hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Samarkandin alue
Samarkandin alue () on hallintoalue Uzbekistanin keskiosassa Tadžikistanin rajalla Keski-Aasiassa. Alueen pääkapunki on Samarkand. Samarkandin alue rajoittuu lännessä ja luoteessa Navoiyn alueeseen, koillisessa Jizzaxin alueeseen, idässä Tadžikistaniin ja etelässä Qashqadarjon alueeseen. Alueen pinta-ala on 16 773 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli noin 3 090 700 asukasta. Alueen halki virtaa Zeravšan-joki.
Samarkandin alue on asutettu noin 2 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Myöhemmin alue tuli kuulumaan Persian Sogdianan maakuntaan, jonka pääkaupunki oli Maracanda (nykyinen Samarkand). Makedonian hallitsija Aleksanteri Suuri valloitti alueen vuonna 329 eaa. Sittemmin alueen kautta kulki tärkeä kauppareitti Kiinan ja Välimeren alueen välillä. Arabit valloittivat alueen 700-luvun alussa ja väestö käännytettiin islaminuskoon. Mongolit valloittivat alueen 1220 hallitsijansa Tšingis-kaanin johdolla ja aiheuttivat suurta tuhoa. Alue tuli kuulumaan vuodesta 1369 lähtien mongolijohtaja Timur Lenkin valtakuntaan, ja hän teki Samarkandista valtakuntansa pääkaupungin. Tämä valtakunta heikentyi 1400-luvulla ja vuonna 1500 sen valloittivat uzbekit. Buharan kaanikunta valloitti alueen 1784 ja 1868 alue joutui Buharan mukana Venäjän vaikutuspiiriin. Alue liitettiin Neuvostoliittoon 1920, jossa se kuului ensin Buharan neuvostotasavaltaan, kunnes vuonna 1924 perustettiin Uzbekistanin neuvostotasavalta, johon alue tuli kuulumaan.
Andižanin alue
Andižanin alue () on hallinnollinen alue Uzbekistanin itäosassa Ferganan laaksossa Kirgisian rajalla Keski-Aasiassa. Vuonna 2009 alueella oli 2 524 600 asukasta, ja sen pinta-ala on 4 303 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki on Andižan.
Alue kuului Kokandin kaanikuntaan 1700- ja 1800-luvuilla. Venäjän joukot valloittivat Andižanin alueen 1876. Vuonna 1920 alue tuli kuulumaan Turkestanin autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja 1924 Uzbekistanin neuvostotasavaltaan. Vuonna 1991 siitä tuli osa itsenäistä Uzbekistania.
Adamantium
Adamantium on kuvitteellinen metalli muun muassa Marvelin sarjakuvauniversumissa. Tohtori Myron McClain loi tämän rautapohjaisen aineen, joka on sulana muokattavissa, mutta kiinteydyttyään se on käytännössä tuhoutumatonta. Aineesta on olemassa joitakin muunnoksia, kuten Puna-Omegan käyttämä "carbonadium" sekä Kapteeni Amerikan kilpi, joka on tehty tuntemattomasta vibranium-pohjaisesta metalliseoksesta ja jonka luomisprosessin jäljittely-yrityksestä adamantium sai alkunsa. Kyseinen seos on ainoa adamantiumia kestävämpi aine Marvel-universumissa.
Aitoa adamantiumia on muun muassa seuraavilla hahmoilla:Marvel-universumin lisäksi adamantiumia on esimerkiksi:
Qashqadaryon alue
Qashqadaryon alue (, ) on hallinnollinen alue Uzbekistanin eteläosassa Turkmenistanin rajalla Keski-Aasiassa. Se rajoittuu etelässä Turkmenistaniin, lännessä Buharan alueeseen, pohjoisessa Navoiyn ja Samarkandin alueisiin sekä idässä Tadžikistaniin ja Surxondarjon alueeseen. Alueen pinta-ala on 28 568 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli noin 2 589 600 asukasta.
Alueen pääkaupungin Qarshin lähellä oli Yhdysvaltojen sotilastukikohta, josta lennettiin Afganistaniin. Se suljettiin vuonna 2005 Uzbekistanin vaatimuksesta.
Qashqadaryon alue sijaitsee Qashqadaryon vesistöalueella. Korkeimmat kohdat ovat aluen itäosassa, joka kuuluu Pamirvuoristoon. Alueella vallitsee pääasiassa mannerilmasto.
Qashqadaryon alue on yksi Uzbekistanin 12 alueesta. Paikallishallintoa varten alue on jaettu 14 piirikuntaan.
Qashqadaryon alueen asukasluku on 2 589 600 (2009). Väestöstä asuu 73 prosenttia maaseudulla. Suurimmat kaupungit ovat Qarshi (177 000 as.), Shahrisabz, Kitob, Koson, Muborak, Yakkabog, G‘uzor ja Qamashi.
Alueen tärkein teollisuudenala on alueelta saatavan öljyn ja maakaasun jalostus, jonka merkittävin keskus on Muborakin kaupunki. Muita tärkeitä teollisuudenaloja ovat villanjalostus-, tekstiili-, sähkö-, elintarvike- ja rakennusaineteollisuus. Maatalous tuottaa puuvillaa, monia viljoja ja karjataloustuotteita.
Qashqadaryon alueen alueella on hyvin kehittynyt liikenneverkko. Alueella on 350 kilometriä rautateitä ja 4 000 kilometriä päällystettyjä teitä.
Buharan alue
Buharan alue () on hallinnollinen alue Uzbekistanin eteläosassa Keski-Aasiassa Turkmenistanin rajalla. Alueella on noin 1 600 700 asukasta (2009), ja sen pinta-ala on 41 937 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Buhara. Buharan alue rajoittuu pohjoisessa ja idässä Navoiyn alueeseen, kaakossa Qashqadaryon alueeseen, lounaassa ja lännessä Turkmenistaniin sekä luoteessa Xorazmin alueeseen ja Karakalpakian tasavaltaan.
Alueen merkittävin joki on Zeravšan. Buharan alueella tuotetaan öljyä, puuvillaa, hedelmiä ja silkkiä.
Buharan aluetta hallitsivat arabit 700-luvulla ja Persia 800- ja 900-luvuilla. Mongolit valloittivat alueen 1200-luvun alussa ja vuodesta 1555 lähtien alue kuului Buharan kaanikuntaan. Venäjä valloitti kaanikunnan 1866 ja teki siitä vasallivaltion. Kaanikunta liitettiin Neuvostoliittoon 1920 ja siitä muodostettiin Buharan kansantasavalta, joka kuitenkin jo 1924 lakkautettiin. Tällöin nykyinen Buharan alue liitettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan.
Elintarvikevirasto
Elintarvikevirasto eli EVI oli suomalainen viranomainen, joka seurasi elintarvikkeita ja niiden valvontaa. Sen tehtävänä oli valvoa elintarvikkeiden turvallisuutta ja terveydellisyyttä. Elintarvikevirasto toimi yhdessä muiden viranomaisten kanssa.
Elintarvikevirasto toimi maa- ja metsätalousministeriön alaisena. Se toimi yhteistyössä myös kauppa- ja teollisuusministeriön ja sosiaali- ja terveysministeriön kanssa.
Elintarvikeviraston korvasi 1. toukokuuta 2006 Elintarviketurvallisuusvirasto Evira. Eviraan yhdistettiin Elintarvikevirasto, Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitos (EELA) ja Kasvintuotannon tarkastuskeskus (KTTK) sekä maa- ja metsätalousministeriön elintarvike- ja terveysosaston toimeenpanotehtävät.
Ferganan alue
Ferganan alue () on hallinnollinen alue Uzbekistanin itäosassa Ferganan laaksossa Kirgisian rajalla Keski-Aasiassa. Alueen pinta-ala on 7 005 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä eli 3 048 700 asukasta. Alueen pääkaupunki on Fergana. Ferganan alue rajoittuu pohjoisessa Namanganin alueeseen ja Andižanin alueeseen. Muualla alue rajoittuu Kirgisiaan.
Alueen halki virtaa Syrdarja. Alueella viljellään puuvillaa, riisiä ja hedelmiä. Lisäksi tuotetaan silkkiä. Viljely vaatii keinokastelun.
Taškentin alue
Taškentin alue () on hallinnollinen alue Uzbekistanin itäosassa Kazakstanin rajalla Keski-Aasiassa. Alueen ja koko Uzbekistanin pääkaupunki on Taškent, joka ei kuitenkaan kuulu hallinnollisesti Taškentin alueeseen vaan muodostaa sen kanssa tasavertaisen kaupunkialueen (shahar). Alueen pinta-ala on 15 585 neliökilometriä, ja vuonna 2009 siellä oli 4 789 500 asukasta. Taškentin alue rajoittuu pohjoisessa Kazakstaniin, idässä Kirgisiaan ja Namanganin alueeseen, etelässä Tadžikistaniin ja lännessä Sirdaryon alueeseen.
Alueen halki virtaa Širšik-joki. Alueella viljellään puuvillaa ja hedelmiä.
Kathmandu
Kathmandu () on Nepalin pääkaupunki. Se sijaitsee Kathmandun laaksossa. Itse kaupungin väkiluku vuonna 2011 oli noin miljoona.
Viime vuosien aikana on tapahtunut hyvin mittava muutto maalta ja pienemmistä kaupungeista Kathmandun laaksoon. Vuoden 2011 väestönlaskennassa Kathmandun piirissä oli vuonna 2011 yhteensä 1,7 miljoonaa asukasta, kun vuonna 2001 heitä oli noin miljoona. Kathmandun laakson väkiluku kasvoi kymmenessä vuodessa 1,6 miljoonasta 2,5 miljoonaan.
Hallinnollisesti Kathmandu on osa Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeen useasta kaupungista koostuvaa Kathmandun piirikuntaa.
Kathmandu sijaitsee Kathmandun laakson pohjoisosassa noin 1 300 metrin korkeudessa. Kaupungin läpi virtaa neljä jokea: Bagmati, Bishnumati, Dhobikhola ja Tukucha. Samassa laaksossa on Katmandun lisäksi monia muita kaupunkeja, joista tunnetuimpiin kuuluvat Lalitpur (Patan) ja Bhaktapur.
Nepalin kuninkaan palatsi on keskellä kaupunkia Thamelin turistialueen vieressä. "Vanhassakaupungissa" on paljon hindulaisia ja buddhalaisia temppeleitä 1600-luvulta. Laaksossa on usein maanjäristyksiä, ja siksi monet vanhat rakennukset ovat tuhoutuneet tai vaurioituneet.
Kathmandun laaksossa sijaitsee seitsemän Unescon maailmanperintökohdetta.
Legendan mukaan Kathmandun perusti kuningas Gun Kamdev vuonna 723. Se on ollut pääkaupunkina vuodesta 1768. Vuoden 1934 maanjäristyksen jälkeen on rakennettu modernin tyylisiä taloja.
Kaupungin nimi oli 1500-luvulle saakka Kantipur, joka merkitsee ’kaunista kaupunkia’ ja joka on johdettu sanskritin sanoista "kanti" ’kauneus’ ja "puram" ’kaupunki’. Nykyinen nimi tarkoittaa ’puinen kaupunki’, ja on johdettu sanoista "kath" ’puuaines’ ja "mandir" ’temppeli, rakennus’. Kaupungille nimen antanut, buddhalaisten kerjäläismunkkien majapaikaksi 1500-luvulla rakennettu temppeli sijaitsee yhä kaupungin keskustassa. Perimätiedon mukaan rakentamiseen käytettiin yhden puun puutavaraa.
Tribhuvanin yliopisto perustettiin vuonna 1959.
Kathmandussa sijaitsee Tribhuvanin kansainvälinen lentoasema.
Liikennettä muualle Kathmandun laaksoon ja muualle Nepaliin hoidetaan linja-autoilla. Kaupungissa on kaksi linja-autoasemaa. Matkailijoille ei vuokrata henkilöautoja, mutta käyttöönsä voi saada auton kuljettajan kanssa. Paikallista liikkumista varten voi vuokrata polkupyörän tai pienen moottoripyörän. Taksit ovat kohtuuhintaisia, mutta pienikokoisia, paikallisbussit ruuhkaisia, eivätkä ne mahdu kulkemaan kaikissa kaupungin osissa.
Kathmandu on Aasian nopeimmin kasvavia kaupunkeja, ja liikennejärjestelmät eivät pysy kehityksen perässä. Ruuhkat ovat massiivisia, ja ilmansaasteet aiheuttavat terveysongelmia. Vuonna 1991 Kathmandun laaksossa tehtiin 60 % matkoista kävellen tai polkupyörällä, vuonna 2011 enää 40 %. Eniten on kasvanut moottoripyörien osuus.
Kokandin kaanikunta
Kokandin kaanikunta (myös "Quqonin kaanikunta" ja "Uzbekkien kaanikunta") on entinen valtio Keski-Aasiassa. Se käsitti osia nykyisistä Uzbekistanista ja Kirgisiasta. Kokandin kaanikunta perustettiin vuonna 1709. Sen pääkaupunkina oli vuodesta 1740 Kokand (Quqon). Alue liitettiin Venäjään Taškentin taistelun jälkeen vuonna 1876.
Hivan kaanikunta
Hivan kaanikunta on entinen valtio, joka käsitti laajan alueen Keski-Aasian länsiosassa Araljärven eteläpuolella. Nykyisin alue kuuluu Uzbekistaniin ja Turkmenistaniin.
Hivan kaanikunta syntyi antiikin aikana Amudarja-joen ympärille. Arabit valloittivat sen vuonna 680 ja mongolivalloittaja Tšingis-kaani 1200-luvulla ja Timur Lenk 1300-luvulla. Sittemmin kaanikunnasta tuli jälleen itsenäinen. Venäjä valloitti osan kaanikunnasta 1873 ja teki siitä vasallivaltion. Vuonna 1919 Neuvosto-Venäjä syöksi emiirin vallasta ja seuraavana vuonna kaanikunnasta muodostettiin nimellisesti itsenäinen Horezmin kansantasavalta. Se ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, sillä jo 1924 sen alue jaettiin Uzbekistanin, Turkmenistanin ja Kazakstanin neuvostotasavaltojen kesken. Kazakstaniin liitetty osa (Karakalpakia) liitettiin 1932 Uzbekistaniin.
Palaun kieli
Palau on austronesialainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 18 950 ihmistä. Heistä 14 800 asuu Palaussa. Myös Guamilla on jonkin verran puhujia.
Kieli kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään.
Kahlaajat
Kahlaajat (Charadrii) on alalahko rantalintujen (Charadriiformes) lahkossa.
Alalahkoon kuuluu noin 210 lajia. Arktisen ja lauhkean vyöhykkeen lajit ovat muuttolintuja. Jotkut arktisen alueen pesimälajit kuuluvat pisimmän muuttomatkan tekeviin lintulajeihin, kuten pikkusirri ("Calidris minuta") joka talvehtii eteläisellä pallonpuoliskolla. Tropiikin lajit ovat paikkalintuja tai muuttavat vain sadealueiden mukana.
Suomessa esiintyvistä lajeista suurin osa kuuluu kurppien ("Scolopacidae") tai kurmitsojen ("Charadriidae") heimoihin.
Lajeista suurin osa elää kosteikoissa tai rannoilla. Tähän elinympäristöön sopeutumia ovat pitkät höyhenettömät kahluujalat sekä usein pitkä ja hoikka kaula. Monilla kahlaajilla on nokan päässä herkkiä hermoja joiden avulla ne löytävät ravintoa mudasta tai pehmeästä maaperästä. Lajien eripituiset nokat mahdollistavat ruokailun samassa elinympäristössä ilman että eri lajit kilpailevat suoraan ruuasta. Lajeista suurin osa syö pieniä selkärangattomia eläimiä. Monet suuremmat ja erityisesti kuivempaan ympäristöön sopeutuneet lajit käyttävät ravinnokseen suurempiakin eläimiä kuten pieniä matelijoita. Pääskykahlaajat ("Glareola") saalistavat muista kahlaajista poiketen pääasiassa ilmassa.
Osamu Tezuka
Osamu Tezuka (, 3. marraskuuta 1928 Toyonaka – 9. helmikuuta 1989) oli japanilainen sarjakuvapiirtäjä ja animaatioelokuvien tekijä. Tezukan tuotanto käsittää suuren määrän sarjakuvia ja useita anime-elokuvia. Tuotanto koostuu noin 700 eri nimikkeestä, jotka käsittävät yhteensä noin 170 000 sivua. 1950-luvulla hänellä oli keskeinen vaikutus shōjo-tyyliin "Ribbon no kishi" - tarinallaan. Hänet tunnetaan parhaiten "Astro Boyn" ("Tetsuwan Atom") ja "Viidakon valtiaan" ("Jungle taitei") luojana. Edellä mainittua on joissakin yhteyksissä väitetty Disney-klassikon "Leijonakuningas" edeltäjäksi. Osamu Tezukaa on usein verrattu Walt Disneyyn, ja häntä pidetäänkin ”Japanin Walt Disneynä” sekä anime- ja manga-kulttuurin luojana.
Tezukan tunnetuimpiin sarjakuviin kuuluvat "Tetsuwan Atom", "Black Jack", "Ribbon no kishi", "Hi no tori", "Viidakon valtias" sekä "Adolf". Tezuka itse piti elämäntyönään "Hi no tori" -sarjakuvaa. Tezuka perusti Mushi Productions -animaatiostudion, joka toimi televisioanimen uranuurtajana Japanissa.
Tezuka oli perheen kolmesta lapsesta vanhin poika. Koulutukseltaan Tezuka oli lääkäri, mutta aloitti jo yliopistoaikanaan sarjakuvien piirtämisen. Tezukan ensimmäinen manga, sanomalehtistrippi "Mā-chan no nikkichō" ("Mān päiväkirja") ilmestyi vuonna 1946 Shōkokumin shinbun -lehdessä. Tezuka oli tuolloin vain 17-vuotias. Seuraavana vuonna hän julkaisi "Shin takarajima" -mangan ("Uusi aarresaari"), joka teki Tezukasta kuuluisan ja sai aikaan Japanissa suurta kiinnostusta. Sarjakuva perustui Robert Louis Stevensonin "Aarresaari"-kirjaan, ja sen nopea tempo ja länsimaalainen tyyli tekivät siitä pian bestsellerin, jota myytiin yhteensä yli 400 000 kappaletta. "Viidakon valtiaan" Tezuka aloitti vuonna 1950.
Tezuka kuoli mahasyöpään vuonna 1989 60-vuotiaana; hänen viimeiset sanansa olivat ”Kertakaikkiaan, antakaa minun tehdä töitä.” Vuonna 1994 Tezukan kotikaupunki Takarazuka avasi häntä käsittelevän museon, ja vuonna 1997 julkaistiin postimerkkejä hänen muistolleen.
Mekaniikka
Mekaniikka on tieteenala, joka tutkii vuorovaikutuksia ja liikeilmiöitä. Mekaniikka voidaan jakaa statiikkaan ja dynamiikkaan. Mekaniikka voidaan myös jaotella kontinuumimekaniikkaan ja partikkelimekaniikkaan. Klassinen mekaniikka perustuu partikkelimekaniikkaan.
Mekaniikan teoria lähtee aksioomista, joista päätellään lauseita. Mekaniikan teorioihin kuuluu kiinteästi niiden kokemusperäinen testaaminen.
Mekaniikan peruslait käsittelevät kappaleiden liiketilan muutoksia, kun niihin vaikuttaa voimia.
Horezmin sosialistinen kansantasavalta
Horezmin sosialistinen kansantasavalta oli lyhytikäinen valtio Keski-Aasiassa. Todellisuudessa valtio oli nimellisesti itsenäinen Neuvostoliiton vasalli.
Horezmin sosialistinen kansantasavalta muodostettiin Hivan kaanikunnan alueesta helmikuussa 1920, mutta virallisesti se perustettiin vasta 26. huhtikuuta 1920. Sen nimi muutettiin muotoon Horezmin sosialistinen neuvostotasavalta 20. lokakuuta 1923.
Horezmin SNT ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, sillä 10. lokakuuta 1924 se jaettiin Uzbekistanin ja Turkmenistanin sosialististen neuvostotasavaltojen sekä Karakalpakkien autonomisen alueen kesken. Tämä jako oli osa Neuvostoliitolle kuuluneen Keski-Aasian uudelleenjärjestelyä, kansallisuuksien mukaan.
Laon kieli
Lao on Laosin virallinen kieli. Se kuuluu tai-kieliin ja on hyvin samankaltainen thaimaalaisen isanin kielen kanssa. Laon kieltä kirjoitetaan omalla abugida-tyyppisellä kirjoitusjärjestelmällä, joka perustuu thain kirjoitusjärjestelmään. Laon kieli jakautuu viiteen murteeseen. Ne ovat vientianen lao, luang prabang, xieng khouang, khammouan sekä champasak.
Kieltä puhuu äidinkielenään 3 273 180 henkilöä. Heistä noin 3 070 000 asuu Laosissa.
Lieksanjoki
Lieksanjoki on Vuoksen vesistöön kuuluva Pieliseen laskeva joki, joka saa vetensä suurelta osin Venäjän puolelta itärajaa Karjalan tasavallasta. Siellä sen suurimpia lähdejärviä ovat lähellä Suomen rajaa sijaitseva Tuulijärvi () ja siitä pohjoiseen sijaitseva Lieksajärvi (), jonka rannalla sijaitsee Repolan taajama. Välillä joki levenee järviksi, joita ovat Säyneinen, Ruunaanjärvi ja Polvijärvi. Se kulkee Ruunaan retkeilyalueen läpi ja tällä alueella joessa on runsaasti koskia. Joki on myös suosittu melontareitti. Suomen puolella joella on pituutta 80 kilometriä.
ZX81
ZX80 ja ZX81 olivat brittiläisen sir Clive Sinclairin suunnittelemia hyvin edullisia mikrotietokoneita, jotka julkaistiin vuonna 1980 ja 1981. Molempia myytiin rakennussarjana ja ZX81:tä myös valmiiksi koottuna hieman kallimpaan hintaan. ZX81 oli saatavilla myös Suomessa, joskin se jäi edullisuudestaan huolimatta Commodore VIC-20:n varjoon.
Sinclairin vuonna 1982 julkaisema ZX Spectrum jatkoi ZX80:sta ja ZX81:stä tuttua halpatuotantofilosofiaa, joskin vähemmän äärimmilleen vietynä.
Myös muut valmistajat kehittivät ZX81-yhteensopivia kotimikroja. Suomessa tunnetuin ZX81-klooni oli brittiläisen Lambda Electronicsin BASIC 2000, jossa oli vakiona 2 kilotavua keskusmuistia ja yksinkertainen "piipperi" äänentuotantoon. BASIC 2000 oli alkuperäiseltä nimeltään Lambda 8300, ja muihin maihin sitä myytiin myös nimillä IQ8300, DEF3000 ja Your Computer.
Timex myi ZX81:tä Pohjois-Amerikassa nimellä Timex Sinclair 1000.
ZX80 ja ZX81 edustivat suunnittelultaan äärimmilleen vietyä kustannusten minimointia. Näppäimistönä käytettiin kalvonäppäimiä ja keskusmuistia oli perusmallissa tasan yksi kilotavu. Edes itsenäistä videopiiriä ei ollut, vaan Sinclair säästi käyttämällä prosessorin osoitelaskuria näyttömuistilaskurina. Tämän vuoksi kuvan näyttäminen kuvaruudulla ohjelman suorituksen aikaan hidasti koneen nopeuden murto-osaansa. Muistin säästämiseksi muistiin tallennettiin vain joka rivin näkyvät merkit ja rivinvaihtokoodi. Jos muisti kävi vähiin, ruudulla näkyvien tekstirivien määrä väheni. Kuva oli mustavalkoinen ja näyttönä käytettiin televisiota, joka kytkettiin RF-liitännällä. Näytölle mahtui 24 kappaletta 32 merkin mittaisia rivejä. Koneessa oli myös mahdollisuus 64×48 "pikselin" grafiikkaan käyttämällä lohkomerkkejä.
Suorittimena oli NECin valmistama halpa 3,25 MHz:n Z80-klooni. Koneeseen oli myös saatavilla 16 Kt:n ja myöhemmin 32:n ja 64 Kt:n muistinlaajennus.
Ääniominaisuuksia ei ollut.
Ulkoinen kasettiasema oli ainoa tapa ladata ja tallentaa ohjelmia.
ZX80:n ja ZX81:n erot olivat pääasiassa ROM-muistissa: ZX80:n koko varusohjelmisto BASIC-tulkkeineen mahtui 4 kilotavun ROM-piirille, kun taas ZX81:ssä käytettiin 8 kilotavun piiriä ja BASIC tuki myös liukulukuja. Siinä oli myös mahdollisuus kytkeä FAST- ja SLOW-käskyillä ruudunpäivitys pois ja päälle ohjelman nopeuttamiseksi. Useimmista muista kotimikrovalmistajista poiketen Sinclair ei ostanut BASIC-tulkkia Microsoftilta vaan ohjelmoi omansa.
Laitteen halpa hinta mahdollisti oman tietokoneen hankkimisen aiempaa laajemmin. Pelikehittäjät kuten Jeff Minter aloittivat hankkimalla ZX80:n.
Ali ibn Abi Talib
Ali ibn Abi Talib (, noin 600 Mekka – 661) oli profeetta Muhammadin ottopoika, vävy, hänen serkkunsa ja neljäs kalifi. Ali valittiin kalifiksi vuonna 656. Hänen valtakaudellaan käytiin sisällissotaa, joka päättyi Alin murhaan.
Šiia- ja sunnimuslimien mukaan Ali on myös islamin hengellinen johtaja ja ensimmäinen imaami. Hänestä tuli Muhammadin vävy, kun hän nai tämän tyttären Fatiman. Heille syntyivät pojat Hasan ibn Ali ja Husain ibn Ali, joista tuli myöhemmin toinen ja kolmas imaami. Kumpikin veljeksistä kuoli murhattuna.
Alaviittien mielestä Ali on ainoa jumala, ja hän opetti Koraanin Muhammadille.
Sveitsiläinen tyyli
Sveitsiläinen tyyli eli kansainvälinen typografinen tyyli on yksi tärkeimmistä ja 1900-luvun pitkäikäisimmistä typografisen suunnittelun tyylisuunnista. Se sai alkunsa 1940-luvun lopulla ja loppui varsinaisesti 1970-luvun aikana, joskin sen vaikutus on näkynyt vielä 2000-luvulla.
Kuten sitä edeltäneessä modernistisessa typografian suuntauksessa, sveitsiläisessä tyylissä vältettiin persoonallisen näkemyksen esille tuomista, ja pyrittiin pelkistämiseen ja selkeyteen. Modernismissa pelkistäminen oli lähinnä itseisarvo, kun taas sveitsiläisessä tyylissä yksinkertaisuus palveli typografian viestinnällistä funktiota, ja niinpä sen pohjalta syntyneet tuotteet olivat yleensä luettavampia. Sveitsiläiselle tyylille ominaista oli kuviteltu ruudukko, jota käytetään ladonnan pohjana, ja kuten modernismissa, fontti oli lähes aina jokin groteski (pääteviivaton).
Wolfgang Weingart
Wolfgang Weingart (s. 1941) on saksalainen typografi ja vaikutusvaltainen graafisen suunnittelun opettaja.
Weingart hankki oppinsa työharjoittelulla Stuttgartissa. Kolmen vuoden harjoittelun jälkeen hän lähti Sveitsiin opiskellakseen Baselin taideteollisessa koulussa. Weingart ei saanut opintojaan Baselissa päätökseen, mutta hän sai koulusta työpaikan opettajana vuonna 1968. Weingartista tuli vaikutusvaltainen opettaja, jonka opit levisivät nopeasti ulkomaalaisten oppilaiden välityksellä. Weingartin tyylin filosofia on toiminut esimerkiksi Amerikan uuden aallon ja dekonstruktivismin pohjana.
Weingartin ajatukset olivat täysin päinvastaisia sveitsiläiseen tyyliin verrattuna, joka oli 1940-luvulta lähtien korkeasti arvostettua. Siinä missä sveitsiläinen tyyli pyrki askeettisuuteen ja anonymiteettiin, Weingart pyrki viemään typografian käyttöä ekspressiivisempään suuntaan, painottaen sen muuntumiskykyä esimerkiksi sommittelua ja ladontatapaa muuttamalla. Weingart on itse silti sanonut pohjaavansa tyylinsä sveitsiläisen tyylin ruudukkoajatteluun.
Jousi (täsmennyssivu)
Jousi voi tarkoittaa tarkoittaa seuraavia:
Amerikan uusi aalto
Amerikan uusi aalto on eräs typografian suuntaus. Se syntyi 1970-luvun aikana, jolloin yksinkertaisuudestaan ja selkeydestään tunnetun sveitsiläisen tyylin kannatus alkoi hiipua, ja typografit alkoivat Wolfgang Weingartin tavoin käyttää yhä enemmän ekspressiivisiä tehokeinoja. Amerikan uuden aallon tärkeimpänä vaikuttajana pidetään April Greimania, joka opiskeli typografiaa Baselin taideteollisessa koulussa Weingartin oppilaana, ja omaksui häneltä typografian sääntöjä uhmaavan asenteen.
Greiman säilytti töissään sveitsiläisen tyylin järjestyksen, mutta käytti paljon elementtejä luodakseen visuaalisesti dramaattisen kokonaisuuden. Greiman oli mieltynyt abstrakteihin muotoihin, väreihin ja erityisesti valokuviin. Valokuvien käyttö oli hänellä niinkin voimakasta, että se syrjäytti typografian hänen töidensä pääaiheena. Kuten aikaisemmilla typografian suuntauksilla, myös Greimanilla oli tapana käyttää lähes pelkästään groteskeja fontteja, erityisesti "Universia", joka esiintyi yleensä kursiivina, mikä toi liikkeen tunnelman.
Lieriö
Lieriö on pinta, jonka suora muodostaa kulkiessaan umpinaista käyrää pitkin, pysyen koko ajan samansuuntaisena. Usein lieriöllä tarkoitetaan suoraa ympyrälieriötä (kuvassa). Tämän muotoista kappaletta sanotaan sylinteriksi.
Tarkan määritelmän mukaan lieriö syntyy, kun tasoa, jossa on annettu yhdesti yhtenäinen alue, liikutetaan tasoon kuulumattoman vektorin suuntaan. Lieriö on tasottuva pinta, mikä tarkoittaa, että se voidaan oikaista tasoon.
Alkeisgeometriassa lieriöksi sanotaan tavallisesti kahden yhdensuuntaisen tason rajoittamaa kappaletta. Lieriön pinnan näin rajoitettua osaa sanotaan "vaipaksi", pohjien keskipisteet yhdistävää janaa lieriön "akseliksi" ja pohjien kohtisuoraa etäisyyttä lieriön "korkeudeksi".
Alkeisgeometriassa lieriöt luokitellaan niiden pohjan muodon tai vinouden mukaan. Lieriö on "suora lieriö", jos sen akseli on kohtisuorassa sen pohjia vastaan. Lieriö, jonka pohja on muodoltaan monikulmio, on särmiö eli prisma. Sen erikoistapauksia ovat muun muassa suuntaissärmiö ja suorakulmainen särmiö.
Suoran lieriön rajoittama tilavuus formula_1 on
Suoran ympyrälieriön muotoisen kappaleen kokonaispinta-ala lasketaan kaavalla
Postmodernismi (typografia)
Postmodernismi oli eräs lyhytaikainen typografian suuntaus 1980-luvulla. Postmodernistit typografit yhdistelivät eri aikakausien elementtejä ja abstrakteja muotoja sekä käyttivät töissään paljon ornamentiikkaa ja huumoria. Postmodernistinen leikittely oli varsin itsetarkoituksellista, minkä takia toimivia lopputuloksia syntyi hyvin vähän, ja funktionaalisempi dekonstruktivismi syrjäytti sen nopeasti.
Rohtosarviapila
Rohtosarviapila ("Trigonella foenum-graecum") on ruohovartinen maustekasvi, joka tunnetaan myös nimellä sarviapila.
Rohtosarviapila kasvaa noin 50 senttimetriä korkeaksi. Sillä on kolmilehdykkäiset lehdet ja kellanvaaleat kukat. Hedelmä on 8–10 cm pitkä palko.
Rohtosarviapilaa on käytetty antiikin ajoista lähtien maustamiseen, värjäämiseen, lääkkeenä ja jopa eläinten rehuna. Intialaisessa keittiössä käytetään siemeniä sekä kuivattuja lehtiä, joiden kitkerä maku muistuttaa läheisesti laakerinlehteä. Egyptiläiset tarvitsivat rohtosarviapilaa ruumiiden balsamoinnissa. Rohtosarviapilan siemenet kannattaa paahtaa ennen käyttöä, koska se antaa mausteelle täyteläisen maun. Siemeniä käytetään myös monissa currysekoituksissa yhtenä raaka-aineena.
Bromma
Bromma on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se on myös yksi Ruotsin entisistä kunnista. Bromman kaupunginosa-alueella oli vuonna 2006 noin 61 000 asukasta ja sen pinta-ala on 24,60 neliökilometriä. Pohjoisessa Bromma rajoittuu Hässelby-Vällingbyn ja Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueisiin sekä Solnan ja Sundbybergin kuntiin. Etelässä Bromma rajoittuu Mälareniin.
Brommaan kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Abrahamsberg, Alvik, Beckomberga, Blackeberg, Bromma Kyrka, Bällsta, Eneby, Höglandet, Mariehäll, Nockeby, Nockebyhov, Norra Ängby, Olovslund, Riksby, Smedslätten, Stora Mossen, Södra Ängby, Traneberg, Ulvsunda, Ulvsundan teollisuusalue, Åkeshov, Åkeslund, Ålsten ja Äppelviken.
Brommassa sijaitsee Bromman lentoasema, joka on vihitty käyttöön vuonna 1936.
Brommalainen IF Brommapojkarna on harrastaja- ja joukkuemäärältään Euroopan suurin jalkapalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Alun perin Bromma oli kylä, jonka maille rakennettiin kirkko 1100-luvun jälkipuoliskolla. Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan vuonna 1863 Bromman pitäjästä muodostettiin maalaiskunta. Alue kuului tuolloin Sollentunan kihlakuntaan. Sundbybergin kauppala erotettiin Brommasta omaksi kunnakseen vuonna 1888. Tukholman kaupunkiin Bromman kunta liitettiin vuonna 1916.
Bromman seurakunta on peräisin keskiajalta. Siitä erotettiin Sundbybergin seurakunta vuonna 1909. Vuonna 1955 seurakunnasta erotettiin vielä Västerledin ja Essingenin seurakunnat. Jälkimmäiseen niistä kuuluu kaksi saarta: Lilla Essingen ja Stora Essingen. Vanhan Bromman pitäjän rajat olivat kuitenkin hiukan toisenlaiset kuin näiden seurakuntien rajat nykyään ovat.
Nykyään ei ole olemassa kaupunginosaa, jonka nimi olisi Bromma. Bromman ja Västerledin "kaupunginosa-alueet" perustettiin vuonna 1997. Västerled kuitenkin yhdistettiin Brommaan jo vuonna 1998. Essingenin saaret kuuluvat Kungsholmenin kaupunginosa-alueeseen ja Sundbybergin kauppala muodostaa nykyään Sundbybergin kunnan.
Dekonstruktivismi (typografia)
Dekonstruktivismi on eräs typografian suuntaus. Se sai alkunsa Yhdysvalloissa Cranbrookin taideakatemiassa 1980-luvun loppupuolella. Suuntaus seurasi postmodernisista typografiaa, ja käytännössä syrjäytti sen. Dekonstruktivismi jatkoi postmodernismin tapaa luoda uutta yhdistelemällä vanhaa, mutta sillä oli rationalistisempi typografian viestinnällistä funktiota painottava filosofia. Täten sen varsinaisena esi-isänä voidaankin pitää Wolfgang Weingartia, joka loi uutta manipuloimalla vanhaa jo 1960-luvulla.
Farsta (kaupunginosa-alue)
Farsta on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan eteläosassa ("Söderort"). Farstassa on noin 48 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 15,40 neliökilometriä. Pohjoisessa Farsta rajoittuu Enskede-Årsta-Vantörin ja Skarpnäckin kaupunginosa-alueisiin, etelässä taas Huddingen kuntaan. Farstan kaupunginosa-alueeseen kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Fagersjö, Farsta, Farstanäset, Farsta Strand, Gubbängen, Hökarängen, Larsboda, Sköndal, Svedmyra ja Tallkrogen.
Skärholmen (kaupunginosa-alue)
Skärholmen on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan eteläosassa ("söderort"). Skärholmenissa on noin 32 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 8,86 neliökilometriä. Pohjoisessa Skärholmen rajoittuu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen ja etelässä taas Huddingen kuntaan. Skärholmenin kaupunginosa-alueeseen kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Bredäng, Sätra, Skärholmen ja Vårberg.
Skärholmenissa sijaitsee suuri ostoskeskus, joka on kuuluisa kirpputoristaan.
Umar ibn al-Khattab
Umar ibn al-Khattab, "al-Faruq" (, noin 581, Mekka – 7. marraskuuta 644) oli islamin toinen kalifi (634–644) ja sunnimuslimien mukaan ensimmäinen ”oikeamielisistä kalifeista” (الخلفاء الراشدون "al-Khulafā’ al-rāšidūn"), joita oli neljä. Häneen viitataan usein pelkällä etunimellä (joko muodossa Umar tai Omar).
Umar oli yhden Muhammadin vaimoista, "Hafsan", isä. Hän käytti arvonimeä "Amir al-mu’minin" . Hänen hallituskaudellaan arabien nousu maailmanvallaksi todella alkoi. Umarin hallituskaudelle ominaista olivat suuret valloitukset ja kansojen suurimittainen ja nopea käännyttäminen islaminuskoon.
Vuonna 636 muslimit saavuttivat Jarmukjoella voiton bysanttilaisista, mikä merkitsi sitä, että tie länteen oli avoin. Vuonna 639 Umar valloitti Egyptin ja vuonna 643 Tripolin. Seuraavaksi hän voitti persialaiset Qadisiyyassa. Tämä merkitsi, että reitit Keski-Aasiaan ja Intiaan olivat arabien hallussa. Arabien sotamenestys perustui hyvin pitkälti murskaaviin yllätyshyökkäyksiin sekä taitavien, kevyesti aseisettujen ratsumiesten liikkuvuuteen, jotka hämmensivät raskaasti varustetut vastustajat.
Umar oli näkemyksiltään avarakatseinen ja suhtautui lempeästi muihin uskontoihin. Hän antoi juutalaisten ja kristittyjen säilyttää uskontonsa, kunhan nämä vain maksoivat verot. Vastineeksi tästä he saivat vapautuksen sotapalveluksesta.
Umar kuoli vuonna 644, kun zarathustralainen orja puukotti hänet tikarilla.
Neville Brody
Neville Brody (s. 23. huhtikuuta 1957 Lontoo) on englantilainen graafinen suunnittelija, typografi ja kirjainmuotoilija. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun lopun tärkeimmistä graafisista suunnittelijoista.
Brody opiskeli maalaustaidetta Hornseyn yliopistossa, ja myöhemmin graafista suunnittelua Lontoossa. Brody osoitti jo kouluaikanaan kiinnostusta kokeilevaa ilmaisua kohtaan, minkä takia hän joutui usein vaikeuksiin koulun opettajien kanssa. Valmistuttuaan 1970-luvun lopussa Brody aloitti työskentelyn suunnittelemalla levynkansia indie-levy-yhtiöille. Tämän jälkeen hän vastasi monien lehtien ulkoasusta. Vuosina 1981–1986 Brody uudisti "The Face" -lehden ulkoasun rohkean ekspressiivisellä tyylillään, jota on kopioitu myöhemmin lähes jokaiseen trendikkääseen aikakauslehteen. Kopioinnin takia Brody muutti tyyliään vuosina 1987–90 työskennellessä miestenlehti "Arenalle", jolle hän antoi hillityn minimalistisen ilmeen.
Brody teki 1980-luvulla rohkeasti kokeiluja varsinkin typografian saralla. Graafisella käyttöjärjestelmällä varustettujen kotitietokoneiden alettua vallata graafisen suunnittelun markkinoita Brody otti uuden tekniikan omakseen, vaikka kaihtoikin tietokoneita pitkään. Brody kehitti tietokonepohjaisen suunnittelun avulla itselleen tyylin, joka ei varsinaisesti jatkanut mitään perinteitä, vaan otti vaikutteita avantgardisten suuntausten dynamiikasta ja filosofiasta, erityisesti dadasta ja futurismista. Brodyn suunnittelemat fontit ja koko typografia puolestaan lainaavat paljon art decolta.
Brody perusti vuonna 1987 oman studion Lontooseen, jonka palveluita ovat käyttäneet muun muassa Nike, Hollannin posti ja saksalainen kaapelikanava Premiere. Vuonna 1990 Brody avasi Stuart Jensenin kanssa FontWorksin, joka on erikoistunut räätälöityjen fonttien myymiseen. Brodystä on tullut myös FontShop Internationalin johtaja, jonka kautta hän avasi "Fuse"-lehden, jossa esitellään uusia fontteja ja kirjasinmuotoilijoita.
Nuoli
Nuoli on jousen kanssa käytettävä metsästykseen tai taisteluun tarkoitettu ase, jossa on puikkomainen varsi ja tavallisesti terävä kärki. Yleensä tämä on teräväkärkinen käsi- tai varsijousessa käytettävä ammus.
Nuoleen kuuluu pitkä ja ohut varsi, joka tehtiin aiemmin puusta, bambusta tai ruo’osta ja nykyään usein myös alumiinista tai hiilikuidusta. Nuolivarren pituuden ja jäykkyyden tulee vastata sen aseen ominaisuuksia, jolla se on tarkoitus ampua ja lisäksi aseen käyttäjän ns. vetopituutta sekä nuolen kärjen painoa.
Nuolen etupäähän on kiinnitetty alun perin kivestä tai luusta, nykyään metallista valmistettu nuolenkärki. Nuolenkärkiä on aikojen kuluessa kehitelty hyvin monenlaisia metsästykseen, sodankäyntiin ja urheiluammuntaan.
Nuolen tyvipäässä on yleensä nokki eli erillinen, muovinen kappale, jossa on hahlo jousenjännettä varten. Nokki voidaan tehdä myös erillisenä kappaleena sarvesta tai viilata hahlo suoraan varren puuhun vahvistaen se rihmauksella tai voidaan käyttää sarvisäleestä puisen varren loveen liimalla kiinnitettyä vahviketta.
Nokin etupuolella sijaitsevat sulat, jotka usein kiinnitetään hieman vinoon, jolloin ne saavat nuolen pyörimään pituusakselinsa ympäri pitäen sen suunnassaan lennon aikana. Luonnonsulat aiheuttavat luonnollisen koveruutensa ansiosta tämän saman ilmiön, ns. rotaatiovakavoinnin, vaikka ne olisi kiinnitetty suoraankin. Käytettäessä luonnonsulkia on kaikki samassa nuolessa käytettävät sulat otettava linnun samanpuoleisesta siivestä. Sulkia on useimmiten kolme, mutta toisinaan vain kaksi, joskus neljä tai enemmänkin. Alun perin käytettiin yksinomaan luonnonsulkia, mutta nykyään käytetään usein myös muovisia, etenkin kilpa-ammunnassa. Varsijousen nuolissa on käytetty aikoinaan myös puu-, nahka- ja pergamenttisulkia.
Käsi- tai varsijousen nuolesta, jossa leikkaavan terän sijasta on tylppä, nuijamainen kärki käytetään nimitystä vasama (synonyymit kolkkanuoli ja mukkanuoli). Vasamaa käytetään pien- ja turkisriistan metsästyksessä sekä maastoharjoittelussa ja sen etuina tässä käytössä on pienempi rikkoutumistodennäköisyys ohiammuttuna, halpuus sekä se, että sen ei ole tarkoitus tunkeutua nahan läpi, jolloin turkis jää ehjäksi. Ammuttaessa esimerkiksi oravaa tai lintua korkealle puuhun vasama ei myöskään nauliudu runkoon tai oksiin teräväkärkisen nuolen tavoin. Vasaman kohdevaikutus perustuu yksinomaan iskuun, samoin kuin haulikon haulipanoksenkin. Vasaman päät tehtiin ennen kovasta puusta tai hirvensarven kruunusta (pyöreästä tyviosasta), nykyään yleensä kumista.
Sana ”nuoli” voi tarkoittaa myös graafista merkkiä, jota käytetään osoittamaan suuntaa tai viittaamaan johonkin. Yksinkertaisimmillaan se on viiva, jonka kärjessä on kolmio, kärki kohti osoitettavaa suuntaa. Monimutkaisempi merkki voi sisältää enemmänkin yksityiskohtia ja olla tunnistettava kuva jousen nuolesta.
Sotavasara
Sotavasara on erityinen vasara, jota entisaikoina käytettiin sota-aseena.
Sotavasara kehitettiin 1300- ja 1400-luvuilla taistelukentillä yleistyneitä metallisia haarniskoja vastaan. Aikaisemmin yleiset miekat olivat käyttökelvottomia panssaria vastaan, mutta varsinkin pitkävartisella sotavasaralla voitiin lyödä voimakkaita iskuja myös ratsujen selkään ja aiheuttaa vammoja läpäisemättä itse panssaria. Myös tätä ennen on erilaisia taistelu- ja statusvasaroja esiintynyt, esimerkiksi nuorakeraamisen kulttuurin vasarakirveet ja eräät myöhemmät metallivasarat.
Sotavasara koostui tavallisen vasaran tapaan päästä ja varresta. Varsia oli eri mittaisia, pisimmät hilparin pituisia ja lyhyemmät nuijan kokoluokkaa. Pitkät sotavasarat olivat salkoaseita, joita käytettiin ratsumiehiä vastaan ja lyhyemmät taasen oli tarkoitettu lähitaisteluun. Myöhäisemmissä sotavasaroissa oli usein piikit pään toisella puolella, mikä teki siitä monipuolisemman aseen. Piikkipäällä voitiin tarttua vastustajan haarniskaan, suitsiin tai kilpeen tai sillä voitiin lyödä läpi paksuistakin haarniskoista. Aseella voitiin lisäksi hyökätä ratsastavan vihollisen hevosen jalkoihin ja pudottaa ratsumies alas.
Varjo (Perillinen-trilogia)
Varjot ovat pahoja kuvitteellisia olentoja Christopher Paolinin luomassa fantasiamaailmassa Alagaësiassa. Varjot ovat entisiä velhoja, jotka yliarvioivat omat kykynsä ja yrittivät hallita liian mahtavia henkiä tai pyysivät henkiä ohjaamaan ruumistaan, jotta voisivat keskittyä etsimään vielä mahtavampia voimia. Henget asettuvat näiden ruumiiseen eivätkä poistu isännästään, varjot ovat aina pahoja, koska vain ilkeät henget ottavat ihmisen käyttöönsä. Henget hallitsevat varjoja ja tekevät niistä yliluonnollisen nopeita ja taitavia magian käyttäjiä. Varjon voi tuhota vain lävistämällä sen sydämen, tuhoamisessa ei ole onnistunut monikaan. Eragonin paha vihollinen on varjo nimeltä Durza.
Michael Douglas
Michael Kirk Douglas (s. 25. syyskuuta 1944 New Brunswick, New Jersey) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja elokuvatuottaja.
Myös Douglasin vanhemmat ovat näyttelijöitä. Hänen isänsä on Kirk Douglas ja äitinsä Diana Douglas (o.s. Dill). Hänen nuorempi veljensä on Joel Douglas (s. 1947), ja lisäksi hänellä on kaksi velipuolta isänsä ja äitipuolensa Anne Buydensin kautta: Peter (s. 1955) ja Eric Douglas (1958–2004). Velipuoli Eric kuoli 46-vuotiaana heinäkuussa 2004 alkoholin ja lääkkeiden yliannostukseen.
Douglas opiskeli näyttelemistä Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa, josta valmistui vuonna 1968. Hän esiintyi uransa alkupuolella televisiosarjassa "San Franciscon syke" ("The Streets of San Francisco"). Douglas esitti sarjassa Steve Kelleriä vuosina 1972–1976. Hän oli roolistaan kolmesti ehdolla Emmyn ja kerran Golden Globen saajaksi. Tunnettu elokuvanäyttelijä hänestä tuli vuonna 1984 ilmestyneen "Vihreän timantin metsästyksen" myötä. Hän esiintyi elokuvan toisessa pääosassa Jack Coltonina Kathleen Turnerin ollessa Joan Wilder. Elokuvalle tehtiin jatko-osa "Niilin jalokivi", joka ilmestyi vuonna 1985.
Vuonna 1988 Douglas palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla suorituksestaan elokuvassa "Wall Street – rahan ja vallan katu". Hän esitti elokuvassa häikäilemätöntä liikemiestä Gordon Gekkoa. Hän on saanut Oscarin myös tuottajana, vuonna 1976 elokuvasta "Yksi lensi yli käenpesän", joka palkittiin parhaan elokuvan Oscarilla. Douglas sai roolistaan Gekkona myös Golden Globen, kategoriassa paras miespääosa draamaelokuvassa, ja on ollut Golden Globe -ehdokkaana myös elokuvista "Ruusujen sota", "Amerikan presidentti" ja "Wonder Boys". Kaupallisesti menestyneimpiä elokuvista, joissa hän näyttelee, ovat olleet "Vaarallinen suhde", "Basic Instinct – vaiston varassa", jonka naispääosaa näyttelee Sharon Stone, ja "Traffic".
Douglas on palkittu vuonna 2004 elämäntyöstään Cecil B. DeMille -palkinnolla Golden Globe -gaalassa ja vuonna 2009 Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnolla.
Douglas näyttelee Liberacea elokuvassa "My Life with Liberace" (2013), ja hänet palkittiin roolisuorituksestaan Golden Globella ja SAG-palkinnolla.
Douglas sai kunnianosoituksena urastaan nimikkotähden Hollywoodin Walk of Famelle 6. marraskuuta 2018.
Douglas avioitui vuonna 1977 Diandra Lukerin kanssa, ja heillä on yksi poika. Liitto päättyi eroon vuonna 1995. Douglas avioitui vuonna 2000 häntä 25 vuotta nuoremman näyttelijän Catherine Zeta-Jonesin kanssa. Parilla on kaksi lasta, poika ja tytär. Poika sairastaa dysleksiaa, joka Michael Douglasin mukaan kulkee suvussa.
Douglasilla diagnosoitiin vuonna 2010 kurkkusyöpä, josta hän kuitenkin toipui. Hänellä on ollut myös ongelmia päihteiden kanssa. Douglas paljasti vuonna 2013 valehdelleensa syöpänsä sijainnista ja kertoi kyseessä olleenkin suusyöpä.
Lain kolmas käyttö
Lain kolmas käyttö on oppi, joka löytyy luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista, yksimielisyyden ohjeessa. Opetuksen mukaan hengellistä lakia on saarnattava myös uudestisyntyneille kristityille eikä vain pakanoille, eli kristitty on lain alla. Tämän opin vastustajat taas opettavat, ettei hengellinen laki kuulu kristitylle, eli hän ei ole lain alla.
Tunnustuskirjoja laadittaessa vähemmistö luterilaisista jumaluusoppineista (aitoluterilaiset) torjui tämän opetuksen, mutta enemmistö (filippistit) Melanchtonin johdolla sai opetuksen kirjattua tunnustuskirjoihin. Tunnustuskirjoissa onkin maininta, että opetusta ei laitettu tunnustuskirjoihin yksimielisyyden vallitessa. Opista on tunnustuskirjojen mukaan syntynyt kiistaa ""muutamien harvojen teologien kesken"". Siitä lähtien tämä oppi on kuulunut luterilaisuuteen, erityisesti puhdasoppisuuden aikana, mutta myös myöhemmin ortodoksiluterilaisuudessa. Opetuksen vastakohta on antinomismi. Lain kolmannessa käytössä on mukana pelagiolaisuutta.
Aitoluterilaiset
Aitoluterilaiset ovat luterilaisuuden alkuvaiheessa syntynyt ryhmittymä. Heitä kutsutaan joskus gneesioluterilaisiksi. Sana "gnesios" tarkoittaa suomeksi aitoa. Nimitys tuli siitä, kun ryhmittymä katsoi edustavansa Martti Lutherin kuoltua hänen aitoa oppiaan. Aitoluterilaisilla oli yliopisto Jenassa.
Augsburgin uskonrauha vuonna 1555 jakoi luterilaisuuden kahtia. Osa teologeista vastusti kiivasti Philipp Melanchthonia ja väliaikaisia teologisia tunnustuksia. Aitoluterilaisten johtohahmoksi nousi Wittenbergin yliopiston heprean professori Matthias Flacius, joka sai tukea Lutherin vanhalta työtoverilta Nikolaus von Amsdorfilta. Flacius siirtyi Magdeburgiin josta tuli aitoluterilaisuuden keskus.
Aitoluterilaiset syyttivät Melanchtonin kannattajia eli filippistejä siitä että nämä olivat pettäneet Lutherin opetukset hyvistä teoista ja ihmisen vapaasta tahdosta. Syytöksistä kehittyi useita katkeria riitoja luterilaisten kesken, ja ne saatiin sovittua vasta Yksimielisyyden ohjeessa vuonna 1577. Aitoluterilaiset vastustivat vahvasti myös kryptokalvinisteja, jotka edustivat Jean Calvinin näkemystä kasteesta. Aitoluterilaiset syyttivät myös filippistien olevan oikeasti kryptokalvinisteja. Luterilaisuuden sisäiset riidat loppuivat pitkälti Yksimielisyyden ohjeen myötä ja aitoluterilaisuus hävisi hiljalleen.
Vuoden 1556 Eisenachin synodissa aitoluterilaiset jakaantuivat kahtia ja suurin osa liittyi filippisteihin. 
Kyseisessä kokouksessa hyväksyttiin lain kolmas käyttö yksimielisyyden ohjeeseen. Poach ei hyväksynyt lain kolmatta käyttöä ja lausui: ""Hyviin tekoihin ei lakia ensinkään tarvita ainoastaan usko välimieheen, Kristukseen, on välttämätön sekä vanhurskaudeksi että hyvien tekojen syntymiseksi"". Esimerkiksi L. Hakolan tutkimus "Usus legis" on todennut vähemmistöön jääneen aitoluterilaisuuden edustaneen lain kolmannesta käytöstä Lutherin käsityksiä. Myöhemmin aitoluterilaiset ja filippistit kiistelivät myös synergismistä, eli siitä, kuuluuko ihmisen tehdä yhteistyötä Jumalan kanssa pelastuakseen. Aitoluterilaiset joutuivat myös väittelyihin ehtoollisesta erityisesti kryptokalvinistien kanssa.
Aitoluterilaisia teologeja olivat: Nikolaus von Amsdorf, Johann Wigand, Nikolaus Gallus, Matthaus Judex, Joachim Mörlin, Hesshus Tilemann, Johann Timan, Joachim Westphal, Aegidius Hunnius, Anton Otto, Andreas Poach ja Erasmus Sarcerius.
Filippistit
Filippistit ovat luterilaisen kirkon alkuvaiheessa syntynyt ryhmittymä. Sen vastapuolena oli aitoluterilaiset. Nimensä ryhmä on saanut Philipp Melanchthonin mukaan.
Martti Lutherin vuonna 1546 tapahtuneen kuoleman jälkeen luterilaisuuden johtoon astui reformaattorin lähin ystävä Philip Melanchthon. Hän yritti saada aikaan uskonrauhaa tekemällä myönnytyksiä katolisille. Melanchthon päätyi opettamaan lain kolmatta käyttöä sekä synergismiä. Tämä järkytti osaa luterilaisista teologeista, joiden mielestä Lutherin oppi uskonvanhurskaudesta oli uhattuna. Vuoden 1556 Eisenachin synodissa luterilaiset jakaantuivat aitoluterilaisiin ja Melanchthonin kannattajiin eli filippisteihin. Koska filippistit olivat enemmistönä, oppi lain kolmannesta käytöstä lisättiin myös tunnustuskirjoihin.
Hhohho
Hhohho on yksi Swazimaan neljästä hallinnollisesta piiristä. Alueen pinta-ala on 3 569 neliökilometriä ja asukasluku noin 283 000 (2007). Asukastiheys on 90,5 ihmistä per neliökilometri. Piirin hallinnollinen keskus on valtion pääkaupunki Mbabane.
Piirin ja Etelä-Afrikan rajalla sijaitsee Swazimaan korkein vuori Emlembe (1 862 m).
Hhohhon piiri jakautuu neljääntoista inkhundlaan:
Mbabane
Mbabane on Swazimaan pääkaupunki. Kaupungin arvioitu asukasluku on noin 95 000 (2007), ja se on Swazimaan suurin kaupunki. Se sijaitsee Hhohhon hallintoalueella, valtion luoteisosissa Mdimba-vuorilla. 
Mbabne kehittyi aluksi Swazi-kuningas Mbandzenin karjatilan ympärille 1800-luvun lopulla. Varsinainen kaupunki siitä tuli 1902, kun britit perustivat sinne siirtomaahallintonsa keskuksen.
Kaupunki sijaitsee noin 1200 metrin korkeudessa. Britit valitsivat paikan osittain sen miellyttävän viileän ilmaston takia.
Kaupungissa sijaitsee yksi Swazimaan yliopiston kolmesta kampuksesta. Se keskittyy alkujaan hoito- ja ympäristötieteisiin, ja sen yhteydessä toimii yliopistollinen keskussairaala. Siellä on myös Waterford KaMhlaba, joka on yksi United World Colleges -järjestöön kuuluvista kansainvälisistä kouluista.
Mbabanen ystävyyskaupunkeja ovat Fort Worth Texasissa sekä Taipei Taiwanissa.
Inuktitutin tavumerkit
Inuktitutin tavumerkit (, IPA: ) ovat kirjoitusjärjestelmä, jota käytetään Kanadassa puhuttavan inuktitutin kielen kirjoittamiseen.
Inuktitutin tavumerkit pohjautuvat cree-kielten tavumerkkeihin, jotka puolestaan pohjautuvat ojibwa-kielten tavumerkkeihin. Sekä cree- että ojibwa-kielet ovat algonkin-kielikuntaan kuuluvia intiaanikieliä, joita puhutaan Ontariossa ja Manitobassa, erityisesti Hudsoninlahden ympäristössä ja Yläjärven pohjoisrannalla. Cree- ja ojibwa-kielten kirjoitusjärjestelmän kehitti metodistikirkon lähetyssaarnaaja James Evans 1840-luvulla. Erityisesti creen kirjoitusjärjestelmä saavutti suuren suosion ja sen käyttö levisi myös kolmeen athabaskalaiseen kieleen sekä inuktitutiin. Inuktitutin kirjoitusjärjestelmän kehitti anglikaaninen lähetyssaarnaaja Edmund Peck 1870-luvulla. Vuonna 1976 Inuittien kulttuuri-instituutti (Inuit Cultural Institute) hyväksyi tavumerkit inuktitutin kielen viralliseksi kirjoitusjärjestelmäksi.
Inuktitutin tavumerkkeihin kuuluvat seuraavat merkit ():
Inutitutin tavumerkit sisältyvät muiden muassa seuraaviin fontteihin:
Bill Murray
William James ”Bill” Murray (s. 21. syyskuuta 1950 Wilmette, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koomikko, näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja.
Murray nousi julkisuuteen esiinnyttyään NBC:n televisio-ohjelmassa "Saturday Night Live" vuosina 1977–1980. Hän oli myös käsikirjoittamassa ohjelmaa.
Murray on esiintynyt urallaan yli neljässäkymmenessä elokuvassa, pääasiassa komedioissa, mutta on tehnyt myös vakavia (tai ainakin puolivakavia) rooleja, muun muassa elokuvissa "Veitsen terällä" ja "Kahden miehen nainen". Yhden tunnetuimmista rooleistaan hän teki vuonna 1993 elokuvassa "Päiväni murmelina", jossa hän esittää meteorologi Phil Connorsia. Eniten palkintoehdokkuuksia hän on saanut roolistaan elokuvassa "Lost in Translation" (2003), jossa hän esitti toista päähenkilöä, Bob Harrisia. Hän sai suorituksestaan "Lost in Translationissa" muun muassa parhaan miespääosan Golden Globen ja BAFTAn ja oli ehdolla Oscarin saajaksi samassa kategoriassa. Hän oli ollut aiemmin ehdolla Golden Globen saajaksi rooleistaan elokuvissa "Haamujengi" (paras miespääosa musikaalissa tai komediassa) ja "Rushmore – akatemian älypää" (paras miessivuosa).
Vuonna 1990 Murray ohjasi ja tuotti elokuvan "Keikka putkessa", mikä on tähän mennessä hänen ainoa ohjaustyönsä.
Murray on viides yhdeksästä lapsesta suuressa katolisessa perheessä. Billin lisäksi myös kolme muuta hänen sisaruksistaan ovat näyttelijöitä, John Murray, Joel Murray ja Brian Doyle-Murray. Kaikki neljä veljestä esiintyivät yhdessä vuonna 1988 elokuvassa "Haamujen kosto". Murray omistaa veljiensä kanssa ravintolaketjun nimeltä Murray Brothers Caddy Shack. Hän on myös usean baseball-joukkueen osaomistaja: muun muassa South Atlantic Leaguessa pelaavan Charleston RiverDogsin ja American Associationissa pelaavan St. Paul Saintsin.
Murray avioitui vuonna 1980 Margaret Kelleyn kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, Homer (s. 1982) ja Luke (s. 1985). Kelley haki eroa vuonna 1994, kun Murraylla oli ollut suhde Jennifer Butlerin kanssa, ja ero astui virallisesti voimaan vuonna 1996. Vuonna 1997 Murray meni naimisiin Jennifer Butlerin kanssa. Heillä on neljä lasta, Caleb (s. 1993), Jackson (s. 1995), Cooper (s. 1996) ja Lincoln (s. 2001). He erosivat vuonna 2008.