hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Nilviäiset
Nilviäiset (Mollusca) on yksi eläinkunnan pääjaksoista, ja lajimäärältään toiseksi suurin niveljalkaisten jälkeen. Nilviäisiin kuuluu yli 100 000 lajia. Nilviäisten tieteellinen nimi Mollusca viittaa niiden ruumiinrakenteeseen: "mollis" on latinaa ja tarkoittaa pehmeää. Nilviäisiin kuuluvat muun muassa kotilot, simpukat ja pääjalkaiset kuten esimerkiksi mustekalat. Suurin osa nilviäisistä on merten ja makeiden vesien eläimiä, mutta osa niistä elää maalla.
Nilviäiset ovat selkärangattomia. Niiden ruumis jakautuu tyypillisesti neljään osaan: päähän, jalkaan, sisälmyspussiin ja vaippaan. Jalka on lihaksikas rakenne, jonka avulla nilviäinen liikkuu. Jotkin akvaattiset nilviäislajit voivat kaivautua pohjaan sen avulla. Vaippa on sisälmyspussia peittävä limainen ihopoimu, jonka eritteestä nilviäiselle usein muodostuu kuori. Nilviäisillä saattaa olla erilaisia valoa aistivia rakenteita. Kehittyneet silmät löytyvät kuitenkin vain harvoilta nilviäisiltä, kuten mustekaloilta. Mustekalojen silmät ovat evolutiivisesti eri kehityslinjaa kuin esimerkiksi nisäkkäiden silmät, eli ne ovat kehittyneet toisistaan riippumatta. Monilla nilviäisillä on suussa raastinkieli eli "radula". Radulan pinta on karkea, ja nilviäinen voi sen avulla raastaa ruokaa irti ja kuljettaa sitä suuhunsa. Radulan pintakerroksen ”hampaat” kuluvat käytössä, joten ne uusiutuvat jatkuvasti. Nilviäinen hengittää kiduksilla (jotkin maakotilolajit eräänlaisilla ”keuhkoilla”). Nilviäisen hermosto koostuu parillisista hermosolmukkeista eli "ganglioista", jotka hallitsevat elintoimintoja sekä aisteja. Nilviäiset lisääntyvät aina suvullisesti.
Nilviäisiä esiintyy kaikkialla maailmassa hyvin monenlaisissa ympäristöissä. Niiden koko vaihtelee mikroskooppisen pienestä useiden metrien kokoisiin (esimerkiksi jättiläiskalmarit ja kolossikalmari). Suurimpien lajien joukossa on erityisesti pääjalkaisten luokkaan ("Cephalopoda") kuuluvia mustekaloja, joita pidetään myös nilviäisistä älykkäimpinä. Niillä on selkärangattomista suurimmat aivot, ja niiden on todettu oppivan muun muassa yrityksen ja erehdyksen kautta.
Nilviäisiin kuuluu kahdeksan luokkaa.
Despotismi
Despotismi eli despotia tarkoittaa valtionhallintoa, jossa hallitsijan (tai hallitsevan ryhmän) tahto on täysin määräävä, rajatonta mielivaltaa, absoluuttista itsevaltiutta. Sanalla despootti tarkoitetaan yleensä mielivaltaista sortajaa tai täydellistä itsevaltiasta, mutta tämä merkitys on syntynyt renessanssin aikana. Aikaisemmin "despootti" oli Bysantin valtakunnassa titteli, jonka keisari antoi joillekin henkilöille, joskus ulkomaalaiselle. Sen haltija oli keisarista seuraava Bysantin hierarkiassa.
Despotia on yleissana, jolla tarkoitetaan eräissä yhteiskunnallisissa opeissa mielivaltaiseen vallankäyttöön ja fyysiseen voimaan perustuvaa diktatuuria muistuttavaa vallankäytön muotoa. Despotia yhteiskuntajärjestelmän luokituksena on peräisin Aristoteleeltä, joka yhdisti sen pidäkkeettömään yksinvaltiuteen. Äärimmäisessä muodossaan despotia on melko harvinainen, eikä yksikään yhteiskunta ole koskaan tunnustautunut despotiaksi. Puhdasmuotoisessa despotiassa vain yksi ihminen, despootti, on vapaa, ja muut ovat hänen orjiaan. Ainoat lait ovat hallitsijan sana sekä mahdolliset uskonnolliset lait ja vakiintuneet tavat. Tällainen yhteiskuntamuoto oli Herodotoksen mukaan käytössä muinaisessa Persiassa.
Käytännössä despotia muistuttaa itsevaltaista monarkiaa, eikä sitä voida selkeästi erottaa monarkiasta. Aristoteleen mukaan despotia olikin monarkian rappeumamuoto. On huomattava, että despotia on idealisaatio. Käytännössä despootti ei kyennyt esimodernissa yhteiskunnassa käyttämään satunnaista väkivaltaa kuin lähipiirinsä ja pääkaupunkinsa alueella. Lisäksi muodollisesti rajoittamattomankin hallitsijan valtaa rajoittivat totunnaistavat ja kirjoittamattomat säännöt.
Champagne
Champagne on Ranskan historiallinen maakunta. Alue tunnettiin roomalaisaikana nimellä "Campania", joka tarkoittaa tasankojen maata.
Kuuluisaksi tämän pienen maakunnan on tehnyt kuohuviini, joka on nimetty seudun mukaan samppanjaksi. Ainoastaan kuohuviiniä, joka on kotoisin tältä alueelta saa myydä tällä nimellä. Viininviljely tapahtuu Champagnessa lähinnä Marnen ja Auben alueilla.
Tähtianikset
Tähtianikset ("Illicium") on palsamiköynnöskasveihin ("Schisandraceae") (aiemmin omaan heimoonsa tähtianiskasvit, "Illiciaceae") kuuluva kasvisuku, johon kuuluu nelisenkymmentä lajia. Tähtianikset ovat lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla Itä-Aasiassa ja Amerikassa kasvavia puita ja pensaita. Kaikissa lajeissa on miellyttävä tuoksu.
Tähtianisten hedelmät ovat huomiota herättävän näköisiä kuusisarakaisia lokerikkoja. Suvun nimi "Illicium" tulee latinasta ja se tarkoittaa "houkuttelevaa", mikä viittaa kasvin voimakkaaseen aniksen ja suitsukkeen tuoksuun. Suvun merkittävin laji on maustekasvina käytettävä rusotähtianis ("Illicium verum"). Muita lajeja kasvatetaan koristekasveina näyttävän lehdistön ja tuoksun takia.
Tähtianiksiin kuuluvat muiden muassa seuraavat lajit:
Kappadokia
Kappadokia (, ) on alue ja muinainen maakunta Vähän-Aasian eli Anatolian itäosassa.
Kappadokia oli heettien maakunta näiden suuruudenaikana. Myöhemmin alueesta tuli Persian satraappikunta. Vielä myöhemmin alkuperäinen Kappadokia jaettiin kahtia Kappadokian ja Pontuksen satraappikuntiin, joista Pontus oli rannikkoalue ja Kappadokia sisämaa. Persian kukistumisen jälkeen Kappadokiasta tuli tasavalta, joka välillä maksoi veroa Seleukideille. Vuonna 63 eaa. Kappadokiasta tuli Rooman vasalli ja vuonna 17 provinssi. Roomalaiset nimesivät Kappadokian pääkaupungin Mazacan Caesareaksi.
Alueelta on löytynyt 5 000 vuotta vanha maanalainen kaupunki, joka on kaivettu pehmeään vulkaaniseen kiveen.
Feeniks (tähdistö)
Feeniks (lat. "Phoenix, Phoenicis, Phe") on pieni eteläinen tähdistö, jonka nimesivät hollantilaiset Pieter Dirkszoon Keyser ja Frederick de Houtman, ja teki tunnetuksi Johann Bayer teoksessaan "Uranometria" vuonna 1603.
Tähdistö ulottuu deklinaatiosta -41° deklinaatioon -57°, ja rektaskensio on 23.5h - 2h. Sen takia se on näkymättömissä 40 leveyspiirin pohjoispuolella pohjoisella pallonpuoliskolla, ja näkyy hyvin alhaalla taivaalla päiväntasaajaltakin katsottuna. Feeniks näkyy hyvin Australiassa ja Etelä-Afrikassa eteläisen pallonpuoliskon kesällä.
Feeniksiin liittyy pieni meteoriparvi 5. joulukuuta.
Koko tähdistössä on vain 11 tähteä yli magnitudin 5.0. Kirkkain tähti on Alfa Phoenicis 24 parsekin päässä Maasta, jonka magnitudi on 2,39 ja spektriluokka K0.
Tähdistöstä on löydetty noin 36 000 valovuoden päästä tähti HE 0107-5240, jonka metallipitoisuus on pienin koskaan havaittu. Tämän vuoksi sen uskotaan muodostuneen universumin alkuvaiheessa.
Etelän kruunu
Etelän kruunu ("Corona Australis" tai "Corona Austrina", gen. "Coronae Austrinae", "CrA") on yksi Ptolemaioksen 48:ta tähdistöstä, ja lasketaan myös 88 modernin tähdistön joukkoon. Sen vastinpari on Pohjan kruunu, Corona Borealis.
Kirkkaimmat tähdet ovat alfa CrA (Alfecca meridiana) ja beta CrA. Molemmat ovat hyvin himmeitä, vain +4 mag.
Vanhoissa tähtikartoissa Etelän kruunu on yleensä kuvitettuna seppeleeksi, ja muinaiset kreikkalaiset tunsivat sen seppeleenä eikä kruununa.
Rauni Mollberg
Rauni Antero ”Molle” Mollberg (15. huhtikuuta 1929 Hämeenlinna – 11. lokakuuta 2007 Loimaa) oli suomalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja sekä akateemikko.
Käytyään kauppakoulun 1945–1946 Mollberg pääsi vuonna 1948 Suomen teatterikouluun, mistä hän valmistui vuonna 1950. Valmistumisensa jälkeen hän toimi näyttelijänä sekä ohjaajana Joensuussa ja Kuopiossa. Vuonna 1963 hän aloitti Yleisradiolla televisioteatterin ohjaajana. Mollbergista tuli pian Yleisradion TV2:n teatteriosaston ohjaaja, mikä oli hänen pitkäaikaisin työtehtävänsä (1968–1986).
Mollbergin vuonna 1973 ilmestynyt ensimmäinen pitkä elokuva, Timo K. Mukan romaaniin pohjautuva "Maa on syntinen laulu", oli arvostelu- ja katsojamenestys. Elokuva voitti kolme Jussi-palkintoa (paras miespääosa, paras kuvaus, paras ohjaus) sekä erikoispalkinnon Locarnon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Elokuva keräsi teattereihin 709 664 katsojaa, tulos jolla se on kaikkien aikojen yhdenneksitoista katsotuin kotimainen elokuva.
Mollbergin toinen yleisömenestyselokuva oli Väinö Linnan romaaniin perustuva vuoden 1985 "Tuntematon sotilas". Mollberg käytti nuorempia ja tuntemattomampia näyttelijöitä kuin Edvin Laine 30 vuotta aiemmin ilmestyneessä saman Linnan romaanin filmatisoinnissa. Mollbergin elokuvan näki teattereissa 590 271 katsojaa.
Mollberg toimi taiteilijaprofessorina vuosina 1978–1988 ja sai taiteen akateemikon arvon vuonna 1989. Hänen saamiinsa tunnustuksiin kuuluu myös Pro Finlandia -mitali vuodelta 1980 sekä viisi Jussi-palkintoa.
Mollberg kuoli 11. lokakuuta 2007 Loimaan terveyskeskuksessa keuhkokuumeeseen sairastettuaan neljä vuotta verisyöpää. Hänet on haudattu synnyinkaupunkiinsa Hämeenlinnaan.
Teatteriohjaaja Eira Mollberg on Rauni Mollbergin tytär. Hän on kirjoittanut isästään kirjan "Molle, isäni" (Otava 2008).
Kari Eloranta
Kari Pekka Eloranta (s. 29. helmikuuta 1956 Lahti) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkopuolustaja ja jalkapalloilija.
Eloranta aloitti lahtelaisessa Upon Pallo -seurassa 7-vuotiaana juniorina ja hän pelasi siellä sekä jääkiekkoa, että jalkapalloa. Hän voitti juniorina jalkapallossa Suomen mestaruuden. Hän joutui valitsemaan 17-vuotiaana jääkiekon, koska kummankin lajin sen ikäluokan maajoukkueleirit menivät päällekkäin.
Elorannan pelaajaura jääkiekkoilijana käynnistyi Kiekkoreippaassa ja kesti huipulla yli 20 vuotta. Hän pelasi 267 NHL-ottelua Calgary Flamesissa ja St. Louis Bluesissa sekä yli 500 ottelua Sveitsin ja Ruotsin pääsarjoissa. Sveitsissä Eloranta voitti kaksi mestaruutta. Eloranta pelasi 139 A-maaottelua ja oli voittamassa vuonna 1988 Calgaryn olympialaisissa Suomen jääkiekkohistorian ensimmäistä arvokisamitalia.
Eloranta pelasi ensimmäisen SM-sarjan jalkapallo-ottelunsa vain 17-vuotiaana vuonna 1973. SM-tasolla hän voitti Suomen mestaruuden Lahden Kuusysissä vuosina 1982 ja 1986. Myöhemmin Eloranta toimi myös Kuusysin joukkueenjohtajana.
Elorannan pelaajaura päättyi keväällä 1996, minkä jälkeen hän jatkoi Pelicansin päävalmentajana ensin I-divisioonassa ja vuodesta 1999 lähtien SM-liigassa. Vuodet 2002–2005 Eloranta valmensi sveitsiläistä Rapperswiliä. Keväällä 2005 hänet palkattiin Tampereen Ilveksen uudeksi päävalmentajaksi. Seura kuitenkin vapautti hänet tehtävästään 18. marraskuuta 2006 odotettua heikomman menestyksen vuoksi. Eloranta palasi seuraavaksi kaudeksi takaisin Rapperswiliin, mutta sai potkut marraskuussa 2007. Tammikuussa 2008 ruotsalainen Mora IK palkkasi Elorannan uudeksi valmentajakseen. Kauden 2008–2009 Eloranta valmensi Mestiksessä pelannutta Heinolan Kiekkoa.
Suomen Jääkiekkomuseo on aateloinut Kari Elorannan Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 105.
Etelän risti
Etelän risti (, genetiivi "Crucis", lyh. "Cru" ja "Crux") on eteläisen taivaan tähdistö, pinta-alaltaan tähdistöistä kaikkein pienin. Siinä erottuu kirkas ja helposti tunnistettava ristin muotoinen tähtikuvio, joka on antanut tähdistölle nimensä.
Tähdistön sijainti on 55°–60° eteläistä leveyttä, ja se näkyy kokonaan vielä Maan pinnalta 20° pohjoista leveyttä. Tähdistön koko on 68 neliöastetta.
Tähdistön kolme kirkkainta tähteä ovat Acrux (α Crucis), Mimosa (β Crucis) ja Gacrux (γ Crucis). Ristin neljäs tähti on Decrux. Kuvioon luetaan usein myös Acruxin ja Decruxin välissä oleva Epsilon Crucis.
Acruxin vieressä on tummana alueena erottuva tähtienvälisen pölyn muodostama pimeä sumu, Hiilisäkki.
Antiikin kreikkalaiset tähtitieteilijät tunsivat Etelän ristin tähtikuviona ja liittivät sen osaksi Kentauria. Vuonna 1000 eaa. tähdistö näkyi matalalla Ateenan leveysasteilla. Maan akselin prekession takia Etelän risti siirtyi vähitellen alemmas kohti horisonttia ja vuonna 400 jaa. tähdistöstä näkyi enää vain pieni osa.
Etelän ristin viralliseksi nimeäjäksi on usein sanottu 1600-luvulla elänyttä ranskalaista tähtitieteilijää Augustin Royeriä, mutta jo häntä ennen sitä kuvasivat erillisenä tähdistönä useat karttojen ja luetteloiden laatijat.
Etelän risti esiintyy monissa Tyynenmeren ja Eteläisen pallonpuoliskon alueen valtiolipuissa, muun muassa Australian, Brasilian, Papua-Uuden-Guinean, Samoan ja Uuden-Seelannin lipuissa.
Kaikki neljä Etelän ristin kirkasta tähteä ovat tärkeitä navigaatiotähtiä. Purjelaivojen aikakaudella sen sanottiin olleen suomalaisten merimiesten rakkain tähdistö Etelämerellä.
Koska eteläisellä taivaankannella ei ole Pohjantähteä vastaavaa napatähteä, Etelän ristin kahta tähteä ("Alfa" ja "Gamma") on käytetty navigoinnissa eteläsuunnan osoittajina. Näiden kahden tähden välisen janan jatke noin neljä kertaa niiden välimatkan päässä osoittaa suunnilleen eteläisen taivaannavan paikan.
Etelän ristin tähtiä nimineen:
Tähtiä Bayerin nimillä:
Muita merkittäviä tähtiä:
Etelän risti sekoitetaan joskus Väärään ristiin eli Valeristiin. Se on Etelän ristin ja Canopuksen välialueella sijaitseva neljän tähden ryhmä, joka nousee ennen Etelän ristiä. Se koostuu Purjeen ja Kölin tähdistöissä olevista, noin magnitudin 2 tähdistä ja on hieman Etelän ristiä suurempi. Väärän ristin tähdet ovat Epsilon Carinae, Iota Carinae eli Tureis, Delta Velorum sekä Kappa Velorum. Iota Carinaen lähellä Väärän ristin sisässä on viides tähti, a Carinae.
Ilmar Talve
Ilmar Talve (17. tammikuuta 1919 Namkku Venäjä – 21. huhtikuuta 2007 Turku) oli Virossa, Ruotsissa ja Suomessa tieteellisen työnsä tehnyt virolainen kansatieteen professori ja kirjailija. Hänen pääteoksensa on 1979 julkaistu "Suomen kansankulttuuri". Teoksesta on tehty useita laitoksia, viimeisin vuonna 2012 (SKS).
Talven perhe palasi Venäjältä Viroon 1920 ja asettui asumaan Tapaan, missä Talve kävi koulua. Hän aloitti opinnot Tarton yliopistossa 1937 suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1942.
Vuonna 1943 Talve pakeni Saksan mobilisaatiota Suomeen, liittyi vapaaehtoisena Suomen armeijaan ja osallistui Kannaksen suurhyökkäyksen torjuntataisteluihin 1944. Syksyllä 1944 hän muiden Suomen-poikien tavoin palasi Viroon. Hän yritti paeta meritse Ruotsiin, mutta joutui vierastyöläisten leirille Saksaan. Sieltä hänen sodan päätyttyä onnistui siirtyä 1945 Ruotsiin.
Ruotsissa Talve jatkoi opintojaan ja väitteli tohtoriksi Tukholmassa vuonna 1960. Väitöskirjan aiheena oli sauna. Talve muutti tutkijaksi Turkuun 1959. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1986. Tutkimus- ja kirjoitustyötä hän jatkoi eläkkeelle jäätyään. Ilmar Talve kuoli 88-vuotiaana Turussa. Ilmar Talven poika oli suomenvirolainen nationalisti Juhan Talve.
Talve perusti sosiologian professori Esko Aaltosen kanssa Turun yliopistoon kansatieteen laitoksen. Vuonna 1959–60 hän toimi laitoksen assistenttina ja 1960–62 dosenttina ja samalla määräaikaisena professorina. Vuonna 1962 hänet valittiin laitoksen ensimmäiseksi professoriksi.
Talve käynnisti vuonna 1957 laajan kyselytutkimuksen. Vuosina 1957–1990 lähetettiin kaikkiaan noin 130 erilaista kyselyä eri puolille Suomea. Vastauksista kertyi yli 400 000 vastaussivua käsittävä arkisto. Hän laajensi kansatieteen myös kaupunkien ja työväestön tutkimukseen ja käynnisti opiskelijoiden kenttätutkimukset. Hän julkaisi tutkimuksia muun muassa eri ammateista ja teollisuuspaikkakunnista.
Talve julkaisi viroksi novellikokoelman "Ainult inimene" 1948 sekä romaanit "Maja lumes" 1952 ja "Juhansoni reisid" 1959, joka on suomennettu nimellä "Juhansonin matkat" 1961. Hän julkaisi viroksi romaanin "Maapagu" 1988 ja vuosina 1997–1999 kolmiosaisen omaelämäkerran. Vuonna 2004 teoksesta ilmestyi yksiosainen, lyhennetty suomennos. Samana vuonna ilmestyi myös laaja Viron kansankulttuuria käsittelevä yleisteos "Eesti Kultuurilugu".
Talve sai Suomen Saunaseuran Löylynhenki-palkinnon 1991 vuoden 1960 väitöskirjasta Sauna.
Eurooppatie E8
E8 tai Eurooppatie 8 Norjan Tromssasta Turkuun johtava eurooppatie. Tien pituus on noin 1 410 kilometriä.
Tromssa – Nordkjosbotn – Yykeänperä – Kilpisjärvi – Kaaresuvanto – Muonio – Kolari – Tornio – Keminmaa – Kemi – Oulu – Liminka – Raahe – Kalajoki – Kokkola – Vaasa – Pori – Rauma – Turku
Nordkjosbotnin ja Markkinan välisen osuuden tie kulkee yhdessä E6:n kanssa, Keminmaan ja Limingan välisen osuuden E75:n kanssa sekä lyhyen matkan Vaasan seudulla E12:n kanssa. Tie risteää E4:n kanssa Torniossa sekä E18:n ja E63:n kanssa Turun seudulla. Kaaresuvannossa lyhyt seututie 959 tarjoaa yhteyden Ruotsin puolelle E45:lle.
Suomessa tie kulkee Kilpisjärven ja Tornion välisen osuuden yhdessä valtatien 21 kanssa, Tornion ja Keminmaan välisen osuuden valtatien 29 kanssa, Keminmaan ja Limingan välisen osuuden valtatien 4 kanssa sekä Limingan ja Turun välisen osuuden valtatien 8 kanssa.
Tiellä on lyhyet moottoritieosuudet Tornion ja Kemin välillä sekä Oulun, Vaasan ja Turun seuduilla. Muuten tie on pääosin kaksikaistainen.
Vuoden 2017 lopulla valmistui älytieosuus välillä Kolari-Tromssa. Älytieosuudella voi kokeilla itseajavan auton suunnistustaitoja vaativissa olosuhteissa.
Eurooppatie E18
E18 eli Eurooppatie 18 on 1 890 kilometriä pitkä eurooppatie, joka alkaa Pohjois-Irlannin Craigavonista ja päättyy Venäjän Pietariin. Tie on keskeinen osa Pohjolan kolmion liikennekäytävää.
Craigavon – Belfast – Stranraer – Carlisle – Newcastle – Kristiansand – Drammen – Oslo – Årjäng – Karlstad – Örebro – Västerås – Tukholma – Norrtälje – Kapellskär – Naantali – Turku – Salo – Vantaa – Helsinki – Sipoo – Porvoo – Loviisa – Kotka – Hamina – Vaalimaa - Viipuri – Pietari.
Suomessa E18 kulkee Naantalista Turun kehätietä eli kantatietä 40 Kaarinaan, jossa se liittyy valtatiehen 1. Valtatietä 1 tie jatkaa Espooseen asti, josta se siirtyy Kehä III:a pitkin Porvoonväylälle asti. E18 kulkee valtatie 7:n kanssa Vaalimaalle saakka. Venäjän puolella E18 on osa päävaltatie M10:tä. Suomessa E18 kulkee moottoritienä Kaarinasta Espooseen sekä Helsingistä Vaalimaalle; ainoastaan Turun ja Helsingin kehäteiden osuudet, vaikkakin moottoritietasoiset, eivät ole moottoritietä. Tien viimeinen moottoritieosuus Haminan ja Vaalimaan välille valmistui 1. maaliskuuta 2018.
Valtateiltä 1 ja 7 sekä Kehä III:ltä on opastus E18-tielle. Opastus on viitoitettu valtatiellä 1 itään Pietariin, Kotkaan ja Helsinkiin, Kehä III:lla itään Pietariin ja Kotkaan, länteen Turkuun, sekä valtatiellä 7 itään Pietariin ja länteen Turkuun, Helsinkiin ja Kotkaan. Viitat ovat kaksikielisiä myös yksikielisten kuntien alueilla.
Lemmikit
Lemmikit ("Myosotis") on lemmikkikasveihin ("Boraginaceae") kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 50 lajia, ja vaikka niissä on eroja, useimpiin sopii sama yleiskuvaus: pieniä (halkaisija alle 1 cm, usein alle 5 mm) varsin litteitä viisiterälehtisiä vaaleansinisiä kukkia, jotka kasvavat karvaisissa varsissa ”naama” ylöspäin ja kukkivat keväällä tai alkukesästä. Väri vaihtelee, ja vaaleanpunaiset ja valkoiset muodot ovat varsin yleisiä. Lemmikkilajeja kasvaa liki kaikkialla, mutta pari eurooppalaista lajia on levinnyt muillekin mantereille suosittuina puutarhakukkina. Lemmikki on useissa kielissä ”älä unohda minua”.
Kuikat
Kuikat (Gaviidae) on kuikkalintujen (Gaviiformes) lahkon ainoa heimo, jonka ainoa suku on kuikkien suku "Gavia". Kuikat ovat yksi Euroopan alkukantaisimmista lintuheimoista (vielä hiljattain vanhimmaksi oletettu) ja yksi viidestä veden pinnalta sukeltavien lintujen ryhmästä. Muita sukeltajia ovat uikut, merimetsot, sukeltajasorsat ja ruokkilinnut.
Neoaves jakautui kahteen kehityslinjaan noin 79,6 miljoonaa vuotta sitten. Yhdestä kehittyivät varpuslinnut (Passeriformes), toisesta jalohaukkalinnut (Falconiformes), rantalinnut (Charadriiformes), ulappalinnut (Procellariiformes), kuikkalinnut (Gaviiformes), haikaralinnut (Ciconiiformes) ja pingviinilinnut (Sphenisciformes).
Kuikkalinnuilla ja ulappalinnuilla on luultavasti yhteinen esi-isä, joka tutkijoiden mukaan eli Gondwanalla noin 71 miljoonaa vuotta sitten, kun Australia, Etelämanner ja Etelä-Amerikka olivat kiinni toisissaan ja suuri maa-alue sijaitsi etelämpänä. Nykyisillä kuikilla on pitkä kehityshistoria takanaan, mutta ovat nykyään varsin samanlaisia ja muodostavat vain yhden suvun ja heimon.Lajeista vain kuikka ja kaakkuri pesivät Suomessa. Jääkuikka on Suomessa hyvin vähälukuinen läpimuuttaja ja amerikanjääkuikka erittäin harvinainen harhailija.
Kuikat ovat uikkuja suurempia ja erinomaisesti vesielämään sopeutuneita: ruumis on muodoltaan sikarimainen, pyrstö on lyhyt ja jalat ovat kaukana peräpäässä. Näiden ominaisuuksiensa ansiosta kuikat liikkuvat vedessä taitavasti. Kuikat pystyvät olemaan veden alla 3–5 minuuttia, etenemään 500–800 metriä ja sukeltamaan 30 metrin syvyyteen. Yleensä sukellus kestää 20–50 sekuntia. Sukelluksen ajaksi ihopoimu sulkee sierainaukot. Kuikat ovat kömpelöitä maalla, jonne ne eivät nousekaan muuten kuin pesimään, eivätkä koskaan etäänny maata pitkin 1,5 metriä kauemmaksi vesirajaa. Poikaset osaavat synnynnäisesti ryömiä ja se käyttää tätä taitoa myös aikuisena. Lepoasennossa kuikkalintujen pää on selvemmin vaakasuorassa kuin merimetsojen mutta ei niin vaakasuorassa kuin koskeloiden. Lennossa pää ja kaula työntyvät suoraan eteen vähän ruumiin tason alapuolelle, josta syystä lentokuva on hieman köyryn näköinen. Kuikkien lentonopeus on 70–80 km/h. Kuikkalinnut ovat äänessä etupäässä pesimäaikoina; äänet kuuluvia, valittavia tai kaakattavia. Kuikat pesivät sisävesissä metsä-, suo- ja tunturiseuduilla. Kuikat ovat kotipaikka- ja pariuskollisia. Sama pesäpaikka voi olla käytössä useita vuosia. Talvehtiminen tapahtuu merellä rannikoiden lähellä, harvemmin sisävesissä; muuttoaikoina hajaparvissa.
Kuikan suomenkielinen nimi on onomatopoeettinen eli lintu (ja sitä kautta koko heimo) on nimetty sen ääntelyn perusteella, "kuik-ko", "kuik-ko".
Lohikäärme (kiinalainen horoskooppi)
Lohikäärme on yksi kiinalaisista horoskooppimerkeistä. Uskomusten mukaan lohikäärmeen vuonna syntyneet ovat idealisteja, perfektionisteja, joustamattomia ja itsetietoisia. Lohikäärmeet ovat myös aggressiivisia ja päättäväisiä. Lohikäärme on taruolento ja ilotulitusten järjestäjä; luovuus ja valehtelu ovat kaksi puolta, joissa tämä ilmenee.
Lohikäärmeen vuosi on suosituin kiinalaisen astrologian merkeistä. Itä-Aasiassa syntyvyys kasvaa lohikäärmeen vuosina, koska vanhemmat haluavat lapsen, joka syntyy lohikäärmeen merkin alla.
Lohikäärmeen kuukausi: noin 4. huhtikuuta – 5. toukokuuta
Lohikäärmeen tunti: 07–09
Lohikäärmeen onnennumerot ovat 1, 6 ja 7.
Elisa (profeetta)
Profeetta Elisa oli israelilainen profeetta, joka Raamatun mukaan eli 800-luvulla eaa. Hän oli Safatin poika ja profeetta Elian seuraaja.
Raamatussa hänet mainitaan ensimmäisen kerran, kun Jumala antaa Elialle tehtävän ja lupauksen:
Elisa lähetti erään oppilaistaan voitelemaan Jehun Israelin kuninkaaksi. Kapinassa saivat surmansa sekä Israelin kuningas Joram että Juudean kuningas Ahasja.
Toisessa kuninkaiden kirjassa kerrotaan monista Elisan ihmeteoista:
Bushismi
Bushismi tarkoittaa amerikan englannissa Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin kielenkäytölle ominaista sanaa tai lausetta käytettynä puhekielessä usein ennalta suunnittelematta. Siitä huolimatta että kuvaannollisen kielen jatkuva käyttäminen on hyvin altista virheille, Bushin kielenkäytössä on säännöllisesti hänelle ominaisia tunnusmerkin omaisia epätavallisia kieliopillisia rakenteita:Lainauksia Bushin puheista, jotka saattavat luoda vaikutelman epäpätevyydestä, kutsutaan bushismeiksi. Monet lainaukset, joskus irrotettuna asiayhteydestään, antavat kuvan että Bush on ymmärtänyt merkittävästi väärin maantiedon, historian, poliittiset toimintamallit ja maailman ylipäänsä. Ei voida helposti sanoa kuinka hyvin nämä lainaukset heijastavat Bushin todellisia tietoja ja mielipiteitä, vai ovatko ne vain kielellisiä kömmähdyksiä, mutta tämä ei ole estänyt Bushia kritisoivien henkilöiden käyttämästä näitä lainauksia yrityksissä saattaa Bush huonoon valoon. Esimerkiksi Bush päätti erään tiedotustilaisuuden sanomalla: ""Emme ota vastaan enempää kysymyksiä, emme englanniksi, emmekä ranskaksi, emmekä meksikoksi"". Valkoinen talo selitti myöhemmin, että presidentti vitsaili.
Termi "bushismi" on tullut laajalti tunnetuksi, osittain kirjojen otsikoiden ja presidentin lainauksille omistettujen www-sivujen kautta.
Bushismi voi myös tarkoittaa George W. Bushin hallinnon harjoittamaa politiikkaa, erityisesti Yhdysvaltojen ulkopuolisen näkökulman mukaan, mutta termiä ei käytetä tässä tarkoituksessa läheskään yhtä paljon.
Bushismeihin läheisesti liittyvät muut Bushista kerrotut kömmähdykset. Esimerkiksi lehdet uutisoivat siitä, kun Bush heilutti pitkään kättään tervehtiäkseen Stevie Wonderia, ja lopetti vasta, kun joku tuli muistuttamaan häntä, että Wonder on sokea.
Finwë
Finwë on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Silmarillion".
Finwë oli ensimmäinen "noldorin" Korkea Kuningas Amanissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Miriel, jonka lapsi Fëanor oli. Toinen vaimo oli Mirielin kuoleman jälkeen Indis, jonka lapsia olivat Fingolfin ja Finarfin. Finwë sai surmansa Morgothin käsistä Formenosissa.
Teleri
Teleri, ”Viimeiset”, ”Jälkijoukko”, "merihaltiat" on "Silmarillion" -saagassa kolmas ja suurin Haltioiden Kolmesta Sukukunnasta Suurella Matkalla Cuiviéneniltä. Heitä johtivat Olwë ja Elwë. He jakaantuivat kolmeksi heimoksi, joista Elwën johtama "sindar" jäi Beleriandiin ja "nandorista" toinen osa jäi Sumuvuorten itäpuolelle ja toinen osa jäi Ossiriandiin ja heistä tuli "laiquendi" eli viherhaltiat. Olwën johtama osa "teleristä" sai nimen "falmari" ja purjehti "vanyarin" ja "noldorin" tavoin Amaniin asti.
Lumipallo
Lumipallo on nimensä mukaisesti lumesta muodostettu pallo. Se tehdään yleensä kauhomalla suojalunta kinoksesta tai hangesta ja muokkaamalla se nyrkinkokoiseksi palloksi. Lumipallosää on ihanteellinen, kun lunta sataa hienokseltaan ja lämpötila on asettunut muutaman celsiusasteen tasolle.
Lumipallon voi jäädyttää, kastella tai sen sisään voi lisätä kiviä, jolloin se näyttää vaarattomalta. Tällaiset lumipallot ovat heitettäessä vaarallisia. Lumipalloja voi käyttää myös lumilyhtyjen rakennusmateriaalina.
Lumipalloa lumessa pyörittämällä saa sopivalla säällä (noin +/-5 astetta celsiusta) tehtyä isomman lumipallon, josta voi tehdä isompia rakennelmia. Yleensä näitä rakennelmia varten tarvitaan monta isoa lumipalloa. Näitä rakennelmia kutsutaan lumilinnoiksi. Lumilinnoja voi kuitenkin tehdä myös kerääntyneeseen lumikasaan kaivamalla esimerkiksi lapiolla.
Lumiukon teko onnistuu tekemällä kolme isoa lumipalloa, joista yleensä alin olisi hyvä olla isoin ja keskimmäisen pienempi ja ylimmän pienin läpimitaltaan.
Hermarkhos
Hermarkhos (200-luku eaa.) oli kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Mytilenestä. Hän oli koulukunnan perustajan Epikuroksen sekä Metrodoroksen ja Polyainoksen aikalaisia, ja heidän ohellaan sen merkittävimpiä varhaisvaiheen hahmoja.
Hermarkhos sai alun perin reetorin koulutuksen. Sittemmin hänestä tuli kuitenkin Epikuroksen oppilas. Epikuros jätti hänelle perinnöksi omistamansa puutarhan, epikurolaisen koulun kodin, noin vuonna 270 eaa. Hermarkhos kuoli vanhana, ja jätti jälkeensä maineen suurena filosofina. Cicerolta tunnetaan kirje, jonka Epikuros lähetti Hermarkhokselle.
Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti seuraavat teokset, jotka ovat kaikki kadonneet:Teosten nimistä voidaan ainakin päätellä, että hän vastusti filosofiassaan Platonin ja Aristoteleen ajatuksia.
Lumisota
Lumisota on fyysinen ulkoilmapeli, jossa tarkoituksena on heitellä lumipalloilla osumia toisiin pelaajiin. Lumisota voi alkaa tarkoituksella ja suunnitellusti, mutta se voi myös syttyä spontaanisti tilanteissa, jossa vastapuolet eivät edes tunne toisiaan. Lumisodalla voidaan usein ratkaista keskinäisiä erimielisyyksiä, mutta usein kyse on silkasta hauskanpidosta.
Useimmin lumisotaa käyvät lapset, mutta silloin tällöin varttuneemmatkin joutuvat pelin lumoihin. Virallisia sääntöjä ei ole, mutta joitakin kirjoittamattomia ohjeita toki on olemassa. Nämä ohjesäännöt antavat lumisodalle sen oman luonteen ja ennen kaikkea määrittelevät sen tapahtumaksi, jossa ei ole tarkoituksena vahingoittaa toisia ihmisiä tai heidän omaisuuttaan. Näillä ei tietenkään ole mitään arvoa, jos kyseessä on vakavamielinen tappelu, missä kaikki on sallittua.
Lumisodalle ominaisia sääntöjä:Lämpötilan ollessa muutaman asteen pakkasen puolella lumipalloja voi vettä apuna käyttäen jäädyttää, eli hetkellisesti kovettaa pallon pinta. Tilanteesta riippuu, katsotaanko tällaista varustelua hyvällä vai onko se hyvän lumisotahengen vastaista.
Varustelu on usein osa lumisotaa esim. autotien loskasta tehty lumipallo on erittäin tehokas ase vastapuolta vastaan, koska pallon massa on erittäin suuri ja se sinkoaa suolapitoista loskaa metrien päähän aina vastapuolan pelaajien silmiin asti. Usein loskapallot ovat kyseenalainen ase lumisodassa.
Muita varustuksia: kiviä sisältävät pallot (kyseenalaisia), jättikokoiset pallot ja muut apuvälineet joita voi käyttää kilpinä tai lumen heittämisessä esim. lapio.
Lumisodasta on kehitetty Japanissa myös urheilulaji Yukigassen, jolla Suomessa on myös oma urheiluliittonsa.
Noidankehä
Noidankehä (lat. circulus vitiosus) on kielteisenä pidetty vaikutusten ketju, jonka jokin näistä vaikutuksista itse aiheuttaa. Esimerkiksi ujouden noidankehässä punastuminen voi aiheuttaa ujostumista ja ujostuminen punastumista. Köyhyyden noidankehässä voi olla lukemattomia tekijöitä ja pitkiä vaikutusten ketjuja. Noidankehiä pidetään vakavina, koska niistä on vaikea irtautua.
Mytologisessa mielessä ja sanan alkuperäisessä tarkoituksessa noidankehä tarkoittaa noidan, velhon, paholaisen tai muun pahan olennon toimintaan liittyvää yliluonnollista tai fyysistä kehää tai aluetta. Alue saattaa olla rituaalipaikka, jossa noita suorittaa rituaalin, tai se saattaa olla jonkinlainen voiman keskittymä. Noidankehä voi myös vangita tai lumota siihen joutuneen. Fyysisesti noidankehä voi olla esimerkiksi lakoontuneen heinän aikaansaama ympyrä (vrt. viljaympyrät), kivistä muodostunut piiri tai sienikehä. Noidankehä voi olla myös piirretty esimerkiksi suolalla.
Peikonkulta
Peikonkulta on valoilmiö, jota synnyttävät mesisieni tai aarnisammal. Mesisieni on heikosti itsevalaiseva ja aarnisammal taas heijastaa heikkoa valoa pimeässä. Vihreä peikonkulta hohtaa suomalaisten uskomusten mukaan joskus pimeällä metsässä kivien tai kantojen alla.
Englanniksi samantapaisen ilmiön nimitys on "foxfire", "ketun tuli". Se tarkoittaa lähinnä pimeässä hohtavaa puuainesta, mutta myös hohtavaa laikkua maassa. Ilmiön selitykseksi tarjotaan yleisimmin lahottajasientä.
Historioitsija Olaus Magnuksen (1652) mukaan pohjoisessa Skandinaviassa ovat vaeltajat joskus merkinneet reittinsä lahonnutta puuainesta käyttäen, ja osanneet sen avulla takaisin pimeässä. Tietäjät taas ovat käyttäneet lahoavaa puuainesta luodakseen taianomaisen tunnelman.
Benjamin Franklin ehdotti lahottajasienen käyttämistä varhaisen Turtle-sukellusveneen sisätilojen valaisuun.
Mark Twainin romaanissa "Huckleberry Finnin seikkailut" henkilöt Huckleberry Finn ja Tom Sawyer käyttävät lahottajasientä valonlähteenä kaivaessaan tunnelia.
Mzuzu
Mzuzu on Malawin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee maan pohjoisella alueella Mzimban piirikunnassa. Kaupungin länsipuolella sijaitsee Nkhata Bayn piirikunta.
Kaupungin pinta-ala on 48,0 neliökilometriä. Asukasluku on kehittynyt seuraavasti: 44 200 (1987), 87 000 (1998), 133 900 (2008). Väestöennuste vuodelle 2012 oli 181 690 asukasta. Vuoden 2014 väkiluvuksi ennakoitiin 209 100.
Kaupungissa toimii muun muassa Mzuzun yliopisto.
Bacan
Bacan eli Bachan on saari Indonesiassa. Se kuuluu Molukkeihin. Bacanilla ja sitä ympäröivillä noin 80 pienemmällä saarella on noin 56 000 asukasta (1991). Tärkein kaupunki on saaren läntisissä osissa sijaitseva Labuha. Saaren pinta-ala on noin 1 800 neliökilometriä.
Halmahera
Halmahera on Indonesiassa sijaitsevan Molukkien saariryhmän suurin saari. Se kuuluu Maluku Utaran provinssiin. Halmahera sijaitsee Uuden-Guinean ja Sulawesin välissä päiväntasaajalla.
Halmaheran maapinta-ala on 17 780 neliökilometriä mutta asukasluku vain noin 162 728 (1995), mikä tekee siitä melko harvaan asutun saaren. Noin 80 prosenttia Halmaheran asukkaista on muslimeja. Saarella on 2000-luvun aikana ollut väkivaltaisia levottomuuksia islaminuskoisen ja kristityn väestönosan välillä. Välittömästi Halmaheran länsipuolella sijaitsevat Ternaten ja Tidoren tulivuorisaaret, joilla toimineet voimakkaat sulttaanikunnat ja sittemmin eurooppalaiset kauppa-asemat ovat vaikuttaneet voimakkaasti Halmaheran historiaan.
Kielellisesti Halmahera on erittäin vaihteleva. Enemmistö saaren väestöstä puhuu papualaiskieliä, mutta eteläosissa puhutaan jonkin verran austroaasialaisia kieliä. Papualaiskielistä puhutuimpia ovat galela ja tobelo, joskin ternate on perinteisesti toiminut alueella lingua francana. Austroaasialaisista kielistä merkittävin on sawai. Monet asukkaista puhuvat myös indonesiaa.
Saarella ja sen ympäristössä on useita toimivia kerrostulivuoria. Näistä aktiivisin on Halmaheran pohjoisosassa sijaitseva 1 185 m korkea Dukono, joka on purkautunut yhtäjaksoisesti vuodesta 1933. Saaren korkein vuori on niin ikään vulkaanisesti aktiivinen, 1 635 m korkea Gamkonora. Saarella harjoitetaan aktiivista kaivostoimintaa.
Zoroaster
Zoroaster oli maailman ensimmäinen varsinainen öljytankkeri. Sen suunnittelivat Ludvig ja Robert Nobel sekä Sven Almqvist Göteborgissa vuonna 1877, ja se rakennettiin seuraavana vuonna. Se oli 45 metriä pitkä ja 8 metriä leveä ja kykeni ottamaan 242 tonnin petrolikuorman. Aluksen suhteellisen pieni koko johtui sen käyttötarkoituksesta: kuljettaa lasti Bakusta Kaspianmereltä Venäjältä Volgaa pitkin Ruotsiiin. Patenttien suojaamattomalle "Zoroasterille" rakennettiin pian monia sisaraluksia, kuten "Buddha", "Nordenskjöld", "Mohammed", "Tatarin", "Bramah", "Spinoza", "Socrates", "Darwin", "Koran", "Talmud" ja "Calmuck".
Sammet
Sammet ("Acipenseridae") on sampikaloihin kuuluvien alkeellisten luukalojen heimo. Sampia on vajaat kolmekymmentä eri lajia, jotka elävät Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan vesissä. Sammet jaetaan neljään sukuun: "Acipenser" ("varsinaiset sammet"), "Scaphirhynchus" ja "Pseudoscaphirhynchus" ("lapiosammet") sekä "Huso" ("kitasammet").
Sampien ruumis on pitkulainen ja kuono yleensä suippo. Hampaaton suu sijaitsee kuonon alapuolella, ja sen edessä on neljä tuntosäiettä, joilla kala tunnustelee pohjaa. Sampien ruumista ympäröivät luukilpien pitkittäiset rivit. Jotkut sampilajit voivat kasvaa satojen kilojen painoiseksi, suurin laji kitasampi jopa 2000-kiloiseksi.
Monet sammet ovat vaelluskaloja, jotka nousevat jokiin kutemaan. Täten jokien patoamiset ovat haitanneet sampia suuresti. Monien sampilajien lihaa pidetään herkullisena, mutta eräät sampilajit tunnetaan erityisesti mädistään, kaviaarista. Kaviaarinmetsästys onkin aiheuttanut monien sampikantojen voimakkaan taantumisen. Nykyisin kaviaarisampia kasvatetaan myös altaissa, Suomessakin, ja on kehitetty menetelmiä, joilla mäti voidaan imeä naaraasta tappamatta sitä.
Suomessa on alkuperäisenä elänyt sinisampi ("Acipenser oxyrinchus"), joka kuitenkin 1900- luvulla hävisi Itämerestä. Tämän lisäksi on tavattu satunnaisesti kolmea muuta sampilajia: sterlettiä ("Acipenser ruthenus"), siperiansampea ("Acipenser baeri") ja venäjänsampea. Kaksi viimeksi mainittua ovat peräisin Itämeren alueelle tehdyistä istutuksista.
Kaatuneiden muistopäivä
Kaatuneiden muistopäivä on kaikissa Suomen aluetta ja/tai suomalaisia koskettaneissa sodissa tai muissa taisteluluonteisissa toimissa, rauhanturvaamistehtävissä kaatuneiden sekä taistelujen aikana ja niiden päättymisen jälkeenkin kuolleiden, kuten teloitettujen ja vankileireillä menehtyneiden muistoksi vietettävä päivä: puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim määräsi päiväkäskyssään talvisodan jälkeen keväällä 1940 toukokuun kolmatta sunnuntaita vietettävän ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”.
Päivään kuuluvat käynnit sankarihaudoilla. Alkuvuosikymmeninä Suomen lippua pidettiin klo 10–14 suruliputuksen tapaan puolitangossa, muun osan päivästä (8–10 ja 14–21) kokotangossa. Vuodesta 1977 lähtien kaatuneiden muistopäivä on ollut vakiintuneena liputuspäivänä. Kun toisen maailmansodan päättymisestä vuonna 1995 tuli kuluneeksi 50 vuotta, ohjeita muutettiin niin, että liputetaan normaaliin tapaan koko päivän kokotangossa.
Muistopäivän viettäminen Suomessa sai alkunsa huhtikuussa 1940 järjestetystä evankelis-luterilaisen kirkon piispainkokouksesta, jossa oli ehdotettu suru- ja muistojumalanpalvelusten pitämistä talvisodassa kaatuneiden muistoksi sunnuntaina 19. toukokuuta 1940. Mannerheimin antamassa päiväkäskyssä ilmoitettiin, ettei 16. toukokuuta, sisällissodassa Suomen tasavallan joukkojen (valkoiset) kapinallisista suomalaisista (punaiset) saavuttaman voiton paraatin muisto- ja siihenastisena sotaväen lippujuhlan päivänä järjestetä juhlallisuuksia. Tällä Mannerheim pyrki korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäsky koski vain puolustusvoimia, mutta sitä alettiin noudattaa myös armeijan ulkopuolella. Toukokuun kolmatta sunnuntaita nimitettiin "yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäiväksi" ja nykyinen nimi sillä on ollut vuodesta 1947 alkaen.
Sankarivainajien muistopäivän kansallisesta viettämisestä vastasi Sotainvalidien Veljesliitto yhdessä Suomen Aseveljien Liiton kanssa vuodesta 1942. Kun jatkosodan jälkeen Moskovan välirauhan tuloksena aseveliyhdistykset oli lakkautettava, työn jatkajaksi tuli 1945 Sotaleskien Huolto, joka yhdistyi 1946 kahden muun yhdistyksen kanssa "Sotaleskien ja kaatuneitten omaisten huolloksi", vuodesta 1958 Kaatuneitten Omaisten Liitto.
Lampi
Lampi on järveä pienempi makean veden allas.
Lammen kokorajaa on vaikea tarkasti määritellä, erityisesti suhteessa pikkujärveen. Lampea pienempiä ovat kuitenkin lammikko ja lätäkkö, joille on tyypillistä, että niissä on vettä vain osan vuotta. Lammet ovat niin matalia, että niissä ei esiinny lämpötilan kerrostuneisuutta toisin kuin järvissä, vaan koko vesimassa sekoittuu tuulen takia. Pohjoisessa ne saattavat jäätyä pohjaa myöten, josta seuraa talvinen happikato.
Erään määritelmän mukaan vesialue on lampi jos läpimitta on alle 200 m.
Paikannimien perusosina "lampi" ja "järvi" esiintyvät vaihtelevasti. Joskus samoillakin paikkakunnilla voi olla pinta-alaltaan suurempia nimessään perusosan "lampi" sisältäviä vesimuodostumia kuin pienimmät nimessään perusosan "järvi" sisältävät vesimuodostumat.
Kalattomissa lammissa perustuotanto keskittyy pohjan lähellä elävään levämattoon ja sen mikrobimassoihin. Ajoittain sekoittuminen riuhtaisee levämassaa pintaan. Eläinplankton syö tätä, ja hyönteiset, muun muassa sääskentoukat ja kovakuoriaiset, toimivat petoina. Lammessa voi elää myös kaloja, esimerkiksi ruutanoita.
Kansallinen veteraanipäivä
Kansallinen veteraanipäivä on Suomessa sotaveteraanien kunniaksi 27. huhtikuuta vietettävä juhlapäivä ja yleinen liputuspäivä. Sitä vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 1987 Lahdessa osana Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuotta. Ehdotuksen kansallisesta veteraanipäivästä teki pääministeri Kalevi Sorsa ja asia vahvistettiin valtioneuvostossa puolustusministeri Veikko Pihlajamäen esityksestä 1986. Tehtävä siirtyi Keski-Suomen lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosastolle, jossa Keski-Suomen läänin veteraanipäivän järjestelyt hoiti Pekka Kaura-aho käyttäen tapahtumaan 32 000 markkaa.
Lapin sota ja samalla Suomen osuus toisessa maailmansodassa päättyi 27. huhtikuuta 1945, joka on jäänyt Suomen puolustusvoimien viimeisimmäksi sotapäiväksi. Silloin loputkin Saksan 20. vuoristoarmeijan sotilaista vetäytyivät kello 13.30 mennessä Kilpisjärveltä Norjan puolelle rajaa.
Kansallista veteraanipäivää ei vietetä voitonjuhlana, vaan sillä on kaatuneiden muistopäivääkin rauhanomaisempi luonne.
Putkipommi
Putkipommi on putken sisään suljettu räjähde. 
Putki on suljettu tiiviisti, esimerkiksi liimaamalla epoksiliimalla putki kiinni molemmista päistä. Putken sijasta voidaan käyttää pulloa.
Räjähde voi olla ruutia, ruudin tapaista tehokkaampaa seosta tai varsinaista räjähdysainetta, joka saattaa olla yksi- tai kaksikomponenttiräjähdettä. Putken materiaali voi olla joko metallia tai muovia. Putkipommin rakentaminen on monesti vaarallista, sillä ruuti syttyy helposti hankaussähköstä eli staattisesta sähköstä tai hankauksen kitkasta esimerkiksi kierrettäessä putken päässä olevaa kantta kiinni.
Toisaalta jotkut räjähtävät yhdisteet kuten HMTD voivat reagoida metalliputken kanssa.
Putkipommia rakennettaessa on sattunut monia vakavaan vammautumiseen tai kuolemaan johtaneita onnettomuuksia.
Ruutiputkipommin teho perustuu siihen, että ruuti räjähtää putkessa suuremmassa paineessa ja levittää sirpaleita ympäristöön. Paras sytytys saadaan sähkö- tai muulla vastaavalla nallilla, jossa on nalliaine ja detonaattori. Nalli takaa myös ruudin nopeamman räjähtämisen ja siten suuremman räjähdystehon.
Putkipommeja käyttävät usein terroristit ja rikolliset.
Kalevalan päivä
Kalevalan päivä on suomalaisen kulttuurin päivä, jota vietetään Suomen kansalliseepoksen, Kalevalan kunniaksi 28. helmikuuta. Päivä on virallinen liputuspäivä.
Helsingin yliopiston Savokarjalainen osakunta otti Kalevalan päivän vuosipäiväkseen 1860-luvulla. Kalevalan 50- ja 75-juhlapäiviä vietettiin näyttävästi. Jo 1920-luvulla päivä vakiintui myös liputuspäiväksi, mikä vuonna 1978 vahvistettiin myös virallisesti asetuksella.
Kalevalan päivää vietetään 28. helmikuuta, koska Elias Lönnrot allekirjoitti ja päiväsi Kalevalan ensimmäisen version, niin sanotun Vanhan Kalevalan esipuheen 28. helmikuuta 1835. Teos ilmestyi painosta saman vuoden lopulla. Myöhemmin Lönnrot kuitenkin julkaisi laajennetun laitoksen, niin sanotun Uuden Kalevalan vuonna 1849. Vaikka ennen vuotta 2000 helmikuun 24. – 28. päivien nimipäivät siirtyivät karkausvuosina seuraavaan päivään, on Kalevalan päivä aina ollut myös karkausvuosina 28. helmikuuta.
Sytytin (räjäytin)
Sytytin eli räjäytin ("detonaattori") on pieni räjähde, joka syttyy nallista ja jolla räjäytetään suurempi räjähdyspanos.
Monesti sytyttimenä käytetään alle 10 grammaa TNT:tä. Sytyttimen räjähdeaineen laatu ja määrä valitaan sen mukaan, minkä räjähdysaineen ja nallin kanssa sitä käytetään. Jotkin räjähteet kuten ANFO vaativat räjähtääkseen suhteellisen suuren aloitepanoksen. Myös esimerkiksi ydinaseissa käytetään räjäytintä.
Merkattu Maa
Merkattu Maa oli vuonna 1986 perustettu porilainen rock-yhtye.
Merkattu Maa oli historiansa aikana toiminnassa vuosina 1986–1999 ja vuosina 2003–2006. Merkatun Maan ollessa hajonneena 1999–2003 yhtyeelle perustettiin "sisaryhtyeitä", jotka tosin jäivät lyhytikäisiksi. Näitä olivat Julkisivu (2001) ja Jano (2001–2003). Vuonna 2003 Merkattu Maa herätettiin uudelleen henkiin, ja vuonna 2005 julkaistiin albumi "Odotan". Viimeisen kokoonpanon alkuperäiset jäsenet olivat Jyri Juhola, Sami Virtanen ja Juha Jokinen. Sami Välimäki liittyi yhtyeeseen vuonna 1992 ja Jyrki Vanhatalo vuonna 2003.
Merkattu Maa hajosi vuonna 2006. Yhtyeen perustajajäsenet Jokinen ja Virtanen toimivat nykyään yhtyeessä nimeltä Stresszone, johon myöhemmin liittyi Merkatussa Maassa soittanut Jyrki Vanhatalo. Kolmas perustajajäsen Juhola perusti yhtyeen nimeltä "Maya" Petri Mannilan kanssa.
Nykyään Merkattu Maa keikkailee unplugged-muodossa, ja kokoonpanoon kuuluvat Jyri, Sami ja uusi jäsen Kim Karvo.
Mäntä
Mäntä on tiiviisti sylinterissä yleensä edestakaisin liikkuva moottorin- tai koneenosa, joka työntää vettä (pumppu), kaasua tai ilmaa (kompressori) tai päinvastoin, jolloin höyryn- tai vedenpaine työntää, jolloin syntyy liikettä (höyrykone). Mäntä voi myös liikkua sylinterissä pyörivällä liikkeellä. Tällöin kyseessä on kiertomäntämoottori.
Uppomäntä on pitkä lieriö. Sen tiiviste on sylinterin suussa. Laakamäntä on lyhyt ohutvartinen. Tiiviste on sovitettu itse mäntään. Tiiviste on myös sylinterin kannessa (tiivistysholkki). Moottorinmäntä on uppomäntä, johon tiiviste on sovitettu. Läppämäntä on pumpuissa käytetty laakamäntä, johon läppä tai venttiili on sovitettu. Kaksoismännässä on suurempi ja pienempi mäntä sovitettu yhteen peräkkäin. Siipimäntä on nelikulmainen, toisesta päästään (edestakaisin heiluvaan) akseliin kiinnitetty.
Mäntään vaikuttava voima syntyy sylinterin ylipaineen ja männän paineenalaisen pinta-alan tulona:
Pumppu
Pumpulla tarkoitetaan tavallisesti mekaanista nesteiden siirtämiseen tarkoitettua laitetta. Pumppua käytetään myös yleisterminä kaikille niille laitteille, jotka siirtävät mitä tahansa fluidia matalasta paineesta korkeampaan. Kaikki pumput lisäävät pumppaamaansa aineeseen energiaa.
Nostopumpussa mäntä imee ja nostaa nesteen kohotessaan ja männän paluuliikkeen aikana neste tunkeutuu sylinterissä männän alapuolelta sen yläpuolelle. Imu- ja painepumpussa mäntä vuoroin suurentaa ja vuoroin pienentää sylinterin tilavuutta edellisellä liikkeellään imien nestettä ja jälkimmäisellä puristaen sitä paineputkeen. Kaksitoimisessa imu- ja painepumpussa sylinterin tilavuus suurenee toisella ja pienenee toisella puolen mäntää.
Erotuspumpussa mäntä liikkuu kahdessa sylinterissä toisessa suurempi- toisessa pienempiläpimittaisena; täten syntyy painejohdossa puristus männän liikkuessa kumpaankin suuntaan.
Siipimäntäpumpussa mäntä on korvattu siivillä, jotka liikkuvat edestakaisin sylinterissä sen akselin ympäri. Männän edestakaisesta liikkeestä aiheutuvan paineen vaihtelun tasaamiseksi voidaan yhdistää useita pieniä sylintereitä, jotka saavat liikkeensä samasta käyttöakselista
Kaikissa mäntäpumpuissa imun ja paineen jako eri putkiin tapahtuu venttiilien avulla; nämä ovat joko lautasventtiilejä, palloventtiilejä, kerrosventtiilejä, kumisia läppäventtiilejä tai takaiskuventtilejä.
Kotelopumpuissa männän korvaavat jatkuvasti pyörivät osat. Epäkeskopumpussa epäkeskisen akselin mukana pyörivä siivet. Hammaspyöräpumpuissa hammaspyörät, joiden hammasvälit kuljettavat nesteen mukanaan. Näissä pumpuissa ei tarvita venttiileitä.
Keskipakoispumpuissa nopeasti pyörivät siivet panevat nesteen pyörimisliikkeeseen. Keskeiskiihtyvyyden vaikutuksesta neste syöksyy ulos pumpun kehällä olevasta aukosta jolloin pyörän navan tienoilla syntyy imu.
Korkeapainekeskipakoispumpuissa on pyörän ympärillä johtosiivet. Pumpun käyttövoimana on vesi- tai höyrysuihku. Niiden toiminta perustuu siihen, että virtaavan veden paine putken ohuessa osassa on pienempi kuin sen avarissa osissa.
Järnefelt
Järnefelt on pohjoismainen aatelissuku. Sen juuret ovat Upplannin jalkaväkirykmentin kapteenina aateloidussa saksalaissyntyisessä Johan Keldunckissa, joka aateloitiin 1651. Suomeen suku saapui isonvihan jälkeen, ja se introdusoitiin Suomen aateliin sukuna numero 42, kun Suomen Ritarihuone perustettiin vuonna 1818. Osa suvun jäsenistä on suomentanut sukunimensä muotoon Rauanheimo.
Bulawayo
Bulawayo on kaupunki Pohjois- ja Etelä-Matabelemaan provinssien välisellä rajalla Zimbabwessa. Se on 676 000 asukkaallaan (2002) valtion toiseksi suurin kaupunki (pääkaupungin Hararen jälkeen) ja Matabelemaan suurin. Nykyisin se on oma, provinsseihin rinnastettava aluehallintoalueensa. Suur-Bulawayossa on yli miljoona asukasta. Se sijaitsee noin 440 kilometrin päässä Hararesta.
Bulawayo sijaitsee ylänköalueella lähellä Sambesin ja Limpopon välistä vedenjakajaseutua. Khamin rauniokaupunki sijaitsee Bulawayon liepeillä. Matobon kukkuloiden kansallispuistoon on alle tunnin ajomatka.
Vuonna 1896 avattu Bulawayon yleinen kirjasto ("Bulawayo Public Library") on Zimbabwen vanhin julkinen kirjasto. Kaupungissa on myös kansalliskirjaston asemassa oleva, vuonna 1945 perustettu National Free Library of Zimbabwe.
Bulawayoa ympäröivä Matabelemaa on saanut nimensä ndebelekansan vanhasta eurooppalaisesta nimestä. Britit valloittivat alueen ensimmäisessä matabelesodassa. Lähinnä puuvahvisteisista savimajoista rakennettu kaupunki tuhoutui lähes täysin kun kuningas Lobengulan joukot räjäyttivät ammusvarastonsa jotta se ei jäisi hyökkääjien käsiin.
Toisessa matabelesodassa ndebelet piirittivät kaupungin maaliskuussa 1896. Piiritys rikkoutui kuukauden päästä brittien joukkojen saapuessa paikalle Salisburysta ja Fort Victoriasta 300 mailin päästä.
Vuosina 1983--84 Zimbabwen armeija terrorisoi Matabelemaata, josta oli muodostunut Robert Mugaben hallinnon vastustuksen keskus.