hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Darwininsammakko
Darwininsammakko ("Rhinoderma darwinii") on pienikokoinen Chilessä ja Argentiinassa elävä sammakkolaji.
Darwininsammakon väritys vaihtelee ruskeasta vihreään. Kooltaan se on noin 2,5–3,5 cm pitkä ja painaa muutaman gramman. Ravinnokseen se pyydystää hyönteisiä ja muita niveljalkaisia.
Lajin lisääntymistapa on melko erikoinen. Naarassammakko munii noin 20–30 munaa, joita urossammakko vartioi noin kahden viikon ajan munien kuoriutumiseen saakka, jonka jälkeen se noukkii kielellään kaikki selviytyneet nuijapäät kehittymään leukapussinsa sisään, kunnes ne kasvavat noin yhden senttimetrin pituisiksi ja kykenevät selviytymään luonnossa omillaan.
Darwininsammakko on nimetty luonnontieteilijä Charles Darwinin mukaan, joka löysi lajin kuuluisalla tutkimusmatkallaan.
Tukholman armeijamuseo
Tukholman armeijamuseo () on sotilashistoriallinen museo Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa. Se sijaitsee Östermalmin kaupunginosassa Artillerigården-nimisellä historiallisella tykistön kasarmialueella. Museorakennus on peräisin vuodelta 1867, ja se valmistui tuolloin armeijan asehuoneeksi. Kymmenen vuoden kuluttua, vuonna 1877 siitä muodostettiin kuitenkin museo. Tuolloin se kantoi vielä nimeä Tykistömuseo (). Vuonna 1932 se sai nykyisen nimensä. Vuosina 1992–2000 museo oli suljettuna täyskunnostuksen vuoksi. Vuonna 2005 museo nimettiin Tukholman parhaimmaksi museoksi. Sen kokoelmiin kuuluu noin 80 000 esinettä.
Play It Loud
Play It Loud on brittiläisen glam rock -yhtyeeksikin luokitellun Sladen toinen pitkäsoitto, joka julkaistiin 28. marraskuuta 1970. Albumi oli soundiltaan huomattavasti raskaampi kuin esikoisalbumi "Beginnings".
Kansallisten hittisinglejen puutteesta johtuen levy ei yltänyt listasijoituksille. Huonoon myyntimenestykseen saattoi vaikuttaa myös manageri Chas Chandlerin suoralta kädeltä määräämä järjestelmä, jonka mukaan kitaristi Dave Hill ja solisti Noddy Holder olivat yksi lauluntekijäpari, ja basisti Jim Lea ja rumpali Don Powell muodostivat toisen parivaljakon – myöhemmin kävi ilmi, että kaikista tuottoisin yhdistelmä oli Holder/Lea, joka tulevaisuudessa teki lähes kaikki yhtyeen hitit.
Levyn kappaleista aikaisemmin singlenä oli ilmestynyt "The Shape of Things to Come" sekä "Know Who You Are", joka oli uusi sanoitettu versio yhtyeen ensimmäisellä levyllä "Beginnings" julkaistusta "Genesis"-istrumentaalikappaleesta.
Levystä on sittemmin tehty useita uusintajulkaisuja sekä vinyylinä että CD:nä. Vuonna 2006 se julkaistiin remasteroituna samalla levyllä yhdessä "Beginnings"-albumin kanssa.Julkaistu: maaliskuu 1970, Fontana Records
Julkaistu: syyskuu 1970, Fontana Records
Taidesäätiö Merita
Taidesäätiö Merita on pankkikonserni Nordean vuonna 2002 perustama yleishyödyllinen säätiö, jonka tehtävä on huolehtia Nordean suomalaisten edeltäjäpankkien keräämistä taidekokoelmista. Taidesäätiö Meritan kokoelma koostuu lähinnä Suomen taiteen kultakauden teoksista, mutta mukana on myös suomalaisten nykytaiteilijoiden teoksia 1950-luvulta 1980-luvulle. Kokoelmaan kuuluvat Merita Pankin, Kansallis-Osake-Pankin, Suomen Yhdyspankin, STS-Pankin, Helsingin Osakepankin ja Suomen Teollisuuspankin keräämien taidekokoelmien merkittävimmät teokset. Kokoelman ylläpidon ohella säätiö myöntää apurahoja suomalaisen taiteen tukemikseksi.
Tällä hetkellä Taidesäätiö Meritan pysyvä kokoelma käsittää 1 038 taideteosta, joka on murto-osa Nordean aikanaan yli 10 000 teosta käsittäneistä kokoelmista. Yhtiö päätti luopua taideteoksistaan, koska pankkikonttorien lakkauttamisen ja avokonttorien yleistymisen vuoksi niitä oli entistä hankalampaa pitää esillä sen omissa tiloissa. Nordea lahjoitti säätiölle sen perustamisen yhteydessä vuonna 2002 noin 500 suomalaisen kulttuuriperinnön kannalta tärkeäksi katsottua taideteosta pankkien kokoelmista. Vuonna 2011 taidesäätiö osti Nordealta kaikki pankin jäljellä olleet suomalaiset taidekokoelmat, jotka käsittivät noin 7 000 teosta. Kauppahintaa ei julkistettu. Näistä teoksista noin 250 liitettiin säätiön pysyvään kokoelmaan. Jäljelle jääneistä yli 6 000 myytiin kauppaa seuranneiden kolmen ja puolen vuoden aikana, pääosin säätiön Helsinkiin perustamassa pop up -myymälässä. Taiteen myyntiprojekti päättyi vuoden 2015 lopussa. Taidesäätiön Meritan esimerkki on innoittanut 2000-luvulla myös monia muita suomalaisia suuryrityksiä säätiöimään taidekokoelmiaan.
Taidesäätiö Meritan taideteoksiin on mahdollista tutustua etukäteen tilattavalla maksullisisella ryhmäkäynnillä Nordealle kuuluvassa Suomen Yhdyspankin vanhassa pankkisalissa Helsingin Aleksanterinkadulla. Siellä on esillä otos säätiön kokoelman Suomen taiteen kultakauden teoksista. Näyttely vaihdetaan vuosittain. Kokoelman tunnetuimpia yksittäisiä teoksia ovat muun muassa Robert Wilhelm Ekmanin "Sunnuntaiaamu talonpoikaistuvassa" (1857), Akseli Gallen-Kallelan "Purren valitus" (1907) ja "C. G. Mannerheimin muotokuva" (1929), Helene Schjerfbeckin "Linköpingin vankilan ovella vuonna 1600" (1882) ja "Hiljaisuus" (1907), Ellen Thesleffin "Ihmisiä luonnossa" (1911), Pekka Halosen "Maaliskuu" (1911), Tove Janssonin "Fantasia" (1954), Juhana Blomstedtin "Dialogi" (1967), Ernst Mether-Borgströmin "Taivaan tikkaat" (1968) sekä Sam Vannin "Ekspansio" (1980). Säätiö myös lainaa teoksiaan museoille.
Säätiön asiamiehenä toimii FM, taidekonservaattori Anu Kehusmaa.
Carlo Rubbia
Carlo Rubbia (s. 31. maaliskuuta 1934) on italialainen fyysikko. Hän sai yhdessä Simon van der Meerin kanssa vuonna 1984 Nobelin fysiikanpalkinnon W- ja Z-bosonien löytämisestä.
Rubbia syntyi Goriziassa, Friuli-Venezia Giuliassa. Lukion jälkeen hän opiskeli fysiikantiedekunnassa Scuola Normale Superiore di Pisassa, jossa hän sai valmiiksi teesit koskien kosmista säteilyä. Rubbiasta tuli tutkija Columbian yliopistoon vuonna 1958, jossa hän työskenteli hiukkaskiihdyttimien parissa.
Muutaman vuoden kuluttua hän muutti takaisin Eurooppaan. Euroopassa hän pääsi työskentelemään CERN:ssä, vaikka hän sai professorin viran Harvardin yliopistossa hän matkusti säännöllisesti Eurooppaan, jotta hän voisi jatkaa töitään myös CERN:ssä. Van der Meerin uuden jäähdytysjärjestelmän ansiosta voitiin suorittaa tehokkaampia törmäytyksiä hiukkasilla. Tämän johdosta he löysivät W- ja Z-bosonit.
Nykyään Rubbia työskentelee Pavian yliopistolla.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2009
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2009 13. kertaa. Kilpailut käytiin Italian Roomassa 17. heinäkuuta – 2. elokuuta. Kilpailulajeina olivat uinti, avovesiuinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo. Kansainvälinen uimaliitto FINA päätti kisajärjestäjästä 16. heinäkuuta 2005. Rooman kanssa isännyydestä taistelivat Kreikan Ateena, Venäjän Moskova sekä Japanin Jokohama.
Kisoissa uitiin yhteensä peräti 43 maailmanennätystä uuden teknologian uimapukujen myötä.
Isäntämaa
Phong-varjostus
Phong-varjostus on kolmiulotteisessa grafiikassa käytetty varjostusmenetelmä, jossa polygonin valaistus lasketaan sen normaalien perusteella.
Phong-menetelmä on raskaampi laskea kuin tasainen varjostus ja Gouraud-varjostus, mutta tarkempi etenkin melko suuripolygonisissa "kiiltävissä" kappaleissa. Phong-varjostuksessa pinnan sisäpisteiden valaistus lasketaan erikseen, kun taas Gouraud-varjostuksessa valaistuskaava lasketaan vain kulmapisteille ja keskiosan värit interpoloidaan kulmapisteiden valaistuksesta.
Phong-varjostus on nykyisin esimerkiksi tietokonepeleissä yleisesti käytetty menetelmä.
Phong-varjostus perustuu Phongin heijastusmalliin (tai Phongin valaistusmalliin), jonka kehitti vietnamilaissyntyinen tietokonegrafiikan tutkija Bui Tuong Phong Utahin yliopistossa vuonna 1973. Siinä valonlähteestä tulevan valon heijastuminen kappaleesta jaetaan spekulaariin heijastukseen, joka kohdistuu vahvimpana suoraan katsojaan, diffuusiin heijastukseen, joka kohdistuu yhtä vahvana kaikkiin suuntiin ja ambientiin heijastukseen, joka simuloi ympäröivistä kappaleista tulevaa valoa. Heijastuva valo lasketaan spekulaaria, diffuusia ja ambientia komponenttia vastaavista muuttujista (jotka kuvaavat karkeasti kappaleen heijastusominaisuuksia) ja valonlähteen, kappaleen pinnan ja katsojan välisistä kulmista.
Phongin heijastusmalli on paikallinen valaistusmalli , eli se ei ota huomioon ympäröivistä kappaleista heijastuvaa valoa (muuta kuin karkeana, jokaisessa kohdassa samansuuruisena ambient-kertoimena), mutta valonlähteitä voi olla useampia. Phongin heijastusmalli ei perustu niinkään valon fysikaalisiin ominaisuuksiin, vaan on kokemuspohjainen.
Petersenin talo
Petersenin talo () on rakennus Tukholman vanhassakaupungissa. Se on rakennettu vuosina 1645–1659, ja sen suunnitteli arkkitehti Christian Julius Döteber. Toimeksiantaja oli Tukholman linnassa työskennellyt Regner Leuhusen. Talo rakennettiin renessanssityyliin, ja siinä on hollantilaisia ja saksalaisia vaikutteita.
Rakennusta laajennettiin vuosina 1873–1875, ja laajennuksen suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Johan Söderlund. Talo on historiansa aikana kuulunut muun muassa Ruotsin kuningatar Kristiinalle. Sen nimi juontuu ruotsalaisesta liikemiehestä Herman Petersenistä, joka hankki talon omistukseensa 1750-luvun puolivälissä.
Mesimäyrä
Mesimäyrä ("Mellivora capensis") (tunnetaan myös nimillä rateli ja hunajamäyrä) on Afrikassa ja Länsi- ja Etelä-Aasiassa tavattava näätäeläin. Mesimäyrää esiintyy erityisesti Kalaharin aavikolla.
Eläimen nimi viittaa siihen, että mesimäyrät ovat persoja hunajalle.
Vaikkei mesimäyrä ole erityisen kookas, löytyy siltä rohkeutta hyökätä isompien kimppuun puolustautuessaan. Mesimäyrä on noin 80 cm pitkä (lisäksi häntä n. 20–30 cm) ja se painaa noin 15 kg. Ne asuvat maahan kaivamissaan koloissa.
Mesimäyrä syö ravinnokseen muun muassa jyrsijöitä, liskoja, skorpioneja ja, koska mesimäyrät ovat immuuneja käärmeiden myrkyille, jopa huomattavan kokoisia ja myrkyllisiä käärmeitä. Lisäksi mesimäyrät ovat persoja hunajalle. Mesimäyrä on taitava kiipeämään ja se syö myös linnunpoikasia. Mesimäyrän on yleensä matkattava pitkiäkin matkoja ravintoa etsiessään.
Joskus mesimäyrä käyttää myös haaskoja ravintonaan, jos elävät saaliit ovat erityisen niukassa.
Mesimäyrillä on tapana käyttää tiettyjä alueita käymälöinään. Ulosteen ja virtsan mukana käymälöihin jää hajuja mesimäyrästä. Naaras saa hajuista selville alueella mahdollisesti oleskelevista koiraista. Koiraat taas saavat hajuista selville, milloin naarailla on kiima-aika. Hajumerkit saattavat houkutella paikalle useita koiraita, jotka kaikki tavoittelevat naaraan suosiota.
Naaras ja koiras viettävät yhdessä noin 3–4 päivää. Mesimäyränaaraan kantoaika on noin 2 kuukautta.
Mesimäyrällä on kerralla vain yksi pentu, jonka se kasvattaa yksin. Pennuilla on samanlainen väritys kuin emollaan ja se toimii varoituksena muille eläimille. Vain alle puolet pennuista selviää aikuisiksi pesän ulkopuolisten rankkojen olosuhteiden takia.
Mesimäyrällä on kaksi merkittävää puolustuskeinoa. Se erittää perärauhasistaan haisevaa ainetta, jota se tarpeen tullen ruiskuttaa vihollisensa päälle. Lisäksi mesimäyrän nahka on niin paksua ja löysää, ettei hyökkääjä saa siitä pitävää otetta. Esimerkiksi leopardilla saattaa kestää jopa tunti mesimäyrää pyydystäessä juuri tämän ominaisuuden takia.
Gouraud-varjostus
Gouraud-varjostus on kolmiulotteisessa grafiikassa varjostusmenetelmä, jossa polygoni valaistaan sen kulmapisteiden perusteella lineaarisesti interpoloimalla. Menetelmän kehitti ranskalainen tietojenkäsittelytieteilijä Henri Gouraud vuonna 1971.
Gouraud-varjostuksessa polygonien (eli käytännössä kolmioiden) kulmapisteiden valaistus lasketaan yleensä "Phongin valaistusmallin" perusteella, kuten Phong-varjostuksessakin, mutta erotuksena Phong-varjostuksesta, sisäosien pisteille ei lasketa omaa varjostusta, vaan niiden värit johdetaan lineaarisesti kulmapisteiden väreistä. Tämä on huomattavasti Phong-varjostusta nopeampaa, mutta karkeampaa suuripolygonisilla kappaleilla. Toisaalta kappaleilla, joissa polygoneja on erittäin paljon, Phong- ja Gouraud-varjostuksen ero muuttuu merkityksettömäksi.
Nefrosiaalidoosi
Nefrosiaalidoosi on synnynnäinen munuaiskerässairaus, johon liittyy myös vaikea-asteista kehitysvammaisuutta sekä kasvojen ja kallon epämuodostumia.
Nefrosiaalidoosi on mahdollisesti peittyvästi periytyvä. Se oireilee hyvin varhain ja johtaa ennenaikaiseen kuolemaan nuorella iällä.
Slayed?
Slayed? on englantilaisen rockyhtye Sladen kolmas albumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 1972. "Slayed?" on monien kriitikoiden mielestä Sladen paras studioalbumi. Toisin kuin yhtyeen kaksi aiempaa studiolevyä, "Slayed?" nousi brittilistan ykköseksi.
Levyn nopeaa nousua listoille siivittivät hieman aiemmin julkaistut hittisinglet "Mama Weer All Crazee Now" ja "Gudbuy T’Jane", jotka molemmat muodostuivat yhtyeen ehdottomiksi klassikoiksi. "Mama Weer All Crazee Now" -kappaletta on myöhemmin coveroinut muun muassa Quiet Riot. Levyn lainakappaleita ovat "Move Over" (Janis Joplin) ja "Let The Good Times Roll" (Leonard Lee).
"Slayed?":lla yhtyeen erääksi tavaramerkiksi vahvistui kappaleiden foneettinen kirjoitustyyli: crazee, gudbuy, nite, agen jne.
A-puoli
B-puoliJulkaistu: 1972, PolydorListasijoitukset
Julkaistu: 1972, PolydorListasijoitukset
Sladest
Sladest on englantilaisen glam rock -yhtyeen Sladen syyskuussa 1973 julkaistu kokoelma-albumi. Albumin Yhdysvaltain painos eroaa kappalelistan osalta eurooppalaisesta vastaavasta. Tanskassa se julkaistiin nimellä "Best of Slade".Perttunen & Väistö 2006, s.72.
Yhtyeen aikaisemmat hittisinglet ja sijoittumattomat kappaleet sisältävä "Sladest" nousi suoraan brittilistan ykköseksi ja sinniteltyään kärjen tuntumassa seuraavan vuoden puolelle nousi uudestaan ykköseksi yhtyeen jouluhitin "Merry Xmas Everybody" myötä. "Sladest" on myös yhtyeen ainoa Suomessa listaykköseksi noussut albumi.
INCL-tauti
INCL-tauti (infantiili neuronaali seroidilipofuskinoosi) on neuronaalisiin seroidilipofuskinooseihin kuuluva sairaus, joka vaurioittaa etenevästi keskushermostoa ja aiheuttaa ennenaikaisen kuoleman. INCL-tauti periytyy resessiivisesti ja kuuluu suomalaiseen tautiperintöön.
Suomessa INCL-taudista kärsii yksi ihminen 18 000:sta, ja uusia diagnooseja annetaan vuosittain noin 3–4. INCL-tautia tavataan myös muualla, joskin huomattavasti harvinaisempana.
INCL-tauti ei ole havaittavissa välittömästi lapsen synnyttyä. Lapsi saattaa kehittyä täysin tavanomaisesti ensimmäisen puolen vuoden ajan, toisinaan pitempäänkin. Yleensä oireet ovat selkeitä 12–18 kuukauden iässä. Oireiston aiheuttava geenivirhe sijaitsee kromosomissa 1.
INCL-tauti aiheuttaa syvään kehitysvammaisuuteen johtavaa kehityksen taantumista, epilepsiaa, lihasvelttoutta ja -nykäyksiä, pakkoliikkeisyyttä, näkövammaisuutta, ongelmia syömisen ja nukkumisen suhteen sekä muita oireita. Yleensä kuolema tapahtuu lapsuudessa, keskimäärin noin 10,5 vuoden iässä.
INCL-lapsia saatetaan kuntouttaa esimerkiksi fysioterapialla. Sairauteen ei kuitenkaan ole olemassa parantavaa hoitoa. Tila kuvattiin itsenäisenä sairautena vuonna 1973.
Old, New, Borrowed and Blue
Old, New, Borrowed and Blue on englantilaisen rockyhtye Sladen helmikuussa 1974 julkaistu studioalbumi. Niin sanotun "slademanian" riehuessa parhaillaan Euroopassa levy nousi listojen kärkeen ja julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä "Stomp Your Hands, Clap Your Feet", viitaten solisti Noddy Holderin lavakäyttäytymiseen.
"Old, New, Borrowed and Blue" laajensi yhtyeen repertuaaria "jytärockista" myös melodisempaan suuntaan, mikä ei miellyttänyt kaikkia faneja. Siitä huolimatta singlenäkin julkaistu "Everyday" on useaan otteeseen äänestetty yhdeksi yhtyeen parhaimmista kappaleista. Sladen "Yesterdayksikin" kutsuttu valssipohjainen balladi näytti tekijöidensä Holderin ja Jim Lean lauluntekotaidot uudessa perspektiivissä. Yhtyeen normaalista tavasta poiketen basisti Jim Lea laulaa päävokalistin osuudet kappaleessa "When the Lights Are Out".
Ainoa ulkopuolinen muusikko levyllä on Tommy Burton, joka soittaa pianoa kappaleessa "Find Yourself a Rainbow".
Huhujen mukaan Slade olisi noihin aikoihin suunnitellut eräänlaista joululevyä, ja albumin punavoittoinen kansi olisi alun perin suunniteltu sitä varten.
Albumin äänitykset aloitettiin loppuvuodesta 1973 Olympic -studioilla. Rumpali Don Powell oli ollut saman vuoden heinäkuussa vakavassa auto-onnettomuudessa, ja kärsi muistinmenetyksistä. Hänen oli hankala muistaa myös kappaleiden kulkua, ja tämä teki kappaleiden äänittämisestä vaikeampaa.
Isossa-Britanniassa kriitikot kehuivat albumia paljon, saaden osakseen jopa The Beatles -viittauksia. Eräs brittiläinen kriitikko arvioi albumia seuraavasti:
"Useassakin mielessä "Old, New, Borrowed and Blue" omaa tunnelmia ja vaikutteita Beatles -albumeilta, vaikkapa "Rubber Soulilta". Noddyn ääni tuntuu tulevan lähemmäs Lennonin vastaavaa joka kerta kuullessani sitä" .
Vaikka yhtyettä imartelivatkin jatkuvat vertaukset kaikkien aikojen menestyksekkäimpään yhtyeeseen, ei Slade kuitenkaan halunnut niittää mainetta "uutena Beatlesina".A-puoli
B-puoliListasijoitukset:
Listasijoitukset:
Virsikirja
Virsikirja voi tarkoittaa.Ulkomaalaisia virsikirjoja:
Unihoc
Unihoc on ruotsalainen salibandytuotteita valmistava yritys.
Unihoc on ruotsalainen salibandymailavalmistaja, joka on markkinajohtaja muun muassa Ruotsissa, Tšekissä, Sveitsissä ja Norjassa. Suomessa Unihoceja myydään lukuisissa urheiluliikkeissä sekä myös Stockmanneissa.
Unihoc on yksi maailman vanhimmista salibandyvalmistajista. Se on perustettu vuonna 1972.
Suomessa Unihocin mailoilla pelaa Rauman SalBan salibandy-joukkue.
Vuonna 2012 Ylen Kuningaskuluttaja-ohjelman testissä Unihoc hävisi suomalaisille maerkeile. Sitä kritisoitiin kömpelyydestä ja ulkonäöstä.
Unihoc on tuonut markkinoille patentoituja varsiratkaisuja, kuten Curven (taitettu varsi), Bamboo (varsi ohenee golfin rautamailan tavoin lapaa kohti), Top Lightin (todella kevyt varsi), Bubblen sekä Double Bubblen (kyseisissä mailoissa yksi- tai kaksikuplitettu varsi). Niiden lisäksi valikoimasta löytyy myös Pistol- ja TWS (Two Way System) -varret.
Kauden 06-07 puolivälissä Unihoc toi myyntiin veivilavan nimeltään Evo2 Senseidoja kauden lopulla Evo3 Hook -lavan].
Unihoc tekee mailojen, lapojen ja grippien lisäksi myös muita salibandytuotteita, kuten urheilu- ja vapaa-ajanvaatteita ja salibandysuojalaseja.
Johann Friedrich von Brandt
Johann Friedrich von Brandt (25. toukokuuta 1802 Jüterbog, Preussi – 15. heinäkuuta 1879 Merreküll, Viro) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Brandt opiskeli Wittenbergin kymnaasissa vuoteen 1820, ja Berliinin yliopistossa lääketiedettä. 1831 hänet promovoitiin ja nimitettiin Pietarin tiedeakatemian eläintieteellisen osaston johtajaksi Alexander von Humboldtin suosituksesta. Brandt edisti suuresti osaston eläinkokoelman laajenemista, sillä hän sai näytteitä ja kokoelmia useiden tutkijoiden tekemiltä tutkimusmatkoilta.
Brandt kuvaili ja nimesi suuren joukon lintuja, etenkin venäläisten tutkimusmatkailijoiden Pohjois-Amerikan Tyynenmeren puoleiselta rannikolta keräämiä. Suomessa tavatuista linnuista hän on nimennyt mustakurkkurautiaisen ("Prunella atrogularis").
Ebbe Grims-land
Ebbe Grims-land (11. kesäkuuta 1915 Malmö – 27. tammikuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, alttoviulisti ja mandolinisti.
Grims-land debytoi viulistina Malmössä 1932 ja opiskeli Kööpenhaminassa, Tukholmassa ja Wienissä. Hänen varhaisimmat teoksensa olivat kamariorkesterille.
Ebbe Grims-land oli Ruotsin radion sinfoniaorkesterin aktiivinen jäsen 31 vuotta. Hänen teosluetteloonsa kuuluu mm. kamarimusiikkia ja sinfonia.
Arvopaperi (lehti)
Arvopaperi on kuukausittain ilmestyvä sijoittamisen erikoislehti. Lehden vt. päätoimittajana toimii Arno Ahosniemi ja sitä julkaisee Alma Talent. Arvopaperi-lehden levikki on 23 000 ja lukijamäärä noin 90 000.
Arvopaperin sisarjulkaisu on neljästi vuodessa ilmestyvä, asumiseen ja asuntosijoittamiseen keskittyvä Arvoasunto-lehti.
Arvopaperi-lehti aloitti keväällä 1981 muutamaa kuukautta aiemmin perustetun Osakesäästäjien Keskusliiton jäsenlehtenä. Lehteä julkaissut Suomen Arvopaperimediat Oy siirtyi Talentumin omistukseen 2004.
Arvopaperi-lehden palveluun on kesästä 1997 saakka kuulunut sijoitusaiheinen verkkokeskustelupalsta AP Areena. Se tuli 2000-luvulla tunnetuksi vilkkaasta ja räväkästä keskustelustaan, joka johti muun muassa Antti Piipon voittamaan kunnianloukkausjuttuun erästä AP Areenan kirjoittajaa vastaan. Toisaalta keskustelupalsta ansioitui nopeana tiedonvälittäjänä joulukuun 2004 tsunamien yhteydessä. Kirjailija Karo Hämäläinen koosti AP Areenan vuoden 2006 keskusteluista kirjan "Mitä mukissa – AP Areenan vuosikirja 2007" (Talentum 2007).
AP Areenan moderointia tehostettiin ja käyttöliittymää uudistettiin huhtikuussa 2012, minkä seurauksena monet palstan vakiokäyttäjät siirtyivät keskustelemaan perustamaansa Trooli.fi -palveluun.
Augsburg Airways
Augsburg Airways oli saksalainen lentoyhtiö, joka oli keskittynyt syöttöliikenteeseen ja toimi tässä roolissa yhteistyössä Lufthansan kanssa. Alkujaan Augsburgiin sijoittunut yhtiö toimi sittemmin Münchenin lentoasemalta käsin, mutta yhtiön kotipaikka oli edelleen Augsburgissa.
Augsburg Airwaysin edeltäjä oli Interot Airways, jonka perusti vuonna 1980 saksalainen metsäteollisuusyhtiö Haindl (joka siirtyi vuonna 2001 UPM-Kymmenen omistukseen). Aluksi lentoyhtiön päätehtävänä oli järjestää lentoyhteys Düsseldorfin ja Augsburgin välille Haindlin sisäisiä tarpeita täyttämään, mutta vuonna 1986 toimintaa laajennettiin kattamaan myös tavallisia liikennelentoja. Kalustona toimi aluksi metsäyhtiön Beechcraft King Air -konetyyppi, mutta toiminnan taloudellisen menestyksellisyyden myötä ja Saksan jälleenyhdistymisen laajentaessa kohdevalikoimaa, tilasi yhtiö suurempia de Havilland Canada DHC-8 -koneita.
Vuonna 1995 Interot liittyi IATA:n jäseneksi, ja yhtiön Augsburgin kotikenttä sai siten kansainvälisen lentokenttäkoodin AGB. Muutamaa kuukautta myöhemmin yhtiön nimi muuttui nykyiseen muotoonsa, ja yhteistyö Lufthansan kanssa alkoi. Osana yhteistyötä Augsburg Airways lensi lentonsa Lufthansa Regionalin (aiemmin Team Lufthansa) väreissä ja käytti Lufthansan LH-lentonumerotunnusta.
Lufthansa ilmoitti lopettavansa yhteistyösopimuksen Augsburg Airwaysin kanssa kesäkauden 2013 jälkeen. Yhtiö lopetti toimintansa 27. lokakuuta 2013.
Helgoland
Helgoland (Helgolandin friisiksi "deät Lun"; Mooringin friisiksi "Hålilönj") on Saksalle kuuluva, kahdesta saaresta koostuva alue Pohjanmeressä noin 70 kilometrin päässä Saksan rannikosta. Alueella asuu noin 1 400 ihmistä, ja se on osa Schleswig-Holsteinin osavaltiota. Saaret eivät kuulu Euroopan unionin tullialueeseen.
Helgoland on oma kuntansa Pinnebergin piirissä.
Helgolandin pääsaari Hauptinsel (”pääsaari”) on noin yhden neliökilometrin suuruinen. Sinne on myös keskittynyt kaikki asutus. Saarista pienempi, Düne (”dyyni”), on pinta-alaltaan 0,7 neliökilometriä. Saaret olivat yhteydessä toisiinsa vuoteen 1720 saakka, jolloin ne joutuivat tulvan johdosta toisistaan erilleen. Helgolandin korkein kohta sijaitsee pääsaarella, ja se kohoaa noin 61 metrin korkeuteen yli merenpinnan.
Helgoland kuului Tanskalle vuodesta 1714 vuoteen 1814, jolloin se siirtyi brittien hallintaan. Brittiläiset joukot olivat miehittäneet saaren jo vuonna 1807, ja tekivät siitä tuolloin brittiläisen siirtomaan. Kielin rauhassa Helgolandista tuli virallisesti osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa.
Helgolandista alkoi muodostua suosittu matkailukohde J. A. Siemensin perustettua sinne merikylpylän vuonna 1826. Vuonna 1890 Britannia ja Saksa suorittivat vaihtokaupan, jossa Helgoland luovutettiin Saksalle ja Saksa puolestaan luovutti itäafrikkalaisen Sansibarin Britannialle sen protektoraatiksi.
1800-luvulla saarten lähellä käytiin kaksi meritaistelua:
Ensimmäisen maailmansodan aikana saarten lähellä käytiin toiset kaksi meritaistelua:
Helgoland jäi asumattomaksi liittoutuneiden pommitettua sitä 18. huhtikuuta 1945 toisessa maailmansodassa. Sodan jälkeen britit käyttivät Helgolandia sotilaallisiin tarkoituksiin. Sitä käytettiin muun muassa harjoitusalueena. 18. huhtikuuta 1947 Ison-Britannian kuninkaallinen laivasto yritti räjäyttää sen. Räjäytykseen käytettiin 6 800 tonnia räjähdettä ja se oli historian suurin ilman ydinaseita suoritettu räjäytys. Sen seurauksena Helgolandin pääsaari muun muassa muutti muotoaan. Räjäytyksen varsinaisena kohteena olivat saaren linnoitukset, mutta myös koko saaren tuhoutuminen oli hyväksyttävissä. Britit luovuttivat Helgolandin Saksan liittotasavallalle 1. maaliskuuta 1952, ja asukkaita alkoi muuttaa takaisin alueelle.
Helgolandissa toimii arvostettu ja perinteikäs Helgolandin lintuasema, joka aloitti toimintansa jo 1800-luvulla.
Saarella on pieni luonnonsuojelualue Lummenfelsen. Sen pinta-ala on vain 1,1 hehtaaria.
Merituulet pitävät ilmansaasteiden ja siitepölyjen määrän saaren ilmassa pieninä, ja sinne tehdään terveysmatkoja.
Helgolandissa puhutaan saksan lisäksi friisiä, tarkemmin pohjoisfriisin Helgolandin murretta. Pohjoisfriisillä on virallisen kielen asema Helgolandissa. Helgolandin murretta puhuu vain muutama sata, mutta sitä opetetaan saaren kouluissa. Helgolandissa puhuttu saksa on alasaksaa.
Antonio Aguilar
Antonio Aguilar (17. toukokuuta 1919 Zacatecas, Meksiko – 19. kesäkuuta 2007 México) oli meksikolainen näyttelijä, laulaja, tuottaja ja kirjailija. Hän sai vuonna 2000 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Aguilar syntyi vuonna 1919 Villanuevan kaupungissa Meksikossa. Hän aloitti näyttelijänuransa vuonna 1952 elokuvassa "Un rincón cerca del cielo". Hän oli ensimmäinen esiintyjä, joka yhdisti konsertteihinsa rodeota tehdessään kiertuetta Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa.
Aguilar meni vuonna 1959 naimisiin Flor Silvestren kanssa ja sai kaksi lasta. Aguilar menehtyi 19. kesäkuuta 2007 Méxicossa keuhkokuumeeseen. Hän oli kuollessaan 88-vuotias. Hänen poikansa, Pepe Aguilar, on Meksikon suosituimpia nykylaulajia.
Aguilar on esiintynyt 167 elokuvassa, jotka ovat tyylillisesti lähinnä lännenelokuvia. Osan elokuvistaan hän on myös tuottanut ja käsikirjoittanut. Kuuluisimpia hänen elokuvistaan ovat "Caballo Prieto Azabache" ja "Bala Perdida". Hän on myös esiintynyt John Waynen kanssa vuoden 1969 lännenelokuvassa "The Undefeated". Suomessa Aguilarin tuotannosta on esitetty ainakin Felipe Cazalsin elokuva "Viva Mexico" ("Zapata", 1970).
Aguilar aloitti musiikintuotannon vuonna 1950, ja julkaisi musiikkia 50 vuoden ajan perinteisen mariachi-yhtyeensä kanssa. Hän on myynyt yhteensä 25 miljoonaa levyä. Aguilarin tunnetuimpia lauluja ovat "Triste Recuerdo", "Albur de Amor", "Gabino Barrera" ja "Puno de Tierra".
Robert Woodrow Wilson
Robert Woodrow Wilson (s. 10. tammikuuta 1936) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Vuonna 1978 hänelle ja Arno Allan Penziasille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto kosmisen taustasäteilyn löytämisestä. Löytö sattui vahingossa: Työskennellessään uudenlaisella antennilla Bell Labsissa Wilson ja Penzias huomasivat outoa kohinaa, jota ei pystytty selittämään. He olettivat aluksi häiriön johtuvan pulujen jätöksistä, mutta mahdollisten häiriötekijöiden poistamisen jälkeen he ymmärsivät, että kyseessä on kosmisen taustasäteilyn aiheuttama häiriö. Penziasin ja Wilsonin löytö on tärkeä todiste alkuräjähdyksestä.
Come What(ever) May
Come What(Ever) May on Stone Sourin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. elokuuta 2006.
Albumin kirjoittaminen alkoi jo vuonna 2003, jolloin laulaja Corey Taylor ja kitaristi James Root tekivät materiaalia heidän toiselle yhtyeelleen, Slipknotille. Tammikuussa 2006 Stone Sour aloitti albumin nauhoittamisen heidän debyyttialbumi "Stone Sour"in seuraajaksi, jonka aikana rumpali Joel Ekman jätti yhtyeen takia perheasioiden takia. Hänet lopulta korvattiin ex-Soulfly rumpalilla Roy Mayorgalla, joka soitti rumpuja albumilla lukuun ottamatta kahta kappaleista.
Julkaisun jälkeen Stone Sour lähti vuoden kestävälle kiertueelle, joka sisälsi keikkoja useilla alueilla, mukaan lukien Yhdysvallat, Kanada, Japani ja Eurooppa. Albumi sai yleisesti myönteisen arvion. Se sai kiitosta edistyneestä kappaleiden kirjoittamisesta ja musiikkityylistä. Albumi myi kultaa Yhdysvalloissa ja Kanadassa sekä single "30/30-150" oli ehdolla parhaaksi metallikappaaleksi vuoden 2007 Grammy-gaalassa. Kesäkuussa 2007 Stone Sour julkaisi erityispainos version albumista, joka sisälsi kuusi ennenjulkaisematonta kappaletta ja bonus DVD:n, jolla oli kolme musiikkivideoita ja täsypitkä live-esitys bändin Moskovan keikasta. Albumi on Stone Sourin myydyin albumi tähän mennessä, lähinnä menestys singlen "Through Glass" ansiosta.
Sam Taylor
Sam "The Man" L. Taylor (s. 12. heinäkuuta 1916) on yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti.
Taylor teki yhteistyötä mm. Scatman Crothersin, Cootie Williamsin, Lucky Millinderin, Cab Callowayn, Ray Charlesin, Buddy Johnsonin, Louis Jordanin ja Big Joe Turnerin kanssa. Hän johti 1960-luvulla viisihenkistä Blues Chasers -yhtyettään.
Taylor on kärsinyt sydänvaivoista ja joutunut kahteen sydänkirurgiseen toimeenpiteeseen. Hänen poikansa, Bobby Taylor (hänkin blues-muusikko) menehtyi sydänkohtaukseen 1997.
Taylor otettiin Long Island Music Hall of Fameen vuonna 2006.
Pinetop Perkins
Joe Willie ”Pinetop” Perkins (13. heinäkuuta 1913 Belzoni, Mississippi – 21. maaliskuuta 2011 Austin, Texas) oli yhdysvaltalainen blues-muusikko. Hänet valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 2003.
Perkins oli kotoisin vaatimattomista oloista ja työskenteli puuvillapelloilla jo seitsemänvuotiaana. Koulunkäynti jäi kolmeen luokkaan. Hän aloitti uransa kitaristina, mutta hänen vasen kätensä vammautui tappelussa Arkansas'ssa. Hän siirtyi pianoon ja teki 1950-luvulla yhteistyötä Earl Hookerin kanssa. Hookerin yhtyeen ohjelmistoon kuului ”Pinetop's Boogie Woogie”, josta hän sai lempinimensä.
Hän siirtyi Illinois'hin ja aloitti levytysuran uudelleen 1968.
Kun Otis Spann lähti Muddy Watersin yhtyeestä, Perkins tuli 1969 pianistiksi hänen tilalleen ja oli mukana 12 vuotta ja soitti kaikilla Watersin viimeisillä studiolevyillä.. Perkins levytti myös Legendary Blues Bandin kanssa. Oman ensilevyn hän teki vasta 1988 ja julkaisi yhteensä viitisentoista palkittua levyä. Hän esiintyi julkisesti vielä yli 90-vuotiaana. Hän loukkaantui liikenneonnettomuudessa vuonna 2004 mutta selvisi lievin vammoin.
Perkins asui Austinissa, Texasissa. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 Grammy elinikäisistä saavutuksista musiikin alalla. Vuonna 2007 hän voitti Grammyn kaikkien aikojen vanhimpana esiintyvänä taiteilijana yhtenä "" -levyn esiintyjistä.
Perkinsille oli sovittu esiintyminen Rauma Bluesissa heinäkuussa 2011.
Emil Aaltosen museo
Emil Aaltosen museo on Tampereen Pyynikinrinteellä sijaitseva museo, joka on avattu yleisölle 8. kesäkuuta 2004. Se esittelee teollistumisen kehitystä sekä vuorineuvos Emil Aaltosen elämäntyötä ja taidekokoelmaa. Museo toimii Pyynikinlinnassa, joka oli Aaltosen pitkäaikainen koti. Pääkerroksen pysyvä näyttely keskittyy Aaltoseen ja hänen taidehankintoihinsa. Rakennuksen yläkerrassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä.
Emil Aaltonen oli jo nuorena kiinnostunut kulttuurista, ja 1920-luvun nousukaudella hän alkoi kerätä taidetta aktiivisesti. Parin vuosikymmenen aikana kenkätehtailija hankki omistukseensa noin 250 teosta. Aaltonen uskoi, että taiteella oli hyviä vaikutuksia ihmisiin. Niinpä tauluja pidettiin esillä muun muassa hänen tehtaidensa konttoreissa. Aaltonen myös lahjoitti taidetta eteenpäin. Sotamuseolle hän antoi muotokuvasarjan, jonka Antti Favén oli maalannut valkoisten upseereista. Aaltosen kuoleman jälkeen kokoelman teoksia on lahjoitettu Tampereen Taideyhdistykselle.
Emil Aaltosen kokoelmassa on pääasiassa vanhaa suomalaista taidetta. Aaltonen arvosti etenkin taiteilijoita, jotka olivat teknisesti taitavia, hallitsivat aiheensa ja osasivat välittää tunnelmia. Hyvä taide oli hänen mielestään esittävää ja ihannoivaa. Aaltosen lempitaiteilijoihin kuuluikin Albert Edelfelt, jonka maalauksissa yhdistyivät realismi ja romantiikka. Modernismista Aaltonen ei innostunut, mutta hän sisällytti silti kokoelmaansa Gabriel Engbergin värikkäitä ekspressionistisia töitä.
Kokoelman taiteilijoista Aleksander Lauréuksen ja Robert Wilhelm Ekmanin töissä näkyy romantiikan vaikutus ja ateljeemaalauksen pitkä perinne. Düsseldorfin koulukuntaa kokoelmassa edustavat Werner Holmberg, Victor Westerholm ja Fanny Churberg, jotka ottivat jo askelia ulkoilmamaalauksen suuntaan. Myöhempää suoranaisempaa naturalismia ja realismia seuranneita taiteilijoita kokoelmassa ovat Albert Edelfelt, Helene Schjerfbeck, Maria Wiik ja Fredrik Ahlstedt.
Aaltonen hankki myös esimerkiksi Adolf von Beckerin, Hjalmar Munsterhjelmin sekä von Wrightin veljesten teoksia. Suomalaisen taiteen lisäksi kokoelmassa on jonkin verran ulkomaista vanhempaa maalaustaidetta.
Aaltosen taidekokoelmassa on muun muassa seuraavat teokset:
Buckingham Fountain
Buckingham Fountain on suihkulähde Chicagossa, Illinois’n osavaltiossa, Yhdysvalloissa. 
__notoc__
Suihkulähteen lahjoitti Chicagolle veljensä muiston kunniaksi Kate Buckingham. Se vihittiin käyttöön 26. elokuuta 1927. Buckingham perusti myös "Buckingham Fountain Endowment Fund" -säätiön, jonka tarkoituksena on huolehtia suihkulähteen ylläpidosta, jotta chicagolaiset veronmaksajat eivät joutuisi osallistumaan suihkulähteen kustannuksiin.
Suihkulähde toimi tunnetun entisen Route 66 -valtatien itäisenä päätepisteenä.
Monumentaalisen lähteen suunnittelusta vastasi yhdysvaltalainen arkkitehti Edward H. Bennett. Sen veistokset puolestaan ovat Jacques Lambertin käsialaa. Suihkulähteen esikuvana on ollut Versailles’n palatsin suihkulähde "Latona".
Suihkulähde on toiminnassa aamukahdeksasta iltayhteentoista joka päivä huhtikuun puolivälistä lokakuun puoliväliin saakka kuitenkin sään mukaan. Vesinäytöksen aikana suihkulähteen keskimmäinen suihku yltää noin 150 jalan korkeuteen. Iltahämärässä vesinäytökseen yhtyvät myös valo- ja musiikkiefektit.
Honeyboy Edwards
David ”Honeyboy” Edwards (28. kesäkuuta 1915 – 29. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen delta blues -laulaja ja -kitaristi Mississippin osavaltiosta.
Edwards oli Robert Johnsonin ystävä ja läsnä yönä, jona tämä kuoli juotuaan myrkytettyä viskiä. Hän julkaisi muusikonuransa ohessa kirjan "The World Don't Owe Me Nothin"' (1997).
Edwards otettiin Blues Hall of Fameen 1996. Hän kuoli 96-vuotiaana elokuussa 2011.
John Stamos
John Phillip Stamos (s. 19. elokuuta 1963 Cypress, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Stamos aloitti uransa yhdysvaltalaisesta saippuasarjasta "General Hospital", jossa hän näytteli vuodet 1982–1984. Vuosina 1987–1995 hän näytteli tilannekomediasarjassa "Full House", ja vuonna 2001 lyhytikäiseksi jääneessä televisiosarjassa "Ilmiantajat". Vuosina 2006–2009 hän näytteli tohtori Tony Gatesia "Teho-osastossa". Lisäksi hän on urallaan toiminut tuottajana sekä vieraillut televisiosarjoissa (muun muassa "Frendit" ja "Glee") ja näytellyt elokuvissa.
Stamos oli naimisissa näyttelijä Rebecca Romijnin kanssa vuosina 1998–2005.
Herb Jeffries
Herbert ”Herb” Jeffries (24. syyskuuta 1913 Detroit, Michigan – 25. toukokuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko ja näyttelijä.
Jeffriesillä oli etiopialaisia, kanadanranskalaisia, italialaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Hän sai mainetta muun muassa cowboyrooleistaan lukuisissa lännenelokuvissa. Hän pysyi kuitenkin suhteellisen tuntemattomana valkoiselle yleisölle ennen uuden kiinnostuksen heräämistä 1980-luvulla.
Jeffries julkaisi vielä vuonna 1995 albumin "The Bronze Buckaroo (Rides Again)". Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän oli naimisissa viidesti.
Hank Locklin
Lawrence Hankins Locklin eli Hank Locklin (15. helmikuuta 1918 McLellan, Florida – 8. maaliskuuta 2009 Brewton, Alabama) oli yhdysvaltalainen country-muusikko ja laulaja-lauluntekijä.
Locklin oli Grand Ole Opryn jäsen. Hänen tunnetuimpia hittejään ovat muiden muassa "Send Me the Pillow That You Dream On", "Geisha Girl" ja "Please Help Me I'm Falling", joka sijoittui Billboard Hot 100 -listalla kahdeksanneksi.
Locklin sai osakseen laajaa huomiota Euroopassa ja varsinkin Irlannissa – hän levyttikin vuonna 1963 albumin "Irish Songs Country Style".
Locklin nähtiin vuonna 2006 Public Broadcasting Servicen "Country Pop Legends" -spesiaalissa, jossa hän esitti laulut "Send Me The Pillow That You Dream On" ja "Please Help Me I'm Falling".
Luettelo eniten valmistetuista lentokoneista
Tämä on luettelo eniten valmistetuista lentokoneista. Listalla on mukana kaikki lentokonetyypit, joita on valmistettu yli 5 000 kappaletta.
Vincent Sherman
Vincent Sherman (16. heinäkuuta 1906 – 18. kesäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuviaan ovat "Naisen valta" ("Mr. Skeffington", 1944), "Nora Prentiss" (1947) sekä "Mies Philadelphiasta" ("The Young Philadelphians", 1959).
Sherman työskenteli lisäksi television parissa ohjaten muun muassa sarjaa "Waltonin perhe". Hänen keskeisimmät elokuvansa ovat 1940- ja 1950-luvuilta.
Sherman kuoli Los Angelesissa 99-vuotiaana, vain hieman ennen kuin olisi täyttänyt 100.
Pulisongit
Pulisongeilla eli poskiparralla tarkoitetaan korvien etupuolella kasvavaa ja hiusrajasta leuan takaosiin asti kasvavaa karvoitusta, jota esiintyy pääsääntöisesti miehillä. Viiksien tapaan pulisongeiksi sanotaan karvoitusta, jonka ympärillä kasvava karva on ajettu pois. Tämä antaa mahdollisuuden useisiin eri variaatioihin. Pulisongit olivat erittäin suosittuja varsinkin 1970-luvulla muun muassa Elvis Presleyn myötä. Pulisongit ovat olleet suosiossa myös rockabilly- ja rock and roll -muusikoiden piireissä aina 1950-luvulta lähtien.
Monet juutalaiset antavat pulisonkien kasvaa huomattavan pitkiksikin, näitä kutsutaan sanalla "payot".
Keikyū-rautatiet
Keihin kyūkō -rautatiet (), lyhyemmin Keikyū-rautatiet (), on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Tokion metropolissa ja Kanagawan prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Keikyūn linjat yhdistävät Tokion sen eteläpuolen kaupunkeihin, Kawasakiin, Jokohamaan ja Yokosukaan, sekä muihin paikkakuntiin Miuran niemimaalla. Yhtiön nimi "Keihin" (京浜) viittaa Tokioon (東京) ja Jokohamaan (横浜). Keikyūn rautatielinjojen yhteispituus on 87,0 kilometriä. Vuonna 2016 sen asemien yhteenlaskettu päivittäinen matkustajamäärä oli keskimäärin noin 2,58 miljoonaa. Keikyū on osa Keikyū Groupia, jonka muut yritykset toimivat muun muassa liikenteen, logistiikan, kiinteistönvälityksen ja vapaa-ajan palveluiden aloilla.
Yhtiöllä on 1 856 työntekijää (vuonna 2017). Sen pääkonttori sijaitsee Tokion Minaton erillisalueen Takanawan kaupunginosassa.
Keikyū-rautateiden juuret ovat vuonna 1898 perustetussa Daishi-sähkörautatiessä (), joka aloitti liikennöinnin vuoden 1899 tammikuussa. Se oli siten Japanin kolmas ja Kantōn alueen ensimmäinen sähkörautatie. Jo saman vuoden huhtikuussa yritys muutti nimensä Keihin-sähkörautatieksi ().
Toisen maailmansodan aikana yritys liitettiin Tōkyū-rautateihin yhdessä Odakyū-rautateiden kanssa, mutta sodan päättymisen jälkeen vuonna 1948 se sai takaisin itsenäisyytensä Keihin kyūkō -rautateinä.
Keikyū-rautateiden päälinja liittää Tokion Sengakujin ja Shinagawan rautatieasemat etelään Kawasakiin, Jokohamaan ja lopulta Uragaan Miuran niemimaalla. Muut linjat haarautuvat tästä päälinjasta.
Keikyūn lentoasemalinja liikennöi Hanedan lentoasemalle, ja pohjoisessa yhtiö harjoittaa läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: Tokion metroon Toein Asakusa-linjalle ja sen kautta Keisei-rautateiden verkostoon ja Hokusō-linjalle.
Nykyinen:
Entinen:
Ž
Ž (ž) on latinalaiseen aakkostoon eräissä kielissä lisätty kirjain. Ž on muodostettu kirjaimesta z, jonka päälle on tarkkeeksi lisätty hattu. Kirjaimen nimi on suomen yleiskielessä "hattu-z". Ž edustaa tyypillisesti soinnillista postalveolaarista frikatiivia eli niin sanotun suhuässän (š) soinnillista vastinetta. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (ja monien sanakirjojen ääntämisohjeissa) tämän äänteen merkkinä on , mutta suomalais-ugrilaisessa tarkekirjoituksessa ja amerikkalaisessa foneettisessa aakkostossa käytetään merkintää [ž].
Ž-kirjainta vastaa kyrillisissä kirjaimissa Ж (ж), jota käytetään bulgariassa, makedoniassa, serbiassa, montenegrossa, ukrainassa ja venäjässä.
Ž-kirjain on lainattu suomen kieleen tšekistä vuonna 1907, jolloin annettiin ensimmäinen suositus sen käytöstä.
Ž-kirjaimella merkitään suomen kielessä soinnillista postalveolaarista frikatiivia . Kirjain esiintyy vain muutamassa lainasanassa (kuten brežneviläisyys, džonkki, fidži, maharadža). Lisäksi sitä käytetään nimissä (Azerbaidžan), etenkin translitteroitaessa nimiä, jotka alkukielessä kirjoitetaan kyrillisin aakkosin (esim. Ždanov, Žirinovski).
Aakkosjärjestyksen kannalta ž katsotaan suomessa z-kirjaimen muunnelmaksi, joten se aakkostetaan samalla tavalla kuin z.
Tšekin kielen lisäksi ž esiintyy useimmissa muissakin latinalaista kirjaimistoa käyttävissä slaavilaisissa kielissä, joihin lukeutuvat slovakki, sloveeni, bosnia ja kroatia. Sen sijaan puolan kielessä lähinnä vastaava kirjain on ż, jossa tarkkeena on hatun sijasta yläpuolinen piste, kuten alun perin tšekissäkin.
Kirjain on omaksuttu myös muun muassa latviaan ja liettuaan, turkmeeniin sekä lakota-intiaanien kieleen. Suomalais-ugrilaisista kielistä ž kuuluu viron, karjalan ja vepsän sekä pohjoissaamen, inarinsaamen ja koltansaamen oikeinkirjoitukseen.
Windows-käyttöjärjestelmässä kirjaimet voi kirjoittaa myös Merkistö-apuohjelman (charmap.exe) avulla.
Rock’n’roll EP – Osa 1
Rock'n'roll EP - Osa 1 on Moog Konttisen perustaman Moog in Bändi -yhtyeen neljän kappaleen EP. Se ilmestyi vuonna 1995.
Levy sai jatko-osan 21 vuotta myöhemmin, kun Moog in Bändin jäähyväislevy "Rock'n'roll EP - Osa II" julkaistiin heinäkuussa 2016.
Hämeenlinnan kaupunginvaltuusto
Hämeenlinnan kaupunginvaltuusto on hallintoelin, joka vastaa Hämeenlinnan kaupungin toiminnasta ja taloudesta. Hämeenlinnan suurin puolue oli pitkään SDP, mutta vuonna 2008 Kokoomus kiri niukasti uuden suurkunnan suurimmaksi puolueeksi. Sekä Kokoomuksella että SDP:lla oli silloin 20 paikkaa valtuuston 59 paikasta. Tasatilanne on jatkunut myös kaksien seuraavien vaalien ajan.
Valtuusto kokoontuu noin kerran kuussa Raatihuoneen valtuustosalissa. Kokoukset ovat seurattavissa myös verkossa.
Artjärven kunnanvaltuusto
Artjärven kunnanvaltuusto oli Artjärven kunnan korkein päättävä elin. Artjärvi liittyi Orimattilan kaupunkiin 1. tammikuuta 2011.
Orimattilan seudun kansanterveystyön kuntayhtymän valtuusto lakkautettiin ja sen toiminta siirtyi Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymälle 2007. Artjärven kunnanvaltuusto nimitti edustajansa Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymän valtuustoon ja Päijät-Hämeen liiton edustajainkokoukseen.
Artjärven kunnanvaltuuston aikeisempi puheenjohtaja Raimo Kareinen teki kunta-aloitteen Artjärven kunnan liittämisestä Orimattilan kaupunkiin. Hankkeeseen liittyy Tero Mölsän kanssa allekirjoitettu luonnos. Aloitteesta virisi kansalaiskeskustelu.
Vuonna 2009 sosiaalidemokraattien, kristillisdemokraattien, kokoomuksen ja keskustan valtuustoryhmistä irtautuneet valtuutetut muodostivat teknisen vaaliliiton nimeltä Artjärvi-liike, myöhemmin Pro Artjärvi.. Liikettä johti Keskustan Päijät-Hämeen piirin entinen puheenjohtaja Ari Anttila.
Saksan vapaa nuoriso
Saksan vapaa nuoriso (Freie Deutsche Jugend, FDJ) oli Saksan demokraattisessa tasavallassa toiminut sosialistinen nuorisojärjestö, joka perustettiin 7. maaliskuuta 1946. FDJ:n jäseneksi hyväksyttiin 14 vuotta täyttäneet.
FDJ:ssä oli 1980-luvun alussa 2,3 miljoonaa jäsentä. Sen lastenjärjestö oli Ernst Thälmann -pioneerijärjestö, johon kuului 1980-luvun alussa 1,6 miljoonaa koululaista. FDJ oli Demokraattisen nuorison maailmanliiton jäsen vuodesta 1948 ja Kansainvälisen ylioppilasliiton jäsen vuodesta 1950 lähtien. Nykyään Saksassa toimii uutena FDJ:na tunnettu pienimuotoinen äärivasemmistolainen organisaatio.
Kekkonen (EP)
Kekkonen on Moogetmoogs -yhtyeen vuonna 1993 julkaistu neljän kappaleen CD-EP. Se äänitettiin Harasoo Studiossa vuosina 1992–1993. Äänittäjänä ja miksaajana toimi Jani Viitanen. EP jäi Moogetmoogsin viimeiseksi levytykseksi. Nimikkokappale Kekkonen (- Victoria -) julkaistiin myös Rock-Festari, 16 kotimaista rockhittiä kokoelmalla.
Eija Nousiainen
Eija Nousiainen (o.s. Grönberg, s. 25. lokakuuta 1944 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on tehnyt pitkän uran Suomen Kansallisteatterissa.
Hänen puolisonsa Heikki Nousiainen, poikansa Mikko Nousiainen ja Mikon poika eli Eijan pojanpoika Niila, ovat myös näyttelijöitä. Hänen tyttärensä Miia Nousianen puolestaan työskentelee Ylessä ohjaajana, apulaistuottajana ja tuotantokoordinaattorina.
Scott Grimes
Scott Richard Grimes (s. 9. heinäkuuta 1971 Lowell, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa sarjoissa "Tunteita ja tuoksuja", "Viiden juttu", "Taistelutoverit" ja "Teho-osasto".
Grimes on pyrkinyt luomaan uraa myös laulajana. Hän on ollut naimisissa vaimonsa Dawn Bailey-Grimesin kanssa vuodesta 1997 lähtien, ja parilla on kaksi lasta.
Latuka
Latuka tai lotuko on yksi Etelä-Sudanin heimokansoista. Heimossa on noin 500 000 jäsentä.
Lotukon heimo puhuu otuhon kieltä. Lotukon mytologiassa pääjumalan nimi on Ajok.
Tadeusz Reichstein
Tadeusz Reichstein (20. heinäkuuta 1897 Włocławek – 1. elokuuta 1996 Basel) oli puolalais-sveitsiläinen Nobel-palkittu biokemisti. Juutalaiseen perheeseen syntynyt Reichstein toimi Baselin yliopiston professorina vuosina 1938–1967. Hänet tunnettiin etenkin C-vitamiinin ja hydrokortisonin valmistuksen keksijänä, sekä lisämunuaisen kuorikerroksen steroidihormonien tutkijana. Reichsteinille myönnettiin vuonna 1950 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto, jonka hän jakoi Edward Kendallin ja Philip Henchin kanssa.
Edvard Åström
Edvard Åström (12. joulukuuta 1856 Tornio – 30. marraskuuta 1927 Naantali) oli turkulainen monen eri alan tehtailija ja teollinen vaikuttaja. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi 1919.
Edvard Åström perusti Turussa vuonna 1881 sekä "Aktiebolaget Åströms Tekniska Fabrik Osakeyhtiön", joka valmisti saippuaa ja muita teknokemiallisia tuotteita, että "Åström & C:o A.B. Borst- och Penselfabrikin", joka valmisti harjoja ja siveltimiä. Yhtiöt fuusioitiin vuonna 1919, uusi yhtiö otti nimekseen "Aktibolaget Åströms Fabriker Osakeyhtiö". Harjatuotanto myytiin vuonna 1924 Harjateollisuus Oy:lle, mistä muodostui Yhtyneet Harja- ja Sivellintehtaat. Teknokemiallinen tuotanto myytiin seuraavana vuonna Lever Brothers Ltd:lle, nykyiselle Unilever Finland Oy:lle. Aktibolaget Åströms Fabriker Osakeyhtiö lakkautettiin vuonna 1931.
Åström oli mukana perustamassa Paraisten Kalkkivuori Oy:tä ja myös Suomen Vientiyhdistystä, josta tuli sittemmin Suomen Ulkomaankauppaliitto ja lopulta Finpro ry.
Edvard Åström sekä veljekset Karl Robert Åström ja Hemming Åström olivat serkuksia.
Belaja Gora
Belaja Gora () eli Ürüŋ Xaja () on kaupunkimainen taajama ja Abyin ulusin eli Abyin piirin hallinnollinen keskus Indigirkajoen varrella Sahan tasavallassa Venäjällä.
Belaja Goran kylästä tuli piirin hallinnollinen keskus vuonna 1974; entinen keskus oli Družinan kylä.
Belaja Gorassa oli 2000-luvulle tultaessa ala- ja keskiasteen koulut, neljä lastentarhaa, kirjasto, kirjapaino ja televisioasema.
Rydbergin vakio
Rydbergin vakio on ruotsalaisen fyysikon Johannes Rydbergin (1854–1919) mukaan nimetty luonnonvakio, joka on ominainen yksielektronisille atomille tai ioneille. Sen arvo on
missä formula_2 on ytimen massa ja formula_3 on elektronin massa. Jos approksimoidaan formula_4, saadaan
jota yleensä tarkoitetaan, jos puhutaan Rydbergin vakiosta määrittelemättä tarkemmin, mihin aineeseen viitataan. Vetyatomille, jonka ydin on protoni, saadaan
Bohrin atomimallin avulla voidaan johtaa vetyatomille sen spektriviivojen aallonpituuksien kaava
missä formula_8 on yllä mainittu Rydbergin vakio vetyatomille ja formula_9 spektriviivan aallonpituus, joka syntyy, kun elektroni siirtyy formula_10:neltä energiatilalta formula_11:lle.
Antarktiksen sopimus
Antarktiksen sopimus määrittelee valtioiden käyttäytymistä Etelämantereella. Sen avulla suljetaan pois Antarktiksen sotilaallinen käyttö ja varataan manner vain tieteellisiä ja rauhanomaisia tarkoitusperiä varten.
Antarktiksen sopimus solmittiin Washingtonissa 23. kesäkuuta 1961, jolloin sen allekirjoitti 12 valtiota: Argentiina, Australia, Belgia, Chile, Etelä-Afrikka, Iso-Britannia, Japani, Neuvostoliitto, Norja, Ranska, Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat. Tähän mennessä Antarktiksen sopimuksen on ratifioinut 50 valtiota, joiden joukossa on muun muassa Suomi.