hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Saksan demokraattisen tasavallan kansanarmeija
Itä-Saksan kansanarmeija (, lyh. NVA, kirjaimellisesti "Kansallinen Kansanarmeija") oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) asevoimien nimi, joka toimi vuosina 1956–1990.
Se perustettiin 1956 vastavoimaksi Saksan liittotasavallan Bundeswehrille. NVA:n perusta luotiin jo vuonna 1952, kun sen edeltäjä "Kasernierte Volkspolizei" (KVP) muodostettiin. Volkspolizein merellisestä osasta muodostettiin Kansanarmeijan merivoimat, joka sai vuonna 1960 virallisen nimensä Kansanlaivasto ().
NVA oli vapaaehtoisarmeija vuoden 1962 tammikuuhun asti, kunnes maassa astui voimaan yleinen asevelvollisuus. Asepalvelus kesti 18 kuukautta ja siihen olivat velvoitettuja 18–26-vuotiaat miehet. Korkeakouluopintoihin hakevalta mieheltä edellytettiin sitoutumista vähintään kolmeksi vuodeksi armeijan palvelukseen. Naiset pystyivät ilmoittautumaan vapaaehtoisiksi. Aseettomaan palvelukseen luotiin 1964 mahdollisuus rakennussotilaana (Bausoldat). Nämä joukot erotettiin normaaleista yksiköistä, jotta idealismi ei leviäisi. Aseistakieltäytyjiä vainottiin ja heiltä evättiin usein opiskelupaikka palveluksen jälkeen. Totaalikieltäytyjät olivat valtion vihollisia ja heidät tuomittiin vankeuteen Bautzenissa Stasin kuritushuoneessa.
Kansanarmeijan aseistus oli pääasiassa lähtöisin Neuvostoliitosta, ja se muodosti Neuvostoliiton etulinjan joukkojen kanssa ensimmäisen aallon mahdollisessa hyökkäyksessä NATO:a vastaan. Se oli Varsovan liiton jäsenien parhaiten aseistettu armeija Neuvostoliiton jälkeen.
Vuonna 1987 kansanarmeija oli saavuttanut voimansa lakipisteen ja se koostui 175 300 sotilaasta. Arviolta puolet heistä oli ammattisotilaita ja loput suorittamassa varusmiespalvelustaan.
NVA liitettiin Bundeswehriin 1990. Suurin osa entisistä DDR:n upseereista vapautettiin kuitenkin palveluksesta ja pieni osa, lähinnä nuoria upseereita, sai liittyä Bundeswehriin, kun sotilasarvoa oli ensin alennettu yhdellä arvolla. Kasarmeja suljettiin ja neuvostokalusto poistettiin pääosin käytöstä ja tuhottiin tai myytiin ulkomaille. Suomi osti DDR:n kansanarmeijan jäännöksistä pääasiassa panssarivaunuja, mutta myös kevyitä aseita, kenttätykkejä ja raketinheittimiä.
Luettelo Goldberg-muunnelmien levytyksistä
Luettelo Goldberg-muunnelmien, BWV 988, levytyksistä
Graavilohi
Graavilohi on pohjoismainen ruokalaji, joka valmistetaan kypsentämällä lohi kuumentamatta. Sana graavi tulee ruotsin kielen sanasta "grav", joka tarkoittaa hautaa.
Graavilohi valmistetaan laittamalla lohifileiden väliin karkeaa suolaa ja hiukan sokeria sekä usein myös muita mausteita, kuten valkopippuria, roseepippuria, viherpippuria, katajanmarjaa, tilliä tai konjakkia. Fileet kääritään pareittain nahkapuoli ulospäin ja säilytetään kylmässä 1–4 päivää. Suola pehmittää kalan lihan proteiineja ja estää kalan pilaantumisen. Graavaus on keksitty suurten kalasaaliiden säilyttämiseksi ilman kylmätiloja, mutta nykyisin graavilohta valmistetaan ja syödään sen maun takia.
Keskiajalla kalastajat valmistivat graavilohta suolaamalla ja kevyesti fermentoimalla hautaamalla kalan rantahiekkaan hieman korkean vuoroveden rajan yläpuolelle.
Japanilaisilla on vastaavanlaisia kalankäsittelytapoja mutta erilaiset mausteet.
Imelletty perunalaatikko
Imelletty perunalaatikko (tai hämäläinen perunalaatikko tai uunituuvinki) on hämäläinen perinteinen arkiruoka, jota muualla päin Suomea syödään perinteisenä jouluruokana. Se tehdään imellyttämällä eli seisottamalla perunasosetta noin 50 asteen lämpötilassa, jolloin perunan tärkkelys pilkkoutuu entsyymien vaikutuksesta lyhyemmiksi hiilihydraattiketjuiksi, sokereiksi. Näin syntyy tyypillinen makea maku. Tarvittaessa makeutta voidaan lisätä siirapilla.
Imelletty tai muunlainen perunalaatikko tunnetaan muuallakin kuin Hämeessä, joskin perunalaatikoksi voidaan kutsua myös perunaviipaleista, lihasta ja kalasta tehtyä laatikkoruokaa. Esimerkiksi Alahärmän ja Ylihärmän pitäjäruoka "perunaloora" tarkoittaa eräänlaista silakkalaatikkoa.
1980-luvulla toteutetussa pitäjäruokaprojektissa jonkinlaisen soseutetusta perunasta tehdyn perunalaatikon tai -tuuvingin valitsivat nimikkoruoakseen Anjalankoski, Elimäki, Heinolan maalaiskunta, Hollola, Hämeenkyrö, Iitti, Järvenpää, Kalanti, Keuruu, Kihniö, Kärkölä, Lahti, Loppi, Myrskylä, Mäntsälä, Nousiainen, Nurmijärvi, Pomarkku, Pälkäne, Ruovesi, Rääkkylä, Siuntio, Somero, Suomenniemi ja Tampere.
Setsuuri
Setsuuri on hapanimelä maustettu sekaleipä. Sen nimi tulee ruotsin makeaa ja hapanta tarkoittavista sanoista söt ja sur. Leivän valmistusvaiheisiin kuuluu hapatus ja imellyttäminen eli bakteeri- ja entsyymitoimintaa.
Setsuurin mausteina käytetään anista, kuminaa, pomeranssin kuorta ja fenkolia. Makeutta lisätään siirapilla. Jauhot ovat sekoitus ruissihtijauhoja, kokojyvävehnäjauhoja, ohra- ja kaurajauhoja.
Leipäjuusto
Leipäjuusto eli juustoleipä on perinteisesti Pohjanmaalla, Lapissa ja Kainuussa valmistettu paistettu tuorejuusto. Ruotsin Tornionlaaksossa ja Lapissa se on tunnettu nimellä kahvijuusto. Leipäjuustoa valmistettaessa kuumennettuun maitoon lisätään juoksutinta, joka erottaa valkuaismassan herasta. Massa kootaan möykyksi, josta yleensä muotoillaan litteä kiekko. Juusto paistetaan siten, että pinnalle muodostuu ruskeita pilkkuja. Paistettaessa rasva kihoaa juuston pintaan ja muodostaa konservoivan kerroksen.
Esiteolliseen aikaan leipäjuustoa valmistettiin kesäisin ja syksyisin, kun maitoa oli saatavilla. Juusto oli juhlaruokaa, ja sitä annettiin palkaksi esimerkiksi heinäntekoväelle. Leipäjuusto kuivattiin ja säilöttiin esimerkiksi ruislaarissa jyvien seassa, missä se säilyi jopa vuosia. Kuiva, kivikova leipäjuusto pehmeni hiilloksella lämmitettäessä. Juustoa lisättiin paloina myös erilaisiin keittoruokiin.
Aikaisemmin leipäjuustoa valmistettiin paikallisissa ja alueellisissa meijereissä. Meijerikoon kasvettua leipäjuuston teollista valmistamista ei Suomessa enää jatkettu suuremmissa meijereissä, vaan se jäi lähinnä pienten yksityisten meijereiden ja juustoloiden varaan, jotka hankkivat maitonsa sopimusmaitotiloilta.
Perinteisesti leipäjuusto tarjoiltiin vinoneliön muotoisina paloina kahvin kanssa. Päälle voi ripotella vähän sokeria. Uusperinnettä on leipäjuuston tarjoaminen lämmitettynä jälkiruoaksi lakkahillon ja joskus kerman kanssa. Leipäjuusto on maukasta myös grillattuna.
Oulun yliopistollinen sairaala
Oulun yliopistollinen sairaala (OYS) on kunnallinen, Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiiriin kuuluva sairaala, ja se on Pohjois-Suomen suurin ja laaja-alaisin sairaala. OYS:issa työskentelee noin 6 000 työntekijää, ja se on henkilöstöltään Suomen suurin sairaala. OYS:ssa toimii myös Oulun alueen yhteispäivystys.
OYS sijaitsee noin kaksi kilometriä itään Oulun kaupungin keskustasta Kontinkankaan kaupunginosassa, valtateiden 4 ja 22 liittymän koillispuolella.
OYS huolehtii Pohjois-Pohjanmaan alueen erikoissairaanhoidosta ja koko Pohjois-Suomen erityistason sairaanhoidosta. Erityisvastuualue kattaa puolet Suomen pinta-alasta. Tällä alueella toimii yliopistollisen sairaalan lisäksi neljä keskussairaalaa. OYS:ssa on potilaspaikkoja runsaat 900.
OYS:n yhteydessä on myös helikopterikenttä potilaskuljetuksia varten.
Oulun yliopistollinen sairaala aloitti toimintansa vuonna 1973. Tuolloin nimenä oli Oulun yliopistollinen keskussairaala (OYKS). Lääketieteen opetus Oulun yliopistossa oli alkanut vuonna 1960. Yliopiston opetussairaalana toimi vuosina 1963–1972 Oulun lääninsairaala. Oulun yliopistollisen keskussairaalan perustamisen jälkeen Oulun yliopiston lääketieteellinen tiedekunta on toiminut sairaalan yhteydessä.
Sisäasiainministeriö järjesti keskussairaalan suunnittelusta kaikille Suomen arkkitehdeille avoimen arkkitehtikilpailun vuonna 1965. Kilpailun voittaja julkistettiin tammikuussa 1966, ja voittajaksi selviytyi arkkitehti Reino Koivula ehdotuksellaan ”Missä lintuset laulaa”. Koivulan perustama arkkitehtiyhtymä sai tehtäväkseen hoitaa sairaalan suunnittelun voittaneen ehdotuksen pohjalta. Rakennustyöt alkoivat tammikuussa 1968, ja peruskiven muurasi Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen saman vuoden joulukuussa. Rakennukset valmistuivat vaiheittain niin, että viimeisenä valmistui lastentautien klinikka vuonna 1975. Sairaala vihittiin käyttöön 3. syyskuuta 1976.
Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirillä on käynnissä mittava hanke Oulun yliopistollisen sairaalan perusteelliseksi uusimiseksi. Tarkoituksena on rakentaa koko sairaala uudelleen vaihe vaiheelta, purkaa vanhaa ja rakentaa samalla uutta, jolloin sairaalan ei tarvitse pysähtyä vaan väistöillä voidaan taata keskeytyksetön toiminta. Hankkeen ensimmäinen toteutusvaihe aloitettiin keväällä 2017 purkamalla pois vanha lämpökeskus, hakekuljetin, keskuskeittiön terminaalit, jäteasema ja niin sanottu massavarasto, jossa on ollut viimeisimmäksi kalustokorjaamon toimintoja. Tälle paikalle rakennetaan uusi lasten ja naisten sairaala. Seuraavaksi uuden tieltä väistyvät pysäköintitalo ja hallintorakennus, joiden purku on tarkoitus aloittaa vielä vuoden 2018 aikana. Uudisrakennuksen ensimmäisen osan valmistuttua purkaminen etenee kirurgian torneihin, ravintola Kotkan ja keskuskeittiön alueelle. Myös Oulun keskuspesula väistyy uudisrakentamisen tieltä, ja sille rakennetaan uudet tilat. Kun kaikki uudisrakennukset on saatu toteutettua, puretaan jäljelle jääneet, huonokuntoiset vanhat rakennukset pois. Hankkeen on tarkoitus valmistua useassa vaiheessa, ja kokonaan valmista pitäisi olla näillä näkymin vuonna 2027.
Lipeäkala
Lipeäkala tai livekala on keskiajalta periytyvä ruokalaji, jota syödään erityisesti jouluna. Se on perinteisesti ollut kuivattua turskaa, joskus myös seitiä tai koljaa (kapakalaa). Nykyisin Suomessa ja Ruotsissa kaupattavasta lipeäkalasta 99 prosenttia on kuivattua molvaa, kun taas Norjassa käytetään vieläkin 90-prosenttisesti turskaa . Syynä molvan käyttöön Suomessa on se, että 1970-luvun loppupuolella turskakannat ehtyivät Pohjois-Norjan vesialueilta. Tällöin kalastusta siirrettiin etelämmäksi, jossa oli paljon molvaa.
Kala pehmitetään liottamalla emäksisessä lipeävedessä. Reagenssina on käytetty koivutuhkasta valmistettua potaskaa, jolla saadaan miedompi maku kuin natriumhydroksidilla. Perinteisesti kapakalan on annettu liota 3-7 päivää emäksisessä liuoksessa, jolloin se pehmenee ja sen proteiinit alkavat hajota. Lipeäkalan ei saa antaa liota liian pitkään, sillä tällöin sen rasvat alkavat saippuoitua ja maku pilaantuu. Pehmennyt lipeäkala pestään juoksevassa kylmässä vedessä huolellisesti ja pakataan. Pakattu lipeäkala säilyy noin 2-3 kk.
Kaupoissa myytävä kala on käyttövalmista sellaisenaan. Kalaa ei pitäisi enää huuhdella juoksevan veden alla, vaan halutessa sen voi pikaisesti huuhtoa kastamalla kylmään veteen ennen keitinveteen laittamista. Lipeäkala keitetään (nykyisin helpoimmin mikroaaltouunissa) ja tarjotaan valkokastikkeen, maustepippurin ja imelletyn perunalaatikon kanssa. Norjalaiset söivät vuonna 2001 lipeäkalaa 2055 tonnia. Portugalilainen perinneruoka bacalhau muistuttaa suuresti lipeäkalaa.
Lipeäkalan maku on hyvin mieto, ja siksi mausteena käytetään pippuria. Koska se säilyy erinomaisesti, keskiajan kuljetus- ja säilytysolosuhteissa lipeäkala on ollut oiva proteiininlähde. Etenkin katolisena aikana, kun paaston aikana ei saanut syödä lihaa, se oli arvostettu ruokalaji.
Tiedekeskus Tietomaa
Tiedekeskus Tietomaa on Suomen ensimmäinen tiedekeskus. Se avattiin yleisölle 29. kesäkuuta 1988. Tietomaa sijaitsee Oulun kaupungin Myllytullin kaupunginosassa, noin 700 metriä rautatieasemalta luoteeseen. Tiedekeskus toimii entisissä Veljekset Åström Oy:n nahkatehtaan voima-asemassa ja vesitornissa. Tietomaan tarkoituksena on esitellä tieteen ja tekniikan saavutuksia hauskasti ja mielenkiintoisesti jokamiehen näkökulmasta.
Tietomaassa on myös jättielokuvateatteri, joka esitti Suomen viimeisenä teatterina säännöllisesti 70 mm:n jättielokuvia. Elokuvat olivat niin sanottuja 8/70 mm -kopioita samoista lyhytelokuvista, joita esitetään maailmalla Imax-teattereissa.
Joulukuussa 1984 Oulun kaupunginhallituksen asettama työryhmä alkoi valmistella "Tietokonemaan" perustamista. Hankkeeseen pyrittiin saamaan mukaan yrityksiä, joilla oli laaja tietokoneasiantuntemus. Kesällä 1985 perustettiin Tietomaa Oy, jonka osakkeita omistivat muun muassa Oulun kaupunki, Nokia ja Valmet.
Tietomaan kävijäennätys 74 567 henkilöä on vuodelta 2008.
Rieska
Rieska on ohutta, nostattamatonta leipää, joka tehdään ilman hiivaa tai hapatusta ohrasta, kaurasta tai perunasta, joihin yleensä lisätään vehnää sitkon aikaansaamiseksi.
Eri maakunnissa on erilaisia rieskoja ja monet pitävät oman alueensa rieskaa ainoana oikeana. Pohjois-Pohjanmaalla rannikon ja sisämaan rieskat ovat erilaisia. Rieska-sanalla tarkoitetaan hyvin erilaisia leipiä, myös hapatettuja: esimerkiksi Kaakkois-Suomessa rieska on ohra- ja vehnäjauhosta, vedestä ja piimästä leivottu, paksu hiivaleipä. Etelä-Karjalassa happamattoman ohraleivän nimitys on vastaavasti kovaohranen tai kovaotranen ja ohuen perunakakkaran nimi taas on leposka tai lepuska. Laajemmin tunnettu tällainen hapanleipä on esimerkiksi Joutsenon rieska. Etelä-Karjalassa tunnetaan myös tattaririeska, jossa hapantaikinan jauhot ovat tattaria. Muualla Itä-Suomessa, kuten Kainuussa, Savossa ja Pohjois-Karjalassa happamatonta ohrarieskaa sanotaan nyrkkirieskaksi. Eteläsavolaisten käsitys rieskasta on ohra- tai tattarisuurimoista ja piimästä tehty leipä, jonka taikinaa turvotetaan yön yli ennen paistamista, ja joka tarjoillaan munavoin kanssa.
Lapissa rieskaksi on kutsuttu myös eräänlaista veripalttua.
Ruotsissa rieska tunnetaan nimellä tunnbröd. Sitä saa sekä pehmeänä että kovana (kuivattuna). Tunnbrödiä leivotaan vehnä-, ruis- tai ohrajauhosta. Nostatusaineena käytetään leivinhiivaa tai hirvensarvisuolaa. Taikina kaulitaan ohueksi. Ruutukaulimella taikinan pinnasta tulee koristeellinen. Paistetaan perinteisesti puulämmitteisessä leivinuunissa, mutta tavallinenkin sähköleivinuuni käy.
Tunnbrödin katsotaan olevan hapansilakan välttämätön lisuke. Se soveltuu myös muiden ruokien, kuten kaalikääryleitten lisukkeeksi. Ruokalaji "bryta" syntyy kun kovaa tunnbrödiä murennetaan syvään lautaseen ja päälle kaadetaan maitoa. Nautitaan mieluiten vastakeitetyn puolukkahillon kera. Ruotsalainen ruokalaji "dopp i gryta" valmistuu hetkessä. Vierreleipäviipaleiden annetaan imeytyä uunipaistin liemessä. Norlannissa ruokalajia kutsutaan nimellä 'blöta' ja siellä liemeen kastetaan tunnbrödpaloja.
Ruotsalaisissa nakkikioskeissa tunnbrödin päälle laitetaan perunasosetta, pari nakkia, rapusalaattia ja höystetään ketsupilla, sinapilla ja sipulilla. Lopuksi annos "Tunnbrödsrulle" kääritään rullalle. Jämtlandissa annoksen nimi on "Mjukstut" ja siinä on voita tai meesjuustolevitettä sekä leikkelettä. Kotonatehdyissä annoksissa täytteenä voi käyttää poronkäristettä, lohta, hapansilakkaa jne.
Norjalainen lefse on osin sukua rieskalle, ja sillä nimellä laji on levinnyt myös Amerikan pohjoismaisten siirtolaisten pariin.
Hapattaminen
Hapattaminen on elintarvikkeiden happamuuden lisäämistä säilyvyyden, rakenteen, maun ja ravintoarvon muuttamiseksi.
Hapattaminen tehdään lisäämällä raaka-aineeseen tarkoitukseen sopiva maitohappobakteerikanta. Bakteerit käyttävät ravinnokseen raaka-aineen sokereita ja erittävät maitohappoa, joka alentaa tuotteen pH:ta. Bakteerien kasvua ja sen vaikutuksena maitohapon muodostumista säädellään kontrolloimalla lämpötilaa ja hapensaantia. Kun tuote on tarpeeksi hapan, siinä eivät elä ihmiselle haitalliset bakteerilajit. Maitotuotteissa hapattaminen on maun lisäksi merkittävä myös rakenteen muodostamisessa.
Tyypillisiä hapatettavia elintarvikkeita ovat
Juutalaisen pesah-juhlan aikana on juutalaisilta tavallinen hapatettu leipä ankarasti kielletty. Sen sijaan tulee syödä happamatonta ja maustamatonta matsa-leipää, jota ei ole kohotettu.
Oulun Tervahiihto
Oulun Tervahiihto on maailman vanhin yhtäjaksoisesti järjestetty hiihtotapahtuma. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1889 nimellä "Oulun hiihto". Tervahiihdoksi tapahtuman nimi muutettiin vuonna 1955. Laturetki järjestetään vuosittain Oulujoen jäällä maaliskuussa.
Tervahiihdon pääreittien pituudet ovat perinteisen ja vapaan tyylin 40 ja 70 kilometrin hiihdot sekä miehille että naisille. Näiden lisäksi on lyhyempien matkojen sarjoja, muun muassa Matkahiihto, Lasten Tervahiihto (10 km) ja Ipanasarjat (100–300 m).
Laskuvarjo
Laskuvarjo on laite, joka mahdollistaa (vapaan) putoamisen pysäyttämisen/hidastamisen sekä liikkumisen ilmassa eli pystysuuntaisen ja useimmiten myös vaakasuoran liikkeen hallinnan.
Laskuvarjoja on kahta päätyyppiä; pallo- ja patjavarjoja (liitovarjoja). Urheilulaskuvarjokokonaisuuteen kuuluu päävarjo, varavarjo, valjaat ja kypärä.
Pallovarjon toiminta perustuu ilmanvastukseen. Mitä suurempi varjo, sitä suurempi on sen ilmanvastus, joka hidastaa liikettä. Useimmat nykyään käytössä olevat pallovarjot ovat jossain määrin ohjattavia, mutta myös täysin ei-ohjattavia malleja on olemassa. Pallovarjoja käytetään lähinnä erilaisiin armeijan käyttötarkoituksiin; miehistön- ja kalustonpudotuksiin. Sen etuja ovat varmatoimisuus ja helppokäyttöisyys.
Liitovarjo puolestaan toimii lentokoneen siiven tavoin ja tuottaa nostovoimaa. Kaikki liitovarjot ovat ohjattavia, ja niinpä ne ovatkin nykyisin yleisin laskuvarjotyyppi.
Ensimmäiset suunnitelmat laskuvarjoista ovat Leonardo da Vincin tekemiä, joilla suoritettiin alkeellisia kokeita, mutta jotka eivät edenneet käytännössä suunnitelmia pidemmälle. Myöhemmin piirustusten mukaan tehty laskuvarjo toimi pudotuskokeessa.
Nykyiset laskuvarjot on valmistettu usein nailonista, joka ei ime kosteutta ja on ilmatiivis, mutta on silti kevyt ja kestävä materiaali.
Uusissa liitovarjoissa on lisäksi silikonipinnoite, joka tekee kankaan ilmaa läpäisemättömäksi, mikä parantaa varjon aerodynaamisia ominaisuuksia. Tällaisesta kankaasta käytetään nimitystä ”nollakangas” ().
Erkki Salmenhaara
Erkki Olavi Salmenhaara (12. maaliskuuta 1941 Helsinki – 19. maaliskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kriitikko ja musiikintutkija.
Tultuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1960 Salmenhaara alkoi opiskella sävellystä Joonas Kokkosen johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti sävellysdiplomin vuonna 1963. Hän jatkoi opintojaan György Ligetin johdolla Wienissä vuonna 1963. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1964. Hän laati tohtorinväitöskirjansa Ligetin musiikista Helsingin yliopistoon vuonna 1970.
Salmenhaara sävelsi kuoromusiikkia, kamarimusiikkia, pianomusiikkia, elektronista musiikkia ja oopperan "Portugalin nainen" (Robert Musilin aiheeseen). Hänen musiikkinsa luokitellaan uustonaalisuutta tai uusyksinkertaisuutta edustavaksi; Salmenhaara itse vastusti ”minimalistiksi” leimaamista. Salmenhaaralla on myös huomattava orkesterituotanto: viisi sinfoniaa, orkesterirunoelmat "Le Bateau ivre", "Suomi – Finland", "La fille en mini-jupe" ja "Illuminations", konserttoja (muun muassa käyrätorvelle, uruille, kahdelle viululle, sellolle) ja "Requiem profanum" pianolle, uruille, sopraanolle, altolle, baritonille ja orkesterille. Elektroakustista musiikkia hän sävelsi muun muassa teoksen "White Label" (1963) sekä kaksiosaisen nauhakollaasin "Information Explosion" (1967).
Salmenhaara työskenteli assistenttina (1961–1966), lehtorina (1966–1975) ja apulaisprofessorina (1975–1998) Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksessa. Hänelle myönnettiin Valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1988 Leevi Madetoja -elämäkerran johdosta. "Suomen musiikin historia" 1–4 (josta Salmenhaara kirjoitti 2½ osaa) palkittiin 1996 Tieto-Finlandia-palkinnolla, ja 2001 Salmenhaara sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon. Salmenhaara toimi Suomen Säveltäjät ry:n puheenjohtajana 1974–1976 ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n puheenjohtajana 1974–1978.
Erkki Salmenhaara avioitui vuonna 1961 hum. kand. Anja Kososen kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa. Pariskunta erosi vuonna 1978.
Erkki Salmenhaaran hautapaikka on Uudessa Valamossa Heinävedellä. Hän toivoi tulevansa haudatuksi samaan kalmistoon kuin ystävänsä Pentti Saarikoski.
Arkhimedeen laki
Kreikkalainen Arkhimedes (287–212 eaa.) keksi nostetta koskevan lainalaisuuden, jota kutsutaan hänen mukaansa Arkhimedeen laiksi:
Arkhimedeen laki voidaan esittää matemaattisesti muodossa
formula_1
missä formula_2 on syrjäytetyn fluidin (nesteen tai kaasun) massa, formula_3 on fluidin tiheys (kg/m³), formula_4 on kappaleen upoksissa oleva tilavuus (m³) ja formula_5 on putoamiskiihtyvyys (maan pinnalla noin 9,81 m/s²).
Ottamalla huomioon kappaleen painon formula_6 voimme laskea kappaleeseen vaikuttavan kokonaisvoiman
formula_7
missä formula_8 on upotetun kappaleen tiheys ja formula_9 on kappaleen kokonaistilavuus.
Tasapainotilassa, kuten kuvassa, formula_10.
Arkhimedeen lakia voidaan hyödyntää kappaleiden tilavuuksien ja tiheyksien mittaamisessa sekä tätä kautta myös aineiden, esimerkiksi kullan, puhtauden mittauksessa.
Tarinan mukaan Arkhimedes paljasti nosteen avulla, että kuninkaan kultaseppä oli korvannut kuninkaan kultaisen kruunun sisuksen hopealla. Paljastus oli mahdollinen, koska kullalla ja hopealla on eri tiheydet.
Punnitsemalla kruunu ilmassa ja sitten veteen upotettuna voidaan näiden painojen erotuksena määrittää syrjäytetyn vesimäärän paino. Tekemällä sama punnitus kultakappaleelle, voidaan määrittää kullan painon suhde kultakappaleen syrjäyttämän veden painoon. Jos tämä suhde on sama kuin kruunun ja sen syrjäyttämän vesimäärän painojen suhde, ovat kappaleiden tiheydet samat, eli kruunu on kultaa. Jos suhde on eri, on kruunu jotain muuta ainetta, esimerkiksi hopeaa.
Poronkäristys
Poronkäristys on tunnetuin lappilaislähtöinen ruokalaji, johon käytetään poron selkää tai paistia. Poron liha on tummaa ja vähärasvaista. Aluksi liha leikataan ohuiksi viipaleiksi – helpoimmin tämä käy, kun liha on kohmeista eli lähellä nollaa astetta. Poronkäristys paistetaan paistinpannulla rasvassa. Perinteisesti paistamiseen on käytetty kuuta eli poron talia, mutta nykyisin käytetään myös sian silavaa ja voita, terveyssyistä myös kasvirasvaa. Maustamiseen käytetään pippuria ja suolaa, ja hauduttamisen ajaksi sekaan kaadetaan hiukan vettä tai olutta.
Poronkäristys tarjotaan perinteisesti perunasoseen ja puolukkasurvoksen tai karpaloiden kera.
Myös puolukkahilloa on tapana tarjota poronkäristyksen kanssa.
Theodosius II
Theodosius II (huhtikuu 401 – 28. heinäkuuta 450), hallitsi 408–450) Itä-Rooman keisari vuodesta 408. Hänen vanhempansa olivat Arcadius ja Aelia Eudoxia.
Kun Arcadius kuoli vuonna 408 tuli Theodosiuksesta keisari. Hänen siskonsa Pulcheria painosti häntä uskonnollisissa asioissa ja hänellä oli todellinen valta valtaistuimen takana. Vuonna 421 hän meni naimisiin runoilijattaren Aelia Eudocian kanssa. Heidän tyttärensä Licinia Eudoxia meni naimisiin Länsi-Rooman keisarin Valentinianus III:n kanssa. Theodosius kuoli vuonna 450 ratsastusonnettomuudessa.
Vuonna 429 Theodosius määräsi koottavaksi kaikki Konstantinus Suuren jälkeen säädetyt lait. "Codex Theodosianus" valmistui vuonna 438 ja tuli olemaan perusta keisari Justinianus I:n lakikokoelmalle "Codex Iustinianus".
Władysław Gomułka
Władysław Gomułka (6. helmikuuta 1905 – 1. syyskuuta 1982) oli puolalainen poliitikko ja maan kommunistinen johtaja kahteen otteeseen. Hän järjesti vuoden 1941 jälkeen Puolan kommunistisen puolueen ja oli sen pääsihteeri 1943–1948. Gomulka syrjäytettiin Stalinin määräyksestä puoluelinjalta poikkeamisesta syytettynä vuonna 1948, mutta hän nousi takaisin samaan tehtävään 1956. Gomulka säilytti sitten asemansa vuoteen 1971, jolloin taloudellisen kriisitilanteen aiheuttamat levottomuudet pakottivat hänet eroamaan lopullisesti.
Gomułka liittyi vanhaan Puolan kommunistiseen puolueeseen (Komunistyczna Partia Polski, KPP) vuonna 1926. Hän välttyi vuoden 1938 Suuresta vainosta, jolloin useimmat (KPP) jäsenet tuhottiin Stalinin käskystä Neuvostoliitossa. Gomułkasta tuli yksi merkittävimmistä puolalaisista kommunisteista ja hän otti osaa Puolan työväenpuolueen ("Polska Partia Robotnica") muodostamiseen vuonna 1943.
Hän oli Puolan varapääministeri väliaikaisessa hallituksessa vuosina 1945–1947. Hän oli tärkeä henkilö kommunistipuolueessa, auttoi kommunisteja manipuloimaan ja voittamaan suorassa kansanvaalissa 1946 ja Puolan vaaleissa, 1947. Gomułkasta tuli "Puolan hegemoni". Stalin suhtautui epäluuloisesti Gomułkan tapaisiin "kotikommunisteihin". Stalin syytti Gomułkaa "nationalistisista poikkeamista" vuonna 1948. Vuosina 1951–1954 Gomułka oli syrjässä Puolan yhdistyneen työväenpuolueen toiminnasta.
Stalinistisen Bolesłav Bierutin kuoleman jälkeen Gomułka nousi uudelleen puolueen johtajaksi lokakuussa 1956. Hänen uudistuksensa olivat suosittuja ja hänen "puolalainen tiensä sosialismiin" tuli tunnetuksi. Palkat nousivat 50 prosentilla ja maan raskasta teollisuutta kehitettiin. Maatilojen kollektivointi peruttiin, sensuuria höllennettiin ja yhteistyö katolisen kirkon kanssa aloitettiin.. Neuvostoliiton johto kutsui Gomułkan neuvottelemaan Varsovaan Unkarin kansannousun johdosta lokakuussa 1956 . Gomułka nimitettiin Puolan yhdistyneen työväenpuolueen pääsihteeriksi. Gomułka hyväksyi virallisesti katolisen kirkon ja puolueen toisinajattelijoita (esimerkiksi Kołakowski). Hän otti osaa Varsovan liiton hyökkäykseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1968. Samaan aikaan sensuurin tiukkeni ja opiskelijoiden ja intelligentsijan valvontaa tiukennettiin. Maaliskuussa 1968 aloitettiin juutalaisvastainen kampanja muiden Neuvostoblokin maiden tapaan Kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967.
Joulukuussa 1970 telakkatyöläisten levottomuuksissa ammuttiin lukuisia ihmisiä. Gomułka pakotettiin eroamaan julkisista tehtävistään vuonna 1971. Nuorempi ja dynaamisempi Edward Gierek nousi puolueen johtoon. Gomułka pakotettiin eläkkeelle. Hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1982 Gomułkan huono maine jätettiin sivuun propagandassa ja hänen ansionsa tunnustettiin. Hänen muistelmansa julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1994.
Imellyttäminen
Imellyttäminen, imellytys, on ruoanvalmistustapa, jossa sopivassa lämpötilassa seisottaminen saa entsyymit pilkkomaan tärkkelystä maltoosiksi, jolloin ruoka maistuu makealta.
Imellytys on ollut ainoita tapoja tehdä talvipuolella vuotta makeaa ruokaa ennen sokerin tuonnin yleistymistä. Siksi sitä käytetään vanhoissa juhlaruoissa: mämmi, imelletty perunalaatikko, setsuuri ja tumma olut saavat makeutensa imellyttämisestä.
Marcianus
Marcianus (, 392 – 27. tammikuuta 457) oli Itä-Rooman keisari vuodesta 450 kuolemaansa saakka.
Marcianus syntyi Illyriassa tai Traakiassa vuonna 392. Hän palveli sotilaana Rooman armeijassa ja otti osaa taisteluihin Persiaa ja vandaaleja vastaan. Vuonna 431 hän jäi vandaalien vangiksi Hippo Regiuksen lähettyvillä. Vandaalikuningas Geiserik vapautti hänet, kun hän vannoi olla taistelematta vandaaleja vastaan. Marcianus eteni urallaan ja hänestä tuli lopulta tribuuni ja senaattori. Kun Theodosius II kuoli, tuli Marcianuksesta tämän siskon Pulcherian puoliso. Hänen vastuulleen jäi hallita hunnien hävittämää valtakuntaa. Marcianus lopetti Attilalle maksettavan veron. Koska Attila tiesi, ettei pystyisi valtaamaan Konstantinopolia, päätti hän hyökätä Galliaan.
Marcianus uudisti verotusta ja antoi asuttaa uudelleen hävitetyt alueet. Hän löi Syyriaa ja Egyptiä vastaan tehdyt hyökkäykset vuonna 452. Hänen aikanaan pidettiin myös Khalkedonin kirkolliskokous vuonna 451.
Marcianus ei tehnyt mitään auttaakseen Länsi-Roomaa hunnien hyökkäyksien aikana, eikä hän myöskään tehnyt mitään, kun vandaalit hävittivät Rooman vuonna 455.
Marcianus kuoli 27. tammikuuta 457 ja hänet haudattiin Pulcherian viereen Pyhien Apostolien kirkkoon Konstantinopoliin.
Vostok-rakettiperhe
Vostok ( ’itä’) oli neuvostoliittolainen maailman ensimmäinen miehitettyjä avaruusaluksia laukaiseva kantoraketti, joka kehitettiin maailman ensimmäisestä mannertenvälisestä ydinohjuksesta, R-7:stä. Sen ensilaukaisu tapahtui 22. joulukuuta 1960, ja 12. huhtikuuta 1961 se vei avaruuteen Juri Gagarinin.
Kantoraketin merkittävät eri versiot:
Reikäkorttikone
Reikäkorttikone oli kortistojen käsittelyä helpottava sähkömekaaninen kone. Arkistoitavat tiedot oli talletettu kirjoittamalla pahvikorteille, joiden reunoissa oli pyöreitä reikiä. Reikä saattoi olla kahdessa tilassa: paikallaan tai pois leikattuna, jolloin kortin laitaan leikattiin kyseiseen kohtaan lovi. Esimerkiksi kaksi viereistä reikää kuvasivat henkilökortistossa arvoja "nainen" ja "mies", ja miesten korteista lovettiin "nainen"-kohta pois.
Kun haluttiin hakea kortiston kaikki naisia koskevat kortit, pujotettiin metallipuikko oikeaan kohtaan, ja korttilaatikosta voitiin nostaa oikeat kortit puikon varassa ylös - "mies"-kortit eivät nousseet koska puikko sujahti kortin laidan loveen.
Reikäkorttikoneella pystyttiin tekemään "tai"-hakuja mutta ei "ja"-hakuja.
Suomen ensimmäiset reikäkorttikoneet hankittiin Tilastolliseen päätoimistoon (nykyinen Tilastokeskus) vuonna 1922. 1920-luvulla reikäkorttilaitteistoja hankkivat ainakin Henkivakuutusyhtiö Salama ja Vakuutusyhtiö Sampo. Kansaneläkelaitos otti ensimmäiset reikäkorttikoneensa käyttöön 1940-1941 ja sotavuosien jälkeen myös Yhdyspankki ja Postipankki hankkivat reikäkorttikoneita. Reikäkorttilaitteistojen valmistajana toimintansa aloittanut IBM perusti tytäryhtiön Suomeen 1936 ja vuonna 1952 IBM alkoi myös painaa reikäkortteja omassa painossaan Helsingissä. Vuonna 1955 noin 80 suomalaista organisaatiota käytti reikäkorttikoneita. Reikäkorttikoneita käytettiin Suomessa pienissä kirkkoherranvirastoissa ja koulujen kanslioissa vielä 1980-luvun alussa.
Hollannin väestörekisterijärjestelmä oli reikäkorteilla ennen toista maailmansotaa. Niinpä natsit saattoivat pujottaa kortistoissa puikon kohtaan "Uskonto: juutalainen" ja löytää kaikkien kaupungin juutalaisten nimet ja osoitteet. Tämä jätti moniin Keski-Euroopan maihin rekisterikammon: muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta joutui pitkään perustelemaan, kun 2002 väestönlaskennassa kysyttiin uskontoa ensimmäistä kertaa 1930-luvun jälkeen.
Reikäkortteja käytettiin myös muun muassa varhaisten tietokoneiden tiedonsyöttämiseen ja erilaisten laitteiden ohjelmointiin.
Wilhelm Reich
Wilhelm Reich (24. maaliskuuta 1897 Dobzau, Galitsia, Itävalta-Unkari − 3. marraskuuta 1957 Lewisburg, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli itävaltalainen psykiatri. Hän tutki suurten ihmisjoukkojen psykologiaa ja kuului psykopolitiikan edelläkävijöihin.
Reich valmistui lääketieteen tohtoriksi Wienin yliopistosta vuonna 1922. Hän oli kiinnostunut Sigmund Freudin tutkimuksista ja toimi psykoanalyytikkona Saksassa. Hän julkaisi 1927 tutkimuksen "Die Funktion des Orgasmus", joka koski seksuaalisten orgasmivaikeuksien yhteyttä neurooseihin. Hän pohti myös marxilaisuuden vaikutusta seksuaaliseen vapautumiseen. Sittemmin hänet erotettiin kansainvälisestä psykoanalyyttisesta yhdistyksestä (IPV) ja hän kehitti omaa psykologista oppiaan "orgonomiaa".
Marxilainen Reich eli 1930-luvulta lähtien maanpakolaisena Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa ja lopulta Yhdysvalloissa. Hän alkoi myydä kehittämiään orgonikammioita syöpäpotilaille ja tuomittiin puoskaroinnista. Hän kuoli vankeudessa vuonna 1957.
Hernekeitto
Hernekeitto on keittoruoka, joka valmistetaan suomalaisittain kuivatuista vihreistä herneistä ja sianlihasta. Tavanomaisesti herneet turvotetaan ennen keittämistä liottamalla kylmässä vedessä yön yli, minkä jälkeen niitä keitetään yhdessä lisätyn lihan kera, kunnes ne hajoavat. Mausteina käytetään usein suolaa, mustapippuria, meiramia ja sinappia, vihanneslisukkeina sipulia ja porkkanaa. Suomen länsiosissa hernekeitto on perinteisesti hyvin sakeaa ja savustetulla lihalla viimeisteltyä, karjalaisessa hernerokassa puolestaan on myös lientä ja herneet ovat kokonaisia eikä sianliha yleensä ole savustettua. Kiehauttamalla valmiita hernekeittosäilykkeitä on saatavilla suomalaisissa ruokakaupoissa useina eri variaatioina, myös kasvishernekeittona ja lihattomana.
Koska hernekeiton raaka-aineet ovat edullisia ja helposti kuljetettavia eikä valmistus edellytä liioin käsityötä, on se Suomessa hyvin suosittu suurten joukkoruokailu- ja toritapahtumien ruokalaji.
Hernekeittoa on syöty jo antiikin aikaan. Se mainitaan Aristofaneen komediassa "Linnut" (414 eaa.). Kreikkalaiset ja roomalaiset viljelivät herneitä viimeistään noin 500–400 eaa. Tuona aikakautena Ateenan kaduilla myytiin kuumaa hernekeittoa.
Ruotsin armeijassa hernekeittoa syötiin tiistaisin ja torstaisin, koska perjantai oli katoliseen aikaan paastopäivä ja torstaina haluttiin tarjota tukevaa ja ravitsevaa ruokaa. Hernekeitto ja pannukakku torstain ja laskiaistiistain ruokalajeina ovat sen aikaista perinnettä. Suomen puolustusvoimissa hernekeittoa tarjoillaan pannukakun kera joka viikko, yleensä torstaisin.
Ruotsissa hernekeitto valmistetaan yleensä keltaisista herneistä.
Alankomaissa hernekeitossa voi muun sianlihan sijaan olla myös makkaraa.
Englannissa hernekeittoa muistuttava mutta paksumpi "pease pudding" haudutetaan vesihauteessa, ja se muistuttaa rakenteeltaan hiukan lanttulaatikkoa. Hernekeitto keittoruokanakin tunnetaan nimenomaan paksuudestaan, joten sitä voisi kutsua jo melkein soseeksi: onhan Lontoon sumuja kautta aikain verrattu nimenomaan hernerokkaan.
Venäjällä hernerokka tehdään savustetusta sianlihasta, ja siihen lisätään usein myös perunaa. Venäläisessä rokassa on melko runsaasti lientä.
Norjassa sakeata etikalla maustettua hernemuhennosta käytetään kylmänä ruoanlisäkkeenä vihreiden vihannesten tapaan. Lämmin hernekeitto puolestaan on liemimäistä, eikä siinä ole lihaa.
Islannissa hernekeittoon käytetään suolattua lampaanlihaa.
Australiassa englantilaistyyppiseen hernekeittoon lisätään kellumaan australialainen lihapiirakka, ja ruokalaji tunnetaankin nimityksellä "Pie Floater".
Käpy
Käpy on paljassiemenisen kasvin emikukinto. Paljassiemenisillä kasveilla on tavallisesti erilliset hedekukinnot eli hedekävyt ja emikukinnot eli emikävyt. Nimitys käpy viittaa näistä yleensä erityisesti emikäpyyn.
Käpy koostuu lapakosta eli kukintorangasta, jonka ympärillä on suomumaisia emilehtiä eli emisuomuja sekä havupuilla myös peitinsuomuja. Toisinaan näitä käpyjen osia kutsutaan kukiksi, mutta täsmällisesti määriteltynä paljassiemenisillä kasveilla ei ole kukkia. Monilla paljassiemenisillä kasveilla emisuomut tai peitinsuomut paksuuntuvat ja puutuvat käpysuomuiksi kävyn kypsyessä, mutta toisilla, kuten esimerkiksi havupuihin kuuluvilla katajilla ("Juniperus"), ne voivat muuttua meheviksi, ja muodostaa koppisiemenisten kasvien hedelmää muistuttavan mehevän kävyn.
Beherit
Beherit on suomalainen black metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1989.
Beheritiä pidetään Suomen ensimmäisenä black metal -yhtyeenä. Yhtyeen viimeiset albumit eivät ole olleet enää tyyliltään black metallia vaan koskettimilla ja muilla koneilla tehtyä rituaalimusiikkia black metal -hengessä. Muutoksen syynä on, että yhtyeen vokalistina ja kitaristina toiminutta Marko Laihoa ei enää kiinnostanut metallimusiikin tekeminen. Beherit lakkasi olemasta, mutta Laiho jatkoi musiikin tekemistä. Vuonna 1999 tuli julki Suuri Shamaani -CD täynnä kosketinvoittoista ambientia. Tämän jälkeen Laiho jatkoi DJ Gamma -nimellä hardcore techno -piireissä.
Keväällä 2009 yhtye julkaisi ensimmäisen uuden albumin (Engram) yli kymmenen vuoden tauon jälkeen. Kahdesta edellisestä, ambient-vaikutteisesta albumista (H418ov21.C, Electric Doom Synthesis) poiketen, Engram on Drawing Down The Moon -albumin tyylistä black metalia raskailla kitarasoundeilla höystettynä.
Yhtye julkaisi demon "Down There..." -nimellä The Lord Diabolus.
Ryöppäys
Ryöppääminen eli ruoka-aineen nopea keittäminen voi tapahtua kuumassa vedessä tai höyryssä kiehuttamalla. Tarkoituksena on joko pehmentää ruoka-ainetta, poistaa siitä makuhaittoja tai myrkkyjä taikka hidastaa entsyymien toimintaa. Ryöppäämisessä ruoka-aine ei ehdi kypsyä.
Kemiallisessa mielessä ryöppäys on yksikköoperaatioihin kuuluva kiinteä-nesteuutto. Ruoka-aineessa ei siis ryöpättäessä tapahdu kemiallista reaktiota, vaan sen ainesosat eriytetään fysikaalisesti toisistaan uuttamalla osa niistä veteen.
Tyypillisiä ryöpättäviä sieniä ovat myrkyllinen korvasieni ja kirpeänmakuiset rouskut. Korvasienet on ryöpättävä avonaisessa kattilassa kaksi kertaa vähintään viisi minuuttia runsaassa vedessä, jotta hengenvaarallinen solumyrkky gyromitriini saadaan liukenemaan. Keitinvesi on siihen liuenneiden myrkkyjen takia kaadettava jokaisen ryöppäyskerran jälkeen pois ja sienet huuhdeltava hyvin. Riittävästä tuuletuksesta on huolehdittava.
Muita myrkkysieniä ei tule ryöpättynäkään syödä. Esimerkiksi punakärpässientä ei suositella ruokasieneksi, vaikka sen myrkyt ovat vesiliukoisia ja vähenevät keitettäessä. Sen sijaan esimerkiksi valkokärpässienen ja suippumyrkkyseitikin hengenvaaralliset myrkyt eivät häviä ryöppäämälläkään, joten niitä ei saa missään tapauksessa syödä.
Rouskujen ryöppäämisen tarkoitus on poistaa kirpeää makua ja siihen riittää viiden minuutin kertaryöppäys. Tähän löytyy monenlaisia ohjeita, joissa liotus- ja keittoajat vaihtelevat. Useimmat rouskut tulee ryöpätä, mutta esimerkiksi sellaisenaankin miedon makuiset leppärouskut ja kultarousku eivät vaadi ryöppäystä.
Monet kasvikset ryöpätään ennen pakastamista tai hapattamista, jotta entsyymitoiminta pysähtyisi ja mikrobit kuolisivat.
Leo I
Leo I eli Flavius Valerius Leo Augustus (401–18. tammikuuta 474) oli Itä-Rooman keisari 457–474.
Leo kruunattiin keisariksi 7. helmikuuta 457. Se oli ensimmäinen kerta, jolloin Konstantinopolin patriarkka oli mukana kruunajaisissa. Leon valitsi keisariksi armeijan komentaja Aspar, joka aluksi piti Leoa nukkehallitsijanaan. Leo onnistui kuitenkin päästä eroon Asparista, kun hän liittoutui isaurialaisten kanssa. Aspar syrjäytettiin ja murhattiin vuonna 471.
Leon tytär meni naimisiin isaurialaisten johtajan Tarasicodissan kanssa, josta myöhemmin tuli keisari Zenon vuonna 474.
Leon aikana hunnit ja gootit hyökkäsivät useita kertoja Balkanille, mutteivät pystyneet valtaamaan Konstantinopolia Theodosius II:n rakennuttamien muurien takia. Vuonna 467 Leo nimitti Anthemiuksen Länsi-Rooman keisariksi.
Vuonna 468 hän lähetti retkikunnan vandaaleja vastaan, mutta se kukistui Leon langon Basiliscuksen takia.
Kalttaus
Kalttaamisessa ruoka-ainetta keitetään, kunnes sen uloin kerros on valmis irrotettavaksi.
Kalttaus tarkoittaa myös kokonaisen ruhon käsittelyä karvojen poistamiseksi niin, että nahka jätetään paikoilleen – toisin kuin nylkemisessä. Esimerkiksi sian ruho kastetaan kiehuvaan veteen, minkä jälkeen karvoitus, nahan pintakerros ja niissä olleet epäpuhtaudet irtoavat helposti.
Leo II
Leo II eli Flavius Leo Augustus (467 – 10. marraskuuta 474) oli Itä-Rooman keisari vuonna 474. Hänen isänsä oli Zenon ja hänen äitinsä oli keisari Leo I:n tytär Ariadne.
Leo I:n lähimpänä sukulaisena hänestä tuli keisari vuonna 474. Zenon hallitsi valtakuntaa poikansa ollessa vielä alaikäinen. Kun Leo kuoli vain kymmenen kuukautta sen jälkeen kun hänestä oli tullut keisari, seurasi Zenon häntä keisarina.
QQ Blue
QQ Blue oli porilainen rock-yhtye (vuosina 1986–1987), joka perustettiin suositun Dingon hajoamisen jälkeen. QQ Bluen laulusolistina toimi Joe Meikle, joka oli aiemmin toiminut Dingon englanninkielisten kappaleiden sanoittajana. Kitaristina toimi Dingon perustajäsen Jonttu Virta, basistina Olli-Pekka ”Patu” Ruohonen. Yhtye julkaisi albumin "Crusade". Levyn sävelsi pääasiassa Jonttu Virta ja sanoitti Joe Meikle. Yhtye lauloi englanniksi.
Eva Marie Saint
Eva Marie Saint (s. 4. heinäkuuta 1924 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt vaaleita, viehättäviä naispääosia monissa elokuvissa 1950-luvulta alkaen.
Saint opiskeli näyttelemistä Bowling Green State Universityssä ja teki joitakin töitä radiossa ja televisiossa ennen Drama Critics Awardin voittoa roolistaan näytelmässä "A Trip to Bountiful" (1953). Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli "Alastomassa satamassa" (1954) vastanäyttelijänään Marlon Brando. Saintin suoritus palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla. Hän teki tunnetuimmat elokuvansa uransa alkuaikoina: "Kourallinen lunta" (1957) vastanäyttelijänä Don Murray, Alfred Hitchcockin "Vaarallinen romanssi" (1959) vastanäyttelijänä Cary Grant ja "Exodus" (1960) vastanäyttelijänä Paul Newman. Saint näytteli myös vuonna 1966 ilmestyneessä Formula 1:stä kertovassa "Grand Prix" -elokuvassa.
Jouduttuaan 1970-luvulla näyttelemään vain toisen luokan elokuvissa Saint palasi 1980-luvulla televisioon ja teatteriin. Hän näytteli useissa televisioelokuvissa ja sai vuonna 1990 Emmyn minisarjasta "Harkittu murha". Saint näytteli Martha Kentiä, Teräsmiehen äitiä, elokuvassa "Superman Returns" (2006).
Saintillä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famellä, yksi elokuvista (6624 Hollywood Boulevard) ja toinen televisiosta (6730 Hollywood Boulevard).
Eva Marie Saint oli naimisissa Jeffrey Haydenin kanssa vuodesta 1951 lähtien aina Haydenin kuolemaan joulukuussa 2016 saakka. Heillä oli kaksi lasta.
Tiikeribarbi
Tiikeribarbi ("Puntius rhomboocellatus") on särkikaloihin kuuluva kala. Se on suosittu akvaariokala. 
Tiikeribarbilla on neljä tummaa raitaa kellertävällä pohjalla, lähisukulaislajilla viisiraitabarbilla raitoja on viisi, mistä kertovat myös tieteelliset nimet ("tetrazona" = neliraitainen, "pentazona" = viisiraitainen). Evät ovat punaiset. Kuononkärki on koiraalla punainen, minkä avulla voi erottaa aikuisten yksilöiden sukupuolet toisistaan.
Tiikeribarbi on kotoisin Sumatran ja Borneon joki- ja järvivesistä.
Tiikeribarbi on melko rauhallinen kala mutta saattaa näykkiä pitkäeväisten kalojen eviä. Niitä pidetään vähintään viiden yksilön parvessa, johon muodostuu tiukka nokkimisjärjestys. Mitä suuremmassa parvessa tiikeribarbit elävät, sitä rauhallisemmin ne käyttäytyvät. Liian pienessä parvessa barbit kiusaavat usein parven pienimmän hengiltä, tai saattavat ahdistella muiden lajien kaloja.
Pehmeä tai keskikova vesi, pH 6,5–7,5 , lämpötila 24–26 °C, akvaarion pituus vähintään 80 cm
Iin junaturma
Iin junaturma tapahtui keskiviikkona 9. helmikuuta 2000 kello 15.04 Iissä, Oulun pohjoispuolella, Olhavan ja Iin liikennepaikkojen välillä rataosuudella Oulu–Tornio.
Rovaniemeltä Oulun kautta Kajaaniin matkalla ollut pikajuna P 974 ja rataa ylittämässä ollut pakettiauto törmäsivät toisiinsa vartioimattomassa Akolan metsäautotien tasoristeyksessä. Törmäyksen seurauksena juna suistui kiskoilta ja pakettiauto vaurioitui käyttökelvottomaksi.
Törmäyksessä Mercedes-Benz 307D -mallisen pakettiauton peräosa kiilautui raskaan dieselveturin alle suistaen sen ja kaikki junan neljä vaunua raiteilta. Junan nopeus oli törmäyshetkellä 120 km/h. Onnettomuudessa vakavimmin loukkaantui veturinkuljettaja, lievempiä vammoja saivat pakettiauton kuljettaja ja yhdeksän junamatkustajaa.
Yhteentörmäyksessä veturin kulkusuunnassa etummainen teli suistui heti kiskoilta. Veturi jatkoi matkaansa työntäen pakettiautoa edellään noin 25 metrin matkan ennen kuin auto sinkoutui junan oikealle puolelle. Veturin takateli pysyi kiskoilla ainakin 100 metrin matkan törmäyskohdasta, jolloin veturi suistui alas ratapenkereelle vieden ensimmäisen vaunun mukanaan.
160 metrin päässä tasoristeyksestä veturin keula törmäsi maahan, ja veturi kääntyi lähes 180 astetta keula tulosuuntaan kaatuen vasemmalle kyljelleen, ja se liukui vielä kyljellään perä edellä 25 metrin matkan ennen pysähtymistään 185 metrin päähän tasoristeyksesta ja 18 metrin päähän radasta.
Myös junan ensimmäinen vaunu kaatui kyljelleen suistuvan veturin vetäessä sen etutelin pois kiskoilta ja takaa tulevien vaunujen pakottaessa sen pois raiteilta. Loukkaantuneista matkustajista kuusi istui ensimmäisessä vaunussa. Loput kolme vaunua suistuivat kiskoilta mutta pysyivät pystyssä raiteen päällä.
Onnettomuuden seurauksena junan veturi, Dr16 nro 2814, jouduttiin pahoin vaurioituneena hylkäämään. Veturista tuli näin ollen Dr16-sarjan ensimmäinen hylätty veturi. Myös junan ensimmäinen vaunu hylättiin. Onnettomuuden kokonaiskustannukset olivat noin 20,3 miljoonaa markkaa (noin 3,4 miljoonaa euroa).
Minkiö
Minkiö on Jokioisten kunnan kylä Lounais-Hämeessä, kuntakeskuksen pohjoispuolella yhdystien 2813 (Humppilantie) varrella, johon suuri osa Minkiön taloista on keskittynyt. Minkiön kylään kuuluvat Kalakosken, Minkiönkylän, Nivan ja Uudenkulman kulmakunnat. Kyläalue on hajanainen ja sijaitsee peltomaiseman ympäröimänä kuntakeskuksen pohjoispuolella.
Eija Lapinleimu
Eija Liisa Lapinleimu (s. 1969) on kauppatieteiden maisteri, kirjailija ja itsehoito-ohjaaja.
Vuonna 2005 Lapinleimu tuomittiin kahdeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen törkeästä kavalluksesta. Hän oli kavaltanut lähes 170 000 euroa yhdysvaltalaiselta suuryhtiöltä ja siirtänyt ne Thaimaahan.
Mauste
Mausteet ovat aineita, joita lisätään ruokaan tuomaan makua tai parantamaan säilyvyyttä. Mausteet voivat olla voimakkaan makuisia tai voimakasaromisia kasvin osia, kasvista eristettyjä ainesosia tai mineraaleja. Maustekasveja käytetään usein hajusteissa ja kosmetiikassa, mutta mausteita on käytetty myös lääkkeinä sekä uskonnollisissa rituaaleissa.
Mausteena käytettävät kasvit luokitellaan useimmiten yrteiksi, sillä maustekasvi ei ole ruokaa, vaan sen tarkoitus on toimia maun antajana. Kasvista voidaan käyttää lehtiä, kukkia, juurta, vartta, kuorta, hedelmiä, marjoja, siemeniä tai eristettyjä aineita. Usein kasvin osat kuivataan paremman säilyvyyden vuoksi ja kuljettamisen helpottamiseksi sekä jauhetaan, jotta niitä olisi helpompi käyttää.
Ruokasuola (NaCl) on mineraali, jota louhitaan suolakaivoksista tai kerätään merivettä haihduttamalla. Mineraalina sen kutsumanimi on haliitti eli vuorisuola.
Mausteet ovat olleet läsnä ihmisten historiassa hyvin pitkään. Ne olivat yksi kalleimmista asioista, joita käytettiin vaihdon välineinä muinaisina aikoina ja keskiajalla. Mausteet olivat ensisijainen syy siihen, miksi portugalilainen merenkävijä Vasco da Gama purjehti Intiaan. Suurin piirtein samoihin aikoihin, kun Kristoffer Kolumbus löysi Uuden maan, hän kärkkäästi kuvasi uudet löytyneet mausteet mahdollisille sijoittajille.
Erityisesti suolaa on käytetty ruoan säilöntään ja pilaantuneen ruoan maun peittämiseen. Suolattu ravinto säilyy pitkään, ja liottamalla siitä saadaan taas syöntikelpoista.
Suomessa Meira on mausteiden markkinajohtaja. Meiran maustetehdas Helsingin Vallilassa on toiminut vuodesta 1920.
Monilla valmistajilla on eri ruokalajeihin käytettäviä mausteseoksia, kuten broilerimauste, pizzamauste ja aromisuola. Niiden tärkeä ainesosa on lisäaine natriumglutamaatti (E621), jonka ansiosta sinänsä mauton ruoka saadaan maistumaan paremmalta.
Halaaminen
Halaaminen on tunteiden ilmaisun muoto, jossa kaksi tai useampi henkilöä kietoo kätensä tiukasti toistensa vartaloiden ympärille yleensä rinnan korkeudelta. Halaaminen voi olla kestoltaan sekunnin murto-osan pituinen, mutta se voi kestää myös pidempään. Useamman yksilön yhteistä halausta sanotaan joukko- tai ryhmähalaukseksi. Halaamista pidetään yleisesti intiimimpänä kuin kättelyä, muttei niin intiiminä kuin suutelua.
Halaamista esiintyy ihmisillä rakkaus- ja ystävyyssuhteissa, sekä erilaisten onnistumisen hetkinä. Jälkimmäisessä tapauksessa myös toisilleen vieraat ihmiset saattavat halata toisiaan. Onnistumisen hetkiin kuuluvat esimerkiksi voitonhetket urheilukilpailuissa ja oppilaiden valmistuminen koulusta, jolloin he saattavat halata vuorotellen luokanopettajaansa.
Halaamisella on tutkittuja, myönteisiä terveysvaikutuksia. Se tuottaa oksitosiinia, joka lievittää ahdistusta ja vahvistaa ihmisten välistä kiintymystä ja luottamusta toisiinsa. Eräs yhdysvaltalainen yliopistotutkimus osoitti, että koskettaminen muun muassa lieventää kivun tunnetta, alentaa diabeetikoilla veren glukoosiarvoja sekä parantaa syöpäpotilaiden vastustuskykyä.
Halaamisen yhteydessä kehoon välittyy dopamiinia, joka kohottaa mielialaa. Lisäksi halaaminen vapauttaa kehoon endorfiineja sekä serotoniinia, jotka estävät yhdessä alakuloa ja edistävät muun muassa painonhallintaa.
Halaaminen lisää itseluottamusta etenkin lapsilla, ja juuri itseluottamuksen kannalta lapsen on erityisen hyvä saada paljon halauksia vanhemmiltaan. Tällöin hän tuntee olonsa arvostetuksi ja rakastetuksi.