikki kovalla, tylpällä esineellä. Nykyään niitä hoidetaan yleisimmin punktiolla, eli imemällä patin nestemäinen sisältö pois paksulla neulalla. Samalla onteloon voidaan ruiskuttaa kortisonia ja antibakteerista ainetta. Punktion jälkihoidoksi suositellaan rakon hierontaa, jotta vaiva ei uusisi.
Jos hyytelörakko on erityisen hankala, se leikataan. Hyytelörakon poistoleikkaus on päiväkirurginen toimenpide ja tehdään useimmiten puudutuksessa.
Tuomas Hannikainen
Tuomas Touko Tapani Hannikainen (ent. Ollila; s. 10. maaliskuuta 1965 Myrskylä) on suomalainen kapellimestari ja viulisti.
Hannikainen suoritti Sibelius-Akatemiassa viulunsoiton diplomin vuonna 1988 ja kapellimestaridiplomin vuonna 1991 Jorma Panulan opissa. Hän on täydentänyt opintojaan muun muassa Ilja Musinin oppilaana Pietarin konservatoriossa vuosina 1990–1992 sekä eri mestarikursseilla.
Vuodet 1994–1998 Hannikainen toimi Tampereen kaupunginorkesterin ylikapellimestarina sekä taiteellisena johtajana. Tätä seurasi vakituisen kapellimestarin toimi Tapiola Sinfoniettassa yhdessä Jean-Jacques Kantorowin kanssa (vuodet 1999–2001). Vuosina 2001–2003 hän oli West Australian Symphony Orchestran (Perth) päävierailija. Vuosina 2005–2009 hän toimi periodisoittimilla soittavan Kuudennen kerroksen orkesterin taiteellisena johtajana Helsingissä. Vuoden 2009 alusta on hän ollut yhtenä Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin neljästä kapellimestarista, ja vuonna 2011 Joroisten Musiikkipäivien taiteellisena johtajana.
Tuomas Hannikainen (Ollila) on viulisti Arvo Hannikaisen (1897–1942) tyttärenpoika.
Iivari Kainulainen
Iivari Kainulainen (27. maaliskuuta 1874 Käkisalmi – 11. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä, joka lukeutui 1910-luvulla maansa suosituimpiin laulajiin.
Kainulainen oli suutarimestarin poika, joka työskenteli ennen viihdeuraansa räätälinä. Hän debytoi Suomalaisessa teatterissa 13. lokakuuta 1901, jolloin hän näytteli Huotarin osan "Tukkijoella"-näytelmässä. Hän saavutti suurimman menestyksensä teatterin saralla laulunäytelmissä. Kainulaisen elämäntavat eivät kuitenkaan olleet parhaita mahdollisia, ja elämäntyylinsä vuoksi hän joutui jättämään teatterin. Tämän jälkeen hän aloitti kuplettilaulajan uran. Kainulaisen suosiota verotti kuitenkin se, että hänen oman ohjelmistonsa määrä oli varsin vähäinen. Hän esitti muun muassa kansansävelmiä sekä Oskar Merikannon ja Erkki Melartinin sävellyksiä. On myös otaksuttu, että Kainulaisen veli, kirjailija Ruupert Kainulainen, olisi tehnyt hänelle kappaleita. Levytysuransa Kainulainen päätti vuonna 1929. 1930-luvulla Kainulainen esiintyi muun muassa kahdessa Valentin Vaalan elokuvassa. Merkittävin Kainulaisen elokuvarooleista oli pursimies Pirske Erkki Karun ohjaamassa Georg Malmstén -”esimusikaalissa” "Meidän poikamme merellä".
Jaret Reddick
Jaret Reddick (s. 6. maaliskuuta 1972 Grapevine, Texas, Yhdysvallat) on amerikkalaisen punk rock-yhtye Bowling for Soupin laulaja ja kitaristi. Reddick on ollut koko elämänsä ajan show-bisneksessä. Hän on kirjoittanut ja säveltänyt suurimman osan Bowling for Soupin tuotannosta. Reddick on myös esiintynyt useiden eri yhtyeiden kappaleissa. Reddickin kitaran kuviointi muistuttaa Teksasin lippua.
Jaret on nuorin kaikista 6 lapsesta.
Guy Lacombe
Guy Lacombe (s. 12. kesäkuuta 1955 Villefranche-de-Rouergue, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen ammattilaisjalkapalloilija.
Lacomben pelaajauran suurin saavutus on jalkapallon olympiakulta Los Angelesin olympialaisissa 1984 Ranskan maajoukkueessa.
MeriititHeinäkuussa 2009 hän aloitti AS Monacon päävalmentajana. Lacomben johdolla Monaco sijoittui kauden 2009/10 päätteeksi kahdeksanneksi. Kesällä 2010 joukkue joutui luopumaan keskikentän sielustaan Nenêstä eivätkä peliesitykset syksyllä 2010 olleet edelliskauden veroisia. Lopullinen niitti seurajohdolle oli Monacon putoaminen Coupe de Francesta amatöörijoukkue SO Chambéry Footia vastaan tammikuussa 2011. Ottelun jälkeen Lacombe sai potkut tehtävistään.
Marraskuussa 2012 Lacombesta tuli Al-Waslin päävalmentaja. Pesti päättyi potkuihin jo helmikuussa 2013.
Meriitit
Punk Rock 101
Punk Rock 101 on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Bowling for Soupin kappale. Se julkaistiin levyn "Drunk Enough To Dance" toisessa painoksessa. Se kuultiin myös videopelissä "NHL 2004".
Kappaleen videolla joukko nuoria aikuisia tuodaan bussilla punk-rock koulutuskeskukseen (punk-rock bootcamp), jossa heille opetetaan punkin perusasioita. Bändin jäsenet esiintyvät myös oppilaina, kuten omana itsenään soittamassa kyseistä kappaletta.
Nicky Wire
Nicky Wire (oikealta nimeltään Nicholas Allen Jones, s. 20. tammikuuta 1969 Tredegar, Wales) on walesilaisen Manic Street Preachers -yhtyeen basisti ja sanoittaja. Wiren veli, Patrick Jones, on tehnyt yhtyeen musiikkivideoita.
Wire tunsi muut Manic Street Preachersin jäsenet jo peruskoulusta. Hän toimi yhdessä Richey James Edwardsin kanssa yhtyeen sanoittajana vuosina 1989–1995 aina Edwardsin katoamiseen saakka, jolloin päävastuu lyriikoista siirtyi Wirelle.
Syyskuussa 1993 Wire meni naimisiin lapsuudenystävänsä Rachelin kanssa, ja heillä on vuonna 2002 syntynyt tytär Clara. Wire ei päässyt häämatkansa takia bändinsä esiintymiseen Tops of the Popsissa. Basistin puuttumista eivät asiasta tietämättömät kuitenkaan heti huomanneet, koska hänen sijaisenaan toimineella basistilla oli Mikki Hiiri -naamio päässään.
Syksyllä 2006 Nicky julkaisi oman soololevyn I Killed the Zeitgeist.
AlbumitSinglet
Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Viipurin läänin itäinen vaalipiiri oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri, joka käsitti Viipurin läänin itäisen osan eli osan Karjalan kannasta ja Laatokan Karjalan. Nyky-Suomen alueen nykyisistä kunnista siihen kuuluivat ainoastaan Kymen läänin/Etelä-Suomen läänin koillisimmat kunnat Imatra, Ruokolahti, Rautjärvi ja Parikkala. Simpele oli liitetty Rautjärveen 1973, Saari ja Uukuniemi Parikkalaan 2005 ja Joutseno Lappeenrantaan 2009. Karjalan siirtoväki äänesti oman kotiseutunsa ehdokkaita entiseen asuinpaikaansa perustuvassa vaalipiirissä vielä vuosien 1945 ja 1948 eduskuntavaaleissa. Viipurin lääni kuitenkin korvattiin nimessä ja vaalipiiristä tuli Kymen läänin itäinen vaalipiiri. Vuoden 1948 eduskuntavaalissa Kymen läänin vaalipiirit yhdistettiin yhdeksi vaalipiiriksi.
Kunnista vaalipiiriin kuuluivat Sortavala, Käkisalmi, Joutseno, Ruokolahti, Rautjärvi, Kirvu, Jääski, Antrea, Vuoksenranta, Terijoki, Kivennapa, Muolaa, Äyräpää, Kyyrölä (liitetty Muolaaseen vuonna 1934), Heinjoki, Valkjärvi, Vuoksela, Rautu, Sakkola, Metsäpirtti, Pyhäjärvi, Räisälä, Käkisalmen mlk, Kaukola, Hiitola, Kurkijoki, Parikkala, Simpele, Jaakkima, Lahdenpohja, Lumivaara, Sortavalan mlk, Harlu, Uukuniemi, Ruskeala, Soanlahti, Suistamo, Korpiselkä, Suojärvi, Salmi ja Impilahti.
Viipurin itäisestä vaalipiiristä valittiin eduskuntaan 17 kansanedustajaa, paitsi vuonna 1939, jolloin edustajia oli yksi enemmän. Maalaisliitto oli vuodesta 1919 vaalipiirin hallitseva puolue. Se sai eduskuntavaaleissa 49–59 prosenttia äänistä ja enemmistön paikoista. Vielä autonomian aikana SDP ja Suomalainen puolue kykenivät voittamaan Maalaisliiton ja nuorsuomalaisetkin olivat vahvasti edustettuina.Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Arlo Guthrie
Arlo Davy Guthrie (s. 10. heinäkuuta 1947 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen folk-laulaja ja kitaristi. Hän oli suosionsa huipulla 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Hänen isänsä on kuuluisa folk-muusikko Woody Guthrie.
Arlo Guthrie syntyi 1947 Brooklynissa New Yorkissa. Hänen isänsä Woody Guthrie oli tunnettu folk-muusikko ja äitinsä Marjorie Greenblatt tunnettu tanssija, joka oli kiertänyt Martha Graham Dance Companyn mukana. Vanhemmat erosivat kun Arlo oli nuori, mutta hän pysyi läheisenä isänsä kanssa ja kasvoi tunnettujen muusikoiden ympäröimänä.
Guthrie piti ensimmäisen konserttinsa 13-vuotiaana vuonna 1961. Hän nousi pian tunnetuksi folk-muusikoksi ja esiintyi yhdessä esimerkiksi Bob Dylanin ja Joan Baezin kanssa. Guthrie esitti 1967 Newport Folk Festivalilla suositun 18-minuuttisen omakohtaisen tarinansa "Alice's Restaurant Massacree", joka kertoo roskaamisesta ja kutsuinnoissa hylkäyksestä. Tarina tuli Guthrien esikoisalbumille "Alice's Restaurant", joka julkaistiin myöhemmin samana vuonna, muutama viikko Woody Guthrien kuoleman jälkeen. Tarinasta tehtiin myös elokuva "Alicen ravintola" (1969), jossa Guthrie itsekin esiintyi. Albumi teki Guthriesta tähden ja 1960-luvun vastakulttuurin ikonin.
Guthrien toinen albumi "Arlo" (1968) ja kolmas "Running Down the Road" (1969) olivat myös menestyksiä. Guthrie esiintyi Woodstockissa 1969. Hän levytti hitin ”City of New Orleans” vuonna 1972. Juha Vainio käänsi kappaleen suomeksi ja Karma-yhtye levytti sen nimellä ”Hyvää huomenta, Suomi”.
Guthrien ura oli huipussaan 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa, mutta hän on jatkanut levyttämistä ja konsertointia senkin jälkeen. Hän perusti oman levy-yhtiön nimeltä Rising Son Records. Guthrie on myös näytellyt televisiosarjoissa. Hän osti Massachusettsista kirkon, jossa toimii nyt Guthrie Center, joka tarjoaa paikallisia ja kansainvälisiä sosiaalipalveluja HIV-tuesta meditointikeskukseen.
Helmikuussa 2008 Guthrie ilmoitti kannattavansa presidenttiesivaaleissa republikaanista Ron Paulia, joka muun muassa kannatti veroviraston ja tuloverotuksen sekä julkisen sosiaaliturvan ja kehitysavun lakkauttamista. Hän perusteli sitä sanomalla: ”Hän vaikuttaisi olevan ainoa presidenttiehdokas, joka oikeasti uskoo maamme perustuslakiin”.
Guthriella on vaimonsa Jackien kanssa neljä lasta. Jackie kuoli 2012.
TARGET-järjestelmä
TARGET-järjestelmä ("Trans-European Automated Real-time Gross Settlement Express Transfer") on Euroopan keskuspankin maksumekanismista ja euroalueen maiden kansallisten keskuspankkien omista maksujärjestelmistä muodostettu kansainvälinen maksujärjestelmä.
TARGET-järjestelmää käytetään euro-määräisten rahansiirtojen suorittamiseen sekä euromaasta toiseen että euromaiden sisällä. Järjestelmä otettiin käyttöön vuonna 1999 euron syntyessä. Järjestelmää käyttää noin 10 500 pankkia (sivukonttorit ja tytäryhtiöt mukaan lukien) ja vuonna 2005 siinä käsiteltiin päivittäin keskimäärin 296 306 kansainvälistä ja kotimaista maksutapahtumaa, joiden arvo oli noin 1,9 biljoonaa euroa.
Järjestelmän käyttäjät liittyvät siihen kansallisten maksujärjestelmien kautta. Suomen osalta TARGET-järjestelmään on liitetty Suomen Pankin ylläpitämä shekkitilijärjestelmä ("BOF-RTGS"). Shekkitilijärjestelmään pääsevät käyttäjiksi eli "tilinhaltijoiksi" julkisen valvonnan alaisena olevat Euroopan talousalueella (ETA) toimivat luottolaitokset sekä erityisistä syistä myös
Euroopan keskuspankki on käynnistänyt hankkeen järjestelmän jatkokehittämiseksi. Suunnitelmien mukaan uudella järjestelmällä, TARGET2:lla, voitaisiin korvata kokonaan kansallisten keskuspankkien maksujärjestelmät, joiden varaan nykyinen järjestelmä on rakennettu. TARGET2-järjestelmän käyttöön on tarkoitus siirtyä asteittain siten, että ensimmäiset maat ottaisivat sen käyttöön 17. marraskuuta 2007 ja viimeiset 19. toukokuuta 2008.
Tauno Luiro
Tauno Johannes Luiro (24. helmikuuta 1932 Rovaniemi – 29. lokakuuta 1955 Rovaniemen mlk.) oli suomalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla Luiro edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Vuonna 1950 Tauno Luiro saavutti mäkihypyssä poikien Suomen mestaruuden ja seuraavana vuonna nuorten Suomen mestaruuden Antti Hyvärisen ollessa toisella sijalla. Luiro hyppäsi Oberstdorfissa 2. maaliskuuta 1951 silloisen maailman kaikkien aikojen pisimmän mäkihypyn, 139 metriä. Hän rikkoi edellisen ennätyksen neljällä metrillä. Uusi ennätys säilyi maailmanennätyksenä vuoteen 1961, jolloin Jugoslavian Joze Slibar hyppäsi kaksi metriä pidemmälle. Ensimmäinen suomalainen, joka hyppäsi Luiroa pidemmälle, oli Juhani Ruotsalainen, joka vuonna 1972 hyppäsi 162 metriä.
Helmikuussa 1951 Luiro oli ensimmäinen ei-norjalainen, joka voitti nuorten mäkikilpailun Holmenkollenilla. Oslon olympialaisissa vuonna 1952 Luiro oli 18:s.
Luiro oli mäkihyppääjä Tauno Käyhkön eno. Luiron pikkuveli Erkki Luiro edusti Suomea yhdistetyssä Innsbruckin olympialaisissa 1964.
Luiro sairasti diabetesta, ja vuonna 1955 hän sairastui keuhkotuberkuloosiin, johon menehtyi Muurolan parantolassa. Suomen Hiihtoliitto oli myöntänyt Luirolle ansiomerkkinsä vain hetkeä ennen kuolinuutisen saapumista.
Helmikuussa 2017 Luiro valittiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Njala
Njala ("Tragelaphus angasii") on afrikkalainen nautaeläinlaji.
Naaraat ja urokset ovat hyvin erinäköisiä, sillä urokset ovat tummanruskeita ja niillä on 60–83 senttimetriä pitkät kierteiset sarvet. Urokset ovat myös tuuheaharjaisia kaulasta, vatsan alaosasta ja selästä, kun taas naaraat ovat uroksia vaaleamman ruskeita ja niiden raidat erottuvat paremmin. Naaraiden korvat ovat myös suuremmat. Tämän lisäksi naaraat ovat voimakasrakenteisempia ja niiltä puuttuvat myös sarvet. Urosten säkäkorkeus on 100–115 senttimetriä, naaraiden vain 80–100 senttimetriä. Painoa naaraalla on noin 60 kiloa ja uroksella jopa 140 kiloa.
Njalat elävät Lounais-Afrikassa, Malawissa, Mosambikissa, Zimbabwessa Swazimaassa ja Etelä-Afrikan itäosissa.
Njalat elävät vesistöjä reunustavissa tiheiköissä ja miombo-savanneilla sekä jokivarsimetsissä alueilla, joissa on paljon puustoa.
Njalanaaraat elävät vasojen kanssa pienissä ryhmissä. Urokset elävät yksikseen. Naaraat elävät suunnilleen 85 hehtaarin laajuisella alueella ja urokset 65 hehtaarin alueella. Njalaurokset eivät perusta reviirejä, mutta toisia uroksia kohdatessaan ne testaavat paremmuutensa pörhistämällä valkoisia selkäkarvojaan ja häntäänsä. Sarvia näytetään mutta niitä ei muuten käytetä, joten oikeita yhteenottoja ei ole. Vahvimmat urokset parittelevat naaraan kanssa sen paripäiväisen kiiman aikana, vasat syntyvät kuivana kautena seitsemän kuukauden kantoajan jälkeen. Poikaset vieroitetaan puolivuotiaina.
Njalojen vihollisia ihmisten lisäksi ovat isot petonisäkkäät ja vasoja vievät mm. kotkat ja paviaanit, joita njalat seuraavat kuivana kautena, paviaanien pudottaessa lehtiä maahan. Njalat ovat aina varuillaan: poikaset makaavat hiljaa ruohikossa kun emo on poissa. Njalat syövät ruohoa, lehtiä ja hedelmiä. Niiden elinikä on korkeintaan 16 vuotta. Laji ei ole uhanalainen ja se elää monella suojelualueella etenkin Etelä-Afrikassa, toisin kuin sen lähin sukulainen vuorinjala, joka elää Etiopiassa ja on uhanalainen.
Palkansaajien tutkimuslaitos
Palkansaajien tutkimuslaitos (, ) (PT) on vuonna 1971 perustettu voittoa tavoittelematon taloustieteellinen tutkimuslaitos, jonka pysyvästä rahoituksesta vastaavat Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK, STTK ja Akava. Se tekee soveltavaa taloustieteellistä tutkimusta ja laatii suhdanne-ennusteita. Laitos sijaitsee Helsingin Hakaniemessä.
Vuoteen 1993 asti laitoksen nimi oli Työväen Taloudellinen Tutkimuslaitos (TTT), joka oli perustettu vuonna 1971 jatkamaan Kansan Markkinatutkimuslaitoksen (KAMALA, perustettu 1951) toimintaa.
Vuonna 2016 tutkimuslaitoksessa työskentelee 14 taloustieteen tutkijaa. Sen keskeiset tutkimusalueet ovat työmarkkinat, julkinen sektori sekä makrotalous ja talouspolitiikka. Se julkaisee Työpapereita-, Tutkimuksia- ja Raportteja-tutkimussarjoja. Lisäksi laitos julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Talous & Yhteiskunta –lehteä. PT:n toimintaa rahoittaa kannatusyhdistys, johon kuuluvat kaikki Suomen ammatilliset keskusjärjestöt jäsenliittoineen.
Vuosina 2006-2010 PT:n johdossa toimi Jaakko Kiander, joka siirtyi Ilmarisen johtajaksi. Hän työskenteli aikaisemmin Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen tutkimusprofessorina. PT:n edeltävä johtaja oli vuodesta 1991 tehtävää hoitanut Jukka Pekkarinen, joka siirtyi valtiovarainministeriön kansantalousosaston päälliköksi.
Vuodesta 2011 lähtien PT:tä on johtanut Seija Ilmakunnas, joka siirtyi tehtävään Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen VATT:n ylijohtajan paikalta. Nykyisen johtajan kausi on kolmivuotinen.
Vaikka PT, samoin kuin Elinkeinoelämän tutkimuslaitos (ETLA), Elinkeinoelämän valtuuskunta (EVA) tai Pellervon taloustutkimus (PTT) pyrkivät tutkimustoiminnassaan sitoutumattomuuteen, on niiden toiminnassa myös poliittisia vivahteita.
Kirvesmies
Kirvesmiehellä tarkoitetaan yleensä rakennustyöntekijää, joka tekee puurakenteisiin ja niiden asentamiseen liittyviä töitä. Tällaisia töitä ovat esimerkiksi puurunkojen rakentaminen, laudoittaminen, betonimuottien valmistaminen, levyttäminen, lämpöeristeiden laittaminen, ovien ja ikkunoiden asentaminen, puuaitojen ja terassien valmistaminen.
Entisaikoina, kun talot tehtiin hirrestä, kirvesmiehen tärkein työkalu oli kirves ja talontekijää alettiin kutsua kirvesmieheksi. Nykyään talonrakentaminenkin on koneellistunut ja kirvesmiehellä on käytössään monenlaisia muita työkaluja, usein nykyään sähköisiä. Rakennusmateriaalit ovat muuttuneet siten että raja puutöiden ja muiden töiden välillä on hämärtynyt. Rakennusten osia valmistetaan talotehtaissa ja talon pystytyspaikalle jäävän työn osuus pienenee.
Kirvesmiehet olivat entisaikoina erikoistuneet johonkin tiettyyn osa-alueeseen, oli kuuluisia kirkonrakentajia, sillanrakentajia ja koulujen rakentajia, pientalojen ja ulkorakennusten rakentajia. Tosin maataloissa usein rakennuksetkin tehtiin itse usein myös talkootyönä kyläläisten kesken.
Laivoissa kirvesmies ("timperi", "timppa") ammattinimikkeenä tarkoitti itsenäisesti päivävuorossa työskentelevää korjausmiestä, jolle kuuluivat kaikki puurakenteiden huolto- ja korjaustyöt. Purjelaivoissa, joissa ei ollut metallirakenteita, kirvesmies paitsi rakensi varapuusta tarvittavat rakenteet särkyneiden tilalle myös huolsi muun muassa pumput ja ruorilaitteet sekä kerran viikossa kiipesi takilaan rasvaamaan eniten kuluvat kohteet. Myös suuremmissa vauriotapauksissa, kun laivaa jouduttiin esimerkiksi hinaamaan vuodon johdosta, vuotojen tukkimisen päävastuu kuului kirvesmiehelle.
Jäänmurtajilla kirvesmies työskenteli aikaisemmin myös sukeltajan tehtävissä, näillä aluksilla kirvesmiehet yleisestä käytännöstä poiketen osallistuivat vahteihin.
TinyMUD
TinyMUD on MUD-lajityyppi, joka yleensä painottuu sosiaaliseen kanssakäymiseen taistelemisen tai pelaajahahmon kehittämisen sijaan. Yhdysvaltalainen James Aspnes kirjoitti ensimmäisen TinyMUDin vuonna 1989 pitkälti pelien "Monster" ja "Hunt the Wumpus" inspiroimana. Pelityyppi on vaikuttanut muun muassa MOO-, MUCK- ja MUSH-tyyppisten mudien kehitykseen.
TinyMUDeille ominaista ja oleellista on, että pelaajat laajentavat ja muokkaavat pelimaailmaa aktiivisesti pelin ollessa käynnissä ().
Osprey-luokan miinantorjunta-alus
Osprey-luokka on Yhdysvaltain laivaston miinantorjunta-alusluokka, jonka alukset on valmistanut italialainen Intermarine S.p.A. Alukset on suunniteltu etsimään, määrittämään ja tuhoamaan ankkuroidut sekä pohja-asenteiset merimiinat. Alusten varusteisiin kuuluvat kaikuluotaimet, kuvausjärjestelmät, kaapelinleikkaajat ja kauko-ohjattavat miinanraivausjärjestelmät.
Luokan alukset ovat kooltaan maailman toiseksi suurimpia, ainoastaan Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinanraivaajat ovat suurempia, täysin lasikuidusta valmistettuja aluksia. Ne on suunniteltu kestämään vedenalaisten räjähdysten aiheuttama shokkiaalto.
Yhdysvaltain laivastolle valmistettiin kaksitoista alusta Northrop Grumman Ship Systems (entinen Litton Avondale Industries) New Orleansissa ja Intermarine Savannahissa. Alukset otettiin palveluskäyttöön 1993–1999. Luokan alukset nimettiin lintujen mukaan lukuun ottamatta "USS Black Hawkia", joka nimettiin Sauk intiaanien päällikön mukaan.
Luokan alukset on poistettu käytöstä 2006–2007. Kaksi aluksista myytiin Kreikan laivastolle ja kaksi Egyptin laivastolle. Yhdysvaltain presidentti vahvisti kongressin ehdotuksesta kahden aluksen siirron Liettuan laivastolle ja yhden Turkille. Näiden lisäksi kahden aluksen myynti Taiwanille ja yhden aluksen myynti Turkille on vahvistettu.
Hannu Kapanen
Hannu Mauri Antero Kapanen (s. 13. maaliskuuta 1951 Kontiolahti) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä. Nykyään hän on jäsenenä KalPa Hockey Oy:n hallituksessa.
Kapanen aloitti jääkiekkouransa Joensuun PeTo:ssa ja pelasi juniorivuotensa 3-4 vuotta häntä vanhempien joukkueissa. Pari vuotta myöhemmin hän siirtyi kaupungin toiseen joukkueeseen, Joensuun Kiekko-Poikiin. Kapanen pelasi nuorten maajoukkueessa 9 ottelua ennen kuin siirtyi JoKP:sta eteenpäin.
Pääsarjauransa hän aloitti Helsingissä; ensimmäiset seurat olivat HJK ja Karhu-Kissat. Vuonna 1974 Kapasen tie vei Jokereihin, josta hän jatkoi neljänteen helsinkiläisseuraan, HIFK:hon, vuonna 1977. Kapasen pääsarjaura päättyi HIFK:n mestaruusjuhliin vuonna 1980. Tämän jälkeen hän pelasi vielä viisi kautta JoKP:ssa ykkösdivisioonaa. Yhteensä Kapanen pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 320 runkosarja- ja 11 pudotuspeliottelua. Pisteitä hänelle kertyi runkosarjassa 146+184 ja pudotuspeleissä 4+5.
Maajoukkueessa Kapaselle kertyi 47 peliä. Hän edusti Suomea kerran MM-kisoissa ja olympialaisissa. Väärin perustein hylätty Kapasen tekemä maali olisi tuonut Suomen ensimmäisen olympiamitalin (pronssia) vuonna 1976.
Pelaajauransa jälkeen Kapanen on toiminut useita vuosia valmentajana. Hän on ollut SM-liigassa KalPan (1993-94), HIFK:n (1994-96), HPK:n (1996–97), Jokerien (2.3.1998–20.2.1999) ja Bluesin (4.10.2001– kauden 2003 loppuun) vastuuvalmentajana. Vuonna 1997 hänet palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla SM-liigan parhaana valmentajan johdatettuaan HPK:n pronssille. Kapanen on ainoa valmentaja, joka on valmentanut kaikkia kolmea pääkaupunkiseudun pääsarjaseuraa: Bluesia, HIFK:ta ja Jokereita. Kapasen suurin valmennusmeriitti on kuitenkin Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen johdattaminen MM-kultaan vuonna 1998.
Vuonna 1999 hän pyrki eduskuntaan nuorsuomalaisten ehdokkaana.
Hannu Kapasen pojat Kimmo ja Sami Kapanen sekä jälkimmäisen poika Kasperi Kapanen ovat myös jääkiekkoilijoita. Myös Hannu Kapasen veli Jari pelasi pääsarjatasolla jääkiekkoa.
Heinätähtimö
Heinätähtimö ("Stellaria graminea") on hento, kohokkikasveihin kuuluva ruohokasvi, jonka tähtimäiset kukat ovat valkeat.
Monivuotinen, koheneva- tai rentokasvuinen heinätähtimö kasvaa 20–70 cm pitkäksi. Vaihtelevasti haarova varsi on sileä tai se on tyvestä korkeista, kartiomaisista nystermistä karhea. Lehdet ovat tasasoukkia tai suikeita, ruodittomia ja väriltään ruohonvihreitä tai heikosti sinivihreitä. Tavallisesti lehdet ovat tyvestä ripsilaitaisia. Kukinto on kaksihaarainen, tavallisesti runsaskukkainen harsu viuhko. Toisinaan kukinto on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kalvomaisia ja tavallisesti ainakin tyvestä karvalaitaisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat selväsuonisia ja laidoilta karvaisia. Valkoiset, lähes tyveen saakka kaksiliuskaiset terälehdet ovat 3,5–6 mm pitkiä, tavallisesti verhiön pituisia tai sitä pitempiä. Heteiden ponnet ovat 0,5–0,7 mm pitkiä, emiö on kolmilehtinen. Suomessa heinätähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota. Siemenet ovat kooltaan 0,6–1,4 mm.
Heinätähtimö on paljon hennompi kuin yleinen sukulaislajinsa pihatähtimö ("S. media") eli vesiheinä, ja sen kukat ovat pienemmät kuin kevättähtimöllä ("S. holostea"). Eniten Suomessa tavattavissa tähtimölajeista se muistuttaa kuitenkin luhtatähtimöä ("S. palustris") ja hyvin harvinaista idäntähtimöä ("S. hebecalyx").
Toisinaan heinätähtimö risteytyy suomentähtimön ("S. fennica") kanssa.
Heinätähtimöä esiintyy Euroopassa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta läpi mantereen Venäjälle saakka. Myös Islannissa kasvaa paikoin heinätähtimöitä. Laji puuttuu Euroopasta ainoastaan Pyreneiden niemimaan keski- ja eteläosista, Keski- ja Etelä-Italiasta ja Venäjän pohjoisimmista osista. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella yhtenäisenä Keski-Siperiaan ja Keski-Aasiaan asti. Itä-Siperiassa ja Itä-Aasiassa lajia tavataan satunnaisesti. Pohjois-Amerikkaan, erityisesti mantereen koillis- ja itäosaan, se on levinnyt ihmisen mukana.
Suomessa heinätähtimö on alkuperäislaji, jota tavataan koko maassa. Laji on hyvin yleinen Etelä-Lappia myöten. Pohjoisempaan päin laji harvinaistuu, mutta puuttuu vain korkeimmilta tunturialueilta pohjoisimmasta Lapista.
Heinätähtimö kasvaa niityillä, pientareilla, metsänreunoilla, kalliopengermillä, hakamailla, viljelymailla, tienvarsilla ja rannoilla. Toisinaan laji muodostaa laajoja ja tiheitä kasvustoja.
Tommi Lindell
Tommi Lindell on suomalainen musiikin monitoimihenkilö, joka on säveltänyt, sovittanut, soittanut ja tuottanut monilla eri levyillä, hän on vaikuttanut esimerkiksi kokoonpanossa Lindelltronics, The Swinghufvuds, Allekirjoittanut, Tapaus Lindell, Veijo Midi & Modulit. Lindellin musiikkiopinnot alkoivat 1980-luvun alkupuolella Oulunkylän Pop- ja Jazz-konservatoriossa, jonka jälkeen hän on ollut mukana vaikuttamassa monissa eri kokoonpanoissa soittajana tai muussa roolissa.
2000-luvun alussa Lindell oli yksi Yle TV1:n Hotelli Sointu -ohjelman tekijöistä.
Lindell käytti kappaleessa ”Maan tapa” Yleisradion lähetyksen lopettamissignaalia. Kun kappale soi Yöradion lähetyksessä, se katkaisi lähetyksen osassa Suomea, muun muassa Espoon Kivenlahdessa.
Hevonhierakka
Hevonhierakka ("Rumex longifolius") on 50–120 cm korkea jäykkävartinen monivuotinen ruohokasvi.
Hevonhierakan lehdet ovat poimulaitaisia, 3-4 kertaa leveyttään pitempiä ja jopa 35 cm:n pituisia. Lehtiruodin tyvellä vartta ympäröi kalvomainen korvaketuppi. Hevonhierakka kukkii heinä-elokuussa. Sen kukinto on pystyhaarainen, tiheä, tähkämäinen ja melkein lehdetön. Kukat ovat pienet ja vihertävät. Hevonhierakalla on voimakas pysty pääjuuri. Se lisääntyy helposti katkenneista juurenkappaleista. Yksi hevonhierakka voi tuottaa yli 15 000 siementä. Pähkylät ovat tummanruskeita, noin 3 mm pitkiä ja kolmisärmäisiä. Siemenet jäävät usein ruskeina roikkumaan talventörröttäjäksi kuivahtaneessa varressa vielä lumentulon jälkeenkin. Ne voivat levitä laajalle alueelle tuulen mukana lumihankea pitkin.
Hevonhierakka on Suomessa joutomaiden muinaistulokaskasvi. Se on yleinen lähes koko maassa. Vain Lapin pohjoisosissa se on harvinaisempi.
Hevonhierakka kasvaa lähinnä ihmisen muokkaamissa paikoissa kuten pihoissa, tienvierillä, joutomailla, laitumilla ja puutarhoissa. Sitä löytyy myös rannoilta. Hevonhierakka suosii typpipitoista maata.
Vilho Auvinen
Vilho Johannes Auvinen (26. tammikuuta 1907 Kuopio – 17. marraskuuta 1946 Kuopio) oli suomalainen näyttelijä.
Auvinen oli näyttelijä-ohjaaja Vili Auvisen isä. Lyhyen uransa aikana Auvinen ehti näytellä kahdessakymmenessä elokuvassa. Hän toimi näyttelijänä muun muassa Helsingin Kansanteatterissa, Viipurin Kaupunginteatterissa ja Kuopiossa.
Hopeahanhikki
Hopeahanhikki ("Potentilla argentea") on tienpiennarten pieni keltakukkainen kasvi.
Se kasvaa 15–30 cm pitkäksi. Hopeahanhikin lehdet ovat viisisormiset, alapinnaltaan valkonukkaiset ja hopeankiiltoiset. Myös varsi ja lehden päälliosa on harvahkon hopeanvärisen karvan peitossa. Kukka on 5–7 mm halkaisijaltaan ja puhtaan keltainen.
Hopeahanhikkia esiintyy sekä Euroopassa että Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa, mihin se on levinnyt ihmisen mukana.
Hopeahanhikilla on monia alalajeja, joista Suomessa esiintyy ainakin ketohopeahanhikki ("Potentilla argentea" ssp. "argentea"), rentohopeahanhikki ("Potentilla argentea" ssp. "demissa"), sirohopeahanhikki ("Potentilla argentea" ssp. "decora"), pulskahopeahanhikki ("Potentilla argentea" ssp. "dissecta") ja liuskahopeahanhikki ("Potentilla argentea" ssp. "acutifida").
Huopakeltano
Huopakeltano eli huopavoikeltano ("Pilosella officinarum", syn. "Hieracium pilosella") on keltakukkainen asterikasvien heimoon kuuluva kasvilaji tai hieman toisistaan eroavien pikkulajien ryhmä.
Huopakeltanon lehdet kasvavat ruusukkeena tiiviisti maata vasten, ja osa niistä saattaa talvehtia lumen alla. Lehden alapinta on valkean, huopaa muistuttavan nukkakarvoituksen peitossa. Lehtien keskeltä nousee 5–25 cm korkea kukkavana, jonka päähän tulee vaaleankeltainen voikukkaa muistuttava, mutta sirompi mykerökukinto. Hedelmävaiheessa mykerökukinto muuttuu hahtuvapalloksi.
Huopakeltano kasvaa kuivilla paikoilla melko vähäravinteisessa maassa, kuten hiekkakedoilla ja sorakuopilla.
Isotalvikki
Isotalvikki ("Pyrola rotundifolia") on pääasiassa rehevissä metsissä kasvava valkokukkainen talvikkilaji. Laji on levinnyt laajalle Eurooppaan ja Siperiaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Isotalvikki kasvattaa rönsyilevän maavarren, josta nousee 10–30 cm korkeita lehdettömiä kukkavarsia. Lehdet kasvavat kukkavarsien juurella ruusukkeina lähellä maanpintaa. Ruusukelehdet talvehtivat vihreinä. Lehdet ovat 1–5 cm pitkiä, paksuhkoja, sileitä ja pyöreähköjä. Lehden ruoti on siipipalteeton. Kukinto on pysty terttu. Valkoiset tai vihertävän valkoiset kukat ovat nuokkuvia, ja kukkien punertava emi on selvästi näkyvillä. Isotalvikki kukkii kesä-elokuussa. Isotalvikki elää sienten kanssa symbioosissa, ja saa ravintonsa sienijuurillaan.
Isotalvikista tunnetaan useita alalajeja, joista Fennoskandiasa esiintyy kolme: nimilaji etelänisotalvikki (ssp. "rotundifolia"), pohjanisotalvikki (ssp. "norvegica") sekä dyyni-isotalvikki ("ssp. maritima"). Alalajit erottaa toisistaan lähinnä kokonsa puolesta sekä lehtien muodosta. Isotalvikki voi risteytyä pikkutalvikin kanssa niiden yhteisillä kasvupaikoilla
Etelänisotalvikkia tavataan Pohjois-, Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Venäjällä pitkälle Siperiaan asti. Länsi-Euroopan mereisimmillä alueilla se on harvinaisempi kuin sisämaassa. Pohjantalvikkia esiintyy pääasiassa Kölivuoristossa ja pohjoisessa myös alavammilla alueilla Kuolan niemimaalle ja Vienanmeren ympäristöön asti. Dyyni-isotalvikkia tavataan vain suppealla alueella Pohjanmeren rannikolla Tanskasta Pohjois-Ranskaan.
Suomessa isotalvikkia tavataan koko maassa. Etelä-Lappiin saakka vallitseva alalaji on etelänisotalvikki. Pohjanisotalvikkia tavataan Kainuun korkeudelta pohjoiseen, ja alalaji on yleisimmillään Pohjois-Lapissa.
Isotalvikkia tavataan tuoreissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä, lehdoissa, rehevissä korvissa, letoilla, tunturiniityillä ja -kankailla. Pohjanisotalvikki on kalkinsuosija.
The Funkiest
The Funkiest oli Helsingin keskustan laidalla Mechelininkadulla Kampissa sijainnut, joulukuussa 1995 perustettu levykauppa. The Funkiestissä myytiin lähinnä rap-levyjä sekä jonkun verran 1960-70-lukujen rhythm and blues-, funk- ja soul-musiikkia.
Huhtikuussa 2016 The Funkiestin omistaja Juha Vakkari ilmoitti lopettavansa liikkeen kannattamattomana.
The Funkiestin alla toimi myös levy-yhtiö Fjuu Records, joka julkaisi levyjä mm. Ruudolfilta ja Lost Causelta. Fjuu Recordsilta ilmestyi historiansa aikana 33 julkaisua.
Battrick
Battrick on ilmainen internetselaimella pelattava krikettimanagerointipeli. Peli on saanut runsaasti vaikutteita Hattrick-nimisestä vastaavanlaisesta jalkapallomanagerointipelistä. Battrickin on luonut Allan Fairlie-Clarke, joka tunnetaan Battrickissä BT-Allanina. Pelillä oli vuonna 2006 noin 7 000 pelaajaa.
Pelaaja ottaa pelissä haltuunsa krikettijoukkueen, jonka jälkeen pelaajan tavoitteena on kehittää joukkuettaan treenin ja siirtojen avulla, sekä hallita talouttansa ja nousta divisioonissa valiten aina parhaimman taktiikan otteluun. Ottelut pelissä pelataan reaaliajassa. Vuonna 2006 pelin kilpailut seurajoukkueille olivat yhden päivän kriketti-liiga ja yhden päivän kriketti-cup. Joukkueet voivat myös haastaa toisiaan ystävyysotteluihin, mikäli ovat pudonneet jo cupista. Peliin luotiin myös maajoukkueet kauden 2 aikana. Maajoukkuevalmentajat valitaan aina vaaleilla käyttäjien keskuudesta.
Sakari Lindfors
Sakari Lindfors (s. 27. huhtikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen jääkiekkomaalivahti ja maalivahtivalmentaja.
Lindfors edusti Suomessa aikuisten pääsarjatasolla vain HIFK:ta. Hän pelasi joukkueessa vuodet 1985–1998 ja 2000–2002. Välissä Lindfors kävi torjumassa kiekkoja ulkomailla Itävallan EC Grazissa, Ruotsin Färjestadissa ja Italian HC Milanossa. Lindfors puki pelipaidan päälleen yhteensä 670 Jääkiekon SM-liiga-otteluun ja oli torjuntavuorossa 508:ssa. Hän voitti urallaan kolme SM-mitalia, joista yksi oli kultainen.
Sakari Lindfors valittiin Suomen MM-joukkueeseen viidesti vuosina 1989–1993, vuoden 1991 MM-kisoissa hän ei pelannut peliäkään. Lindforsin maajoukkueuralle mahtuu 111 A-maaottelua. Vuonna 1992 Lindfors oli mukana voittamassa MM-hopeaa Prahan MM-kilpailuista. Calgaryn vuoden 1988 talviolympialaisten kisajoukkueessa Lindfors oli alun perin kotiin jäävä varamaalivahti. Jarmo Myllyksen jalkavaivojen takia hän oli kuitenkin osan aikaa paikan päällä Calgaryssä. Hän ei pelannut kisoissa otteluakaan, mutta sai ylimääräisen hopeamitalin, jonka hän luovutti Suomen Jääkiekkomuseoon. Hän ei kuitenkaan ole virallisesti olympiamitalisti.
Pelaajauransa jälkeen Lindfors on toiminut HIFK:n maalivahtivalmentajana ja joukkueenjohtajana. Joulukuussa 2006 Lindfors nostettiin HIFK:n väliaikaiseksi päävalmentajaksi, kun Bob Francis ja apulaisvalmentaja Tom Coolen erotettiin tehtävistään.
Shayne Toporowski
Shayne Angelo Toporowski (s. 8. joulukuuta 1975 Paddockwood, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Toporowski on pelannut useissa eri seuroissa ja kahdeksassa eri sarjassa. SM-liigassa hän on edustanut Espoon Bluesia, Lahden Pelicansia, Tampereen Ilvestä, Rauman Lukkoa, Lappeenrannan SaiPaa ja Tampereen Tapparaa. Toporowski edusti Lukkoa neljän kauden ajan.
Toporowski on Los Angeles Kingsin 2. kierroksen . Hän on pelannut NHL:ssä kolme ottelua Toronto Maple Leafsin joukkueessa. Lisäksi Toporowski on pelannut Saksan DEL-liigassa, Ruotsin Elitserienissä, Venäjän superliigassa, Irlannin Super Leaguessa, American Hockey Leaguessa ja juniorisarja WHL:ssä.
Kausi 2008–2009 oli Toporowskille ehkä uransa parhaimpia, koska hän oli SaiPan paras pistemies koko kauden ajan tehoilla 18+28=46. Kaudeksi 2010–2011 Toporowski siirtyi Tapparaan yksivuotisella sopimuksella.
Toporowski on arvostettu henkilö pelaajien keskuudessa. Lukossa hän oli joukkueen kapteeni. Lisäksi hän toimi SaiPan kapteenina varsinaisen kapteenin Ville Kohon loukkaannuttua. Toporowski tunnetaan pelaajana, joka taistelee ja tekee kovasti töitä joukkueelle. Kovanaamana tunnettu Toporowski on tapellutkin SM-liigassa muutamaan otteeseen.