hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Formula One 05
Formula One 05 on Formula One -sarjan vuoden 2005 -kauteen perustuva versio. Se julkaistiin vain PlayStation 2:lle, aluksi Euroopassa 1. heinäkuuta 2005 ja Australiassa myöhemmin samana vuonna.
Peli sisältää "F1 04 "-pelistä tutun uramoodin, jossa pelaaja ohjaa omaa kuljettajaansa viiden vuoden ajan (jotka kaikki ovat samanlaisia kuin oikea F1 -kausi 2005). Peli tukee myös EyeToy -kameraa, jonka ansiosta voi laittaa oman naamansa kuljettajan naaman tilalle. Mutta toisin kuin "F1 04":ssä, kuljettajan kypärää ei voi valita.
Pelaaja aloittaa testaamalla heikompien tallien kuten Minardin, Jordanin tai Red Bull Racingin ratissa. Hyvät esitykset kilpailuissa ja testeissä edesauttavat pelaajan nousua parempiin talleihin, kun heikot esitykset taas tietävät todennäköisimmin potkuja. Pelissä on myös kaksinkamppailuita tallin kakkoskuljettajaa (tai kolmoskuljettajaa, riippuen pelaajan tilanteesta), joissa molemmat kuljettajat ajavat viisi kierrosta, ja kummalla on nopeampi yhteisaika (yksi kierros tulee, kun ensimmäisen, toisen ja kolmannen sektorin nopeimmat ajat lasketaan yhteen) saa kilpakuljettajan paikan. Pelaajat voivat ensimmäistä kertaa katsoa uramoodissa voittamia palkintoja.
Kuten "F1 04":ssä, historiallisia autoja saa saavuttamalla erilaisia tavoitteita, kuten voittamalla maailmanmestaruuden. Uramoodissa voi myös avata uusia kypäriä. Pelissä on piilotettuna myös erikoisrata (Detroitin katurata, mitä on käytetty Yhdysvaltojen itäisessä GP:ssä) jonka voi saada Time Attack -muodossa. Peli kehitettiin ennen uuden aika-ajojärjestelmän tuloa, joten siinä on vielä kauden alussa käytössä olleet aika-ajot. Pelissä oli myös verkkopelimahdollisuus. "Formula One 05" ei toimi Pohjois-Amerikkalaisissa NTSC -konsoleissa. Pelin suomenkielisinä selostajina toimivat Oskari Saari ja Erkki Mustakari.
Ensimmäistä kertaa vuosiin suuri määrä faneja myönsi parannuksen edellisiin peleihin olleen suuri. Peli oli piristysruiske jota F1 -pelisarja oli kipeästi tarvinnut.
Burka
Burka, (), "burkha" tai "burqa", Afganistanissa ; "chador" tai "chadari"), on musliminaisten pääasiassa Afganistanissa, Pakistanissa ja Pohjois-Intiassa käyttämä kangasasuste, joka peittää koko vartalon kasvoineen tai jättäen osan kasvoista näkyviin. Tavallisesti se on sininen, mutta myös muun värisiä burkia löytyy. Burkan käyttö on hijabin () äärimmäinen muoto. Suurin osa maailman musliminaisista ei käytä burkaa.
Ennen talibanhallintoa burkaa käytettiin harvoin Afganistanin kaupungeissa. Talibanin otettua vallan vaadittiin naisilta burkan käyttöä kaikilla julkisilla paikoilla. Vielä talibanhallinnon kaaduttua ja burkapakon väistyttyä monet naiset pukeutuvat yhä burkaan oman turvallisuutensa tähden.
Burkaa täytyy käyttää tietyillä seuduilla, koska pahimmillaan seurauksena käyttämättä jättämisestä voi olla kivitetyksi joutuminen, mille ei kuitenkaan löydy perusteita islamissa, sillä islamin pukeutumisohjeet ovat suuntaa antavia, eikä niiden laiminlyönnistä ole määrätty rangaistusta ”tässä elämässä”. Monilla seuduilla, joissa burkan käyttö on periaatteessa vapaaehtoista, sitä on kuitenkin käytännössä pakko käyttää välttääkseen huonon naisen maineen, joka on erittäin raskas leima ja vahingoittaa sosiaalisia suhteita ja asemaa.
Burka on kielletty Belgiassa, jossa Oikeistolainen Uudistusliike teki esityksen kiellosta maan parlamentille. Belgian sisäasiainvaliokunta hyväksymän esityksen mukaan kaikki tunnistamista vaikeuttava pukeutuminen kielletään. Burkakielto hyväksyttiin Belgian parlamentissa huhtikuussa 2010. Kielto koskee kasvohuivia, pään peittävää huntua maassa saa edelleen käyttää.
Vaate kiellettiin Ranskassa naisia alistavana ja maalliseen yhteiskuntaan sopimattomana 11. huhtikuuta 2011 lähtien. Ranskassa burkan käyttäjä saa 150 euron sakon, mutta käyttöön yllyttänyt jopa 30 000 euron sakon. Samanlainen laki on vireillä Espanjassa. Yhdysvaltain ulkoministeriö on arvostellut burkakieltoja.
Myös Hollanti on kieltämässä kasvojen peittävän asusteiden käytön. Päätös hyväksyttiin selvästi parlamentin alahuoneessa ja se vaatii vielä senaatin hyväksynnän.
Kuten myös Tanska on kieltämässä lailla burkan sekä niqabin käytön julkisissa tiloissa.
Legoanimaatio
Legoanimaatio (englanninkielisten harrastajien keskuudessa tunnettu muun muassa termillä "brickfilm") on yksi monista animaatiotekniikoista. 
Legoanimaatioita tehdään yleensä stop motion -tekniikalla, mutta jotkut alan harrastajat käyttävät myös normaalia videokuvausta tai tietokoneavusteista animaatiota. Riippumatta käytetystä tekniikasta, legoanimaatiossa tulee käyttää tanskalaisen Lego Groupin muovisia Lego-rakennuspalikoita tai muita Lego-tuotteita.
Legoanimaation historia yltää ainakin 1980-luvulle. Varhaisin tunnettu legoanimaatio on vuodelta 1989 peräisin oleva australialainen The Magic Portal. 1997 nähtiin ensimmäinen suomalainen legoanimaatio, kun Oulun musiikkivideofestivaalit palkitsi yleisön suosikkina ja tuomariston kunniamaininnalla Antti Haarasen ja Jaakko Huukin ohjaaman animaatiomusiikkivideon Tjad & Jasupehmo: Avaruuslimonadi. Kesällä 2000 legoanimaatiot tulivat suuren yleisön tietoon, kun harrastelijaryhmä tAAt esitti Assembly 2000-messuilla legoanimaationsa LeGorson.
Muutamien viime vuosien aikana legoanimaatioiden tekeminen on yleistynyt maailmalla huimaa vauhtia ja ehkä tunnetuimmalta legoanimaatioille omistetulta Brickfilms-sivustolta löytyykin nykyisin jo tuhansia legoanimaatioita lyhyistä aloittelijoiden tekemistä aina ammattimaisesti toteutettuihin elokuviin saakka. Monilla legoanimaatioilla yritetään matkia tai parodioida erilaisia mediota tai historian tapahtumia esimerkiksi kuuluisia sotien taisteluita tai tunnettuja viihdesarjoja ja pelejä. Myös YouTubessa on runsaasti legoanimaatioita.
Elina Liikanen
Elina Liikanen (s. 26. toukokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen taidemaalari. Vuonna 1997 Liikanen teki kirjan "Babybook", jossa on monia piirroksia vauvoista ja niiden arjesta. Liikasella on ollut näyttelyitä vuodesta 1983, jolloin hän valmistui. Vuonna 1988 Liikanen sai Suomen taideyhdistyksen dukaattipalkinnon. Hän on pitänyt näyttelyn myös Vallilan terveysasemalla vuonna 2005 ja eri gallerioissa. Lisäksi Liikanen on osallistunut useisiin yhteisnäyttelyihin. Liikasen sukujuuret ovat rajantakaisessa Karjalassa sekä Savossa. Hänellä on vuonna 1994 syntynyt poika.
Anna Nicole Smith
Anna Nicole Smith (oikealta nimeltään Vickie Lynn Marshall, o.s. Hogan; 28. marraskuuta 1967 Houston, Texas – 8. helmikuuta 2007 Hollywood, Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja Playboy-tyttö.
Vuonna 1993 Smithistä tuli "Playboy"-lehden ”Playmate of the Year”. Hän ilmoitti aikovansa ”olla seuraava Marilyn Monroe”. 27. kesäkuuta 1994 26-vuotias Smith nai 89-vuotiaan öljymiljardööri J. Howard Marshallin. Neljäntoista kuukauden avioliiton jälkeen Marshall kuoli 4. elokuuta 1995 Houstonissa. 1990-luvulla Smith esiintyi sivuosissa muutamissa elokuvissa ja vuosina 2002–2004 hänellä oli oma tosi-tv-ohjelma "The Anna Nicole Show".
2000-luvulla Anna Nicole Smith oli julkisuudessa pääosin paino-ongelmiensa ja etenkin oikeusjutun takia, jota käytiin hänen kuolleen aviomiehensä perinnön vuoksi. Vuonna 2006 Smith synnytti Nassaussa, Bahamalla tyttären, jonka nimeksi tuli Dannielynn Hope Marshall Stern. Bahamalaiseen syntymätodistukseen merkittiin aluksi tyttären isäksi Smithin lakimies Howard K. Stern, mutta huhtikuussa 2007 DNA-testit varmistivat Dannielynnin isäksi valokuvaaja Larry Birkheadin.
Daniel Wayne Smith, Anna Nicole Smithin 20-vuotias poika ensimmäisestä avioliitosta, kuoli vuonna 2006 yllättäen sairaalassa ollessaan tapaamassa äitiään ja tämän vastasyntynyttä lasta. Ruumiinavaus osoitti, että Daniel Smithin kuolinsyy oli lääkkeiden sekakäyttö.
Anna Nicole Smith kuoli 8. helmikuuta 2007 Seminole Hard Rock Cafe Hotel and Casino -hotellissa Hollywoodissa, Floridassa. Silminnäkijöiden mukaan hänet löydettiin tukehtuneena omaan oksennukseensa. Sairaalaan tuotaessa hänet todettiin kuolleeksi. Smithin kerrotaan nauttineen ennen kuolemaansa runsaasti alkoholia ja lasten masennuslääkkeitä. Ruumiinavaus paljasti kuolinsyyksi useiden laillisten reseptilääkkeiden eli unilääkkeenä käytetyn kloraalihydraatin sekä useiden eri bentsodiatsepiinien pitkäaikaisen ja liiallisen sekakäytön, joiden yhteisvaikutuksena Anna Nicole Smith kuoli. Mitään viitteitä itsemurhasta tai henkirikoksesta ei löytynyt.
Smith haudattiin Bahamalle poikansa viereen vaaleanpunaisessa hauta-arkussa.
Alice Cooper Goes to Hell
Alice Cooper Goes to Hell on Alice Cooperin albumi vuodelta 1976. Se oli jatkoa hänen edelliselle albumilleen Welcome to My Nightmare. Tällä albumilla Cooper kokeili ensimmäisen kerran diskomusiikkia. Alice Cooper Goes to Hell on humoristinen konseptialbumi, joka kertoo Alice Cooperin vierailusta helvetissä. Helvetti esitetään albumilla diskona/yökerhona.
Opéra-Comique
Théâtre national de l’Opéra-Comique, tai pelkkä Opéra-Comique, on oopperatalo Pariisin 2. arrondissementissa, Boieldieun aukiolla.
Se perustettiin tukemaan ranskalaista oopperaa vuonna 1714, vastavoimaksi maanosaa hallinneelle italialaiselle oopperalle. Opéra-Comiquen tuottamat oopperat olivat Académie Royale de Musiquen tuotantoja vähemmän tiukasti määriteltyjä. Ranskalainen opéra comique terminä kattoi (ainakin 1800-luvulla) laajemman kentän kuin vain koomisen oopperan.
Opéra-Comiquen historiassa merkittäviä säveltäjiä ovat olleet Daniel-François-Esprit Auber, Fromental Halévy, Hector Berlioz ja Georges Bizet. Maininnan arvoinen on myös omintakeinen harpunsoittaja Nicolas Bochsa, joka sävelsi talolle seitsemän oopperaa. Bizet’n "Carmen", joka nykyään on maailman tunnetuimpia oopperoita, sai kantaesityksensä Opéra-Comiquessa.
6. joulukuuta 1846 Berliozin "Faustin tuomio" sai kantaesityksensä Opéra-Comiquessa. Ensiesitys oli katastrofi ja velkaantunut säveltäjä joutui lainaamaan rahaa. Myös Claude Debussyn ainoa ooppera "Pelléas ja Mélisande" sai kantaesityksensä talossa, 30. huhtikuuta 1902.
Vaikka Salle Favart, kuten rakennusta nykyään nimitetään, rakennettiin vasta 1898, oopperatalo itsessään on Pariisin vanhin. Kaksi aikaisempaa rakennusta paloivat maan tasalle 1838 ja 1887 – tyypillistä 1800-luvun teattereille.
Taikuri Savinen
Taikuri Savinen on Tuula Pukkilan tekemä vaha-animaatiosarja, jota on esitetty lastenohjelma Pikku Kakkosessa, ensimmäisen kerran vuonna 1977. Toinen Pukkilan animaatio on Lohikäärme Justus. Sarjan kertojana on Erkki Thil.
Lace and Whiskey
Lace and Whiskey on Alice Cooperin albumi vuodelta 1977. Kuten edeltäjänsä Alice Cooper Goes to Hell, on "Lace and Whiskeykin" aiempia Cooperin levyjä huomattavasti melodisempi, poiketen näin hänen alkuperäisestä garage rock -tyylistään.
True Romance
True Romance on Quentin Tarantinon käsikirjoittama ja Tony Scottin ohjaama elokuva vuodelta 1993. Elokuvan pääosissa nähdään Christian Slater, Patricia Arquette ja Michael Rapaport. Elokuvan pienissä sivurooleissa nähdään monia tunnettuja näyttelijöitä kuten Samuel L. Jackson, Gary Oldman, Christopher Walken, Chris Penn, Val Kilmer, Brad Pitt, Tom Sizemore ja Dennis Hopper.
Elokuva tuotti Yhdysvalloissa yhteensä noin 12,3 miljoonaa dollaria.
Clarence Worley (Christian Slater) on Elvistä ja Taistelulajielokuvia ihaileva mies, joka etsii todellista rakkautta, Clarence löytää tämän puhelintyttö Alabamasta (Patricia Arquette). Clarence huomaa Alabaman pelkäävän parittajaansa Drexlliä (Gary Oldman), niinpä Clarence menee tappamaan parittajan. Tapettuaan parittajan Clarence nappaa mukaansa laukullisen kokaiinia ja lähtee Alabaman kanssa pakomatkalle perässään poliisit ja gangsterit.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii "True Romancea" modernin tyylikkääksi mutta silti lajityyppiä kunnioittavaksi, ja paikoin todella veriseksi. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 18.5.1994 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei ollut laillista Suomessa esittää eikä levittää. Valituskierroksen jälkeen valtion elokuvalautakunta päätti sallia elokuvan 26.5.1994 ikärajalla K18, mutta sekin vasta reippaiden leikkausten jälkeen. Myöhemmissäkään, vielä enemmän leikatuissa tarkastuksissa ikäraja ei laskenut alle K18, joten elokuvaa ei siten saanut voimassa olevan videolain vuoksi Suomessa levittää lainkaan VHS-videona.
Atalanta BC
Atalanta Bergamasca Calcio on vuonna 1907 perustettu italialainen jalkapalloseura Bergamosta Lombardian alueelta. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2011–2012 Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa.
Nykyinen seura syntyi vuonna 1924, kun Atalanta ja Bergamasca yhdistyivät. Atalantan lempinimiä ovat muun muassa "La Dea" (jumalatar), "Nerazzurri" (mustasiniset) ja "Orobici". Atalante on naishahmo Kreikan mytologiasta.
Atalantan paras sijoitus Serie A:ssa on 5. sija kaudella 1947–1948. Seuran suurin saavutus on Italian cupin voitto kaudella 1962–1963. Euroopan kentillä paras saavutus on pääsy Cup-voittajien cupin välieriin vuonna 1988.
Kotiottelunsa Atalanta pelaa Bergamon 26 638 -paikkaisella Atleti Azzurri d'Italia -stadionilla. Serie B:n AlbinoLeffe pelaa kotiottelunsa samalla stadionilla.
Diamonds Are a Girl’s Best Friend
”Diamonds Are a Girl’s Best Friend” on yhdysvaltalainen musikaalilaulu. Sen sävelsi Jule Styne ja sanoitti Leo Robin. Ensimmäistä kertaa sävelmä kuultiin vuonna 1949 Carol Channingin tulkintana Stynen Broadway-musikaalissa "Gentlemen Prefer Blondes". Marilyn Monroen elokuvassa "Herrat pitävät vaaleaveriköistä" ("Gentlemen Prefer Blondes", 1953) laulama versio teki kappaleesta maailmanlaajuisesti tunnetun. Myös Jane Russell esittää kappaleen elokuvassa.
Kappaleen kertoja on nuori nainen, joka kertoo romanssin olevan kyllä mukavaa, mutta että miesten tunteet viilenevät naisen vanhetessa, ja ettei suukoilla voi maksaa vuokraa. Kappaleen iskulauseena on, että timantit ovat pysyviä ja että ne "ovat tytön parhaat ystävät".
Monroen laulunumerosta on tullut osa länsimaisen populaarikulttuurin ikonografiaa. Kohtausta ovat myöhemmin jäljitelleet tai parodioineet esimerkiksi Madonna, Kylie Minogue ja Anna Nicole Smith. Emmylou Harris teki sävelmästä country-rock-version vuonna 1983. Nicole Kidman esitti ”Diamonds Are a Girl’s Best Friendin” elokuvassa "Moulin Rouge!" (2001).
Säveltäjän ja alkuperäismusikaalin tekijän Jule Stynen muihin merkkiteoksiin kuuluvat Broadway-esitykset "Funny Girl" sekä "Gypsy".
American Film Institute on nimennyt laulun elokuvahistorian 12. suurimmaksi.
Knoxville (Tennessee)
Knoxville on itäisen Tennesseen suurin kaupunki. Se sijaitsee Tennesseejoen varrella noin kolmen tunnin ajomatkan päässä osavaltion pääkaupungista Nashvillestä. Kaupungissa on noin 179 000 asukasta (2010). Knoxvillessa sijaitsee Tennesseen yliopisto. Kaupungin lentokenttä on McGheeTyson.
Paula Tuovinen
Paula Tuovinen (s. 16. tammikuuta 1961 Pyhäjoki) on Taideyliopiston vararehtori. Hän toimi Teatterikorkeakoulun rehtorina 2005–2012. Hän jatkoi Taideyliopiston perustamisen (2013) jälkeen kevään 2013 Teatterikorkeakoulun dekaanina ja lokakuusta 2013 alkaen Taideyliopiston vararehtorina.
Koulutukseltaan Tuovinen on filosofian maisteri, pääaineenaan kulttuuriantropologia. Sivuaineina hän on opiskellut kirjallisuutta sekä yleistä aate- ja oppihistoriaa. Tuovisella on myös johtamisen Executive MBA -tutkinto "Helsinki School of Economics Executive Educationista" sekä julkishallinnon JOKO-johtamiskoulutus.
Tuovinen toimi vuodesta 1982 alkaen freelance-tanssijana, koreografina ja opettajana. Hänellä oli viisivuotinen taiteilija-apuraha 1996–2000. Teatterikorkeakoulussa Tuovinen toimi opettajana 1995 - 2005. Tuovisen työhistoriasta löytyy yli kolmekymmentä teosta. Hän on työskennellyt tanssijana lukuisten koreografien teoksissa, luonut omia soolo- ja ryhmäteoksia sekä tehnyt koreografiaa teatteriesityksiin ja elokuviin. Hänen tunnetuin koreografiansa on sooloteos Blondi (sävellys Lotta Wennäkoski) vuodelta 2000. Teos kiersi Euroopassa muutamia vuosia. Johtamisen ohessa hän on tehnyt jonkin verran tanssijantyötä - mm. Petri Kekonin uusintateoksessa Vihreä Nojatuoli vuosina 2011–2012 sekä GO GO Tanssiryhmä Kuumien Putkien teoksissa Just Queens 2013–2014 sekä Blondin Remake esityksessä Kiasmassa syksyllä 2014.
Tuovinen on hoitanut useita luottamustehtäviä. Esimerkiksi 1998–2000 hän oli valtion tanssitaidetoimikunnan ja media/monitaidejaoston jäsen ja 1997–2005 hän toimi Zodiak – Uuden tanssin keskuksen hallituksen puheenjohtajana. Tuovinen on ollut yliopistojen rehtorien neuvoston jäsen sekä Suomen Yliopistot ry:n (Unifi) hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja. Hän on toiminut myös kansainvälisissä auditointi- ja asiantuntijatehtävissä mm. Liettuassa ja Virossa. Hän on ollut Tanssin Talo ry:n ja Kokos Oy:n hallituksen jäsen. Hän on edelleen Suomen Japanin Instituutin hallituksen ja Suomen Kansallisteatterin hallituksen jäsen. "Danish National School for Contemporary Dancea" Tuovinen johti vuonna 2004.
Taideyliopiston rehtorin Tiina Rosenbergin jättäessä tehtävänsä, ja palatessa 1. kesäkuuta 2015 takaisin Tukholman yliopistoon, Tuovinen hoiti väliaikaisesti Taideyliopiston rehtorin tehtävää.
Silvermane
Silvermane on fiktiivinen rikollispomo Marvel Comicsin sarjakuvissa ja näin ollen Hämähäkkimiehen vihollinen. Hänen ensiesiintymisensä oli "Amazing Spider-Man" #74 lehdessä, ja hänet loivat Stan Lee ja John Buscema.
Silvermane oli Maggian toinen johtaja Häkki nimisessä vankilassa jonka sijaintia ei edes presidentti tiennyt. Silvermane nähdään kun Wolverine ja Peto kävelevät sellien ohi. Maggia oli Häkin johtava ryhmä jonka toista puolta johti Nuijapää.
Silvermanella ei ollut alun perin yliluonnollisia voimia; hän oli hyvin harjoitellut ja voimakas mies kun hän nyrkkiensä avulla raivasi tiensä Maggian johtoon.
Hän kuitenkin vanheni ja lopulta sai käsiinsä salaperäisen savitaulun, jota oli turhaan yritetty tulkita. Hänen vangikseen sieppaamansa tohtori Curtis Connors havaitsi merkkien olevan biokemian symboleja ja onnistui luomaan niiden avulla nuoruusjuoman; Silvermane joi sen ja nuortui. Tosin hän palautui vauvaksi asti, mutta juoman vaikutuksen loppuessa hän vanheni lähes entiselleen; tosin hän oli nyt huomattavan paljon terveempi kuin aloittaessaan.
Silvermanen (suom. "Hopeaharja") nimi tuli siitä että hänen hiuksensa olivat jo lapsuudesta asti hopeanväriset.
Myöhemmin Silvermane vammautui lähes kuolettavasti eräässä taistelussa; hänen henkilääkärinsä siirsi hänen tärkeimmät elimensä ja päänsä robottikehoon; tarkoitus oli että etsittäisiin sopiva "luovuttaja" ja siirto tehtäisiin tämän kehoon. Robottikeho antaisi siis vain aikaa tähän - mutta Silvermane pitikin yllättäen tästä mekaanisesta kehostaan niin paljon, että siirtoa ei sitten tehtykään. Tässä hahmossaan hän pystyi nostamaan parikymmentä tonnia ja oli lähes haavoittumaton.
Myöhemmin hän haavoittui pahasti menettäen henkisen kapasiteettinsa; hänestä tuli mekaaninen zombi. Taistelussa Kingpiniä vastaan Tikari palautti hänen mielensä voimaiskunsa avulla.
Silvermane esiintyi Hämähäkkimies-animaatiosarjassa pääosin Hämähäkkimiehen ja Kingpinin vihollisena. Sarjassa Silvermanillä on tytär, Alisa Silver(mane), jota ei sarjakuvissa ole. Silvermanin äänenä oli Jeff Corey.
Jaksot, jossa Silvermane esiintyi:
14 "Kavala Kuusikko 1/2",
15 "Kavala Kuusikko 2/2",
24 "Aikakivi",
25 "Ajan kosto" ja
46 "Partners".
Summerhill
Summerhill School on niin sanottu vapaa koulu, ja se on vanhin ja tunnetuin demokraattinen koulu. Koulun perusti A. S. Neill vuonna 1921 Dresdenin lähelle Saksaan Hellerauhun. Koulu sijaitsee nykyisin Leistonissa Englannin Suffolkissa, ja sitä johtaa Neillin tytär Zoe Readhead.
Summerhill noudattaa vapaan kasvatuksen periaatteita. Kaikki oppitunnit ovat vapaaehtoisia, ja koulun oppilaat saavat itse päättää ajankäytöstään. Oppilaat ja opettajat päättävät yhdessä koulun hallinnosta ja käytännön asioista.
Summerhill on osaltaan vaikuttanut kasvatukseen ja koululaitoksen kehitykseen eri maissa, mutta koulun opetuksen tasoa ja opetusmenetelmiä on myös kritisoitu voimakkaasti.
Juha Luoma
Juha Luoma (s. 10. tammikuuta 1981 Pori) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskus- ja laitapuolustaja.
Luoma on edustanut myös Jaroa ja PoPaa. Hän on pelannut 147 Veikkausliiga-ottelua, joissa hän ei ole tehnyt ainuttakaan maalia. Kovaotteisen pelityylinsä takia hän kuului Veikkausliigan eniten varoituksia kerääviin pelaajiin.
The Cavern Club
The Cavern Club on yökerho Liverpoolissa, Isossa-Britanniassa. Paikka oli 1960-luvulla suosittu ja merkittävä Merseybeat-yhtyeiden kuten The Beatlesin esiintymispaikka.
Cavern avattiin 16. tammikuuta 1957. Sen perustaja oli Alan Sytner, joka käytti kerhon mallina pariisilaista jazz-klubia nimeltä Le Caveau de la Huchette. Kellariin rakennettu luolamainen kerho oli kuuma, kostea ja haiseva, mutta suosittu. Kerhon omistajaksi tuli vuonna 1960 Ray McFall. Hän meni konkurssiin, ja kerho suljettiin väliaikaisesti vuonna 1966. Alf Geoghegan osti sen 1960-luvun lopulla. British Rail pakkolunasti kerhon vuonna 1973, ja purki ja täytti alkuperäisen kerhotilan tarkoituksenaan rakentaa paikalle uusi metrolinja. Vuoden 1980 jälkeen kerho kuitenkin rakennettiin uudelleen ja avattiin neljä vuotta myöhemmin. Paikan on omistanut vuodesta 1991 Dave Jones.
Alkuvuosina The Cavern Clubissa soitettiin jazzia, mutta 1960-luvulla se siirtyi rock and rolliin. Kerhossa soittivat usein esimerkiksi John Lennonin johtama The Quarrymen ja sen jälkeen 1960-luvun alussa The Beatles ja Gerry & The Pacemakers. Nykyisin kerhossa esiintyy niin 60-lukulaisia kuin modernejakin artisteja.
Ohne dich
Ohne dich (Ilman sinua) on Rammsteinin 18. singlejulkaisu. Se levytettiin El Cortijo Studiolla Málagassa vuonna 2003. Ohne dichistä on tehty musiikkivideo, jossa Rammsteinin jäsenet kiipeävät vuorelle ja Till Lindemannin hahmo putoaa vuorelta kiipeämisvaiheessa ja murtaa jalkansa, ja lopussa Lindemannin hahmo kuolee.
Stöð 2
Stöð 2 (suomeksi "Kanava 2") on islantilainen kaupallinen televisiokanava, jonka omistaa islantilainen mediayhtiö 365 ljósvakamiðlar. Kanava aloitti toimintansa vuonna 1986. Se oli ensimmäinen Islannissa perustettu yksityinen televisiokanava sen jälkeen kun valtion tv-monopoli purettiin.
Alajoki (kylä)
Alajoki on kylä Pohjois-Pohjanmaalla, Kärsämäen kunnassa. Kylä on aikoinaan siirretty Haapavedestä Kärsämäen kuntaan. Alajoen asukasluku oli suurimmillaan 1950-luvulla, mutta alkoi sen jälkeen laskea nopeasti 1960- ja 1970-luvuilla. Väen väheneminen on sittemmin hidastunut. Kylän halki virtaa Pyhäjoki.
Jesper Törnqvist
Jesper Törnqvist (s. 21. helmikuuta 1985 Kemiö) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa norjalaista IL Høddia, jonka kapteenina hän toimii.
Törnqvist on Kimito Sportföreningin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa FC Bodan riveissä Kakkosessa. Sieltä hän jatkoi Salon Palloilijoihin. Onnistuneen kauden jälkeen Törnqvist teki sopimuksen FC Inter Turun kanssa. Hän kuitenkin vietti suurimman osan ajastaan reservijoukkue VG-62:n riveissä Ykkösessä. Veikkausliiga-debyyttinsä Törnqvist teki 27. heinäkuuta 2005 vierasottelussa FC KooTeePeetä vastaan. Pelattuaan vain viisi liigaottelua FC Interissä, siirtyi Törnqvist kaudeksi 2006 FF Jaroon. Kahden vuoden aikana pietarsaarelaisjoukkueessa hän pelasi 21 ottelua.
Vuonna 2008 Törnqvist siirtyi peliajan perässä Ruotsin kolmannella sarjatasolla pelanneen Umeå FC:n riveihin, jossa pelasi kolmen vuoden ajan avauskokoonpanon pelaajana. Kaudeksi 2011 hän siirtyi Yhdysvaltain PDL-liigassa pelanneen New Orleans Jestersin joukkueeseen. Kauden loputtua hän palasi takaisin Suomeen ja siirtyi loppukaudeksi Ykkösen PK-35 Vantaaseen. Seuraavaksi kaudeksi Törnqvist siirtyi taas ulkomaille, norjalaisen toisella sarjatasolla pelanneen Alta IF:n riveihin. Hän pelasi joukkueessa samaan aikaan toisen suomalaisen, Toni Lindbergin kanssa. Kausi oli Törnqvistille henkilökohtaisesti onnistunut, sillä hänet valttiin Altan vuoden pelaajaksi. Vuonna 2013 Törnqvist teki sopimuksen kauden 2012 cup-voittaja IL Høddin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan Törnqvist pelasi kauden jokaisessa sarjaottelussa, kantaen kädessään kapteeninnauhaa.
Törnqvist on edustanut nuorten maajoukkuetta ja alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta yhteensä neljä kertaa vuosina 2004–2006.
Toni Hevonkorpi
Toni Hevonkorpi (s. 18. elokuuta 1978 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hevonkorpi on edustanut Tampere Unitedia, johon hän siirtyi Ilveksestä joukkueen perustamisen yhteydessä. Hän teki Tampere Unitedin historian ensimmäiset maalit harjoitusottelussa Riihimäen Palloseuraa vastaan. Tampere Unitedin noustua Veikkausliigaan Hevonkorpi teki debyyttinsä pääsarjatasolla 19. kesäkuuta 2000 Rovaniemen Palloseuraa vastaan pelatussa vierasottelussa, jossa hän teki samalla ensimmäisen liigamaalinsa. Hän oli myös voittamassa Suomen mestaruutta kaudella 2001.
Tampere Unitedista hän siirtyi Vaasan Palloseuraan kaudeksi 2003 ja FF Jaroon kaudeksi 2004. Kaudeksi 2007 Hevonkorpi siirtyi KOO-VEE:seen ja oli junailemassa Ilveksen edustusjoukkueen paluuta pallokentille. Hevonkorpi pelasi Ilveksen edustusjoukkueessa kaudet 2008-2011 ja tämän jälkeen Ilveksen kakkosjoukkueessa alemmilla sarjatasoilla.
Hevonkorpi toimii nykyään Ilves Edustus Oy:n toimitusjohtajana, sekä Ilves ry jalkapallojaoston urheilutoimenjohtajana . Hän vastaa myös nuorten jalkapalloturnauksista ja on valmentajana Ilveksen Urheilukoulussa.
Alistair Smythe
Alistair Smythe on kuvitteellinen rikollinen Marvel Comicsin sarjakuvissa. Hän on Hämähäkkimiehen vihollinen. Yhdessä vaiheessa Alistair oli pyörätuolissa, mutta myöhemmin hän sai mahdollisuuden kävellä muututtuaan, mitä hän itse kutsuu, Lopulliseksi tappajaksi.
Alistair Smythe esiintyi useasti Hämähäkkimies-animaatiosarjassa. Hänen isänsä oli palkattu tuhoamaan Hämähäkkimies, Norman Osbornin toimiessa rahoittajana (joka työskenteli Kingpinin liikekumppanina), hänen isänsä epäonnistui ja hänen luultiin kuolleen laboratorionin räjähdyksessä, josta Alistair syytti mm. Hämähäkkimiestä. Kingpin palkkasi Alistairin rakentamaan lisää tappajarobotteja tuhoamaan Hämähäkkimies, mutta hän epäonnistui isänsä tavoin ja oli siitä lähtien Kingpinin apulaisena.
Suunnilleen sarjan puolessavälissä Kingpin kyllästyi Alistairin jatkuviin epäonnistumisiin ja muutti tästä Dr. Herbet Landonin avustuksella Lopullisen tappajan tuhoamaan Hämähäkkimies (Landon siirtyi Alistairin tilalle Kingpinin avustajana).
Alistair kuitenkin syytti edelleen Normania ja Hämähäkkimiestä isänsä "kuolemasta" ja kidnappasi Normanin ja vei hänet Kingpinin piilopaikkaan Hämähäkkimiehen seuratessa. Hämähäkkimiehen ansiosta hän sai kuitenkin selville, että hänen isänsä oli elossa, mutta syväjäädytettynä Kingpinin tietäessä asian. Alistair pakeni isänsä syväjäädytetyn ruumiin kanssa kun Hämähäkkimies sotki Kingpinin suunnitelmat jälleen kerran.
Alistair siirtyi Silvermanin palvelukseen, jotta hän saisi isänsä taas eloon ja pysyikin hänen palveluksessaan sarjan loppuun asti, eikä saanut isäänsä herätetyä.
Alistair esiintyi myös sarjan finaalijaksoissa toisessa maailmassa jälleen Kingpinin apulaisena, mutta ei pärjännyt monien maailmojen Hämähäkkimiehille ja hänen arvellaan kuolleen Kingpinin päämajan räjähdyksessä. 
Alistair Smythin äänenä oli Maxwell Caulfield.
Jaksot, jossa Alistair sarjassa esiintyi:
3 Tappajarobotti
4 Tappajarobottien paluu
7 Avaruuden asukas 1/3
8 Avaruuden asukas 2/3
11 Menninkäinen 1/2
12 Menninkäinen 2/2
14 Kavala kuusikko 1/2
15 Kavala kuusikko 2/2
17 Hämähäkkimutantti
18 Mutanttien kosto
24 Aikakivi
25 Ajan hammas
34 Mies ilman pelkoa
35 Lopullinen tappaja (muutetaan Lopullisesti tappajaksi)
46 Partners (ensimmäinen jakso, jossa Smythe esiintyy ilman Kingpiniä)
53 Häät
60 Vesimiehen paluu 2/2
61–63 Salatut sodat
64 Minä todella, todella vihaan klooneja (toisen maailman Alistair Smythe)
65 Jäähyväiset, Hämähäkkimies (toisen maailman Alistair Smythe)
Kvanttikenttäteoria
Kvanttikenttäteoria (Quantum field theory eli QFT) on kenttiä käsittelevä kvanttiteoria. Sitä käytetään laajalti hiukkasfysiikassa ja se on keskeinen hiukkasfysiikan standardimallin työkalu.
Ei-relativistisia kvanttikenttäteorioita käytetään esimerkiksi tiiviin aineen fysiikassa suprajohtavuuden BCS-teoriassa. Relativistisia kvanttikenttäteorioita taas käytetään hiukkasfysiikan standardimallissa.
Kvanttimekaniikassa klassisen mekaniikan suureet (kuten paikkakoordinaatit ja liikemäärät) muutetaan operaattoreiksi. Varsinainen aine kuvataan hiukkasina ja vuorovaikutukset klassisina kenttinä (kuten sähkökenttä). Kvanttikenttäteoriassa kvanttimekaniikan aaltoyhtälöiden (kuten Diracin yhtälö) ja klassisten kenttäyhtälöiden (kuten sähkömagnetismia kuvaavat Maxwellin yhtälöt) ratkaisut muutetaan operaattoreiksi. Kenttäoperaattorit esitetään luomis- ja hävittämisoperaattoreiden avulla. Luomisoperaattori luo tilaan yhden hiukkasen lisää ja hävittämisoperaattori vähentää siitä yhden hiukkasen.
Kvanttikenttäteorioiden rakentamisessa on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Niin sanottu "kanoninen formalismi" pohjautuu Hamiltonin mekaniikkaan. Hamiltonin formalismia mukaillen kullekin kentälle määritellään kanonisesti konjugoitu impulssi(kenttä). Kvanttimekaniikan kommutaattorisääntöjen oletetaan sitten olevan voimassa myös kenttäoperaattoreille. "Polkuintegraaliformalismissa" lähdetään puolestaan Lagrangen mekaniikan pohjalta. Alkutilan ja lopputilan välinen todennäköisyysamplitudi esitetään kompleksisena polkuintegraalina. Kunkin polun painoarvo (kompleksiluvun pituus) on sama, mutta vaiheen (argumentin) määrää polun klassinen vaikutus (Lagrangen funktion aikaintegraali).
Oikea tapa muodostaa jonkin teorian kvanttikenttäteoreettinen vastine ei ole yleensä etukäteen selvää, vaan saadun teorian tuloksia tulee verrata kokeisiin. Toistaiseksi on löydetty toimivat teoriat sähkömagnetismille, heikoille ja vahvoille vuorovaikutuksille. Gravitaatiolle toimivaa kvanttikenttäteoriaa ei ole löydetty.
Yrjö Engeström
Yrjö Engeström (s. 1948 Lahti) toimii aikuiskasvatustieteen professorina Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisessä tiedekunnassa.
Väitöskirjassaan Learning by Expanding (1987), hän on kehitellyt teoriaa ihmisten yleisestä toimintamallista. Hän on tehnyt kirjan Lev Vygotskin ja A.N. Leontjevin välittyneen toiminnan kolmiomallin pohjalta.
Engeström toimii myös viestinnän professorina Kalifornian yliopiston San Diegon kampuksella, jossa hän työskenteli Laboratory of Comparative Human Cognition -yksikön johtajana 1990–1995. Engeström on lisäksi Birminghamin yliopiston kunniatohtori.
Engeström toimi jo lukioaikoinaan Lauttasaaren yhteiskoulussa aktiivisesti teinipolitiikassa ja valittiin Teiniliiton kouluasiainsihteeriksi eli käytännössä pääideologiksi. Teiniliiton tavoitteeksi tuli perustaa Helsinkiin Summerhill-ideologiaan pohjautuva vapaa kokeilukoulu, mutta hanke hyytyi samaan aikaan käynnissä olleeseen peruskoulu-uudistukseen. Hankkeen tuloksena perustettiin edelleen toimiva päiväkoti, Pakilan Lastenpaikka.
Engeström valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2011.
Yrjö Engeströmin poika on Yhdysvalloissa asuva internetyrittäjä Jyri Engeström.
Timo Järvilehto
Timo Järvilehto (s. 1946 Vaasa) on suomalainen psykologi. Järvilehto on ollut psykologian professorina Oulun yliopistossa vuodesta 1998 (apulaisprofessori vuodesta 1986).
Järvilehto opiskeli psykologiaa, fysiologiaa, filosofiaa, sosiologiaa ja musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1969 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1973 Helsingin yliopistossa. Järvilehto on työskennellyt Saksassa Marburgin (fysiologian assistentti) ja Leipzigin yliopistoissa (Wilhelm Wundt -professori), Moskovassa (Venäjän Tiedeakatemia) sekä Helsingin, Joensuun ja Oulun yliopistoissa. Hän toimi Suomen psykologisen seuran puheenjohtajana vuosina 1975–1982.
Järvilehdon pääasialliset tutkimusalueet ovat aivotutkimus ja psykofysiologia, EEG-ongelmat (CNV, herätepotentiaalit), aistinfysiologia ja psykofysiikka, käyttäytymisen ja yksittäisten hermosolujen toiminnan rekisteröinti erityisesti ihmisen ääreishermostosta (mikroneurografia). Järvilehto on julkaissut useita aivotoiminnan periaatteita, oppimista ja koulutusta käsitteleviä teoksia.
Vuodesta 1990 lähtien Järvilehto on kehittänyt uudenlaista lähestymistapaa psykologisten ongelmien tarkasteluun nimikkeellä ”systeeminen psykologia”, joka perustuu eliö-ympäristö -järjestelmän teoriaan ja jossa pyritään yhdistämään 1900-luvun aikana kehittyneet keskeiset psykologiset suuntaukset (funktionalismi, behaviorismi, psykoanalyysi, kognitiotiede) yhtenäiseksi ja johdonmukaiseksi psykologiseksi teoriaksi.
Kirsti Lonka
Kirsti Maaria Lonka (s. 4. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen kasvatuspsykologian professori Helsingin yliopistossa.
Lonka väitteli psykologian tohtoriksi vuonna 1997. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston kasvatuspsykologian dosentiksi vuonna 2000. Vuosina 2001–2005 Lonka toimi lääketieteen pedagogiikan professorina ja Oppimistutkimuskeskuksen (CUL) johtajana Karoliinisessa instituutissa Tukholmassa. Vuodesta 2005 hän on ollut kasvatuspsykologian professori Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisessä tiedekunnassa. Lonka johtaa Maijaliisa Rauste-von Wrightin aloittamaa kasvatuspsykologian luokanopettajalinjaa Helsingin yliopistossa.
Longan erityisosaamisalueita on muun muassa oppimisen tutkimus. Hän on tutkimustyössään keskittynyt erityisesti nuoren aikuisen oppimiseen. Hän on tutkinut esimerkiksi tekstistä oppimista, prosessikirjoittamista, opiskelijavalintoja, tietokoneavusteisia oppimisympäristöjä ja ongelmalähtöistä oppimista. Lisäksi hän on ollut mukana kehittämässä yliopisto-opetusta.
Munkkikorppikotka
Munkkikorppikotka ("Aegypius monachus") on tumma, maailman suurin korppikotka ja Euraasian suurin päiväpetolintu. BirdLife Suomen hyväksymän luokittelun mukaan se on "Aegypius"-suvun ainoa laji, mutta jotkin lähteet luokittelevat samaan sukuun myös korvakorppikotkan ("Torgos tracheliotus").
Linnun pituus on 100–120 cm ja siipien kärkiväli 250–295 cm. Koiraan paino 7–11,5 kg, naaraan 7,5–12,5 kg. Vanha lintu on tumman harmaanruskea, ja sen päälaki on vaalea, sekä vaaleammassa kurkussa on musta juova. Nuori lintu on musta. Lähes samankokoisesta hanhikorppikotkasta eroina ovat pään väritys ja tasaleveät siivet. Vankeudessa munkkikorppikotka on elänyt 39-vuotiaaksi.
Munkkikorppikotkan esiintymisalue kattaa Etelä-Euroopan Espanjasta aina Turkin kautta Aasian puolelle Kiinaan ja Intiaan saakka. Maailman kannan kooksi arvioidaan 7 200–10 000 paria, josta Euroopan osuus on 1 700–1 900 paria.
Munkkikorppikotka on varmasti havaittu Suomessa kolmesti, vuosina 2010, 2014 ja 2018. Tarhakarkuriksi luokiteltu havainto Ylivieskan Raudaskylästä noin 10.–24. kesäkuuta 1976 hylättiin Rariteettikomitean uudelleenkäsittelyssä 30. elokuuta 2008.
Suomen ensimmäinen luonnonvaraisesti harhautunutta lintua koskeva havainto tehtiin 19. toukokuuta 2010 Mynälahdella Varsinais-Suomessa. Sieltä lintu jatkoi rannikkoa pitkin kohti itää ja ylitti rajan Vaalimaan raja-aseman kohdalta 21. toukokuuta 2010.
Vuoristot, korkeat alpit ja laajat metsäalueet.
Pesä on tavallisesti puussa, ja on valtava risupesä halkaisijaltaan 1,5–2 m. Pesintä tapahtuu helmi-huhtikuussa. Munii vain yhden munan, jota hautoo 50–62 vuorokautta.
Munkkikorppikotka on haaskalintu, joka syö myös kiinni saamiaan liskoja, isoja hyönteisiä yms., sekä huonokuntoisia lintuja ja nisäkkäitä.
Maijaliisa Rauste-von Wright
Maijaliisa Rauste-von Wright (s. 12. maaliskuuta 1936 Helsinki) on eläkkeellä oleva Helsingin yliopiston kasvatuspsykologian professori emerita. Hänen yhdessä miehensä Johan von Wrightin kanssa kirjoittamaansa konstruktivistista oppimiskäsitystä käsittelevää kirjaa "Oppiminen ja koulutus", käytetään yleisesti yliopistojen ja korkeakoulujen oppikirjana.
Rauste-von Wright oli perustamassa Helsingin yliopistoon 1999 alkanutta kasvatuspsykologian luokanopettajalinjaa. Opintolinja on siinä suhteessa poikkeuksellinen, että se suunniteltiin yhteistyössä opiskelijoiden kanssa. Vuodesta 2005 alkaen linjan johtajana on toiminut Kirsti Lonka.
Bulgaria Air
Bulgaria Air () on bulgarialainen kansallinen lentoyhtiö, joka lentää Euroopan lentoja. Lisäksi sillä on yksi reitti Aasiaan.
Aihiolääke
Aihiolääke () on lääkeaineen esimuoto, eli lääkeainemolekyylin ei-aktiivinen muoto, joka vasta elimistössä metaboloituu vaikuttavaksi lääkeaineeksi. Aihiolääkkeillä modifioidaan lääkeaineen fysikokemiallisia, farmaseuttisia ja biofarmaseuttisia ominaisuuksia tavoitteena esimerkiksi parantaa lääkeaineen rasvaliukoisuutta, vesiliukoisuutta, läpäisevyyttä solukalvon läpi tai hyötyosuutta. Aihiolääketeknologialla voidaan myös pidentää lääkeaineen vaikutusaikaa tai kohdentaa lääkeaineen vaikutusta esimerkiksi aivoihin tai syöpäsoluihin. Aihiolääke-teknologiaa voidaan soveltaa lääkkeen kaikkiin antoreitteihin ja -muotoihin (tabletti, liuos, voide, jne.).
Johan von Wright
Johan Magnus von Wright (31. maaliskuuta 1924 Helsinki – 30. huhtikuuta 2015 Kemiönsaari) oli suomalainen psykologian tutkija ja filosofi. Johan von Wright nimitettiin vuonna 1983 Helsingin yliopiston soveltavan psykologian professoriksi.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1942 (Tölö svenska samskola). Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1950 ja Oxfordin yliopistosta filosofian tohtoriksi (PhD) 1955. Hän teki opintomatkoja Englantiin vuosina 1949, 1951–1953 ja 1963.
Johan von Wright työskenteli Helsingin yliopiston psykologian laitoksen assistenttina 1952–1958. Hän oli Åbo Akademin psykologian dosentti vuoodesta 1958 lähtien, ja Helsingin yliopiston psykologian dosentti vuodet 1960–1962. Svenska handelshögskolanin (Helsinki) psykologian apulaisprofessorina hän toimi vuonna 1960. Hän oli Turun yliopiston virkaatekevänä professorina 1958–1960 ja vuosina 1960–1983 professori sekä yhteiskunnallisen tiedekunnan dekaani vuosina 1969 ja 1973–1975. Hänellä oli Suomen Akatemian tutkijaprofessuuri 1975–1978. Helsingin yliopiston psykologian (erityisesti soveltavan psykologian) professorina hän oli vuodet 1983–1989. Hänellä oli useita luottamustehtäviä, hän toimi esimerkiksi Suomen psykologiliiton puheenjohtajana vuosina 1958–1967.
Yhdessä toisen vaimonsa Maijaliisa Rauste-von Wrightin kanssa hän kirjoitti laajasti käytetyn tenttikirjan "Oppiminen ja koulutus".
Professori von Wright oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1963, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1974 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1991. Hän sai kunniatohtorin arvonimen vuonna 2008.
Johan von Wright kuului suomalaiseen von Wright -aatelissukuun. Hänen isänsä oli jääkärimajuri ja metalliteollisuusyhdistyksen johtaja Sven von Wright. Filosofi Georg Henrik von Wright oli Johan Wrightin serkku. Johan von Wrightin tytär on kasvatustieteen professori Moira von Wright ja poika on Åbo Akademin tietojenkäsittelytieteen professori Joakim von Wright.
Wampa
Wampat ovat kuvitteellisia olentoja George Lucasin Tähtien sota -elokuvassa ja -oheismateriaalissa.
Wampat asuvat lumiplaneetta Hothilla. Ne väijyvät saalistaan loputtomilla lumikentillä ja syövät uhrinsa, joskus pakastavat ne. Wampat ovat suuria, valkoturkkisia ja sarvekkaita petoja.
Elokuvassa "Imperiumin vastaisku" yksi wampa surmasi tauntaunin, jolla Luke Skywalker ratsasti, ja raahasi pyörtyneen Luken luolaansa myöhemmin syötäväksi. Luke heräsi wampan synkässä luolassa pää alaspäin ja onnistui Voiman avulla saamaan valomiekkansa, vapautti itsensä, ja iski käden irti wampalta, joka yritti pysäyttää hänet.
Keravan rautatieasema
Keravan rautatieasema () on rautatieasema Keravalla Keskustan kaupunginosassa noin 29 kilometriä pohjoiseen Helsingin päärautatieasemalta. Se on risteysasema, jossa Helsinki–Riihimäki-radalta on yhteydet Lahden oikoradalle, Sköldvikin radalle ja Porvoon radalle sekä Vuosaaren satamaradalle. Asemarakennus on valmistunut vuonna 1878 ja sen on suunnitellut Knut Nylander. Keravan asemaa vastapäätä ratapihan toisella puolen sijaitsi tavaramakasiini joka on purettu pois Keravan kaupunkiradan rakentamisen ja Keravan ratapihan muutostöiden yhteydessä.
Asema on pääteasema Keravan kaupunkirataa kulkeville - ja -junille, joiden lisäksi asemalla pysähtyvät Riihimäelle liikennöivät junat , ja sekä Lahteen liikennöivä . Asemalla eivät pysähdy kaukojunat.
Kerava–Porvoo-radan Ollin linjavaihteelta rakennettiin tavaraliikenteen rata Nesteen öljynjalostamolle silloisen Porvoon maalaiskunnan Sköldvikiin vuonna 1972. Henkilöliikenne Porvoon radalla lopetettiin vuonna 1981 ja rataosa Ollista Porvooseen suljettiin vuonna 1990. Nykyisin radalla kulkee säännöllisesti vain öljyjunia Keravalta Sköldvikiin.
Kerava on jaettu 15. toukokuuta 2006 alkaen kahteen liikennepaikkaan johon kuuluvat Keravan aseman lisäksi Kytömaan uudempi liikennepaikka.
Keravan rautatieasema avattiin vuonna 1863. Tällöin asemalle tuotiin muualta siirretty vanha rakennus, joka muutettiin asemaksi. Tämä entinen asema osoittautui nopeasti liian pieneksi ja vuonna 1866 tehtiin päätös uuden asemarakennuksen rakentamisesta. Ennen uuden asemarakennuksen rakentamista vanhaa asemaa laajennettiin jonkin verran.
Keravan nykyisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Knut Nylander, ja se rakennettiin vuosina 1876-1878. Myöhemmin asemarakennusta on muutettu ja laajennettu. Pääpiirteissään sen ulkoasu on säilynyt alkuperäisenä, mutta yksityiskohdissa on tapahtunut muutoksia. Alkuperäisiä pilastereita, peilejä ja muita koristeita on poistettu, ikkunoiden vuorilaudat on uusittu ja itse asemaa on jatkettu muutamalla metrillä vuonna 1904. Muutoksista huolimatta rakennus on rakennushistoriallisesti merkittävä rakennus, sillä se edustaa muuten kokonaan kadonnutta asematyyppiä.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta rakennuksessa toimii vielä kahvila. Kesäkuun 2015 alussa asemarakennukseen avattiin myös R-Kioski, josta saa ostettua myös junalippuja. Sisä- ja ulkotiloissa on lippuautomaatit.HSL:n bussit (HSL on uudistamassa Keravan bussilinjoja vuonna 2019)
Maasusi
Maasusi ("Proteles cristata") on yksi neljästä hyeenalajista. Sillä on koiramainen ulkonäkö ja etukäpälissä 5 varvasta. Maasusi on yöeläin jonka ravintoa ovat pääasiassa termiitit. Vaikka hyeenoilla yleisesti on nisäkkäistä vahvimmat leuat, maasusi ei käy haaskoilla eikä tapa suuria eläimiä johtuen sen muita hyeenoita heikommista leuoista ja pienemmästä koosta. Maasutta esiintyy luonnonoloissa ainoastaan Afrikassa, jossa siitä on kaksi erillistä kantaa, eteläinen ja pohjoinen. Maasusi saa noin 2-4 pentua pentueessa, kaksi pentuetta vuodessa.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008 lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi "termiittihyeenaa".
Ruostepääsky
Ruostepääsky ("Hirundo daurica") on haarapääskyä muistuttava pieni varpuslintu. Tunnetaan myös tieteellisellä nimellä "Cecropis daurica".
Linnun pituus on 14–19 cm, siipien kärkiväli 24–32 cm ja paino 15–20 g. Habitukseltaan muistuttaa lähinnä haarapääskyä, mutta siivet hieman pyöreäkärkisemmät ja lyhyemmät, sekä pyrstö hieman lyhyempi. Väritys: päältä sinimusta, alta vaalea, yläperä vaalea, niska ruskea. Haarapääskyn tumma rintavyö puuttuu ruostepääskyltä.
Aasian keski- ja eteläosat, päiväntasaajan pohjoispuolinen Afrikka ja Euroopan eteläosat. Suomessa tavataan muuttoaikoina vuosittain. Ei ole pesinyt Suomessa. Euroopan pesimäpopulaatio kooltaan 41 000–132 000 paria.
Vuoristot ja rannikoiden jyrkänteet. Talvehtii Afrikan savanneilla ja avomailla sekä aavikoilla.
Rakentaa pesän savesta ja ruohonkorsista kuten haarapääsky, varustettuna lyhyellä putkimaisella lentoaukolla. Pesä sijaitsee kalliojyrkänteessä, silloissa, moskeijoissa tms. ihmisen rakennelmassa. Munia on 3–5, ja molemmat puolisot hautovat 2 viikkoa.
Ruostepääskyn ravintoa ovat ilmameren hyönteiset ja muut selkärangattomat. Sadesäällä se voi poimia termiittejä maasta. Lintu seurailee mielellään kamelilaumoja niiden ulostekasoissa parveilevia kärpäsiä napsien.
Ivan Gontšarov
Ivan Aleksandrovitš Gontšarov (ven. Иван Aлeксандрович Гончаров; 18. kesäkuuta 1812 Simbirsk – 27. syyskuuta 1891 Pietari) oli venäläinen kirjailija.
Gontšarov kirjoitti monipuolisesti romaaneja, novelleja, esseitä ja matkakertomuksia. "Oblomov" on kuitenkin se teos, jonka ansiosta hänen nimensä on jäänyt kirjallisuuden historiaan. Romaanin päähenkilö Oblomov on mies, jolla on paljon hyviä pyrkimyksiä, mutta ei voimaa toteuttaa niitä. Vähitellen Oblomov vajoaa täydelliseen toimettomuuteen ja hiipuu kohti ennenaikaista kuolemaa.
Gontšarov halusi antisankari Oblomovin kautta kritisoida Venäjän aateliston toimetonta elämäntapaa, mutta kritiikin voidaan katsoa myös kohdistuvan kaikkiin niihin ihmisiin, jotka suosivat toimettomuutta työnteon sijasta. Venäjällä onkin yhä käytössä käsite "oblomovilaisuus", joka tarkoittaa suurin piirtein samaa kuin äärimmäinen saamattomuus, unelias toimettomuus, jahkaileva päättämättömyys, saamaton haaveilu.
Gontšarov toimi amiraali Jefimi Putjatinin sihteerinä tämän "maailmanympäryspurjehduksella" höyryfregatti "Palladalla" vuosina 1852–1855.
Coloretto
Coloretto on Michael Schachtin kehittämä ja Abacusspielen julkaisema korttipeli. 77 kortin pakka sisältää 63 värillistä korttia, 3 jokerikorttia, 10 "+2"-korttia sekä yhden lopetuskortin. Värikortteja on seitsemää eri väriä ja niissä on kameleontin kuva. Pelin tarkoituksena on hankkia pisteitä keräämällä mahdollisimman paljon kolmea väriä ja erikoiskortteja.
Jokaiselle pelaajalle arvotaan yksi aloitusväri, joka ei saa olla sama kahdella pelaajalla. Aloituskortti ei myöskään voi olla "+2"-kortti tai jokeri. Pakka sekoitetaan ja asetetaan ylösalaisin pöydälle. Lopetuskortti laitetaan 15. alimmaiseksi pakkaan. Pöydälle asetetaan niin monta rivimerkkiä kuin on pelaajia.
Vuoron aikana pelaaja saa:
TAI
Kun rivissä on kolme korttia, siihen ei saa enää lisätä kortteja. Kierros loppuu, kun jokainen pelaaja on nostanut yhden rivin. Seuraavan kierroksen aloittaa se pelaaja, joka edellisellä kierroksella nosti viimeisen rivin.
Peli päättyy sen kierroksen loppuun, jonka aikana pakasta on vedetty lopetuskortti.
Pelaaja saa kolmesta väristä pluspisteitä ja jokaisesta lisäväristä miinuspisteitä, molempia alla olevan pistetaulukon mukaan. Jokerikortin voi laskea haluamakseen väriksi ja jokaisesta "+2"-kortista saa ylimääräiset kaksi pistettä. Pelaaja, jolla on eniten pisteitä, voittaa.
August Jacob Liebeskind
August Jacob Liebeskind (1758–1793) oli saksalainen pastori, kirjailija ja Johann Gottfried von Herderin lasten kotiopettaja. Hän nai 1788 Amalie Wielandin, Christoph Martin Wielandin nuorimman tyttären. Liebeskind kirjoitti monia satuja, joista osa julkaistiin Wielandin kokoelmassa Dschinnistan. Liebeskindin satu "Lulu, oder die Zauberflöte" () toimi joidenkin oopperoiden ja näytelmien pohjana:
Riste
Riste on Kokemäellä sijaitseva kylä. Kylässä toimi kevääseen 2018 koulu, jossa opetettiin peruskoulun 1–6 luokkia.
Ristellä toimii kylätoimikunta, Risten Praasu ry, sekä vapaaehtoinen palokunta. Siellä sijaitsevat myös JM-rata, motocrossrata ja Suomen Viljavan viljavarasto.
Risten kautta kulkee Tampereen ja Porin välinen rautatie. Risten rautatieasema (lyhenne Rte) valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan junaliikenteen alkamisen aikaan vuonna 1895, samanlaisena kuin esimerkiksi Nokian, Siuron, Karkun ja Nakkilan asemat samalla rataosalla. Kansalaissodan aikana vuonna 1918 asemarakennus yritettiin polttaa, mutta silloisen asemapäällikön rouva sai aikeen estetyksi; samaan aikaan kuitenkin läheinen Pahakosken rautatiesilta räjäytettiin ja Peipohjan, Kokemäen ja Kyttälän asemarakennukset poltettiin. Risten asemalta rakennettiin sivuraiteet sorakuopalle pääradan rakentamisen aikoihin ja edelleen voimalaitokselle vuonna 1919 sekä viljavarastolle vuonna 1938. Asemarakennuksen ulkonäköä muutettiin vuosina 1947 ja 1952. Riste ja Peipohja esiintyivät 1900-luvun alkupuolella kaavailtuina vaihtoehtoisina risteysasemina, kun Helsingistä suunniteltiin uutta rautatietä Loimaan kautta Satakuntaan.
Risten asema jäi vuonna 1966 valmistuneen rataoikaisun vuoksi sivuun uudesta ratalinjasta, jolla avattiin samanniminen seisake ja jolta rakennettiin viljavarastolle uusi pistoraide. Vanha asemarakennus purettiin 1970-luvun alussa, henkilöliikenne Risten seisakkeella lopetettiin vuonna 1983 ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1999.
Onotoa
Onotoa on Kiribatin Gilbertsaariin kuuluva atolli Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu eteläisiin Gilbertsaariin.
Onotoa sijaitsee 65 kilometriä Tamanasta pohjoiseen. Atollin pinta-ala on noin 16 km² ja asukasluku oli 1 393 vuonna 2015. Yleisimmän teorian mukaan brittiläiset löysivät Onotoan 1826. Samana vuonna atollin näki yhdysvaltalainen kapteeni Chase.
Onotoalla on lentokenttä.