Alfred Rosenberg
Alfred Ernst Rosenberg (12. tammikuuta 1893 Tallinna, Vironmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 16. lokakuuta 1946 Nürnberg, Saksa) oli saksalaisten kansallissosialistien ideologi ja poliitikko. Hänet tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä kuolemaan ja teloitettiin.
Tallinnassa syntynyt baltiansaksalainen Rosenberg opiskeli Riian teknillisessä korkeakoulussa arkkitehtuuria vuodesta 1910 alkaen. Ensimmäisen maailmansodan takia korkeakoulu evakuoitiin vuonna 1915 Moskovaan, jossa Rosenberg jatkoi opintoja. Valmistuttuaan hän työskenteli Tallinnassa arkkitehtina ja opettajana. Rosenberg vastusti bolševikkeja ja heidän noustuaan valtaan Venäjän vallankumouksessa muutti Saksaan vuonna 1918. Hän pyrki Britanniaan, mutta ei Venäjän keisarikunnan alamaisena saanut viisumia.
Rosenberg oli Saksan työväenpuolueen (myöhemmin Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue) ensimmäisiä jäseniä. Hän liittyi siihen ennen Adolf Hitleriä. Rosenberg kuului okkultistiseen Thule-seuraan, jonka jäsen Dietrich Eckart esitteli hänet Hitlerille.
Hitler nimitti Rosenbergin puolueen pääideologiksi. Rosenbergiä pidetään Lebensraum-käsitteen, Versailles’n rauhansopimuksen purkamisen, juutalaisten ja kristittyjen kirkkojen vainon ohjelmallisena pääluojana. Rosenberg ja toinen puolueen varhainen ideologi, Latviassa syntynyt Max Erwin von Scheubner-Richter, olivat Venäjän emigranttien perustaman Aufbau Vereinigungin johtajia. Oluttupavallankaappauksessa he olivat käsikynkässä eturivissä. Scheubner-Richterin saatua luodin keuhkoonsa ja Rosenbergin päästäessä hänestä irti hän kaatui ja vetäisi samalla Hitlerin oikean olkapään sijoiltaan.
Rosenbergistä tuli kansallissosialistien puoluelehden "Völkischer Beobachterin" päätoimittaja 1921. Vuonna 1929 hän perusti järjestön Kampfbund für Deutsche Kultur (Taisteluliitto saksalaisen kulttuurin puolesta). Vuonna 1930 hän julkaisi rotuopillisen teoksen "Der Mythus des 20. Jahrhunderts", joka vaikutti syvästi kansallissosialistiseen ideologiaan. Rosenberg nousikin nopeasti kansallissosialistisen Saksan uskonnollisen ja filosofisen koulutuksen johtoon.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon 1941 hänestä tehtiin myös valloitettujen itäalueiden valtakunnanministeriön päällikkö, valtakunnanministeri. Hän kuljetutti huomattavan määrän saksalaisten joukkojen käsiin joutuneita taideaarteita valloitetuilta alueilta Saksaan. Käytönnön toimet hoiti hänen johtamansa Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg (ERR).
Liittoutuneiden joukot vangitsivat Rosenbergin sodan lopussa, ja hänet tuomittiin Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä kuolemaan. Hänet todettiin syylliseksi “rikoksiin rauhaa vastaan, hyökkäyssodankäynnin suunnitteluun, aloittamiseen ja käymiseen, sotarikoksiin ja rikoksiin ihmiskuntaa vastaan”. Hänet teloitettiin hirttämällä muiden Nürnbergin kuolemaantuomittujen kanssa 16. lokakuuta.
Rosenbergin päiväkirjaa käytettiin keskeisenä todisteena Nürnbergin oikeudenkäynnissä, mutta sen jälkeen se katosi. Vuonna 2013 löytyi Yhdysvalloista 400 sivua kyseistä päiväkirjaa. Merkinnöissään Rosenberg kuvaa muun muassa Saksan ylimmän johdon sisäisiä jännitteitä. Siitä valottuu myös Rosenbergin tehtävä johtaa taideaarteiden järjestelmällistä varastamista eri puolilta Eurooppaa. On epäilty että syyttäjä Robert Kempner salakuljetti päiväkirjan Yhdysvaltoihin.