hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
EtCetera
EtCetera on riihimäkeläinen gospelkuoro, jonka taiteellisena johtajana toimii Pekka Simojoki. Laulut ovat suurelta osin Pekka Simojoen ja Anna-Mari Kaskisen käsialaa, mutta kuoron ohjelmistosta löytyy myös afrikkalaista musiikkia ja perinteistä gospelia. Keikoilla kuoroa säestää yhtye, jossa soivat muun muassa rummut, zembet, kitara, basso ja huilu.
EtCetera perustettiin 1990-luvun alussa ja sen toiminnasta vastaa EtCeteran Tuki ry.
EtCetera järjestää Riihimäen seurakunnan kanssa yhteistyössä joka toinen vuosi Big Light -tapahtuman. Lisäksi kuoro on järjestänyt Little Light -nimisiä iltoja yhdessä seurakunnan kanssa.
Lisäksi EtCetera on mukana Anna-Mari Kaskisen ja Pekka Simojoen Mysterion-levyllä (2004).
Sairaala Lapponia
Sairaala Lapponia on sairaala, joka syntyi Kemijärven aluesairaalan ja terveyskeskuksen yhdistäessä toimintansa. Se toimii Itä-Lapin alueellisena sairaalana. Sairaalan palveluihin kuuluvat fysioterapia, kirurgia, laboratoriopalvelut, neuvolapalvelut sekä lääkehuolto, ja sen osastoihin kuuluvat mm. radiologian, suun terveydenhuollon sekä työterveyshuollon osastot.
Rock &amp; Roll Divorce
Rock & Roll Divorce on Hanoi Rocksin toinen livealbumi ja itse asiassa bootleg. Yhtyeen oli tarkoitus julkaista uusi albumi syyskuussa 1985 kansainvälisen menestyslevyn Two Steps from the Moven jälkeen, mutta yhtyeen rumpalin Razzlen kuolema auto-onnettomuudessa joulukuussa 1984 aloitti yhtyeen hajoamisen. Razzlen Helsingin Kulttuuritalon muistokonserttien jälkeen 3. tammikuuta basisti Sam Yaffa erosi yhtyeestä. Näin ollen yhtyeeseen jäi tunnetuimmasta kokoonpanosta vain Michael Monroe, Nasty Suicide ja Andy McCoy. Uudeksi rumpaliksi otettiin yhtyeen vanha ystävä The Clashin Terry Chimes. Sam Yaffan tilalle basistiksi otettiin René Berg, mutta hänestä ei pidetty, ja hänet todettiin yhtyeeseen sopimattomaksi heti jo ennen Puolan kiertuetta. Molemmat uudet jäsenet soittavat tällä live-levyllä, mutta Monroen mukaan yhtye ei kuitenkaan ollut enää entisensä kahden ydinjäsenen poistuttua yhtyeestä.
Levyn on nauhoittanut Mick Staplehurst yhtyeen hajottaneen Puolan kiertueen viimeisellä keikalla "Rockerina Festival"illa 19. toukokuuta 1985. Alkujaan levyä ei yleisesti pidetty hyvänä fanien eikä kriitikkojen keskuudessa, mutta myöhemmin se on saanut arvostusta. Yhtyeen viimeinen kiertue Puolassa vedettiin tuskallisesti läpi, ja koko kiertueen ajan yhtye tiesi tulleensa tiensä päähän. On sanottu, että nauhalle tallentunut Michael Monroen tuhahdus ""Boring, fucking boring"" () levyn kahden viimeisen kappaleen välissä kertoo hyvin yhtyeen soittoasenteesta tuolla nauhoitushetkellä.
Nauhat jäivät yhtyeen hajoamisen jälkeen ilmeisesti Staplehurstin haltuun, mutta Andy McCoy varasti ja julkaisi ne Suomessa levynä elokuussa. Michael Monroe ei tosin olisi halunnut levyä koskaan julkaistavan. Tästä syystä levy on itse asiassa vain yhtyeen puolivirallinen albumi, koska se on koostettu bootleg-nauhoista. Rock & Roll Divorce -albumi julkaistiin aikanaan vain vinyylilevynä Isossa-Britanniassa ja Japanissa, eikä sitä ole saatavilla CD:nä tai remasteroituna. Seuraava Hanoi Rocks-levy julkaistiin vasta comebackin jälkeen vuonna 2002.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Andy McCoy, ellei toisin mainittu.
Lapponia (juna)
Lapponia oli VR-Yhtymän edeltäjän, Valtionrautateiden, operoima nimetty erikoispikajunavuoro, joka kulki reittiä Oulu–Seinäjoki–Tampere–Helsinki. Juna lähti Oulusta noin kello 7.00 ja saapui Helsinkiin noin kello 14.00. Paluujuna lähti Helsingistä noin kello 16.00 ja saapui Ouluun noin kello 22.45.
Erikoispikajunaliikenne nimellä "Lapponia" alkoi reitillä Oulu–Helsinki vuonna 1972. Junavuoron oli tarkoitus tarjota nopea, vaihdoton junayhteys Oulusta pääkaupunkiin.
Junan suurin sallittu nopeus oli aluksi 120 km/h. Nopeutta nostettiin 140 kilometriin tunnissa aina sähköistystöiden edetessä.
Oulu–Helsinki-erikoispikajunat liikennöivät nimellä "Lapponia" aina 15. elokuuta 1994 saakka, jolloin VR lopetti erikoispikajuna-nimikkeen käytön. Erikoispikajunat korvautuivat InterCity-junilla, mutta niille ei annettu erillisiä nimiä.
Vuonna 1987 reitillä Helsinki–Oulu kulkenut EP 57:n pysähtyi Tampereen, Seinäjoen, Kauhavan, Pännäisten, Kokkolan, Kannuksen, Ylivieskan, Oulaisten sekä Vihannin asemilla.
Oulusta Helsinkiin matkanneen EP 50:n pysähdyspaikat olivat samat kuin EP 57:llä, ja niiden lisäksi juna pysähtyi myös Parkanon ja Hämeenlinnan asemilla.
DP (pikakivääri)
Degtjarjova Pehotnyi tai lyhennettynä DP () on Vasili Degtjarjovin suunnittelema pikakivääri, jonka suunnittelu aloitettiin vuonna 1921. Puna-armeija otti aseen palveluskäyttöön vuonna 1928. Uudistettu versio DPM tuli tuotantoon 1945. Aseella voi ampua ainoastaan sarjatulta. Piipun jäähdyttämiseksi DP toimii avoimelta lukolta; lukko jää taakse, kun liipaisin vapautetaan. Aseen piippu voidaan vaihtaa kentällä ylikuumenemisen varalta mutta sotilaille annettiin harvoin varapiippua. Aseen päällä oleva rumpulipas ei ole lialle herkkä.
Modernisoitu versio DPM otettiin valmistukseen 1943–44. Tätä valmistettiin myös Kiinassa nimellä Tyyppi 53. Lentokoneisiin tarkoitettiin DA. Sitä käytettiin Tupolev TB-3, Polikarpov R-5 ja Polikarpov Po-2 -koneissa, mutta ase jäi harvinaiseksi ja korvattiin pian ŠKASilla. Panssariajoneuvoissa käytettiin malleja DT (Дегтярёва танковый) ja DTM (modernisoitu). Vuonna 1946 otettiin käyttöön vyösyöttöinen, raskaammalla piipulla varustettu RP-46 (Ротный пулемет – komppanian konekivääri). Tätä valmistettiin myös Kiinassa ja Pohjois-Koreassa.
Suomalaiset saivat asetta talvi- ja jatkosodan aikana sotasaaliiksi niin suuria määriä (noin 9 000 kpl), että se syrjäytti rintamakäytössä Lahti-Saloranta M/26 -pikakiväärin toimintavarmuutensa ansiosta. Ase säilyi puolustusvoimien käytössä 1990-luvulle asti.
Suomessa asetta nimitettiin Emmaksi 1930-luvun ”Emma”-iskelmän ja äänilevyä muistuttavan rumpulippaan (jonka kansi pyörii ammuttaessa) synnyttämän mielleyhtymän vuoksi.
Osaomistusasunto
Osaomistusasunto on asumismuoto, jossa asukas on lunastanut rakennuttajalta asunnon käyttöönsä tietyllä osuudella asunnon hankintahinnasta. Tyypillisesti osuus on 20–30 prosenttia hankintahinnasta. Asunnon hankintahinta on rakennuttajan vapaasti päätettävissä. Asukas asuu aluksi vuokralla, jonka jälkeen asunto on mahdollista lunastaa omaksi. Joissakin tapauksissa asukkaan on myös mahdollista jatkaa vuokralla asumista senkin jälkeen kun asunto olisi ollut mahdollista lunastaa omaksi.
Järjestelmä on määritelty laissa koskemaan ainoastaan valtion korkotuella rakennettavia asuntoja. Jos talo ei ole korkotukitalo, niin ehdot perustuvat asukkaan ja rakennuttajayhtiön keskinäiseen sopimukseen. Tämän vuoksi myös osaomistusasumisen muodot ja rahoituksen yksityiskohdat vaihtelevat suuresti rakennuttajayhtiöstä toiseen. Vastuurajat määräytyvät asukkaan ja rakennuttajayhtiön sopimuksen mukaan.
Asukkaan lunastettua asunnon itselleen vastuu hallinnosta ja kunnossapidosta määräytyy kuten muissakin asunto-osakeyhtiöissä.
Fecal Matter
Fecal Matter oli yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin Aberdeenissa. Yhtye on Nirvanan keulahahmo Kurt Cobainin ensimmäinen yhtye.
Yhtye perustettiin vuonna 1985. Kurt Cobain soitti yhtyeessä kitaraa ja lauloi, Dale Crover soitti bassoa ja Greg Hokanson oli rummuissa. Yhtye alkoi tehdä kappaleita Cobainin tädin luona Seattlessa "Illiteracy Will" Prevail demoa varten ja se sisälsi 16 yhtyeen demoa. Yhtyeen loppuvaiheissa Buzz Osborne soitti bassoa ja Mike Dillard rumpuja. Yhtye hajosi 1986, samana vuonna Cobain esitteli Fecal Matter demokappaletta "Spank Thru" ystävälleen Krist Novoselicille ja innostui, joten yhdessä he perustivat Nirvanan vuoden 1987 alussa.
Nirvana otti kappaleet "Spank Thru", "Anorexorcist" ja "Downer" omakseen. "Downer" julkaistiin yhtyeen debyyttialbumin cd versiolla ja "Incesticide" kokoelmalla, "Anorexorcist" on julkaistu "With the Lights Out" boxilla. Ensimmäinen Nirvanan "Spank Thru" versio virallisella julkaisulla oli "From the Muddy Banks of the Wishkah", se julkaistiin kuitenkin studioversiona Sub Pop kokoelmalla "Sub Pop 200".
""Spank Thru"" kappale "Illiteracy Will Prevail" demolta julkaistiin vuonna 2005 Nirvanan kokoelma-albumilla.
Jägerhorn af Storby
Jägerhorn af Storby on suomalainen aatelissuku numerolla 19 Suomen ritarihuoneella ja numerolla 226 Ruotsin ritarihuoneella.
Jägerhorn af Storby -suku on vanhaa suomalaista rälssiä kotoisin Luonnonmaan Isokylästä (Storby) Naantalin edustalla. Suku introdusoitiin vasta 1634 ruotsin ritarihuoneelle, koska suvun edustajalla oli vaikeuksia esittää näyttöä sukupuustaan ritarihuoneen perustamisvaiheessa 1625-1626. Suku korotettiin silloiseen ritariluokkaan 1778.
Suku on kuitenkin nähtävästi eräs Odygd-suvun haara ja se on yhtäjaksoisesti ollut suomalaista rälssiä 1400-luvun alusta, todennäköisesti 1300-luvulta lähtien. Asemies Jöns Filpussonin (Odygd, mainitaan 1405) poika asemies Filpus Jönsson (mainitaan 1437-1457) Luonnonmaan Isostakylästä (Storby) kantoi sinetissään metästystorvea (FMS 158). Häntä pidetään Jägerhorn af Storby -suvun kantaisänä. Hänen vaimonsa Margit Pedersdotter, Peder Dansken tytär, lahjoitti Naantalin luostarille Maskun Kuuslahden.
Odygd-suvun ensimmäinen tunnettu suomalainen kantaisä Karl Filppusson Odygd esiintyy asiakirjoissa 1381.
Storbyn kartano (Isokylä) oli suvussa vuoteen 1698. Suvulla oli useita muita kartanoita.
Jägerhorn af Storbyn ja Jägerhorn af Spurila -suvun yhteisyyttä ei voida osoittaa, nimestä, samankaltaisesta sukuvaakunasta ja maantieteellisestä läheisyydestä huolimatta.
Margit von Willebrand-Hollmérus
Margit von Willebrand-Hollmérus (2. huhtikuuta 1894 Helsinki – 27. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Von Willebrand-Hollmeruksen esikoisteos "Värvet" (1920) kuvaa sisällissotaa valkoisten näkökulmasta. 1930-luvulla hän kirjoitti nonsense-tyylisiä kertomuksia, kuten "Pörröisiä veitikoita". Myöhemmin hän julkaisi sarjan viihteellisiä historiallisia romaaneja, mutta 1960-luvun novelleissa on jo psykologista ihmiskuvausta.
Maaninkajärvi
Maaninkajärvi on 12 km pitkä ja suurimmillaan kaksi kilometriä leveä, vähäsaarinen järvi Kuopion kaupungissa entisen Maaningan kunnan alueella. Sen pinta-ala on 15,8 neliökilometriä ja sen vedenpinta on samalla korkeudella Kallaveden kanssa. Maaninkajärvi on osa Vuoksen vesistön Iisalmen reittiä ja se laskee Ruokoveteen. Järven itärannalla on Maaningan kuntakeskus.
Maaninkajärvi on syntynyt kallioperän murtumalinjaan. Loivista rannoistaan huolimatta järvi on poikkeuksellisen syvä (jopa 60 metriä) ja matalia ruovikkorantoja on vähän. Maaninkajärvi onkin Pohjois-Savon neljänneksi syvin järvi.
Maaninkajärven pohjoisosan Tuovilanlahteen laskee luoteesta jyrkkärinteisessä, kapeassa rotkolaaksossa Löytynpuro. Purossa on Korkeakosken vesiputous, joka on Maaningan tärkein luonnonnähtävyys. Se on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi jo vuonna 1947. Pohjoisosan umpeenkasvanut Patalahti (ja siihen laskeva Patajärvi) on valtakunnallinen linnustonsuojelukohde. Koko Maaninkajärvi lähiympäristöineen on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue.
Maaninkajärven koillisosassa laskee Onkivesi Viannankosken kautta. Iisalmen reitti Onkivedelle jatkuu Ahkiolahden kanavan kautta. Viannankosken kupeessa on käytöstä poistettu Viannan vanha venekanava. Yhteys Pieneltä Ruokovedeltä Suurelle Ruokovedelle on myös kanavoitu. Maaninkajärven rannalla on myös Maaninkajärven koulu.
Askartelu
Askarteleminen on käsityön alalaji, jossa tehdään käsin useimmiten koriste-esineitä tai postikortteja. Käsitöistä askartelun erottaa yleensä askartelussa käytetyt helposti työstettävät materiaalit, kuten paperi, kartonki, liima tai silkkipaperi, sekä yksinkertaiset ja melko vaarattomat työvälineet. Askarteluvälineinä voidaan käyttää esimerkiksi kynää, saksia tai puikkoa.
Askartelua käytetään usein motoristen taitojen kehittämiseen kasvatuksen tai terapian yhteydessä. Työn vaatiman keskittymisen vuoksi se on suosittua myös mielenterveystyössä.
Vaativan askartelun yhteydessä puhutaan yleensä käsityöstä tai taidekäsityöstä.
Lapponia (koru)
Lapponia-korut ovat suomalaisen Lapponia Jewelry Oy:n valmistamia koruja. Korujen veistoksellinen ulkonäkö sai alkunsa korumuotoilija Björn Weckströmin suunnittelemasta ensimmäisestä kokoelmasta 1960-luvulla. Weckströmin "Avaruushopea"-sarjan korut ovat saaneet kansainvälistä mainetta sen jälkeen, kun sarjan kaulakoru näkyi vuonna 1977 Prinsessa Leian kaulalla "Tähtien sota" -elokuvassa.
Lapponia Jewerly Oy sai alkunsa hopeaseppä, myöhemmin hopeaseppämestari, Pekka Anttilan (1931–1985) perustamana vuonna 1960. Vuonna 1963 Björn Weckström alkoi suunnitella yrityksen koruille uudenlaista ilmettä, ja hänen suunnittelemansa kokoelma aloittikin menestystarinan. Vuonna 1979 Lapponia Jewerly palkittiin Tasavallan Presidentin vientipalkinnolla. Suurin osa yrityksen valmistamista koruista menee vientiin. Lapponia Jewerlyn taiteilijoihin kuuluivat vuoden 2006 syksyllä Björn Weckström, Poul Havgaard, Zoltan Popovits, Christophe Burger, Pekka Hirvonen ja Chao-Hsien Kuo.
Vuoden 2005 elokuussa Lapponia Jewelry siirtyi Kalevala Korun omistukseen. Lapponia Jewelryn ja koko Kalevala Koru -konsernin toimitusjohtaja on Riitta Huuhtanen.
Anja Eerikäinen
Anja Eerikäinen (o.s. Vuorremaa, 21. heinäkuuta 1933 Ulvila – 16. helmikuuta 2002 Turku) oli suomalainen eläinsuojeluvalvoja.
Anja Vuorremaa syntyi työläisperheeseen Ulvilassa. Perheen isä oli kotoisin Luvialta ja äiti Ahlaisista, ja Anja oli heidän kolmesta tyttärestään nuorin. Lapset menettivät molemmat vanhempansa jo varhain. Kansakoulun jälkeen Anja Vuorremaa aloitti työuransa Ulvilassa puhelinkeskuksen hoitajana, josta hän siirtyi Poriin kemikaliokaupan myyjäksi. Hän työskenteli myös Tukholmassa Ruotsissa erään lääkäriperheen kotiapulaisena. Solmittuaan avioliiton peltiseppä Aulis Eerikäisen kanssa vuonna 1955 hän muutti asumaan Turkuun. Perheeseen syntyi kaksi poikaa.
Eläinsuojeluvalvojan työn Anja Eerikäinen aloitti vuonna 1967, jolloin hänet valittiin Turun Eläinsuojeluyhdistyksen johtokuntaan. Vuodesta 1976 alkaen Turun kaupunki maksoi hänelle nimellistä palkkaa. Hän oli lääninhallituksen valvonnan alainen kunnallinen eläinsuojeluvalvoja. Lisäksi hän piti löytöeläinkotia, josta omistaja sai hoitokorvausta vastaan noutaa karkuteille lähteneen lemmikkinsä. 1970-luvun aikana Eerikäinen aloitti käytännön, jonka mukaan eläinsuojeluvalvojat ja Liikkuva poliisi valvovat yhdessä eläinkuljetuksia maanteillä. Vuonna 1979 Eerikäiselle perustettiin puolipäiväinen virka, joka muutettiin vuonna 1985 kokopäiväiseksi. Eerikäinen jäi virallisesti eläkkeelle vuonna 1998, mutta hän jatkoi työtään viimeisiin elinpäiviinsä saakka. Hänelle myönnetty oikeus läänin eläinsuojeluvalvojana toimimiseen oli voimassa vuoteen 2003 saakka.
Eerikäinen huolehti sekä lemmikki- että tuotantoeläinten hyvinvoinnista ja otti hoitoonsa myös luonnonvaraisia eläimiä. Hän teki tarkastuskäyntejä maatiloille ja valvoi poliisien kanssa eläinkuljetuksia maanteillä. Eerikäinen teki myös paljon tiedotus- ja valistustyötä niin kouluissa ja päiväkodeissa kuin ammatissaan eläinten kanssa työskentelevien parissa. Monissa Eerikäiselle ilmoitetuissa tapauksissa paljastui myös ihmisten piittaamattomuus lähimmäisistään. Turkulainen Pääkköset-yhtye viittasi Anja Eerikäiseen vuonna 1989 kappaleessaan ”Eläinrääkkäystä”, jossa huudahdetaan: ”Tule apuun, Anja!”
Eerikäinen teki eläinsuojelutyötä lähes 40 vuotta. Hän kärsi sydämen vajaatoiminnasta jo 1980-luvulla, ja tähän sairauteen hän menehtyi 68-vuotiaana 16. helmikuuta 2002. Eläinsuojeluvalvojan työtä Eerikäinen teki miltei loppuun saakka, ja viimeinen hänen hoitamansa eläinsuojelutehtävä kirjattiin vain viisi päivää ennen hänen kuolemaansa, jolloin hän oli jo sairaalan teho-osastolla.
Max Delbrück
Max Delbrück (4. syyskuuta 1906 – 9. maaliskuuta 1981) oli saksalais-amerikkalainen biofyysikko, joka sai Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Alfred D. Hersheyn kanssa 1969.
Delbrück syntyi Berliinissä ja opiskeli fysiikkaa Göttingenissä. Saatuaan väitöskirjansa valmiiksi hän matkusteli Englannissa, Tanskassa ja Sveitsissä. Hän tapasi Wolfgang Paulin ja Niels Bohrin, jotka saivat hänet kiinnostumaan biologiasta. Max Delbrück palasi Berliiniin 1932 ja alkoi työskennellä Lise Meitnerin assistenttina.
Vuonna 1937 Max Delbrück muutti Yhdysvaltoihin ja suuntautui biologian tutkimukseen. Hän tutki hedelmäkärpäsen geenejä ja bakteerien viruksia. 1940-luvulla hän yhdessä kollegoidensa kanssa osoitti, että joidenkin bakteerien vastustuskyky viruksia vastaan johtui mutaatiosta eikä mukautumisesta. Tämä tutkimus oli merkittävä siinä miten se käytti matemaattisia menetelmiä ennustamassa millaisia tuloksia tulisi vaihtoehtoisista teorioista. Tästä työstä hän sai lääketieteen Nobelin yhdessä Alfred D. Hersheyn kanssa vuonna 1969.
Sotasaalis
Sotasaalis on vihollisvaltion julkisyhteisöjen omaisuutta, joka saadaan haltuun taistelutoimien seurauksena. Kansainvälisen oikeuden mukaan vihollisvaltion irtain omaisuus muuttuu sodan osapuolen omaisuudeksi, kun se saadaan haltuun. Sen sijaan kiinteä omaisuus, joka joutuu taistelujen osapuolen haltuun, ei pääsääntöisesti muutu valtaajan omaisuudeksi, sillä yleensä tällainen kiinteä omaisuus sijaitsee miehitetyllä alueella. Valtaajalla on vihollisvaltion kiinteään omaisuuteen käyttö- ja hallintaoikeus sekä oikeus muokata tällaista omaisuutta sotilaallisten toimien edellyttämällä tavalla. Vihollisvaltion kansalaisten kiinteä omaisuus ei muutu miehitystilanteessa sotasaaliiksi.
Aiemmin sotasaaliiksi on voitu ottaa myös vihollisvaltion kansalaisten omaisuutta, mutta tällaiset tilanteet ovat tulleet harvinaisiksi. Tyypillisimpiä tilanteita, joissa yksityisomaisuutta otettiin sotasaaliiksi, olivat organisoidut tai organisoimattomat kaupunkien ja maaseudun ryöstöt sekä laivojen kaappaukset. Kaupunki saatettiin ryöstää esimerkiksi silloin, kun se kieltäytyi avaamasta porttejaan lähestyvälle armeijalle. Keskiajalla oli tapana, että jos kaupunki antautui ilman taistelua, se säästettiin ryöstöltä; jos se antautui piirityksen tai taistelun jälkeen, siltä kannettiin palovero, mutta jos se valloitettiin piirityksen jälkeen väkirynnäköllä, sitä sai ryöstää vapaasti kolme päivää ja kolme yötä. Länsimaissa kaupunkien organisoituja ryöstöjä ei ole toteutettu 1800-luvun jälkeen. Vihollisvaltion kauppalaivojen kaappaus merellä on edelleen kansainvälisen oikeuden mukaista, mutta erittäin harvinaista.
Joskus sotasaaliin merkitys taistelutoiminnan kannalta voi olla huomattavakin, esimerkiksi Suomen talvisodassa moteista saamat aseet ja muu varustus tuli kalustopulasta kärsivälle armeijalle tarpeeseen. Suomeen hyökänneille neuvostoliittolaisille menetyksillä ei ollut suurtakaan merkitystä, sillä maan jättiläismäinen aseteollisuus tuotti materiaalia rajattomasti armeijansa käyttöön. Tämän vuoksi suurinta osaa suomalaisten sotasaaliista ei vaadittukaan palautettavaksi; vain käyttökelpoisimmat eli höyryveturit, vaunut, rautatiepatterit sekä neljä moottoritorpedovenettä.
Sotasaaliista on erotettava pakko-otto, johon sotaa käyvä valtio voi ryhtyä omalla tai miehittämällään alueella välittömien sotilaallisten tarpeittensa tyydyttämiseksi. Yleensä pakko-otossa luvataan ainakin nimellinen korvaus menetetystä omaisuudesta. Pakko-oton erikoistapaus on palovero, jonka miehittäjävalta pakottaa kaupungin maksamaan polttamisen uhalla. Tästä tavasta on humanitäärisen oikeuden kehittymisen myötä luovuttu useimmissa maissa.
Islamissa taistelemalla saadusta sotasaaliista ("ghanima") maksetaan viidenneksen khums-vero kalifille tai sulttaanille, jotka edustavat islamilaista valtiota ja loput jaetaan taistelijoille siten että jalkamies saa yhden osuuden ja hevosmies kolminkertaisen. Se mitä muslimit ottavat sodassa vääräuskoisia vastaan, raha, rikkaudet, aseet, tarvikkeet, omaisuus on heille sallittu. Erona "ghanimaan" on sotasaalis joka saadaan ilman taistelua ("fay’"), esim. vääräuskoisten paetessa tai antautuessa ilman taistelua, ja kuuluu profeetalle.
Duff Beer
Duff Beer ("Duff-olut") on kuvitteellinen olutmerkki "Simpsonit"-piirrossarjassa. Sarjassa Duff parodioi mitäänsanomattomia keskiolutmerkkejä ollen edullista, heikkolaatuista ja ylimainostettua. Duffia esittelee monesti Duff-mies ("Duffman") -niminen supersankarimainen maskottihahmo. Sarjan päähenkilö Homer Simpson nähdään usein nauttimassa Duffia.
Guns n’ Rosesin basisti Duff Mckgan väitti muistelmissaan, että olut olisi nimetty hänen mukaansa. "Simpsonien" käsikirjoittaja Mike Reissin mukaan tuottaja Jay Kogen keksi nimen, eikä sillä ollut mitään tekemistä Mckganin kanssa, eiväthän he olleet ”ikinä kuulleetkaan hänestä”.
Duffia valmistaa springfieldiläinen panimo, mutta Duff-panimoja on myös esimerkiksi Capital Cityssä. Duffin keksijä on luultavasti ollut Henry K. Duff -niminen mies, jonka suku omistaa panimon edelleen. Nykyinen omistaja on Howard K. Duff VIII. Duff on myös Springfieldin Isotoopit-baseballjoukkueen pääsponsori ja omistaa kaupungin baseball-stadionin, joka onkin nimeltään Duff-stadion. Duff-miehen ohella Duffin muita maskotteja ovat ainakin "Duffladd", "Duffgirl" ja "Duff McShark". Simpsonien koira Pukin pikku apuri oli kerran lyhyesti Duffin eläinmaskottina nimellä "Suds McDuff".
Duff on hyvin menestynyt yritys, johtuen jatkuvista mainoskampanjoista ja Springfieldin juoppouden määrästä. Sillä on tiettävästi vain yksi kilpailija, Fudd, jota myydään vain maaseudulla. Fudd sai kuitenkin huonon maineen, koska virheellinen metanolia sisältävä erä aiheutti usean maalaisjuntin sokeutumisen."Henry K. Duff Private Reserve" on Duffin luksusversio. Sitä myydään ruskeassa pullossa valkoisella etiketillä, jossa on Henry K:n kuva, ja se on selvästi tavallista Duffia kalliimpaa. Oletettavasti se on parodia Matt Groeningin kotikaupungissa, Oregonin Portlandissa, pantavasta "Henry Weinhard's Private Reserve" -oluesta.
Duff valmistaa myös Duff-sampanjaa, jonka sanotaan olevan "sampanjoiden olut".
Kun Springfieldin 200 vuotta vanhan lain havaittiin kieltävän alkoholin käytön kaupungissa, Duff kehitti alkoholittoman "Duff Zeron", mutta 30 minuutin kuluttua sen lanseeraamisesta panimo oli jo konkurssissa.
Useat panimot ovat valmistaneet Duff-merkkisiä oluita. Dalesiden panimo valmistaa "Duff Beeria", "Duff Darkia" ja "Duff Blondea" Englannissa, jossa The Duff Trading Co. Ltd omistaa tavaramerkit "Duff" ja "Duff Beer". Nimi on johdettu keltinkielisestä tummaa tai mustaa tarkoittavasta sanasta "dubh". Myös saksalainen Eschweger Klosterbrauerei -panimo tuottaa "The legendary Duff Beer" -olutta ja espanjalainen panimo Intoduff S.L valmistaa Belgiassa tavaramerkittyä "Duff Beeria".
Sarjakuvabaari Cosmic Comic Cafe toi 2010 pieniä eriä Saksassa valmistettua Duffia lähinnä turkulaisille baareille. Vino Vinces Oy yritti tuoda oluen Suomen markkinoille syksyllä 2011, mutta Valvira kielsi myynnin. Yritykselle asetettiin 50 000 euron uhkasakko kieltoa tehostamaan. Valvira katsoi, että Duff-olutpullon ulkoasu vetoaa alkoholilain vastaisesti alaikäisiin.
Kolarin rautatieasema
Kolarin rautatieasema (, ratakm 884+656) on Suomen pohjoisin käytössä oleva rautatieasema. Se on Suomen rataverkkoon kuuluvan Tornion ja Kolarin välisen rautatien pohjoinen pääteasema, ja se sijaitsee Kolarin kunnassa Lapin maakunnassa. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 1 067,2 ratakilometriä mitattuna Oulun, Seinäjoen ja Haapamäen kautta. Tornion rautatieasemalle on matkaa 183 kilometriä. Asema on nykyisin rataverkon pohjoisin piste 18 kilometriä pohjoisemmaksi Rautuvaaraan ulottuneen osuuden poistuttua käytöstä.
Kolari on rataosan pääteasema, ja siellä on sekä henkilö- että tavaraliikennettä. Henkilöliikennettä harjoitetaan pääasiassa hiihtosesongin aikaan, ja se palvelee Kolarin liikennetarpeiden lisäksi pääasiassa Levin, Ylläksen, Äkäslompolon, Pallaksen ja Muonion matkailua, joihin asemalta on juna-bussi -yhteys. Asemalle on osan vuodesta myös autojunayhteys Helsingistä, Turusta ja Tampereelta. Vilkkaimman sesongin aikaan Kolariin kulkeviin juniin on sijoitettu usein erikoisvaununa VR:n klubivaunu, joka tarjoaa yökerhon palvelut jo matkan aikana.
Ensimmäinen henkilöjuna Kolariin saapui helmikuussa 1985. Tätä nykyä Kolarin aseman kautta kulkee liki 80 000 matkustajaa vuodessa.
Kolariin valmistui vuonna 1998 Ilpo Väisäsen suunnittelema uusi asemarakennus, jonka erityispiirteenä on kotamainen rakennelma.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Filosofinen teismi
Filosofinen teismi tai filosofinen jumalausko saattaa viitata seuraaviin asioihin:
Lännen-Jukka
Lännen-Jukka on J. Karjalaisen 18. studioalbumi. Poko Rekords julkaisi albumin 25. lokakuuta 2006. Lännen-Jukka sisältää 15 amerikansuomalaista laulua, joissa yhdistellään yhdysvaltalaista ja suomalaista kansanlauluperinnettä. Karjalainen laulaa ja soittaa levyllä banjoa ja kitaraa ja on ainoa albumilla kuultava muusikko.
Albumin pakkaus on kovakantinen kirjanen, jonka takakanteen CD-levy on kiinnitetty. Kirjaseen on painettu laulujen sanat sekä suomeksi että englanniksi. Se sisältää myös J. Karjalaisen sepittämän kertomuksen, jonka mukaan albumilla kuullaan samoja kappaleita, joita Karjalainen kävi nuorena kuuntelemassa isoäitinsä kesämökin lähellä asuneen Lännen-Jukan esittäminä.
Levyllä on muun muassa J. Karjalaisen näkemys Suutarinemännän kehtolaulusta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3, ja Soundi-lehden kriitikot valitsivat Lännen-Jukan vuoden 2006 kotimaiseksi albumiksi.Levy sijoittui myös Radio Suomessa Bluesministerin vuosiäänestyksen vuoden 2006 parhaat bluesalbumit suomi-sarjan kolmanneksi. Albumi voitti lisäksi Emma-gaalassa vuoden etno-Emman.
Richard Donner
Richard Donner (oik. Richard Donald Schwartzberg, s. 24. huhtikuuta 1930 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten toimintaelokuvistaan.
Donnerin ohjaajaura alkoi television palveluksessa. Vuonna 1961 hän ohjasi ensimmäisen teatterielokuvansa "X-15 lähtövalmis", jonka pääosassa nähtiin Charles Bronson. Yhteistyö Bronsonin kanssa jatkui vuonna 1969 valmistuneen "Raju romanssi" -draamakomedian myötä. Vuotta aikaisemmin valmistui Donnerin ohjaama "Salt and Pepper" -komedia, joka sai pari vuotta myöhemmin jatko-osan Jerry Lewisin ohjauksessa. Donner jatkoi pääosin televisiotöissä, kunnes vuonna 1976 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva "Ennustus" muodostui hitiksi. Se voitti Oscarin musiikistaan ja keräsi yli 60 miljoonan dollarin lipputulot, kun tuotantokustannuksia kertyi vain 2,8 miljoonaa dollaria.
Donnerin seuraava ohjaustyö "Teräsmies" (1978) oli suurhitti, joka keräsi yli 300 miljoonan dollarin lipputulot maailmanlaajuisesti. Elokuva sai kolme Oscar-ehdokkuutta ja voitti erikois-Oscarin erikoistehosteistaan. Donner valittiin elokuvan ohjaajaksi Steven Spielbergin ja Guy Hamiltonin kieltäydyttyä. Hän sai ohjattavakseen myös elokuvan jatko-osan, mutta elokuvan ollessa jo kuvausvaiheessa hänet korvattiin Richard Lesterillä. Vasta vuonna 2006 Donnerin versio elokuvasta julkaistiin.
Donner jatkoi hittien ohjaajana 1980-luvullakin, ja lähes poikkeuksetta hänen elokuvansa olivat menestyksiä. Steven Spielbergin ja Chris Columbusin kirjoittama "Arkajalat" oli Donnerin suurin ohjaustyö ennen "Tappava ase" -toimintakomediaa, jolle Donner ohjasi menestyksekkäästi kolme jatko-osaa ("Tappava ase 2", "Tappava ase 3" ja "Tappava ase 4"). "Maverick"- ja "Salaliittoteoria"-hitit olivat niin ikään Mel Gibsonin tähdittämiä Donner-elokuvia. 2000-luvulla Donner on ohjannut elokuvat "Aikamatka" ja "16 Blocks".
Richard Donnerin ohjaustyöt:
Maude Flanders
Maude Flanders oli kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa "Simpsonit". Hän oli Simpsonien naapurissa asuvan Flandersin perheen äiti ja Ned Flandersin ensimmäinen vaimo, jonka lapsia olivat Rod ja Todd Flanders. Mauden ääninäyttelijänä toimi Maggie Roswell.
Maude Flanders esiintyi ensi kerran 2. tuotantokauden jaksossa ”Naapurukset”. Hän kuoli 11. tuotantokauden jaksossa ”Autoilun uhri”, minkä jälkeen häntä on nähty vain satunnaisesti takaumissa ja enkelinä tai haamuna.
Maude on kotiäiti, joka toisinaan työskentelee Flandersien perheyrityksessä, Vasuri-kaupassa. Maude on yhtä kiihkouskovainen kuin miehensä Ned. Heidän avioliittonsa on onnellinen, koska he ovat kiinnostuneita samoista asioista ja jakavat saman maailmankatsomuksen. Maudella ei kuitenkaan ole Nedin loputonta kärsivällisyyttä ja hyväntahtoisuutta: siinä missä Ned haluaa aina ajatella vain parasta naapureistaan Simpsoneista, Maude saattaa joskus puhua selän takana pahaa Homerista ja jopa Margesta. Homer vaikuttaa joissain jaksoissa himoitsevan salaa naapurinsa vaimoa, mutta pääasiassa hän pitää Maudea ärsyttävänä samoista syistä kuin Nediä.
Maude Flandersin ääninäyttelijä Maggie Roswell jäi pois "Simpsoneista" vuonna 1999 ajauduttuaan palkkakiistaan tuotantoyhtiö Foxin kanssa. Näyttelijä Marcia Mitzman Gaven palkattiin korvaamaan Roswell 11. kauden alusta alkaen ja hän ehti esittää Maudea muutamassa jaksossa, mutta käsikirjoittajat päättivät poistaa Mauden sarjasta kokonaan.
Maude kuoli 11. kauden jaksossa ”Autoilun uhri” kilpa-autoradan katsomossa sattuneessa oudossa onnettomuudessa. Etummaisella rivillä istuneen Homerin yllättäen kumartuessa cheerleaderien pienoistykillä ampumat t-paitapinkat osuivatkin ylärivillä seisoneeseen Maudeen, joka putosi takakaiteen yli alas maahan, eikä ambulanssi päässyt Homerin väärin pysäköidyn auton takia ajoissa paikalle. Ned Flandersin viimeinen lause Maudelle oli ”ei isoa pötköä”, sillä Maude oli hakemassa hänelle hot dogia.
12. kauden jaksossa ”Herran ylistys” Ned sai selville Mauden suunnitelleen eläessään raamattuaiheista teemapuistoa ja rakensi sen hänen muistokseen. Puisto kuitenkin jouduttiin lopulta sulkemaan kannattamattomana. Ristiriitaisesti Maude nähdään elävänä tulevaisuuteen sijoittuvassa 6. kauden jaksossa ”Lisan häät”, jonka tapahtumat tosin ovat vain ennustajan kertomusta.
Palkkakiistan sopimisen jälkeen Maggie Roswell palasi "Simpsonien" ääninäyttelijäksi 14. kaudelta alkaen, ja Maude on tämän jälkeen nähty sarjassa muutaman kerran haamuna tai enkelinä taivaassa sekä eräissä takaumajaksoissa, joista näkyvimmin hän oli esillä 27. kauden jaksossa ”Fland Canyon”. Mauden haamulla oli iso rooli myös 29. kauden jaksossa ”Bartin painajainen”.
Penguin Cafe Orchestra
Penguin Cafe Orchestra oli Simon Jeffesin johtama avant-garde-musiikkiryhmä, jonka musiikissa kuultiin vaikutteita niin klassisesta musiikista, folkista kuin taiderockistakin. Jeffes oli itse opiskellut klassista kitaransoittoa ja hallitsi myös pianon. Musiikin sävy on heidän kappaleissaan usein romanttinen ja minimalistinen, mutta toisinaan melankolissävytteinen.
Penguin Cafe Orchestra toimi 1970-luvulta aina vuoteen 1995 saakka, jolloin Jeffes kuoli. Jeffes oli ainut vakituinen jäsen yhtyeessä, loput soittajista koottiin aina eri projekteihin erikseen. PCO:n kappaleissa kuullaan hyvin useita soittimia, erilaisista lyömäsoittimista ukeleleihin, viuluihin, haitareihin, äänitehosteisiin ja syntetisaattoreihin (tavanomaisempien soittimien lisäksi).
Suomen Majakkaseura
Suomen Majakkaseura – Finlands Fyrsällskap ry on vuonna 2003 perustettu yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää Suomen historiallisten majakkarakennusten sekä muiden merenkulun turvalaitteiden, kuten loistojen ja pookien, suojelua ja säilyttämistä. Seura myös edustaa Suomea kansainvälisessä alan harrastajien yhteisössä.
Seura jakaa vuosittain "Vuoden Loistavin Teko" -tunnustuksen yhteisölle tai henkilölle, joka on ansioitunut merenkulun kulttuuriperinteen säilyttämisessä.
Vuodesta 2005 lähtien seura on kunnostanut ja entisöinyt Gustavsvärnin linnoitus- ja majakkasaarella sijaitsevaa sumusireeninhoitajan asuinrakennusta, joka on vuokrattu Metsähallitukselta. Kesäkaudella seuran talkoolaiset tarjoavat matkailijoille opastusta linnoitussaaren historiasta.
Vuonna 2007 seura käynnisti projektin Märketin luodolla sijaitsevan Märketin majakan pelastamiseksi ja kunnostamiseksi. 30 vuoden kylmillään olon aikana majakka oli sääolosuhteiden vaikutuksesta ehtinyt rapistua pahaan kuntoon. Miehitystä pidetään talkoovoimin kesäkauden aikana, ja talkoolaiset tarjoavat opastusta luodolle saapuville matkailijoille.
Käärmeenkielet
Käärmeenkielet ("Ophioglossum") on saniaisten suku, johon kuuluu 25–30 lajia. Nämä kasvavat eri puolilla maailmaa, enimmäkseen trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Käärmeenkielet ovat saaneet nimensä itiöpesäkkeitä kannattelevasta, käärmeen kielen näköisestä lehdestään.
Kasvi muistuttaa elämäntavoiltaan sieniä, joiden kanssa se elääkin läheisessä symbioosissa. Se saattaa viettää vuosia maan alla elävänä mehevänä juurakkona, joka kerää energiaa sienijuurtensa avulla. Silloin tällöin se kasvattaa maanpinnalle sileän lehden, ja joinakin kertoina lehden mukana maasta nousee myös itiöpesäkkeistö.
Käärmeenkielillä on enemmän kromosomeja kuin millään muulla eliöllä: 1260 kappaletta. Se on monien muiden kasvien tapaan polyploidinen, ja sillä arvioidaan olevan ainakin 10 sarjaa kromosomeja.
Martin Petrov
Martin Petjov Petrov (, s. 15. tammikuuta 1979 Vratsa, Bulgaria) on bulgarialainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa pelaavaa Espanyolia, jonne siirtyi tammikuussa 2013. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Petrov aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 TsSKA Sofiassa, josta siirtyi kahden menestyksekkään kauden jälkeen sveitsiläiseen Servetteen. Saksan Bundesliigan Wolfsburg osti numerolla 17 pelaavan Petrovin vuonna 2001. 116 Wolfsburg-ottelun ja 28 maalin jälkeen espanjalaisjoukkue Atlético Madrid osti keskikenttäpelaajan 12 miljoonalla eurolla kesällä 2005. Atléticossa Petrov ehti pelata vain yhden täysimittaisen kauden. Lokakuussa 2006 saatu vakava polven eturistisiteen vamma piti Petrovin poissa pelikentiltä melkein koko kauden 2006–2007. Kesällä 2007 Atléticon hankittua riveihinsä Luis Garcían ja Simão Sabrosan Petrov katsoi parhaaksi siirtyä Sven-Göran Erikssonin valmentamaan Manchester Cityyn, jossa vakituista peliaikaa olisi varmemmin tarjolla. Vuonna 2010 hän siirtyi Boltoniin, josta vaihtoi tammikuussa 2013 Espanyoliin.
Bulgarian maajoukkuetta Petrov on edustanut 90 kertaa, tehden otteluissa 19 maalia. Petrov edusti maataan vuoden 2004 EM-kisoissa.
Gustavsvärn
Gustavsvärn (ent. Eldskär) on kalliosaari Hangon Tulliniemen kaakkoispuolella noin kolmen kilometrin päässä Hangosta lounaaseen.
Saarella sijaitsee majakkatorni, linnoitteen raunio ja sumusireenin hoitajan entinen asunto, jota nykyisin käytetään majoitustilana. Sumusireenin hoitajan asuntoa käytetään yöpymiseen. Käyttöoikeus on Majakkaseuran talkoisiin osallistuvilla.
Saari on kallioinen ja sen pintamaakerros on erittäin ohut, eikä sillä kasva puita muutamia pihlajia lukuun ottamatta. Saaren jyrkät, äkkisyvät kalliorannat ovat suosittuja sukelluskohteita. Äkkisyvien rantojen vuoksi purjelaivat kiinnittyivät saaren rannoille, tästä on edelleen nähtävillä kallioon hakattuja rautarenkaita. Veden syvyys saaren ympärillä on 20–30 metriä. Saaren pituus on 200 metriä ja leveys yli 100 metriä.
Krimin sodan aikana saarta puolusti pari sataa miestä. Saarella on enimmillään vuosina 1900–1939 ollut asukkaina kolme perhettä, joilla oli 15 lasta. Kaksi miehistä toimi majakanvartijoina ja yksi oli sumusireeninhoitaja.
Kalliossa on kuninkaan monogrammi majakan perustamisen ajalta. Kallioista on lohkottu linnoitukseen käytetty kiviainesta. Lisäksi saari yritettiin räjäyttää 27. elokuuta 1854, kun Venäjän vallanpitäjät katsoivat, että sen ylläpito oli liian kallista, eikä sillä ollut riittävästi sotilaallista merkitystä. Räjäytysyritykseen käytettiin 10 000 kiloa mustaa ruutia. Kymmenkunta vuotta myöhemmin 1865 saarelle tuli kuitenkin johtoloisto, ja siitä alkaen valot ovat ohjanneet laivojen kulkua Hangon vesillä.
Linnoitusta pommitettiin talvisodan aikana. Sodan jälkeen se vuokrattiin Neuvostoliitolle osana Hangon vuokra-aluetta. Venäläiset kaivoivat Gustavsvärnin muurien sisäpuolelle korsuja, joita ei ole enää jäljellä. Vuokra-alue palautettiin 4. joulukuuta 1941.
Noidanlukot
Noidanlukot eli niittynoidanlukot ("Botrychium") on saniaisten suku. Ne ovat pienikokoisia kasveja, joilla on mehevä juurakko ja siitä ilmaan nouseva itiöitä levittävä varsi. Jotkin lajit viettävät ison osan elämästään lähes kokonaan maan alla, ja hankkivat ravintoa symbioosissa sienien kanssa.
Noidanlukkojen tieteellinen nimi "Botrychium" ja "botrys" viittaa suvun lajien itiöpesäkeversoihin, ne muistuttavat rypäleterttua. Noidanlukkoja on 55 lajia, joista seitsemää on tavattu Suomessa. Ne ovat saaneet suomenkielisen nimensä etenkin ketonoidanlukon avainta muistuttavasta muodosta. Niitä on pienen koon ja piilottelevan kasvutapansa vuoksi vaikea löytää. Vuosittain noidanlukkojen esiintyminen vaihtelee, parhaaksi niille on arveltu alkukesästä kosteaa ja lämmintä kesää.
Suomen lajeista viisi on uhanalaisia ja kaksi silmälläpidettäviä. Ne ovat harvinaistuneet, koska tyypilliset kasvupaikat, laitumet ja hakamaat, ovat katoamassa.
Suomessa tavattavat noidanlukkolajit.
Soppa-DVD
Soppa-DVD on 25. lokakuuta 2006 julkaistu tupla-DVD, joka sisältää Sleepy Sleepersin haastatteluja, musiikkivideoita, konserttitaltiointeja yms. visuaalista materiaalia. Paketin mukana tulee myös 28-sivuinen kirjanen.
Sleepy Sleepersin keikkataltiointi Ankkarock-festivaaleilta 2. elokuuta 2003.
Sleepy Sleepersin keikkataltiointi Virgin Oil Co. -ravintolasta 20. toukokuuta 2006.
Yömaito
Yömaito on maitoa, jossa on tavallista enemmän melatoniinia, mutta kuitenkin hyvin vähän verrattuna melatoniinitabletteihin. Melatoniinia erittyy maitoon yöllä, ja niinpä yömaito lypsetään ennen aamunkoittoa. Ingmanin yömaito on myös homogenisoimatonta.
Yömaidon vaikutuksia on tutkittu Kuopion yliopistossa, soveltavan eläintieteen ja eläinlääketieteen laitoksella. Tutkimus julkaistiin Ravintokatsauksessa, jota julkaisee maidon kulutusta edistävä Maito ja terveys ry.
Koska yömaitoa pitäisi juoda ylettömät määrät saadakseen melatoniinia saman verran kuin yleisistä melatoniinitableteista, yömaitoa pidetään myös humpuukina. Esimerkiksi yömaitolitrassa on noin 100 000 kertaa vähemmän melatoniinia kuin tyypillisissä melatoniinitableteissa (yömaidon pitoisuus noin 30 pg/ml eli 30 ng/l, melatoniinitablettien annostus noin 0,1-25 mg. Tilapäiskäytössä melatoniiniannokset ovat hyvin suuria, mutta on havaittu, että vasta noin 100-kertainen annostus koe-eläimillä verrattuna yömaitoon tuotti unettavan vaikutuksen korkeapitoisiin tuotteisiin totuttuaan. Kokeissa on kuitenkin todettu yömaidolla olevan rauhoittava vaikutus ja olleen avuksi lieviin vaivoihin.
Peter Luccin
Peter Bernard Luccin (s. 9. huhtikuuta 1979 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa MLS:ssa pelaavaa FC Dallasia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Luccin aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 Cannesia, minkä jälkeen hän edusti myös kolmea muuta ranskalaista pääsarjaseuraa. Vuonna 2001 hän jatkoi uraansa Espanjassa, jossa hän pelasi kaikkiaan neljässä eri seurassa. Kun Luccinin sopimus espanjalaisen Zaragozan kanssa päättyi vuonna 2010, hän oli jonkin aikaa ilman seuraa käyden koeajalla sekä Skotlannin liigan Celticissä että Bundesliigan FC Kölnissä. Vuonna 2011 solmittu sopimus sveitsiläisen FC Lausanne-Sportin kanssa purettiin jatkuvien loukkaantumishuolien seurauksena. Luccin liittyi nykyiseen seuraansa joulukuussa 2012.
Luccin kuuluu yhteen ranskalaisen jalkapalloilun menestyksekkäimmistä sukupolvista. Hän osallistui vuonna 1997 Malesiassa järjestettyihin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin nuorisomaajoukkueessa, jossa pelasi useita 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun ranskalaisia supertähtiä. Heidän joukossaan olivat muiden muassa Nicolas Anelka, Thierry Henry, William Gallas ja David Trezeguet. Luccin oli joukkueensa parhaita pelaajia tehden turnauksessa myös kaksi maalia. Toisin kuin maailmankuulujen pelitovereidensa Luccinin ei ole onnistunut lyödä itseään läpi A-maajoukkuetasolla.
Luccinia pidetään erinomaisena puolustavana keskikenttäpelaajana, joka tekee töitä laajalla säteellä. Luccin on kunnostautunut myös kovana taklaajana ja tämä näkyy myös kurinpitotilastoissa. Esimerkiksi seitsemän ensimmäisen Espanjassa pelaamansa pääsarjakauden aikana hänelle annettiin yhteensä 81 keltaista korttia ja 11 punaista korttia.
Succubus
Succubus oli keskiaikaisessa mytologiassa naispuolinen tai naisen hahmon ottanut demoni, joka vietteli unessa miehiä. Succubuksen uhriksi joutunut ei herännyt, mutta saattoi kokea aktin unessa. Succubusten uskottiin imevän miehistä joskus myös naisten energiaa uuvuttaen uhrinsa lopulta kokonaan raviten itseään.
Succubukset ovat suosittu aihe myös nykyisessä populaarikulttuurissa. Esimerkiksi Dungeons & Dragons -roolipelimaailmassa succubukset ovat naispuolisia demoneja, joilla on lohikäärmemäiset siivet. Myös "World of Warcraft" -pelissä esiintyy succubuksia, jotka ovat yksi monista manaajavelhojen palvelijoista.
"Succubus" on Blood Ceremony Films -nimisen findie-elokuvaryhmän vuonna 2006 valmistunut elokuva. Tanskalaisyhtye Mew ja yhdysvaltalaisyhtye Massacre ovat tehneet laulun nimeltä ”Succubus”. Suomalainen black metal -yhtye Azazel on tehnyt kappaleen nimeltään ”Succubus seduce me”. M. A. Lovrettan luoman Lost Girl -sarjan päähenkilö on succubus.
Paraldehydi
Paraldehydi on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava (CHO). Paraldehydista käytetään myös nimityksiä "2,4,6-trimetyyli-1,3,5-trioksaani", "parasetaldehydi" ja "p-asetaldehydi".
Paraldehydin moolimassa on 132,16 g/mol, sulamispiste 12,6 °C, kiehumispiste 124,5 °C, suhteellinen tiheys 0,99 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 13 °C lämpötilassa 12 g/100 ml, leimahduspiste 24 °C c.c., itsesyttymislämpötila 235 °C ja CAS-numero 123-63-7.
Paraldehydi on asetaldehydin kondensoitumistuote ja sitä valmistetaan käsittelemällä asetaldehydiä hapolla kloridisuolan kuten natriumkloridin tai sinkkikloridin läsnä ollessa ja jäähdyttämällä seosta 5 °C:n lämpötilaan. Paraldehydiä käytetään puudutusaineena ja orgaanisessa synteesissä.
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa.
Chaîne des Rôtisseurs
Confrérie de la Chaîne des Rôtisseurs eli Paistinkääntäjien Veljeskunta on kansainvälinen, alkuaan ranskalainen, gastronominen järjestö. Sen päämaja on Pariisissa.
Järjestön historia ulottuu vuoteen 1248, jolloin Ludvig Pyhä antoi julistuksen erilaisten mestarikiltojen perustamisesta. Ranskan vallankumous keskeytti järjestön toiminnan aina vuoteen 1950 asti, jolloin se perustettiin uudelleen. Nykyään järjestö on levinnyt yli 80 maahan ja sillä on lähes 25 000 jäsentä.
Suomessa on runsas 90 kilpiravintolaa tai muuta Paistinkääntäjien hyväksymää kilpiyritystä, jotka voivat käyttää järjestön vaakunaa tarjoamansa ruoan ja palvelun korkean tason merkkinä.
Järjestön toiminta keskittyy muun muassa gastronomiaan, ruokakulttuurin vaalimiseen ja ruokailutapojen kunnioittamiseen. Järjestön tavoitteena on maailmanlaajuisesti saattaa yhteen gastronomiasta kiinnostuneet harrastelijat ja ammattilaiset. Toimintaan liittyy olennaisena osana myös juomat; viinit, vedet, viinat ja oluet.
Erakkopiste
Topologiassa erakkopisteellä tarkoitetaan sellaista topologisen avaruuden "X" pistettä "x", että jokin "x":n ympäristö "U" ei sisällä muita pisteitä kuin "x":n.
Formaalisti; kun oletetaan, että formula_1, niin x on A:n erakkopiste, jos löytyy ympäristö U, siten, että U ∩ A = {x}.
Sanotaan, että joukko A, joka kuuluu X:ään, on diskreetti, jos sen jokainen piste on erakkopiste. Samaten avaruus X on diskreetti, jos sen jokainen piste on erakkopiste.
Asaf
Asaf tai Aasaf on Raamatun Vanhan testamentin henkilö, joka eli Israelin kuningas Daavidin aikana. Hän oli Geersomin sukuun kuuluva leeviläinen ja toimi Jumalan ilmestysmajassa ja temppelissä laulunjohtajana. Psalmien kirjassa on suuri määrä Asafin nimiin pantuja psalmeja.
Asaf mainitaan Ensimmäisessä aikakirjassa kahdessa kohdin:
OpenWengo
OpenWengo on open source -yhteisö, joka kehittää WengoPhone-pikaviestintäohjelmaa. Yhteisöön kuuluu wiki, sähköpostilista, IRC-kanava, virheidenilmoitusjärjestelmä ja muita toimintoja.
Perhe on paras
Perhe on paras ("Family Ties") on yhdysvaltalainen vuosina 1982–1989 tuotettu tilannekomediasarja. Sarjaa esitti NBC.
Sarja keskittyy ohiolaisen Keatonin perheen elämään. Perheeseen kuuluivat sarjan alussa vanhemmat Elyse (Meredith Baxter, sarjan teon aikaan Baxter-Birney) ja Steven (Michael Gross) sekä heidän kolme lastaan, Alex (Michael J. Fox), Mallory (Justine Bateman) ja Jennifer (Tina Yothers). Perheen isä johtaa televisioasemaa ja äiti työskentelee arkkitehtina. Sarjan kolmannella kaudella, keväällä 1985, perheeseen syntyi neljäs lapsi, Andrew. Monelle yhdysvaltalaissarjalle tyypillisesti (niin sanottu "soap opera rapid aging syndrome") hahmo vanheni jo seuraavana vuonna esikouluikään ja tätä esitti tästä lähtien Brian Bonsall.
Keatonin perheen lisäksi sarjan hahmoihin kuului alusta alkaen myös perheen sosiaalisesti kömpelö, Malloryyn ihastunut naapuri Erwin "Skippy" Handelman (Marc Price). Vuonna 1985 esitetyissä jaksoissa hahmovalikoimaan liittyivät Malloryn poikaystävä Nick Moore (Scott Valentine) ja Alexin tyttöystävä Ellen Reed (Tracy Pollan, josta tuli myöhemmin Alexia esittäneen Michael J. Foxin vaimo). Ellenin jälkeen Alex seurusteli sarjan viimeisinä vuosina Courteney Coxin esittämän Lauren Millerin kanssa.
Keatonin perheen vanhemmat ovat vasemmistolaisesti ajattelevia demokraatteja (nuoruudessaan he olivat kuuluneet hippiliikkeeseen), kun taas perheen vanhin poika Alex, josta muodostui lopulta sarjan keskeisin hahmo, on konservatiivinen, talousorientoitunut republikaani. Suuri osa sarjan huumorista juonsi juurensa tästä asetelmasta. Alex ihaili erityisesti presidentti Richard Nixonia, jonka kuvan hän on asettanut sänkynsä yläpuolelle, sekä presidentti Ronald Reagania, toimittaja William F. Buckley nuorempaa ja taloustieteilijä Milton Friedmania. Valmistuttuaan high schoolista hän pääsi opiskelemaan taloutta ja saatuaan korkeakoulututkinnon hän päätyi sarjan lopussa työskentelemään Wall Streetille.
"Perhe on paras" poiki vuonna 1988 spin-offin "Day by Day", joka ei kuitenkaan menestynyt erityisen hyvin. Sen viimeinen jakso esitettiin kesäkuussa 1989, runsas kuukausi emosarjan päättymisen jälkeen. Sarja keskittyi Steven Keatonin opiskeluaikaisen kämppäkaverin Brian Harperin ja tämän perheen elämään. Myös toinen spin-off, Nick Mooreen keskittyvä "The Art of Being Nick", oli suunnitteilla, mutta siitä tuotettiin lopulta vain pilottijakso.
Sarja oli 1980-luvun suosituimpia yhdysvaltalaisia komediasarjoja muun muassa sarjojen "The Cosby Show" ja "Terveydeksi" ohella. Ronald Reagan kertoi 1980-luvulla, että "Perhe on paras" oli hänen suosikkisarjansa televisiossa.
Kevyt osasto 5 (talvisota)
Kevyt osasto 5 oli suomalainen joukkoyksikkö, joka taisteli talvisodassa 1939–1940. Sen miehistö oli koottu pääosin Hämeen läänin alueelta. Osasto perustettiin ylimääräisten harjoitusten yhteydessä Aulangolla ja se taisteli muun muassa
Kevyt osasto 5 kotiutettiin 27.5.1940
Isaac Stern
Isaac Stern (21. heinäkuuta 1920 Kremenets, Puola (nykyään Ukrainaa) – 22. syyskuuta 2001 New York) oli yhdysvaltalainen viulisti. Hän muutti San Franciscoon Ukrainasta perheensä mukana kymmenen kuukauden ikäisenä. Saatuaan alkeisopetusta äidiltään hän aloitti viuluopintonsa San Franciscon konservatoriossa vuonna 1928. Vuodesta 1931 hän sai Louis Persingerin opetusta, mutta jatkoi vuodesta 1932 taas konservatoriossa Naoum Blinderin oppilaana. Ensikonserttinsa hän antoi vuonna 1936 soittaen Saint-Saënsin 3. viulukonserton Pierre Monteuxin johtaman San Franciscon sinfoniaorkesterin solistina.
Sternin viulutaide kuuluu 1900-luvun merkittävimpiin. Hänen tyylinsä katsottiin olevan tasapainoinen kompromissi Jascha Heifetzin teknisesti rikkeettömän, mutta emotionaalisesti etäisen, ja Fritz Kreislerin lämpimän romanttisen, mutta välillä suuria vapauksia ottavan soiton väliltä.
Pitkän uransa aikana Stern esitti oikeastaan koko viulukirjallisuuden laidasta laitaan. Hän on levyttänyt kaikki klassiset viulukonsertot, useat moneen kertaan. Hänet muistetaan myös "Viulunsoittaja katolla" -elokuvan viulusoolon esittäjänä.
Stern avusti mielellään nuoria lahjakkaita muusikoita heidän uransa alussa. Tällaisia Sternin löytöjä olivat muun muassa sellisti Yo-Yo Ma sekä viulistit Itzhak Perlman ja Pinchas Zukerman.
Sternin lempisoitin oli "Ysaye" Guarneri del Gesù.
I Walk the Line (yhtye)
I Walk The Line oli vuonna 2003 perustettu suomalainen melankolista punkrockia soittanut yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat aikaisemmin tunnettuja muista yhtyeistään, kuten Wasted, Manifesto Jukebox ja Hero Dishonest.
Kitaristi Jani Koskinen pyörittää Combat Rock Industry -levy-yhtiötä yhdessä Janne Tammisen (Endstand) kanssa.
Yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa joulukuussa 2015 ja teki jäähyväiskeikkansa huhtikuussa 2016.