hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Robert Mondavi
Robert Gerald Mondavi (18. kesäkuuta 1913 – 16. toukokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen viininvalmistaja. Hän loi uransa Kaliforniassa, ja hänen katsotaan yleisesti tehneen Napa Valleyn viineistä maailmankuuluja.
Virginia-nimisessä kaupungissa Minnesotassa syntyneen Mondavin vanhemmat olivat italialaisia maahanmuuttajia. Mondavit muuttivat Kaliforniaan Robertin ollessa 10-vuotias. Hän valmistui Stanfordin yliopistosta vuonna 1937. Kuvernööri Arnold Schwarzenegger ja First Lady Maria Shriver ilmoittivat 20. elokuuta 2007 hänen ottamisestaan California Hall of Fameen 5. joulukuuta.
Mondavi loi vuonna 1968 sen ajan Amerikassa varsin tuntemattoman Sauvignon Blanc'n paikallisen "Fumé blanc" -version. Kyseinen viini oli välitön menestys. Sen tekijän omaelämäkerta "Harvests of Joy" ilmestyi vuonna 1998, ja hänen elämästään on tehty dokumenttielokuva. Hänen viinitilansa eteen tehdystä työstä nousi julkisuuden henkilöksi myös hänen puolisonsa Margrit Mondavi.
Espanjan Grand Prix 2001
Espanjan Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. huhtikuuta 2001 Circuit de Catalunyalla Espanjassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kolmas. Schumacher ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1.21,151 (kierroksella 25)
McLarenilla ajanut suomalaiskuljettaja Mika Häkkinen keskeytti kilpailun johtopaikalta viimeisellä kierroksella, jonka seurauksena Michael Schumacher nousi voittajaksi. Voitto olisi ollut Häkkiselle neljäs peräkkäinen Catalunyan radalla.
FIA salli Espanjan osakilpailusta lähtien luistoneston.
Neidhart von Reuenthal
Neidhart von Reuenthal myös Nithart (noin 1180 – noin 1240) oli saksalainen minnelaulaja, joka oli syntynyt Baijerissa ja asui elämänsä Itävallassa, missä hän toimi Itävallan herttuan Fredrik II:n palveluksessa. Minnelaulajana Neidhart oli luovimmillaan vuosien 1210 ja 1240 välisenä aikana.
Neidhart von Reuental (yläsaksaksi Nîthart uon Riuwental) on todennäköisesti hänen pseudonyyminsä. Neidhart osallistui viidenteen ristiretkeen vuosina 1217–1219. Yleisesti hänen laulunsa olivat tarkoitetut esitettäviksi hovin tilaisuuksissa ja ne jakautuvat kahteen eri tyyppiin, eli Sommerreien ja Winterlieder. Ensin mainitut ovat yksinkertaisia muodoltaan ja lyhyitä; ne kuvaavat yleensä talonpoikaisväestön tansseja. Jälkimmäiset ovat pidempiä ja rakenteeltaan taidokkaampia ja niihin on useimmiten sisällytetty taitavia kuvauksia talonpoikaiselämästä.
Lauluissaan Neidhart yhdistää usein taidokkaasti korkean rakkauden teeman parodioiden riemukkaan realistiseen talonpoikaiseen elämänmenoon. Hän myös ivailee talonpoikaisia nuorukaisia, jotka matkivat ritarien minnerunoutta, joka oli keskeisesti rakkausrunoutta.
E. R. Braithwaite
Edward Ricardo Braithwaite (27. kesäkuuta 1920 Georgetown, Guyana – 12. joulukuuta 2016 Rockville, Maryland, Yhdysvallat) oli guyanalainen kirjailija ja diplomaatti. Hänen kaunokirjalliset teoksensa kuvaavat heikkoja sosiaalisia oloja ja mustiin kohdistuvaa rotusortoa.
Opiskeltuaan Queen’s Collegessa kotimaassaan Braithwaite pääsi New Yorkin City Collegeen. Hän palveli toisessa maailmansodassa Royal Air Forcen lentäjänä. Sodan jälkeen hän muutti Cambridgen yliopistoon, jossa opiskeli tohtoriksi fysiikasta.
Braithwaiten tunnetuin kaunokirjallinen teos on hänen esikoisromaaninsa "To Sir, with Love" (1959), joka pohjautuu hänen omiin kokemuksiinsa käytöshäiriöisen luokan opettajana Itä-Lontoossa 1950-luvun alkupuolella. James Clavell
ohjasi teoksen pohjalta vuonna 1967 menestystä saavuttaneen elokuvan "Vastahakoiset" ("To Sir With Love"), jossa Sidney Poitier esittää kirjailijan omaakuvaa ymmärtäväisenä opettajana.
Braithwaite toimi pitkän kansainvälisen uransa aikana muun muassa Guyanan suurlähettiläänä Yhdistyneissä kansakunnissa ja Venezuelassa sekä opetti englantia New Yorkin yliopistossa.
John Wooden
John Robert Wooden (14. lokakuuta 1910 Hall, Indiana – 4. kesäkuuta 2010 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän oli kaikkien aikojen ensimmäinen henkilö, joka kelpuutettiin Basketball Hall of Fameen sekä pelaajan (1961) että valmentajan (1973) ominaisuudessa.
Woodenia pidetään yhtenä amerikkalaisen yliopistourheilun legendoista. Hän johti UCLA:ssa ("University of California, Los Angeles") The Bruinsia, joka voitti hänen aikanaan 620 ja hävisi 147 peliä. Joukkue voitti kaikkiaan kymmenen NCAA-mestaruutta.
Wooden valmistui Purduen yliopistosta. Hän oli naimisissa Nellie Rileyn kanssa 53 vuoden ajan, kunnes tämä kuoli sairauteen 21. maaliskuuta 1985. Hänet valittiin Sports Illustratedin "Vuoden urheilijaksi" vuonna 1972, ja hänelle myönnettiin Presidential Medal of Freedom. Hän on kuulunut vuodesta 2006 College Basketball Hall of Fameen.
Martti Pennanen
Martti Asser Pennanen (8. joulukuuta 1923 Tervola – 17. joulukuuta 2010 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi 1970- ja 1980-luvuilla tehtyjen elokuvien ja televisionäytelmien ansiosta. Pennasen muistetuimpia esiintymisiä ovat olleet roolit elokuvissa "Päämaja", "Kun taivas putoaa", "Yhden miehen sota", "Meiltähän tämä käy", "Loma" ja "Pedon merkki" sekä televisionäytelmissä "Lyhyet erikoiset", "Hänen olivat linnut" sekä "Sodan ja rauhan miehet", jossa hän näytteli Väinö Tanneria.
JP Siili
Jukka-Pekka Siili (s. 17. syyskuuta 1964), tunnetaan myös nimellä JP Siili, on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat "Ganes" (2007) ja "Hymypoika" (2003) sekä televisiosarjat "Rakastuin mä luuseriin" (2005), "Juulian totuudet" (2002), "Uusi päivä" (2010) ja "Tellus" (2014).
Siili on myös voittanut käsikirjoittamallaan ja ohjaamallaan kolmiosaisella tv-minisarjalla "Juulian totuudet" (2002) arvostetun kansainvälisen Prix Italia -palkinnon parhaana draamasarjana. Lisäksi "Juulian totuudet" voitti myös Telvis-palkinnon.
SF Film
SF Film Finland Oy on vuoden 2000 alussa toimintansa aloittanut Bonnier-konserniin kuuluvan Svensk Filmindustrin tytäryhtiö. Aikaisemmin yritys oli nimeltään FS Film Oy, mutta vaihtoi nimensä vuonna 2013 SF Film Finlandiksi, joka on lähempänä konsernin muiden pohjoismaisten elokuvatoimistojen nimiä. Se on Suomen johtava elokuvalevitysyhtiö sekä teatterielokuva- että DVD-markkinoilla, ja sen edustamia ulkomaisia elokuvayhtiöitä ovat muun muassa Warner Bros. ja 20th Century Fox, joka on näistä suurin.
Yhtiöllä on vuosina 2000–2011 ollut ensi-illassa yli 500 ulkomaista ja 50 kotimaista elokuvaa, joista suurimpia lanseerauksia ovat olleet "Taru sormusten herrasta" -trilogia, James Bond -elokuva "Kuolema saa odottaa", "The Simpsons Movie", "Avatar", "Ice Age" -animaatiot, "Tähtien sota" -sarjan Episodit II ja III sekä viimeisimpänä kesällä 2011 julkaistu "Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2".
SF Film on markkinajohtaja elokuvien tallennemyynnissä 22 %:n ja vuokramyynnissä noin 35 %:n markkinaosuudella (09/11). Teatterilevityksessä markkinaosuudeksi vuonna 2012 arvioidaan 40–45 %.
Kaye Ballard
Catherine Gloria Balotta (Kaye, joskus Kay Ballard; 20. marraskuuta 1925 Cleveland, Ohio – 21. tammikuuta 2019 Rancho Mirage, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli italialaisia juuria.
Ballard esiintyi vuosina 1967–1969 NBC:n tilannekomediassa "The Mothers-in-Law", jonka toisena päänäyttelijänä oli Eve Arden. Hänet tunnetaan myös Broadwayn musikaaleista ja useista elokuvista. Hän vieraili "The Muppet Show’ssa" vuonna 1976 ja jatkoi uraansa 1940-luvulta aina 2000-luvulle saakka.
Ballard oli naimaton ja toipunut rintasyövästä. Hän asui vuodesta 1970 kuolemaansa saakka Rancho Miragessa, Kalifornian Coachella Valleyssa asunnossa, jonka hän on kertonut ostaneensa aikoinaan Desi Arnazilta.
Cass Ballenger
Thomas Cass Ballenger (6. joulukuuta 1926 Hickory, Pohjois-Carolina – 18. helmikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti vuosina 1986–2005 puoluettaan Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Pohjois-Carolinan kymmenennestä vaalipiiristä.
Ballenger syntyi Hickoryssa. Hän opiskeli Pohjois-Carolinan yliopistossa Chapel Hillissä ja sai myöhemmin "Bachelor of Artsin" arvon Amherst Collegesta. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Ballenger ei asettunut enää ehdolle vuoden 2004 vaaleissa ja hänen seuraajakseen valittiin Patrick McHenry, jonka valintaa republikaanien ehdokkaaksi hän oli tukenut esivaalin toisella kierroksella.
Ballenger oli 1800-luvun poliitikko Lewis Cassin lapsenlapsenlapsenlapsi.
Roscoe Bartlett
Roscoe Gardner Bartlett (s. 3. kesäkuuta 1926 Kentucky) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Marylandin kuudennesta vaalipiiristä vuosina 1993–2013.
Bartlett on pitkän akateemisen uran luonut professori. Hän on harjoittanut koko ikänsä myös maanviljelyä; rakkaus alaan kehittyi jo lapsuudessa, jonka hän vietti isoisänsä tilalla Kentuckyssä. Hänellä on puolisonsa Ellen Louise Baldwinin kanssa kymmenen lasta.
Bartlett on seitsemännen päivän adventisti.
Le Tigre
Le Tigre on yhdysvaltalainen yhtye, jonka musiikki on sekoitus punkia, elektroa ja new wavea. Le Tigre tunnetaan erittäin poliittisista, feministisistä sanoituksista. Yhtyeen biisi Deceptacon on tunnettu myös Girl Skateboardsin elokuvasta "Yeah Right"
Alkuperäisenä suunnitelmana oli, että Le Tigre sekoittaisi riot grrrlin politiikkaa ja feminismiä hauskoihin sampleihin ja lo-fi-biitteihin. Yhtye itse julisti olevansa ”underground elektro-feministisiä performanssitaiteilijoita” yhdistäen esiintymisissään visuaalisuutta, musiikkia ja tanssia.
Yhtyeen perustivat vuonna 1998 Johanna Fateman ja Kathleen Hanna, joka oli aiemmin ollut Bikini Kill -yhtyeen laulaja. Mukana oli myös JD Samson, josta tuli yhtyeen varsinainen jäsen, kun Sadie Benning jätti yhtyeen ennen "Feminist Sweepstakes" -albumin nauhoittamista vuonna 2001. JD oli työskennellyt aiemmin yhtyeen roudarina ja Benningin diakuvien koneenkäyttäjänä ensimmäisen albumin aikaisissa live-esiintymisissä. JD on merkittävä homoseksuaalien oikeuksien puolustaja, ja poiminnat ”New Kicks” -kappaleessa ovat tosiasiallisesti mielenosoituksesta, jonka JD itse nauhoitti. Kathleen on aktiivinen seksuaalisen hyväksikäytön vastustaja.
”Hot Topic” -kappale yhtyeen ensimmäisellä albumilla on kunnianosoitus kaikille kuvataiteilijoille, muusikoille, kirjailijoille, feministeille ja muille, jotka ovat inspiroineet heitä. Näitä ovat esimerkiksi Yoko Ono, Cibo Matto, Aretha Franklin, Vaginal Davis, Yayoi Kusama, John Cassavetes, Sleater-Kinney, Billy Tipton, James Baldwin ja Jean Genet. Vastaavasti kappale ”FYR” "Feminist Sweepstakes" -albumilta on kunnioituksenosoitus asioille, jotka tuotiin esiin Shulamith Firestonen "Fifty Years of Ridicule"'ssa hänen vuonna 1970 julkaistussa feministisessä teoksessaan "The Dialectic of Sex".
Le Tigren kaksi ensimmäistä levytystä julkaisi riippumaton levy-yhtiö Mr. Lady Records, jota pyörittävät The Butchiesin Kaia Wilson ja taiteilija Tammy Rae Carland. "Feminist Sweepstakes" (2001) tuli ulos Chicks on Speedin levy-yhtiön kautta. "This Island" -albumi (2004) oli Le Tigren ensimmäinen suurella yhtiöllä (Universal/Strummer). The Carsin Ric Ocasek tuotti sille yhden kappaleen, ”Tell You Now”. Vielä Universalin kanssa tehdyn sopimuksen jälkeenkin Le Tigre jatkoi työskentelyä itsenäisten levy-yhtiöiden kanssa. Vuonna 2005 he julkaisivat "This Island Remixes" -äänitteen Chicks on Speedin kanssa.
Vuoden 2007 alusta yhtye päätti jäädä pitkälle tauolle.
Runnin seisake
Runnin seisake () on seisake Suomen rataverkolla Iisalmen kaupungissa Pohjois-Savon maakunnassa rataosalla .
Runnin lähde tunnettiin laajalti jo 1700-luvulla, jolloin paikkakunnalle kulki ihmisiä juomaan ihmeitä tekeväksi kerrottua vettä. Lähteen ympärille syntyi 1900-luvun alussa kylpylä hotelleineen ja huviloineen. Rautatien tullessa paikkakunnalle Runnin kylpylä eli kukoistuskauttaan. Ennen rautatien valmistumista kylpylävieraat saapuivat laivalla Iisalmesta, mutta junalla pääsi vain parin kilometrin päähän kylpylästä.
Asema otettiin käyttöön vuonna 1925. Asemarakennuksen suunnitteli ilmeisesti rautatiehallituksen arkkitehti Bruno Granholm ja se edustaa rataosalle tyypillistä arkkitehtuuria.
Runnin asema alennettiin laiturivaiheeksi vuonna 1964 ja se muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1972. Tavaraliikenne Runnin seisakkeella lopetettiin vuonna 2001, mutta kylpylän ansiosta henkilöliikenne jatkuu edelleen, ja asemalle on rakennettu uusi korkea matkustajalaituri. Vuonna 1981 Runnin asemalla kuvattiin Eino Säisän romaanisarjaan pohjautuvaa TV-elokuvaa "Kukkivat roudan maat".
Bibi Blocksberg
Bibi Blocksberg on saksalainen lasten radiokuunnelma, jonka on luonut Elfie Donelly. Pääosassa on teini-ikäinen tyttö nimeltä Bibi Blocksberg, joka on noita.
Bibi, joka mielellään pilailee, kokee monia seikkailuita ystäviensä kanssa. Taikuudella on keskeinen rooli sarjassa, ja tämä johtaa usein siihen, että Bibin äiti (myös noita) joutuu selvittämään tilanteen. Bibi joutuu usein hankaluuksiin Neustadtin pormestarin kanssa, joka esitetään laiskana ja epäkelpona.
Bibi (Brigitte) on 13-vuotias tyttö, joka mielellään käyttää taikavoimiaan pilaillakseen ihmisten kustannuksella. Hänen luutansa nimi on "Kartoffelbrei" (perunamuusi). Bibi on hyvin ystävällinen ja pelastaa tilanteen monissa jaksoissa.
Bibin vanhemmat ovat Bernhard ja Barbara Blocksberg. Barbara on myös noita, ja hänen luutansa nimi on "Baldrian". Hän ei osaa kokata, tai edes taikoa, ruokaa, minkä vuoksi hänen perheensä usein vitsailee hänen tarjoamansa ruoan kustannuksella. Barbara on asettanut tyttärelleen rajoituksia taikuuden käytön suhteen mutta tämä ei juuri koskaan tottele niitä. Berhnardilla ei ole taikavoimia, koska niitä on vain naisilla. Hän haluaisi ihan tavallisen perheen ja muistuttaa siitä joka jaksossa. Kuitenkin hän on ylpeä noidistaan, vaikkakin usein riitaantuu Barbaran kanssa,
Monika on Bibin paras ystävä. Hän oli ensin epäsuosittu koulussa, mutta kun Bibi sai selville että hänellä on ongelmia perheensä kanssa, hän ystävystyi hänen kanssaan.
Marita on myös Bibin ystävä. Heillä on joskus riitoja mutta he kokevat monia seikkailuja yhdessä.
Florian on Bibin ystävistä ainoa poika ja tietokoneguru. Hän on auttanut Bibiä hautomaan dinosaurusmunan.
Neustadtin pormestari tekee mielellään suuria lupauksia mutta haluaa kuitenkin aina pelkkää rahaa. Hänellä on puhehäiriö ja siksi hän kutsuu Bibiä "Blocksbergiksi". Hänellä on suuri ruokahalu ja hän on siksi hyvin lihava. Hän on usein epäkohtelias sihteeriään Pichleriä kohtaan. Hän ei kuitenkaan ole paha vaan hänellä on hyvä sydän.
Karla Kolumna on toimittaja joka mielellään raportoi Bibin seikkailuista.
Flauipaui on Bibin noitaystävä. Hän on hyvin turhamainen ja mielellään hoitaa ulkonäköään. Hänellä on ongelmia taikuuden opettajiensa kanssa koska hän ei osaa läksyjään. Hänen luutansa nimi on "Gänseblümchen" (kaunokainen).
Schubia Wanzhaar on punknoita. Hänellä on vihreä tukka ja moottoriluuta nimeltä "Kawakasi". Hän on hyvin itsevarma ja joutuu usein hankaluuksiin taikuuden opettajiensa kanssa.
Cecily Thunderstorm on Bibin irlantilainen täti ja myös noita. Hänen miehensä on Partick Thunderstorm, jolla ei ole taikavoimia. Heidän tyttärellään Margiella oli ensin riitoja Bibin kanssa, mutta kun Bibi sai selville heidän linnansa taloudelliset ongelmat, hän ryhtyi auttamaan heitä ja ystävystyi Margien kanssa.
Tietojenkäsittelytieteen Seura
Tietojenkäsittelytieteen Seura ry on vuonna 1982 perustettu tietojenkäsittelytieteen tutkijoiden ja alan tutkimustuloksista kiinnostuneiden henkilöiden yhdistys. Seura toimii jäsenistönsä yhdyssiteenä ja pyrkii edistämään tietojenkäsittelytieteen tutkimusta, tutkimustulosten soveltamista ja tutkimuksesta tiedottamista.
Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys järjestää jäsenilleen keskustelu- ja koulutustilaisuuksia, harjoittaa tutkimus-, tiedotus- ja julkaisutoimintaa ja on yhteistyössä muiden alan kotimaisten ja ulkomaisten järjestöjen kanssa. Lisäksi yhdistys osallistuu kansainvälisten symposioiden ja konferenssien järjestämiseen, tekee esityksiä ja aloitteita, antaa lausuntoja ja jakaa stipendejä.
Konkreettisina, perinteisinä toimintamuotoina Seura pitää yllä vuosittaisia Tietojenkäsittelytieteen päiviä, julkaisee Tietojenkäsittelytiede-lehteä sekä palkitsee vuosittain ansiokkaita opinnäytetöitä.
Seuran jäsenmäärä on noin 420 (syksy 2007). Siihen kuuluu tutkijoita, opettajia ja opiskelijoita, tietojenkäsittelytieteestä kiinnostuneita atk-ammattilaisia sekä yhteisö- ja yritysjäseniä.
Seura on Tietotekniikan Liiton ja Tieteellisten seurain valtuuskunnan jäsenyhdistys. Tietotekniikan Liitto kuuluu alan kansainväliseen kattojärjestöön IFIP:iin (International Federation for Information Processing). Monet seuran jäsenet toimivat aktiivisesti IFIP:in teknisissä komiteoissa ja työryhmissä.
Seuran vakiintuneisiin toimintatapoihin kuuluvat
Daniel Tšonkadze
Daniel Tšonkadze (, 1830 – 16. kesäkuuta 1860) oli georgialainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti pienoisromaanistaan "Suramis tsikhe" ("Suramin linnoitus").
Tšonkadze syntyi talonpoikaisperheeseen Dušetin lähellä. Hänen syntymäkylänsä yhteisö koostui georgialaisista ja osseeteista. Tšonkadze sai koulutuksensa Vladikavkazin ja Tbilisin seminaareissa, ja opetti osseetin kieltä Stavropolissa ja Tbilisissä 1850-luvulla. Samaan aikaan hän toimi kirkon virkamiehenä, mutta hylkäsi myöhemmin tämän ammatin.
Suuri osa hänen työstään keskittyi georgialaiseen ja ossetialaiseen kansanperinteeseen. Hän oli valmistumatta jääneen osseetti-venäjä-sanakirjan tekijä, ja kirjoitti muistiin kokoelman ossetialaisia sananlaskuja käyttäen professori Andreas Sjögrenin kielelle kehittämää aakkostoa. Tästä syystä jotkut pitävät häntä "ossetialaisen kirjallisuuden isänä". Tšonkadzen ensimmäinen ja viimeinen julkaistu teos, "Suramis tsikhe", sai osakseen pitkäaikaista menestystä. Se julkaistiin vuosina 1859–1960 georgialaisessa "Tsiskari"-lehdessä. Pienoisromaani on sekoitus kansanperinnettä, historiaa, poliittista protestia ja romanttista draamaa, jossa Tšonkadze hyökkää intohimoisesti maaorjuutta vastaan. Sensuurisyistä tarinalle annettiin keskiaikainen asetelma, ja se oli täynnä allegorioita: tuon aikaista yhteiskuntapoliittista järjestelmää symboloi rapistuva Suramin linnoitus, joka vaatii elävän henkilön haudattavaksi muuriensa sisäpuolelle pysyäkseen pystyssä. Novellan teki kuuluisammaksi tunnettu armenialainen elokuvaohjaaja Sergei Paradžanov, joka ohjasi palkintoja saaneen "Ambavi Suramis tsikhitsan" 1980-luvulla.
Tšonkadze kuoli tuberkuloosiin vain kolmenkymmenen vuoden ikäisenä, ja hänen sukulaisensa tuhosivat useita hänen kirjoituksiaan mahdollisen tartunnan lähteinä.
Jane Austenin jalanjäljillä
Jane Austenin jalanjäljillä () on brittiläis-amerikkalainen draamaelokuva vuodelta 2007. Se kertoo osittain tosielämään perustuen kirjailija Jane Austenin nuoruudenromanssista irlantilaisen Thomas Lefroyn kanssa. Elokuvan on ohjannut Julian Jarrold, ja sen ensi-ilta Suomessa oli 16. marraskuuta 2007. Pääosissa näyttelevät Anne Hathaway ja James McAvoy.
1700- ja 1800-lukujen vaihteessa elävä Jane (Hathaway) ei mukaudu aikansa naismuottiin vaan uppoutuu naisille suhteellisen sopimattomaksi katsottuun kirjoittamiseen. Hän välttelee parhaansa mukaan epäsopivia aviomiesehdokkaita, vaikka perheen taloudellista tilannetta auttaisi, jos tytär menisi naimisiin. Vasta kun kujeileva ja Janen älyllisesti haastava Tom Lefroy (McAvoy) saapuu kirjailijan elämään, Jane kokee rakkauden, joka antaa hänelle inspiraation hänen kuuluisimpiin romaaneihinsa.
Filosofiset tietosanakirjat
Filosofiset tietosanakirjat ja sanakirjat ovat filosofiaan erikoistuneita tietoteoksia. Varsinaisia filosofiaan erikoistuneita tietosanakirjoja (ensyklopedioita) on julkaistu 1800-luvulta lähtien.
Filosofiset sanakirjat syntyivät jo ennen varsinaisia tietosanakirjoja. Ensimmäisenä voidaan pitää Aristoteleen "Metafysiikan" viidettä kirjaa, joka sisältää metafysiikan termien määrittelyjä. Keskiajan skolastiikalle tyypillisiä summa-teoksia voidaan pitää myös teologis-filosofisina järjestettyinä hakuteoksina. "Compendium philosophiae" (noin 1327) oli keskiaikainen Aristoteleen filosofian yhteenveto, joka perustui Albert Suuren teoksiin.
Myöhempiä esimerkkejä ovat Pierre Baylen "Dictionnaire historique et critique" (1697) ja Voltairen "Dictionnaire philosophique" (1764), jotka olivat paitsi sanakirjoja myös hyökkäyksiä metafysiikkaa, teologiaa ja uskontoa kohtaan. 1700- ja 1800-luvun filosofisiin sanakirjoihin kuuluvat myös J. G. Walchin "Philosophisches Lexikon" (1726), W. T. Krugin "Allgemeines Handwörterbuch der Philosophischen Wissenschaften" (1827–29), Adolphe Franckin "Dictionnaire des sciences philosophiques" (1843–1852) ja J. M. Baldwinin "Dictionary of Philosophy and Psychology" (1899). 1900-luvulla julkaistuja ovat muun muassa Dagobert D. Runesin "Dictionary of Philosophy" (1942), A. R. Laceyn "A Dictionary of Philosophy" (1976), Antony Flew'n "A Dictionary of Philosophy" (1979) ja Robert Audin "The Cambridge Dictionary of Philosophy" (1995).
Varsinaiset tietosanakirjat syntyivät keskiajalla ja sisälsivät paljon myös filosofista aineistoa. Filosofia oli keskeisellä sijalla valistusajan "Encyclopédiessa", jota toimittivat Denis Diderot ja Jean le Rond d'Alembert. Ensimmäisiä pelkästään filosofialle omistettuja tietosanakirjoja esittivät olevansa G. W. F. Hegelin "Filosofisten tieteiden ensyklopedia" ("Enzyklopaedie der philosophischen Wissenschaften", 1817–30) sekä J. F. Herbartin "Encyklopädie der Philosophie" (1841).
Arnold Ruge ja Wilhelm Windelband johtivat vuonna 1912 alkanutta Hegelin ensyklopedian innoittamaa hanketta "Encyclopedia of the Philosophical Sciences", josta julkaistiin vain ensimmäinen osa (”Vol. I. Logic”, 1913). Ensimmäinen vakavasti otettavampi filosofinen tietosanakirja oli neliosainen italialainen "Enciclopedia filosofica" (1957). Tähänastisista merkittävimmät ja laajimmat filosofiset tietosanakirjat ovat alun perin 8-osainen "Encyclopedia of Philosophy" (1967) ja 10-osainen "Routledge Encyclopedia of Philosophy" (1998).
Nykyisin monet filosofiset tietosanakirjat toimivat verkossa. "Routledge Encyclopedia of Philosophyn" koko sisältö on saatavilla verkossa maksullisena. "Stanford Encyclopedia of Philosophy" ja "The Internet Encyclopedia of Philosophy" ovat ilmaisia verkossa julkaistuja tietosanakirjoja.
Suomeksi on julkaistu painettuna vain "Filosofian sanakirja" (1999), joka perustuu WSOY:n tietosanakirja-aineistoon. Verkkoon kootaan muun muassa Filosofia.fi -sivuston Logos-ensyklopediaa.
Beyond
Beyond alternative rock -yhtye Dinosaur Jr.:n kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 1. toukokuuta 2007. Albumi on yhtyeen ensimmäinen alkuperäiskokoonpanolla nauhoitettu albumi sitten vuoden 1988.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 69.
Albumi nauhoitettiin syys- ja joululukuun välillä vuonna 2006. Studiona toimi kitaristi J Mascisin omistama "Bisquiteen studios" Amherstin kaupungissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Albumilla soittaa Dinosaur jr.:n alkuperäinen kokoonpano, johon kuuluvat J Mascis (kitara ja laulu), Lou Barlow (basso) ja Murph (rummut). Albumi on ensimmäinen kyseisellä kokoonpanolla nauhoitettu albumi sitten vuoden 1988.
Albumin tuottajana toimi J Mascis, joka on myös säveltänyt ja sanoittanut albumin kappaleet kahta lukuun ottamatta. Nuo kaksi muuta kappaletta on säveltänyt ja sanoittanut Lou Barlow. Albumin miksaajana toimi John Agnello ja masteroinnista vastasi Greg Calbi.
Moreeni (kirjankustantamo)
Kustannusosakeyhtiö Moreeni (vuoteen 2010 saakka Multikustannus Oy) on suomalainen kirjankustantamo, joka keskittyy yleiseen tietokirjallisuuteen, eri alojen ammattikirjallisuuteen ja syksystä 2010 alkaen myös kaunokirjallisuuteen. Yhtiö julkaisee vuosittain noin 45 uutta nimikettä. Keskeisiä aihealueita yleisellä puolella ovat rakentaminen, arkkitehtuuri, luonto ja ympäristö, koti, ruoka ja sisustaminen, harrastukset sekä kulttuurihistoria; ammattikirjojen puolella taas rakentaminen, markkinointi ja johtaminen. Kaunokirjallisuuden kustantamisen Moreeni aloitti syksyllä 2010 kahdella englantilaisella dekkarisarjalla. Kustantamon tunnetuimpia kirjailijanimiä ovat Panu Kaila, Esa Kero, Risto Vuolle-Apiala sekä englantilaiset David Hewson ja Barbara Nadel.
Kustantamo toimii Vantaalla, ja sen toimitusjohtaja on Mikko Vartiainen.
Otava osti alkuvuodesta 2015 kustantamon osake-enemmistön. Kustannustoiminta jatkuu kuitenkin samalla nimellä.
Kristuksen kirkko (whitmeriläiset)
Kristuksen kirkko (whitmeriläiset) (engl. "Church of Christ (Whitmerite)") on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö, joka on nyttemmin hajonnut. Yhteisö on saanut nimensä sen perustajiin kuuluneesta David Whitmeristä, joka oli eräs profeetta Joseph Smithin varhaisimmista seuraajista ja yksi Mormonin kirjan "kolmesta todistajasta". Vuonna 1834 Smith oli nimittänyt Whitmerin profeetan seuraajaksi, mikäli tämä kuolisi tai "lankeaisi pois Herrasta".
Tosiasiassa kyseessä on kaksikin saman nimistä uskonnollista yhteisöä. Profeetta Smith saatua surmansa 1844 väkivaltaisen kansanjoukon lynkkaamana, useat kirkon johtavissa asemissa olevista virkailijoista katsoivat olevansa Smithin oikeita seuraajia. Heidän joukossaan olivat Brigham Young ja Sidney Rigdon. Rigdonin johtama kirkko ajautui kuitenkin pian hajaannukseen, ja vuoden 1847 aikana useat hänen seuraajistaan, mukaan lukien entinen apostoli William E. M'Lellin, kääntyivät Whitmerin puoleen ja pyysivät häntä nousemaan kirkon johtajaksi. He vetosivat vuoden Smithin vuoden 1834 määräykseen Whitmeristä kirkon johtajana. Whitmer, joka alussa ei osoittanut mitään halua ryhtyä kirkon johtajaksi, suostuikin M'Lellinin pyynnöstä muodostamaan uuden yhteisön, "Kristuksen kirkon" (engl. "Church of Christ"). Kirkko kantoi samaa nimeä kuin Smithin vuonna 1830 perustama kirkko, ja siihen liitetään yleensä lisämääre (whitmeriläiset). Whitmer ei kuitenkaan noussut kirkossa johtavaan asemaan, ja kirkko hajaantui nopeasti.
Vuonna 1871 Whitmer järjesti uudelleen "Kristuksen kirkon". 1887 hän julkaisi pamfletin "Address to All Believers in Christ", jossa hän uudisti Mormonin kirjaa koskevan todistuksensa ja puhui kirkkonsa puolesta.
Whitmer kuoli 1888, mutta hänen kirkkonsa jatkoi toimintaansa. Hieman ennen kuolemaansa Whitmer oli nimennyt veljenpoikansa seuraajakseen kirkon johdossa. Kirkko julkaisi vuodesta 1889 lehteä nimeltä "The Return" ("Paluu"). 1900 sen nimeksi tuli "The Messenger of Truth" ("Totuuden julistaja"). Kirkko julkaisi Mormonin kirjasta oman versionsa nimellä "Nefiläisten aikakirjat", samoin se julkaisi oman versionsa "Käskyjen kirjasta", Opin ja liittojen varhaisesta versiosta. Vuoden 1925 paikkeilla suurin osa kirkon jäsenistä liittyi Church of Christ (Temple Lot) -nimiseen mormonistiseen yhteisöön. Viimeiset whitmeriläiset elivät 1960-luvulle.
Cybill
Cybill on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota tuotettiin vuosina 1995–1998. Päähenkilö oli näyttelijä Cybill Sheridan (Cybill Shepherd), jonka ura oli laskusuunnassa hänen ikänsä vuoksi. Sen vuoksi hän joutui turvautumaan pieniin rooleihin televisiossa ja mainoksissa. Sarjaa on usein verrattu brittiläiseen komediasarjaan "Todella upeeta", mutta Christine Baranski on sanonut, ettei "Cybillin" tekijä ollut koskaan nähnyt kyseistä sarjaa.
Suomessa sarjaa esitti PTV4.
Ljudmila Zykina
Ljudmila Georgijevna Zykina (, 10. kesäkuuta 1929 Moskova, Neuvostoliitto – 1. heinäkuuta 2009) oli venäläinen kansanlaulaja.
Zykina syntyi työläisperheeseen, isä oli leipomotyöntekijä, äiti työskenteli sairaalassa sanitäärina. Vuodesta 1942 eli kaksitoistavuotiaasta Zykina kuului vapaaehtoisena toisen maailmansodan sanitäärijoukkoihin.
Zykina aloitti laulu-uransa Pjatnitskovon kansankuorossa 1947. Hän oli menestynyt yleisvenäläisessä nuorten kykyjen etsintäkilpailussa tätä ennen. Zykinan laulut ovat aiheeltaan kansallisia ja isänmaallisia. Osa kertoo sodan vaiheista, osa rauhanajasta, mutta kaikissa heijastuu sodanjälkeisen maailman toivo ja positiivisuus.
Zykina levytti paljon ja konsertoi myös ulkomailla; kuulijoina on ollut muun muassa Intian ja Ranskan huippujohtajia, Egyptin presidentti Nasser, Saksan liittokansleri Kohl sekä Suomen presidentti Kekkonen. Muusikoista häneen tutustuivat muun muassa Charles Chaplin, Frank Sinatra, Charles Aznavour, Marcel Marceau, Mireille Mathieu, Jean-Paul Belmondo sekä muutamat The Beatles- ja Boney M. -yhtyeiden jäsenet.
Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko
Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko (engl. "Remnant Church of Jesus Christ of Latter Day Saints") on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Yhteisö erosi Kristuksen yhteisöstä, toiseksi suurimmasta myöhempien aikojen pyhien yhteisöstä vuonna 2000. Kirkkoon kuuluu 1 000–2 000 jäsentä.
Jäännöskirkon mukaan kirkon johtajana voi toimia vain kirkon ensimmäisen profeetan Joseph Smithin lihallinen jälkeläinen. Se katsoo olevansa Smithin 6. huhtikuuta 1830 perustaman "Kristuksen kirkon" (engl. "Church of Christ") seuraaja. Se ei tunnusta Brigham Youngia Smithin lailliseksi seuraajaksi, vaan katsoo kirkon syöksyneen Smithin kuoleman jälkeen vuonna 1844 "hajaannuksen vuosiin", jonka jälkeen Kristuksen kirkko järjestettiin uudelleen vuonna 1860 Smithin pojan Joseph Smith III:n noustessa kirkon profeetaksi ja johtajaksi. Kirkon mukaan myös Kristuksen yhteisö menetti valtuutensa toimia Kristuksen antamin valtuuksin, kun se luopui periaatteesta, jonka mukaan kirkon profeetan on oltava Smithin seuraaja.
Jäännöskirkon profeetta Frederick Niels Larsen on Joseph Smithin suora jälkeläinen. Profeetalla on kaksi neuvonantajaa, jotka yhdessä hänen kanssaan muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan. Lisäksi kirkolla on kahdentoista apostolin neuvosto sekä johtava piispakunta. Kirkon päämaja sijaitsee Independencessä, Missourissa, lähellä Kristuksen yhteisön ja Church of Christ (Temple Lot)-yhteisöjen päämajoja.
Kirkko tunnustaa Joseph Smithin Innoitetun raamatunkäännöksen, Mormonin kirjan ja Opin ja liitot pyhiksi kirjoituksiksi. Se tunnustaa myös Smithin laatimat Uskonkappaleet kirkkoa sitovaksi opin tiivistelmäksi ja tunnustukseksi.
Lambin siirtymä
Lambin siirtymä tarkoittaa kvanttimekaniikassa vetyatomin kahden energiatilan välistä pientä energiaeroa. Energiatilat eroavat toisistaan kvanttiluku formula_1:n arvon mukaan. Arvon ollen yhdessä formula_2 ja toisessa formula_3. Se on nimetty Willis Lambin mukaan.
1947 Lamb ja Robert Retherford suorittivat kokeen, jossa he käyttivät mikroaaltotekniikkaa stimuloidakseen radio-taajuuden siirtymän vedyn energiatasojen formula_4 ja formula_5 välillä. Käyttäen Doppler-levenemän
vaikutusaluetta matalampia taajuuksia, se voitiin jättää huomioimatta sillä se on verrannollinen taajuuteen. Lamb ja Retherford löysivät noin 1000 MHz energiaeron tasojen formula_4 ja formula_5 välillä.
Vuonna 1947 Hans Bethe selitti ensimmäisenä Lambin siirtymän vedyn spektrissä ja loi pohjan modernin kvanttisähködynamiikan luomiselle. Lambin siirtymä mahdollistaa hienorakennevakio formula_8:n mittaamisen miljoonasosan tarkkuudella, joten kvanttisähködynamiikkaa voidaan testata tarkasti.
Bill Archer
William Reynolds ”Bill” Archer, Jr. (s. 2. maaliskuuta 1928 Houston) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän teki puoluevaihdoksen demokraatista republikaaniksi vuonna 1969.
Archer opiskeli St. Thomas High Schoolissa, Ricen yliopistossa ja Texasin yliopistossa Austinissa. Hän on Korean sodan veteraani ja varsinaiselta ammatiltaan lakimies. Hän aloitti poliittisen uransa 1950-luvulla Hunters Creek Villagen valtuustossa ja pormestarina "pro tempore". Hän istui Texasin edustajainhuoneessa kaksi kautta vuosina 1967–1971.
Archer istui vuosina 1971–2001 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Texasin seitsemännestä vaalipiiristä. Hän on katolinen, ja hänellä on lapsia vaimonsa Sharon Sawyerin kanssa.
Reubin Askew
Reubin O’Donovan Askew (11. syyskuuta 1928 – 13. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Floridan kuvernöörinä vuosina 1971–1979 ja Yhdysvaltain neuvotteluedustajana 1979–1981.
Askew syntyi Muskogeessa, Oklahoman osavaltiossa yhtenä Leon G. Askewin ja Alberta Askewin kuudesta lapsesta. Hän muutti vuonna 1937 äitinsä kanssa Pensacolaan. Hän valmistui Pensacola High Schoolista vuonna 1946, sen jälkeen Floridan osavaltionyliopistosta ja Floridan yliopiston oikeustieteellisestä.
Askew valittiin vuonna 1958 Floridan edustajainhuoneeseen ja vuonna 1962 senaattiin; hän toimi vuosina 1969–1970 osavaltion senaatin puheenjohtajana "pro tempore". Hän palveli kuvernöörinä kaksi täyttä kautta. Hän suunnitteli vuonna 1984 presidentti- ja vuonna 1988 senaattoriehdokkuutta, mutta vetäytyi molemmista vaaleista.
Askew, presbyteeri, oli vuodesta 1956 lähtien naimisissa Donna Lou Harperin kanssa. Heille syntyi kaksi lasta.
Orson Bean
Orson Bean (s. 22. heinäkuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Alkuperäiseltä nimeltään hän on Dallas Frederick Burrows.
Bean syntyi Burlingtonissa, Vermontissa, ja opiskeli Cambridge High Schoolissa sekä Boston Latin Schoolissa. Hän on Calvin Coolidgen serkku. Hänet muistetaan kenties parhaiten peliohjelmista "To Tell The Truth" ja "Match Game".
Bean esiintyi usein "The Tonight Show'ssa", "Mary Hartman, Mary Hartmanissa" ja "Fernwood 2 Nightissä". Hän esitti Loren Brayta sarjassa "Tohtori tuli kaupunkiin" koko sen viisivuotisen historian ajan 1990-luvulla. 2000-luvulla hänellä oli osa sarjassa "Normal, Ohio". Vuonna 2004 Bean esiintyi sarjan Todistettavasti syyllinen yhdessä jaksossa. Vielä 2010-luvun taitteessa Bean näytteli Roy Benderiä sarjassa Täydelliset naiset.
Broadwaylla Orson Bean tunnetaan mm. "Will Success Spoil Rock Hunterista" (1955). Hän esiintyi myös "Subways Are For Sleepingissa" (1961), joka toi hänelle Tony-ehdokkuuden. Hän kuului Hollywoodin mustalle listalle jonkin aikaa 1950-luvulla.
Bean tunnetaan myös elokuvista; hänellä oli rooli esimerkiksi "Erään murhan anatomiassa" (1959). Hän on ollut kolmesti naimisissa, tällä hetkellä vuodesta 1993 näyttelijätär Alley Millsin kanssa.
Robert Bergland
Robert Selmer ("Bob") Bergland (22. heinäkuuta 1928 – 9. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän kasvoi minnesotalaisella maatilalla lähellä Roseauta ja opiskeli Minnesotan yliopistolla.
Bergland aloitti Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Minnesotan seitsemännestä vaalipiiristä 3. tammikuuta 1971; hän voitti vuoden 1970 vaaleissa republikaanivastustajansa Odin Langenin. Hän jätti edustajainhuoneen 22. tammikuuta 1977, kun Jimmy Carter nimitti hänet Yhdysvaltain maatalousministeriksi.
Bergland oli naimisissa Helen Grahnin kanssa. Parilla on kaksi tytärtä – Dianne ja Linda – sekä viisi poikaa: Stevan, Jon, Allan, William ja Franklyn.
William Peter Blatty
William Peter Blatty (7. tammikuuta 1928 New York – 12. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja sekä elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän kirjoitti romaanin "Manaaja" (1971) sekä siitä tehdyn elokuvaversion (1973), josta hän sai parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon.
Blatty syntyi New Yorkissa libanonilaiseen perheeseen ja opiskeli Georgetownin yliopistossa. Hänen muita teoksiaan "Manaajan" ohella on muun muassa "Laukaus pimeässä" (1964). Hänen kirjoittamansa on niin ikään romaani "Paholaisleegio" (1983), joka toimi pohjana elokuvalle "Manaaja III" (1990). Kirjailija sivuutti täysin "n" (1977), menestyskauhuelokuvansa ensimmäisen jatko-osan, jota hän ei ollut mukana työstämässä. Myös hänen vuonna 1980 ohjaamansa, käsikirjoittamansa ja tuottamansa "Yhdeksäs aisti", joka perustuu hänen kirjoittamaansa romaaniin, sisältää viittauksia "Manaajaan".
Blattyn omaelämäkerta "I’ll Tell Them I Remember You" on vuodelta 1973. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1983 Julie Alicia Witbrodt, jonka kanssa hänellä oli kolme poikaa ja kolme tytärtä.
Karlheinz Böhm
Karlheinz Böhm (16. maaliskuuta 1928 Darmstadt – 29. toukokuuta 2014 Grödig) oli itävaltalainen näyttelijä.
Böhm on kapellimestari Karl Böhmin poika. Hänet tunnetaan parhaiten keisari Frans Joosefin roolista "Sissi"-trilogiassa (1955–1957) sekä pääosastaan Michael Powellin elokuvassa "Kurkistelija" ("Peeping Tom", 1960). Rainer Werner Fassbinderin "Effi Briestissä" (1973) hän esittää Wullersdorfia.
Böhm oli naimisissa neljästi. Viimeisin avioliitto etiopialaisen Almaz Böhmin kanssa oli voimassa vuodesta 1991. Näyttelijä Katharina Böhm on hänen tyttärensä.
Böhm oli aktiivisesti mukana hyväntekeväisyystyössä siitä alkaen kun hän perusti "Menschen für Menschen" -järjestön vuonna 1981.
Dolores Hope
Dolores Hope, o.s. DeFina (27. toukokuuta 1909 – 19. syyskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen laulaja, viihdetaiteilija ja hyväntekeväisyyden harrastaja.
Hope syntyi ja kasvoi New Yorkissa. Hänellä on italialaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Hän tutustui vuonna 1933 Bob Hopeen, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1934. Pari vietti yhdessä Bobin 100-vuotispäivää 29. toukokuuta 2003, mutta miehen terveys alkoi heiketä nopeasti, ja hän kuoli 27. heinäkuuta.
Hopeilla oli neljä adoptoitua lasta: Eleanora, Anthony, Linda ja Kelly. Heidän 69-vuotinen avioliittonsa on Hollywoodin historian pisimpiä. Pari teki keskenään taiteellista yhteistyötä aina 1940-luvulta saakka.
Dolores Hopella on tähti Hollywood Walk of Famella, ja katu Bronxissa on nimetty hänen mukaansa.
Mitch Miller
Mitchell William "Mitch" Miller (4. heinäkuuta 1911 – 31. heinäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen muusikko ja merkittävä musiikkialan taustavaikuttaja.
Miller syntyi juutalaiseen perheeseen Rochesterissa, New Yorkissa, ja valmistui Eastman School of Musicista. Hän toimi vuosina 1930–1940-luvuilla sessiomuusikkona; hän oli kuitenkin monipuolinen taiteilija, ja hän levytti myös oboistina/englannintorvensoittajana Sibeliuksen "Tuonelan joutsenen" ja Mozartin oboe­konserton.
Miller työskenteli 1940-luvun lopulla Mercury Recordsille ja sen jälkeen 1960-luvulle saakka Columbia Recordsille. Hän kiinnitti levy-yhtiöön muun muassa sellaiset artistit kuin Frankie Lainen, Johnnie Rayn, Ray Conniffin, Percy Faithin, Johnny Mathisin, Tony Bennettin ja Guy Mitchellin. Lisäksi hän ohjasi esimerkiksi Doris Dayn, Dinah Shoren ja Jo Staffordin uria.
Miller perusti vuonna 1950 Mitch Miller and the Gang -yhtyeen, jonka suurimpia hittejä ovat ”Tzena, Tzena”, ”The Yellow Rose of Texas” ja ”Colonel Bogey March”. Hän pyöritti 1960-luvulla omaa televisioshow'taan ("Sing Along with Mitch"). Hänelle on myönnetty Grammyn "Lifetime Achievement Award" vuonna 2000. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Pandion I
Pandion I () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan myyttinen kuningas, Erikhthonioksen ja Praksithean poika. Vaimonsa Zeuksippen, joka oli hänen äitinsä sisko, kanssa heillä oli tyttäret Prokne ja Filomela sekä kaksoisveljet Erekhtheus ja Butes. Apollodoroksen mukaan Demeter ja Dionysos saapuivat Attikaan Pandioniin hallituskaudella Ilmeisesti Pandionin mukaan myös nimettiin Attikan Pandionis-fyle, koska sekä Ateenassa että Delfoissa oli fyleille nimensä antaneita eponyymejä heeroksia esittänyt veistosryhmä, ja Pandion oli näiden joukossa. Kyseessä saattoi kuitenkin olla myös Pandion II.
Rajariitojen kärjistyttyä sodaksi Theban kuninkaan Labdakoksen kanssa Pandion sai liittolaisen Traakian Tereuksesta. Kiitokseksi avusta Pandion antoi tyttärensä Proknen Tereukselle puolisoksi.
Pandionin kuoleman jälkeen hänen poikansa Erekhtheus seurasi häntä valtaistuimelle. Buteksesta puolestaan tuli Pallas Athenen ja Poseidonin ylipappi.
ASLA-Fulbright-stipendi
ASLA-Fulbright-stipendi on ASLA-Fulbright Graduate Grants -ohjelmasta suomalaisille jatko-opiskelijoille myönnettävä stipendi jatko-opiskeluun tai tutkimukseen Yhdysvalloissa. Sen myöntää Fulbright Center.
Stipendin suuruus on 15 000 tai 28 000 dollaria. Stipendin ohella ohjelmaan kuuluu lisäetuuksia ja ohjelmapalveluita, kuten vakuutus, henkilökohtainen neuvonta sekä tutustuttaminen amerikkalaiseen kulttuuriin, opiskelujärjestelmään ja tuleviin opintoihin Yhdysvalloissa.
Fulbright-ohjelma perustuu Yhdysvaltain kongressin vuonna 1946 säätämään lakiin, jolla tulot Yhdysvaltojen toisen maailmansodan ylijäämävarastojen myynnistä sijoitettiin kansainväliseen stipendiaattitoimintaan. Suomi liittyi ohjelmaan vuonna 1952. Lain aloitteentekijänä oli J. William Fulbright.
ASLA-stipendi (Amerikan Suomen lainan apuraha) oli puolestaan Yhdysvalloissa 1949 säädettyyn lakiin perustunut apurahajärjestelmä, johon käytettiin Suomen Yhdysvalloilta vuonna 1919 saaman lainan korot ja lyhennykset vuoteen 1984, jolloin laina oli maksettu takaisin.
ASLA-stipendi jakaantui neljään eri stipendimuotoon:
ASLA-stipendien merkitys oli suurimmillaan 1950- ja 1960-luvulla, jolloin Yhdysvalloista tuli stipendiaattien mukana Suomeen "tuotannon rationalisoinnin" aate. Vuosina 1950–1965 arviolta 1 700 suomalaista opiskeli Yhdysvalloissa ASLA-stipendin turvin.
Art Linkletter
Gordon Arthur Kelly eli Art Linkletter (17. heinäkuuta 1912 – 26. toukokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen viihdetaiteilija. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja puhutulla äänitteellään "We Love You Call Collect" hän on voittanut Grammy-palkinnon. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 Daytime Emmyn "Lifetime Achievement Award".
Linkletter syntyi Moose Jawissa, Saskatchewanissa, Kanadassa. Hän tuli tunnetuksi "House Party"- ja "People Are Funny" -ohjelmien juontajana. Hän oli niinkin myöhään kuin vuosina 1998–2000 mukana juontamassa ohjelmaa "Kids Say the Darndest Things".
Omaelämäkertateoksessaan "Confessions of a Happy Man" (1960) Linkletter tunnusti, että hänet oli lapsena adoptoitu luonnollisten vanhempien hylättyä hänet jo muutamassa viikossa. Hän on valmistunut San Diego State Universitysta. Hän on ollut vuodesta 1935 naimisissa Lois Foersterin kanssa, ja hän oli Walt Disneyn läheinen ystävä.
Linkletter menetti viidestä lapsestaan kaksi jo varhain. 20-vuotias tytär Diane teki itsemurhan 4. lokakuuta 1969, ja poika Robert kuoli liikenneonnettomuudessa.
Linkletter avasi vuonna 2005 "Happiest Homecoming on Earth" -juhlan Disneylandin 50-vuotisen historian kunniaksi. Hänet on nimetty Disney-legendaksi.
Lou Jacobi
Lou Jacobi (28. joulukuuta 1913 – 23. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Anne Frankin päiväkirja" (1959), "Irma la Douce – pikku pariisitar" (1963), "Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä" (1972) ja "Rakkauden yhtälö" (1995).
Jacobi syntyi Torontossa, Ontariossa, Fay ja Joseph Jacobin pojaksi. Hänet otettiin 27. toukokuuta 1999 Canada's Walk of Fameen.
Jacobi oli juutalainen.
J. William Fulbright
James William Fulbright (s. 9. huhtikuuta 1905 Sumner, Missouri Yhdysvallat – 9. helmikuuta 1995 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen poliitikko, demokraattisen puolueen jäsen.
Fulbright valittiin kongressin edustajainhuoneeseen 1943 ja senaattiin 1945. Hän toimi senaatin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1959–1974. Hänen aloitteestaan perustettiin 1946 Fulbrightin opintorahasto, jonka varat ovat peräisin toisen maailmansodan ylijäämätavaroiden myynnistä saaduista tuloista. Varoista myönnetään apurahoja jatko-opiskelijoiden opiskelijavaihtoon.
Sinikka Laine
Sinikka Laine (nyk. Sinikka Laine-Törmänen) (s. 17. lokakuuta 1945 Riihimäki) on suomalainen kirjailija, joka on kirjoittanut erityisesti nuortenkirjallisuutta. Hän on julkaissut kymmenen nuortenkirjaa vuosina 1982–1996. Laineen esikoisteos "Ohari" ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1982 kuuden vuoden kirjoittamisen jälkeen. Ennen esikoisteoksen julkaisemista Laine oli kirjoittanut runoja ja saanut J. H. Erkon runokilpailussa 3. palkinnon vuonna 1972.
Laine on saanut useita kirjallisuuspalkintoja ja hänen vuonna 1986 ilmestynyt teoksensa "Tyttö tuulesta, poika pimeästä" sai Valtion kirjallisuuspalkinnon.
Laineen teemoja ovat olleet muun muassa rakkaus, perhe sekä äidit ja tyttäret. Lisäksi hän on usein kuvannut pohjoissuomalaista pikkukaupunkia, jonka voi tunnistaa Ouluksi ja hänen romaaneihinsa sisältyy oululaista ajankuvaa.
Laine syntyi Riihimäellä, asui nuoruusvuosinaan Hausjärvellä ja muutti Ouluun vuonna 1967. Hän työskenteli pitkään kolmiokirjassa toimittajana ja muun muassa nuortenlehti SinäMinän päätoimittajana vuosina 1980–1982. Laine on naimisissa kuvataiteilija Veikko Törmäsen kanssa ja asuu Oulun Pikisaaressa.
Päivi Kärkkäinen
Päivi Irmeli Kärkkäinen (o.s. "Nummi", s. 30. tammikuuta 1955 Tampere) toimi Suomen Kansallisoopperan ja -baletin pääjohtajana vuosina 2007–2018. Ennen pääjohtajakauttaan hän työskenteli pitkään Yleisradiossa.
Kärkkäinen suoritti puheopin tutkinnon vuonna 1975 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1979 ja logonomiksi vuonna 1980. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1985 Tampereen yliopistosta pääaineinaan suomen kieli ja tiedotusoppi. Hän jatkoi opintojaan ASLA-Fulbright-stipendiaattina Ohion valtionyliopistossa Yhdysvalloissa 1988–1989 ja täydensi opintojaan vuonna 2000 suorittamalla Helsingin kauppakorkeakoulussa JOKO-johtamiskoulutusohjelman.
Kärkkäinen työskenteli Tampereen yliopiston tuntiopettajana 1977–1978 ja amanuenssina sekä lehtorina 1978–1991. Ylellä hän toimi TV2:n freelancetoimittajana ja -juontajana 1986–1988, toimittajana 1991–1994, ohjelmistopäällikkönä 1994–2001 ja ohjelmajohtajana 2002–2006. Hän työskenteli asia- ja kulttuuriohjelmien ohjelmistopäällikönä vuosina 2006–2007. Syyskuussa 2007 Kärkkäinen nimitettiin Suomen Kansallisoopperan pääjohtajaksi Erkki Korhosen erottua tehtävästä. Hän aloitti tehtävässä joulukuussa 2007. Kärkkäinen jää eläkkeelle keväällä 2018. Hänen seuraajansa Gita Kadambi aloitti tammikuussa 2018.
Kärkkäinen oli Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsen 1999–2001.
LaTasha Jenkins
LaTasha Jenkins (s. 19. joulukuuta 1977) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän saavutti hopeaa vuoden 2001 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 200 metrin matkalla ja pronssia vuoden 2001 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Edmontonissa 200 metrin matkalla.
Jenkins on maailmanennätyksen haltija 4×200 metrin viestijuoksussa ajalla 1.27,46. Aika juostiin 29. huhtikuuta 2000 Philadelphiassa ja muut joukkueen jäsenet olivat LaTasha Colander-Richardson, Nanceen Perry ja Marion Jones. Matka on kuitenkin harvinainen, eikä kuulu kansainvälisten kilpailujen ohjelmaan.
Nenäpäivä
Nenäpäivä on Nenäpäivä-säätiön (ent. Ylen Hyvä Säätiön) järjestämä varainkeruu- ja tiedotuskampanja, joka viihteen ja huumorin keinoin pyrkii auttamaan kehitysmaiden lapsia, lisäämään globaalia oikeudenmukaisuutta ja tasa-arvoa. Noin kuukauden mittainen kampanja järjestetään vuosittain loka-marraskuussa. Nenäpäivä-kampanja huipentuu Ylen Nenäpäivä-show'hun.
Varainkeruukampanja järjestettiin Suomessa ensimmäistä kertaa lokakuussa 2007, jolloin keräys tuotti yli 1,6 miljoonaa euroa. Vuonna 2011 Nenäpäivän tuotto rikkoi kahden miljoonan euron rajan, ja vuonna 2012 kampanja keräsi yli 2,2 miljoonaa euroa. Vuoden 2013 keräys tuotti yli 3,16 miljoonaa euroa ja vuoden 2014 keräys tuotti 3,69 miljoonaa euroa. Vuonna 2015 kampanja keräsi noin 2,95 miljoonaa euroa ja vuonna 2016 noin 2,8 miljoonaa euroa.
Nenäpäivä-säätiön toiminnassa on mukana yhdeksän järjestöä: Suomen Punainen Risti (SPR), Kirkon Ulkomaanapu, Suomen UNICEF, Pelastakaa Lapset, Plan Suomi, Suomen Lähetysseura, Fida International, Solidaarisuus ja Suomen Ammattiliittojen Solidaarisuuskeskus (SASK). Yleisradio tukee Nenäpäivää ohjelmatoiminnallaan.
Nenäpäivän esikuva on BBC:n ja Comic Reliefin luoma "Red Nose Day", jota on järjestetty Iso-Britanniassa vuodesta 1988. Nenäpäivän tunnus on punainen nenä.
Nenäpäivän visiona on Suomi, jossa jokainen edistää maailman lasten ihmisarvoisen elämän toteutumista. Vuosittain sadat tuhannet suomalaiset antavat oman panoksensa Nenäpäivän kautta maailman lasten auttamiseksi lahjoittamalla ja tukemalla Nenäpäivän tekemää työtä. Nenäpäivä-keräyksen varoilla yhdeksän järjestöä tekee pitkäjänteisesti työtä lasten oikeuksien - koulutuksen, terveyden, turvan ja ravinnon saannin - edistämiseksi. Työllä saadaan aikaan kestäviä tuloksia, joista hyötyvät lasten perheiden lisäksi ympäröivät yhteisöt. Nenäpäivä ja järjestöt auttavat vuosittain tuhansia lapsia Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa.
Nenäpäivä-kampanja huipentuu vuosittain Yle TV2 -kanavalla Nenäpäivä-show'hun. Nenäpäivä-show'ssa nähdään joukko Suomen tunnettuja julkisuuden henkilöitä, artisteja, koomikoita ja näyttelijöitä, jotka kaikki osallistuvat lähetyksen tekoon maailman lasten hyväksi.
Viisituntisen lähetyksen aikana nähdään tarinoita Nenäpäivän avunsaajista, live-musiikkiesityksiä ja hauskoja sketsejä.