hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Stilicho
Flavius Stilicho ("Stiliko") (noin 359 – 22. elokuuta 408) oli barbaari, josta tuli patriisi ja Länsi-Rooman korkea-arvoisin sotilaspäällikkö, "magister militum". Hänen isänsä oli vandaali ja äitinsä roomalaista sukua.
Stilicho palveli armeijassa keisari Theodosius I:n aikana. Vuonna 384 Theodosius lähetti hänet neuvottelemaan rauhasta Persian kuninkaan Sapor III:n kanssa. Kun Stilicho palasi, Theodosius antoi hänelle korkean sotilasviran. Hänen tehtäväkseen tuli suojata Länsi-Roomaa visigoottien hyökkäykseltä. Theodosius antoi jopa sisarensa Serenan Stilicholle vaimoksi. Hänestä tuli myös keisarin pojan Honoriuksen holhooja.
Theodosiuksen kuoltua tuli hänen pojastaan Honoriuksesta Länsi-Rooman keisari. Toisesta pojasta Arcadiuksesta tuli Itä-Rooman keisari. Kummallakaan heistä ei ollut tilanteen vaatimaa valtiomiestaitoa ja pian koko valtakunnan puolustus jäi Stilichon harteille. Hän löi visigoottien kuninkaan Alarikin Makedoniassa vuonna 397. Seuraavana vuonna hän kukisti kapinan Afrikassa. Vuonna 401 hän taisteli omia maanmiehiään vandaaleja vastaan Raetiassa. Hän taisteli myös Alarikia vastaan vuosina 402 ja 403.
Voitoistaan huolimatta Stilicho oli Rooman aristokraattien epäsuosiossa, koska hän oli areiolainen ja barbaari. Erityisesti eräs Olympius suunnitteli hänen salamurhaansa vuonna 408. Stilicho murhattiin, kun armeija teki lavastetun kapinan 13. heinäkuuta 408.
Tiedostamaton
Yksinkertaisesti ja väljästi ajateltuna käsite tiedostamaton (tai tiedostumaton tai alitajuinen) näyttäisi suoraviivaisesti selittävän mielen piirteitä, joista emme ole suoraan tietoisia tai joita emme suoraan havaitse. Syvempi tutkiminen paljastaa kuitenkin, että asia on erittäin monimutkainen.
Niin monta ideaa ja teoriaa on esitetty aikojen saatossa ja niin paljon eri selitykset tiedostamattomasta ajattelusta poikkeavat toisistaan, että voi helposti tukea behavioristien päätöstä, että tutkitaan vain erilaisia tapoja, joita ärsyke–vaste-parit tuottavat eikä spekuloida tiedostumattomilla ja tietoisilla mielentiloilla. Vielä nykyäänkin psykologiassa vallitsee perustavanlaatuinen erimielisyys siitä, minkälainen tiedostumaton mieli voisi olla tai onko sellaista ylipäätään olemassa. Akateemisen psykologian ulkopuolella (ns. pop-psykologian piirissä) tiedostumattomalla mielellä ajetallaan olevan useita ominaisuuksia aina animalistisesta ja infantiilista (lapsenomaisesta) superälykkääseen ja mystiseen.
Mieli voidaan jakaa tietoiseen ja tiedostamattomaan niin että tietoinen mieli ohjaa keskittyvää toimintaa ja tiedostumaton mieli on taustalla pyöriviä automaattisia prosesseja. Esimerkiksi Mihály Csíkszentmihályi kuvaa flow-teoriassaan syvällistä oppimista nelivaiheiseksi prosessiksi. Olemme ensin tiedostamattomasti epäpäteviä, sitten tiedostamme epäpätevyytemme, oppiessamme asian tulemme tiedostavasti päteväksi, kunnes toistuvien onnistumisten kautta tulemme tiedostamattomasti päteviksi.
Esimerkkinä voi käyttää vaikkapa auton ajamista. Taitava kuljettaja ajaa kuin transsissa, usein tiedostamatta ajavansa. Ajon päätyttyä tietoinen mieli voi havahtua huomaamaan kuljettajan saavutettua määränpäähänsä. Juuri ajamista opetteleva henkilö taas on tuskallisen tietoinen ajamisen joka motorisesta alitehtävästä.
Myös useiden biologisten prosessien, kuten hengityksen, tasapainon säilyttämisen ja ruoansulatuksen, voidaan katsoa toimivan alitajunnan ohjaamana. Alitajunnan rooli on kiistanalainen, sillä mm. biologia kutsuu näitä toimintoja autonomisen hermoston toiminnoiksi.
Bocce
Bocce on pallonheittopeli, jolla on sukulaisia aina antiikin Rooman ajoilta asti. Sen sukulaisia ovat ranskassa suosittu petankki, brittiläinen bowls ja vammaisurheilussa suosittu boccia.
Boccea pelaa kaksi joukkuetta. Kenttänä on laudoin eristetty maapohjainen pelialue, noin 20–30 metriä pitkä sekä noin 2,5–4 metriä leveä. Kentän toinen pää on pelaajien heittopää, ja toisessa päässä on maalialue. Maalialueelle heittää aloittava joukkue ensin pienen pallon ja sen jälkeen ison pallon. Asetusvuoro siirtyy toiselle joukkueelle, elleivät aloittajat saa palloa lainkaan maalialueelle. Bocce-pelissä pallot ovat messinkiä.
Heittovuorossa on se joukkue, jonka lähin pallo on kauempana maalipallosta. Se joukkue, jonka pallot ovat lopuksi lähempänä, saa niin monta pistettä kuin palloja on vastapuolen lähintä palloa lähempänä. Pelistä tunnetaan eri variaatioita.
Batman (televisiosarja)
Batman (suomalaiselta nimeltään Batman – Lepakkomies) on yhdysvaltalainen camp-huumorin sävyttämä komediasarja, jota esitti alun perin ABC. Sen keskeiset näyttelijät olivat Adam West (Batman) ja Burt Ward (Robin). Ohjelman jaksoja tehtiin yhteensä 120. Ensimmäinen jakso esitettiin 12. tammikuuta 1966 ja viimeinen 14. maaliskuuta 1968.
Juuri Batman-televisiosarjaan monet ensimmäisenä yhdistävät Batmanin, vaikka televisiosarja oli kenties kaikkia muita Batmanin esiintymisiä etäämpänä alkuperäisestä sarjakuvasta. Tosin jotkin ohjelman jaksot perustuivat suoraan sarjakuvien juoneen. Samalla myös uusia rikollisia keksittiin varta vasten televisiosarjaa ajatellen. Vakioroistoina sarjassa vuorottelivat Kissanainen, Pingviini, Jokeri ja Arvuuttaja eli "Irvileuka", mutta lukuisia muitakin roistoja nähtiin.
Televisiosarja oli aikanaan huippusuosittu; se oli Peyton Placen ohella ainoa 1960-luvun ohjelma Amerikassa, jota esitettiin kaksi kertaa viikossa. Sarjasta esitettiin noin 40 jaksoa myös Suomessa aikana syyskuusta 1966 elokuuhun 1967. Sen jälkeen sitä on näytetty Kolmoskanavalla 1980-luvun lopussa, MTV3-kanavalla vuosien 1998 ja 1999 kesällä, sekä Yle Teema kanava esitti sarjan 1. kauden kesällä 2015. Televisiosarja oli rakennettu moniulotteiseksi: lapsille se näyttäytyy jännittävänä rikostarinana, aikuisille taas miltei itseironisena parodiana. Tämä ratkaisu vapautti sarjan käsikirjoittajat paineista tuottaa uskottavia dialogeja tai juonenkäänteitä.
Sarjasta muistetaan monia yksityiskohtia, kuten Batmanin musta, kaksipaikkainen custom-rakennettu "Lepakkoauto" (Batmobile), joka oli varustettu lukuisilla erikoisominaisuuksilla, sekä laboratoriolla ja omalla ydinreaktorilla varustettu "Lepakkoluola" (Batcave), mihin päästiin laskeutumalla "Lepakkotankoja" (Batpoles) pitkin Waynen kartanosta. Sarjan surf-henkisen tunnussävelen sävelsi Neal Hefti.
Ohjelman jaksot rakennettiin jo 1930-luvun yhdysvaltalaisista sarjaelokuvista periytyneellä cliffhanger-tyylillä, jossa joka toisen jakson lopussa Batman ja Robin jäivät jonkun rikollisen ansaan, ja seuraavassa jaksossa he selvisivät ansasta, ja saivat rikollisen lopulta kiinni. Usein ohjelman lopussa kertojanääni ilmoittaa: ”Jatkuu ensi viikolla. Sama lepakkoaika, sama lepakkokanava.”
Suomessa Scandia - levymerkki julkaisi 1967 singlen "Batman ja suuri kultalevyryöstö", jolla oli kahteen osaan jaettu pieni kuunnelma, jonka dialogi ja tehosteäänet mukailevat televisiosarjaa. Singlestä tehtiin uusintajulkaisu 1980 - luvulla.
Passepied
Passepied on (ransk. "passer" ”ohittaa” ja "pied" ”jalka”) ranskalainen, barokinaikainen kolmijakoinen tanssi. Passepied muistuttaa menuettia, mutta on nopeampi ja sen tahtilaji oli 3/8, 3/4 tai 6/8.
Vuonna 1890 sävelletyn Claude Debussyn kuuluisan pianoteoksen "Suite Bergamasquen" viimeinen osa on passepied.
Uppopaisto
Uppopaisto eli friteeraus on ruoanvalmistusmenetelmä, jossa ruoka upotetaan kuumaan öljyyn tai rasvaan. Se on erittäin nopea tapa valmistaa ruoka.
Oikein suoritettuna uppopaistaminen ei tee ruoasta rasvaista, sillä ruoan kosteus hylkii öljyä. Kuuma öljy lämmittää veden ruoan sisällä ja vesi höyryttää sen sisältä ulospäin. Kunhan öljy ei ole liian kuumaa eikä ruokaa pidetä upotettuna öljyyn liian kauan, öljyä ei mene itse ruoan sisään. Jos ruoka on öljyssä liian kauan, vesi haihtuu höyrynä ulos ruoasta ja öljy alkaa päästä ruoan sisään. Jos öljy taas on liian viileää, ruoka ei kypsy kunnolla ennen kuin rasva alkaa jo päästä sen sisään. Öljyn lämpötila on tyypillisesti 175–190 °C.
Useimmat uppopaistettavat ruoat leivitetään ennen paistamista. Leivittämisen tarkoitus on aikaansaada ruokaan rapea ja ruskea ulkokuori samalla kun sisuksesta tulee pehmeä, kostea ja höyrytetty. Joissakin ruoka-aineksissa, kuten perunoissa, on jo luonnostaan kuori, joten ne eivät tarvitse erillistä leivittämistä.
Japanilaisessa keittiössä uppopaistamista pidetään yhtenä neljästä perusruuanvalmistustekniikoista grillauksen, höyrytyksen ja kuullotuksen ohella.
Öljyä tai rasvaa ei saa päästää ylikuumenemaan, sillä se syttyy palamaan. Veden kaataminen kuumaan rasvaan on vaarallista, koska äkisti kiehahtava vesi saa rasvan roiskumaan. Siksi rasvapalon sammuttaminen virheellisesti vedellä on erittäin vaarallista ja johtaa vain palon leviämiseen.
Käytettäessä öljyä tai rasvaa ruoanlaitossa täytyykin muistaa huolellinen valvonta ja varautua mahdollisiin tapaturmatilanteisiin. Sammutuspeitteen tulisi olla keittiön minimivaruste.
Matt LeBlanc
Matthew Steven ”Matt” LeBlanc (s. 25. heinäkuuta 1967 Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja televisiojuontaja, joka tunnetaan parhaiten Joey Tribbianin roolista televisiosarjoissa "Frendit" (1994–2004) ja "Joey" (2004–2006). Keväästä 2016 alkaen LeBlanc on auto-ohjelma "Top Gearin" toinen juontaja.
LeBlanc aloitti televisiouransa vuonna 1987 esiintyen ketsuppimainoksessa. Vuonna 1988 hän pääsi yhdeksi kaudeksi yhdysvaltalaiseen "TV 101" -draamasarjaan. Tuon jälkeen LeBlanc liittyi "Pulmusten" spin-off-sarjaan "Top of the Heap". Vuosina 1994–2004 LeBlanc esitti Joey Tribbiania yhdysvaltalaisessa "Frendit"-televisiosarjassa, jonka päättymisen jälkeen hänen esittämä roolihahmo sai oman spin-off-sarjansa "Joey". Se ei kuitenkaan kerännyt toivottuja katsojamääriä, joten sen tekeminen lopetettiin kahden tuotantokauden jälkeen.
LeBlanc on esiintynyt myös elokuvissa "Charlien enkelit" ja "". Vuonna 2011 hän teki paluun televisioon komediasarjassa "Amerikan frendi", jossa hän esittää satiirista versiota omasta itsestään.
LeBlanc on esiintynyt myös Alanis Morissetten musiikkivideolla "Walk Away" ja Jon Bon Jovin musiikkivideoilla "Miracle" ja "Say It Isn't So".
LeBlanc oli vuosina 2003–2006 naimisissa Melissa McKnightin kanssa. Heillä on vuonna 2004 syntynyt tytär (McKnightilla on myös kaksi lasta aiemmasta liitostaan). Vuosina 2006–2014 LeBlanc seurusteli "Joeyn" näyttelijäkollegansa Andrea Andersin kanssa.
Lasten Päivän Säätiö
Lasten Päivän Säätiö () on suomalainen säätiö, joka on perustettu toukokuussa 1957. Se ylläpitää ja kehittää omistamaansa Linnanmäen huvipuistoa ja kerää varoja suomalaiselle lastensuojelutyölle. Säätiö oli alun perin myös Tykkimäen huvipuiston omistajana ja myöhemmin puiston omistavan yhtiön osakkaana, kunnes luopui osuudestaan 2005.
Säätiön oma pääoma oli vuonna 2010 noin 34 miljoonaa euroa. Säätiön vuotuinen liikevaihto on noin 25 miljoonaa euroa, josta on investoitu kaksikymmentä prosenttia ja jaettu noin kymmenen prosenttia perustajajärjestöille. Säätiön vuoden 2016 tuloksesta lahjoitettiin lastensuojelutyöhön 4,3 miljoonaa euroa. Kaiken kaikkiaan säätiö on lahjoittanut sen historian aikana lastensuojelutyölle nykyrahaksi laskettuna yhteensä yli 100 miljoonaa euroa. Säätiön ja samalla Linnanmäen toimitusjohtaja on Pia Adlivankin.
Lasten Päivä on osa lasten hyvinvoinnin edistämiseksi tehtävää työtä, jolla halutaan mahdollistaa kaikille lapsille oikeus hauskaan päivään Linnanmäellä.
Lasten Päivän juuret ulottuvat yli Linnanmäen historian, 1900-luvun alkuun, jolloin järjestettiin Lasten Päivä -tapahtumia eri puolella Suomea. Niiden pääasiallisena tarkoituksena oli kerätä varoja lastensuojelutyöhön. Tapahtumissa järjestettiin monipuolista ja hauskaa ohjelmaa sekä lasten että aikuisten iloksi. Lasten Päivä -tapahtumien vakiinnuttua jokavuotisiksi syntyi Linnanmäen huvipuisto.
Linnanmäen 60-vuotisjuhlavuonna 2010 Lasten Päivä herätettiin uudestaan henkiin. Uuden Lasten Päivän taustalla on ajatus jokaisen lapsen oikeudesta hyvään elämään vuoden jokaisena päivänä. Kaikille lapsille ei käynti Linnanmäellä kuitenkaan ole itsestäänselvyys, ja nyt tämä mahdollisuus haluttiin heille tarjota.
Lähteet:
The Ventures
The Ventures on vuonna 1958 perustettu yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa instrumentaalirockia. Yhtyeen musiikki on paikoin hyvin lähellä surf-musiikkia ja rautalankamusiikkia. Samantyyppinen yhtye on muiden muassa brittiläinen The Shadows, joka on soittanut pääasiassa instrumentaalimusiikkia. The Venturesin nykykokoonpanossa ei enää soita yhtään alkuperäisjäsentä. Yhtye tunnettiin aikanaan nopeasta levytystahdistaan: vuonna 1965 yhtyeeltä ilmestyi peräti 11 albumia. Viime vuosina yhtye on levyttänyt harvakseltaan, mutta keikkailee edelleen ahkerasti. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Walk Don't Run, Hawaii Five-O" ja "Surf On Guitar". The Ventures on käynyt kerran myös Suomessa vuonna 1989 Tavastialla kokoonpanolla Jerry McGhee, Don Wilson, Bob Bogle ja Mel Taylor. Sali oli täynnä rautalankamusiikin harrastajia, niin kuuntelijoita kuin soittajia.
The Venturesin perustivat vuonna 1958 Bob Bogle (basso), Don Wilson (komppikitara) ja Nokie Edwards (soolokitara). Mukaan yhtyeeseen otettiin rumpali Skip Moore. Alkuvuosina rumpalit vaihtuivat muutamaan otteeseen, kunnes vuonna 1962 yhtyeeseen liittyi Mel Taylor, joka soitti yhtyeessä aina kuolemaansa saakka. Yhtyeen esikoisalbumi "Walk Don't Run" julkaistiin vuonna 1960. Sen nimikappale on edelleen yhtyeen tunnetuimpia kappaleita.
1970-luvulla muutamilla The Venturesin levyillä soittivat studiomuusikot, sillä aito yhtye keikkaili ahkerasti ympäri maailmaa. The Venturesia on kritisoitu ja syytetty yleisön pettämisestä 1970-luvulla. The Ventures lopetti studiomuusikoiden käytön 1980-luvun alussa kokonaan.
The Ventures piti levytystauon vuosina 1983-1995. Vaikka yhtye ei ole enää vuosiin tehnyt menestyskappaleita, yhtyeen konsertit ovat menestyksiä. Nykyisin yhtye on suosittu etenkin Japanissa. Yhtyeen uusin studioalbumi on vuonna 2004 julkaistu "Ventures Forever".
Carcass
Carcass on brittiläinen death metal/grindcore -yhtye, jonka kitaristi Bill Steer (Napalm Death) ja rumpali Ken Owen perustivat vuonna 1985 Liverpoolissa. Jo perustamisvuonna yhtye äänitti ensimmäisen demonsa Sanjiv-nimisen laulajan kanssa. Tämän jälkeen laulaja-basistiksi tuli Jeff Walker. Pari vuotta myöhemmin yhtye nauhoitti toisen demonsa ("Flesh Ripping Sonic Torment") ja 1988 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen albumi ""Reek Of Putrefaction"", joka on yksi ensimmäisistä grindcore-albumeista. Levy nauttii yhä suurta kulttisuosiota.
Pari vuotta myöhemmin (1988) Carcass julkaisi kakkoslevynsä "Symphonies Of Sickness", jolla tyyli oli astetta kehittyneempi ja varsinkin tuotantopuoli oli ottanut suuren harppauksen eteenpäin. Vuonna 1990 orkesteriin liittyi toiseksi kitaristiksi ruotsalais-englantilainen Michael Amott. Vuonna 1991 julkaistiin kolmas albumi "Necroticism: Descanting The Insalubrious", jolla death metal alkoi syrjäyttää grindcorea. Vuonna 1994 julkaistulla "Heartwork"-albumilla perinteiset heavy metal -elementit olivat yhä suuremmassa roolissa ja kappaleiden rakenteet olivat yksinkertaisempia. Heartwork on myös kenties suosituin Carcass-albumi sekä fanien että kriitikoiden mielestä. Nauhoitusten jälkeen Michael Amott kuitenkin jätti yhtyeen ja keikoille värvättiin mukaan yhdysvaltalainen Mike Hickey, jonka korvasi myöhemmin liverpoolilainen Carlo Regadas. Tällä kokoonpanolla Carcass nauhoitti viimeiseksi jääneen albuminsa "Swansongin", joka julkaistiin vuonna 1996.
Vuonna 2007 yhtye yhdistyi jälleen harjoitellakseen vanhoja kappaleita ja lähteäkseen myöhemmin kiertueelle. Ainoana poikkeuksena tässä jälleenyhdistymisessä on Arch Enemy -yhtyeestä tuttu rumpali Daniel Erlandsson, joka korvaa Ken Owenin, koska Owen ei terveydellisistä syistä pysty täyteen live-esiintymiseen
. Ensimmäinen varmistunut live-esiintyminen on Saksassa kesällä 2008 Wacken Open Air -metallifestivaaleilla. Carcass saapui myös Suomeen kesällä 2008 Tuska-festivaalille sekä Sloveniaan Metal camp -festivaalille.
Sanoituksellisesti Carcassin splatter-lyriikka kritisoi epäsuorasti lihateollisuutta paljastaen sen raakuuden. Bändin jäsenet ovatkin kaikki kasvissyöjiä.
Uusi albumi "Surgical Steel" julkaistiin 13. syyskuuta 2013 Euroopassa, 16. syyskuuta Briteissä ja 17. syyskuuta Pohjois-Amerikassa. Daniel Wilding soittaa rumpuja albumilla.
Luettelo intialaisista soittimista
Intialaisia soittimia
The Mustangs
The Mustangs on vuonna 1981 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa rautalankamusiikkia. Yhtye on toiminut muun muassa Reijo Taipaleen ja Esa Pakarisen taustayhtyeenä. Yhtyeen soolokitaristina toimi Matti Luhtala.
Tapiotar
Tapiotar suomalaisissa saduissa ja tarinoissa metsän haltija ja kuningatar. Tapiotar on myös myyttinen lintujen kantaäíti eli Emuu. Tapiotar ei välttämättä ole metsän kuningas Tapion vaimo, vaan Tapion naispuolinen vastine, metsän väen johtaja. Tapion vaimoksi mainitaan esimerkiksi Mielikki. Eräässä sadussa naimaton Tapiotar houkuttelee nuorukaisen puolisokseen ja uhkaa tappaa tämän, jos tämä yrittää pakoon. Tapiotar tekee nuorukaisen kanssa lapsen.
Lemmes
Lemmes eli lemmas on suomalainen taruolento, mahdollisesti sukua Lempo-nimiselle olennolle. Olennon nimitys liittynee lempeen. Lemmes on leppien Emuu.
Lemmaksen tai lemmeksen mainitaan joissain kansanrunoissa olevan hattaria ja murottaria.
Possessed
Possessed on yhdysvaltalainen death metal/thrash metal -yhtye, jota pidetään yhtenä death metal -musiikin perustajista, sillä yhtye teki kappaleen, jonka nimi on Death Metal ennen kuin tyylilaji oli vielä syntynyt ja teki nopeatempoista thrash metallia, jossa oli karjuvat laulut.
Possessedin perustivat kitaristi Mike Torrao ja rumpali Mike Sus vuonna 1983. Heti ensimmäisenä vuotena tapahtui paljon, kun myöhemmin samana vuonna yhtyeen laulaja Barry Fisk teki itsemurhan. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi basisti-laulaja Jeff Becerra, ja niin syntyi Possessed. Seuraavana vuonna, 1984, yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa "Death Metal". Metal Blade Records kiinnostui Possessedin demosta ja pyysi heiltä lupaa julkaista yhtyeen musiikkia tulevalla "Metal Massacre 6" -kokoelmalla. Samana vuonna julkaistu "Metal Massacre 6" sisälsi Possessedin kappaleen "Swing of the Axe". Seuraavana vuonna (1985) oli Possessed sopinut levytyssopimuksen Combat Recordsin kanssa. Niinpä yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "Seven Churches" samana vuonna. Seuraavana vuonna 1986 Possessed keikkaili ympäri Yhdysvaltoja ja julkaisi toisen albuminsa "Beyond the Gates". Vuonna 1987 tuli ulos EP nimeltä "The Eyes of Horror", ja pian kyseisen EP:n julkaisun jälkeen Sus, LaLonde ja Becerra päättivät jättää yhtyeen. Larry LaLonde liittyi pian sen jälkeen yhtyeeseen nimeltä Primus.
Mike Torrao jäi ainoana jäsenenä yhtyeeseen, ja uusien miehistönmuutoksien jälkeen kokoonpanoon kuului Torraon lisäksi Bob Yost (basso), Walter Ryan (rummut) ja Mark Strausberg (kitara). Samana vuonna, kun tämä kokoonpano muodostui, 1991, yhtye julkaisi demon. Demon jälkeen Yost päätti jättää Possessedin, mutta pian mukana oli jo uusi basisti, Paul Perry. Seuraavana vuonna, 1992, yhtye julkaisi "Victims of Death" -nimisen kokoelman. Vuonna 1993 Possessed oli Machine Headin lämmittelijänä muutamalla keikalla, ja julkaisi taas uuden demon ja "Fallen Angels" -EP:n. 1994 Possessed julkaisi "Rehearsal"-demon, jonka kaikki kappaleet ovat instrumentaaleja. Samana vuonna tuli vielä live-CD "Agony in Paradise", jonka jälkeen Torrao päätti lopettaa Possessedin ja aloitti uuden yhtyeen Iconoklast. Vielä 2003 julkaistiin "Resurrection"-niminen kokoelma.
Keväällä 2017 Possessed ilmoitti kirjoittavansa uutta musiikkia tulevalle levylle, joka on tarkoitus julkaista vuoden 2018 aikana. Levy tulee olemaan yhtyeen kolmas studio-albumi ja ensimmäinen sitten vuoden 1986 "Beyond the Gates"-albumin. Albumi julkaistaan Nuclear Blast Recordsin kautta.
Simo Parpola
Simo Kaarlo Antero Parpola (4. heinäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä, Helsingin yliopiston professori ja maailman tunnetuimpia assyriologeja. Hänen johtamansa tutkijaryhmä julkaisi Assyrian säilyneet nuolenpääarkistot 17 niteenä.
Professoriliitto valitsi Simo Parpolan vuoden professoriksi vuonna 1991. Vuonna 2007 hän oli mukana perustamassa Suomi–Assyria-yhdistystä, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän myös toimi.
Simo Parpolan veli Asko Parpola on indologi ja myös Helsingin yliopiston professori.
Vuonna 2016 ilmestyneessä kirjassaan "Etymological Dictionary of the Sumerian language" Parpola esittää, että sumerin kieli kuuluisi uralilaisiin kieliin ja olisi siten myös suomen sukulaiskieli.
Luotteet
Luotteet ovat suomalaisen kalevalamittaisen loitsun taikavoimaiset sanat. Mahdollisesti luotteita on tarvittu vain voimakkaampiin loitsuihin, jolloin ne ovat tarkoittaneet erityisen pyhiä sanoja. Eri loitsuilla on ollut eri luotteet, jotka on täytynyt hallita osatakseen loitsun.
Sanaan luotteet sisältynee luottaa-verbi, joka on ilmeisesti tarkoittanut sitä, että sanat on luotettu eli luovutettu tai uskottu vain tietäjältä lähisukulaiselle tai oppilaalle tai vainajalta tai henkiolennolta tietäjälle. Tarinoissa puuttuvia luotteita on täytynyt hakea muun muassa Manalasta, Louhelta tai haudatulta jättiläiseltä Antero Vipuselta.
Taidokkaimmat loitsijat ovat laulaneet luotteita lovia myöten:
Tällä tarkoitetaan ehkä, että laulaa jopa lovien eli maanalaisten vainajaloiden kätkemät luotteet
Runoi
Runoi eli runo merkitsi ilmeisesti entisajan suomalaisille ja karjalaisille tietäjää tai šamaania, jonka loitsut ja kertomukset ovat runomuotoisia ja yleensä laulettuja. Runoja on kutsuttu myös tietäjiksi, laulajiksi ja loitsijoiksi. Tällaisia runonlaulun hallitsevia tietäjiä voidaan kutsua myös runonlaulajiksi.
Nykyisin sana "runo" viittaa yksinomaan runouden taiteenalan tuotoksiin. Nykyistä merkitystä arvellaan keinotekoisesti luoduksi, jopa vahingon seuraukseksi. Runoille ei liene ollut tätä ennen suomenkielistä yleisnimeä. Suomalaiset ovat ennen kutsuneet yleensä laulettuja kansanrunojaan muun muassa nimityksillä "virsi", "laulu", "sanat", "luku" ja "sanelu". Kertovaa runoutta on nimitetty myös tarinoiksi, kertomuksiksi, saduiksi ja taruiksi. "Riimi"-sana kuvaa runon alku- ja loppusointuisuutta, mutta sekään sana ei ole kovin vanha. Taikuuteen käytettyjä runoja on kutsuttu loitsuiksi, ja loitsun ”taikasanat” olivat "luotteet". Lastenrunot, tai vähemmän vakavamieliset runot olivat "loruja". Oppineiden antama merkitys omaksuttiin lopulta myös kansanrunoutta kertoneiden pariin.
Sana "runo" tulee germaanisista kielistä, joissa sen vastineet ovat tarkoittaneet muun muassa riimukirjoitusta, oppineisuutta ja salaisuutta. Sana on voinut lainautua itämerensuomalaisiin kieliin ehkä jo kantagermaanista.
Nykyisin englannin kielessä käytetään suomalaisista kansanrunoista sanaa "rune", joka merkitsee myös riimukirjainta.
Aubrey de Grey
Aubrey de Grey (s. 1963) on biogerontologi Cambridgen yliopistossa, Englannissa. Hän on tullut tunnetuksi terveellisen elinkaaren radikaalin pidennyksen puolestapuhujana, tavoitteenaan kehittää hoitokeino ihmisen ikääntymiselle teknologian avulla. Ennen työtään biologina de Grey toimi tietojenkäsittelytieteen ja bioinformatiikan parissa. De Greyn mukaan tehokkaan anti-ikääntymiskeinon kehittämiseen tarvittava perustietämys on nykyään jo suurimmilta osin olemassa. De Greyn nykyinen työ keskittyy yksityiskohtaisten vähäisen seneskenssin teknisten strategioiden (SENS, "Strategies for Engineered Negligible Senescence") suunnitteluun. Strategioiden tarkoituksena on estää ikääntymiseen liittyvä fyysinen ja kognitiivinen rappeutuminen. De Grey on myös Methuselah Mouse Prizen perustajajäsen ja johtava tiedemies.
Svenska Dagbladet
Svenska Dagbladet, josta käytetään myös lyhenteitä SvD ja ”Svenskan”, on päivittäin julkaistava ruotsalainen sanomalehti.
Svenska Dagbladet kuuluu nykyään norjalaiseen Schibsted-mediakonserniin, joka on ollut lehden enemmistöomistaja vuodesta 1998. Lehti on perustettu jo vuonna 1884 ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 18. joulukuuta samana vuonna. Vuodesta 1910 vuoteen 1977 Svenska Dagbladet oli oikeistopuolueen (vuodesta 1969 maltillinen kokoomus) äänenkannattaja, minkä jälkeen se on toiminut puolueista riippumattomana. Lehden linja on kuitenkin edelleen säilynyt lähellä maltillista kokoomusta.
Svenska Dagbladetin ensimmäisenä päätoimittajana toimi vuoteen 1888 Axel Jäderin. Elokuusta 2013 lähtien päätoimittajana on toiminut Fredric Karén. Vuosina 2002–2013 päätoimittajana toimi lehden ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja Lena K. Samuelsson.
Svenska Dagbladet on levikiltään (193 500 helmikuussa 2007) Ruotsin kolmanneksi suurin päivälehti Dagens Nyheterin ja Göteborgs-Postenin jälkeen.
Lehti jakaa vuosittain Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, Svenska Dagbladetin kultamitalin, joka annetaan vuoden aikana ansioituneelle ruotsalaisurheilijalle, sekä Svenska Dagbladetin teatteripalkinnon.
Ćelije
Celije (myös Ćelije tai Ćelija) on kylä itäisessä Kroatiassa länteen päin Trpinjasta ja etelään Osijekin lentoasemalta. Kylässä oli vuonna 2011 121 asukasta. Kansallismieliset serbit tekivät ensimmäisen etnisen puhdistuksensa juuri Ćelijessä Kroatian sodassa ensin tulittamalla kylää, sitten siirtämällä jäljelle jääneet kyläläiset pois kuorma-autoilla. Jonkin verran kyläläisiä surmattiin.
Methuselah Mouse Prize
Methuselah Mouse Prize (MPrize) on palkinto, joka perustettiin vuonna 2003 edistämään ikääntymistutkimusta palkitsemalla tutkijoita, jotka onnistuvat lisäämään hiirten elinikää. MPrizen toivotaan kannustavan ikääntymistutkimusta samassa hengessä kuin Ansari X-Prize kannusti yksityisiä avaruuslentoja. Palkintoja hallinnoi Methuselah-säätiö, jonka päätutkijana toimii biogerontologi Aubrey de Grey.
Palkintoja on kahta lajia: pitkäikäisyyspalkinto ("longevity prize"), joka jaetaan maailman pisimpään elossa pysyneestä hiirestä, ja nuorennuspalkinto ("rejuvenation prize"), joka jaetaan tehokkaimmasta nuorennuskeinosta vanhoille hiirille. Ensimmäinen nuorennuspalkinto jaettiin joulukuussa 2004 tohtori Stephen Spindlerille, joka onnistui nuorentamaan keski-ikäisiä hiiriä kalorirajoitteisella ruokavaliolla.
Nick Bostrom
Nick Bostrom (alun perin Boström) on Oxfordin yliopistossa toimiva ruotsalainen filosofi, joka tunnetaan työstään antrooppisen periaatteen parissa. Vuonna 1998 Bostrom perusti "World Transhumanist Associationin" David Pearcen kanssa ja vuonna 2004 hän oli mukana perustamassa "Institute for Ethics and Emerging Technologiesia" James Hughesin kanssa. Hänet on myös vuonna 2005 nimitetty Oxford Future of Humanity Instituten johtajaksi.
Argumentti esittää, että yhden seuraavista väitteistä täytyy olla tosi: Bostrom julkaisi argumentin vuonna 2003 ja se on herättänyt kiinnostusta niin akateemisissa kuin harrastelijapiireissä.
Motetti
Motetti (lat. "movere", liikkua tai mahdollisesti ransk. "mot", sana) on erilaisista kuoroteoksista käytetty nimitys. Erilaiset motetit olivat merkittävimpiä polyfonisen musiikin muotoja 1200-luvulta aina 1700-luvun puoliväliin asti.
Motettien säveltämisen gregoriaanisen kirkkomusiikin clausulan muodossa aloittivat säveltäjä Perotinus ja hänen aikalaisensa 1200-luvulla Pariisin Notre Damen katedraalissa. Tästä kehittyi 1300-luvulle tultaessa isorytminen motetti.
Renessanssimotetti on hyvin erilainen kuin aikaisemmat motettimuodot. Se on polyfoninen, neljä-kuusiääninen kuoroteos, jossa ei ole säestystä, ja se on rytmiikaltaan vapaampi kuin 1200-luvun motetit. Flaamilaisen koulukunnan säveltäjät veivät tämän motettimuodon huippuunsa, ja 1400-luvun puolivälissä se levisi koko Eurooppaan. Merkittävimpiä säveltäjiä olivat flaamilaiset Josquin Desprez ja Orlando di Lasso, italialaiset Andrea ja Giovanni Gabrieli sekä Pierluigi da Palestrina ja englantilaiset Thomas Tallis ja William Byrd.
Barokkiajalle tultaessa merkittävimmät motetit sävellettiin Saksassa saksankielisiin teksteihin. Johann Sebastian Bach sävelsi ainakin kuusi motettia. Bachin jälkeen termiä motetti on käytetty lähes minkälaisesta hengellisestä, polyfonisesta kuoroteoksesta tahansa, mutta yleensä sillä tarkoitetaan säestyksettömiä latinankielisiä motetteja, joita käytetään katolisen kirkon jumalanpalveluksissa. Klassismin ajan motetteihin kuuluu Wolfgang Amadeus Mozartin "Ave verum corpus". Kenties tunnetuimmat moteteiksi nimetyt kuoroteokset ovat 1700-luvun jälkeen säveltäneet Johannes Brahms ja Anton Bruckner. Niitä sisältyy myös Felix Mendelssohnin tuotantoon. Ranskaksi motetteja ovat säveltäneet muiden muassa Camille Saint-Saëns ja César Franck.
Sue Grafton
Sue Taylor Grafton (24. huhtikuuta 1940 Louisville, Kentucky – 28. joulukuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuimpia kirjoja olivat ”aakkosdekkarit”. Ne kertovat yksityisetsivä Kinsey Millhonen tutkimuksista ja sijoittuvat kuvitteelliseen Santa Teresan kaupunkiin, joka pohjautuu Graftonin omaan asuinkaupunkiin Santa Barbaraan Kaliforniassa. Päähenkilö Millhone on Graftonin alter ego, ”tosin nuorempi ja hoikempi”, hän sanoi.
Aakkossarjan ensimmäinen kirja oli vuonna 1982 englanniksi ilmestynyt "A niin kuin alibi" (""A" Is for Alibi"). Grafton sai idean aakkosteemaisesta kirjasarjasta lukiessaan Edward Goreyn kuvakirjaa "The Gashlycrumb Tinies", jossa yksi kullakin kirjaimella alkava lapsi saa surmansa mitä mielikuvituksellisimmilla tavoilla.
Graftonin kirjasarjaa ilmestyi englanniksi Y:hyn ja suomennettuna Gummeruksen kustantamana T:hen asti. Vuonna 2008 kustantaja päätti hiipuneen suosion vuoksi lopettaa ”aakkosdekkarien” julkaisemisen suomeksi.
Grafton käsikirjoitti myös televisioelokuvia.
Dosimetri
Dosimetri on säteilyannosmittari, jolla mitataan henkilön saamaa ionisoivan säteilyn annosta. Sitä käyttävät säteilyvalvotulla alueella työskentelevät henkilöt, säteilytyöntekijät, muun muassa ydinvoimaloissa ja sairaaloissa.
Dosimetrejä on kahdenlaisia: elektronisia, joista voidaan heti nähdä säteilyannosmäärät ja passiivisia filmidosimetrejä, joista voidaan myöhemmin mitata käyttäjän saama säteilyannos. Dosimetrien avulla valvotaan henkilökunnan säteilyannosta, joka ei saa ylittää sille säädettyjä raja-arvoja.
Elektroninen dosimetri hälyttää, mikäli säteilyn annosnopeus kasvaa liian suureksi. Elektroniseen dosimetriin voidaan myös ohjelmoida säteilyannosraja, jonka tullessa täyteen laite alkaa hälyttää.
Dosimetrin käyttäminen säteilyvalvotuilla alueilla on Suomessa pakollista. Jotta valvotulle alueelle pääsee työskentelemään on käytävä säteilyturvakoulutus, joka on edellytys dosimetrin saamiselle. Suomessa säteilyturvakeskus rekisteröi jokaisen säteilytyöntekijän saaman säteilyannoksen annosrekisteriinsä.
Demokraattinen puolue
Demokraattinen puolue tarkoittaa seuraavia erimaalaisia puolueita:
Pyhä veri, pyhä Graal
Pyhä veri, pyhä Graal (, Yhdysvalloissa "Holy Blood, Holy Grail") on Michael Baigentin, Richard Leighin ja Henry Lincolnin kiistelty kirja, joka perustuu pääosin Pierre Plantardin huijaukseen "Prieuré de Sion" (Siionin veljeskunta).
"Pyhä veri, pyhä Graal" ilmestyi alun perin englanniksi Britanniassa Jonathan Capen kustantamana vuonna 1982. Suomeksi se ilmestyi Tarmo Haaralan suomentamana ja Bazar Kustannus Oy:n kustantamana vuonna 2005.
Kirjoittajat esittävät hypoteesin, että Jeesusta ei ristiinnaulittu, hän meni naimisiin Magdalan Marian kanssa ja he saivat lapsia, joista myöhemmin polveutuivat Ranskan merovingit. Väitteen mukaan nykyisinkin joukossamme olisi ihmisiä, joiden sukujuuret johtavat Jeesukseen.
Historioitsijoiden ja yliopistomaailman reaktio kirjan keskeiseen väitteeseen oli melkein poikkeuksetta kielteinen. Yliopistotason historioitsijoiden mielestä suurin osa tietona esitetyistä väitteistä, vanhoista mysteereistä ja salaliittoteorioista on näennäishistoriaa.
Kirjailija Dan Brown viittaa näihin tarinoihin menestysromaanissaan "Da Vinci -koodi" ja käyttää niitä kirjansa tärkeimmissä juonikuvioissa. Kirjan päähenkilöistä Teabing oli Baigent-nimestä muodostettu anagrammi. Kirjan "Pyhä veri, pyhä Graal" kirjoittajat Baigent ja Leigh haastoivat vuonna 2006 Brownin oikeuteen syyttäen tätä plagioinnista. Syytteet kuitenkin hylättiin.
Sireenieläimet
Sireenieläimet ("Sirenia") on yksi nisäkkäiden lahkoista. Sireenieläimet ovat säyseitä ja arkoja kasvinsyöjiä. Ne ovat sopeutuneet vesielämään: takaraajat ovat kadonneet, kuten valailta, eturaajat ovat muuttuneet eviksi ja hännästä on muodostunut pyrstöevä. Rasvakerros etenkin vatsapuolella on paksu ja nahka lähes karvaton. Sireenieläinten silmät ovat pienet, ulkokorvat puuttuvat kokonaan ja sieraimet ovat läpälliset. Ruumis on virtaviivainen ja pää on kiinni vartalossa ilman kaulankaventumaa.
Maailman nisäkkäille suomenkielisiä nimiä laatineen nimistötoimikunnan ehdotus sireenieläinten uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "seireenieläimet".
Sireenieläinten lahko on vähälajinen. Lahko jaetaan kahteen heimoon: merilehmiin ja manaatteihin, joissa on yhteensä neljä vielä elävää lajia. Kaikki lajit elävät trooppisten merien rannikoilla ja niihin laskevissa joissa.
L. Frank Baum
Lyman Frank Baum (15. toukokuuta 1856 – 6. toukokuuta 1919) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen kuuluisin teoksensa on "Ihmemaa Oz" (), jonka pohjalta on tehty myös musikaalielokuva "Ihmemaa Oz" (, 1939). Kaiken kaikkiaan Baum kirjoitti 15 Ozin maailmaan sijoittuvaa lastenkirjaa. Tämän lisäksi hänen tuotantonsa sisältää myös runokirjoja ja muualle kuin Ozin maailmaan sijoittuvia fantasiakirjoja, joita hän kirjoitti myös salanimillä. Baumin kuoleman jälkeen muut kirjailijat ovat jatkaneet Oz-tarinoiden kirjoittamista, huomattavimpana heistä Ruth Plumly Thompson, joka on kirjoittanut 19 Oz-kirjaa.
Kaikki Baumin kirjat ovat nykyään public domainissa.
Alfonso XIII
Alfonso XIII (17. toukokuuta 1886 – 28. helmikuuta 1941) oli Espanjan kuningas vuosina 1886–1931. Alfonso syntyi isänsä Alfonso XII:n kuoleman jälkeen, joten Alfonson ollessa alaikäinen sijaishallitsijana toimi kuninkaan äiti, kuningatar Maria Kristiina. Alfonso nousi virallisesti valtaan saavuttaessaan 16 vuoden iän vuonna 1902.
31. toukokuuta 1906 Alfonso solmi avioliiton skotlantilaissyntyisen Battenbergin prinsessan Viktoria Eugenie Battenbergin kanssa. Viktoria oli Edvard VII:n sisarentytär ja kuningatar Viktorian lapsenlapsi. Kuningasparin ollessa paluumatkalla häistään he pelastuivat täpärästi pommi-iskusta, jossa kuoli ja haavoittui useita sivustakatsojia ja hovin jäseniä. Kuningasta vastaan tehtiin useita muitakin murhayrityksiä.
Pari sai yhteensä seitsemän lasta, joiden lisäksi Alfonsolla oli kolme aviotonta lasta. Hän muisti myös aviottomia lapsiaan testamentissaan.
Espanja menetti Alfonso XIII:n hallituskautedella 1898 sodan seurauksena siirtomaansa Kuubassa, Puerto Ricossa ja Filippiineillä, hävisi useita sotia Pohjois-Afrikassa ja kärsi Miguel Primo de Riveran diktatuurista. Kun Espanjan toinen tasavalta julistettiin 14. huhtikuuta 1931, kuningas lähti maasta luopumatta virallisesti kruunustaan. Espanjan sisällissodan puhjettua Alfonso teki selväksi kannattavansa kapinallisten kansannousua hallitusta vastaan. Kenraali Francisco Franco kuitenkin julisti syyskuussa 1936, että nationalistit eivät tulisi hyväksymään Alfonsoa kuninkaana. Ensimmäiset vuodet maanpaossa Alfonso vietti Ranskassa. Myöhemmin hän muutti Italiaan ja kuoli Roomassa vuonna 1941 luovutettuaan oikeutensa kruunuun neljännelle pojalleen, Barcelonan kreivi Don Juanille. Tämän poika, Juan Carlos I, hyväksyttiin Francon esityksestä vuonna 1969 Espanjan tulevaksi kuninkaaksi, ja Francon kuoltua 1975 parlamentti valitsi Juan Carlosin kuninkaaksi. Kuninkaan isä luopui vaatimuksestaan kruunuun vuonna 1977 ja hänelle myönnettiin Barcelonan kreivin arvonimi.
G-proteiinikytkentäinen reseptori
G-proteiinikytkeiset reseptorit ovat solukalvon läpäiseviä reseptoreita, jotka ovat solun sisäpuolella kytköksissä G-proteiiniin. Niillä on seitsemän solukalvon läpäisevää domeenia, jonka alueelle niiden ligandit kiinnittyvät. G-proteiinikytkentäiset reseptorit ovat yleisin solun pinnalla sijaitsevien reseptoreiden perhe eukaryooteilla. Erityisen yleisiä ne ovat eläimillä. Ne ovat tärkeitä soluviestinnän välikappaleita. 40–50 % lääkeaineista vaikuttaa G-proteiinikytkentäisiin reseptoreihin.
G-proteiinikytkentäiset reseptorit ja G-proteiinit ovat kemiallisessa tasapainossa solun sisällä. Ilman ligandia valtaosa proteiini–reseptori-pareista on epäaktiivisessa muodossa. Ligandin kiinnittyminen muuttaa tasapainoa aktiivisen muodon suuntaan.
Monet aistimiseen liittyvät tapahtumat hoituvat G-proteiinikytkentäisten reseptorien välityksellä. Esimerkiksi valoherkkä silmän rodopsiini on G-proteiinikytkentäinen.
Myös hajuaistimuksen tuottumiseen tarvitaan G-proteiinikytkentäisiä reseptoreja. Tuoksumolekyylin sitoutuminen reseptoriin käynnistää signaalitien, joka johtaa G-proteiinin aktivoitumiseen ja signaalin johtumiseen aivoihin.
Clemens Brentano
Clemens Brentano (koko nimi Clemens Wenzeslaus Brentano de La Roche; 9. syyskuuta 1778 Ehrenbreitstein (nykyinen Koblenz) – 28. heinäkuuta 1842 Aschaffenburg) oli saksalainen romantiikan ajan kirjailija.
Brentanon isä oli pohjoisitalialainen kauppias ja äiti nuoren Goethen ihailema Maximiliane von La Roche. Brentano kasvoi Frankfurtissa ja Koblenzissa. Epäonnistuttuaan kauppiaskoulutuksessa hän opiskeli Hallessa kaivostieteitä ja Jenassa lääketiedettä, mutta kirjallisten taipumusten toteuttaminen kävi hänelle aina vain tärkeämmäksi. Jenassa Brentano tutustui Weimarin klassismin (Christoph Martin Wieland, Johann Gottfried von Herder, Johann Wolfgang von Goethe) ja varhaisromantiikan (Friedrich Schlegel, Novalis ja Ludwig Tieck) edustajiin.
Vuonna 1801 opiskellessaan filosofiaa Göttingenissä Brentano tutustui Achim von Arnimiin, josta tuli pian hänen läheinen ystävänsä. Seuraavana vuonna ystävykset lähtivät yhdessä retkelle Reinille. Retken aikana he keräsivät saksalaisia kansanlauluja.
Brentano meni vuonna 1804 naimisiin Sophie Mereaun kanssa ja muutti Heidelbergiin, jossa hän julkaisi Arnimin kanssa lehteä "Zeitung für Einsiedler" sekä kansanlaulukokoelman "Des Knaben Wunderhorn". Näitä pidetään niin sanotun Heidelbergin romantiikan tärkeimpinä julkaisuina. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1806 kolmannen epäonnistuneen synnytyksen jälkeen. Muutamaa kuukautta myöhemmin Brentano meni uudelleen naimisiin, mutta ei luopunut vaeltajaelämästään. Hän matkusteli paljon ja vietti myös paljon aikaa Berliinissä. Toinen avioliitto päättyi vuonna 1814 eroon.
Vaikeasta masennuksesta kärsivä Brentano kääntyi vuonna 1817 kristilliseen mystiikkaan. Hän teki koko elämäänsä koskevan ripittäytymisen ja luopui maallisesta runoudesta. Hänen työnsä käsittelivät tästä lähtien kristillisiä aiheita, esimerkiksi nunna Anne Catherine Emmerichin näkyjä.
Suomenkielisenä käännöksenä Brentanolta on julkaistu:
208 eaa.
Li Si, Kiinalainen filosofi ja poliitikko, salamurha.
Aki Karvonen
Aki Tapani Karvonen (s. 31. elokuuta 1957 Valtimo) edusti 1980-luvulla Suomea useissa maastohiihdon arvokilpailuissa. Sarajevon olympialaisissa hän voitti hopean ja kaksi pronssia. Lisäksi hänellä on kaksi hopeaa ja pronssi maailmanmestaruuskilpailuista. Urallaan Karvonen edusti Suomussalmen Rastia ja Ilomantsin Urheilijoita. Hänen valmentajansa oli Veikko Ahonen.
Ammatiltaan Karvonen on ollut rajavartija ja yrittäjä. Aktiiviuransa jälkeen hän on ollut kehittämässä suksivoiteita Vauhti-voidemerkille.
Olympialaiset:
MM-kisat:
227 eaa.
Rodoksen kolossi hajosi mystisesti.
Christian Forss
Christian Forss (s. 14. lokakuuta 1981 Kemiö) on suomalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi sijoituttuaan Suomen ensimmäisessä "Idols"-kilpailussa neljänneksi.
"Idolsin" myötä Forss solmi levytyssopimuksen Edel Recordsin kanssa ja julkaisi kultaa myyneen esikoisalbuminsa elokuussa 2004. Albumilta julkaistiin kaksi kohtalaisesti menestynyttä singleä; ”That's How It Goes” sekä kultaa myynyt ”Unforgettable”.
Vuonna 2005 hän osallistui Suomen euroviisukarsintoihin kappaleella ”Everything But Still Nothing”, mutta kappale ei pärjännyt karsinnoissa.
Syksyllä 2005 Forss julkaisi toisen studioalbumissa "Hungry Heart". Albumi ei menestynyt esikoislevyn tavoin, eikä noussut lainkaan albumilistalle. Albumin singleistä ”Half a Chance” sai jonkin verran radiosoittoa, mutta myyntilistoille se ei noussut.
Kahden englanninkielisen albumin jälkeen Forss julkaisi suomenkielisen singlen ”Valepukuinen enkeli” vuonna 2008. Kappale oli Suomen seksikkäin tavis-kilpailun tunnuskappale.
Nasse-setä
Nasse-setä on Vesa-Matti Loirin luoma ja näyttelemä sketsihahmo, joka esiintyi "Spede Show"- ja "Vesku Show" -televisiosarjoissa 1980- ja 1990-luvuilla. Nasse-setä on karikatyyri huonosta television lastenohjelman juontajasta. Hän vihaa lapsia ja on humalassa lähes kaikissa juontamansa lastenohjelman jaksoissa. Hänen tunnusmerkkejään ovat räikeä pikkutakki, klovnin nenä ja valkoinen lakki. Hänen vakiohokemansa on ”Nasse-setä on hyvin, hyvin vihainen”. Studion seinällä on lasten piirustuksia.
Lastentuntia vetäessään Nasse-setä yritti, usein hampaat irvessä, esittää lapsirakasta satusetää, muttei useimmiten kyennyt peittämään lapsia kohtaan tuntemaansa vastenmielisyyttä ja saattoi haukkua lapsikatsojiaan päin naamaa. Hän purki turhautumistaan päihteiden käyttöön paitsi kulissien takana myös toisinaan suorassa lähetyksessä: eräässä sketsissä hän kyykistyi tupakalle pöytänsä taakse kesken lähetyksen, jolloin hän väitti lapsikatsojilleen että hänen kengännauhansa on auki ja ne on kyyristyttävä sitomaan. Toisessa sketsissä hän oli rakentanut puhallinsoittimen viinapulloista, joissa oli eri määrä viinaa ja ”viritteli” soitinta naukkailemalla pulloista. Hän saattoi myös pyytää lapsia lähettämään hänelle kymmenen markan seteleitä tai valokuvia äideistään. Kerran Nasse-setä myös selitti, miten hän on päätynyt lastenohjelman vetäjäksi: sinä päivänä, kun hän kävi ammattiinsoveltuvuustestissä, mittarit olivat epäkunnossa.
Vuonna 1987 Flamingo Music julkaisi lastenlaulukokoelman "Nasse-sedän lastentunti". Levy sisältää Nasse-sedän spiikkauksia sekä eri artistien levytyksiä laulujen välissä. Albumi osoittautui myyntimenestykseksi ja myi nopeasti kultalevyyn oikeuttavat 25 000 kappaletta. Vuonna 2012 Rocket Records julkaisi levystä ensimmäisen cd-painoksen.
Nasse-setä esiintyy myös Uuno Turhapuro -elokuvissa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Vuoden 2004 Turhapuro-elokuvaan Vesa-Matti Loiri maskeerasi itsensä jälleen Nasse-sedäksi monien vuosien jälkeen.
Nasse-setä -sketsejä löytyy Spede Show -DVD-julkaisuilta: Spede Show – Kliffaa hei 1984–1985, Spede Show – Ihan huvin vuoksi 1985–1986 ja Spede Show – Kyllä kansa tietää 1986–1987 sekä Vesku Show -DVD-julkaisuilta Vesku Show – Kuselan paluu ja Vesku Show – Vili, Vili, Vilii....
INDX
INDX oli suomalainen poikabändi ja television "Popstars"-laulukilpailun suomalaisversion toisen tuotantokauden voittaja. Sunnuntaina 21. marraskuuta 2004 pidetyssä finaalissa Indx sai yli 55 000 ääntä eli 55 % kaikista annetuista äänistä. Äänestyksessä vastassa oli tyttöyhtye Jane. Voittona Indx sai julkaista albuminsa jo viikon kuluttua levy-yhtiö EMI:n kanssa.
Indx esitti finaalissa "Jee jee jee" -levyltään kappaleita kuten muun muassa nimikappaleen "Jee jee jee", seuraavan singlen "Kaadutaan" ja "Auringon ympäri". Indx:in ensimmäinen keikka oli heti finaalin jälkeen.
Indx:n ensimmäinen single "Jee jee jee" jaettiin radioihin marraskuun lopussa 2004. Kauppoihin kyseinen single ei kuitenkaan tullut. Esikoisalbumi "Jee Jee Jee" ilmestyi 26. marraskuuta 2004 ja myi platinaa (yhteensä 34 003 kappaletta ) jo ennen julkaisuaan, vaikka varsinaiset myyntiluvut eivät olisi oikeuttaneet edes kultalevyyn . Jälleenmyyjät olivat kuitenkin odottaneet levylle suurta suosiota ja olivat siksi tilanneet niitä kauppoihin platinalevyyn oikeuttavan määrän. Koska levyä ei kuitenkaan ostettu tarpeeksi, eräät levykaupat yrittivät myydä albumia pois hyllyistään poikkeuksellisen edullisella hinnalla. "Kaadutaan" -singleä jaettiin tammikuussa 2005 ainoastaan radiopromona. Indx aloitti Janen kanssa kiertueen, joka päättyi 13. toukokuuta 2005.
Yhtye hajosi elokuussa 2005. Yhtyeen kotisivujen päivitys oli loppunut jo useita kuukausia aiemmin. Sittemmin ainakin Jackson Shuudifonya suunnitteli soolouraa ilman mainittavaa menestystä.
Alan Moore
Alan Moore (s. 18. marraskuuta 1953, Northampton, Englanti) on brittiläinen sarjakuvakäsikirjoittaja, jonka tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat "Vartijat", "V niin kuin verikosto", "Helvetistä" ja "Kerrassaan merkillisten herrasmiesten liiga". Hän on myös kirjoittanut monien tunnettujen sarjakuvahahmojen seikkailuja, kuten Teräsmiehen ja Rämeen olennon, ja keksi Hellblazer-sarjakuvan päähenkilön, John Constantinen. Moore on monissa sarjakuvaharrastajien äänestyksissä nostettu parhaaksi elossa olevaksi sarjakuvakäsikirjoittajaksi.
Moore oli ensimmäisiä, jotka toivat valtavirran sarjakuvaan kaunokirjallista ja kypsää sisältöä. Hänen varhaisia sarjakuvatöitään ovat Marvel-yhtiön hahmoon perustuva "Kapteeni Britannia", ja "Miracleman" (Nykyään nimellä Marvelman). Molemmissa tapauksissa Moore uudisti rankasti vanhoja ja unohdettuja supersankareita menestyksekkäästi.
Len Wein palkkasi Mooren kirjoittamaan 1980-luvun alussa "Rämeen olento" -sarjakuvaa luettuaan tämän töitä britannialaisista lehdistä. Ennen tätä Moore oli jo lähettänyt muutamia ehdotuksia kustantamolle ja yrittänyt päästä tekemään sarjakuvia DC:lle. Rämeen olennosta tuli hänen läpimurtonsa, jonka jälkeen hän jatkoi kirjoittamalla DC:lle useita yksittäisiä muiden supersankarien seikkailuja, kuten Teräsmies -tarinat "Miehelle, jolla on kaikkea" ja "Mitä tapahtui huomispäivän miehelle", joista jälkimmäinen oli tarkoitettu viimeiseksi Teräsmies-tarinaksi ennen sarjan uudelleenaloittamista.
"Vartijat"-sarjakuvaromaanissa Moore alun perin suunnitteli käyttävänsä Charlton-yhtiön sarjakuvahahmoja, joiden oikeudet DC Comics oli ostanut. Hän ei kuitenkaan saanut lupaa vaan joutui keksimään omat hahmonsa vanhojen pohjalle. "Vartijoista" tuli suurmenestys, jonka jälkeen hän käsikirjoitti DC:lle vielä yksittäisen Batman-tarinan , ennen kuin päätti jättää DC Comicsin ja lopetti kokonaan työskentelyn suurille kustantamoille.
Moore on kasvissyöjä ja poliittiselta suuntaukseltaan anarkisti.
Monista Mooren teoksista on myös tehty elokuvaversiot, mutta hän on yleensä vetänyt nimensä pois niistä ja kieltäytynyt ottamasta vastaan rahaa tulevistakin elokuvaversioista.
Matti Kuusla
Matti Kaarlo ”Pikkis” Kuusla (vuoteen 1935 Granlund; 7. elokuuta 1933 Helsinki – 22. marraskuuta 2018 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän oli yksi suomalaisen televisioviihteen pioneereista, joka tunnetaan erityisesti yhteistyöstään Jukka Virtasen ja Aarre Elon kanssa. Kuusla oli mukana 36 elokuvassa ja viidessä televisiosarjassa. Hän kuului myös Uuden Iloisen Teatterin perustajajäseniin.
Kuuslan vanhemmat olivat näyttelijät Arvo Kuusla ja Irja Kuusla. Hänen veljensä oli elokuvaaja Mauno Kuusla. Kuusla kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin yhteislyseosta vuonna 1953.
Hän aloitti elokuvauransa jo lapsena 1940-luvulla. 1960-luvulla Kuusla muodosti yhdessä Jukka Virtasen ja Aarre Elon kanssa viihderyhmä VEK:n. Ryhmä teki muun muassa televisio-ohjelma "Lumilinnan", joka voitti Euroopan televisioyhtiöiden Kultainen ruusu ‑kilpailun. Kuuslalla oli myös oma sketsisarja "Piikkis". Lisäksi hän käsikirjoitti useita viihdeohjelmia, ja vastasi UIT:n tuotannoista vuosina 1979–2001.
Vuosina 1952–1964 Kuusla pelasi HJK:ssa 46 jääkiekon SM-sarjan ottelua. Myöhemmiin hän oli aktiivisesti mukana Raittius- ja urheiluseura Zoomin toiminnassa.
Elonetissä on merkintöjä Kuuslan 43 elokuvasta.
Joseph von Eichendorff
Joseph von Eichendorff (10. maaliskuuta 1788 Ratibor, Ylä-Sleesia, Preussi – 26. marraskuuta 1857 Neisse, Preussi) oli saksalainen vapaaherra sekä saksalaisen romantiikan runoilija ja kirjailija.
Eichendorffin isä oli preussilainen upseeri ja vapaaherra. Josephilla ja hänen veljellään Wilhelmillä oli oma kotiopettaja. Joseph luki lapsena seikkailuromaaneja, ritariromaaneja ja antiikin taruja ja teki 12-vuotiaana ensimmäiset kirjalliset yritelmänsä sekä päiväkirjamerkintänsä.
Eichendorff opiskeli oikeustiedettä Hallessa, Heidelbergissä, Berliinissä ja Wienissä. Berliinissä hän loi kontaktit Johann Gottlieb Fichteen, Ludwig Achim von Arnimiin, Clemens Brentanoon ja Heinrich von Kleistiin. Vuosina 1813–1815 hän osallistui Napoleonin sotiin Saksan vapauttamiseksi Napoleonin joukkoja vastaan. Vuodesta 1816 lähtien Eichendorff oli Preussin valtion palveluksessa erilaisissa korkeissa viroissa, ja hänen uransa huipentui vuonna 1841 nimitykseen salaiseen hallitusneuvostoon. Vuonna 1844 hän jättäytyi eläkkeelle.
Eichendorffin teoksille on ominaista luonnonläheisyys ja optimismi. "Tyhjäntoimittajan elämästä" kertoo suorastaan naiivista nuoresta miehestä, joka työnteon sijasta lähtee musisoiden kiertämään maata ja saa tyydytyksen rakkaudesta, joka on aluksi onneton. Eichendorffin teokset ovat uskonnollisia romantiikan ajan hengessä. Eichendorffilla on taipumusta panteistiseen jumalakäsitykseen, jonka juuret kuitenkin ovat kristinuskossa.