YK:n vuosituhattavoitteet
YK:n vuosituhattavoitteet (Millennium Development Goals, MDGs) ovat YK:n jäsenmaiden, YK-järjestöjen ja kansainvälisten rahoituslaitosten sopimus kansainvälisen yhteistyön pelisäännöistä. Vuonna 2000 maailman johtajat sopivat, kuinka maailmasta tehtäisiin parempi paikka. Asetettiin kahdeksan tavoitetta, jotka päätettiin saavuttaa vuoteen 2015 mennessä. Vuosituhattavoitteet syntyivät vuosituhatjulistuksesta (Millennium Declaration), jonka kaikki Yhdistyneiden kansakuntien (YK) jäsenmaat allekirjoittivat YK:n vuosituhathuippukokouksessa (Millennium Summit) syyskuussa 2000.
Vuosituhattavoitteet ovat historian menestyksekkäin köyhyyden vastainen kampanja. Ne ovat osoittaneet, että yksinkertaisilla ja selkeillä globaaleilla kehitystavoitteilla voi olla suuri vaikutus. Vuosituhattavoitteet asettavat kansainväliselle yhteistyölle selkeät, kaikkien maiden hyväksymät päämäärät. Tavoitteet ovat kunnianhimoisia, mutta eivät mahdottomia. Ne ovat konkreettisia, ajallisesti määriteltyjä ja mitattavia kehitystavoitteita.
Vuosituhattavoitteiden hyväksymisen seurauksena miljoonien ihmisten elämä on parantunut: tavoitteet köyhyyden puolittamisesta, puhtaan veden saatavuuden parantamisesta ja slummeissa asuvien elinolosuhteiden parantamisesta on jo saavutettu. Nykyään myös yhtä monet tytöt kuin pojat aloittavat peruskoulun. Lisäksi suuret saavutukset muilla osa-alueilla tarkoittavat, että yhä useammat tavoitteet voidaan täyttää ajoissa, eli vuoteen 2015 mennessä. Tavoitteiden edistymistä mitataan indikaattoreiden avulla. Vertailukohtana on vuosi 1990.
Kahdeksaan tavoitteeseen on tiivistetty tärkeimmät sopimukset 1990-luvun konferensseista. Seitsemän ensimmäistä vuosituhattavoitetta koskevat ensisijaisesti köyhiä maita, mutta kahdeksas tavoite, tavoite globaalista kumppanuudesta, on suora vaatimus avunantajamaille. Kyseessä on historiallinen sopimus, joka edellyttää avun saajilta hyvää hallintoa ja avunantajilta lisää kehitysapua ja kehitysmaiden reilumpaa kohtelua kaupankäyntimielessä. Tavoitteet ovat myös antaneet vauhtia keskustelulle kehitysavusta, velkahelpotuksista, reilusta kaupasta ja globalisaation hallinnasta. Kehitysmaat muun muassa laativat vuoden 2006 aikana konkreettisen suunnitelman siitä, kuinka ne aikovat päästä tavoitteisiin.
Vuosituhattavoite 1: Äärimmäisen köyhyyden ja nälän puolittaminen
Ensimmäinen vuosituhattavoite saavutettiin maailmanlaajuisesti vuonna 2010. 1,25 dollarilla päivässä elävien määrä laski vuosien 1990–2010 välillä 47 prosentista 22 prosenttiin. Määrällisesti vuonna 2010 maailmassa oli äärimmäisessä köyhyydessä eläviä 700 miljoonaa ihmistä vähemmän kuin vuonna 1990. Silti 1,2 miljardia maailman ihmistä elää edelleen äärimmäisessä köyhyydessä. Lisäksi vuosina 2011–2013 lähes joka kahdeksas eli noin 842 miljoonaa ihmistä maailmassa oli aliravittuja ja tavoitteet nälkäisten määrän vähentämisestä vuoteen 2015 mennessä ovat vaarassa jäädä toteutumatta. Maailmanlaajuisesti lähes joka kuudes alle viisivuotias lapsi on alipainoinen.
Vuosituhattavoite 2: Peruskoulumahdollisuuksien takaaminen kaikille
Kansallisten ja kansainvälisten ponnistelujen tuloksena yhdeksän kymmenestä lapsesta käy peruskoulua. Suuntaus on voimistunut erityisesti vuodesta 2000 lähtien ja tytöt ovat hyötyneet eniten investoinneista koulutukseen. Vuosien 2000 ja 2011 välillä koulua käymättömien lasten osuus lähes puolittui – 102 miljoonasta 57 miljoonaan. Peruskoulussa kirjoilla olevien lasten lasten osuus kehittyvillä alueille on noussut 83 prosentista 90 prosenttiin vuosien 2000 ja 2011 välillä. Tarkempi tutkiminen paljastaa kuitenkin, että suurin osa tästä kasvusta tapahtui vuosien 1999 ja 2004 välillä. Tämän jälkeen koulua käymättömien lasten osuuden vähentäminen on ollut hitaampaa. Maailmassa on 123 miljoonaa kirjoitus- ja lukutaidotonta nuorta (15-24-vuotiasta). 61 prosenttia heistä on nuoria naisia.
Vuosituhattavoite 3: Tasa-arvon edistäminen ja naisten aseman parantaminen
Kansallisten ja kansainvälisten ponnistelujen tuloksena yhdeksän kymmenestä lapsesta käy peruskoulua. Suuntaus on voimistunut erityisesti vuodesta 2000 lähtien ja tytöt ovat hyötyneet eniten investoinneista koulutukseen. Vuonna 2010 97 tyttöä 100 poikaa kohden aloitti peruskoulun, verrattuna vuoteen 1999 kun 91 tyttöä sataa poikaa kohden ilmoittautui kouluun. Tavoite sukupuolten välisestä tasa-arvosta kouluissa on siis toteutunut – nykyään lähes yhtä monet tytöt kuin pojat aloittavat peruskoulun. Kuitenkin vain kaksi 130 maasta on saavuttanut tavoitteen kaikilla koulutusasteilla. Tasa-arvon edistämisen ja naisten aseman parantamisen tavoitteesta ollaan vielä kaukana, vaikka vuosituhattavoitteiden saavuttaminen riippuu suuresti naisten aseman parantamisesta sekä parempien ja yhtäläisten mahdollisuuksien tarjoamisesta kaikille — naisille ja miehille, tytöille ja pojille. Maailmanlaajuisesti vain 40 prosenttia naisista on palkkatyössä, maataloussektoria lukuun ottamatta. Naiset kärsivät syrjinnästä esimerkiksi suhteessa omaisuuteen ja poliittiseen osallistumiseen sekä koulutukseen ja työhön pääsyyn. Esimerkiksi naisten osuus kansanedustajista on kasvanut, mutta silti noin 80 prosenttia maailman kansanedustajista on miehiä. Tammikuussa 2013 vain hieman yli 20 prosenttia maailman kansanedustajista oli naisia.
Vuosituhattavoite 4: Lapsikuolleisuuden vähentäminen
Alle viisivuotiaina kuolleiden lasten määrä on laskenut 41 prosenttia vuosien 1990 ja 2011 välillä – eli lähes puolittunut. Tämä tarkoittaa yli 14 000 lapsikuolemaa vähemmän päivittäin. Lapsikuolleisuus keskittyy kuitenkin yhä enemmän maailman köyhimmille alueille ja suurin osa lapsista kuolee ensimmäisen elinkuukautensa aikana. Edistysaskelista huolimatta tavoite lapsikuolleisuuden vähentämisestä kahdella kolmanneksella on vielä kaukana. 6,9 miljoonaa lasta – eli 19 000 lasta päivässä – kuoli ennen viidettä ikävuottaan vuonna 2011. Monet heistä menehtyivät ehkäistävissä oleviin tauteihin. Korkeimmat lapsikuolleisuusluvut ovat edelleen Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa yksi yhdeksästä lapsesta kuolee ennen viidettä ikävuottaan – tämä on kuusitoistakertaisesti yli kehittyvien maiden keskiarvon.
Vuosituhattavoite 5: Odottavien äitien terveyden parantaminen
Äitiyskuolleisuus on pienentynyt 47 prosenttia maailmanlaajuisesti, eli lähes puolittunut vuodesta 1990, mutta se on silti kaukana tavoitteesta. Lisäksi tavoitetta on vaikea mitata. Äitiyskuolleisuuden vähentäminen kolmella neljäsosalla sekä yleinen lisääntymisterveyspalveluiden saatavuus edellyttävät voimakkaampia investointeja sekä vahvempaa poliittista tukea. Edistysaskelista huolimatta lähes 1000 naista kuolee yhä päivittäin raskauden aikana tai synnytyksessä – ja suurin osa heistä kehittyvissä maissa. Köyhyys ja koulutuksen puute kasvattavat nuorten synnyttäjien määrää. Perhesuunnitteluun suunnatun rahoituksen riittämättömyys merkitsee, että sitoumuksessa parantaa naisten lisääntymisterveyttä on epäonnistuttu pahasti.
Äitiyskuolleisuus on vähentynyt noin kahdella kolmasosalla Itä-Aasiassa, Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Aasiassa. Koulutettujen hoitajien avustamien synnytysten osuus on noussut 55 prosentista (vuonna 1990) 66 prosenttiin (vuonna 2011). Silti 46 miljoonaa yhteensä 135 miljoonasta elävänä synnytetystä lapsesta synnytettiin kokonaan ilman apua tai ilman riittävää hoitoa vuonna 2011. Vuonna 2011 koulutettu terveydenhuollon työntekijä oli paikalla vain 53 prosentissa synnytyksistä maaseudulla. Vastaava luku on 84 prosenttia kaupunkialueilla. Vain puolet raskaana olevista naisista kehittyvillä alueilla saa suositellut vähintään neljä äitiysneuvolakäyntiä. Noin 140 miljoonaa naimisissa tai vakituisessa suhteessa elävää naista haluaisi viivyttää tai estää raskauden, mutta he eivät käytä ehkäisyä.
Vuosituhattavoite 6: HIV/aidsin, malarian sekä muiden tautien vastainen taistelu
Terveysalalla on edistytty paljon. Malariaan liittyvät kuolemat ovat vähentyneet 25 prosenttia kansainvälisesti vuosien 2000 ja 2010 välillä, mikä tarkoittaa että arviolta 1,1 miljoonaa ihmishenkeä on säästetty. Tuberkuloosiin liittyvien kuolemien määrä näyttää puolittuvan vuoteen 2015 mennessä (verrattuna vuoden 1990 tasoon). Vuosien 1995 ja 2011 välillä yhteensä 51 miljoonaa tuberkuloosipotilasta sai hoitoa. Nämä hoidot säästivät 20 miljoonaa ihmishenkeä.
Jopa uusien HIV-tartuntojen määrä vähenee, mutta 2,5 miljoonaa ihmistä saa uuden tartunnan joka vuosi. HIV-tartunnan kanssa elävien määrä ei ole ollut koskaan suurempi, mikä vaatii antiretroviraalilääkityksen saatavuuden parantamista. Vuonna 2011 34 miljoonaa ihmistä eli HIV-viruksen kanssa ja vuoden loppuun mennessä 8 miljoonaa kehittyvillä alueilla elävää henkilöä sai antiretroviraalilääkitystä HIV- tai AIDS -tartuntaansa. Antiretroviraalilääkitystä HIV tai AIDS tartuntoihin saaneiden määrä kasvoi 13-kertaiseksi vuosien 2004 ja 2009 välillä lisärahoituksen ja laajennettujen ohjelmien ansiosta. Mikäli nykyinen suuntaus jatkuu, osatavoite yhtäläisestä mahdollisuudesta hoitoon pääsyyn voidaan kuitenkin saavuttaa vuoteen 2015 mennessä.
Vuosituhattavoite 7: Ympäristön kestävän kehityksen turvaaminen
Hiilidioksidipäästöt jatkavat kasvamistaan ja ovat nykyään yli 46 prosenttia korkeammat kuin vuonna 1990. Maapallon resurssit vähenevät voimakkaasti. Metsät, kasvi- ja eläinlajit sekä kalakannat häviävät maailmassa, jossa koetaan jo ilmastonmuutoksen vaikutukset. Monet lajit ovat vaarassa kuolla sukupuuttoon, suojelualueiden määrän lisäämisestä huolimatta.
Puhtaan juomaveden puutteesta kärsivien osuus on puolittunut. Vuosien 1990 ja 2011 välillä puhtaan juomaveden saannin mahdollistavista riittävistä vesilähteistä on päässyt nauttimaan yli 2,1 miljardia ihmistä (engl. impoved watersources, esimerkiksi vesijohtovesi ja suojellut lähteet). Vesihuoltoa ja puhtaan veden saatavuutta koskeva osatavoite on siis saavutettu.
2,5 miljardilla ihmisellä ei ole kuitenkaan edelleenkään kunnollista vessaa. Vuosien 1990 ja 2011 välillä 1,9 miljardia ihmistä sai käymälän, vesivessan tai muunlaiset paremmat sanitaatiotilat. Parannukset sanitaatiossa eivät kosketa usein köyhiä ja maaseudulla asuvia. Sanitaation parantaminen on ollut hidasta esimerkiksi Etelä-Aasiassa, jossa köyhimmässä 40 prosentissa kotitalouksia ei tapahtunut juurikaan parannuksia vuosien 1995 ja 2008 välillä.
Slummeissa asuvien prosenttiosuus kaupunkiväestöstä on vähentynyt 39 prosentista 33 prosenttiin vuosien 2000 ja 2012 välisenä aikana. Parempaan juomaveteen, sanitaatiomahdollisuuksiin ja/tai asumismahdollisuuksiin on päässyt käsiksi yli 200 miljoonaa slummiasukasta. Tämä osatavoite on siis saavutettu reilusti ennen vuoden 2020 määräaikaa, mutta samalla on huomattava että kaupungistumisen seurauksena slummeissa asuvien määrä on noussut – 650 miljoonasta (vuonna 1990) nykyiseen noin 863 miljoonaan (2012).
Vuosituhattavoite 8: Globaalin kumppanuuden luominen kehitykselle
Virallinen kehitysapu (ODA) laski toista vuotta peräkkäin ja väheni neljä prosenttia vuonna 2012 – 134 miljardista dollarista (vuonna 2011) 125,9 miljardiin dollariin (noin 97 miljardia euroa vuonna 2012). Pääsyynä kehitysavun vähenemiseen ovat talouskriisistä johtuvat säästötoimet monissa Euroopan Unionin jäsenmaissa. Vain viisi maata on yltänyt tavoitteeseen käyttää vähintään 0,7 prosenttia bruttokansantulosta kehitysapuun: Tanska, Luxemburg, Alankomaat, Norja ja Ruotsi. Lisäksi Australia, Itävalta, Islanti, Iso-Britannia Uusi-Seelanti, Etelä-Korea ja Sveitsi lisäsivät kehitysapunsa määrää. Suomen kehitysavun taso oli 0,53 prosenttia bruttokansantulosta vuonna 2012 ja avun määrä väheni 0,4 prosenttia vuodesta 2011 vuoteen 2012.
Avun väheneminen vaikutti vähiten kehittyneisiin maihin kaikkein eniten. Vuonna 2011 vähiten kehittyneille maille (LDCs) annettu apu jäi keskimäärin 0,10 prosenttiin avunantajamaan bruttokansantulosta, vaikka asetettu tavoite on 0,15 - 0,20 prosenttia bruttokansantulosta vuoteen 2015 mennessä. Kahdenvälinen kehitysapu (eli eri maiden hallitusten välinen kehitysapu) maailman 49 vähiten kehittyneelle maalle väheni 12,8 prosenttia, eli noin 26 miljardiin dollariin vuonna 2012. Saharan eteläpuolisen Afrikan osuus kahdenvälisestä kehitysavusta laski ensi kertaa sitten vuoden 2007–7,9 prosentilla 26,2 miljardiin dollariin vuonna 2012.
Kehittyvien maiden velkataakka on sitä vastoin pienentynyt ja niiden osuus maailmankaupasta on kasvanut. Myös teknologian ja välttämättömien lääkkeiden saatavuus on parantunut. YK:n uuden raportin mukaan avunantajamaiden on kuitenkin täytettävä lupauksensa kehitysavun lisäämisestä sekä markkinoiden avaamisesta vuosituhattavoitteiden saavuttamiseksi määräaikaan, eli vuoteen 2015 mennessä.
Vahvistaakseen globaalia kumppanuutta – joka koskee YK:n jäsenvaltioita, kansainvälisiä järjestöjä, kansalaisyhteiskuntaa, yksityissektoria sekä muita sidosryhmiä – raportti suosittelee muun muassa veronkierron lopettamista, teollisuusturvallisuuden parantamista, velkakäsittelyn parantamista sekä rahoitusalan säätelyn ja maailmankaupan kehittämistä. Raportin mukaan kaikkien osapuolten on myös samaan aikaan elettävä jo tehtyjen lupaustensa mukaan – ja täytettävä vuosituhattavoitteista tehdyt sitoumukset. Toisin sanoen, kahdeksannen tavoitteen toteuttaminen on edellytyksenä kaikkien vuosituhattavoitteiden saavuttamiselle määräaikaan, eli vuoteen 2015 mennessä.