hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Unto Oksala
Unto Johannes Oksala (15. maaliskuuta 1915 Jyväskylä – 6. elokuuta 1995 Tampere) oli Suomen ilmavoimien lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi nimitettäessä hänen sotilasarvonsa oli lentomestari. Oksala suoritti talvi-, jatko- ja Lapin sodissa yhteensä 132 sotalentoa.
Oksala syntyi Jyväskylässä, Keski-Suomessa, kangaskauppias Väinö ja Aino (o.s. Ottelin) Oksalan perheeseen. Käytyään kolme luokkaa Tampereen klassillista lukiota, Oksala astui suorittamaan asepalvelustaan Ilmailukouluun 17. syyskuuta 1935. Kersantiksi ylennetty Oksala aloitti aktiivipalveluksensa 13. maaliskuuta 1936 Lentoasema 6:en Lentolaivue 44:ssä. Oksala toimi ensin Junkers K.43 -koneiden ja vuodesta 1937 lähtien Bristol Blenheim -pommikoneiden ohjaajana. Talvisodassa Oksala lensi 40 sotalentoa Lentolaivue 44:n 2. lentueessa. Hänet ylennettiin vääpeliksi 27. helmikuuta 1940.
Jatkosodan alkaessa Oksala jatkoi lentämistä Lentolaivue 44:n 1. lentueessa. Hänet ylennettiin lentomestariksi 8. syyskuuta 1941. Saman vuoden lokakuussa hänet siirrettiin 3. lentueeseen, jossa hän lensi sodan loppuun asti.
Laivueen kaluston vaihtuessa Junkers Ju 88 -koneisiin keväällä 1943, Oksala oli yksi lentäjistä, jotka lensivät koneet Tutowista Suomeen. Ilmavoimien komentajan, kenraaliluutnantti J. F. Lundqvistin 20. huhtikuuta 1943 tekemän esityksen ja 2. heinäkuuta 1943 tehdyn lisäesityksen jälkeen Oksala nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. marraskuuta 1943 numerolla 122. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa rohkeus, taitavuus ja harkitsevuus lentäjänä.
Sotien jälkeen Oksala jatkoi Junkers-koneiden ohjaajana Pommituslentolaivue 43:ssa aina 5. elokuuta 1948 asti, jolloin hän erosi ilmavoimista omasta pyynnöstään. Oksala työskenteli tämän jälkeen Suomen Merivakuutus Oy:ssä ja Hämeen museossa.
Ted Kirkpatrick
Ted Kirkpatrick on yhdysvaltalainen metallimusiikin rumpali, joka tunnetaan parhaiten thrash metal -yhtye Tourniquetin perustajajäsenenä ja johtohahmona.
Kirkpatrick tunnetaan teknisesti poikkeuksellisen taitavana rumpalina, kyvystään luoda ja toteuttaa polyrytmejä kappalerakenteissa sekä hänen edistyksellisestä tuplabasaritekniikastaan. Kirkpatrick on eri medioissa äänestetty maailman parhaan rumpalin valinnoissa kärkisijoille. Häntä on haastateltu muun muassa Modern Drummer -lehdessä. Musiikkilehti HM Magazinessa hänet äänestettiin "suosikkirumpaliksi" kymmenen kertaa peräkkäin vuosina 1990–2000 sekä jälleen 2003.
Kirkpatrick tunnetaan eläinten oikeuksien puolustajana. Se käy ilmi joissakin Tourniquetin sanoituksissa. Häntä on haastateltu lehdissä Vegetarian Times, Journal of the United Animal Nations, Animals Agenda ja PETA.
Kirkpatrick on julkaissut rummunsoittovideot "The Unreleased Drum Solos of Ted Kirkpatrick" VHS (1997) ja "Circadian Rhythms – The Drumming World of Ted Kirkpatrick" DVD (2003).
Ted Kirkpatrick syntyi ja kasvoi Milwaukeessa, Wisconsinissa. Hän alkoi soittaa rumpuja 12-vuotiaana. 1980-luvun lopulla hän soitti lyhyen aikaa Trouble-yhtyeen "Run to the Light" -kiertueella, kunnes hän perusti kitaristi Gary Lenairen ja laulaja Guy Ritterin kanssa Tourniquetin vuonna 1989.
Tourniquetissa Kirkpatrick on pääasiallinen lauluntekijä ja hänen tiedetään olevan hyvin vaativa musiikin suhteen: Kirkpatrick soitti studioäänityksissä usein itse rytmikitaraosuuksia silloin, kun muiden jäsenten soitto ei ollut hänen mielestään riittävän tarkkaa.
Kirkpatrick on nimennyt rumpalivaikuttajikseen Simon Phillipsin, Carl Palmerin, Dave Wecklin, Terry Bozzion, Dean Castronovon, Akira Jimbon ja Buddy Richin. Rumputyöskentelyynsä Kirkpatrick kertoo ottavansa vaikutteita viidakon ja hyönteisten äänistä sekä taidemusiikin teoksista, kuten Alessandro Scarlattin sonaateista ja Johann Sebastian Bachin Fuugasta. Muita vaikutteita hänellä ovat 1970-luvun progressiiviset rock -yhtyeet Rush, Yes ja King Crimson sekä metalliyhtyeet Black Sabbath, Iron Maiden ja Candlemass. Kirkpatrickin filosofiana on kohdella rumpuja musiikillisina instrumentteina eikä pelkkänä tahtikoneistona.
Bullet-luotto
Bullet-luotto tai bullet-laina tarkoittaa lainaa, jonka takaisinmaksu tapahtuu yhtenä eränä erääntymishetkellä.
1980-luvun lopun suuressa luottojen myyntikilpailussa tämä luottomuoto saavutti suuren suosion. 90-luvun laman aikana pitkiin bullet-luottoihin liittyvät riskit valkenivat sekä pankeille että luottoja ottaneille asiakkaille.
Powers Boothe
Powers Allen Boothe (1. kesäkuuta 1948 Snyder, Texas – 14. toukokuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan kenties parhaiten Jim Jonesin roolista elokuvassa "" (1980), josta hän voitti Emmy-palkinnon. Muita tunnettuja elokuvia, joissa Boothe esiintyi, ovat esimerkiksi "Punainen vaara", "Tombstone", "Äkkikuolema", "Nixon", "Con Air – lento vapauteen" ja "Sin City".
Ylivesi
Ylivesi oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin Yliveden alueella on jonkin verran asutusta, mutta venäläistä asutusnimeä sillä ei ole.
Yliveden kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan pohjoisosassa Viipurista pohjoiseen vievän valtatie 14 varrella. Seurakunnallisesti Ylivesi kuului Viipurin maalaiskunnan pohjoisosan käsittäneeseen Ihantalan seurakuntaan. Yliveden naapurikyliä olivat Juustila, Ihantala, Tali, Konkkala, Saarela, Ventelä ja Tikkala. Kylän etelärajalla sijaitsee Ventelänselkä, johon laskee kylän läpi virtaava Kilpeenjoki. Vuonna 1937 kylässä oli 334 asukasta. Yliveden koulupiiriin kuuluneissa pikkukylissä Konkkalassa oli 87 asukasta ja Saarelassa 47 asukasta.
Yliveden asukkaat saivat elantonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 kylässä oli 472 ha peltoa, 43 ha niittyä ja 1 319 ha metsää. Kylässä oli Saimaankanavan Osuusliikkeen myymälä. Yliveden nuorisoseuralla oli oma talo lähellä koulua.
Yliveden kansakoulu sijaitsi kylän pohjoisrajalla. Koulupiiriin kuului Yliveden lisäksi Ihantalan, Konkkalan ja Saarelan kylät sekä osia Kilpeenjoen kylästä. Koulurakennus valmistui vuonna 1900 ja se tuhoutui talvisodassa. Vuonna 1942 kunta rakensi väliaikaisen koulutalon. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 102 oppilasta.
Talvisodan aikana Yliveden väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Moskovan rauhassa Ylivesi muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.
Cantal (departementti)
Cantal (oksitaaniksi "Cantal, Cantau, Chantal, Chantau") on Ranskan departementti numero 15, joka on nimetty Cantal-vuoriston mukaan. Departementti sijaitsee Etelä-Ranskassa, Auvergne-Rhônes-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 726 neliökilometriä, ja siellä on 149 684 asukasta (2006). Cantalin pääkaupunki on Aurillac. Cantal on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 27 kantoniin ja 260 kuntaan.
Cantal oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se luotiin osasta Auvergnen provinssia.
Cantal on antanut nimensä alueella valmistetulle Cantal-juustolle.
Jana Pittman
Jana Pittman (s. 9. marraskuuta 1982 Eastwood, Australia) on australialainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu.
Pittman voitti 1998 Australian alle 18-vuotiaiden mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti maansa alle 18-vuotiaiden mestaruudet 200 metrin juoksussa, 400 metrin juoksussa sekä 400 metrin aidoissa. Samana vuonna hän kilpaili Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hän voitti kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 57,87 ja sijoittui 400 metrin sileällä seitsemänneksi ajalla 55,06. Vuonna 2000 Pittman sivusi nuorten ME-aikaa 400 metrin aidoissa. Hän kilpaili lajissa Sydneyn olympialaisissa, mutta karsiutui alkuerissä ajalla 56,76. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Santiago de Chilessä nuorten MM-kultaa sekä 400 metrin sileällä ajalla 52,45 että 400 metrin aidoissa ajalla 56,27. Vuoden päätteeksi IAAF palkitsi hänet vuoden Rising Star -palkinnolla.
Pittman voitti 400 metrin aidoissa maansa mestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2002 hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 400 metrin aitajuoksun ajalla 54,40 ja oli voittamassa samoissa kisoissa kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän voitti MM-kultaa Pariisin MM-kisoissa 2003 ajalla 53,22. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ateenan olympialaisissa viidenneksi. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän voitti 400 metrin aitajuoksun sekä oli voittamassa kultaa pitkässä viestissä.
Pittman voitti 400 metrin aitojen maailmanmestaruuden Osakassa 2007 ajalla 53,31. Samana syksynä hän sijoittui toiseksi ssa. 
Pittman kerää täytettyjä vompattileluja. Hän maalaa aina ennen kilpailuja sormen- ja varpaankyntensä edustamansa tahon väreihin. Hän myös käyttää aina kilpailuissa entisen harjoittelukumppaninsa Melinda Gainsford-Taylorin antamaa rannekorua. Pittman avioitui brittiläisen 400 metrin aitajuoksija Chris Rawlinsonin kanssa vuonna 2006. He erosivat vuonna 2009 ja ero astui voimaan vuoden 2010 alkupuolella. Muutamaa kuukautta myöhemmin he kuitenkin menivät uudelleen naimisiin. He erosivat toistamiseen vuonna 2011. Heillä on yksi lapsi.
Pittmanilla oli silikonirinnat, jotka hän poistatti vuonna 2010, koska ilmoitti tavoittelevansa tosissaan olympiakultaa 2012 Lontoosta. Hän kuitenkin lopetti yleisurheilu-uransa maaliskuussa 2012 loukkaantumisten takia. Huhtikuussa 2012 hän ilmoitti siirtyvänsä kilpasoutajaksi tavoitteenaan Rio de Janeiron olympialaiset 2016. Joulukuussa 2012 hän ilmoitti tavoittelevansa pääsyä vuoden 2014 Sotšin talviolympialaisiin rattikelkkailussa. Sotšissa hän sijoittui 14:nneksi parinaan Astrid Radjenovic. Vuoden 2013 rattikelkkailun MM-kisoissa Pittman ja Radjenovic sijoittuivat 16:nneksi ja rattikelkkailun maailmancupissa he ovat sijoittuneet parhaimmillaan seitsemänneksi tammikuussa 2013.
Joshua J. Johnson
Joshua J. Johnson (s. 10. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Johnson juoksi Pariisin MM-kisoissa 2003 kuudenneksi 200 metrin juoksussa ajalla 20,47. Samoissa kisoissa hän oli voittamassa MM-kultaa 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa hän voitti 200 metrin kilpailun ajalla 20,35. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi 100 metrin juoksussa ajalla 10,44 ja viidenneksi 200 metrillä.
Eirene
Eirene (, "rauha") oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta horasta. Hän oli Zeuksen ja Themiksen tytär, ja Diken ja Eunomian sisar. Näillä sukulaissuhteilla ilmaistiin, että rauha on seurausta vallasta (Zeus) yhdistettynä oikeudenmukaisiin lakeihin (Themis), joka pysyy, kun yhteiskunnassa vallitsee laki (kreik. "Dike") ja järjestys (kreik. "Eunomia").
Eirene oli rauhan henkilöitymä, jonka vastine roomalaisessa mytologiassa oli Pax. Eirene kuvattiin nuorena neitona, jonka käsissä oli lapsenomainen Plutos, vaurauden jumaluus, ja runsaudensarvi, jotka symbolisoivat rauhan siunauksellista vaikutusta ja mukanaantuomaa hyötyä. Eirene saatettiin kuvata kantamassa myös oliivipuun oksaa tai Hermeksen sauvaa.
Nimi Irene juontaa juurensa tästä mytologian hahmosta.
Pax
Pax on latinaa ja suomeksi ”rauha”. Sen alkuperä sanasta sopimus () viittaa siihen, että roomalaiset eivät niinkään ajatelleet rauhan olevan sodaton tila vaan seurausta sopimuksesta.Yhdessä latinankielisen kansakunnan tai valtion nimen kanssa Pax viittaa rauhan tai vakauden aikaan, jota kyseinen suurvalta piti valtaa.
Carl Panzram
Carl Panzram (28. kesäkuuta 1891 – 5. syyskuuta 1930) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja.
Panzram syntyi Warrenissa, Minnesotassa. Hän alkoholisoitui ja sekaantui rikoksiin jo yhdeksän vuoden iästä saakka. Hän viettikin paljon aikaa nuorisovankiloissa, joissa käytöstä yritettiin oikoa fyysisillä rangaistuksilla. Kun vuonna 1910 hän oli kärsinyt rangaistuksensa loppuun Fort Leavenworthin vankilassa hänen tiedetään sanoneen, että "kaikki hyvä minussa on hakattu ja potkittu pois jo aikaa sitten".
Hän jatkoi ryöstelyjä ja varkauksia ja joutui niistä tuomiolle ajoittain. Panzram, jolla oli myös taipumuksia tuhopolttoihin ja raakalaismaisuuteen, piti ihmisten pahoinpitelyistä ja myöhemmin myös tappamisesta. Vuonna 1920 Panzram hankki 45 000 dollaria sarjalla ryöstöjä. Hän sai jopa varastettua eräältä Yhdysvaltain presidenteistä (William Howard Taft) rahaa. Eräästä ryöstöstään hän sai saaliiksi aseen, jolla tappoi 10 miestä.
Panzram oli koko ajan liikkeellä, hän matkusti meritse Eurooppaan ja työskenteli Afrikassa, jossa hän murhasi ja kidutti säännöllisesti. Kun Panzram palasi Yhdysvaltoihin hän jatkoi asuntomurtoja, kunnes jäi kiinni. Hänet tuomittiin 25 vuodeksi Fort Leavenworthin vankilaan vuonna 1928. Siellä hän kirjoitti muistelmansa. Kesäkuun 20. päivä vuonna 1929 hän kosti eräälle vartijalle, joka oli hakannut häntä, surmaamalla tämän pyykinpesutilaan.
Oikeudenkäynnissä Panzram myönsi syyllistyneensä murhaan ja sanoi, että oli hänen perustuslaillinen oikeutensa tulla hirtetyksi. Kun jury totesi miehen syylliseksi ja antoivat tälle kuolemantuomion hirttämällä, Panzram kiitti päätöksestä sekä tuomaria että juryä. Panzram vastusti kovasti kun uudistusmieliset halusivat estää hänen tuomionsa täytäntöönpanon ja hän sanoikin näille: "Voi, kuinka toivonkaan että teillä kaikilla olisi yksi jaettu kaula ja minulla olisi käteni sen ympärillä. Uskon, että ainoa oikea tapa uudistaa ihmistä on surmata tämä."
Carl Panzram, joka tunnusti murhanneensa 22 ihmistä, hirtettiin 5. syyskuuta 1930 Fort Leavenworthin vankilassa. Hänen viimeiset sanansa olivat: "Vauhtia, indianalainen paskiainen! Olisin hirttänyt jo kymmenisen miestä tuossa ajassa." 
Yksi vanginvartijoista halusi julkaista hänen omaelämäkertansa, mutta se kiellettiin sisällön vuoksi. Elämäkerta julkaistiin vasta vuonna 1970. Panzramin vanginvartijan muistelmista puolestaan tehtiin elokuva Tappajan päiväkirja ("Killer: A Journal of Murder", 1996), jossa Panzramia näytteli James Woods.
Kätkävaara
Kätkävaara on Tervolan kunnan pohjoislaidalla sijaitseva paljaslakinen vaara, jonka korkeus on 189 metriä ja jonka lakialueet ovat kivirakkojen peitossa. Kätkävaaran alueella on luontomatkailua. Kätkävaaran kylä sijaitsee vaaran välittömässä läheisyydessä. Kylässä asuu muutamia kymmeniä asukkaita.
Kätkävaaran alueelta on löydetty merkkejä Pohjois-Suomen vanhimmasta asutuksesta. Kätkävaarassa on myös luontopolku, jonka teemana ovat muinaismerien rantamuodostelmat. Polulla on 19 tutustumiskohdetta ja se on 7 kilometriä pitkä. Puolivälissä, Kätkävaaran huipulla, on hirsikota.
Kätkävaaran alueen eläinkanta on runsas, muun muassa hirviä, poroja, karhuja ja ilveksiä. Metsäkanalintuja on myös ja alueen suoalueilla on myös metsähanhia. Kätkävaaran alueella on useita merkittäviä luonnonsuojelualueita, kuten Pisavaaran luonnonpuisto ja Kilsiaapa-Ristivuoman soidensuojelualue. Alueelta on löydetty myös muun muassa kultaa, kuparia ja uraania. Alueella sijainnut kultakaivos lakkautettiin 1960-luvulla.
Pjotr Leštšenko
Pjotr Konstantinovitš Leštšenko (, 14. kesäkuuta 1898 – 16. heinäkuuta 1954) oli laulaja ja venäläisen tangon pioneeri.
Hän esiintyi lähes yksinomaan venäjän kielellä, ja maailmanlaajuisesti tunnetuksi on noussut kappale "Serdtse" ("Sydän"). Hän oli aikanaan kansan keskuudessa huomattavan suosittu, mutta musiikki joutui Romanian hallituksen epäsuosioon, ja laulaja kuoli 56-vuotiaana romanialaisen vankilan sairaalassa.
Antti Matikainen (laulaja)
Antti Matikainen (s. 1979) on alun perin Kajaanista kotoisin oleva laulaja. Hänen ensimmäinen albuminsa oli nimeltään "Kun ilta saapuu" (2006), jolta nousivat suurimmiksi radiohiteiksi "Sydän lyö", "Uskon enkeleihin" ja uudelleen sovitettu versio Fredin klassikosta "Avaa sydämesi mulle".
Hänen toiselta albumiltaan "Sateen jälkeen" nousivat radioiden soittolistoille levyn nimikkosinglen lisäksi kappaleet "Kuinka monta päivää", "Sateen jälkeen" sekä "Vanha mies". Paikallisradioiden listalle päätyi myös albumilta kappale "Eeva tahtoo tietää". Antti Matikainen esiintyi Kaartin soittokunnan combon solistina linnan juhlissa 2009.
Vuonna 2012 Matikainen osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun.
Matikainen kihlautui vuonna 2009 tanssinopettaja Sanni Akiolan kanssa, he avioituivat vuonna 2017 ja ilmoittivat eroavansa marraskuussa 2018. Heillä on kaksi yhteistä lasta.
Nanette Fabray
Nanette Ruby Bernadette Fabares eli Fabray (27. lokakuuta 1920 San Diego, Kalifornia – 22. helmikuuta 2018 Palos Verdes, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Fabray kykeni luomaan näyttelijänuran huomattavasta kuulovammastaan huolimatta, ja hän oli tunnettu kuurojen ja huonokuuloisten puolestapuhuja. Näistä ansioista hänelle myönnettiin "President’s Distinguished Service Award"- ja "Eleanor Roosevelt Humanitarian Award" -palkinnot. Neljä leikkausta paransivat sittemmin hänen kuuloaan merkittävissä määrin.
Fabray esiintyi vaudevillessa 6-vuotiaasta alkaen ja teki elokuvadebyyttinsä Our Gang -lyhytkomediassa "Cradle Robbers" vuonna 1924. Hänellä oli vuonna 1939 rooli menestyselokuvassa "Elisabet ja Essex". Hänen kenties tunnetuin elokuvaroolinsa oli "Iskelmäkarusellissa" vuonna 1953.
Fabray teki Broadway-debyyttinsä 1941. Hänet tunnettiin myös televisiosta, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Televisiorooli "Caesar’s Hourissa" toi hänelle kolme Emmy-palkintoa; vuonna 1949 hänelle myönnettiin Tony-palkinto roolista musikaalissa "Love Life". Hän oli vuosina 1947–1951 naimisissa David Tebetin kanssa. Toisesta avioliitostaan Ranald MacDougallin kanssa hänelle syntyi yksi lapsi. MacDougall ja Fabray avioituivat 1957 ja olivat yhdessä miehen kuolemaan saakka 1973. Fabray oli näyttelijä Shelley Fabaresin täti.
Eunomia
Eunomia (, "järjestys") oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta horasta. Hän oli Zeuksen ja Themiksen tytär, ja Diken ja Eirenen sisar. Tämä kuvasti uskomusta rauhan (Eirene), lain (Dike) ja järjestyksen (Eunomia) vallitsemiseen, kun esivalta (Zeus) yhdistyy oikeudenmukaisiin lakeihin (Themis).
Eunomia oli hyvän ja laillisen järjestyksen henkilöitymä, jonka vastakohta oli Dysnomia, laittomuuden henki. Hänen mainitaan myös synnyttäneen khariitit Zeukselle, joskin muut lähteet kertovat khariittien olleen Eurynomeen tyttäriä. Tämän yhteyden perusteella Eunomia esiintyy kuitenkin antiikin taiteessa Afroditen seuralaisena edustaen naisen kuuliaisuutta miehelle avioliitossa.
Maiara Walsh
Maiara Walsh (s. 18. helmikuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on brasilialaisia sukujuuria.
Walsh syntyi Washingtonin osavaltiossa, mutta perhe muutti vuonna 1999 Kalifornian Simi Valleyyn. Hän osaa englannin lisäksi portugalia ja espanjaa. Walsh teki läpimurtonsa 18-vuotiaana Disney Channelin nuortensarjassa "Coryn koukerot". Jo sitä ennen hän oli esiintynyt koulunäytelmissä, Mattelin mainoksessa ja indie-elokuvassa "Lullaby Before I Wake". "Coryn koukeroissa" Walsh näytteli päähenkilö Coryn ystävää Meena Paroomia, jonka on kotoisin kuvitteellisesta Bahavian valtiosta.
Keväällä 2009 Walsh esitti "Täydellisten naisten" viidennen tuotantokauden päätöksessä Carlos Solisin sisarentytärtä Anaa. Roolista tehtiin kuudennen kauden ajaksi vakinainen.
Vuonna 2010 Walsh näytteli pienissä rooleissa televisiosarjoissa "Salattu teinielämä" ja "Vampyyripäiväkirjat", ja vuonna 2012 hän sai suuremman roolin Simone Sinclairina "Switched at Birth" -sarjassa. Lokakuussa 2012 paljastettiin, että Walsh on valittu "Nälkäpeliä" jäljittelevän "The Starving Games" -parodiaelokuvan pääosaan.
Walsh näytteli yhtä päärooleista vuonna 2011 julkaistussa televisioelokuvassa "Mean Girls 2".
Vaihtokurssi
Vaihtokurssi on rahan arvon mittari, jolla mitataan yhden valuutan arvoa toisessa valuutassa. Esimerkiksi 1 € = 165 jeniä tarkoittaa että yhden euron saa vaihdettua 165 jeniin. Vaihtokurssit määritellään päivittäin maailman markkinoilla liikkuvan rahan mukaan. Jos esimerkiksi markkinoilla vaihdetaan euroa paljon Yhdysvaltain dollariin, niin euron suhde dollariin heikkenee, jos taas dollaria vaihdetaan runsaasti euroon, niin euron suhde dollariin vahvistuu.
Otis Blackwell
Otis Blackwell (16. helmikuuta 1932 – 6. toukokuuta 2002) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän ei saavuttanut koskaan omilla levytyksillään mainittavaa menestystä, mutta vaikutti lauluntekijänä rockmusiikin kehitykseen suuresti. Blackwell otettiin vuonna 1986 Nashville Songwriters Hall of Fameen ja 1991 Songwriters Hall of Fameen.
Blackwell syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hän piti nuorena lännenelokuvista, erityisesti sellaisista joissa esiintyi countrymuusikko Tex Ritter. Hän kuunteli myös blueslaulajia kuten Chuck Willis ja Larry Darnell. Vuonna 1952 Blackwell voitti kykyjenetsintäkilpailussa levytyssopimuksen Radio Corporation of America -yhtiöltä ja nauhoitti kolmen vuoden ajan musiikkia esittäjänä, ensin RCA:lle ja myöhemmin Jay Dee -levy-yhtiölle. Hän sai suosiota nauhoituksellaan ”Daddy Rolling Stone”, mutta jätti vuonna 1955 muusikon uransa keskittyäkseen täysivaltaisesti musiikin säveltämiseen.
Blackwellin ensimmäinen hitti laulunkirjoittajana oli Eddie Cooleyn kanssa Little Willie Johnille sävelletty ”Fever”. Hän kirjoitti lukuisia kappaleita Elvis Presleylle ja hänen kappaleitaan nauhoittivat myös muun muassa Brook Benton, Dee Clark, Bobby Darin, Ral Donner, Wade Flemons, Thurston Harris, Jimmy Jones, Ben E. King, Jerry Lee Lewis, Clyde McPhatter, Gene Vincent ja The Drifters. Yleensä ottaen Blackwell oli yksi tuotteliaimmista varhaisen rock and rollin laulunkirjoittajista. Yhteensä hänen sävellyksiään on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
Blackwellin musiikki alkoi poistua muodista 1960-luvun British Invasionin myötä. Vuonna 1976 hän teki albumin, jolla hän soitti omia versioitaan tunnetuiksi tulleista sävellyksistään, ja esiintyi seuraavana vuonna menestyksekkäästi konserteissa. Hänen viimeinen sooloalbuminsa ilmestyi vuonna 1981.
Blackwell halvaantui sydänkohtauksen seurauksena vuonna 1991. Hän kuoli 70 vuoden ikäisenä sydänkohtaukseen Nashvillessä, Tennesseessä toukokuussa 2002. Hänet on haudattu Woodlawn Memorial Park Cemeteryyn.
Blackwellin tunnetuimpiin sävellyksiin lukeutuvat:
Marc Blucas
Marcus ”Marc” Paul Blucas (s. 11. tammikuuta 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan kenties parhaiten Riley Finnin roolistaan televisiosarjassa "Buffy, vampyyrintappaja".
Blucas syntyi Yhdysvaltain Pennsylvanian osavaltion Butlerissa. Nuoruudessaan hän pelasi high schoolinsa koripallojoukkueessa. Lukion jälkeen Blucas opiskeli Wake Forestin yliopistossa ja pelasi jälleen koulunsa koripallojoukkueessa. Hän valmistui Wake Forestista vuonna 1994.
Valmistumisensa jälkeen Blucas olisi halunnut pelaamaan NBA-sarjaan. Sarjassa pelaaminen jäi kuitenkin vain haaveeksi, joten hän muutti Englantiin ja pelasi vuoden Britannian koripalloliigassa BBL:ssä Manchester Giantsin joukkueessa. Myöhemmin Blucas aloitti näyttelemisen, ja hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuoden 1995 "Inflammable". Vuonna 1999 Blucas sai tähän mennessä ehkä tunnetuimman osansa televisiosarjasta "Buffy, vampyyrintappaja". Vuosina 1999–2000 hän esitti päähenkilö Buffy Summersin poikaystävää ja salaista agenttia Riley Finnia. Hän jätti "Buffyn" sen viidennellä tuotantokaudella, mutta vieraili vielä kerran sarjassa sen kuudennella kaudella.
Little Jimmy Dickens
James Cecil Dickens eli Little Jimmy Dickens (19. joulukuuta 1920 Länsi-Virginia – 2. tammikuuta 2015 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja. Hän oli Grand Ole Opryn vakituinen esiintyjä vuosikymmenten ajan ja kuului vuodesta 1983 Country Music Hall of Fameen.
Dickens aloitti esiintymisen radiossa 1930-luvun lopussa. Syyskuussa 1948 hän sai levytyssopimuksen Columbia Recordsilta, ja samoihin aikoihin hän aloitti myös uransa Grand Ole Opryssä. Hän otti käyttöön taiteilijanimen ”Little Jimmy Dickens”, joka viittaa laulajan pienikokoisuuteen.
Dickensin varhaisten Columbia-hittien joukkoon lukeutuvat ”Country Boy”, ”A-Sleeping at the Foot of the Bed”, ”I’m Little But I’m Loud” ja ”Take an Old Cold Tater (And Wait)”. Vuonna 1950 hän perusti Country Boys -kokoonpanon yhdessä Jabbo Arringtonin, Grady Martinin, Bob Mooren ja Thumbs Carllilen kanssa.
Dickens julkaisi vuonna 1962 nimellä ”The Violet and the Rose” ensimmäisen Top 10 -singlensä kahteentoista vuoteen. Hän teki kansainvälisiä esiintymisiä ja nähtiin mm. The Tonight Show’ssa. Hänen suuri hittinsä ”May the Bird of Paradise Fly Up Your Nose” nousi välittömästi listaykköseksi. 1960-luvun lopulla hän siirtyi Decca Recordsille. Vuonna 1975 Dickens palasi Grand Ole Opryyn, jonka hän oli jättänyt 1957 päästäkseen Philip Morris Country Music Show’hun. Dickens esiintyi myös useilla Brad Paisleyn musiikkivideoilla.
Dickens kuoli 94-vuotiaana 2. tammikuuta 2015 sairaalassa Nashvillen alueella. Hänelle on varattu hautapaikka maineikkaassa Woodlawn Memorial Park Cemeteryssä Nashvillessä.
Qaf
Qaf (, ) on Koraanin 50. suura. Se sisältää 45 säettä.
Little Willie John
Little Willie John (15. marraskuuta 1937 – 26. toukokuuta 1968) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -laulaja. Hänen maineikkaisiin hitteihinsä lukeutuvat ”All Around the World” (1955), muiden muassa Peggy Leen ja Madonnan coveroima ”Fever” (1956), ”Need Your Love So Bad”, ”Talk to Me” (1958) sekä ”Sleep” (1960).
Little Willie John syntyi Arkansas'n Cullendalessa nimellä William Edgar John. Hän menestyksekäs uransa alkoi 1950-luvun puolenvälin paikkeilla. Viimeisinä vuosinaan hän kuitenkin kärsi alkoholismista. Hän sai vuonna 1966 tuomion taposta ja kuoli vankeudessa vain 30 vuoden ikäisenä.
Little Willie John oli laulaja Mable Johnin veli. Hän sai vuonna 1996 postuumisti paikan Rock and Roll Hall of Famesta.
Jerry Bock
Jerrold Lewis ”Jerry” Bock (23. marraskuuta 1928 – 2. marraskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen musikaalien säveltäjä. Hänet on palkittu Pulitzer- ja Tony-palkinnoilla.
Bock syntyi New Havenissa (Connecticut), kasvoi Flushingissa (New York) ja opiskeli lapsena pianonsoittoa. Hän sävelsi ensimmäisen näytelmänsä "My Dream" high schoolissa ollessaan. Opiskellessaan Wisconsinin yliopistossa Madisonissa (1945–1949) hän kirjoitti opiskelutoveri Larry Holofcenerin kanssa musikaalin "Big As Life", joka voitti ensimmäisen sijan BMI:n järjestämässä yliopistojen näytelmäkilpailussa. Bockin yhteistyö Holofcenerin kanssa jatkui valmistumisen jälkeen; yhteistyöstä syntyi muun muassa television revyymusiikkia sekä musikaalit "Catch a Star" (Broadway 1955) ja "Mr. Wonderful" (1956). Jälkimmäisen musikaalin säveltämiseen osallistui myös George David Weiss.
Tärkeä yhteistyökumppani Bockin uralla oli sanoittaja Sheldon Harnick. Heidän ensimmäinen yhteinen musikaalinsa oli vuoden 1958 "The Body Beautiful". Seuraavana vuonna heidän näytelmänsä "Fiorello!" palkittiin Tony-, Pulitzer- ja New York Drama Critics’ Circle -palkinnoilla. Vielä menestyneemmäksi tuli vuoden 1964 "Viulunsoittaja katolla" (engl. "Fiddler on the Roof"), joka palkittiin yhdeksällä Tonylla ja lukuisilla muilla palkinnoilla. Muihin Bockin ja Harnickin musikaaleihin kuuluvat "She Loves Me" (1963), "The Apple Tree" (1966) ja heidän viimeiseksi tuotoksekseen jäänyt "The Rothchilds" (1970). Kun yhteistyö Harnickin kanssa loppui, Bock lopetti Broadway-näytelmien säveltämisen.
Bock on kuulunut vuodesta 1971 Songwriters Hall of Fameen. Hänet on valittu myös American Theatre Hall of Fameen.
Nick Simper
Nicholas John ”Nick” Simper (s. 3. marraskuuta 1945 Middlesex) on englantilainen basisti. Parhaiten hänet muistetaan Deep Purplen alkuperäisenä basistina.
Ennen Purplen perustamista Simper soitti monissa yhtyeissä, kuten Johnny Kidd And The Pirates, The Regents, Lord Sutch's Savages (mukana myös Ritchie Blackmore) ja The Flower Pot Men (mukana Jon Lord).
Kun Blackmore ja Lord kasasivat Deep Purplea vuonna 1968 (tuolloin vielä nimellä Roundabout), he kutsuivat vanhan soittokumppaninsa mukaan yhtyeeseen. Deep Purplen ensisingle ”Hush” menestyi Yhdysvalloissa kohoten top-5:een ja yhtye keikkaili ahkerasti Amerikassa vuonna 1968. Tämän lisäksi Deep Purple levytti vajaan vuoden aikana kolme studioalbumia, joista ensimmäinen, "Shades of Deep Purple", menestyi parhaiten Amerikassa. Kotimaassaan Britanniassa Deep Purple ei saanut vielä tuolloin minkäänlaista menestystä. Vuoden 1969 heinäkuussa Simper erotettiin Deep Purplesta yhdessä laulaja Rod Evansin kanssa. Simper ja Evans eivät sopineet Lordin ja Blackmoren hard rock -visioon ja Simperin bassonsoittoa pidettiin liian vanhanaikaisena. Evans tyytyi kohtaloonsa, koska oli jo aiemmin aikonut lähteä yhtyeestä, mutta Simper oli katkera salamyhkäisestä erottamisestaan ja haastoi yhtyeen myöhemmin oikeuteen maksamattomien korvausten takia.
Deep Purplen jälkeen Simper liittyi Marsha Huntin kiertueyhtyeeseen ja esiintyi muun muassa Wightsaaren festivaaleilla vuonna 1969. Sen jälkeen Simper ja yhtyeen muut muusikot perustivat Warhorse-yhtyeen. Progressiivista heavy rockia soittanut Warhorse levytti kaksi albumia ("Warhorse" (1970), "Red Sea" (1972)) Vertigolle. Yhtye ei kuitenkaan saanut suurta menestystä ja se hajosi vuonna 1974. Simperin muita yhtyeitä 1970- ja 1980-luvuilla olivat muun muassa Dynamite, Flying Fox ja Fandango, joka julkaisi pari albumia. 1990-luvulla hän oli mukana Quartermass II -yhtyeessä, joka oli jatkoa 1970-luvulla vaikuttaneelle Quartermass-yhtyeelle.
Viime vuosina Nick Simper on soittanut The Good Old Boys -nimisessä vanhaa rock ’n’ rollia soittavassa projektiyhtyeessä ja hän on myös esiintynyt itävaltalaisen The Nasty Habits -yhtyeen kanssa soittaen Deep Purplen ensimmäisen kokoonpanon kappaleita.
Deep Purple:Warhorse:Fandango:Johnny Kidd & The Pirates:Screaming Lord Sutch: Rosco Gordon: Quartermass II: Wee Willie Harris & The Alabama Slammers:
Mel Tillis
Lonnie Melvin ”Mel” Tillis (8. elokuuta 1932 Tampa, Florida – 19. marraskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja. Hän levytti 1950-luvun lopulta saakka ja sai suurimmat menestyksensä 1970-luvun kuluessa. Hänen tunnetuimpien kappaleidensa joukkoon lukeutuvat ”I Ain't Never”, ”Good Woman Blues” ja ”Coca-Cola Cowboy”.
Tillis sairasti lapsena malarian ja jäi pysyvästi puhevikaiseksi. Hän oppi kuitenkin nopeasti rumpujen- ja kitaransoiton taidon. Liityttyään ilmavoimiin hän sai asemapaikakseen Okinawan Japanissa. Vuonna 1956 hän siirtyi Nashvilleen ja kirjoitti muun muassa laulun ”I'm Tired”, jolla Webb Pierce sai vuonna 1957 listakolmoshitin.
Alun perin Tillis menestyi lauluntekijänä. Hän sai siitä huolimatta oman levytyssopimuksen Columbia Recordsilta ja julkaisi vuonna 1958 ensimmäisen Top 40 -hittinsä ”The Violet and a Rosen”, jota seurasi Top 25 -hitti ”Sawmill”. Hän jatkoi yhtäaikaisesti uraansa Webb Piercen lauluntekijänä, ja muiden muassa Bobby Bare, Wanda Jackson ja Stonewall Jackson ovat coveroineet hänen sävellyksiään. Vuonna 1968 ilmestyi hänen ensimmäinen Top 10 -hittinsä "Who's Julie".
Tillisin oma menestys alkoi huomattavasti nousta 1970-luvun alkuvuosina. Hän levytti aluksi MGM Recordsille, mutta siirtyi vuonna 1976 MCA Recordsille. Hän voitti Country Music Association Awardsissa ”Vuoden artistin” kunnian ja sai lisäksi paikan Nashville Songwriters Hall of Famesta. Vuonna 1979 hän siirtyi Elektra Recordsille ja teki muun muassa yhteistyötä Nancy Sinatran kanssa laulussa ”Texas Cowboy Night”. Hän palasi MCA:lle vuonna 1983 ja sai viimeisen Top 10 -hittinsä laululla ”New Patches” vuonna 1984.
Tillisillä on ollut myös elokuvarooleja. 1980-luvulta lähtien hän on jatkanut uraansa esiintyjänä, mutta myös kirjoittanut hittejä Ricky Skaggsille ja Randy Travisille. Häneltä on ilmestynyt omaelämäkerta "Stutterin' Boy", ja hänen ottamisestaan Country Music Hall of Fameen tiedotettiin 7. elokuuta 2007. Hänellä on kuusi lasta, joista yksi on muusikko Pam Tillis.
Irving Baxter
Irving Baxter (25. maaliskuuta 1876 – 13. kesäkuuta 1957) oli yhdysvaltalainen korkeus- ja seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Irving Baxter on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa sekä korkeushypyssä että seiväshypyssä. Pariisin 1900 olympiakisoissa hän saavutti kultamitaliensa lisäksi kolme hopeamitalia, kun hän sijoittui kaikissa vauhdittomissa hypyissä Ray Ewryn jälkeen toiseksi.
Yhdysvaltain korkeushyppymestaruuden Baxter voitti 1897–1900 ja 1902. Hänen ennätyksensä korkeushypyssä oli 191,5.
Frank Foss
Frank Foss (9. toukokuuta 1895 – 5. huhtikuuta 1989) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Frank Foss voitti seiväshypyn olympiakultaa Antwerpenin 1920 kisoissa maailmanennätystuloksella 409. Hän pudotti kerran neljästä metristä, pyysi sitten nostamaan riman uuteen ennätyskorkeuteen ja ylitti sen ensimmäisellä yrityksellään. Hopeamitalisti, tanskalainen Henry Petersen sai 39 cm heikomman tuloksen.
Foss voitti Yhdysvaltain mestaruuden 1919 ja 1920.
Foss piti hallussaan seiväshypyn maailmanennätystä kaksi vuotta, kunnes Charles Hoff rikkoi sen vuonna 1922.
Punainen linnoitus
Punainen linnoitus, eli Delhin linnoitus, tunnetaan myös nimillä Lal Qil'ah tai Lal Qila on linnoitus Delhissä, Intiassa. Se on punaisesta hiekkakivestä rakennettu suuri linnoitus, jonka muurien ympärysmitta on noin kaksi kilometriä. Suurmoguli Shah Jahan rakennutti linnoituksen 1600-luvulla ja se on Vanhan Delhin suurin monumentti.
Delhin Punainen linnoitus valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 2007.
Mogulihallitsija Shah Jahan rakennutti Punaisen linnoituksen siirtäessään valtakuntansa pääkaupungin Agrasta Shahjahanabadiin. Linnoituksen rakennustyöt aloitettiin huhtikuussa 1639 ja ne valmistuivat vuonna 1648. Linnoituksen koilliskulma on vanhemman Islam Shah Surin rakennuttaman ja vuonna 1546 valmistuneen Salimgarhin linnoituksen vieressä . Punaisen linnoituksen suunnittelivat moguliarkkitehdit Ustad Hamid ja Ahmad .
Linnoitukseen on tehty myöhemmin joitakin laajennuksia ja osia on myös purettu. Shah Jahanin poika ja seuraaja Aurangzeb rakennutti linnoitukseen 1659–1660 "Moti Masjid" -moskeijan (Helmimoskeija). Myös viimeinen mogulihallitsija Bahadur Shah II teki laajennuksia. Persialaisten hallitsija Nadir Šah teki ryöstöretken linnoitukseen vuonna 1739 ja vei mukanaan suuren omaisuuden sekä ns. Riikinkukkovaltaistuimen . Sepoykapinan jälkeen brittiläiset valtasivat linnoituksen ja ottivat sen omaan käyttöönsä. Monia merkittäviä rakennuksia tuhottiin tuona aikana ja niiden paikalle rakennettiin siirtomaatyylisiä brittiläisiä sotilasrakennuksia. Lisäksi mugalipuutarhoja muotoiltiin englantilaistyylisiksi. Vuonna 1903 aloitettiin linnoituksen restaurointityöt .
Intian itsenäistyttyä Intian asevoimat ottivat Punaisen linnoituksen haltuunsa . Täällä Intian ensimmäinen pääministeri Jawaharlal Nehru nosti Intian lipun salkoon brittiläisen vallan päättymisen kunniaksi 15. elokuuta 1947. Vuonna 2003 linnoitus siirtyi Intian asevoimilta arkeologiselle seuralle ja armeijan parakit ovat nykyään tyhjillään .
Lee Barnes
Lee Barnes (16. heinäkuuta 1906, Salt Lake City, Utah – 28. joulukuuta 1970, Oxnard, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Lee Barnes voitti seiväshypyn olympiakultaa 17-vuotiaana Pariisissa 1924. Hän on edelleen miesten hyppylajien nuorin olympiavoittaja. Barnes voitti kisan vasta Glenn Grahamin kanssa käymänsä uusinnan jälkeen. Amsterdamin 1928 olympiakisoihin 172-senttinen Barnes lähti maailmanennätysmiehenä mutta jäi viidenneksi.
Vuonna 1927 Barnes esiintyi elokuvassa "Hyppyä, soutua ja rakkautta" () Buster Keatonin sijaisnäyttelijänä tehtävänään hypätä seipään avulla toisen kerroksen ikkunasta sisään.
Sabin Carr
Sabin Carr (4. syyskuuta 1904, Dubuque, Iowa – 12. syyskuuta 1983, Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Sabin Carr voitti seiväshypyn olympiakultaa Amsterdamissa 1928. Hän ylitti korkeuden 420, ja hopeamitalimies William Droegemüller hävisi hänelle 10 cm. Sijoille 3–5 päätyneet hyppääjät saivat tuloksekseen 395, jonka Carr ylitti vasta kolmannella yrityksellään.
185-senttinen Yalen yliopiston opiskelija Carr ylitti maailman ensimmäisenä seiväshyppääjänä 14 jalan (427 cm) korkeudella olevan riman vuonna 1927. Seuraavana vuonna hän teki sisäratojen epävirallisen ME-tuloksen 429 mutta menetti ulkoratojen ennätyksensä Lee Barnesille.
William Miller (seiväshyppääjä)
William Waring ”Bill” Miller (1. marraskuuta 1912 – 13. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
William Millerin paras seiväshyppytulos vuonna 1931 oli 403. Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 1932 hän sijoittui toiseksi tuloksella 430. Karsinnan voittaja William Graber hyppäsi maailmanennätyksen 437. Los Angelesin olympialaisissa Miller ylitti 431,5 ja jätti Japanin Shuhei Nishidan hopealle – Graber jäi ilman mitalia.
J. Juhani Kortesalmi
Jouko Juhani Kortesalmi (s. 23. marraskuuta 1933 Kuusamo) on filosofian tohtori, entinen kansanedustaja ja maaherra.
Kortesalmi nousi eduskuntaan Suomen Maaseudun Puolueen listoilta vaaleissa 1970. Hän edusti koko uransa ajan Oulun läänin vaalipiiriä. Vaalikauden 1975–1979 ajan Kortesalmi oli Veikko Vennamon ohella puolueensa ainoa kansanedustaja. Hän toimi SMP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana vaalikauden 1979–1983 ja uudelleen vuosina 1986–1987. Presidentin valitsijamiehenä Kortesalmi oli vaaleissa 1978 ja 1988.
Eduskunnassa Kortesalmi tuomittiin 1970-luvulla kolmeen eri otteeseen Veikko Vennamon ja Rainer Lemströmin ohella kahden viikon työskentelykieltoon, kun heidän katsottiin esiintymisellään ylittäneen sopivuuden rajat. Joulukuussa 1972 varapuhemies Veikko Helle poisti Kortesalmen eduskuntasalin puhujanpöntöstä, kun tämä oli Helteen toistuvista huomautuksista huolimatta arvostellut juuri toteutunutta puoluetukilain muutosta eli niin sanottua Lex Vennamoa ja syyttänyt presidentti Urho Kekkosta asian taustavoimaksi.
J. Juhani Kortesalmi nimitettiin maaliskuussa 1989 Mikkelin läänin maaherraksi kesäkuun alusta lukien. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi aikaisemminkin SMP:n kansanedustajana ollut Pentti Kettunen. Kortesalmi toimi maaherrana vanhojen läänien lakkauttamiseen asti syyskuun alkuun 1997.
Vuodesta 1997 lähtien Kortesalmi on toiminut talonpoikaiskulttuurin dosenttina Oulun yliopistossa. Tieteellisenä tutkimusaiheena Kortesalmella on ollut etenkin poronhoito.
Earle Meadows
Earle Meadows (29. kesäkuuta 1913 Corinth, Mississippi – 11. marraskuuta 1992) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Earle Meadows voitti seiväshypyn olympiakultaa Berliinissä 1936. Viisi tuntia kestäneessä kisassa hän ylitti ainoana korkeuden 435, toisella yrityksellään. Hän oli bambuseiväskauden viimeinen olympiavoittaja – seuraavissa kisoissa 12 vuotta myöhemmin hypättiin pääsääntöisesti jo metalliseipäällä.
Vuonna 1937 Meadows ja Bill Sefton, jotka tunnettiin yhteisnimellä "Heavenly Twins" ("Taivaskaksoset"), kävivät keskenään kovia kaksinkamppailuja. Los Angelesissa 10. huhtikuuta Sefton hyppäsi maailmanennätyksen 445 ja Meadows sijoittui toiseksi omalla ennätyksellään 438. Palo Altossa 8. toukokuuta he jakoivat voiton ME-tuloksella 448. Los Angelesissa 29. toukokuuta he molemmat hyppäsivät tuloksen 454. Sefton voitti kisan ylitettyään korkeuden ensimmäisellään, kun taas Meadows tarvitsi ylitykseen kaikki kolme yritystä. Vain tämä vuoden viimeinen ennätys merkittiin viralliseen ME-luetteloon. Yliopistojen mestaruuskilpailuissa Meadows oli kolmas Seftonin ja George Varoffin jälkeen ja Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa kolmas Seftonin ja Cornelius Warmerdamin jälkeen neljän ensimmäisen ylitettyä 446.
Vielä 35-vuotiaana Meadows hyppäsi tuloksen 442 ja oli vuoden 1948 maailmantilaston jaetulla kolmannella sijalla.
Erland Josephson
Erland Josephson (15. kesäkuuta 1923 Tukholma – 25. helmikuuta 2012 Tukholma) oli ruotsalainen, juutalaista syntyperää oleva näyttelijä, ohjaaja, kirjailija ja teatterinjohtaja. Josephsonin näyttelijäntyö oli psykologisesti terävää, ja hän sai usein esittää kyynikkoa tai intellektuellia. Hänen tunnetaan erityisesti rooleistaan Ingmar Bergmanin ohjaamissa elokuvissa.
Erland Josephsonin ammatillinen yhteistyö Ingmar Bergmanin kanssa kesti yli 60 vuotta – Bergman ei ehtinyt työskennellä kenenkään muun kanssa yhtä kauan. He kohtasivat ensimmäistä kertaa jo 1930-luvun lopulla, kun Josephson oli vasta teini-ikäinen. Bergman ohjasi nuorukaista ensimmäistä kertaa 1940 näytelmässä "Venetsian kauppias", jossa tällä oli Antonion rooli. Josephson näyttäytyi myös Bergmanin varhaisessa elokuvassa "Elämän sateessa" (1946), mutta merkittävimmät Bergman-roolinsa hän teki vasta vanhemmalla iällä. Erityisen tunnettu on pääosa aviomiehenä televisiosarjassa "Kohtauksia eräästä avioliitosta" (1973). Vanhemmiten Josephsonin ja Bergmanin ystävyys syveni, niin että oli luonnollista, että Bergmanin kirjoittamassa ja Liv Ullmannin ohjaamassa televisioelokuvassa "Uskoton" (2000) Josephsonilla on rooli ystävänsä alter egona: Bergman-nimisenä tapahtumien tarkkailijana. Bergmanin viimeisessä elokuvaohjauksessa, televisiolle tuotetussa "Sarabandissa" (2003), Josephson niin ikään näyttelee pääosassa. Tämänkin jälkeen Bergman ohjasi Josephsonia vielä teatterissa.
Josephson käsikirjoitti Bergmanin kanssa tämän ensimmäisen värielokuvan "Puhumattakaan naisista" (1964). Kun Bergman erosi Ruotsin päänäyttämön Dramatenin johtajan paikalta, Josephson otti tuon tuulisen viran vastaan ja hoiti sitä aina vuoteen 1975.
Josephson pysyi pitkään näyttelijänä Ruotsin maaperällä. Hänen ensimmäinen kansainvälinen roolinsa oli vuonna 1977 italialaisen Liliana Cavanin elokuvassa "Hyvän ja pahan tuolla puolen", jossa hän esitti pääosaa filosofi Friedrich Nietzschenä. 1980-luvulla Josephson näytteli kahdessa Andrei Tarkovskin loppukauden elokuvassa.
Kirjailijanuransa Josephson aloitti runoilijana 1940-luvun puolivälissä. Hän kirjoitti myös muun muassa romaaneja, novellikokoelmia, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänen useista kirjailijana saavuttamistaan palkinnoista mainittakoon Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto vuodelta 1957.
Guinn Smith
Guinn Smith (2. toukokuuta 1920 – 20. tammikuuta 2004) oli yhdysvaltalainen seiväshyppääjä ja olympiavoittaja.
Guinn Smith sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsintojen 1948 seiväshypyssä toiseksi voittaja Richmond Morcomin kanssa samalla tuloksella 447, joka oli sen vuoden paras tulos maailmassa. Lontoon olympiakisoissa Smith voitti kultaa. Hän hyppäsi veden peittämällä stadionilla tuloksen 430 kolmannella yrityksellään ja pudotti Suomen Erkki Katajan hopealle. Smith hyppäsi tavallisesti metalliseipäällä, mutta viimeiseen hyppyynsä 430 cm:stä hän otti käyttöön bambuseipään.
Deborah Rowe
Deborah "Debbie" Rowe oli Michael Jacksonin vaimo vuosina 1996–1999. Pariskunta sai kaksi lasta; Prince Michael Joseph, Jr. Jackson ja Paris-Michael Katherine Jackson.
Rowe oli Jacksonin sanojen mukaan mahtava ihminen, sillä Rowe synnytti Jacksonille kaksi lasta ja antoi Jacksonin kasvattaa heidät itse. Jackson oli aina tahtonut olla isä. He erosivat lapsien syntymän jälkeen.
Avioero-oikeudenkäyntien aikaan Rowe puolusti Jacksonia ja luopui oikeuksistaan lasten huoltajuuteen. Kesällä 2006 hän kuitenkin pyysi tuomioistuinta käsittelemään huoltajuuskiistaa uudelleen.
Jappervokki
Jappervokki ("Jabberwocky", 1977) on Monty Pythonin animaattorin Terry Gilliamin ohjaama, keskiajalle sijoittuva komediaelokuva. Michael Palin esittää nuorta tynnyrintekijää, joka isänsä kuoleman jälkeen ajautuu slapstick-tyylisten, epäonnisten sattumusten kautta jahtaamaan lohikäärmettä. Elokuva on nimetty Lewis Carrollin tunnetun runon "Jabberwocky" (suom. "Pekoraali") mukaan. Carrollin vaikutus on vähäistä: runosta lausutaan otteita, ja hirviö muistuttaa John Tennielin piirrosta.
Kriitikot ja yleisö eivät lämmenneet "Jappervokille", joka oli Gilliamin ensimmäinen ohjaustyö, mutta siitä on sittemmin tullut jonkinasteinen kulttielokuva. Gilliam vakiinnutti jo "Jappervokissa" tunnusomaisen visuaalisen tyylinsä ja synkän huumorinsa.
Elokuva muistuttaa lavastukseltaan ja komediatyyliltään "Monty Pythonin hullua maailmaa", jonka parissa Gilliam oli myös työskennellyt. Palinin ohella elokuvassa esiintyivät myös Monty Pythonin Terry Jones sekä komediaryhmän työssä huomattavasti mukana ollut Neil Innes. "Jappervokki" vaikuttaakin vahvasti pythonmaiselta, ja monet kohtaukset (esimerkiksi piiloleikkiturnajaiset) muistuttavat vahvasti "Hullun maailman" kohtauksia. Amerikan-ensi-iltaa varten elokuvaa mainostettiin alkujaan "Monty Pythonin Jappervokkina" ("Monty Python's Jabberwocky"), mutta Gilliamin vastustuksen vuoksi siitä luovuttiin.
Vicious Circle
Vicious Circle voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
BBC Mundo
BBC Mundo oli BBC World Servicen espanjankielinen radiokanava, joka lähetykset olivat kuultavissa latinalaisessa Amerikassa. Lähetykset alkoivat 14. maaliskuuta 1938. Kanava lakkautettiin helmikuussa 2011 osana BBC:n säästötoimia.
BBC Latin American Service perustettiin 1938 vastineeksi Italian ja Saksan Etelä-Amerikkaan suunnatuille radiokanaville. Tuolloin se lähetti viikossa neljä tuntia ohjelmaa espanjaksi ja portugaliksi. Toisen maailmansodan jälkeen palvelun laajuus pieneni BBC:n kehittäessä Itä-Eurooppaan suunnattua toimintaansa. Samalla radiokanavasta tuli Britannian hallituksen ja liittoutuneiden äänitorven sijaan neutraalisti uutisia lähettävä kanava. Kanava palasi kuitenkin hallituksen propagandatorveksi vuoden 1982 Falklandin sodan aikana. Vuonna 2005 BBC Latin American Servicen nimi muutettiin BBC Mundoksi, kun portugalinkielinen BBC Brasil irrotettiin siitä ja kanava halusi palvella myös Yhdysvaltain espanjankielistä väestöä.
Radiokanavan lakkauttamisen jälkeen sen nimi jäi BBC:n espanjankielisen verkkosivuston ja sen viikoittaisen podcastin käyttöön.
Bowringin sopimus
Bowringin sopimus oli sopimus, joka solmittiin Siamin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä 18. huhtikuuta 1855. Sopimus oli virallisesti "kahdenkeskinen ystävyys- ja kauppasopimus", mutta käytännössä vahvemman läntisen osapuolen sanelema, koska Siamilla ei ollut mahdollisuuksia neuvotella parempia ehtoja brittiläisten sotavoimien näytettyä voimansa ensimmäisessä oopiumisodassa. Rama III:n vain viisi vuotta aiemmin Sarawakin valkoisen radžan Sir John Brooken kanssa käymät neuvottelut, jotka johtivat Siamin uhkaamiseen asevoimien käytöllä (ns. "tykkivenediplomatia"), olivat vielä tuoreessa muistissa. Sopimuksen allekirjoittivat kuningas Mongkut ja Hongkongin kuvernööri ja brittien lähettiläs Sir John Bowring.
Bowringin sopimuksessa Yhdistyneelle kuningaskunnalle annettiin verovapaa kauppaoikeus Siamin alueella ja oikeus käyttää maan satamia ja perustaa Bangkokiin edustusto. Samalla brittikansalaisille taattiin täydet eksterritoriaalioikeudet, joiden mukaan brittien alamaisia voitiin tuomita vain heidän omissa oikeuslaitoksissaan. Briteille annettiin myös oikeus omistaa maata tietyillä erikseen määrätyillä alueilla. Alla luetellaan sopimuksen eri kohdat:Bowringin sopimuksessa laaditun esimerkin mukaisesti myöhemmin myös muut ulkovallat, kuten Japani 1898 ja Venäjä 1899, solmivat samankaltaiset kauppasopimukset Siamin kanssa, mikä johti maan avautumiseen länsimaisille vaikutteille ja saattoi Siamin talouden nousuun erityisesti Bangkokin alueella.
BBC News (televisiokanava)
BBC News (kutsutaan myös nimellä BBC News Channel, aiemmin BBC News 24) on BBC:n omistama televisiokanava, joka esittää uutis- ja ajankohtaisohjelmia 24 tuntia vuorokaudessa.
Kanavan pääkonttori sijaitsee muiden BBC:n kanavien tapaan Lontoon Broadcasting Housessa.
Kanavan tunnuslauseet ovat ""Britannian katsotuin uutiskanava"" ja ""Milloin sinun sitten tarvitseekin tietää."" ()
BBC News aloitti 9. marraskuuta 1997 kello 17.30 nimellä BBC News 24 ja kanava oli nähtävissä alun perin vain analogisessa kaapeliverkossa.
BBC oli aloittanut kansainvälisen uutiskanavansa BBC Worldin vain kaksi ja puoli vuotta ennen BBC News 24 -kanavaa. Sitä ennen Sky News oli ollut yli kahdeksan vuoden ajan ainoa kotimainen uutiskanava Isossa-Britanniassa.
Maaliskuussa 2013 BBC News siirtyi Länsi-Lontoon BBC Television Centresta Lontoon keskustassa sijaitsevaan uuteen Broadcasting Houseen.
Sanna Grønlid
Sanna Grønlid (s. 2. toukokuuta 1959) on norjalainen entinen ampumahiihtäjä.
Grønlid oli maailman parhaita ampumahiihtäjiä 1980-luvun puolivälissä, jolloin lajin maailmanmestaruuskilpailuja alettiin järjestää myös naisille. Hän saavutti yhdeksän MM-mitalia, joiden joukossa oli kaksi henkilökohtaista kultaa.