hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Asennus (tietotekniikka)
Asennus tarkoittaa sovelluksen käyttöönottoa tietokoneessa. Asennuksen yhteydessä sovellukseen liittyvät ohjelma- ym. tiedostot kopioidaan kiintolevylle, luodaan tarvittava hakemisto sekä tehdään sovelluksen käyttöön liittyvät määritykset, kuten toimintapainikkeiden asettelu ja haluttujen pohjatiedostojen valinta.
Hiljainen asennus ei näytä prosessin edistymistä tai asennukseen liittyviä ikkunoita. "Hiljainen asennus" sekoitetaan usein virheellisesti "valvomattoman asennuksen" kanssa.
Valvomaton asennus on asennustapa, jossa ei vaadita käyttäjää tekemään muuta kuin asennuksen aloittaminen. Aloittamiseen sisältyy yleensä EULA:n hyväksyminen ja asennustavan valitseminen. Tämä asennustapa tehdään usein graafisessa ympäristössä, mutta myös komentorivi-tyyliset asennukset ovat mahdollisia.
Vastaustiedosto on Microsoft Windowsin asennustapa suurelle määrälle koneita.
Itseasennus. Tietokoneeseen kytkettävä laite asentaa ohjelmistonsa itse esimerkiksi USB-yhteyttä hyödyntäen. Esimerkiksi mokkuloissa käytetään tätä asennustapaa.
Päätteetön asennus on asennustapa koneille, joissa ei ole näyttöä (tai videoulostuloa ylipäätään). Tässä asennus tapahtuu verkon tai sarjakaapelin kautta. Valvomaton asennus ja päätteetön asennus ovat ylläpitäjien eniten käyttämät asennustavat.
Puhdas asennus on tapa, jossa asennusohjelma alustaa asennuskohteensa ennen varsinaista asennusta. Tätä hyödynnetään mm. käyttöjärjestelmän asennuksessa.
Flat-asennus tarkoittaa suoraa kopiota alkuperäisestä ohjelmasta esimerkiksi CD- tai DVD-levyltä.
Verkkoasennus tarkoittaa ohjelman asennusta (jaettuun) verkkoasemaan. Asennus voi olla joko em. flat-asennus tai toimipaikkalisenssiin (joita mm. koulut, sairaalat, hallinto ja muut julkisen sektorin kohteet ostavat) perustuva.
Asennusohjelma on tietokoneohjelma, joka tekee asennuksen.
Maksullisia
Ilmaisia
Peukalo
Peukalo ("pollex, digitus primus, or digitus I.") on ihmisen kädessä laitimmainen sormi; oikeassa kädessä – kämmenen osoittaessa alaspäin – vasemmanpuoleisin ja vasemmassa oikeanpuoleisin. Peukalo on yleensä sormista paksuin. Peukalo liikkuu muita sormia vastaan mikä mahdollistaa hienomekaanisen peukalo-etusormi-otteen. Ihmisen teknologisen ylivertaisuuden eläimiin verrattuna sanotaan liittyvän, aivojen lisäksi, tähän liikkeeseen. Se on eläinkunnassa hyvin harvinainen: opossumi, koala ja jotkut kädelliset pystyvät hiukan vastaavaan.
Useimmilla kädellisillä on peukalo.
Eleenä peukalon nostaminen pystyyn tarkoittaa monissa kulttuureissa asioiden olevan kunnossa tai kannustusta. Etenkin molempien peukaloiden nosto tarkoittaa onnistumisen toivomista ("pidetään peukkuja"). Peukalo alaspäin puolestaan on negatiivisuutta kuvaava ele. Ja peukalon pitämistä vaakasuunnassa tarkoittaa puolestaan neutraalia elettä tai sitä käytetään kun ei tiedetä välttämättä, että mitä mieltä ollaan. Mielipiteen ilmaisun peukaloilla tausta on muinaisessa Roomassa, missä yleisö osoitti sillä toiveensa gladiaattorin kohtalosta. Ei kuitenkaan ole aikalaislähteitä, jotka vahvistaisivat siellä käytettyjen liikkeiden tarkoittaneen juuri ylös=OK ja alas=kuolemaan; tämä saattaa olla myöhempää tulkintaa.
Peukalon nostamisella on pyydetty kyytiä ("peukalokyytiä"), mutta joissakin kulttuureissa eleellä on poliittisia tai muuten sopimattomia merkityksiä.
Peukalossa on yksi nivel vähemmän kuin muissa sormissa. Peukalossa on lihaksia toisin kuin muissa sormissa. Se on pituudeltaan joillakin ihmisillä lyhyin sormi, toisilla pikkusormi on vielä lyhyempi. Peukalossa on kaksi luuta, "phalanx distalis" ja "phalanx proximalis", ja sitä liikuttaa kahdeksan eri lihasta: "opponens pollicis", "abductor pollicis brevis", "flexor pollicis brevis", "adductor pollicis", "flexor pollicis longus", "abductor pollicis longus", "extensor pollicis brevis" ja "extensor pollicis longus". Neljä ensimmäistä näistä lihaksista ovat kädessä ja loput tulevat kyynärvarresta.
Halmstad
Halmstad on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Halmstadin kunnan keskustaajama. Halmstad sijaitsee Hallandin läänissä ja Hallandin maakunnassa, ja se on Hallandin läänin pääkaupunki. Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna kaupunki sijaitsee Nissanjoen suulla Kattegatin itärannalla Ruotsin lounaisrannikolla. Vuoden 2010 lopussa Halmstadin taajamassa oli 58 577 asukasta.
Kaupungissa sijaitsee suosittu kesänviettopaikka Tylösandin merikylpylä. Kaupungin nähtävyyksiä ovat esimerkiksi Halmstadin linna ja Pyhän Nikolain kirkko 1300-luvulta.
Jalkapallojoukkue Halmstads BK pelaa Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa.
Metallibändi Arch Enemy ja popduo Roxette ovat kotoisin täältä.
Mustarousku
Mustarousku ("Lactarius turpis", syn. "L. necator" ja "L. plumbeus") on koivu- ja kuusimetsissä kasvava rousku. Mustarousku ei ole myrkyllinen, mutta sen on epäilty olevan mutaatioita aiheuttava. Nykytiedon mukaan mustarousku on ryöpättynä hyvä ruokasieni, mutta sitä ei kuitenkaan suositella syötäväksi useita perättäisiä kertoja.
Mustarouskun laakea lakki on melko leveä ja suppilon muotoinen. suurimmillaan sen halkaisija voi olla jopa 20 senttiä. Lakki on väriltään vihertävän ruskea tai jopa musta, riippuen sienen kasvupaikasta: koivikoissa kasvavat sienet ovat kuusikoissa kasvavia tummempia. Lakin reuna on alaspäin kiertynyt. Sienen tiheässä kasvavat heltat ovat väriltään kellertävän valkoisia, mutta sienen vanhetessa niihin ilmestyy ruskeita laikkuja. Lyhyt ja tanakka jalka on lakin värinen, mutta vaaleampi. Sienen malto on kovaa ja sen runsas maitiaisneste on pysyvästi valkoista, eikä se muuta väriään ilman vaikutuksesta.
Mustarouskua ei saa sekoittaa myrkylliseen pulkkosieneen, jonka heltoista ei tule lainkaan maitiaisnestettä, ja jotka tummuvat melkein heti kosketettaessa.
Mustarouskua tavataan elokuusta aina marraskuuhun asti. Se on yleinen sieni ja kasvaa usein ryhminä rehevillä mailla, mutta sitä voi olla vaikea havaita sen värin ja matalan kasvutavan vuoksi. Kasvupaikkoja ovat esimerkiksi lehdot, peltojen laidat, puistot ja tiheät kuusikot.
Mustarouskua pidettiin 1980-luvulle asti hyvänä ruokasienenä, mutta se poistettiin kauppasieniluettelosta siitä löydetyn nekatoriinin vuoksi. Aine aiheuttaa bakteereilla mutaatioita, joten se saattaa olla siksi myös karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava. Tästä huolimatta ainakin vuonna 1985 ilmestynyt "Käytännön sieniopas" suosittelee edelleen sienen käyttöä erinomaisena ruokasienenä, jos se esikäsitellään keittämällä runsaassa vedessä noin viiden minuutin ajan. Suhtautumista mustarouskun myrkyllisyyteen on myös lievennetty 2000-luvulla. Sienitutkija Pertti Salon mukaan se hyväksytään nykyään ruokasieneksi, tosin tietyin rajoituksin. Salon mukaan mustarousku on keitettävä kunnolla, eikä sitä senkään jälkeen suositella lasten ja lasten hankkimista aikovien naisten ravinnoksi. Toisten näkemysten mukaan taas sienen myrkyllisyyttä on vahvasti liioiteltu, eikä mustarouskun syömistä tarvitse juuri rajoittaa.
Karvarousku
Karvarousku ("Lactarius torminosus") eli karvalaukku on koivumetsissä kasvava vaaleanpunertava rousku.
Karvarouskun lakki on vaaleanpunertava, ja sen värissä on punertavia vöitä. Lakin pinnalla ja erityisesti reunassa on nukkamaista karvaa. Nuorena lakki on muodoltaan tasainen, mutta vanhemmiten se kasvaa jopa 15 senttiä leveäksi ja muuttuu muodoltaan suppilomaiseksi. Lakin pinta tuntuu kosketettaessa kuivalta tai vain hieman tahmealta. Sienen tanakka jalka on väriltään lakin kaltainen ja vanhemmiten ontto. Sienen heltat ovat vaaleat ja maku polttavan kirpeä. Maitiaisneste on valkoista, eikä se muuta väriään joutuessaan tekemisiin ilman kanssa.
Karvarouskua muistuttavia sieniä ovat soilla kasvava valkokarvarousku ("L. scoticus") sekä pihanurmilla ja teiden varsilla kasvava villakarvarousku ("L. pubescens"), jotka ovat karvarouskua pienempiä ja ohutmaltoisempia. Myös keltarousku ("L. repraesentaneus"), männynleppärousku ("L. deliciosus") ja kuusenleppärousku ("L. deterrimus") voivat muistuttaa karvarouskua.
Karvarouskun paras satoaika on syyskuu. Satoaika venyy Etelä-Suomessa aina lokakuulle, mutta Pohjois-Suomessa sitä ei enää juuri silloin tapaa. Laji kasvaa yleisenä koivun seurassa koko maassa, mutta runsaimmillaan laji on avoimilla hakamailla.
Suomessa karvarouskua pidetään 5–10 minuutin ryöppäämisen jälkeen hyvänä ja suosittuna ruokasienenä. Keski- ja Etelä-Euroopassa karvarouskuja ei syödä. Sieni sopii sekä suolasieneksi että paistamiseen.
Venäläisessä keittiössä karvarouskua esikäsitellään suolasieneksi keittämisen sijaan liottamalla kolme päivää.
Imatran rautatieasema
Imatran rautatieasema () sijaitsee Imatralla, Mansikkalan ja Tainionkosken kaupunginosan välisellä rajalla, Koskitien varrella. Asemalla on huoltoasema, kioski sekä lippuautomaatti. Lisäksi kiinteistössä sijaitsee Imatran kaupungin ja eri yritysten toimistoja. Rautatieasemalla on vain yksi raide, sillä itse asemalla ei ole rahtitoimintoja. Imatralla on ollut kolme asemaa: Imatrankosken asema, Vuoksenniskan asema ja nykyinen keskusliikenneasema.
Rakennus toimii myös Matkahuollon paikallisena keskusasemana, mutta se ei ole kehittynyt nykyaikaiseksi matkakeskukseksi.
Imatran rautatieasema jakaantuu kahteen osaan, Imatran henkilöasemaan sekä Imatran tavararatapihaan. Tavararatapiha sijaitsee 2,7 kilometriä henkilöasemalta Joensuun suuntaan.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Adolfo Pérez Esquivel
Adolfo Pérez Esquivel (s. 26. marraskuuta 1931) on argentiinalainen kansalaisaktivisti ja arkkitehti. Hänet tunnetaan globalisaation ja etenkin Amerikkojen vapaakauppa-alueen vastustajana, sekä väitteistään, että Argentiinan poliisi värvää lapsia puolisotilaallisiin joukkoihin, jotka hän rinnastaa Hitler-Jugendiin.
Adolfo Pérez Esquivel kannattaa väkivallattomia protestoinnin keinoja. Tätä varten hän on perustanut järjestön "Servicio Paz y Justicia America Latina". Järjestö toimii Latinalaisessa Amerikassa läheisessä yhteistyössä kristillisten pasifistiryhmien kanssa tukien maatyöläisiä ja ammattiyhdistysliikettä näiden taistelussa ihmisoikeuksien puolesta.
Hän on ollut toimintansa vuoksi vankeudessa yli vuoden.
Pérez Esquivelille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1980. Vastaanottopuheessaan hän totesi, että palkinnon todelliset saajat ovat "latinalaisen Amerikan kansat, ensi sijassa pienimmät ryhmät – alkuasukkaat, maa- ja tehdastyöläiset, hiljaa työtä tekevät ihmiset, joista moni on uskovainen". Esikuvikseen hän mainitsi Mahatma Gandhin ja Martin Luther Kingin.
Kim Dae-jung
Kim Dae-jung (3. joulukuuta 1925 Haui-do, Korea – 18. elokuuta 2009 Soul, Etelä-Korea) oli Korean tasavallan presidentti vuosina 1997–2003. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2000 lähestymisestään Pohjois-Korean kanssa. Kim Dae-jung nousi presidentiksi keskellä talouskriisiä, ja hänen aikanaan Etelä-Korea onnistui elvyttämään taloutensa uuteen nousuun.
Kim lähti politiikkaan 1954 vastustamaan Syngman Rheeta. Hänet valittiin kansalliskokoukseen 1961, mutta Park Chung-heen vallankaappaus mitätöi vaalit. Hänet valittiin uudelleen 1962 ja 1967 vaaleissa ja hän pyrki presidentiksikin 1971. Korean keskustiedustelupalvelun (KCIA) agentit kaappasivat Kim'in hotellista Tokiosta elokuussa 1973, ja häntä oltiin kuljettamassa sidottuna merelle, mutta Japanin merivoimat ilmeisesti havaitsi veneen ja hänet vapautettiin Soulissa viiden päivän kuluttua. Hänet kuitenkin tuomittiin 1976 viiden vuodeksi vankilaan, joka muutettiin kotiarestiksi 1978. Hänet vapautettiin Parkin salamurhan jälkeen 1979. Hänet kuitenkin pidätettiin uudelleen Chun Doo-hwanin valtaannousun ja Gwangjun tapahtumien jälkeen ja tuomittiin kuolemaan. Yhdysvaltain painostuksesta tuomio muutettiin vankeudeksi ja Kim pääsi maanpakoon. Hän asettui Bostoniin ja opetti Harvardin yliopistolla, kunnes palasi Koreaan 1985, jossa hänet jälleen asetettiin kotiarestiin.
Kim pyrki presidentiksi ensimmäisissä vapaissa vaaleissa 1987. Hän sai 27 % äänistä, toinen opposition ehdokas Kim Young-sam 28 %, jolloin voittajaksi nousi Chunin seuraajakseen valitsema kenraali Roh Tae-woo. Kim oli ehdolla myös 1992 vaaleissa Kim Young-samia vastaan, mutta hävisi tälle. Tämän jälkeen hän lähti Britanniaan, jossa opetti Clare Hallissa Cambridgen yliopistolla. Hän palasi jälleen Koreaan 1995 ja pyrki neljännen kerran presidentiksi. Maan talous oli juuri romahtanut Aasian talouskriisiin ja hallitukseen oltiin tyytymättömiä. Oikeiston äänet jakautuivat myös kahden ehdokkaan kesken. Kimin nousu presidentiksi oli ensimmäinen kerta kun valtapuolue luovutti rauhanomaisesti vallan oppositiosta valitulle ehdokkaalle.
Kim valinta keskellä Aasian talouskriisiä johti suuriin muutoksiin maan talouselämässä. Taloutta järjesteltiin kansainvälisen valuuttarahaston ohjeiden mukaan.
Ulkopolitiikassa Kim aloitti niin sanotun päivänpaistepolitiikan pohjoista naapuria kohtaan, mihin sisältyi vastikkeeton talous- ja humanitaarinen apu. Maiden välien paraneminen johti kesäkuun 2000 historialliseen kokouksen Kimin ja Kim Jong-ilin välillä, josta Kimille myönnettiin myöhemmin Nobelin rauhanpalkinto.
Maiden suhteet pysyivät kuitenkin kireinä ja vuonna 2002 niiden kiistelemällä merialueella käytiin taistelu laivaston alusten kesken. Pohjois-Korea jatkoi myös ydinaseohjelmaansa.
Antero Jyränki
Veli Orko Antero Jyränki (s. 9. elokuuta 1933 Hamina) on oikeustieteen emeritusprofessori. Hän on puoluekannaltaan sosialidemokraatti.
Jyränki toimi valtiosääntö- ja kansainvälisen oikeuden professorina Turun yliopistossa vuosina 1980–1998. Hän on myös ollut vuodesta 1983 Suomen Akatemian tutkijaprofessorina. Hän oli myös pitkään asiantuntijana eduskunnan perustuslakivaliokunnassa. Jyränki oli perustamassa Suomen valtiosääntöoikeudellista seuraa ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1982–1987. Lisäksi hänellä on ollut lukuisia puheenjohtajuuksia ja jäsenyyksiä alan komiteoissa ja toimikunnissa sekä kotimaisissa ja kansainvälisissä yhdistyksissä. Hän on kirjoittanut myös lukuisia kirjoja sekä osallistunut poliittiseen ja yhteiskunnalliseen keskusteluun. Poliittisesti hänet tunnetaan vasemmistolaisena ajattelijana, ja näissä merkeissä hän toimi aikoinaan muun muassa Demokraattiset Lakimiehet -yhdistyksessä. Hän on myös puolustanut Karl Marxin yhteiskunnallisia ajatuksia: hänen mukaansa Marx tulee elämään yhteiskunta- ja talousteoreetikkona.
Jyränki toimi tasavallan presidentin kansliapäällikkönä vuodesta 1970 vuoteen 1973, jolloin hän pyysi eroa niin kutsutusta Zavidovo-vuodosta nousseen julkisen keskustelun takia.
Sekä yhteiskunnallisissa että tieteellisissä kannanotoissaan Antero Jyränki tunnetaan voimakkaana parlamentarismin kannattajana ja presidentin vallan vastustajana. Jyränki oli alusta lähtien ideoimassa ja edistämässä Suomen perustuslakien kokonaisuudistusta parlamentaarisempaan suuntaan. Tässä yhteydessä vasemmistolaisimmat uudistajat esittivät jopa presidentinvaalin lakkauttamista ja Korkeimman oikeuden tuomarien nimitysoikeuden siirtämistä eduskunnalle, mutta nämä muutokset eivät toteutuneet.
Jyränki valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1987.
David Trimble
David Trimble (s. 15. lokakuuta 1944) on pohjoisirlantilainen poliitikko, joka sai 1998 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä John Humen kanssa.
Trimble oli Ulster Unionist Partyn puheenjohtaja vuosina 1995-2005.
Koulutukseltaan hän on lakimies. Hän tuli politiikkaan Ulsterin unionistien lainopillisena neuvonantajana. Hänellä on yhteyksiä kiisteltyyn Oranialaisveljeskuntaan, joka on protestanttishenkinen järjestö, joka vastustaa liiallisia yhteyksiä Irlannin tasavaltaan.
International Campaign to Ban Landmines
International Campaign to Ban Landmines ("ICBL") eli Kansainvälinen kampanja maamiinojen kieltämiseksi on useiden kansalaisjärjestöjen yhteistyöelin, joka pyrkii kieltämään maamiinat. Se on perustettu 1992, nykyisin siihen kuuluu yli 1100 paikallista järjestöä. Järjestön suurin saavutus on ollut Ottawan sopimus 1999. Sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1997 yhdessä koordinaattori Jody Williamsin kanssa.
Walesin Prinsessa Diana toi järjestölle näkyvyyttä 1997 kävellessään miinakentällä Angolassa.
Kotisivut englanniksi, saksaksi, espanjaksi, venäjäksi, italiaksi, portugaliksi, kiinaksi ja arabiaksi
Dave Matthews Band
Dave Matthews Band on yhdysvaltalainen jazzahtavaa akustisvoittoista rockia soittava yhtye. Yhtye sai alkunsa vuonna 1991 Virginian Charlottesvillessä, kun laulaja/kitaristi Dave Matthews (s. 1967, Etelä-Afrikka) halusi nauhoittaa muutaman tekemänsä kappaleen. Saadakseen ideoihinsa syvyyttä, hän pyysi avuksi paikallisia jazzmuusikoita rumpali Carter Beaufordia ja saksofonisti LeRoi Moorea. Basistiksi tuli vasta 16-vuotias innokas musiikinopiskelija Stefan Lessard. Yhtyeeseen kuuluivat myös myöhemmin mukaan kutsuttu viulisti Boyd Tinsley ja kosketinsoittaja Peter Griesar, joka jäi yhtyeestä pois vuonna 1993. Griesarin tilalle ei otettu ketään, vaan yhtye jatkoi viisihenkisenä. Yhtyeen saksofonisti LeRoi Moore menehtyi elokuussa 2008.
Suosionsa yhtye on hankkinut sitkeän keikkailunsa ansiosta. Vuonna 1993 he julkaisivat ensimmäisen (omakustanteisen) levynsä, konserttitaltioinnin "Remember Two Things", joka rikkoi heti kultalevyrajan.
Yhtyeen levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2002 yhtye myi Pohjois-Amerikassa 1,5 miljoonaa konserttilippua, mikä oli eniten koko maailmassa. Vuonna 2010 yhtye oli lipputuloissa USA:n 2.tuottoisin konserttiakti per konsertti mitattuna. Dave Matthews Band on myös maailman seitsemänneksi eniten rahaa konserteillaan tuottanut yhtye. Vuosien 1990-2014 välillä yhtye myi 17.823.077 konserttilippua, mikä on 3. eniten koko maailmassa.
Pohjois-Amerikan ulkopuolella Dave Matthews Band on lähes tuntematon.
Kahden omakustanteisen albumin jälkeen Dave Matthews Band on julkaissut useita studioalbumeita, konserttitaltiointeja ja yhden kokoelma-albumin. Albumeilta on myös julkaistu useita singlejä.
Yhtye on perinteisesti sallinut kuuntelijoiden äänittää konsertteja yksityiseen käyttöön. Yhtyeen suosion myötä äänityksiä alettiin kuitenkin myydä, monesti kalliilla hinnalla ja huonolaatuisina. Tarjotakseen kuulijoilleen parempilaatuisia ja halvempia äänityksiä keikoistaan, Dave Matthews Band julkaisi vuonna 1997 ensimmäisen livealbuminsa "Live at Red Rocks".Vuodesta 2004 lähtien Dave Matthews Band on julkaissut useita konserttitaltiointejaan osana "Live Trax" -sarjoja. Kyseisiä äänitteitä voi tilata ainoastaan yhtyeen verkkosivujen kautta (poikkeuksena "Live Trax Vol. 6", jota on myyty myös muissa kaupoissa kovan kysynnän vuoksi). Nimi "Live Trax" viittaa Charlottesvillessä sijaitsevaan yökerhoon nimeltä Trax, jossa yhtye on soittanut yli 120 konserttia vuosina 1991-1996.
Galatasaray SK
Galatasaray Spor Kulübü on turkkilainen jalkapalloseura. Sen kotikaupunki on Istanbul ja ""Galatasaray"" tarkoittaa kirjaimellisesti Galatan palatsia. Galatasaray perustettiin vuonna 1905 ja se on jatkuvasti Turkin kansallisen jalkapalloliigan kärkikastia sekä moninkertainen mestari.
Myös eurokentillä seura on menestynyt. Se on ollut usein mukana Mestarien liigassa ja muissa eurocupeissa. Vuonna 2000 Galatasaray voitti sekä UEFA Cupin että Euroopan Supercupin. Se oli täten myös ensimmäinen turkkilaisjoukkue, joka kykeni voittamaan jonkin eurocup-pokaalin.
Tunnetuimpia seurassa pelanneita ovat Gheorghe Hagi, Hakan Şükür, Hasan Şaş ja Mário Jardel.
Ellen MacArthur
Dame Ellen Patricia MacArthur, DBE (s. 8. heinäkuuta 1976 Whatstandwell) on brittiläinen kilpapurjehtija, joka on nopeimmin yksin maailman ympäri purjehtinut nainen.
Hän tuli kuuluisaksi vuonna 2001 purjehdittuaan toiseksi "Kingfisher"-veneellään Vendee Globe -maailmanympäriyksinpurjehduskilpailussa ja sai MBE-kunniamerkin.
Erityisesti yksinpurjehdusennätyksiä varten rakennettu "B&Q/Castorama"-trimaraani valmistui tammikuussa 2004. Se on 23 metriä pitkä ja suunniteltu erityisesti MacArthuria varten esimerkiksi ottaen huomioon hänen pituutensa 157 cm.
MacArthur yritti ensin rikkoa Atlantin ylittämisen yksinpurjehdusennätystä vuonna 2004, mutta epäonnistui. Sen jälkeen hän otti tavoitteekseen rikkoa maailmanympäriyksinpurjehduksen ennätyksen ja lähti matkaan 28. marraskuuta 2004. Tämä maailmanennätyspurjehdus päättyi 7. helmikuuta 2005. Ennätysaika oli 71 päivää, 14 tuntia, 18 minuuttia ja 33 sekuntia, ja siinä ajassa hän purjehti 27 354 meripeninkulmaa 15,9 solmun keskinopeudella, lyöden Francis Joyonin ennätyksen vajaalla puolellatoista vuorokaudella. Joyon otti kuitenkin ennätyksen takaisin nimiinsä tammikuussa 2008, tällä kertaa noin kaksi viikkoa paremmalla ajalla. Ennätyksestään MacArthur sai DBE-ritariarvon, ja poikkeuksellisena huomionosoituksena hän sai tämän arvon saapuessaan satamaan eikä vasta myöhemmin. Hän lienee nuorin tämän arvon saanut henkilö. Maaliskuussa 2008 hän sai ranskalaisen kunnialegioonan merkin.
Sosikrates
Sosikrates (kr. Σωσικράτης) (n. 200-128 eaa.) oli kreikkalainen historioitsija. Hän oli kotoisin Rodokselta. Hän vaikutti Hermippoksen (jälkeen 200 eaa.) ja Apollodoroksen (ennen 128 eaa.) välisenä aikana.
Hän kirjoitti muun muassa filosofien ja filosofikoulukuntien perimysjärjestyksistä kertoneen teoksen "Perimysjärjestyksistä" (), jota Diogenes Laertios ja Athenaios lainaavat usein. Hän kirjoitti myös Kreetan historiaa käsittelevän teoksen "Krētika" (), jota Strabon on lainannut.
Rullafilmi
Rullafilmi on alun perin Eastman Kodakin vuonna 1888 keksimä valokuvausfilmin formaatti, joka mahdollisti ensi kertaa valoherkän kuvausmateriaalin lataamisen kameraan pimiön sijasta myös päivänvalossa. Rullafilmikokoja oli 1920-luvun paikkeilla kymmeniä erilaisia, mutta nykyisin valmistettavia rullafilmejä ovat enää keskikoon filmikameroissa käytettävät tyypit 120 ja 220.
Rullafilmi on valmistettaessa kierretty metallista, puusta tai muovista valmistetun puolan ympärille yhdessä sitä valolta suojaavan, filmirainaa hieman leveämmän paperirainan kanssa. Suojapaperin ja filmipuolan valotiiviiden päätylaippojen ansiosta rullafilmin voi ladata kameraan valoisassakin kuvauspaikassa, kun aiemmin kameran lataamiseksi oli aina hakeuduttava pimeään tilaan vaihtamaan lasinegatiiveja tai laaka- eli pakkafilmiä. Käytön helppoudellaan rullafilmi loi osaltaan perustan valokuvausharrastuksen yleistymiselle.
Yleisimmäksi rullafilmiksi muodostui yhä käytössä oleva 61 millimetriä leveä 120-koko, ja toinen yleinen rullafilmikoko oli vuosina 1912–1995 valmistettu, 46 millimetriä leveä 127-koko. Muita rullakokoja 1900-luvun alussa olivat 105, 117 ja 620, joissa filmi oli 61 mm leveää mutta puolat ja filminpituudet hieman erilaisia. 1920-luvulla markkinoilla oli kymmeniä rullafilmikokoja, joista monet jäivät lyhytikäisiksi. Ainoat 2000-luvulle tuotannossa säilyneet rullafilmikoot ovat 120 ja siitä kehitetty, vuonna 1965 esitelty 220. Siinä suojapaperia on vain filmirullan alussa ja lopussa, jolloin filmiä mahtuu 120-kokoiseen rullaan kaksin verroin enemmän.
Rullafilmiä käytetään eniten keskikoon filmikameroissa, joiden valmistajia ovat Bronica, Hasselblad, Holga, Mamiya, Pentax, Rollei ja Yashica. Suuren kuvakoon takia kuvan laatu on parempi kuin 1900-luvun loppupuolella suosioon nousseella kinofilmillä, joten rullafilmi jäi 1960-luvulta alkaen pääasiassa ammattikuvaajien käyttöön. Mustavalkoisen ja värinegatiivifilmin lisäksi rullafilmi voi olla diafilmiä.
Yhdelle 120-rullalle mahtuu kuvaamaan kamerasta riippuen 15–16 ruutua 6×4,5 cm koossa, 12 tai 13 ruutua 6×6 cm koossa, 10 ruutua 6×7 cm koossa, 8 ruutua 6×9 cm koossa jne. Suuressa panoraamakamerassa negatiivikoko saattaa olla 6×24 cm, jolloin yhdelle rullalle mahtuu vain 3 ruutua.
Rullafilmiä käyttävään kameraan asetetaan kaksi puolaa, yksi tyhjä ja yksi, jossa on filmiä. Aina kuvan oton jälkeen filmiä rullataan, ja otetut kuvat siirtyvät antopuolalta ottopuolalle. 120-rullafilmin suojapaperin takana kulkee filmiruutujen numerointi: filmiä siirrettäessä uuden ruudun numero tulee joissakin kameroissa näkyviin punaiseksi suojavärjätyllä lasilla tai muovilla päällystettyyn ikkunaan kameran takalevyssä. 220-rullafilmissä kokopitkää suojapaperia numerointeineen ei ole, ja 220-filmiä käytettäessä kameran mahdollinen numeronäyttöikkuna pitää peittää valotiiviiksi.
Syndikaatti
Sarjakuvasyndikaatit toimivat sarjakuvien levittäjinä.
Champagne-Ardenne
Champagne-Ardenne on entinen suuralue Koillis-Ranskassa. Champagne-Ardennen pääkaupunki oli Châlons-en-Champagne. Champagne-Ardennessa asuu 1 342 363 ihmistä (1999). Samppanjan tuotannosta kuuluisa Champagnen historiallinen maakunta on osa Champagne-Ardennea. Alue on vuoden 2016 alusta lähtien osa Grand-Estiä.
Champagne-Ardenne koostuu neljästä departementista:
Campagne Ardenne on myös Jack Brosnanin kirjan Rikkaruoho tapahtumapaikka.
Savonlinnan Taidelukio
Savonlinnan Taidelukio eli "Taikkari" on Savonlinnassa toimiva Suomen ja myös Pohjoismaiden ensimmäinen erikoislukio, joka aloitti toimintansa vuonna 1967.
Aluksi lukiossa toimi vain kuvataidelinja, mutta vuonna 1979 sen rinnalle perustettiin musiikkilinja ja edelleen ooppera- ja musiikkiteatterilinja, joka muun muassa tekee joka kolmas vuosi "Hannu ja Kerttu" -oopperan. Taidelukiossa opiskellaan tavallisten lukioaineiden ohella myös taideaineita. Yksi kolmasosa kurssitarjonnasta on taidetta. Tunnettuja taikkarilaisia ovat mm. Jani Ruscica,
Ville Löppönen, Emma Ainala, Tarja Turunen, Karoliina Kallio, Joose Keskitalo, ja YUP.
Ooppera- ja musiikkiteatterilinjaa johtaa oopperalaulaja Chieko Okabe-Silvasti miehensä oopperalaulaja Jorma Silvastin tukemana.
Franz Jonas
Franz Jonas (4. lokakuuta 1899 – 24. huhtikuuta 1974) oli itävaltalainen poliitikko, joka toimi Itävallan presidenttinä vuosina 1965–1974.
Jonas oli Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen ja ammatiltaan latoja. Toisen maailmansodan jälkeen hän osallistui Wienin kunnallispolitiikkaan ja toimi Wienin kaupunginjohtajana vuosina 1951–1965. Vuonna 1965 hänestä tuli valtion presidentti, ja hänet valittiin uudelleen virkaan vuonna 1971. Hän kuoli kesken virkakauden vuonna 1974.
Jonas on myös yksi tunnetuimmista esperantisteista.
Mikko Kivinen
Mikko Juhani Kivinen (s. 20. marraskuuta 1957 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, juontaja, käsikirjoittaja ja muusikko.
Teatterikorkeakoulun Jouko Turkan kaudella käynyt Kivinen on esiintynyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Tampereen Komediateatterissa. Kivinen on myös Lapinlahden Linnut -yhtyeen alkuperäisiä jäseniä. Hänet erotettiin yhtyeestä vuonna 1992, mutta Kivinen palasi takaisin vuonna 2006. Syynä erottamiseen oli Kivisen mukaan yhtyeen tulehtunut ilmapiiri, Kivisen muut kiireet juontajana ja viimeisenä niittinä Kivisen yhteistyö Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa, mitä pidettiin kilpailevaan leiriin loikkaamisena.
Kivinen on ollut mukana useissa televisiosarjoissa, kuten muun muassa "Kummeli", "Akkaa päälle" ja "Herkku & Partanen". Hän on toiminut myös ääninäyttelijänä piirrossarjoissa ja -elokuvissa (esimerkiksi "Toy Story – leluelämää", "Karhuherra Paddington" ja "Ankronikka"). Hänen äänensä on tunnettu myös mainoksissa. Kivinen on vieraillut Vilperin Perikunnan levyillä Vapauttakaa Johnny ja Gloria Vilperum Vol 2.
Kivinen on myös toiminut lauluntekijänä, esimerkiksi ”Lipputangon nuppi” -kappaleen sanoitus on hänen käsialaansa. Lisäksi hän on tehnyt sanoituksia muutamille artisteille.
Syksyllä 2015 Kivinen teki 35-vuotisjuhlakiertueen.
Kivisen isä oli pakinoitsija ja päätoimittaja Sulo Kivinen ja äiti Sosialistisen Työväenpuolueen puheenjohtajana toiminut Lahja Kivinen ja hänen veljensä on yhteiskuntatieteilijä Markku Kivinen.
Kivinen on naimisissa viulisti Elina Kivisen (o.s. Huusko) kanssa, ja heillä on yksi tytär.
Kivinen tunnetaan myös julkisesti kertomistaan laihdutuskuureista. 1990-luvun puolivälissä hän laihdutti itse kehittämänsä "näkkileipädieetin" avulla yli 40 kiloa. Vuosien aikana Kivinen lihoi entisiin mittoihinsa, mutta maaliskuussa 2008 Ilta-Sanomat kertoi hänen laihtuneen 30 kilogrammaa. Laihdutuskuurien ansiosta hän on saanut kutsumanimet "Jojo Kivinen" ja "näkkäri-Mikko".
Jääkiekossa Kivinen on kannattanut helsinkiläisseura Jokereita vuodesta 1973 lähtien. Lisäksi Kivinen on harrastanut nuorempana koripalloa.
Lyseonpuiston lukio
Lyseonpuiston lukio on Rovaniemen keskustassa sijaitseva lukio, joka perustettiin ensin keskikouluna vuonna 1908 ja laajeni myöhemmin lukioluokilla niin että koulussa voitiin osallistua ylioppilastutkintoon ensimmäisen kerran vuonna 1923 . Lukio toimii arkkitehti Jorma Järven suunnittelemassa koulurakennuksessa, joka valmistui vuonna 1952. Lapin sotaan asti silloinen yhteislyseo (aik. yhteiskoulu) toimi kouluarkkitehtina tunnetun Wivi Lönnin suunnittelemassa talossa.
Lyseonpuiston lukion keskeisiä teemoja ovat kansainvälisyyskasvatus ja kuvataide. Lukiossa on mahdollista opiskella tavallisen ylioppilastutkinnon lisäksi myös kuvataidelinjalla tai IB-lukiossa, josta saa kansainvälisen ylioppilastutkinnon (IB-diploma).
Korkalovaaran lukio ja Lyseonpuiston lukio yhdistyivät Lyseonpuiston lukion kahdeksi toimipisteeksi syksyllä 2006. Toiminnot yhdistettiin "Lyskan kiinteistöön" Ruokasenkatu 18:aan syksystä 2009 alkaen, jossa myös IB-linja toimii. Ruokasenkadun yksikkö peruskorjattiin lukuvuoden 2010–2011 aikana.
Lyseonpuiston lukion oppilaskunta lukeutuu Suomen aktiivisimpiin, ja vuonna 2008 se valittiin Suomen Lukiolaisten Liiton oppilaskuntakilpailussa Suomen parhaaksi. Erityisesti oppilaskunnassa korostetaan kaikkien lukion opiskelijoiden vaikutusmahdollisuuksia oppilaskunnan ja lukion toimintaan.
Lyseonpuiston lukio kuuluu UNESCO-koulujen verkostoon.
Vuonna 2008 Lyseonpuiston lukio vietti 100-vuotisjuhliaan, mikä ilmeni erilaisina tapahtumina kevät- ja syyslukukausien aikana. Koulun oppilaskunta toteutti juhlan kunniaksi Koulu Afrikkaan -hankkeen, jolla kerättiin yli 40 000 euroa koulun rakentamiseksi Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Hanke järjestettiin yhteistyössä Kirkon ulkomaanavun kanssa, ja sen suojelijana toimi Lyseonpuiston lukion entinen opettaja Eeva Ahtisaari.
Ingušian vaakuna
Ingušian vaakuna otettiin käyttöön 26. elokuuta 1994. Vaakunakilpi on ympyrän muotoinen. Vaakunan keskellä on kotka ja taistelutorni. Kotka kuvaa jaloutta, rohkeutta, viisautta ja uskoa. Torni puolestaan kuvaa vanhaa ja uutta Ingušiaa. Tornin vasemmalla puolella on Stolovajavuori ("Matloam") ja oikealla puolella Kazbekvuori ("Bašloam"). Vuorten yläpuolella on aurinko.
Polygeeninen ominaisuus
Polygeeniset ominaisuudet ovat eliöillä ominaisuuksia, joiden kehitystä säätelevät useat vuorovaikutuksessa olevat geenit. Toisin kuin yhden geenin määrittelemät "kvalitatiiviset" ominaisuudet (kuten Gregor Mendelin tutkimat suora- tai angorakarvaisuus ja kelta- tai vihersiemenisyys), polygeeniset ominaisuudet ovat usein "kvantitatiivisia" (kuten pituus ja paino). Tällaisten ominaisuuksien muuntelu ole ryhmiteltävissä selvästi toisistaan erottuviin tyyppeihin, koska sen lisäksi että niiden syntyyn vaikuttaa useampia geenejä, ei useinkaan mikään geenien alleeleista ole epistaattinen, vaan niiden vaikutus on summautuva.
Tavallinen esimerkki polygeenisestä ominaisuudesta on kasvin pituus. Esimerkkikasvin pituuteen vaikuttaa vain kaksi eri lokuksissa olevaa geeniä (A ja B) ja kaksi alleeliparia (Al, Ap ja Bl, Bp). Näistä Al ja Bl ovat lyhytkasvuisuuden ja Ap ja Bp pitkäkasvuisuuden alleeleja. Yksilö AlAlBlBl on noin 40 senttimetriä pitkä. Se edustaa lajin lyhintä tyyppiä. Ap ja Bp lisäävät yksilön 40 senttimetrin peruuspitutta kymmenellä sentillä. Näin yksilöt, joiden perimä on ApApBpBp ovat 80 senttimetrin mittaisia, ja pisimpiä lajissaan.
Kun kaksi ääripään tyyppiä risteytetään keskenään, ovat kaikki ensimmäisen polven yksilöt perimältään AlApBlBp, jotka kaikki edustavat keskiarvotyyppiä, eli ovat 60 senttimetriä pitkiä. Kun kaksi ensimmäisen polven yksilöä risteytetään, voidaan niiden jälkeläiset ryhmitellä viiteen eri pituusluokkaan. Jälkeläiset muodostavat ominaisuuksiltaan normaalin muuntelukäyrän eli Gaussin käyrän, jossa kummankin pään äärityyppejä on vähiten ja ensimmäisen polven kaltaisia keskiarvotyyppejä eniten.
Jos pituuskasvuun vaikuttavia geenejä olisi enemmän kuin kaksi, kuten todellisuudessa useimmiten on, olisi pituusluokkia vielä enemmän ja pituus muuntelisi vielä liukuvammin. Myös samassa lokuksessa olevia alleeleja voi populaatiossa segregoitua useampia kuin kaksi. Toki myös ympäristötekijät vaikuttavat kasvin kasvuun. Tyypillistä kvantitatiivisille ominaisuuksille kuitenkin on, että niiden yleisyyttä kuvaa Gaussin käyrä.
Matthias Castrén
Matthias Castrén (29. toukokuuta 1764 Pudasjärvi – 15. toukokuuta 1845 Kemi) oli kirkkoherra, lääninrovasti ja luonnontieteiden harrastaja.
Turun akatemian opintojen ja pappisvihkimyksen jälkeen vuonna 1786 hän toimi aluksi isänsä Kemin kirkkoherran Eric Castrénin apulaisena. Tämän kuoltua hänet nimitettiin kaksi vuotta myöhemmin kirkkoherraksi. Koko Pohjois-Suomesta vastaavaksi lääninrovastiksi hän tuli 1791. Castrén edisti kansanopetusta seurakuntansa alueella, mutta vastusti saamen kielen käyttöä opetuksessa. Vuonna 1808 hän oli mukana ns. Suomen lähetyskunnan jäsenenä Aleksanteri I:n luona. Seuraavina vuosina hän järjesti kirkolliset olot Suomeen liitetyissä Länsi-Pohjan seurakunnissa. Keisari myönsi hänelle tunnustuksena hänen ansioistaan teologian kunniatohtorin arvon vuonna 1817.
Matthias Castrén oli myös innokas kasvi- ja eläintieteen harrastaja. Hänen lukuisia kasvitieteellisiä havaintojaan ilmestyi Suomen Talousseuran julkaisuissa.
Nils Nordenskiöld
Nils Gustav Nordenskiöld (12. lokakuuta 1792 – 2. helmikuuta 1866) oli suomalainen mineralogi ja valtioneuvos. Häntä voi sanoa "Suomen mineralogian isäksi." Hän teki suunnitelman Suomen geologisesta tutkimuksesta ja hänellä oli merkittävä rooli Suomen malmivarojen etsinnässä ja hyödyntämisen aloittamisessa.
Nordenskiöld nimitettiin vuorimestariksi vuonna 1818, ja hän oli vuorihallituksen yli-intendentti vuosina 1824–1855. Hän käynnisti laajat malminetsinnät ja paransi metallurgisia menetelmiä. Nordenskiöld teki aloitteen koko Suomen laajuisista geologisista tutkimuksista, jotka aloitettiin vuonna 1865. Hän teki aloitteen myös Suomen Tiedeseuran perustamisesta. Hän sai filosofian kunniatohtorin arvon vuonna 1840 ja hänestä tuli valtioneuvos vuonna 1845.
Nils Nordenskiöld, joka kuului Nordenskiöldin aatelissukuun, oli naimisissa Lars Gabriel von Haartmanin sisaren Margaretha von Haartmanin kanssa. Tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld oli heidän poikansa. Toinen poika oli metsänhoitaja, meteorologi Nils Carl Nordenskilöd (1837-1889).
Lohikäärmeen silmät
Lohikäärmeen silmät () on Stephen Kingin romaani. Alkuteos julkaistiin vuonna 1987 ja Tapio Tammisen suomennos Book Studiolta vuonna 1993. Kirja poikkeaa Kingin kauhutuotannosta kerronnaltaan ja tarinaltaan. Se on fantasiaromaani, jonka King kirjoitti tyttärelleen Naomille, koska tämä ei pitänyt isänsä pelottavista ja väkivaltaisista tarinoista. Kirja on myös osoitettu Stephen Kingin ystävälle Ben Straubille.Kuningas Rolandilla on kaksi poikaa, Peter ja Thomas. Peterillä vaikuttaa olevan loistava tulevaisuus edessään; hän on Delainin valtakunnan rakastettu prinssi ja kruununperijä. Sen sijaan Thomas tuntuu olevan Peteriä heikompi monessa asiassa - hänestä jopa tuntuu, että hänen isänsäkin rakastaa Peteriä enemmän kuin Thomasia.
Vanhalla kuninkaalla on neuvonantajana velho nimeltään Flagg, kavala juonittelija, joka on yliluonnollisen pitkän iän ja yksinkertaisen Rolandin manipuloinnin avulla yrittänyt sytyttää Delainissa verisen kapinan ja syöstä koko kuningaskunnan tuhatvuotiseen pimeyteen. Flagg pelkää pian epäonnistuvansa aikeissaan, jos rehti ja suoraselkäinen Peter nousisi uudeksi hallitsijaksi. Flagg laatii suunnitelman tämän raivaamiseksi tieltä. Hän murhauttaa salaa kuninkaan polttavalla myrkyllä ja lavastaa Peterin syylliseksi. Peter suljetaan korkeaan Neulan huipulle virumaan loppuiäkseen, ja Thomas, joka Flaggin mieleen on enemmän isänsä kaltainen, kruunataan kuninkaaksi ja Flagg aikoo Thomasin neuvonantajana jatkamaan pelottavan suunnitelmansa toteuttamista. Mutta Peter aikoo paljastaa oikean syyllisen ja paeta nokkeluutensa ja uskollisten ystäviensä avustuksella pelastaakseen Delainin.
M.O.T.
M.O.T. on lyhenne sanoista ”mikä oli todistettava” tai ”mikä on todistettu” (, ).
M.O.T. on alun perin matematiikassa käytetty termi, ja kirjoitettuna matemaattisen todistuksen loppuun se tarkoittaa, että kyseinen todistus on suoritettu. Vaihtoehtoinen esitystapa on piirtää todistuksen loppuun neliö □.
Nykyään termiä käytetään muidenkin todistusten tai väittämien yhteydessä, kun halutaan vakuuttaa tai väittää, että asia tuli lopullisesti todistetuksi oikeaksi.
Alun perin termiä käyttivät varhaiset kreikkalaiset matemaatikot, kuten Eukleides ja Arkhimedes. Latinankielinen termi on käännös kreikankielisestä ilmaisusta ὅπερ ἔδει δεῖξαι ("hóper édei deĩxai").
Vuodesta 1996 Yleisradion TV1-kanavalla esitetyn MOT-ohjelman nimi on lyhenne sanoista ”mikä oli tutkittava”.
MOT-kielipalvelut
MOT on Kielikone Oy:n kielipalveluiden tuotenimi. MOT-kielipalveluihin kuuluvat sanakirja-, konekäännös- ja kielentarkistuspalvelut, jotka on tehty yhteistyössä sanakirjakustantajien ja kieliasiantuntijoiden kanssa. MOT-tuotteita ja -palveluita on saatavilla Windows-, Internet-, intranet- ja mobiiliympäristöihin.
MOT on digitaalisten sanakirjojen osalta Suomen markkinajohtaja. MOT-tuotteita ja -palveluita käytetään yrityksissä, julkishallinnossa, oppilaitoksissa ja yksityistalouksissa. Kielikoneella on asiakkaita yli 100 maassa.
Luettelo jääpallon SM-mitalisteista
Tämä on luettelo jääpallon SM-mitalisteista. Suomen mestaruudesta jääpallossa on pelattu vuodesta 1908 lähtien. Luettelossa SM-mitalisteina on mainittu Suomen Palloliiton ja myöhemmin Suomen Jääpalloliiton kilpailujen mitalistit. Työväen Urheiluliitto järjesti 1924–1955 oman Suomen mestaruuskilpailunsa.
1942 ei järjestetty jääpallossa virallista Suomen mestaruuskilpailua, mutta epävirallinen Suomen mestaruus ratkaistiin niin kutsutussa ”sotasarjassa”. Mestaruuden voitti IFK Helsingfors.
1947–1953 pelattiin erillinen loppuottelu Suomen Palloliiton ja Työväen Urheiluliiton kilpailuiden mestareiden välillä. TUL:n kilpailusta finaaliin selvisivät 1947 Porin Pallo-Toverit, 1948–1952 Turun Pyrkivä ja 1953 Oulun Työväen Palloilijat. SPL:n joukkue voitti jokaisella kerralla.
Ottelulla ei ole vaikutusta mitalijärjestykseen, hävinnyt ei siis saanut SM-hopeaa, vaan säilyi edelleen oman liittonsa mestarina ja muut mitalistit liiton sarjan mukaisessa järjestyksessä. Voittaja noteraattiin yleiseksi molempien liittojen tunnustamaksi Suomen mestariksi.
Tämä on luettelo TUL:n jääpallokilpailun mestareista ja loppuottelun tuloksista. TUL järjesti oman jääpallon mestaruuskilpailunsa 1924–1955. Vuoden 1955 jälkeen TUL ei järjestänyt omaa mestaruuskilpailuaan, vaan TUL:n sarjojen joukkueet siirtyivät kilpailemaan SPL:n sarjoihin vuodeksi 1956.
Eino Penttilä
Eino Penttilä (27. elokuuta 1906 Joutseno – 24. marraskuuta 1982 Pori) oli suomalainen keihäänheittäjä, olympiamitalisti sekä upseeri. Seuratasolla Penttilä edusti muun muassa Lahden Ahkeraa ja Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.Penttilä suoritti varusmiespalveluksensa 1924-1926 sekä reserviupseerikurssin 1927. Hän valmistui Kadettikoulun 12. kurssilta vuonna 1930 ja kävi tämän lisäksi kapteenikurssin vuonna 1937 sekä komentajakurssin 1951. Ennen sotaa Penttilä toimi suojeluskuntajärjestössä aluepäällikkönä Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirissä 1935-1939. Talvisodassa hän oli eskadroonanpäällikkönä Kevyt Osasto 3:ssa. Jatkosodassa Penttilä komensi pataljoona JR 15:ssä, Kevyt Osasto 16:a sekä Erillistä Pataljoonaa 20. Sodan jälkeen Penttilä toimi toimistoupseerina armeijakunnan esikunnassa 1944-1947 sekä Satakunnan sotilasläänin esikunnassa 1947-1952. 3.prikaatissa hän oli pataljoonankomentajana 1953-1954 sekä toimistopäällikkönä 1955-1956.
Antonio Stradivari
Antonio Stradivari (n. 1644 Cremona Milanon herttuakunta – 18. joulukuuta 1737 Cremona) oli italialainen viulujen ja muiden jousisoittimien rakentaja. Stradivarin tekemien soittimien nimenä käytetään usein hänen nimensä latinankielistä muotoa "Stradivarius".
Stradivari oli Nicolò Amatin oppilas noin vuodesta 1666 lähtien, minkä jälkeen hän perusti oman verstaansa Cremonaan työskennellen poikiensa Francescon (1671–1743) ja Omobonon (1679–1742) kanssa.
Jousisoitinten lisäksi Stradivarin pajassa valmistettiin harppuja, luuttuja, kitaroita ja mandoliineja, joista vain harvat ovat säilyneet. Vuoden 1680 jälkeen hän keskittyi viulunrakennukseen. Hän siirtyi pois Amati-tyylistä ja kehitti noin vuonna 1690 oman, ääneltään täyteläisemmän mallinsa. Arvostetuin Stradivarius-viulu on vuonna 1716 valmistunut "Messias". Stradivarin viulurakennus asetti mittapuun myöhemmälle viulunrakennukselle. Hän myös kehitti nykyviulun tallan rakenteen ja hänen aikanaan viulun mittasuhteet kehittyivät nykyiselleen, matalammaksi rungoksi, joka antoi voimakkaamman äänen kuin aikaisemmat mallit. Hänen viulunrakennuksensa tuotannon ja laadun huippukausi oli vuosina 1700–1720. Hän rakensi yhteensä noin 1 100 soitinta, joista kaikki eivät ole säilyneet nykypäiviin saakka.
Karjalan tasavallan lippu
Karjalan tasavallan lippu on Venäjään kuuluvan Karjalan tasavallan virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 16. helmikuuta 1993 pidetyssä Karjalan tasavallan korkeimman neuvoston istunnossa hyväksymällä perustuslain 158. pykälä. Nykyisessä perustuslaissa valtiolippua käsittelee 12. pykälä. Lipun on suunnitellut Aleksandr Kinner.
Karjalan tasavallan valtiolippu koostuu kolmesta vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältä alas lueteltuna punainen, sininen ja vihreä. Vihreä kuvaa toivetta ja onnenuskoa. Sininen kuvaa suuruutta ja kauneutta. Punainen puolestaan kuvaa kansan voimaa ja rohkeutta. Se on myös perinteinen karjalaisen kirjonnan väri. Lipun leveyden suhde pituuteen on 2:3.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen syntyi Karjalan tasavallassa erimielisyyttä siitä, että pitäisikö säilyttää Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu vai pitäisikö palauttaa Uhtuan tasavallan eli itäkarjalaisten lippu. Itäkarjalaisten lipussa on vihreällä pohjalla musta risti, jota ympäröi punainen viiva. Lippu toimii myös nykyisin karjalankielisen väestön tunnuslippuna. Karjalan ASNT:n lippu puolestaan on muuten punainen, paitsi että siinä on tangon vieressä koko lipun levyinen sininen viiva.
Näiden ehdotusten välillä tehtiin sovitteluratkaisu, valitsemalla nykyinen lippu, joka perustui Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan lippuun, joka on muuten samanlainen kuin nykyinen valtiolippu, paitsi että sininen keskikenttä on vain 1/6 osa lipun leveydestä ja vihreä alaosa vain 1/5 osa lipun leveydestä.
Karjalan tasavallalla ja sen edeltäjillä on ollut kaikkiaan yhdeksän lippua. Näistä kaksi ensimmäistä olivat käytössä heimosotien aikana, siinä osassa Karjalaa, joka pyrki liittymään Suomeen. Itäkarjalaisten lippua käytettiin myös jatkosodan aikana Suomen lipun rinnalla Suomen miehittämässä osassa Itä-Karjalaa. Neuvostoliiton aikana oli käytössä neljä erilaista Karjalan ASNT:n lippua ja kaksi erilaista Karjalais-suomalaisen SNT:n lippua. Ja nykyinen lippu on siis yhdeksäs.
Korkalovaaran lukio
Korkalovaaran lukio on Rovaniemellä, Lapinkävijäntien entisellä postiautovarikolla sijaitseva lukio. Syksyllä 2006 Korkalovaaran lukio yhdistyi hallinnollisesti Lyseonpuiston lukion erilliseksi toimipisteeksi.
Lukio perustettiin Korkalovaaran yhteiskoulun nimellä vuonna 1954 ja vuonna 1959 se muutti väliaikaistiloista Korkalovaaran kaupunginosaan, Miehentielle, silloisen Korkalovaaran kansakoulun viereen rakennettuun koulurakennukseen. Koulun nimi muuttui Korkalovaaran yläasteeksi ja lukioksi peruskoulujärjestelmään siirtymisen myötä vuonna 1972. Lukion toiminnot siirrettiin keskustaan Lapinkävijäntielle vuonna 2005. Nykyisin lukion entisissä tiloissa Miehentiellä toimii Korkalovaaran peruskoulu.
Korkalovaaran lukiossa voi suorittaa normaalin ylioppilastutkinnon lisäksi tietotekniikkapainotteisen tai luonnontiedelinjan. Lukiosta kirjoitti vuonna 1978 ylioppilaaksi kirjailija Jari Tervo.
Karjalan tasavallan vaakuna
Karjalan tasavallan vaakuna on Venäjällä sijaitsevan Karjalan tasavallan tunnus lipun ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön 28. syyskuuta 1993. Sen on suunnitellut Juri S. Nivin. Varsinaisessa vaakunakilvessä on musta karhu takajaloillaan. Karhu perustuu Akseli Gallen-Kallelan vuonna 1920 suunnitteleman Karjalan riippumattoman tasavallan vaakunaan. Uudessa vaakunassa karhu ei pitele käsissään vesuria.
Vaakunakilven pohjana ovat Karjalan tasavallan lipun värit punainen, sininen ja vihreä. Kilven ympärillä on kultaiset koristeet, oikealla männyn ja vasemmalla kuusen kuvio. Kilven yläpuolella on kultainen kahdeksankulmainen tähti, kannuksenpyörä.
Karjalan tasavallan vaakunasta on säädetty tasavallan perustuslain 13. pykälässä.
Ounasvaaran lukio
Ounasvaaran lukio on Rovaniemellä Katajarannan kaupunginosassa sijaitseva lukio. Ounasvaaran lukion yhteydessä toimii myös Lapin maakunnan ainoa virallinen urheilulukio. Lukion vieressä toimi aiemmin myös Ounasvaaran yläaste.
Ounasvaaran urheilulukio on urheilijoille suunnattu lukio, jossa oppilaan opiskelu- ja harjoittelu/kilpailuaikataulut pyritään laatimaan mahdollisimman hyvin yhteen sopiviksi.
Ounasvaaran urheilulukiota ovat käyneet mm. Antti Autti, Janne Lahtela, Harri Olli sekä Hannu ja Pirjo Manninen.
Sumuvalo
Sumuvalot ovat ajoneuvojen valaisimia, joita käytetään parantamaan lähialueen näkyvyyttä. Suomen laki hyväksyy niiden käytön vain sumussa, rankkasateessa tai lumisateessa. Sumuvaloja saa tällöin käyttää lähivalojen asemesta, jos seisontavalot ovat samanaikaisesti kytketyt. Etusumuvalojen toimintaperiaate on luoda sumun alle laaja, valaiseva valokeila parantamaan lähialueen valaistusta. Takasumuvalo taas parantaa auton näkyvyyttä taaksepäin ja vähentää näin peräänajon vaaraa sakeassa sumussa.
Etusumuvalojen virheellinen käyttö on haitallista. Sumuvalot muodostavat auton eteen kirkkaan alueen, jonka valoisuuteen kuljettajan silmä sopeutuu. Tällöin kuljettajan hämäränäkö sumuvalojen keilan ulkopuolelle heikkenee. Etusumuvalojen käyttö voi myös haitata muita tiellä liikkujia. Rankkasade tai sumu imee tehokkaasti sumuvalojen ylimääräistä valotehoa, mutta hyvällä säällä lisävaloteho häikäisee vastaantulijoita. Myös takasumuvalon virheellinen käyttö häikäisee takana ajavia ja kirkas punainen valopiste on kauempaakin katsottuna epämiellyttävä. Takasumuvalo voi aiheuttaa kirkkaudellaan senkin, ettei takana tuleva havaitse jarruvalojen syttymistä.
Etusumuvalot eivät ole pakollinen varuste autoissa. Niitä saa olla autossa kaksi kappaletta ja niiden on annettava valkoista tai vaaleankeltaista valoa. Sijainnin tulee olla enintään 40 senttimetriä auton kylkilinjasta keskelle ja korkeuden maasta vähintään 25 senttiä. Etusumuvalot on kytkettävä siten, että niitä voi käyttää vain ajovalojen tai etuvalojen (pysäköintivalojen) ollessa päällä. Sumuvaloja saa käyttää vain sumun taikka rankan vesi- tai lumisateen aikana. Niitä saa tällöin käyttää lähivalojen asemesta, jos seisontavalot ovat samanaikaisesti kytketyt.
Vähintään yksi punaista valoa lähettävä takasumuvalaisin on 1. tammikuuta 1993 jälkeen käyttöönotetussa autossa pakollinen ja niitä saa olla enintään kaksi. Takasumuvalaisimelle on oltava ohjaamossa merkkivalo. Takasumuvalaisimen on sijaittava vähintään 250 ja enintään 1 000 millimetrin korkeudella. Jos valaisimia on vain yksi, on sen sijaittava keskilinjan vasemmalla puolella. Mikäli valaisimia on kaksi, on niiden sijaittava symmetrisesti, mikä aiheuttaa niiden välille vähimmäisetäisyysvaatimuksen, jotta niitä ei voida tulkita yhdeksi ajoneuvon keskilinjalle asennetuksi valaisimeksi. Valaisimen tulee olla vähintään 10 senttimetrin etäisyydellä jarruvalaisimesta. Takasumuvalaisimen tulee olla taaksepäin suunnattu ja sen tulee näkyä vaakatasossa 25° ulos- ja sisäänpäin sekä vaakatasosta 5° ylös- ja alaspäin.