hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Andres Mustonen
Andres Mustonen (s. 1953) on virolainen kapellimestari ja viulisti. Hänet tunnetaan erityisesti vanhan musiikin yhtyeen Hortus Musicus perustajana ja johtajana. Hän perusti Hortus Musicus -yhtyeen vuonna 1972 ollessaan viulunsoiton opiskelija Viron musiikkiakatemiassa. Mustonen on toiminut vierailevana kapellimestarina ympäri maailman ja hänen ohjelmistonsa ulottuu vanhasta musiikista nykysäveltäjiin.
Fukuokan linna
Fukuokan linna () on Japanilainen linna joka sijaitsee Chūō-kussa Fukuokassa, Japanissa. Linna tunnetaan myös nimellä "Maizuru" Linna () tai "Seki" linna (). Linna valmistui aikaisella Edo-kaudella Tozama-daimiolle Kuroda Nagamasalle. Japanin viranomaiset ovat määritelleet sen historiallisesti merkittäväksi paikaksi.
Linna sijaitsee keskellä Fukuokan kaupunkia, Fukusaki kukkulalla. Linnan vallihautoina toimivat Nakagava joki () joka rajaa linnan itäistä aluetta ja mutainen vesijättömaa linnan länsipuolista aluetta.
1600-luvulla, Kuroda Nagamasa sai huikean palkkion maa-alueena Chikuzenin provinssista palveluksistaan Sekigaharan taistelussa, ja muutti Najima linnaan () ja perusti Fukuoka-hanin. Tachibana Akitoshi rakennutti Najiman linnan ja Kobayakawa Takakage laajennutti sitä mutta se oli silti liian pieni isommalle hanille. Tämä johti Fukusaki kukkulan valintaan uuden linnan sijaintipaikaksi.
Uuden linnan rakentaminen alkoi vuonna 1601. Rakentajat olivat kokeneita. Yoshitaka oli asiantuntija linnoittamisessa ja kiviseppänä toimi Noguchi Kazunari, joka oli työskennellyt Edon ja Osakan linnojen rakennustöissä. Linna valmistui 1607 seitsemän vuoden työn jälkeen. Linnassa oli 47 tornia () ja se oli suurin Kyūshūn alueella 4,7 hehtaarin n pohja-alallaan. Katō Kiyomasa läheisestä Kumamoto-hanista ylisti linnaa sen mahtavuudesta. Noguchi Kazunarin linnaan suunnittelema kylmä muuri oli kertoman mukaan erityisen vaikuttava antaen Fukuokan linnalle nimen "kivilinna" eli ("Sekijō").
Pako punaisten päämajasta
Pako punaisten päämajasta on Olli Soinion ohjaama elokuva vuodelta 2000. Elokuva kertoo Punaisen Tampereen viimeisistä päivistä vuonna 1918. Päähenkilönä on tsaarin entinen luutnantti ja punakaartin viralta pantu ylipäällikkö Ali Aaltonen. Muina roolihahmoina ovat esimerkiksi Tuomas Hyrskymurto (Tero Jartti), Hugo Salmela, Aleksanteri Vasten ja Eino Rahja. Elokuva on esitetty YLE TV1:n Kotikatsomossa vuonna 2000.
Muut näyttelijät: Esa Anttila, Asko Apajalahti, Petteri Asikainen, Ossi Hakala, Konsta Hietanen, Olka Horila, Otto Kanerva, Tommi Korpela, Jussi Lampi, Matti Laustela, Rea Mauranen, Raimo O. Niemi, Kati Outinen, Pauli Poranen, Kristo Salminen, Erkki Sirén, Antti Virmavirta ja Kati von Zansen.
My Fate
My Fate on vuonna 2000 perustettu viisihenkinen tamperelainen metalliyhtye.
Yhtye on julkaissut oman levymerkkinsä My Fate Musicin kautta kolme EP:tä ja kaksi täyspitkää levyä. Esikoisalbumi "Happiness Is Fiction" (2003) julkaistiin myös ulkomailla yhdysvaltalaisen Crash Musicin kautta. Yhtyeen kolmas pitkäsoitto julkaistiin toukokuussa 2009.
Laulaja Antti Ojanen erosi yhtyeestä motivaatio-ongelmien takia vuonna 2006 ja hänen seuraajakseen valittiin Jukka Ruostila. EP "MMVI" on ensimmäinen julkaisu, jolla Ruostila laulaa. EP on ladattavissa ilmaiseksi yhtyeen verkkosivustolta.
Yhtyeen kolmas albumi "Room for Regret" julkaistiin 17.2.2010. __notoc__
Kanslianeuvos
Kanslianeuvos oli alkuaan eräiden Ruotsin kansliakollegion jäsenten virka-arvo. Kansliakollegio lakkautettiin 1801. Myöhemmin kanslianeuvos on ollut Ruotsissa eräiden ministeriöiden virkamiesten arvona.
Suomessa kanslianeuvos on nykyään tasavallan presidentin myöntämä arvonimi.
Hamiltonin piirikunta (Ohio)
Hamiltonin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty Alexander Hamiltonin mukaan. Sen suurin kaupunki on Cincinnati, jonka väkiluku on 332 458.
Hamiltonin naapuripiirikuntia ovat Butler pohjoisessa, Warren koillisessa, Clermont idässä ja Kentuckyn puolella Boonen, Kentonin ja Campbellin piirikunnat sekä Dearborn Indianassa.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 802 374 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 69,7%, mustiin (25,8%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (2,1%).
Kotitalouden mediaanitulo on 49 218 ja köyhyysrajan alapuolella oli 15,9% väestöstä vuosina 2007–2011.
Ely
Ely tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ely (Britannia)
Ely (laus. ['iːli]) on pieni kaupunki Englannissa Cambridgeshiren kreivikunnassa noin 23 kilometriä Cambridgestä koilliseen. Sen tunnettu historia alkaa vuodesta 673 jolloin Elyn saarelle perustettiin luostari. Nykyisin asukkaita on noin 15 000. Nimen sanotaan tulleen ankeriaista (), joita oli runsaasti Elyä ympäröineiden suoalueiden () lammissa. Suot kuivatettiin 1600-luvulla, jolloin Elyn saarimainen eristyneisyys lakkasi.
Elyn katedraali on suuri hiekkakivirakennus, jonka rakentaminen aloitettiin 1083. Katedraali valmistui vuonna 1351.
Ely on merkittävä rautateiden risteysasema, josta on suorat yhteydet Cambridgeen ja Lontooseen, mutta myös muualle East Angliaan, Midlandsiin ja Luoteis-Englantiin.
Oliver Cromwell asui vuosia Elyssä. Hänen vanhassa kotitalossaan toimii nyt kaupungin matkailuneuvontapiste.
Emil Zilliacus
Gustaf Emil Zilliacus (1. syyskuuta 1878 Tampere – 7. joulukuuta 1961 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija ja Helsingin yliopiston kirjallisuushistorian dosentti sekä antiikin kirjallisuuden professori.
Zilliacuksen vanhemmat olivat insinöörikapteeni Mauritz Emil Zilliacus ja Matilda Vilhelmina Grönfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1896 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1907. Zilliacus toimi Helsingin yliopiston kirjallisuushistorian dosenttina 1909–1943 ja antiikin kirjallisuuden henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1943–1945. Hän sai professorin arvonimen 1940. Hän sai myös filosofian kunniatohtorin arvon Göteborgin korkeakoulusta 1941 ja Oslon yliopistosta 1951.
Zilliacus kuului 1900-luvun alussa Euterpe-lehden piirissä toimineeseen suomenruotsalaisten kirjailijoiden ja taiteilijoiden ryhmään. Hän oli perustamassa Euterpe-lehden seuraajaksi Argus-lehteä vuonna 1907 ja toimi Nya Argus -lehden päätoimittajana 1911–1932. Zilliacus oli Finlands Svenska Författareföreningin puheenjohtajana 1929 ja 1933–1935 ja Pohjoismaisen kirjailijaneuvoston jäsen vuodesta 1919, varapuheenjohtaja 1925–1928 sekä puheenjohtaja 1929. Lisäksi hän oli valtion kirjallisuuspalkintolautakunnan jäsenenä 1909, 1911 ja 1913 sekä kirjallisuuden asiantuntijalautakunnan jäsenenä 1918–1926.
Zilliacus käänsi ruotsiksi antiikin kirjailijoiden teoksia ja hän kirjoitti myös klassismittaisia runoja, jotka perustuivat usein omakohtaisiin kokemuksiin. Suomalaisten odottaessa kirjallisuuden Nobel-palkintoa tulevaksi lopulta Suomeen, ja nimenomaan F. E. Sillanpäälle, tuli palkintokamppailun tielle 1930-luvun puolivälissä Suomessa käyty kielitaistelu. Ruotsin akatemia karsasti aitosuomalaista liikehdintä ja mielipideilmasto. Tällöin esitettiin kompromissiratkaisuna Nobel-ehdokkaaksi nimeämiseksi jaettua ehdokkuutta muun muassa Sillanpään ja Zilliacuksen kesken.
Emil Zilliacus oli naimisissa vuodesta 1905 Ingrid Wegeliuksen kanssa. Heillä oli kolme poikaa ja yksi tytär. Lapsista tunnetuimmat ovat kreikan kirjallisuuden professori Johan Henrik Zilliacus (1908–1992) sekä kirjailija ja toimittaja Benedict Zilliacus (1921–2013).
Pitareti
Pitareti () on keskiaikainen georgialaisortodoksinen luostari Georgiassa, noin 26 kilometriä Tetritsqaron kaupungista lounaaseen Kvemo Kartlin hallintoalueella pääkaupunki Tbilisin lounaispuolella.
Pitaretin luostari koostuu Jumalansynnyttäjän kirkosta, kellotornista, raunioituneesta muurista ja useista pienemmistä varastorakennuksista. Pääkirkko vaikuttaa rakennetun kuningas Giorgi IV:n hallituskaudella 1200-luvun alkupuolella. Sen suunnittelu noudattelee ajan georgialaisten kupolikirkkojen kaanonia. Sillä on useita yhteisiä piirteitä Betanian ja Kvatakhevin luostarien kanssa, kuten tyypillinen risti neliössä -pohjakaava ja yksittäinen, sivulla oleva porstua. Julkisivut on koristeltu. Koko sisätiloja peittivät aikoinaan seinämaalaukset, mutta niistä on jäljellä enää pahoin kärsineitä fragmentteja.
Luostari oli Katšibadze-Baratašvilin aatelissuvun omistuksessa ja toimi suvun hautauspaikkana. Vuodesta 1536 se kuului suvun haaralle, Orbelišvili-prinsseille. 1300-luvun kivikaiverruksessa mainitaan ktitor, kuninkaallinen kamariherra Kavtar Katšibadze. Toisessa, hautakiveen tehdyssä kaiverruksessa on luostaria vuonna 1671 korjanneen Qaplan Orbelišvilin nimi. Luostari kukoisti vuoteen 1752 saakka, kunnes sen oli pakko lopettaa toimintansa dagestanilaisten ryöstöretken vuoksi.
Hiokkeeton paperi
Hiokkeeton paperi tai niin sanottu puuvapaa paperi on hienopaperia, jossa on puuta, mutta jota ei ole valmistettu jauhetusta mekaanisesta massasta, vaan muusta puuaineksesta kokonaan irrotetusta selluloosasta. Hiokkeettomia papereita ovat esimerkiksi kopiopaperit ja taidepainopaperit.
Henning Söderhjelm
Lars Henning Söderhjelm (5. joulukuuta 1888 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 7. joulukuuta 1967 Göteborg, Ruotsi) oli suomenruotsalainen kääntäjä ja dagdrivare-ryhmään 1910-luvulla kuulunut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Lennart Wikström" ja "Arnold Sundqvist".
Henning Söderhjelmin vanhemmat olivat kielitieteilijä, kirjallisuushistorian tutkija Werner Söderhjelm ja Sigrid Wilhelmina Lönnblad. Hän opiskeli psykologiaa ja väitteli vuonna 1913 filosofian tohtoriksi; väitöskirja käsitteli vaistoa ja inhimillistä tunne-elämää. Työskennellessään Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston kirjastossa amanuenssina Söderhjelm julkaisi vuonna 1914 yhdessä Emil Hasselblattin ja Olaf Homénin kanssa salapoliisiromaanin "Herr Corpwieth gentleman-detektiv: Hans första äventyr framställda av tre herrar", jonka tapahtumat sijoittuivat yliopiston kirjastoon.
Söderhjelm työskenteli vuodesta 1923 "Göteborgs Handels- och Sjöfarts-Tidning" -lehden kirjallisuusarvostelijana, ja hänestä tuli Ruotsin kansalainen 1938.”Tre Herrar” oli Emil Hasselblattin, Olaf Hómenin ja Henning Söderhjelmin yhteinen salanimi.
Werner Söderhjelm
Jarl Werner Söderhjelm (26. heinäkuuta 1859 Viipuri – 16. tammikuuta 1931 Helsinki) oli suomenruotsalainen kielitieteilijä, kirjallisuushistorian tutkija ja diplomaatti.
Söderhjelmin vanhemmat olivat prokuraattori Woldemar Söderhjelm ja Amanda Olivia Clouberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1877, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1885. Söderhjelm oli Helsingin yliopistossa uudemman kirjallisuuden dosenttina 1886–1889, romaanisen filologian dosenttina 1889–1894 sekä ylimääräisenä professorina 1894–1898. Hän toimi germaanisen ja romaanisen filologian professorina 1898–1908, romaanisen filologian professorina 1908–1913 ja viimeksi kotimaisen ja yleisen kirjallisuushistorian professorina 1913–1919.
Söderhjelm osallistui säätyvaltiopäiville papiston jäsenenä 1904–1905. Hän kuului 1900-luvun alussa nuorsuomalaisten vanhoilliseen siipeen ja oli nuorsuomalaisen puolueen keskushallituksen jäsen 1906–1907. Suomen itsenäistyttyä hän toimi vuosina 1918–1919 Suomen tietotoimiston johtajana Kööpenhaminassa ja 1919–1928 Suomen Tukholman-lähettiläänä.
Werner Söderhjelm oli naimisissa vuodesta 1884 Sigrid Wilhelmina Lönnbladin kanssa. Heillä oli neljä poikaa joista tunnetuin oli kirjailija ja toimittaja Henning Söderhjelm. Hänen nuorin poikansa J. O. Söderhjelm toimi muun muassa oikeusministerinä talvisodan aikana. Werner Söderhjelmin sisar oli Suomen ensimmäinen naisprofessori Alma Söderhjelm. Aktivisti Konni Zilliacus oli hänen serkkunsa.
Uljana
Uljana () on kaupunkimainen taajama Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tusina- ja Sablinkajokien varrella 40 kilometriä Pietarista kaakkoon. Kaupungin kautta kulkee Pietarin ja Moskovan välinen rautatie (Sablinon asema) ja maantie. Asukkaita taajamassa on 9 400 henkeä (vuonna 2006).
Paikkakunnan nimi oli aiemmin Saaplina (). Vuonna 1922 se nimettiin uudelleen Vladimir Uljanov-Leninin mukaan. Hänen sisarensa ja tämän mies omistivat vuosina 1904–1907 Saaplinassa talon, jossa Lenin on vieraillut.
Pietarin kaupungin perustamisen jälkeen Saaplinan seudusta tuli tärkeä rakennuskiven, tiilien ja hiekan tuotantoalue. Pietarin ja Moskovan välisen rautatien valmistuttua vuonna 1851 seudulle syntyi huvila-asutusta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen Uljana sai vuonna 1927.
Suuri osa Uljanan asukkaista käy työssä Pietarissa. Taajamassa toimii alumiiniputkiloita valmistava tehdas Tubeks, puutalovalmistamo, Pietarin valtionyliopiston kokeiluasema sekä naisvankila. Uljanassa on kotiseutumuseo ja pyhälle Nikolaokselle omistettu ortodoksikirkko. Lähellä sijaitsee 220 hehtaarin suuruinen Saaplinan luonnonmuistomerkki, johon kuuluvat mm. Tusinajoen ja Sablinkan vesiputoukset sekä kalkkikiven louhinnan tuloksena syntynyt keinotekoinen luolasto.
QEMU
QEMU on "hypervisor"-virtualisointia ja emulointia tukeva ohjelmisto. Ohjelma tukee suoritinemulaatiota, jolloin eri suorittimelle käännettyä ohjelmaa voidaan ajaa eri suorittimella. Ohjelmalla voi myös ajaa toista käyttöjärjestelmää toisen alaisuudessa.
Versiossa 2.11 tuki IA-64-suorittimille lopetetaan ja samalla lisätään tuki OpenRISC-suorittimien moniprosessoinnille.
Cortinariaceae
Cortinariaceae on helttasienten suuri heimo. Heimon nimi juontuu sen suurimmasta suvusta seitikit ("Cortinarius"). Heimoon kuuluu myös myrkkysieniä, jotka sisältävät hengenvaarallista orellaniiniä Sienten taksonomia on edelleen epäselvä, eivätkä kaikki siihen aiemmin liitetyt suvut ole ilmeisesti monofyleettisiä ryhmiä: aikaisemmin esimerkiksi "Inocybe"- ja "Hebeloma"-suvut on sijoitettu Cortinariaceae-heimoon. Nykyään "Inocybe" kuitenkin katsotaan kuuluvaksi omaan heimoonsa Inocybaceae ja "Hebeloma" heimoon Strophariaceae.
Yhdysvaltain 35. jalkaväkidivisioona
35. jalkaväkidivisioona on Yhdysvaltain kansalliskaartin yksikkö, jonka varuskunta on Fort Leavenworthissa, Kansasissa.
Divisioona perustettiin elokuussa 1917 ja osallistui Meusen-Argonnen taisteluun. Myöhempi presidentti Harry S. Truman toimi patterin päällikkönä 129. tykistörykmentissä.
Divisioona osallistui rauhanturvatoimintaan Bosniassa Daytonin rauhansopimuksen mandaatilla ja sai Army Superior Unit -palkinnon palveluksestaan.
Ritva Viljanen
Ritva Aino Marjatta Viljanen (s. 1. toukokuuta 1958 Karkkila) on Vantaan kaupunginjohtaja 1. maaliskuuta 2018 alkaen. Tätä aiemmin hän on toiminut muun muassa Helsingin kaupungin sivistystoimen apulaiskaupunginjohtajana 2012–2017, Suomen sisäministeriön kansliapäällikkönä vuosina 2003–2012 sekä Väestörekisterikeskuksen ylijohtajana 1997–2003.
Viljanen valmistui ylioppilaaksi Karkkilan lukiosta vuonna 1977, valtiotieteen maisteriksi vuonna 1981 ja oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1987 Turun yliopistosta. Hän työskenteli valtiovarainministeriössä projektipäällikkönä ja neuvottelevana virkamiehenä 1982–1992, lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä 1989–1992 ja sisäasiainministeriössä hallitusneuvoksena 1992–1997.
Kansliapäälliköksi Viljanen nimitettiin 2003 ja uudelle kaudelle 2008. Jälkimmäisellä kerralla yksimielinen hallitus esitti tasavallan presidentti Tarja Haloselle virkaan Ilkka Laitista, mutta presidentti nimitti Viljasen ja ilmoitti, ettei ole esitetty perustetta olla nimittämättä virkaansa hyvin hoitanutta Viljasta jatkokaudelle.
Huhtikuussa 2012 Viljanen valittiin sosiaalidemokraattien ehdokkaana Helsingin kaupungin sivistys- ja henkilöstötoimen apulaiskaupunginjohtajaksi Tuula Haataisen seuraajaksi. Kokoomus tuki valintaa. Viljasen vastaehdokas oli vihreiden Tuija Brax. Viljasen toimenkuvaan kuuluu sivistystoimen lisäksi myös työllisyys- ja maahanmuuttopolitiikka.
Marraskuussa 2017 Viljanen valittiin Vantaan kaupunginjohtajaksi. Hän aloitti tehtävässään maaliskuussa 2018. Viljasen palkka (14 495 eur/kk, lisäksi autoetu) on Yleisradion tekemän selvityksen mukaan eräs korkeimpia kuntajohtajien palkkoja Suomessa. Hänen edeltäjänsä Kari Nenonen sai tätä korkeampaa palkkaa eläkkeelle jäädessään (yli 16 300 euroa/kk).
Viljanen on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Paul Kummer
Paul Kummer (1834–1912) oli saksalainen pappi, opettaja ja luonnontieteilijä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea useiden sienilajien nimeäjänä. Elias Magnus Fries oli aiemmin luokitellut helttasienet vain muutamaan sukuun, ja useimmat lajeista olivat suvussa "Agaricus". Kummer jakoi helttasienet useampiin sukuihin ja loi nimiä, joista monet ovat edelleen käytössä.
Sienten tai kasvien tieteellisen nimen jälkeen käytettävä määrittäjän lyhenne P.Kumm. tarkoittaa Kummeria. Esimerkkejä hänen määrittämistään sienistä ovat helovahakkaat, suippumadonlakki, suppilomalikka ja kuusilahokka.
DeKuyper
DeKuyper Royal Distillers on yksityinen hollantilainen yhtiö, joka valmistaa ja markkinoi tislattuja viinoja ja likööreitä. Yhtiön omistaa nykyään yhdysvaltalainen Fortune Brands.
Yhtiön perusti vuonna 1695 Petrus De Kuyper. Vuoteen 1752 mennessä perhe omisti tislaamon Schiedamissa, jossa valmistettiin suurin osa maailman
"hollantilaisesta ginistä" Geneveristä. 1800-luvulla yhtiö laajensi vientiään Eurooppaan, Isoon Britanniaan ja Kanadaan. Vuonna 1911 Scheidamiin rakennettiin
uusi tislaamo ja liköörien tuotanto saattoi alkaa. Tuotteiden makukirjo laajeni, ja yhtiö solmi kumppanuuksia niin Kanadassa kuin Yhdysvalloissakin (vuonna 1934, kun kieltolaki päättyi).
Vuonna 1966 DeKuyper myi tuotteidensa valmistus- ja markkinointioikeudet Yhdysvaltoihin Jim Beam Brandseille.
Vuonna 1995 yhtiö sai Hollannin kuningatar Beatrixiltä 300-vuotisjuhlansa kunniaksi oikeuden käyttää sanaa "Royal" (=kuninkaallinen) nimessään, minkä vuoksi yhtiön nimi vaihdettiin muodosta Johannes de Kuyper & Zoon yhtiön nykyiseen nimeen De Kuyper Royal Distillers.
Nykyinen DeKuyperin tuotevalikoima sisältää seuraavat valmisteet:
Almond, Amaretto, Anisette, Blue Curaçao, Cactus Juice Margarita, Coconut Amaretto, Coffee, Crème de Cacao (kirkas), Hazelnut, Mad Melon, Melon, Orange Curacao, Razzmatazz, San Tropique Tropical Rum, Sloe Gin, Thrilla Vanilla French Vanilla, Sour Rhubard, Triple Sec, Wild Strawberry.
Apple Barrel, BluesBerry, ButterShots, Cinnamon, Crantasia, HotDamn! 100 Proof Cinnamon, HotDamn! 30 Proof Cinnamon, Key Largo Tropical, Mountain Strawberry, Old Tavern Rootbeer, Peachtree, Peppermint, Spearmint, Tropical Pineapple, Berry Fusions, Strawberry Passions, Cheri-Beris, Grapes, Island Blues, Peaches, Raspberrys, Sour Apples, and Watermelons.
Apricot, Blackberry, Cherry, Ginger, Kirschwasser Cherry, New England Style Coffee, Peach.
Crème de Almond, Crème de Banana, Crème de Cacao (kirkas), Crème de Cacao (tumma), Crème de Cafè, Crème de Cassis, Crème de Menthe (vihreä), Crème de Menthe (kirkas).
Dieter Braun
Dieter Braun (s. 2. helmikuuta 1943 Ulm) on saksalainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1970 ja 250-kuutioisissa vuonna 1973. Braun kilpaili MM-tasolla myös 350- ja 500-kuutioisissa.
Braun aloitti uransa 125-kuutioisissa vuonna 1968. Ensimmäiseen osakilpailuvoittoon hän ajoi Länsi-Saksan GP:ssä vuonna 1969. Seuraavana vuonna tuli maailmanmestaruus neljän osakilpailuvoiton myötä. Toinen maailmanmestaruus tuli kaudella 1973. Braunin kilpaura päättyi vuonna 1977 Itävallan osakilpailussa onnettomuuteen. Braun kuntoutui ja on sittemmin ajanut muun muassa klassikkopyörien kilpailuissa.
Rahja (Venäjä)
Rahja () eli Torhvo () on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Pietarista koilliseen Pietarin ja Laatokan välisen rautatien varrella. Taajamassa on asukkaita 3 000 ja kunnassa 6 100 henkeä (vuonna 2007).
Taajama on saanut alkunsa Irinovkan rautatien varrelle vuonna 1892 syntyneestä turvebrikettitehtaan työläisasutuksesta. Vuonna 1922 rautatieasema ja asutus saivat nimen Rahja kaksi vuotta aikaisemmin murhatun Jukka Rahjan mukaan. Toisen maailmansodan aikana Rahjan kautta kulki ”Elämän tie”, jonka kautta huollettiin piiritettyä Leningradia.
Kunnan hallinnollinen keskus on Rahjan taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: Kokkero (), Ladožski Trudposjolok (), Murjanselkä (), Murja, Porissova (), Sepänsuo (), Vahanova (), asutukset Posjolok-2 (), Posjolok 13 (), Zmeinyj () sekä Irinovkan ja Laatokan () asemanseudut.
Rahjan turvetuotanto loppui 1990-luvun alussa. Nykyään taajamassa on pieniä puunjalostuslaitoksia, lakkoja ja maaleja valmistava yritys sekä teurastamo.
Kunnan päämies on Stanislav Pirnatš, kunnanhalinnon päämies Sergei Kuznetsov.
Punainen Tampere
Punainen Tampere tarkoittaa Tamperetta punaisen vallan aikana keväällä 1918. Tampereella oli ennen sisällissotaa joulukuussa 1917 pidetty punakaartien johdon edustava kokous työväentalossa, johon ottivat osaa muiden muassa Hugo Salmela ja Ali Aaltonen. Kokouksessa määritettiin kaartien toimintasuunnitelmia. Punaisen vallan aika alkoi 28. tammikuuta, samalla kun Helsingin työväentalon torniin nousi kertoman mukaan punainen lyhty merkkinä vallankumouksen alkamisesta. Punakaarti kaappasi vallan myös Tampereella, porvarillisten lehtien ilmestyminen kiellettiin, ja Tampereen punakaartikin sai Eino Rahjan Pietarista tuomasta asejunasta aseita. Tampereella toimi punakaartin piiriesikunta, johon kuuluivat muiden muassa Juho Tammela, Reino Kiiskinen, Frans Tähtinen ja Kustaa Mikko Evä. Punainen Tampere oli punakaartien koulutuskeskus, johon saapui sodan alettua maaseudulta punakaartilaiskomppanioita saamaan aseita ja koulutusta ja edelleen rintamille lähetettäviksi.
Sodan aikana suojeluskunta pakeni kaupungista, ja jäi kiinni paikalla, jossa tapahtui Suinulan verilöyly ja 17 suojeluskuntalaista kuoli. Loput tuotiin Tampereelle vankilaan. Tampereella toimi punaisena aikana punakaartin vallankumousoikeus, jossa Suinulan retkeläisiä tuomittiin sakkoihin. Lisäksi sodan aikana punakaartin Helsingin yleisesikunnan käskystä Tampereelle muodostettiin ns. Pohjoisen rintaman yleisesikunta, johon kuuluivat muiden muassa Hugo Salmela, Eino Rahja ja Tuomas Hyrskymurto. Parhaimmillaan esikunnan alaisena taisteli noin 15 000 punakaartin sotilasta.
Punainen Tampere kukistui viikkokausien veristen taistelujen jälkeen 6. huhtikuuta 1918. Tampereen taistelussa sai surmansa yli tuhat punaista. Punaisten ylipäällikkö Hugo Salmela menehtyi muutamaa päivää ennen kaupungin kukistumista räjähdysonnettomuudessa päämajassaan Teknillisellä Opistolla.
IsoHunt
isoHunt on BitTorrent-seurantapalvelin ja -hakukone. IsoHuntin perusti tammikuussa 2003 kanadalainen Gary Fung. Nimi isoHunt on otettu termistä "ISO-image", joka tarkoittaa CD- tai DVD-tiedostojärjestelmän sisältävää tiedostoa. Tätä formaattia käytetään usein P2P-tiedonsiirrossa. Isohuntin suosio on kasvanut The Pirate Bayn sulkemiseen jälkeen.
Peltohanhikki
Peltohanhikki ("Potentilla norvegica") on yksivuotinen ruohovartinen kasvi.
Peltohanhikin varsi kasvaa 20–50 cm pitkäksi ja haarautuu pensasmaisesti. Lehdet ovat kolmisormiset, vihreät myös alapuoleltaan. Kukissa on viisi kullankeltaista terälehteä; teräväkärkiset verholehdet ovat usein pidemmät kuin terälehdet ja näkyvät tähtimäisinä terälehtien välistä. Peltohanhikki muistuttaa melko paljon huhtahanhikkia ("Potentilla intermedia").
Peltohanhikkia esiintyy Pohjois- ja Keski-Euroopassa sekä Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on yleinen lähes koko maassa. Peltohanhikki on enimmäkseen tulokaslaji ja alkuperäisenä se kasvaa vain Inarin Lapin kalliopahdoilla.
You Can’t See Me
You Can't See Me on yhdysvaltalaisen WWE-showpainijan ja hip hop -artistin John Cenan esikoisalbumi, joka ilmestyi 10. maaliskuuta 2005. Levyllä esiintyy myös John Cenan serkku räppäri Tha Trademarc. Levy-yhtiöinä ovat Columbia Records ja WWE Records.Ilmestyessään 10. maaliskuuta 2005 Yhdysvalloissa levy kipusi arvostetun Billboard-lehden yleislistalla sijalle 15. ja rap-listalla sijalle 3. Britannian top 200 -listalla se saavutti sijan 103. Albumi sai myös RIAA ”kultaisen sinetin.”
Kappaletta ”The Time Is Now” käytetään John Cenan sisääntulomusiikkina WWE-tapahtumissa.
Kappaletta ”If It All Ended Tomorrow” käytettiin John Cenan tähdittämän elokuvan ”The Marine” lopputekstien taustalla.
Pukinjuuri
Pukinjuuri ("Pimpinella saxifraga") on Suomessa yleinen, monivuotinen ruohovartinen sarjakukkaiskasvi. Pukinjuuri tunnetaan myös nimellä ahopukinjuuri.
Pukinjuuri on monivuotinen ja kasvaa 20-50 cm korkeaksi. Sen varsi on lähes uurteeton. Pukinjuuren lehdet muodostuvat pareittain asettuvista pyöreähköistä, sahalaitaisista lehdyköistä. Valkeat tai punertavat kukat muodostavat sarjakukinnon. Pukinjuuri kukkii kesä-elokuussa. Laji muistuttaa Suomessa harvinaista ja rauhoitettua isopukinjuurta. Pukinjuuren lähisukuinen laji on myös mausteyrttinä viljelty anisruoho ("Pimpinella anisoides").
Pukinjuurta tavataan lähes koko Euroopassa ja Kaukasuksella. Suomessa pukinjuurta tavataan yleisenä Keski-Suomen korkeudelle saakka ja satunnaisena koko maassa.
Suomessa sitä pidetään muinaistulokkaana.
Pukinjuuri viihtyy kuivilla niityillä, pientareilla, pihoilla ja kedoilla.
Pukinjuuren juurta on käytetty lääkkeenä. Kasvia on kasvatettu luostarien puutarhoissa ja käytetty rohtona vilustumista vastaan.
Tuomas Oksanen
Tuomas Henrikki Oksanen (s. 11. lokakuuta 1984) on suomalainen näyttelijä, joka teki dubbauksia vuosina 1993–2000. Hän tuli tunnetuksi äänirooliensa melko pienestä määrästä, mutta niiden luontevista ja eläväisistä suorituksista. Parhaiten hänet muistetaan äänirooleista Pinokkiona ja Nalle Puh -piirrettyjen Risto Reippaana.
Ääninäyttelyn ohella Oksanen esiintyi myös Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1996–1999. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli David Mametin kirjoittamassa ja Michael Baranin ohjaamassa näytelmässä "Kryptogrammi" (1996–1998), jossa hän tulkitsi Johnin roolia vuorotellen näytöksissä Osmo Jokisen kanssa. Oksasen toinen teatterirooli oli Segal Gillesin kirjoittamassa ja Anneli Mäkelän ohjaamassa näytelmässä "Klovni ja Kääpiö" (1997–1999), jossa hänet nähtiin Jossepin roolissa.
Pyhä keihäs (kirja)
Pyhä keihäs ("The Spear of Destiny") on Trevor Ravenscroftin vuonna 1973 julkaisema kiistelty kirja, jossa hän väitti Wienissä säilytettävällä Longinuksen keihääksi väitetyllä reliikillä olleen mystinen ja yliluonnollinen vaikutus Adolf Hitlerin elämänvaiheisiin. Ravenscroftin mukaan Hitler teki itsemurhan, kun hänen käskystään Nürnbergiin siirretty keihäs toisen maailmansodan lopussa päätyi amerikkalaisen kenraali George Pattonin haltuun.
Stefano Perugini
Stefano Perugini (s. 10. syyskuuta 1974 Viterbo, Italia) on entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti urallaan viisi osakilpailua ja oli parhaimmillaan kokonaiskilpailun neljäs.
Stefano Perugini ajoi ensimmäisen osakilpailunsa Italian GP:ssä vuonna 1993 125-kuutioisissa. MM-sarjaa hän alkoi kiertää varsinaisesti seuraavana vuonna. Ensimmäinen osakilpailuvoitto tuli vuonna 1996 Malesian osakilpailussa. Kausina 1997-1999 Perugini ajoi 250-kuutioisilla ja palasi sitten takaisin 125-kuutioisiin. Peruginin paras kausi oli 2003, jolloin hän voitti kaksi osakilpailua Aprilialla ja oli MM-sarjan neljäs. Perugini lopetti uransa kauden 2004 jälkeen.
Keith Scott
Keith Scott (s. 1954 Sydney, Australia) on australialainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan kotimaassaan parhaiten mainosäänenä televisiossa. Tämän lisäksi hän on tehnyt äänirooleja australialaisiin animaatioihin ja toimi muun muassa elokuvassa "Rockyn ja Bullwinklen seikkailut" Bullwinklen äänenä, sekä kertojaäänenä elokuvissa "Viidakon Ykä" ja "Viidakon Ykä 2".
Luettelo Suomen suurimmista prominensseista
Tämä on luettelo Suomen suurimmista prominensseista. Prominenssin käyttäminen tunturien tai vuorten järjestämiseen on kätevää siksi, että sen avulla suhteelliset korkeuserot näkyvät selvemmin. Listalle nousevat korkealle ne tunturit, jotka ovat alueellaan hallitsevia, vaikka eivät olisikaan Suomen korkeimpien tunturien luettelossa ylhäällä. Samaten tunturit, jotka ovat lähellä korkeampaa tunturia, eivät sijoitu yleensä kovin korkealle listalla, vaikka olisivatkin absoluuttisesti korkeita. Haittana on se, että tunturi, jonka suhteen korkeuspiste on prominentti, saattaa olla hyvinkin kaukana. Esimerkiksi Kätkätunturi on vain viiden kilometrin päässä sitä korkeammasta Levitunturista, mutta niille molemmille prominentti tunturi on kuitenkin Halti.
Yhteistä lähes kaikille listalla oleville tuntureille on se, että niiltä on yleensä parhaat näkymät ympäristöön, koska läheisyydessä on harvoin niitä korkeampia tuntureita. Vastaavasti absoluuttisesti korkeat tunturit, joiden prominenssi on suhteellisen pieni, ovat useimmiten näköalapaikkoina vaatimattomampia.
Listalla ovat kaikki korkeuspisteet, joiden Suomen puolella määritelty prominenssi on yli 200 metriä. Joidenkin tunturien kohdalla niiden globaali prominenssi on pienempi, kuten Haltilla. Useimmilla se on kuitenkin sama. Prominenssin tarkkaa arvoa on vaikea määrittää, koska solan korkeuslukemassa joutuu yleensä tyytymään 5 metrin tarkkuuteen. Tämä lista on tehty minimiprominenssin mukaan, toisin sanoen prominenssi on vähintään listassa ilmoitetun suuruinen ja enintään 7,5 metriä ilmoitettua suurempi.
New Rock
New Rock on Espanjassa valmistettava kenkätuotemerkki.
Kengät ovat erittäin suosittuja hevarien keskuudessa niiden ulkonäön vuoksi. Kengistä on paljon erilaisia malleja esimerkiksi goottityylisiä, moottoripyöräbootseja ja korkeakorkoisia kenkiä.
Ketonoidanlukko
Ketonoidanlukko ("Botrychium lunaria") on pieni yhtäläisitiöinen saniaislaji. Laji on levinnyt laajalle pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa se on silmälläpidettävä laji.
Ketonoidanlukolla on mehevä maavarsi, josta nousee 5–25 cm korkea lehtivarsi, joka on puolivälistä jakautunut lapaan ja itiöpesäikkeistöön. Vaaleanvihreän, kiiltävän lehden lapa on hyvin lyhytruotinen tai ruoditon, pitkulainen ja 2–3 kertaa leveytensä pituinen. Lapa on parilehdykkäinen ja lehdykkäpareja on tavallisesti 4–8 kappaletta. Lehdykät ovat keskisuonettomia, viuhkanmuotoisia, pyöreäkärkisiä, pituuttaan leveämpiä sekä ehytlaitaisia tai usein myös lyhythampaisia. Latvan tyvi- ja keskiosissa lehdykät ovat lähes samankokoisia, ja ne ovat osittain päällekkäin. Itiöpesäkkeistö on pitkäperäinen ja haarova. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja muodostavat usein rypälemäisiä ryhmiä. Kypsinä ne ovat ruosteenruskeita. Suomessa ketonoidanlukon itiöt kypsyvät kesä-heinäkuussa. Kasvin alkeisvarsikko on maansisäinen ja mukulamainen.
Ketonoidanlukko on muiden noidanlukkojen tavaan vaikeasti havaittava laji. Paitsi että se on huomaamaton, se saattaa joinakin vuosina kasvaa täysin maavartensa varassa ilman maanpäällistä lehteä. Kasvin maanpäälliset osat myös häviävät nopeasti itiöiden kypsymisen jälkeen.
Ketonoidanlukkoa esiintyy hyvin laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen vahvinta levinneisyysaluetta on Eurooppa, jossa sitä tavataan koko maanosassa, mutta erityisesti Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa. Aasian puolella levinneisyysalue kattaa laikuttaisena suuren osan Siperiaa sekä myös osan Keski-Aasiaa. Ketonoidanlukon levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä tavataan Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa.
Ketonoidanlukkoa kasvaa harvinaisena koko Suomessa, ja se on yleisin maassa esiintyvistä noidanlukoista. Muiden noidanlukkolajien tapaan sekin on harvinaistunut tyypillisten kasvupaikkojen vähentyessä.
Ketonoidanlukon tyypillisiä kasvupaikkoja ovat ihmisen toiminnasta muokkautuneet ympäristöt kuten kylä- ja laidunkedot. Luonnonympäristöissä sitä tavataan muun muassa katajikkoisilla rantaniityillä ja kalliopengermillä. Maatalouden muutoksen myötä Suomessa aiemmin hyvin yleinen kasvi on 1900-luvun puolenvälin jälkeen rajusti harvinaistunut.
Ketonoidanlukon lehtilapa muistuttaa muodoltaan vanhaa avaintyyppiä, minkä takia kansanperinteessä siihen yhdistettiin maagisia ominaisuuksia. Koska kasvin lehdykät ovat kuun muotoisia, kuutamolla kerätyn kasvin uskottiin voivan avata lukkoja ja kahleita. Kasvilla uskottiin myös olevan parantavia ominaisuuksia. Koska lehdykät muistuttavat myös kirveen terän laitaa, ketonoidanlukon uskottiin parantavan kirveellä aiheutettuihin haavoihin.
Ikons
Ikons on Kiss-yhtyeen neljän CD-levyn kokoelmalevy, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2008. Jokainen CD sisältää kappaleita tietyltä yhtyeen jäseneltä.
Tatjana Averina
Tatjana Borisovna Averina (, 25. kesäkuuta 1950 – 22. elokuuta 2001) oli neuvostoliittolainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Averina voitti neljä mitalia Innsbruckin 1976 talviolympialaisissa. Hän voitti kultaa 1 000:lla ja 3 000 metrillä sekä pronssia 500:lla ja 1 500 metrillä.
Yleisluistelun maailmanmestaruuden Averina voitti Helsingissä vuonna 1978. Lisäksi hän sai MM-hopeaa vuosina 1974, 1975 ja 1976.
Galina Stepanskaja
Galina Andrejevna Stepanskaja (, s. 27. tammikuuta 1949) on entinen neuvostoliittolainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Stepanskaja voitti Innsbruckin 1976 talviolympialaisissa kultaa 1 500 metrillä uudella olympiaennätysajalla 2.16,58. Hopeamitalisti Sheila Young hävisi hänelle lähes puoli sekuntia.
Yleisluistelun MM-kilpailuissa Stepanskaja saavutti hopeaa vuosina 1977 ja 1978.
Ljudmila Titova
Ljudmila Jevgenjevna Titova (, s. 26. maaliskuuta 1946) on entinen neuvostoliittolainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Titova voitti Grenoblen 1968 talviolympialaisissa kultaa 500 metrillä ja hopeaa 1 000 metrillä. Neljä vuotta myöhemmin Sapporon olympialaisissa hän sai vielä pronssia 500 metrillä.
Titova voitti kultaa sprinttereiden ensimmäisissä MM-kilpailuissa West Allisissa vuonna 1970. Kaksi vuotta myöhemmin Eskilstunassa hän saavutti sprinttereiden MM-pronssia. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Titova saavutti pronssia Helsingissä vuonna 1971 ja EM-kilpailuissa hopeaa Leningradissa samana vuonna.
Lukáš Pešek
Lukáš Pešek (s. 22. marraskuuta 1985 Praha) on tšekkiläinen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajaa MM-sarjaa kaudella 2008 250-kuutioisissa "Auto Kelly CP" -tallin Aprilialla.
Pešek voitti 125-kuutioisten Tšekin mestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2002 hän pääsi osallistumaan villillä kortilla Tšekin MM-osakilpailuun. Seuraavalla kaudella hän ajoi puolikkaan kauden 250-kuutioisissa loukkaantuneen Jaroslav Hulesin tilalla. Pešekin ensimmäinen täysi kausi MM-sarjassa oli 2004, joilloin hän ajoi 125-kuutioisissa Hondalla suomalaisen Ajo Motorsportin tallissa. Pešekin paras kausi on ollut toistaiseksi vuonna 2007, kun hän voitti Kiinan GP:ssä ensimmäisen osakilpailunsa ja oli kokonaiskilpailun neljäs. Kaudeksi 2008 Pešek siirtyi 250-kuutioisiin, joissa ei ole tullut vielä menestystä.
Valentina Stenina
Valentina Sergejevna Stenina (, o.s. Miloslavova, s. 29. joulukuuta 1934) on neuvostoliittolainen pikaluistelija.
Stenina saavutti pikaluistelussa kaksi olympiamitalia: hän sijoittui 3 000 metrillä hopealle sekä Squaw Valleyssa 1960 että Innsbruckissa 1964. Molemmilla kerroilla hänen maannaisensa Lidija Skoblikova oli häntä nopeampi. Lisäksi hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi 1960 ja seitsemänneksi 1964 sekä 1 000 metrillä viidenneksi 1964.
Yleisluistelun maailmanmestaruuden Stenina voitti vuosina 1960, 1961, 1966. Lisäksi hän sai MM-hopeaa vuosina 1959 ja 1965 sekä MM-pronssia vuonna 1963.
Paul Tibbitt
Paul Tibbitt on yhdysvaltalainen Annie-palkittu televisiokäsikirjoittaja, animaattori ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten työstään Paavo Pesusienen parissa.
Kivikkoalvejuuri
Kivikkoalvejuuri ("Dryopteris filix-mas") on yleinen, erityisesti Euroopassa tavattava saniainen. Se on Nurmijärven nimikkokasvi.
Kivikkoalvejuuren maavarsi on lyhyt, jokseenkin pysty tai vaakasuora sekä tiheitten liuskaisten suomujen peittämä. Kasvin pystyt lehdet ovat kimppuina ja kasvavat 25–80 cm korkeiksi. Lehtiruoti on vaaleanruskeiden suomujen peitossa ja pituudeltaan alle puolet lehtilavan pituudesta. Lehtilapa on parilehdykkäinen ja kapeanpuikea. Lehdykät ovat kapeanpuikeita ja parijakoisia tai pariosaisia, liuskat tylppiä, pitkulaisia ja sahahampaisia. Tyvilehdykät ovat ylempiä lehdyköitä lyhyempiä. Lehdyköiden alapinnalla on kaksi riviä pieniä itiöpesäkkeitä. Itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja niiden katesuomut ovat munuaismaisia. Suomessa kivikkoalvejuuren itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Kivikkoalvejuuri haisee tympeältä.
Kivikkoalvejuuri on levinnyt lähes koko Euroopaan, mutta puuttuu mantereen aivan pohjoisimmista osista. Satunnaisemmin lajia tavataan myös Turkista, Keski-Aasiasta, Venäjän kaukoidästä, paikoitellen eri puolilta Pohjois-Amerikkaa sekä Grönlannista. Suomessa kivikkoalvejuuri on varsin yleinen maan etelä- ja itäosissa, pohjoisessa sitä tavataan vain paikoin.
Nimensä mukaisesti kivikkoalvejuuri viihtyy louhikoissa, kallioilla sekä kuivissa ja varsinkin kivikkoissa lehdoissa. Se viihtyy selvästi kuivemmilla paikoilla kuin useimat muut Suomessa tavattavat lähisukulaisensa, kuten esimerkiksi metsäalvejuuri ("D. carthusiana").
Vaikka kivikkoalvejuuri on myrkyllinen kasvi, sen juurakkoa on käytetty kansanlääkinnässä ainakin antiikin ajoista saakka. Sitä on käytetty muun muassa lisäämään imettävien äitien maidoneritystä sekä matolääkkeenä. Ennen synteettisten matolääkkeiden kehittämistä kivikkoalvejuuri oli ainoa tunnettu lääke heisimatoja vastaan. Aikaisemmin lääketehtaissa kasvin juuresta uutettiin matolääkkeeksi filisiiniä, mutta aineen myrkyllisyyden takia sitä ei enää käytetä lääkinnässä.
Kivikkoalvejuurta käytetään myös koristekasvina varjoisissa tai puolivarjoisissa kasvupaikoissa.
Kaikkien Pyhien skiitta
Kaikkien Pyhien skiitta eli Suuri skiitta on Laatokan Valamon suurin sivuluostari eli skiitta. Sen oli alun perin rakennuttanut vuosina 1781–1801 igumeni Nasari ja sittemmin uusinut igumeni Damaskin.
Suuri skiitta on ulkomuodoltaan eräänlainen mukailtu pienoiskuva pääluostarista: se käsittää alueensa keskipisteenä olevan kaksikerroksisen kirkon, jota pienemmät kappelit ja talousrakennukset ympäröivät kehämuurina. Skiitta on rakennettu kivestä ja valkeaksi rapattu. Kirkon on suunnitellut kuuluisa arkkitehti A. M. Gornostajev ja sen ikonit ovat taiteilija V. Pešehonnovin maalaamia. Karpov: Valamo syvimmällä sydämessäni, s. 213 - 218
Skiitan yläkirkko on omistettu Kristuksen ylösnousemukselle ja ala- eli talvikirkko ruumiittomille voimille. Skiitan väkiluku oli alun perin yli sadan, mutta 1930-luvulla enää kymmenen; silti siellä toimitettiin täydelliset jumalanpalvelukset päivittäin, kirkossa luettiin lakkaamatta yötä päivää psalttaria sekä vielä onnistuttiin hoitamaan tuloksekkaasti hedelmä- ja kasvitarhaa joka tuotti skiitan väen niukan ravinnon.
Kerran vuodessa, kaikkien pyhien sunnuntaina, pääluostarista saapui suuri ristisaatto Kaikkien pyhien skiittaan; saaton ajan toimitettiin jatkuvaa rukouspalvelusta ja mukana kannettiin suurikokoisia Jumalanäidin ja luostarin perustajien ikoneita. Matkalla pysähdyttiin jokaisen rukoushuoneen kohdalla laulamaan muistotropari; Vladimirin kappelin kohdalla luettiin evankeliumi. Palvelus jatkui sopivassa tahdissa niin että itse igumeni ehti lukemaan loppurukouksen skiitan kirkossa.
Tässä ristisaatossa oli aina runsaasti ympäri Karjalaa tulleita pyhiinvaeltajia; miltei jokaisella oli mukanaan kirjeitä joissa oli esirukouspyyntöjä ja näitä sitten ojennettiin jokaiselle ohi kulkevalle pappismunkille.
Suuren skiitan erikoisuuksia oli kauan se, että sen alueelle eivät naiset saaneet astua muulloin kuin Kaikkien pyhien sunnuntaina - tosin 1930-luvulla tästä ei enää pidetty niin tiukkaan kiinni.
Pyhiinvaeltajat rakastivat tätä kaunista skiittaa ja sanovat vielä nykyisinkin sen olleen "Valamon helmien helmi". Skiitan kallisarvoisesta ja monipuolisesta irtaimistosta ja ikoneista onnistuttiin pelastamaan huomattava osa. Nykyisin skiitta on kunnostuksen alaisena.
Castanja
Castanja oli suomalainen pop rock -yhtye, joka perustettiin 1970-luvun alussa haminalaisen rautalankayhtyeen The Stringsin raunioille. Stringsin jäsenistä yhtyeessä vaikuttivat basisti-laulaja Matti Juva, kitaristi-laulaja Kari Hillo sekä kosketinsoittaja Tapio Leppä.
Castanja tunnettiin 1970-luvulla Jukka Kuoppamäen taustayhtyeenä ja yhtye soitti sekä Kuoppamäen levyillä että esiintymisissä. Castanja teki yhteistyötä Kuoppamäen lisäksi myös muiden levy-yhtiö Satsangalle levyttäneiden artistien kanssa. Satsangan kautta Castanja julkaisi myös ainoaksi jääneen albuminsa "Castanja" vuonna 1973.
Ahokylä
Ahokylä tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Giorgi Tšqondideli
Giorgi Tšqondideli (, kuoli noin 1118) oli georgialainen kirkonmies ja hoviministeri, joka tunnettiin parhaiten kuningas Davit IV:n (hallitsi 1089–1125) opettajana ja lähimpänä neuvonantajana.
Hän toimi Tšqondidin arkkipiispana Länsi-Georgiassa ja Davit nimitti hänet Georgian suurkansleriksi ("mtsignobart-ukhutsesi") vuoden 1103 Ruisi-Urbnisin kirkolliskokouksen jälkeen. Kokouksesta lähtien suurkanslerin virkaa, joka oli jonkin aikaa Georgian hovin korkein, piti yleensä hallussaan Tšqondidin arkkipiispa. Giorgi oli Davitin läheinen liittolainen hänen uudistaesaan kirkkoa ja valtionhallintoa. Giorgi valvoi henkilökohtaisesti menestyksekkäitä hyökkäyksiä, joissa georgialaiset joukot saivat haltuunsa Samšvilden (1110) ja Rustavin (1115) linnoitukset seldžukeilta. Vuonna 1118 hän seurasi kuningasta kiptšakkien maille: matkan tarkoituksena oli värvätä paimentolaisia Georgian kuninkaalliseen armeijaan. Hän ei kuitenkaan koskaan palannut Georgiaan vaan kuoli Alaniassa saman vuoden aikoihin. Hänen jäänteensä siirrettiin Gelatin luostariin. 27. kesäkuuta 2005 Georgian ortodoksinen kirkko kanonisoi Giorgi Tšqondidelin, ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 12. syyskuuta.
Ben Jones
Ben Jones on yhdysvaltalainen animaattori ja animaatio-ohjaaja, joka on työskennellyt enimmäkseen Cartoon Networkin esittämissä sarjoissa, kuten Teen Titansissa, Justice Leaguessa, Class of 3000:ssa ja ssa. Hän aloitteli uraansa 1990-luvun alussa hahmojen suunnittelijana.
Apostolika
Apostolika on ortodoksisen nunnan päähuivi. Apostolikaa pitävät vihityt nunnat ja viitankantajat. Se on mustasta tai keskikesällä valkeasta kankaasta valmistettu hartiapituinen huivi, joka solmitaan pään ympärille niin että vain kasvot näkyvät. Kesällä käytettävän valkean huivin kanssa ei pidetä päähinettä, mustan huivin kanssa arkipäivisin kalottia eli skufiaa, juhlapäivinä klobukkia.
Skeemanunnat pitävät aina mustaa apostolikaa jonka päällä heillä on arkipäivinä Kristuksen piinavälineillä eli Golgatan ristillä, keihäällä ja ruokokepillä koristettu skufia ja liturgiassa sekä juhlapäivinä huppupäähine eli kukkeli.
Noviisien ja naispuolisten talkoolaisten päähineenä on tavallinen musta päähuivi, joka pääsääntöisesti solmitaan leuan alle. Samoin Lintulan luostarissa vieraileville naisille kerrotaan, että hyvä tapa olisi käyttää hillittyä päähuivia, joskaan määräys ei ole aivan niin ehdoton kuin mitä se on venäläisissä luostareissa.
Laatokan Valamon luostarissa jopa jaetaan huiveja niille naispuolisille vieraille joilla sellaista ei ole.
Jarl Wulff
Jarl Erik Wulff (30. kesäkuuta 1899 Helsinki - 22. toukokuuta 1950) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat rautateidentarkastaja Johannes Gabriel Wulff ja Ines Maria Hobin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Siviä Maria Biesen kanssa.
Wulff kävi kolme luokkaa Helsingin ruotsalaista normaalilyseota ja suoritti kahdeksannen luokan Kuopion lyseossa vuonna 1923. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja sotilashallinnollisten kurssien 1. jakson vuonna 1929 ja 2. jakson vuosina 1930–1931.
Wulff liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 9. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa.
Wulff saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Wulff toimi sisällissodan jälkeen 1. komppanian päällikkönä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 alkaen 9. komppanian päälliköksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:een, josta muodostettiin myöhemmin Pohjois-Savon rykmentti. Pohjois-Savon rykmentistä hänet siirrettiin 16. toukokuuta 1924 alkaen Viipurin rykmentin I pataljoonan komentajaksi ja edelleen 10. syyskuuta 1927 alkaen rykmentin talouspäälliköksi ja 1. heinäkuuta 1933 alkaen 2. Divisioonan intendentiksi.
Wulff osallistui talvisotaan 3. Armeijakunnan huoltopäällikkönä, josta hän siirtyi välirauhan aikana huoltopäälliköksi 2. Armeijakuntaan. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin huoltopäälliköksi Kannaksen Ryhmään ja edelleen 4. Armeijakuntaan. Sotien jälkeen hän jatkoi Armeijakunnan huoltopäällikkönä vuoteen 1947 saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta.
Wulff toimi 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1926 ja 1932 sekä varajäsenenä vuonna 1933 ja Suomen upseeriliiton Viipurin alaosaston puheenjohtajana vuonna1935 sekä Armeijakunnan esikunnan kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1946. Hän toimi myös Oy Gustav Raninin tehtaiden isännöitsijänä Kuopiossa vuosina 1947–1950.
Heikki Paunonen
Heikki Paunonen (s. 10. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen professori. Paunosen väitöskirja hyväksyttiin 1974. Hän on toiminut suomen kielen professorina 1976–1998 Tampereen yliopistossa.
Paunonen on tutkinut helsinkiläisten ja yleensä suomalaisten puhekieltä ja puhekielen muuttumista. Hän on kerännyt slangisanastoa ja luovuttanut aineiston Kotimaisten kielten tutkimuskeskukselle vuonna 2000.
Joulun aselepo
Joulun aselepo oli ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla joulun 1914 ajaksi solmittu yhden päivän mittainen aselepo. Aloite siihen tuli rivimiehiltä, jotka makasivat juoksuhaudoissaan huutomatkan päässä toisistaan. Joillakin rintamanosilla aselepo alkoi sovitusta tauosta, jolloin kumpikin osapuoli sai hakea ei-kenenkään-maalta kaatuneensa haudattaviksi.
Eräällä rintamaosuudella brittiläiset ja saksalaiset sotilaat ottelivat keskenään jalkapallo-ottelun. Aselepo päättyi eri osissa rintamaa eri aikaan, usemmissa se kesti joulupäivän ajan, ja tapaninpäivän aamuna ampuminen jatkui totuttuun tapaan.
Tapahtumasta on muun muassa tehty elokuva "Päivä ilman sotaa" (2005).
Diarmuid Martin
Diarmuid Martin (s. 8. huhtikuuta 1945) on 25. toukokuuta 1969 vihitty irlantilainen pappi. Hänestä tuli vuonna 2004 Desmond Connellin seuraaja Dublinin katolisena arkkipiispana.