Espanjan historia
Espanjan historia alkaa ajasta, jolloin nykyihminen astui Pyreneiden niemimaalle pohjoisesta yli 35 000 vuotta sitten. Rooman tasavalta valloitti alueen noin vuonna 200 eaa., jonka jälkeen tulivat visigootit ja vuonna 711 arabit ja pohjoisafrikkalaiset berberit. Muslimien hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Al-Andalus, jonka kristityt valloittivat takaisin vuoteen 1492 mennessä. Tänä aikana muodostuivat Kastilian ja Aragonian kuningaskunnat, jotka yhdistyivät Espanjan kuningaskunnaksi.
Vuonna 1492 lähti myös Kristoffer Kolumbus tutkimaan uutta maailmaa, josta alkoi Espanjan imperiumin rakentaminen, jota seuraavien vuosisatojen aikana Espanjasta tuli maailmanvalta. Vuonna 1588 Englantiin maihinnousua yrittänyt Voittamaton armada kärsi tappion, mikä heikensi merkittävästi Espanjan mahtia merillä. Habsburg-suku nousi valtaan vuonna 1516 ja hallitsi noin kahdensadan vuoden ajan. Bourbon-suku on hallinnut Espanjaa vuodesta 1701 tähän päivään asti, joskin välissä on ollut keskeytyksiä. Kuningaskunnan valta hiipui vähitellen taloudellisten vaikeuksien vuoksi ja 1800-luvun lopussa ranskalaismiehitys, siirtokuntakapinat ja varsinkin tappio sodassa Yhdysvaltoja vastaan olivat vieneet sen kaikki suuret siirtomaat.
1900-luvun alussa anarkistiset ja fasistiset liikkeet olivat nousussa ja vuonna 1936 alkoi sisällissota, jonka arvioidaan vaatineen yli miljoona kuolonuhria. Sota päättyi Francisco Francon johtamaan diktatuuriin, joka jatkui vuoteen 1975, jolloin Bourbon-monarkia palasi valtaan Juan Carlos I:n johtamana. Espanja on Euroopan yhteisön jäsen.
Atapuercan kylän lähettyvillä sijaitsevista luolista on löydetty Euroopan vanhimmat ihmislajien fossiilit. Altamiran luolamaalaukset on ajoitettu noin 15 000 vuoden päähän.
Kansa, joita kreikkalaiset myöhemmin kutsuivat iberialaisiksi, saapui niemimaalle noin 3000 vuotta eaa. Keltit tulivat Pyreneiden yli 900-luvulla ja 700-luvulla eaa. Rooman laajentuessa käytiin paikallisten heimojen ja legioonien välillä keltiberisotia.
Rooman tasavalta hyökkäsi Hispaniaan vuonna 218 eaa. ja vuonna 19 eaa. keisari Augustus saattoi valloituksen päätökseen. Rooman valtakunnan rappeuduttua visigootit hyökkäsivät Hispaniaan 400-luvulla ja perustivat oman kuningaskuntansa, jonka pääkaupunki sijaitsi Toledossa. Tänä aikana areiolaisuus sai jalansijaa Iberiassa. Vuonna 587 Rekared I kääntyi katoliseen uskoon ja yhtenäisti kulttuuria.
Islaminuskoiset umaijadit ylittivät Gibraltarinsalmen Tariq ibn Ziyad johdolla vuonna 711 ja voittivat visigoottien kuninkaan Roderikin Guadaleten taistelussa. Nykyisen Espanjan historia alkoi 1000-luvulla, jolloin kristityt kuningaskunnat aloittivat Iberian niemimaan takaisinvaltauksen ("Reconquista") islaminuskoisilta maureilta.
Keskiaikainen Leónin kuningaskunta muodostui Iberian luoteisosaan. Sen ja maurien väliselle pyskurivyöhykkeelle rakennettiin linnoituksia (castillos) joista koostuva Kastilia itsenäistyi 981 ja julistettiin kuningaskunnaksi 1004. Aragonian kuningaskunta kehittyi lännemmäksi ja ulottui loplta Välimerelle asti.
Vuonna 1469 Aragonian ja Kastilian kuningaskunnat virallisesti yhdistyivät, kun hallitsijat kuningas Ferdinand ja kuningatar Isabella avioituivat. Yhdessä katoliset kuningaskunnat kukistivat viimeiset maurihallitsijat Iberian niemimaalla 2. tammikuuta 1492 ja liittivät Aragoniaan ja Kastiliaan Granadan, samana vuonna kun Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan. Vuonna 1512 kuningas Ferdinand valloitti osan Navarran kuningaskunnasta ja koko Espanja yhdistyi. Kirkon tueksi perustettiin inkvisitio ja juutalaiset ja muslimit käännytettiin tai karkotettiin maasta.
1500-luvulla Espanjasta tuli yksi ensimmäisistä maailmanlaajuisista imperiumeista. Portugalin kanssa Espanja lähetti useita tutkimusmatkailijoita ympäri maailmaa, minkä seurauksena kauppa kukoisti. Konkistadorit syrjäyttivät asteekien, inkojen ja Mayojen korkeakulttuurit ja valloittivat suuria maa-alueita Pohjois- ja Etelä-Amerikasta.
Valtakuntaan liitettiin Filippiinit 1564 ja Portugali 1580, mutta Englannin valloitus epäonnistui 1588 Espanjan Voittamattoman armadan hävittyä Englannin laivastolle. Huolimatta Amerikoista tuodusta kullasta Filip II:n aikana 1556–1578 valtiontalous romahti lukuisien sotien ja suunnattomien rakennushankkeiden vuoksi. Seuraavien hallitsijoiden aikana rappeutuminen jatkui ja lukuisia alueita menetettiin. Portugali irtosi unionista 1640 ja katalonialaiset kapinoivat.
Vuosina 1701–1714 sodittiin Espanjan perimyssota (Espanja, Ranska ja Baijeri vastaan Itävalta, Preussi, Englanti ja Katalonia). Sota päättyi Ranskan johtaman liittokunnan voittoon ja Habsburgien hallitsijasuku vaihtui Bourbon-sukuun. Espanja menetti loputkin ulkomaiset alueensa Euroopassa: Itävallalle alueet Italiassa ja Belgian, Savoijille Sisilian ja Gibraltar joutui Englannille.
Englannin laivasto voitti vuonna 1805 Trafalgarin taistelussa Horatio Nelsonin johtama Ranskan ja Espanjan laivastot. Napoléon asetti veljensä Joseph Bonaparten Espanjan valtaistuimelle 1808, mutta englantilaisten tukemina miehitysjoukot ajettiin pois Napoleonin joutuessa vaikeuksiin Venäjällä ja 1814 Bourbonit nousivat uudelleen valtaistuimelle. Vuonna 1830 Ferdinand VII muutti kruununperimysjärjestyksen tyttärensä Isabellan hyväksi. Kaikki espanjalaiset eivät tunnustaneet tätä ja tukivat Molinan kreivin, Ferdinandin veljen Don Carlosin (1788–1855) oikeutta kruunuun. Maa ajautui Espanjan vuosien 1834–1839 sisällissotaan, jossa olivat vastakkain Isabellan kannattajat ja karlistit (joita tukivat Katalonian nationalistit). Sota päättyi Isabellan voittoon. Ranskan miehityksen aikana siirtomaat Etelä-Amerikassa olivat itsenäistyneet ja taloudellinen tilanne heikko. Käytiin lukuisia sisällissotia eri kansallisuuksien ja monarkistien ja tasavaltalaisten välillä. Vuonna 1898 Espanjalais-amerikkalaisessa sodassa Espanja menetti siirtomaansa Filippiinit, Kuuban, Puerto Ricon ja Guamin Yhdysvalloille. Ensimmäisessä maailmansodassa Espanja oli puolueeton, eikä osallistunut taisteluihin.
17. heinäkuuta 1936 kenraali Francisco Franco johti Marokosta hyökkäystä pohjoiseen sillä aikaa, kun kenraali Sanjurjo hyökkäsi Navarrosta etelään. Franco pyrki mahdollisimman nopeaan vallankaappaukseen, mutta tasavaltalaiset kykenivät onnistuneeseen vastarintaan Madridissa, Barcelonassa ja Baskimaalla. Viimeiset tasavaltalaiset antautuivat 1. huhtikuuta 1939.
Sisällissodan jälkeen Francisco Franco tuli Espanjan diktaattoriksi, jonka virallinen kunnianimi oli "Caudillo". Tässä asemassa hän pysyi kuolemaansa, vuoteen 1975 saakka.
Toiseen maailmansotaan Espanja ei osallistunut. Espanjalaisten vapaaehtoisten joukko kuitenkin taisteli akselivaltojen joukoissa itärintamalla Neuvostoliittoa vastaan.
Sodan aikana ja sen jälkeen liittoutuneet suhtautuivat Francon hallitukseen kielteisesti. Kylmän sodan aikana länsi­valtojen suhtautuminen kuitenkin vähitellen muuttui, sillä Yhdysvallat totesi maassa olevat lento- ja laivasto­tukikohdat itselleen tarpeellisiksi ja alkoi myöntää Espanjalle taloudellista tukea. Vuonna 1954 Espanja hyväksyttiin Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi.
Vuonna 1947 Franco pani toimeen kansan­äänestyksen, jonka nojalla Espanja julistettiin kuningas­kunnaksi, toistaiseksi kuitenkin ilman kuningasta. Vuonna 1969 kruununperilliseksi ja Espanjan prinssiksi nimitettiin Juan Carlos, joka nousikin kuninkaaksi Francon kuoltua vuonna 1975.
Vuonna 1956 Espanja luopui Pohjois-Marokosta, joka palautettiin tuolloin uudelleen itsenäistyneelle Marokolle. Vuonna 1969 Marokko valloitti myös Espanjan hallinnassa olleen Ifnin. Espanjalle jäivät kuitenkin edelleen rannikolla sijaitsevat Ceuta ja Melilla. Espanjan Guinea itsenäistyi vuonna 1968 ja sai nimen Päiväntasaajan Guinea. Espanjan viimeiseksi siirtomaaksi jäi Espanjan Sahara, jonka Marokko ja Mauritania jakoivat keskenään Francon kuoltua vuonna 1975 huolimatta alueella toimineesta itsenäisyysliikkeestä.
Kuningas Juan Carlos ohjasi maan demokratiaan 1970-luvun puolivälistä alkaen. Vuonna 1978 uusi perustuslaki määritteli Espanjan parlamentaariseksi monarkiaksi ja ensimmäiset vapaat vaalit pidettiin kesällä 1977.
Felipe González hallitsi pääministerinä vuosina 1982–1996. Espanja liittyi Euroopan unionin jäseneksi vuonna 1986 ja vuonna 1992 pidettiin Barcelonan kesäolympialaiset. Vuonna 1996 valtaan tuli José María Aznarin johtama keskustaoikeistolainen hallitus. Vuonna 2004 terroristit räjäyttivät Madridissa lähiliikennejunissa useita pommeja ennen 14. maaliskuuta pidettyjä parlamenttivaaleja, millä arvellaan olleen vaikutusta sosialistipuolueen José Luis Rodríguez Zapateron vaalivoittoon.
Baskien separatistijärjestö ETA julisti tulitauon 2006-2007 ja uudelleen 2010. Hallitus kieltäytyi neuvotteluista kunnes järjestö luovuttaa aseensa. Vuonna 2005 Espanja laillisti samaa sukupuolta olevien avioliiton kolmantena maana maailmassa, Alankomaiden ja Belgian jälkeen. Vuonna 2010 työttömyys nousi yli 20 prosenttiin. Heinäkuussa 2011 viisi espanjalaista pankkia reputti Euroopan keskuspankin stressitestissä. 
Vuoden 2011 parlamenttivaaleissa Kansanpuolue palasi valtaan Mariano Rajoyn johdolla. Kuningas Juan Carlos I luopui kruunusta vuonna 2014, ja uudeksi kuninkaaksi nousi
hänen poikansa Felipe VI.