hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tupajumi
Tupajumi ("Anobium punctatum") on ruskea, noin 3–4 mm:n mittainen puuta tuhoava kovakuoriainen. Tupajumi elää kosteissa rakennusten puurakenteissa ja huonekaluissa sekä luonnonvaraisena metsissä. Suomalaisissa metsissä sitä ei kuitenkaan tavata. Metsissä se ei aiheuta mainittavaa vahinkoa.
Tupajuminaaras munii munansa tyypillisesti puunhalkeamiin. Naaras ei muni koskaan pyöreähköjä valkoisia muniaan umpimähkään esimerkiksi sileälle pinnalle, vaan harkitsee tarkoin mihin ne jättää. Munasta kuoriutuu toukka kahden kolmen viikon kuluttua. Tyypillisesti puussa elämiseen sopeutunut toukka porautuu munan alla olevaan puuhun ja pysyy siellä elinikänsä. Toukat viihtyvät kosteassa puussa ja käyttävät sitä ravinnokseen. Toukat ovat vaaleita, muodoltaan käyriä ja kasvavat 4–5 mm:n mittaisiksi. Rakennuksissa toukka asustaa puukäytävässään n. 3 vuotta ja luultavimmin rakennusten ulkopuolella huomattavasti lyhyemmän ajan. Kun toukka on kasvanut täysimittaiseksi se kaivaa pystysuoran käytävän lähelle puun pintaa, pysähtyy lähelle kuorta ja koteloituu muutamassa päivässä. Muutamien viikkojen kuluessa kotelosta kuoriutuu aikuinen joka lepää muutamia päiviä kotelokammiossaan ja kaivautuu sen jälkeen ulos pyöreästä ulostuloreiästä. Aikuinen tupajumi elää ainoastaan muutaman viikon, lisääntyy ja kuolee sen jälkeen.
Tupajumien toukat tarvitsevat tietyn puuaineen kosteuden elääkseen. Puunkosteus puolestaan riippuu ilmankosteudesta. Vastakuoriutuneet toukat vaativat suuremman n. 65–75 % kosteuden kuin isommat. Tupajumeista ei ole rakennuksissa haittaa mikäli huoneiden kosteus pystytään pitämään keskimäärin 60 %:n alapuolella.
Oliveira da Figueira
Oliveira da Figueira on henkilöhahmo belgialaisen Hergén piirtämässä ja kirjoittamassa "Tintti"-sarjakuvassa.
Figueira esitetään ystävällisenä rihkamakauppiaana, jolla on viikset ja vihreä hattu. Hän on kotoisin Portugalista ja saa myydyksi monenlaista tavaraa eri puolilla Lähi-itää. Figueira törmää päähenkilö Tinttiin ensi kertaa kirjassa "Faaraon sikarit" (1934).
Figueira nähtiin "Faaraon sikarien" jälkeen kirjoissa "Mustan kullan maa" (1950) ja "Seikkailu Punaisella merellä" (1958). Kirjassa "Castafioren korut" (1963) hän on yksi henkilöistä, jotka onnittelevat Kapteeni Haddockia väitetystä kihlauksesta oopperadiiva Bianca Castafioren kanssa. Figueira oli lukenut asiasta sanomalehdestä eikä tiennyt, että huhut naimisiinmenoaikeista johtuivat vain kuulovammaisen Professori Tuhatkaunon sekaannuksesta.
Portugalin ensimmäisessä versiossa "Faaraon sikareista" Figueira esitettiin espanjalaisena. Figueira pyrkii olemaan mahdollisimman ystävällinen Tintille ja hänen kumppaneilleen.
American History X
American History X on yhdysvaltalainen Tony Kayen ohjaama elokuva vuodelta 1998. Se käsittelee aiheita kuten rasismi, laiton maahanmuutto, uusnatsismi ja mustien jengien hyväksikäyttämät haavoittuvaiset nuoret. Pääosissa näyttelevät Edward Norton (Derek Vinyard) ja Edward Furlong (Danny Vinyard). Sivurooleissa näyttelevät muun muassa Beverly D'Angelo, Jennifer Lien, Ethan Suplee, Fairuza Balk, Avery Brooks, Elliott Gould ja Stacy Keach. Edward Norton sai elokuvasta "Paras miespääosa" -Oscar-ehdokkuuden vuonna 1999. Elokuva kuuluu Internet Movie Databasen 50 parhaan elokuvan joukkoon.
Entinen uusnatsi Derek Vinyard (Norton) vapautuu vankilasta kolmen vuoden tuomion jälkeen. Hän sai tuomion tapettuaan kaksi mustaihoista miestä, jotka yrittivät varastaa hänen autonsa. Vankilassa hänen silmänsä kuitenkin aukesivat. Hän näki muiden uusnatsien petturuuden ja tajusi lopulta että hyvä tai paha ei johdu ihonväristä − osittain jo siitä syystä, että hänen luotettavin ystävänsä vankilassa oli musta.
Hänen nuorempi veljensä Danny (Furlong) on sillä välin seurannut hänen jalanjälkiään samassa uusnatsien porukassa. Derek haluaa pysyä kaukana vanhoista piireistään, eikä pidä siitä, että Danny veljeilee heidän kanssaan. Derekin tavoitteena on nyt pelastaa veljensä ja perheensä siltä väkivallalta, jonka hän itse on aiheuttanut.
Opera Cava
Opera Cava -festivaali järjestettiin vuosittain kesäisin Nilsiän Louhosareenalla. Nilsiän Satua vai totta -musiikkifestivaalin nimeksi vaihdettiin vuonna 2004 Opera Cava. Opera Cavan toiminnanjohtajana ja taiteellisena johtajana toimi 31. toukokuuta 2006 asti oopperalaulaja Satu Vihavainen. 1. Kesäkuuta 2006 toiminnanjohtajana aloitti Kimmo Hellgrén ja taiteellisena johtajana jatkoi edelleen Satu Vihavainen. Oopperasäätiön hallitus ilmoitti maaliskuussa 2008, että se hakeutuu konkurssiin.
Menneitä produktioita:
Oopperoiden lisäksi Opera Cava -festivaali järjesti konsertteja ja tapahtumia.
Bianca Castafiore
Bianca Castafiore (lempinimi ”Milanon satakieli”) on kuvitteellinen italialainen oopperadiiva Hergén "Tintti"-sarjakuvissa.
Castafioren ensiesiintyminen nähtiin albumissa "Kuningas Ottokarin valtikka" (1939). Castafiore esitetään yhtenä johtavista italialaisista oopperasopraanoista, ja hänen aina laulamansa kappale on Koruaaria Charles Gounod’n oopperasta "Faust". Aaria alkaa sanoilla ”"ah ma nauran, kun kuvani kauniin peilissäin nään"”. Tintti, kapteeni Haddock ja Milou eivät siedä Castafioren voimakasta lauluääntä, mutta muut tuntuvat yleensä pitävän hänen laulustaan. Castafiore on aina kuvattu mahtailevana, itsekeskeisenä ja naiivina. Castafioren kanssa kulkevat yleensä yhdessä silmälasipäinen pianisti Igor Wagner sekä kamarineito Irma, joita hän jatkuvasti komentelee.
Castafiore on epäilemättä ihastunut kapteeni Haddockiin, mutta Haddock ei kuitenkaan voi sietää häntä. Tarinassa "Castafioren korut" sanomalehdet levittävät perätöntä huhua Castafioren ja Haddockin naimisiinmenoaikeista. Castafiore on tottunut lehdistöön ja nauraa huhuille, mutta Haddock pitää niitä äärimmäisen kiusallisina. Castafiore ei aina muista ystävänään pitämänsä kapteeni Haddockin nimeä, vaan kutsuu tätä lukuisilla väärillä nimillä, kuten ”kapteeni Bartok”. "Castafioren koruissa" Castafiore lahjoittaa Haddockille puna-aran, jota Haddock myös piti rasittavana. Vaikka Castafiore on varsinkin Haddockin mielestä hyvin ärsyttävä, hän on kuitenkin useita kertoja auttanut Tinttiä ja Haddockia, ja joskus pelastanut heidät pulasta. Viimeisessä tarinassa "Tintti ja Picarot" Castafiore joutuu San Theodorosin valtiossa vankeuteen, koska häntä pidetään Tintin ystävänä.
Bianca Castafioren esikuvana on saattanut ollut suomalainen oopperadiiva Aino Ackte. Tätä olettamusta tukee muun muassa se, että "Kuningas Ottokarin valtikassa" Klowin kuninkaanlinnan, Kropowin, arkkitehtuuri muistuttaa suuresti Olavinlinnaa, ja Ackté oli Savonlinnan oopperajuhlien alkuunpanija. Hergé itse ei juuri pitänyt oopperasta.
Fairuza Balk
Fairuza Alejandra Balk (s. 21. toukokuuta 1974 Point Reyes, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuiksi muun muassa rooleistaan elokuvissa "Valmont" ja "Noitapiiri".
Balk on myös lainannut ääntään videopeleihin "" ja "Lords of Everquest".
Valmont
Valmont on Miloš Formanin ohjaama, vuonna 1989 ensi-iltansa saanut elokuva, joka pohjautuu Choderlos de Laclosin 1782 julkaistuun kirjeromaaniin "Vaarallisia suhteita". Pääosissa nähdään Colin Firth, Annette Bening, Meg Tilly, Fairuza Balk ja Siân Phillips.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo klassisen tarinan muuttuvan Formanin käsissä jälkihippifilosofiseksi ihmissuhdeleikiksi. Hän antaa "Valmontille" kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ludovico Scarfiotti
Ludovico Scarfiotti (18. lokakuuta 1933 Torino, Italia - 8. kesäkuuta 1968 Berchtesgaden, Baijeri, Saksa) oli italialainen kilpa-autoilija ja teollisuusmoguli Gianni Agnellin sisarenpoika, joka kilpaili Formula 1 -sarjassa ja urheiluautosarjoissa. Juuri ennen F1-sarjaan tulemista hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1963 Ferrarilla. Scarfiotti osallistui kaiken kaikkiaan kymmeneen F1-sarjan Grand Prix -kilpailuun ja saavutti yhden voiton ja 17 MM-pistettä. Scarfiotti on viimeisin italialainen Italian Grand Prix'n voittaja.
Scarfiottia pidettiin herrasmiehenä, joka ei ollut kilpailuissa koskaan valmis riskeeraamaan kenenkään muun kuin oman turvallisuutensa.
Scarfiotti kuoli vuonna 1968 Roßfeldhöhenring-kadulla lähellä Berchtesgadenia, Saksassa, harjoitellessaan Porsche 909 Bergspyderillään ylämäkikilpailua varten. Kaasupolkimen jumittuminen mainitaan usein onnettomuuden todennäköisimmäksi syyksi.
Florian Ludwig
Florian Ludwig on saksalainen kapellimestari ja Hagenin oopperan ylikapellimestari.
Ludwig suoritti vuonna 1996 Münchenin musiikkikorkeakoulussa orkesterinjohdon loppututkinnon erinomaisin arvosanoin ja hänet hyväksyttiin mestariluokalle. Vuosina 1998-2001 Ludwig työskenteli kapellimestarina ja laulajien harjoittajana Mannheimin kansallisteatterissa. Syyskaudesta 2003 lähtien Ludwig on toiminut Bremenin oopperan ylikapellimestarina. Ludwig on myös vieraillut kapellimestarina ulkomailla, muun muassa Argentiinassa.
Suomessa Ludwig on vieraillut vuonna 2006 Nilsiän Opera Cava-festivaalilla johtaen Carl Maria von Weberin Paholaisen palkka-ampuja (Der Freschütz)-oopperan. Vuonna 2007 Ludwig vieraili samaisella festivaalilla johtaen Joonas Kokkosen Viimeiset kiusaukset -oopperan.
Chris Stein
Christopher Stein (s. 5. tammikuuta 1950, New York Yhdysvallat) on Blondie-yhtyeen kitaristi ja yksi perustajajäsenistä.
Stein syntyi Brooklynissä. Hän oli mukana perustamassa Blondieta 1970-luvulla. Steinilla todettiin vuonna 1983 autoimmuunisairaus pemfigus, josta hän on kuitenkin toipunut täysin.
Blondie lopetti toimintansa 1980-luvun alkuvuosina. Yhtye perustettiin uudelleen 1990-luvun lopussa, ja Stein kuuluu yhä kokoonpanoon.
Steinilla on puolisona näyttelijä Barbara Sicuranza, jonka kanssa hänellä on tyttäret Akira ja Valentina.
Kidevesi
Kidevesi on vettä, jota esiintyy suolan kidehilassa. Vesimolekyylit ovat ioni-dipolisidoksin kiinnittyneet suolan komponentteihin. Kidevesi merkitään kaavaan kertomerkillä.
Sympathy
Sympathy on kanadalainen tekninen death metal -yhtye, joka perustettiin 1991. Yhtye on saanut näkyvyyttä eniten Benelux-maissa, Saksassa ja Sveitsissä, sillä Sympathyn aiempi levymerkki Fear Dark markkinoi yhtyeitään pääasiassa Keski-Eurooppaan. Yhtye on saanut tunnustusta korkeatasoisesta soittotaidostaan. Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Kanadassa Sympathyn albumeja jakelevat Displeased Records, Deadsun Records, Megarock Records, Facedown Records ja The Omega Order. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät filosofiaa ja kuolemaa. Sympathy on julkaissut kolme albumia, "Invocation" (2002), "Arcane Path" (2004) ja "Anagogic Tyranny" (2008) sekä EP:n "Abyssal Throne" (2005).
1990-luvun alussa Dharok (Derek James From) perusti Sympathyn, joka aloitti thrash metal -yhtyeenä ja julkaisi demon vuonna 1991. Sympathyssa olleet muut nimeltä mainitsemattomat jäsenet jättivät yhtyeen muutaman vuoden jälkeen ja Sympathy jäi vuosiksi Dharokin omaksi projektiksi. Vuosina 1993–1997 Dharok kehitti Sympathyn tyyliä tekniseen death metaliin päin sekä julkaisi levytykset "Arrogance and Ignorance" (1993), "Age of Darkness" (1995) ja "Realms of Chaos" (1996).
Vuonna 2001 Sympathy sai levytyssopimuksen alankomaalaisen levy-yhtiön Fear Darkin kanssa ja julkaisi albumin "Invocation" (2002). Albumi sai myönteisen vastaanoton underground metal -piireissä ja metallilehdissä kuten "BW & BK", ja "Metal Maniacs" -lehdessä "Invocation" valittiin yhdeksi "lukijoiden albumit vuodelle 2002" -listan suosikeista.
Myöhemmillä julkaisuilla Into Eternity -yhtyeen Tim Roth sekä muut jäsenet toimivat sessiomuusikoina Sympathyssä. Vuonna 2004 Sympathy julkaisi toisen albuminsa nimeltä "Arcane Path", joka esitteli enemmän blackened death metal -vaikutteita ja hiotumpaa äänituotantoa. "Arcane Pathin" kansitaiteen ja logon suunnitteli alankomaalainen fantasiataiteilija Kris Verwimp, joka on tehnyt kansia muiden muassa Mardukille. Albumi sai hyviä arvosteluja ja toi yhtyeelle enemmän näkyvyyttä.
Vuonna 2005 Sympathy levytti EP:n "Abyssal Throne", jonka julkaisi levy-yhtiö Momentum Scandinavia. Myöhemmin samana vuonna yhtyeeseen liittyivät rumpaliksi entinen Into Eternityn jäsen Jim Austin ja kitaristiksi Jeff Lewis, joka tunnetaan Abolishment of Hate -projektistaan.
19. helmikuuta 2008 Sympathy allekirjoitti levytyssopimuksen Bombworks Recordsin kanssa. Kolmas albumi "Anagogic Tyranny" julkaistiin 11. marraskuuta 2008. Sounds of Dead -verkkolehti antoi albumille täydet 10 pistettä ja Lords of Metal antoi 83 pistettä 100:sta. Albumin kappaleita julkaistiin sellaisten lehtien kuin Metal Maniacs ja Terrorizer sampler-cd:llä.
Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä
Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä on hermeettiseen traditioon kuuluva tutkielma, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VI, kirja 6). Se on kirjoitettu alun perin kreikaksi todennäköisesti Egyptissä ja ajoitettu noin vuosiin 150-255. Kirjoituksen opetukset on laitettu Hermes Trismegistoksen nimiin. Kirjoituksessa on yhtäläisyyksiä keskiplatonistisen Albinoksen, Galenoksen opettajan, ajatteluun.
Tutkielma on kirjoitettu vuoropuheluksi opettajan ja oppilaan välillä. Opettaja, jota oppilas kutsuu nimellä "Isä Trismegistos", opastaa oppilasta nousemaan korkeampaan henkiseen tietämykseen löytämällä tietämys ja voima sisältä itsestään. Tutkielman nimi viittaa taivaan kahdeksanteen ja yhdeksänteen kehään, jotka opettaja ja oppilas rukoilevat oppilaan saavuttavan seuraavaksi.
Karhuherra Paddington
Karhuherra Paddington () on brittiläisen Michael Bondin luoma ja Peggy Fortnumin luonnostelema ihmisenkaltainen karhu. Hahmo esiteltiin ensimmäisen kerran 13. lokakuuta 1958 julkaistussa lastenkirjassa "A Bear Called Paddington".
Bondin kerrotaan keksineen Paddingtonin, kun hän näki Lontoossa jouluaattona 1956 lähellä Paddingtonin asemaa sijaitsevan myymälän ikkunassa nallepehmolelun. Se oli ainoa liikkeessä oleva pehmonalle. Bond osti nallen vaimolleen. Pehmolelu inspiroi Bondia kirjoittamaan tarinan, ja kymmenen päivän kuluttua hän oli kirjoittanut ensimmäisen kirjan.
Paddingtonilla on päällään kulunut, punainen hattu ja varhaisemmissa painoksissa myös takki ja saappaat. Lisäksi Paddingtonilla on aina mukanaan matkalaukku, jossa hän kantaa tärkeimpiä esineitään, kuten passia. Karhuherra on aina kohtelias ja hyvää tarkoittava, vaikka hänen ponnistelunsa päättyvätkin usein katastrofaalisiin tuloksiin. Paddingtonin intohimona ovat marmeladivoileivät ja kaakao.
Paddington asuu Lontoossa Brownin perheen luona Puutarhakatu 32:ssa ("32 Windsor Gardens"). Brownin perheeseen kuuluvat herra ja rouva Brown, lapset Jonathan ja Judy sekä taloudenhoitaja rouva Bird. Brownit tapasivat karhuherran Paddingtonin asemalla, kun he olivat Judy-tytärtään vastassa. Perhe näki karhun istuvan matkalaukun päällä ja hänen takissaan oli lappu, jossa luki: "Huolehtikaa tästä karhusta. Kiitos". Paddington kertoi olevansa kotoisin Perun perukoilta ja ettei kukaan pysty lausumaan hänen perulaista nimeään. Perhe ihastuu karhuun, ja he nimeävät hänet löytöpaikan mukaan Paddingtoniksi. Paddingtonin sukulaisia ovat karhujen vanhainkodissa Limassa asuva Lucy-täti ja Pastuzo-eno, jolta Paddigton sai hattunsa.
Karhuherra Paddingtonista on tehty kolme televisiosarjaa: nukkeanimaatiosarja "Karhuherra Paddington" (1975), Hanna-Barberan tuottama piirrossarja "Karhuherra Paddington" (1989) ja vuosina 1997-2001 valmistunut piirrossarjassa "Karhuherra Paddington". Viimeisimmässä televisiosarjassa Karhuherra Paddingtonia esitti Yleisradion tekemässä jälkiäänityksessä Mikko Kivinen.
Paddingtonista on myös tehty kaksi elokuvaa: vuonna 2014 valmistunut Paddington, ja vuonna 2017 valmistunut jatko-osa "Paddington 2".
Jimmy Destri
Jimmy Destri (s. 13. huhtikuuta 1954 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan Blondie-yhtyeen kosketinsoittajana.
Destri kuului Blondien alkuperäiseen kokoonpanoon. Hän julkaisi vuonna 1981 sooloalbumin "Heart on a Wall", ja Blondie hajosi melko pian tämän jälkeen. Hajoamisen jälkeen Destri aloitti yhtiötoiminnan. Hän myös tuotti äänitteitä ja uudelleenmiksasi musiikkia mm. Princelle ja INXS:lle.
Destri liittyi takaisin Blondieen, kun se perustettiin uudelleen 1990-luvun lopussa. Destrin kynästä ovat lähtöisin mm. Blondien kappaleet "Atomic" (Deborah Harryn kanssa), "Maria" ja "Nothing Is Real But The Girl".
Destri lopetti Blondien kanssa kiertämisen 2004, mutta on yhä virallisesti sen jäsen.
Citizen Cope
Citizen Cope on yhdysvaltalainen yhtye sekä myös sen keulahahmo Clarence Greenwoodin itsestään käyttämä taiteilijanimi.
Greenwood oli jo ennen Citizen Copen levytysuraa toiminut vierailevana artistina räppäri Baseheadin julkaisuilla. Greenwood sai vuonna 2000 levytyssopimuksen DreamWorks Recordsilta, ja syyskuussa 2002 ilmestyi ensimmäinen täysmittainen studioalbumi "Citizen Cope".
Citizen Copelta on debyytin jälkeen ilmestynyt albumit "The Clarence Greenwood Recordings" (2004) sekä "Every Waking Moment" (2006). Jälkimmäinen nousi Yhdysvaltain listojen 69. sijalle.
Citizen Cope on lämpännyt Nelly Furtadoa ja esiintynyt Kalifornian Coachella Valley Music and Arts Festivalilla 2002. Vuonna 2002 julkaistiin Santanan levy "Shaman", jolla Citizen Cope on mukana kappaleella "Sideways".
Kuningasmerikotka
Kuningasmerikotka ("Haliaeetus pelagicus") on suurikokoinen, luoteisen Tyynenmeren rannikoiden päiväpetolintu.
Linnun pituus on 86,5–105 cm ja siipien kärkiväli 203–241 cm. Naaras on huomattavasti kookkaampi, ja se painaa 6,8–9 kg, kun koiraan paino on 4,9–6 kg. Epävirallinen painoennätys on itsensä lohilla lihottaneella naaraalla, joka painoi 12,7 kg. Kuningasmerikotka on keskimäärin maailman painavin kotka, mutta jäänee harpyijan ja filippiinienkotkan jälkeen kolmanneksi muilla mitoilla kuvattuna.
Valtavan kokonsa ansiosta laji herättää huomiota, ja väritykseltäänkin vanha lintu on vaikuttava: pääosin musta puku, jossa valkoista on pyrstö, "housut" ja siipien etureunat. Nokka, silmä ja koivet ovat keltaiset. Sukupuolet ovat saman väriset. Nuori lintu on kauttaaltaan tummanruskea, joskin käsisiivessä on vaaleaa kirjailua ja sulkien tyvet ovat valkoiset. Käyttäytyy kuten merikotka kaarrellen ilmavirtauksissa ja iskien siivillään harvaan mutta voimakkaasti. Lajista tunnetaan kaksi alalajia: nimialalaji "H. p. pelagicus" ja koreankuningasmerikotka "H. p. niger", joka eräiden tutkijoiden mielestä on eri laji.
Lisääntymisalue on Kaukoidässä, pohjoisessa Beringinmereltä alkaen, Kamtšatkan niemimaa, Sahalin ja Ohotanmeren rannikot sekä Kuriilien pohjoisosat. Korean niemimaan populaation asema ja sen olemassaolo yleensä on epäselvä.
Kuningasmerikotkan uhanalaisuudesta on kahdenlaista mielipidettä.
Osassa aluetta laji on muuttolintu, ja se talvehtii Japanin pohjoisosissa, Kuriileilla, Korean niemimaalla ja Kiinan rannikolla. Nuoret linnut voivat vaellella laajalti, myös Aleuteilla ja Alaskan länsiosissa.
Suomessa kuningasmerikotka on tavattu kerran: 15. huhtikuuta 1991 – 15. elokuuta 1993 Ähtärissä vanha lintu, joka nähtiin sittemmin eri puolilla maata. Lintu luokiteltiin tarhakarkulaiseksi.
Kalaa syövänä lintuna laji pesii ja talvehtii runsaskalaisilla alueilla pääasiassa meren saarilla ja rannikolla, sekä vuoristossa että alavilla alueilla. Se pesii myös mereen laskevien suurten jokien varsilla ja rannikon läheisillä järvillä.
Laji on sukukypsä 4–5-vuotiaana. Soidinaika on helmi-maaliskuussa. Parin reviiri on lähellä vesistöä. Sisämaassa se voi olla jopa 80 kilometriä rannikolta. Pesä on suuri risulinna joko kalliojyrkänteellä tai puun latvassa. Parittelu tapahtuu pesässä. Muninta alkaa huhti-toukokuussa, ja valkovihreitä munia on 1–3, tavallisesti 2. Haudonta-aika on noin 6 viikkoa, 39–45 päivää. Untuvikot ovat vaaleanharmaita tai valkoisia. Tavallisesti pesästä selviää lentokykyiseksi 10 viikon ikäisenä vain 1 poikanen. Kuningasmerikotka saa lopullisen aikuisen linnun puvun vasta 9 tai 10 kymmenen vuoden ikäisenä. Tästä päätellen lajin elinikä voi olla useita kymmeniä vuosia.
Lajin pääravintoa ovat kalat, varsinkin lohikalat, joita se saalistaa itse mutta syö myös kuolleita. Se syö myös vesilintuja, nisäkkäitä ja raatoja. Sisämaassa talvehtivat linnut syövät siellä nisäkkäiden raatoja. Myös nuoret hylkeet kuuluvat ruokalistalle, useimmiten kuitenkin raatoina.
Hackzellin hallitus
Hackzellin hallitus oli Suomen tasavallan 27. hallitus, jonka muodostivat SDP, Maalaisliitto, Kokoomus, RKP ja Edistyspuolue. Hallituskoalitio muodosti enemmistöhallituksen. Hallitus toimi 8. elokuuta 1944 – 21. syyskuuta 1944 eli 44 päivän ajan.
Kysymys uuden hallituksen pääministeristä ja kokoonpanosta nousi esiin jo ennen Risto Rytin eroa tasavallan presidentin virasta. Kokoomuksen ja Maalaisliiton eduskuntaryhmien näkemyksen mukaan uusi ministeristö oli muodostettava mahdollisimman vähäisin muutoksin, kun taas SDP:n, Edistyspuolueen ja RKP:n eduskuntaryhmät vaativat hallituspohjan perusteellista muuttamista ja rauhantunnustelujen pikaista aloittamista. Uusi presidentti, marsalkka Gustaf Mannerheim tiedusteli pääministeriksi tiettävästi ainakin puolustusministeri Rudolf Waldenia, ulkoministeri Henrik Ramsayta, valtiovarainministeri Väinö Tanneria, eduskunnan puhemiestä Väinö Hakkilaa ja Suomen Berliinin-lähettilästä Toivo Kivimäkeä. Monimutkaisten neuvottelujen jälkeen pääministeriksi tuli STK:n toimitusjohtaja Antti Hackzell. Hackzell oli puoluekannaltaan kokoomuslainen, mutta hallituksessa hän ei edustanut omaa puoluettaan. Ulkoministeriksi tuli Mannerheimin vanha tuttava, arvostettu Venäjän tuntija ja venäjän kielen täydellisesti hallinnut Carl Enckell, muutoin presidentti toivoi mahdollisimman monen Linkomiehen hallituksen ministerin jatkavan. Ainoaksi ns. rauhanopposition edustajaksi hallitukseen tuli oikeusministerin paikalle noussut RKP:n Ernst von Born. Hallitusneuvottelut käytiin suureksi osaksi marsalkan erikoisjunassa Pitäjänmäen rautatieaseman sivuraiteella Helsingin maalaiskunnassa.
Hackzellin hallituksen päätehtävä oli Suomen irrottaminen tappiolliseksi käyneestä sodasta Neuvostoliittoa vastaan. Elokuun lopulla Hackzell sai neuvotteluyhteyden Moskovaan, ja 2. syyskuuta hallitus hyväksyi aselevon, joka astui voimaan pari päivää myöhemmin. Tämän jälkeen Hackzell matkusti itse Moskovaan neuvottelemaan rauhansopimuksesta, mutta sai 14. syyskuuta vakavan halvauskohtauksen eikä enää toipunut työkykyiseksi. Ulkoministeri Carl Enckell saattoi välirauhansopimuksen päätökseen, ja Hackzellin tilalle pääministeriksi nimitettiin Urho Castrén hallituskokoonpanon pysyessä melko samana.
Suuren voimamme tunteminen
Suuren voimamme tunteminen, toiselta otsikoltaan "Ymmärtävä tunteminen", on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VI, kirja 4). Se on kirjoitettu koptin kielen sahidin murteella, ja perustuu todennäköisesti kreikankieliseen alkutekstiin. Kirjoitus on ajoitettu mahdollisesti toisen vuosisadan loppupuolelle.
"Suuren voimamme tunteminen" on melko vaikeaselkoinen teksti. Kirjoitus kuvaa maailman historian, käsittäen luomisen ja maailmanlopun välisen ajan. Tämä aika jakaantuu lihalliseen ja sielulliseen aikaan. Lihallisen ajan keskeinen tapahtuma on vedenpaisumus, sielullisen ajan puolestaan "Suuren Voimamme" tuntevan opettajan, joka on mahdollisesti Jeesus, saapuminen. Lopun ajat tapahtumat alkavat Rooman valtakunnan käymän juutalaissodan myötä. Maailmanlopussa Suuren Voiman tuntevat sielut pelastuvat ja muut sielut tuhotaan.
Richard Sennett
Richard Sennett (s. 1. tammikuuta 1943, Chicago, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sosiologi. Hän toimii sosiologian professorina London School of Economicsissa ja Massachusetts Institute of Technologyssa.
Sennett tunnetaan tutkimuksista, jotka koskevat sosiaalisia siteitä kaupungeissa ja urbaanin elämän vaikutuksia yksilöön nykymaailmassa.
Vuonna 2006 hänelle myönnettiin Hegel-palkinto Stuttgartissa.
Sennett on naimisissa sosiologi-taloustieteilijä Saskia Sassenin kanssa.
Tom Brady
Thomas Edward Patrick "Tom" Brady, Jr. (s. 3. elokuuta 1977 San Mateo, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pelinrakentajana pelaava Brady edustaa NFL-seura New England Patriotsia. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaana pelinrakentajana lajin historiassa.
Brady opiskeli Michiganin yliopistossa, jonka amerikkalaisen jalkapallon joukkueen hän johdatti Orange Bowlin, eli yliopistosarjojen yhden tärkeimmän mestaruusottelun, voittoon vuonna 1999. Seuraavana vuonna Bradyn varasi NFL-liigaan New England kuudennella kierroksella 199. varauksena. Bradya pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista pelinrakentajista . Brady on voittanut viidesti Super Bowlin ja valittu neljästi ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kaudella 2007 hänet valittiin NFL:n MVP:ksi eli sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Neljästi hänet on kutsuttu Pro Bowl -otteluun. Lisäksi "Sports Illustrated" -lehti valitsi Bradyn vuoden urheilijaksi vuonna 2005. Hänellä on myös NFL:n ennätys perättäisten voittojen määrässä: 21 voittoa .
Bradylla on yksi lapsi (s. elokuussa 2007) entisen tyttöystävänsä, näyttelijä Bridget Moynahanin kanssa. Brady avioitui huippumalli Gisele Bündchenin kanssa 29. helmikuuta 2009. 8. joulukuuta 2009 Bostonissa heille syntyi yhteinen esikoispoika, joka nimettiin Benjamin Rein Bradyksi.
Elaine Marley
Elaine Marley on yksi LucasArtsin Monkey Island -pelisarjan päähahmoista. Elaine Marley on kuvernööritär, joka on rakastunut pelin päähenkilöön Guybrush Threepwoodiin. Elaine Marleyn ensiesiintyminen tuli pelisarjan ensimmäisessä osassa The Secret of Monkey Islandissa. Elaine Marley on esiintynyt tähän mennessä jokaisessa Monkey Island -pelissä. "Guybrush Threepwood" kosi Elainea pelisarjan kolmannessa osassa The Curse of Monkey Islandissa. Myös vihkiminen tapahtui pelin lopussa.
Elainen isoisä on Herman Toothrot.
Hegel-palkinto
Hegel-palkinto () on Stuttgartin kaupungin vuodesta 1970 kolmen vuoden välein myöntämä filosofille tai ihmistieteilijälle annettava huomionosoitus. Palkinto perustettiin kuuluisan stuttgartilaisen filosofin Georg Wilhelm Friedrich Hegelin 200-vuotisjuhlien kunniaksi. Kansainvälisen palkinnon suuruus on tätä nykyä 12 000 euroa.
I Hate Myself and I Want to Die
"I Hate Myself and Want to Die" on grunge-yhtye Nirvanan kappale. Sen on kirjoittanut yhtyeen keulahahmo Kurt Cobain. Sen piti alun perin ilmestyä Nirvanan viimeisellä levyllä "In Utero". Myös albumin nimi piti alun perin olla I Hate Myself and I Want to Die. Se julkaistiin vuoden 1993 The Beavis and Butt-head Experience -kokoelmalla ja singlen Pennyroyal Tean B-puolena vuonna 1994 ennen kuin single vedettiin pois markkinoilta Kurt Cobainin kuoleman seurauksena. Demo-versio julkaistiin vuoden 2004 "With the Lights Out" -box-setillä.
Kappale innoitti Noel Gallagherin kirjoittamaan Oasis-yhtyeen hitin ja klassikon Live Forever, josta tuli yhtyeen ensimmäinen todellinen läpimurto.
J. O. Söderhjelm
Johan Otto Söderhjelm (3. syyskuuta 1898 Helsinki – 28. helmikuuta 1985 Helsinki) oli RKP:n poliitikko ja moninkertainen ministeri. Hänen isänsä oli professori ja diplomaatti Werner Söderhjelm.
Johan Otto Söderhjelm valmistui ylioppilaaksi vuonna 1916. Lakitieteen kandidaatti hänestä tuli vuonna 1922 ja molempien oikeuksien tohtori vuonna 1928. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1925.
Söderhjelm toimi asianajajana Helsingissä vuosina 1923–1940, eduskunnan oikeusasiamiehenä vuosina 1929–1930 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton asiamiehenä vuosina 1940–1960.
Söderhjelm oli OY Ikopal Ab:n johtokunnan jäsen (1930–1941), puheenjohtaja (1941–1969), Petsamon Nikkeli OY:n toimitusjohtaja (1934–1940 ja 1945–1958), OY Gulf Oil Ab:n johtokunnan jäsen (1937–1969) ja puheenjohtaja (1969), Oy Victor Ek Ab:n hallintoneuvoston varapuheenjohtaja (1943–1966) sekä OY Asea Ab:n johtokunnan puheenjohtaja (1950–1970).
Söderhjelm toimi myös RKP:n kansanedustajana vuosina 1933–1939, 1944–1950 ja 1962–1966, oikeusministerinä vuosina 1939–1940 Cajanderin III:ssa ja Rytin I hallituksessa, 1957 Sukselaisen I:ssä, 1958 Kuuskosken, 1962–1963 Karjalaisen I:ssä ja 1964–1966 Virolaisen hallituksissa ja toisena valtiovarainministerinä vuosina 1962–1963 Karjalaisen I hallituksessa.
Söderhjelm osallistui Suomen ja Neuvostoliiton välisiin YYA-sopimusneuvotteluihin Moskovassa huhtikuussa 1948. Hän ja silloinen kansanedustaja Urho Kekkonen toimivat sanansaattajina Moskovan valtuuskunnan ja presidentti J. K. Paasikiven välillä lopullista sopimustekstiä muotoiltaessa.
Sudan (täsmennyssivu)
Sudan voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Pierre Dréossi
Pierre Dréossi (s. 12. lokakuuta 1959 Roubaix) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Hän toimii Paris FC:n général managerina.
Dréossi pelasi urallaan 501 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän lopetti ammattilaisuransa kauden 1992–1993 päätteeksi.Dréossi aloitti valmennusuransa AS Cannesissa päätettyään peliuransa. Pesti jäi lyhyeksi ja sen jälkeen hän toimi teknisenä johtajana Lille OSC:ssa. Dréossi työskenteli 2002–2006 Stade Rennes'n valmennustiimissa kunnes kauden 2005–2006 päätteeksi seurasi romanialaista László Bölöniä joukkueen päävalmentajana.
Kausi 2007–08 alkoi Rennes'ltä hyvin, mutta marraskuussa alkanut kuuden ottelun mittainen tappioputki johti 17. joulukuuta 2007 Dréossin korvaamiseen Guy Lacombella. Dréossi jatkaa seuran général managerina. Hän jätti Rennes'n kesäkuussa 2013 palveltuaan bretagnelaisseuraa 11 vuotta.
Joulukuussa 2015 Dréossi jatkoi uraansa Paris FC:n général managerina.
Hovanštšina
Hovanštšina () on Modest Musorgskin säveltämä viisinäytöksinen ooppera, josta säveltäjän kuollessa oli valmiina vain pianopartituuri. Teoksen viimeisteli 21. helmikuuta 1886 pidettyyn ensi-iltaan Nikolai Rimski-Korsakov. Musorgski sävelsi teoksen vuosien 1872 ja 1880 välisenä aikana Pietarissa. Vladimir Stasovin kirjoittama libretto perustuu historiallisiin lähteisiin ja sen tapahtumat sijoittuvat vuoden 1682 Moskovan kapinaan.
Hovanštšina tarkoittaa ajanjaksoa toukokuun 1682 streltsikapinasta, jossa lukuisat pajarit ja Kremlin viranomaiset surmattiin, aina Iivanan ja Pietarin nousuun yhdessä tsaareiksi Sofia Aleksejevnan huoltajuudessa. Streltsien "isänä" oli ruhtinas Ivan Hovanski.
Dmitri Šostakovitš laati vuonna 1959 teoksesta uuden soitinnuksen, jonka arvellaan olevan lähempänä säveltäjän alkuperäistä tarkoitusta, ja tätä versiota esitetään nykyään eniten. Moskova ja sen ympäristö 1682.
Kesto: yhteensä noin 200 min.
Šaklovityi sanelee ilmiantokirjeen Hovanskeja vastaan. Andrei Hovanski ahdistelee Emmaa. Tilanteen keskeyttää Marfa.
Marfa ennustaa Golitsynille tuhoa ja pelastuu täpärästi Golitsynin tappotuomiolta.
Juopottelevat streltsit saavat tietää, että Pietarin joukot lähestyvät. Ivan Hovanski ei kuitenkaan halua ryhtyä sotimaan.
Šaklovityi tulee kutsumaan Ivan Hovanskia suuren neuvoston kokoukseen, Hovanski surmataan. Golitsyn karkotetaan. Punaisella torilla ollaan teloittamassa streltsejä, jotka armahdetaan viime hetkellä.
Vanhauskoisten joukko tekee Dosifein johdolla polttoitsemurhan Pietarin joukkojen lähestyessä.
Ernst Rolf
Ernst Rolf (syntymänimeltään "Ernst Ragnar Johansson"; (20. tammikuuta 1891 – 25. joulukuuta 1932) oli ruotsalainen laulaja, näyttelijä ja revyykuningas. Hän oli naimisissa kolme kertaa.
Ernst Ragnar Johansson syntyi Falunissa, Taalainmaan läänissä. Hänen isänsä oli vaatturi. Ernstin perhe asui pienellä tilalla Elsborgissa. Hän oli musikaalinen jo pienenä ja esiintyi usein IOGT:ssä yhdessä vanhemman veljensä Birgerin kanssa, joka soitti pianoa. Syksyllä 1906 Ernst alkoi työskennellä postimyyntifirmassa nimeltään Åhlen & Holm Insjönissä.
Jo seuraavana vuonna hän lopetti Åhlénissa & Homissa ja vaihtoi nimekseen Ernst Rolf. Hän alkoi kierrellä näyttelijänä ja revyylaulajana. Ernst Rolfilla oli kyky keksiä melodioita, jotka jäivät ihmisten mieliin. Moni ruotsalainen yhteislaulu onkin lähtöisin hänen revyistään.
Rolfin ensimmäiset nauhoitukset tehtiin 1910. Yhteensä hän levytti 851 levytystä koko uransa aikana. Lisäksi hän näytteli muutamassa elokuvassa.
Vuonna 1932 Rolf yritti itsemurhaa hukuttautumalla. Yritys kuitenkin epäonnistui, mutta sen seurauksena hän sai keuhkokuumeen ja kuoli joulupäivänä samana vuonna. Hänet on haudattu Norra begravningsplatsenille Tukholmaan.
Rottaralli
Rottaralli ("Rat Race") on Jerry Zuckerin vuonna 2001 ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva.
Pohatta Donald Sinclair (John Cleese) omistaa suuren ja upean kasinon Las Vegasissa. Hakeakseen jännitystä itselleen ja miljardööriystävilleen hän järjestää omalaatuisen kilpailun. Kuusi sattumanvaraista kävijää voittaa kultakolikon, jossa lukee: "Sinä voitit, mene infoon." Infossa heitä kehotetaan menemään kello 10 kattohuoneistoon. Kattohuoneistossa Sinclair kertoo jättäneensä kaksi miljoonaa dollaria rautatieaseman säilytyslokeroon New Mexicoon, ja ensimmäinen sinne ehtinyt saa pitää rahat. Matkasta Silver Cityyn syntyy hulvaton seikkailu. Kilpailijoiden tietämättä kilpailun tarkoituksena on saada miljardöörit nauramaan ja lyömään vetoa.
Lenzin laki
Lenzin laki on sähködynamiikan laki, jonka mukaan indusoituneen sähkövirran suunta on sen aiheuttajaa vastaan. Laki on nimetty virolaisen fyysikon Heinrich Lenzin mukaan.
Lenzin lain mukaan:
Kiiltopaju
Kiiltopaju ("Salix phylicifolia") on Suomessa yleinen pohjoiseurooppalainen pensas tai pieni puu. Sen kukkanuput, pajunkissat, ovat kevään merkki. Kiiltopaju on Suomen yleisin pajulaji
Kiiltopaju jää usein 2–3 m korkeaksi pensaaksi. Sen oksat ovat sirot ja sitkeät, kuori voimakkaan punaruskea. Lehdet ovat kapeahkot, pitkulaiset ja yläpinnaltaan kiiltävän tummanvihreät, alapinnaltaan himmeän sinivihreät. Keväällä pajunkissat aukeavat keltaisiksi kukinnoiksi. Laji voi risteytyä ainakin mustuvapajun ("Salix myrsinifolia"), tuhkapajun ("Salix cinerea"), virpapajun ("Salix aurita"), tunturipajun ("Salix glauca") ja pohjanpajun ("Salix lapponum") kanssa.
Kiiltopajua tavataan Suomessa, Ruotsissa, Baltian maissa ja Venäjällä.
Kiiltopaju kasvaa kosteissa paikoissa, rannoilla ja ojanvarsilla.
Kiiltopajua voi käyttää punontatöihin, vaikka niihin yleensä kasvatetaan koripajua.
Tulkinta tiedosta
Tulkinta tiedosta on gnostilainen valentinolainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi XI, kirja 1). Teksti on paikoittain hyvin vaurioitunut ja katkelmallinen.
Kirjoitus kertoo Vapahtajan, Jeesuksen, merkityksestä valentinolaisesta näkökulmasta. Sen mukaan Vapahtaja oli täynnä jumalallista voimaa oleva Sana, joka oli tullut ottamaan pois maailman synnit kärsimyksellään ja kuolemallaan. Kirjoitus toistaa muun muassa seuraavat Matteuksen evankeliumissa esiintyvät Jeesuksen opetukset:
Helsingin yliopiston Kumpulan kampus
Kumpulan kampus on yksi Helsingin yliopiston neljästä kampusalueesta. Kampus sijaitsee Kumpulan kaupunginosassa, nelisen kilometriä Helsingin ydinkeskustasta pohjoiseen, ja sillä toimii yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta. Kampuksella työskentelee noin 6 000 opiskelijaa sekä 1 000 opettajaa ja tutkijaa.
Kumpulan kampukselle pääsee Kustaa Vaasan tietä kulkevilla busseilla sekä raitiolinjoilla 6 ja 8. Kampuksen läpi kulkevat bussilinjat 55 ja 506.
Vuonna 1972 valtioneuvosto teki esityksen Helsingin yliopiston hajasijoittamisesta neljälle kampusalueelle. Päätös oli ratkaisu pahenevaan tilapulaan, joka oli vaivannut pääasiassa Helsingin ydinkeskustassa sijainnutta yliopistoa vuosikymmenten ajan. Yliopisto vuokrasi 1978 Helsingin kaupungilta Kumpulan mäen alueen, johon kuului myös historiallinen Kumpulan kartano ulkorakennuksineen ja puutarhoineen. Vuonna 1986 valmistui yliopistoalueen asemakaava, johon sisältyi matemaattis-luonnontieteellisen kampuksen rakentaminen Kumpulan mäelle sekä kartanon ympäristön kunnostaminen kasvitieteelliseksi puutarhaksi.
Kampuksen ensimmäinen rakennus oli fysiikan laitoksen kallioon louhittu kiihdytinlaboratorio, joka valmistui 1981. Kasvitieteellisen puutarhan rakennustyöt aloitettiin 1987. Kampuksen kolmesta suuresta laitosrakennuksesta Chemicum-rakennus valmistui 1995, Physicum-rakennus 2001 ja Exactum-rakennus 2004. Ilmatieteen laitoksen toimitalo Dynamicum valmistui 2005. Kampusalueen viimeisenä osana valmistui kasvitieteellinen puutarha, joka avattiin kesällä 2009.
Kumpulan kampuksen kadut ja aukiot on nimetty kuuluisien suomalaisten luonnontieteilijöiden mukaan. Alueella on Erik Palménin ja A. I. Virtasen aukiot sekä Väinö Auerin, Johan Gadolinin, Gustaf Hällströmin, Pietari Kalmin ja Ernst Lindelöfin kadut.
Kumpulan kartano (Jyrängöntie 2) Kiihdytinlaboratorio (Pietari Kalmin katu 2)
Chemicum (A. I. Virtasen aukio 1)
Physicum (Gustaf Hällströmin katu 2A)
Exactum (Gustaf Hällströmin katu 2B)
Dynamicum (Erik Palménin aukio 1)
Kumpulan liikuntakeskus (Väinö Auerin katu 11)
Juoksuhiekka
Juoksuhiekka on hiekkaa, johon on sekoittunut vettä niin, että hiekanjyvästen kitka on vähentynyt. Sen seurauksena juoksuhiekka on puuromaista eikä kannata painoa. Ihmisen keho on kuitenkin vähemmän tiheää kuin juoksuhiekka, joten ihminen ei vajoa juoksuhiekkaan, kunhan välttää pyristelemistä. Juoksuhiekka on vettä tiheämpää, joten siinä kelluu paremmin kuin vedessä. Juoksuhiekkaan joutuneen pitäisi heti heittäytyä makuulleen hiekkaan eikä yrittää kävellä pois. Sen jälkeen henkilö voi kömpiä sivuun hiekasta.
Juoksuhiekkaa voi esiintyä melkein missä tahansa oikeiden olosuhteiden vallitessa. Juoksuhiekka on harvoin enemmän kuin puolen metrin syvyistä.
Pellervo Lukumies
Pellervo Eljas Lukumies (9. huhtikuuta 1935 Toivakka – 28. elokuuta 2018 Toivakka) oli toivakkalainen taidemaalari, jonka kuuluisimpia töitä ovat vuosina 1972–1973 maalatut Toivakan kirkon kattomaalaukset.
Pellervo Lukumies syntyi Heiskan koululla Toivakassa, jossa hänen äitinsä oli opettajana. Lukumiehen isä oli Toivakan kirkkoherrana vuosina 1937–1967 toiminut Kalle Lukumies (1901–1980). Maalaaminen kiinnosti Pellervo Lukumiestä jo kansakoulussa. Myöhemmin hän lopetti lukion kesken huonon kielipään takia ja lähti kolmeksi vuodeksi, 1955–1958, opiskelemaan Helsingin Ateneumiin, jossa hänen opettajanaan oli Sam Vanni. Valmistuttuaan Ateneumista 1958 Lukumies palasi Toivakkaan ja ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.
Toivakan kirkkomaalaukset tekivät taiteilijan kuuluisaksi ympäri Suomen. Alkuperäisenä tehtävänä oli vain entistää Alvar Aallon suunnittelemat maalaukset, mutta Lukumies käsitti tarkoituksena olleen tehdä ”kuviot vanhalta pohjalta, muuten oman sielun ja persoonan mukaan”. Silloinen Toivakan kirkkoherra pahoitti mielensä töistä eikä hetkeen laskenut taiteilijaa kirkkoon.
Myös kirjailija Mauri Sariola esitti oman poikkeavan mielipiteensä näistä maalauksista kirjassaan "Surma surutalossa", jonka juonenkehittelyyn kuuluu omaleimainen taiteilija maalaamassa erään maalaispitäjän kirkkoon uusia kirkkomaalauksia – tosin kuvaus on äärimmilleen kärjistetty ja liittymäkohtia on ehkä vain joissakin pikku yksityiskohdissa.
Nykyään poptaiteen ja Raamatun ja Kalevalan pohjalta luodut maalaukset ovat Toivakan matkailuvaltti. Kirkko onkin tiekirkko, ja monet matkailijat vierailevat katsomassa Lukumiehen maalauksia.
Muu Lukumiehen tuotanto on monipuolista. Siihen on kuulunut öljyvärimaalauksia, piirroksia, puuleikkauksia, akvarelleja ja metallitöitä. Vaikutteita hän on saanut paljon Kalevalasta, Raamatusta ja egyptiläisestä taiteesta. Vuonna 1982 hän sai valmiiksi suurikokoisen "Atlantis"-maalauksen. Hän on tehnyt myös muotokuvia, mutta ei itse pidä niiden tasoa korkeana, vaan ne ovat olleet hänelle elinkeino.
Tampereen kaupunkiseutu
Tampereen kaupunkiseutu on kahdeksan kuntaa käsittävän, Tampereesta ja sen seitsemästä lähikunnasta kostuvan Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymän toiminta-alue ja Suomen toiseksi suurin kaupunkiseutu, joka sijaitsee Pirkanmaan maakunnassa. 31. joulukuuta 2017 seudulla asui 385 301 asukasta. Maapinta-alaa seudulla on noin 4 550 km² ja alueella toimii yli 24 000 yritystä.
Tampereen kaupunkiseudun kuntien seutuyhteistyötä organisoi Tampereen kaupunkiseudun kuntayhtymä. Seutuyhteistyö on Tampereen kaupunkiseudun kuntien päätöksiin perustuvaa yhteistyötä alueen kehittämiseksi. Yhteistyön visiona on olla yhdessä tekemisen edelläkävijä ja kansainvälinen älykkään kasvun keskus. Viimeisin seutustrategia on hyväksytty seudun kuntien valtuustoissa vuoden 2017 alussa. Yhteistyön keskeisiä osa-alueita ovat yhdyskuntarakenteen seudullinen suunnittelu, palvelujen kehittäminen sekä elinkeinoyhteistyö.
Ylintä päätösvaltaa kuntayhtymässä käyttää yhtymäkokous, joka muun muassa valitsee seutuhallituksen ja hyväksyy kuntayhtymän talousarvion. 13-jäsenisen seutuhallituksen tehtävänä on käynnistää yhteistyöhankkeita sekä tehdä esityksiä jäsenkunnille seudullisista ratkaisuista. Seutuhallituksen apuna toimivan kuntajohtajakokouksen tehtävänä on edistää asioiden käsittelyä kunnissa sekä osallistua niiden valmisteluun. Asioiden ensimmäinen selvitys ja valmistelu tehdään seututyöryhmissä (maankäyttö ja asuminen, liikennejärjestelmä, hyvinvointipalvelut sekä infrapalvelut). Työryhmät koostuvat jäsenkuntien asiantuntijoista.
Seutuyksikkö puolestaan vastaa seutuyhteistyön käytännön valmistelusta. Kaupunkiseudun kuntayhtymän toiminnan rahoittavat jäsenkunnat.
Gustaf Hällström
Gustaf Gabriel Hällström (25. marraskuuta 1775 Ilmajoki – 2. kesäkuuta 1844 Helsinki) oli suomalainen luonnontieteilijä, yliopistomies ja pappi. Hän tutki ja opetti matematiikkaa, meteorologiaa ja fysiikkaa, ja toimi fysiikan professorina Turun akatemiassa ja yliopiston muutettua Helsinkiin Keisarillisessa Aleksanterin Yliopistossa kaikkiaan 43 vuoden ajan, 1801–1844. Hällström toimi myös kolme kautta Akatemian rehtorina sekä yliopiston rehtorina 1829–1832.
Hällström kävi Vaasan triviaalikoulua vuosina 1788–1791 ja valmistui ylioppilaaksi Turun akatemiasta vuonna 1792. Hänen akateeminen uransa eteni nopeasti ja vuonna 1795 hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja tohtoriksi. Vuonna 1796 Hällströmistä tuli Turun akatemian fysiikan dosentti ja vuonna 1799 kirjaston amanuenssi. Hänet nimitettiin fysiikan professoriksi 19. toukokuuta 1801 25-vuotiaana. Hällström vihittiin papiksi vuonna 1804.
Uransa aikana Hällström kirjoitti yhteensä 57 matematiikan ja fysiikan alaan kuuluvaa tutkielmaa, joista monet käännettiin ja julkaistiin myös kansainvälisesti. Hän edisti myös tähtitieteen tutkimusta, ja luonnosteli ensimmäisen tähtitornin piirrokset.
Hällström oli Suomen Tiedeseuran perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja vuonna 1838. Helsingin yliopiston Kumpulan kampuksella on Hällströmin mukaan nimetty katu. Hällströmin muotokuva on nähtävillä kampuksen Physicum-rakennuksessa sijaitsevan Fysiikan laitoksen kokoushuoneessa.
Asteroidi 2640 Hällström, joka löydettiin 1941, on saanut nimensä G.G. Hällström mukaan.
G.G. Hällströmin isoisä oli Petter Hällström. G.G. Hällströmin pojat aateloitiin 1830 nimellä af Hällström (suomalainen aatelissuku 190) isänsä meriittien vuoksi; papin aateloimista pidettiin sopimattomana.
Kemialliset sedimentit
Kemialliset sedimentit ovat maa-aineksen lajeja, jotka syntyvät siten, että maa- ja kallioperästä liukenee alkuaineita, jotka sitten suotuisissa olosuhteissa saostuvat.
Hapetussedimentit (oksidaatit)Pelkistyssedimentit (redusaatit)Saostumissedimentit (prespiraatit)Haihtumissedimentit (evaporiitit)
Yrjö Murto
Yrjö Aleksanteri Murto (24. elokuuta 1899 Revonlahti – 17. joulukuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana (1948–1963) sekä ministerinä Paasikiven III (1945–1946) ja Pekkalan hallituksessa (1946–1948).
Yrjö Murto aloitti poliittisen toimintansa 1920-luvulla ammattiyhdistysliikkeessä. Hän toimi 1920-luvun lopussa Suomen Puutyöläisten Liiton luennoitsijana ja 1930-luvun alussa puheenjohtajana. Murto oli lyhyen aikaa myös Suomen Ammattijärjestön johdossa kesällä 1930. Suomen kommunistiseen puolueeseen kuulunut Murto siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1930. Siellä hän opiskeli kolme vuotta Karjalan kommunistisessa maatalouskorkeakoulussa. Kesällä 1935 Murto sai komennuksen maanalaiseen puoluetyöhön Suomeen, mutta hän jäi kiinni lähes heti ja joutui istumaan vankilassa Moskovan välirauhaan (1944) asti.
Vapauduttuaan Yrjö Murto nousi vaikutusvaltaisiin asemiin SKP:ssä ja SKDL:ssä. Hän toimi muun muassa molempien puolueiden varapuheenjohtajana. Kulkulaitosministerinä Murto ajoi Hella Wuolijoen pääjohtajaksi Yleisradioon. Myös ura ammattiyhdistysliikkeessä jatkui, sillä Murto valittiin Kansainvälisen rakennus-, rakennusaine- ja puuteollisuustyöväen liiton pääsihteeriksi. Murto kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon ja hänet valittiin kolmesti presidentin valitsijamieheksi.
Murto oli naimisissa kahdesti: vuosina 1924−1947 Aina Elisabet Huovisen kanssa ja 1947−1957 Kerttu Kauniskankaan kanssa. Murron tytär Pauliina Murto-Lehtinen työskentelee Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan sihteeristössä.
Jon Lovitz
Jonathan Michael "Jon" Lovitz (s. 21. kesäkuuta 1957 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tv-uransa alkoi vuonna 1985 "Saturday Night Livestä". Lovitz on ollut kahdesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
Peugeot 207
Peugeot 207 on Peugeot’n vuosina 2006–2015 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Peugeot 206:n. Mallin seuraajaksi esiteltiin vuonna 2012 Peugeot 208, mutta se pysyi edelleen mallistossa vuoteen 2014 saakka, avomalli 207 CC kevääseen 2015. Farmarimalli 207 SW:n korvasi crossover-malli Peugeot 2008 vuonna 2013.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä 207 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. Erikseen vuonna 2007 testattu 207 CC ansaitsi sekin viisi tähteä.
207 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2006. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Citroën C3. Seuraavana vuonna kolmi- ja viisiovisten hatchbackien rinnalle tulivat farmarimalli SW ja kokoontaittuvalla kovakatolla varustettu avomalli CC.
Malli koki vuonna 2009 kasvojenkohotuksen, jossa näkyvin muutos oli uusi etupuskuri suuremmalla etusäleiköllä.
Hypsifrone
Hypsifrone on lyhyt Hypsifrone-nimisen (kreikkaa: "Korkeamielinen") naisen näkyjä sisältävä gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi XI, kirja 4). Kirjoitus on koptinkielinen. Se on hyvin katkelmallinen ja siitä tunnetaan mahdollisesti vain pieni osa. Tämän vuoksi kirjoituksen sisällöstä on vaikea saada juurikaan kuvaa.
Kirjoitus kertoo siitä, kuinka Hypsifrone laskeutuu alas "neitseellisyytensä paikasta" ja keskustelee Fainops-nimisen hahmon kanssa. Joidenkin tutkijoiden mukaan kirjoitus olisi setiläistä alkuperää, koska toisessa Nag Hammadista tunnetussa tekstissä, "Hallitsijoiden olemuksessa", mainitaan Eleleth, jota kutsutaan nimellä "Fronesis", ja neitseellinen Henki. Elelethin nimi voisi olla johdettu arameankielisestä ilmaisusta 'el-`alîta', "Korkeuden Jumala", joka voisi vastata kreikankielistä Hypsifronea.
Amigos
Amigos on Santanan vuonna 1976 julkaisema latinalainen rock-/pop-albumi.
Amigos nousi Billboardin listoilla kymmenenneksi, ja singlen "Let It Shine" korkein sijoitus oli 77. Levy myi Yhdysvalloissa kultaa 11. kesäkuuta 1976. Levy oli julkaistu maaliskuussa.
Levy-yhtiönä toimi Columbia Records ja tuottajana David Rubinson. Albumia edelsi "Borboletta" (1974) ja seurasi "Festival" (1977). Äänitteen kesto on 41 minuuttia 14 sekuntia.
Vuoden aforismikirja
Vuoden aforismikirja on Suomen aforismiyhdistyksen vuosittain myöntämä tunnustus ansiokkaasta teoksesta aforistiikan alalla.
Saajan päättää yhdistyksen nimeämä, vuosittain vaihtuva raati. Vuoden 2011 kirjan valitsi poikkeuksellisesti yksi henkilö, suomen kielen professori Kaisa Häkkinen.
Ensimmäisen kerran tunnustus myönnettiin vuonna 2006 vuonna 2005 ilmestyneestä kirjasta.
Lähde (2005–2016)
Randy Snow
Randy Snow (24. toukokuuta 1959 – 19. marraskuuta 2009) oli ensimmäinen United States Olympic Hall of Fameen päässyt paralympialaisurheilija.
Snow syntyi Teksasissa. Hän harrasti nuorempana tennistä, mutta halvaantui 16-vuotiaana sattuneen tapaturman seurauksena vyötäröstä alaspäin.
Snow perusti vammaantuneiden koripallojoukkueen ja myöhemmin hänestä tuli yksi Yhdysvaltain arvostetuimpia pyörätuolitenniksen pelaajia.
Snow osallistui kesäolympialaisissa 1984 miesten 1 500 metrin pyörätuoliajoon. Vuoden 1992 paralympialaisissa Barcelonassa hän voitti kultamitaleja vammaistenniksestä. Hän pääsi US Olympic Hall of Fameen 1. heinäkuuta 2004.
Maailman alkuperästä
Maailman alkuperästä on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi II, kirja 5). Kirjoitus on gnostilaisen kosmologian esitys. Sen sisältö on sukua kirjoitukselle "Hallitsijoiden olemus" ja siinä on eräitä setiläisen gnostilaisuuden piirteitä, mutta sitä ei kuitenkaan lueta varsinaiseksi setiläiseksi kirjoitukseksi. Kirjoituksen kirjoittaja pyrkii tekemään selkoa maailman alkuperästä ja osoittamaan, ettei kaaos ollut kaiken alku ja perimmäinen todellisuus, niin kuin monet kreikkalaisen mytologian kosmologiat esittävät.