Islamilainen maailma
Islamilainen maailma tarkoittaa aluetta, joka ulottuu nykyään Pohjois-Afrikasta Kaakkois-Aasiaan asti. Islamilainen maailma voi kuitenkin viitata sekä kulttuuriseen että geopoliittiseen käsitteeseen.
Kulttuurisessa mielessä se tarkoittaa islamilaista sivilisaatiota, johon kuuluvaksi luetaan mukaan myös ei-muslimit. Islaminuskoisia on maailmassa noin 1,4–1,6 miljardia eli noin 20–23 % vuoden 2011 arvion mukaisesta maailman asukasluvusta (6,9 miljardia). Muslimeista noin 62 % on Aasia-Tyynimeri-alueelta, 20 % Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikasta, 15 % Saharan eteläpuolisesta Afrikasta ja noin kaksi prosenttia Euroopasta ja Amerikoista.
Nykyään maantieteellisessä ja poliittisessa merkityksessä termi "muslimimaailma" viittaa maantieteellisiin ja poliittisiin muslimienemmistöisiin yksiköihin. Tässä merkityksessä termi on samansuuntainen islamilaisen termin Dar al-Islam kanssa.
Islam korostaa yhteneväisyyttä ja muiden muslimien puolustamista vaikka yleisesti ottaen on olemassa monia koulukuntia ja suuntauksia. Muslimien yhteisö tunnetaan myös nimellä umma. Panislamilaisuus ja nationalistiset virtaukset ovat kuitenkin pikemminkin jakaneet kuin yhdistäneet islamilaista maailmaa etenkin 1900-luvun jälkipuoliskolta.
Muslimien historiaan kuuluu islamilaisen uskon historia uskontona ja sosiaalisena instituutiona. Islamin historia alkoi länsimaisen näkemyksen mukaan Arabiassa profeetta Muhammadin ensimmäisistä Koraanin resitoinneista 600-luvulla. Kalifien ja umaijadien aikana kalifaatti kasvoi nopeasti, jolloin muslimien valta levisi Arabian niemimaan ulkopuolelle. Muslimivaltakunnan vaikutusalue ulottui Luoteis-Intiasta Keski-Aasiaan, Lähi-itään, Pohjois-Afrikkaan, Italian eteläosiin, Pyreneiden niemimaalle ja Pyreneille.
1900-luvun aikainen muslimi-identiteetti ja muslimien valta poliittisissa asioissa on lisääntynyt 2000-luvulla. Kasvava länsimainen kiinnostus muslimien alueisiin, kansainväliset konfliktit ja globalisaatio ovat muuttaneet islamin (termin länsimainen merkitys) vaikutusta nykyajan historiaan.
Islamilainen kulta-aika, johon viitataan myös "islamilaisena renessanssina", ajoitetaan perinteisesti 600-1200-luvuille jaa., mutta oppineet ovat myöhemmin ulottaneet ajanjakson 1400- ja 1500-luvuille.
Termi "islamilainen taide ja arkkitehtuuri" viittaa taideteoksiin ja arkkitehtuuriin, joita muslimialueilla asuneet ihmiset ovat tuottaneet 600-luvulta alkaen.
Islamin mukaan Jumalasta ei saa esittää kuvaa, koska nämä taiteelliset kuvaukset saattavat johtaa epäjumalien palvomiseen. Lisäksi muslimit uskovat, että Jumala on aineeton, joten kaksi- tai kolmiulotteisten kuvien tekeminen on mahdotonta. Sen sijaan muslimit kuvailevat Jumalaa nimillä ja ominaisuuksilla, jotka Jumala islamin mukaan ilmoitti luomakunnalleen. On vain yksi suura, joka ei ala fraasilla "Jumalan, Armeliaan Armahtajan nimeen".
Myös kuvat Muhammadista ovat kiellettyjä. Myös juutalaisesta ja kristinuskosta voidaan löytää vastaavanlaista anikonismia ja ikonoklasmia.
Islamilainen taide esittää yleensä toistuvia geometrisia kukka- tai kasvisommitteluja, jotka tunnetaan termillä arabeski. Nämä eivät kuvaa mitään, sillä islam kieltää elävien olentojen esittämisen islamia edeltäneiden pakanauskontojen takia. Kiellosta huolimatta joissakin muslimiyhteiskunnissa, etenkin Persiassa ja Ottomaanien valtakunnassa, maalattiin ihmisiä ja eläimiä sekä Koraanin tarinoita ja islamin perinteisiä kuvauksia (ks. hadith); tällöin puhutaan muslimien taiteesta. Eräs syy siihen, miksi islamilainen taide on yleensä abstraktia, on se, että Jumalan ylimaailmallista, jakamatonta ja ääretöntä luonnetta voidaan kuvata arabeskien avulla. Islamilainen kalligrafia on läsnä kaikkialla islamilaisessa taiteessa. Koraanin jakeita kirjoitetaan koristellusti yleensä kufi- tai naskh-kirjoituksella.
Islamilaisen arkkitehtuurin erottava teema on aina ollut säännöllinen, järjestelmällinen toisto, säteilevät rakennelmat ja rytmiset, metriset kuviot. Fraktaalinen geometria on ollut avainasemassa etenkin moskeijoiden ja palatsien suunnittelussa. Muita merkittäviä teemoja ovat pylväät, pilarit ja kaaret, jotka on järjestetty ja kiedottu toisiinsa vaihtelevin syvennyksin. Kupolien merkitys on ollut merkittävä ja niitä on käytetty vuosisatojen ajan; ensimmäisen kerran vuonna 691 (Kalliomoskeija) ja aina 1600-luvulle asti (Taj Mahal). 1800-luvulla islamilaisia kupoleita yhdistettiin länsimaiseen arkkitehtuuriin.
700- ja 1700-lukujen välillä islamilaisessa taiteessa käytettiin paljon lasitettua keramiikkaa.
Eräs tärkeimmistä islamilaisen taiteen ilmentymistä on etenkin moskeijoiden arkkitehtuuri.Kapenevat tiilipilarit, suuret arkadit ja useiden pilarien kannattelemat kaaret ovat tyypillisiä persialaistyylisille moskeijoille. Etelä-Aasiassa persialainen tyyli syrjäytti käytössä olleet hinduarkkitehtuurin elementit. Turkissa on isoja moskeijoita, jotka ovat saaneet vaikutteita bysanttilaisesta, persialaisesta ja syyrialaisesta tyylistä vaikka turkkilaiset arkkitehdit onnistuivat kehittämään oman kupolityylin.
Tuhat ja yksi yötä on tunnettu fiktiivinen teos, joka on kokoelma kansanperinteitä. Alkuperäinen konsepti on peräisin islamia edeltäneestä persialaisesta prototyypistä, joka oli luultavasti saanut vaikutteita intialaisista elementeistä. Tunnettuja henkilöhahmoja ovat Aladdin, Sindbad ja Ali Baba.
Ibn Tufail ja Ibn al-Nafis olivat pionereeja filosofisten romaanien kirjoittamisessa. Ibn Tufail kirjoitti ensimmäisen arabiankielisen romaanin "Hayy ibn Yaqdhan" ("Philosophus Autodictatus") vastauksena Ghazalin teokselle "Tahāfut al-Falāsifaʰ". Ibn al-Nafis puolestaan kirjoitti romaanin "Theologus Autodictatus" vastauksena edelliselle. Molemmissa teoksissa päähenkilöt olivat itseoppineita villilapsia, jotka elivät eristyksissä autiolla saarella.
Arabialaisen yleisneron Ibn al-Nafisin (1213-1288) kirjoittama "Theologus Autodictatus" on ensimmäinen esimerkki tieteisfiktioromaanista. Se käsittelee erilaisia tieteisfiktion elementtejä, kuten elämän alkuperää, tulevaisuudentutkimista, maailmanloppua ja tuomiopäivää, ylösnousemusta ja tuonpuoleista. Yliluonnollisten tai mytologisten selitysten sijaan Ibn al-Nafis yritti selittää nämä juonen elementit senaikaisella tieteellisellä tiedolla biologiasta, astronomiasta, kosmologiasta ja geologiasta. Hän tarkoituksenaan oli selittää islamin uskonnolliset opetukset tieteen ja filosofian kautta.
Ibn Tufailin teoksen "Philosophus Autodictatus" latinankielinen käännös ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1671 ja myöhemmin teos käännettiin myös englanniksi, saksaksi ja hollanniksi. Käännökset inspiroivat Daniel Defoeta kirjoittamaan teoksensa "Robinson Crusoe", jota pidetään ensimmäisenä englanninkielisenä romaanina. Ibn Tufailin teoksella oli jonkinlainen vaikutus myös Jean-Jacques Rousseau'n teokseen "Émile eli kasvatuksesta" sekä Mowglin ja Tarzanin tarinaan Rudyard Kiplingin teoksessa "Viidakkokirjat".
Dante Alighierin "Jumalainen näytelmä" on sisältää ominaisuuksia ja tapahtumia tuonpuoleisesta suoraan tai epäsuorasti islamilaisen eskatologian arabiankielisistä teoksista: hadiitheista ja "Kitaab al-Miraajista" (käännetty latinaksi vuoden 1264 tienoilla, "Liber Scale Machometi", "Muhammadin tikkaiden kirja"), joka kertoo Muhammadin nousua taivaaseen sekä Ibn Arabin hengellisistä kirjoituksista. Myös maureilla oli huomattava vaikutus George Peelen ja William Shakespearen teoksiin.
Eräs yleisimmistä "islamilaisen filosofian" määritelmistä on "islamilaisen kulttuurin puitteissa tuotettu filosofian tyyli". Tämän määritelmän mukaisesti islamilainen filosofia ei välttämättä käsittele uskonnollisia asioita tai ei välttämättä ole vain muslimeja varten. Persialainen oppinut Ibn Sina (Avicenna) (980-1037) kirjoitti yli 450 kirjaa. Hänen kirjoitti useista eri aiheista, etenkin filosofiasta ja lääketieteestä. Hänen teostaan "Al-qanuun fi al-tibb" ("Lääketieteen lait") käytettiin eurooppalaisissa yliopistoissa vuosisatojen ajan. Hänen teoksensa Aristoteleesta auttoivat muslimimaailmaa ja länttä oppimaan antiikin Kreikasta.
Muslimit edistivät tieteitä huomattavasti. He korostivat kokeita paljon enemmän kuin kreikkalaiset. Tämä johti siihen, että muslimimaailmassa kehitettiin varhainen tieteellinen metodi. Ibn al-Haithamin optiikkakokeet noin vuonna 1000 olivat ensimmäisiä.
Muslimilääkärit kehittivät lääketiedettä, mukaan lukien anatomian ja fysiologian. Mansur ibn Muhammad ibn al-Faqih Ilysasin teos "Tasrih al-badan" ("Kehon anatomia") 1400-luvulla sisälsi kattavat diagrammit kehon rakenteellisista, hermo- ja verenkiertojärjestelmistä. Egyptiläinen lääkäri Ibn al-Nafis ehdotti teoriaa keuhkoverenkierrosta. Abu al-Qasim al-Zahrawin teosta "Kitab al-tasrif", lääketieteen sanakirjaa, käytettiin eurooppalaisissa lääketieteellisissä kouluissa vuosisatojen ajan.
Astronomiassa Muhammad ibn Jābir al-Harrānī al-Battānī paransi maapallon pyörimisakselin kiertymisen mittauksen tarkkuutta. Al-Battani korjasi geosentristä maailmankuvaa, Averroes, Nasir al-Diin al-Tusi, Mu'ayyeduddin Urdi ja Ibn al-Shatir olivat mukana Kopernikuksen heliosentrinen maailmankuvassa. Monet muut muslimiastronomit, kuten Abu Rayhan Biruni, Sijzi, Qotb al-Diin Shirazi ja Najm al-Dīn al-Qazwīnī al-Kātibī, keskustelivat heliosentrisistä teorioista. Astrolabi oli alun perin kreikkalaisten kehittämä, mutta muslimiastronomit ja -insinöörit viimeistelivät sen ja toivat sen Eurooppaan.
Muslimikemisteillä ja -alkemisteillä oli tärkeä rooli nykyajan kemian kannalta. Oppineet kuten Will Durant ja Alexander von Humboldt pitävät muslimikemistejä kemian perustajina. Etenkin Jābir ibn Hayyānia pidetään "kemian isänä". Arabikemistien teokset antoivat vaikutteita Roger Baconille ja Isaac Newtonille. Muslimit kehittivät lukemattomia kemiallisten prosessien (etenkin alkemiassa) ja tislauksen tekniikkoja (kuten alkoholin tuottaminen).
Muslimimaailma oppi paperinteon ja tiedon ruudista Kiinasta.
Muslimit kehittivät kastelujärjestelmää ja maanviljelyä käyttämällä uusia tekniikoita, kuten tuulimyllyjä. Manteleita ja sitrushedelmiä tuotiin Eurooppaan Al-Andalusin kautta ja eurooppalaiset oppivat sokeriviljelyn hiljalleen.
Muslimi-insinöörit keksivät uusia käyttötarkoituksia vesi-, vuorovesi-, tuuli- ja höyryvoimalle sekä fossiilisille polttoaineille kuten maaöljylle.
Islamilaisen lain, eli šarian, tulkintaa kutsutaan nimellä fiqh. Lakia opetetaan eri madhhabeissa eli koulukunnissa.Islamilainen laki ei tee eroa "kirkon" ja valtion välille. Oppineet toimivat juristeina ja teologeina.
Monet muslimimaat käyttävät jonkinlaista šarialakia tai islam on muuten valtion virallinen uskonto, ja nämä vaikuttavat yhteiskunnan osa-alueisiin, muun muassa politiikkaan, lakeihin ja koulutukseen.
[[File:Muslim Constitution Religion.svg|thumb|600px|center|Muslimienemmistöiset maat joissa uskonto määritellään valtion asemaan perustuslain mukaan 
[[Luokka:Islam]]
[[Luokka:Kulttuuriset alueet]]
[[Luokka:Aluemaantiede]]
[[Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit]]