hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Muurahaiskorennot
Muurahaiskorennot (Myrmeleontidae) ovat verkkosiipisten (Neuroptera) lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 2 000 lajia, ja muurahaiskorentoja tavataan lähes kaikilta mantereilta.
Aikuinen muurahaiskorento muistuttaa ulkoasultaan hieman pientä sudenkorentoa, mutta on helppo erottaa pitkistä, kärjestään kaartuvista tuntosarvista. Korennon vartalon pituus on 40–80 mm. Korennot käyttävät ravinnokseen joko kukkien siitepölyä tai ovat toukkien tapaan petoja.
Muiden verkkosiipisten tapaan aikuiset korennot ovat aktiivisia lähinnä öisin ja lentävät usein valolle.
Muurahaiskorentojen toukkia kutsutaan muurahaisleijoniksi. Nimensä mukaisesti niiden pääasiallisena ravintona ovat muurahaiset, mutta myös muut pienet hyönteiset. Useiden lajien toukat elävät hiekkamailla, jonne kaivavat pyyntikuopan ja odottelevat kuopan pohjalle piiloutuneina sinne putoavia muurahaisia. Jotkin lajit piilottelevat puiden koloissa tai väijyvät maastossa ohikulkevaa saalista. Muurahaiskorennon toukalla on näyttävät leuat, joilla se pitelee saalistaan paikoillaan samalla kun se imee sen kuiviin. Vaihtaessaan paikkaa toukka liikkuu perä edellä ja jättää jälkeensä helposti tunnistettavan jäljen.
Suomessa esiintyy kaksi muurahaiskorentolajia: aitomuurahaiskorento ("Myrmeleon formicarius") ja pikkumuurahaiskorento ("Myrmeleon bore"). Skandinaviassa on lisäksi kolmaskin laji, laikkumuurahaiskorento ("Euroleon nostras"), jota on tavattu esimerkiksi Ruotsin Gotlannista, Öölannista ja Gotska Sandönilta. Kotimaisista lajeista aitomuurahaiskorento on verraten yleinen hiekka- ja soramailla koko Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaisempi pikkumuurahaiskorento esiintyy ainoastaan etelä- ja lounaisrannikon avoimilla merenrantahietikoilla ja dyyneillä. Kumpikaan suomalaisista lajeista ei vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan ole uhanalainen, mutta pikkumuurahaiskorento on katsottu silmälläpidettäväksi (NT).
Suomen lajeista pikkumuurahaiskorento on yleensä pienempi ja takaruumiin jaokkeet yleensä kaksiväriset. Eroja on molemmilla sukupuolilla myös takaruumiin viimeisessä jaokkeessa.
Taïn kansallispuisto
Taïn kansallispuisto on kansallispuisto Norsunluurannikolla ja se sisältää yhden viimeisistä alueista, joilla kasvaa länsiafrikkalaista trooppista aarniometsää. Puisto lisättiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon monimuotoisen kasviston ja eläimistön, etenkin uhanalaisten eläinten, kuten kääpiövirtahepojen, ansiosta. Alue on laajuudeltaan 3 300 neliökilometriä ja siinä on 200 neliökilometrin puskurivyöhyke.
Comoén kansallispuisto
Comoén kansallispuisto on kansallispuisto Norsunluurannikossa ja vuodesta 1983 listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Siitä tuli maailmanperintökohde alkujaan kasviston monipuolisuutensa takia. Komoé-joen ansiosta alueen kasvillisuus on huomattavasti trooppisempaa kuin normaalisti näillä leveysasteilla.
Comoén kansallispuisto sijaitsee maan koillisosassa lähellä Burkina Fason rajaa. Sinne on matkaa Abidjanista noin 400 km. Alueen ensimmäiset suojelutoimet on tehty jo 1926, vuonna 1953 siitä tuli suojelualue ja 8. helmikuuta 1968 kansallispuisto. Vierailijoita päästetään puiston vain kuivalla kaudella marraskuusta huhtikuuhun.
Puiston pinta-ala on 11 493 km², joten se kuuluu Länsi-Afrikan suurimpiin suojelualueisiin. Sen eliömaailman monimuotoisuus liittyy maastonmuotojen vaihtelevuuteen. Komoé ja sen sivujoet kulkevat syvissä, kosteissa rotkolaaksoissa tasangon halki. Puistossa on tavattu 620 kasvilajia, 135 nisäkäslajia, (joihin kuuluu 11 apinaa, 11 lihansyöjää ja 21 sorkkaeläinlajia), 35 sammakkoeläinlajia ja 500 lintulajia (joista noin neljäsosa on muuttolintuja). Suojeltuja lintulajeja ovat sinikaulatrappi, guineansarvinokka ja nigeriansarvinokka. Komoéssa elää 60 kalalajia ja kolme krokotiililajia. Uhanalaisia nisäkäslajeja ovat simpanssi, savanninorsu ja hyeenakoira.
Vuonna 2003 alue lisättiin vaarassa olevien maailmanperintökohteiden luetteloon salametsästyksen, karjan ylilaiduntamisen ja puiston puuttuvan hallinnon takia.
Suda
Suda () tai Suidas (Σουΐδας) on massiivinen bysanttilainen muinaisen Välimeren alueen historiaa käsittelevä ensyklopedia. Teoksen nimi tulee latinan kielen sanasta "suda", joka merkitsee "linnoitusta". Ensyklopedia käsittää 30 000 hakusanaa, joista monen lähteenä on käytetty sittemmin kadonneita antiikin aikaisia teoksia.
Teoksen kokoamisesta ei tiedetä paljoakaan. Kokoamisen on täytynyt tapahtua ennen Eustathiosta (1100-luku), sillä hän lainaa teosta usein. Otsikon "Aadam" alla kirjoittaja (jonka nimeksi alkulauseessa mainitaan "Suidas") esittelee lyhyen maailman kronologian, joka päättyy keisari Johannes I Tzimiskesin kuolemaan (975), ja "Konstantinopoli" mainitsee hänen seuraajansa Basileios II:n ja Konstantinos VIII:n. Suda näyttää siis olleen koottu 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Kohtia, joissa viitataan Mikael Psellokseen (1000-luvun loppupuoli), pidetään myöhempinä lisäyksinä.
Teos käsittelee sekä raamatullisia että pakanallisia aiheita, josta on päätelty, että kirjoittaja on ollut kristitty. 
Vaikka teos on kritiikitön ja luultavasti useisiin kohtiin on tehty myöhempiä lisäyksiä, ja sen artikkelit ovat arvoltaan hyvin epätasaisia, se sisältää paljon tietoa antiikin historiasta ja elämästä.
Suurin osa "Sudasta" katosi neljännen ristiretken (1204) ja Konstantinopolin valtauksen (1453) aikana. Tanskalainen tutkija Ada Adler on toimittanut teoksesta kriittisesti muokatun painoksen (Leipzig, 1928-1938).
Kirjoittaja selittää sanojen alkuperän, johtamisen ja merkityksen aikansa filologiaa hyödyntäen, käyttäen sellaisia varhaisempia asiantuntijoita kuin Harpokration ja Helladios. Arvokkaimpia teoksessa ovat kuitenkin kirjallisuuden historiaa käsittelevät artikkelit. Ne sisältävät yksityiskohtia ja lainauksia, jotka ovat muuten kadonneet. Kirjoittaja hyödynsi vanhemmista klassikoista (Aristofanes, Homeros, Sofokles, Thukydides, jne.) ja myöhemmistä kirjailijoista (Polybios, Josefus, "Khronikon Paskhale", Georgios Synkellos, Georgios Hamartolos, jne.) tehtyjä tutkielmia. Tältä kannalta teos muodostaa kätevän hakuteoksen henkilöihin, jotka olivat merkittäviä idän 900-luvun poliittisessa, kirkollisessa ja kirjallisessa historiassa.
Teoksen sanasto on järjestetty aakkostetusti, pienillä poikkeuksilla niin, että samalla tavalla lausutut kirjaimet ja kirjainyhdistelmät on sijoitettu yhteen ("antistoikhia"). Tällä tavalla esimerkiksi alfa-ioota on ennen epsilonia; epsilon-ioota ja eeta-ioota yhdessä zeetan jälkeen; ja oomega omikronin jälkeen. Näin kyseessä on samaan aikaan sekä sanakirja että ensyklopedia. Joissakin myöhemmissä painoksissa (mm. Immanuel Bekker) sanasto on järjestetty aakkosjärjestykseen.
Elämäkertatiedot ovat kirjoittajan mukaan peräisin Hesykhios Miletoslaisen "Onomatologionista" eli "Pinaksista". Muita lähteitä ovat olleet Konstantinos Porfyrogennitoksen ensyklopedian (912-59) katkelmat, Georgios Monakhoksen kronikka, Johannes Antiokialaisen katkelmat (600-luku, Rooman historiaa koskien), Diogenes Laertioksen filosofien elämäkerrat sekä Athenaioksen ja Flavius Philostratuksen teokset. Alussa oleva huomautus luettelee sanakirjat, joista sanasto on koottu, sekä niiden kirjoittajat.
Muskelivene
Muskelivene (englanniksi "powerboat") on avomeren käyttöön soveltuva avovene, jolle ei ole olemassa täsmällistä ja yleisesti hyväksyttyä määritelmää.
Muskeliveneeksi kutsutaan avomerikäyttöön soveltuvaa avovenettä, jonka voimanlähteenä on yksi tai kaksi suuritehoista moottoria. Tällainen päiväkäyttöön tarkoitettu vene saavuttaa yli 50 solmun (93 km/h) huippunopeuden. Toisen määritelmän mukaan huippunopeuden pitää olla yli 60 mailia tunnissa (100 km/h).
Muskeliveneen pituus on 8–15 metriä, yleensä yli 30 jalkaa eli yli 9,1 metriä. Veneen suurin leveys on 2,5–3 metriä ja syväys 0,7–1,1 metriä.
Myynti-ilmoituksissa pienempiä ja vähätehoisempiakin veneitä kutsutaan usein muskeliveneeksi.
Ignoila
Ignoila () on kylä Suojärven piirin Veskelyksen maalaiskunnassa Karjalan tasavallassa Venäjällä, Suomen sotien jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Suomelle kuuluessaan Ignoila oli yksi Suojärven kunnan itäosassa sijainneen ns. Hyrsylän mutkan alueen kylistä ja Suomen kylistä itäisin. Ennen vuotta 1931 Ignoila ja Hyrsylän mutka kuuluivat Salmin kuntaan, kunnes ne liitettiin Suojärveen tieyhteyden valmistuttua. Ignoila-nimi johtunee kylän ensimmäisestä asukkaasta Ignat/Ignoi Burtschasta. Suomen alueluovutusten myötä myös Ignoilan väestö asutettiin supistuneen Suomen alueelle. Tunnettu ignoilalainen on Aira Samulin.
Ignoila sijaitsee nykyisin syrjässä Petroskoista Suojärvelle johtavalta maantieltä. Kylän halki virtaa Suojoki josta on myös nimeä Suojujoki käytetty. Joessa oli Ignoilan vesivoimala alueen kuuluessa Suomelle. Vuonna 1991 voimala oli käytössä, joskin puinen pato vuoti melkoisesti. Turbiini on Tampellan ja generaattori ASEAn valmistama. Teho on alle 10 MW.
Nykyisin kylän asukasmäärä on vähäinen.
Piloja ja pilakuvia
Piloja ja pilakuvia oli vuosina 1921–1939 ilmestynyt huumorilehti, jota ilmestyi hämeenlinnalaisen Arvi A. Kariston kustannusyhtiön kustantamana kaikkiaan 227 numeroa. Lehteä toimitti nimimerkki Mikko Vilkastus. Nimimerkin takana oli Kariston kirjallinen johtaja Väinö Hämeen-Anttila.
Lehti oli suunniteltu amerikkalaisten, saksalaisten ja ruotsalaisten esikuvien mukaan. Sitä oli tarkoitus myydä rautateillä liikkuville matkalaisille. Piloja ja pilakuvia ilmestyi joka kuukausi. Sisältönä oli lyhyitä vitsejä ja pilapiirroksia taskukokoisena kirjasena. "Kotimaisten leikinlaskijaimme ja pilapiirtäjiemme avustuksella on Mikko Vilkastus ryhtynyt toimittamaan suomalaiselle yleisölle parhaimman tason hupikirjaa, 64-sivuisina erittäin runsaasti kuvitettuina kuukausivihkoina. Kirjoittajina esiintyvät jo ensimmäisissä vihoissa mm. Samuli, Juudas Puustinen, O. Räisänen ja O. A. Kallio. Kotimaisina pilapiirtäjinä Alexander Tawitz, Edwin Lydén, Hj. Löfving, Ilmari Kaijala, Yrjö Yrjölä, Oki Räisänen, Bertil Lindholm, Topi Vikstedt ym."
Pilajuttuja ja piirroksia oli aloittanut samanlaisilla linjoilla jo vuonna 1919, mutta ilmestyi epäsäännöllisesti. Kustantaja Otava sai kuitenkin aiheen syyttää Karistoa idean varastamisesta. Kuvittajat olivat kuitenkin osaksi samoja kummassakin lehdessä.
Kuvitusta oli hankittu myös ulkomaalaisista lehdistä. Piirroksia on melko runsaasti, yksi lähes jokaisella sivulla. Tekijöiden nimiä ei mainita muutamaa signeerausta lukuun ottamatta. Lehdessä ilmestyi muutama lyhyt sarjakuvakin, jotka eivät kuitenkaan todennäköisesti olleet suomalaista tekoa.
Asko (nimi)
Asko on suomalainen miehen etunimi. Askon nimipäivä on 6. syyskuuta. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929.. Suomessa Asko on annettu nimeksi vuoden 2009 loppuun mennessä 8 274 miehelle. Ennen vuotta 1900 nimeä ei Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan ollut annettu kenellekään.
Nimi esiintyi Suomessa jo keskiajalla suku- ja paikanniminä, jollaisia ovat muun muassa Askola ja Askainen.
Ruotsin valtiopäivävaalit 2006
Ruotsin valtiopäivävaalit 2006 järjestettiin 17. syyskuuta 2006. Yhteensä valittiin 349 edustajaa. Vaalit voitti neljän porvaripuolueen liittouma Allians för Sverige. Yhteensä Maltillinen kokoomus, Ruotsin keskustapuolue, Ruotsin liberaali kansanpuolue ja Ruotsin kristillisdemokraatit saivat 178 valtiopäiväpaikkaa. Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kärsi vaaleissa tappion ja sai yhteistyöpuolueidensa Ruotsin vasemmistopuolueen ja Ruotsin vihreä ympäristöpuolueen kanssa vain 171 paikkaa. Äänestysprosentti oli 81,99, eli 1,88 prosenttiyksikköä enemmän kuin vuoden 2002 valtiopäivävaaleissa.
Lähde: Valmyndigheten - Val till riksdagen
Seuraavat puolueet olivat edustettuina valtiopäivillä ennen vaaleja. Suluissa puolueiden kannatukset vuoden 2002 vaaleissa.Seuraavat puolueet olivat saaneet yli 1% kannatuksen vuoden 2002 vaaleissa ja saivat näin ollen avustusta valtiolta valtiopäivävaaleja varten:
Seuraavilla puolueilla on kyselyiden mukaan mahdollisuus saada yli 4% kannatus, mikä vaaditaan kansanedustajapaikkojen saamiseksi:
(Sifo, Demoskop, Skop)
Kissmet
Kissmet on intialais-brittiläinen yhtye, joka soittaa monipuolista rock-sävytteistä musiikkia. Tyylilajiluokitteluiksi on mainittu muun muassa bhangra-, rock-, funk- ja reggae. Kissmetin perustivat Englannin Peterboroughista kotoisin olevat veljekset Buzz ja Ron Singh 1990-luvun alussa. Muut yhtyeessä soittavat jäsenet ovat veljesten englantilaisten muusikkoystävien lisäksi heidän vanhempi veljensä Max Singh.
Antero Lehtonen
Antero Lehtonen (s. 12. huhtikuuta 1954 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi vasempana laitahyökkääjänä.
Suomessa Lehtonen tuli tunnetuksi etenkin maalintekijänä. Hän pelasi lähinnä Tapparassa ja oli avainpelaajia sen saavuttaessa Suomen-mestaruudet vuosina 1975 ja 1979. Lehtonen edusti Suomea vuoden 1974 nuorten MM-kisoissa sekä jääkiekon MM-kisoissa 1977, 1979 ja 1981.
Tultuaan valituksi SM-liigan tähtikentälliseen 1979, Lehtonen allekirjoitti ammattilaissopimuksen NHL-seura Washington Capitalsin kanssa. Lehtonen pelasi suurimman osan kaudesta 1979–1980 Washingtonissa ja saavutti 21 pistettä 65 ottelussa puolustavan hyökkääjän roolissa.
Lehtonen palasi Tapparaan seuraavalla kaudella ja pelasi vielä TPS:ssa sekä liigatulokas JyP HT:ssa ennen lopettamistaan vuonna 1987. SM-liigassa Lehtonen teki seitsemällä kaudella vähintään 20 maalia kaudessa.
Vesiskootteri
Vesiskootteri on sisämoottorilla varustettu veneenomainen vesikulkuneuvo, jossa kuljettaja istuu hajareisin. Rakenteeltaan ja ergonomialtaan vesiskootteri muistuttaa moottorikelkkaa.
Vesiskootteri eli ”vesijetti” viittaa periaatteelliseen eroon ”normaaliin” moottoriveneeseen verrattuna; vesijetissä on vesisuihkuvetolaite, josta käytetään yleisesti nimitystä jettivetolaite. Sen työntövoima perustuu tunneloituun potkuriin, joka on suihkuputkessa veneen rungon sisällä. Tämä mahdollistaa erittäin pienen syväyksen ja siten ajamisen matalassa vedessä, koska veneen pohjasta ei työnny alaspäin mitään. Ohjaus tapahtuu suihkusuutinta kääntämällä, jolloin vetolaitteen vesisuihkun suunta muuttuu ja ohjaa venettä.
Vesiskootterin voimanlähteenä käytettiin alun perin kaksitahtimoottoria, mutta nykyisin nelitahtimoottori on yleisempi. Vesiskoottereita valmistavat esimerkiksi Kawasaki-, Sea-Doo-, Polaris- ja Yamaha-yhtiöt. Viime vuosina useat kiinalaiset valmistajat ovat aloittaneet vesiskoottereiden valmistuksen.
Vesiskoottereita on sekä seisaaltaan ajettavia malleja että istuttavia. Istuttaviin mahtuu 1–3 ihmistä.
Yleistyessään vesiskootterit ovat jakaneet mielipiteitä käyttäjäkuntansa ulkopuolella puolesta ja vastaan. Harrasteajoneuvoa on arvosteltu melusaasteen aiheuttajana, ja joissakin maissa niiden käyttöä on rajoitettu. Uudempien vesiskootterien nelitahtimoottorit ovat kuitenkin jopa 70 prosenttia hiljaisempia kuin vielä muutama vuosi sitten, ja vähäkulutuksisina ja -päästöisinä ne ovat yksi ympäristöystävällisimmistä moottoriajoneuvoista vesillä. Viime vuosina on tullut myyntiin myös jopa 50 prosenttia kevyempiä vesiskootterimalleja, jotka siten mahdollistavat entistäkin ympäristöystävällisemmän mutta nopean liikkumistavan vesillä.
Harrastajien keskustelupalstoja
Kritiikkiä
Aleksandr Goedicke
Aleksandr Fjodorovitš Goedicke (; 4. maaliskuuta 1877 Moskova – 9. heinäkuuta 1957 Moskova) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja urkuri.
Goedicke syntyi Moskovassa ja hänellä oli saksalaisia sukujuuria. Hän pääsi vuonna 1909 pianonsoiton professoriksi Moskovan konservatorioon. Hän opetti myös urkujensoittoa ja kamarimusiikkia ja sai mainetta muun muassa Bachin tulkitsijana.
Goedicken tuotantoon kuuluu pääasiassa piano- ja urkumusiikkia. Lisäksi hän sävelsi muun muassa trumpettikonserton (1930), oopperoita ja sinfonioita.
Steve Jocz
Stephen Martin ”Steve” Jocz (tunnetaan myös nimeltä Stevo32; s. 23. heinäkuuta 1981 Ajax, Ontario) on kanadalainen muusikko, joka soittaa rumpuja punkrockyhtyeessä Sum 41. Jocz perusti Sum 41:n Deryck Whibleyn kanssa vuonna 1996.
Pelinaiset
Pelinaiset () on brittiläisen Shed Productionsin vuodesta 2002 tuottama draamasarja. Sarjassa seurataan Earls Park Football Club -nimisen jalkapallojoukkueen jäsenten elämää ja varsinkin heidän vaimojensa juonittelua. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen.
Pelinaisia on tehty yhteensä viisi tuotantokautta, joista vasta kaksi ensimmäistä on ilmestynyt myytäväksi suomenkielisillä tekstityksillä.
Sarja on päättynyt eikä sitä enää valmisteta.
Subrahmanyan Chandrasekhar
Subrahmanyan Chandrasekhar (; 19. lokakuuta 1910 Lahore, Intia (nyk. Pakistan) – 21. elokuuta 1995 Chicago, Yhdysvallat) oli intialais-yhdysvaltalainen fyysikko, tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1983 yhdessä William Alfred Fowlerin kanssa tutkimuksistaan, jotka koskivat tähtien rakennetta ja kehitystä.
Chandrasekhar oli lahjakas monella alalla. Jo nuorena hän hallitsi matematiikan lisäksi esimerkiksi saksan kielen, luki englanninkielistä kirjallisuutta Shakespearesta Thomas Hardyyn, ja kykeni omien sanojensa mukaan lukemaan ”helposti 100 sivua tunnissa”. Hän lähti opiskelemaan Trinity Collegeen Cambridgeen, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1933.
Chandrasekhar työskenteli Chicagon yliopistossa vuodesta 1937 kuolemaansa saakka 1995. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli huippusalaisen ydinaseprojektin parissa muun muassa Enrico Fermin kanssa. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1953. Hän oli etniseltä taustaltaan tamili.
Chandrasekharin merkittävimpiä yksittäisiä saavutuksia lienee tarkka niin sanotun Chandrasekharin massan (tai rajan) laskeminen. Kyseessä on massa, joka tähdellä on oltava, jotta se kuollessaan – sen sijasta että siitä tulee valkoinen kääpiö – luhistuisi neutronitähdeksi. Massa on suunnilleen 1,44 Auringon massaa. Jos tähti kuitenkin on vielä massiivisempi (3,2 Auringon massaa), se luhistuu todennäköisesti mustaksi aukoksi. Chandrasekhar laski edellä mainitun massan laivamatkallaan Intiasta Englantiin varhain 1930-luvulla.
Sherri ja Terri
Sherri ja Terri Mackleberry ovat kuvitteellisia hahmoja animaatiosarjassa "Simpsonit". He ovat identtiset kaksoset, jotka ovat Bart Simpsonin luokkatovereita. Molempia sisaruksia ääninäyttelee Russi Taylor.
Sherri ja Terri kiusoittelevat tai yllyttävät toisinaan Bart Simpsonia, mutta eivät itse koskaan syyllisty pahantekoon. Heillä on tapana pilkata niitä lapsia, jotka eivät ole koulussa suosittuja, mutta toisinaan he ovat myös Lisa Simpsonin kanssa. Useimmin Sherrin ja Terrin seurassa nähdään Janey, monesti hyppäämässä narua. Bartin on muutaman kerran mainittu olevan ihastunut joko Sherriin tai Terriin, mutta tämä ei yleensä ole johtanut mihinkään.
Sherrillä ja Terrillä on violetit hiukset ja violetit mekot ja hieman kalpeampi ihonväri kuin useimmilla muilla sarjan hahmoilla. Ulkonäöstä heitä ei pysty erottamaan mitenkään ja myös heidän äänensä ovat lähes identtiset. He esiintyvät usein kaksosuuteen liittyvissä vitseissä. "Simpsonien" vanhassa alkutunnuksessa Sherri ja Terri soittavat huiluja koulun orkesterissa, alkutunnuksen uudessa versiossa he näpelöivät kännyköitään muiden lasten soittaessa.
Sherri ja Terri tekivät ensiesiintymisensä 1. tuotantokauden kolmannessa jaksossa ”Ydinvoimala”, jonka mukaan heidän isänsä oli Springfieldin ydinvoimalassa Homer Simpsonin esimiehenä (vielä saman jakson aikan Homer tosin palkattiin ydinvoimalassa eri tehtävään). Myös Sherrin ja Terrin äiti on nähty sarjassa muutaman kerran. Perheen sukunimi Mackleberry paljastui vasta 25. kauden jaksossa ”Sukellusveneseikkailu”, jossa nähtiin rehtori Skinnerin pitelemä nimilista koulun oppilaista. 28. kauden jakson ”Kauhujen talo, osa 27” mukaan Sherrin ja Terrin vanhempien nimet ovat Mary ja Barry, ja heillä on myös keskenään identtiset kaksosveljet Jerry ja Larry.
Tulevaisuuteen sijoittuvan 16. kauden jakson ”Kurkistus tulevaisuuteen” perusteella Nelson Muntz on lukioiässä saattanut sekä Sherrin että Terrin raskaaksi. 27. kauden tulevaisuusjaksossa ”Barthood” myös Bartilla on teini-ikäisenä lyhyt suhde kummankin kaksosen kanssa, tosin hän oli ilmeisesti kiinnostunut vain Terristä.
Antonín Reicha
Antonín Reicha (saks. "Anton Reicha", ransk. "Antoine-Joseph Reicha"; 26. helmikuuta 1770 Praha – 28. toukokuuta 1836 Pariisi) oli böömiläissyntyinen säveltäjä, huilisti ja musiikkiteoreetikko. Hänestä tuli myöhemmin Ranskan kansalainen.
Antonín Reicha syntyi Prahassa vuonna 1770. Hän aloitti musiikinopintonsa setänsä, sellisti Josef Reichan johdolla. Vuonna 1785 Reicha muutti perheineen Bonniin. Myöhemmin hän asui Hampurissa, Pariisissa ja Wienissä, ja vuonna 1808 hän asettui pysyvästi Pariisiin.
Vuonna 1818 Reicha nimitettiin professoriksi Pariisin konservatorioon, jossa hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Franz Liszt, Hector Berlioz, Charles Gounod ja César Franck.
Antonín Reichan tuotantoon kuuluu muun muassa puhallinkvintettoja, kahdeksan sinfoniaa, seitsemän oopperaa, pianomusiikkia ja kamarimusiikkia. Hän julkaisi myös musiikinteoriaan liittyviä kirjoituksia.
Maa- ja metsätalousvaliokunta
Maa- ja metsätalousvaliokunta (MmV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä asiat, jotka koskevat maa- ja metsä­taloutta, maaseudun elinkeinotoimintaa, eläin­lääkintä­tointa, elintarvikehygieniaa ja -tarkastusta, metsästystä ja kalastusta (myös riistanhoito- ja kalastusmaksuja), poronhoitoa, eläinsuojelua, maanmittausta, kiinteistönmuodostusta, kartta- ja rekisterilaitosta, geodeettista tutkimusta sekä vesivarojen käyttöä ja hoitoa. Valiokunnan tehtävänä on esimerkiksi laatia mietintöjä hallituksen lakiesityksistä ja antaa lausuntoja vireillä olevista asioista.
Esimerkkejä maa- ja metsätalousvaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Jäsenet ovat kansanedustajia. Valiokunta kokoontuu kolme kertaa viikossa.
Ernst Billgren
Ernst Billgren (s. 18. marraskuuta 1957 Tukholma) on ruotsalainen taiteilija, joka aloitti taideopintonsa Valandin taidekorkeakoulussa, jossa hän opiskeli viisi vuotta. Billgren on nykyään Ruotsin tunnetuimpia taiteilijoita.
Billgrenin saa taideteostensa aiheet lähiympäristöstään. Hän on tunnettu ruotsalaisen kansansielun kuvaajana luontoaiheidensa kautta. Hän on tekemisissä monenlaisen taiteen, muun muassa elokuvien, kirjallisuuden, maalaamisen, mosaiikkitöiden, tekstiilitaiteen, kuvanveiston sekä arkkitehtuurin kanssa.
Ernst Billgren on myös kommentoinut suomalaisia klassikkoja kuvittamalla Vänrikki Stoolin tarinat ja maalaamalla uusiksi kuusi Suomen taidehistorian klassikkoa, joista osa on myös äänestetty Ateneumin suosituimpien maalausten joukkoon. Billgrenin mukaan ainoa hänen lapsuudenkotinsa seinällä ollut kuva oli jäljennös Helene Schjerfbeckin "Toipilaasta".
Billgren on tehnyt versioita Schjerfbeckin "Toipilaan" ohella Hugo Simbergin "Haavoittuneesta enkelistä", Pekka Halosen "Avannolla"-maalauksesta, Ferdinand von Wrightin "Taistelevista metsoista" sekä Albert Edelfeltin "Kuningatar Blankasta" ja "Luxembourgin puistossa" -maalauksesta. Tulokset ovat olleet esillä vuonna 2010 Galerie Anhavassa ja Ateneumin kokoelmanäyttelyssä. Usein ihmisten tilalla maalauksissa on Billgrenille ominaisia eläinhahmoja, kuten kauris ja bambi Kuningatar Blankan ja hänen lapsensa paikalla. Eniten tulkintoja on syntynyt Pekka Halosen Avannolla -maalauksesta. Osa teoksista on peilien avulla tehtyjä kolmiulotteisia versioita.
Billgrenin teoksia oli ensi kertaa esillä Suomessa 1990-luvun alkupuolella, hieman myöhemmin hänen näyttelynsä Taidehallissa sai ennätyssuuren yleisön. Hän on myös tehnyt veistoskokonaisuuden "Kohtauspaikat" Kampintorille (1998) ja kirjoittanut kirjoja, kuten "Mitä on taide? Ja sata muuta tositärkeetä kysymystä" (Teos, 2010).
Sosiaali- ja terveysvaliokunta
Sosiaali- ja terveysvaliokunta (StV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä muun muassa sosiaali- ja terveydenhuoltoa, sosiaalivakuutusta, eläkelainsäädäntöä sekä ympäristöterveydenhuoltoa. Valiokunta laatii myös esimerkiksi mietintöjä valtioneuvoston tai kansanedustajien sosiaali- ja terveysalaa koskevista lakiehdotuksista.
Esimerkkejä sosiaali- ja terveysvaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
Lutonin lentoasema
London Luton Airport (aikaisemmin kutsuttiin Luton International Airport) on Lontoon neljänneksi suurin lentoasema Heathrow'n, Gatwickin ja Stanstedin lentoasemien jälkeen. Lutonin lentoasema sijaitsee 50 kilometriä Lontoosta pohjoiseen Lutonin kaupungissa Bedfordshiressa. Lentoasema kautta matkustaa noin yhdeksän miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Makari Vysokojärveläinen
Pyhittäjä Makari Vysokojärveläinen (Korkeajärveläinen) on yksi niistä pyhistä, joita Suomen ortodoksinen kirkko nimittää Karjalan valistajaksi. Hän perusti Korkeajärven luostarin. Hänestä ei ole saatavilla paljoa tietoja, hänen elinaikansa sijoittuu 1600-luvulle. Hän kuoli ilmeisesti vuonna 1683.
Suomen ortodoksinen kirkko muistelee pyhittäjä Makaria vuosittain syyskuun 19. päivänä.
Henryk Wieniawski
Henryk Wieniawski (10. heinäkuuta 1835 – 31. maaliskuuta 1880) oli puolalainen säveltäjä ja viulisti.
Wieniawski syntyi Lublinissa ja aloitti vuonna 1843 opiskelun Pariisin konservatoriossa. Valmistuttuaan hän teki viulistina laajoja kiertueita, joilla häntä säesti usein hänen pianistiveljensä Józef. Wieniawskin ensimmäinen opus oli vuonna 1847 julkaistu "Grand Caprice Fantastique". Hän meni vuonna 1860 naimisiin Isabella Hamptonin kanssa.
Wieniawski saapui Pietariin Anton Rubinsteinin pyynnöstä ja asui siellä vuodet 1860–1872. Vuosina 1872–1874 hän kierteli Yhdysvalloissa, ja vuonna 1875 hänestä tuli Brysselin konservatorion viulunsoiton professori. Wieniawskin terveys alkoi heikentyä hänen ollessaan Brysselissä, ja hän piti viimeisen konserttinsa Odessassa huhtikuussa 1879. Hän kuoli seuraavana vuonna Moskovassa vain 44-vuotiaana.
Wieniawskin sävellystuotantoon kuuluu kaksi viulukonserttoa sekä suuri määrä nykyistenkin kamarimuusikoiden ohjelmistoon sisältyviä pienimuotoisia kappaleita viululle ja pianolle.
Henryk Wieniawskin veli, pianisti Józef Wieniawski (1837–1912), opiskeli pianonsoittoa muun muassa Franz Lisztin johdolla. Hän toimi konsertoivana taiteilijana ympäri Eurooppaa ja pianonsoiton opettajana Brysselin konservatoriossa.
№
№ (Unicodessa U+2116 "numeron merkki") on merkki, jota monessa kielessä käytetään osoittamaan järjestysnumeroa, esimerkiksi Yhdysvalloissa usein käytetyn #-merkin sijaan. Merkkiä käytettiin suomessa vielä 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteessa, mutta nykyään sen käyttö on harvinaista.
Kyrillisessä näppäimistössä № on yleisesti 3-näppäimessä #-merkin sijaan.
Maa-asema
Maa-asema () on avaruusalusten lennon ohjaukseen liittyvä laitos. Termi maa-asema on – kuten monet muutkin avaruusalan termit – suora käännös vastaavasta englanninkielisestä termistä. Maa-asema valvoo esimerkiksi satelliitin lentoa (esimerkiksi mittaa sen lentoradan parametrit), vastaanottaa sen lähettämää tietoa ja lähettää sille komentoja. Maa-asemaan liittyy yleensä suhteellisen suuret paraboliantennit. Usein radiohäiriöiden välttämiseksi maa-asemat sijoitetaan harvaanasutuille alueille.
Jos maa-asema pelkästään mittaa satelliitin rataa, kutsutaan asemaa "seuranta-asemaksi" ().
Koska useilla avaruuslennoilla avaruudessa lentävän avaruusaluksen tilaa halutaan seurata likimain jatkuvasti, kullakin suurella avaruusjärjestöllä on maa-asemia on ympäri maapalloa.
Suurin maa-asemaverkosto on NASAn Deep Space Network, jonka maa-asemia on muun muassa Kaliforniassa, Australiassa ja Espanjassa. Nimensä mukaisesti se soveltuu Maan kiertorataa etäämpien lentojen seurantaan. Miehitettyjen lentojen lennonjohto on intensiivisempi operaatio. NASAn miehitettyjen lentojen lennonjohto sijaitsee JSC-keskuksessa Teksasissa.
Euroopan avaruusjärjestön suurimmat maa-asemat sijaitsevat Italiassa, Saksassa ja Espanjassa.
Aikoinaan Neuvostoliitto joutui käyttämään laivoihin sijoitettuja maa-asemia avaruuslentojensa ohjaamiseen.
Suomella on lähettäviä ja vastaanottavia maa-asemia Helsingissä ja Sodankylässä sekä lukuisilla laivoilla. Satelliitin rataa seuraava mittausasema on Kirkkonummella. Suomella ei ole yhtään satelliitien lentoa komentavaa maa-asemaa.
Puristinosa
Puristinosa on paperikoneen keskimmäinen osa viiraosan jälkeen ennen kuivatusosaa. Puristinosalla viiraosalla muodostuneen, noin 80 % vettä sisältävän paperi-, kartoki- tai selluloosaradan kuiva-ainepitoisuutta lisätään puristamalla vettä pois noin 55 %:iin. Mitä enemmän ratana telojen välissä kulkevaa paperirataa saadaan kuivatetuksi mankelointia muistuttavalla puristamisella, sitä vähemmän tarvitaan energiaa kuivatusosalla paperin halutun kuiva-ainepitoisuuden saavuttamiseksi rullaimella.
Puristinteloja on erilaisia. Niiden pinta voi olla sileä, uurrettu tai rei'itetty. Uurrettua telaa sanotaan ventatelaksi, kun taas rei'itettyä imutelaksi johtuen siitä, että imutelan sisällä olevan alipaineen avulla, paperiradassa oleva vesi siirtyy telan kuoressa oleviin reikiin ja kuoren pyörähdettyä imukammion kohdalta pois vesi poistuu rei'istä keskipakovoiman avulla. Myös telojen pinta voi olla kova terästelä, tätä pehmeämpi polyuretaanipintainen tela tai pehmein kumipintainen tela. Päällystettyjen telojen pintojen keskenkin on eri kovuuksia. Telan kovuus vaikuttaa puristuksen muotoon. Pehmeäpinteisen telan puristus on paineprofiililtaan vähemmä "terävä" kuin esimerkiksi kovapintaisen telan.
Myös telojen koko vaihtelee. Erittäin suurta telaa kutsutaan isotelaksi. Sen tarkoituksena on aikaansaada mahdollisimman suuri viivapaine.
Teloja on uusissa koneissa korvattu kenkäpuristimilla, jotka mahdollistavat pitkään jatkuvan ja voimakkaan puristuksen, jolloin paperi puristuu kuivemmaksi kuin perinteisillä puristinosilla.
Ensimmäisissä paperikoneissa kahden telan muodostamat puristimet olivat mankelin tapaan peräkkäin. Myöhemmin keksittiin keskitela, missä yhtä keskitelaa vasten oli kaksi muuta telaa, minkä ansioista saatiin lyhyellä paperiradan matkalla kaksi puristinta aikaiseksi kolmella puristustelalla.
Koska puristinhuopa kudotaan päättymättömäksi, edellyttää puristinhuovan vaihtaminen sitä, että sela saadaan kehikkonsa toiselta puolelta auki. Paperikoneessa käyttöpuoli (englanniksi "drive side, DS")) on se, missä ovat paperikonetta pyörittävä voimansiirto, kun taas ylläpitotehtäviä suoritetaan toiselta puolelta, jonkä nimi on hoitopuoli (englanniksi "tending side, TS").Suljettujen kenkäpuristimien ensiesittely tapahtui 1984. Vuoteen 2004 mennessä on myyty 400 kenkäpuristinta, joista Voith on toimittanut 280.
Bytom
Bytom () on hieman yli 170 000 asukkaan kaupunki eteläisessä Puolassa. Se kuuluu Sleesian voivodikuntaan ja sijaitsee 320 kilometriä Varsovasta lounaaseen ja 85 kilometriä Krakovasta luoteeseen.
Kaupungin jalkapalloseura Polonia Bytom voitti Puolan mestaruuden 2 kertaa vuosina 1954 ja 1962. Se voitti UEFA Intertoto Cupin vuonna 1965.
Bytomin historia alkaa 1000-luvulla, jolloin se toimi paikallisena kauppapaikkana ja sinne rakennettiin linnoitus.
Opolen Kreivi Władysław myönsi Bytomille kaupunginoikeudet vuonna 1254. Kaupunki oli vuodesta 1526 lähtien Habsburg-suvun hallinnassa, mikä vahvisti saksan kielen asemaa alueella. Kaupungista tuli vuonna 1742 osa Preussin kuningaskuntaa ja vuonna 1871 Saksan keisarikuntaa. Potsdamin konferenssin yhteydessä 1945 kaupunki siirtyi Puolalle. Samalla suurin osa saksalaisista karkotettiin Saksan uuden itärajan länsipuolelle.
Käärmeenlumooja
Käärmeenlumoojat ovat etenkin Intiassa suosittuja katutaiteilijoita, jotka ovat soitollaan ja kehon liikkeillään hypnotisoivinaan käärmeitä. Kärmeenlumoajan esityksiin kuuluu soiton lisäksi usein myös käärmeenkäsittelyä sekä muita katuesityksiä, kuten jonglöörausta ja silmänkääntötemppuja. Intian lisäksi käärmeenlumoojia voi nähdä Bangladeshissa, Sri Lankassa, Thaimaassa, Malesiassa sekä Pohjois-Afrikassa Egyptissä, Tunisiassa ja Marokossa.
Käärmeillä ei ole ulkoisia korvia eivätkä ne siten voi kuulla puhaltimen ääniä. Käärme seuraa katseellaan lumoojan soittimen päätä, jonka se kokee uhkaavana.
Intian Rajasthanissa asuvat Kalbeliya-heimon mustalaiset kuuluvat Intian kastijärjestelmän puitteissa erityiseen käärmeenlumoojakastiin.
Juan de la Cierva
Juan de la Cierva () oli espanjalainen lentokoneinsinööri ja lentäjä. Hänen kuuluisin keksintönsä on vuonna 1919 kehitetty autogiro.
De la Cierva syntyi varakkaaseen perheeseen Murciassa. Hän pääsi lentokoneeseen jo poikana ja kiinnostui lentämisestä. Hän opiskeli insinööriksi, jonka jälkeen muutti Englantiin, missä skotlantilaisen teollisuusmiehen James G. Weirin tuella perusti Cierva Autogiro Company -yhtiön.
Espanjan sisällissodassa hän toimi Francon puolella. Hän kuoli 41-vuotiaana lento-onnettomuudessa Englannissa.
Cierva Autogiro Company lisenssivalmistaja saksalainen Focke-Achgelis kehitti vuoteen 1936 mennessä ensimmäisen täysin toimivan helikopterin, Focke-Wulf Fw 61:n.
Josef Neman
Josef Grigorejevitš Neman (venäjäksi "Иосиф Григорьевич Неман") (26. helmikuuta 1903 – 1952) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Opintojensa jälkeen hän työskenteli Konstantin Kalininin suunnittelutoimistossa vuodesta 1926 alkaen kehittäen Kalinin K-3, Kalinin K-4 ja Kalinin K-5 lentokoneet. Vuodesta 1931 alkaen hän työskenteli Harkovan ilmailuinstituutissa. Vuosina 1938–1941 hän oli työleirillä vuoden 1937 poliittisten puhdistusten seurauksena. Leirillä hän osallistui Tupolev Tu-2:n kehitystyöhön. Vuodesta 1944 vuoteen 1952 hän toimi ko. instituutissa.
Alla käytetty translitterointi on Suomen Siivet-lehden 2/1973 mukainen:
Kuivatusosa
Kuivatusosa on paperikoneen neljäs osa perälaatikon, viiraosan ja puristinosan jälkeen. Kuivatusosa vie eniten energiaa, koska siinä pyritään saamaan paperiradasta, kartonkiradasta tai selluloosaradasta loppu kosteudesta pois ennen mahdollista kalanterointia leikkaamista ja rullaamista leikkaamista kirjapainojen käyttämään muotoon.
Perinteisessä kuivatusosassa paperirata kulki yläkuivatusryhmissä kuumiksi höyryllä lämmitettyjen yläkuivatussylintereiden yläpuolelta yläkuivatusviiran alta alaryhmille alakuivatussylinterin alle alaviiran päällä. Uudemmassa ratkaisussa, mitä kutsutaan slalom-viiraksi kuivatusviirat kulkevat ylhäältä alas ja alhaalta ylös "pujottelua" muistuttavalla tavalla.
Höyryllä kuumaksi lämmitettyjen sylintereiden vaihtoehtona voi prosessissa olla myös muita kuivatuskeinoja.
Joillain kuivatusosille ennen aivan viimeisiä kuivatusryhmiä on liimapuristin, millä voidaan paperiin lisätä eri aineita. Liimapuristin lisää paperiradan kosteutta, minkä vuoksi sen jälkeenkin on yleensä kaksi kuivatusryhmää palauttamaan liimapuristinta edeltänyt kuiva-ainepitoisuus.
Joonian kapina
Joonian kapina oli ensimmäinen suuri konflikti Kreikan ja Persian välillä. Kapinointi kesti vuodesta 499 eaa. aina vuoteen 494 eaa. asti, jolloin kapina päättyi Persian voittoon. Kapina sai alkunsa Joonian kreikkalaisissa siirtokunnissa protestiliikkeenä tyranni Aristagorasta vastaan, joka hallitsi Miletoksen kaupunkia itsevaltaisin ottein 500-luvun lopussa eaa. ja seuraavalla vuosisadalla. Kapinahenki levisi muihin persialaisten hallitsemiin kaupunkeihin Kreikassa ja Vähässä-Aasiassa sekä Kyproksella.
Hesykhios Miletoslainen
Hesykhios Miletoslainen oli bysanttilainen historioitsija ja elämäkertakirjailija. Hänen lisänimensä oli "Illustrius". Hän oli asianajajan poika ja vaikutti Konstantinopolissa 500-luvulla keisari Justinianus I:n aikana.
Fotios ylisti Hesykhioksen tyyliä ja sanoi hänen olleen totuudessa pysyvä historioitsija. Hänen mukaansa (cod. 69) Hesykhios kirjoitti kolme merkittävää teosta:Painoksia: J. C. Orelli (1820) ja J. Flach (1882); katkelmia teoksissa C. W. Muller, "Frag. hist. Graec." iv. 143 ja Theodor Preger, "Scriptores originis Constantinopolitanae", i. (1901); J Flach, "Pseudo-Hesychius" (1880); yleisesti katso Karl Krumbacher, "Geschichte der byzantinischen Literatur" (1897).
Paperikonetekstiili
Paperikonetekstiili on paperikoneissa, kartokinkoneissa ja selluloosakoneissa käytettävä polyesteristä tai polyamidista kudottu kangas. Märkäosan paperikonetekstiili on märkäviira, puristinosan puristinhuopa tai kenkäpuristinmatto tai kuivatusosan kuivatusviira.
Viiraosalla käytetään kaksi- tai kolmikerroksisia viiroja. Mikäli perälaatikko kuluttaa viiraa odotettua enemmän, voidaan kulumisen ehkäisemiseksi kutoa konesuuntaan joka toinen lanka polyesterilangan sijasta polyamidilankana.
Puristinosalla käytetään vähäisen viivapaineen vallitsessa pohjakankaaltaan keveitä kaksikerroksisia puristinhuopia. Kun viivapaine on suuri niin sitten käytetään paksumpaa pohjakangasta. Laminaattihuovan avulla voidaan yhdistää hyvä puristuksen kestävuus ja suuri vesitila hienoon paperia vaurioittamattomaan pintaan. Puristinosassa kenkäpuristimen kanssa käytetään kenkäpuristinmattoa eli beltiä.
Kuivatusosalla käytetään polyesterisiä kuivatusviiroja. Kuivatusosalla käytetään myös päänvientiköysiä, jotka eivät ole paperikonetekstiileitä, mutta auttavat viemään paperiradan pään uudelleen koneeseen, mikäli se on katkennut.
Paperikonetekstiileille voidaan tehdä erilaisia mittauksia käytön jälkeenkin. Niissä voidaan selvittää jäljellä olevaa vesitilaa, kulumista sekä vaurioita.
Pullonpyöritys
Pullonpyöritys on seurapeli, jossa pelivälineenä on pullo. Peli soveltuu pienin sääntömuutoksin aina lasten syntymäpäiväjuhlista aikuisten illanviettoon.
Pelaajat asettuvat istumaan rinkiin lattialle tai pöydän ympärille. Ennen pelin aloittamista sovitaan säännöistä ja rajoituksista, jotta vältytään riidoilta. Aloittaja valitaan pyöräyttämällä pulloa pelaajien keskelle jäävällä alueella ja katsomalla, kenen kohdalle pullonkorkki pysähtyy. Tämän jälkeen aloittava pelaaja pyöräyttää pulloa. Kun pullo on pysähtynyt, pelaaja kysyy pullon osoittamalta henkilöltä "totuus vai tehtävä". Mikäli henkilö vastaa "totuus" on hänen vastattava rehellisesti pulloa pyörittäneen pelaajan esittämään kysymykseen. Jos vastaus on "tehtävä", on pelaajan suoritettava pulloa pyörittäneen pelaajan määräämä tehtävä. Kun pelaaja on vastannut kysymykseen tai suorittanut tehtävän, on hänen vuoronsa pyörittää pulloa. Mikäli pelaaja ei halua vastata tai suorittaa tehtävää, hän putoaa pois pelistä ja edellinen pyörittäjä saa pyörittää uudelleen.
Peliä voidaan pelata myös kysymällä "totuus, tehtävä, prosentti vai top five". Tällöin pelaajan vastatessa "prosentti" 
hänen tulee vastata, kuinka monta prosenttia hän pitää jostakin pyörittäjän valitsemasta asiasta, esineestä, paikasta tai henkilöstä. Jos vastaus on "top five" pelaajan tulee luetella viisi suosikkiaan pyörittäjän valitsemasta aiheesta.
Jos vastaamisesta tai tehtävän suorittamisesta kieltäytyviä pelaajia ei haluta poistaa pelistä, heille voidaan määrätä rangaistus, esimerkiksi vaatekappaleen riisuminen.
Kouvolan rautatieasema
Kouvolan rautatieasema () on Kouvolassa sijaitseva tärkeä risteysasema. Se sijaitsee 130 kilometrin päässä Helsingin rautatieasemalta, Riihimäen kautta mitattuna. Rautatieaseman yhteyteen on sijoitettu myös linja-autoasema, ja yhdessä ne muodostavat matkakeskuksen.
Kouvola on yksi Suomen vilkkaimmista rautatien solmukohdista. Sieltä lähtee junia neljään ilmansuuntaan: Lahden oikoradan sekä Riihimäen kautta Helsinkiin, Kotkaan (Kotkan rata), Mikkelin kautta Pieksämäelle ja Kuopioon (Savon rata) sekä Luumäelle, josta rata haarautuu Lappeenrannan kautta Joensuuhun (Karjalan rata) sekä Vainikkalan raja-aseman kautta Venäjälle. Kouvolaan liikennöidään taajamajunilla, tavallisilla pikajunilla, InterCity- ja InterCity2-junilla sekä Pendolinoilla.
Kouvola on jaettu 9. tammikuuta 2005 alkaen neljään liikennepaikkaan jotka ovat Kouvola asema, Kouvola lajittelu, Kouvola tavara ja Kouvola Oikoraide.
Kouvolan asema syntyi alun perin Kuusankosken tehdasyhdyskunnan tarpeisiin. Ensimmäinen asema valmistui vuonna 1875, ja alkuaikoina se palveli lähinnä tavara-asemana. Vuoden 1885 valtiopäivillä Kouvola valittiin Savon radan risteysasemaksi, minkä myötä asema alkoi nopeasti laajentua.
Vuonna 1889 valmistui uusi asemarakennus vanhan itäpuolelle. Sen viereen rakennettiin yömajarakennus, jota laajennettiin ravintolasiivellä vuonna 1912. Rautatiehallitus korotti Kouvolan I luokan asemaksi vuonna 1916.
Vetureille oli tallipaikkoja parhaimmillaan 40, kolmessa eri rakennuksessa. Osa näistä on edelleen käytössä.
Vuonna 1909 rakennettiin alikulkukäytävä, joka oli vain 2,3 metriä leveä. Vasta vuonna 1931 valmistui leveä alikulkutie ratapihan ali.
Nykyinen asema vihittiin käyttöön syyskuussa 1960. Valmistuessaan se oli kooltaan Suomen suurin heti Helsingin jälkeen. Asemanseutu sai myös uuden ilmeen, kun linja-autoasema muutti rautatieaseman yhteyteen. Uusi henkilöratapiha tunneleineen, asvaltoituine laitureineen ja laiturikatoksineen valmistui lopullisesti vuonna 1966.
Vain matkustajaliikenteen käytössä olevat raiteet on mainittu.
Hesykhios
Hesykhios (kreikkaa, "tyyni") voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Navy SEAL
Navy SEALs (lyh. "SEa-Air-Land", meri-ilma-maa, sana "seal" tarkoittaa myös hyljettä) on Yhdysvaltain laivaston erikoisjoukko. Vuonna 1961 perustettu Navy SEALs kykenee nimensä mukaisesti erikoisoperaatioihin merellä, ilmassa ja maalla. Navy SEALsin tehtäviin kuuluvat muun muassa hyökkäystehtävät (iskuosastotoiminta, sabotaasi, panttivankien pelastustehtävät sekä kohteiden valtaaminen maalla ja merellä), erikoistiedustelu (vihollisalueen kohdetiedustelu ja valvonta sekä maihinnousun valmistelu), ulkomaisten joukkojen koulutus, epätavanomainen sodankäynti sekä terrorisminvastaiset operaatiot. Aiemmin Navy SEALs erikoistui epätavanomaisiin operaatioihin merillä ja muissa vesistöissä, rajoittaen toimintansa noin 30 kilomerin päähän rannikolta, mutta viime vuosina se on operoinut yhä enemmän maalla.
Navy SEALsin historia juontaa vuonna 1943 perustettuihin laivaston erikoisjoukkoihin nimeltä Naval Combat Demolition Units (NCDU) ja Underwater Demolition Teams (UDT), joiden tehtävänä oli tiedustella vihollisen ranta-alueita, merkitä maihinnousupaikkoja, sekä räjäyttää esteitä ja linnoitteita maihinnousun tieltä. Vuonna 1944 NCDU osallistui Normandian maihinnousuun ja UDT Tyynenmeren operaatioihin.
Vuosina 1950-1953 UDT operoi Korean sodassa. Kun Navy SEAL vuonna 1961 perustettiin, sen upseerit ja miehistö rekrytoitiin aluksi UDT:n riveistä. Vuonna 1962 SEAL-yksiköitä lähetettiin kouluttamaan Etelä-Vietnamin erikoisjoukkoja. Vietnamin sodan eskaloitumisen jälkeen SEAL-yksiköt suorittivat erikoisoperaatioita Vietkongin ja Pohjois-Vietnamin joukkojen selustassa.
SEAL-yksiköitä oli mukana mm. Grenadan miehityksessä vuonna 1983, Panaman miehityksessä vuonna 1989, Persianlahden sodassa vuonna 1991 ja vuonna 2003 alkaneessa Irakin sodassa. Vuodesta 2001 lähtien SEAL-yksiköt ovat osallistuneet Afganistanin sotaan.
Vuonna 2011 aiemmin SEAL Team 6 -nimellä tunnettu SEAL-yksikkö DEVGRU suoritti operaation, jossa Osama bin Laden surmattiin.
Navy SEAL -joukkue käsittää 16 taistelijaa (2 upseeria ja 14 aliupseeria). Joukkue on jaettu kahteen ryhmään (1 upseeri ja 7 aliupseeria). Ryhmä puolestaan koostuu kahdesta nelimiehisestä partiosta, joissa kummassakin on kaksi sukeltajaparia.
Tämä testi- ja harjoitusjakso kestää 24 viikkoa. BUD/S saattaa karsia hakijoista jopa 90 prosenttia.
BUD/S:in läpäisseet jatkavat koulutusta 28 viikkoa kestävällä SQT-jaksolla, jonka aikana suoritetaan mm. taistelusukeltajakurssi ja laskuvarjohyppykurssi. Tätä seuraavat muut erikoiskurssit. Yhteensä SEAL-koulutus kestää noin 2,5 vuotta.
Kolmea Afganistanissa toimivaa Navy Sealia on syytetty vankien kidutuksesta ja pahoinpitelyistä vuonna 2012 kostoksi pommi-iskusta, jossa kuoli yksi Navy Seal. Sealit myös ryöstelivät siviileiltä.
Siltalan pehtoori
Siltalan pehtoori, myös: Siltalan pehtori, (alkuteos "Inspektorn på Siltala") on Harald Selmer-Geethin kirjoittama romaani vuodelta 1903. Sen kustantaja oli Söderström & C:o, samoin kuin 1904 julkaistun suomennoksen. Sen on suomentanut Aarni Kouta. Kirja ilmestyi vuonna 1912 myös Saksassa nimellä "Der Inspektor auf Siltala".
Harald Selmer-Geeth oli salanimi, jonka takana oli Viipurin oikeuspormestari Werner August Örn. Alkuperäinen ruotsinkielinen teos menestyi aluksi varsin hyvin, ja siitä otettiin vuonna 1920 kolmas painos, mutta sen jälkeen se jäi unohduksiin. Suomennoksen suosio alkoi kasvaa vasta vuoden 1934 elokuvan myötä ja on sittemmin jäänyt elämään kartanoromantiikan klassikkona, josta on otettu uusi painos viimeksi 1994.
Risto Orko on ohjannut "Siltalan pehtoorista" vuonna 1934 kassamagneetin "Siltalan pehtoori", jonka tuotti Suomi-Filmi. Vuonna 1953 Suomi-Filmi tuotti aiheesta toisenkin filmiversion "Siltalan pehtoori", jonka on ohjannut Valentin Vaala. Se perustui Vaalan ja Usko Kempin käsikirjoitukseen. Elokuvassa on kriitikon mukaan tilaustyön makua, ja sen menestys jäi keskinkertaiseksi.
Hjalmar Procopé teki Selmer-Geethin romaanin pohjalta huvinäytelmän, joka sai ensi-iltansa Svenska teaternissa vuonna 1913. Svenska Teaternin suureksi menestykseksi osoittautuneessa esityksessä pehtooria esitti Konrad Tallroth. Näytelmä käännettiin pian myös suomeksi, ja se oli suomalaisten teattereiden vakio-ohjelmistoa aina 1930-luvulle saakka. Näytelmä ei kuitenkaan koskaan saanut pysyvämpää sijaa teattereiden ohjelmistossa. Varsinkin Orkon ohjaaman elokuvan jälkeen siihen on todennäköisesti vaikuttanut se, että siitä puuttuu monia yleisöä kiinnostavia elokuvan elementtejä, kuten Aaretti-rengin ja Miina-piian subrettipari, joka toi esittäjiensä Matti Lehtelän ja Elna Hellmanin taitojen ansiosta elokuvaan luontevuutta ja uskottavuutta, joita kirjassa ja näytelmässä ei ole.
Indira Gandhin kansainvälinen lentoasema
Indira Gandhin kansainvälinen lentoasema (, ) on Delhissä, Intiassa sijaitseva lentoasema, joka on yksi maan tärkeimmistä lentoasemista sekä kotimaan että ulkomaan liikenteelle. Asema on nimetty Intian entisen pääministerin Indira Gandhin mukaan. Se tunnettiin aiemmin Palamin lentoasemana, mutta sen nimi vaihdettiin 2. toukokuuta 1986 uuden terminaalin valmistuttua.
Lentoaseman kautta kulki noin 65,7 miljoonaa matkustajaa huhtikuun 2017 ja maaliskuun 2018 välisenä aikana.
Kuntamarkkinointi
Kuntamarkkinoinniksi kutsutaan toimenpiteitä, millä pyritään tuomaan kunta esille. Mielikuvaa paikkakunnasta luodaan muun muassa tapahtumien (myös matkailumarkkinointi) ja mainonnan keinoin. Yleensä markkinointiin liittyy myös joitakin konkreettisia, lyhyellä tähtäimellä mitattavissa olevia tavoitteita, kuten uusien asukkaiden hankkiminen.
Kuntamarkkinointia voidaan pitää elinkeinopolitiikan osana, sillä mielikuvilla on todellista vaikutusta esimerkiksi yritysten sijoittumiseen eri alueille.
Seudulliset kehittämisyhteisöt SEKES ry järjestää Kuntamarkkinoinnin SM-kilpailun vuosittain.
Oulun palo 1882
Vuoden 1882 suurpalossa Oulussa tuhoutui keskustassa Hallituskadun ja Pakkahuoneenkadun varsilta 27 taloa. Tuhoutuneiden talojen joukossa oli mm. kaupungin Seurahuone. Tuli pääsi irti illalla 2. marraskuuta Kirkkokadun ja Pakkahuoneenkadun kulmassa olleen apteekin kellarista. Kellarissa säilytettiin bensiiniä ja muita palonarkoja aineita, jotka saivat aikaan tulipalon räjähdysmäisen leviämisen. Tuli levisi rannan suuntaan ja poltti siellä suola- ja viljamakasiineja. Palokunta sai kuitenkin estettyä tulipalon leviämisen pakkahuoneeseen, johon oli varastoitu kauppiaiden tavaroita talvea varten.
Todennäköisimmin Gustaf Sjöman, Oulussa tuolloin toiminut valokuvaaja, ikuisti torin ja Rantakadun savuavat rauniot heti palon jälkeen.