hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Shadowgate
Shadowgate on ICOM Simulationsin kehittämä ja MindScapen vuonna 1987 alun perin Macintoshille julkaisema pelihahmon näkökulmasta kuvattu seikkailupeli.
Peli on saanut nimensä tapahtumapaikkansa mukaan; peli sijoittuu Castle Shadowgateen, pahan Warlock Lordin asuinpaikkaan. Pelaaja, "sankarikuninkaiden suuren suvun viimeinen", joka tunnetaan sarjan myöhemmissä osissa nimellä Lord Jair, on velvoitettu pelastamaan maailma kukistamalla Warlock Lordin, joka yrittää kutsua demoni Behemothin Helvetistä.
Peli on MacVenture-sarjan suosituin osa. Peli julkaistiin Macintoshin lisäksi monelle muullekin alustalle, kuten Nintendo Entertainment Systemille, jolle julkaistusta versiosta tuli pienimuotoinen menestys. NES:ille pelin julkaisi Kemco. Jatko-osat ovat TurboGrafx 16:lle julkaistu "Beyond Shadowgate" ja Nintendo 64:lle julkaistu "".
Pelistä on vuonna 2014 julkaistu Zojoin kehittämä uusintaversio ("remake") Linux, Mac OS X ja Windows -alustoille.
Pelaajan täytyy ratkaista joukko arvoituksia järjestyksessä edetäkseen linnan läpi Warlock Lordin huoneeseen. Linnan vaarallisuuden vuoksi pelaajalla täytyy olla koko ajan vähintään yksi palava soihtu hallussaan. Soihdun sammutessa pelaaja kompastuu, murtaa niskansa ja joutuu aloittamaan pelin viimeksi tallentamastaan paikasta. Koska pelin aikana on mahdollista kerätä vain rajoitettu määrä soihtuja, ne ovat tavallaan pelin aikarajoituksena.
Peli on tunnettu siitä, että siinä on useita tapoja kuolla. Lohikäärmeen henkäys polttaa pelaajan, kykloopit hyökkäävät tämän kimppuun, rikkoutunut peili imaisee ulkoavaruuteen, maksun saanut peikko vetääkin sillan alta, hapokas lima liuottaa, väärästä aukosta kulkeminen pudottaa pohjattomaan kuiluun, väärin asetettu täydennysesine aiheuttaa kuolemaniskun, mutanttikoira tai ihmissusinainen raatelee, hait syövät kulkijan - unohtamatta itsemurhaa ja monia muita tapoja.
Itse asiassa jokainen pelaajan suorittama toiminto, joka ei ole oikea kunkin arvoituksen ratkaisemiseksi, aiheuttaa pelihahmolle kuoleman. Nämä kuolemat kuvaillaan usein graafisesti pelin tekstikentässä, jopa NES-versiossa, huolimatta Nintendon tuon aikaisesta sensuuripolitiikasta. Lisäksi monet ratkaisevat valinnat ovat täysin epäloogisia.
Monet pelin arvoituksista voi ratkaista vain yritys ja erehdys -menetelmällä. Kirjoista ja pelin teksteistä voi löytää hyviä vihjeitä pelissä etenemiseen. NES-versiossa nämä on korvattu epämääräisillä vihjauksilla siitä, mitä on otettava huomioon kussakin linnan huoneessa.
Hyperion (kirjasarja)
Hyperion on Dan Simmonsin kirjoittama neliosainen tieteisromaanisarja, jossa sekoitetaan useita eri tyylilajeja. Sarjaan viitataan myös nimellä "Hyperion Cantos": nimeä on aluksi käytetty vain sarjan kahdesta ensimmäisestä teoksesta mutta on käytössä myös koko neliosaisesta sarjasta. Lisäksi samaa nimeä käytetään kirjan hahmon tekemälle runolle.Romaanisarjan kaksi ensimmäistä osaa keskittyy pyhiinvaeltajien matkaan "aikahaudoille". Pyhiinvaeltajien joukko muodostuu erilaisista uskonnoista ja sosiaalisesta asemasta peräisin olevista ihmisistä. Ensimmäisessä kirjassa pyhiinvaeltajat ja heidän syynsä pyhiinvaellusmatkalle selvitetään "Canterburyn tarinoiden" tapaan siten, että jokainen kertoo itsestään tarinan. 
Toisessa osassa taas keskitytään enemmän tapahtumiin itse aikahaudoilla.Kolmas ja neljännessä osassa siirrytään ajallisesti eteenpäin, ja keskeiseen rooliin nostetaan uudet henkilöt, joskin monet Hyperionin hahmot vilahtavat sivuosissa.
Messier 54
Messier 54 (M54, NGC 6715) on Jousimiehen tähdistössä sijaitseva pallomainen tähtijoukko, jonka Charles Messier löysi ja luetteloi vuonna 1778.
Joukon uskottiin aikaisemmin sijaitsevan noin 50 000 valovuoden päässä, mutta nykyisen tiedon mukaan se sijaitseekin Linnunradan ulkopuolella noin 87 000 valovuoden päässä Jousimiehen elliptisessä kääpiögalaksissa.
M54 erottuu kiikareilla pistemäisenä tähden ζ Sgr tuntumasta, mutta sen yksittäisten tähtien erottaminen on vaikeaa suurellakin kaukoputkella. Suomessa kohde ei nouse horisontin yläpuolelle.
Pistepunahai
Pistepunahai ("Scyliorhinus canicula") on noin metrin pituinen hai, jonka selkäpuoli on täynnä ruskeita ja keltaisia pisteitä. Selkäevät ovat lähellä pyrstöä ja pyrstön alalohko on pieni. Se on kissahaiden heimon yleisimpiä lajeja.
Pistepunahaita tavataan Pohjois-Atlantilla ja Välimerellä. Se viihtyy n. 100 metrin syvyydessä, vaikka havaintoja on myös 400 metrin syvyydessä. Ne oleilevat yleensä rannikon tuntumassa. Pistepunahai on pohjakala joka viihtyy sora- ja hiekkapohjilla.
Pistepunahait syövät kaloja sekä matoja, rapuja ja simpukoita.
Eteläiset populaatiot lisääntyvät vuoden ympäri, mutta pohjoisessa elävät marras-heinäkuussa. Munakotelon päissä on nuudelimaiset rihmat, joilla naaras kiinnittää ne vesikasveihin. Munat kehittyvät 5–11 kuukauden aikana. Poikaset ovat kuoriutuessaan n. 10 sentin pituisia ja sukukypsiä n. puolimetrisinä.
Messier 55
Messier 55 (M55, NGC 6809) on Jousimiehen tähdistössä sijaitseva pallomainen tähtijoukko, jonka Nicolas Louis de Lacaille löysi vuonna 1751. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa vuonna 1778. Se sijaitsee noin 17 000 valovuoden päässä Maasta ja on noin 100 valovuoden levyinen.
Kiikarilla M55 erottuu pistemäisenä, ja suuremmalla kaukoputkella voi erottaa yksittäisiä tähtiä. Kohde ei kuitenkaan nouse Suomessa horisontin yläpuolelle.
Remora
Remora ("Remora remora") on erikoinen kala, jonka päälaella on imulevy, jolla kala kiinnittyy suuriin, ulapoilla vaeltaviin merieläimiin kuten haihin ja paholaisrauskuihin.
Remora on väriltään harmaanruskea. Se voi kasvaa 45 cm pitkäksi, toisten tietojen mukaan jopa lähes 90 cm pitkäksi ja painaa kilon verran. Sen tarttumaelin on kehittynyt kalan selkäevästä, ja siinä on 16–20 liikuteltavaa levyä, joiden avulla kala imeytyy isomman kalan pintaan. Remoralla itsellään ei ole uimarakkoa.
Remoraa tavataan kaikkien valtamerien lämpimissä osissa, mutta myös Pohjanmeressä.
Remora syö pääasiassa isäntänsä loisia ja ruuantähteitä, mutta voi myös itse saalistaa äyriäisiä ja pikkukaloja.
Puscifer
Puscifer on muusikko Maynard James Keenanin (Tool, A Perfect Circle) sivuprojekti. Se edustaa tyyliltään industrial-musiikkia. Yhtye julkaisi 30. lokakuuta 2007 ensimmäisen studioalbuminsa "”V” Is for Vagina". Tätä ennen yhtye oli levyttänyt vain pienempiä julkaisuja.
Yhtyeen nimi Puscifer on peräisin "Mr. Show" -sketsisarjan ensimmäisestä jaksosta, jossa Keenan esiintyy samannimisen yhtyeen jäsenenä.
Syitä ja seurauksia – 30 parasta
Syitä ja seurauksia – 30 parasta on Apulanta-yhtyeen marraskuussa 2001 julkaisema kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen koottuja kappaleita vuosilta 1994–2001.
Kokoelma julkaistiin vuonna 1991 perustetun Apulannan kymmenvuotisen uran kunniaksi. Kokoelma sisältää hittien lisäksi tuntemattomaksikin jääneitä kappaleita sekä singlejulkaisujen b-puolia.
Kokoelma on kaksoislevy eikä siihen sisälly ennen julkaisematonta materiaalia. Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Toni Wirtanen sekä sovittanut Apulanta.
Saksalainen kirkko
Saksalainen kirkko on Helsingissä, Kaartinkaupungin kaupunginosassa Unioninkadun varrella sijaitseva kirkko, joka rakennettiin vuonna 1864. Sen suunnittelivat Harald von Bosse ja C. J. von Heideken. Se on muodoltaan pitkäkirkko ja edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa. Kirkon peruskorjauksen yhteydessä 1897 sille rakennettiin arkkitehti Josef Stenbäckin piirtämä torni. Kirkko paloi vuonna 1958 ja korjattiin sen jälkeen arkkitehti O. Hanssonin suunnitelmien mukaan. Ulkoasu jäi ennalleen mutta sisätiloissa tapahtui useita muutoksia. Mm. teräsbetoninen sisäkatto on tämän remontin peruja. Vuosina 1997-2001 kirkossa suoritettiin suuri rakennusten kunnostus, muutos ja laajennus, jonka suunnittelivat arkkitehdit Juha Leiviskä ja Rosemarie Schnitzler.
Kirkossa on vuodelta 1961 olevat 25-äänikertaiset ja 3-sormioiset mekaaniset urut, jotka on rakentanut Paul Ott. Kirkon alttaritaulu on vuodelta 1864. Sen nimi on "Ristiinnaulittu" ja sen on maalannut Theodor Fischer-Poisson.
Helsinki on Saksalaisen seurakunnan keskus ja Saksalainen kirkko on sen tärkein rakennus. Kirkko on yksi Helsingin suosituimmista vihkikirkoista. Syitä lienevät ulkonäön lisäksi sen sopiva koko. Se on myös paljon käytetty konserttikirkko.
Saksalainen kirkko kuuluu arvokkaisiin suojeltuihin rakennuksiin.
Kaija Lustila
Kaija Lustila (s. 8. marraskuuta 1965 Kurikka) on suomalainen iskelmä- ja tangolaulaja.
Lustilan laulajan ura alkoi vuonna 1982 hänen mentyään Risto Oja-Lipastin tanssiorkesterin koelaulutilaisuuteen, jossa hän menestyi niin hyvin, että sai aloittaa keikkailemisen heti. Muutaman vuoden kuluttua hän perusti oman yhtyeen, Bajeron, ja siirtyi soolouralle.
1990-luvun alkupuolella Lustila osallistui television "Ykköstähti"-kilpailuun, jonka kautta hän saavutti merkittävämpää tunnettavuutta. Fazer Finnlevyn silloinen kykyjenetsijä Turkka Mali huomasi hänellä olevan mahdollisuuksia ja ehdotti levytyssopimusta. Ensilevy oli Malin sanoittama ja Jari Puhakan säveltämä sekä sovittama "Sellaiset silmät", joka julkaistiin vuonna 1992. Se sai runsaasti radiosoittoa.
Lustilan toinen albumi julkaistiin vuonna 1994, ja kolmannen albuminsa jälkeen vuonna 1999 hän osallistui Syksyn Säveleen Kari Sallin säveltämällä ja Turkka Malin sanoittamalla kappaleella ”Kaukainen tähti”.
Lustila sijoittui toiseksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2009 ja on vaikuttanut tangomarkkinoiden tuomaristossa vuosina 2011 ja 2012.
Horatio Parker
Horatio Parker (15. syyskuuta 1863 – 18. joulukuuta 1919) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, urkuri, kuoromestari ja musiikinopettaja.
Parker oli lähtöisin Massachusettsin osavaltiosta. Hän alkoi 14-vuotiaana harjoitella pianon- ja urkujensoittoa äitinsä johdolla. Hän sai jälkeenpäin opetusta George Whitefield Chadwickilta ja Josef Rheinbergerilta.
Parker sai vuonna 1893 toimen Bostonin Trinity Churchin urkurina ja kuoromestarina. Hän sai mainetta myös opettajana, oppilaanaan mm. Charles Ives.
Parkerin sävellystuotantoon kuuluu esimerkiksi kuoro- ja oopperamusiikkia, kuten "Mona" (1912) ja "Hora Novissima". Säveltäjä kuoli keuhkokuumeeseen joulukuussa 1919.
Ekotehokkuus
Ekotehokkuus tarkoittaa sitä, että tehdään enemmän tavaroita ja palveluja samalla kun tuotetaan vähemmän päästöjä ja saasteita. Ekotehokas tuotanto on näin ympäristöä vähemmän kuluttavaa tuotantoa.
Ekotehokkuuteen kuuluvat seuraavat osa-alueet:Ympäristövaikutusten vähentäminen samalla kun parannetaan tuottavuutta voi luoda kilpailuetua.
Ruskolevytetra
Ruskolevytetra ("Myleus pacu") on Amazonin joissa elävä, enintään 20 senttimetriä pitkä piraijoiden heimoon kuuluva tetrakalalaji. Se on sukua pelätylle punapiraijalle ("Serrasalmus nattereri"), mutta on erikoistunut syömään kasvisravintoa. Ruskolevytetrat syövät ajoittain myös siemeniä ja pähkinöitä, joita putoilee puista sadekaudella. Kuivankauden aikana se käyttää kaiken pähkinöistä saamansa vararavinnon.
Ruskolevätetraa tavataan Etelä-Amerikassa Guyanassa, Ranskan Guayanassa, Brasiliassa, Surinamessa ja Boliviassa.
Ruskolevytetra "Myleus pacu" tunnetaan monissa kielissä nimellä "pacu", mutta suomalaisessa kalanimistössä pakut ovat saman heimon "Colossoma"- ja "Piaractus"-suvun kaloja.
Linnut (lehti)
Linnut on suomalainen lintuja ja lintuharrastusta käsittelevä aikakauslehti. Lehteä ryhtyi julkaisemaan Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen Nuorisojaosto (myöhemmin Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto, nykyiseltä nimeltään BirdLife Suomi ry) vuonna 1965 "Lintumies"-nimellä. Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Olavi Hildén. Vuodesta 1993 alkaen lehden nimi on ollut "Linnut". Lehden päätoimittaja on Jan Södersved. Vuodessa ilmestyy neljä 52–60-sivuista numeroa.
"Linnut" on suunnattu kaikille linnuista kiinnostuneille. Sen vakiosisältöön kuuluu muun muassa tutkimus- ja suojelu-uutisia, neuvoja lintujen määritykseen ja harrastukseen, kotimaan lintupaikkojen esittelyjä, kirja-arvosteluja ja harvinaisuushavaintoja. Lisäksi lehdessä ilmestyy pidempiä artikkeleita erilaisista lintuihin ja lintuharrastukseen liittyvistä aiheista, muun muassa matkakertomuksia ja lajiesittelyitä.
Aikaisemmin lehti oli suunnattu nykyistä enemmän aktiiviharrastajille ja lintututkijoille, ja sisälsi myös tieteellisempiä artikkeleita. Nykyään tieteellisten artikkelien julkaisukanavia ovat "Linnut-vuosikirja" ja "Ornis Fennica", joita myös julkaisee BirdLife Suomi.
Verisunnuntai (1905)
Verisunnuntai oli Pietarissa 22. tammikuuta 1905 (Venäjällä käytössä olleen juliaanisen kalenterin mukaan 9. tammikuuta) tapahtunut välikohtaus, jossa keisari Nikolai II:n henkivartiokaarti ampui aseettomia mielenosoittajia.
Japanin sota oli ollut tappiollinen ja kallis venäläisille ja kansa nousi vastustamaan sitä. Ympäri Venäjää lakkoiltiin ja kapitalismin juurtuminen Venäjälle synnytti ammattiyhdistysliikkeitä. Poliittinen kuohunta kaipasi uudistuksia ja demokratiaa, mutta keisari ei tahtonut luopua valta-asemastaan.
Pietarin työläiset marssivat pappi Georgi Gaponin johdolla viemään anomusta Talvipalatsiin keisari Nikolai II:lle lakiasäätävän kokouksen koollekutsumiseksi. Anomuksessa esitettiin muun muassa progressiivisen tuloveron ja työsuojelulainsäädännön aikaansaamista ja Venäjän–Japanin sodan lopettamista.
Marssijoita oli kaiken kaikkiaan 140 000, mutta keisari ei ottanut heitä vastaan. Heitä vastassa oli sotilaita, jotka avasivat tulen siviilejä vastaan. Eri lähteiden mukaan ammuttiin 200–1000 mielenosoittajaa.
Paikalla tapahtumaa todistamassa oli muiden muassa suomalainen viisivuotias Aleksanteri Ahola-Valo. Tuleva taiteilija ja kirjailija näki leikkitovereidensa putoavan ammuttuina puista. On sanottu, että tapahtuman todistaminen muutti paljon hänen persoonallisuuttaan ja luonnettaan. Hän päätti tehdä kaikkensa, että aikuisten väkivaltainen hulluus loppuisi.
Verisunnuntain seuraus oli keisarin suosion ja luottamuksen väheneminen. Mellakoiden ja lakkojen aalto levisi koko valtakuntaan. Tämän vuoksi hallituksen oli toteutettava vähäisiä parannuksia kansalaisvapauksiin. Liikehdintä johti lopulta vuoden 1905 vallankumoukseen.
Foaly
Foaly on Eoin Colferin kirjoittamassa Artemis Fowl -kirjasarjassa esiintyvä kentauri.
Foaly on Hautautuneiden Alueiden Lainvalvonnan (HAL:in) tekninen neuvonantaja. Menninkäiskomisario Holly Short on hänen hyvä ystävänsä. Foaly pitää porkkanoista ja on yleensä hyvin ivallinen ja äärimmäisen vainoharhainen. Foalyn pahin vihollinen ja kilpailija on Opal Koboi.
Foalyn keksintöjä ovat muun muassa titaanikapselit ja HAL:in kypärät.
Aktaion
Aktaion oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristaioksen ja Autonoen poika. Hän oli kuuluisa Theban sankari, jota kentauri Kheiron oli kouluttanut, ja joka sai myöhemmin päälleen Artemiksen raivon. Hän oli kreikkalaisille varottavana esimerkkinä siitä, ettei ihmisten pidä sekaantua jumalten asioihin.
Artemis oli kylpemässä metsässä nymfeineen Boiotian Orkhomenoksessa, kun metsästämässä ollut Aktaion osui paikalle nähden jumalattaren alastomana. Aktaion pysähtyi ja jäi katsomaan Artemiksen lumoavaa kauneutta. Kun Artemis huomasi hänet, hän langetti tälle rangaistuksen: jos tämä puhuisi, muuttuisi hän uroshirveksi - onnettomasta epäkunnioituksesta tämän neitsytmyyttiä kohtaan. Kun Aktaion kuuli oman metsästysseurueensa kutsun, hän huusi heille ja muuttui välittömästi hirveksi. Tällöin koirat hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja repivät hänet kappaleiksi. Koirat olivat niin järkyttyneitä isäntänsä kuolemasta, että Kheiron teki Aktaionista niin elävännäköisen patsaan, että tämän koiransakin luulivat sitä oikeaksi.
Apollodoros kertoo toisessa versiossa, että Aktaionin rikkomus oli kilpailla tädistään Semelestä Zeuksen kanssa, kun taas Euripides väittää "Bakkhantit" näytelmässään Aktaionin kerskailleen olevansa parempi metsästäjä kuin Artemis.
Diodoros Sisilialaisen mukaan Aktaion olisi halunnut naida Artemiksen. Joissakin lähteissä koirien väitetään olleen Artemiksen omia.
Kertomuksen latinalaisen version mukaan Aktaion muutettiin hirveksi hänen nähtyä Dianan - joka siis on Artemiksen roomalainen vastine - kylpemässä Kithairon-vuorella, ja häntä ajoi takaa ja lopulta surmasi viisikymmentä koiraa. Tämä versio esiintyy myös Kallimakhoksen "Viidennessä Hymnissä" rinnakkaismyyttinä Teiresiaksen sokeutumiselle tämän nähtyä Athenen kylpemässä.
Aktaionin patsaita pystytettiin usein vuorille suojaamaan polttavalta kuumuudelta. On myös arvioitu, että myytti voisi kuvastaa kasvillisuuden kuolemista viidenkymmenen mätäkuun päivän ajan. Mätäkuun latinankielinen nimi, caniculares dies, tarkoittaa "koiran päiviä" samaan aikaan nousevan Ison koiran tähtikuvion () mukaan,
Kirjailija Plutarkhos kertoo, että 1. vuosisadalla jaa. oli tapana että hirvennahkaan sonnustautunutta miestä jahdattiin Lykaionin vuorella ja lopuksi tämä surmattiin. – Myytti heijastaa ihmisten uhraamista metsästyksen ja nymfien jumalille.
Yhdystie 8794
Yhdystie 8794 on Vaalassa sijaitseva Suomen tieverkon yhdystieosuus Veneheiton ja Nuojuankankaan välillä. Tie haarautuu Veneheitossa seututieltä 800, ohittaa Neittävän ja Nuojuan kylät, ylittää Oulu–Kontiomäki-radan ja päättyy Nuojuankoskella yhdystien 8792 risteykseen. Tien pituus on 21 kilometriä.
Mutrusuu
Mutrusuu ("Cryptacanthodes maculatus") on Pohjois-Atlantissa Pohjois-Amerikan rannikolla elävä käärmemäinen kala, jonka silmät sijaitsevat päälaella ja suu on ylöspäin suuntautunut. Se voi kasvaa yli 90 cm pitkäksi. Se elää mutapohjaan kaivautuneena ja kaivaa pohjaan pitkiä käytäväverkkoja. Ravinto koostuu kaloista ja selkärangattomista eläimistä. Mutrusuut (heimo "Cryptacanthodidae") luettiin aikoinaan osaksi teistien heimoa ("Pholididae"); niiden yhteisiä piirteitä ovat esimerkiksi pitkulainen ruumis ja lähes ruumiin pituinen selkäevä.
BASE-hyppääminen
BASE-hyppääminen ( tyypillisien hyppyalustojen mukaan) on kiinteiltä alustoilta (esimerkiksi korkeilta rakennuksilta) suoritettua laskuvarjohyppäämistä niin kutsutun base-varjon avulla. Normaaliin laskuvarjohyppäämiseen verrattuna BASE-hyppääminen on huomattavasti vaarallisempaa. Sitä tehdään usein luvatta, koska yleensä kiinteistönomistajat eivät halua antaa lupaa huimapäiseltä vaikuttavalle harrastukselle.
BASE-hypyt tehdään yleensä paljon matalammalta, ja ne hypätään kiinteältä hyppyalustalta. Hyppyjen mataluuden vuoksi myös lentonopeudet ovat alhaisempia, mikä hankaloittaa oikeassa asennossa pysymistä. BASE-hypyissä käytettävissä varjokokonaisuuksissa ei ole varavarjoa, toisin kuin laskuvarjohypyssä käytettävässä kalustossa. Käytettävä päävarjo on myös nopeammin aukeava.
Yksi tunnetuimmista suomalaisista base-hyppääjistä on Iiro Seppänen, joka lopetti hyppäämisen vuonna 2001 loukkaannuttuaan vakavasti base-hypyssä Arizonassa.
Ensimmäiset BASE-hypyt suoritettiin 1700-luvun loppupuolella.
Yhdystie 8792
Yhdystie 8792 on Vaalassa sijaitseva Suomen tieverkon yhdystieosuus Partalankylän ja Vaalan välillä. Tie haarautuu Partalankylässä valtatieltä 22 ja ylittää Nuojuan voimalaitoksen padon. Nuojuankankaalla tiestä erkanee yhdystie 8794. Tie kulkee Jylhämän kylän läpi ja loppuu seututien 800 risteykseen Vaalan kirkonkylän länsipuolella. Tien pituus on yhdeksän kilometriä.
Seppo Pirhonen
Seppo Pirhonen (s. 22. heinäkuuta 1941 Sysmä) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hänen laulajauransa oli lyhyt, mutta sitä voisi sanoa sitäkin ansiokkaammaksi. Hän nimittäin levytti vuosina 1960-1961 kaikki 22 kappalettaan.
Pirhonen aloitti keikkailemisen 15-vuotiaana sysmäläisen Matti Simolan yhtyeen solistina. Hänen kuten monen muunkin 1960-luvun alkuaikojen iskelmälaulajan ura alkoi laulukilpailusta. Pirhonen osallistui Levytukku Oy:n järjestämiin kilpailuihin Heinolassa, Lahdessa ja Sysmässä, minkä jälkeen hän pääsi loppukilpailuun, joka pidettiin Helsingissä. Sieltä oli tuloksena ensimmäinen sija. Seuraava askel oli Levytukku Oy:n koelaulutilaisuus, jossa hän jälleen teki vaikutuksen, nyt levytuottajiin. Ensimmäisen levynsä hän teki huhtikuussa 1960, se oli alkujaan italialainen hidas foksi "Keskiyö".
Pian Pirhonen pääsi televisioon, josta hänet löydettiin tuohon aikaan erittäin suositun Veikko Ahvenaisen orkesterin solistiksi, ja se säesti Pirhosta useilla hänen levytyksistäänkin. Ahvenaisen orkesterissa soittivat tuohon aikaan useat Kotkalaisen "Keisarikunnan" jäsenet, muun muassa "Nortti" Nortamaa (basso), Keijo "vanha salakuljettaja" Laitinen (kitara), Erkki "Eki" Liikanen (rummut) sekä Junnu Vainionkin kanssa myöhemmin paljon yhteistyötä tehnyt Reijo Lehtovirta (puhaltimet). Pääosin levytykset tehtiin kuitenkin ruotsalaista alkuperää oleville orkesteritaustoille, sillä ruotsalainen iskelmälaulaja Gunnar Wiklund levytti samat kappaleet. Yhteistyö Ruotsiin ja BFB-levymerkkiin (Bonniers folkbibliotek) oli Levytukku Oy:n johtajan Niilo Saarikon suhteiden ansiota. Tästä yhteistyöstä poiki myös Gunnar Wiklundin ja Seppo Pirhosen yhteinen TV-esiintyminen suomalaisessa "Music music" -ohjelmassa vuonna -61.
Syksyllä 1960 Pirhonen levytti muutaman kappaleen Ritva Simunan kanssa. Tammikuussa 1961 ilmestyi hänen tunnetuin kappaleensa, "Postivaunut".
Seppo Pirhosen ammatillinen laulajanura kesti vain pari vuotta. Vuonna 1962 hän astui armeijaan eikä levyttänyt sen jälkeen. Avioiduttuaan vuoden lopulla hän työskenteli Sanoma Oy:ssä seuraavat 30 vuotta. Tämän toimensa ohella hän keikkaili 1980-luvulle saakka esiintyen Pekka Tammilehdon serkun Juhani Tammelan yhtyeessä 23 vuotta.
Vuonna 1999 Seppo Pirhosen kaikki levytykset koottiin CD-levylle sen kunniaksi, että vuoden 2000 keväällä tuli kuluneeksi 40 vuotta hänen ensimmäisestä levytyksestään.
Paul Doumer
Joseph Athanase Paul Doumer (22. maaliskuuta 1857 Aurillac, Cantal – 7. toukokuuta 1932 Pariisi) oli Ranskan presidentti vuosina 1931–1932.
Doumer toimi Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörinä vuosina 1897–1902. Palattuaan Ranskaan hän toimi parlamentin puheenjohtajana vuosina 1902–1905. Doumer voitti Aristide Briandin vuoden 1931 presidentinvaaleissa, ja hänestä tuli presidentti 13. toukokuuta.
6. toukokuuta 1932 Doumer ammuttiin Pariisissa, kun hän oli avaamassa kirjamessuja. Murhaaja oli mielisairas venäläinen emigrantti Paul Gorguloff. Doumer kuoli 7. toukokuuta klo 04:37.
Paul Gorguloff
Paul Gorguloff () (29. kesäkuuta 1895 Labinskaja, Kuban, Venäjä –14. syyskuuta 1932 Pariisi) oli venäläissyntyinen emigrantti ja kirjailija, joka murhasi Ranskan presidentin Paul Doumerin 6. toukokuuta vuonna 1932 Pariisiin kirjamessuilla.
Gorguloff syntyi Labinskajassa, Kuban alueella, Venäjällä. Gorguloff opiskeli lääketiedettä ennen kuin Ensimmäinen maailmansota syttyi. Hän haavoittui sodassa.
Venäjän vallankumouksen aikana Gorguloff taisteli Venäjän valkoisessa armeijassa bolševikkejavastaan ennen kuin muutti Prahaan, Tšekkoslovakiaan jossa suoritti opinnot loppuun.
Gorguloff karkotettiin Tšekkoslovakiasta, koska suoritti laittoman abortin. 
Hän muutti Pariisiin ja sieltä Nizzaan vuonna 1931, jossa hän suoritti laittomia lääketieteellisiä kokeita. Gorguloffia uhkailtiin karkotuksella, kunnes hän muutti Monacoon vuonna 1932.
Gorguloff saapui 6. toukokuuta vuonna 1932 Hôtel Salomon de Rothschildiin, jossa hän meni presidentti Doumerin luokse ja ampui häntä takaa, kolme laukausta. Kaksi niistä osui presidenttiin. 
Presidentti Doumer kaatui lattialle, ja hänet vietiin välittömästi Beaujonin sairaalaan, jossa hän kuoli seuraavana päivänä.
Yksi kirjamessujen vierailevista kirjailijoista Claude Farrère onnistui saamaan Gorguloffin maahan ennen kuin poliisi saapui.
Gorguloffin motiivi ampua presidentti Doumer oli yksinkertaisesti se, että Ranska epäonnistui tukea valkoista vastavallankumouksellista liikettä Venäjällä bolševiikkejä vastaan. Gorguloff pidätettiin, ja hänet vietiin La Santén vankilaan, jossa hänet tuomittiin kuolemaan giljotiinilla. 
Hänen viimeiset sanat olivat: "Venäjä kotimaani".
Tuija Parvikko
Tuija Parvikko on suomalainen poliittisen ajattelun ja teorian tutkija. 1980-luvulla Parvikko oli tuomassa Suomeen italialaisessa ja ranskalaisessa feminismissä vaikuttanutta Luce Irigarayn radikaalia sukupuolieron teoriaa. Hänen ensimmäiset teoksensa ja artikkelinsa käsittelivätkin italialaista feminismiä. Väitöskirjan hän kuitenkin teki Hannah Arendtin poliittisesta ajattelusta ja väiteltyään vuonna 1996 Parvikko on jatkanut tutkimuksiaan poliittisesta ajattelusta keskittyen poliittisen arviointikyvyn ja muistin politiikan teemoihin.
Parvikko on toiminut myös kolumnistina ja kriitikkona muun muassa "Helsingin Sanomiin", "Kansan Uutisiin" ja Tampereen yliopiston "Aikalaiseen" sekä ollut valtio-opin yliassistenttina.
Nykyisin Parvikko toimii Akatemiatutkijana Jyväskylän yliopistossa.
Kaikki levytykset 1960–1961
Kaikki levytykset 1960-1961 on Seppo Pirhosen vuonna 1999 julkaistu albumi.
Macintosh II
Macintosh II on Applen 2. maaliskuuta 1987 julkaisema tietokone, joka aloitti Macintosh-tietokoneiden suurinta suorituskykyä tarjoavan malliston. Macintosh II oli ensimmäinen Macintosh, jossa näyttö ja keskusyksikkö olivat erillään (vrt. Compact Macintosh), käytti värillistä näyttöä, mahdollisti usean näytön käyttämisen yhtä aikaa ja jonka näppäimistö sisälsi nappulan koneen käynnistämiseksi . Apple julkaisi kolme uutta Macintosh II -sarjan mallia ennen kuin suositun, ensimmäisen Macintosh II:n tuotanto lakkautettiin 15. tammikuuta 1990.
Macintosh II -tietokonetta myytiin $3 898 hintaan yhdellä 800 kt:n levykeasemalla varustettuna. Lisävarusteena oli saatavilla 20 ($999), 40 ($1599) ja 80 Mt:n ($2699) kiintolevyt ja toinen 800 kt:n levykeasema. Kahdeksan paikkaa keskusmuistilaajennuksille, kuusi NuBus-liitäntää lisälaitteita varten ja mahdollisuus vaihtaa näyttö tai näytönohjain tekivät laitteesta siihen saakka julkaistuista Macintosheista laajennettavimman. Käyttäjällä oli lupa avata Macintosh II:n kotelo ilman takuun purkautumista. Eräs Macintosh II:n menestyksekkääseen myyntiin vaikuttanut seikka oli laitteen ulkoasu, joka vastasi ajan muita, ammattilaiskäyttöön tarkoitettuja tietokoneita.
Huhtikuussa 1987 Apple julkaisi uuden version käyttöjärjestelmästä nimeltään System Software 2.01, joka koostui System 4.1 ja Finder 5.5 -ohjelmistoista. Käyttöjärjestelmäpäivitys antoi edellytykset Macintosh II:n teknisten ominaisuuksien hyödyntämiseksi .
Mallin suunnittelijoita olivat Michael Dhuey ja Brian Berkeley.Macintosh II käytti Motorolan 32-bittistä 68020-suoritinta, mutta emolevylle tallennettu käyttöjärjestelmän osa sisälsi vanhaa, 24-bittistä koodia. 32-bittinen muistiavaruus saavutettiin Applen tarjoamalla Mode32-ohjelmistopäivityksellä(dokumentaatio, ohjelma). Laitteen pystyi päivittämään Macintosh IIx tai IIfx -malliksi vaihtamalla emolevyn.
Ruusutiira
Ruusutiira ("Sterna dougallii") on laajalle levinnyt tiiralaji. Sen nimi tulee pesintäajan punertavasta väristä.
Ruusutiira on 38–39 cm pitkä ja noin 90 gramman painoinen. Sen erottaa parhaiten pesintäaikana vatsapuolen vaaleanpunaisesta väristä, josta myös sen nimi on peräisin. Pyrstö on haarainen ja pitkä, sitä koristavat reunasulat voivat olla 15 cm keskimmäisiä pyrstösulkia pidempiä. Ruusutiiran nokka on musta ja sen jalat ovat punertavat ja melko pitkät.
Ruusutiiraa tavataan etenkin Pohjois-Atlantilla, Britteinsaarilla, mutta myös ympäri maailmaa kuten Väli- ja Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Afrikassa, joka on niiden talvehtimisalue kun ne muuttavat Euroopasta. Euroopan kanta on noin 3000 paria. Lintua on tavattu ainakin kerran Ruotsissa ja pari kertaa Tanskassa, mutta ei Suomesta. Laji on kaikkialla varsin vähälukuinen.
Ruusutiirat ovat puhtaita merilintuja. Ne muuttavat etelään heinä-elokuussa ja palaavat myöhään. Ruusutiirat saavat merestä ravinnokseen kaloja ja pieniä selkärangattomia. Ääntely on läpitunkevaa "kriii" ja pehmeämpää "tjuvik".
Ruusutiirat pesivät vasta kesäkuussa. Linnut pesivät yhdyskunnissa muiden tiirojen seurassa hiekka- ja kalliosaarilla. Pesä on syvennys maassa. Molemmat vanhemmat hautovat 1–3 munaa noin 21 vuorokautta. Poikaset tulevat lentokykyisiksi kuukauden vanhoina. Poikasia ja munia jää usein lokkien saaliiksi.
Gerardus ’t Hooft
Gerardus ’t Hooft (IPA: , s. 5. heinäkuuta 1946) on alankomaalainen fyysikko, joka on tutkinut heikkoa vuorovaikutusta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1999 yhdessä Martinus J. G. Veltmanin kanssa heikon vuorovaikutuksen kvanttiluonteen valaisemisesta matemaattisen kenttäteorian avulla. Hän työskentelee teoreettisen fysiikan professorina Utrechtin yliopistossa. Asteroidi 9491 Thooft on nimetty hänen kunniakseen, ja t'Hooft on kirjoittanut sille leikkimielisen perustuslain siltä varalta, että asteroidi myöhemmin asutetaan.
Hän on saanut myös Wolfin palkinnon fysiikasta vuonna 1981.
Hound
Hound on kuvitteellinen hahmo "Transformers"-universumissa.
Decepticonien nöyryyttävimmät tappiot ovat Houndin aikaansaamia. Käyttämällä kykyään luoda elävännäköisiä hologrammeja, Hound on huijannut Decepticoneja monia kertoja ja pelastanut samalla ystävänsä. Tiedustelijana hän on tullut hyvin tarkkaavaiseksi maasta ja siksi häntä pidetään suurenmoisena jäljittäjänä. Itse asiassa hän on tullut niin tottuneeksi maan luonnolliseen maastoon, että hän pitää siitä enemmän kuin Cybertronin teknologisesta ja tasaisesta maastosta. Yhtenä Optimus Primen rohkeimmista ja lojaaleimmista sotilaista, Hound taistelee yhtä urhoollisesti suojellakseen Maata kuin Cybertroniakin.
Hound ystävystyy heti sarjan alussa Autobottien ihmisliittolaisen, Spike Witwickyn kanssa. Ensimmäisten jaksojen ajan Hound ja Spike toimivat yhdessä ja Spike pelastaa myös Houndin, tämän jouduttua jumiin, Rumblea vastaan käydyn taiston aikana. Tämän jälkeen myös Hound pelasti Spiken hukkumiselta. Myöhemmin Spike alkoi kaveerata Bumblebeen kanssa ja Hound jäi sivuhahmoksi.
Elokuvassa "" Hound vilahtaa lyhyesti vain yhden kuvan aikana, Optimuksen sukkulamiehistönä.
Houndin äänenä sarjassa oli Ken Sansom.
Hound esiintyy pelattavan hahmona ensimmäiseen elokuvaan pohjautuvan "" -pelin PlayStation Portable -versiossa. Houndin äänenä pelissä on Daniel Ross.
Hound esiintyy Michael Bayn ohjaamassa "Transformers – Tuhon aikakausi" -elokuvassa Oshkosh Defensen sotilasajoneuvoksi muuntautuvana Autobottien erikoissotilaana. Houndin robottimuoto on myös sotilaallisen näköinen ja muistuttaa osittain Leadfootin robottimuotoa. Houndilla on parta sekä suussa savukkeen näköinen metallikappale. Elokuvassa Hound ei ratsasta yhdelläkään Dinoboteista, mutta leluversiossa hänen ratsunaan toimii Dinobotti Slash.
Houndin äänenä elokuvassa on John Goodman.
Hound tekee paluun elokuvassa "" uutena muuntautumismuotonaan Mercedes-Benzin Unimog-sotilasambulanssi.
Lucasin lukujono
Lucasin lukujono on Fibonaccin lukujonon kaltainen sillä erotuksella, että ensimmäiset luvut ovat 2 ja 1 (eli jokainen jonon luku on kahden edellisen luvun summa). Tarkemmin ilmaistuna Lucasin jono
formula_1
siten, että
formula_2 ja formula_3
josta saadaan jono 2, 1, 3, 4, 7, 11, 18, 29, 47, 76, 123, 199, 322...
Lukuja, jotka kuuluvat Lucasin sarjaan ja ovat lisäksi alkulukuja kutsutaan "Lucasin alkuluvuiksi". Ensimmäiset Lucasin alkuluvut formula_4 ovat 2, 3, 7, 11, 29, 47, 199, 521, 2207, 3571, 9349, ... ( OEIS:ssä).
Lucasin alkuluku
Martinus J. G. Veltman
Martinus Justinus Godefriedus Veltman (s. 27. kesäkuuta 1931) on alankomaalainen fyysikko, joka on tutkinut heikkoa vuorovaikutusta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1999 yhdessä Gerardus 't Hooftin kanssa heikon vuorovaikutuksen kvanttiluonteen valaisemisesta matemaattisen kenttäteorian avulla. Hän on eläkkeellä ja pitää emeritusprofessorin virkaa Michiganin yliopistossa. Vuonna 2003 Veltman julkaisi melko yleistajuisen kirjan hiukkasfysiikasta: "Facts and Mysteries in Elementary Particle Physics".
Veltman väitteli Utrechtin yliopistossa vuonna 1963 ja aloitti siellä työt kolme vuotta myöhemmin.
Siinä välissä hän työskenteli CERNissä.
Formula 1 -kausi 1974
Formula 1 -kausi 1974 oli 25. Formula 1 -kausi. Se alkoi 13. tammikuuta ja päättyi 6. lokakuuta 1974 15:n kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti Emerson Fittipaldi, ja valmistajien mestaruuden McLaren.
Kauden päätösosakilpailu sai ikävän käänteen, kun itävaltalainen Helmut Koinigg menehtyi ajettuaan rajusti päin turvakaidetta.
Pierre Duhem
Pierre Maurice Marie Duhem (10. kesäkuuta 1861 – 14. syyskuuta 1916) oli ranskalainen fyysikko, tieteenfilosofi ja tieteen historioitsija, joka tunnetaan parhaiten kirjoituksista, jotka koskivat kokeellisen tieteen luonnetta ja tieteellistä kehitystä keskiajalla. W. V. O. Quine hyödynsi hänen väitettään, jonka mukaan tieteelliset teoriat eivät nauti empiiristä tukea itsenäisinä vaan kokonaisuuden osana.
Vesa Oittinen
Vesa Oittinen (s. 25. lokakuuta 1951 Turku) on suomalainen aate- ja oppihistorioitsija. Oittinen työskentelee akatemiatutkijana Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa erityisalanaan Itä-Euroopan ja Venäjän aate- ja oppihistoria. Hän on filosofian historian dosentti Tampereen yliopistossa. Vesa Oittinen väitteli Saksassa ranskalaisten strukturalistien ja jälkistrukturalistien Spinoza-tulkinnoista vuonna 1994. Hän on Karl Marx -seuran puheenjohtaja.
Oittinen on kääntänyt useita filosofisia teoksia, muun muassa Baruch Spinozan "Etiikan", Immanuel Kantin "Prolegomenan" ja Friedrich Engelsin "Kristinuskon alkuperän" sekä varustanut nämä kattavilla johdannoilla ja selityksillä. Käännöstöistä Oittinen on saanut Mikael Agricola -palkinnon vuonna 1988.
Oittinen on useasti arvostellut englannin kielen valta-asemaa suomalaisessa tiedeyhteisössä esimerkiksi virantäytöissä.
Steven Chu
Steven Chu (, s. 28. helmikuuta 1948) on Yhdysvaltain energiaministeri ja kokeellinen fyysikko, joka on tutkinut ja kehittänyt atomien laserjäähdytystä. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1997 yhdessä Claude Cohen-Tannoudjin ja William Daniel Phillipsin kanssa.
Tammikuusta 2009 lähtien Chu on toiminut energiaministerinä Barack Obaman hallinnossa. Ennen ministerikauttaan hän työskenteli sovelletun fysiikan professorina Stanfordin yliopistossa, fysiikan ja molekyylibiologian professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja Lawrence Berkeley National Laboratory -nimisen tutkimuslaitoksen johtajana.
Chu tunnetaan ilmastonmuutoksen asiantuntijana, joka on jo pitkään toiminut uusiutuvien energialähteiden kehittämisen parissa. Marraskuussa 2008 hän kutsui ilmastonmuutosta maailmaa uhkaavaksi äkilliseksi, arvaamattomaksi ja peruuttamattomaksi tuhoksi.
Chu on edistänyt eri tieteenalojen välistä vuorovaikutusta ja aloitti Bio-X-nimisen tutkimusohjelman, johon osallistuu fyysikoita, kemistejä ja biologeja.
Hip Hop Is Dead
Hip Hop Is Dead on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti Nasin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 19. joulukuuta 2006 levymerkillä Def Jam Recordings.
Max Liebermann
Max Liebermann (20. heinäkuuta 1847 Berliini – 8. helmikuuta 1935 Berliini) oli saksalainen taidemaalari ja graafikko. Hän oli 1900-luvun alussa yksi Saksan arvostetuimmista taidemaalareista.
Liebermann oli varakkaan tehtailijan poika ja opiskeli maalaustekniikkaa muun muassa Carl Steffeckin oppilaana. Porvarillisesta taustastaan huolimatta hän tuli uransa alkupuolella tunnetuksi köyhän kansan kuvaajana: maalausten aiheina olivat muun muassa talonpojat, käsityöläiset ja tehdastyöläiset. Tyylillisesti hänen lähtökohtanaan oli 1800-luvun puolivälin ranskalainen realismi (esimerkiksi Jean-François Millet), mutta myös 1600-luvun hollantilainen taide vaikutti hänen tyyliinsä (varsinkin Frans Hals). Liebermannin realismi oli hyvin tinkimätöntä, ja niinpä jotkut alkoivat pilkallisesti nimittää häntä ”rumien ihmisten muotokuvamaalariksi”.
1890-luvulla Liebermannin tyyli kehittyi impressionistisempaan suuntaan. Värit muuttuivat valoisemmiksi, ja aiheet vaihtuivat porvarillisemmiksi. Hänen yhteiskunnallinen arvostuksensa nousi, ja vuonna 1897 hänet nimitettiin Preussin kuninkaallisen akatemian professoriksi. Tämä ei kuitenkaan estänyt häntä perustamasta vuonna 1899 ”Berliner Secession” -taiteilijaryhmittymää, jonka tarkoituksena oli toimia vastavoimana akatemian edustamalle konservatiiviselle taidenäkemykselle.
1900-luvun alussa Liebermannia pidettiin yleisesti yhtenä saksalaisen impressionismin tärkeimmistä edustajista. Hän sai myös mainetta muotokuvamaalarina ja maalasi muun muassa Saksan presidentti Paul von Hindenburgin muotokuvan. Eräs usein toistuva teema Liebermannin myöhäistuotannossa oli hänen kesähuvilaansa ympäröivä vehreä puutarha. Tässä suhteessa hän muistuttaa toista suurta impressionistia, Claude Monetia.
Liebermann oli juutalainen, joten Adolf Hitlerin valtaantulo vuonna 1933 johti hänen täydelliseen syrjäytymiseensä Saksan kulttuurielämästä. Kun hän näki voitonvarmojen kansallissosialistien marssivan kotikaupungissaan Berliinissä, totesi hän katkerana: ”En voi syödä niin paljon, että voisin oksentaa niin paljon kuin haluaisin.” Tämä kommentti kuvaa hyvin sitä tunnelmaa, jonka vallassa vanha Liebermann sekä monet muut merkittävät saksalaiset taiteilijat olivat vuonna 1933.
Ford Scorpio
Ford Scorpio on Fordin vuosina 1985–1998 Saksassa Kölnin tehtaallaan valmistama henkilöautomalli. Ford Sierran rakenteeseen perustuva Scorpio korvasi mallistossa Granadan, ja autoa myytiinkin Isossa-Britanniassa Granada-mallinimellä. Joskus käytetään myös merkintää Granada Mk III, jatkona Granadan kahdelle edeltävälle sukupolvelle.
Scorpio suunniteltiin alkujaan Fordin ”lippulaivaksi”. Perusmallissakin oli vakiovarusteena muun muassa lukkiutumattomat jarrut ja keskuslukitus. Ohjaustehostin, kattoluukku ja sähköikkunat sekä automaattivaihteisto olivat lisävarusteita.
Scorpio valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1986.
Ensimmäisen sukupolven Scorpio rakennettiin jatketulle Sierran pohjalevylle, ja suunniteltiin ulkoisesti Sierran ja kolmannen sukupolven Escortin tyylisesti. Moottorivalikoimana oli 1,8 litrainen Pinto -moottori (ei tuotu Suomeen) ja 2,0 l tilavuuksina, V6 Cologne -moottori 2,8 l, sekä myöhemmin myös 2,4 ja 2,9 litran tilavuuksina ja diesel 2.5 D sekä myöhemmin 2.5 TD. Vuoteen 1989 mennessä valikoimasta poistettiin Pinto -moottorit. Nämä korvasi 2,0 l DOHC-moottori. Vuonna 1991 tuli saataville myös 2,9 litrainen 24 venttiilinen Cosworth-malli.
Ensimmäisen sukupolven Scorpio oli ensimmäinen eurooppalainen massatuotantoauto, jossa oli vakiona ABS-jarrut. Alkuun Scorpiota sai vain hatchback -mallisena. Sedan -malli esiteltiin vuonna 1990 ja farmari kaksi vuotta myöhemmin.
Vuonna 1994 tulivat 16 -venttiiliset 2,0 ja vuonna 1996 2,3 (147hv) DOHC moottorit.
Täysin erilainen muotoilu edeltäjäänsä verrattuna. Ei saavuttanut suurta suosiota ostajien keskuudessa. Huippumalleissa todella paljon varusteita, Cosworthin 2,9 l moottori ja automaattivaihteisto.
Jänisjärvi
Jänisjärvi () on järvi Karjalan tasavallassa Venäjällä, Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella entisten Harlun, Pälkjärven, Ruskealan, Soanlahden ja Suistamon kuntien alueilla . Se sijaitsee Laatokan Karjalan alueella Suomen Tohmajärveltä noin 50 km kaakkoon. Jänisjärveen laskee Suomen puolelta Jänisjoki, ja samaa jokea pitkin järvi laskee edelleen Laatokkaan. Jänisjärven pinta-ala on 204 neliökilometriä tai 176 neliökilometriä, korkeus merenpinnasta 64 m, suurin syvyys 57 m ja keskisyvyys 12 m.
Jänisjärven arvioidaan syntyneen noin 700 miljoonaa vuotta sitten meteoriitin iskeydyttyä, syntyneen kraatterin läpimitaksi on arvioitu 14 kilometriä. Järvi on kalaisa, sen rannalla on lomakyliä.
Jänisjärveä pidettiin Lappajärven tapaan pitkään tulivuorijärvenä, tulivuoriteorian "todisti" geologi Pentti Eskola tutkittuaan vuonna 1920 järven Selkäsaarien kallioita ja impaktiittia. Myöhemmin Neuvostoliiton aikana järvi paljastui meteoriittikraatteriksi.
Wronskin determinantti
Matematiikassa Wronskin determinantilla tarkoitetaan determinanttia, jonka kehitti Józef Maria Hoene-Wroński ja nimesi Thomas Muir. Sitä käytetään esimerkiksi differentiaaliyhtälölaskennassa, jossa sen avulla voidaan tarkastella yhtälön ratkaisujen lineaarista riippumattomuutta.
Kahden funktion "f" ja "g" Wronskin determinantti on "W"("f", "g") = "fg"′ – "gf" ′.
Yleisemmin "n":lle reaaliluku- tai kompleksilukukertoimiselle funktiolle "f", ..., "f", jotka ovat "n" − 1 kertaa derivoituvia välillä "I", muodostetaan Wronskin determinantti "W"("f", ..., "f") seuraavasti
Toisin sanoen Wronskin determinanttia muodostettaessa kootaan aluksi matriisi, jossa funktiot järjestetään matriisin ensimmäiseksi riviksi, kukin omaksi alkiokseen. Matriisin toiselle riville taas järjestetään sarakkeittain aina ensimmäinen derivaatta kustakin ensimmäisen rivin funktiosta. Samoin mahdolliselle kolmannelle riville järjestetään sarakkeittain ensimmäisen rivin funktioiden toinen derivaatta ja lopulta n:nelle riville ensimmäisen rivin funktion n­-1:s derivaatta. Näin sekä rivejä että sarakkeita on n kappaletta ja saadaan aikaan neliömatriisi, josta voidaan määrittää determinantti.
Jos funktiot "f" ovat lineaarisesti riippuvia, niin tällöin myös niistä muodostetun Wronskin determinantin sarakkeiden täytyy olla, sillä derivointi on lineaarinen operaatio ja tällöin determinantin arvoksi tulee nolla. Niinpä Wronskin determinanttia voi käyttää sen osoittamiseen, että jono derivoituvia funktioita on lineaarisesti riippumattomia tietyllä välillä. Tähän riittää se, että determinantin arvoksi saadaan jotain nollasta poikkeavaa. Jos näin käy funktiojonolle, joka on lineaarisen homogeenisen differentiaaliyhtälön ratkaisujoukko, voidaan sanoa, että kyseinen funktiojono muodostaa kyseisen lineaarisen homogeenisen differentiaaliyhtälön ratkaisujen kannan.
On helppo ajatella, että "W" = 0 tarkoittaa aina lineaarista riippuvuutta, mutta tämä onkin yleinen väärinkäsitys. Giuseppe Peano painotti kuitenkin jo varhain (1889), että on olemassa funktioita kuten "x" ja |"x"|"x", joilla on jatkuvat derivaatat ja joiden Wronskin determinanttien arvot ovat 0 kaikilla x:n arvoilla, ja silti niiden muodostama funktiojono ei ole lineaarisesti riippuva. Niinpä tarvitaankin muutamia lisäehtoja sille, että Wronskin determinantin arvo 0 jollain tietyllä välillä tarkoittaisi lineaarista riippuvuutta.
Giuseppe Peano havaitsi vuonna 1889, jos funktiot ovat analyyttisiä, niin W = 0 tietyllä välillä tarkoittaa lineaarista riippuvuutta. Bochner puolestaan antoi vuonna 1901 muutamia muita ehtoja sille, että W = 0 tarkoittaisi lineaarista riippuvuutta. Lisäksi Wolsson julkaisi vuonna 1989 yleisemmän määritelmän sille, millä tavoin Wronskin determinantin arvo nolla ilmaisee lineaarista riippuvuutta.
Pohjalaisten Osakuntien Laulajat
Pohjalaisten Osakuntien Laulajat (POL) on Helsingin yliopiston pohjalaisosakuntien (Etelä-Pohjalainen Osakunta, Pohjois-Pohjalainen Osakunta ja Vasa Nation) piirissä toimiva opiskelijoiden sekakuoro. Siihen kuuluu nykyään noin 40 harrastajalaulajaa, ja sen johtajana toimii kuoronjohdon Julia Lainema.
POL:n edeltäjä oli 1920-luvulla alkunsa saanut mieskuoro Pohjalaiset Mieslaulajat. Nykymallin muotoiseksi kuoro muutettiin vuonna 1963. Sen johtajina ovat toimineet mm. laulaja-säveltäjä Hannu Sinnemäki, säveltäjä Pekka Jalkanen, pianisti Matti Perttula, kuoronjohtaja, kansanmusiikin opiskelija Anneli Kont-Rahtola, kapellimestariopiskelija Andrus Kallastu ja Sibelius-Akatemian musiikinteorian lehtori, dir. mus. Aarre Joutsenvirta. Syksystä 2007 kevääseen 2016 POL:n laulunjohtajana on toimineen Satu Simolan työtä jatkamaan ryhtyi MuM Julia Lainema syksystä 2016 alkaen.
POL esiintyy erilaisissa tapahtumissa kuten opiskelijariennoissa, kirkkokonserteissa sekä kiertueilla niin Suomessa kuin ulkomailla, ja se on tehnyt myös äänityksiä ja levytyksiä. Kuoron ohjelmisto ulottuu renessanssimusiikista kevyeen musiikkiin ja nykysäveltäjien teoksiin; erityisesti siihen sisältyy pohjalaissäveltäjien, kuten Toivo Kuulan ja Leevi Madetojan, sekakuorosävellyksiä.
Mikko Lahtinen
Mikko Iko Valtteri Lahtinen (s. 17. syyskuuta 1966 Turku) on suomalainen filosofi, politiikan tutkija ja filosofisen aikakauslehti "Niin & näin" pitkäaikainen päätoimittaja. Hän on myös kirjoittanut ja toimittanut useita filosofisia teoksia, ennen kaikkea poliittisen filosofian ja teorian historiasta antiikista nykyaikaan. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vammalan lukiosta vuonna 1985, valmistui yhteiskuntatieteen lisensiaatiksi vuonna 1991, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1997 ja väitteli Tampereen yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksella valtio-opista parhain mahdollisin arvosanoin Louis Althusserin Machiavelli-tulkinnasta vuonna 1997. Lahtinen on väitellyt myös aate- ja oppihistoriasta aiheenaan J. V. Snellman.
"Niin & näin" -lehden päätoimittajana hän oli vuosina 1994–2006 ja diakoniatieteen vuosikirjan "Anno Domino" päätoimittajana 2000-2010. Vuosina 2008-2009 Lahtinen toimi valtio-opin professorina Tampereen yliopistossa. Nykyään hän on valtio-opin yliopistonlehtori samassa yliopistossa.
Tieteentekijöiden liitto valitsi Mikko Lahtisen vuoden 2007 tieteentekijäksi.
Lahtinen ei näe kommunismia vain hiipuvana aatteena. Lahtisen mukaan sosialismi tai kommunismi voisi ehkä muodostua vastavoimaksi ulkomaalaisvastaisille uusoikeistolaisille ideologioille.
Río de la Plata
Río de la Plata () on Uruguayjoen ja Paranájoen yhteinen estuaari Etelä-Amerikan rannikolla. Se on noin 290 kilometrin mittainen ennen kuin jokien vesi laskee Atlanttiin. Alkupäästään joensuu on 48 km leveä ja levenee 220 kilometriin. Se muodostaa rajan Argentiinan ja Uruguayn välillä.
Merkittävimmät kaupungit Río de la Platan varrella ovat maiden pääkaupungit Buenos Aires ja Montevideo. Kaakosta puhaltava tuuli saattaa aiheuttaa 'sudestada'-nimellä tunnetun ilmiön ja nostaa tulvan alueella.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Río de la Platan näki vuonna 1516 espanjalainen Juan Díaz de Solís etsiessään reittiä Atlantilta Tyynellemerelle. Intiaanit tappoivat koko retkikunnan nykyisen Uruguayan Colonian rannikolla, lukuun ottamatta laivapoika Francisco del Puertoa, jonka pelasti seuraavana vuonna Sebastián Gaboton laiva.
Toisen maailmansodan alussa 13. joulukuuta 1939 käytiin Río de la Platan suulla Saksan Kriegsmarinen taskutaistelulaiva Admiral Graf Speen ja brittiläisen osaston välinen meritaistelu. Admiral Graf Spee upotettiin muutamia päiviä sen jälkeen estuaariin.
Marja Vehviläinen
Marja Vehviläinen on suomalainen tekniikan tutkija. Hän on tehnyt monitieteellistä tutkimusta sukupuolen, tieteen ja teknologian alueelta, ja hänen tutkimuskysymyksensä liittyvät sukupuoleen, toimijuuteen, subjektiviteettiin, tasa-arvoon ja niiden kulttuuris-materiaalisiin käytäntöihin. Vehviläinen väitteli Tampereen yliopiston tietotekniikan laitokselta vuonna 1997.
Nykyään hän on dosentti ja naistutkimuksen yliassistentti Tampereen yliopistossa.
Phil Housley
Phillip F. Housley (s. 9. maaliskuuta 1964 South St. Paul, Minnesota) on entinen NHL-jääkiekkoilija, joka pelasi joukkueissa Buffalo Sabres, Winnipeg Jets, St. Louis Blues, Calgary Flames, New Jersey Devils, Washington Capitals, Chicago Blackhawks ja Toronto Maple Leafs.
Housley oli eniten pisteitä tehnyt Yhdysvalloissa syntynyt pelaaja 1 232 tehopisteellään (338 maalia ja 894 syöttöä), kunnes Mike Modano ohitti hänet vuonna 2007.
Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista amerikkalaisista puolustajista Chris Cheliosin ja Brian Leetchin ohella. Housley ei kuitenkaan koskaan voittanut parhaalle puolustajalle jaettavaa Norris Trophyä. Tämä johtui suurelta osin siitä, että Housley saavutti huippunsa samaan aikaan kuin Ray Bourque, Paul Coffey, Chris Chelios ja Brian Leetch (nämä neljä voittivat kaikki Norris-palkinnot vuosina 1985–1997), ja siitä, että hän pelasi pitkähkön ajan urallaan hyökkääjänä.
Housley ei koskaan voittanut Stanley Cupia. Lähimpänä saavutusta hän oli vuonna 1998 pelatessaan Washington Capitalsissa, mutta joukkue hävisi loppuottelusarjan Detroit Red Wingsille. Niinpä hän on pelannut koko NHL-historian suurimman määrän otteluita ilman Stanley Cupin voittoa.
Housleyn ura käsitti yhteensä 1 495 ottelua NHL:ssä. Hän oli USA:ssa syntyneistä eniten NHL-pelejä pelannut lähes seitsemän vuoden ajan, kunnes Chris Chelios rikkoi ennätyksen marraskuussa 2006.
Kaudella 2006–2007 Housley valmensi Minnesotan osavaltion lukiokiekkoliigassa Stillwaterin joukkuetta.
Housley valittiin vuonna 2012 IIHF Hall of Famen jäseneksi ja 2015 The Hockey Hall of Famen jäseneksi.
Caja Madrid
La Caja de Ahorros y Monte de Piedad de Madrid, Caja Madrid, on Espanjan vanhin säästökassa, joka perustettiin 1702. Nykyään Caja Madrid on Espanjan neljänneksi suurin rahoitusalan yhtiö. Yhtiö työllistää 12 800 työntekijää.
Clickair
Clickair oli espanjalainen, vuonna 2006 toimintansa aloittanut halpalentoyhtiö, joka sulautui heinäkuussa 2009 espanjalaiseen Vueling Airlinesiin. Yhtiön yhtenä omistajana oli Espanjan kansallinen lentoyhtiö Iberia. Yhtiön solmukohtana oli Barcelonan lentoasema. Yhtiö lensi lähes 40 kohteeseen Euroopassa. Sillä oli käytössään 26 Airbus A320-200 -konetta.
Clickair aloitti liikenteen Barcelonasta Helsinkiin 1. toukokuuta 2007, mutta lopetti sen alkuvuonna 2008.