hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hakemisto (tietotekniikka)
Hakemisto eli kansio on tiedostojen tallennuspaikka tietokoneen massamuistiin (kuten kiintolevylle) asennetussa tiedostojärjestelmässä. Teknisestä näkökulmasta hakemisto on erityisen tyyppiseen tiedostoon tallentunut luettelo muista tiedostoista, jotka näin hahmottuvat yhtenäiseksi ryhmäksi. Nykyaikaisissa graafisissa käyttöliittymissä hakemistoa tyypillisesti edustaa kansion näköinen kuvake, joka havainnollistaa ajatusta, että tiedostoja voidaan säilyttää ikään kuin hakemiston sisällä.
Tiedostojen lisäksi hakemisto voi sisältää muita hakemistoja eli alihakemistoja. Sisäkkäisistä hakemistoista muodostuu tiedostojärjestelmän hakemistorakenne eli niin sanottu hakemistopuu. Kun sisäkkäisten hakemistojen nimet luetellaan tiedostojärjestelmän perustasolta eli niin sanotusta juurihakemistosta lähtien, saadaan hakemistopolku. Unix-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä hakemistotasojen erottimena on vinoviiva (codice_1), mutta MS-DOSissa ja Windowsissa käytetään kenoviivaa (codice_2). Vastaavasti URL-osoitteissa verkkotunnuksen jälkeiset vinoviivat tyypillisesti jäsentävät WWW-palvelimen hakemistopolkua.
Sisäkkäisten hakemistojen määrää rajoittaa hakemistopolun tiedostonimien pituus. Esimerkiksi Windows API:ssa suurin sallittu tiedoston polun pituus on 260 merkkiä ("D:\").
Vanhanaikaisissa tai yksinkertaisissa tietokonejärjestelmissä ei välttämättä ole hakemistoja lainkaan, vaan kaikki tiedostot tallentuvat suoraan juurihakemistoon.
Sithi
Sithi on haltiamainen kansa Tad Williamsin fantasiakirjasarjassa "Taru kolmesta miekasta". Kirjojen päähenkilö Simon eksyy talvisessa säässä ja saapuu kesäiseen sithikansan kylään. Samalla Simon on ensimmäinen ihminen, joka ikinä oli käynyt sithien kylässä.
Taavetti Lukkarinen
Taavetti Lukkarinen (1884 Nilsiä – 2. lokakuuta 1916 Oulu) oli keminmaalainen, Kemi Oy:n metsätyönjohtaja, joka sai kuolemantuomion maanpetturuudesta autettuaan Muurmannin ratatyömaalta paenneita saksalaisia sotavankeja Suomen Lapin kautta Ruotsiin. Varsinainen jääkärivärväri hänen ei tiedetä olleen.
Taavetti Lukkarinen jäi kiinni saksalaissotavankien auttamisesta 26. joulukuuta 1915 Koivun asemalla. Hän oli piilottanut kolme saksalaista rekeensä, joka oli nostettu Rovaniemellä junaan. Lukkarinen ja kolme saksalaista otettiin kiinni. Lukkarinen onnistui pakenemaan Ruotsiin, mutta palasi koti-ikävän vuoksi Suomeen väärennetyllä passilla. Oulun rautatieaseman junatarkastusta peläten hän pudottautui Kiviniemen aseman paikkeilla junasta. Tämä havaittiin ja Lukkarinen joutui santarmien pidättämäksi ja edelleen venäläisten santarmien käsiin kesäkuussa 1916.
Lukkarinen joutui olemaan viheliäisissä olosuhteissa Oulun lääninvankilassa. Kuolemantuomion langetti salainen VI:n armeijakunnan sotilastuomioistuin. Tuomiosta on syytetty suomalaista kuvernööri Axel Fabian af Enehjelmiä, joka ilmeisesti venäläisten painostuksesta vaikutti siihen, että sinänsä varsin vähäpätöisestä aktivistista tehtiin varoittava esimerkki langettamalla hänelle kuolemantuomio. Toisen näkemyksen mukaan venäläismielisyydestään tunnettu Oulun kuvernööri pyrki itsekin toimimaan niin, ettei Lukkarista olisi armahdettu.
Lukkarista tiedetään kiusatun Oulun lääninvankilassa mm. estämällä häntä tapaamasta Kemistä varta vasten Ouluun matkustanutta vaimoaan.
Keskiyöllä vankilan portit avautuivat ja matka hirttopaikalle alkoi. Hänet hirtettiin 2. lokakuuta 1916 Oulun Kontinkankaalla. Ruumis peitettiin männyn juurelle kaivettuun kuoppaan. Suomen itsenäistyttyä Lukkarisen maine palautettiin, hänen hautansa avattiin ja hänen maalliset jäännöksensä haudattiin virallisesti Oulun hautausmaalle vuonna 1917.
Lukkarisen hirttopuu sijaitsee nykyisen Oulun ammattikorkeakoulun Sosiaali- ja terveysalan yksikön vieressä. Paikka on merkitty maastoon. Oletetun hirttopuun ympärillä on aitaus, jossa on tapahtumaa kuvaileva teksti. Joidenkin arvioiden mukaan puu ei kuitenkaan ole sama, vaan sen tilalle olisi valittu toinen puu.
Oulun Seudun Rintamamiesyhdistys pystytti Taavetti Lukkariselle hautamuistomerkin, jossa on teksti:"Venäjän sortovallan uhri Taavetti Lukkarinen, synt. 8.11.1884 Nilsiässä. Hirtettiin 3.X.1916 valtiollisista syistä Oulussa, Kontinkankaalla, josta ruumis vuonna 1917 siirrettiin tänne siunattuun multaan." Oulun veteraanijärjestöjen yhteiselin kunnosti hautakiven 1996.
Tad Williams
Robert Paul ”Tad” Williams (s. 14. maaliskuuta 1957 Kalifornia) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija.
Tad Williams ehti toimia useassa ammatissa ennen kuin päätyi kirjailijaksi. Shadowmarch on hänen viimeisin kirjasarjansa. Sarjan ensimmäinen osa "Shadowmarch" julkaistiin marraskuussa 2004 ja toinen osa "Shadowplay" maaliskuussa 2007. Williams aikoo myös jatkaa Taru kolmesta miekasta -kirjasarjaa. Nykyään hän asuu vaimonsa kanssa San Franciscossa.
"Taru kolmesta miekasta" (1988–1993) on alun perin trilogia. Suomalainen kustantaja kuitenkin jakoi aina yhden kirjan kolmeksi suomenkieliseksi. Laaja viimeinen kirja suomennettiin kuusiosaisena. Täten koko suomennetun kirjasarjan koko on 12 nidettä.
"Varjojen marssi" (2004, suomeksi kahdessa osassa) avaa Williamsin uusimman trilogian.
Krysoberylli
Krysoberylli on berylliumia ja alumiinioksidia sisältävä mineraali, jonka kemiallinen koostumus on BeAlO. Se on saanut nimensä kreikan kielen ’kultaista berylliä’ tarkoittavasta sanasta, joka viittaa krysoberyllille tyypilliseen kullankeltaiseen väriin. Mineraali voi olla myös ruskea tai vihreä; lisäksi krysoberyllin muunnos aleksandriitti on päivänvalossa vihreä ja keinovalossa punainen. Krysoberylli on kova mineraali. Sen kovuus Mohsin asteikolla on 8,5. Ominaispaino 3,7 on myös varsin korkea. Läpinäkyvyys vaihtelee läpinäkyvästä läpikuultavaan; läpinäkyvät krysoberyllit ovat jalokiviä ja läpinäkymättömissä kappaleissa esiintyy joskus lukuisista sulkeumista johtuva kissansilmäilmiö, jolloin kyseisiä kiviä kutsutaan "krysoberyllikissansilmiksi".
Krysoberyllin kidejärjestelmä on rombinen. Kiteet ovat muodoltaan tavallisesti levymäisiä tai prismaattisia; erikoistuntomerkkinä varsinkin kiilleliuskeessa kasvaneet kiteet ovat kolmosia, jotka ovat muodostaneet kuusikulmion muotoisen yhteenkasvettuman. Kiilleliuskeen ohella krysoberylliä esiintyy graniittisissa kivilajeissa ja pegmatiiteissa sekä myös irtonaisina kappaleina jalokiviuvassa, josta useimmat jalokiviluokan kivet ovat peräisin. Niitä löydetään sopivien kivilajiesiintymien läheisistä joki- ja merikerrostumista. Tunnetumpiin krysoberyllin esiintymisalueisiin luuluu Venäjän Uralvuoristo, josta sitä on saatu tuhansia vuosia. Myös Brasialia ja Sri Lanka tunnetaan kivilajin esiintymispaikkoina.
Aleksandriitti on syntynyt, kun pieni osa mineraalin alumiinista on korvautunut kromioksidilla. Tästä on aiheutunut aleksandriitin poikkeuksellisen voimakas pleokroismi, jolloin kivi näyttäytyy eri värisenä aallonpituudeltaan erilaisessa valossa; arvokkaimmat kivet ovat peräisin Venäjältä, josta muunnos löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1831 tsaari Aleksanteri II:n syntymäpäivänä, ja kivi nimettiin hänen mukaansa. Venäläisissä kivissä muutos vihreästä punaiseen näkyy erityisen selvästi, ja suuret yksilöt ovat jopa rubiineja arvokkaampia. Tavallinen krysoberylli, kuten myöskään krysoberyllikissansilmä, ei sen sijaan ole erityisen suosittu tai arvokas jalokivi kestävyydestään huolimatta.
Siepakat
Siepakat on Rovaniemellä toimiva kansantanssijärjestö, joka harjoittaa kansantanssia useissa eri ikäryhmissä aina kolmevuotiaista eläkeläisiin. Ryhmä perustettiin vuonna 1977 ja se esiintyy Suomen lisäksi myös ulkomailla useita kertoja vuodessa. Siepakoissa on 13 tanssiryhmää ja 4 musiikkiryhmää. Tanssijoita ja muusikoita on yhteensä noin 200. Siepakoiden tanssinopettajina toimivat Heidi Kultanen ja Elssa Antikainen.
Siepakat valittiin tammikuussa 2018 Folklandialla vuoden kansantanssiyhtyeeksi. Valittu ryhmä kutsutaan Pispalan Sottiisin 2018 kotimaiseksi pääesiintyjäksi ja ryhmälle luovutetaan 3 500 euron stipendi. Vuoden kansantanssiyhtye (VKY) on arvonimi ja tunnustus sellaiselle kansantanssiryhmälle, joka toimii määrätietoisesti ja omalakisesti esittävän kansantanssin hyväksi.
Ryhmien ohjelmat sisältävät perinteisiä suomalaisia ja karjalaisia kansantansseja, uudenaikaisia koreografioita sekä lapinpuvuissa esitettäviä lappilaisia tansseja. Asuinaan ryhmä käyttää myös kansallispukuja ja perinteisiä asuja. Siepakat tekevät tilauksesta tanssiteoksia eri tilaisuuksiin niin kotimaahan kuin ulkomaillekin.
Siepakoiden musiikinopetuksesta ja musiikkiryhmien ohjauksesta vastaa Kaisa Ristiluoma. Siepakoiden bändi Kajea vastaa esiintymisten säestyksestä, mutta he esiintyvät myös omana ryhmänään. Musiikkiryhmä koostuu useista eri soittimista, kuten viulu, haitari, klarinetti, kontrabasso ja kitara. Ryhmän esitys on hyvin vaihteleva sisältäen perinteistä kansanmusiikkia ja -laulua, lappilaista joikua ja uutta kansanmusiikkia.
Siepakat on ollut ensimmäinen suomalainen kansantanssiryhmä Sydneyn Oopperatalossa ja edelleen ensimmäinen suomalainen kulttuuriryhmä Malesiassa Kuala Lumpurin Mara Instituutissa. Myöhemmin matkoja ulkomaisille festivaaleille on tehty joka kesä, joskus talvellakin. Useimmat matkoista ovat suuntautuneet Eurooppaan, mutta ryhmä on esiintynyt myös kauempana kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa ja Etelä-Koreassa.
Suomen Nuorisoseurat järjestävät kahden vuoden välein aikuisten kansantanssiryhmien katselmustapahtuman Tanssimyllyn. Vuonna 2017 Siepakoiden edustusryhmä luokiteltiin mestaruussarjaan. Siepakoiden junioriviittaa kantava ryhmä Siepakat Juniorit luokiteltiin Valiosarjaan. Nuorten aikuisten ryhmä Elokset luokiteltiin Taitosarjaan. Siepakoiden vanhin ryhmä Fossiilit luokiteltiin Taitoplus -sarjaan.
Lasten ja nuorten kansantanssikatselmuksessa Kipehnet ja musiikkiryhmä Leimu luokiteltiin kultasarjaan. Kultasarjaan luokiteltu ryhmä hallitsee kansantanssin ja esiintymisen taidot erinomaisesti ja ryhmällä on erityisiä vahvuusalueita tai erityisen persoonallinen tyyli.
Toni Wirtanen
Toni Juhana Wirtanen (s. 4. huhtikuuta 1975 Heinola) on suomalainen rockmuusikko, lauluntekijä ja tv-esiintyjä. Hänet tunnetaan erityisesti Apulanta-yhtyeen keulakuvana.
Toni Wirtanen nousi julkisuuteen 1990-luvun puolessavälissä Apulanta-yhtyeen laulajana. Hän perusti yhtyeen Antti Lautalan kanssa käydessään Heinolan Lyseonmäen koulua vuonna 1991. Aluksi Wirtanen ja Lautala soittivat kahdestaan death metalia, mutta myöhemmin samana vuonna rumpaliksi yhtyeeseen hankittiin Sipe Santapukki. Yhtyeeseen tarvittiin myös basistia ja 1992-93 basistina toimi amerikkalainen vaihto-oppilas Amanda "Mandy" Gaynor. Mandyn palattua takaisin kotimaahansa basistin paikan otti Tuukka Temonen.
Wirtanen on säveltänyt ja sanoittanut muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kaikki Apulannan kappaleet. Hän on yhtyeen laulusolisti ja kitaristi.
Apulannan huhtikuussa 2011 julkaistun "Vääryyttä" -singlen toisena kappaleena on Tonin iskelmä-aliaksen Kauko Starrin kappale "Jos soitan sulle matkalta".
Apulannan lisäksi Wirtanen on tehnyt kappaleita useille muille artisteille kuten Irinalle ja Kaija Koolle. Hänen tekemiään kappaleita ovat muun muassa Irinan "Vastaukset" ja Kaija Koon "Vapaa", minkä lisäksi hän sanoittanut Antti Tuiskun "Mies"-kappaleen.
Wirtasella oli vuonna 2004 Nelosella oma televisiosarja Toni Wirtanen Undercover. Hän toimi Uuden Musiikin Kilpailun tuomarina vuosina 2013 ja 2014. Syksyllä 2014 hän osallistui "Vain elämää" -televisiosarjan kolmanteen kauteen ja syksyllä 2017 sarjan seitsemänteen kauteen.
Vuonna 2018 Wirtanen on yksi The Voice of Finland -ohjelman tähtivalmentajista.
Elokuvassa "Pitkä kuuma kesä" (1999) Toni Wirtanen esittää kuvitteellisen The Vittupäät -yhtyeen jäsentä. Hän on myös näytellyt elokuvassa "Kuutamolla" (2002).
Sen lisäksi hän on näytellyt sivuosan yhdessä "Kylmäverisesti sinun" -sarjan jaksossa sekä "Isänmaan toivoissa". Wirtanen näyttelee myös pienen roolin vuonna 2016 valmistuneessa elokuvassa "Teit meistä kauniin".
Wirtanen on yksi "Finland at War" (2015) -kirjan kirjoittajista yhdessä Peter Munterin ja Vesa Nenyen kanssa.
Wirtasen perhe muutti Saloon Tonin ollessa alle vuoden ikäinen. Hänen isänsä kuoli aivoverenvuotoon Tonin ollessa 12-vuotias. Tämän jälkeen perhe muutti takaisin Heinolaan.
Wirtanen kävi lukion Heinolan Kymenkartanon koulussa ja kirjoitti ylioppilaaksi tuloksena kuusi laudaturia. Hän opiskeli myös jonkin aikaa yliopistossa tietojenkäsittelytiedettä, mutta Apulannan alettua menestyä hän jätti yliopiston ja keskittyi musiikkialalle.
Wirtanen on sotilasarvoltaan alikersantti. Hän on naimisissa laulaja Jannika B:n kanssa. Pariskunnan esikoislapsi syntyi 29. elokuuta 2015.
Malakan niemimaa
Malakan niemimaa (malaijiksi "Semenanjung Tanah Melayu", thaiksi คาบสมุทรมลาย) on pitkulainen, kapea niemimaa Kaakkois-Aasiassa. Pinta-alaltaan se on noin 181 300 km². Alueella on matalia rannikkoalankoja ja runsaasti jokia. Kasvillisuus on trooppista ja rehevää. Niemimaa on yksi maailman suurimmista tinan ja kumin tuotantoalueista. Valtiollisesti niemimaa on jaettu Malesian (etelä), Thaimaan (koillinen) ja Myanmarin (luode) kesken. Singapore sijaitsee saarella niemimaan kärjessä.
Malaijan niemimaan perinnölliset kuningaskunnat joutuivat 1700-luvulta alkaen brittien alaisuuteen. Lisäksi niemimaalla oli useita alueita, niin sanotut Salmisiirtokunnat, jotka olivat suoraan Britannian kruunun alaisia siirtomaita. Näitä olivat Malakka, Dinding, Penang ja Singapore.
Toisen maailmansodan jälkeen niemimaalle muodostettiin brittiläinen kruununsiirtomaa Malayan Union. Siitä tuli myöhemmin Malaijan liittovaltio, joka itsenäistyi 1957. Vuonna 1963 siihen liitettiin Singapore, Sabah ja Sarawak, jolloin muodostui Malesia. Singapore erosi siitä 1965.
Darkseid
Darkseid on sarjakuvia julkaisevan DC Comicsin sarjakuvahahmo. Hän kuuluu Uusiksi Jumaliksi kutsuttuun avaruusrotuun.
Darkseid on yksi DC-universumin pelätyimmistä vihollisista. Hän on tuottanut vaikeuksia lähes kaikille DC Comicsin supersankariryhmille (mm. Oikeuden Puolustajat, Avaruuslegioona) mutta yleensä hän toimii Uusi Genesis -planeetan asukkaita ja erityisesti planeetan suurinta sankaria Orionia vastaan. Hän on myös yksi Teräsmiehen päävastustajista. Darkseid esiintyi myös "Teräsmies"-animaatiosarjassa, jossa hänen äänenään toimi Michael Ironside.
Jack Kirbyn luoma hahmo suoritti ensiesiintymisensä lehden "Superman's Pal Jimmy Olsen" numerossa 134 (joulukuu 1970).
Darkseid oli listattu sijalle 6 vuonna 2009 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
On ennustettu, että Darkseid tulee kuolemaan oman lapsensa käden kautta. Tämän vuoksi Darkseid ei tunnusta Kalibakia pojakseen ja tuntee suurta pelkoa Orionia kohtaan. Darkseidilla on myös pakonomainen tarve saada haltuunsa nk. "Antielämäyhtälö", jonka avulla hän pystyisi hallitsemaan kaikkia eläviä olentoja. Hän kärsii myös yli-itsevarmuudesta ja on itsekeskeinen.
"Isoäiti" Granny Goodness (parademonien kouluttaja), Desaad (paras neuvonantaja, ei tosin täysin luotettava), Kanto (Darkseidin paras salamurhaaja), Steppenwolf (sotajoukkojen komentaja), Lashina (Female Furiesien kenttäkomentaja), sisarukset Glorius Godfrey (voimakas telepaatti) ja Amazing Grace (viettelijätär/salamurhaaja), Tohtori Bedlam (tiedemies, regeneroitumiskyky)
Darkseid esiintyi ensimmäisen kerran elokuvassa vuonna 2010. Se oli samalla hahmon ensimmäinen esiintyminen animaatiossa, jossa Darkseidin äänenä oli Andre Braugher.
Darkseid etsi uutta johtavaa sotakomentajaa Female Furies ryhmälle, kun heidän entinen johtaja Big Barda karkasi Apokolipsilta. Granny Goodnes sai tehtäväkseen etsiä uutta korvaajaa, kunnes Darkseid huomasi erään avaruusaluksen laskeutuneen Maahan, jonka sisällä ollut matkustaja oli Terämiehen serkku Kara. Darkseid otti tehtäväkseen siepata Kara ja aivopestä hänet palvelijakseen tuhotakseen Teräsmiehen.
Moskovan hallinnolliset alueet
Moskova on jaettu kahteentoista hallinnolliseen piirikuntaan (административные округа), jotka jakautuvat kuntiin (административные районы). Heinäkuun 2012 alussa Moskova sai sitä aiemmin ympäröineeltä Moskovan alueelta lisämaata ja laajeni merkittävästi lounaaseen. Kaupungin pinta-ala yli kaksinkertaistui. Laajennusalueelle perustettiin Novomoskovskin (11.) ja Troitskin (12.) piirikunnat.Piirikunnassa on Moskovskin kaupunkikunta ja Štšerbinkan kaupunkipiirikunta; muut kunnat ovat maalaiskuntia. Alla on esitetty myös mistä Moskovan alueen piireistä tai kunnista uusi Novomoskovskin piirikunta on muodostettu. Väkiluvut on esitetty olettamalla, että kunnat siirrettiin 1.7.2012 Moskovan alueen Leninin (a), Naro-Fominskin (b) tai Podolskin piiristä (c) tai Štšerbinkan kaupunkipiirikunnasta (d) rajoja muuttamatta Moskovaan. Piirikunnan laskennalliseksi asukasluvuksi saadaan Rosstatin vuoden 2012 alun tilastojen mukaan yhteenlaskemalla 148 980.
Piirikunnassa on kaksi kaupunkimaista asutusta: Kievskin kaupunkikunta ja Troitskin kaupunkipiirikunta. Muut alueet maalaiskuntia. Alla on esitetty myös mistä Moskovan alueen piireistä tai kunnista uusi Troiskin piirikunta on muodostettu. Väkiluvut on esitetty olettamalla, että kunnat siirrettiin 1.7.2012 Moskovan alueen Troitskin kaupunkipiirikunnasta (a) tai Naro-Fominskin (b) tai Podolskin piiristä (c) rajoja muuttamatta Moskovaan. Piirikunnan laskennalliseksi asukasluvuksi saadaan allaolevista Rosstatin vuoden 2012 alun tilastotiedoista yhteenlaskemalla 94 655.
Lasse Liemola
Lars-Erik ”Lasse” Olavi Liemola (s. 5. syyskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän voitti vuonna 1957 kykyjenetsintäkilpailut ja pääsi levyttämään singlen ”Sininen kuu” / ”Kadun aurinkoisella puolella”. Liemola nousi nuorisoidoliksi samana vuonna levytetyllä laulullaan ”Diivaillen” (alun perin brittiläisen Lonnie Doneganin skiffle ”Puttin’ on the Style”). Muita Liemolan menestyskappaleita olivat ”Anna pois” (yksi Suomen kaikkien aikojen myydyimmistä singleistä, alun perin ”Hand Me Down”), Paul Anka -suomennos ”Diana” ja alun perin Cliff Richardin ”Living Doll”. Suosionsa myötä Liemola pääsi myös mukaan muutamaan elokuvaan kuten "Iskelmäketju" vuodelta 1959.
1960-luvun alussa Liemola levytti viimeiset menestyslevynsä "Me nuoret" ("The Young Ones" vuonna 1960) ja "No niin, Mary Lou" ("Hello Mary Lou" 1961), mutta sen jälkeen hänen suosionsa alkoi hiipua. Hän päätti lopettaa laulajauransa ajettuaan keikkamatkalla kolarin vuonna 1966 ja oltuaan toipumassa sairaalassa puolitoista kuukautta. Hän ryhtyi opiskelelmaan ekonomiksi.
Hän aloitti kaupallisen uransa 1960-luvulla äänilevykauppiaana, toimi lyhyen aikaa makeistehtaan toimitusjohtajana ja sittemmin siirtyi vanhempiensa tapaan vihannes- ja kalatukkualalle. Myöhemmin hän on esiintynyt skiffle-tapahtumissa laulamassa.
Vuonna 1961 Liemola sai yhdysvaltalaisen Rat Pack -ryhmän innoittamana ajatuksen vastaavanlaisesta, suomalaisten kärkilaulajien esiintyjäryhmästä, jonka jäseniksi olisivat hänen lisäkseen tulleet Eino Grön, Kai Lind, Matti Heinivaho ja Olavi Virta. Tästä joukosta Lind ja Heinivaho olivat juuri tuolloin suosionsa huipulla ja pisimmän uran tehnyt, äskettäin Scandialle siirtynyt Virta oli tehnyt paluun iskelmälistojen kärkeen. Suunnitelmiin kuuluivat myös televisiotuottaja Jukka Virtasen kirjoittama kehyskertomus ja kapellimestari Pentti Lasasen kokoama suuri taustaorkesteri. Ajatus kaatui kuitenkin pian omaan suureellisuuteensa, koska se olisi vaatinut tavallisia tanssilavakeikkoja paljon mittavammat puitteet, jollaisiin ei 1960-luvun alun Suomessa olisi ollut mitään mahdollisuuksia.
Liemola on ollut Helsingin kaupunginvaltuustossa Kokoomuksen, Nuorsuomalaisten, RKP:n ja sitoutumattomien ehdokkaana.
Myös Lasse Liemolan veli Georg Liemola toimi pitkään laulajana; hän ei levyttänyt vaan keskittyi live-esityksiin ja hänen yhtyeensä olikin tanssilavojen kestosuosikkeja. Myös Georg Liemola vetäytyi 1970-luvulla musiikista ja siirtyi vihannestukkualalle, jossa hänestä tuli monien Helsingin kaupungin laitosten vakiohankkija.
Liemola on ollut naimisissa Sirje-vaimonsa kanssa vuodesta 1981, ja heillä on kaksi poikaa ja yksi tytär.
Ahti Pekkala
Ahti Antti Johannes Pekkala (20. joulukuuta 1924 Haapavesi – 23. elokuuta 2014 Haapavesi) oli suomalainen poliitikko. Pekkala toimi Haapaveden osuuspankin johtajana 1952–1985. Hän oli Keskustapuolueen kansanedustaja 1970–1986, eduskunnan I varapuhemies 1976–1978 ja puhemies 1978–1979. Keskustapuolueen varapuheenjohtajana Pekkala oli 1971–1986. Pekkala oli valtiovarainministerinä kolmessa eri hallituksessa (Koivisto II, Sorsa III ja Sorsa IV) 1979–1986 eli kauemmin kuin kukaan hänen edeltäjänsä.
Pekkala suoritti keskikoulun vuonna 1940. Hän toimi vakuutusyhtiö Auran piiritarkastajana vuosina 1948–1951 ja vastaavana kansakoulunopettajana Haapavedellä 1951–1952, josta hän siirtyi Haapaveden osuuspankin johtaksi vuonna 1952. Pekkala toimi osuuspankin johtajana aina vuoteen 1985 saakka. Hän oli myös Haapaveden kansanopiston kirjanpidon opettajana vuosina 1964–1966.
Pekkala valittiin eduskuntaan vuoden 1970 vaaleissa. Hän toimi kansanedustajana vuoden 1985 loppuun asti, kunnes aloitti Oulun läänin maaherrana 1. tammikuuta 1986. Pekkalan tilalle eduskuntaan nousi Tellervo Renko. Pekkala toimi maaherrana vuoteen 1991 saakka.
Presidentin valitsijamiehenä Pekkala oli 1956, 1978 ja 1982. Vuoden 1982 vaalien alla Pekkala ajoi näkyvästi Ahti Karjalaista Keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi ja vetosi tämän puolesta jo ennen kuin Urho Kekkonen ilmoitti eroavansa tasavallan presidentin virasta. Kun Johannes Virolainen oli valittu Kuopion ylimääräisessä puoluekokouksessa lokakuussa 1981 Keskustan ehdokkaaksi ylivoimaisella äänten enemmistöllä, tulokseen silmin nähden pettynyt Pekkala totesi kokousta seuranneelle valokuvaajalle Kalle Kultalalle: "Synkkä päivä isänmaalle."
Pekkala oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi Toini Kuiviston kanssa vuonna 1949 ja pariskunnalle syntyi kolme lasta. Avioliitto päättyi Toinin kuolemaan vuonna 1958. Pekkala solmi toisen avioliittonsa Liisa Halmetojan kanssa vuonna 1959. Heille syntyi neljä lasta.
Rockabilly
Rockabilly on yksi rockin tyylilajeista. Rockabilly yhdistelee vaikutteita countrysta ("hillbilly"-musiikista), rhythm and bluesista ja rock and rollista. Rockabilly syntyi 1950-luvun puolivälissä ja se oli suosittua erityisesti valkoisen nuorison keskuudessa noin vuoteen 1958 asti. Tämän jälkeen tyyli jatkoi elämäänsä alakulttuurina, ilman merkittävää listasuosiota ennen 1970-luvun lopun uudelleensyntyä. Rockabillyn istrumentaatio perustuu sähkökitaraan, kontrabassoon ja rumpuihin. Merkittäviä rockabilly-artisteja olivat mm. Elvis Presley, Carl Perkins, Johnny Cash, Johnny Burnette ja Eddie Cochran. Elvis Presley myöhemmin siirtyi rock and rollin ja Johnny Cash country-musiikin pariin. Merkittävä rockabilly-levymerkki oli Memphisissä, Tennesseessä toiminut Sun Records, jonka artisteja olivat mm. "Miljoonan Dollarin Kvartetin" jäsenet Elvis Presley, Jerry Lee Lewis, Johnny Cash ja Carl Perkins.
Rockabilly on hyvin nopeatempoista 2/4- tai 2/2 -tahtilajissa soitettua musiikkia. Rumpukomppi sekä länkyttävä kontrabasso antavat tunnusomaisen tavarajunamaisen rytmin. Kitarana käytetään yleensä puoliakustista sähkökitaraa. Kitarassa käytetään usein kaikua ja twangia, mutta yliohjausta tai säröä vain harvoin. Bluesskaala joko duurissa tai mollissa on hyvin tunnusomainen.
Carl Perkinsin mukaan ensimmäinen Rockabilly kappale on Elvis Presleyn levyttämä ”Blue Moon Of Kentucky” vuodelta 1954. 
Rockabilly nousi uudestaan muotiin 1970-luvun lopulla mm. Isossa-Britanniassa ja Suomessa. Rockabillyn ja punkin kohtaaminen synnytti psychobillyksi kutsutun tyylin 1980-luvulla. Rockabillyn suosio on ollut 1990- ja 2000-luvulla maailmanlaajuisesti vakaata ja hieman kasvavaa. Yhtyeitä on runsaasti ja niiden taso on tasaisesti parantunut.
1970- ja 1980-luvun vaihteessa rockabilly nousi uuden aallon ohella nuorison suosituimmaksi musiikiksi Suomessa. Tyylisuunnan ja koko Suomen ykkösnimenä toimi silloin keravalainen Teddy & The Tigers, jonka esikoisalbumi "Boppin"' ilmestyi vuonna 1978. Turkulais-raisiolainen Buck Jones bändeineen oli myös ykkösnimiä. Brittiläiset Matchbox, Crazy Cavan & His Rhythm Rockers sekä Flying Saucers olivat Suomessakin huippusuosittuja. Vuosina 1981-1982 amerikkalainen Stray Cats oli yksi suosituimmista yhtyeistä Suomessa ja saavutti laajaa suosiota myös muiden kuin rockabilly-fanien keskuudessa. Pitkän linjan rockabilly-muusikot, kuten Ray Campi ja Sleepy LaBeef kävivät Euroopan kiertueilla hyvällä menestyksellä, myös Suomessa.
Muoti-ilmiönä rockabilly hiipui Suomessa 1980-luvun alkupuoliskolla. 1990- ja 2000-luvulla musiikin uskolliset kannattajat ovat muodostaneet elinvoimaisen alakulttuurin. Aika-ajoin jotkut rockabillyyn pohjaavat yhtyeet saavuttavat myös laajempaa suosiota. Listoille nousseita suomalaisyhtyeitä on muun muassa Francine.
1950-luku
Modernit artistit (1970-luvulta lähtien)
Suomalaiset
Alfred Neubauer
Alfred Neubauer (29. maaliskuuta 1891 Neutitschein, Preussi, Saksa – 22. elokuuta 1980 Stuttgart, Baden-Württemberg, Saksa) oli Mercedes-GP-kilpa-autoilujoukkueen johtaja ja tallipäällikkö, joka hoiti virkaansa vuosina 1926–1951.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Neubauer tuli testaajaksi Austria-Daimlerille. Vuonna 1922 hän ajoi kilpaa itse mutta totesi, ettei hänestä tule koskaan huippuluokan kilpa-ajajaa. "Oivalsin nopeasti, ettei minun lahjakkuuteni ollut ajotaidossa, vaan organisoinnissa, suunnittelussa ja johtamisessa", kirjoitti Neubauer kirjassaan "Männer, Farauen und Motoren".
Neubauer työskenteli muun muassa Ferdinand Porschen palveluksessa. Vuonna 1921 perustettiin Daimler-Benz. Samana vuonna Neubauer ryhtyi kilpa-autoilijoiden ensimmäiseksi manageriksi. Tuolloin rata-autokilpailut olivat vielä sekavia, eikä kilpailijoillekaan ollut aina ennen maaliintuloa selvää, kuka johti kilpailua. Neubauerin luoma merkkijärjestelmä toi tähän muutoksen.
Neubauer tunnetaan myös varikkokäyntien kehittäjänä.
Tarina kertoo, että Nürburgringin kisassa Neubauerin Mercedes-Benz-autot painoivat punnituksessa 751 kilogrammaa, kun rajoitus oli 750 kilogrammaa. Neubauerin käskystä autojen maalit raavittiin pois ja hopeanväriset autot painoivat seuraavana päivänä tasan 750 kiloa. Tästä syntyi lempinimi Mercedesin kilpa-autoille myöhemmin annettu nimi "Hopeanuoli".
Neubauer johti Mercedesiä aikana, jolloin kuljettajien kuolemat kisoissa eivät olleet epätavallisia. Siksi hän ei koskaan solminutkaan kovin läheisiä suhteita oman tallinsa kuljettajiin. Bernd Rosemeyerin kuoleman jälkeen Neubauer kuitenkin kirjoitti melko avoimesti tunnoistaan; "Olen elämässäni nähnyt monien kuolevan - suurten ja kuuluisien miesten, rakkaitten ystävien ja urheiden vastustajien. Mutta koskaan en ole katsonut heitä autonsa jäännöksissä. Haluaisin muistaa heidät sellaisina kuin he olivat eläessään. He ovat yhä muistissani. Myös Bernd Rosemeyer. Minulle vaalea, nauravakasvoinen ja loistavasilmäinen Bernd, tämä säteilevä nuori Siegfried ja valloittaja, ei ole kuollut. Minulle hän on eräänä päivänä astunut hopeanväriseen vaunuun ja ajanut pois tuntemattomaan maaliin. Lähtenyt matkalle, jolle me kaikki joskus joudumme lähtemään".
Toinen maailmansota katkaisi Neubauerin työskentelyn, mutta sen jälkeen hän palasi takaisin Mercedes-Benzille. Siellä hän sai käskyn perustaa uusi kilpailuosasto edustamaan merkkiä kilparadoilla. 4. heinäkuuta 1954, samana päivänä, kun Saksa voitti jalkapalloilun maailmanmestaruuden, Neubauerin johtamat hopeanuolet asettuivat lähtöruutuihinsa 15 vuoden tauon jälkeen. Kisa ajettiin Ranskan Reimsissä, ja talli sai kaksoisvoiton. Seuraavana vuonna Le Mansin kisassa sattui paha onnettomuus, kun Mercedes-kuljettaja Pierre Leveghin auto suistui katsomoon. Onnettomuudessa kuoli 72 ja loukkaantui noin 150.
10. joulukuuta 1955 Neubauer sai kirjeen, jossa ilmoitettiin "Mercedeksen vetäytyvän moottoriurheilusta ainakin muutamaksi vuodeksi..." Tämä siitä huolimatta, että Mercedes oli juuri voittanut sekä toisen peräkkäisen Formula 1 -sarjan maailmanmestaruutensa ajajana Juan Manuel Fangio että urheiluautojen maailmanmestaruuden.
Rock-Jerry
Rock-Jerry (oik. Kaj Alvar Järnström, käytti myös taiteilijanimeä Jerry, s. 30. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen rocklaulaja. Hän voitti vuonna 1959 rock-kuninkuuskilpailun. Seuraavana vuonna nimellä Rock-Jerry & His Masters tehtyä Rock-Jerryn debyytti-EP:tä "Suomen Rock-kuningas" (sisälsi kappaleet "Long Tall Sally" / "Waltzing Matilda" / "Stupid Cupid" / "Only Sixteen") pidetään ensimmäisenä varsinaisena suomalaisena rock-levynä. Rock-Jerryn managerina toimi Onni Gideon.
Rock-Jerry keskittyi 1960-luvun alun jälkeen kauppatieteen opintoihin, mutta teki comebackin vuonna 1974 julkaisten kaksi albumia. Vuonna 2000 julkaistiin "20 suosikkia – When The Saints Go Marchin' In" -kokoelma, mikä sisältää Rock-Jerryn tunnetuimmat levytykset.
Aatos
Aatos on suomalaisen miehen etunimi.
Runokielessä 'aatos' merkitsee ylevää ajatusta. Aatosta käytetään myös Aadolf- tai Aatami-nimen puhuttelumuotona. Toisaalta nimi muistuttaa alkujaan kreikkalaisperäistä nimeä "Athos", joka on tullut tunnetuksi varsinkin Alexandre Dumas vanhemman teoksesta Kolme muskettisoturia. Väestö­rekisteri­keskuksen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla marraskuuhun 2018 mennessä 12 603 Aatos-nimistä miestä ja ainakin kaksi naista.
Timo Jämsen
Timo Jämsen (oik. Keijo Tauvo Ahola, 18. joulukuuta 1942 Pori – 8. toukokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen rocklaulaja ja kitaristi, joka tuli tunnetuksi 1960-luvun alun ensimmäisessä suomalaisessa rock-aallossa menestyttyään Suomen rock-kuninkuuskilpailussa 16. marraskuuta 1959.
Jämsen levytti ensimmäiset levynsä Fazerille, mutta siirtyi pian Scandian talliin. Tältä vuonna 1961 alkaneelta levytyskaudelta tunnetuimpia äänityksiä ovat alun perin Elviksen esittämä ”Kohtalon tähti” (”Flaming Star”), Cliff Richard -cover ”Tuollainen tyttö” (”Girl Like You”) ja kitarayhtye The Strangersin kanssa vuonna 1963 nimellä Timo Jämsen & The Strangers tehty EP ”Yyterin twist”. Rockin suosion alkaessa hiipua Jämsen siirtyi rautalankamusiikkiin ja liittyi The Esquires -yhtyeeseen vuonna 1963. Beatles-ilmiön rantauduttua Suomeenkin yhtye äänitti useita Beatles-hittejä suomeksi. Näistä parhaiten menestyi Lennon-McCartney-sävellys ”Maailma ilman rakkautta” (”World Without Love”). 1960-luvulla ahkerasti keikkaillut yhtye teki paluun 1990-luvulla.
Sininen ylijättiläinen
Siniset ylijättiläiset ovat ylijättiläistähtiä, joiden luminositeettiluokka on I ja spektriluokka O tai B.
Siniset ylijättiläiset ovat erittäin kuumia ja kirkkaita, ja niiden pintalämpötila on 30 000–50 000 K. Niillä on yleensä 10–50 kertaa Auringon massa ja noin 25 kertaa Auringon säde. Nämä harvinaiset ja arvoitukselliset tähdet ovat lähes kuumimpia ja kirkkaimpia tähtiä koko tunnetussa maailmankaikkeudessa. Siniset ylijättiläiset ovat yleensä paljon pienempiä kuin niiden punaiset vastineet.
Suurten massojensa takia niiden elinkaari on suhteellisesti erittäin lyhyt, ja niitä havaitaan usein nuorissa muodostelmissa, kuten avoimissa tähtijoukoissa, kierteisgalaksien haaroissa ja epäsäännöllisissä galakseissa. Niitä havaitaan joskus myös kierteisgalaksien keskuksissa, elliptisissä galakseissa ja pallomaisissa tähtijoukoissa, joiden uskotaan yleisesti koostuvan vanhemmista tähdistä.
Tunnetuin esimerkki sinisestä ylijättiläisestä on Rigel, kirkkain tähti Orionin tähdistössä. Sen massa on noin 20 kertaa Auringon massa ja sen kirkkaus 60 000 kertaa suurempi. Koska siniset jättiläiset ovat harvinaisia ja lyhytikäisiä, niitä ei tunneta kovin paljon.
Siniset ylijättiläiset edustavat hitaan palamisen vaihetta massiivisen tähden kuolemassa. Koska ytimen ydinreaktiot ovat hieman hitaampia, näiden tähtien pinnoista tulee normaalia kuumempia. Punaiset ylijättiläiset voivat muuttua sinisiksi ylijättiläisiksi, jos niiden ydinreaktiot tulevat jostakin syystä hitaammiksi. Tällaisessa tilanteessa niistä voi tulla myös pulsareita.
Punaisista ylijättiläisistä lähtevä aurinkotuuli on tiheää ja hidasta, mutta sinisistä ylijättiläisistä tuleva on nopeaa ja harvaa. Kun punainen ylijättiläinen muuttuu siniseksi ylijättiläiseksi, nopeampi aurinkotuuli saavuttaa jo lähteneen hitaamman aurinkotuulen ja läheisestä materiasta tulee tiheämpää. Lähes kaikkien tunnettujen sinisten ylijättiläisten lähistöllä leijuu tällaista tiheää materiaa, mikä viittaa siihen, että ne kaikki ovat joskus olleet punaisia ylijättiläisiä.
Aikaisemmin oli arvioitu, että kaikki supernovat syntyvät punaisista ylijättiläisistä, kunnes Supernova 1987A todistettiin syntyneeksi sinisestä B3-luokan ylijättiläisestä.
James Gosling
James Gosling O.C., Ph.D. (s. 19. toukokuuta 1955 Calgary, Kanada) on tietokoneohjelmien kehittäjä.
Gosling työskenteli vuodesta 1984 vuoteen 2010 yhdysvaltalaisen tietokoneita ja tietokoneohjelmia valmistavan yrityksen Sun Microsystems palveluksessa.
Gosling jätti Sun Microsystemsin 2. huhtikuuta 2010, vähän sen jälkeen kun Oracle Corporation oli ostanut yrityksen. Eronsa syystä Gosling kirjoitti blogiinsa, että mitä tahansa paikkaansapitävää ja vilpitöntä hän sanoisikin, se tekisi enemmän harmia kuin hyötyä.
Maaliskuussa 2011 Gosling aloitti Googlen palveluksessa.
Vuonna 1994 hän kehitti ja oli samalla myös Java-ohjelmointikielen keksijä. Hän teki Javan alkuperäisen arkkitehtuurin ja toteutti sen alkuperäisen ohjelmointikielen kääntäjän ja virtuaalikoneen. Tämän saavutuksen ansiosta hänet on valittu Yhdysvaltojen National Academy of Engineeringin jäseneksi. Hän on osaltaan vaikuttanut suuresti myös muiden tietokoneohjelmien kehitykseen, kuten NeWs-ikkunointi ja Gosling Emacs.
Hänen tiedetään tekevän pääosan suunnittelutyöstään omalla PowerBook-tietokoneellaan.
Auringon luminositeetti
Auringon luminositeetti on Auringon säteilemä valoteho tai auringon säteilemä kokonaisteho kaikilla aaltoalueilla.
Auringon kokonaisluminositeetti L tai L on:
formula_1
Auringon säteily näkyvällä alueella eli visuaalinen luminositeetti L on:
formula_2
kun Aurinko säteilee 100 lm/W.
Teuvo
Teuvo on miehen nimi. Nimipäivää vietetään 9. marraskuuta vuodesta 1929 alkaen.
Teuvo on suomalainen kansanomainen muoto kreikkalaisesta nimestä Teodoros, joka merkitsee Jumalan lahjaa. Nimi Teuvo esiintyi jo vuonna 1833 Kansanvalistusseuran kalenterissa. Nimi on annettu marraskuuhun 2016 loppuun mennessä 14 329 suomalaiselle miehelle ja ainakin yhdelle naiselle.
Vanilla Ice
Robert Matthew Van Winkle (s. 31. lokakuuta 1967 Miami Lakes, Florida), joka tunnetaan paremmin artistinimellä Vanilla Ice, on yhdysvaltalainen rap-artisti, näyttelijä ja tv-juontaja. Hänet tunnetaan parhaiten hittikappaleestaan "Ice Ice Baby", joka nousi ensimmäisenä hip hop-singlelevytyksenä Billboard myyntilistojen kärkeen vuonna 1990.
Vanilla Ice on esiintynyt tositv-ohjelmissa, kuten vuonna 2010 alkaneessa sarjassaan "The Vanilla Ice Project". Vuonna 2012 hän esitti itseään elokuvassa "That's my boy".
Van Winkle oli naimisissa Laura Van Winklen kanssa vuodesta 1997 vuoteen 2016 ja heillä on kaksi tytärtä. Van Winkle pidätettiin kahdesti avioliiton aikana hänen pahoinpideltyään vaimoaan.
Pariisin ooppera
Pariisin ooppera eli Opéra de Paris eli l'Opéra, on Ranskan merkittävin oopperaseurue. Sen on perustanut Ludvig XIV vuonna 1669. Se nimettiin aluksi Académie d'Opéraksi, sitten Académie Royale de Musiqueksi. Vuosina 1672–1687 sitä johti Jean-Baptiste Lully joka vaikutti suuresti koko ranskalaisen oopperan kehitykseen. Oopperassa toimii Pariisin oopperan baletti (Ballet de l'Opéra de Paris).
Oopperaesitykset ja modernin teatterin esitykset pidetään Opéra Bastillessa, kun taas klassisen baletin estradina on Palais Garnier.
Geostationaarinen kiertorata
Geostationaarinen rata on noin 35 786 kilometrin päässä suoraan Maan pinnan yläpuolella päiväntasaajalla sijaitseva ympyrän muotoinen kiertorata, joka on eräs erikoistapaus geosynkronisesta radasta. Siitä käytetään lyhennettä GEO (). Se on yleinen tietoliikennesatelliittien kiertorata. Satelliitin kiertoaika on yksi sideerinen vuorokausi.
Idean geostationaarisesta radasta ja sen käytöstä tietoliikenteeseen esitti vuonna 1928 slovenialainen Herman Potočnik. Vuonna 1945 englantilainen tieteisfiktiokirjailija Arthur C. Clarke toi sen laajempaan tietoon. Tämän takia ratoja kutsutaan toisinaan englantilaisissa alan julkaisuissa Clarken radoiksi ("Clarke Orbits" tai "Clarke Belt").
GEO-radalla kiertävä satelliitti näyttää maasta käsin pysyvän paikoillaan, koska se kiertää Maata samalla kulmanopeudella kuin Maa pyörii. Geostationaarisella radalla kiertävälle satelliitille voidaan johtaa ratanopeus 11 052 km/h. Tämä on yleisin tietoliikennesatelliittien kiertorata, koska tällöin satelliitti voi käyttää suunnattavia antenneja, joita ei tarvitse kiertää vuorokauden kuluessa. Koska kiertorata on pituudeltaan rajattu, Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) jakaa sitä pituuspiireittäin tarjouskilvan kautta. Etenkin Tyynenmeren päiväntasaajalla sijaitsevat pienet saarivaltiot ovat myyneet niille kuuluvia radan paikkoja tietoliikenneyhtiöille.
Muita tietoliikennesatelliittien ratoja ovat mm. Molnija-radat.
Vapaassa pudotusliikkeessä ympyräradalla keskipako- ja keskuskappaleen vetovoima kumoavat toisensa.
Newtonin toisen lain mukaan voimat ovat muotoa massa kertaa kiihtyvyys:
Satelliitin massa kumoutuu, joten rata on siitä riippumaton.
Keskipakovoiman kiihtyvyys on:
jossa formula_4 kulmanopeus ja formula_5 radan säde mitattuna keskuskappaleen keskipisteestä.
Keskuskappaleen gravitaation vetovoima on
jossa formula_7 on Maan massa ja formula_8 on gravitaatiovakio.
Täten saadaan
Korvataan formula_11 kertoimella formula_12, joka on geosentrinen gravitaatiovakio:
Kulmanopeus formula_4 on toisaalta matka (formula_15) jaettuna periodilla, joka on Maalle 86164 sekuntia. Täten saadaan
Säde on 42164 km Maan keskipisteestä eli Maan pinnalta 35786 km.
Ratanopeus on
Ulkoavaruus ei kansainvälisen ulkoavaruutta koskevan sopimuksen mukaan kuulu kenellekään. Vuonna 1976 kahdeksan päiväntasaajalla olevaa maata (Ecuador, Kolumbia, Brasilia, Kongon tasavalta, Zaire, Uganda, Kenia ja Indonesia) kokoontuivat Bogotassa Kolumbiassa ja tekivät "Bogotan julistuksen", jossa ne vaativat hallintaoikeutta maiden kohdalla olevaan geosynkronisen kiertoradan osaan. Näitä vaatimuksia ei ole kansainvälisesti tunnustettu, Suomi esimerkiksi toteaa, että:
Isoelektrinen piste
Isoelektrinen piste tarkoittaa pH-arvoa, jossa molekyylin nettovaraus on nolla, ja jossa se ei siis liiku varausta kohti. Isoelektrinen piste on tyypillinen aminohapoille, joilla on sekä hapanosa että amino-osa joka on emäksinen. Vesiliuoksessa karboksyylihapon vety protolysoituu ja amino-osa puolestaan ottaa vedyn vastaan. Tämän reaktion tapahtuessa täydellisesti molekyyli on ulkoisesti varaukseton. Tätä kutsutaan aminohapon isoelektriseksi pisteeksi.
Isoelektrinen fokusointi on biomolekyylien elektroforeettinen erottelumenetelmä, jossa tasavirran avulla synnytettävässä pH-gradientissa molekyylit, esimerkiksi proteiinit, liikkuvat isoelektriseen pisteeseensä.
pH-gradientin ollessa sähkövirran suuntainen näyte laitetaan geelin keskiosaan. Kun sähkövirta kytketään, alkavat molekyylit liikkua nettovarauksensa mukaisesti sähkökentässä. Negatiiviset liikkuvat kohti positiivista päätä ja positiiviset kohti negatiivista. Molekyylin nettovaraus muuttuu jatkuvasti molekyylin protonoituessa tai deprotonoituessa (protonia vastaanottaessa tai luovuttaessa), kun se etenee geelissä. Lopulta molekyyli saavuttaa pH:n, jossa sen nettovaraus on nolla. Tämä pH on molekyylin isoelektrinen piste, jossa molekyyli pysähtyy geelissä paikalleen, koska sillä ei ole enää varausta, joka veisi sitä anodille tai katodille. Jos molekyyli diffundoituu pois isoelektrisestä pisteestään, saa se heti nettovarauksen ja liikkuu takaisin isoelektriseen pisteeseensä sähkövirran avulla. Tämän ilmiön avulla molekyylit konsentroituvat tarkasti oikeaan kohtaan geelillä, ja näin ollen tällä menetelmällä pystytään erottelemaan proteiineja niiden elektronisen luonteen mukaan.
Isoioninen piste on sama kuin isoelektrinen piste, silloin kun ionisidokset on nollassa.
Elektroforeesi
Le domino noir
Le domino noir on ranskalaisen säveltäjän Daniel-François-Esprit Auberin ooppera, joka kantaesitettiin vuonna 1837. Tämä hyvin suosittu teos esitettiin vuosien 1837 ja 1910 välillä yli 1200 kertaa. Oopperan nimi viittaa Angèlen naamiaisissa yllään pitämään viittaan.
Kuten useassa muussakin Auberin oopperassa, Le domino noirin musiikissa on vahvaa paikallisväriä - tässä tapauksessa siis Espanjan, mukana on aragoneesi- ja bolerotanssia ja kastanjetteja. Eri näytösten tunnelma ja musiikki ovat toisistaan poikkeavia; Naamiaisiin keskittyvässä ensimmäisessä näytöksessä tanssinumerot hallitsevat, toisessa kuullaan juomalauluja ja kuorolaulantaa, luostarissa tapahtuvassa kolmannessa taas tunnelma rauhoittuu ja välillä kuullaan jopa urkuja.Madrid 1800-luvulla.
Horace, nuori espanjalainen aatelismies, muistelee kuinka vuosi sitten kuningattaren naamiaisissa tapasi ja ihastui neitoon, jonka nimeä hän ei koskaan saanut selville. Hän menee vuosittaisiin naamiaisiin toivoen tapaavansa hänet uudestaan. Nainen saapuukiin, naamioituna kuten viime kerralla ja niin ikään saman naisen kanssa. Molemmat heistä ovat nunnia, kuningattaren serkku Angèle ja ystävänsä Brigitte. Angèlelle juhlat ovat viimeinen sosiaalinen tilaisuus ennen siirtymistä luostariin kun taas Brigitte on luopumassa luostarielämästä ja menossa naimisiin. Kello yhdeltätoista Horacen ystävä kreivi Juliano puijaa Brigiten uskomaan että on jo keskiyö, milloin luostarin portit aina suljetaan. Brigitte ryntää pois joten Horacelle ja Angèlelle jää hieman aikaa kahdestaan. Kellon lyödessä kaksitoista Angèlekin kuitenkin lähtee.
Julianon odotellessa majatalohuoneessaan vieraitaan (mm. Horacea) luostarista ulos lukittu Angèle ilmestyy ovelle ja pyytää majatalonpitäjää Jacintheä antamaan hänelle yösijan. Angèle on huolissaan tapaavansa Horacen jolloin hänen nunnanstatuksensa paljastuisi. Jacinthe, joka puolestaan odottaa veljentytärtään Inésilleä, saa idean ja Angèle puetaan hänen vaatteisiinsa ja esitellään muille vieraille Inésillenä. Tästä huolimatta Horace hoksaa naisen identiteetin, muttei saa tyrmistykseltään sanaa suustaan. Jacinthe haetuttaa paikalle luostarin ovenvartijan Perezin ja varmistaa Angèlen saavan sisäänpääsyn takaisin luostariin.
Hillittömien yhteensattumien kautta Angèle vapautuu nunnanlupauksistaan ja on näin vapaa menemään naimisiin Horacen kanssa.
Dominoviitta
Dominoviitta on löysähkö, ilmeisesti venetsialaista alkuperää oleva viitta, johon kuuluu olennaisena osana pieni kasvon yläosan peittävä naamio. Dominoviittaa voivat käyttää naamiaisissa henkilöt, jotka eivät esitä mitään tiettyä henkilöä tai hahmoa.
François Rabelais'sta kerrotaan seuraavaa tarinaa: "Hieman ennen kuolemaansa Rabelais istui vuoteellaan, yllään domino (viitta ja naamio). Kun hän sai kuulla kunniansa pelleilystään vakavalla hetkellä, Rabelais vastasi latinaksi: 'Beati qui in Domino moriuntur.' ’Siunattuja olkoot he, jotka kuolevat herrassa (tai dominossa!)’"
Vilho Niittymaa
Vilho Aleksander Niittymaa (19. elokuuta 1896 Yläne – 29. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kiekonheiton olympiamitalisti.
Niittymaa sai kiekonheiton olympiahopeaa Pariisin kisoissa 1924. Hänen tuloksensa Yhdysvaltain Clarence Houserin voittamassa kisassa oli 44,95.
Vuonna 1922 Niittymaa voitti kiekonheiton Englannin mestaruuden. Samana vuonna hän voitti lajinsa Suomen ensimmäisessä yleisurheilumaaottelussa Ranskaa vastaan. Myös ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 1925 Niittymaa oli paras. Suomen mestaruuden hän voitti yhdeksän kertaa.
Kiekonheiton lisäksi Niittymaa kilpaili mm. kuulantyönnössä ja moukarinheitossa. Hän osallistui vuosikymmenien ajan aktiivisesti NMKY:n urheilutoimintaan ja sai NMKY:n Urheiluliiton kultaisen ansiomerkin.
Volmar Wikström
Volmar Valdemar Wikström (27. joulukuuta 1889 Parainen - 10. kesäkuuta 1957 Helsinki) (kirjoitettu myös muodossa Volmar Vikström) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Wikström saavutti olympiahopeaa Pariisin 1924 olympialaisten vapaapainissa.
SM-tasolla Wikström voitti SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1914 alle 67,5 kg:n sarjassa sekä vapaapainissa 1924 alle 72 kg:n sarjassa.
Aktiiviuransa jälkeen hän toimi Helsingin Atleettiklubin puheenjohtajana 1925–1934 ja 1950–1951, Suomen Nyrkkeilyliiton puheenjohtajana 1934 sekä ammattinyrkkeilypromoottorina.
Suopotkupallo
Suopotkupallo on Suomessa kehitetty muunnelma jalkapallosta. Siinä on jalkapallo siirretty uuteen elementtiin, riittävän märälle suolle. Ajatus on lähtenyt liikkeelle suomalaisten hiihtäjien voimaharjoittelusta, jossa he juoksivat suolla.
Lajin ensiaskelia otettiin 1990-luvun lopulla ja vuonna 1998 järjestettiin ensimmäiset SM-kisat. Seuraavana vuonna oli vuorossa EM-kisat ja sitä seuraavasta eli vuodesta 2000 lähtien on pelattu maailmanmestaruudesta. Kisat järjestetään Hyrynsalmen Pölhövaaran Vuorisuolla.
"Kainuun Paroonit Ry" ilmoitti syksyllä 2006 järjestävänsä oman MM-tapahtuman kesästä 2007 alkaen Sotkamon Heinämäkeen. Hankkeesta nousi kohu ja oli jopa mahdollista, että olisi järjestetty kahdet erilliset suopotkupallon maailmanmestaruuskilpailut. Osa rahoittajista kuitenkin vetäytyi, joten kisojen järjestelyvastuu siirtyi "Hiihtokeskus Ukkohalla OY:lle" ja suopotkupallon MM-kisat järjestetään jatkossakin vain Hyrynsalmella.
Ensimmäiset ulkomaalaiset maailmanmestarit olivat vuonna 2004 miesten kilpasarjassa "Penza-Center" ja business-sarjassa "LiRa/2", molemmat joukkueet ovat Venäjältä. Vuonna 2005 Penza-Center uusi voittonsa. Mestaruus palasi Suomeen vuoden 2006 turnauksessa, kun "Nicky on the Butt" kirkasti neljä vuotta aiemmin voittamansa pronssin maailmanmestaruudeksi. Vuoden 2017 mestaruuden voitti miehissä venäläinen "Saint-Petersburg Lakes" -joukkue ja naisissa suomalainen "STBF"-joukkue.
Jalkapallosta suopotkupallo poikkeaa muutenkin kuin kenttänsä pehmeyden puolesta. Kentän koko on 60x35 metriä ja maalit 2x5 metriä. Peliaika on 2x10 minuuttia. Kulmapotkut, rangaistuslaukaukset ja sivurajaheitot suoritetaan käsistä potkaisemalla. Paitsiosääntö ei ole voimassa. Suoraan maalivahdin käsistä lähteneestä avauksesta tullutta maalia ei hyväksytä (ellei joku muu koske palloon ennen maalin syntyä). Kaikki vapaapotkut, sivurajaheitot ja kulmapotkut ovat epäsuoria. Kentällä on yhtä aikaa 1 + 5 pelaajaa. Pelissä on lentävät vaihdot eikä vaihtopelaajien määrää ole rajoitettu (ellei järjestäjä tee niin).
Henri Cartier-Bresson
Henri Cartier-Bresson (22. elokuuta 1908 Chanteloup-en-Brie – 3. elokuuta 2004 Montjustin) oli tunnettu ranskalainen valokuvaaja ja eräs 1900-luvun kuuluisimmista valokuvataiteilijoista. Häntä kutsutaan kuvajournalismin isäksi. Muiden ansioidensa lisäksi Bresson tunnetaan yhtenä Magnum Photosin perustajista. Vuonna 1982 Cartier-Bressonille myönnettiin kansainvälinen Hasselblad-palkinto.
Cartier-Bresson kuvasi Leican 35-millimetrin filmiä käyttävällä mittaetsinkameralla, lähinnä 50 millimetrin normaaliobjektiivilla sekä joskus laajakulmaobjektiivilla maisemia. Hän oli ensimmäisiä ammattikuvaajia, jotka kuvasivat kinofilmille työkseen, ja auttoi kehittämään kuvajournalismin niin sanottua katukuvaustyyliä, mikä vaikutti tuleviin valokuvaajasukupolviin. Cartier-Bresson ei koskaan kuvannut salaman kanssa, sillä hän piti sitä epäkohteliaana: ""Impolite... like coming to a concert with a pistol in your hand."" ("Epäkohteliasta... kuin tulisi konserttiin pistooli kädessä.") Hän halusi muodostaa valokuvat kamerassaan eikä pimiössä. Tätä periaatettaan hän todisti täysin muokkaamattomilla täyden negatiivikuva-alueen kokoisilla vedoksilla.
Cartier-Bresson sai modernistisen maalaustaiteen koulutuksen. Tämä oli osaltaan vaikuttamassa "ratkaisevan hetken" käsitteen syntyyn. Ratkaiseva hetki ei ollut pelkästään tapahtumien huippuhetki vaan pikemminkin kuvan geometriaan ja tilallisuuteen liittyvä sommitteluperiaate. Vielä vanhalla iällään Cartier-Bresson piti yllä nuorena saamaansa kuvataiteen kipinää, sillä viimeiset vuotensa hän piirsi ahkerasti.