hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Matt Groening
Matthew Abram "Matt" Groening (s. 15. helmikuuta 1954 Portland, Oregon, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, käsikirjoittaja ja televisiotuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten "Simpsonit"-televisiosarjan isänä, sillä hän on luonut sarjan päähahmot, Simpsonin perheen. Ennen työtään "Simpsoneissa" Groening piirsi sarjakuvia "Elämä on helvettiä" ja "Akbar ja Jeff".
Groening valmistui Evergreen State Collegesta 1977 23-vuotiaana ja aloitti uransa kirjoittajana, minkä jälkeen siirtyi sarjakuvan pariin. Hän käsikirjoitti yksin vuosina 1987–1989 tuotetut "Simpsonit"-lyhytfimit, joita esitettiin "Tracey Ullman Show" -sarjan yhteydessä, ja kehitteli niiden pohjalta nykyisen "Simpsonit"-sarjan yhdessä James L. Brooksin ja Sam Simonin kanssa. He toimivat yhdessä sarjan ensimmäisinä vastaavina tuottajina ("showrunner") 1. ja 2. tuotantokaudella, minkä lisäksi Groening käsikirjoitti sarjaan muutaman varhaisen jakson. Hän on yhä mukana sarjan tuotannossa, mutta ei enää käsikirjoita siihen sisältöä. "Simpsonien" jälkeen Groening on kehittänyt televisioon animaatiosarjan "Futurama" ja Netflixiin sarjan "Disenchantment".
Groening nimesi "Simpsonien" hahmot perheenjäsentensä mukaan. Hänen isänsä oli amerikansaksalainen Homer Philip Groening (1919–1996) (s. Main Centre, Saskatchewan, Kanada, ja kasvatettu mennoniittaperheessä) ja hänen äitinsä oli amerikannorjalainen Margaret Ruth (o.s. Wiggum). Lisa ja Maggie ovat hänen sisarustensa nimiä. Bartin nimi sen sijaan on anagrammi sanasta "brat", kakara.
Groening ja Deborah Caplan menivät naimisiin 1986. Heillä on kaksi poikaa, Homer ja Abe. Groening ja Deborah erosivat 13 vuoden naimisissa olon jälkeen vuonna 1999.
Groening on ollut 26 kertaa ehdokkaana Emmy-palkinnon saajaksi ja saanut niitä yksitoista, joista kymmenen tuli "Simpsoneille", yksi "Futuramalle".
Geoffrey Dummer
Geoffrey W. A. Dummer (25. helmikuuta 1909 – 9. syyskuuta 2002) oli brittiläinen tiedemies, joka keksi mikropiirin käsitteen vuonna 1952. Hän työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusministeriön kuninkaallisessa tutkainstituutissa ("Royal Radar Establishment of the British Ministry of Defense") Worcestershiressa. Dummer yritti rakentaa mikropiiriä 1956, mutta epäonnistui ja idea jäi toteuttamatta.
Ensimmäiset mikropiirit sai toimimaan Jack Kilby Texas Instrumentsilta ja Robert Noyce Fairchild Semiconductorilta.
Paloheinä
Paloheinä () on Helsingin 35. kaupunginosan eli Tuomarinkylän pientalovaltainen osa-alue Pohjois-Helsingissä.
Paloheinä rajautuu etelässä Länsi-Pakilaan, lännessä ja pohjoisessa viheralueista koostuvaan Haltialan osa-alueeseen, joka on samalla osa Keskuspuistoa. Koillisessa naapurina on Torpparinmäki. Itärajan alueelle vetää Tuusulanväylä, jonka takana sijaitsevat Tuomarinkartano kartanonmaineen ja ratsastustalleineen sekä Itä-Pakila.
Paloheinässä asui 5 961 asukasta vuoden 2014 alussa. Työpaikkoja alue tarjosi 535 hengelle (31.12.2012).
Paloheinä on muun Uudenmaan tavoin hämäläisten vanhaa aluetta. Paikannimestä "Paloheinä" johdettiin myöhemmin alueen ruotsinkieliset muodot "Palohejnemåsan" ja "Svedängen" ruotsalaisten siirtolaisten tultua alueelle keskiajalla.
Paloheinä liitettiin osaksi Helsinkiä 1946 suuren alueliitoksen yhteydessä. Alueelle osoitettiin rintamamiestontteja, joille 1950-luvulla nousi hartiapankilla tyyppitaloja omenapuineen ja pihamökkeineen. 1980-luvulta alkaen rintamamiestalojen tilalle on noussut rivi-, pari- ja omakotitaloja. Aluetta on myös täydennysrakennettu.
Paloheinässä sijaitsee useita päiväkoteja, ruokakauppa, koulu (Paloheinän ala-aste), terveysasema ja kirjasto. Paloheinän alueella oli ennen myös oma kirkko.
Paloheinän ulkoilumahdollisuudet pohjautuvat ennen kaikkea Keskuspuiston tarjoamiin, aina Vantaanjoelle saakka ulottuviin ulkoilureitteihin. Paloheinä on myös tunnettu talvisin hyvistä hiihtomahdollisuuksistaan. Nämä ovat pääosin Kuusmiehentien pohjoispuolisen Haltialan osa-alueen sisällä. Siellä on Helsingin kaupungin ylläpitämä "Paloheinän ulkoilumaja" kahviloineen, pukutiloineen ja saunoineen. Lisäksi Suomen Latu järjestää hiihto-, sauvakävely- ja lumikenkäilyopetusta omasta rakennuksestaan lähtien sekä huoltaa suksia. Alueella on lyhyt luontopolku. Täyttömaasta koottu "Paloheinän huippu" tuo mäenlaskumahdollisuuksia talvella. Paloheinän pohjoispuolella voi myös golfata.
Paloheinään kulkevat bussit 63, 66, 66K, 67, 67N ja runkolinja 560. Bussit 66, 66K ja 560 ajavat Paloheinän majalle.
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Paloheinää on yli 55 dB:n melualueella. Paloheinässä tieliikenteen melua aiheuttaa Tuusulanväylä. 
Tuusulanväylän liikennemäärä on keskimäärin 85 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Se on toiseksi liikennöidyin Helsingin kaupungin säteittäinen sisääntuloväylä Lahdenväylän jälkeen.
Günter Verheugen
Günter Verheugen (s. 28. huhtikuuta 1944 Bad Kreuznach, Rheinland-Pfalz) on saksalainen Euroopan unionin komission entinen varapuheenjohtaja ja entinen komissaari, jonka vastuualueena oli ensin unionin laajentuminen ja myöhemmin yritys- ja teollisuustoiminta.
Hän on toiminut ennen yhteiskunnallista uraansa Neue Rhein-Neue Ruhr-Zeitung -lehdessä ja opiskellut Kölnissä ja Bonnissa historiaa, sosiologiaa ja valtio-oppia.
Luotuaan uran liberaalina, vapaana demokraattina FDP:ssä liittyi hän sosiaalidemokraatteihin SPD:hen ja tuli valituksi 1983 liittopäiville, ulkoasiainvaliokuntaan. Vuosina 1987–1989 hän toimi Saksan sosiaalidemokraattien pää-äänenkannattajan, Vorwärtzin, päätoimittajana. Syyskuussa 1999 Verheugenista tuli Euroopan unionin komission jäsen vastuualueenaan laajentuminen. Vuonna 2004 hänestä tuli Euroopan unionin yritys- ja teollisuustoiminnan komissaari, jona hän toimi vuoteen 2010.
Verheugen on antanut Baltian asemaa Neuvostoliitossa käsitteleviä lausuntoja, mihin Venäjän ulkoasiainministeriö on reagoinut toteamalla, ettei Neuvostoliitolla ole anteeksipyydettävää Latvian, Liettuan ja Viron liittymisestä Neuvostoliittoon ja että Venäjä on jo pahoitellut aikaisemmin tapahtunutta.
Itä-Pakila
Itä-Pakila (ruots. "Östra Baggböle") on Pakilan kaupunginosan osa-alue Pohjois-Helsingissä. Omakoti- ja rivitalovaltaisella osa-alueella on 3 697 asukasta (1.1.2018) ja 935 työpaikkaa (31.12.2010).
Itä-Pakilan osa-alue (342) sijaitsee Tuusulanväylän ja Vantaanjoen välisellä alueella. Etelässä alue rajautuu Oulunkylään, pohjoisessa Tuomarinkartanoon. Osa-alueen halkaisee Suomen vilkasliikenteisin tie Kehä I, joka jakaa alueen kahteen suunnilleen yhtä suureen osaan.
Itä-Pakilan peruspiiri (405) kattaa Helsingin piirijakojärjestelmässä Itä-Pakilan osa-alueen lisäksi viereisen Tuomarinkartanon osa-alueen.
Itä-Pakilassa on yksi päivittäistavarakauppa. Itä-Pakilassa on kolme koulua: Metsolan ala-asteen koulu, Solakallion koulu ja Toivolan koulu. Kaksi jälkimmäistä ovat erityiskouluja oppilaille, joilla on laaja-alaisia oppimisvaikeuksia. Itä-Pakilassa sijaitsee Toivolan lastenkoti. Se on tarkoitettu huostaanotetuille lapsille ja nuorille, joilla voi olla käytöshäiriöitä, psyykkisiä oireita, koulunkäyntivaikeuksia tai päihteiden käyttöä.
Vantaanjoen rannalla on kaksi siirtolapuutarhaa: vuonna 1946 perustettu "Pakilan siirtolapuutarha" sekä sen viereen vuonna 1977 perustettu "Klaukkalanpuiston ryhmäpuutarha". Siirtolapuutarha-alueiden läheisyydessä on myös viljelyspalstoja vuokrattavana. Vantaanjoen varressa on uimaranta.
Itä-Pakilassa on säilynyt 1700-luvulta peräisin oleva hirsinen maalaistalo, jota kutsutaan Pakin taloksi. Se on kunnostettu 1800-luvun asuun, ja sitä vuokrataan juhlapaikaksi.
Itä-Pakilassa asui 3 401 henkeä vuoden 2014 alussa. Asukkaista 92,5 prosenttia oli suomenkielisiä, 3,8 prosenttia ruotsinkielisiä ja 3,7 prosenttia muun kielisiä. Alueen asukkaista 53,5 prosenttia on syntynyt Helsingissä. Itä-Pakilan asunnoista on pientaloissa 88,4 prosenttia. Vuokra-asuntoja Itä-Pakilassa on 14,2 %. Itä-Pakilan työikäisestä väestöstä alemman korkea-asteen tutkinto on 25 prosentilla ja ylemmän korkea-asteen tutkinto 23 prosentilla.
Meilahti
Meilahti () on kaupunginosa Helsingin läntisessä kantakaupungissa. Kaupungin peruspiirijaossa Meilahti on osa Reijolan peruspiiriä yhdessä Laakson ja Ruskeasuon kanssa. Alue rajoittuu lännessä mereen, etelässä Stenbäckinkatuun, idässä Mannerheimintiehen ja pohjoisessa Tilkanvierron jatkeena olevaan viherkaistaleeseen. Myös Seurasaari lukeutuu Meilahteen.
Meilahden pohjoisosa on kerrostaloaluetta, jonka asuintaloista suurin osa on rakennettu 1900-luvun puolivälin tienoilla. Siellä sijaitsee myös Meilahden kirkko ja katolinen Pyhän Marian kirkko. Alueen läntisin osa rakennettiin kuitenkin vasta 1990-luvulla ja muodostaa osan tuolloin rakennetusta Pikku-Huopalahden alueesta.
Paciuksenkadun länsi- ja eteläpuolinen osa Meilahtea, "Vähä-Meilahti", on vanha huvila-alue, joka on alkujaan perustettu helsinkiläisten kesähuvila-alueeksi 1880-luvulla. Senaikaisia huviloita on edelleen yksityisomistuksessa, nyt jo talviasuttuina, jotkut kolmannella sukupolvella. Niitä on myös kahviloina ja muun muassa Lastenklinikan potilaiden perheiden käytössä. Vähä-Meilahdessa ovat myös Urho Kekkosen museo Tamminiemi ja presidentin virka-asunto Mäntyniemi. Lisäksi alueella toimi aiemmin Helsingin taidemuseo. Alueella sijaitsevassa Meilahden liikuntapuistossa on muun muassa koripallo- ja pesäpallokenttiä.
Meilahti on tunnettu myös suuresta sairaala-alueestaan, johon liittyy myös Helsingin yliopiston Meilahden kampus. Siellä sijaitsevat muun muassa Meilahden sairaala, useat HUS:in klinikat kuten Naistenklinikka, Helsingin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta, lääketieteen tutkimus- ja opetuskeskus Biomedicum, Metropolia Ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveydenhoitoalan yksikkö.
Meilahti liitettiin Helsinkiin 1906. Viralliseksi kaupunginosan nimeksi Meilahti tuli vuonna 1959.
Meilahden ruotsinkielinen nimi esiintyy asiakirjoissa 1600-luvulta lähtien muodoissa "Mäjlans" (1670), "Meilantz" (1681) ja "Meilans" (1765). Alueella on ollut tämän niminen maatila. Professori Heikki Ojansuun mukaan nimen alkumuoto voisi olla "Maijala", mutta taustalla voi olla myös saksalaisperäinen henkilönnimi "Mejle". Aikaisemmin Meilahden paikalla on ollut Hindersnäs-niminen kylä, joka mainittiin viimeisen kerran 1560-luvulla; nimi juontuu miehennimestä Hindrik.
Raparperi
Raparperi eli tarharaparperi ("Rheum rhabarbarum") on tatarkasveihin kuuluva erittäin hapan vihannes, jonka meheviä varsia käytetään ravinnoksi, lehdet ovat myrkyllisiä ravintona. Raparperia voidaan käyttää esimerkiksi piirakoissa, kiisselissä ja hilloissa.
Raparperi on kotoisin Kiinasta, missä sen juurta on käytetty tuhansia vuosia ulostus- ja mahalääkkeenä. Euroopassa raparperi tunnettiin luultavasti jo keskiajalla, mutta sitä ei käytetty elintarvikkeena, vaan se luokiteltiin pikemminkin myrkylliseksi tai syötäväksi kelpaamattomaksi kasviksi. Euroopassa julkaistiin vuonna 1612 raparperin lääkinnällisistä ominaisuuksista teos "De Rhapontico". Vielä 1700-luvulla kasvia pidettiin puhtaasti lääketieteellisenä yrttinä.
Raparperin nimelle on useita selityksiä. Isidorus Sevillalaisen mukaan "*rheu" on 'juurta' tarkoittava barbaarien sana. Ammianuksen mukaan alun "Rha" barbaarien nimi nykyiselle Volgalle.
Tämän tarinan mukaan raparperia kasvoi Uralin rinteillä, ja sitä kuljetettiin Välimeren maihin pitkin Volgaa, barbaarien jokea - "Rha barbarum".
Raparperin suurikokoiset lehdet kasvavat maavarresta pitkän lehtiruodin päähän. Luonnonvaraisella kasvilla lehtiruodin halkaisija on noin 2,5 cm, pituus 60 cm ja lehden halkaisija 60 cm. Lehdet nousevat varhain keväällä, myöhemmin kesällä kehittyy kukkavarsi, johon tulee vihertävänvalkoisten kukkien muodostama kukinto.
Raprperilla tapaa toisinaan punaisenkirjavia hierakanjärviruokoruosteen helmi-itiöpesäkkeitä, jotka ovat vähintän esteettinen haitta.
Sadassa grammassa raparperia on 5,5 grammaa hiilihydraatteja eikä juuri lainkaan rasvaa tai proteiinia. C-vitamiinia on 5 mg, A-vitamiinia 5,1 µg.
Raparperin vihreät lehdet sisältävät runsaasti myrkyllistä oksaalihappoa. Oksaalihappomyrkytys voi syntyä, jos syödään raparperin lehtiä. Oksaalihappoa jää kasvussa hieman myös lehtiruotiin, jonka happamuus johtuu kuitenkin runsaasta omenahaposta. Oksaalihappo sitoo elimistön kalsiumia lähes liukenemattomaksi kalsiumoksalaatiksi, josta voi muodostua virtsa- ja munuaistiehyitä tukkivia kiviä.. Oksaalihappo voi pahentaa kihtipotilaan tai niveltulehdusta potevan vaivoja.. Oksaalihapon pitoisuus syötävissä raparperin lehtiruodissa on pienehkö, mutta munuais- ja sappikiviongelmaisten on oltava varovaisia.
Arabia (yritys)
Arabia oli suomalainen 1873 perustettu fajanssin ja posliinin käsittelyyn erikoistunut muotoiluyritys. Arabia siirtyi Hackmanin omistukseen vuonna 1990, ja siitä tuli yksi Hackmanin tavaramerkeistä. Arabian tehdas sijaitsee Helsingissä Hämeen­tien varrella Arabian­rannan alueella.
Useat merkittävät muotoilijat, kuten Kaj Franck ja Birger Kaipiainen, ovat suunnitelleet Arabialle tuotteita, ja Arabia on voittanut lukuisia muotoilualan palkintoja. Taloustutkimuksen kyselyn mukaan Arabia oli arvostetuin suomalainen brändi vuonna 2006 yhdessä Fazerin Sinisen kanssa.
Arabia sai perustamisluvan 25. marraskuuta 1873 ruotsalaisen Rörstrandin tytäryhtiöksi. Ensimmäiset tehdasrakennukset valmistuivat vuonna 1874. Rörstrandilta tullut Gustav Herlitz toimi Arabian teknisenä johtajana vuodesta 1881 lähtien, ja osakeyhtiö Arabia Aktiefabrik perustettiin vuonna 1885. Herlitz nimitettiin toimitusjohtajaksi vuonna 1893. Pari vuotta myöhemmin yrityksen ensimmäiseksi taiteilijaksi kutsuttiin Röstrandilta Thure Öberg, joka työskenteli Arabialla kuolemaansa vuonna 1935 saakka.
Vuonna 1916 yhtiö siirtyi suomalaisomistukseen, ja toimitusjohtajaksi tuli Herlitzin poika Carl-Gustaf Herlitz, joka oli tehtävässä vuoteen 1947 ja laajensi yritystä Pohjoismaiden suurimmaksi. Vuosina 1947–1990 Arabia oli Wärtsilä Oy:n omistuksessa, joka myi sen vuonna 1990 Hackmanille. Nykyään Arabia-brändin omistaa Hackmanista irtautunut Iittala Group, joka vuonna 2007 siirtyi Fiskarsin omistukseen.
Taiteelliseksi johtajaksi vuonna 1932 nimitetty Kurt Ekholm loi Arabian taideosaston ja aloitti modernin astiamuotoilun. Yli 1 500 työntekijän Arabia oli jonkin aikaa Euroopan suurin posliinitehdas.
Fiskars lopetti keramiikkatehtaan tuotannon 18. maaliskuuta 2016 ja siirsi sen ulkomaille.
Yhteensä tehtaalla oli kuusi tunneliuunia, joista vanhimmat on purettu.
Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema
Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema (; ) on Pariisin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 23 kilometriä Pariisin keskustasta koilliseen. Ranskassa lentoasemasta käytetään myös nimeä Roissy, sillä lentoaseman alueesta osa sijaitsee Roissy-en-France-nimisessä kunnassa Val-d'Oisen departementissa. Lentoasema on nimetty Charles de Gaullen mukaan. Lentoasema otettiin käyttöön vuonna 1974. Asema oli Euroopan toiseksi vilkkain vuonna 2016.
Jõgevamaa
Jõgevamaa on Viron maakunta. Sen pinta-ala on 2 545 km² ja asukasluku vajaat 30 000. Maakunnan keskus on Jõgeva.
Jõgevamaa rajoittuu idässä Peipsijärveen, etelässä Tartumaahan, lounaassa Viljandimaahan, luoteessa Järvamaahan, pohjoisessa Länsi-Virumaahan ja koillisessa Itä-Virumaahan.
Jõgevamaassa on koko Itä-Euroopan huomattavimmat moreeniselänteet, etenkin Voorenmaan alueella. Voorenmaalla (Tarton pohjoispuolella) on selvästi nähtävissä jääkauden jälkeinen mannerjään vetäytyminen kaakosta luoteeseen samansuuntaisten harjujen ja niiden välissä olevien järvien täplittäessä maisemaa.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Jõgevamaan kahdeksasta kunnasta ja kolmesta kaupungista sekä kahdesta Itä-Virumaan kunnasta (Avinurme, Lohesuu) muodostettiin kolme kuntaa. Palan ja Tabiveren kuntien alueet siirrettiin Tartumaalle. Jõgevamaan kunnat väkilukuineen (1.1.2018) ovat:
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Jõgevamaalla oli 31 376 asukasta, joista 28 624 (91,2 %) oli virolaisia, 2 190 (7,0 %) venäläisiä ja 543 (1,7 %) muita kansallisuuksia.
Maakunnan teollisuudenaloja ovat elintarvike- ja puutuoteteollisuus.
Ranskan uskonsodat
Ranskan uskonsodat (myös hugenottisodat) oli sarja yhteenottoja katolilaisten ja protestanttisten hugenottien välillä vuosina 1562–1598. Sota loppui Henrik IV:n antamalla Nantesin ediktillä.
Osa taisteluista käytiin asevoimien kesken, osa oli siviiliväestön keskinäisiä yhteenottoja kuten pahamaineinen pärttylinyön verilöyly. Uskonnollisten erimielisyyksien lisäksi taistelujen taustalla oli maallisia kysymyksiä: sodat voidaan nähdä myös Guisen ja Bourbonin sukujen välisenä valtakamppailuna.
Intiaaniriisi
Intiaaniriisi ("Zizania aquatica") on "Zizania"-sukuun kuuluva pohjoisamerikkalainen heinäkasvi, jonka ravinnoksi sopivista jyvistä käytetään yleensä kauppanimeä villiriisi. Pohjois-Amerikan intiaanit ovat poimineet intiaaniriisiä kanooteista käsin.
Intiaaniriisiä luullaan usein virheellisesti riisin ("Oryza sativa") jonkinlaiseksi lähisukulaiseksi tai esiasteeksi.
Henri (Luxemburg)
Henri, Luxemburgin suurherttua ("Henri Albért Gabriel Félix Marie Guillaume", s. 16. huhtikuuta 1955 Betzdorf), on ollut Luxemburgin hallitsija 7. lokakuuta 2000 lähtien. Henristä tuli suurherttua hänen isänsä, suurherttua Jeanin, luovuttua kruunusta. Hän kuuluu Bourbon-sukuun.
Henri on suurherttua Jeanin ja Belgian prinsessa Joséphine-Charlotte Ingeborg Elisabeth Marie-José Marguerite Astridin vanhin poika. Hän puhuu luxemburgin lisäksi sujuvasti ranskaa, englantia ja saksaa. Henri osaa myös jonkin verran espanjaa.
Henri avioitui 14. helmikuuta 1981 kuubalaissyntyisen María Teresa Mestre y Batistan (s. 1956) kanssa. Heillä on viisi lasta, perintösuurherttua Guillaume (s. 1981), Félix (s. 1984), Louis (s. 1986), Alexandra (s. 1991) ja Sébastien (s. 1992).
Luxemburgin lisäksi Henri on opiskellut Ranskassa, missä hän suoritti kandidaatin tutkinnon vuonna 1974. Henri opiskeli myöhemmin taloustiedettä ja valtio-oppia Geneven yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1980. Sotilaskoulutusta Henri on saanut Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa.
Suurherttua Henri kieltäytyi joulukuussa 2008 allekirjoittamasta parlamentin hyväksymää lakia, joka laillisti eutanasian. Pääministeri Jean-Claude Juncker ilmoitti pian tämän jälkeen perustuslain muutoksesta, joka veisi suurherttualta hänen valtansa lainsäädännössä.
Abdullah II
Abdullah II ibn al-Hussein () (s. 30. tammikuuta 1962) on ollut Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan kuningas vuodesta 1999.
Abdullah ibn al-Hussein syntyi Ammanissa kuningas Husseinin ja tämän englantilaissyntyisen vaimon poikana. Hän kävi pääkaupungin islamilaista koulua ja myöhemmin Pyhän Edmundin koulua Surreyssa, Englannissa. Lisäksi hän opiskeli Yhdysvalloissa Eaglebrookissa ja Deerfieldin akatemiassa. Vuonna 1980 hän meni opiskelemaan Sandhurstin kuninkaalliseen sotilasakatemiaan Britanniassa. Hän liittyi 13./18. kuninkaallisiin husaareihin vänrikkinä. Kuningas Abdullah pitää yllä välejä brittiarmeijaan ja on kevyen rakuunarykmentin eversti. Hän kävi myös Oxfordin yliopistoa.
Abdullah nousi valtaistuimelle 7. helmikuuta 1999 isänsä kuningas Husseinin kuoltua. Hussein oli nimittänyt hänet kruununprinssiksi 24. tammikuuta korvaten veljensä, Hassanin. Päätös ei ollut välttämättä suosittu, koska Abdullahin äiti, Antoinette Avril Gardiner (Muna al-Hussein), oli englantilaissyntyinen. Monet pitivät ihmisläheisen naisen poikaa sopimattomana Hašimidien valtaistuimelle, jonka lasketaan periytyvän suoraan Muhammadista. (Kuningas Abdullah on väitteiden mukaan hänen jälkeläisensä 43. polvessa.)
Abdullah nai palestiinalais–jordanialaisen, Kuwaitissa syntyneen "Rania Al-Yassin"in (nyt kuningatar Rania al-Abdullah) 10. kesäkuuta 1993. Heillä on neljä lasta:
28. marraskuuta 2004 Abdullah veti veljeltään, Hamzahilta, kruununprinssin aseman. Perijää ei ole määrätty, mutta se on luultavasti prinssi Hussein.
Koska Abdullahin äiti oli englantilaissyntyinen puhuu Abdullah äidinkielenään englantia ja arabiaa. Abdullah II on ollut hyvin aktiivinen Israelin ja Arabian väliessä konfliktissa rauhan rakentamisessa. Hän tavannut sekä PLO:n johtajan Mahmud Abbasin että Israelin pääministerin Ehud Olmertin ja vierailut Jerusalemissa. Myös Ammanissa on järjestetty konferenssejä rauhan saamiseksi.
Kuningas Abdullah II on tunnettu Star Trek -fani. Hän esiintyi 1995 Star Trek Voyagerin jaksossa 36, "Investigations".
David Attenborough
Sir David Frederick Attenborough CBE (s. 8. toukokuuta 1926 Lontoo) on kuuluisien BBC:n luontodokumenttien juontaja ja luonnontieteiden popularisoija. Hän on myös antropologi ja on toiminut BBC:n johtotehtävissä. Suomessa osa Attenborough'n dokumenteista on lähetetty Ylen kanavilla "Avara luonto" -nimikkeen alla. Näyttelijä-ohjaaja Richard Attenborough oli hänen isoveljensä.
Attenborough varttui Leicesterin yliopiston kampusalueella keräillen muun muassa fossiileja ja kiviä. Hänen isänsä työskenteli yliopistossa. Attenborough opiskeli Cambridgen yliopistossa geologiaa ja eläintiedettä. Hän jatkoi akateemisia opintojaan Lontoon talous- ja yhteiskuntatieteiden yliopistossa opiskelemalla antropologiaa 1944–1946. Vuonna 1947 hänet kutsuttiin asevoimien palvelukseen Kuninkaalliseen laivastoon, jossa hän vietti kaksi vuotta asemapaikkoinaan Pohjois-Wales ja Forthin vuono Skotlannissa.
Vuonna 1950 Attenborough avioitui Jane Elizabeth Orielin kanssa, ja heidän avioliittonsa kesti vaimon kuolemaan asti 1997. Heillä on kaksi lasta, Robert ja Susan. Poika Robert Attenborough on vanhempi lehtori arkeologian ja antropologian laitoksessa Australian kansallisessa yliopistossa.
Laivaston jälkeen Attenborough toimitti lasten tiedekirjoja kustannusyhtiössä. Hän sai työn radio-ohjelmien tuottajana BBC:ssä kolmen kuukauden harjoittelun jälkeen 1952.
Vuonna 1957 BBC:n luonnonhistoriallinen yksikkö aloitti toimintansa Bristolissa. Attenborough muodosti oman osastonsa "Travel and Exploration" Lontoossa.
Vuosina 1965–1969 Attenborough oli BBC:n antenniverkon kanava 2:n johtaja. Vuosina 1969–1972 hän oli BBC:n televisio-ohjelmien johtaja. Tämän jälkeen hän kieltäytyi BBC:n johtajan virasta ja alkoi tehdä uudelleen dokumenttiohjelmia.
Joulukuussa 2005 BBC:n Radio Five Liven Simon Mayon haastattelussa Attenborough kuvasi itseään agnostikoksi.
Syyskuussa 2013 Attenborough kritisoi kehitysmaihin annettavaa ruoka-apua. Hän pitää ruoka-apua "sekopäisenä" ja peräänkuuluttaa keskustelua ja toimenpiteitä väestönkasvun hillitsemiseksi. Hänen mukaansa maapallo on menossa kohti katastrofia ja luonto tulee korjaamaan tilanteen jos ihmiset eivät tee mitään. Hänen mukaansa nälänhädät johtuvat siitä, että liian pienellä alueella on aivan liikaa ihmisiä ja luonto on yrittänyt korjata asiaa mutta ihmiset ovat omalla toiminnallaan (ruoka-apu) vain pahentaneet tilannetta.
John Pemberton
John Stith Pemberton (8. heinäkuuta 1831 Knoxville, Georgia – 16. elokuuta 1888 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen farmaseutti, joka keksi Coca-Colan.
Pembertonin ensimmäinen esiaste Coca-Colasta oli ”Pemberton’s French Wine Coca” - ”kokaviini”, joka sisälsi muun muassa viiniä, kokaa ja kolapähkinää. Kun Pemberton vuonna 1886 korvasi viinin alkoholittomalla siirapilla, syntyi Coca-Colan ensimmäinen versio.
MOS 6581
MOS 6581 ja 8580, yhteiseltä kutsumanimeltään SID ("Sound Interface Device"), ovat Robert Yannesin suunnittelemia ja MOS Technologyn valmistamia kotimikrojen äänipiirejä, joita on käytetty Commodore 64- ja 128 -tietokoneissa. Tietokonepelimusiikin kehitys oli 1980-luvulla vahvasti sidoksissa SID-piireihin. Tunnettuja SID-musiikin säveltäjiä peliteollisuudessa olivat esimerkiksi Ben Daglish, Martin Galway, Rob Hubbard, Jeroen Tel ja David Whittaker. SID-musiikki on jatkanut elämäänsä demoscene-harrastajien parissa.
Piirille on haettu patentti: 4,677,890Äänenvoimakkuuden muutos aiheuttaa pienen poksahduksen, jonka suuruus riippuu muutoksesta. Muusikot oivalsivat, että tätä ominaisuutta voidaan käyttää sämplätyn äänen tuottamiseen, joskin rajallisen muistikapasiteetin takia tämä oli lähinnä hyödyllinen yksittäisille lyhyille äänisämpleille ja esimerkiksi rumpuäänille. Vaikka näytetarkkuus on rajattu neljään bittiin, se on usein riittävän laadukas. Uudemmissa C64-malleissa tosin tämä "virhe" korjattiin, ja sämplet kuuluvat liian hiljaisena (riippuu siis laitteesta kuuluvatko esimerkiksi pelien "Skate or Die!", "Arcade Classics" ja "Netherworld" musiikit oikein).
Jotkin kasettiaseman kanssa käytettävät turbo-ohjelmat kaiuttavat myös kasetilta tulevan datan SID-piirin volyymirekisteriin. Tätä käytettiin kasettiaseman azimuth-kulman säätämiseen.
AY-3-8910
General Instrumentsin AY-3-8910, AY-3-8912, AY-3-8913 ja Yamahan lisenssillä valmistama lähes identtinen YM2149 ovat suosituimpia äänipiirejä 1980-luvun kotimikroissa, kolikkopeleissä ja pelikonsoleissa. Näitä piirejä on käytetty sellaisissa laitteissa kuin MSX, Atari ST, Intellivision, Vectrex, Amstrad CPC ja ZX Spectrumin 128-kilotavuiset mallit.
AY/YM:ssä on kolme äänikanavaa kuten SIDissä, mutta se on ominaisuuksiltaan vaatimattomampi. Ainoat varsinaiset aaltomuodot ovat kohina ja kiinteä kanttiaalto, eikä piireissä ole filttereitä tai kanavienvälistä modulaatiota. ADSR-vaipat ovat kuitenkin osittain monipuolisemmat kuin SIDissä, ja etenkin AY/YM:ää käyttävälle demomusiikille ovat tunnusomaisia soitinäänet, joissa vaippageneraattori on asetettu jatkuvaan silmukkaan. Lisäksi AY/YM:ssä on oma ulostulo jokaiselle kanavalle, mikä mahdollistaa stereomusiikin. Stereoääntä on hyödynnetty lähinnä klooneissa tai muuten muokatuissa tietokoneissa.
Kuten muistakin äänipiireistä, voi myös AY-3-8912 toistaa digitoituja PCM-sampleja ohjelmallisin keinoin, vaikkei se PCM-ääntä varsinaisesti tue. Tämä voidaan tehdä esimerkiksi kanttiaaltoa sopivasti modifioimalla. Ohjelmallisesti toteutettu PCM kuluttaa kuitenkin prosessoriaikaa, joten sampleja on käytetty varsin rajoitetusti (vähän enemmän Atari ST:ssä, jonka prosessori on nopeampi).
Texas Instrumentsin äänipiiri SN76489, jota käytettin Sega Master Systemissä ja BBC Microssa, on hyvin samantyyppinen, kuin AY-3-8910, sekä kuultuna, että teknisiltä ominaisuuksiltaan.
Yamahan lisenssillä valmistamaa YM2149 -piiriä käytetään Atari ST ja MSX2 -tietokoneissa. MSX-koneisiin AY-3-8913 ja YM2149 valittiin niiden helpon saatavuuden takia ja Atari ST -koneisiin niide halpuuden sekä koneen kiireisen julkaisuaikataulun vuoksi.
Polyainos Lampsakoslainen
Polyainos Lampsakoslainen (kuoli 278 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Makedoniasta. Hän oli koulutukseltaan reetori. Hän palveli komentajana Rooman armeijassa. Myöhemmin hän siirtyi poliittiseen elämään ja toimi merkittävänä epikurolaisuuden edustajana. Tämä oli poikkeuksellista, sillä yleensä epikurolaiset pidättäytyivät politiikasta.
Lucretius
Titus Lucretius Carus (n. 99–55 eaa.) oli roomalainen runoilija ja epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Lucretiuksen elämästä ei tiedetä paljoakaan. Cicero antaa yhdessä veljelleen kirjoittamassa kirjeessään ymmärtää, että he olisivat kerran lukeneet Lucretiuksen runoja. Tämä on viimeinen maininta Lucretiuksesta Donatukseen saakka. Donatus kertoo Vergiliuksen elämästä kertovassa teoksessa, että Lucretius kuoli 15. lokakuuta vuonna 55 eaa. Jos Hieronymus oli oikeassa Lucretiuksen iästä, voidaan laskea, että hän olisi syntynyt vuonna 99 eaa.
Yksi tiedonlähde on Hieronymus, joka mainitsee Lucretiuksen teoksessaan "Chronica Eusebia" neljällä virkkeellä. Hieronymuksen mukaan Lucretius syntyi vuonna 94 eaa. ja kuoli 44-vuotiaana. Hän sanoo, että suuri osa Lucretiuksen töistä oli kirjoitettu huumattuna, ja hän kuoli juotuaan lemmenjuomaa. Näitä tietoja pidetään epäluotettavina kahdesta syystä. Ensinnäkin Lucretiuksen kannattama epikurolaisuus painotti järkeä ja suosi välttämään romanttisia siteitä. Toisekseen vaikuttaa siltä, että yhtenä ensimmäisistä kirkkoisistä Hieronymus halusi halventaa Lucretiuksen filosofiaa, sillä se ei sisältänyt minkäänlaista uskoa kuolemanjälkeiseen elämään eikä mihinkään jumaliin, jotka vaikuttaisivat ihmisten elämään.
Ainoa varma tieto Lucretiuksen elämästä on se, että hän oli Gaius Memmiuksen ystävä tai klientti. Hän omisti teoksensa "Maailmankaikkeudesta" ("De rerum natura") tälle. Runo on keskeneräinen, mutta Hieronymus sanoo Ciceron "parannelleen" sitä. Hän halusi mahdollisesti muokata sitä julkaisemista varten.
Lucretiukselta on säilynyt teos "Maailmankaikkeudesta" ("De rerum natura"). Se pyrkii esittämään täydellisen epikurolaisen maailmankuvan. Se sisältää näkökulmia politiikasta fysiikkaan ja seksistä kuolemaan. Runo on tietosanakirjan tapainen. Monet pitävät teosta latinankielisen runouden mestariteoksena. Lucretius oli runoudessaan muita syvällisempi ja mielikuvituksellisempi, ja hänen tapansa käyttää heksametrimuotoa on omaperäinen ja eroaa suuresti Vergiliuksen ja Ovidiuksen tyylistä. Tyylillisesti suurin osa oppineista pitää latinankielisen heksametrirunouden suurimpana mestarina kuitenkin Vergiliusta. Teos on kuitenkin merkittävä, koska se vaikutti suuresti Vergiliukseen ja myöhempään runouteen.
Teoksen päätarkoituksena on vapauttaa ihmisten mielet taikauskosta ja kuolemanpelosta. Se pyrkii tähän noudattamalla Epikuroksen filosofisen järjestelmän periaatteita. Teoksessa on useita vihjauksia Rooman sekasortoiseen poliittiseen elämään ja kiistoihin. Lucretius etenee opetuksessaan varovasti, niin ettei loukkaisi perinteisesti ajattelevia roomalaisia, ja paljastaa kiistanalaisemmat ja vallankumouksellisemmat puolet periaatteistaan hitaasti. "Maailmakaikkeudesta" painottaa eettisiä päämääriä enemmän kuin aiemmat epikurolaiset, mutta pitäytyy uskollisesti heidän fysiikassaan ja psykologiassaan. Lucretius oli ensimmäinen epikurolainen joka kirjoitti latinaksi.
Metrodoros Lampsakoslainen (nuorempi)
Metrodoros Lampsakoslainen (; 331–277 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli yksi antiikin neljästä merkittävimmästä epikurolaisesta. Silti hänen töistään on säilynyt ainoastaan lyhyitä katkelmia. Epikuros sanoi, ettei hänen ajattelunsa ollut järin omaperäistä.
Metrodoros oli kotoisin Lampsakoksesta, Hellespontoksen rannalta. Hänen isänsä nimi oli Athenaios tai Timokrates ja hänen äitinsä nimi Sande. Metrodoros liittyi Epikuroksen heidän kotikaupunkiinsa perustamaan kouluun yhdessä veljensä Timokrateen kanssa. Timokrates kuitenkin riitautui pian veljensä ja Epikuroksen kanssa ja omisti lopun elämästään heidän panettelemiseensa.
Metrodoroksesta sen sijaan tuli yksi Epikuroksen merkittävimpiä oppilaita. Hän eli yhdessä Epikuroksen kanssa ja seurasi tätä Ateenaan, eikä jättänyt tätä kuin kerran käydessään puolen vuoden matkalla kotipaikkakunnallaan. Metrodoros kuoli 53-vuotiaana seitsemän vuotta ennen Epikurosta. Epikuros olisi nimittänyt Metrodoroksen seuraajakseen, jos tämä olisi elänyt häntä pidempään.
Metrodoroksen vaimona tai rakastajattarena mainitaan Leontion. Metrodoroksella oli poika, nimeltään Epikuros, sekä tytär. Epikuros jätti heidät testamentissaan Amynomakhoksen ja Timokrates Potamoslaisen holhoukseen sekä heidän ja Hermarkhoksen yhdessä kasvatettavaksi. Toisaalta kuolinvuoteellaan kirjoittamassaan kirjeessä Epikuros määräsi lapset Metrodoroksen sisaren Batiksen kanssa naimisiin menneen Idomeneuksen hoitoon. Epikuroksen oppilaat viettivät joka kuukauden kahdettakymmenettä päivää Epikuroksen ja Metrodoroksen muistopäivänä.
Metrodoroksen filosofia vaikuttaa olleen aistillisempaa kuin Epikuroksen. Ciceron kuvauksen mukaan Metrodoros katsoi, että täydellinen onnellisuus koostui siitä, että ihmisellä oli hyvin muodostunut ruumis ja tieto siitä, että se tulee pysymään sellaisena. Hän moitti veljeään siitä, ettei tämä ollut myöntänyt vatsan olevan kaikkien onnelliseen elämään liittyvien asioiden mitta.
Diogenes Laertioksen mukaan Metrodoros kirjoitti seuraavat teokset:
Pieniä katkelmia Metrodoroksen teoksesta "Rikkaudesta" löydettiin Papyrusten huvilasta Herculaneumista. Filodemos hyödynsi tätä kirjoitusta omissa teoksissaan nimeltä "Rikkaudesta" ja "Kotitaloudenhoidosta". Filodemos lainaa Metrodorosta sen näkemyksen alullepanijana, että kyynikoille ominainen köyhyys tuli hylätä ja korvata vauraammalla elämällä, vaikkakaan rikkaudella ei ollut mitään osaa onnellisuudessa.
Plain Old Documentation
Plain Old Documentation, yleensä lyhennetty POD, on yksinkertainen 
alustariippumaton dokumentointityökalu Perl-ohjelmointikielelle.
POD on suunniteltu olemaan yksinkertainen, puhdas kieli, joka sisältää tarpeelliset 
merkinnät. Siinä ei ole sisäänrakennettuja mekanismeja fonteille, 
kuville, väreille, eikä taulukoille; sen sijaan se yrittää olla tarpeeksi laaja ollakseen hyödyllinen. Tavoitteita ovat:
Lähes kaikki dokumentaatio Perl-maailmassa on tehty POD:lla. Itse 
Perl, kaikki julkiset Perl-moduulit, monet skriptit sekä
monet artikkelit osoitteessa Perl.com on dokumentoitu
POD:lla.
POD:ia harvoin luetaan raakana, kuitenkin se on suunniteltu olemaan luettavana
ilman erillisiä ohjelmia. Sen sijaan sitä luetaan perldoc-
ohjelmalla, muunnetaan Unixin manuaalisivuksi tai muutetaan HTML-muotoon.
Puhtailla POD-tiedostoilla on yleensä codice_1-pääte, mutta 
POD:ia usein kirjoitetaan suoraan Perl-koodiin, joka käyttää codice_2 
- ja codice_3 -päätteitä. (Perl-kääntäjä on suunniteltu niin, että se
ei ota huomioon POD-dokumentaatiota)
Esimerkkitiedosto POD:n käytöstä. Dokumentin voi katsoa perldoc-ohjelmalla tai muuttaa HTML-muotoon pod2html-ohjelmalla.
"Tekstiä suomennettu en-puolelta ja myös POD-esimerkki otettu sieltä. Pikaisen testin tuloksena perldoc ja pod2html eivät tunnistaneet U-merkintää."
Tiedosto: esim.pod
Andriskos
Andriskos (k. 146 eaa.) oli makedonialainen, joka väitti olevansa Makedonian viimeisen kuninkaan Perseuksen poika. Hän kutsui itseään nimellä Filippos VI. Hän ei aluksi saanut kannatusta Makedoniassa ja hän joutui hakemaan apua Syyrian Demetrios I:ltä. Demetrios luovutti hänet kuitenkin roomalaisille.
Andriskoksen onnistui kuitenkin paeta ja hän palasi Makedoniaan mukanaan suuri joukko traakialaisia kannattajiansa. Lyötyään preettori Publius Juventiuksen vuonna 149 eaa. Andriskos julistautui kuninkaaksi. Hän valtasi Thessalian ja liittoutui Karthagon kanssa. Tästä alkoi neljäs makedonialaissota. Quintus Caecilius Metelluksen johtama armeija kukisti Andriskoksen vuonna 148 eaa. ja tämä joutui pakenemaan Traakiaan. Paikallinen hallitsija luovutti kuitenkin Andriskoksen roomalaisille.
Andriskosta esiteltiin roomalaisille Metelluksen triumfissa vuonna 146 eaa. ja tämä saikin voittonsa kunniaksi lisänimen "Macedonicus". Andriskos taas surmattiin triumfin jälkeen. Tämän jälkeen Makedoniasta tuli lopullisesti Rooman provinssi.
Liittoutuneet
Liittoutuneet on nimitys, jota käytetään yleisimmin toisessa maailmansodassa 1939–1945 akselivaltoja vastaan taistelleesta liittoutumasta.
Toisessa maailmansodassa merkittävimmät liittoutuneiden jäsenet olivat Ranska, Iso-Britannia, Kiina (tuolloin Manner-Kiinaa edustanut Kiinan tasavalta), Neuvostoliitto ja Yhdysvallat. Liittoutuneita olivat vastassa akselivallat, joihin kuuluivat Saksa, Italia, Japani, Unkari, Bulgaria ja Romania. Suomi ajautui liittolaiseksi Saksan rinnalle ja Pohjois-Suomen rintamasta vastasivat saksalaiset.
Toisen maailmansodan alussa sotilaallinen liitto solmittiin Ison-Britannian, Ranskan ja Puolan välillä 6. huhtikuuta 1939. Tämän jälkeen Neuvostoliitto otettiin mukaan neuvotteluihin, jotka kuitenkin epäonnistuivat. Neuvostoliitto solmi tämän jälkeen hyökkäämättömyyssopimuksen Saksan kanssa. Kiina liittyi sotaan 9. joulukuuta 1941, Neuvostoliitto 22. kesäkuuta 1941 ja Yhdysvallat 8. joulukuuta 1941. 1. tammikuuta 1942 lähtien liittoutuneita nimitettiin virallisissa yhteyksissä ”yhdistyneiksi kansakunniksi”. Nämä maat nousivat myös sodan jälkeen Yhdistyneiden kansakuntien pysyviksi maiksi.
Ranska tosin antautui Saksalle 22. kesäkuuta 1940 ja Vapaan Ranskan joukot olivat pienemmät kuin muiden liittoutuneiden. Vichyn Ranskasta tuli "de facto" osa akselivaltoja heinäkuussa 1940.
Monet akselivaltojen miehittämät maat jatkoivat taistelua maanpakolaishallitusten ja vastarinnan muodossa: Belgia, Tšekkoslovakia, Tanska, Kreikka, Alankomaat, Luxemburg, Norja, Puola ja Jugoslavia.
Myös useat Brittiläisen kansainyhteisön maat julistivat sodan Saksalle ja lähettivät joukkoja sitä vastaan: Australia, Uusi-Seelanti, Etelä-Afrikka ja Kanada. Brittiläiset ja Alankomaiden siirtomaat taistelivat emämaidensa osana. Ranskan siirtomaissa käytiin taisteluja Vapaan Ranskan ja Vichyn Ranskan kesken, tai Vichyn ja anglosaksien kanssa. Brittien hyökkäys Ranskan laivastoa vastaan heinäkuussa 1940, jossa kuoli satoja merimiehiä, aiheutti merkittävää brittiläisvastaista mielialaa Ranskan (Vichyn) asevoimissa ja siirtomaissa useiden vuosien ajan.
Heinäkuussa 1944 aloitettiin Brasilian 25 300 miehen joukon laivaaminen Italiaan, jossa he osallistuivat taisteluihin marraskuusta alkaen.
Muut liittoutuneet: Iran, Irak, Etiopia, Filippiinit, Bolivia, Kolumbia, Costa Rica, Kuuba, Dominikaaninen tasavalta, El Salvador, Guatemala, Haiti, Honduras, Meksiko, Nicaragua ja Panama. Näiden maiden osallistuminen sotatoimiin jäi lähinnä symboliseksi.
Irlannin tasavaltaan viitattiin ”neutraalina liittolaisena”. Sodan loppupuolella myös Ruotsi oli kallistuneena liittoutuneiden puolelle, vaikka se oli puolueeton.
Ensin brittien ja sitten Yhdysvaltain miehittämä Islanti julistettiin itsenäiseksi (miehitetystä Tanskasta) vuonna 1944. Saksalaisten Grönlantiin perustamat tukikohdat tuhottiin ja alue säilyi liittoutuneilla.
Mongolian sotilaita osallistui sotaan ensin Saksaa ja sitten Japania vastaan neuvostoliittolaisten tukena.
Mike Leigh
Mike Leigh (s. 20. helmikuuta 1943 Salford) on englantilainen elokuva- ja teatteriohjaaja, joka on tehnyt elokuvia sekä valkokankaalle että televisioon. Hänen elokuvansa sijoittuvat yleensä Lontooseen.
Leigh on palkittu useita kertoja kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Esimerkiksi Cannesin elokuvajuhlilla hänet on palkittu vuonna 1993 parhaan ohjaajan palkinnolla elokuvasta "Naked", vuonna 1996 Kultaisella palmulla eli parhaan elokuvan palkinnolla sekä ekumeenisen juryn palkinnolla elokuvasta "Salaisuuksia ja valheita" ja vuonna 2010 ekumeenisen juryn kunniamaininnalla elokuvasta "Vuosi elämästä". Vuonna 1997 "Salaisuuksia ja valheita" sai parhaan eurooppalaisen elokuvan Goya-palkinnon ja vuonna 2004 "Vera Drake" Venetsian elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultainen leijona -palkinnon.
Leigh on ollut seitsemästi ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, viidesti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen sarjassa ("Salaisuuksia ja valheita", "Vera Drake", "Topsy-Turvy – mullin mallin", "Happy-Go-Lucky" ja "Vuosi elämästä") ja kahdesti parhaan ohjauksen sarjassa ("Salaisuuksia ja valheita" ja "Vera Drake"). "Vera Draken" pääosan esittäjä Imelda Staunton palkittiin naispääosasta Venetsian elokuvajuhlilla. Myös "Happy-Go-Luckyn" naispääosan esittäjä Sally Hawkins palkittiin lukuisilla palkinnoilla, muun muassa Berliinin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän Hopeinen karhu -palkinnolla sekä parhaan naispääosan Golden Globella.
Leighin tapa tehdä elokuvia poikkeaa perinteisestä. Elokuvalla ei ole selvää käsikirjoitusta vaan se muotoutuu koko elokuvanteon ajan. Tällä elokuvantekotavalla hänellä on vaikeuksia rahoittajien saamisessa, ja siksi elokuvat tehdään pienellä budjetilla. Elokuvan nimen Leigh keksii viime tingassa, eikä hän pidä sitä olennaisena.
Elokuvien lisäksi Leigh on ohjannut myös teatterinäytelmiä. Hänen ensimmäinen näytelmäohjauksensa oli "The Box Play" Birminghamin Midlands Arts Centressä vuonna 1965. Samana vuonna hän valmistui opinnoistaan London School of Film Techniquessa (myöhemmin nimeltään London Film School). Hän ohjasi näytelmiä ahkerasti 1960- ja 1970-luvuilla, mutta 1980-luvun alun jälkeen hän on tehnyt teatteritöitä harvakseltaan. Vuoden 1993 näytelmän "It's a Great Big Shame!" jälkeen hänen seuraava uusi näytelmänsä oli 2005 ensi-iltansa saanut "Two Thousand Years".
Leigh oli vuodesta 1973 vuoteen 2001 naimisissa näyttelijä Alison Steadmanin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Rob Reiner
Rob Reiner (s. 6. maaliskuuta 1947 Bronx, New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Reiner syntyi New Yorkissa, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Los Angelesissa. Hänen isänsä on näyttelijä-ohjaaja Carl Reiner.
Rob Reiner nousi kuuluisuuteen näyteltyään Archie Bunkerin vävyä Michael "Läskipää" Stiviciä 1970-luvun suositussa televisiosarjassa "Perhe on pahin" ("All in the Family"). 1980- ja 1990-luvulla hän ohjasi useita menestyksekkäitä Hollywood-elokuvia, tunnetuimpina romanttinen komedia "Kun Harry tapasi Sallyn" ja rock-dokumentteja parodioiva kulttielokuva "Hei me rokataan!" ("This Is Spinal Tap"). 2000-luvulla Reiner on ohjannut elokuvia harvakseltaan. Viimeisin on vuonna 2010 julkaisunsa saanut, Wendelin Van Draanenin samannimiseen kirjaan perustuva "Flipped".
Reiner on saanut pitkän uransa aikana useita palkintoehdokkuuksia. Näyttelijänurallaan hän oli roolistaan sarjassa "Perhe on pahin" ehdolla viidesti sekä Emmyn että Golden Globen saajaksi. Hän voitti Emmy-palkinnon vuosina 1974 ja 1978 kategoriassa paras miessivuosa komediasarjassa. Ohjaajanurallaan hän on ollut neljästi ehdolla Golden Globen saajaksi, elokuvista "Stand by Me – viimeinen kesä", "Kun Harry tapasi Sallyn", "Kunnian miehiä" sekä "Amerikan presidentti", ja yksi hänen elokuvistaan, "Kunnian miehiä", on ollut ehdolla parhaan elokuvan Oscarin saajaksi. Vuonna 1999 Reiner sai oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle.
Reiner oli perustamassa vuonna 1987 Castle Rock Entertainment -nimistä tuotantoyhtiötä, joka sai nimensä Stephen Kingin luoman fiktiivisen kaupungin mukaan. Reiner on ohjannut kaksi Kingin teoksiin perustuvaa elokuvaa, "Stand by Me – viimeinen kesä" sekä "Piina".
Reiner on osallistunut useisiin poliittisiin kampanjoihin Kaliforniassa. Reiner oli muun muassa vahvasti mukana viemässä läpi aloitetta, joka vuonna 1998 korotti tupakkaveroa osavaltiossa.
Reiner meni vuonna 1971 naimisiin näyttelijä-ohjaaja Penny Marshallin kanssa, mutta liitto päättyi eroon vuonna 1979. Vuonna 1989 hän avioitui Michele Singerin kanssa, jonka kanssa hänellä on kolme yhteistä lasta.
Rogue
Rogue on vuoropohjainen tietokoneella pelattava roolipeli, jonka alkuperäisen version kirjoittivat Michael Toy, Glenn Wichman ja Ken Arnold UNIX-käyttöjärjestelmälle vuonna 1980. Pelistä tuli myöhemmin kokonaisen roguelikeiksi tai "dungeon crawlingiksi" kutsutun pelityypin kantaisä. "Rogue" oli erittäin suosittu peli 1980-luvun puolivälissä.
Roguen pelaaja johtaa hahmoaan jättimäisessä maanalaisessa luolastossa tavoitteenaan päästä alimmalle tasolle, ottaa mukaansa sinne kätketty "Amulet of Yendor" ja palata sen kanssa takaisin maan pinnalle. Matkalla pelaaja taistelee hirviöitä vastaan, kerää uusia varusteita ja kehittyy ominaisuuksiltaan paremmaksi. Sama perusjuoni on pohjalla myös Hack- ja NetHack-peleissä.
Aikaisemmista jäsenninpohjaisista tekstiseikkailupeleistä poiketen Rogue on tarkoitettu pelattavaksi näyttöpäätteellä, ja se käyttää tapahtumien ja ympäristöjen kuvaamiseen ASCII-grafiikkaa; hirviöt on merkitty suurilla kirjaimilla ja joka kirjaimelle on vain yksi hirviö, yhteensä 26 kpl.
Pelin ensimmäisessä versiossa jokaisessa luolassa oli 3 huonetta tai umpikujaa ja yksi portti ylös ja toinen portti alaspäin. Myöhemmissä versioissa huoneiden ja sokkeloisuuden määrä nousi.
Rogue sisällytettiin BSD-ohjelmistojakeluun, jonka mukana se levisi moniin UNIX-koneita käyttäviin laitoksiin, etenkin yliopistoihin. Sen päätteenohjauskirjastosta, "cursesista", tuli sittemmin UNIX-maailman de facto -standardi, jota suurin osa tekstipäätepohjaisen käyttöliittymän toteuttavista ohjelmista hyödyntää.
Alkuperäinen Rogue on käännetty eri UNIX-varianttien lisäksi mm. PC:lle, Amigalle, Atari ST:lle ja Macintoshille. Alkuperäiset tekijät luovuttivat näiden versioiden myyntioikeudet Epyx-peliyhtiölle, joka julkaisi pelistä myös Commodore 64 -version.
Espanjan Grand Prix
Espanjan Grand Prix (, ) on Espanjassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Vuodesta 1991 alkaen se on ajettu Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla Barcelonan maakunnassa Kataloniassa Espanjassa, aiemmin se on ajettu myös Pedralbesin, Jaraman, Montjuïcin ja Jerezin radoilla.
Suomalaisista Mika Häkkinen on voittanut kilpailun kolme kertaa ja Kimi Räikkönen kaksi kertaa.
"Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan."
Windows Media Player
Windows Media Player (WMP) on Microsoftin kehittämä digitaalinen mediasoitin ja medianhallintaohjelmisto. Sitä voidaan käyttää toistamaan ääntä, videota ja valokuvia niillä PC-koneilla jotka käyttävät Windows-käyttöjärjestelmää. WMP on saatavilla myös Pocket PC ja Windows Mobile -pohjaisiin laitteisiin. Microsoft on myös julkaissut Mac OS -, Mac OS X - ja Solaris-kohtaiset versiot, joita ei enää päivitetä.
Windows Media Playerilla voidaan kopioida ääni-CD kiintolevylle suljettuun Windows Media Audio -formaattiin "(WMA)" tai MPEG-1 Audio Layer 3 -muotoon "(MP3)". Musiikin siirtäminen ja synkronointi ulkoiseen medialaitteeseen on mahdollista joidenkin rajoitteiden puitteissa. Uusimmat versiot toimivat myös digitaalisen musiikin verkkokauppojen päätteenä. WMP mahdollistaa myös elokuvien digitaalisen vuokraamisen kuluttajalle.
Windows Media Player on korvaaja aikaisemmin käytössä olleelle yksinkertaiselle "Media Player" -ohjelmalle. WMP lisää Media Player -sovellukseen muun muassa videon ja äänen toistoon liittyviä lisäominaisuuksia.
Oletusarvoisesti Windows Media Player käyttää ja toistaa "Windows Media Audio" (WMA), "Windows Media Video" (WMV), "Advanced Streaming Format" (ASF), sekä Microsoftin omaa XML-pohjaista toistolistaformaattia "Windows Playlist" (WPL).
Soitin käyttää myös "Windows Media DRM" -muotoa DRM-tekniikasta.
Lehtisammalet
Lehtisammalet (Bryophyta) on sammalten ryhmään kuuluva kaari. Ne ovat yleensä pienehköjä 2–10 cm korkeita vihreänsävyisiä kasveja, jotka peittävät maanpintaa mättäinä tai laajoina mattoina. Suomesta tunnetaan 661 lehtisammallajia. Niihin kuuluvat useimmat yleisesti tunnetut sammalet, esimerkiksi karhunsammalet ("Polytrichum") ja rahkasammalet ("Sphagnum").
Lehtisammalen rakenteeseen kuuluu varsi sekä yleensä suonelliset lehdet. Itiöpesäkettä, jossa on pois putoava kansi, peittää aluksi huntu.
Lehtisammalet jaetaan neljään luokkaan:
Lehtisammalet voidaan jakaa myös viiteen alakaareen:
Suomalainen Viktor Ferdinand Brotherus (1849–1929) oli aikanaan maailman huomattavin lehtisammalten tutkija, joka muun muassa keräsi maailman suurimman yksityisen sammalkokoelman, 120 000 näytettä ympäri maailmaa ja määritti tieteelle uusia lajeja 1 800. Nykyisin kokoelmat ovat Helsingin yliopiston Kasvimuseossa. Hänen kirjoittamansa lehtisammalien systematiikkaa käsittelevä teos (1909) on ollut pitkään käyttökelpoinen ja ainoa koko maailman lehtisammalia koskeva määritysopas maailmassa.
Ypäjän rautatieasema
Ypäjän rautatieasema () sijaitsi Ypäjänkylässä Lounais-Hämeessä rataosalla . Asemarakennus valmistui vuonna 1888. Asema toimi pysäkkinä aina 1. tammikuuta 1891 saakka, kunnes Ypäjän rautatieasema sai luvan toimia V luokan rautatieasemana. Rautatieaseman historia alkaa 28. joulukuuta 1885, jolloin aseman perustamisesta pidettiin kokous Ypäjänkylässä. Rautatieliikenne kasvoi 1950-luvulle saakka, jonka jälkeen matkustajamäärät alkoivat laskea. Aikatauluissa tapahtui matkustajamäärän vähetessä jyrkkiä muutoksia. Vielä 1950-luvun alkupuoliskolla Ypäjän rautatieasemalla pysähtyi päivittäin yhdeksän junaa. Loppuaikoina ennen aseman sulkemista vuonna 1964 juna pysähtyi vain pari kertaa päivässä. Sulkeminen tarkoitti kuitenkin vain aseman toimintojen lopettamista, sillä Ypäjän rautatieasema toimi pysäkkinä aina vuoteen 1984, jolloin henkilöliikenteen pysähdykset lopetettiin kokonaan. Asemarakennus oli ennen vuonna 2000 suoritettua purkua, vuokrattu yksityishenkilölle.