Sterilointi (kirurginen toimenpide)
Sterilointi eli (par.) sterilisaatio (myös steriloiminen, sterilisoiminen) on kirurginen toimenpide, jonka ensisijainen ja ihmisillä pääasiallinen tarkoitus on aiheuttaa pysyvä hedelmättömyys. Eläimillä sterilointia käytetään muun muassa helpottamaan urosten, harvemmin myös naaraiden käsittelyä, vähentämään lisääntymistoimintaan liittyvää stressiä ja riskejä, ja ehkäisemään sukupuolielinten sairauksia kuten syöpiä.
Ihmisillä sterilointia käytetään raskaudenehkäisymenetelmänä. Mies steriloidaan tavallisesti vasektomialla eli siemenjohtimien katkaisulla, ja naisen sterilointi suoritetaan tukkimalla tai katkaisemalla munanjohtimet. Steriloinnin purku on merkittävästi suurempi toimenpide kuin itse sterilointi, ja johtaa hedelmällisyyden palaamiseen vain noin puolella miehistä ja naisista. Sterilointeja on suoritettu Suomessa huomattavasti useammin naisille kuin miehille, mutta viime vuosiena ero on kääntynyt toisinpäin, koska naisten steriloinnit ovat vähentyneet ja miesten lisääntyneet. Muualla Euroopassa miesten sterilointi on tavallisempaa. Sterilointi on yksi luotettavimmista raskaudenehkäisykeinoista.
Naisen sterilointi suoritetaan katkaisemalla tai tukkimalla mekaanisesti munanjohtimet, jolloin siittiöt eivät pääse hedelmöittämään munasolua. Toimenpide suoritetaan tavallisesti yleisanestesiassa tähystysleikkauksena eli laparoskopiana. Suomessa munanjohtimiin laitetaan yleisimmin metalliset klipsit, mutta munanjohtimet voidaan myös sitoa tai polttaa kiinni, tai leikata niistä pala pois. Toimenpiteen teho alkaa välittömästi. Sterilointi on mahdollista naisen niin halutessa suorittaa heti synnytyksen jälkeen tai keisarileikkauksen yhteydessä.
Vaihtoehtoisesti munanjohtimet voitiin tukkia alakautta tähystämällä Essure-menetelmällä, jossa munanjohtimiin asetetaan pienet ja joustavat mikroimplantit. Kolmen kuukauden sisällä kehon muodostaa implanttien ympärille sidekudosta, joka tukkii munanjohtimet. Essuren myynti Suomessa päättyi 25.6.2017 valmistajan mukaan vähäisen kysynnän takia. Essure on peruuttamaton menetelmä.
Sterilisaatio on tehokas ehkäisykeino. "Naisen sterilisaatio pettää noin 0,4 prosentissa tapauksista ja tämä tapahtuu useimmiten ensimmäisen vuoden aikana" . Jos sterilisaatio pettää, alkanut raskaus on kohdunulkoinen noin puolessa tapauksista.
Perinteisen sitomis- tai klipsisterilisaation riskejä ovat leikkaus- ja nukutuskomplikaatiot. Essure-implanttisterilisaation riskeinä on, että implanttien nikkeliosat lävistävät kohdun, munanjohtimet tai vatsakalvon taikka aiheuttavat vakavia allergia- tai yliherkkyysreaktoita.
On osoitettu, että naisen sterilisaatio vähentää merkittävästi riskiä sairastua munasarjasyöpään, mutta syytä tähän vaikutukseen ei täysin tiedetä.
Naisen sterilisaatio voidaan saada aikaan myös kohdunpoistolla (hysterektomia) tai molemminpuolisella munasarjojen ja munanjohtimien poistolla (salpingo-oophorektomia). Jos toimenpide tehdään sairauden vuoksi, siihen ei sovelleta Suomessa steriloimislakia.
Miehen sterilointi tehdään vasektomia-nimisellä toimenpiteellä, jossa katkaistaan tai tukitaan siemenjohtimet siten, että spermassa ei enää ole siittiöitä. Ejakuloituvan sperman määrä pysyy lähes ennallaan, koska yli 90 prosenttia nesteestä erittyy katkaisukohdan yläpuolelta eturauhasesta ja rakkularauhasista. Toisin kuin naisen sterilisaatio, miehellä toimenpide ei ole välittömästi tehokas, koska siittiöitä on jäljellä siemenjohtimissa. Toimenpiteen jälkeen ehkäisy on hoidettava muilla keinoilla noin kolmen kuukauden ajan, jonka jälkeen siittiöiden lopullinen poistuminen spermasta varmistetaan siemennestetutkimuksella.
Vasektomiaan liittyy pieni, noin 0,15 prosentin mahdollisuus, että siemenjohtimen päät kasvavat uudelleen yhteen . Sperman tihkuminen siemenjohdinten katkaistuista päistä ympäröiviin kudoksiin voi aiheuttaa ns. spermagranulooman, joka on yleensä harmiton ilmiö. Sterilointi ei vaikuta miehen sukupuolielämään eikä siitä aiheudu terveydellisiä haittoja.
Sterilisaation purku on itse sterilointia huomattavasti suurempi toimenpide, joka ei palauta hedelmällisyyttä läheskään kaikille sitä haluaville. Sterilointia tulisikin pitää pysyvänä ehkäisymenetelmänä. Naisille, jotka eivät ole varmoja lapsenhankintasuunnitelmistaan, on tarjolla muita pitkäaikaisia ja helppokäyttöisiä ehkäisymenetelmiä, kuten kierukka. Sterilisaation jälkeen toimenpidettä katuu pohjoismaisten tutkimusten mukaan noin 3-6 prosenttia henkilöistä.
Naisen steriloinnin purkua ei tehdä julkisessa terveydenhoidossa. Toimenpide suoritetaan yleisanestesiassa leikkauksella, jossa pyritään liittämään katkaistut munanjohdinten päät yhteen. Raskaus onnistuu purun jälkeen noin 50–80 prosentilla, ja sitä varmemmin, mitä nuorempi nainen on. Steriloinnin jälkeen raskaus voi alkaa myös koeputkihedelmöityksen avulla, jossa munasolut otetaan suoraan munasarjoista, hedelmöitetään maljalla ja siirretään kohtuun.
Miehen sterilointi puretaan liittämällä siemenjohdinten katkaistut päät kirurgisesti takaisin yhteen. Vaikka toimenpide ei ole teknisesti vaikea, hedelmällisyys ei kaikilla palaa. Syy huonoon tulokseen on se, että noin puolelle steriloiduista miehistä kehittyy vasta-aineita omia siittiöitä vastaan. Siittiövasta-aineet aiheuttavat siittiöiden kasaantumista ja huonontavat niiden liikettä. Jos purku tehdään alle kolmen vuoden kuluttua sterilisaatiosta, raskaus alkaa noin 70 prosentilla, mutta jos purkuun ryhdytään yli 15 vuoden jälkeen, raskauden todennäköisyys on vain 30 prosenttia. Nykytekniikalla pystytään kuitenkin imemään siittiöitä neulalla suoraan miehen kiveskudoksesta keinohedelmöitystä varten. Mies voi myös tallettaa siemennestettä spermapankkiin ennen sterilisaatiota.
Kansaneläkelaitos ei korvaa sairausvakuutuksesta sterilisaation jälkeisiä lapsettomuushoitoja, mukaan lukien sterilisaation purku ja sen jälkeiset mahdolliset keinohedelmöityshoidot. Poikkeuksena on tilanne, jossa sterilisaatio on tehty sairauden vuoksi.
Suomessa ihmisen sterilointia säädellään Steriloimislailla (1970/283). Sterilisaatiota hakevan tulee täyttää jokin seuraavista kriteereistä:
1) hän on synnyttänyt kolme lasta tai hänellä on yksin tai aviopuolisonsa kanssa yhteensä kolme alaikäistä lasta;
2) hän on täyttänyt kolmekymmentä vuotta;
3) raskaus vaarantaisi hänen henkensä tai terveytensä;
4) hänen mahdollisuutensa muulla tavoin ehkäistä raskaus ovat epätavallisen huonot;
5) on syytä otaksua, että hänen jälkeläisillään olisi tai heille kehittyisi vaikea sairaus tai ruumiinvika;
6) hänen sairautensa tai muu siihen verrattava syy vakavasti rajoittaa hänen kykyään hoitaa lapsia;
7) hän pysyvästi kokee kuuluvansa vastakkaiseen sukupuoleen ja elää tämän sukupuolen mukaisessa roolissa.
Sterilisaatio voidaan suorittaa:
1 ja 2 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa steriloimisen suorittavan lääkärin päätöksellä;
3 ja 4 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa kahden lääkärin päätöksellä;
5 ja 6 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa terveydenhuollon oikeusturvakeskuksen, eli nykyisen Valviran luvalla;
7 kohdassa tarkoitetussa tapauksessa kahden lääkärin päätöksellä.
Alle 18-vuotiasta ei saa steriloida, jolleivät erittäin painavat syyt puolla toimenpidettä.
Sterilisaatioon ei vaadita puolison suostumusta. Mikäli hakija on avioliitossa, pariskunnalle järjestetään tarvittaessa yhteinen neuvontatilaisuus ja selvitettävä, kumman steriloiminen on tarkoituksenmukaisempaa.
Steriloimislaissa on säädetty rangaistuksista:
10 § Se, joka on suorittanut luvalliseksi todettavan steriloimisen tai sitä yrittänyt tämän lain säännöksiä noudattamatta, tuomittakoon sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.
11 § Joka antaa viranomaiselle tai lääkärille oikeudellisesti merkityksellisen totuudenvastaisen tiedon steriloimista koskevassa asiassa, on tuomittava sakkoon, jollei teko ole rangaistava rikoslain 16 luvun 8 §:n mukaan.
Sterilisaation teettämistä ei ole kriminalisoitu, eli vaikka Suomen lain mukaan ei ole oikeutta sterilisaatioon, sen voi hankkia laillisesti ulkomailla. Lainsäädäntö sallii hakeutumisen ulkomaille hoitoon Kelan sairaanhoitokorvauksien turvin, joten sterilisaatioita teetetään ulkomailla.
Sterilisaation yleinen ikäraja Suomessa, 30 vuotta, on korkein itsemääräämisoikeutta koskeva alaikäraja Suomessa. Kritiikin mukaan ikärajaa voidaan pitää kohtuuttoman korkeana verrattuna moniin muihin oikeuksiin. Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa yleinen ikäraja on 25 vuotta, paitsi Tanskassa vuodesta 2014 on voinut saada sterilisaation 18-24-vuotiaana kuuden kuukauden harkinta-ajan jälkeen.
Ikärajan laskemista ajaa Vapaaehtoisesti Lapsettomat ry, joka on 2012 perustettu yhdistys. Vapaaehtoisesti lapsettomat pitävät steriloimislain ikärajaa vanhanaikaisena ja itsemääräämisoikeutta loukkaavana. Yhdistyksen mukaan lääkärit ovat usein tietämättömiä steriloimislain sisällöstä tai saattavat tahallaan vaikeuttaa sterilisaatioon pääsyä katumisriskin vuoksi.
Vihreä liitto kirjasi 2014 tavoiteohjelmaan sterilisaation ikärajan laskun 25 vuoteen, kun puoluekokoukselle esitettiin ikärajan laskemista 18 vuoteen. Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto (ViNO) esitti 18 vuoden ikää jo vuonna 2009, mutta Vihreiden tasa-arvotyöryhmä nosti kannanotossaan tavoiteikää 25 vuoteen.
Myös Vasemmistonuorten poliittinen ohjelma 2011 esittää ikärajaa laskettavaksi 25 vuoteen.
Tavoitteen hyväksymisen jälkeen Vasemmistonuoret ja Vihreä liitto eivät ole kuitenkaan enempää kampanjoineet lainmuutoksen puolesta.
Kokoomus hyväksyi puoluekokouksessa 2018 aloitteen, jossa vaaditaan sterilisaation saamista jo 25-vuotiaana, ja poistettaisiin vaatimus puolison kuulemisesta sekä synnytysten että lasten lukumäärästä.
Piraattipuolue hyväksyi tavoitteeksi 18 vuoden ikärajan vuonna 2017.
Liberaalipuolue – Vapaus valita (entinen Viskipuolue) määritteli ohjelmaan 2017 tavoitteeksi sterilisaation ikärajan laskemisen 30 vuodesta.
Perussuomalaisten kansanedustaja Anne Louhelainen teki eduskunnassa 2013 kirjallisen kysymyksen hallitukselle sterilisaation ikärajan laskemisesta 25 vuoteen. Vastauksessa Peruspalveluministeri Maria Guzenina-Richardson ei pitänyt Steriloimislain muuttamista ajankohtaisena.
Steriloimislain muuttamisesta aloitettiin kansalaisaloite "Steriloimislain ikäraja pohjoismaiseksi eli 25 vuotta ja lapsiluvuksi kaksi lasta" 20.03.2017. Se ei saanut paljoa julkisuutta mediassa ja kannatusilmoituksia kertyi vain 2723 puolen vuoden aikana. Vihreä Liitto ja Vasemmistonuoret eivät antaneet julkisesti tukea kansalaisaloitteelle, vaikka ikärajan alentaminen on niiden ohjelmassa. Iso osa kansasta, poliitikoista ja mediasta näyttää olevan välinpitämättömiä asialle.
Vuonna 2018 yhdenvertaisuusvaltuutettu ei halunnut ottaa kantaa steriloimislain syrjivyyteen – lain uudistamista ei pidetä kiireellisenä.
Steriloimislain mukaan on oikeus sterilisaatioon, jos pysyvästi kokee kuuluvansa vastakkaiseen sukupuoleen ja elää tämän sukupuolen mukaisessa roolissa. Suomessa laki transsukupuolisen henkilön sukupuolen vahvistamisesta ei vaadi sukuelinkirurgiaa, mutta edellyttää, että transsukupuolinen henkilö kykenee todistamaan olevansa lisääntymiskyvytön, jotta hänen kokemansa sukupuoli voidaan juridisesti vahvistaa. Useimmiten transsukupuolisen henkilön kehon muokkaamiseen käyttämä hormonihoito aiheuttaa lisääntymiskyvyttömyyden. Muussa tapauksessa hänen on annettava steriloida itsensä saadakseen viralliseksi kokemansa sukupuolen. Sterilisaation saadakseen transsukupuolinen tarvitsee kahden lääkärin päätöksen. Transjärjestöt pitävät lakia pakkosterilisaationa.
Translakia ovat kritisoineet mm. Amnesty International ja YK:n kidutuksen vastainen erityisraportoija. Tämä kritiikki ei liity suoranaisesti sterilointilakiin, vaan translakiin.
Eugeniikan, sosiaalihuollon kulujen säästämisen ja väestönkasvun rajoittamisen vuoksi on eri maissa harjoitettu ihmisten pakkosterilointia. Vaikka pakkosteriloinnit usein yhdistetäänkin natsi-Saksaan, 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa eugeniikka oli suosittua ympäri läntistä Eurooppaa. Niin ikään 1930-luvulta alkaen pakkosterilointi oli mukana myös muiden maiden käytännöissä. Esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa 1930-luvulla omaksutusta pakkosterilointilainsäädännöstä luovuttiin (Suomen osalta pääosin) 1970-luvulla. Vuosina 1935–1970 Suomessa steriloitiin noin 43 000 ihmistä lääketieteellisten, yli 7 500 rotuhygieenisten, yli 3 000 sosiaalisten ja parisataa muiden syiden perusteella. Valtaosa sosiaalisin perustein pakkosteriloiduista oli aviottomien lapsien äitejä, koska kunnat eivät halunneet lisää köyhäinhoidon hoidettavia. Lääketieteellisistä syistä pakkosteriloidut olivat esimerkiksi mielenterveyspotilaita, kehitysvammaisia tai "moraalittomina" pidettyjä ihmisiä.
Pakkosterilisoinneilla on pyritty mm. Intiassa 1970- ja Perussa 1990-luvulla rajoittamaan väestönkasvua.
Suomessa on mahdollista suorittaa sterilointi vajaavaltaiselle ihmiselle. Jos henkilö on pysyvästi kykenemätön ymmärtämään steriloinnin merkityksen, lain mukaan toimenpide voidaan suorittaa painavista syistä yllä olevan listan kohtien 3, 5 tai 6 perusteella. Tällaisessa tapauksessa henkilön laillinen edustaja hakee lupaa sterilointiin Terveydenhuollon oikeusturvakeskukselta eli nykyiseltä Valviralta.
Nykyään pakkosterilointia pidetään ihmisoikeusrikoksena.