Tšetšeenit
Tšetšeenit ovat Pohjois-Kaukasian suurin kansa Venäjällä. Suurin osa heistä asuu Tšetšenian tasavallassa. Lisäksi heitä asuu ympäröivillä alueilla, kuten Dagestanin länsiosassa.
Tšetšeeniksi kansan nimi on "Нохчий" ("Nohtši"). Tämän nimityksen alkuperä saattaa olla niin lampaanjuustossa, kyntöaurassa kuin Raamatun Nooassakin. Nimitykset Tšetšenia ja tšetšeenit tulevat venäjän kielestä. Venäjänkielisen nimen alkuperä on myös epävarma, mutta varteenotettavin vaihtoehto lukuisista nimen alkuperätulkinnoista on Grosnyin lähellä sijainnut muinainen kylä.
Tšetšeenit ovat pystyneet säilyttämään yhteiset kansalliset piirteet suojassa Kaukasus-vuoriston keskellä. Tšetšeenien lähimmät sukulaiskansat ovat Ingušiassa asuvat inguušit ja Georgiassa asuvat batsin kieltä puhuvat karjataloudesta elävät batsit. Tšetšeenien omat pääkielet ovat tšetšeeni ja venäjä.
Tšetšeenit jakaantuvat klaaneihin, joita he nimittävät teipeiksi.
Suurin osa tšetšeeneistä asuu Tšetšeniassa, joka on Venäjän federaation tasavalta. Tšetšeniassa on käyty Venäjän sisäistä konfliktia vuosina 1994–1996 ja jälleen taas vuodesta 1999 lähtien.
Tšetšeenejä asuu myös muuallakin kuin Tšetšeniassa, muun muassa Turkissa, Jordaniassa ja Syyriassa. Näiden maiden tšetšeenivähemmistöt syntyivät, kun 1850-luvun puolivälissä osa tšetšeeneistä joutui pakenemaan venäläisjoukkojen valloitusta. Tämän sodan aikana Venäjän keisarikuntaan liitettiin Ossetia ja Tšetšenia Ingušia-nimisenä alueena.
Tšetšeniassa asuu 1,3 miljoonaa ihmistä, ei-tšetšeenit mukaan lukien, joista 33 % asuu kaupungeissa ja 60 % maaseudulla. Silti yli miljoona tšetšeeniä asuu muualla Kaukasiassa, Keski-Aasiassa ja Venäjällä. Tämä johtuu siitä, että paljon tšetšeenejä on karkotettu useita kertoja Venäjän hallinnon käskystä eri puolille valtakuntaa niin keisarikunnan kuin neuvostovallankin aikana. Viimeisin suuri tšetšeenien karkotus oli vuonna 1944, jolloin Stalinin käskystä koko tšetšeenikansa pakkosiirrettiin Kazakstaniin. Kyyditykset ja karkotus tuhosivat kolmasosan tšetšeenikansasta. Tšetšeenit saivat palata takaisin maahansa vuonna 1957. Vaikka ankarat kansanmurhat, Tšetšenian uudelleenasuttaminen toisilla kansoilla, karkotukset ja sodat ovat vähentäneet tšetšeenien määrää, on kansa silti säilynyt ihmeen hyvin. Tällä hetkellä tšetšeenikansan suurimmat uhat ovat maassa käynnissä olevat miehitys, sotatila ja venäläistäminen.
Vaikka tšetšeenit ovatkin muslimeita, heillä on silti edelleen useita erilaisia pakanallisia riittejä, uskomuksia ja juhlia. Riitit liittyvät yleensä maanviljelyyn, kuten sateeseen ja ensimmäiseen kyntöpäivään. Tšetšeenit juhlivat myös ukkosenjumala Selan ja jumalatar Tusholin päivinä.
Tšetšeenit jakautuvat 130:een eri klaaniin eli "teip"iin. Nämä klaanit perustuvat enemmän maantieteellisyyteen ja paikallisuuteen eikä niinkään vereen tai sukuun. Klaanit eivät yleensä ole olleet kovin hyvissä väleissä rauhan aikana, mutta sota-aikoina, kuten nyt, ne ovat yhdistyneet yhdeksi erittäin vahvaksi liitoksi. Klaanien jakaantuu haaroihin eli "gars"eihin ja nämä taas jakautuvat isäjohtoisiin "nekye"ihin. Tšetšeenien sosiaalinen sääntö kiteytyy sanaan "nokchallah", joka sisältää tšetšeenien moraalisen ja eettisen käyttäytymismallin, johon kuuluu anteliaisuus, vieraanvaraisuus ja naisten kunnian puolustaminen ja suojeleminen.
Tšetšenia on uskonnoltaan pääasiassa islamilainen maa. Tšetšeenit kääntyivät sunnimuslimeiksi Ottomaanien valtakunnan aikana 1400-luvulla. Jokaisella tšetšeeniklaanilla on johtajanaan oma hengellinen mystikko. Osa kuuluu sunnimuslimien suufilaiseen haaraan nimeltä muridismi. Noin puolet tšetšeeneistä kuuluu suufilaisiin veljeskuntiin tai liikkeisiin eli "tariqoihin". Kaksi suufilaista tariqoa, jotka vaikuttavat Pohjois-Kaukasiassa ovat "Naqshbandiya" ja "Qadiriya". Naqshbandiya on erityisesti vahva Dagestanissa ja Itä-Tšetšeniassa. Qadiriya taas vaikuttaa muissa osissa Tšetšeniaa ja Ingušiaa. Uusin suuntaus on salafismi, joka tuli kansan keskuuteen 1950-luvulla. Osa tšetšeenikapinallisissa, erityisesti kapinallisjohtaja Šamil Basajevin joukot, ovat salafisteja, mutta suurin osa väestöstä ei ole.
Tšetšeniassa vaikuttaa eri islamilaisia suuntauksia ja liikkeitä. Viimeisten Tšetšenian sotien aikana islamilaisuus, tšetšeenien kansallisen vastarinnan ja kulttuurin osana, on radikalisoitunut ja tullut enemmän esille. Tämän takia Tšetšenian vastarintaliikkeen vahvin ja näkyvin osa on islamistisuuteen taipuvaa ja maassa on noussut esille erilaisia islamistisia pyrkimyksiä. Uutta tšetšeenien perinteisessä islamilaisuudessa on joidenkin kapinallisryhmien tavoitteet islamilaisen tasavallan pystyttämiseksi. Tämä on näin ollen antanut kasvualustaa erilaisille kansainvälisille ääri-islamistisille terroristisoluille.
Tšetšeenit kääntyivät kristinuskoon 1100–1200-luvuilla, mutta 1700-luvulla he kääntyivät islamiin. Vuonna 1818 he joutuivat ensimmäisen kerran Venäjän keisarikunnan alaisuuteen. Vuosina 1839–1859 he kapinoivat Venäjää vastaan, ja jäivät tämän jälkeen joksikin aikaa vapaiksi. Vuosina 1877–1878 tšetšeenit taas kapinoivat Venäjää vastaan, mutta kapina kukistettiin ja suuri osa tšetšeeneistä muutti Ottomaanien valtakuntaan.. Stalin karkotti 1944 tšetšeenit Siperiaan, jolloin heitä kuoli paljon. Myöhemmin tšetšeenit saivat palata maahansa. Tšetšenia itsenäistyi Neuvostoliiton hajotessa, kun radikaali itsenäisyyslinja sai maassa jalansijan. Venäjän isänmaalliset piirit halusivat pitää Tšetšenian osana maataan, mikä ajoi maan sotiin Venäjän kanssa. Tšetšeeniseparatistit voittivat Jeltsinin aloittaman ensimmäisen Tšetšenian sodan, mutta hävisivät toisen sodan.