hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
HSC SuperSeaCat Three
HSC SuperSeaCat Three on SuperSeaCatin operoima laiva. Alus on rakennettu vuonna 1999 Italiassa Fincantierin telakalla Riva Trigosossa. Ennen Sea Containersia alusta on operoinut Silja Line vuosina 2003–2006, Sea Containers Scotland 1999–2000, Hoverspeed vuonna 2001 ja Sea Containers Scotland jälleen vuosina 2001–2003. Vuodesta 2003 eteenpäin alus oli Helsinki–Tallinna-reitillä pika-aluksena. Tallinkin ostettua Silja Linen heinäkuussa 2006 "SuperSeaCat Threestä" poistettiin Silja Linen logot. Alus ei kuulunut kauppaan, joten se ei ollut enää osa Silja Linen laivastoa. Aluksen kotisatama on La Speziassa Italiassa. Laivan sisaralukset ovat "HSC SuperSeaCat One" ja "HSC" "SuperSeaCat Four".
Laivan pituus on 100 metriä ja leveys 17,1 metriä. Syväys on 2,75 metriä ja aluksen bruttovetoisuus (GT) on 4 500. Autoja se pystyy kuljettamaan noin 150 kappaletta ja matkustajia noin 800. Aluksen koneiston muodostaa neljä Ruston 20RK270 -dieseliä, joiden teho siirretään vesisuihkupropulsioon. Koneiden yhteisteho on 27 500 kilowattia. Alus pystyy saavuttamaan 38 solmun (70 km/h) matkanopeuden, joka on huomattavasti enemmän kuin tavallisten matkustajalauttojen matkanopeus.
Laiva törmäsi Helsingistä tullessaan Tallinnan satamassa 12. lokakuuta 2007 laiturissa olleeseen "Auto Express 2" -alukseen. Törmäyksessä ei loukkaantunut ihmisiä, mutta "Auto Express 2:n" kylkeen tuli miehen kokoinen aukko. Törmäys sattui "SuperSeaCatin" ollessa kääntymässä, kun kova tuuli painoi sen päin toista laivaa. Tallinkin "Auto Express 2:ssa" ei ollut matkustajia, ja törmäyksen jälkeen "SuperSeaCatin" matkustajat pääsivät normaalisti maihin.
Pyromania
Pyromania tarkoittaa erityistä himoa tulipaloihin ja niiden sytyttelyyn. Pyromaani saa toiminnastaan jonkinlaista psyykkistä mielihyvää, "pyrofiili" taas nimenomaan seksuaalista mielihyvää. Nämä kaksi termiä on syytä erottaa toisistaan. Pyromaniaan liittyy joissain tapauksissa pyrofiliaa.
Pyromania tulee erottaa tuho- ja murhapoltoista, joissa taas ensisijaisena tarkoituksena on rikollisesti tuhota jonkin omaisuutta tai jopa yrittää tappaa tai vahingoittaa ihmisiä. Suomen rikoslain määritelmä tuhopoltolle on teko, jossa tulipalo on sytytetty tai yritetty sytyttää tahallisesti. Vastaava rikosnimike on tuhotyö tai vahingonteko. Tuhopoltosta tulee murha, tappo, kuolemantuottamus, pahoinpitely, vakuutuspetos tai petos, mikäli jokin näistä on tulipalon sytyttämisen motiivi tai seuraus.
Pyromania on sairaus. Pyromaanilta puuttuu rikollinen motiivi tulipalojen sytyttämiseen. Sen sijaan sytyttäminen tapahtuu pakonomaisesti ja kaavamaisesti tavalla, jota pyromaani ei itsekään ymmärrä. Tulipalojen sytyttäminen on pyromaanin tapa ilmaista tunteitaan, kuten esimerkiksi vihaa. Sytyttäminen herättää pyromaanissa suuruuden ja voimakkuuden tunnetta.
Pyromaniaa voidaan verrata pelihimon ja kleptomanian kaltaisiin impulssihäiriöihin, joilla tarkoitetaan kyvyttömyyttä vastustaa mieleen putkahtavia ideoita ja hetkessä syntyvien tarpeitten tyydyttämistä. Tästä syystä pyromaani ei kohdista tuli-iskujaan erityisesti kehenkään tai mihinkään vaan sytyttelee usein autioita rakennuksia, lautapinoja, roskakasoja ja muita kohteita, jotka sijaitsevat syrjäisellä paikalla.
Pyromania on miehillä naisia tavallisempaa.
5 (luku)
5 (viisi) on luonnollinen luku, joka tulee luvun 4 jälkeen ja jota seuraa luku 6. Esseetyylisessä tekstissä viisi kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Viisi on kolmanneksi pienin alkuluku ja toiseksi pienin viisikulmioluku. Monikulmio, jossa on viisi kulmaa, on viisikulmio. Luku 5 on myös yksi Catalanin luvuista, ja se on myös Fermat'n alkuluku.
Beslan
Beslan (, ) on Pravoberežjen piirin keskuskaupunki Pohjois-Ossetia-Alaniassa Venäjän federaatiossa. Kaupunki sijaitsee Terekjoen pohjoispuolella noin 22 kilometriä tasavallan pääkaupungista Vladikavkazista luoteeseen. Venäjän Pohjois-Kaukasian halki kulkeva valtatie M29 ja samansuuntainen Venäjän rautateiden ratayhteys kulkee kaupungin kautta.
Vuonna 2010 Beslanin asukasluku oli 36 728. Vuonna 2002 kaupungin asukkaista 81,8 % oli osseetteja ja 13,5 % venäläisiä.
Muualta Ossetiasta tulleet asukkaat perustivat paikkakunnan vuonna 1847 paikallishallinnoliseksi kyläksi nimellä "Beslankau", Beslanin kylä. Virallisesti kylän nimeksi tuli kuitenkin "Tulatovo" tai "Tulatovskoje", paikallisen aatelisen Beslan Tulatovin mukaan. Vuonna 1941 kylän nimi muutettiin "Iristoniksi" eli "Ossetilaiseksi (kyläksi)". Iristonista tuli kaupunki 1950 ja se nimettiin "Beslaniksi".
Kaupungissa on elintarviketeollisuutta, mm. "AO "Beslan-kombinat"", joka jalostaa maissitärkkelystä, maissiöljyä, melassia, glukoosia ja dekstriiniä sekä konepajateollisuutta, jonka suurin yritys on "Avtospetsoborudovanija", sähköteknistä teollisuutta, tekstiiliteollisuutta sekä rakennustarviketuotantoa. Maatalous tukee jatkojalostusta. Pravoberežjen piirissä kasvatetaan vehnää, maissia, ohraa, perunoita ja vihanneksia.
Beslanin koulukaappaus koulujen alkamispäivänä 1. syyskuuta 2004 herätti laajaa kansainvälistä huomiota.
Illuminati
Illuminati (latinaa, 'valaistuneet'; suomessa yksittäisestä jäsenestä "illuminati") oli Baijerissa jesuiittaoppineen Adam Weishauptin vuonna 1776 perustama salaseura. Sen tavoite oli korostaa järkeä ihmisten ajattelussa sekä vähentää kirkon ja valtion valtaa. Illuminatin perustaminen osui valistuksen ja tieteellisen vallankumouksen aikaan.
Illuminati kiellettiin Baijerissa vuonna 1787, eikä sen myöhemmästä toiminnasta ole tietoa. Illuminatin vaikutuksesta maailmanhistorian merkittäviin tapahtumiin ja sen olemassaolosta nykyisinkin on esitetty salaliittoteorioita. Joidenkin mukaan Illuminatin toiminta jatkui ja siirtyi vain maan alle.
Illuminatien järjestön perusti vuonna 1776 baijerilainen jesuiittaoppinut Adam Weishaupt. Järjestön nimi on latinaa ja tarkoittaa ”valaistuneet” (yksikössä "illuminatus", ’valaistunut’). Weishaupt korosti järkeä yli tunteen. Hänen tarkoituksensa oli järjestönsä kautta tehdä ihmiset vapaiksi ennakkoluuloistaan, tehdä heistä kypsiä ja moraalisia sekä kasvattaa heidät ulos kirkon ja valtion uskonnollisista ja poliittisista rajoituksista. Salaseuraksi perustetun järjestön todelliset päämäärät oli tarkoitus paljastaa jäsenille vasta, kun he saavuttaisivat tietoisuuden ja ymmärryksen ”papillisen” tason.
Saavuttaakseen järjestönsä tavoitteen jäsenten piti tehdä havaintoja, koota tietoa ja toimittaa salaisia raportteja ylimmilleen. Tätä kautta järjestö tavoitteli mahdollisuutta valvoa yleistä mielipidettä, rajoittaa vallanpitäjien valtaa, rajoittaa kumouksellisten ja taantumuksellisten toimintaa sekä valaa pelkoa vihollisiinsa. Järjestön kerrottiin omaksuneen kuuliaisuuden jesuiittojen opeista, kokeet ja seremoniat vapaamuurareilta sekä maanalaiset mysteerit ja pelottomuuden temppeliherroilta.
Illuminatit liittoutuivat aluksi vapaamuurareiden kanssa, ja ”valaistuneet vapaamuurarit” toimivat muutaman vuoden ajan useassa Euroopan maassa. Yleinen asenne kääntyi kuitenkin illuminateja vastaan, ja Baijeri julisti 1787 jäsenten värväämisen illuminateihin kuolemalla rangaistavaksi rikokseksi. Seura meni maan alle; Weishaupt tuomitsi sen itsekin ja teki sovinnon katolisen uskon kanssa.
Illuminatien ja vapaamuurarien lyhyestä yhteistyöstä syntyi taru, jonka mukaan illuminatien mestarit hallitsisivat vapaamuurareita ja muita salaseuroja edelleen ja aikoisivat yhä toteuttaa Weishauptin maailmanhallintasuunnitelman. Tämän suunnitelman tavoitteena olisi kapitalismin ja autoritarismin hallitsema Uusi maailmanjärjestys. Jotkut uskovat illuminatien siksi manipuloivan valuuttoja, maailman osakemarkkinoita ja vaaleja sekä järjestävän salamurhia. Yhdysvaltain dollarissa olevan pyramidin ja silmän on väitetty olevan illuminaattien symboli. Jotkut uskovat illuminatien olevan avaruusolentoja. Illuminatien myöhemmästä toiminnasta ei kuitenkaan ole mitään viitteitä.
Kaunokirjallisuudessa illuminatia käsittelevät esimerkiksi Dan Brownin "Enkelit ja demonit" (2000) sekä Robert Shean ja Robert Anton Wilsonin "Illuminatus!"-trilogia (1975).
China Northwest Airlines
China Northwest Airlines oli yksi Kiinan kansantasavallan ulkomaanlentoyhtiöistä. Sillä oli toimistoja Venäjällä Habarovskissa ja Irkutskissa, Pohjois-Koreassa Pjongjangissa, Etelä-Koreassa Soulissa ja Japanissa Nagoyassa. Nimensä mukaisesti ("Kiinan luoteiset lentolinjat") se vastasi Kiinan ulkomaanlennoista luoteeseen. Vuonna 2002 yhtiö liitettiin China Eastern Airlinesiin.
Toimintansa aikana China Northwest Airlines käytti seuraavia konetyyppejä:
Flyygelitorvi
Flyygelitorvi on vaskipuhaltimiin kuuluva, trumpettimaisesta ulkomuodostaan huolimatta käyrätorven sukulaissoitin. Se koostuu samoista osista kuin trumpetti; suukappaleesta, kartiomaisesta putkesta, venttiilikoneistosta, "triggereistä" ja kellosta. Ääni on trumpettiin verrattuna pehmeämpi.
Flyygelitorvella on sama ääniala kuin trumpetilla, mutta ylärekisteriä on vaikeampi hallita. Flyygelitorvella voi myös soittaa suuresta Bb:stä suureen Gb:n asti vaikka trumpetilla nämä äänet eivät soi (suuresta B:stä pieneen Eb:n äänet eivät soi flyygelitorvella). Neliventtiilisellä flyygelitorvella voi soittaa kromaattisesti suuresta Gb:stä ylöspäin, neljäs venttiili madaltaa ääntä kvartilla. Äänialan yläraja on eri jokaiselle soittajalle, kuten muissakin vaskipuhaltimissa, mutta flyygelitorvelle kirjoitetaan harvoin viivaston päälle, jossa sen ääni muuttuu kireäksi.
Flyygelitorvea käytetään nykyään eniten jazzissa, vaskiyhtyeissä ja viihde/popmusiikissa, jossa se on yleinen trumpetistin sivusoitin, mutta sille on sävelletty myös klassista materiaalia. Parhaiten flyygelitorvi toimii soolosoittimena tai vaikka pasuunoiden kanssa sektion ylimpänä äänenä.
Jännitys
Jännitys (tunnus "s" tai "σ") ilmaisee pinta-alayksikköön kohdistuvaa voimaa. Jännityksen yksikkö SI-järjestelmässä on pascal (Pa = N / m²).
Jännityksestä puhutaan esimerkiksi kun voima kohdistuu jotakin rakennetta kannattavaan pulttiin. Nesteen tai kaasun painaessa seinämää puhutaan taas paineesta, vaikka molemmissa tilanteissa voima kohdistuu tiettyyn pinta-alaan. Kappaleen venymä voidaan laskea kimmokertoimen avulla, kun siihen kohdistuva jännitys tunnetaan.
Jännitys voi olla "vetojännitystä", "puristusjännitystä", "taivutusjännitystä" tai "leikkausjännitystä". Vaihtuva jännitys voi aiheuttaa materiaalin väsymistä.
Virtapiiri
Suljettu virtapiiri on virtalähteiden, johtimien ja sähkölaitteiden muodostama sähkövirran kulkureitti. Avoimesta virtapiiristä ei virta kulje lävitse, virtapiiri voidaan katkaista tarkoituksellisesti esimerkiksi katkaisijalla.
Suljetussa virtapiirissä pätevät Kirchhoffin säännöt, jotka ovatVirtapiirien analysointia voi helpottaa piirimuunnoksilla:
Heikko vuorovaikutus
Heikko vuorovaikutus eli heikko ydinvoima on yksi neljästä perusvuorovaikutuksesta. Muut ovat gravitaatio eli painovoima, sähkömagneettinen vuorovaikutus ja vahva vuorovaikutus eli vahva ydinvoima.
Heikolle vuorovaikutukselle ominainen piirre on se, että se pystyy vaihtamaan hiukkasen toiseksi. Ensimmäinen havaittu heikon vuorovaikutuksen ilmiö oli beetahajoaminen, jolle Enrico Fermi kehitti niin kutsuttuihin heikkoihin virtoihin perustuvan teoreettisen kuvauksen 1930-luvulla. Tätä teoriaa pidetään ensimmäisenä mallina heikosta vuorovaikutuksesta. Sittemmin on löydetty paljon muitakin heikon vuorovaikutuksen alaisia reaktioita. Heikon vuorovaikutuksen tuntevat kaikki leptonit ja kvarkit mukaan luettuna neutriinot, jotka eivät mahdollista pientä gravitaatiovuorovaikutusta lukuun ottamatta muulla tapaa vuorovaikuta.
Erikoisena piirteenä heikko voima rikkoo niin kutsutun pariteetti- eli P-symmetrian. Tämä tarkoittaa, että heikon vuorovaikutuksen ohjaamat reaktiot eivät ole symmetrisiä avaruuden peilauksissa. Kokeellisesti on myös osoittautunut, että P-symmetrian rikkoutuessa rikkoutuu myös niin kutsuttu varauskonjugaatio- eli C-symmetria, joka kuvaa hiukkasen vaihtamista antihiukkasekseen. Käytännössä tämä tarkoittaa, että hiukkanen ja antihiukkanen eroavat toisistaan. Kuitenkin nämä yhdessä eli CP-symmetria näyttää säilyvän. CP-symmetriassa ilmiö on samanlainen, jos hiukkaset korvataan antihiukkasillaan ja tilannetta katsotaan peilattuna.
Vuonna 1964 havaittiin CP-symmetrian rikkoutuvan pienessä osassa kaonien hajoamisia.
Hiukkasfysiikan standardimallin mukaan perusvuorovaikutukset siirtyvät välittäjähiukkasten (mittabosonien) kuljettamana, joita on heikolla vuorovaikutuksella kolmenlaisia. Kaksi W-bosonia, sähkövaraukseltaan positiivinen ja negatiivinen, sekä yksi sähköisesti neutraali Z-bosoni. Näitä hiukkasia kutsutaan myös yhteisnimellä välibosoneiksi. Näillä bosoneilla on hiukkasfysiikan skaalassa suuri massa: W-bosoneilla noin 80 GeV/c ja Z-bosonilla noin 91 GeV/c. Bosonien suuren massan takia heikon vuorovaikutuksen kantama on hyvin lyhyt, noin 10 m.
Fotonin tapaan myös välibosonit esiintyvät vapaina hiukkasina, joskin niiden elinaika on erittäin lyhyt.
Sähkömagneettista vuorovaikutusta välittävän fotonin tapaan myös välibosonit ovat spin 1 -hiukkasia ja molempia vuorovaikutuksia voidaan kuvata eräänlaisten virtojen avulla. 1960-luvulla Sheldon Glashow, Steven Weinberg ja Abdus Salam onnistuivatkin yhdistämään sähkömagneettiset ja heikon voiman aiheuttamat ilmiöt yhteen mittakenttäteoriaan, jota kutsutaan sähköheikoksi teoriaksi. Teoriaan liittyvä spontaani symmetriarikko on keskeinen syy Higgsin bosonin keksimiselle.
Dramaturgia
Dramaturgia eli "draaman estetiikka", "näytelmäteoria", "näytelmätiede" tai "näytelmäoppi" tarkoittaa aineiston, yleensä tekstin muuttamista tai järjestämistä draamaksi tai esitykseksi. Useimmiten dramaturgiasta puhutaan teatterin yhteydessä, mutta voidaan puhua myös esimerkiksi elokuvan, konsertin tai muun tapahtuman dramaturgiasta. Kaikissa näissä tapauksissa dramaturgialla tarkoitetaan laajasti määriteltynä sitä, miten esityksen tai tapahtuman eri elementit järjestyvät ja rytmittyvät. Dramaturgian tekeminen vaatii materiaalin ymmärtämistä ja oman näkökulman löytämistä sekä esityksellisten ja draamallisten keinojen hallintaa ja tuntemusta.
Kun alkujaan muuta genreä, esimerkiksi runoutta tai proosaa oleva materiaali järjestetään draamaksi tai esitykseksi, puhutaan materiaalin dramatisoinnista. Usein esimerkiksi romaaneja dramatisoidaan elokuvakäsikirjoituksiksi tai näytelmiksi. Silti myös draamaksi kirjoitetun tekstin yhteydessä puhutaan usein dramatisoinnista, kun draamateksti tulkitaan esitykseksi. Kun valmista draamatekstiä (esimerkiksi ajallisesti vanhaa tekstiä) toimitetaan uutta esittämistä varten, puhutaan usein sovittamisesta.
Dramaturgi on perinteisesti ammattinimikkeenä tarkoittanut sitä, joka järjestää olemassa olevan materiaalin esitykseksi, vaikka usein dramaturgit myös itse kirjoittavat näytelmiä. Usein esityksen dramaturgina voi toimia myös esityksen ohjaaja. Dramaturgin ja ohjaajan toimialat ovatkin osin päällekkäisiä, ja monet alalle koulutetut toimivat molemmissa tehtävissä.
Suomessa dramaturgeja koulutetaan Teatterikorkeakoulussa dramaturgian koulutusohjelmassa. Koulutusohjelma antaa dramaturgin ammattikuvan lisäksi valmiuksia kirjoittaa myös omia näytelmiä ja käsikirjoituksia työllistyen näin näytelmäkirjailijana tai käsikirjoittajana. Dramaturgi voi toimia myös esimerkiksi draamatekstin suomentajan tehtävissä. Lisäksi dramaturgi- ja ohjaajaopiskelijoiden opinto-ohjelmiin kuuluu kummankin alan koulutusta johtuen toimialojen osittaisesta päällekkäisyydestä.
Dramaturgian koulutusohjelma jakaantuu teatteritaiteen kandidaatin ja maisterin tutkintoihin, joiden yhteenlaskettu tavoiteopiskeluaika on viisi vuotta. Vuosittain koulutusohjelmaan hyväksytään 2–4 uutta opiskelijaa yli 100 hakijasta; sisäänpääsyprosentti on näin erittäin pieni.
Dramaturgian koulutusohjelman professorina toimii Katariina Numminen (valittu virkaan ajanjaksoksi 1.8.2013–30.7.2019).
Katariina Numminen professorina 1.1.2007-31.12.2007 ja 1.8.2013-30.7.2019
Ruohonen Laura professorina 1.6.2008-31.5.2013
Juha-Pekka Hotinen professorina 1.8.2007-31.5.2008
Harri Virtanen professorina 1.1.2003-31.12.2006
Pirkko Saisio professorina 1.1.1997-30.6.2002
Lauri Sipari professorina 1.8.1991-31.12.1996
Musta Paraati
Musta Paraati on helsinkiläinen rockyhtye, joka toimi vuosina 1981–1985 ja jälleen vuodesta 2015 alkaen. Yhtyettä pidetään suomalaisen goottirockin uranuurtajana.
Musta Paraati on kokenut useita miehistönvaihdoksia. Sen ensimmäisellä singlellä ”Romanssi” laulajana ja kitaristina toimi Jore Vastelin, basistina Panda Nikander, rumpalina Ykä Knuuttila ja syntetisaattoria soitti Jari Kääriäinen. Esikoisalbumilla "Peilitalossa" yhtyeeseen oli liittynyt kitaristi Saku Paasiniemi Joren keskittyessä laulamiseen. ”Johtaja”/”Jää” -singlellä laulajaksi oli vaihtunut General Njassa. Myrsky nousee -singlellä Knuutila, Kääriäinen ja Njassa olivat jättäneet yhtyeen ja laulajana toimi Epe Kronholm Lama-yhtyeestä ja rumpalina Sande Vettenranta Problems?-yhtyeestä. Sandea ennen rumpalina oli toiminut hetken aikaa Gabi Hakanen, joka ei kuitenkaan levyttänyt yhtyeen kanssa. Seuraavalla albumilla "Käärmeet" yhtyeeseen oli liittynyt Jesu Hämäläinen, joka soitti syntetisaattoreita. Yhtye hajosi pian levyn julkaisun jälkeen.
Vuonna 1987 Musta Paraati soitti reunion-keikan jolla esiintyivät Jore, Panda, Ykä ja Kääriäinen. Toisen reunion-keikan yhtye soitti Joren muistokonsertissa 1993. Vuonna 2001 Peilitalossa-albumin uudelleenjulkaisun yhteydessä soitettiin kaksi tribuuttikonserttia Tavastialla maaliskuussa ja Ankkarockissa kesällä, joilla yhtyeen jäsenistä mukana oli vain Saku. Kokoonpanossa soitti muun muassa Puka Oinonen ja Kaasu Karppinen. Solisteina toimivat Herra Ylppö, Kalle Ahola sekä aiemmalla keikalla Ville Valo. Ylpön yhtye Maj Karman kauniit kuvat levytti EP-levyn Mustan Paraatin kappaleita vuonna Vuonna 2004 ja Saku vieraili myös yhdellä yhtyeen keikalla. Marraskuussa 2014 Musta Paraati soitti salakeikan kokoonpanolla Saku, Ykä, Kääriäinen, Puka Oinonen ja Herra Ylppö.
Helmikuussa 2015 Musta Paraati ilmoitti esiintyvänsä saman vuoden Provinssirockissa kokoonpanolla Saku, Ykä, Panda, Kääriäinen ja Herra Ylppö ja suunnittelevansa myös uuden materiaalin julkaisemista. Ennen Provinssia yhtye soitti 16. toukokuuta salakeikan Nosturissa salanimellä "Pioneerit" ja esitti muiden muassa uudet kappaleet "Uusi musta" ja "Uudet juhlat". Yhtye soitti toisen keikan Pioneerit-nimellä Tampereen Klubilla 10. kesäkuuta. Yhtye soitti kesällä 2015 Provinssin lisäksi ainakin Ilosaarirockissa ja Qstockissa.
Toukokuussa 2015 Musta Paraati julkaisi singlen "Uusi musta" / "Uudet juhlat". Yhtye soitti 17. marraskuuta ensimmäistä kertaa historiassaan Tavastia-klubilla vuoden 2015 ainoan oikealla nimellään esittämänsä klubikeikkansa.
VUonna 2018 Musta Paraati julkaisi albumin "Black Parade" Laulajana on Jyrki 69, joka on osallistunut levyn sanoitus- ja sovitustyöhön.
Eksponenttijakauma
Eksponenttijakauma on muistinmenetysominaisuuden omaava ja Poisson-prosessin insidenssien välisen ajan jakauma.
Eksponenttijakauma on jatkuva, ja sen arvojoukko on positiivisten reaalilukujen joukko. Jos satunnaismuuttuja formula_1 on "eksponenttijakautunut", merkitään
formula_2
Parametri formula_3 on jakauman odotusarvon käänteisluku. Tiheysfunktio on arvojoukossa
formula_4
ja kertymäfunktio
formula_5
Odotusarvo ja varianssi ovat formula_6 ja formula_7
Eksponenttijakaumalla on niin kutsuttu muistinmenetysominaisuus, eli jos formula_8, niin
formula_9
Siis jos formula_1 on esimerkiksi elinaika, niin muistinmenetysominaisuuden mukaan jäljellä oleva elinaika ei riipu iästä. Jatkuvista jakaumista vain eksponenttijakaumalla on muistinmenetysominaisuus.
Χ²-jakauma
\Gamma\left(\frac{k}{2}\right)}\; x^{\frac{k}{2}-1} e^{-\frac{x}{2}}\,
formula_5-jakauma on tilastotieteen testeissä käytetty jakauma. Jos satunnaismuuttujat formula_6 ovat riippumattomia ja standardinormaalijakautuneita, niin niiden neliöiden summa on formula_5-jakautunut "n":llä vapausasteella. Jos formula_8, on siis
formula_9
Jakauman parametri formula_10 on positiivinen kokonaisluku. formula_5-jakauma on jatkuva, ja sen arvojoukko on positiivisten reaalilukujen joukko. Tiheysfunktio on arvojoukossa
formula_12
jossa formula_13 on Eulerin gammafunktio.
Kertymäfunktiota formula_14 ei voi yleisessä tapauksessa esittää suljetussa muodossa.
Odotusarvo ja varianssi ovat formula_15 ja formula_16
formula_5-jakauma on gammajakauman erikoistapaus:
formula_18
Epäsymmetrinen sodankäynti
Epäsymmetrinen sodankäynti tarkoittaa sodankäyntiä kahden voimasuhteiltaan epäsuhtaisen vihollisen välillä. Nykyaikaisessa sotilaallisessa ajattelussa epäsymmetrisellä sodankäynnillä tarkoitetaan myös tilanteita jossa molemmat osapuolet käyttävät erilaisia strategioita.
Käsitettä käytti ensimmäisenä Andrew J.R. Mack vuonna 1975 artikkelissaan "Why Big Nations Lose Small Wars" () World Politics -lehdessä.
Kertoma
Positiivisen kokonaisluvun formula_1 kertoma on luvun formula_1 ja kaikkien sitä pienempien positiivisten kokonaislukujen tulo, ja se merkitään formula_3. Esimerkiksi
Kertoma kuvaa äärellisen joukon alkioiden permutaatioiden lukumäärää: esimerkiksi 4 ihmistä voivat olla jonossa 24 eri tavalla.
Kertoma voidaan yleistää luonnollisilta luvuilta kompleksilukuihin saakka, tavallisin yleistys on gammafunktio.
Merkinnän formula_3 esitti ranskalainen matemaatikko Christian Kramp vuonna 1808.
Kertomaa käytetään yleensä pitkien kertolaskujen esittämiseen esm.
Luvun formula_1 kertoma määritellään seuraavasti: 
formula_9 kaikilla luonnollisilla luvuilla formula_1.
Esimerkiksi 
formula_11.
On lisäksi määritelty, että formula_12, koska tyhjä tulo on formula_13.
Luvun formula_1 kertomaa ei ole määritelty negatiivisille luvuille tai desimaaliluvuille, ainoastaan luonnollisille luvuille.
Kertoma kasvaa varsin nopeasti. Monilla laskimilla saatu likiarvo 69:n kertomasta, (formula_15) on jo yli triljoonakertaisesti ihmiskunnan arvioimaa tunnetun maailmankaikkeuden atomimäärää suurempi.
Kertomaa voi approksimoida Stirlingin kaavalla:
formula_16.
Lisäksi kaikilla luonnollisilla luvuilla formula_1 on voimassa arvio 
formula_18.
Stirlingin kaava on suljetussa muodossa olevana numeerisesti nopea käsitellä ja suhteellisesti tarkka suurilla arvoilla. Esimerkiksi:
Kertomilla on monia sovellutuksia lukuteoriassa. Erityisesti formula_3 on jaollinen kaikilla lukua formula_1 pienemmillä ja yhtäsuurilla alkuluvuilla. Siitä seuraa, että formula_21 on yhdistetty luku, jos
formula_22.
Vahvempi tulos on Wilsonin lause, jonka mukaan
formula_23,
jos formula_24 on alkuluku.
Ainoa kertoma, joka on myös alkuluku, on 2. On kuitenkin olemassa monia alkulukuja muotoa formula_25. Näitä alkulukuja kutsutaan kertoma-alkuluvuiksi.
Kertomafunktion arvo voidaan laskea kaavasta
formula_26,
missä luvut formula_24 ovat alkulukuja.
Binomikerroin
Binomikerroin on kombinaatioiden laskemiseen käytetty kaksiparametrinen funktio. Jos formula_1 ja formula_2, niin binomikerroin
formula_3. Tämä luku osoittaa, kuinka monella eri tavalla formula_4 alkiota käsittävästä joukosta voidaan poimia sellainen osajoukko, jossa on formula_5 alkiota.
Esimerkiksi neljästä henkilöstä (A, B, C ja D) voidaan valita kaksi henkilöä kuudella tavalla: AB, AC, AD, BC, BD ja CD. Näiden sisäisellä järjestyksellä (permutaatio) ei ole väliä.
Täten: formula_6.
Useissa laskimissa sama toiminto on nimeltään nCr (esim. nCr(4,2) ).
Binomikertoimille pätevät seuraavat yleiset säännöt:
Pascalin sääntö osoittaa, että binomikertoimen arvot voidaan lukea Pascalin kolmiosta niin, että n vastaa kolmion rivinumeroa, ja k binomikertoimen järjestysnumeroa rivin reunasta laskien.
Nimitys binomikerroin johtuu siitä, että samat luvut esiintyvät myös kertoimina, kun binomi korotetaan kokonaislukupotenssiin ja saatu lauseke kehitetään polynomiksi, esimerkiksi:
Korvaamalla kertoma gammafunktion avulla, voidaan binomikerroin laajentaa positiivisille reaaliluvuille ja joillekin negatiivisille reaaliluvuille määritellyksi. Negatiivinen binomikerroin on kuitenkin
formula_15
Yleisesti on voimassa, että jos formula_16, niin formula_17.
Binomikertoimelle formula_18 on voimassa seuraavat arviot:
Sodankäynnin perusfunktiot
Sodankäynnin perusfunktiot ovat sodankäynnin toimintoja, jotka ovat esiintyneet sodissa vuosisatoja. Näinä voidaan nähdä esimerkiksi huolto, viestitys, tietojen keruu, johtaminen, suojautuminen yllätyshyökkäykseltä, taistelukosketus, liike, suoja ja isku.
Muuten sodankäynnin funktiot, kuten jalkaväki, ratsuväki, tykistö ovat kehittyneet lukumääräisesti seuraavasti:
Jos em. funktiot on koordinoitava kaikki toisiinsa, kehitys merkitsee erittäin suurta prosentuaalista kasvua sodankäynnin monimutkaisuudessa Napoleonin ajoista vuoteen 1991 mennessä.
McKnight, C. E.: "Control of Joint Forces". AFCEA International Press, USA 1989. s. 12, DePuy, W. E.: "Concepts of Operation..."
Luettelo hallitsijasuvuista
Eri maita on hallinnut erinäinen joukko dynastioita, jotka ovat jättäneet jälkensä näiden maiden historiaan. Dynastioiden katsotaan perinteisesti jatkuvan vain miesjohtoisesti ja primogenituuraa (esikoisoikeutta) korostaen.
Tässä luettelossa on ensin ilmoitettu maa ja sen jälkeen sitä hallinneet dynastiat.
kts. Kiinan dynastiat
Narodnaja volja
Narodnaja volja () oli elokuussa 1879 perustettu venäläinen poliittinen järjestö, joka vaati Venäjän demokratisoimista.
Ohjelmaan kuuluivat muun muassa demokraattisten instituutioiden toteuttaminen, perustuslakia säätävän kokouksen koolle kutsuminen, yleinen äänioikeus, pysyvä kansanedustuslaitos, sananvapaus, painovapaus, omantunnonvapaus sekä maan siirtäminen maaorjuudesta vapautetuille talonpojille.
Samana päivänä kuin Aleksanteri II allekirjoitti perustuslakiluonnosta Vera Fignerin johtamaan Narodnaja voljaan kuuluva puolalainen aktivisti Ignacy Hryniewiecki heitti pommin Katariinankanavan sillalla Aleksanteri II:n vaunuja kohti, joka kuoli saamiinsa vammoihin Talvipalatsissa. Narodnaja voljan terroristit olivat tehneet tätä ennen jo seitsemän epäonnistunutta murhayritystä keisaria vastaan.
Nadodnaja voljan johdossa toimi toimeenpaneva komitea, jossa olivat jäseninä muun muassa Aleksandr Mihailov, Nikolai Morozov, Andrei Željabov, Aleksandr Kvjatkovski, Sofja Perovskaja, Vera Figner, Mihail Frolenko, Lev Tihomirov, Marija Ošanina, Anna Jakimova ja Gesja Gelfman. Liike levisi noin 50 kaupunkiin Venäjällä. Niissä muodostettiin paikallisia klubeja. Jäseniä liikkeeseen kuului noin 500, mutta sitä kannatti yhteensä noin 2 000 henkilöä. Järjestö julkaisi alkaen 1. lokakuuta 1879 aina lokakuuhun 1885 omaa lehteä, jonka nimi oli myös Narodnaja volja.
Savolaismurteet
Savolaismurteet ovat suomen kielen itämurteita, joiden alue on niiden nimestä huolimatta paljon laajempi kuin pelkkä Savo: se käsittää myös Keski-Suomen, Pohjois-Karjalan, Kainuun, Etelä-Pohjanmaan itäisimpiä pitäjiä sekä pääosan Koillismaasta.
Edellä mainittuihin alamurteisiin luokitellaanSavolaismurretta kirjallisessa tuotannossaan käyttäneisiin kirjailijoihin on kuulunut muiden muassa Kalle Väänänen.
Sarjakuvassa savolaismurteita on käytetty muiden muassa Jorma "Jope" Pitkänen sarjakuvassa Näkymätön Viänänen.
Useissa elokuvissa on kuultu savon murretta. Tunnettu savolaismurteen käyttäjä on näyttelijä Esa Pakarinen, jonka savolaismurretta puhuviin hahmoihin kuluu muiden muassa Severi Suhonen. Jopa itse Pekka Puupää puhui savon murretta ensimmäisestä elokuvasta lähtien 1953, kun häntä esitti Esa Pakarinen. Muita tällaisia elokuvia on mm. Napapiirin sankarit.
Savolaismurteeita on Suomessa käytetty sekä taide- että kevyessä musiikissa. Taidemusiikista tunnetaan Aaro Jalkasen alkujaan virolaisen kuorolaulun sävelmään kirjoittama "Kallavesj". Kevyessä musiikissa Savolaismurretta ovat käyttäneet muiden muassa säveltäjä ja sanoittaja Eino Kettunen, jonka tunnettuja savolaismurteella sanoitettuja kappaleita ovat muiden muassa Joensuun Elli ja 2000-luvulla myös internet-ilmiönä tunnetuksi tullut Ievan polkka, sekä näyttelijä Esa Pakarinen, jonka esittämiin tunnettuihin kappaleisiin kuluu muiden muassa Lentävä kalakukko, 1900-luvun loppuvuosikymmeninä savolaismurretta on käyttänyt lauluissaan laulaja-lauluntekijä Jaakko Teppo. Huumorimusiikkia savolaismurteella ovat esittäneet myös huumoriryhmä Halavatun papat, ja sen johtohahmo Jamppa Kääriäinen. Vuonna 2006 ensimmäisen pitkäsoittonsa julkaisi Verjnuarmu, joka omien sanojensa mukaan "yhistää mussiikissaan savon ylen kaaniin murteen raskaaseen tuomijopäevän soetantaan".
Vuonna 2013 Helsingin yliopistossa hyväksyttiin ensimmäistä kertaa kokonaan savolaismurteella kirjoitettu kandidaatintutkielma. Jani Koskisen itäisiin savolaismurteisiin kuuluvalla Keski-Karjalan seudun murteella kirjoitetun "tutkiilman" aihe on saamelaiskielten vaikutus skandinaavisiin kieliin. Omien sanojensa mukaan Koskinen halusi tutkielmansa kielivalinnalla osoittaa, että "suomen kirjakielj ei ou millään laila paremppoo tahe oikkiimppoo kieltä kunj mikkään murre, ja mikä tahhaa murre soppii mihen tahhaa käyttöyhteytteen." Vuonna 2018 Helsingin yliopistossa hyväksyttiin Koskisen niin ikään savolaismurteella kirjoittama pro gradu -tutkielma.
Aira Samulin
Aira Samulin (o.s. Suvio; s. 27. helmikuuta 1927 Ignoila, Salmi) on suomalainen tanssinopettaja ja yrittäjä.
Samulin syntyi 1927 Ignoilassa. Kylä kuului Salmin kuntaan, kunnes siitä tuli 1931 osa Suojärveä. Ignoila oli niin sanotun Hyrsylän mutkan alueen kylistä itäisin.
Samulinin isä kaatui joukkueenjohtajana jatkosodan alussa 27. heinäkuuta vuonna 1941. Samulinin setä Sten Suvio oli nyrkkeilyn olympiavoittaja.
Vuonna 1954 Samulin valittiin mannekiinikuningattareksi.
Samulin on muun muassa vetänyt omaa tanssikoulua ja tehnyt kuvaussihteerin työtä Suomen Filmiteollisuudessa. 1960-luvulla Samulin perusti muotitanssikoulun Rytmikkäät mannekiinit.
Vuosina 1989–1996 Samulin oli Espoon kaupunginvaltuustossa keskustan ryhmässä. Vuodesta 1997 hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa kokoomuksen ryhmässä. Vuodesta 2001 Samulin on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston varajäsen. Hän on Helsinki-viikon säätiön ja ympäristölautakunnan hallituksen jäsen ja varajäsen Helsingin teatterisäätiön edustajistossa.
Vuonna 2001 valmistui Samulinin elämästä kertova elokuva "Tango Kabaree", jossa Samulinia esittää hän itse. Hän esittää itseään myös muun muassa elokuvassa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" ja televisiosarjan "Fakta homma" yhdessä jaksossa.
Samulinilla on Lohjalla Nummen Hyrsylässä Hyrsylän Mutka -niminen rajakarjalaistyylinen talo, joka kuuluu paikallisiin nähtävyyksiin. Nimensä talo on saanut Samulinin rajan taakse jääneen lapsuuden kotipaikan Hyrsylän mukaan.
Samulinille on myönnetty Suomen Leijonan ritarimerkki, Suomen Mielenterveysseuran Mielenterveyspalkinto perheväkivaltaa ja mielenterveyshäiriöitä käsittelevästä "Auringonpimennys"-teoksesta ja Viihteen elämäntyöpalkinto. Hän on ollut erityisen aktiivisesti mukana nuorten toiminnassa.
Vuonna 2011 Helsingin Yrittäjät myönsi ensimmäistä kertaa jaetun elämäntyöpalkintonsa Samulinille.
Samulinilla on tytär Pirjo (1947–2018) ja poika Jari Samulin (s. 1955) avioliitosta Helge Samulinin kanssa, josta asumusero astui voimaan vuonna 1963. Aira Samulinilla oli lyhyt suhde muotoilija Timo Sarpanevan kanssa ja myös suhde urheiluselostaja Paavo Noposen kanssa vuosina 1965–1972. Samulin oli naimisissa Ekku Peltomäen kanssa vuosina 1973–2004.
Dmitri Bogrov
Dmitri Grigorjevitš Bogrov (), syntyjään Mordehai Gerškovitš Bogrov () (11. helmikuuta 1887 Kiova - 24. syyskuuta 1911 Kiova) oli Venäjän pääministerin Pjotr Stolypinin murhaaja.
Bogrov syntyi kiovanjuutalaiseen kauppiassukuun. Hän opiskeli oikeustiedettä Kiovan ja Münchenin yliopistoissa. Palattuaan Venäjälle hän liittyi vuonna 1906 Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, joka käytti henkilöterroria politiikan välineenä.
Vuonna 1906 hänet värväsi valtion turvallisuuspoliisi ohrana, joka maksoi 100 ruplaa kuukaudessa tietojen antamisesta vallankumouksellisesta toiminnasta. Vuonna 1910 Bogrov siirtyi Pietariin ja sai 150 ruplaa kuukaudessa.
14. syyskuuta 1911 hän ampui kahdesti Venäjän pääministeriä Pjotr Stolypinia Kiovan oopperatalossa Nikolai Rimski-Korsakovin oopperan "Tsaari Saltanin tarina" väliajalla. Stolypin kuoli haavoihinsa 5 päivää myöhemmin. Bogrov hirtettiin teostaan 24. syyskuuta 1911. Stolypinin kuoleman tutkinta keskeytettiin keisari Nikolai II:n määräyksestä.
Pierre Teilhard de Chardin
Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955) oli ranskalainen jesuiittapappi, filosofi ja paleontologi.
Teilhard de Chardinin kirjoituksia on julkaistu postuumisti. Nissä hän pyrkii yhdistämään antropologisen evoluutioajattelun ja kristillisen luomisajatuksen.
Chardin esitti ensimmäisenä ajatukset sekä noosfääristä ("noosphère"), ihmiskunnan yhteisestä tietoisuudestatietoisuudesta että omegapisteestä.
Kaarina Helakisa
Marja Kaarina Helakisa-Käkelä (22. kesäkuuta 1946 Helsinki – 21. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija ja lastenkirjallisuuden suomentaja.
Satukirjallisuuden lisäksi Helakisa kirjoitti lastenrunoja, joista monet ovat tulleet tunnetuiksi myös lauluina. Helakisaa pidetään suomalaisen sadunkerronnan uudistajana. Huumori, fantasia, yllätykset ja etenkin kielellinen leikittely ovat ominaisia hänen teoksilleen. Otava on jakanut vuodesta 1999 Kaarina Helakisa -palkintoa ansioituneelle lastenkirjailijalle tai kuvittajalle.
Helakisa syntyi Helsingissä pankinjohtajaisän ja hammaslääkäriäidin tyttäreksi. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja Rostockin yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1969. Samana vuonna hän työskenteli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjastossa. Ennen jättäytymistään täystoimiseksi kirjailijaksi ja suomentajaksi Helakisa työskenteli kolme vuotta toimittajana "Apu"-lehdessä. Ensimmäisen teoksensa "Kaarina Helakisan satukirjan" hän julkaisi abiturienttivuonnaan 1964 vain 18-vuotiaana. Uransa aikana hän kirjoitti kymmeniä kirjoja, runoja, näytelmiä, kuunnelmia ja tv-elokuvia. Lisäksi hän suomensi runsaasti lastenkirjallisuutta, muun muassa "Hanhiemon loruja", "Narnia"-sarjan kirjoja, Astrid Lindgrenin "Veljeni Leijonamielen" sekä Tove Janssonin Muumi-kirjan "Muumilaakson marraskuu". Kaarina Helakisa oli naimisissa Reijo Käkelän kanssa.
Kaarina Helakisa oli suomalaisen lastenkirjallisuuden moniottelija. Lastenkirjojen lisäksi hän kirjoitti myös niin sanottuja aikuisten satuja kuten "Lasilinna", "Olena ja Vassukka" ja "Annan seitsemän elämää", jotka sopivat sekä lasten että vanhempien luettavaksi. Hän teki merkittävän työn paitsi suomentajana myös lastenrunouden toimittajana. "Suomen lasten runotar" ja "Pikku Pegasos" ovat hänen koostamiaan suomalaisen lastenrunouden aarreaittoja. "Posetiivissa" on monta hänen lauluinakin elävää tuttua runoaan. Helakisaa pidetään suomalaisen sadunkerronnan uudistajana. Huumori, fantasia, yllätykset ja etenkin kielellinen leikittely ovat ominaisia hänen teoksilleen.
Kaarina Helakisa -seura perustettiin Helsingissä 2006. Suomen lastenkirjallisuuden suojelushahmon nimikkoseuran tarkoituksena on 
Seuran puheenjohtaja on Sinikka Raulahti.
Lilja 4-ever
Lilja 4-ever on Lukas Moodyssonin ohjaama elokuva seksiorjuudesta. Se on koskettava ja raaka elokuva nuoresta tytöstä jossain entisen Neuvostoliiton tasavalloista.
Elokuvan päähenkilön, Liljan äiti lähtee Yhdysvaltoihin ja jättää tyttärensä yksin ja rahattomana. Lilja ajautuu varattomana myymään seksiä, ja hänet huijataan katteettomin työlupauksin lähtemään Ruotsiin seksiorjaksi. Passiton Lilja onnistuu lopulta pakenemaan parittajaltaan, mutta hyppää sillalta.
Loppukuvassa tyttö leikkii talon katolla vahingoittumattomana, siivet selässä. Ohjaaja Moodyssonin mukaan kyse voi olla yhtä hyvin kuoleman jälkeisestä elämästä kuin muistostakin.
Elokuva on Moodyssonin kolmas pitkä elokuva ja se kuvattiin aidossa ympäristössä syksyllä 2001. Neuvostokohtaukset on kuvattu Virossa entisessä suljetussa kaupungissa Paldiskissa sekä Tallinnassa. Ruotsi-kohtaukset on kuvattu Malmössä. Liljaa esittää venäläinen näyttelijä Oksana Akinšina.
Kimpassa
Kimpassa () on Lukas Moodyssonin toisena kokopitkänä elokuvanaan ohjaama ja käsikirjoittama ruotsalainen elokuva vuodelta 2000. Elokuva sijoittuu tukholmalaiseen Tillsammans-nimiseen kommuuniin vuonna 1975.
Elokuvaa kuvattiin syksyllä 1999. Se on kuvattu Trollhättanissa.
Fucking Åmål
Fucking Åmål on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut ruotsalainen elokuva. Lukas Moodyssonin esikoisohjaus on kuvaus kahdesta teini-ikäisestä tytöstä, jotka etsivät identiteettiään ruotsalaisessa pikkukaupungissa. Elokuvan pääosissa nähdään Rebecka Liljeberg syrjäänvetäytyvänä Agnesina ja Alexandra Dahlström villinä Elininä ensimmäisissä isoissa rooleissaan.
Vaikka elokuvan tapahtumapaikkana toimiva Åmål on oikeasti olemassa, elokuva kuvattiin läheisessä Trollhättanin kaupungissa. Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Memphis Films.Elokuvan ensi-ilta oli Ruotsissa 23. lokakuuta 1998, Suomessa 23. huhtikuuta 1999. Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Ruotsin televisiossa vuonna 2001 ja julkaistiin DVD:nä vuonna 2009.
Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa vähemmän provosoivalla nimellä "Show Me Love". Robynin samanniminen musiikkikappale kuuluu erään merkittävän kohtauksen taustalla ja kuvaa myös yhtä elokuvan teemoista: rohkeutta rakastaa ja rakkauden näyttämistä.
"Fucking Åmål" oli valtava menestys Ruotsissa. Elokuva tuotti Ruotsissa pääsylipputuloina yli 50 miljoonaa kruunua ja oli suosittu myös monissa muissa maissa, esimerkiksi Suomessa. Elokuvaa kävi Ruotsissa katsomassa yhteensä noin 868 000, Suomessa 130 000 ja koko Euroopassa 2 136 000 ihmistä. Se voitti myös lukuisia palkintoja elokuvafestivaaleilla Ruotsissa ja muualla.
Elokuvaa on kiitelty erityisesti realistisesta lähestymistavastaan teini-ikäisyyteen – erityisesti vastapainona Hollywoodin tyylille. Vaikka homoseksuaalisuus on eräs teemoista, se on vain yksi asia, jonka kanssa elokuvan hahmot joutuvat painiskelemaan.
Kriitikko Harri-Ilmari Moilasen mukaan pikkukaupunkikuvauksena "Fucking Åmål" on ärhäkkäästi nuorten puolella, vaikka vanhempiakaan ei sen kummemmin syyllistetä. Lähestymistapa on hänestä noteeraava, karheasti elämänmakuinen.
Luettelo Bilderberg-kokouksista
Bilderberg-kokouksia on järjestetty vuodesta 1954 lähtien.
Amatöörielokuva
Amatöörielokuvat ovat amatöörien tai puoliammattilaisten tekemiä omakustanteisia elokuvia. Amatöörielokuvia on nykyään jo suunnaton määrä ja niiden laatu paranee koko ajan. Osa amatöörielokuvista on jopa Hollywood-elokuvien tasoisia. Amatöörielokuviin panostetaan nykyään paljon ja niihin saattaa upota suuriakin määriä rahaa. Monet ihmiset myyvät kotisivuillaan tekemiään elokuvia.
Usein järjestetään myös amatöörielokuvakisoja, joihin ihmiset voivat lähettää itse tekemiään elokuvia arvosteltaviksi ja muille näytettäviksi.
Taide-elokuva
Taide-elokuvat (myös art house) ovat elokuvia, joiden tarkoituksena on olla taiteellisesti korkealaatuisia, eikä välttämättä saavuttaa suuren yleisön suosiota tai olla viihdyttäviä.
Varhainen taide-elokuva kehittyi sitä mukaa kun elokuvaohjaajat oivalsivat elokuvan ilmaisumahdollisuudet. Yhdysvalloissa ohjaajat David Wark Griffith ja Mack Sennett tekivät ennen ensimmäistä maailmansotaa kunnianhimoisia mykkäfilmejä. Eri tyylilajeista nousi ensin vahvimmaksi komedia, kärkinimenä Charles Chaplin. 1920-luvulla alkanut äänielokuvien tuotanto loi draamalle entistä vahvemmat mahdollisuudet.
Selvä jakautuminen taide-elokuviin ja viihde-elokuviin syntyi vasta toisen maailmansodan jälkeen. Ankean todellisuuden keskellä elävät ihmiset olivat halukkaita katsomaan viihdettä, mutta elokuvaohjaajilla oli tarve tehdä realistista kuvausta todellisuudesta. Yhdysvalloissa taide-elokuvan kärkinimiä olivat Orson Welles, John Ford ja John Huston, Euroopassa Roberto Rossellini, Carol Reed, Robert Bresson ja Ingmar Bergman. Uuden sävyn elokuvataide sai 1950-luvun vapautunut ilmaisutapa (uusi aalto) erityisesti Ranskassa, johtotähtenään anarkistinen Jean-Luc Godard.
Yhdysvaltojen elokuvataide oli pitkään suurten filmiyhtiöiden hallitsemaa, mutta 1960-luvun lopussa uusi ohjaajapolvi astui esille. Uudessa tyylissä esimerkiksi Francis Ford Coppola ja Arthur Penn kuvasivat elämää, jossa hyvä ja paha olivat vaikeammin erottuvia kuin perinteisessä tyylissä ja jossa kuvastui yhteiskunnan yleinen vapautuminen.
B-elokuva
B-elokuva on elokuva, jolle on tyypillistä pieni budjetti, tiukka kuvausaikataulu, kaavamainen käsikirjoitus, suhteellisen lyhyt kesto ja minimaalinen tuotantosuunnittelu.
B-elokuvia tehtiin alun perin Hollywoodin kultakaudella 1930- ja 1940-luvulla näytettäväksi kahden elokuvan näytöksissä isommalla rahalla tehdyn A-elokuvan jälkeen. Päivänäytöksissä keskellä viikkoa saatettiin näyttää kaksi B-elokuvaa.
B-elokuvia alettiin tehdä, jotta elokuvanäytöksiin saataisiin enemmän väkeä suuren laman aikaan, kun elokuvayleisöt alkoivat pienentyä. Useimmilla elokuvayhtiöillä, kuten MGM:llä ja RKO:lla, oli omat B-elokuvien tuottamiseen tarkoitetut yksikkönsä. Kaksoisnäytöksiä oli vuoteen 1935 mennessä jo 85 prosentissa yhdysvaltalaisista elokuvateattereista. A- ja B-elokuvan lisäksi näytökseen kuului piirrosfilmi, uutisfilmi ja tulevien elokuvien mainoksia. B-filmit tuottivat elokuvayhtiöille pientä mutta tasaista tuottoa.
B-elokuvat eivät halpuudestaan huolimatta olleet aina huonoja. Nykyisin niistä arvostetaan esimerkiksi Val Lewtonin RKO:lle ohjaamia kauhuelokuvia kuten "Kissaihmiset" (1942) ja "Yö voodoo-saarella" (1943) sekä film noir -klassikoita kuten Robert Siodmakin "Criss Cross" (1949).
Kun elokuvanteon kustannukset nousivat 1940-luvulla, suuret yhtiöt alkoivat luopua B-elokuvayksiköistään, ja pienet yhtiöt kuten Republic ja Monogram täyttivät niiden paikan.
B-elokuvien tuotanto väheni entisestään vuoden 1948 jälkeen, kun Yhdysvaltain korkein oikeus kielsi rajoittavat varauskäytännöt ja pakotti suuret yhtiöt myymään elokuvateatterinsa. Tämä uudelleenjärjestely, kilpailu television kanssa sekä yleisön muuttunut maku lopettivat elokuvien kaksoisnäytökset. Pienen budjetin elokuvien tuotanto kuitenkin jatkui, ja 1950-luvulla uudet elokuvayhtiöt tekivät eksploitaatioelokuvia pienille kohderyhmille ja edullisille esittäjille. Näitäkin elokuvia kutsuttiin B-elokuviksi, vaikka niitä ei aina enää esitettykään A-elokuvien kanssa. Tässä vaiheessa B-elokuvat alettiin yhdistää kehnoon laatuun ja ala-arvoiseen tuotantoon.
Nykyään B-elokuva-käsitettä käytetään niin pienen budjetin elokuvien (ei kuitenkaan taide-elokuvien) kuin huonojen elokuvienkin yhteydessä. Tyypillisiä B-elokuvia ovat esimerkiksi kaapelitelevisiokanaville valmistetut toimintaelokuvat. Nimitystä B-elokuva on käytetty myös elokuvista, joita ei esitetä teattereissa, vaan jotka menevät suoraan videolevitykseen tai niitä esitetään heti valmistuttuaan televisiossa.
Big bug -elokuva
Big bug -elokuvat olivat 1950- ja 1960-luvuilla tehtyjä elokuvia, joissa jättiläiskokoiset eläimet uhkaavat ihmisiä. Tämä elokuvalajityyppi käytännöllisesti katsoen päättyi 1960-luvun loppuun mennessä.
Biker-elokuva
Biker-elokuvat ovat Easy Rider -elokuvan menestyksen myötä hetkellisesti suosituksi noussut eksploitaatio-elokuvalajityyppisuuntaus, jossa yleensä seurattiin moottoripyöräjengien elämää.
Lajin ensimmäisiä elokuvia oli László Benedekin ohjaama "Hurjapäät" ("The Wild One", 1953).
Camp
Campiksi (, 'poseerata', 'tehdä vaikutus') kutsutaan erilaisia populaarikulttuurin ilmiöitä, jotka ovat suosittuja nimenomaan siksi, että ne ovat mauttomia, kummallisia, yliampuvia ja räikeitä.
Elokuvissa camp tarkoittaa lähinnä elokuvan tekijöiden viljelemiä viitteitä siitä, että he tajuavat sen olevan huono tai outo. Camp-elokuville on tyypillistä valtavirran tyylitajusta poikkeaminen.
Yhdysvaltalainen esseisti Susan Sontag liitti käsitteen "camp" populaarikulttuuriin vuonna 1964 julkaistussa esseessään "Notes On Camp".
Mondo-dokumentti
Mondo-dokumentti on usein seksiin, väkivaltaan ja šokeeraavaan sisältöön keskittyvä dokumenttielokuva tai dokumenttielokuvan rakennetta noudattava muuntyyppinen eksploitaatioelokuva, joka saattaa sisältää lavastettuja kohtauksia. Yleensä se mainostaa itseään ennennäkemättömän rohkealla sisällöllään. Tyypillisiä mondo-elokuvan aiheita ovat muun muassa alastomuus, eläinten ja ihmisten kärsimys sekä luonnonkansojen raakalaismaisina pidetyt tavat. Usein elokuvat sisältävät uutis- ja dokumenttipaloja eri puolilta maailmaa.
Ensimmäisenä mondo-elokuvana pidetään IMDB:n mukaan vuonna 1949 valmistunutta ranskalaista elokuvaa "Le Sang des bêtes". Nimen mondo-dokumentti tyylilaji sai italialaisista 1960-luvun šokkidokumenteista "Mondo Cane – kova maailma" (ohj. Gualtiero Jacopetti, Paolo Cavara ja Franco Prosperi, 1962) ja "Mondo cane n. 2" (1963). Jacopetti ja Prosperi tekivät vielä rajumman šokkidokumentin "Hyvästi Afrikka" ("Africa addio", 1966), joka kiellettiin Suomessa aluksi kokonaan, mutta tuotiin sitten leikattuna ensi-iltaan 1968. Yle Teema esitti sen leikkaamattomana Kino Into -sarjassaan 2003. Heidän seuraava saman tyylin elokuvansa oli "Hyvästi ihminen" ("Addio zio Tom", 1971).
Erityisen pahamaineinen mondo on "Faces of Death" (1978). Se tuotti ohjaaja John Schwartzin mukaan yli 30 miljoonaa dollaria siitä huolimatta, että levisi videokopioina tyypillisesti nuoren katsojakunnan piirissä ympäri maailmaa.
Mondo-dokumenttien tyyliä jatkoivat 1970- ja 1980-lukujen taitteessa nähdyt Romano Vanderbesin Amerikka-dokumenttielokuvat "Tämä on Amerikka" ("This is America", 1977) ja "Tämä on Amerikka, osa 2" ("This is America part 2", 1980). Ne nousivat 159 367 ja 130 180 katsojallaan kaikkien aikojen katsotuimpien elokuvateattereissa esitettyjen dokumenttielokuvien joukkoon Suomessa. Niidenkin, kuten useimpien mondo-elokuvien, dokumenttimaisuus on kuitenkin kyseenalainen, koska mondo-elokuvissa monet dokumentaarisiksi väitetyt kohtaukset vaikuttavat näytellyiltä ja lavastetuilta.
Blaxploitaatio
Blaxploitaatio on Yhdysvalloissa 1970-luvun alussa syntynyt ja kukoistanut eksploitaatioelokuvan suuntaus, jonka kohderyhmää ovat erityisesti afroamerikkalaiset katsojat. Blaxploitaatiot ovat yleensä toimintaelokuvia, joissa sankareina toimivat mustat ja valkoihoiset esitetään roiston asemassa. Ne olivat myös ensimmäisiä elokuvia, joissa ääniraitana käytettiin funk- ja soulmusiikkia.
Ensimmäisenä blaxploitaatiogenren elokuvana voidaan pitää joko independent-tuotantoa "Sweet Sweetback's Baadasssss Song" tai Hollywoodin ison rahan tuotosta "Shaft – kivikova dekkari". Molemmat elokuvat valmistuivat vuonna 1971.
Lähteet:
Gore
Gore ( 'hurme, veri') on elokuvan lajityyppi. Siihen katsotaan kuuluviksi eksploitaatioelokuvat, joissa poikkeuksellisen sadistiset väkivallanteot kuvataan eksplisiittisesti. Gore-elokuvissa tekovälineenä toimii jokin tavallisuudesta poikkeava teräase, kuten iskuporakone. Lajityypin nimitys on kehitetty 1960-luvulla Yhdysvalloissa. Monesti sanoja splatter- ja gore-elokuva käytetään synonyymeina, vaikka genreillä onkin selvä ero: splatterissa raju väkivalta toimii mustan huumorin tehokeinona, kun taas goressa sen tarkoitus on selkeästi ällöttää ja hirvittää yleisöä. Voidaan sanoa, että splatter on kieli poskella tehtyä gorea ja gore vakavissaan tehtyä splatteria.Gornography eli gornografia (lyhyemmin "gorno") on elokuvagenre, jonka nimi on yhdistelmä sanoista "gore" ja "pornografia". Gornography-elokuvat voivat olla esimerkiksi yhdistelmä gore-tyyppistä väkivaltaa ja pornoa tai humoristista seksiä yhdistettynä yllättävään, toiseen osapuoleen kohdistuvaan väkivaltaan.
Rutherfordin koe
Rutherfordin koe (myös: kultalevykoe tai Geigerin–Marsdenin koe) oli Hans Geigerin ja Ernest Marsdenin vuonna 1909 Ernest Rutherfordin johdolla Manchesterin yliopiston fysiikan laboratoriossa tekemä koe, joka johti JJ Thomsonin rusinapullamallin hylkäämiseen. Kokeessa ohutta kultaliuskaa pommitettiin alfahiukkasilla. Thomsonin atomimallin mukaan kaikkien alfahiukkasten olisi pitänyt läpäistä liuska, mutta tässä kokeessa huomattiin, että osa hiukkasista heijastuikin takaisinpäin. Rutherford kuvasi vuonna 1936, miltä hänestä tuntui, kun hän kuuli kokeen tuloksista:
Rutherford julkaisi kokeensa perusteella tuloksen, jonka mukaan melkein koko atomin massa on keskittynyt sen ytimeen. Rutherfordin atomimallia paranteli myöhemmin Niels Bohr, joka julkaisi Bohrin mallin