hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pointillismi
Pointillismi eli pistemaalaus tai täplämaalaus on maalaustekniikka, jossa värejä sekoitetaan niin, että kankaalle tehdään pääväreillä lähekkäin pieniä pisteitä, jotka luovat katsottaessa vaikutelman sekoittuneesta väristä. Muissa tekniikoissa värit sekoitetaan paletilla. Television ja tietokoneen näytöt toimivat samalla tavalla luodessaan kaikki värit punaisten, sinisten ja vihreiden pisteiden yhdistelmistä.
Pointillismi oli neoimpressionistien käyttämä tekniikka. Pointillismin keksijänä pidetään Georges Seurat’ta. Muita tunnettuja pointillisteja olivat Paul Signac ja belgialais-englantilainen, Suomessakin vaikuttanut Alfred William Finch.
Alfred William Finch
Alfred William Finch (28. marraskuuta 1854 Bryssel, Belgia – 28. huhtikuuta 1930 Helsinki) oli keraamikko ja taidemaalari sekä pointillismin merkittävä edustaja. Hän syntyi englantilaisten vanhempien lapsena Belgiassa ja opiskeli Brysselin taideakatemiassa. Hän perusti opiskelutovereidensa kanssa ryhmän "Les XX", jonka järjestämässä näyttelyssä hän tutustui Georges Seurat’n töihin ja alkoi itsekin tutkia optiikkaa ja värien jakautumista.
Finchin aiheet olivat usein maisemia, nuoruudentöissä kotiseudulta Pohjois-Belgiasta, vanhemmiten Englannista Doverin seudulta, minne Finchin vaimo ja lapset muuttivat.
Finch muutti Suomeen vuonna 1897 kreivi Louis Sparren kutsumana, ja asettui Iris-keramiikkatehtaan johtajaksi Porvooseen. Hän vaikutti vahvasti jugend-tyylin kehitykseen Suomessa. Tehtaan sulkemisen jälkeen hän muutti Helsinkiin ja alkoi jälleen maalata sekä opettaa Taideteollisen koulun keramiikkalinjalla. Hän teki yhteistyötä muun muassa Magnus Enckellin kanssa Septem-ryhmässä. Finch on myös toiminut leipurina Kreikassa vuonna 1876.
Väärä kompositio
Väärä kompositio tarkoittaa argumentaatiovirhepäätelmää, jonka mukaan kokonaisuudella on samat ominaisuudet kuin sen osilla. Sen yleinen kaava on seuraava:Esimerkiksi: "Kaisa kuuluu seurakunnan kuoroon. Kaisa on juoruilija. Seurakunnan kuorossa puhutaan varmasti pahaa ihmisten selkien takana."
Väärä divisio
Väärä divisio tarkoittaa argumentaatiovirhepäätelmää, jonka mukaan osilla täytyy olla samat ominaisuudet kuin kokonaisuudella. Sen yleinen kaava on seuraava:Esimerkiksi: "Rautariisto oy kiskoo laina-asiakkailtaan suurta korkoa. Viljo on Rautariiston palkoilla. Viljo varmaankin veisi leivänkin nälkäisen lapsen suusta."
António Fragoso
António de Lima Fragoso (17. kesäkuuta 1897 – 13. lokakuuta 1918) oli portugalilainen säveltäjä ja pianisti. Hän syntyi Pocariçassa ja aloitti musiikinopintonsa 6-vuotiaana. Vuosina 1907–1914 Fragoso asui Portossa. Hän kuoli keuhkosairauteen vuonna 1918. Suurin osa Fragoson tuotannosta oli pianomusiikkia.
Ekologinen virhepäätelmä
Ekologinen virhepäätelmä on argumentaatiovirhe, joka merkitsee yksilötason päätelmien tekemistä kollektiivitason korrelaatiosta. Se on sukua väärälle kompositiolle sekä väärälle divisiolle. Ekologisen virhepäätelmän yleinen kaava on seuraava:Esimerkki: "Lämpimällä säällä tapahtuu paljon hukkumiskuolemia. Laimi aikoo mennä uimaan lämpimänä päivänä. Siispä Laimi on kuolemanvaarassa."
Luettelo portugalilaisista yhtyeistä
Tämä on luettelo portugalilaisista yhtyeistä.
Magnus Enckell
Knut Magnus Enckell (9. marraskuuta 1870 Hamina – 26. marraskuuta 1925 Tukholma) oli suomalainen taidemaalari. Hänen nuoruudentöidensä värimaailma on niukkaa ja askeettista: harmaata, mustaa ja ruskeaa. Nuorta Enckelliä pidetään yhtenä Suomen merkittävimmistä symbolismin edustajista. Esimerkiksi Tampereen tuomiokirkon alttarimaalaus "Ylösnousemus" ja askeettinen, nuorta poikaa kuvaava "Heräävä" ovat tältä ajalta.
Vuoden 1909 jälkeen Enckell on kuin toinen maalari: värien runsaus ja pointillismia lähestyvä ”puhtaan paletin” käyttö ovat Septem-ryhmän ja muun muassa Alfred Finchin vaikutusta.
Togon lippu
Togon lippu on länsiafrikkalaisen Togon tasavallan virallinen lippu, joka otettiin käyttöön 27. huhtikuuta 1960. Lipun oli suunnitellut Ahyi Paul. Siinä on viisi vaakaraitaa väreiltään ylhäältä alas vihreä-keltainen-vihreä-keltainen-vihreä. Vasemmassa ylänurkassa on punainen neliö, jonka keskellä valkoinen viisisakarainen tähti. Lipun värit ovat pan-afrikkalaisen liikkeen värit ja lipun malli viittaa Liberian lippuun.
Lipun värit symboloivat myös maanalaisia rikkauksia (keltainen), metsää ja maataloutta kuten myös toivoa (vihreä), itsenäisyyden puolesta vuodatettua verta (punainen). Sen lisäksi tähti symboloi toivoa.
Robert van Osdel
Robert ”Bob” van Osdel (1. huhtikuuta 1910 Los Angeles – 17. huhtikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Los Angelesin vuoden 1932 olympialaisissa Van Osdel taisteli kullasta hyvän ystävänsä Kanadan Duncan McNaughtonin kanssa. Ratkaisukorkeudessa 197 cm Van Osdel antoi ystävälleen tekniikkaneuvoja ja tämä ylitti riman voittaen kultaa. Van Osdel itse sai hopeaa samalla tuloksella. Vuonna 1933 McNaughtonin kultamitali varastettiin autosta. Van Osdel, joka oli alkanut harjoittaa hammaslääkärin ammattia, teetti omasta mitalistaan muotin ja teki sen avulla McNaughtonille kultamitalireplikan.
Vuonna 1930 Van Osdel oli maailmantilaston ykkösenä korkeushypyssä tuloksella 201 cm. Maansa mestaruuden hän voitti 1932.
Martti Aho
Martti Johannes Aho (19. marraskuuta 1896 Kemin maalaiskunta – 21. kesäkuuta 1968 Kokkola) oli suomalainen eversti ja kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari.
Martti Aho osallistui Suomen sisällissotaan 1918 ja Aunuksen retkikuntaan 1919–1920. Hän valmistui toiselta reserviupseerikurssilta vuonna 1921 ja kävi Kadettikoulun erikoiskurssin 1927-1928. Suomen rajavartiostossa nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä hän toimi 1923-1926 sekä vuodesta 1929 alkaen. Rajavartioaliupseerikoulun johtajana hän oli 1927 ja 1933-1934. Ennen talvisotaa hän palveli rajavartiolaitoksessa Salmin rajavartiostossa komppanianpäällikkönä. Talvisodassa hän oli ensin komppanian päällikkö ja sitten Erillinen pataljoona 8:n (ErP 8) komentaja. Myöhemmin hän komensi pataljoona Jalkaväkirykmentti 38:ssa. Aho haavoittui talvisodassa kahdesti. Välirauhan aikana hän toimi 13. divisioonan esikunnan rajatoimiston päällikkönä ja Rajavartiolaitoksen esikunnassa toimistoesiupseerina.
Jatkosodan alkaessa majuri Aho toimi ensin 11. divisioonan esikunnan operatiivisen osaston päällikkönä ja 21. heinäkuuta alkaen komensi Jalkaväkirykmentti 50:tä (JR 50), joka kuului myös 11. divisioonaan. Rykmentin taitavasta johtamisesta Karjalan armeijan läpimurtotaisteluissa ja myötävaikuttamisesta Äänislinnan valtaukseen everstiluutnantti Aho nimitettiin 1. maaliskuuta 1942 Mannerheim-ristin ritariksi numero 52. Aho rykmentteineen oli asemasotavaiheen Syvärillä. Hänet ylennettiin everstiksi 23. kesäkuuta 1944. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua 11. divisioona siirrettiin Kannakselle, jossa Aho rykmentteineen 27. kesäkuuta alkaen osallistui Talin–Ihantalan taisteluun. Aho haavoittui taistelussa 29. kesäkuuta Kärstilänjärven Ylähovissa.
Lapin sodassa JR 50 osallistui osana "Ryhmä Pajaria" menestyksellisesti sotatoimiin Tornion pohjoispuolella, jonka johdosta Aho nimettiin toistamiseen Mannerheim-ristin ritariksi 16. lokakuuta 1944.
Sodan jälkeen Aho toimi Rovaniemen ja Raahen sotilaspiirien päällikkönä. Hän siirtyi reserviin 1949 ja toimi laivaus- ja ahtausalalla jääden eläkkeelle 1966.
Ylennykset: reservivänrikki 16.11.1921, reserviluutnantti 5.12.1925, reservikapteeni 13.6.1930, kapteeni 21.3.1931, majuri 5.2.1940, everstiluutnantti 11.10.1941, eversti 23.6.1944.
Aho on haudattu Kokkolaan, Marian hautausmaalle.
Sandakan
Sandakan on kaupunki Sabahin osavaltiossa, Malesiassa ja on osavaltion toiseksi suurin kaupunki. Se sijaitsee Borneon saaren itärannikolla. Kaupungin asukasluku on noin 347 300 (2000). Väestöstä noin 18% on kiinalaisia, loput väestöstä ovat pääasiassa bumiputeroita (ei-kiinalaisia eli malaijeja, bajaujeja, dusuneja jne.) ja pääasiassa filippiiniläisiä ja indonesialaisia laittomia siirtolaisia. Sandakan oli aiemmin Britannian Pohjois-Borneon pääkaupunki oltuaan sitä ennen Sulun sulttaanin hallinnassa. Kaupunki tuhoutui lähes täysin Toisessa maailmansodassa. Vain harvoja rakennuksia sitä edeltäneeltä ajalta on säilynyt.
Premissin pitäminen argumenttina
Premissin pitäminen argumenttina on argumentaatiovirhe, jossa jonkun asian B premissiä A pidetään asiana itsenään. Sen yleinen kaava on seuraava:
Kinabatangan
Kinabatangan on kaupunki Malesiassa. Se sijaitsee Sabahin osavaltiossa, Borneon saarella. Kaupungin arvioitu asukasluku on noin 59 000 (1991). Kaupunki sijaitsee lähellä Kinabatangan-jokea.
Meren salaisuudet
Meren salaisuudet on ranskalaisen tutkijan Jacques-Yves Cousteaun vuosina 1967–1976 tuottama ja ohjaama tv-dokumenttisarja. Se oli ensimmäisiä tieteellisiä dokumenttisarjoja, joka käsitteli merenalaista elämää laajasti tieteellisestä näkökulmasta. Sarja oli kotimaassaan Ranskassa menestys. Suomessa sarjaa on esittänyt aiemmin Yle TV2. Uusintalähetykset aloitettiin 5. maaliskuuta 2006 Yle Teema -kanavalla.
Sarjan pohjana on tutkimusalus "Calypsolla" tehty tutkimusmatka ympäri maapallon. Matkan yhteydessä Cousteaun miehistö kuvasi runsaasti filmi- ja valokuvamateriaalia niin pinnalla kuin pinnan allakin. Materiaalia on käytetty myös Cousteaun kirjasarjassa, joka on Suomessa julkaistu nimellä "Merten salaisuudet".
Opéra Bastille
Opéra Bastille eli Bastillen ooppera on Pariisin Place de la Bastille -aukion luona sijaitseva moderni oopperatalo. Siellä toimii Opéra National de Paris, joka toimii myös vanhassa oopperatalossa Palais Garnierissa. Opéra Bastillessa on 2 723 paikkaa.
Uuden oopperatalon idean esitti alun perin Pierre Boulez vuonna 1968. Myöhemmin Ranskan presidentti François Mitterrand innostui säveltäjän ajatuksesta. Rakennuksen tarkoitus oli olla ”moderni ja suosittu” paikka, jossa taidemusiikkia tuotaisiin lähemmäksi suurta yleisöä. Vuonna 1983 järjestetyn arkkitehtikilpailun voitti kanadalais-uruguaylainen Carlos Ott. 
Oopperatalon rakentaminen alkoi vuonna 1984. Se avattiin 13. heinäkuuta 1989, samalla paikalla tapahtuneen Bastiljin valtauksen 200-vuotispäivänä. Ensimmäinen talossa esitetty ooppera oli Hector Berliozin "Troijalaiset".
Djiguiya
Djiguiya on burkinafasolainen yhtye, joka esittää paikallista perinnemusiikkia. Se perustettiin Bobo Dioulassossa vuonna 1995. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, "Sakidin" vuonna 2003.
Ilona Elek
Ilona Elek-Schacherer (17. toukokuuta 1907 Budapest – 24. heinäkuuta 1988 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Ilona Elek oli jo 29-vuotias osallistuessaan ensimmäisiin olympialaisiinsa Berliinissä 1936. Kisoissa hän löi florettikisassa kaksi edellistä olympiavoittajaa, Saksan Helene Mayerin ja Itävallan Ellen Preisin, voittaen kultaa.
Kahdet seuraavat olympialaiset peruttiin toisen maailmansodan takia, mutta Lontoossa 1948 Elek voitti tiukan taistelun voitosta ja otti toisen olympiakultansa floretilla. Vuoden 1952 kisoissa Helsingissä Elek oli jo 45-vuotias mutta edelleen hyvässä kunnossa. Hän voitti 20 ensimmäistä otteluaan mutta hävisi finaalissa kullan niukasti pistein 4–3 Italian Irene Camberille. Elekin sisko Margit oli Lontoon kisoissa floretilla kuudes.
MM-kisoissa Elek voitti vuosina 1937–1956 kuusi kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia. Ainoan henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa hän voitti Tukholmassa 1951. Lisäksi hän voitti MM-kisoja edeltäneissä EM-kisoissa henkilökohtaisen mestaruuden vuosina 1934 ja 1935.
Adagio (täsmennyssivu)
Adagio tarkoittaa seuraavia asioita:
Mariinski-teatteri
Valtion akateeminen Mariinski-teatteri () eli Marian teatteri on vuonna 1860 perustettu ooppera- ja balettiteatteri, joka sijaitsee Pietarissa, Venäjällä. Teatteri on nimetty keisarinna Maria Aleksandrovnan mukaan.
Sekä baletin että oopperan orkesterin ylikapellimestari ja johtaja on Valeri Gergijev, joka on nostanut esitysten tason jälleen maailman huippuluokkaan. Baletissa ovat sen historian aikana tanssineet muun muassa Anna Pavlova, Vatslav Nižinski ja Rudolf Nurejev. Se tunnetaan erityisen puhtaasta ja yhtenäisestä tanssityylistään. Mariinski-teatterissa ovat saaneet ensiesityksensä lähes kaikki suuret venäläiset oopperat, kuten Mihail Glinkan "Ruslan ja Ljudmila", Modest Musorgskin "Boris Godunov" ja "Hovanštšina" sekä kaikki Pjotr Tšaikovskin oopperat, joista "Lumoojattaren" Tšaikovski myös johti itse.
Teatterin aikaisemmat viralliset nimet:
Aataminhuippu
Aataminhuippu (, ) on 2 243 metriä korkea vuori Sri Lankan keskiosassa 20 kilometriä Ratnapuran kaupungista koilliseen. Vuori on ympäristönsä ainoa kokoluokassaan, minkä vuoksi vuori luo selkeän kolmionmuotoisen varjon ympäröivälle tasangolle. Vuorelle kiivenneet pyrkivät näkemään tämän varjon ja sen nopean pienenemisen, kun aurinko nousee aamulla.
Sinhalankielinen nimi Sri Pada liittyy vuoreen ja tarkoittaa pyhän henkilön jalkaa. Nimi tulee vuoren huipulla olevan temppelin sisällä olevasta jalanjäljen muotoisesta kuviosta, jonka sanotaan kuuluvan Buddhalle. Tamilinkieliset nimet "Shivanolipatha Malai" ja "Shiva padam" tarkoittavat samaa, mutta jalanjäljen väitetään kuuluvan Shivalle. Intian muslimit ja kristityt puolestaan uskovat jäljen olevan Aatamin jalanjälki, josta vuoren englanninkielinen nimikin juontuu (Adam’s Peak). Vuori onkin Sri Lankassa pyhä sekä buddhalaisille, hinduille, muslimeille että kristityille. pyhiinvaelluspaikka.
Oulu 1
Oulu 1 on Hailuodon saaren pohjoispuolella Oulun edustalla Suomen aluevesillä sijaitseva Oulun sataman johtavan väylän uloin majakka. Se sijaitsee entisen Haukiputaan kunnan alueella. Majakka on rakennettu ja asennettu paikalleen vuonna 1964.
Rakenteeltaan majakka on ns. pohjamajakka eli kasuunimajakka. Merenpohjaan upotettava kasuuniosa sekä majakkatorni rakennettiin Oulun öljysatamassa. Majakan merenpohjaa vasten lasketun betonisen kasuuniosan halkaisija on 22 metriä. Majakka hinattiin Oulusta sijoituspaikalleen, ja hinauksen aikana torniosa oli sijoitettu kasuunin sisäpuolelle. Sijoituspaikalla torni nostettiin ylös, kasuuniosa upotettiin paikalleen ja täytettiin hiekalla ja betonilla.
Pyöreä, 24 metriä korkea majakkatorni on väriltään musta, ja sen välitasanteen yläpuolella kiertää valkoinen vyö. Majakan lyhtylaitteen korkeus merenpinnasta on 22 metriä.
Yle Radio Suomi Pohjanmaa
Yle Radio Suomi Pohjanmaa (aiemmin "Pohjanmaan Radio" ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena ovat nimestään poiketen vain Etelä-Pohjanmaa ja Merenkurkun (itä)rannikolla sijaitseva Pohjanmaan nykymaakunta. Radion toimitukset sijaitsevat Seinäjoella ja Vaasassa.
Radio lähettää paikallisia uutisia ja säätiedotuksia sekä kertoo alueellisesti kiinnostavista aiheista. Sen musiikillinen anti on noin 65 prosenttia suomalaista ja 35 prosenttia ulkomaista. Se esittää valtakunnallisten suosikkien lisäksi pohjalaisia artisteja ja musiikintekijöitä.
Frank Martin
Frank Martin (15. syyskuuta 1890 Geneve, Sveitsi – 21. marraskuuta 1974 Naarden, Alankomaat) oli sveitsiläinen säveltäjä.
Martin syntyi Genevessä vuonna 1890. Hän opetteli soittamaan pianoa ja improvisoimaan ennen koulunkäyntinsä alkua. Myöhemmin Martin opiskeli kahden vuoden ajan matematiikkaa ja fysiikkaa Geneven yliopistossa. Kerrotaan, että Johann Sebastian Bachin "Matteus-passion" kuuleminen sai nuoren Frank Martinin harkitsemaan muusikon, jopa säveltäjän uraa.
Vuosina 1918–1926 hän asui Zürichissä, Roomassa ja Pariisissa. Vuonna 1946 hän muutti Alankomaihin, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Vuosina 1950–1957 Martin toimi Kölnin musiikkikorkeakoulun sävellysluokan johtajana Saksassa. Vuonna 1960 Martin vieraili Helsingissä ja johti pitämässään konsertissa omia sävellyksiään.
Martinin tuotantoon kuuluu muun muassa sinfonia (1945) ja useita konserttoja eri soittimille, kantaatti "In terra pax" (1943), oratorio "Golgatha" (1948), orkesterisarja "Die vier Elemente" (1963), "Requiem" (1972), kamarimusiikkia sekä oopperat "Der Sturm" ("Myrsky," 1955) William Shakespearen tekstiin ja "Monsieur de Pourceaugnac" (1962) Molièren tekstiin. Säveltäjänä Martin sulautti yhteen ranskalaisia ja saksalaisia, 1930-luvulta alkaen tonaalisia ja dodekafonisia aineksia.
Rie Mastenbroek
Hendrika Wilhelmina ”Rie” Mastenbroek (26. helmikuuta 1919 Rotterdam – 6. marraskuuta 2003 Rotterdam) oli alankomaalainen uimari ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Rotterdamilainen Rie Mastenbroek alkoi harjoitella uintia ”Ma” Braunin valmennuksessa. Braun oli valmentanut oman tyttärensä vuoden 1928 olympiakultaan. Vuonna 1934 Mastenbroek voitti EM-kisoissa kolme kultaa (100 metrin selkäuinti, 400 metrin vapaauinti ja 4 × 100 metrin vapaauintiviesti) ja hopean (100 metrin vapaauinti).
Vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa Mastenbroek voitti 17-vuotiaana kultaa 100 metrin vapaauinnissa, 400 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. 100 metrin selkäuinnissa hän voitti hopeaa, maannaisensa Nida Senffin jälkeen (Senff ei osunut käännöksessä päätyseinään, ja joutui palaamaan takaisin, mutta voitti silti). Mastenbroekista tuli ensimmäinen samoissa olympialaisissa neljä mitalia voittanut nainen.
Seuraavina vuosina Mastenbroek alkoi toimia uimavalmentajana, ja menetti amatööristatuksensa. Urallaan hän teki kahdeksan maailmanennätystä (viisi selkä- ja kolme vapaauinnissa). Hänet valittiin uinnin Hall of Fameen vuonna 1968.
Stewart Sukuma
Stewart Sukuma (oikealta nimeltään Luís Pereira; s. 25. maaliskuuta 1963 Cuamba) on mosambikilainen muusikko. Hän muutti vuonna 1996 Mosambikista Johannesburgiin, jossa valmistui hänen sooloalbuminsa "Afrikiti". Sukuma on esiintynyt muun muassa Orchestra Marrabenta Star de Moçambiquen kanssa.
Raaja
Raaja on selkärankaisten ja niveljalkaisten eläinten parillinen nivelikäs jäsen, jota käytetään tarttumiseen ja liikkumiseen. Myös kädellisten yläraajat, linnun tai lepakon siivet ja valaan evä ovat raajoja. Raajoihin kuuluvat takaraajat ja yläraajat.
Useimmat eläimet käyttävät raajojaan liikkumiseen, kuten kävelyyn, juoksuuun ja kiipeilyyn. Jotkin eläimet käyttävät eturaajojaan (ihmiset yläraajojaan) esineiden kantamiseen ja käsittelyyn.
II armeijakunta
II armeijakunta voi tarkoittaa useaa erimaalaista sotatoimiyhtymää eri aikoina.
Suomalaisia:
Saksalaisia:
Yhdysvaltalaisia:
Brittiläisiä:
Kanadalaisia:
III armeijakunta
III armeijakunta voi tarkoittaa useaa erimaalaista sotatoimiyhtymää eri aikoina.
Suomalaisia:
Kari Hirvonen
Kari Hirvonen (s. 1982 Ähtäri) on suomalainen laulaja, joka valittiin tangokuninkaaksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2003. Hän oli mukana kilpailussa jo edellisenä vuonna, mutta ei vielä silloin selvinnyt kolmen parhaan joukkoon. Vuonna 2003 Hirvonen voitti kuitenkin ylivoimaisesti. Hän oli miesten sarjassa ainut, joka sai täydet kymmenen pistettä.
Hirvonen aloitti keikkailun jo 15-vuotiaana rumpalina ja vuotta myöhemmin laulajana. Nykyään hän keikkailee aktiivisesti Jake Niska & Niskalenkki -orkesterin tai Hovinarrit-orkesterin kanssa. Hirvonen on ammattikoulutukseltaan rakentaja.
Hirvonen oli naimisissa saman vuoden tangokuningatar Saija Tuupasen kanssa, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2006. Hirvosella on yksi tytär.
Francisco de Lacerda
Francisco de Lacerda (1869–1934) oli portugalilainen säveltäjä. Hän oli kotoisin São Jorgen saarelta, Azoreilta. Hän aloitti musiikinopintonsa Portossa vuonna 1888 ja jatkoi niitä myöhemmin Lissabonissa. Lacerda kuoli Lissabonissa vuonna 1934. Säveltäjän tuotantoon kuuluu niin sinfonista kuin pienimuotoisempaakin musiikkia.
Wienin valtionooppera
Wienin valtionooppera () on Euroopan tunnetuimpia oopperataloja. Nimensä mukaisesti se sijaitsee Wienissä Itävallassa. Se vihittiin käyttöön 25. toukokuuta 1869 Mozartin oopperalla "Don Giovanni". Valtionoopperan nimi oli vuoteen 1918 asti "Wienin hoviooppera (Hofoper)". Se on myös vuosittaisten Wienin oopperatanssiaisten pitopaikka.
Oopperan orkesterin soittajat muodostavat myös Wienin filharmonikot, ja orkesteri soittaa myös Salzburgin musiikkijuhlien oopperaorkesterina. Oopperan taiteellisena johtajana toimi 2002-2010 Seiji Ozawa, mutta hän joutui jättämään johtamisen vuoden 2010 alusta sairastuttuaan kurkkusyöpään. Syksyllä 2010 uutena taiteellisena johtajana aloitti Franz Welser-Möst työparinaan uusi pääjohtaja Dominique Meyer. Aikaisempia kapellimestareita ovat olleet muiden muassa Hans Richter, Felix Weingartner, Richard Strauss, Clemens Krauss, Wilhelm Furtwängler, Bruno Walter, Karl Böhm, Herbert von Karajan, Lorin Maazel, Claudio Abbado ja Riccardo Muti.
Rakennus tuhoutui vuonna 1945 pommituksissa mutta rakennettiin uudestaan ja otettiin käyttöön 1955.
Oopperan yhteydessä toimii Wienin valtionoopperan baletti ja Wienin valtionoopperan balettikoulu.
M/S Calypso
M/S Calypso oli ranskalaisen merentutkijan Jacques-Yves Cousteaun tutkimusalus. Alus toimi liikkuvana laboratoriona Cousteaun tutkimusmatkoilla.
Puurunkoinen "Calypso" rakennettiin alun perin Ison-Britannian kuninkaallisen laivaston miinanraivaajalaivaksi. Aluksen rakensi Ballard Marine Railway Company Seattlessa Yhdysvalloissa. Alus oli BYMS (British Yard Minesweeper) Mark 1 -luokan moottoroitu miinanraivaaja. Aluksen köli laskettiin 12. elokuuta 1941 tunnuksella BYMS-26, ja vesillelasku tapahtui 21. maaliskuuta 1942. Kuninkaalliselle laivastolle alus luovutettiin helmikuussa 1943 nimellä HMS J-826, ja alus siirrettiin välittömästi Välimerelle aktiivipalvelukseen. Vuonna 1944 aluksen luokitukseksi muutettiin BYMS-2026, ja se siirrettiin Maltalle, jossa se oli ankkurissa vuoteen 1947, jolloin se poistettiin laivaston kalustorekisteristä.
Toisen maailmansodan jälkeen alus palveli lauttana Maltan ja Gozon saaren välillä, jolloin se sai nimekseen "Calypso", nymfi Kalypson mukaan. Myytin mukaan nymfin kotisaari oli samainen Gozon saari.
Irlantilainen miljonääri Thomas Loel Guinness osti aluksen 1950 ja vuokrasi sen Cousteaulle nimellisestä yhden frangin vuosivuokrasta. Cousteau tutkimusryhmineen korjasi ja varusti aluksen tutkimus- ja tukialukseksi sukellus-, kuvaus- ja merentutkimustehtäviä varten.
"Calypson" varustus oli nykyaikainen. Varustukseen kuuluivat muun muassa yhden ja kahden hengen minisukellusveneet, sukelluslautaset sekä sukellusskootterit. Aluksen keulaan, kolme metriä vesirajan alle, rakennettiin myös tarkkailukammio. Alukselle sijoitettiin myös helikopteritasanne sekä tutkimuslaitteisto.
Vuonna 1996 "Calypso" oli ankkuroituna Singaporen satamassa, kun proomu törmäsi sen kylkeen ja upotti aluksen. Alus nostettiin 1998 ja hinattiin Ranskan La Rochelleen, jossa se oli tarkoitus kunnostaa näyttelyesineeksi. Alus kuitenkin jäi La Rochellen satamaan ruostumaan kuudeksi vuodeksi, kunnes Carnival Cruise Lines osti aluksen nimelliseen yhden euron hintaan. Carnival Cruise Lines ilmoitti kunnostavansa aluksen 1,3 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla ja asettavansa sen museolaivaksi Bahamalle.
Tällä hetkellä aluksen omistaa Cousteau Society ja se on ruostumassa Pirioun telakalla Ranskassa, jossa alus piti kunnostaa entiseen loistoonsa.
Unsuk Chin
Unsuk Chin (; s. 14. heinäkuuta 1961 Soul) on korealainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä vuosina 1985–1988 Saksassa György Ligetin johdolla ja asuu siellä nykyään. Hän on säveltänyt myös muun muassa sellokonserton sekä oopperan "Alice in Wonderland" (Lewis Carrollin kirjan "Liisan seikkailut ihmemaassa" pohjalta).
Unsuk Chin sai vuonna 2004 viulukonsertostaan Grawemeyer-palkinnon. Vuonna 2017 hän sai 150 000 euron arvoisen Wihurin Sibelius-palkinnon.
Unsuk Chinin puoliso on pianisti Maris Gothóni.
Saksan II armeijakunta
II armeijakunta oli Saksan mavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Wehrkreis II perusti alue-esikunnan 1. lokakuuta 1934 Stettinissä sijainneen Reichswehrin 2. jalkaväkidivisioonan esikunnan yhteyteen. Esikunta nimettiin 1935 II armeijakunnan esikunnaksi ().Armeijakunnan komentajina toimivat:
Louis Sparre
Pehr "Louis" Sparre af Söfdeborg (alun perin "Luigi Petro"; 3. elokuuta 1863 Gravellona, Lombardia – 26. lokakuuta 1964 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kreivi, taiteilija, graafikko, huonekalusuunnittelija ja kirjailija. Hän oli keksijä Ambjörn Sparren ja Teresita Adèle Josefa Gaetana Barbavaran poika. Hän teki merkittävän uran Suomessa jugendin ja kansallisromantiikan parissa. Hän matkusteli maalausretkillä Karjalassa Akseli Gallen-Kallelan, Emil Wikströmin ja muiden karelianistien kanssa. 1890-luvun lopulla Sparre keskittyi taideteollisuuteen ja perusti Porvooseen Iris-huonekalu- ja keramiikkatehtaan, jonka johtoon hän kutsui Alfred Finchin. Hän myös osallistui Porvoon vanhan keskustan rauhoittamiseen ja entisöimiseen. Viimeiset vuotensa hän vietti Ruotsissa.
Sparre vietti varhaisen lapsuutensa äitinsä kanssa Gravellonassa, isän ollessa usein työmatkoilla. Kun äiti kuoli vuonna 1867, Sparre muutti isänsä luo Pariisiin ja myöhemmin isoäitinsä luo Karlskronaan. Pian hän kuitenkin muutti Tukholmaan ja aloittaessaan opinnot kirjautui samalla myös Ruotsin kuninkaallisen taideakatemian iltakouluun. Valmistumisen jälkeen hän muutti Pariisiin, jossa opiskeli Académie Julianissa 1887-1890. Siellä hän tutustui suomalaisista taiteilijoista muun muassa Albert Edelfeltiin, Akseli Gallen-Kallelaan, Emil Wikströmiin ja Eero Järnefeltiin. Sparre debytoi Pariisin salongissa vuonna 1888.
Louis Sparre oli vuodesta 1893 naimisissa marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin sisaren Eva Mannerheim-Sparren kanssa. Heidän lapsensa olivat Pehr Gustaf Ambjörn Sparre ja lentäjä Clas Sparre. Hänen suomenkielinen lempinimensä oli Pekka. Taiteilijana hän oli aktiivinen Ruotsissa, Suomessa ja Ranskassa.
Sparre tuli Suomeen vuonna 1889 Akseli Gallen-Kallelan seurassa. Hän ihastui maahan ja erityisesti Karjalan arkaaiseen kulttuuriin. Vuonna 1891 oli näytteillä kaksi hänen teostaan Pariisin salongissa. Samana vuonna hän päätti muuttaa Suomeen, jossa asui vuoteen 1908 saakka. Hän teki laajoja matkoja Suomessa ja kuvaili niitä maalauksissaan sekä kirjassa "Kalevalan kansaa katsomassa: muistiinpanoja Kauko-Karjalan retkeltä vuonna 1892". Vuonna 1895 hän sai ensimmäisen palkinnon kilpailussa Vaasan kirkon alttaritaulusta.
Sparren pariskunnan kiinnostus taideteollisuutta ja huonekaluja kohtaan johti Iris-tehtaan perustamiseen vuonna 1897 ja 1901 taideteollisen piirustustoimiston perustamiseen. Sparren perheen muutettua Ruotsiin vuonna 1908 Louis luopui taideteollisuudesta ja keskittyi maalaamiseen ja grafiikan tekemiseen, Iris-tehdas oli lopettanut toimintansa taloudellisten vaikeuksien takia jo vuonna 1902. Hän jatkoi matkustelua Euroopassa ja teki vuonna 1912 Anders Zornin kanssa matkan Egyptiin ja Pohjois-Afrikkaan.
Sparre ohjasi vuonna 1907 ensimmäisen suomalaisen elokuvan "Salaviinanpolttajat" yhdessä Teuvo Puron kanssa.
Sparre osallistui miekkailijana Tukholman Olympialaisiin 1912. Hän pysyi aktiivisena vanhuuteen asti ja piti oman taidenäyttelynsä 99 vuoden iässä.
II SS-panssariarmeijakunta
II SS-panssariarmeijakunta (II SS-PSAK) () oli Saksan Waffen-SS:n panssariyhtymä, joka muodostettiin kesäkuussa 1942 nimellä "SS-Panzer-Generalkommando" ja siirrettiin Ranskaan.
Tammikuussa 1943 se siirrettiin itärintaman eteläosaan ja sai nimen "SS-Panzer-Korps" (ilman järjestysnumeroa). Armeijakunta osallistui kolmanteen Harkovan taisteluun talvella 1943. Kesäkuussa 1943 armeijakunta nimettiin II SS-panssariarmeijakunnaksi. Nimenvaihdos johtui siitä, että oli annettu käsky uuden, SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin ympärille muodostettavan SS-panssariarmeijakunnan perustamisesta, joka sai järjestysnumeron I. Heinäkuussa 1943 II SS-panssariarmeijakunta osallistui Kurskin taisteluun. Benito Mussolinin kukistumisen jälkeen yksikkö komennettiin Italiaan, vaikka vain Leibstandarte Adolf Hitler -divisioona siirrettiin. Vuoden 1943 joulukuussa yksikkö siirrettiin Ranskaan ja se palasi huhtikuussa 1944 itärintamalle, kunnes se jälleen palautettiin länsirintamalle Normandiaan. Lopun sodasta se taisteli Ardenneilla lopulta päätyen Itävaltaan.
Armeijakunnan komentajina olivat:
Armando José Fernandes
Armando José Fernandes (26. heinäkuuta 1906 Lissabon – 1983 Lissabon) oli portugalilainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli vuodesta 1927 lähtien musiikkia Lissabonin kansallisessa konservatoriossa. Vuosina 1953–1976 Fernandes opetti sävellystä samassa konservatoriossa. Fernandesin tuotantoon kuuluu muun muassa paljon musiikkia pianolle.
Akritarkit
Akritarkit ovat pienten orgaanisten rakenteiden fossiileja. Yleisesti mikä tahansa pieni, happoon liukenematon (ts. ei karbonaatti eikä silikaatti) orgaaninen rakenne, jota ei voida muuten luokitella, on akritarkki. Useimmat akritarkit ovat varmasti jäänteitä vedessä eläneistä yksisoluisista eliöistä.
Akritarkkeja löytyy sedimenttikivistä, jotka ajoittuvat prekambrista nykyaikaan. Prekambriselta ajalta eri lajeja on pystytty erottamaan vain muutamia. Fossiilien koko vaihtelee 0,01–0,1 millimetriin.
Mikko Alkio
Mikko Tuukka Samuli Alkio (s. 3. maaliskuuta 1972 Hattula) on suomalainen lakimies ja keskustalainen vaikuttaja. Hän toimi 16. tammikuuta 2008 alkaen elinkeinoministeri Mauri Pekkarisen poliittisena valtiosihteerinä työ- ja elinkeinoministeriössä. Keskustan jouduttua oppositioon vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeen Alkio on työskennellyt asianajotoimistossa mutta on tehnyt edelleen selvityksiä työ- ja elinkeinoministeriölle.
Aiemmin Alkio on toiminut muun muassa Microsoftin tietoyhteiskuntasuhdejohtajana, Matti Vanhasen talouspoliittisena neuvonantajana ja komissaari Olli Rehnin kabinetin jäsenenä Euroopan komissiossa. Hän toimi Keskustanuorten puheenjohtajana vuosina 1995–1997. Koulutukseltaan Alkio on oikeustieteiden kandidaatti.
Samasta sukunimestä ja samasta puoluetaustasta huolimatta Mikko Alkio ei ole Maalaisliiton perustajan ja ideologin Santeri Alkion jälkeläinen.
Alkio ilmoitti 25. helmikuuta 2006 pyrkivänsä keskustan puoluesihteeriksi. Hänen tavoitteenaan oli luoda vahva side kentän ja puoluesihteerin välille. Alkio tuli toiseksi puoluesihteerivaalissa 10. kesäkuuta 2006. Puoluesihteeriksi valittiin Jarmo Korhonen. Suomen Keskustan eduskuntaryhmän jäsenistä Kyösti Karjula ja Aila Paloniemi kuuluivat Alkion puoluesihteeriyttä tukeneen kampanjaryhmän johtonelikkoon. Muita johtonelikon jäseniä olivat Pekka Myllymäki ja entinen Euroopan parlamentin jäsen sekä kansanedustaja Mirja Ryynänen. Muita kampanjaryhmässä olleita kansanedustajia olivat Antti Kaikkonen ja Maija-Liisa Lindqvist.
Sohn Kee-chung
Sohn Kee-chung (hangul 손기정, hanja 孫基禎, 29. elokuuta 1912 Sinŭiju – 15. marraskuuta 2002 Soul) oli eteläkorealainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja. Sohnista tuli ensimmäinen korealainen olympiamitalisti, kun hän vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa voitti maratonkultaa osana Japanin joukkuetta.
Sohn Kee-chung syntyi nykyisen Pohjois-Korean alueella olevassa Sinŭijun kaupungissa. Vuosina 1933–1935 hän osallistui 13 maratonille, joista hän voitti kymmenen. 3. marraskuuta 1935 hän juoksi maailman kaikkien aikojen parhaan ajan: 2 tuntia, 26 minuuttia ja 42 sekuntia. Se säilyi parhaana aikana aina vuoteen 1947.
Japani miehitti Koreaa Berliinin kisojen aikaan ja Sohn Kee-chung pakotettiin osallistumaan osana Japanin joukkuetta ja käyttämään japanilaistettua nimeä Son Kitei. Hän voitti maratonin ajalla 2 tuntia, 29 minuuttia ja 19,2 sekuntia. Sohn käytti erikoisia juoksutossuja, joissa oli oma lokero isovarvasta varten. Eräs korealaisista lehdistä, Dong-a Ilbo, poisti tarkoituksella Japanin lipun kuvasta, jossa Sohn Kee-chung vastaanotti mitaliaan. Tämä raivostutti japanilaiset: kahdeksan toimittajaa vangittiin ja lehden toiminta loppui yhdeksäksi kuukaudeksi.
Olympiamaraton jäi Sohn Kee-Chungin uran viimeiseksi. Myöhemmin hänestä tuli arvostettu maratonvalmentaja. Hän valmensi muun muassa Barcelonan vuoden 1992 olympiavoittajaa Hwang Young-chota.
Kotikisoissa Soulissa 1988 Sohn Kee-chung sai kunnian tuoda olympiatuli avajaisissa stadionille. Sohn kuoli 90-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Vexations
Vexations on säveltäjä Erik Satien oletettavasti vuonna 1893 säveltämä pianoteos. Se koostuu lyhyestä katkelmasta, joka on tarkoitettu soitettavaksi 840 kertaa peräkkäin.
"Vexations" koostuu kahdeksantoista nuotin muodostamasta melodiasta, joka toistetaan muunneltuna neljästi (A A1 A A2, missä A on teema, A1 ja A2 muunnelmia, joissa vasemman käden soittamaan teemaan yhtyy oikean käden riitasointuinen, tritonuksista koostuva säestys). Käsikirjoitukseen on merkitty: "Pour se jouer 840 fois de suite ce motif, il sera bon de se préparer au préalable, et dans le plus grand silence, par des immobilités sérieuses." (”Soittaaksesi teeman itseksesi 840 kertaa peräjälkeen on hyödyllistä valmistautua etukäteen, täydellisessä hiljaisuudessa, vakavassa liikkumattomuudessa.”)
Vaikka ohje ei sinänsä vaadi kappaleen soittamista satoja kertoja peräkkäin, on huomautus myöhemmin tulkittu kirjaimellisesti. "Vexations"-esitykset, joita on järjestetty lukuisia, kestävät yleensä neljästätoista yli kahteenkymmeneen tuntiin, ja niissä on useita pianisteja, jotka vuorottelevat rasitusvammojen estämiseksi. Ensimmäisen kerran teos esitettiin kokonaisuudessaan (vaaditut 840 kertaa) 9. syyskuuta 1963 kokonaisen pianistijoukon voimin. Esitys kesti iltakuudesta seuraavaan päivään ja päättyi kello 12:40. Esittäjäryhmään kuuluivat John Cage, David Tudor, Christian Wolff, Philip Corner, Viola Farber, Robert Wood, MacRae Cook, John Cale, David Del Tredici, James Tenney, Howard Klein ja Joshua Rifkin sekä kaksi varamiestä.
Gustave Charpentier
Gustave Charpentier [gystav šarpãtje] (25. kesäkuuta 1860 Dieuze – 18. helmikuuta 1956 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Charpentier syntyi Dieuzessä ja aloitti musiikinopintonsa Lillessä. Vuonna 1881 hän pääsi Pariisin konservatorioon, jossa hän opiskeli sävellystä Jules Massenet'n johdolla. Vuonna 1887 Charpentier voitti Prix de Romen kantaatillaan "Didon". Charpentier ei säveltänyt enää paljonkaan vuoden 1913 jälkeen. Hän kuoli Pariisissa vuonna 1956. Charpentier'n tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, joista esitetyin on "Louise" (1900).
Maurice Duruflé
Maurice Duruflé (11. tammikuuta 1902, Louviers – 16. kesäkuuta 1986, Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja urkuri.
Duruflé syntyi Louviers'ssa vuonna 1902 ja siirtyi Pariisiin 17-vuotiaana. 18-vuotiaana hän pääsi Pariisin konservatorioon, jossa hän opiskeli sävellystä Charles-Marie Widorin ja Paul Dukas'n johdolla sekä urkujensoittoa Eugène Gigout'n johdolla. Hän toimi Saint-Étienne-du-Mont-kirkon urkurina Pariisissa vuodesta 1930. Vuonna 1939 Duruflé soitti urkuja Francis Poulencin urkukonserton ensiesityksessä Pariisissa. Duruflé lopetti esiintymisen vuonna 1975, jolloin hän loukkaantui auto-onnettomuudessa. Hän kuoli Pariisissa vuonna 1986.
Duruflén sävellyksistä neljätoista on julkaistu. Niitä ei kaiken kaikkiaan ole kahtakymmentä enempää, sillä Duruflé oli äärimmäisen itsekriittinen ja halusi päästää käsistään vain teoksia, joihin saattoi olla täysin tyytyväinen. Tosin hän saattoi myös muuttaa mieltään ja palata vanhoihin teoksiin myöhemmin korjatakseen niitä: ainakin hänen tiedetään kirjoittaneen urkusarjansa viimeisen osan, Toccatan, uudelleen. Sen korjaus osui juuri samaan aikaan, jolloin Duruflé levytti teoksiaan yhdessä urkurivaimonsa Marie-Madeleine Duruflé-Chevalier'n kanssa, mistä syystä sarjasta on taltioitu hänen omana esityksenään vain kaksi ensimmäistä osaa.
Duruflén sävellyksistä esitetyin lienee Requiem (op. 9) vuodelta 1947. Erittäin arvostettuja ovat myös hänen urkuteoksensa, mm. Suite sekä Prélude et fugue sur le nom d'Alain (Preludi ja fuuga nimestä Alain), jonka Duruflé sävelsi 2. maailmansodassa menehtyneen ystävänsä, urkuri ja säveltäjä Jehan Alainin muistoksi.
Daniel Catán
Daniel Catán (1949 México, Meksiko – 10. huhtikuuta 2011 Austin, Texas, Yhdysvallat) oli meksikolainen säveltäjä. Hän opiskeli Englannissa musiikkia ja filosofiaa. Catán palasi Meksikoon vuonna 1977. Säveltäjän tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, joista uusin on "Salsipuedes" vuodelta 2004.
KwK 42
Saksalainen 7,5 cm Kampfwagenkanone 42 (L/70) oli toisen maailmansodan aikainen 75 mm panssarivaunukanuuna. Aseesta käytetään usein nimitystä 7,5 cm KwK 42. Tykin oli kehittänyt Rheinmetall-Borsig AG ja sitä valmistettiin Rheinmetallin Unterlüßin tehtailla Saksassa. KwK 42:ta käytettiin myös panssarintorjuntavaunujen panssarintorjuntatykkinä Jagdpanzer IV/70 (A):ssa ja IV/70 (V):ssä, mutta tällöin sitä kutsuttiin Pak 42:ksi.
Tykin tärkein ominaisuus oli suuri lähtönopeus, jonka pitkä putki ja hylsy mahdollistivat. Suuri lähtönopeus johti hyvin laakaan lentorataan, joka helpotti merkittävästi tähtäämistä ja takasi mahtavan panssarinläpäisyn. Tullessaan palveluskäyttöön vuoden 1943 kesällä, Kwk 42 oli tehokkaampi kuin yksikään liittoutuneiden panssarintorjunta- tai panssarivaunukanuuna. KwK 42 ja aikansa parasta sotilasoptista osaamista edustaneet Pantherin Leitz TZF 12 -sarjan tähtäyskaukoputket olivat tehokas yhdistelmä.
Tykissä oli puoliautomaattinen lukko ja siinä käytettiin kolmea erilaista ampumatarviketta: panssarikranaattia, alikaliiperiammusta ja sirpalekranaattia.
Kyseiset läpäisytiedot on esitetty alun perin Ranskan puolustusministeriön julkaisussa ""Le Panther" Ministere de la Guerre, Section Technique de l'Armee, Groupement Auto-Chars, 1947".
Felix Draeseke
Felix August Bernhard Draeseke (7. lokakuuta 1835 – 26. helmikuuta 1913) oli saksalainen säveltäjä.
Draeseke syntyi Coburgissa ja aloitti säveltämisen 8-vuotiaana. Vuosina 1862-1876 hän asui Sveitsissä. Vuonna 1876 hän asettui Dresdeniin. Vuonna 1894 Draeseke meni naimisiin Frida Neuhausin kanssa. Draeseke kuoli aivohalvaukseen vuonna 1913. Hän sävelsi uransa aikana muun muassa sinfonioita, konserttoja, oopperoita, kamarimusiikkia ja pianokappaleita.
Eduard Künneke
Eduard Künneke (27. tammikuuta 1885 Emmerich – 27. lokakuuta 1953 Berliini) oli saksalainen säveltäjä, jonka tuotanto koostuu suurimmilta osin oopperoista ja opereteista. Hän opiskeli Berliinissä Max Bruchin johdolla. Künneken tytär oli näyttelijä ja laulaja Evelyn Künneke.
Künneken sävellyksistä meillä nykyisin tunnetuin lienee George de Godzinskyn tangoksi sovittama ja Olavi Virran levyttämä (sekä salanimellä sanoittama) ”Victoria Regia”, joka on alun perin neliosaisen "Kukkaisihme"- eli "Das Blumenwunder" -orkesterisarjan 2. osa.
Stefano Landi
Stefano Landi (kastettu 26. helmikuuta 1587, Rooma – 28. lokakuuta 1639, Rooma) oli italialainen säveltäjä, laulaja, urkuri ja musiikinopettaja. Hän eli lähes koko elämänsä Roomassa.
Landi syntyi Roomassa ja opiskeli mahdollisesti Asprilio Pacellin johdolla. Vuonna 1618 hän julkaisi kirjan viisiäänisiä madrigaaleja Venetsiassa. Hän kuoli Roomassa vuonna 1639.
Landi sävelsi muun muassa madrigaaleja, messuja, aarioita sekä oopperan "Sant'Alessio" (Rooma 18.2.1632).
Makrofilia
Makrofilia tarkoittaa hyvin voimakasta, joskus seksuaalista, kiinnostusta isokokoisiin ihmisiin. Useimmiten makrofiilit joutuvat tyytymään omaan mielikuvitukseensa tai pornografiseen materiaaliin, koska tarpeeksi isokokoisia ihmisiä on vaikea löytää tai heitä ei ole olemassa. Makrofiilit voivat unelmoida jopa jättiläisistä.
Makrofilia ei ole täysin mikrofilian vastakohta, mutta niitä voidaan kutsua silti vastakohdiksi.
Filip III (Espanja)
Filip III (, 14. huhtikuuta 1578 – 31. maaliskuuta 1621) oli Espanjan ja Portugalin (nimellä Filip II) kuningas vuodesta 1598 kuolemaansa asti.
Filip syntyi ja kuoli Madridissa. Hän oli edellisen kuninkaan, Filip II:n, ja tämän neljännen vaimon, Anna Itävaltalaisen, poika. Hän peri isänsä uskomukset ja periaatteet, muttei osuutta tämän omaisuuteen. Vanha kuningas myönsi, ettei ollut saanut poikaa, joka olisi kykeneväinen käyttämään laajaa valtaansa ja ennusti että Filip III olisi alamaistensa sätkynukke. Juuri näin tapahtuikin. Filip III vietti pääosan elämästään hovielämän huvituksissa ja jätti hallitsemisen suosikkinsa Lerman herttuan huoleksi.
Filip kuoli Madridissa maaliskuussa 1621. Ranskan suurlähettilään Bassompierren muistelmissa kerrottu tarina, joka kertoo hänen kuolleen "brasero"-lämmittimen aiheuttamaan kuumuuteen, koska sopivaa palvelijaa ei ollut paikalla sen poisviemiseen, on humoristinen tapa liiotella hovin erittäin virallista etikettiä.
Filip oli naimisissa Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisarin Ferdinand II:n sisaren, Margareeta Itävaltalaisen kanssa. 
He saivat kahdeksan lasta, joista viisi eli aikuisiksi asti:
Dionisio Aguado
Dionisio Aguado (8. huhtikuuta 1784 – 29. joulukuuta 1849) oli espanjalainen säveltäjä ja kitaristi. Hän sävelsi musiikkia mm. soolokitaralle.
Aguado syntyi Madridissa ja opiskeli Miguel Garcian johdolla. Vuonna 1825 hän siirtyi Pariisiin, jossa hän ystävystyi Fernando Sorin kanssa. Aguado palasi kotimaahansa vuonna 1838 ja kuoli Madridissa vuonna 1849.
Koliva
Koliva (kreikaksi κόλλυβα, venäjäksi коливо) on muisteluvehnä, joka siunataan ortodoksisissa kirkoissa yleisinä vainajien muistelupäivinä tai joskus myös vainajien muistoksi toimitettavan palveluksen, panihidan jälkeen.
Palveluksen jälkeen kolivaa voidaan jakaa palvelukseen osallistuneille tai muistovehnä tai siitä tehtyä kakkua syödään kotona muistoaterialla omia vainajia muistellen.
Vreni Schneider
Vreni Schneider (s. 26. marraskuuta 1964 Elm, Sveitsi) on entinen sveitsiläinen alppihiihtäjä ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Schneider on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä naisalpinisteja. Hän oli ensimmäinen naisalppihiihtäjä, joka voitti kolme olympiakultaa ja viisi olympiamitalia. Schneider nousi tähän saavutukseen voittaessaan Lillehammerissa 1994 kultaa pujottelussa, hopeaa alppiyhdistetyssä ja pronssia suurpujottelussa. Vuonna 1988 Calgaryssä Schneider oli jo ehtinyt voittaa kultaa pujottelussa ja suurpujottelussa.
Maailmanmestaruuskisoista Schneiderilla on kuusi mitalia: kolme kultaista, kaksi hopeista ja yksi pronssinen. Maailmancupin kokonaiskilpailun Schneider voitti kolmesti. Lisäksi hän oli ykkönen pujottelucupissa kuusi ja suurpujottelucupissa viisi kertaa. Kaudella 1988–1989 Schneider voitti ennätykselliset 14 osakilpailua. Yhteensä hänellä on 55 maailmancupin osakilpailuvoittoa, joista 34 pujottelusta.
Yhdentoista menestyksekkään kauden jälkeen huhtikuussa 1995 Schneider päätti kilpauransa. Nykyään hän vetää hiihto- ja lumilautailukoulua kotikylässään Elmissä. Lisäksi hän omistaa urheiluliikkeen Glarusissa.
Hannu Salakka
Hannu Salakka (6. tammikuuta 1955 Sääminki – 9. elokuuta 2003 Kangasniemi) oli suomalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi ennen kaikkea runoilijana. Salakka tuli suomalaiseen kirjallisuuteen 1974 runokokoelmalla "Muuttolintumaisemaa". Kuollessaan hän asui Kangasniemellä ja oli vapaa kirjailija.
Taistelevien jumalattomien liitto
Jumalattomien liitto () eli Jumalattomien yhdistys (, myöhemmin Taistelevien jumalattomien liitto) oli Neuvostoliitossa vuosina 1925–1947 toiminut uskonnonvastainen järjestö.
Järjestön johtoon nousi Jemeljan Jaroslavski. Vuodesta 1926 vuoteen 1932 järjestön jäsenmäärä kasvoi 87 000:sta 5,6 miljoonaan jäseneen. Järjestö toimi pitkälti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ohjauksessa, ja puolueen omaa propagandaa sisällytettiin myös järjestön lehtiin.
Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 prosenttia neuvostoliittolaisista edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi.
Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen. Neuvostohallinto näki kirkon tuen hyödyllisyyden sotaponnisteluissa, ja ortodoksinen kirkko julkisesti toivoikin Jumalan tuovan Neuvostoliitolle voiton sodassa. Vuonna 1943 toimintansa lopettaneen järjestön työn jatkajaksi perustettiin 1947 Poliittisen ja tieteellisen tiedon levittämisyhdistys eli Znanie (, ).
Lúcia Moniz
Ana Lúcia Moniz (s. 9. marraskuuta 1976 Lissabon, Portugali) on portugalilainen laulaja ja näyttelijä.
Moniz opiskeli vuosina 1990–1991 Santa Cecilian musiikkiakatemiassa. Vuonna 1996 hän osallistui Eurovision laulukilpailuun kappaleellaan ”O meu coração não tem cor”, joka sijoittui kuudenneksi. Vuonna 1999 ilmestyi Monizin ensimmäinen albumi "Magnólia", joka sisälsi englannin- ja portugalinkielisiä popkappaleita. Vuonna 2003 Moniz esiintyi elokuvassa "Rakkautta vain".
Ford Ranchero
Ford Ranchero oli Ford Motor Company -yhtiön automalli, jota valmistettiin 23 vuoden aikana 1957–1979 yli 500 000 kappaletta. Se oli ensimmäinen täyskokoinen (full-size) avolava-auto.
Täysikokoiseen (full-size) Ford Fairlane -korimalliin perustuva konsepti. Autoja valmistettiin kahtena mallina; Standard ja Custom. Custom-mallissa oli melkein kaikki Fairlanen lisävarusteet. Moottorivaihtoehtoina oli kaikki Fairlanen moottorit, aina 352 cid (5,8 l) saakka.
Pienempään Ford Falcon -malliin perustuva. Moottorivaihtoehtoina alkaen 144 cid (2,4 l) suorasta kuutoskoneesta 389 cid (4,7 l) V8:iin.
Korimalli palasi Ford Fairlane -malliin perustuvaksi. Moottorivaihtoehdot 200 cid (3,3 l) suora kuutonen – 390 cid (6,4 l) V8 "isolohko".
Korimalli muuttui sporttisempaan Ford Torino -malliin perustuvaksi. Mallivaihtoehtoina Standard, 500 ja GT, Moottorivaihtoehtoina kuutoskoneista aina 335 hevosvoimaiseen 428 cid (7,0 l) Cobra Jetiin asti.
Torino-mallisarjan valmistuksen loputtua vuonna 1976, korimalli vaihtui Ford LTDII -malliin perustuvaan. Mallivaihtoehtoina samat Standard, 500 ja GT vuodesta 1968. Moottoreina käytettiin samoja kuin Thunderbird/LTDII:ssa.
Tamara Tihonova
Tamara Tihonova (, s. 13. kesäkuuta 1964) on venäläinen entinen hiihtäjä ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän edusti urallaan Neuvostoliittoa, mutta lukeutuu taustaltaan suomalais-ugrilaiseen vähemmistöön udmurtteihin.
Tihonova osallistui vain kertaalleen olympialaisiin Calgaryssä 1988. Hän kuitenkin voitti kisoista kaksi kultaa ja yhden hopean. Avausmatkallaan viidellä kilometrillä Tihonova hävisi voittajalle Marjo Matikaiselle vain 1,3 sekuntia. Kultaan Tihonova hiihti 20 kilometrillä ja viestissä osana Neuvostoliiton joukkuetta.
Maailmanmestaruuskilpailuista Tihonova voitti viisi mitalia, joista kultaisia olivat Seefeldin 1985 kisojen ja Val di Fiemmen 1991 kisojen viestimitalit.
Aataminsilta
Aataminsilta (, , ), (myös Ram Sethu) on kalkkikivestä muodostunut särkkäjono Sri Lankalle kuuluvan Mannarin saaren ja Intialle kuuluvan Rameswaramin saaren välillä. Britit nimesivät tämän hinduille pyhän paikan Adam’s Bridgeksi eli Aatamin sillaksi aikana, jolloin he pitivät Intiaa siirtomaanaan.
Matalikko on noin 30 kilometriä pitkä ja osin vedenpinnan yläpuolella. Syvimmilläänkin se on vain noin metrin syvä. Sen väitetään olleen kulkukelpoinen jalan vielä 1400-luvulla, kunnes vuoden 1480 pyörremyrsky katkaisi yhteyden. Merenkulun helpottamiseksi matalikkoa yritettiin syventää ruoppaamalla jo 1838, mutta väyliä ei saatu säilymään. Uusien 2000-luvun merenkulkuväylähankkeiden vastatoimena tälle hinduille pyhälle alueelle on käynnistetty myös suojeluhanke.
Yhdysvalloissa matalikosta käytetään poliittisesti korrektimpaa nimitystä ”Raman silta”. Hindulaisen "Ramayana"-teoksen mukaan Raman alaiset rakensivat sillan hänen käskystään. Hän käytti siltaa hakeakseen vaimonsa Sitan Sri Lankasta, jonne Ravana oli hänet kaapannut.
Ruusukvittenit
Ruusukvittenit ("Chaenomeles") on Itä-Aasiasta kotoisin oleva ruusukasvisuku, jossa on matalina pensaina kasvavia kasveja. Viisiterälehtiset kukat ovat halkaisijaltaan noin 3–4,5 cm.
Ruusukvittenipensaat tuottavat ulkomuodoltaan omenaa muistuttavia happamia hedelmiä, jotka sisältävät paljon orgaanisia happoja, kuten C-vitamiinia. Ruusukvitteneiden hedelmät sopivat hyytelöiden ja hillojen valmistamiseen hyvin, sillä niissä on voimakas aromi ja ne sisältävät pektiiniä. Hedelmistä voidaan tehdä myös esimerkiksi marmeladia ja mehua. Hedelmät kypsyvät myöhään syksyllä. Ruusukvitteniä voidaan käyttää myös koristekasvina ja kasvattaa bonsaina.
Ruusukvittenit eivät tuota hedelmää, jos kukkia ei ole pölyttänyt siitepöly toisesta yksilöstä.
Ruusukvitteneihin kuuluu kolme lajia:Nimettyjä lajien välisiä risteymiä on neljä:
Anamneesi
Anamneesi (kreikan kielen sanasta , "anamnēsis") on termi, jota käytetään lääketieteessä, filosofiassa, psykoanalyysissä ja teologiassa. Anamneesi muodostuu sanoista "ana" ("ylös", "esiin") ja "mimneskein" ("palauttaa mieleen"). Sanan merkitys on siis muistaminen, tapahtuneen muisteleminen tai mieleen palauttaminen.
Filosofiassa "anamnesis" viittaa Platonin käsitykseen, jonka mukaan tiedostaminen on sielun jo tuntemien ideoiden mieleen palauttamista.
Lääketieteessä anamneesi tarkoittaa esitietoja, joita potilas antaa esimerkiksi sairauden kulusta. Anamneesi on tärkeä diagnoosia tehtäessä. Anamneesi syntyy, kun esimerkiksi sairas ihminen kertoo ja antaa vastauksia parantajan tai lääkärin kysymykseen.
Kristillisessä teologiassa anamneesin käsite tarkoittaa pelastustapahtuman nykyistymistä jumalanpalveluksessa. Katolisessa opissa anamneesi on myös muuttumista seuraava osa messussa. Ortodoksisessa jumalanpalveluksessa anamneesi on anaforan kolmas osa.