Carlos Castaneda
Carlos Castaneda (25. joulukuuta 1925 – 27. huhtikuuta 1998 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja antropologi. Hän julkaisi vuodesta 1968 alkaen useita kirjoja, joissa hän kuvaili mystisiä kokemuksiaan yaqui-intiaani don Juan Matusin ja hänen šamaaniseurueensa oppilaana.
Castanedan arvostelijat pitävät hänen teoksiaan sepitettyinä. Kannattajat puolestaan ovat löytäneet hänen teoksistaan uudenlaisen ja tuoreen näkemyksen maailmasta ja mielekkäämmän tavan elää.
Castanedan varhaisvaiheista on kahdenlaista tietoa. Castaneda itse väitti syntyneensä São Paulossa, Brasiliassa 25. joulukuuta 1935 ja käyneensä koulua Buenos Airesissa sekä high schoolia Yhdysvaltoihin-muuttonsa 1951 jälkeen Hollywood Highssa. "Time"-lehden vuonna 1973 julkaiseman artikkelin mukaan Carlos Cesar Arana Castanedan syntymäpaikaksi on Yhdysvaltojen maahanmuuttorekisterissä kuitenkin merkitty Cajamarcan kaupunki Perussa ja syntymäajaksi kymmenen vuotta hänen itse kertomaansa aikaisempi 25. joulukuuta 1925. Hänen isänsä oli kultaseppä ja kelloseppä. Perhe muutti pääkaupunki Limaan 1948, missä Castaneda valmistui collegesta ja opiskeli taidemaalausta ja kuvanveistoa.
Castaneda saapui Perusta San Franciscoon, Yhdysvaltoihin vuonna 1951. Hänen alkuperäinen sukunimensä oli isän sukunimi Arana. Äitinsä sukunimen Castaneda hän kertoi ottaneensa virallisesti käyttöönsä vuonna 1959. Vuosien 1955–1959 aikana hän opiskeli Los Angeles City Collegessa pääaineenaan psykologia ja sivuaineinaan muun muassa luova kirjoittaminen ja journalismi. Sen jälkeen hän aloitti antropologian opinnot Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa. Hän aloitti kirjailijanuransa siellä opiskellessaan. Castaneda sai tohtorinarvon Kalifornian yliopistosta kolmannen kirjansa ansiosta.
Castaneda oli vuonna 1960 kuuden kuukauden ajan naimisissa, joskin virallisesti liitto mitätöitiin vasta 1973.
Castaneda julkaisi yhteensä 15 kirjaa, joista on suomennettu 10. Hänen teoksiaan on myyty yli 8 miljoonaa kappaletta 17 kielellä. Castanedasta tuli henkisten opetustensa suosion myötä new age -liikkeen kulttihahmo ja kirjojensa hyvän myynnin ansiosta myös varakas. Hän eli syrjässä julkisuudelta. Vasta aivan viimeisinä vuosinaan hän esiintyi julkisuudessa luennoiden Cleargreenin järjestämissä seminaareissa ja antaen useita haastatteluita.
Castaneda kuoli 27. huhtikuuta 1998 maksasyöpään Los Angelesissa.
Castanedan ensimmäinen kirja "Don Juanin opetukset: Yaqui-tietäjän tie" on tekijänsä mukaan kuvaus hänen ajastaan meksikolaisen intiaani don Juan Matusin opissa vuosina 1960–1965. Antropologian opinnäytetyöksi kirjoitetun kirjan loppuosassa on Castanedan antropologinen analyysi tapahtumista. Kirjan ensimmäisen laitoksen julkaisi University of California Press vuonna 1968, ja seuraavana vuonna Ballantine-kustantamo julkaisi siitä massalevitykseen tarkoitetun version. Kirjasta tuli nopeasti suosittu, ja kaksi vuotta myöhemmin se oli myynyt jo yli 300 000 kappaletta. Kirja sai kiinnostuneen vastaanoton, ja esimerkiksi "New York Times Book Review" kehui sitä vuolaasti. Kirja sai paljon arvostusta myös yliopistomaailmassa, jossa Castanedaa kiiteltiin esimerkiksi hänen maanläheisestä antropologisesta metodistaan ja tärkeästä lisäyksestään nupulla olevaan psykedeeliseen kirjallisuuteen.
Kirjaa pidettiin aluksi antropologisena ja täytenä totena, ja sen käsittelemiä teemoja kuten muuntuneiden tajunnantilojen tuottamia maailmoja, maagista realismia ja romanttista, luonnonmukaista ja alkukantaista ei-länsimaalaisuutta käsittelevä kirjallisuus oli tuohon aikaan hyvin suosittua.
Ensimmäisen kirjan muistiinpanot päättyivät vuoteen 1965, jolloin Castaneda kertoi lopettaneensa don Juanin opissa. Kustantaja ehdotti kirjan myyntimenestyksen seurauksena Castanedalle tarinan jatkamista. Castanedalla ei silloin vielä ollut enempää muistiinpanoja, mutta hän kertoi nähneensä don Juanin uudelleen ja aikovansa jatkaa opintojaan tämän kanssa. Castaneda alkoi kirjoittaa näiden ”myöhempien keskustelujen” sekä vanhojen kenttämuistiinpanojensa uudelleentulkinnan pohjalta uusia kirjoja, joita julkaistiin vuodesta 1971 lähtien. Kirjat muuttuivat luonteeltaan vähemmän pahaenteisiksi, peyote ja muut huumeet siirtyivät taka-alalle, ja Castaneda alkoi korostaa huumeetonta tietä tiedon saavuttamiseen, lopulta jopa kiistäen huumeiden merkityksen don Juanin opetuksissa. Castanedan myöhemmän mielipiteen mukaan huumeita voidaan käyttää ainoastaan avaamaan aistit kokemaan muutakin kuin arkipäivän todellisuus, eikä niiden käyttö ole lainkaan välttämätöntä.
Kirjoissaan Carlos Castaneda kuvaa aikaansa don Juan Matusin opissa. Castanedan oppilasaika don Juanin oppilaana kesti kolmetoista vuotta, vuoteen 1973 saakka, jonka jälkeen häntä opetti don Juanin kumppani, espanjalaista alkuperää oleva naisshamaani Florinda Matus. Kirjassaan "The Wheel of Time" Castaneda kertoo lyhyesti ajastaan Florinda Matusin ohjauksessa.
Castanedan lisäksi don Juanilla oli kolme muutakin oppilasta: Taisha Abelar, Florinda Donner-Grau sekä naguaalinainen Carol Tiggs, johon Castaneda viittaa jo joissain varhaisemmissa kirjoissaan. Taisha Abelar kuvaa oppilasaikaansa kirjassaan "The Sorcerer's Crossing" (julkaistu 1992) ja Florinda Donner-Grau kirjassaan "Being-in-Dreaming" (julkaistu 1991). Nämä kirjat kuvaavat muinaisten Meksikon shamaanien tietoutta naisen näkökulmasta.
Don Juan kuului shamaanien linjaan, jonka alkuperä ulottui aina Meksikossa muinaisina aikoina (yli 7000 vuotta sitten) eläneisiin shamaaneihin saakka. Hänen tavoitteenaan oli opettaa Castanedalle "soturin tien" käsitteitä ja soturin elämäntapaa ja ohjata hänet shamaanien maailmaan, joka sisältää toisenlaisen havaitsemisjärjestelmän olemassaolon. Tämän havaitsemisjärjestelmän tärkein elementti on idea intentiosta. Shamaanien mukaan intentio on kaiken takana oleva abstrakti voima ja se on läheisesti kiinnittynyt ihmiseen. Ihminen voi vaikuttaa tähän voimaan moitteettomalla käyttäytymisellään.
Meksikon muinaisten shamaanien vakaumus oli, että maailma on ensisijaisesti energiaa, vasta toissijaisesti se on esineiden maailma. Niinpä don Juan opetti Castanedalle 'näkemisen' taitoa, maailmankaikkeudessa virtaavan energian suoraa näkemistä. Voidakseen 'nähdä' ihmisen tulee noudattaa soturin elämäntapaa, jonka avulla saadaan säästettyä riittävästi henkilökohtaista voimaa, henkilökohtaista energiaa, jota 'näkemiseen' tarvitaan. Soturin elämäntapaan kuuluu mm. menneisyyden kertaaminen (rekapitulaatio), sisäisen dialogin katkaiseminen ja itsetärkeyden kitkeminen. Muita shamaanien taitoja ovat mm. pyydystäminen ja unennäkö. Toiminnassaan shamaanit käyttävät apunaan luonnossa esiintyviä psykedeelisiä ja deliriantteja kasveja , esimerkiksi daturaa ja peyotea.
Castadedan "sisäinen dialogi" muistuttaa ns. "reflektiivistä tajuntaa" jolla tarkoitetaan tietoisuuden muotoa joka toimii tarkkaavaisuuden ja työmuistin piirissä. Tämä refleksiivinen tajunta koetaan lähinnä sisäisenä puheena itselle, joka vertailee, nimeää, käsitteellistää ja arvioi subjektiivisia kokemuksia, sekä ohjaa toimintaa.
Naguaali pohjaa asteekkien "nahualli" sanaan joka viittaa sekä shamaanin "suojeluseläimeen" että shamaaniin itseensä ottaessaan tuon voimaeläimen muodon. Tonaali on peräisin asteekkien sanassa "tonalli" joka tarkoitti ihmisen syntymäpäivän eläinmerkkiä, joka liittyi intiaanikulttuurien monimutkaiseen ja taidokkaaseen kalenterijärjestelmään. Tonaali voidaan ymmärtää ihmisen kohtalona, eräänlaisena ihmisen henkilökohtaisena horoskooppieläimenä tai tähtikarttana.
Kirjassaan "Maagiset liikkeet – muinaisen Meksikon shamaanien käytännön viisautta" Castaneda kuvaa don Juan Matusin ja muiden Meksikon shamaanien perimmäistä salaisuutta, liikejärjestelmää, jonka avulla on mahdollista järjestellä uudelleen ihmisen energia ja palauttaa se ihmisen käyttöön. Uuden aikakauden naguaalina Castaneda päätti julkistaa liikkeet, hän modernisoi ne ja antoi liikejärjestelmälle nimen tensegrity, joka muodostuu sanoista 'tension' ja 'integrity'. Termi kuvaa liikkeisiin sisältyvää kireyden ja rentouden vaihtelua. Tensegrity-liikkeiden ja muiden shamaanien taitojen (rekapitulaatio, pyydystäminen) avulla palautetun energian avulla on mahdollista saavuttaa 'näkemisen' kyky.
Yhdessä naispuolisten kumppaneidensa kanssa Castaneda on perustanut Cleargreen Inc.-nimisen yhtiön, jonka tarkoitus on opettaa tensegrityä ja muita shamaanien taitoja ympäri maailmaa järjestettävissä workshopeissa ja luentosarjoissa. Workshoppeja on järjestetty vuodesta 1995 alkaen ja niitä on pidetty Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Euroopassa ja Venäjällä. Workshopeissa ja luentosarjoissa opettajina toimivat Castanedan ja hänen naispuolisten kumppaneidensa kouluttamat ohjaajat. Ympäri maailmaa toimii myös lukuisia tensegrity-harjoitusryhmiä, jotka ovat avoimia kaikille kiinnostuneille.
Castanedan tutkimusten tieteellisyys on tyrmätty akateemisten antropologien taholta. Merkittäviin Castanedan kriitikoihin kuuluu esimerkiksi Richard De Mille. Kriitikoiden mukaan Castanedan ensimmäinen kirja perustuu ainakin osittain intiaanien todellisiin oppeihin myöhempien kirjojen perustuessa kirjastossa tehtyyn tutkimustyöhön ja liukuessa täysin fiktion puolelle. Castanedan ensimmäisestä kirjasta tuli Timothy Learyn kaltaisten hahmojen inspiroiman hippiliikkeen menestysteos, joten täysin fiktiivisten jatko-osien ajateltiin menestyvän markkinoilla erittäin hyvin.
Castanedan arvostelijoiden mukaan kirjat ovat kuvaamiensa tapahtumien suhteen epätarkkoja ja osittain jopa täysin keksittyjä. Tutkijoiden mukaan yaqui-intiaanien opit eivät todellisuudessa muistuta lainkaan Castanedan heidän suuhunsa asettamia oppeja. Toisaalta Castanedan kirjojen mukaan don Juan painottaa, että hänen uskomusjärjestelmänsä on hänen omansa eikä yaqui-intiaanien uskomusjärjestelmä. Castaneda itse toteaa kolmannen kirjansa "Matka Ixtlaniin" johdannossa: "Toistaiseksi en ole hetkeäkään koettanut paikantaa don Juania mihinkään kulttuuriympäristöön. Se että hän pitää itseään yaqui-intiaanina ei merkitse, että hänen tietonsa noituudesta olisivat yaqui-intiaaneille tuttuja tai yleensä käytössä heidän keskuudessaan."
Arvostelijat väittävät, että don Juan oli keksitty henkilö, koska kukaan muu kuin Castaneda ei tavannut häntä – lukuun ottamatta tietysti Castanedan rakastajattaria. Koska kirjoissa shamaaneista käytetään salanimiä, ei heidän olemassaoloaan voida epäsuorastikaan tarkistaa. Kriitikoiden mukaan teoksissa kuvatut tapahtumat eivät myöskään sovi yhteen Castanedan tunnettujen elämänvaiheiden kanssa.
Kriitikoiden mukaan Castanedan tensegrity on paljolti "intiaanimaiseksi" muutettua kiinalaista voimistelua. Castaneda ei viitannut tensegrityyn ensimmäisissä kirjoissaan, vaikka väitti oppineensa sen don Juanilta.
Kriitikot ovat myös väittäneet Castanedan seuraajien perustaneen kultin jonka väitetään toimineen kyseenalaisilla tavoilla.
Castanedan kultin keskipisteessä oli joukko voimakkaan omistautuneita naisia, joista kaikki olivat tai olivat aiemmin olleet Castanedan rakastajattaria.
Kaksi Castanedan rakastajatarta katosi päivä hänen kuolemansa jälkeen. Muutamaa viikkoa myöhemmin Patricia Partin, Castanedan adoptiotytär ja rakastajatar, katosi myös.﻿ Helmikuussa 2006 Kalifornian Kuolemanlaaksosta löytyi ruumis, joka tunnistettiin DNA-analyysin avulla Partinin ruumiiksi.
On väitetty, että Castaneda opetti näille seuraajilleen, että kuoltuaan hän katoaisi valonvälähdyksessä eikä kuolisi ihmisen fyysistä kuolemaa, ja liittyisi jokaiseen maailmankaikkeuden pisteeseen. Jos naiset pitäisivät Castanedan kättä kuoleman hetkellä, he katoaisivat myös valonvälähdyksessä eivätkä kuolisi fyysisesti. Castaneda kuoli myöhemmin haimasyöpään.
Castaneda käski Partinin tavata hänet Kuolemanlaaksossa, jossa he liittyisivät yhdessä tähtiin. Partinin auto löytyi muutaman kilometrin päästä hänen autostaan, keskeltä Kuolemanlaaksoa.