hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Aostanlaakso
Aostanlaakso (arpitaaniksi "Val d'Outa", , ) on Italian luoteisnurkassa oleva vuoristoinen alue, joka rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Ranskaan ja Sveitsiin. Aostanlaakso on yksi Italian 20 hallintoalueesta "(regione)", mutta sikäli erikoinen, että se on yksi viidestä autonomisesta alueesta "(regione autonoma a statuto speciale)" ja ainoa, joka ei jakaudu maakuntiin "(provincia)". Pääkaupunki on Aosta, jossa on noin 34 000 asukasta.
Aostanlaakso on nimensä mukaisesti pitkä, enimmäkseen länsi–itä-suuntainen laakso, joka alkaa Pojoen tasangolta ja päättyy Monte Biancolle (Mont Blanc, 4 811 metriä). Etelästä sitä rajoittaa Piemonten alueeseen kuuluvan Gran Paradiso -luonnonpuiston korkeat vuoret ja pohjoisesta Valais’n Alppien korkeimmat huiput (esimerkiksi Monte Cervino eli Matterhorn, 4 478 m ja Monte Rosa eli Dufourspitze, 4 634 m). Aostasta pääsee Ranskaan kahta reittiä: Monte Biancon tunnelia pitkin Chamonix’hin ja Pientä Sankt Bernhardin solaa pitkin Val d’Isèreen. Sveitsiin pääsee Ison Sankt Bernhardin solan tai sen alittavan maantietunnelin kautta. Aostanlaaksoa pitkin kulkee Dora Baltea -joki. Koko laakson pituudelta kulkee moottoritie.
Laakson virallinen kieli on ranska, vaikka enemmistö väestöstä puhuu romaanisiin kieliin kuuluvaa arpitaanin kieltä. Joissain laaksoissa puhutaan myös saksaa. Osa laakson asukkaista on aidosti kolmikielisiä.
Aostanlaakso on vaurasta seutua. Alueen bruttokansantuote asukasta kohden on maan kolmanneksi suurin Trentino-Etelä-Tirolin ja Lombardian jälkeen, 125 prosenttia koko maan keskimääräisestä (34 900 €, v. 2016).
Tunnetuin laakson elinkeino on talviurheilu. Tunnetuimmat keskukset ovat Breuil-Cervinia, Courmayeur ja Cogne. Laaksossa on myös muutama tunnettu kasino ja terveyskylpylä.
Aostalainen ruoka on raskasta alppiruokaa. Tunnetuin aostalainen elintarvike lienee fontinajuusto. Muita Euroopan unionissa merkinnällä suojattu alkuperänimitys (SAN, , ) suojattuja aostalaisia elintarvikkeita ovat Valle d'Aosta Fromadzo -juusto, kuivattu kinkku Valle d'Aosta Jambon de Bosses ja Valle d’Aosta Lard d’Arnad- eli "Vallée d’Aoste Lard d’Arnad" -laardi.
Laakso on tunnettu myös viineistään ja grappaviinasta.
Aostan kaupunki on ollut tärkeä keskus jo roomalaisaikana. Hannibal toi norsunsa Italiaan ilmeisesti juuri Aostanlaakson kautta.
Alue koostuu 74 kunnasta "(municipale)" (31.12.2015):
Sanguo yanyi
Sanguo yanyi (, "Kolmen kuningaskunnan kertomus") on Kiinan kirjallisuuden tunnetuimpia teoksia, yksi "neljästä huomattavasta romaanista". Sen kirjoittajaksi nimetään Luo Guanzhong, joka eli noin 1300-luvulla. Ensimmäiset säilyneet merkit kirjasta ovat noin vuodelta 1500, joten kirjoittajasta ei ole täydellistä varmuutta. Nykyiseen versioon on joka tapauksessa vaikuttanut paljon Mao Zhonggangin muokkaustyö 1700-luvulla.
"Kolme kuningaskuntaa" kertoo Han-dynastian hajoamisesta vuosina 168–280 ja kolmen kuningaskunnan muodostumisesta. Se perustuu tuhat vuotta vanhempaan Kolmen kuningaskunnan kronikkaan. Kirja on yksi kiinalaisen sotataidon tärkeistä teoksista (muita ovat "Sodankäynnin taito" ja "Yijing").
Kiinassa kirjasta on tuotettu 84-osainen televisiosarja. Tarina on tunnettu Kiinan lisäksi muualla Itä-Aasiassa, ja monet katsovat teoksesta liike- ja kauppastrategioita. Teoksesta on tehty myös useita siihen pohjautuvia videopelejä ja sarjakuvia. Teosta ei ole julkaistu suomeksi.
Äimärautio
Äimärautio on Oulun kaupunginosa noin kolme kilometriä Oulun keskustan eteläpuolella Limingantien (seututie 847) ja Poikkimaantien risteyskohdassa. Kaupunginosa on asukasluvultaan kaupungin pienin: kaksi asukasta.
Äimärautiolla sijaitsevat muun muassa Oulun rautatieaseman yhdistettyjen kuljetusten terminaali, Oulun ravirata, Äimäraution siirtolapuutarha sekä Äimäraution Ratsastuskeskus. Äimärautiolla sijaitsi aiemmin Oulun ensimmäinen K-Supermarket -ketjun myymälä, joka avattiin vuonna 1994 ja suljettiin 2003.
Kirjoittamisesta
Kirjoittamisesta: muistelmia leipätyöstä () on kirjailija Stephen Kingin kirjoittama kirja, jossa hän kertoo kirjailijantyöstään ja myös antaa kirjoitusohjeita aloitteleville kirjoittajille. Kirja on julkaistu Suomessa kahdella eri nimellä: vuonna 2000 nimellä "Kirjoittamisesta: muistelmia leipätyöstä" (ISBN 951-31-2031-7) ja vuonna 2006 nimellä "Kirjoittamisesta: muistelma leipätyöstä" (ISBN 952-459-693-8).
Stephen Kingin korkein käsky on: lue paljon, kirjoita paljon. Toinen käsky on: kirjoita mistä ikinä haluat, kunhan olet rehellinen. King analysoi kerronnan perusasioita kepeän perusteellisesti. Hyvän kirjoittamisen vaiheet hän oppi paikallislehden päätoimittajalta.
– Kun kirjoitat jutun, sinä kerrot sen itsellesi. Kun kirjoitat jutun uudestaan, tärkein tehtäväsi on karsia kaikki, mikä ei siihen kuulu. Kirjoita ovi kiinni ja toimita ovi auki.
Käsikirjoituksen ensimmäinen versio on tarkoitettu kirjoittajalle itselleen. Tämän jälkeen hyvä kirjoittaja soveltaa Aristoteleen perusoppia, jonka mukaan kaikki turha on karsittava. Ernest Hemingway on kuvannut vaihetta sanoin ”kill your darlings”. Kun teksti on toimitettu, kirjoittaja ”astuu ulos”, teksti kuuluu kaikille, jotka haluavat sen lukea tai sitä arvostella.
King lisää prosessiin kolmannen vaiheen: tekstin viimeistelyn. Karsi lujalla kädellä pois turhat adjektiivit, adverbit ja passiivit.
– Kymmenen prosenttia tekstistä pois, King sanoo.
Alan Shepard
Alan Bartlett Shepard, Jr. (18. marraskuuta 1923 Derry, New Hampshire – 21. heinäkuuta 1998 Pebble Beach, Kalifornia) oli ensimmäinen avaruudessa käynyt yhdysvaltalainen astronautti. Häntä ennen avaruudessa oli käynyt vain neuvostoliittolainen Juri Gagarin.
Alan Shepard valmistui upseeriksi Yhdysvaltain laivastoakatemiasta heinäkuussa 1944. Tämän jälkeen hän palveli Fletcher-luokan hävittäjä USS Cogswellilla, osallistuen toisen maailmansodan Tyynenmeren taisteluihin. Sodan päätyttyä Shepard sai laivaston lentäjäkoulutuksen Corpus Christissä Teksasissa ja Pensacolassa Floridassa. Laivaston lentäjän siivet hän sai vuonna 1947 ja palveli eri lentotukialuksilla merivoimien 42. hävittäjälentolaivueessa (VF-42).
Vuonna 1950 Alan Shepard siirtyi laivaston koelentokouluun, joka sijaitsi laivaston Patuxent Riverin lentotukikohdassa Marylandissa. Koelentäjänä hän osallistui muun muassa F2H-3 Banshee -hävittäjän testaamiseen ja ilmatankkausmenetelmien kehittämiseen.
Koelentokoulun jälkeen Shepard palveli operaatioupseerina laivaston 193. hävittäjälentolaivueessa, joka oli Banshee-kalustolla varustettu yöhävittäjäyksikkö. Yksikkö oli sijoitettuna Essex-luokan lentotukialus USS Oriskanylle. Tämän jälkeen Shepard palasi jälleen Patuxent Riveriin, jossa hän osallistui F3H Demon-, F8U Crusader-, F4D Skyray-, F11F Tiger- ja F5D Skylancer -hävittäjien testaamiseen. Viimeiset viisi kuukautta Patuxent Riverissä Shepard toimi koelentäjien kouluttajana.
Seuraavaksi Shepard siirtyi laivaston sotakorkeakouluun (Naval War College), josta hän valmistui 1957. Tämän jälkeen hän palveli Atlantin-laivaston komentajan esikunnassa ennen siirtymistään NASAan 1959.
Shepard saavutti yli 8 000 lentotuntia, joista 3 700 suihkukoneilla. Shepardin piti myös osallistua Mercury 10 ("Freedom 7-II") -lentoon toukokuussa 1963, mutta se peruttiin. Tämän jälkeen Shepard nimettiin komentajaksi ensimmäiselle miehitetylle Gemini-lennolle, mutta joutui jäämään pois lennolta, kun alkuvuodesta 1964 Shepardilla todettiin Ménièren tauti. Toukokuussa 1969 hän sai jälleen täydet lento-oikeudet sisäkorvaan tehdyn leikkauksen jälkeen. Shepard oli alun perin nimetty Apollo 13 -lennon komentajaksi, mutta pyynnöstään hänet siirrettiin seuraavalle lennolle.
Shepard kuoli 74 vuoden iässä leukemiaan.
St. John’s
St. John’s on Antigua ja Barbudan pääkaupunki Länsi-Intian saaristossa Karibianmerellä. Siellä asuu noin 22 000 ihmistä (2011). St. John’s on maan kaupallinen keskus ja Antiguan saaren pääsatama.
Hallinnollisena keskuksena St. John’s on ollut vuodesta 1632 ja Antigua ja Barbudan itsenäistyessä vuonna 1981 siitä tuli maan pääkaupunki.
Kaupungin lentokenttä on nimeltään "VC Bird Airport". Se sijaitsee 8 km kaupungista koilliseen.
Abu Dhabi
Abu Dhabi (, 'Abū ẓabī, ) on suurin seitsemästä emiraatista, jotka muodostavat Arabiemiirikuntien liiton. Abu Dhabi on myös samanniminen kaupunki ja maan pääkaupunki. Vuonna 2013 Abu Dhabin emiirikunnan asukasluku oli 2 453 096, ja Abu Dhabin kaupungin alueella asui arviolta 714 592 ihmistä. Asukkaista vain 20,2 prosenttia on Arabiemiirikuntien kansalaisia. Väestöstä valtaosan muodostavat ulkomailta tulleet vierastyöläiset, jotka ovat enimmäkseen miehiä, mistä johtuen miesten osuus emiraatin väestöstä on 71 prosenttia. Vuosina 2005–2012 Abu Dhabin väkiluku kasvoi 7,9 prosentin vuosikeskiarvolla. Emiraatin toiseksi suurin kaupunki on Omanin rajalla sijaitseva Al-Ain.
Lähes 70 % maan varallisuudesta on sijoittunut Abu Dhabiin.
Emiraattia hallitsee šeikki Khalifa ibn Zayid Al Nahyan, joka toimii myös koko liittovaltion presidenttinä.
Hänen veljensä, kruununprinssi Mohammed, vastaa käytännössä kaupungin päivittäisen hallinnon pyörittämisestä.
Kaupungissa sijaitsee Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema (AUH). Vuonna 2008 sen kautta kulki yli yhdeksän miljoonaa matkustajaa. Abu Dhabin kansallinen lentoyhtiö, Etihad Airways, pyrkii osaltaan houkuttelemaan kaupunkiin samantyylistä matkailijoiden virtaa kuin Dubaihin. Samaan aikaan Abu Dhabi on kuitenkin koettanut säilyttää perinteisemmän arabi-imagon kuin länsimaalaistunut Dubai.
Abu Dhabi sai myös Formula 1 -kaudeksi 2009 oman Grand Prix’n.
Kuten muut emiraatit, Abu Dhabi julkaisee omia postimerkkejä. Ensimmäinen postimerkki julkaistiin 30. maaliskuuta 1964. Vuodesta 2009 rakennettu Louvre Abu Dhabi avattiin vuonna 2017.
Jerevan
Jerevan () on Armenian pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli 1 060 138, kymmentä vuotta aiemmin asukkaita oli 1 103 488 (vuonna 2001). Kaupunki sijaitsee "Hrazdan"-joen varrella.
Jerevan on Kaukasian alueen teollinen, kulttuurinen ja tieteellinen keskus.
Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet, että nykyisen Jerevanin paikalla sijaitsi jo ainakin 700-luvulla eaa. sotilaslinnoitus nimeltään Erebuni. Sen jälkeen paikka on ollut tärkeä karavaanireittien risteyskohta Euroopan ja Intian välillä. Kaupunkia on kutsuttu nimellä Jerevan ainakin 600-luvulla, jolloin se oli Persian vallan alla olleen Armenian pääkaupunki.
Strategisesti tärkeänä, Jerevanista taisteltiin useasti vuosisatojen aikana ja välillä se kuului osaksi Persiaa ja välillä kaupunkia hallitsivat ottomaanit. Vuonna 1826 kaupunki joutui Venäjän haltuun, seuraavana vuonna persialaiset luovuttivat sen virallisesti venäläisille. Venäjän vallankumouksen 1918 jälkeen kaupunki oli kolme vuotta itsenäisen Armenian pääkaupunkina tullakseen Armenian Neuvostotasavallan pääkaupungiksi osana Neuvostoliittoa. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen 1991 Jerevanista tuli itsenäisen Armenian pääkaupunki.
Jerevanin rautatieasema on Armenian rautateiden tärkein henkilöliikenteen rautatieasema. Se sijaitsee 14 kilometriä Masisista pohjoiskoilliseen vievällä rataosuudella. Rataosuuden pääasemat ovat Masis (risteysasema)–Jerevan–Arabkir–Abovjan–Nurnus (risteysasema). Jerevanin kaukojunayhteydet ovat kärsineet merkittävästi maan ja Azerbaidžanin välisestä jännitteestä, jonka johdosta kansainvälinen liikenne on poikki monella rataosuudella.
Armenian päälentoasema, Zvartnotsin kansainvälinen lentoasema, sijaitsee kaupungin keskustasta 12 kilometriä länsilounaaseen.
Jerevanissa on lukuisia museoita kuten Kansallisgalleria ja käsikirjoitusmuseo Matenadaran. Oopperatalon aukiolla, jota kutsutaan myös Vapauden aukioksi, on 1930-luvulla valmistunut ooppera. Oopperatalon lähettyvillä on Cascades-patsaspuisto. Jerevanin kuuluisimpia muistomerkkejä ovat Äiti Armenia sekä Kansanmurhan muistomerkki Tsitsernakaberd.
Jerevanin eläintarha perustettiin vuonna 1940. Eläintarha on korjattu sen päästyä 1990-luvulla menemään heikompaan kuntoon. Eläintarhassa on norsuja, kotkia, karhuja, kameleita ja 260 muuta eläinlajia.
Waterworld on vesipuisto Jerevanissa. Puistossa on useita altaita, baareja ja ravintoloita.
Jerevanista Sevan järvelle vievän tien varrella sijaitsee Play City -huvipuisto. Huvipuistossa on keilarata, elokuvateatteri, paintball-rata, mikroautorata ja videopelihuone.
Baku
Baku () on Azerbaidžanin pääkaupunki. Kaupungin metropolialueella asuu vuoden 2017 mittauksen mukaan yli 4 miljoonaa ihmistä, joista vajaat 3 miljoonaa kaupunkialueella, mutta epävirallisten arvioiden mukaan asukkaita voi olla yli 5 miljoonaa (pakolaisten ja siirtolaisten takia).
Baku sijaitsee Apšeronin niemimaan eteläreunalla Kaspianmeren rannalla. Kaukasuksen vuoristo ulottuu niemimaan tyveen asti, mutta itse niemimaa on kumpuilevaa maastoa, jonka itäkärjessä on hiekkadyynejä. Saariston suojaama Bakunlahti on Kaspianmeren suojaisin luonnonsatama.
Bakun ilmasto on varsin kuuma ja kuiva. Kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 30 astetta. Viileintä on tammi-helmikuussa, keskimääräinen alin +2 astetta. Sadetta saadaan kesä-elokuussa vain muutama millejä kuukaudessa, ja enimmilläänkin marraskuussa keskimäärin 30 mm.
Joidenkin lähteiden mukaan ensimmäiset maininnat Bakusta ovat Kuolleiden kirjassa muinaisessa Egyptissä noin 3 500 vuotta ennen ajanlaskun alkua.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat vuodelta 885. 1000-luvulta alkaen kaupunki kuului Shīrvān-Shāheille, lukuun ottamatta mongolivallan aikaa, kunnes venäläiset valtasivat sen Pietari Suuren johdolla 1723 ja pysyvämmin 1806.
Bakun muurin ympäröimä vanhakaupunki on UNESCOn maailmanperintöluettelossa vuodesta 2000. Nykypäivään säilyneet muurit on rakennettu 1100-luvulla paikalle, joka on ollut asuttuna paleoliittiselta ajalta asti. Vanhankaupungin kuuluisin rakennus on Neitsyttorni, joka saattaa olla peräisin jo 600-500-luvuilta eaa. Toinen merkittävä vanha rakennus on vanhankaupungin korkeimmalla kohdalla kohoava Shirvanshahin palatsi, jota rakennettiin 1100-luvulta 1400-luvulle. Vanhassakaupungissa on myös lukisia keskiaikaisia moskeijoita, karavaaniseraijeita ja kylpylöitä.
Bakun yliopisto on perustettu vuonna 1919.
Bakun ensimmäinen öljylähde porattiin vuonna 1846, ja siitä lähtien kaupungin talous on pyörinyt öljyn ja sen jalostuksen ympärillä.
Vuonna 2006 Bakusta rakennettiin länsirahalla öljyputki Tbilisin kautta Turkin Ceyhaniin, joka on Välimeren rannalla sijaitseva satamakaupunki.
Kaspianmerta ja Apšeronin niemimaata, jolla Baku sijaitsee, on pidetty yhtenä maailman pahimmin saastuneista alueista. Maaperä on pilaantunut öljyvuotojen sekä puuvillapelloilla käytettyjen rikkaruohomyrkkyjen ja DDT:n takia.
Kaupunkia palvelee sen keskustasta noin 25 kilometriä itään sijaitseva Haidar Alijevin kansainvälinen lentoasema (IATA: GYD, ICAO: UBBB). Paikallisliikenne perustuu metroon ja busseihin - raitiovaunuista on luovuttu, mutta niiden uudelleen käyttöön ottamista on suunniteltu.
Bakussa on järjestetty Formula 1 -osakilpailuja vuodesta 2016 lähtien. Rata on rakennettu niin, että sen varrella näkyisi kaupungin parhaat puolet.
Baku on hakenut olympialaisia kahdesti, eli vuosina 2016 ja 2020, mutta se ei saanut järjestettäväkseen kumpiakaan olympialaisista.
Kaupungissa on maan korkeimmalla sarjatasolla pelaava jalkapalloseura Bakili Baku.
Nassau
Nassau on Bahaman pääkaupunki. Nassau sijaitsee Bahamasaarten New Providence -pääsaarella. Se on maan suurin kaupunki ja talouselämän ja kulttuurin keskus. Vuonna 2009 kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 244 400.
Britit perustivat Nassaun 1600-luvun puolessavälissä nimellä "Charles Towne", ja se nimettiin uudelleen vuonna 1695 Vilhelm III Oranialaisen mukaan (). 1700-luvulla kaupunki oli suosittu merirosvojen, erityisesti Mustaparran piilopaikka. 1700-luvun lopulla espanjalaiset yrittivät valloittaa kaupungin useasti, ja vuonna 1776 se oli lyhyen aikaa yhdysvaltalaisten vallankumouksellisten hallussa.
Nassaulla on kolme sisarkaupunkia Yhdysvalloissa.
Allen Ginsberg
Irwin Allen Ginsberg (3. kesäkuuta 1926 Newark – 5. huhtikuuta 1997 New York) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän oli beat-liikkeen johtohahmoja ja oli myös vahvasti mukana 1960-luvun hippiliikkeessä.
Ginsberg identifioi itsensä juutalais- ja homorunoilijaksi.
Ginsbergin isä oli runoilija Louis Ginsberg. Mielenterveysongelmista kärsineelle äidilleen Naomille Ginsberg kirjoitti runon ”Kaddish” (1961).
Ginsbergin tuotantoon vaikutti erityisesti William Carlos Williams. Opiskellessaan 1940-luvulla Columbian yliopistossa Ginsberg tutustui William S. Burroughsiin, Jack Kerouaciin, Lucien Carriin, Gregory Corsoon ja Gary Snyderiin. Ginsbergistä tuli beat-runouden johtohahmo. Työskenneltyään muun muassa markkinatutkijana ja merimiehenä Ginsberg julkaisi esikoiskokoelmansa "Howl And Other Poems" vuonna 1956. Kokoelma ja sen runo ”Huuto” ("Howl") vei kustantaja-runoilija Lawrence Ferlinghettin useisiin sensuurioikeudenkäynteihin. Kohun ansiosta Ginsbergin teos tuli kuitenkin kuuluisaksi.
Avoimesti homoseksuaalinen Ginsberg oli mukana monenlaisessa kansalaistoiminnassa. Vuonna 1965 hänet kruunattiin Prahassa Toukokuun kuninkaaksi ja karkotettiin Tšekkoslovakiasta, ja hän joutui FBI:n tarkkailulistalle. Ginsberg oli hippiliikkeen esikuva, joka teki myös yhteistyötä monien muusikoiden ja säveltäjien kanssa, joihin lukeutuivat Bob Dylan, Paul McCartney, The Clash ja Philip Glass. Ginsberg asui New Yorkin Lower East Sidella.
Ginsberg oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian (American Academy of Arts and Letters) jäsen. Vuonna 1993 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin. Vuonna 1994 hänet valittiin Harvardin yliopiston Phi Beta Kappa -runoilijaksi. Ginsberg oli mukana perustamassa Jack Kerouac -runokoulua Naropa-instituuttiin Boulderissa Coloradossa.
Ginsberg oli myös aikuisten miesten ja nuorten poikien välisten seksisuhteiden sallimista ajavan NAMBLAn jäsen.
Mir
Mir (, voi tarkoittaa sekä "maailmaa" että "rauhaa") oli neuvostoliittolainen (myöhemmin venäläinen) avaruusasema. Se rakennettiin kiertoradalla moduuleista, jotka kaikki laukaistiin erikseen alkaen 19. helmikuuta 1986 vuoteen 1996 asti. Mir perustui Neuvostoliiton laukaisemaan Saljut-avaruusasemasarjaan. Se oli myös maailman ensimmäinen jatkuvasti miehitettynä ollut avaruusasema, ja Maan suurin keinotekoinen kiertolainen ennen seuraajansa Kansainvälisen avaruusaseman rakentamista.
Mir poistui käytöstä, kun 23. maaliskuuta 2001 se ohjattiin ilmakehään lähellä Fidžin Nadia, josta se pudotettiin eteläiseen Tyyneenmereen. Ennen Mirin tuhoamista oli esillä mielenkiintoa Mirin ostamisesta ja sen käyttämisestä kaupalliseen käyttöön, mutta asema koettiin liian epävakaaksi, jotta se olisi voinut enää palvella tarpeeksi turvallisesti. Lisäksi valmisteilla oli uusi kansainvälinen avaruusasema, ISS, joten Mirin rahoittamiseen ei ollut lopulta mielenkiintoa.
Mir-sukkulaohjelman aikaan Mir yhdisti voimansa Yhdysvaltojen avaruussukkuloiden kanssa. Maata kiertävä Mir tarjosi suuret ja elinkelpoiset mahdollisuudet tieteellisille tutkimuksille avaruudessa. Mirillä vierailleet avaruussukkulat tarjosivat kuljetuksia ja tarvikkeita sekä väliaikaisia laajennuksia elin- ja työskentelytiloja muodostaen näin historian suurimman avaruusaluksen yhteismassaltaan 250 tonnia. Vierailevat yhdysvaltalaiset sukkulat käyttivät muokattua välineistöä kyetäkseen telakoitumaan avaruusasemalle, joka oli suunniteltu ensisijaisesti neuvostoliittolaista Buran-sukkulaa varten.
Mirillä toimi kansainvälisiä tiedemiehiä ja yhdysvaltalaisia astronautteja.
Sisältä Mir näytti ahtaalta labyrintilta täynnä kaapeleita, letkuja ja tieteellistä välineistöä. Mukana oli myös arkipäiväisiä tavaroita kuten kitara, valokuvia, lasten piirustuksia sekä kirjoja. Yleensä Mir majoitti kolmea miehistön jäsentä, mutta joskus siellä majaili jopa kuusi henkeä kuukaudessa, mukaan luettuna ensimmäinen afganistanilainen kosmonautti Abdul Ahad Mohmand. Lukuun ottamatta kahta lyhyttä jaksoa Mir oli jatkuvasti miehitettynä elokuuhun 1999 asti.
Mir rakennettiin moduuleista, jotka laukaistiin yksittäin Proton-kantoraketilla lukuun ottamatta telakointimoduulia, joka kuljetettiin asemalle Yhdysvaltain NASAn avaruussukkulalla.
William S. Burroughs
William Seward Burroughs (5. helmikuuta 1914 St. Louis, Missouri – 2. elokuuta 1997) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja Jack Kerouacin ja Allen Ginsbergin ohella beat-sukupolven keskeisiä hahmoja.
Burroughsia pidetään beatnikeistä hurjimpana, mikä johtunee hänen viehtymyksestään huumeisiin ja aseisiin. Burroughs on myös tunnettu erityisen rivosta kirjoitustyylistään. Burroughsin vaimo kuoli, kun Burroughs yritti ampua pistoolilla vaimonsa pään päällä olleen lasin Wilhelm Tellin mallin mukaan. Luoti osui vaimoa otsaan. Burroughs oli avoimesti homoseksuaalinen. Jamie Russell on kirjoittanut aiheesta kirjan "Queer Burroughs".
Burroughsin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu "Alaston lounas". Siinä hän käsittelee huumeriippuvuutta ja homoseksuaalisuutta ja fantasioi vakavilla rikoksilla. Kirja koetteli aikanaan Yhdysvaltojen säädyttömyyslakeja. David Cronenberg on ohjannut kirjaan löyhästi perustuvan elokuvan "Alaston lounas" (1991). Huumeet liittyvät kiinteästi Burroughsin elämään ja tuotantoon. Hän kärsi lähes koko aikuiselämänsä opiaattiriippuvuudesta ja kokeili erilaisia hallusinogeeneja.
Burroughs esiintyi Gus Van Santin elokuvassa "Drugstore Cowboy" (1989) roolissa, joka pohjautuu hänen omaan novelliinsa ”The ’Priest’ They Called Him”.
William S. Burroughs oli Mortimer Perry Burroughsin (1885–1965) ja Laura Hammon Leen (1888–1970) kahdesta pojasta nuorempi. Perhe oli varakas. Mortimer Perry Burroughs piti Cobblestone Gardens -nimistä antiikki- ja lahjaliikettä.
Burroughs salaili seksuaalista suuntautumistaan pitkälle aikuisikään. Burroughs kävi Harvardin yliopistoa vuosina 1932–1936 ja valmistui pääaineenaan englanninkielinen kirjallisuus. Valmistuttuaan Burroughs matkusteli Euroopassa, etenkin Itävallassa, jossa hän tapasi juutalaisvainoja pakenevan Ilse Klapperin. Vastoin vanhempiensa tahtoa Burroughs ja Klapper avioituivat, jotta Klapper saisi oleskeluluvan Yhdysvaltoihin. Liitto oli kulissi, ja heidän päästyään New Yorkiin avioliitto purettiin, joskin Burroughs ja Klapper pysyivät ystävinä.
Burroughs liittyi Yhdysvaltojen armeijaan vuoden 1942 alussa, pian Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen. Hänen arvioitiin sopivan jalkaväkeen sotamieheksi muttei upseeriksi, mikä masensi hänet. Hänen äitinsä huomasi poikansa huonon voinnin ja hankki tälle mielenterveyden epävakauteen perustuneen vapautuksen, jonka mukaan hänen ei olisi pitänyt alun perinkään värväytyä armeijaan. Lääkärin arvioinnin jälkeen Burroughs joutui odottamaan vapautustaan viisi kuukautta Saint Louisin ulkopuolella Jeffersonin kasarmilla. Tänä aikana hän tapasi chicagolaisen sotilaan, joka myös odotti vapautusta. Vapautuksen jälkeen Burroughs muutti Chicagoon ja työskenteli useilla aloilla, muun muassa tuholaismyrkyttäjänä. Vuonna 1944 Burroughs muutti tulevan vaimonsa Joan Vollmer Adamsin kanssa yhteisasuntoon Jack Kerouacin ja tämän ensimmäisen vaimon Edie Parkerin kanssa.
Kansainvälinen ilmakuljetusliitto
Kansainvälinen ilmakuljetusliitto () on maailmanlaajuinen lentoyhtiöiden etu- ja yhteistyöjärjestö.
IATA voidaan nähdä Haagissa vuonna 1919 perustetun "International Air Traffic Association" -ilmailujärjestön seuraajana. IATA perustettiin huhtikuussa 1945 Kuuban Havannassa. Perustamisvaiheessa järjestöön liittyi 57 jäsentä 31 valtiosta; edustettuina olivat lähinnä Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta tulleet lentoyhtiöt. Kesällä 2017 Kansainväliseen ilmakuljetusliittoon kuului jäsenenä jo 275 lentoyhtiötä (120 maasta), ja ne edustivat noin 83 prosenttia maailmanlaajuisesta lentoliikenteestä. Järjestön päämaja sijaitsee Montréalissa, Kanadassa.
IATA määrittelee lentoasemille kolmikirjaimiset lentoasemakoodit ja lentoyhtiöille kaksikirjaimiset lentoyhtiökoodit.
Kolminumeroisia lentoasemakoodeja voi hakea esimerkiksi IATA:n haun avulla. Esimerkkejä:
Lentoyhtiökoodeja voi hakea esimerkiksi IATA:n haun avulla. Esimerkkejä:
Kielisoitin
Kielisoitin eli kordofoni on soitin, jonka soivana materiaalina on lankamainen jännitetty kieli. Useimmissa kielisoittimissa on monta kieltä, jotka on viritetty eri korkeuksille. Soittimen ääni syntyy kielen värähtelystä. Kaikukoppa voimistaa kielen ääntä.
"Yksinkertaisille kielisoittimille" eli "sitrasoittimille" on tyypillistä, ettei kieliä tavallisesti viritetä eikä äänenkorkeutta muuteta soiton aikana. Yksinkertaisia kielisoittimia ovat esimerkiksi cembalo ja piano. "Yhdysrakenteiset kielisoittimet" rakentuvat kiinteästi toisiinsa liitetyistä kielirungosta ja kaikupohjasta. Niissä on yleensä otelauta, jota vasten painamalla kielen soivaa pituutta voidaan lyhentää. Yhdysrakenteisia kielisoittimia ovat esimerkiksi kitara, viulu ja harput.
Yhdysrakenteiset kielisoittimet jaetaan näppäilysoittimiin ja jousisoittimiin sen mukaan, miten niitä soitetaan. Näppäilyyn voidaan käyttää esimerkiksi sormia, plektraa tai vasaran- tai lusikanmuotoista puikkoa. Joitakin kielisoittimia, kuten viulua, voidaan soittaa sekä jousella että näppäilemällä.
Kieli saadaan värähtelemään halutulla tavalla jännittämällä se soittimeen. Mitä kireämmälle kieli on jännitetty, sitä korkeampi sen säveltaso. Viritykseen vaikuttavat myös kielen paksuus (paksu kieli soi matalammalta kuin ohut), pituus (pitkä kieli soi matalammalta kuin lyhyt) sekä kielen materiaali ja sen ominaistiheys. Soidessaan kieli tuottaa osavärähdystensä tuloksena järjestyksessä kaikki osaäänekset. Joissakin kielisoittimissa on soitettavien kielien lisäksi myös resonanssi- eli alikvoottikieliä, jotka värähtelevät mukana jotain toista kieltä soitettaessa.
Kielet viritetään yleensä vakioviritykseen, jossa matalin kieli saa tietyn korkeuden ja korkeammat kielet viritetään samoin intervallivälein.
Vanhoissa ja alkukantaisissa kulttuureissa kielisoitinten kielet on valmistettu esimerkiksi kasvikuidusta, hiuksista, jouhista ja silkistä. Euroopassa kieliin on käytetty eläinten jänteitä, suolia ja suonia sekä 1200-luvulta alkaen myös metallilankaa. Nykyisin kieliä valmistetaan myös erilaisista keinokuiduista.
Kielisoittimen resonanssipohjana toimiva kaikukoppa vahvistaa kielen värähtelyn kuultavaksi ja kantavaksi sekä antaa soittimen äänelle sointivärin. Kielen värähtely johdetaan laatikkomaiseen suureen pintaan, joka on yleensä avoin vain pienistä ääniaukoista. Pinnan myötä- eli resonanssivärähtely ja sen aiheuttama suljetussa tilassa tapahtuva ilman värähtely saavat ympäröivän ilman värähtelemään kantavalla tavalla.
Varhaisimmat kaikukopat olivat luonnosta saatuja onttoja esineitä, kuten puunrunkoja tai hedelmänkuoria. Kaikukoppia ryhdyttiin myös kovertamaan ontoiksi jo varhain.
Viisas Kana Kananen
Viisas Kana Kananen () on vuonna 1934 valmistunut lyhyt piirroselokuva, jossa Aku Ankka esiintyi ensi kerran. Animaatio kuuluu Walt Disneyn "Silly Symphonies" -sarjaan, ja se perustuu satuun "The Little Red Hen". Elokuva sai ensi-iltansa 9. kesäkuuta 1934, jota pidetään Aku Ankan virallisena syntymäpäivänä.
Maissia viljelevä rouva Kana tarvitsisi apua erilaisiin työtehtäviin ja pyytää apua naapureiltaan Aku Ankalta ja Petteri Possulta ("Peter Pig"), mutta molemmat teeskentelevät sairasta välttyäkseen työltä. Kun rouva Kana saa maissisadosta valmistamansa ruoat valmiiksi, Aku ja Petteri olisivat innokaita syömään niitä, mutta huijauksen tajunnut rouva Kana päättääkin sen sijaan antaa heille opetuksen.
Suomessa elokuvaa esitettiin alun perin nimellä "Pieni viisas kana".
Sormuksen Saattue
Sormuksen Saattue () perustettiin J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta" viemään Valtasormus Mordoriin tuhottavaksi.
Rivendellissa pidettiin Elrond Puolhaltian johdolla neuvonpito, jonka lopuksi Frodo Reppuli päätti viedä Sormuksen Mordoriin tuhottavaksi Tuomiovuoren liekeissä. Saattue matkasi Keski-Maan halki, kunnes Moriassa Saattuetta johtanut Gandalf putosi kuiluun balrogin kanssa. Aragornista tuli Saattueen johtaja ja hän johdatti muut Saattueen jäsenet Lothlórieniin. Saattue jatkui Raurosin putousten lähistölle, missä Saattue hajosi Sauronin ja Sarumanin örkkien hyökkäykseen. Boromir sai surmansa, Merri ja Pippin joutuivat örkkien vangeiksi, Aragorn, Legolas ja Gimli lähtivät örkkien perään pelastamaan ystävänsä ja Frodo lähti Samin kanssa Mordoriin.
Saattueeseen kuului yhdeksän jäsentä vastavoimana Yhdeksälle Ratsastajalle, nazgûlille. Itse Elrond kutsui heitä Yhdeksäksi Kulkijaksi.
Sormuksen sodan päätyttyä ja Mordorin tuhouduttua elossa olevat jäsenet erosivat toisistaan viimeisen kerran Rautapihassa; Aragorn palasi Minas Tirithiin ja Legolas sekä Gimli ratsastivat Fangornin metsän läpi omien kansojensa luo.
Hobitit 
Velhot 
Ihmiset
Haltiat 
Kääpiöt
Väli-Amerikka
Väli-Amerikka on Yhdysvaltain eteläpuolinen osa Pohjois-Amerikkaa. Se käsittää Meksikon, Keski-Amerikan sekä Länsi-Intian saariston. Rajaus perustuu erityisesti Pohjois-Amerikan merkittävimpään kieli- ja kulttuurieroon: Väli-Amerikka kuuluu Latinalaiseen Amerikkaan, kun taas muu Pohjois-Amerikka Grönlantia lukuun ottamatta muodostaa Anglo-Amerikan.
Väli-Amerikka jakautuu maantieteellisesti Meksikon ja Keski-Amerikan muodostamaan manneralueeseen sekä Länsi-Intian saaristoon Karibianmerellä. Keski-Amerikkaan kuuluvat Meksikon ja Kolumbian välissä olevat Amerikan mannermaan valtiot Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua ja Panama. Länsi-Intian saaristoon kuuluvat kaikki Karibianmeren saarivaltiot ja joukko epäitsenäisiä saaria ja saariryhmiä. Saarivaltiot ovat Antigua ja Barbuda, Bahama, Barbados, Dominica, Dominikaaninen tasavalta, Grenada, Haiti, Jamaika, Kuuba, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit sekä Trinidad ja Tobago. Epäitsenäisiä saaristoalueita ovat Alankomaiden Antillit, Anguilla, Aruba, Brittiläiset Neitsytsaaret, Caymansaaret, Guadeloupe, Martinique, Montserrat, Navassa, Puerto Rico, Turks- ja Caicossaaret sekä Yhdysvaltain Neitsytsaaret.
Väli-Amerikan pinnanmuodoille tyypillisiä ovat terävähuippuiset vuoret ja tulivuoret. Myös monet saarista ovat tuliperäisiä. Ilmasto vaihtelee maanpinnan korkeuden mukaan trooppisesta lähes lauhkeaan. Väli-Amerikan pohjoisimmassa osassa, Meksikossa, esiintyy aavikkoa ja puoliaavikkoa, etelämäpänä Keski-Amerikassa trooppista sademetsää. Väli-Amerikkaa koettelevat usein hurrikaanit ja El Niño -ilmiö.
Mantereella asuu yhteensä noin 130 miljoonaa asukasta ja saarilla lähes 37 miljoonaa (luvut vuodelta 1998). Mantereella elinajanodote miehillä on 68,8 vuotta ja naisilla 74,6 vuotta, saarilla miehillä 67 vuotta ja naisilla 71,4 vuotta. Väli-Amerikassa sijaitsee myös maailman yksi väkirikkaimmista kaupungeista, Ciudad de México.
Väli-Amerikan maiden talous rakentuu pitkälti maatalouden varaan, suurimpana asiakkaana on Yhdysvallat. Tärkeimpiä viljakasveja ovat maissi, vehnä, riisi. Plantaaseilla tuotetaan sokeriruokoa, kahvia, kaakaota ja banaaneja. Alueella on paljon naudanlihan tuotantoa, ja lisäksi kalateollisuus on runsasta.
Bridgetown
Bridgetown on Barbadoksen pääkaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2007 väestönlaskennassa 91 665; vuoden 2010 arvio on noin 94 000 asukasta. Kaupunki on suosittu matkailukohde Länsi-Intian saaristossa.
Bridgetownin perustivat britit vuonna 1628. Siitä tuli merkittävä kauppasatama, jonka kautta kulki sekä orjia että tavaraa. Sillä on merkittävä rooli myös brittiläisen imperiumin leviämisessä alueella.
Bridgetownissa on nykyaikainen ja toimiva infrastruktuuri: langattomia internetpalveluita, internetkahviloita ja muutenkin tehokas tietoliikenne, maakaasuverkko, juomakelpoinen vesijohtovesi. Kaupungin laidalla on suuri Sherbournen kokouskeskus, jossa järjestettiin 1994 YK:n kansainväinen konferenssi kestävästä kehityksestä pienissä saarivaltioissa.
Bridgetownin krikettistadion on yksi Karibian alueen hienoimmista. Paikallinen kerho on perustettu vuonna 1882. Stadion uusittiin vuoden 2007 maailmancupia varten. Vuonna 2007 kriketin maailmancupin loppuottelu pelattiin Bridgetownissa.
Historiallinen Bridgetown ja sen varuskunta, Garrison Historic Area, on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2011.
Belmopan
Belmopan on Keski-Amerikassa sijaitsevan Belizen pääkaupunki. Sen arvioitu asukasluku vuonna 2010 on noin 21 794. Hurrikaani Hattien tehtyä pahoja tuhoja Belize Cityyn vuonna 1961 Belmopan rakennettiin maan uudeksi pääkaupungiksi Belizejoen itäpuolelle, noin 80 kilometriä sisämaahan entisestä pääkaupungista. Pääkaupungin asema virallistui vuonna 1970, jolloin myös maan hallitus muutti Belmopaniin.
Kaupungin pormestari on ollut vuodesta 2015 Khalid Belisle.
Porto-Novo
Porto-Novo on Beninin pääkaupunki ja satama Porto-Novon laguunissa. Porto-Novon asukasluku vuonna 2010 oli 289 880. Kaupunki on maan toiseksi suurin Cotonoun jälkeen. Porto-Novo on vähemmän merkittävä kaupallisesti ja teollisesti kuin Cotonou.
Kaupunki on maanviljelyalueen keskus. Sen tärkein tuote on palmuöljy. Siellä tuotetaan myös puuvillaa ja kapokkia. Kaupungissa on paljon afro-brasilialaista väestöä, jota alkoi saapua maahan Brasilian lakkautettua orjuuden. Kaupungissa on brasilialaistyyppistä arkkitehtuuria ja ruokakulttuuria.
Porto-Novo perustivat gunit luultavasti 1500-luvulla. Nimi on portugalia tarkoittaen ”uutta satamaa”. Portugalilaiset perustivat sinne kauppapaikan 1600-luvulla ja laivasivat sieltä orjia Amerikkoihin. Porto-Novon kuningaskunta hyväksyi ranskalaisten ”suojelun” vuonna 1863 pitääkseen britit poissa alueelta. Naapurivaltio Aborneyn kuningaskunta kuitenkin närkästyi ranskalaisten läsnäolosta ja syntyi sota näiden kahden välille. Vuonna 1883 Ranskan laivasto nousi maihin Porto-Novossa ja Cotonoussa ja Porto-Novo yhdistettiin Ranskan Dahomeyn siirtokuntaan. Vuonna 1900 Porto-Novosta tehtiin Dahomeyn pääkaupunki.
Cotonou
Cotonou on kaupunki eteläisessä Beninissä, Guineanlahteen kuuluvan Benininlahden rannalla. Se on 679 000 asukkaallaan (2013) maan suurin kaupunki. Beninin hallitus istuu Cotonoussa, mutta Porto-Novo on maan virallinen pääkaupunki.
Cotonoun nimi tarkoittaa fonin kielellä 'kuoleman virran suuta' - nimi viittaa Dahomeyn rooliin orjakaupassa.
Cotonou sijaitsee Guineanlahden ja Nokoué-järven välisellä maakaistaleella. Ouémé-joki laskee mereen Cotonoussa.
Vuoden kuuminta aikaa on helmikuussa huhtikuuhun, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 31 astetta. Heinä-elo-syyskuussa on pari astetta viileämpää. Eniten sataa kesäkuussa, lähes 200 mm. Vuonna 2010 kaupunkia koettelivat pahat tulvat.
Dahomeyn kuningaskunta hallitsi Cotonouta 1700-luvulta lähtien. Vuonna 1851 Ranska teki Dahomeyn kuninkaan Gezon kanssa rauhansopimuksen, jonka perusteella Ranska saattoi perustaa kauppapaikan Cotonouhon. Vuonna 1883 Ranskan laivasto miehitti kaupungin estääkseen brittien vaikutuksen alueella.
2000-luvulla Cotonoun kasvu on hidastunut. Kalliit asunnot, melu ja saasteet ovat saaneet väestön hakeutumaan naapurikuntiin (Abomey-Calavi, Ouidah ja Sèmè-Kpodji), joista on tullut Cotonoun lähiöitä.
Cotonoun syväsatama palvelee sekä Beniniä että naapurimaa Togoa. Sieltä lähtee sisämahan 439 km pitkä rautatie, joka päättyy Beninin keskiosaan Parakouhun.
Cocotiersin lentoasema sijaitsee kaupungin länsilaidalla.
Beninin ainoa yliopisto toimii Cotonoussa.
Sillä on kampuksia myös muilla paikkakunnilla.
Khimaira
Khimaira (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykiassa riehunut tulta syöksevä taruhirviö, jolla oli leijonan pää, vuohen ruumis ja häntänä käärme tai skorpionin pyrstö. Homeroksen mukaan Khimaira oli leijonan, vuohen ja käärmeen sekasikiö. Taiteessa sille kuvataan yleensä myös vuohen pää. Joskus sillä on lohikäärmeen ruumiinosia (esimerkiksi pää ja siivet). Nimi juontuu kreikan vuohipukkia tarkoittavasta sanasta.
Kreikan taruston mukaan Khimairan surmasi Korintin kuninkaan Glaukoksen poika Bellerofon. Bellerofon kierteli Khimairaa hevosellaan Pegasoksella lentäen ja ampui hirviöön nuoliaan. Kun hirviö ei kuollut, Bellerofon kiinnitti lyijykimpaleen keihäänsä kärkeen ja työnsi sen Khimairan suuhun. Khimairan syöksemä tuli sulatti kimpaleen ja sula lyijy valui Khimairan vatsaan ja tappoi sen. Muistoksi hirviöstä jäi niin sanottu palava kivi, joka sijaitsee nykyisessä Turkissa Olymposvuoren alarinteillä olevassa Cirali-nimisessä kylässä. Bellerofonista tuli lohikäärmeen surmaajien esikristillinen prototyyppi voiton johdosta.
Khimaira oli naaraspuolinen käärmevaimo Ekhidnan ja Manalan hirviö Tyfonin jälkeläinen. Yksi Khimairan veljistä oli manalan kolmipäinen hirviökoira Kerberos. Khimairasta on johdettu muun muassa sana kimeeri, joka tarkoittaa eri eläinlajeista yhdistettyä eliötä.
Khimairoita käytetään myös koristehahmoina arkkitehtuurissa.
Thimphu
Thimphu (ཐིམ་ཕུ་) on Bhutanin pääkaupunki ja suurin asutuskeskus, ja myös nimi kaupunkia ympäröivälle laaksolle ja piirikunnalle. Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 79 000. Kaupunki sijaitsee "Wang Chu"n (Chu-joen) varrella. Se on kuninkaallisen perheen asuinpaikka ja monien kansainvälisten järjestöjen tukikohta alueella.
"Tashichoedzong", linnoitettu luostari, joka on rakennettu 1200-luvulla, on ollut Bhutanin hallituksen kokoontumispaikkana vuodesta 1952. "Tango"n ja "Cheri"n luostarit sijaitsevat lähellä kaupunkia ja "Dechenchoelingin palatsi", joka on kuninkaan virallinen asunto, kaupungin pohjoispuolella. Kaupunki on laajentunut huomattavasti maaseudulta muuttaneen väestön vuoksi. Äskettäin perusparannettu pääkatu "Norzim Lam" on kauppojen, ravintoloiden ja julkisten rakennusten reunustama. Kaupungin kaikkien talojen vaaditaan olevan koristeltu perinteisillä buddhalaisilla maalauksilla ja kaupungin hallinto säätelee rakentamista tarkasti. Suurin osa kaupungin vähäisesta teollisuudesta sijaitsee Wang Chun sillan eteläpuolella ja eloisat viikonloppumarkkinat pidetään joen lähellä. Kesän lopussa Tashichoedzongissa on värikäs turistien suosima naamiotanssifestivaali ("tsechhu").
Thimphussa ei ole omaa lentokenttää, mutta lähin lentoasema on Parossa noin 60 kilometrin (kahden tunnin ajomatkan) päässä.
Thimphu on maailman ainoa pääkaupunki, jossa ei ole liikennevaloja. Kun muutamia vuosia sitten paikalliset viranomaiset asensivat yhdet, kaupungin asukkaat valittivat niitä liian persoonattomiksi ja ne jouduttiin poistamaan.
La Paz
La Paz on Bolivian hallinnollinen pääkaupunki (Sucre on nimellinen). Sen asukasluku vuoden 2001 väestönlaskennassa oli noin 789 525; vuonna 2010 sen arvioitiin olleen itse kaupungissa noin 835 000 ja koko metropolialueella noin 1,8 miljoonaa.. Historiallinen kaupunki sijaitsee noin 3250–4100 metriä merenpinnan yläpuolella La Paz -joen varrella; minkään muun maan pääkaupunki ei ole näin korkealla. La Paz on niin korkealla, että suuren tulipalon vaara on pieni – happea on niin niukalti (vain 16% normaalista 21%:sta), että liekki hädin tuskin palaa.
La Pazin perusti espanjalainen tutkimusmatkailija Alonso de Mendoza vuonna 1548 nykyiseen Lajaan, mistä se siirrettiin laaksoon Illimanin juurelle. Perustettaessa sen koko nimi oli "Nuestra Señora de La Paz". Aiemmin paikalla oli ollut alkuperäisintiaanien asuinpaikka nimeltään "Chuquiago". Kaupunki oli tärkeä välietappi maan kaakkoisosista Limaan kulkeneen hopean kuljetusreitin varrella.
Kaupunki oli huomattava vastarintaliikkeen keskus Bolivian itsenäisyyssodan aikana vuosina 1809–1825. Voittoisan sodan jälkeen kaupunki sai uuden nimen, "La Paz de Ayacucho" Perun puolella käydyn ratkaisevan taistelun mukaan. Vuonna 1898 siitä tuli maan hallituksen istuntopaikkakunta. Sucre kuitenkin säilytti nimellisesti pääkaupungin asemansa.
El Alton kansainvälinen lentoasema on kymmenen kilometrin päässä kaupungista Altiplanolla. Se on maailman korkeimmalla sijaitseva kansainvälinen lentoasema; ohuen ilman takia tarvitaan tavallista pidempi kiitotie sekä lentoonlähdössä että laskussa.
Tärkein linja-autoasema on 15 minuutin kävelymatkan päässä keskustasta. Sieltä on hyvät yhteydet maan eri osiin. Keskusrautatieasema on poissa käytöstä; junat Chilen ja Argentiinan rajalle lähtevät Orurosta.
The 4th Coming
The 4th Coming (T4C) on Vircomin kehittämä fantasia-aiheinen massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli.
Vircom lopetti MMO-pelien kehityksen jouduttuaan taloudellisiin vaikeuksiin vuonna 2002 ja myi pelin kokonaisuudessaan Dialsoftille vuonna 2006.
Luettelo Islannin vesiputouksista
Islannin saarella on paljon vesiputouksia, jotka saavat vetensä jäätiköiden sulamisvesistä ja Pohjois-Atlantin merellisen ilmaston tuomista runsaista sateista. Esimerkiksi Etelä-Islannin Gullfoss on suosittu matkailukohde. Pohjois-Islannin kuuluisin vesiputous on Dettifoss, jota pidetään Euroopan vuolaimpana putouksena. Suurimmillaan putouksesta virtaa 500 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Sucre
Sucre on Bolivian nimellinen pääkaupunki, hallinnollinen pääkaupunki on La Paz. Sen asukasluku vuoden 2001 väestönlaskennassa oli 193 876. Arvio vuonna 2010 oli 284 000. Historiallisesti kaupunki on tunnettu myös nimillä "Charcas", "La Plata" ja "Chuquisaca".
Sucre oli hyvin espanjalainen kaupunki siirtomaa-aikana. Keskustan kapeat ruudukkoon järjestetyt kadut heijastavat andalusialaista kulttuuria, joka ilmenee myös kaupungin taloissa ja useissa luostareissa sekä kirkoissa. Sucre on edelleen Bolivian katolisuuden keskus.
1800-luvulla käytössä ollut "La Plata" nimitys tuli alueen vauraudesta ("plata" tarkoittaa hopeaa tai vaurautta yleensä). Nykyinen kaupungin nimi tulee vallankumousjohtaja Antonio José de Sucren mukaan.
Sucren lentoasema on nimetty vapaustaistelija Juana Azurduy de Padillan mukaan. Sen ainoa kiitotie on 2 835 metriä pitkä.
Sucressa toimii kaksi yliopistoa, joissa on yhteensä noin 30 000 opiskelijaa.
Pedro de Anzures perusti Sucren 30. marraskuuta 1538 numellä "Ciudad de la Plata de la Nueva Toledo". Fransiskaanit perustivat kaupunkiin Recoletan luostarin vuonna 1601 ja 1608 Sucre sai arkkipiispanistuimen.
Vuonna 1839 kaupungista tuli Bolivian pääkaupunki ja sen nimi muutettiin Sucreksi. Vuonna 1898 Bolivian pääkaupunki siirrettiin kuitenkin La Paziin alueen köyhdyttyä Potosín hopeakaivosten tuoton heikkenemisen takia. Sucresta tuli vuonna 1991 UNESCOn maailmanperintökohde.
Kokko (Kalevala)
Kokko tai vaakalintu on jättiläismäinen kotka kalevalaisessa runoudessa.
Kokko on luultavasti sukua yleismaailmalliselle ukkoslintu-hengelle, joka tunnetaan Euroopasta aina Amerikan alkuperäisasukkaille asti.
Kokko on toisinaan tarusankarien ystävä, toisinaan taas vihollinen. Joskus sen tehtävä on vartioida.
Kokko kuvataan joskus rautaiseksi, joskus tuliseksi. Kokolla on jättimäiset kourat ja kynnet, ja se pystyy kantamaan ihmistä. Kokko iskee tulta auttaakseen Väinämöistä polttamaan kasken. Myös kokon sulkia käytetään tulen iskemiseen. Joissain tulen syntykertomuksissa tuli on isketty kokon sulilla. Kokon mittasuhteet kuvataan joskus valtaviksi: toinen siipi haroo taivasta kun toinen osuu meren luotoihin.
Kokkoja esiintyy aina kerrallaan yksi, mutta ainakin Kalevalassa on monta kokkoa. Eräs näistä pelastaa Väinämöisen merihädästä palkkioksi siitä, että kaskea kaataessaan Väinämöinen jätti koivun linnuille istumapuuksi. Ilmarinen ja Louhi tekevät omat kokkonsa. Ilmarinen tekee metallisen kokon, joka pyydystää suomuhauen. Louhi taas muuttuu itse kokoksi rakentamalla siivet ja pyrstön laivan osista ja ottamalla viikatteet kynsiksi.
Sanassa vaakalintu esiintyvä ’vaaka’ tulee mahdollisesti sanasta "vaa’as", joka tarkoittaa myyttistä tulta, aaltoa ja kipua. Toinen mahdollisuus on vuokko, saamelaisten kertomusten tietäjän apulintu.
Smash
Smash voi tarkoittaa:SMASH voi viitata:
Drop
Drop tarkoittaa seuraavia asioita:
Iku-Turso
Iku-Turso (myös Tursas, Turso, Turisas, Iku Turilas ja Meritursas) on kalevalaisessa runoudessa esiintyvä vedenhaltija tai merihirviö, joka toimii myös alkuolentona ja tautidemonina. Iku-alkuliite viitannee ikuiseen olentoon, joka on ollut olemassa jo maailman syntymästä lähtien. Se on myös eräiden muiden myyttisten olentojen, kuten Iku-Tieran nimessä.
Nimi "Tursas" on ilmeisesti lainattu muinaisgermaanin sanasta "þurisaz", joka tarkoitti hirviötä tai jättiläistä. Se esiintyy 1700-luvulta alkaen itämerensuomalaisessa mytologiassa vesihirviönä. Kalevalamittaisissa loitsuissa Turisas esiintyy yhdessä myyttisen Ison tammen kanssa. Eeppisessä runoudessa Väinämöinen tai hänen seuralainen kyntää ""tuhatpeällä tursahalla"" Sammon juuret esiin. Joissain tarinoissa Tursas yhdistyy sekä kristilliseen Leviataniin, että skandinaaviseen maailmankäärmeeseen. Tursas-sanaa on käytetty myös mursuista.
Nimi liittyy myös Pirkkalan Tursiannotkon nimeen. Nykytutkimus katsoo, ettei Turso/Tursas-nimillä olisi yhteyttä skandinaavisen mytologian Thor- tai Tyr-jumalten nimiin.
Vanhimmat kirjalliset kuvaukset tästä uskomusolennosta ovat 1500-luvulta Mikael Agricolalta ja Sigfridus Aronus Forsiukselta. Heidän mukaansa ”Turisas” on ollut muinainen suomalainen (hämäläinen) sodanjumala. Forsius kertoo, että Turisaksen ase oli jousi.
Kristfried Ganander kertoo "Mythologia Fennica" -teoksessaan vuodelta 1789 "Turrisaksen" olevan suomalaisten sodan jumala, joka antoi voiton. Hänen mukaansa Karjalan Eurapäässä (Äyräpäässä) on Tyriän-vuori, jossa "Turrisas" asui. Paikkaa kutsuttiin vielä tuolloin Tyrjän-Äijäksi. Paikalliset uskovat jumalan kummittelevan ennen sodan syttymistä ja lyövän rumpua taivaassa.
Myöhemmässä kansanperinteessä tursas-nimi on yhdistetty erilaisiin pelottaviin haltijaolentoihin, joiden on sanottu asuvan ainakin vedessä, tulessa tai muurahaispesässä. Martti Haavion mukaan yksi tursas-nimellä kutsuttu uskomusolento oli tautidemoni, joka ampui sairautta aiheuttavia nuolia.
Loitsuissa Tursas jonkinlaisena alkuolentona yhtyy pahaan eukkoon, kuten Loviattareen, joka synnyttää pakkasen, erilaiset sairaudet tai rujon, ramman ja perisokean. Meritursas mainitaan myös joissakin kansanrunoissa Väinämöisen isäksi. ”Meritursas partalainen” tekee Iro-neidon tiineeksi ”meren kuohuilla kovilla”. Myöhemmin Iro synnyttää Väinämöisen, Ilmarisen ja Joukahaisen.
Varhaisen kansanrunouden kerääjän Kristfried Gananderin 1700-luvulla taltioima runokatkelma tuntee olennosta myös usein taivaan haltijoihin liitetyn nimityksen Kave ja toteaa hänen olevan Väinämöisen isä. Runokatkelman mukaan Kave kasvoi kolmekymmentä vuotta äitinsä kohdussa ja syntyi lopulta tämän kupeelta miekkoineen ja hevosineen.
Kalevalassa Louhi on kostoksi Sammon menettämisestä loihtinut Turson tappamaan Kalevan kansan. Iku-Turso nostaa kammottavan päänsä vedestä sankarien laivan vieressä saaden meren kuohumaan. Väinämöinen tarttuu kuitenkin Iku-Tursoa korvasta, jolloin Iku-Turso lupaa, että jos saa säilyttää henkensä, ei hän enää nouse ihmisiä ahdistelemaan. Väinämöinen päästää Iku-Turson, joka on siitä lähtien pitänyt lupauksensa.
Lāčplēsis
Lāčplēsis eli "Karhunkaataja" on Latvian kansalliseepos, joka kertoo Lāčplēsiksen seikkailuista ja latvialaisten taistelusta saksalaisia ristiretkeilijöitä vastaan. Vuonna 1888 julkaistun kirjan on kirjoittanut latvialaisten kansantarinoiden pohjalta Andrejs Pumpurs.
Lāčplēsis eli karhunkaataja on Lāčplēsis-kirjan jättikokoinen sankari. Hän tappaa karhuja repimällä niiden leuat irti toisistaan paljain käsin. Hänen päävastustajansa on musta ritari, jättiläismäinen saksalainen ristiretkeläinen. Heidän hurja taistelunsa päättyy lopulta kummankin kuolemaan. Latvia on kuitenkin pelastettu.
Kosketuslevy
Kosketuslevy (engl. "touchpad") on kannettavissa tietokoneissa yleinen ulkoisen hiiren korvaava osoitinlaite.
Kosketuslevyä käytetään kuljettamalla sormea sen pinnalla.
Kosketuslevyjä on nykyään saatavilla pöytäkoneillekin. Sellaisen esitteli Apple vuonna 2010 nimellä Magic Trackpad.
Useimmat (erityisesti Synaptics-ajurilla käytettävät) kosketuslevyt tukevat mm. seuraavia lisätoimintoja: