Siperiantiikeri
Siperiantiikeri eli amurintiikeri ("Panthera tigris altaica") on suurin kaikista luonnonvaraisista tiikereistä ja kissaeläimistä. Urokset painavat tavallisesti 180–306 kilogrammaa ja pituutta niille kertyy kuononpäästä hännänpäähän 2,70–3,30 metriä. Naaraat ovat yleensä pienempiä, sillä paino jää 100–167 kilogrammaan ja pituuskin 2,40–2,75 metriin. Suurin tavattu yksilö on painanut 464 kilogrammaa ja pisin on ollut 3,96 metriä pitkä. Suurimpien urosten pituus kuononpäästä hännänjuureen voi olla 2,2 metriä. Korkeudessa siperiantiikeri häviää leijonille, siperiantiikeri on kuitenkin pidempi ja painavampi.
Siperiantiikeri elää Amurjoen lähistöllä itäisessä Siperiassa. Sillä on muita tiikereitä pidempi turkki. Se on erittäin uhanalainen ja vuonna 1940 arvioitiin, että niitä oli jäljellä enää vain noin 40 yksilöä, jotka vaelsivat laajoilla alueilla. Viimeisten arvioiden mukaan tiikereitä elää vapaana 480–520 yksilöä ja kanta on vahvistumassa hiljalleen. Siperiantiikerin reviiri voi olla tuhannen neliökilometrin laajuinen, ja niiden on usein vaikea löytää toisiaan paritteluaikana. Lajin yksilöitä elää vankeudessa paljon enemmän kuin luonnossa.
Amur Leopard and Tiger Alliance eli ALTA on Amurin kissapetojen suojeluun osallistuvien yhteisöjen kattojärjestö, johon myös Korkeasaari kuuluu. ALTA:n suojelupartiot valvovat kissapetojen elinalueita metsästäjien ja metsäpalojen varalta. Alueen kylissä ja kouluissa tehdään ympäristökasvatusta ja karjanomistajille korvataan kissapetojen aiheuttamat karjanmenetykset.
Siperiantiikerin kiima-aika ajoittuu talveen. Silloin uros haeskelee kumppania elinpiiriltään. Ellei kukaan huomaa sen pistävää hajua, se alkaa karjua tullakseen havaituksi. Uros ja naaras saattavat paritella jopa sata kertaa muutaman päivän aikana ja eroavat sitten.
Naaras kantaa pentuja runsaat kolme kuukautta, ja poikii 2–5 poikasta suojaiseen piiloon. Poikasten varttuminen aikuisiksi on kaikkea muuta kuin varmaa ja taistelu olemassaolosta on epätoivoista. Poikaset nahistelevat emonsa nisistä ja lihovat maidolla. Jos emo joutuu siirtämään pentunsa uuteen paikkaan, se aloittaa vahvimmasta, sillä aina se ei ehdi kantaa kaikkia poikasiaan turvaan. Pentujen suurin uhka on vieras uros. Vallatessaan kilpailijan elinpiirin se tappaa kaikki löytämänsä pennut, jotta voisi paritella emon kanssa.
Siperiantiikeri syö mieluiten kookkaita nisäkkäitä, kuten villisikoja, myskihirviä, metsäkauriita ja japaninhirviä. Siperiantiikerin saaliista 5–8 prosenttia on kauluskarhuja ja ruskeakarhuja. Lukumäärä voi nousta kavioeläinkannan vähentyessä. Tiikeri hiipii vaivihkaa saaliinsa perässä ja ryntää tai loikkaa sitten uhrinsa kimppuun. Purema niskaan murskaa tavallisesti selkärangan ja selkäytimen, mutta tiikeri voi myös tukahduttaa kamppailevan uhrin kurkusta puremalla. Tiikeri pitää saaliinsa kiinni upottamalla kyntensä sen kylkiin tai selkään. Vaikeammissa kamppailuissa siperiantiikeri voi käyttää voimakkaita takaraajojaan saaliin tappamiseen. Siperiantiikerin kynnet voivat kasvaa jopa 10 senttimetrin pituisiksi.
Tappamansa eläimen tiikeri raahaa suojaan saadakseen aterioida rauhassa. Se saattaa syödä jopa 40 kiloa lihaa kerralla. Tiikeri peittää saaliinsa maahan, pysyttelee noin sadan metrin säteellä paikasta ja voi käydä aterioimassa jopa viikon ajan haaskallaan.