Matti Inkinen
Matti Kalevi Inkinen (1. kesäkuuta 1958 Masku – 29. huhtikuuta 2009 Raisio) oli raisiolainen muusikko. Parhaiten hänet tunnettiin SIG-yhtyeen laulusolistina ja johtohahmona.. Inkinen tunnettiin myös kutsumanimellä "Inksu".
Muusikonuransa lisäksi Inkinen toimi muun muassa mielisairaanhoitajana, lasten vastaanottokodeissa, margariinitehtaan trukinkuljettajana, radio- ja tv-toimittajana, peruskoulun luokanopettajan sijaisena sekä videoelokuvien maahantuontifirman sekatyömiehenä. Hän opiskeli Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan opettajankoulutuslaitoksella ja hänellä oli mielisairaanhoitajan koulutus. Inkinen oli SDP:n edustajana kaksi kautta Raision kaupunginvaltuustossa ja jäsenenä kaupungin sosiaali- ja terveyslautakunnassa sekä -jaostossa. Inkisellä oli puolisonsa kanssa kolme lasta.
Matti Inkinen syntyi Maskun pitäjässä vuonna 1958. Suku oli sodan tuomia siirtolaiskarjalaisia. Inkinen alkoi soittaa kitaraa 13-vuotiaana ja huomasi että että osaa
tehdä lauluja. Inkinen innostui laulajaksi mm. Rauli Badding Somerjoen esimerkistä. Inkine meni lukioon. Oman yhtyeen Raisio Kidsin Matti perusti vuonna 1976. Se soitti ajan hengen mukaisesti punk-musiikkia. Inkinen kävi lukion loppuun.
Kun yhtye hajosi, Matti loi uuden yhtyeensä Sigin vuonna 1978. Se alkoi keikkailla 1979. Vuonna 1980 yhtye nousi suosioon hittikappaleen "Tiina menee naimisiin" kanssa. Tällöin yhtye oli siirtynyt enemmän popin puolelle. Matti oli vakaumuksellinen pasifisti ja suoritti siviilipalveluksensa sairaala-apulaisena. Inkinen oli ideanikkari, joka imi vaikutteita vähän kaikkialta ympäristöstä. Vuoden 1982 kappale "Vuosisadan rakkaustarina" kasvatti yhtyeen suosiota. "Älä sinä huoli" oli myös pienoinen radiohitti. Mutta yhtye oli vähän aikaa tauolla, kun raskas keikkatahti väsytti. Inkinen oli kesällä 1984 liftausmatkalla. Inkinen erosi aiemmasta tyttöystävästään Marjutista ja löysi Kirsin, jonka kanssa meni naimisiin. Inkisen bändikaverit kuvasivat Mattia syvälliseksi huumorimieheksi. Elämä Sig-yhtyeessä oli melko pitkälle alkoholin sävyttämää ja keikkailu melkoisen rasittavaa. 
Sigin menestys lienee ollut huipussaan 1984-1985. TT Oksalan tuottamana yhtye tehtaili tällöin monta hittiä mm "Ludvig van Beethoven", "Sadan vuoden yksinäisyys" ja "Hyvää syntymäpäivää". Tällöin yhtyeellä oli nuoria tyttöfaneja, kun yhtye ilmeisen tietoisesti pyrki jäljittelemään Dingoa. Inkinen kertoi myöhemmin Sigin laulujen sentimentaalisuuden olleen huumoria. Sig hajosi 1987 riitoihin ja kyllästymiseen. Inkinen luki mielisairaanhoitajaksi jo bändin huippuvuosina. Osastotyö oli raskasta, ja Matti vaihtoi kevyempiin töihin, mm. videoiden maahantuontifirmaan jossa teki videoiden mainostekstejä. Inkinen oli jonkin aikaa myös paikallisradion toimittajana. Inkiselle ja Kirsille syntyi 90-luvun alussa ja puolivälissä lapsia. Sigin viettäessä hiljaiseloa Inkinen julkaisi vuonna 1990 oman soololevynsä "Ihmeellinen maailma". Heikompien puolta ajavana Inkinen liittyi 1990-luvulla SDP:n riveihin politiikkaan. Inkinen
oli 2000-luvulla kaksi kautta Raision kaupunginvaltuustossa. Sig-yhtye toimi 90-luvulla parilla kokoonpanolla aiempaa pienemmällä voluumilla. Vuonna 2003 Sig palasi vanhaan kokoonpanoonsa. Tällöin yhtye julkaisi "Suomalaisen pop-levyn". Se ei myynyt kovin hyvin. Inkinen jatkoi työelämässä ja Sig keikkaili. Inkinen erosi 2000-luvun loppupuolella vähäksi aikaa vaimostaankin, mutta pari palasi pian yhteen.
Lokakuussa 2008 Inkisellä todettiin suuri, mutta hyvälaatuinen aivokalvon kasvain.. Se oli aiheuttanut Inkiselle flunssan kaltaisia oireita elo-syyskuussa.
Alussa oli vatsatautia, sitten afasiaa ja tasapainohäiriöitä. Kova päänsärky vaivasi, ja syyskuun lopussa peruttiin yksi Sigin keikka. Ärhäkkä kasvain leikattiin lokakuussa. Sen jälkeen alkoi rankka sädehoitojakso. Se vei Inkiseltä voimia ja keskittymiskykyä, puhe takelteli ajoittain.
Matti Inkinen katosi 29. huhtikuuta vuonna 2009. Inkinen jätti kotiin lompakkonsa, ja matkan varrella hylkäsi pyöränsä Viheriäisiin. Viimeisiä havaintoja Inkisestä oli, kun hän oli menossa kohti Raisionlahtea kello 13. Näihin aikoihin Inkisen puhelin sammui. Joku näki Inkisen viimeistä kertaa venesataman laiturilla.
Inkistä etsittiin kaksi viikkoa turhaan sekä viranomaisten että vapaaehtoisten voimin merestä mm. ruumiskoiran avulla veneellä ja maastoa haravoiden. Alussa ei saatu Matti Inkisen mukana olleen kännykän teletunnistustietoja, jotka olisivat ehkä voineet auttaa etsinnöissä. Ohikulkija löysi Inkisen kuolleena Raisionlahdelta 25. toukokuuta 2009. Ruumis kellui Kukonpään rantavesissä Viheriäisen aukon kohdalla. Inkinen oli jättänyt reppunsa laiturille ja hukuttautunut mereen.
Inkisen itsemurha oli SIG:n jäsenten mielestä hänen reaktionsa siihen, että Inkisen katoamispäivänä "7 päivää" ja "Iltalehti" olivat uutisoineet Inkiseen kohdistuvista lapsipornon levitysepäilyistä ja asiaan liittyneestä poliisitutkinnasta. Toimittajat kävivät puhumassa asiasta Inkisen luona. Inkinen kiisti syytteet ja sanoi lapsipornon tulleen koneelleen vahingossa kun hän latasi musiikkia eMule- vertaisverkko-ohjelmalla. Inkinen oli edelleen toipilaana, ja hänellä oli vahva lääkitys, ja mielialat vaihtelivat rajusti. Hän oli vaimon mukaan muuttunut kuin toiseksi ihmiseksi sädehoitojen jälkeen, vointinsa huonontunut ja pelännyt kasvaimen uusiutuvan. Vaikka Inkinen olikin kotonaan käyville Seiskan toimittajille rauhallinen, hän soitti muille yhtyeen jäsenille sanoen, että Seiskan juttu on kauhea.
Toimittaja Panu Hörkkö sanoi Seiskaan kirjoittamassaan jutussa Inkisen vellovan lapsipornoskandaalin ytimessä.
Yhtye ilmoitti kaksi päivää Inkisen löytymisen jälkeen asettavansa boikottiin Seiskan ja Iltalehden, joiden lööpit olivat yhtyeen jäsenten lausuman mukaan ala-arvoisia. Seiska kiisti osuutensa Inkisen kuolemaan, ja sanoi Inkisen saaneen sanoa sanansa lehden juttuun. Seiska poisti pian uutisen sivultaan. Keskusrikospoliisin komisario Lars Henriksson sanoi Iltalehdelle, että on teoriassa mahdollista, että lapsiporno latautuu käyttäjän koneelle hänen tietämättään.
Inkisestä kertovan jutun tehnyt toimittaja Panu Hörkkö oli saanut tietonsa lähteestä, jota lehden edustaja ei suostunut lähdesuojaan vedoten paljastamaan ulkopuolisille. Epäiltiin poliisin vuotaneen tiedon ulos vaitiolovelvollisuutta rikkoen lähdesuojaa kilpenään käyttäen. Poliisin lisäksi myös muita viranomaisia oli päässyt Inkisen esitutkintatietoihin. Yhtyeen jäsenen antaman lausunnon mukaan "Matti Inkistä koskeva uutisointi Seiskan ja Iltalehden osalta on ollut ala-arvoista, mahdollisesti myös laitonta". Muun muassa Mielenterveyden keskusliiton puheenjohtaja Pekka Sauri kyseli, miten tieto vuosi lehdistölle ja Veltto Virtanen syytteli lehdistöä Inkisen kuolemasta.
SIG-yhtye teki rikosilmoituksen, jossa kyseltiin, onko poliisi vuotanut tietoa Seiska-lehteen. SIG laittoi kotisivulleen kisankin koskien sitä, löytyykö tietovuodon lähde ja milloin. Muutaman kuukauden tutkimuksen jälkeen kihlakunnansyyttäjä ilmoitti, että tietovuotajaa ei löytynyt. Niinpä SIG saattoi julistaa tietovuotoa koskevalle kesäkisalleen yhden voittajan, joka arvasi päivän ja tutkinnan tuloksen oikein. Tämän jälkeen Marjaana Koskinen ja joukko muita Varsinais-Suomen kansanedustajia jätti eduskunnalle kirjallisen kysymyksen koskien tietovuototutkimuksia. Entinen ministeri Osmo Soininvaara oli vielä lokakuussa sitä mieltä, että Inkisen omaisten kannattaisi haastaa Seiska oikeuteen yksityisyyslain rikkomisesta. Oikeusministeri Braxin vastaus kirjalliseen kysymykseen oli, että yksittäinen rikosasia ei kuulu oikeusministerille tai hallitukselle, ja valitukset tulee suunnata oikeuskanslerille. Julkisen sanan neuvoston antaman lausunnon mukaan Seiska ei rikkonut hyvää journalistista tapaa julkistaessaan tiedon Inkiseen kohdistuneista lapsipornoepäilystä, koska jutussa ei ollut asiavirheitä, ja että kyse oli vasta epäilystä. Myöskään JSN:n mukaan Inkisen yksityisyyttä ei oltu Seiskan lapsipornojutussa loukattu, koska Inkinen oli aiemmin antanut haastatteluja Seiskalle, jolloin hänen yksityisyytensä suoja oli jo kaventunut. Sigin puolelta sanottiin yhtyeen kotisivulla, että luottamus poliisiin ja muihin viranomaisiin on horjunut lööppijutun johdosta. Sigin jäljelle jääneet jäsenet päättivät Inkisen kuolemasta huolimatta jatkaa yhtyeen toimintaa. Seiskan toimittaja Panu Hörkkö kertoi haastattelussa vuonna 2016, että on silloisen Seiskan julkaisujohtajan kanssa sopinut, etteivät julkisuudessa kommentoi Inkisen tapausta.