Pääsiäisnäytelmä
Pääsiäisnäytelmällä tarkoitetaan pääsiäisen aikaan esitettyä Kristuksen kärsimystarinaan liittyvää näytelmää, joka esitetään useimmiten vaelluksen muodossa (Ristin tie) ja kulkue pysähtyy eri kohtauksiin. Kärsimysnäytelmä on maailmanhistorian tunnetuimpia ja esitetyimpiä draamoja. Pääsiäisnäytelmät ovat lajityypiltään myös kirkkodraamoja.
Näytelmät esitetään sisätiloissa kirkossa tai ulkona kadulla. Yleisö voi osallistua pääsiäisvaelluksessa Kristuksen kärsimyshistoriaan, Jeesuksen ja hänen opetuslastensa viimeisiin yhteisiin hetkiin, liikkumalla tapahtumapaikalta toiselle.
Näytelmissä ei-ammattilaisilla on usein suuri osuus. Monessa seurakunnassa näytelmää on ollut tekemässä suuri joukko eri-ikäisiä seurakuntalaisia ja työntekijöitä.
Ehkä tunnetuin kärsimysnäytelmä esitetään Oberammergaussa, eteläisessä Baijerissa, jossa sitä esitetään kymmenen vuoden välein.
Varhaiset kristityt pyrkivät tekemän pyhiinvaelluksia pitkin oletettua reittiä, jota Jeesus oli kulkenut viimeisinä päivinään. He kantoivat ristiä ja pysähtelivät rukoilemaan. Pääsiäisnäytelmät kehitettiin niitä uskovaisia varten, joilla ei ollut mahdollisuutta matkustaa pääsiäisen aidoille tapahtumapaikoille.
Ensimmäiset pääsiäisnäytelmät olivat latinankielisiä ja sisälsivät evankeliumin lukemista ja dramatisoituja katkelmia Raamatun henkilöiden elämästä. Näissä näytelmäjaksoissa alettiin käyttää kansankieltä, ja eri alueille kehittyi omia näytelmiään. Vanhimmat säilyneet ovat saksankieliseltä alueelta. 1300-luvulta tunnetaan Wienin, Sankt Gallenin, Frankfurtin ja Maastrichtin runomuotoiset, pääosin saksankieliset pääsiäisnäytelmät.
Näytelmiin lisättii viihteellisiä elementtejä ja uusia henkilöitä. 1400-luvun loppupuolelle mennessä monet pääsiäisnäytelmätapahtumat olivat kehittyneet yleisiksi viihdetapahtumiksi, ja usein kirkolliset viranomaiset kielsivät niiden esittämisen kirkoissa. 1500-luvun puolivälissä Strasburgin ja Pariisin synodit antoivat näytelmiä vastustavat lausunnot. Tästä seurasi kirkollisten ja maallisten näytelmien erottaminen toisistaan, ja uskonnollisten näytelmien esittäminen kävi harvinaisemmaksi. Myös uskonpuhdistus lopetti monia perinteitä. Valistusaikana Saksan katolinen kirkko pyrki tuhoamaan kaikki jäänteet keskiaikaisista kärsimysnäytelmistä.
Kiinnostus kärsimysnäytelmiin virisi uudelleen 1800-luvun lopussa. Oberammergauhun ja muihin Baijerin pikkukaupunkeihin alkoi saapua tuhansia katsojia.
Suomessa pääsiäisnäytelmät ovat tulleet suosituiksi eri puolilla maata 1990-luvulta alkaen.
Saksan Oberammergaun näytelmää on esitetty 10 vuoden välein vuodesta 1634, koska kylä vannoi ylläpitävänsä perinnettä jos välttyisi rutolta.
Italiassa pieni Sordevolon kaupunki esittää näytelmän viiden vuden ajan. Perinne on jatkunut noin kaksisataa vuotta. Noin 200 kaupungin 2500 asukkaasta esiintyy itse näytelmässä, monet muut liityvät muilla tavoin järjestelyihin.
Brasiliassa Nova Jerusalemin pikkukaupungissa on esitetty pääsiäisnäytelmää vuodesta 1951. Nykyisin katsojia on noin 70 000.
Yhdysvaltojen suurin pääsiäisnäytelmätapahtuma järjestetään vuosittain Arkansasissa, Eureka Springsissä.
Puolassa tunnettu pääsiäsnäytelmäpaikka on Kalwaria Zebrzydowska, noin 40 km Krakovasta.
Pääsiäisnäytelmien klassikko Suomessa on Tytti Jäppisen 1970-luvulla kirjoittama "Passiodraama", joka oli tehty opiskelijajoukolle Temppeliaukion kirkkoa varten. Passiodraamaa esitettiin 17 vuotta. Sitä on esitetty kaikkialla Suomessa.
Helsingissä vuodesta 1996 esitetty Via Crucis -esitys pohjautuu keskiaikaiseen kirkkoperinteeseen. Draama alkaa Kaisaniemen puistosta ja päättyy tuomiokirkon portaille.
Lahdessa on esitetty vuodesta 2000 alkaen professori Paavo Liskin käsikirjoittamaa ja ohjaamaa Kärsimystie -katunäytelmää.