hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Katri Manninen
Katri Johanna Manninen (s. 9. tammikuuta 1975 Mäntsälä) on suomalainen kirjailija, tv- ja elokuvakäsikirjoittaja ja henkinen valmentaja.
Manninen valmistui ylioppilaaksi Mäntsälän lukiosta vuonna 1994. Hän aloitti kirjailijanuransa 18-vuotiaana kirjoittamalla vaihto-oppilasvuodestaan nuortendekkarin "Vaihto vaaraan" (1994) yhdessä äitinsä, kirjailija Kirsti Mannisen kanssa. Vuonna 1995 ilmestyi nuortendekkari "Kohtalokkaat kotibileet" yhdessä sisaren Mari Mannisen kanssa. Sitä seurasivat nuorille suunnatut rakkausromaanit "Sikabileet" (1996), "Megakesä" (1997), "Bittitiikeri" (1998) ja "Supersivari" (1999).
Vuonna 1998 Manninen aloitti käsikirjoittajaopinnot Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja lavastustaiteen osastolla. Hän valmistui taiteen maisteriksi vuonna 2005. Vuosina 1998–1999 hän oli "Salatut elämät" -televisiosarjan dialogikirjoittaja. Manninen käsikirjoitti televisiosarjan "Benner & Benner" (2001–2002) yhdessä Kirsti Mannisen kanssa.
Manninen jatkoi yhteistyötä äitinsä kanssa vuonna 2002 "Kotikatu"-televisiosarjan parissa Johanna Sinisalon sijaisina yhdeksän jakson ajan. Samana kesänä hän konsultoi "Kuutamolla"-elokuvan käsikirjoittamista, minkä jälkeen elokuvan tuottaja Jarkko Hentula pyysi häntä kirjoittamaan "FC Venus" -elokuvaa yhdessä Outi Keskevaarin kanssa. Hän on käsikirjoittanut myös "Laura"- ja "Laura kesäleirillä" -nuortensarjat Tuija Lehtisen kirjojen pohjalta vuosina 2003 ja 2004 ja sarjan "" (2004) yhdessä Antti Pesosen kanssa.
Vuonna 2003 Manninen alkoi pitää laihdutusblogia. Projektin pohjalta syntyivät tietokirjat "Sinä onnistut -- Pysyvän painonpudotuksen salaisuudet" ja "Sinä onnistut -- Tehokiinteytys," jotka Manninen kirjoitti yhdessä Eija Holmalan ja Patrik Borgin kanssa. Vuonna 2005 Manninen sairastui loppuunpalamiseen ja sitä seuranneeseen masennukseen. Hän kertoo toipumisprosessin aikana oppimistaan asioista kirjassaan "Minä onnistun." Vuonna 2012 Manninen opiskeli Los Angelesissa Michael Neillin Supercoach Academyssa elämänmuutosvalmentajaksi.
Mannisella on neljä sisarusta, joihin lukeutuvat musiikkivideo-ohjaaja Kusti Manninen ja muusikko Jaakko Manninen. Manninen asuu kahden poikansa ja heidän isänsä kanssa Helsingin Puu-Vallilassa.
Nuortenkirjat (kustantaja WSOY)
Romaanit
Painonhallinta- ja elämäntapaoppaat
Televisiosarjat
Elokuvat
Hanno Merenkulkija
Hanno Merenkulkija (puunin kielellä Annôn, ”lempeä”) oli karthagolainen tutkimusmatkailija. Hän teki noin vuonna 480 eaa. pitkän löytöretken pitkin Afrikan länsirannikkoa päiväntasaajalle asti ja perusti useita karthagolaisten siirtokuntia nykyisen Marokon alueelle. Nykytutkijat epäilevät, että Hanno ei purjehtinut Marokkoa etelämmäs.
Hanno kirjoitti retkestään matkakertomuksen, joka oli esillä Karthagon Baalin temppelissä. Kertomus on säilynyt jälkipolville kreikankielisenä käännöksenä nimeltään "Periplus". Kreikankielinen versio sisältää luultavasti useita käännösvirheitä ja muita kopioijien tekemiä vääriä tulkintoja, ja sen todenperäisyys on ajoittain asetettu kyseenalaiseksi.
Matkakertomuksen mukaan Hanno lähti Karthagosta 60 laivalla, joissa olisi ollut mukana yhteensä 30 000 henkeä . Tämä saattaa olla käännösvirhe, sillä nykylaskelmien mukaan laivoihin olisi mahtunut korkeintaan viisi tuhatta ihmistä. Retkikunta oli joka tapauksessa suuri, sillä karthagolaiset perustivat matkallaan useita siirtokuntia, joiden jäänteitä on sittemmin löydetty arkeologisissa kaivauksissa.
Retken alkupuolella Hanno tapasi liksiittejä, paimentolaisia, joiden on oletettu kuuluneen berberiheimoihin. Retkikunnan mukaan lähti liksiittejä tulkeiksi.
Matkalla retkikunta näki myös vihamielisiä, eläinten taljoihin pukeutuneita villi-ihmisiä, jotka heittelivät karthagolaisten laivoja kivillä ja estivät heitä nousemasta maihin. Edetessään syvemmälle etelään Hanno näki suuren tulivuoren, nimeltään "Jumalten vaunut" (kreikaksi Theôn ochèma), josta purkautui laavavirtoja. Nykyisin oletetaan, että Hannon mainitsema vuori oli tuliperäinen Kamerunvuori, joka sijaitsee Kamerunin rannikkotasangolla.
Matkansa loppupuolella retkikunta kohtasi eräällä saarella olentoja, joita he kuvasivat ”karvaisiksi naisiksi”. Tulkit kutsuivat niitä gorilloiksi. Tämän perusteella on oletettu, että Hannon näkemät olennot olivat kädellisiä, joko simpansseja tai gorilloja. On myös mahdollista, että karthagolaiset kohtasivat pygmejä.
Äärellinen ryhmä
Ryhmäteoriassa äärellinen ryhmä on ryhmä, jonka alkioiden lukumäärä on äärellinen. Äärellisten ryhmien monet syvälliset teoriat on kehitetty 1900-luvulla. Näistä esimerkkeinä on lokaali teoria, ratkeavien ryhmien teoria ja nilpotentti ryhmä. Vaikka ryhmät ovat äärellisiä, on äärellisten ryhmien teorian tulokset useimmiten liian suuria erikoistapaus kerrallaan tarkastettavaksi.
Vähemmän hämmästyttävä, mutta silti kiinnostava tutkimuskohde on yleiset lineaariset ryhmät äärellisissä kunnissa. Ryhmäteoreetikko J. L. Alperin on kirjoittanut, että "tyypillinen esimerkki äärellisestä ryhmästä on GL(n,q), n alkion yleinen lineaarinen ryhmä q-alkioisen kunnan suhteen. Opiskelijaa, jolle on asiaa opetettu jonkun toisen esimerkin kautta, on johdettu harhaan."
Jokainen äärellinen ryhmä, jonka kertaluku on alkuluku, on syklinen. Yleisemmin on voimassa, että ainoa kertalukua n oleva ryhmä on syklinen, jos ja vain jos formula_1.
Neliömatriisi
Neliömatriisi on matriisi, jonka vaaka- ja pystyrivin alkioiden lukumäärä on sama. Tällaisen matriisin kokoa merkitään formula_1. Neliömatriiseilla voi olla muista matriiseista poikkeavia ominaisuuksia, kuten esimerkiksi kääntyvyys.
Uhta
Uhta (ven. ja komiksi Ухта́) on teollisuuskaupunki Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan keskiosassa Petšoran jokialtaan alueella tärkeiden öljy- ja kaasukenttien ympäröimänä. Lännessä kaupunki rajoittuu Knjažpogostin, idässä Sosnogorskin, pohjoisessa Ižman sekä etelässä Ust-Kulomin ja Kortkerosin piireihin. Etäisyys Syktyvkarista on 325 kilometriä.
Vuonna 2005 perustetun Uhtan kaupunkipiirikunnan pinta-ala on 13,2 tuhatta neliökilometriä, ja siihen kuuluu kaupungin lisäksi 4 taajamaa ja 12 kylää. Asukkaita on (2006) 127 tuhatta henkeä, joista vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 75 % on venäläisiä, 9 % komeja, 6 % ukrainalaisia, 2 % valkovenäläisiä ja 1 % tataareja.
Uhtan öljylähteet on tunnettu jo 1600-luvulla ja 1920–1921 siellä toimi kotitekoinen öljykenttä. Asutus perustettiin 1929 aluksi nimellä Tšibju (Чибью) ja vuonna 1939 nimettiin Uhtaksi pienen joen mukaan. Vuonna 1943, kun se liitettiin Petšoran rautatiehen, se sai kaupungin aseman. 1940- ja 1950-luvuilla kaupunki laajeni vankityövoiman avulla.
Kaupungin talous perustuu sähköntuotantoon, öljynporaukseen ja –jalostukseen sekä rakennusmateriaalien valmistukseen. Öljystä osa jalostetaan paikallisesti, osa taas kuljetetaan putkistoissa Pietarin ja Moskovan välisiin jalostamoihin.
Sergei Mironov
Sergei Mihailovitš Mironov (, s. 14. helmikuuta 1953) on venäläinen poliitikko, Liittoneuvoston puhemies 2001–2011.
Mironov on kotoisin Puškinista läheltä Pietaria. Hän valmistui Leningradin kaivosinstituutista 1980, Pietarin teknillisestä yliopistosta 1998 ja hallintokoulusta 1998. Päätettyään opintonsa hän työskenteli 1986–1991 geofyysikkona.
Mironov valittiin Pietarin valtuustoon 1994 ja uudelleen 1998. Liittoneuvostoon hänet valittiin 2001 Pietarista. Mironov perusti Elämän puolueen 2003 ja ryhtyi sen johtajaksi. Vuoden 2004 presidentinvaaleissa hän sai 0,75 % äänistä.
Mironov on tukenut pääministeri Vladimir Putinia, mutta on usein korostanut elinolojen parantamista sosiaalisilla uudistuksilla.
Elämän puolue yhdistyi lokakuussa 2006 Rodinan ja Eläkeläisten puolueen kanssa Oikeudenmukaiseksi Venäjäksi (Справедливая РОССИЯ).
Vappuna 2011 Mironov sanoi Oikeudenmukaisen Venäjän ottavan enemmistön Pietarissa joulukuun vaaleissa Yhtenäiseltä Venäjältä. Tuolloin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Vadim Tjulpanov sanoi puolueensa vetävän Mironovin pois liittoneuvostosta, johon alueen lähettävät edustajansa. Mironov sanoi erottamisensa jälkeen puolueensa pyrkivän vaihtamaan kaupungin kuvernööriä.
Duuman vaalien jälkeen Mironov ilmoitti asettuvansa Oikeudenmukaisen Venäjän presidenttiehdokkaaksi kevään 2012 vaaleissa. Hän sai vaaleissa virallisen tuloksen mukaan 3,85 % äänistä.
Mediakasvatusseura
Mediakasvatusseura on valtakunnallinen, kaksikielinen yhdistys, joka edistää mediakasvatuksen monitieteistä tutkimusta ja käytäntöjä Suomessa. Seuran tärkeitä tehtäviä on tiedottaa, järjestää tapahtumia, harjoittaa julkaisutoimintaa, toteuttaa kehittämis- ja yhteistyöhankkeita, tehdä aloitteita mediakasvatuksen edistämiseksi ja kehittää alan toimijoiden kansallisia ja kansainvälisiä yhteyksiä. Yhdistys on perustettu vuonna 2005. Mediakasvatusseura on Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsen.
Mediakasvatusseuran puheenjohtajat:
Jäseninä on mm. opettajia, lapsi- ja nuoristyöntekijöitä, median edustajia, tutkijoita, alan opiskelijoita sekä yhteisöjäseninä kansalaisjärjestöjä, lehtitaloja, korkeakouluja ja elokuvakeskuksia. Vuoden 2011 lopussa seuraan kuului yhteensä 199 henkilö- ja opiskelijajäsentä sekä 50 yhteisöjäsentä.
Alain Boghossian
Alain Boghossian (s. 27. lokakuuta 1970) on armenialaistaustainen ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1998 MM-kisoissa.
Boghossian aloitti aikuisten tasolla vuonna 1988 Olympique Marseillen reservijoukkueessa. Kauden 1992-93 hän pelasi FC Istresissä ja seuraavan kauden Olympique Marseillen ykkösjoukkueessa, joka oli hänen ensimmäinen kautensa pääsarjatasolla. Sieltä Boghossian siirtyi vuonna 1994 Italian Serie A:han SSC Napolin joukkueeseen. Kauden 1997-98 Boghossian pelasi UC Sampdoriassa, jonka jälkeen siirtyi Parma AC:hen, jossa tuli hänen seurajoukkueuransa parhaat saavutukset. Hän voitti vuonna 1999 Parma AC:ssä kolme cup-mestaruutta merkittävimpänä UEFA Cupin voitto. Boghossian lopetti uransa kauteen 2002–2003, jolloin hän pelasi Espanjan Primera Divisiónin Espanyolissa.
Ranskan jalkapallomaajoukkueessa Alain Boghossian esiintyi 26 kertaa tehden kaksi maalia. Suurin saavutus oli maailmanmestaruuden voitto vuoden 1998 MM-kisoissa; hän pelasi turnauksessa viidessä Ranskan seitsemästä ottelusta ja pääsi loppuottelussa vaihtopelaajana kentälle 57. minuutilla Ranskan johtaessa 2–0. Vuoden 2000 EM-kisat jäivät häneltä väliin loukkantumisen vuoksi. Boghossian oli vielä mukana Ranskan joukkueessa vuoden 2002 MM-kisoissa.Elokuussa 2008 Ranskan maajoukkuevalmentaja Raymond Domenech nimesi Boghossianin täydentämään maajoukkueen valmennusjohtoa. Hän toimi osana Domenechin valmennustiimiä Ranskan epäonnistuessa MM-kisoissa 2010. Boghossian jatkoi kisojen jälkeen uuden päävalmentajan Laurent Blancin apuvalmentajana. Ranskan jalkapalloliitto ei uusinut Blancin valmennustiimin sopimusta EM-kisojen 2012 jälkeen ja näin myös Boghossian joutui jättämään tehtävänsä.
Nanakuma-linja
Fukuokan Nanakuma-linja () on Fukuokan kaupungin metron uusin linja. Linja avattiin 3. helmikuuta 2005 virallisella nimellä ”3. linja” (). Linja kulkee Tenjin-Minamin asemalta Hashimoton asemalle 12 kilometrin matkan.
Toisen maailmansodan loputtua kaupunki laajeni nopeasti etelään, eikä kunnollista tieverkostoa ole koskaan rakennettu. Tästä syystä eteläisempien suuralueiden ja keskustan välistä liikennettä ovat vaivanneet toistuvat ruuhkat. Näitä ruuhkia helpottamaan rakennettiin Nanakuma-linja.
Linjan suunnittelu alkoi jo 1980-luvulla samaan aikaan Hakozaki-linjan ja Kūkō-linjan kanssa. Luvan linjan rakentamiselle kaupunki sai kuitenkin vasta kesäkuussa 1995 ja joulukuussa 1997 radan rakentaminen alkoi.
Linjalla toimii oma mallin 3000 metrojuna.
Lucy ja minä
Lucy ja minä () oli yhdysvaltalainen noin 30-minuuttinen tilannekomedia, jota esitettiin vuosina 1951–1957. Sen pääosissa olivat komedienne Lucille Ball ja hänen aviomiehensä näyttelijä Desi Arnaz. Sarjassa oli yhteensä kuusi tuotantokautta ja 180 jaksoa. "Lucy ja minä" oli aikakautensa suosituin yhdysvaltalainen komedia.
Sarja kertoo New Yorkin kaupungissa asuvasta avioparista, kotirouva Lucy Ricardosta (Ball) ja yökerhoesiintyjä Ricky Ricardosta (Arnaz), ja heidän elämästään ystäväpiirinsä keskellä. Vivian Vance ja William Frawley esittivät sivurooleja. Sarjan jaksot koostuivat lähinnä Lucyn kunnianhimoisista aikeista osoittaa olevansa enemmän kuin tavallinen kotirouva. Yleensä hänen yrityksensä ainoastaan päätyivät koomiseen sekasotkuun.
Sarja lopetettiin vuonna 1957, mutta Ball, Arnaz, Vance ja Frawley jatkoivat "The Lucy-Desi Comedy Hour" -jatko-osaan. Sarja kesti kolme tuotantokautta ja päättyi suurimmaksi osaksi Ballin ja Arnazin avioeron takia. Ball ja Vance esiintyivät vuodesta 1962 lähtien "The Lucy Show’ssa", joka päättyi vuonna 1968.
Sword
Sword oli 1980-luvun alkupuolella perustettu quebecläinen heavy metal -yhtye, joka julkaisi kaksi albumia. Rick ja Dan Hughes perustivat Swordin Saint Brunon kaupungissa Montrealin eteläpuolella. Yhtyeen musiikkia leimasivat aggressiiviset riffit, voimakas rumpusoundi sekä laulaja Hughesin normaalin, käheähkön lauluäänen sekä kiljunnan vuorottelu. Sword lämmitteli kiertueella Motörheadia ja Alice Cooperia sekä Metallicaa heidän "Master of Puppets" -kiertueellaan vuonna 1986. Sword ei kuitenkaan koskaan saavuttanut suurempaa valtavirran menestystä ja hajosi toisen albuminsa jälkeen.
Marko Kitti
Marko Kitti (s. 11. heinäkuuta 1970 Turku) on suomalainen kirjailija. Hän asuu ja työskentelee Maltalla. Aikaisemmin hän työskenteli Eastbournessa Englannissa.
Kitin vanhemmat ovat Tenho Kitti ja Toini Santikko.
Marko Kitti oli ehdokkaana Runeberg-palkinnon saajaksi vuonna 2009 teoksellaan "Meidän maailma".
Kerttu Saariaho
Kerttu Saariaho ("o.s. Marjala") (28. joulukuuta 1918 Kittilä – 17. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen posliinimaalari, joka maalasi posliinilaattatauluja ja maljakoita.
Saariaho aloitti uransa 1950-luvulla Sirkku Tuurnan posliininmaalauskoulussa, perusti 1960 oman posliininmaalauskoulun, suoritti 1962 posliininmaalaajan mestaritutkinnon ja opiskeli 1963–1966 Taideteollisessa Oppilaitoksessa.
Opintojen jälkeen syntyi paksuvärimaalauksia, palettiveitsimaalauksia, valutuksia, akvarellitekniikan sovellutuksia ja lysterivärikokeiluja. Saariaho maalasi tuotantonsa pääosan 1970- ja 1980-luvuilla, arviolta parisataa maalausta.
Markku Saariaho laati äitinsä elämäntyöstä kuvateoksen "Kerttu Saariaho - Posliinitaiteilija". Kirjaan on valokuvattu 136 Kerttu Saariahon työtä. Ne antavat kuvaa hänen urastaan ja siinä ohessa posliininmaalauksesta Suomessa 1900-luvun jälkipuoliskolla.
Auton tuonti ja vienti Suomessa
Tämä artikkeli käsittelee auton tuontia Suomeen tai vientiä Suomesta eli Suomen lainsäädännön kannalta. Yksittäisen henkilön auton tuonnille ja viennille on Suomen lainsäädännössä asetettu rajoituksia muun muassa ulkomailla asumisen keston ja auton omistamisen suhteen. Tuontiautona Suomeen tuotua autoa ei saa myydä vapaasti, vaan sen on oltava tuojan käytössä määräajan ennen myyntiä. Ulkomaille muuttaminen tai väliaikaisempi ulkomailla työskentely ovat yleisimpiä perusteita verovapaan auton hankkimiselle. Myös jo ulkomailla asuvat suomalaiset voivat hankkia auton Suomesta ennen paluutaan.
"Tuontiautolla" tarkoitetaan autoa, joka tuodaan maahanmuuton yhteydessä ja josta ei tästä syystä makseta autoveroa eikä arvonlisäveroa.
"Taxfreeautolla" ja "vientiautolla" tarkoitetaan puolestaan autoa, josta ei ole ostettaessa maksettu auto- tai arvonlisäveroa. Suomessa autojen verottomat hinnat saattavat löytyä maahantuojien sivuilta, joskus otsikon "diplomat sales" -alta. Verottomasti hankittu ajoneuvo voidaan rekisteröidä Suomen vientirekisteriin. Vientirekisteröidyn auton tunnistaa rekisterinkilven reunassa olevasta punaisesta osasta, johon on merkitty rekisteröinnin päättymiskuukausi. Vientirekisteriin merkitään vuosittain Suomessa runsaat 1000 autoa.
"Muuttoautoksi" kutsutaan autoa, joka tuodaan Suomeen maahanmuuton yhteydessä. Vaatimuksena muuttoauton verottomuudelle on, että oleskelu ulkomailla on kestänyt vähintään vuoden ja auto on ollut muuttajan käytössä vähintään 6 kuukautta. Tyypillisesti kriisinhallintajoukoissa palvelevat suomalaiset sotilaat hankkivat tällaisen auton. Auto voi olla alun perin vientiauto, joka on ensin merkitty Suomen vientirekisteriin ja sittemmin rekisteröity jonkun muun maan rekisteriin ja päätyy omistajan muuttaessa ulkomailta Suomeen.
Suomalaiset tuovat paljon käytettyja autoja Suomeen Saksasta. Saksassa autot ovat halvempia kuin Suomessa, koska Saksassa on pienempi arvonlisävero, automarkkinoilla on Saksassa kovempi kilpailu ja Saksassa ei ole erityistä autoveroa. Auton arvo laskee Saksassa nopeammin kuin Suomessa, koska suomalainen henkilöauto romutetaan keskimäärin 18 vuoden ikäisenä, mutta saksalainen jo 5-6 vuotta aikaisemmin. Tämä johtuu siitä, että Saksassa ajetaan paljon moottoriteillä joissa ei ole nopeusrajoituksia, jolloin autot kuluvat nopeammin. Toisaalta Saksassa ei ole talven aiheuttamaa kulumista yhtä paljon kuin Suomessa.
Saksalaisten autojen kilometrimittarien peukaloimisesta on keskusteltu paljon. Mittarilukemien käsitteleminen kiellettiin Saksassa lailla vuonna 2006. Tätä ennen Saksassa oli liikkeitä, joissa mittareita käännettiin maksua vastaan. Myös nykyään on syytä olla tarkkana petosvaaran takia.
Here’s Lucy
Here's Lucy oli yhdysvaltalainen, komedienne Lucille Ballin tähdittämä noin 30-minuuttinen tilannekomedia ja eräänlainen jatko-osa Ballin aikaisemmalle sarjalle "The Lucy Show". "The Lucy Show" puolestaan seurasi Ballin kaikkein kuuluisinta tilannekomediaa "I Love Lucy", jossa hän esiintyi yhdessä silloisen aviomiehensä Desi Arnazin kanssa. "Here's Lucy" pyöri vuosina 1968-1974 kuuden tuotantokauden ja 144 jakson verran. Sarjan tuotti Ballin ja hänen toisen aviomiehensä Gary Mortonin tuotantoyhtiö "Lucille Ball Productions".
Ball esitti Lucy Carteria, joka asui kahden lapsensa kanssa Los Angelesissa. Hänen lapsiaan esittivät hänen ja Arnazin omat lapset Lucie Arnaz ja Desi Arnaz Jr. Myös muutamat näyttelijät "The Lucy Show"'sta jatkoivat uudessa sarjassa. Muun muassa Vivian Vance, Ballin pitkäaikainen yhteistyökumppani, teki useita vierailuja sarjaan. Myös useita julkkiksia nähtiin mukana. Heistä tunnetuin lienee Elizabeth Taylor, joka vieraili aviomiehensä Richard Burtonin kanssa.
Sarja lopetettiin vuonna 1974. Ball itse halusi jo päästä muihin töihin. Myöhemmin on myös tullut ilmi, ettei kanavakaan halunnut enää uusia sarjaa sen laskeneiden katsojalukujen takia.
Villa Ervi
Villa Ervi on arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema pientalo Helsingin Kuusisaaressa Kuusisaarensalmen rannalla osoitteessa Hirvilahdenkuja 1. Se valmistui vuonna 1950. Aarne Ervi asui siinä puolisonsa, näyttelijä Rauni Luoman kanssa. Taitekattoisessa talossa on kaksi kerrosta sekä kellarikerros. Vuonna 1993 villa Erviä esitettiin suojeltavaksi sen rakennus- sekä henkilöhistoriallisten arvojensa takia, mutta suojelu ei toteutunut.
Isä Akaki
Isä Akaki, siviilinimeltään Andrei Kuznetsov () oli venäläinen munkki ja kuollessaan Pohjoismaiden vanhin asukas sekä tiettävästi vanhin Suomessa koskaan elänyt mies ennen Aarne Arvosta. Hänen iästään ei ole täyttä varmuutta. Hän oli oman ilmoituksensa mukaan syntynyt 30. lokakuuta 1874, jolloin hän olisikin ollut kuollessaan 109-vuotias.
Kuznetsov lähti teini-ikäisenä luostariin, koska arveli elämän siellä voittavan kotiolot. Lisäksi hän halusi välttää asepalveluksen tsaarin armeijassa. Ratkaisuun vaikutti myös synnynnäinen huonokuuloisuus, joka olisi ollut toimeentulon esteenä luostarin ulkopuolella.
Kuznetsov lähti Solovetskin luostariin Vienanmeren yksinäiselle saarelle. Siellä hän työskenteli hevosten hoitajana ja tallimiehenä. Vuonna 1898 hän siirtyi Petsamoon Pyhän kolminaisuuden luostariin, jossa hänet vihittiin munkiksi 1913 viidentoista kilvoitteluvuoden jälkeen. Nimen Akaki hän sai Maltan piispan, pyhän Akakioksen mukaan.
Petsamon luostarissa elettiin arktisista oloista huolimatta vilkkaan rakentamisen aikaa, ja luostarista muodostui hengellinen ja kulttuurikeskus. Munkki Akaki jatkoi tallirengin töissä, jotka hän hallitsi hyvin. Suurimmillaan hänellä oli huollettavanaan sadan hevosen lauma.
Luostarin elämä häiriintyi pahasti talvisodan ja jatkosodan aikana, joten munkit siirtyivät 1942 Uuden Valamon luostariin Heinävedelle, jonne Valamon luostari oli siirtynyt Laatokalta sodan jaloista. Isä Akaki hoiti siellä hevosia vielä 90-vuotiaana, kunnes luostari lopetti hevosten pidon. Loppuun asti hänellä oli viittansa taskuissa omenia ja sokeripaloja hevosilleen, joita hän hoiti kuin omia lapsiaan.
Niin kauan kuin luostarissa oli ajopelejä ja niitä vetämään pystyviä hevosia, hän toimi myös ajomiehenä kuljettaen niin asioilla käyneitä luostarin toimihenkilöitä kuin vieraitakin. Yleensäkin hevosilla ajelu joskus hurjaakin kyytiä oli kaikkien munkkien ainoita todellisia huvittelumuotoja; esimerkiksi Valamon saarilla missä heillä oli omat tiet ja rauha ajaa mielen mukaan, he käyttivät tilaisuutta täydestä sydämestään. Hevoset olivat aina hyvin hoidettuja ja kurinalaisia.
Vielä tämänkin jälkeen hän osallistui kevyempiin töihin. Hän tyytyi niukkaan ravintoon ja askeettiseen elämänmenoon. Raamattu ja rukoileminen olivat hänen voimansa vielä satavuotiaana.
Vielä yli 100-vuotiaana hän jaksoi kävellä omin jaloin kirkkoon. Vuonna 1980, jolloin isä Akakin syntymästä oli tulossa 107 vuotta, hän sai Heinäveden kunnalta kirjeen, jossa hänet kutsuttiin peruskoulun ensimmäiselle luokalle tietokoneohjelman väärinkäsityksen takia: tietokone ei osannut erottaa eri vuosisadoilla syntyneitä toisistaan ja sen johdosta kaikille, joiden syntymävuosi päättyi -73, lähetettiin kutsu kouluun.
Väärinkäsitys huvitti isä Akakia suuresti.
Hän kuoli 110 vuoden ja 96 päivän ikäisenä 30. tammikuuta 1984 nautittuaan viimeisenä iltanaan Herran ehtoollisen ennen nukkumaan menoa.
Maija Salo
Maija Salo (o.s. "Vikman"; s. 17. helmikuuta 1945) on suomalainen muusikko. Hän oli vuosina 1973–1974 Ylen lastenohjelma Tenavatuokion juontajana ja jatkoi sitten suunnittelijana ja juontajana Pikku Kakkosessa ja Yle TV2:n viihdeohjelmissa. Maija Salon Musiikkileikkikoulua käyneet lapset (mm. Anna Riihimäki ja Lassi Jämsä) ovat avustaneet ja juontaneet Pikku Kakkosessa.
Salo kuului yhtyeeseen Pirkan neidot (muut jäsenet Pirkko-Liisa Lampela [nyk. Tikka], Pirjo Nallikari [nyk. Latvala] ja Irma Niemi [nyk. Tapio]). Yhtye sai alkunsa noin vuonna 1965 Töölön Yhteislyseossa, jonka oppilaita he tuohon aikaan olivat. Lauluviihdettä hän oli tekemässä useissa TV2:n ohjelmissa lauluyhtyeessä "Hiltuset".
Eläkkeelle jäädessään Salo myi musiikkikoulunsa opettajien perustamalle osuuskunta Oktaaville vuonna 2007. Vuonna 2009 hän alkoi juontaa Yle TV2:n Pikku Kakkosta. Hänen puolisonsa Pekka Salo on Pikkukakkosen historian ensimmäinen juontaja.
Valtimojärvi
Valtimojärvi on Valtimojoen vesistöön kuuluva järvi Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4 km², pituus neljä kilometriä ja leveimmältä kohdalta järvi on vajaa kahden kilometrin levyinen. Sen pinnankorkeus on 107,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvi laskee Myllyjokeen ja laskukohdalla on Valtimonkoski, jonka korkeus on 2,0 metriä ja siinä on säännöstelypato.
Järven osien nimistä on tullut tunnettuja paikannimiä kirkonkylälle, kuten Valtimo, Hiekkalahti ja Verkkoniemi. Valtimon kirkonkylä sijaitsee sen ja Haapajärven Kylänlahden välisellä kannaksella, Lokkiharjulla. Valtimojärvellä on kaksi uimalaa kirkonkylän rannassa, Lokkiharjun leirintäalue sekä valtatie 6:n varressa oleva levähdyspaikka, josta on kauniit näkymät järvelle. Hiekkalahden Matkailutila on järven rannalla. Pohjois-Karjalan Ammattiopisto toimii Valtimojärven Verkkoniemessä. Joensuu–Kontiomäki-rata kulkee järven länsipuolitse.
Arator
Arator Oy on 1987 perustettu kustannusyhtiö, joka kustantaa tietokirjallisuutta, kaunokirjallisuutta ja oppikirjoja. Yhtiön toimitusjohtaja on Esko Olavi Paakkola. Kuuluisia Arator Oy:n kustantamia kirjoja ovat mm. Sven Krohn: Ydinihminen, Erkki Lähde: Päin honkia, Veikko Erkkilä: Vaiettu sota.
Hiekkalahti
Hiekkalahti on Valtimon kirkonkylän pohjoinen taajama ja teollisuusalue, Pohjois-Karjalassa. Siellä sijaitsee myös Joensuun–Kontiomäen radalla sijainnut, nykyisin lakkautettu Hiekkalahden rautatieasema. Asema on ollut merkittävä puutavaran varastointi- ja lastauspaikka. Henkilöliikenne rataosalla Nurmes–Kontiomäki loppui vuonna 1993. Hiekkalahdessa on ollut Valtimon merkittävintä yritystoimintaa teollisuusalueella ja siellä sijaitsee teollisuushalleja. Hiekkalahti on myös merkittävä risteyspaikka: Joensuun–Kajaanin tiestä eli valtatiestä 6 erkanevat tiet sekä Kuhmoon että Rautavaaralle.
Koppelojärvi
Koppelojärvi on järvi Valtimojoen vesistössä, Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4,7 km². Järvi on neljän kilometrin pituinen ja sen pinnankorkeus on 130,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Koppelojärven reittiin kuuluu järveen laskeva latvajoki Palmikkojoki ja Palmikkojokeen Ylimmäisenjärvestä laskeva Myllypuro. Koppelojärvestä reitti laskee Koppelojokea pitkin Matkusjokeen. Koppelon kylä, joka sijaitsee järven rannalla, on ollut ennen nimeltään Koppelojärvi. Järveä on laskettu. Aikaisemmin on järvi laskenut kaakkoon Haapajärven Mustajärveen, mutta nykyään se laskee koilliseen ja itään Matkusjokeen.
Keyritty
Keyritty eli Ala-Keyritty on järvi Rautavaaralla ja Nilsiällä, Pohjois-Savossa. Se on Rautavaaran suurin järvi, ja Rautavaaran kirkonkylä on järven koillisrannan välittömässä läheisyydessä Keyritynjoen suun takana. Järvi on noin 16 km pitkä ja enimmillään 2,5 km leveä. Eteläpäästä osa on Nilsiän puolella.
Järven länsipuolella on korkea Paljakan vaara. Keyritynjoen melontareitti kulkee järven kautta. Järvellä on myös Täyssinän rauhan (1595) rajakivi.
Vanhoissa kartoissa nimi saattaa olla muodossa Keurittu. Keurittujärven (nykyisin Keyrittyjärvi) ja nykyisen Rautavaaran kuntakeskuksen läheisyydessä on sijainnut aikoinaan myös Keyrityn (Keurintun) kylä, joka on kuulunut Pielisen pitäjään. Pielis on tuolloin kuulunut Ylä-Karjalan kihlakuntaan Savon ja Karjalan läänissä (eli Kuopion läänissä).
Sierra Madre
Sierra Madre voi viitata yhteen useista vuorijonoista:
Meksikon kolme Sierra Madre-nimistä vuorijonoa:
Filippiineillä:
Yhdysvalloissa:
Managerialismi
Managerialismi eli "johtamisvaltaisuus" tarkoittaa (yksilö)johtamisen edellytysten lisäämistä ja johtamisen alan laajentamista korostavaa aatetta, joka heijastuu yksilöiden arvoihin, asenteisiin ja käyttäytymiseen, poliittis-hallinnollisten ohjelmien tavoitteisiin, organisaatioiden rakennepiirteisiin ja toimintakäytäntöihin.
"Managerialistisilla reformeilla" tarkoitetaan toimintaohjelmia ja -poliitikoita, joiden tavoitteena on muokata organisaatioita, järjestelmiä ja niiden ohjausta johtamisen alaa laajentavaan suuntaan.
Managerialismin varhaiset lähtökohdat liittyvät teollisen yhteiskunnan muotoutuessa tapahtuneeseen palkka- ja ammattijohtajuuden syntymiseen ja eriytymiseen omistajuudesta erityisesti liikkeenjohtamisen piirissä.
Yksilölähtöiset johtamisteoriat muodostuivat tällöin tehokkaan liikkeenjohtamisen malliksi, mutta niiden soveltaminen julkiseen toimintaan yhdistyy vasta sotienjälkeiseen hyvinvointivaltiokehitykseen.
1980-luvulla managerialistista ajattelua ryhdyttiin soveltamaan laajasti myös julkisen hallinnon ja palvelutuotannon kehittämisessä.
Julkisessa hallinnossa managerialismi liittyy läheisesti New Public Management -ajatteluun, mutta rajautuu erityisesti johtamiseen, johtamisen edellytyksiin sekä johtamisen konteksteja muokkaaviin reformeihin liittyväksi käsitteeksi.
Managerialismin retorisia perusteluja ovat olleet muun muassa toiminnan tehostaminen ja tuottavuuden lisääminen vastineeksi verorahoille ja julkisen toiminnan uskottavuuden palauttaminen toiminnan oletetun tehostumisen kautta.
Managerialistisia hallintoreformeja on toteutettu erityisesti Margaret Thatcherin kaudelta alkaen Isossa-Britanniassa, mutta laajasti myös useimmissa muissa OECD-maissa.
San Franciscon lahden ympäristö
San Franciscon lahden ympäristö (, usein yksinkertaisesti "The Bay Area") viittaa San Franciscon lahtea ympäröivään alueeseen Kalifornian osavaltion pohjoisosassa Yhdysvalloissa. Alue on maantieteellisesti ja etnisesti hyvin epäyhtenäinen. Lahden rannoilla sijaitseva taajama on kuitenkin yhtenäistä. Alueella asuu yli seitsemän miljoonaa asukasta.
Alue on maantieteellisesti monipuolinen metropolialue, joka ympäröi San Franciscon ja San Pablon lahtia. Se kattaa San Franciscon, San Josén ja Oaklandin kaupungit sekä niiden lukuisat esikaupunkialueet. San José on alueen maantieteellisesti laajin kaupunki, ja siellä sijaitsee teknologia-alan yrityksistä tunnettu Piilaakso.
San Franciscosta pohjoiseen sijaitsee Golden Gate -silta, joka ylittää samannimisen salmen. San Franciscosta itään sijaitsee San Francisco–Oakland Bay Bridge, joka yhdistää San Franciscon ja lahden itäpuolella sijaitsevan Oaklandin. Pohjoisessa sijaitsee Richmond-San Rafael Bridge ja etelässä San Mateo-Hayward Bridge sekä eteläisimpänä Dumbarton Bridge. Silloista pisin on San Mateo-Hayward Bridge.
San Franciscon lahden alueen kokoon verrattuna ilmasto vaihtelee sen eri osissa melko paljon. Ilmasto on tyypiltään välimerenilmasto, jossa kesät ovat kuivia ja lämpimiä ja talvi sateisempi. Talven aikana lämpötila ei kuitenkaan muutu kylmäksi: keskilämpötilat laskevat 10–15 celsiusasteen paikkeille.
Tyynen valtameren kylmästä Kalifornianvirrasta johtuva kylmä merivesi, joka on kesällä noin 12–13-asteista, vaikuttaa voimakkaasti alueen itäisen osan ilmastoon, erityisesti San Franciscon kaupungin alueella. Muihin lahden ympärysalueisiin verrattuna San Franciscon kesät ovat viileitä. Kaupungissa esiintyy sumua, joka työntyy Golden Gate -sillan luota lahdelle.
Meren viilentävä vaikutus vähenee etelämpänä, sillä meren ja lahden välissä on vuoria. Lahden eteläinen osa, jossa San José sijaitsee, on kuivempaa ja kuumempaa kuin pohjoisemmat tai läntisemmät alueet.
Lahden itäinen puoli on lämpimämpi kuin läntinen, sillä itäisellä puolella meren viilentävä vaikutus on vähäisempi. Esimerkiksi Oaklandissa lahden itäpuolella on kesäpäivinä nelisen astetta lämpimämpää kuin lahden länsipuolella San Franciscossa.
San Franciscon lahden alueella kasvaa palmuja, joista San Franciscon alueella huomattavimpia ovat kanarianpalmut ("Phoenix canariensis"), jotka on tuotu Kanariansaarilta. Kanarianpalmuja on istutettu puistopuiksi ja teiden varsille. Erityisesti etelämpänä San Joséssa kasvaa bulevardipalmuja ("Washingtonia robusta"), jotka pitävät kuivemmasta ilmastosta.
Aluetta palvelevia lentokenttiä ovat San Franciscon kansainvälinen lentoasema, Oaklandin kansainvälinen lentoasema ja San Josén kansainvälinen lentoasema. Ne sijaitsevat etäällä toisistaan eri puolilla aluetta. Lahden alueelta on säännöllinen junayhteys Los Angelesiin.
Mihail Kotov
Mihail Grigorjevitš Kotov (1918–1993) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi suurlähetystöneuvoksena Helsingissä vuosina 1955–1957 ja 1971–1974.
Alkuideaali
Abstraktissa algebrassa alkuideaali on renkaan osajoukko, jolla on monia vastaavia tärkeitä ominaisuuksia kuin alkuluvuilla kokonaislukujen renkaassa. Alkuideaalien määritelmä kommutatiivisissa eli vaihdannaisissa renkaissa on yksinkertaisempi, joten sitä käsitellään tässä yhteydessä ensin.
Jos "R" on kommutatiivinen rengas, niin "R":n ideaali "P" on "alkuideaali" , mikäli sillä on seuraavat kaksi ominaisuutta:
Tämä yleistää seuraavan alkulukujen ominaisuuden: jos "p" on alkuluku ja "p" jakaa kahden kokonaisluvun tulon "ab", niin "p" jakaa "a":n tai "p" jakaa "b":n. Näin ollen voidaan sanoa:Jos "R" on ei-kommutatiivinen rengas, niin "R":n ideaali "P" on "alkuideaali", mikäli sillä on seuraavat kaksi ominaisuutta:
Kommutatiivisten renkaiden tapauksessa tämä määritelmä on yhtenevä edellisessä osuudessa annettuun. Ei-kommutatiivisten renkaiden tapauksessa nämä kaksi määritelmää eroavat.
The The
The The on englantilainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1979. Sen ainoa pysyvä jäsen on ollut Matt Johnson.
Yhtye on saanut kriitikoiden kehut, ja yleisökin on pitänyt siitä, sillä sen albumeja on myyty miljoona kappaletta. Brittiläinen musiikkilehti "Melody Maker" valitsi 1983 ilmestyneen albumin "Soul Mining" vuoden levyksi.
Taj Mahal (muusikko)
Henry Saint Clair Fredericks (s. 17. toukokuuta 1942 Harlem, New York), paremmin tunnettu taiteilijanimellään Taj Mahal, on yhdysvaltalainen bluesmuusikko. Hän julkaisi arvostetuimmat levynsä 1960-luvun lopulla.
Taj Mahalin ensimmäinen sooloalbumi "Taj Mahal" ilmestyi vuonna 1968 ja sen saaman menestyksen myötä vielä samana vuonna albumi "The Natch’l Blues". Seuraavana vuonna julkaistu tupla-albumi "Giant Step/De Ole Folks At Home" vakiinnutti Yhdysvalloissa lopullisesti Taj Mahalin paikan bluesmuusikkona.
Taj Mahalin musiikki on sekoitusta monista eri lähteistä: bluesista, reggaesta, gospelista ja bluegrassistä sekä cajunien, havaijilaisten, afrikkalaisten ja karibialaisten musiikkiperinteestä. Taj Mahal soittaa useita eri soittimia.
Taj Mahal on voittanut kaksi Grammy-palkintoa. Hänelle myönnettiin Parhaan nykyaikaisen blues-albumin Grammy vuonna 1997 albumista "Señor Blues" ja vuonna 2000 albumista "Shoutin’ In Key".
Slave
Slave oli yhdysvaltalainen funkyhtye, joka toimi 1970-luvun jälkipuoliskolla ja 1980-luvun alussa. Sen tunnetuin jäsen oli laulaja Steve Arrington. Yhtyeen tunnetuimpia albumeja ovat debyyttilevy "Slave", jolta julkaistiin singlenä kappale ”Slide”, sekä vuoden 1979 "Just a Touch of Love", jolta julkaistiin samanniminen single.
Robert (Beyblade)
Robert Jürgens ("Ralf Jurgens") on kuvitteellinen anime- ja mangahahmo Beyblade-sarjassa, jonka loi Takao Aoki.
Robert on Majesteetit -joukkueen ylpeä ja ylimielinen kapteeni. Hän kehuskelee mielellään rikkaudellaan ja kertoilee historiallisia tarinoita omasta suvustaan. Robertilla on myös tapana kehuskella arjalaisilla juurillaan. Robert kertoo mielipiteensä suoraan, mikä vaikuttaa muista tylyltä. Hänen lempiasioihin kuuluu strategia pelit, kuten shakki ja hänen bleidaus tyylinsäkin on taktista toisin, kuin Johnny joka tuhoa vastustajansa kerralla. Vaikka Robert asuu isossa linnassaan ehtii hän kuitenkin matkustella pitkin Eurooppaa luksusluokissa, kuten kaikki rikkailla on tapana.
Hahmon alkuperäisäänenä toimi Yuki Matsuda ja englanninkielisessä Vince Corazza.
Mangan 5 numerossa esiintyvä Robert on Euroopan -joukkueen vakavin bleidaaja. Hän pelaa vain kunniasta, mikä tuntuu olevan hänelle kaikkein tärkein asia beybladen pelaamisessa.
Sina-1
Sinah-1 oli Iranin ensimmäinen satelliitti, joka laukaistiin 28. lokakuuta 2005 venäläisellä Cosmos-3M-kantoraketilla Plesetskin kosmodromilta useiden muiden pienten satelliittien mukana.
Satelliitin toteuksesta annettiin ennakkotieto vuonna 2003, jolloin tulloinen Iranin puolustusministeri amiraali Ali Shamkhani kertoi asiasta. Tulloin kerrottiin myös Iranin aikeesta kehittää oma kantoraketti Shahab-3-ohjuksesta. Iranin avaruusohjelman kehitys kulkee samaa polkua kuin aikoinaan esimerkiksi Yhdysvaltain avaruusohjelma, ts. puolutusministeriön vetämänä ja käyttäen ohjuksia kantolaitteina.
Iranin avaruusjärjestö kehitti Sina 1-satelliitin, jolla tutkitaan satelliittitietoliikennettä ja joka on myös kaukokartoitussatelliitti. Sen massa on 160 kg. Sen kameran tarkkuuden arvellaan olevan kolme metriä. Satelliitti kiertää aurinkosyknronisella kiertoradalla, ts. naparadalla.
AMD Radeon Software Crimson
AMD Radeon Software Crimson (aiemmin Catalyst, AMD Catalyst ja ATI Catalyst) on yhdysvaltalaisen AMD näytönohjainten ajurien brändi. Ajureita käytetään Windowsissa ja Linuxissa. Sen paketti koostuu varsinaisten ajurien lisäksi erillisestä ohjausohjelmistosta, jossa voi mm. säätää grafiikka- ja videoasetuksia.
Ensimmäisen kerran Catalyst -ajurit julkaistiin kesäkuussa 2002 ATI Radeon 8500 -näytönohjaimelle. Ensimmäinen versio oli 02.01 ja vuonna 2003 siirtyi 03-versioon. Vuodesta 2003 ajuri julkaistiin kuukausittain ja sen julkaisuversio oli vuosi.kuukausi -versionumeroinnilla. Vuonna 2012 AMD ilmoitti, ettei enää julkaista kuukausittain, vaan uusi versio julkaistaan silloin kun kehitystä ja ominaisuuksia on sen verran, että julkaiseminen on järkevää.
Closer to the Drum
Closer to the Drum on Pen Lee & Co -yhtyeen vuonna 1976 ilmestynyt albumi. Kappaleet ovat kaikki Dave Lindholmin käsialaa paitsi Mau Mau, joka on kreditoitu koko yhtyeen nimiin sekä Changing Man, joka on Tony Williamsin kappale. Hooray for Someonen kitarasoolon soittaa Albert Järvinen
Johnny McGregor
Johnny McGregor ("Johnny Makurega") on kuvitteellinen anime- ja mangahahmo Beyblade-sarjassa, jonka loi Takao Aoki.
Johnny on hyvin temperamenttinen bleidaaja, jolla on lyhyt pinna. Hänet tunnetaan Skotlannissa lempinimellä "Skotlannin Gladiaattori", eikä turhaan sillä hän on Skotlannin mestari ja Euroopan toiseksi paras bleidaaja. Johnny on kuitenkin todella itsevarma ja osaa ärsyttää muita sarkastisilla kommenteillaan. Koska hänkin kuuluu rikkaaseen ja kuuluisaan McGregor-sukuun, on Johnnylla varaa matkustella maailmalla ja pelata golfia ja tennistä. Vaikka Johnny on joukkueensa toiseksi lyhin, on hänen egonsa kuitenkin suurin.
Hahmon alkuperäisenä äänenä toimi Chiharu Tezuka ja englanninkielisessä versiossa Joanne Vannicola.
Johnny on äärimmäisen taitava bleidaaja ja voitettuaan MM-kisoissa koko Kiinan joukkueen yksin, hän alkoi valittaa, ettei tämäkään turnaus ole antanut hänelle kunnon haastetta. Johnny ja koko Euroopan-joukkue pelaavat vain kunniasta, minkä takia he eivät hyväksy haasteita aivan keneltä tahansa. Huolimatta siitä, että Johnny vaikuttaa lapselliselta, hän on samaan aikaan aikuismainen ja pitää kunnon haasteista.
Koillissanomat
Koillissanomat on puolueisiin sitoutumaton paikallislehti, jota julkaisee Koillissanomat Oy. Lehden kotipaikka on Kuusamo ja päätoimittaja Petri Karjalainen. Lehti on perustettu 1950 ja se painetaan Oulussa, Joutsen Median Painotalossa. Lehti ilmestyy viidesti viikossa ja leviää Koillismaan alueella Kuusamoon, Posiolle ja Taivalkoskelle. Sen arkilevikki vuonna 2012 oli 6 585.
Koillissanomien perustaja oli kirjailija Reino Rinne. Hän toimi lehden päätoimittajana vuosina 1950–1968 ja kirjoitti myös pakinoita lehteen nimimerkillä "Kitkalainen". Kirjailija Arto Paasilinna oli Koillissanomien toimittajana ja toimitussihteerinä vuosina 1964–1965.
Jalkaväkirykmentti 28 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 28 (JR 28) oli jatkosodan rykmentti, jonka Savonlinnan suojeluskuntapiiri perusti sen jälkeen, kun 17. kesäkuuta 1941 oli annettu kutsu ylimääräisiin kertausharjoituksiin, pääosin Kerimäen-Savonlinnan-Rantasalmen-Joroisten-Jäppilän alueen reserviläisistä. Rykmentti liitettiin 2. divisioonaan.Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta kenttäarmeijan rykmentit eivät käytännössä kuitenkaan tulleet varustetuiksi kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Jalkaväkirykmentti 28 keskitettiin tulevalle, suunnitellun puolustustehtävän mukaiselle, toiminta-alueelleen 21.-23. kesäkuuta 1941 välisenä aikana. Toiminta-alue sijoittui noin 15 kilometriä valtakunnan rajasta länteen. Sen itäpuolelle oli ryhmittyneenä Jalkaväkirykmentti 7.
Suomen poliittinen johto totesi Suomen olevan sodassa 25. kesäkuuta 1941.
Rykmentti siirtyi 28.-29.6.1941 välisenä yönä Jalkaväkirykmentti 7:n Tarnalassa olevien asemien läpi, aivan valtakunnan rajan tuntumaan, saatuaan käskyn siirtyä hyökkäysvalmiusasemiin. Sen yksiköt etenivät 30. kesäkuuta 1941 klo 19 alkaen valtakunnan rajan yli. Yön aikana joukot etenivät Pieni-Iijärven - Kurkijärven - Joutsenlammen alueelle, jonne vihollinen pysäytti hyökkäyksen. Rykmentin II pataljoona (II/JR 28) eteni noin 3 kilometriä itään Kurkelanjärven - Pienen-Iijärven väliselle kannakselle, jossa eteneminen pysähtyi hetkeksi puna-armeijan joukkojen varustettuihin asemiin.
Hyökkäystä jatkettiin 1. heinäkuuta käytännössä kolmelta suunnalta tavoitteena lyödä alueella olevat puna-armeijan joukot. Hyökkäys johti vihollisjoukkojen perääntymiseen aina noin 10 kilometrin päähän taistelualueesta. Puolen yön aikaan miehitettiin Parikankylän alue ja hyökkäystä jatkettiin siitäkin noin 4 kilometrin päässä olevan Sikopohjan alueelle mainitusta kylästä pohjoiseen.
2.7.1941 annetun divisioonan komentajan käskyn mukaan Jalkaväkirykmentti 28:n tuli edetä divisioonan vastuualueen pohjoisosassa Jaakkiman suuntaan, mikä edellytti asteittaista siirtymistä divisioonan lohkon keskiosista kohti pohjoista. Seuraavana päivänä annettu käskyn tarkennus edellytti Ristilahden valtaamista. Rykmentin joukkoja järjestettiin uudelleen ja täydennettiin 5. heinäkuuta annettujen käskyjen toteuttamiseksi. Samaan aikaan tykistö tulitti Ristilahden aluetta.
Puna-armeijan joukot valmistautuivat 6. heinäkuuta ulosmurtautumiseen uhkaavasta asemastaan. Illalla vihollinen alkoikin kuljettaa vesiteitse joukkojaan pois alueelta ja samanaikaisesti keskitti muitakin yksiköitään rykmentin II pataljoonan lähialueille. Varhain seuraavana aamuna vihollinen aloitti ulosmurtautumisensa, jota II pataljoonan harva miehitys ei rykmentin sille alistamista kahdesta jääkärijoukkueesta ja panssariautosta huolimatta kyennyt estämään. Vihollisjoukot alkoivat valua pois osittaisesta saarrostuksestaan. Taisteluvastuu siirtyi rykmentin III pataljoonan (III/JR 28) alueelle. Tämän jälkeen rykmentin osalta taistelut laantuivat lähinnä paikallisiksi partiokahakoiksi ja tykistötoiminnaksi aina heinäkuun loppuun asti.
Rykmentti lakkautettiin maaliskuussa 1942.
Risto Lång
Risto Lång (s. 1968 Kiuruvesi) on joensuulainen tanssitaiteilija. Hänellä on meningomyeloseele ja hydrokefalia. Hänet on palkittu Philanthropist International -palkintogaalassa Moskovassa 20-vuotisesta taiteilijaurastaan.
Lång on vuodesta 1996 alkaen harrastanut pyörätuolitanssia. Vuonna 1998 hän voitti Suomen-mestaruuden 10-tanssissa. Nykyisin hän tanssii soolona. Hän valmistui ammattitanssijaksi 1. kesäkuuta 2011 Keskuspuiston ammattiopistosta Helsingistä.
Vuonna 2012 Långille tehtiin molempien jalkojen sääriamputaatio parantumattomien säärihaavojen takia. Hänellä on lisäksi ollut lukuisia muita terveysongelmia, joista selvittyään hän on kyennyt jatkamaan tanssijana.
Spring 76
Spring 76 on Royals-yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1976. Albumi koostuu pääasiassa blues -ja funk -vaikutteisista lainakappaleista sekä yhtyeen omasta materiaalista. Viimeinen kappale "Hgih" perustuu nauhaefektiin, jossa avausraita "High" on soitettu väärinpäin. Levy myi noin 30 000 kpl kultalevyrajan ollessa tuolloin 25 000 kpl. Sekä "High" että "Everything's Alright" ovat Albert Järvisen sanoittamia.
"Dancing in the Street" on Martha & The Vandellas -yhtyeen tunnetuksi tekemä laulu. "Badge" on Cream-yhtyeen viimeiseksi jääneeltä albumilta "Goodbye" (1969). "The Real Me" on Eric Burdon Bandin ohjelmistosta. Reggae-tyylinen "You Can't Go Halfway" on alun perin Johnny Nashin esittämä ja jossa Gloria Gaynor käytti säveltäjänimenä oikeata sukunimeään. "Hoochie Coochie Man" on ikivihreäksi tullut blueskappale, jonka teki tunnetuksi Muddy Waters.
Kaikki kappaleet säveltänyt Royals, ellei toisin mainittu.
Gideon (Beyblade)
Gideon on kuvitteellinen animehahmo Beyblade-sarjassa, jonka loi Takao Aoki.
Rikollinen ja monimiljonääri Gideon on Psykick-joukkueen johtaja "Beyblade V-Force" -sarjassa. Hän työskenteli Tohtori Zagartin alaisena. Tehtäväkseen Gideon sai keksiä keino kaapata Kiekkomestareiden bittipedot, niinpä hän palkkasi tohtori B:n jolle Gideon antoi tehtäväkseen kehittää bittipetojen kaappauslaitteen, mutta koska tämä ei onnistunut hän määräsi tohtori B:tä tekemään Cyber-bittipetoja. Gideon on todella vaativa mikä on ymmärrettävää, sillä hänen rahojaanhan tohtori B sai kulutettavaksi. Raha on muutenkin Gideonin lempiasia, sekä sormuksensa, jota hän kiillottelee lähes jatkuvasti.
Mike Mangini
Mike Mangini (s. 18. huhtikuuta 1963 Massachusetts) on Dream Theaterin rumpali ja maailman nopein rumpali. Hän on voittanut kolmesti WFD-kilpailun (World Fastest Drummer), vuosina 1996, 1998, 2003.
Hänellä on hallussaan neljä eri ennätystä; eniten iskuja vuorokäsin minuutissa (1247), paljain käsin minuutissa (1138) sekä traditionaalisella otteella minuutissa (1126). Mikella oli myös 15 minuutin kestävyysennätys tuplapedaalilla (13222), mutta Mike ”The Machine” Mallais rikkoi sen muutamalla iskulla viime vuonna, tuplapedaalilla Mike on soittanut 5222 iskua viidessä minuutissa, mikä oikeuttaa hänelle ykkössijan viiden minuutin ennätyksessä.
Mike Mangini valittiin Dream Theaterin uudeksi rumpaliksi Mike Portnoyn lähdön jälkeen. Valinta paljastettiin 29. huhtikuuta 2011 julkaistussa Dream Theaterin ”The Spirit Carries On” -dokumentin kolmannessa osassa. Dokumentti kertoo uuden rumpalin valintaprosessista ja näyttää seitsemän yhtyeen kutsuman rumpalin koe-esiintymistilaisuudet New Yorkissa.
Out (albumi)
Out on rock-yhtye Royalsin järjestyksessään toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Albumi koostuu kolmea kappaletta lukuun ottamatta yhtyeen omasta materiaalista. Osan sanoituksista albumille on tehnyt Wigwam -yhtyeen Jim Pembroke. Levy myi noin 15 000 kpl kultalevyrajan ollessa tuolloin 25 000 kpl.
Levy on äänitetty ja miksattu Tukholman Marcus Music -studiolla helmikuussa 1977. Äänittäjinä ovat toimineet Christer Berg, Leif Mases ja Marcus Österdahl. Levyn tuottajina ovat Royals ja Jan Ödner.
Musa - lehden arviossa "immu" kirjoitti albumista:
""Enpä olisi uskonut, Royals on saanut aikaiseksi vaihtelevan ja kuitenkin tasapainoisen kokonaisuuden. Spring 76'n sekavan systeemin jälkeen on ilo kuunnella näin harmonista tuotetta. Tämä ei ole Albert Järvisen soololevy. Kitara on hyvin esillä, mutta Albert istuu/lentää Maijasen ja Kätkän kanssa oikein tyylikkäästi. Kyllä Järvinen välillä laittaa sormien liikuttamisen Suomen ennätykset vaakalaudalle, mutta kun hän sen tekee, se tapahtuu kohdalleen. Räpeltäminen ei ole itsetarkoitus. Ei varmaankaan olisi ollut Love Recordsille vaikeata jättää muutamia kuvia pois sisäkannesta ja painaa tekstit tilalle. Ne eivät ymmärtääkseni ole tyhjänpäiväisyyksien latelua. Maijasen lauluäänestä olen aina pitänyt ja basistina Maijanen kuuluu ehdottomasti huipulle. Ippe Kätkän pieni sävellys toimii introna yhteiselle laululle "More Is What You'll Give/Get." Omat raidat ovat tarina sinänsä. Niissä on tyylitajulla käytetty hyväksi dynamiikkaa, joka ylläpitää mielenkiintoa. Kun mukaan heitetään sopivasti jippoja ja sekoitetaan Royals- kauhalla, on herkullinen korvanruoka valmista. Royals alkaa olla voimissaan, he ovat siirtyneet sisältä ulos. Hyvää on kiva kehua" "
Jalkaväkirykmentti 49 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 49 (JR 49) oli Saimaan suojeluskuntapiirin perustama rykmentti. Se perustettiin 17. kesäkuuta 1941 annetun yleisen kutsun ylimääräisistä kertausharjoituksista jälkeen. Reserviläisistä muodostetun rykmentin perustamispaikkoina toimivat Pieksämäki, Sulkava, Puumala, Juva, Kangasniemi, Virtasalmi ja Haukivuori. JR 49 kuului 2. divisioonaan.
Jalkaväkirykmentti 49 perustettiin seuraavasti:
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.
Sodan alkaessa JR 49 määrättiin II armeijakunnan reserviksi ja rykmentti taistelikin sodan alkupuolen erillään muusta divisioonasta alistettuna mm. 18. divisioonalle.
Alan Arkin
Alan Arkin (s. 26. maaliskuuta 1934 New Yorkissa) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, ohjaaja ja muusikko.
Arkin on yksi niistä viidestä näyttelijästä, joka on saanut ensimmäisestä elokuvaroolistaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän oli ehdolla vuoden 1966 elokuvasta "Venäläiset tulevat, venäläiset tulevat" ja uudelleen kaksi vuotta myöhemmin elokuvasta "Sydän on yksinäinen harhailija".
Arkin on osoittanut kykenemänsä tekemään sekä draamaa että komediaa. Muita hänen roolejaan ovat muun muassa Audrey Hepburnia väijyvä oppinut tappaja elokuvassa "Yksin pimeässä", ohjaaja Mike Nicholsin "Me sotasankarit" ja "Arvoitusten juna", jossa hän esitti Sigmund Freudia, "Älkää ampuko hammaslääkäriä" ja "Myyntitykit". Arkin esiintyi myös elokuvassa "Saksikäsi Edward".
Vuoden 2006 Arkin sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa ja ensimmäisen palkintonsa elokuvasta "Little Miss Sunshine". Hän sai Oscarin parhaasta miessivuosasta ja Bafta-palkinnon samasta kategoriasta.
Broadway-näytelmissä Arkin on esiintynyt seitsemässä eri näytelmässä. Lisäksi hän on näytellyt pienemmissä newyorkilaisissa teattereissa. Arkin on voittanut Tonyn näytelmästä "Enter Laughing" ja Broadwayn ulkopuolisille esityksille jaettavan Drama Desk Awardin kahdesti ohjauksesta näytelmistä "Little Murders" ja "The White House Murder Case" .
Näyttelijänuransa lisäksi Arkin on soittanut kansanmusiikkiyhtyeessä ja kirjoittanut lastenkirjoja sekä tieteisnovelleja.
The Railway Series
The Railway Series on Tuomas Veturista ja hänen ystävistään kertova kirjasarja. Sarjan 26 ensimmäistä kirjaa kirjoitti Wilbert Awdry ja loput hänen poikansa Christopher.