Renault 5
Renault R5 on Renault-yhtiön rakentama pikkuauto, jota valmistettiin kolmella eri vuosikymmenellä. Se oli valmistusaikanaan yksi Euroopan myydyimmistä automalleista.
Renault 5 sai ensiesittelynsä tammikuussa 1972.
Renault 5 phase 1 valmistui pienten autojen aikakautena, kilpailijoinaan Fiat 127 ja Mini. Auton korin suunnitteli Michel Boue. Boue olisi tahtonut takavalojen menevän ylös asti puskurista c-pilariin, kuten on tehty myöhemmin valmistuneessa Volvo V70:ssä. Valot jätettiin kuitenkin ennalleen.
R5 oli ensimmäisiä autoja, jossa ulkonevat metallipuskurit korvattiin korinmyötäisillä muovipuskureilla
Ensimmäisissä malleissa vaihdekeppi oli ranskalaiseen ”sateenvarjonkahva”-tyyliin integroitu kojetauluun, mutta myöhemmin vaihdekeppi sijoitettiin lattiatasoon. Toinen erityinen tuntomerkki oli ovenkahvat, jotka olivat oven ja b-pilarin välisessä upotuksessa joidenkin Fiat Unojen tapaan. Muita versioita ensimmäisestä autosta oli Renault 5 Alpine (Englannissa Renault 5 Gordini), Alpine/Gordini Turbo, ja Le Car, jota myytiin Yhdysvaltojen markkinoilla AMC:n jälleenmyyjien kautta.
R5:ttä valmistettiin Ranskan lisäksi Sloveniassa. Valmistuksesta huolehti nykyisin Revozina tunnettu autotehdas. R5 oli Revozin ensimmäinen Renault-malli. Neliovinen sedan-malli sai nimen Renault 7 ja sitä valmisti FASA-Renault Espanjassa.
Phase 1-mallia rekisteröitiin Suomessa seuraavasti:Konepellin alta löytyy Renault 4:stä lainattua tekniikkaa. Moottori on konehuoneessa pitkittäin. Moottorit olivat OHV-tyyppisiä ja niitä löytyy myös R4-, R8- ja R12 -malleista, tilavuuksiltaan 850–1400 cm. Etu- ja takajousitus on toteutettu vääntösauvajousituksella.
Renault Supercinq ("Superviitonen") -nimellä tunnettu toisen sukupolven malli perustui ulkonäön puolesta hyvinkin paljon Ph1:seen ja ostajien oli vaikea alussa huomata eroa. Muuten auto oli täysin poikkeava tekniikaltaan ja suunnittelultaan. Osia käytettiin melko paljon rinnakkaismalleista R9 ja R11. R5 Phase 2 oli edeltäjänsä tavoin vuodesta toiseen eräs Euroopan myydyimmistä automalleista. Muualla Euroopassa malli oli saatavilla avoautona sekä 3- että 5-ovisena umpikorisena mallina, myös paketti-, avolava ja farmarimallina Express, Extra tai Rapid-nimellä. Autoa tuotiin Suomeen aluksi TL-versiona (4-vaihteinen, 1108 cm -moottori) vuonna 1985 (64900 mk 1987), mutta sen hinta oli korkeahko kilpailijoihin nähden (vrt. Fiat Uno 52500 mk, Citroën Visa 55400 mk, Opel Corsa 55800 mk).
Suomessa autoa myytiin kolmiovisena ja Express-pakettiautona (korotettu malli) ja mallit olivat TL, TR, TS, GTX ja GT Turbo.
Vuonna 1988 markkinoille tulivat TR- ja GTX-mallit tehtaan suopeammalla hinnoittelulla (TR 59 800 mk, GTX 70 900 mk) Suomen kovan autoveron takia. Syksyllä 1988 alkanutta myyntiä auttoi mallin varsin hyvä menestys suomalaisten autolehtien vertailutesteissä.
Tuonti Suomeen päättyi Renault Clion saapumiseen vuonna 1991. Ranskassa autoa valmistettiin vuoteen 1990 asti. Autoa valmistettiin myös Slovenian Novo Mestossa (Revoz) vuoteen 1996 saakka.
Moottori poikittain edessä, etujousitus;MacPherson,
takana edelleen vääntösauvajousitus, korin muotoja parannettiin huomattavasti edellisestä mallista paremman aerodynamiikan ja ulkonäön saavuttamiseksi.
956–1397 cm moottorit olivat kaasuttimilla (vuoteen 1993 saakka, riippuen maasta) varustettuja työntötankomoottoreita, kun taas 1721 cm kone on varustettu ruiskutusjärjestelmällä.
Malli GT Turbo oli nopea pikku-GT katukäyttöön, tehokkalla mutta yksinkertaisella 1.4 litran 120hv (115hv 1987 asti, Phase I) turbomoottorilla varustettuna. GT Turbo oli Renaultin vastine kilpailijan, PSA-konsernin esiteltyä Peugeot 205 GTI:n. Perustekniikka oli työntötankoinen 1,4l-moottori, Garrett T2-ahtimella varustettuna. Polttoaineensyöttö oli toteutettu kaasuttimella ahtamisesta huolimatta. Sisarmalli 5 GTE joka oli muuten täysin sama auto kuin GT Turbo oli varustettu 1721cc Renix monipistesuihkutuksella joka tuotti 95hv. GTE Oli myynnissä yleensä maissa joissa pakokaasumääräykset eivät sallineet GT Turbon rekisteröintiä. Tosin esim. Saksassa myytiin molempia malleja. Mallia myytiin paljon mm; Ruotsissa ja Sveitsissä. Suorituskyvyssä GTE hävisi GT Turbolle mutta oli huomattavasti vähemmän vikaherkkä ja taloudellisempi.
GT Turboa valmistettiin 1985-91, GTE Mallia 1987-1991. 1987 GT Turbo mallia päivitettiin ja teholukema nousi 120hv:aan (Phase II). Ahtimessa oli nyt myös vesijäähdytys joten sen kestävyys parani oleellisesti, sekä öljynjäähdytin lisättiin.
Suomeen GT Turbo mallia tuotiin 80-luvun loppupuolella, mutta auton todella kova hinta rajoitti myyntiä. GTE mallia ei Suomeen tuotu.
Rallimainetta GT Turbo saavutti mm: Alain Oreillen ohjastamana ja voittamalla N Ryhmän autolla WRC Yleiskilpailun 1989 Norsunluurannikon rallissa. Saavutusta ei ole koskaan toistettu.
No. Event Season Driver Co-driver Car
1 Ivory Coast 21ème Rallye Côte d'Ivoire 1989 France Alain Oreille France Gilles Thimonier Renault 5 GT Turbo
Renaultilla oli 80-luvulla myös Renault 5 Turbo-niminen B-ryhmään luokiteltu ralliauto, jossa tehoa oli 210-350hv. Tämä keskimoottorilla ja takavedolla, sekä levitetyllä korilla varustettu kilpa-auto oli parhaimmillaan nopeita mutkaisia asfalttiteitä sisältävissä kilpailuissa, kuten Korsikan rallissa. 
Kilpailevien merkkien esiteltyä nelivedon kilpakäyttöön, Turbo 5 jäi useimmiten altavastaajaksi.
Viimeisessä kehitysversiossa Renault 5 Maxi Turbossa teholukemat 406hv.
Autolla kilpailivat mm. Jean Ragnotti sekä Didier Auriol.
Ragnotti ajoi Korsikan rallin voittoon autolla vuosina 1982, 1985, sekä Monte Carlo -rallin voittoon 1981.