hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
M/S Rahal
M/S Rahal on alun perin Viking Linen osakasvarustamo Slitelle nimellä M/S Diana vuonna 1972 valmistunut autolautta. Myöhemmin se liikennöi Vaasanlaivojen ja Eckerö Linen omistuksessa. Suomen vesillä se liikennöi viimeksi reitillä Eckerö–Grisslehamn. Valmistuttuaan alus oli Viking Linen ruotsalaisen osakasvarustamon – järjestyksessään toinen niin sanottuihin Papenburgin sisaruksiin kuuluva alus. Aluksen valmistusnumero oli 566. Ennen Dianaa myös Viking Linen toinen suomalaisvarustamo eli Rederi AB Sally oli saanut vuonna 1970 samaan sarjaan kuuluvan Viking 1 -aluksensa. Näin ollen "Diana" oli jo kolmas saksalaisen Meyer Werft -telakan lähes samoin piirustuksin ja tilauserittelyin valmistettu autolautta."Diana" valmistui 1972, ja se asetettiin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär -reitille. Tämän jälkeen sitä käytettiin muun muassa Turku–Maarianhamina–Tukholma -reitillä. Myöhemmin se palveli vielä kummallakin edellä mainituista reiteistä. Diana palveli Viking Lineä aina vuoteen 1979 asti, jonka jälkeen se siirtyi Oy Vaasa-Umeå:n omistukseen ja asetettiin Vaasanlaivojen liikenteeseen Botnia Express-nimisenä.
Eckerö Linjen osti Botnia Expressin vuonna 1992 ja asetti sen liikenteeseen Ahvenanmerelle. Vuonna 1994 alus aloitti varustamon liikenteen Helsingin ja Tallinnan välillä.
Alus myytiin Punaisellemerelle vuonna 2006.
Vuosien varrella alus on kokenut joitakin teknisiä sekä sisustuksellisia uudistuksia ja ulkoisesti niistä ehkä selvimmin on havaittavissa ravintolalaajennus 5.kannen perässä vuonna 1980 sekä peräsponsonien rakentaminen vuonna 2001.
Kioa
Kioa on saari Fidžillä. Sitä asuttavat Tuvalulta vuosina 1947–1983 tulleet siirtolaiset.
Ensimmäiset tuvalulaiset saapuivat saarelle Vaitupun atollilta vuonna 1947, jolloin he ostivat saaren toisessa maailmansodassa tienatuilla armeijan päivärahoilla.
Tuvalun hallitus harkitsee myös muiden tuvalulaisten siirtämistä saarelle heidän merenpinnan nousun uhkaamasta kotimaastaan. Kioan asukkaat saivat Fidžin kansalaisuuden vuonna 2005.
Mercosur
Mercosur tai Mercosul (, , gua. "Ñemby Ñemuha") on vuonna 1991 perustettu kauppavyöhyke Argentiinan, Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn välillä. Vuonna 2006 Venezuela liittyi järjestöön mutta se erotettiin vuonna 2016. Vuonna 1991 solmittua Asunciónin sopimusta paranneltiin ja päivitettiin vuonna 1994 Ouro Preton sopimuksella. Sopimuksen tarkoitus on edistää vapaakauppaa ja valuutan, ihmisten ja hyödykkeiden vapaata liikkumista.
Bolivialla, Chilellä, Kolumbialla, Ecuadorilla ja Perulla on yhteistyökumppanuuden asema Mercosurissa. 30. joulukuuta 2005 julistettiin, että Bolivia saa Mercosurin täysjäsenyyden.
Mercosurin alueella on yli 220 miljoonaa henkilöä ja yhteensä alueen valtioiden bruttokansantuote ylittää vuodessa biljoona Yhdysvaltain dollaria.
Kaks’ tavallista Lahtista
Kaks’ tavallista Lahtista on Ville Salmisen ohjaama ja Reino Helismaan käsikirjoittama elokuva vuodelta 1960.
Elokuvan tuottaja oli T. J. Särkkä ja tuotantoyhtiö Suomen Filmiteollisuus. Elokuva on musiikkipitoinen komedia, johon Helismaa on rakentanut kevyen kolmiodraaman. Mukana on myös sen ajan stand up -koomikko Eemeli (Esko Toivonen) ja aikansa lapsitähti Vesa Enne. Kriitikoiden suhtautuminen elokuvaan oli jo valmiiksi ennakkoluuloista, sillä Helismaata pidettiin edelleen kriitikoiden piireissä vain rillumarei-kynäilijänä.
Elokuva jäi Masa Niemen viimeiseksi elokuvaksi, sillä hän kuoli toukokuussa 1960. Elokuva tehtiin aikakauteensa nähden harvinaisena laajakangasversiona. Se edusti Suomea Berliinin elokuvajuhlilla, mutta sai huonon vastaanoton. Kotimaiset kriitikot pitivät sitä omassa lajissaan keskivertoa parempana. Sivuosissa näyttelivät muun muassa Toivo Mäkelä, Leo Jokela, Oiva Luhtala, Aili Montonen, Pentti Irjala, Esko Salminen, Anton Soini, Hannes Veivo, Kaarlo Wilska, Keijo Komppa ja Eero Maijala.
Usko ja Toivo (Tommi Rinne ja Leif Wager) ovat kaveruksia ja sukunimikaimoja. Yhteistä heille on myös sama osoite ja sama työpaikka vaatetusliikkeessä. Kuvioon ilmaantuu myös rakkaus, kun he eräänä päivänä saavat lisää yhteistä, sillä he ihastuvat samaan naiseen, Maija Karhin esittämään Irma Virtaseen. Asia on vähällä myös erottaa kaverukset toisistaan. Irmaan he tutustuivat tämän loukattua jalkansa talonsa edustalla ja kaverusten auttaessa hänet kotiinsa. Seurauksena on kolmiodraama, joka johtaa jopa pieneen nahinointiin. Molempien jouduttua pois töistä he yrittävät monenlaista saadakseen Irman. Onneksi kaverusten tielle osuu kaksi muutakin naista, Pirkko Mannolan esittämä Pirkko ja Leni Katajakosken esittämä Eeva.
Helsingin Sanomien Arto Pajukallion (2010) mukaan elokuvan laulut edustavat tekijöiden latteampaa tusinatuotantoa.
Aljoša Popovitš
Aljoša Popovitš () on yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen kuuluisimmasta bogatyrista, legendaarisesta sankarista.
Venäläisen kansanperinteen eeppisissä runoissa eli bylinoissa Aljoša kuvataan voimakkaaksi ja ovelaksi. Hän voittaa vihollisensa usein viekkauden avulla ja huijaamalla pikemmin kuin raa'alla voimalla. Hän on myös melkoinen naistennaurattaja eikä vastaa yhtä hyvin käsitystä perinteisestä uljaasta sankarista kuin virkaveljensä Ilja Muromets ja Dobrynja Nikititš.
Autoradio
Autoradio on autoissa käytettävä radiovastaanotin, minkä lisäksi siinä on usein myös paikallinen ohjelmalähde: C-kasettisoitin, CD-levysoitin tai muistikorttipaikka. Autoradio liitetään autoon yleensä ISO 10487 -standardin mukaisilla liittimillä.
Autoradiovastaanotin on yleensä stereovastaanotin, joka sisältää vahvistimen kahdelle kaiutinparille. Useimmiten kaiutinjärjestelmä koostuu ainakin etuoviin sijoitetuista kaiuttimista. Stereokaiutinpari saattaa olla sijoitettuna myös takaoviin tai hattuhyllylle. Kaiutinjärjestelmään voi kuulua myös erillinen bassokaiutin.
Autoradioissa käytetään usein RDS-järjestelmää, jonka avulla radio osaa etsiä ja vaihtaa valitun aseman aina vahvimman signaalin lähettävälle radiotaajuudelle. Näin kun autolla ajetaan radiomaston lähetysalueen rajamaille, RDS vaihtaa ohjelmalähteen kuulumaan uudelta paremmin kuuluvalta radiomastolta sen taajuudelta. Autossa istuva kuuntelija kuulee aseman lähetystä jatkuvasti riippumatta auton sijainnin muutoksista. RDS sisältää muitakin vähemmän käytettyjä ominaisuuksia, mm. liikennetiedotukset.
Nykyaikaisissa autoradioissa on esivalittuja asemien pikanäppäimiä ja automaattinen aseman etsimistoiminto. Nämä parantavat liikenneturvallisuutta vähentämällä kuljettajan huomiokyvyn siirtymistä ajamisesta radion asemien etsimiseen.
Varkauksia pyritään vähentämään varustamalla autoradiot irrotettavalla hallintapaneelilla. Auton käyttäjä voi ottaa hallintapaneelin taskuun poistuessaan autosta. Se on laitettavissa helposti ja nopeasti takaisin paikoilleen tultaessa seuraavan kerran autoon ja haluttaessa kuunnella autoradiota. Ilman yksilöllistä hallintapaneelia radio on toimintakyvytön ja varastettuna arvoton. Joissakin autoradioissa on myös ominaisuus, joka lukitsee radion, mikäli se irrotetaan akusta. Lukituksen voi avata ainoastaan syöttämällä oikean tunnusluvun, kun akkujännite on kytketty takaisin. Varkauksia ehkäisee myös tehdasasennettu kojelautaan integroitu autoradio, sillä se on yleensä malli- tai merkkikohtainen, sen käyttökytkimet ovat osa autoa tai sitä ei voi käyttää tietyn auton ulkopuolella lainkaan. Tämä pienentää huomattavasti varkaan kiinnostusta laitteeseen.
Nykyään C-kasettisoittimen sijasta autoradioissa on usein CD-soitin, jolla voi kuunnella myös MP3- tai WMA-tiedostoja sisältäviä CD-ROM-levyjä tai USB-muistiin talletettua ääntä. Joissain malleissa on AUX-IN-liitäntä, minkä ansiosta niihin voi liittää toisen äänilähteen. Kylmissä lämpötiloissa saattaa C-kasettisoittimessa nauhan huojunta olla suurta ja kuumissa lämpötiloissa C-kasetin magneettinauhat saattavat vaurioitua. Korkeita paikallisia lämpötiloja voi tuottaa niin auton oma tehokas lämmityslaite kuin myös kesällä aurinkoiselle paikalle pysäköiminen, mikä nostaa matkustamon lämpötilan.
Autoradioiden vahvistimet käyttävät akun jännitettä, jolloin niistä ei saada kovin isoa tehoa muodostettua, siksi autokaiuttimien impedanssi onkin pienempi jotta ne soisivat voimakkaammin pienemmällä jännitteellä. Lisätehoa saadaan sillastamalla kaksi vahvistinta ja myös siten, että vahvistin käyttää hakkurivirtalähdettä, jolla akun jännitettä on saatu nostettua.
Cry Baby
Cry Baby, Cry-Baby tai Crybaby voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lasse Hallström
Lars Sven ”Lasse” Hallström (s. 2. kesäkuuta 1946 Tukholma) on ruotsalainen elokuvaohjaaja.
Hallström aloitti uransa 1977 Ruotsissa ohjaamalla elokuvan Abbasta. Nuoren pojan kasvukuvaus "Elämäni koirana" (1985) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, ja Hallström pääsi tekemään elokuvia Hollywoodiin. Siellä hän käytti melkein kaksi vuotta toteutumatta jääneeseen "Peter Pan" -elokuvahankkeeseen. Hallströmin Yhdysvalloissa sittemmin tekemiä elokuvia ovat "Gilbert Grape", John Irvingin romaaniin perustuva "Oman elämänsä sankari" sekä "Laivauutisia", "Pieni suklaapuoti", "Casanova" ja "Haikein terveisin".
Hallström on naimisissa näyttelijä Lena Olinin kanssa, jonka kanssa hänellä on tytär. He asuvat New Yorkin lähellä.
Vladimir Kokkinaki
Vladimir Konstantinovitš Kokkinaki (, 25. kesäkuuta 1904 Novorossijsk – 6. tammikuuta 1985) oli Neuvostoliiton kuuluisin koelentäjä.
Kokkinaki liittyi vuonna 1925 puna-armeijaan. Vuonna 1928 hänet otettiin koulutukseen Leningradin lentokouluun. Toisen lentokoulun käytyään hän siirtyi laivuepalvelukseen vuonna 1931 ja toimi muutaman vuoden 11. hävittäjälentolaivueessa. Vuonna 1932 Kokkinaki valittiin koelentäjäksi. Ensimmäinen testattava kone oli rynnäkkökone Kotšerigin-Gurevitš TŠ-3.
Kokkinaki saavutti korkeuslentämisen maailmanennätyksen, 14 575 metriä, 21. marraskuuta 1935 Polikarpov I-15 -hävittäjälentokoneella. Kokkinaki saavutti myös muita maailmanennätyksiä. Iljušin Il-2 oli hänen koelentämistään koneista kuuluisin ja eniten valmistettu. Hän jatkoi koelentämistä toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin sen aikana kenraalimajuriksi. Viimeisen maailmanennätyksensä hän teki vuonna 1960 lentäessään Iljušin Il-18 -koneella 10 000 kilogramman hyötykuormalla 5 018 kilometriä keskinopeudella 693 kilometriä tunnissa.
Hänen veljensä Konstantin Kokkinaki oli myös koelentäjä.
Vuonna 1961 hänestä tuli FAI:n varapuheenjohtaja ja vuonna 1966 FAI:n puheenjohtaja.
Kokkinaki sai kahdesti Neuvostoliiton sankarin palkinnon ja yhden Leninin kunniamerkin.
Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa
Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa () on kirjailija ja gonzo-journalisti Hunter S. Thompsonin kenties kuuluisin teos. Urheilutoimittajan ja hänen samoalaisen asianajajansa huumeisesta työmatkasta Las Vegasiin kertovaa kirjaa pidetään yhtenä aikansa klassikoista. Vuonna 1998 sai ensi-iltansa kirjan samanniminen elokuvasovitus, jonka pääosia näyttelevät Johnny Depp ja Benicio del Toro.
George R. R. Martin
George Raymond Richard Martin (lyh. GRRM; s. 20. syyskuuta 1948 Bayonne, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija ja myös käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on voittanut romaaneillaan neljä Hugo-palkintoa, Nebula-palkintoa ja World Fantasy Awardin. Hänen vuonna 1996 aloittamansa "Tulen ja jään laulu" -sarja on saanut merkittävää suosiota.
Martin oli 1970-luvulla varsin tuottelias novellisti, ennen kuin hän vuosikymmenen lopulla keskittyi romaaneihin. 1980-luvulla Martin teki pääasiassa televisio- ja toimittajantyötä. Hän työskenteli muun muassa "Hämärän rajamailla" -televisiosarjan parissa ja toimitti "Wild Cards" -antologiaa. Martin palasi täysimittaisten romaanien pariin vuonna 1996 ja aloitti "Tulen ja jään laulu" -sarjansa, joka on saavuttanut sekä kriitikoiden että yleisön suosion. Sarjan neljäs osa "A Feast for Crows" (suom. "Korppien kestit") nousi marraskuussa 2005 ykköseksi "The New York Timesin" ja "The Wall Street Journalin" bestseller-listoilla.
Martin oli kunniavieraana vuoden 2009 Finnconissa Helsingissä ja vuoden 2015 Archipelaconissa Maarianhaminassa.
Tekstejä kirjoittaessaan Martin ei käytä lainkaan graafisia tekstinkäsittelyohjelmia, vaan merkkipohjaista WordStar 4.0 -ohjelmaa.
George Martin
Sir George Henry Martin, CBE (3. tammikuuta 1926 Highbury, Lontoo, Englanti – 8. maaliskuuta 2016 Coleshill, Oxfordshire) oli brittiläinen levytuottaja, säveltäjä ja sovittaja. Häntä kutsuttiin joskus ”viidenneksi beatleksi”, koska hän toimi lähes kaikkien The Beatles -yhtyeen albumien tuottajana.
George Martin syntyi 3. tammikuuta 1926 Lontoossa köyhään perheeseen. Hän toimi nuorena miehenä Britannian merivoimissa upseerina ja pilottina vuoteen 1947 saakka. Sen jälkeen hän opiskeli oboen ja pianon soittoa Guildhallin musiikkikoulussa vuoteen 1950 saakka. Valmistuttuaan sieltä Martin työskenteli BBC:n musiikkikirjastossa ja sen jälkeen EMI:n Parlophone Recordsissa Oscar Preussin apulaisena. Martin nimitettiin levy-yhtiön johtoon vuonna 1955, kun hän oli 29-vuotias. EMI:llä Martin äänitti klassista musiikkia, paikallista musiikkia sekä huumorimusiikkia.
Martin kuunteli ensimmäisen kerran The Beatlesiä koesoitossa vuonna 1962. Vaikka hän ei aluksi pitänyt yhtyeen musiikkia kovinkaan ihmeellisenä, hän teki yhtyeen kanssa sen ensimmäisen levytyssopimuksen. Tästä alkoi pitkä työsuhde, jonka aikana Martin teki useimmille The Beatles -albumeille ja heidän elokuviinsa orkesterisovituksia ja sävelsi niille musiikkia sekä hyödynsi uudenlaisia studiotekniikoita ja neuvoi soitinten valinnassa. Martinin kokeellisista sovitusideoista tunnetuimmat ovat Beatles-albumilla "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" (1967).
The Beatlesin lisäksi Martin teki yhteistyötä muun muassa Gerry & The Pacemakersin, Peter Sellersin ja Sophia Lorenin kanssa.
Martinin kuulo alkoi heiketä 1970-luvulla, ja viimeisinä vuosinaan hän turvautui kuulokojeisiin.
Santa Cruz de la Sierra
Santa Cruz de La Sierra, lyhyesti usein vain Santa Cruz, on Bolivian asukasluvultaan suurin kaupunki ja Santa Cruzin departementin pääkaupunki. Kaupungin nimi merkitsee ’vuoriston pyhää ristiä’. Sen väkiluku on yli 1,3 miljoonaa (2001).
Santa Cruzista on rautatieyhteydet Argentiinaan ja Brasiliaan ja siellä sijaitsee Viru Virun kansainvälinen lentoasema, joka on Bolivian suurimpia lentoasemia.
Santa Cruz de la Sierra sijaitsee Itä-Boliviassa yli 400 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaupunki on osa Andres Ibañezin provinssia ja Santa Cruzin maakunnan pääkaupunki.
Kaupungin ilmasto on subtrooppinen ja aurinkoinen. Ilman keskilämpötila on noin 24 °C. Vaikka kaupungissa on yleensä lämmintä, sinne puhaltaa Argentiinan pampalta viileitä tuulia, joita kutsutaan "surazosoiksi".
Ñuflo de Chávez perusti Santa Cruzin 26. helmikuuta 1561 ja nimesi sen Espanjan Extremadurassa sijaitsevan kotikaupunkinsa kunniaksi. Alkuperäinen siirtokunta sijaitsi 220 kilometriä idempänä nykyisen San José de Chiquitosin kaupungin eteläpuolella. Kaupunki muutti nykyiselle paikalleen Piraíjoen rannalle 1592 intiaanien tekemien hyökkäysten seurauksena.
Rautateitse Santa Cruzista voi matkustaa Argentinaan ja Brasiliaan. Lisäksi kaupungista voi matkustaa 1950-luvulla rakennettua tietä pitkin Trinidadin, Cochabambaan sekä Paraguayhin.
Kaupungin pysyessä melko eristyneenä 1900-luvulle saakka, Santa Cruzista on löydetävissä runsaasti kolonialistista arkkitehtuuria kuten 1500-luvulta olevan katedraalin sekä lukuisia jesuiittalähetystöjä.
Natalja Vodjanova
Natalja Mihailovna Vodjanova (, s. 28. helmikuuta 1982 Nižni Novgorod, Venäjä) on venäläinen huippumalli, jota pidetään eräänä maansa menestyneimmistä. Hän on yksi 2000-luvun venäläismallitrendin isoimmista nimistä.
Vodjanovan mallinura alkoi 17-vuotiaana, kun hän muutti mallintöiden perään Pariisiin. Parrasvaloihin hän nousi vuonna 2001, ja on sen jälkeen poseerannut muun muassa Vogue- ja W -lehdissä, sekä toiminut ainakin Guccin, Calvin Kleinin, Louis Vuittonin, Chanelin ja Marc Jacobsin muotitalojen kasvona. Vodjanovalla on tällä hetkelläkin sopimus Calvin Kleinin luottomallina. Hän esiintyy myös usein kosmetiikkayhtiö L'Oréalin mainoksissa.
Vodjanova on ollut naimisissa vauraan brittiläisen perijän, Justin Trevor Berkeley Portmanin kanssa. He viettivät häitään vuoden 2002 syyskuussa, jolloin he menivät naimisiin Pietarissa ruhtinaallisin menoin. Pariskunnalla on kolme lasta: Lucas Alexander Berkeley, (s. 22. joulukuuta 2001, Neva (s. maaliskuussa 2006), joka sai nimensä Neva-joen mukaan ja Victor (s.13. syyskuuta 2007). Pariskunta erosi vuonna 2011.
Vodjanova juonsi Eurovision laulukilpailun semifinaalit vuonna 2009 yhdessä Andrei Malahovin kanssa.
Oulun palo
Oulun palo tarkoittaa seuraavia Oulun kaupungissa raivonneita suurpaloja:
Andrés Escobar
Andrés Escobar Saldarriaga (13. maaliskuuta 1967 Medellín, Kolumbia – 2. heinäkuuta 1994 Medellín, Kolumbia) oli kolumbialainen jalkapalloilija.
Escobar teki Kolumbian paidassa oman maalin tärkeässä 1994 MM-kilpailujen ottelussa. Hänet murhattiin kotimaassaan kymmenen päivää myöhemmin.
Escobaria pidettiin yhtenä sukupolvensa parhaista kolumbialaisista pelaajista. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Escobar edusti seuratasolla kotimaassaan Atlético Nacionalia vuosina 1987–1989 ja 1990–1994 sekä Sveitsissä Young Boysia vuosina 1989–1990. Hän voitti Atlético Nacionalin riveissä Copa Libertadoresin vuonna 1989 ja Kolumbian-mestaruuden vuonna 1991. Kolumbian maajoukkueessa Escobar pelasi vuosina 1988–1994 50 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Kolumbiaa MM-kilpailuissa vuosina 1990 ja 1994 sekä Copa Américassa vuosina 1989 ja 1991.
Kuuluisan oman maalinsa Escobar teki 22. kesäkuuta 1994 alkulohkovaiheen toisen kierroksen ottelussa isäntäjoukkue Yhdysvaltoja vastaan. Hän yritti katkaista Yhdysvaltain John Harkesin keskityksen ja ohjasi pallon omaan maaliin. Maali oli Yhdysvaltain 2–1 voittoon päättyneen ottelun avausmaali. Tappion seurauksena Kolumbia jäi turnauksessa alkulohkoonsa.
Escobar murhattiin 2. heinäkuuta 1994 baarin edustalla kotikaupungissaan Medellínissä. Hänet ampui Humberto Muñoz Castro. Castro sai teostaan alun perin 43 vuoden vankeustuomion vuonna 1995. Hän kuitenkin vapautui hyvän käytöksen vuoksi jo vuonna 2005.
Murhan tarkka motiivi on jäänyt epäselväksi. Joidenkin arvioiden mukaan murha oli kosto omasta maalista. Toisten arvioiden mukaan taas se oli vain seurausta baarin ulkopuolella sattuneesta sanaharkasta. Medellín tunnetaan väkivaltaisena kaupunkina. Escobarin ampuja oli hävinnyt rahaa vedonlyönnissä oman maalin vuoksi. Ampuja oli huutanut jokaisen ampumansa laukauksen jälkeen: "Maali!". Myös huumekartellien arvellaan veikanneen suurilla summilla Kolumbian menestyksen puolesta. Keskikenttäpelaaja Gabriel Gómez oli lähtenyt turnauksesta jo aiemmin, kun hänen perhettään oli uhkailtu.
Laetitia Casta
Laetitia Marie Laure Casta (s. 11. toukokuuta 1978, Pont-Audemer, Ranska) on ranskalainen huippumalli ja näyttelijä. Hänen mallinuransa alkoi 15-vuotiaana, kun valokuvaaja löysi hänet hänen viettäessään lomaa Korsikalla. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kosmetiikkajätti L'Oréalin kasvona, mutta hän on toiminut myös lähes kaikkien tärkeimpien muotitalojen mallina, muun muassa Giorgio Armanin, Chanelin ja Yves Saint Laurentin. Hän on myös muotisuunnittelija Saint Laurentin läheinen ystävä.
Castalla on kaksi lasta: tytär Sahteene (s. 19. lokakuuta 2001, isä Castan entinen poikaystävä, valokuvaaja Stéphane Sednaoui) ja poika Orland (s. 24. syyskuuta 2006, isä Castan nykyinen kihlattu, italialainen näyttelijä Stefano Accorsi).
Casta on myös näytellyt vuonna 2010 ilmestyneessä ranskalaisessa elokuvassa "Gainsbourg – tarina legendasta". Hänen roolihahmonsa oli Brigitte Bardot.
Casta valittiin vuonna 1999 Marianneksi, joka on Ranskan symboli ja koristaa kuvallaan muun muassa ranskalaisia postimerkkejä ja kolikoita. Vain vähän valintansa jälkeen vuonna 2000 hän päätti kuitenkin muuttaa Lontooseen, mikä aiheutti suuren kohun. Castan Marianne-kausi päättyi vuonna 2003.
Gisele Bündchen
Gisele Caroline Bündchen (s. 20. heinäkuuta 1980 Três de Maio, Rio Grande do Sul) on brasilialainen supermalli. Hän toimii yli kahdenkymmenen tuotteen mainoskasvona, useiden huippusuunnittelijoiden mallina ja on esiintynyt tärkeimpien muotilehtien kansikuvissa.
Bündchen syntyi Três de Maion kaupungissa, Brasiliassa, vuonna 1980. Hänen vanhempansa Valdir Reinoldo Bündchen ja Vânia Nonnenmacher Bündchen ovat saksalaista alkuperää; suvun esivanhemmat muuttivat Brasiliaan 1800-luvun lopulla. Bündchenilla on viisi sisarta: Raquel, Graziela, Gabriela, Rafaela ja nuorempi kaksoissisar Patrícia. Vaikka Bündchenin vanhemmat puhuvat sujuvaa saksaa, Giselen äidinkieli on portugali.
Teini-ikäisenä Bündchen muutti New Yorkiin, jossa hän teki catwalk-debyyttinsä New Yorkin muotiviikoilla, ja nousi välittömästi karismansa ansiosta päättävien muotitahojen tietoisuuteen. Nykyään hän on yksi kuumimpia nimiä muotimaailmassa. Bündchen on esiintynyt muun muassa Dolce & Gabbanan, Calvin Kleinin ja Louis Vuittonin kasvona. Hän on myös poseerannut ainakin Voguen, Marie Clairen, Rolling Stonen ja Arenan kansikuvissa.
Vuonna 2005 yhdysvaltalainen Forbes-talouslehti luokitteli Bündchenin maailman parhaiten ansaitsevaksi malliksi, koska hän oli ansainnut vuodessa 15,2 miljoonaa dollaria.
Bündchenilla on oma sandaalimallistonsa nimeltä "Ipanema Gisele Bündchen" yhteistyössä kenkävalmistaja Grendenen kanssa. Hän omistaa lisäksi eteläisessä Brasiliassa sijaitsevan Palladium Executive -hotellin.
Bündchen on näytellyt elokuvissa "Taxi" (2004) ja "Paholainen pukeutuu Pradaan" (2006).
Bündchen seurusteli pitkään näyttelijä Leonardo Di Caprion kanssa, mutta pari erosi marraskuussa 2005. Pian eron jälkeen Bündchen alkoi seurustella lainelautailija Kelly Slaterin kanssa, ja suhde kesti heinäkuuhun 2006 asti. Bündchen avioitui 26. helmikuuta 2009 amerikkalaisen jalkapallon pelaajan Tom Bradyn kanssa. 8. joulukuuta 2009 hän synnytti Bostonissa parin esikoislapsen, joka nimettiin Benjamin Rein Bradyksi. Bündchen on myös äitipuoli Bradyn edellisestä suhteesta syntyneelle pojalle.
Mielipide
Mielipide on yksilön subjektiivinen näkemys jostain asiasta. Varsinkin poliittisessa toiminnassa jonkin joukon mielipiteen selvittämiseksi tehdään tilastollisesti käsiteltäviä kyselyjä eli mielipidetiedusteluja eli gallupeja. Mielipiteen vapaus ja oikeus ilmaista mielipiteensä julkisesti kuuluvat perusoikeuksiin.
Zimmermann-sähke
Zimmermann-sähke oli koodattu viesti Saksan ulkoasiain sihteeriltä Arthur Zimmermannilta Saksan Meksikon suurlähettiläälle Heinrich von Eckardtille 16. tammikuuta 1917 eli ensimmäisen maailmansodan aikana. Sähkeessä kehotettiin suurlähettilästä ehdottamaan Meksikon hallitukselle liittoutumista Yhdysvaltoja vastaan. Britit saivat viestin kuitenkin haltuunsa ja sen sisällön puretuksi. Viestin sisältö nopeutti Yhdysvaltojen mukaan tuloa ympärysvaltojen puolelle sotaan Saksaa vastaan.
Sähkeen taustalla on ajatus, että Meksikolla olisi halua vallata Yhdysvalloilta kolme osavaltiota (Teksas, Arizona ja New Mexico), jotka se oli menettänyt Yhdysvalloille 1800-luvulla. Sähkeessä Meksikolle ehdotettiin liittoutumista Saksan kanssa Yhdysvaltoja vastaan, samalla kun Saksa ylläpitäisi Yhdysvaltoihin neutraalit suhteet, jotta Yhdysvallat ei liittyisi Euroopan sotaan. Jos tämä suunnitelma epäonnistuisi, liittoumaan taivuteltaisiin mukaan myös Japani. Saksa lupasi hyökkääjille taloudellista tukea.
Meksikon presidentin Venustiano Carranzan valtuuttamat kenraalit vastustivat ajatusta kolmen osavaltion takaisin valtaamisesta useista syistä: tulevaisuudessa rajakiistat Yhdysvaltojen kanssa tulisivat todennäköisesti jatkumaan, alueelle vakiintunutta amerikkalaista väestöä olisi vaikea sulauttaa meksikolaiseen väestöön, eikä Saksan tuen jatkuvuuteen luotettu, jos puhkeaisi kapinoita. Carranza hylkäsi Zimmermannin ehdotuksen 14. huhtikuuta 1917, jolloin Yhdysvallat oli jo julistanut Saksalle sodan.
Ian Rush
Ian James Rush MBE (s. 20. lokakuuta 1961 Flint, Wales) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Rush aloitti ammattilaisuransa vuonna 1979 Chester Cityssä. Sieltä hän siirtyi yhden kauden jälkeen Liverpooliin, missä vietti suurimman osan urastaan yltäen useisiin huippusaavutuksiin. Kauden 1987–1988 hän pelasi Italiassa Juventuksessa, mutta palasi takaisin Liverpooliin, missä pelasi aina vuoteen 1996 saakka. Liverpoolissa Rush voitti liigamestaruuden ja Liigacupin viidesti, kolme kertaa FA Cupin ja kerran Euroopan Cupin. Hän pelasi joukkueessa 469 sarjaottelua ja teki 229 maalia. Vuonna 1984 hän sai Kultainen kenkä -palkinnon oltuaan Euroopan liigojen paras maalintekijä 32 maalillaan. Samana vuonna sekä pelaajat että toimittajat valitsivat hänet Englannin vuoden pelaajaksi.
Liverpoolista Rush siirtyi kaudeksi 1996–1997 Leeds Unitediin, missä teki vain kolme maalia 36 ottelussa. Hän siirtyikin seurasta vapaalla siirrolla Newcastle Unitediin, missä kuitenkin jäi vaihtomiehen asemaan Alan Shearerin tervehdyttyä. Hän oli myös jonkin aikaa lainassa Sheffield Unitedissa. Hän pelasi urallaan vielä yhden kauden Wrexhamissa ja muutaman ottelun australialaisessa Sydney Olympicissä ennen lopettamistaan 38-vuotiaana. Walesin maajoukkueessa Rush pelasi urallaan 73 ottelua ja teki 28 maalia vuosina 1980–1996. Vuonna 2018 hän on edelleen Walesin maajoukkueen kaikkien aikojen toiseksi paras maalintekijä. Hän ei koskaan pelannut arvokisojen lopputurnauksessa.
Elokuusta 2004 huhtikuuhun 2005 Rush toimi Chester Cityn managerina. 2005 hän hetkellisesti harkitsi paluuta pelikentille Walesin liigan Total Network Solutionsin riveihin. Vuonna 2006 hän pelasi Suomessa Fireball-turnauksen näytösottelussa Suomi - Muu maailma, ja teki myös yhden maalin.
Rush valittiin English Football Hall of Fameen vuonna 2006.
Euroopan Kultainen kenkä
Kultainen kenkä on palkinto, joka annetaan Euroopan jalkapallon pääsarjojen parhaalle maalintekijälle. Palkinnon jakoi vuosina kausina 1967–1991 ranskalainen lehti L'Équipe. Kausina 1991–1996 parhaalle maalintekijälle antoi palkinnon Adidas ja kaudesta 1996-1997 alkaen Kultaista kenkää alkoi jakaa eurooppalaisten medioiden liitto European Sports Media.
Ensimmäistä kertaa palkinto myönnettiin kaudelta 1967–1968. Tuolloin Kultaisen kengän sai yksinkertaisesti eniten maaleja Euroopan kansallisissa liigoissa tehnyt pelaaja. Vuosina 1991–1996 palkintoa ei jaettu, ja vuodesta 1996 lähtien käytössä on ollut kerroinsysteemi, jonka mukaan maalimäärät kerrotaan (jonka pohjalta myös eurocupien paikat jaetaan maittain) perustuvilla kertoimilla: in viiden parhaan maan pääsarjan maalit kerrotaan kahdella, sijoilla 6–21 kerrotaan 1,5:llä ja sijalta 22 ja alaspäin kerrotaan yhdellä. Tämän vuoksi palkinto ei enää aina mene eniten maaleja tehneelle pelaajalle.
Ratamoottoripyöräily
Ratamoottoripyöräily on asfaltoiduilla kilparadoilla moottoripyörillä ajettava kilpailulaji. Lajia hallinnoi kansainvälinen moottoripyöräliitto FIM ("Fédération Internationale de Motocyclisme"). Kaksipyöräisten ratamoottoripyöräilylajien nykymenestyjiä ovat muun muassa Valentino Rossi ja Dani Pedrosa. Sivuvaunuissa on suomalaisista kansainvälisesti menestynyt Pekka Päivärinta.
Ratapyörät ovat moottoripyöriä, jotka on tarkoitettu vain ja ainoastaan ratamoottoripyöräilyyn. Ratamoottoripyörissä käytetään ainutlaatuista teknologiaa, jota ei tavallisissa pyörissä käytetä. Tehokkaimmat nykyään valmistettavat kaksitahtiset kilpapyörät ovat 250-kuutioisia, ja ne saavuttavat jo yli 100 hevosvoiman tehon. Tehokkaimmat nelitahtiset kehittävät jopa 265 hevosvoimaa ja lähes 350 km/h huippunopeuden sekä räjähtävän kiihtyvyyden; 0–200 km/h kiihtyvyyteen kuluu aikaa noin neljä sekuntia. Kuutiotilavuuden laskettua 800 kuutioon tehot putosivat noin 220 hevosvoimaan, mutta myös paino laski, jolloin suorituskyky parantui tietyillä osa-alueilla. Nopeimmat maantiepyörät saavuttavat tämän nopeuden noin kahdeksassa sekunnissa. Vertailun vuoksi esimerkiksi Dodge Viperilla kuluu samaan kiihdytykseen 14,5 sekuntia.
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruudesta ajetaan MotoGP:n Moto3- ja Moto2- sekä MotoGP-luokassa, sarjavalmisteisiin pyöriin perustuvissa Superbikessa ja Supersportissa sekä sivuvaunuluokissa. Monet ratamoottoripyöräilyn huippuammattilaiset ovat aloittaneet kilpa-ajamisen minimotoilla ja ovat sitä kautta päässeet lajin huippuosaajiksi. Vuonna 2010 250-kuutioisten luokka korvattiin uudella Moto2-luokalla, jossa käytetään pyöriä, joissa on Hondan toimittama 600-kuutioinen nelitahtinen moottori. Vuonna 2012 125-kuutioisten luokka korvattiin Moto3-luokalla, jossa käytetään 250-kuutioisia moottoripyöriä.
Moottoripyöräurheilu
Moottoripyöräurheilu on nimitys erilaisille moottoripyörällä harjoitettaville urheilun lajeille. Suurinta osaa moottoripyöräurheilun lajeista hallinnoi Kansainvälinen moottoripyöräliitto FIM "(Fédération Internationale de Motocyclisme)". Renkaat ovat erikoisvalmisteisia. Renkaan pinnassa on liukuestepiikit, jotka takaavat turvallisen ja hallitun ajaminen jäällä. Liukuesteen (terästä) enimmäispituus on 28 mm mitattuna renkaan pinnasta tai liukuesteen muusta kiinnityspinnasta (piikkejä on takarenkaassa 200 ja eturenkaassa 160). Liukuesteitä ei saa kiinnittää eturenkaan oikealle puolelle siten, että ne ulottuvat renkaan oikean puoleisen leveimmän kohdan kautta vedetyn linjan ulkopuolelle. Jäärata, luonnon jäätä tai tekojäätä, on 400 m pitkä ja ajosuunta on vastapäivään 
Yhden kilpailuerän kesto noin 60 sekuntia. Kilpailussa ajetaan yhteensä 16 erää, eli jokainen jokaista vastaan. 4 ajajaa kussakin erässä ajavat 4 kierrosta. 3, 2, 1, 0, pistelaskujärjestelmä on selkeän yksinkertainen.
Lajissa on ajettu henkilökohtaisesta maailmanmestaruudesta on vuodesta 1966 ja joukkuemestaruudesta 1979. 
Vuoden 2007 henkilökohtainen maailmanmestari on Nikolai Krasnikov ja joukkuemestari Venäjä(Krasnikov/Bazeev/Bogdanov).
Musta torni III: Joutomaa
Musta torni III: Joutomaa () on Stephen Kingin Musta torni -sarjan kolmas osa. Alkuperäinen teos julkaistiin vuonna 1991 ja suomeksi "Joutomaa" ilmestyi vuonna 1993.
Kirjassa revolverimies Roland Deschain kärsii muistojensa jakaantumisesta, koska pelasti Jaken joutumasta omaan maailmaansa, mutta samalla muistaa Jaken olleen hänen mukanaan kappaleen matkaa. Eddien ja Susannahin avustamana hän vetää myös Jaken omaan maailmaansa, Eddien piirtämän oven läpi, joka johti Portinhaltijan hallitsemaan Kartanoon.
Kun Jake on vedetty Rolandin ja muiden revolverimiesten maailmaan, he tapaavat uuden tulokkaan, Jaken lemmikiksi ryhtyvän Oi-mäyriäisen, jatkavat sädettä noudattelevaa tietä synkkään Ludin kaupunkiin, josta pakenevat Blaine-junalla joutomaan halki.
Veronika Vossin kaipuu
Veronika Vossin kaipuu ("Die Sehnsucht der Veronika Voss") on Rainer Werner Fassbinderin vuonna 1982 ohjaama elokuva. Sen tarina perustuu saksalaisen näyttelijän Sybille Schmitzin elämään.
Hilmar Thaten esittämä urheilureportteri kiinnostuu näyttelijättärestä (Rosel Zech), joka on aikanaan ollut suuri tähti, mutta ei enää pysty esittämään yksinkertaistakaan repliikkiä. Reportteri alkaa epäillä, että Veronika Voss on lääkärinsä manipuloinnin kohteena.
"Veronika Vossin kaipuu" on 1930-luvun elokuvia jäljitellen kuvattu mustavalkoisesti. Ohjaaja Fassbinderin toiseksi viimeiseksi jäänyt elokuva sai ilmestyessään Berliinin elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultaisen karhun.
Balco
Bay Area Laboratory Co-operative (BALCO) on Burlingamessa, Kaliforniassa toimiva urheilulaboratorio, joka on erikoistunut urheilijoiden mineraali- ja hivenainetasojen arviointiin ja tarjoamaan näiden arvioiden pohjalta urheilijoille lisäravinteita. Myöhemmin paljastui, että laboratorio oli harjoittanut laajamittaista doping-aineiden valmistusta. Laboratorion perusti 1980-luvulla sen nykyinen johtaja Victor Conte.
Balcon kehittämät tuotteet ovat olleet suosittuja amerikkalaisen jalkapallon ja baseballin pelaajien sekä yleisurheilijoiden keskuudessa. Sen tunnetuin tuote on pitkän aikaa ollut sinkki-magnesium -valmiste ZMA. ZMA:n käyttäjistä perustettiin yleisurheilutalli ZMA Track Club, johon kuuluivat muun muassa Marion Jones, Tim Montgomery, Chryste Gaines, Dwain Chambers ja Kelli White.
Balco nousi ensi kertaa laajasti julkisuuteen vuoden 2003 yleisurheilun MM-kisojen yhteydessä, kun kaksi kultamitalia pikajuoksumatkoilla voittanut Kelli White jäi kiinni kielletyn modafiniili-piristeen käytöstä. Lääkettä oli hänelle määrännyt Balcon lääketieteellinen johtaja Brian Goldman. Myös aikaisemmin monet Conten asiakkaat, kuten Randy Barnes, Gregg Tafralis ja C. J. Hunter, olivat kärähtäneet dopingista.
Laboratorion doping-yhteyksiä on tutkittu pitemmän aikaa. Balcon on syytetty kehittäneen ensimmäisen erityisesti doping-käyttöön tarkoitetun, ns. design-steroidin, tetrahydrogestrinonin eli THG:n. THG tuli julkisuuteen, kun yhdysvaltalainen yleisurheiluvalmentaja Trevor Graham lähetti näytteen aineesta Yhdysvaltain antidopingtoimikunnalle USADAlle. 
Aineesta kärähtäneitä urheilijoita ovat muun muassa juoksija Regina Jacobs, kuulantyöntäjä Kevin Toth, moukarinheittäjät John McEwen ja Melissa Price sekä pikajuoksija Dwain Chambers. Lisäksi muun muassa pikajuoksijat Michelle Collins ja Tim Montgomery on asetettu USADAn todisteiden perusteella kilpailukieltoon, vaikka he eivät ole antaneet positiivista dopingnäytettä. Syksyllä 2007 Marion Jones myönsi myös käyttäneensä dopingia kaksi vuotta alkaen vuodesta 1999. Marion Jones palautti Sydneyn olympialaisissa 2000 voittamansa mitalit.
Don Quarrie
Donald O’Riley ”Don” Quarrie (s. 25. helmikuuta 1951 Kingston, Jamaika) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen urheilu-uransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1970-luvulle, jolloin hän oli maailman huipulla.
Quarrie valittiin Jamaikan sadan metrin joukkueeseen jo vuoden 1968 Meksikon olympialaisiin, mutta hän loukkaantui harjoituksissa eikä voinut osallistua. Seuraavana vuonna hän sai stipendin Nebraskan yliopistoon, missä hän jatkoi juoksuharjoitteluaan. Vuoden 1970 Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa sekä sadan että kahdensadan metrin matkoilla ja Jamaikan pikaviestijoukkueessa. Quarrie voitti 100 ja 200 metriä myös seuraavana vuonna Pan-Amerikan kisoissa. Hänen 200 metrillä käsiajanotolla saavuttama aikansa 19,8 s sivusi silloista Tommie Smithin maailmanennätystä.
Quarrie lähti yhtenä suurimmista ennakkosuosikeista vuoden 1972 Münchenin olympialaisiin. Hän kilpaili 200 metrillä, mutta reväytti lihaksensa välieräjuoksussa. Vuonna 1974 hän uusi 100 ja 200 metrin voittonsa Kansainyhteisön kisoissa Christchurchissa ja sivusi jälleen kahdellasadalla metrillä silloista maailmanennätystä käsiajanotolla otetulla ajallaan 19,8 s. Vuonna 1976 hän sivusi sadan metrin maailmanennätystä käsiajalla 9,9 s. Samana vuonna hän kilpaili Montrealin olympialaisissa, missä hän johti sadan metrin loppukilpailua pitkän aikaa, mutta jäi hopealle Hasely Crawfordin ohitettua hänet. 200 metrillä hän sen sijaan saavutti kultamitalin ajalla 20,23 s.
Vuonna 1978 Quarrie voitti Kansainyhteisön kisoissa kolmannen kerran peräkkäin sadan metrin kisan, mutta 200 metrillä hänen jalkansa kramppasi. 1980 Moskovan olympialaisissa hän saavutti vielä 200 metrillä pronssia. Hän kilpaili vielä 1984 Los Angelesin olympialaisissa, missä saavutti Jamaikan pikaviestijoukkueessa hopeaa.
Anders Gärderud
Anders Gärderud (s. 28. elokuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kestävyysjuoksija ja suunnistaja.
Gärderud oli huipputasolla sekä juoksussa että suunnistuksessa. Hän keskittyi aluksi keskimatkoille, mutta siirtyi sittemmin estejuoksuun, jossa saavutti suurimman menestyksensä. Gärderud lukeutui 3 000 metrin estejuoksun suosikkeihin Münchenin olympiakisoissa 1972, mutta sairasti nuhaa ja jäi alkueriin. Seitsemän päivää myöhemmin hän juoksi matkan maailmanennätyksen 8.20,8. EM-kisoissa 1974 Roomassa hän jäi niukasti hopealle Bronisław Malinowskin voittaessa. Vuonna 1975 Gärderud paransi matkan maailmanennätystä kuuden päivän aikana kahdesti: 8.10,4 ja 8.09,8. Montrealin olympialaisissa 1976 Gärderud voitti 3 000 metrin esteiden olympiakultaa maailmanennätysajalla 8.08,0.
Ruotsin mestaruuden Gärderud voitti estejuoksussa vuosina 1971 ja 1975, ja 1 500 metrillä 1968 ja 1969. Suunnistuksessa hän voitti Ruotsin viestimestaruuden Mälarhöjdens IK:n riveissä vuonna 1978.
Myöhemmin Gärderud on toiminut muun muassa Norjan suunnistusmaajoukkueen valmentajana. Vuonna 2014 hän valmentaa suomalaista maailmanmestaria Mårten Boströmiä. Tämän lisäksi hän toiminut SVT:n yleisurheilu- ja suunnistusasiantuntijana.
Antosyaanit
Antosyaanit ovat punaisia, sinisiä ja violetteja väriaineita, joita esiintyy kasvien solunesteessä. Niitä on muun muassa sinisissä ja punaisissa kukissa sekä monien kasvien, esimerkiksi vaahteran lehdissä, jotka niiden vaikutuksesta muuttuvat syksyllä ruskan aikaan punaisiksi kasvin kerätessä lehtivihreän talteen. Myös esimerkiksi mustikan väriaineet ovat antosyaaneita.
Antosyaanien värivivahde määräytyy sen molekyylirunkoon kiinnittyneiden sokeriryhmien mukaan. Ne toimivat pH-indikaattoreina eli niiden väri vaihtuu happamuuden mukaan: happamassa solunesteessä ne ovat punaisia, emäksisessä sinisiä. Typen puute saattaa johtaa antosyaanien kertymiseen kasviin.
Antosyaaneita käytetään elintarvikkeiden väriaineina. Antosyaanien E-koodi on E 163. Ne ovat vesiliukoisia flavonoideja ja monia niistä pidetään terveysvaikutteisina.Antosyaanin varsinaista flavonoidiosaa kutsutaan antosyanidiiniksi. Antosyaani tarkoittaa tarkasti ottaen antosyanidiinin ja sokerin yhdistettä.
Seppo Hovinen
Seppo Juhani Hovinen (s. 4. helmikuuta 1951 Virrat) on suomalainen entinen keihäänheittäjä. Hovinen voitti keihäässä Suomen mestaruuden vuosina 1976 (90,18) ja 1977 (86,88) sekä hopeaa vuonna 1975 ja pronssia 1972. Pihtiputaan Keihäskarnevaalit hän voitti 1974 (83,76), 1976 (87,44) ja 1981 (89,14).
Hovinen lähti yhtenä suurimmista ennakkosuosikeista 1976 Montrealin olympialaisiin, sillä hän oli aikaisemmin samana vuonna heittänyt kuudessa kilpailussa yli 90 metriä, parhaimmillaan Helsingissä 23. kesäkuuta oman ennätyksensä 93,54. Olympialaisissa hän heitti karsinnassa tuloksen 89,76, mutta jäi finaalissa sijalle seitsemän tuloksella 84,26.
Hovinen edusti Suomea myös Prahan EM-kisoissa 1978, jossa hänen sijoituksensa oli 12.
Hovinen kärähti Eurooppa-cupin yhteydessä dopingin käytöstä vuonna 1977 yhdessä kiekonheittäjä Markku Tuokon ja korkeushyppääjä Asko Pesosen kanssa. He saivat IAAF:lta elinikäisen kilpailukiellon, mutta SUL:n anomuksesta kilpailukielto päättyi 13.8.1978.
Seppo Hovinen on naimisissa entisen kiekonheittäjän Ulla Hovisen (o.s. Lundholm) kanssa. Heidän poikansa Rami, Niko ja Miro ovat pelanneet jääkiekkoa. Rami Hovinen on harrastanut myös keihäänheittoa, jossa hänen ennätyksensä on 70,03 metriä.
Antipyriini
Antipyriini eli fenatsoni, CHNO, on eräs kuume- ja kipulääkkeenä käytettävä aine, jota käytetään lievittämään kipua esimerkiksi korvatulehduksissa. Yhdisteellä on käyttökohteita myös analyyttisessä kemiassa ja väriaineiden valmistuksessa. Antipyriini on palavaa ja olomuodoltaan väritöntä kiteistä tai valkoista jauhetta. Sen moolimassa on 188,23 g/mol, kiehumispiste 319 °C, sulamispiste 113 °C, tiheys 1,19 g/cm ja CAS-numero 60-80-0. Se on fenatsiinin isomeeri, kemiallisesti 1,2-dihydro-1,5-dimetyyli-2-fenyyli-3H-pyratsoli.
Jay Warren
Jay Calvin Warren (s. 29. heinäkuuta 1956) on pitcairnilainen poliitikko, joka valittiin saaren pormesteriksi 15. joulukuuta 2004. Hänen edeltäjänsä oli Brenda Christian.
Warren on naimisissa Carol Christianin kanssa ja hänellä on kaksi lasta: Darylynn ja Charlene.
Antihistamiinit
Antihistamiini on lääke, joka toimii histamiinin vastavaikuttajana ja estää sen toimintaa. Useimmat antihistamiinit ovat vaikutusmekanismiltaan histamiini H1-reseptorin antagonisteja, ja pieni vähemmistö H2-reseptorin salpaajia. Monilla antihistamiineilla on lisäksi antikolinerginen vaikutus, joka voi käyttötarkoituksesta riippuen olla eduksi tai haitaksi.
Antihistamiineja käytetään usein allergialääkkeinä, koska ne pysäyttävät histamiinin aiheuttaman allergisen reaktion. Antihistamiinit auttavat allergiseen nuhaan, silmien vuotamiseen sekä kutiamiseen, tukkoisuuteen ja muihin tyypillisiin mm. siitepölyallergian oireisiin. Vanhemmat antihistamiinit aiheuttivat yleisesti pahoja sivuvaikutuksia, mm. väsymystä ja ärtyisyyttä. Uudetkin antihistamiinit vaikuttavat autonomiseen hermostoon, minkä takia ne voivat aiheuttaa sydämentykytystä, hyperventilaatiota ja antikolinergisiä haittoja. Antihistamiinien unettava vaikutus perustuu siihen, että ne estävät hypotalamuksen takaosan histamiinisolujen erittämän histamiinin vireyttävää vaikutusta.
Matkapahoinvointia voi hoitaa antihistamiineja sisältävillä lääkkeillä.
Togiola Tulafono
Togiola Talalelei A. Tulafono (s. 28. helmikuuta 1947) oli Amerikan Samoan kuvernööri vuosina 2003–2013. Hän kuuluu Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen.
Tulafono syntyi Aunu'un saarella. Vuonna 1997 hänestä tuli varakuvernööri. Kun Tauese Sunia kuoli 26. maaliskuuta 2003, Tulafonosta tuli virkaatekevä kuvernööri. Virallisesti hänestä tuli Amerikan Samoan kuvernööri 7. huhtikuuta 2003. Hänet valittiin uudelleen neljän vuoden kaudelle marraskuussa 2004 ja toistamiseen marraskuussa 2008.
Lepakko (operetti)
Lepakko () on Johann Strauss nuoremman operetti. Operetti on tehty saksalaisen Carl Haffnerin ja Richard Genéen librettoon. Libretto perustuu saksalaisen kirjailijan Julius Roderich Benedixin farssiin Vankila ja ranskalaiseen näytelmään Le Réveillon, jonka ovat kirjoittaneet Henri Meilhac ja Ludovic Halévy. 
Lepakon kantaesitys oli 5. huhtikuuta 1874 Wienin teatterissa, Itävallassa.
Antiseptiikka
Antiseptiikka tarkoittaa pieneliöiden, kuten bakteerien ja homeiden, vähentämistä lääketieteellisten toimenpiteiden yhteydessä. Antiseptiikka voi olla fysikaalista (esimerkiksi lämpö) tai kemiallista (antiseptiset aineet). Jotkin antiseptiset aineet kuten alkoholi tuhoavat suoraan mikrobien soluseinämiä, toiset tunkeutuvat solujen sisään ja saavat aminohappoja vapautumaan, jotkin aineet taas vaikuttavat mikrobisolujen aineenvaihduntaan.
Koska useimmat antiseptiset aineet ovat myrkyllisiä, muun muassa leikkaussaleissa pyritään nykyisin antiseptiikan sijasta aseptiikkaan, jossa pyritään muun muassa steriloimalla instrumentit toimimaan niin, ettei pieneliöitä lainkaan pääse tilanteeseen. Antiseptiikkaan liittyvät läheisesti käsitteet "desinfektio" ja "eritetahradesinfektio".
Tyypillisiä antiseptisiä aineita ovat
Ferdinand Walsin Esterházy
Ferdinand Walsin Esterházy (Marie Charles Ferdinand Walsin Esterházy, 16. joulukuuta 1847 Pariisi – 21. toukokuuta 1923) oli ranskalainen upseeri ja vakooja. Esterhazy välitti saksalaisille salaisia asiakirjoja, ja hän oli Dreyfusin tapauksen todellinen pääsyyllinen.
Esterházy kuului tunnetun unkarilaisen Esterházyn aatelissuvun ranskalaiseen haaraan. Hän palveli Itävallan armeijassa vuoden 1866 sodassa Preussia vastaan. Sen jälkeen hän oli Ranskan muukalaislegioonassa, kunnes liittyi Ranskan vakinaiseen armeijaan vuonna 1892.
Esterházy oli joutunut 1890-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin epäonnistuneiden sijoitusten ja pelivelkojen vuoksi. Nämä seikat johtivat siihen, että Esterházysta ilmeisesti tuli vakooja, joka välitti maksusta salaisia tietoja saksalaisille.
Vuonna 1894 Ranskan armeijan tiedusteluosasto sai selville, että Saksan suurlähetystöön, luultavasti sotilasattasea Max von Schwarzkoppenille, oli välitetty tykistöä koskevaa salaista tietoa. Armeijan tutkijoiden mielestä todennäköinen syyllinen oli kapteeni Alfred Dreyfus. Dreyfus vangittiin 1894 syytettynä vakoilusta, ja hänet tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön.
Kaksi vuotta Dreyfusin oikeudenkäynnin jälkeen kävi ilmi, että saksalaisille oli välitetty lisää salaiseksi merkittyjä asiapapereita. Vuonna 1898 alettiin Esterházya epäillä Dreyfusin tapauksen todelliseksi syylliseksi, ja hän joutui oikeuteen. Häntä ei kuitenkaan tuomittu. Oikeudenkäynti aiheutti Ranskassa valtaisan kohun, ja muun muassa kirjailija Émile Zola käsitteli aihetta "L’Auroressa" julkaistussa kuuluisassa kirjoituksessaan ”J’accuse” (suom. Minä syytän). Esterházy pakeni kohua Englantiin, jossa hän vietti loppuelämänsä työskennellen salanimellä muun muassa kielenkääntäjänä. Esterházyn muistiinpanoista on löytynyt todisteita siitä, että hän todella vakoili Saksan hyväksi.
Rederiaktiebolaget Eckerö
Rederiaktiebolaget Eckerö on ahvenanmaalainen laivayhtiö.
Rederiakiebolaget Eckerö ryhtyi 2. maaliskuuta 1961 harjoittamaan autolauttaliikennettä Suomen, Ruotsin ja Ahvenanmaan välillä. Rederiaktiebolaget Eckerö on nykyään Eckerö-konsernin emoyhtiö. Konsernin liikevaihto vuonna 2016 oli noin 240 miljoonaa euroa ja työntekijöiden määrä noin 1 200 . Toimitusjohtajana toimii Björn Blomqvist.
Roger Leloup
Roger Leloup (s. 17. marraskuuta 1933) on belgialainen sarjakuvan piirtäjä ja kirjoittaja. Hän on yksi tärkeimpiä ligne claire -tyylisuunnan edustajista.
Vuonna 1950 hän aloitti Jacques Martinin avustajana. Leloup väritti Alix-sarjakuvaa ja piirsi taustoja.
15. helmikuuta 1953 hän siirtyi Hergén studioon avustajaksi ja piirsi Tintti-sarjakuviin taustoja ja teknisiä laitteitta. Carreidasin liikkuvasiipinen yliäänimatkustajakone Tintti-albumissa "Lento 714" oli hänen piirtämänsä.
31. joulukuuta 1969 hän lähti Hergén studiolta ja omistautui piirtämään ja kirjoittamaan omaa sarjakuvaansa, Yoko Tsunoa.
Birka Cruises
Birka Cruises AB (ent. "Birka Line") on ahvenanmaalainen laivayhtiö, joka liikennöi yhdellä risteilyaluksella välillä Maarianhamina–Tukholma. Lisäksi yhtiöllä oli kuusi rahtialusta, joilla se liikennöi Suomesta ja Ruotsista. Rahtiliikenne eriytettiin myöhemmin Birka Cargoksi, josta sittemmin tuli Eckerö Shipping Ab.
Birka Line on vuodesta 2007 ollut Eckerö-konsernin omistuksessa.
Yhtiön molemmat osakesarjat, A ja B, noteerattiin Helsingin pörssissä vuoteen 2008 saakka.
Valois-dynastia
Valois-suku hallitsi Ranskaa vuodesta 1328 vuoteen 1589. Valoisit olivat osa kapetingien dynastiaa. Heitä edelsi ns. suorien Kapetingien dynastia, ja heidän jälkeensä valtaan nousi Bourbon-suku.
Suku on saanut nimensä apanage-läänityksestä, Valoisin kreivikunnasta (sijaitsi Picardiassa, Oise-joen laaksossa, josta sen nimikin, "Val d'Oise"), jonka sai Valoisin Kaarle isältään Ranskan kuningas Filip III Rohkealta. Kaarle Valois oli ensimmäisen Valois-hallitsijan, kuningas Filip VI:n isä. Nimi tuli käyttöön hallitsijahuoneenkin kutsumanimenä, vaikka sukulaisuus oli niinkin läheinen kuin ensimmäisen polven serkkuus, kun aikakauden poliittisessa kielenkäytössä tarve osoittaa erillisyys syntyi lähinnä juuri kyseisen vallanperimyksen erityispiirteillä: naispuolisten perillisten ja näiden jälkeläisten syrjäyttäminen sekä huomattavat perimyssodat. Suvun päähaara sammui vuonna 1498, mutta suvussa on monia nuorempia sivuhaaroja:
Lisäksi suvusta polveutui monia aviottomista jälkeläisistä alkaneita nk. bastardisukuhaaroja ("rameaux illegitimes"). Näistä mainittakoon mm. (jotka elivät vielä pitkään itse Valois-suvun sammumisen jälkeen):Henrik III oli viimeinen Valois-sukuun kuulunut Ranskan hallitsija. Kuningas Henrik IV, Vendomen herttua ja Navarran pikkukuningas, seurasi häntä valtaistuimelle ja näin Bourbon-suku tuli valtaan Valoisien sijaan.
Espanjan Filip II, samalla myös Flanderin ja Burgundin kreivi jne (Valoisien burgundilaishaaran senhetkinen perillinen) tavoitteli Valoisien suvun mieslinjalta 1589 sammuttua Ranskan kuningaskuntaa vuosikausia tyttärelleen , sittemmin Eteläisten Alankomaiden hallitsijattarelle, joka oli syntynyt Filipin avioliitosta Ranskan Elisabetin, Ranskan kuningas Henrik II:n vanhimman tyttären kanssa.