hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Elias Käkelä
Elias Käkelä (31. joulukuuta 1883 Lappee – 29. huhtikuuta 1918 Lappeenranta) oli kaakkoissuomalainen pienviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Käkelän vanhemmat olivat talollinen "Juhana Käkelä" ja "Anna Karhu". Hän kävi kansakoulun ja toimi pienviljelijänä Lappeella vuoteen 1918 saakka.
Käkelä oli SDP:n kansanedustajana 1914 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Käkelä oli mukana kunnallispolitiikassa Lappeen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnan rahastonhoitajana. Hän oli myös Melkkolan työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Käkelä oli naimisissa "Maria Partasen" kanssa vuodesta 1903 alkaen. Hänen poikansa oli SDP:n kansanedustaja ja ministeri Valto Käkelä.
Suomen sisällissodan aikana Käkelä ei osallistunut punakaartin toimintaan, mutta siitä huolimatta valkoiset vangitsivat hänet 26. huhtikuuta 1918. Hotellinjohtaja Uno Serenius ampui Elias Käkelän Lappeenrannan vankileirillä 29. huhtikuuta 1918.
Lauri Saari
Lauri Saari -nimisiä tunnettuja henkilöitä on ollut useita:
Väinö Sinervo
Väinö Sinervo (k. 15. toukokuuta 1918) oli pispalalainen konepajan työmies ja Tampereen punakaartin asevaraston hoitaja ja auto-osaston päällikkö. Sisällissodan lopussa hän toimi Tampereen apulaismiliisipäällikkönä Pekka Lönngrenin alaisuudessa. Hän joutui valkoisten vangiksi Pispalassa. Hänet tuomittiin Kalevankankaan vankileirillä kuolemaan ja teloitettiin toukokuussa.
Taavetti Lehtinen
David ”Taavetti” Oskar Lehtinen (25. kesäkuuta 1878 Mouhijärvi – 5. toukokuuta 1918 Tampere) oli tamperelainen poliisi ja Tampereen punakaartin etsivän osaston päällikkö Suomen sisällissodan aikana.
Hän osallistui Tampereen taisteluun, jossa joutui vangiksi. Lehtinen tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Kalevankankaan vankileirillä.
Hjalmar Björkqvist
Kustaa Hjalmar Björkqvist (6. heinäkuuta 1884 – 15. toukokuuta 1918) oli tamperelainen sähkömonttööri ja Tampereen punakaartin tiedusteluosaston päällikkö. Hän kuului punakaartin järjestävään komiteaan jo syksyllä 1917. Björkqvist otti osaa Tampereen taisteluun, jossa hän joutui valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kenttäoikeudessa kuolemaan ja teloitettiin ampumalla Kalevankankaan vankileirissä.
Jussi Korhonen
Jussi Korhonen -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
The Day After Tomorrow
The Day After Tomorrow on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2004. Elokuvan aiheena on kasvihuoneilmiö ja sen seuraukset. Monia vuosia ilmastotieteilijät ovat varoitelleet siitä, että fossiilisten polttoaineiden polttaminen vahingoittaa ilmaston tasapainoa ja saattaa muuttaa merivirtojen kulkureittejä. Tämä johtaisi siihen, että Golfvirta pysähtyisi ja Eurooppa sekä Pohjois-Amerikka jäätyisivät.
Elokuva pohjautuu Art Bellin ja Whitley Strieberin kirjaan "The Coming Global Superstorm". Ilmatieteilijät ovat suhtautuneet erittäin kriittisesti kirjan kuvaamaan skenaarioon. Erityisesti nopeaa kylmän stratosfääri-ilman virtausta alailmakehään kirjan kuvaamalla tavalla pidetään fysiikan lakien vastaisena.
Ohjaaja Roland Emmerich huomasi kuvatessaan elokuvaa "Patriot", että kuvauspaikan lähistöllä tapahtui epätavallisen paljon tornadoja. Hotellin kirjahyllyssä Emmerich huomasi kirjan ja luettuaan sen totesi, että sen aiheesta saisi hyvän elokuvan. Elokuvan digitaaliset erikoistehosteet teki Industrial Light & Magic.
Ali Hasan al-Majid
Ali Hasan al-Majid () (30. marraskuuta 1941 – 25. tammikuuta 2010) oli irakilainen poliitikko ja sotilasjohtaja Saddam Husseinin hallinnon aikana. Ali Hasan al-Majid oli Saddam Husseinin serkku ja toimi muun muassa Irakin puolustus- ja sisäministerinä sekä maan tiedustelupalvelun, Mukhabaratin pääjohtajana. Hänet tunnettiin nimillä Kemikaali-Ali ja Kurdistanin teurastaja, koska hän määräsi tuhansia kurdeja Halabjassa tappaneen myrkkykaasuhyökkäyksen vuonna 1988 ollessaan kurdialueiden johtajana. Hän johti Kuwaitin miehitystä vuosina 1990 ja 1991 ja oli maan sotilaskuvernöörinä elokuusta marraskuuhun 1990. Persianlahden sodan jälkeen hän komensi Irakin tasavaltalaiskaartin divisioonia, jotka kukistivat šiiamuslimien kapinan etelässä.
Hänen uutisoitiin aluksi kuolleen liittouman pommituksissa Basrassa keväällä 2003. Liittouman joukot vangitsivat hänet 21. elokuuta 2003. Hän sai syytteen sotarikoksista, rikoksista ihmisyyttä kohtaan ja joukkotuhonnasta eli kansanmurhasta.
Irakilainen oikeusistuin tuomitsi 24. kesäkuuta 2007 al-Majidin, Irakin entisen puolustusministerin Sultan Hashim Ahmadin ja entisen armeijan komentajan Hussein Rashid al-Tikritin hirtettäviksi liittyen Al-Anfal-kampanjaan, jossa vuoteen 1988 mennessä Irakin armeija oli tuhonnut 4 000 kurdikylää, arvioiden mukaan 180 000 ihmistä tapettu ja 1,5 miljoonaa karkotettu. Irakin korkein oikeus vahvisti tuomiot 4. syyskuuta 2007, josta aikaa tuomion täytäntöönpanoon oli 30 vuorokautta. Teloituksia kuitenkin lykättiin ramadanin vuoksi. Hänet oli tarkoitus teloittaa 16. lokakuuta 2007, mutta sitä siirrettiin jälleen, koska teloitusmääryksen allekirjoittajasta ei oltu yksimielisiä.
Joulukuussa 2008 Al-Majid tuomittiin toistamiseen kuolemaan osallisuudestaan šiiamuslimien kapinan murskaamiseen Persianlahden sodassa, ja maaliskuussa 2009 hän sai kolmannen kuolemantuomionsa Bagdadin Sadr Cityn alueen šiiamurhista vuodelta 1999. Al-Majidin kuolemantuomio pantiin käytäntöön 25. tammikuuta 2010.
Sekularismi
Sekularismi tarkoittaa irrottautumista uskonnosta. Sana (laatusana) sekulaari tarkoittaa maallista.
Kirkon ja valtion eron kannattajien mukaan valtion tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Valtio ja uskonto on erotettu tarkkaan toisistaan muun muassa Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Tästä huolimatta Yhdysvallat on useimpia Euroopan maita kristillisempi maa.
Euroopan neuvosto antoi parlamentaarisessa yleiskokouksessaan 2007 suosituksen ”Valtio, uskonto, sekularismi, ihmisoikeudet” (suositus nro 1804). Suosituksessa Euroopan neuvosto toteaa kirkon ja valtion eron olevan Euroopan yhteisiä arvoja (artikla 4). Suosituksen pohjatekstissä ennen kokousta suositeltiin Euroopan valtioille kirkon ja valtion erottamista toisistaan. Pohjateksti muuttui Suomen aloitteesta.
Sekularistien mielestä tieteen edistyminen on tehnyt jumalia koskevat oletukset tarpeettomiksi. Uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu arvostelevasti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen, on kutsuttu vapaa-ajatteluksi. Vapaa-ajattelua ovat edustaneet yleensä ateistit ja uskonnottoman humanismin edustajat. Vapaa-ajattelun aatteelliset juuret juontuvat Antiikin Kreikan humanismiin. Uudella ajalla renessanssin ja luonnontieteiden nousu edistivät Euroopassa uskonnosta vapaata ajattelua. Nimitys vapaa-ajattelija levisi John Tolandin ja Anthony Collinsin välityksellä. Myöhemmin vapaa-ajattelua kehittivät valistusajattelijat.
Vapaa-ajattelijaliike järjestäytyi 1800-luvun loppupuolella Britanniassa, Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja muualla Länsi-Euroopassa. Vapaa-ajattelijain maailmanliitto, alkuaan Kansainvälinen vapaa-ajattelijaliitto perustettiin vuonna 1880 Brysselissä. Liiton tarkoituksia oli pyrkiä ajatuksenvapauden turvaamiseen ja ihmiskunnan vapauttamiseen uskonnollisista ennakkoluuloista. Jäsenjärjestöjä ovat eri maiden kansalliset liitot. Tärkein toimintamuoto on ollut yhteiset kongressit. Kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät totuuteen tieteen, hyvyyteen etiikan, kauneuteen taiteen ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen uudistustyön avulla. Vapaa-ajattelijain mielestä näiden päämäärien toteuttaminen edellyttää kirkon ja valtion erottamista, koulun ja kirkon erottamista sekä täydellisen ajatuksen, omantunnon, uskonnon ja ateismin vapauden toteuttamista. Liikkeen suuri hetki oli kirkon ja valtion ero Ranskassa 1905.
Russellin paradoksi
Russellin paradoksi on Bertrand Russellin vuonna 1901 keksimä paradoksi, joka todistaa Gottlob Fregen ja Georg Cantorin naiivin joukko-opin sisäisesti ristiriitaiseksi.
Formaalisti Russelin paradoksi määritellään seuraavasti: Oletetaan, että joukon M alkioita ovat kaikki sellaiset (normaalit) joukot, jotka eivät kuulu itseensä. Joukko A on siis joukon M alkio vain, jos joukko A ei ole itse oma alkionsa. Paradoksi seuraa kysymyksestä, kuuluuko joukko M tällöin yhtenä alkiona itseensä? Jos kuuluisi, niin ei tulisi M:n oman määritelmän perusteella kuulua; jos taas ei kuulu, niin silloin tulisi saman määritelmän mukaan kuulua.
Matemaattisesti ongelman voi ilmaista seuraavasti: "olkoon M = { x : x∉x }. Tällöin jos M∈M, määritelmän mukaan M∉M. Vastaavasti jos M∉M, määritelmän mukaan M∈M."
Paradoksin idean voi esittää myös konkreettisena esimerkkinä, esimerkiksi kuuluisalla parturin paradoksilla: oletetaan, että kylän parturi ajaa parran niiltä ja vain niiltä kyläläisiltä, jotka eivät aja omaa partaansa. Ajaako hän tällöin oman partansa? Jos parturi ajaa oman partansa, hän ei aja omaa partaansa ja kääntäen.
Russellin paradoksin keksiminen johti aksiomaattisen joukko-opin keksimiseen. Nykyään puhutaankin, että "M = { x : x∉x }" on luokka eikä joukko. Aksiomaattisen joukko-opin kehittämiseen vaikutti suuresti Kurt Gödel. Hän todisti epätäydellisyyslauseensa todeksi ja todisti samalla, ettei matematiikkaa voi osoittaa sisäisesti täysin ristiriidattomaksi. Myös Alan Turing käytti Gödelin tulosta todistaessaan pysähtymisongelman ratkaisemattomuuden.
Geneettinen seksuaalinen viehätys
Geneettinen seksuaalinen viehätys () on ilmiö, jossa lähisukulaiset, yleensä sisarus- tai puolisisaruspari tai vanhempi ja lapsi, ovat eläneet erillään toisistaan ja joskus tavatessaan tuntevat huomattavaa seksuaalista vetovoimaa toinen toiseensa.
Käsitteen toi julkisuuteen Yhdysvalloissa 1980-luvulla Barbara Gonyo, joka oli antanut 16-vuotiaana poikansa adoptoitavaksi ja tapasi hänet 26 vuotta myöhemmin ja koki seksuaalisen rakastumisen tunteen, joka kesti useita vuosia. Hänen kohdallaan suhde ei johtanut seksiin. Barbara Gonyo perehtyi GSA-ilmiöön, ja perusti Chicagossa tukiryhmän adoptoiduille ja heidän uudelleen löytyneille sukulaisilleen.
Tilanne saattaa syntyä adoption myötä, kun adoptoidut lapset etsivät verisukulaisensa ja tapaavat biologisia sisaruksiaan tai vanhempiaan, joskin näin käy harvoin. Seksuaalinen viehtymys lähisukulaista kohtaan herättää useimmiten syyllisyyttä ja monia erittäin ristiriitaisia tunteita osapuolissa, koska insesti on tabu useimmissa kulttuureissa.
Geneettistä seksuaalista viehtymystä ei yleensä esiinny yhdessä kasvaneilla sisaruksilla Westermarck-efektin takia. Koska sisäsiittoisuus lisää biologisten sairauksien riskiä huomattavasti, ihmiselle ja muille kehittyneille apinalajeille on kehittynyt luontainen seksuaalisen viehtymyksen puute niitä samanikäisiä henkilöitä kohtaan, joiden kanssa hän on kasvanut.
Aihetta on käsitelty useasti kaunokirjallisuudessa. "Kalevalassa" Kullervo makaa tietämättään sisarensa, jota tämä ei tuntenut, ja tämän tarinan toisinto on J. R. R. Tolkienin "Silmarillionin" kertomus Túrin Turambarista.
Vuonna 2008 maaliskuussa sai julkisuutta tapaus, jossa saksalainen vuosia yhdessä asuneen sisaruspariskunnan mies oli saanut insestin takia vuosina 2004–2005 kolme vankeustuomiota, jotka yhdistettiin vuoden ja viiden kuukauden tuomioksi. Naiselle ei määrätty rangaistusta, koska hänen arvioitiin persoonallisuushäiriön vuoksi olleen vähentyneesti syyntakeinen. Parilla on neljä lasta, joista kaksi on kehitysvammaisia ja kolmannella oli sydänvika, joka hoidettiin leikkauksella. Kolme ensimmäistä lasta otettiin sijaiskoteihin, mutta nuorimman äiti sai pitää. Pari tapasi toisensa vasta, kun tyttö oli 16-vuotias. Mies valitti tuomioista ja valitukset hylättiin ylioikeudessa tammikuussa 2007 ja perustuslakituomioistuimessa helmikuussa 2008. Miehen mukaan tuomiot loukkaavat hänen yksityis- ja perhe-elämänsä suojaa, ja hän teki valituksen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelle, mutta sen päätöksessä 12. huhtikuuta 2012 pidettiin tuomioita oikeutettuna.
Vuonna 2009 Australiassa sai julkisuutta isä–tytär-pariskunta, joka oli elänyt seksisuhteessa seitsemän vuoden ajan. Isä oli jättänyt perheensä, kun tytär oli vuoden ikäinen. Isä ja tytär tutustuivat toisiinsa 30 vuoden jälkeen. Kumpikin oli naimisissa ja kummallakin oli lapsia. Isä ja tytär aloittivat seksisuhteen, erosivat avioliitoistaan ja muuttivat yhteen. He saivat pojan, joka eli sydänvian vuoksi vain muutaman päivän. Toinen lapsi, vuonna 2008 syntynyt tytär, vaikuttaa kuitenkin terveeltä. Pariskunta on tuomittu insestistä, mutta he saavat asua yhdessä sillä ehdolla, etteivät harrasta seksiä.
CSS (suojaus)
CSS-suojaus ("Content Scrambling System") on useissa DVD-Video-levyissä käytetty salausmenetelmä, joka käyttää heikkoa 40-bittistä salausta. Järjestelmä otettiin käyttöön DVD-levyjen julkaisun myötä vuonna 1996, ja se pysyi salaisena lokakuuhun 1999 asti, jolloin Jon Lech Johansen julkaisi sen avaavan DeCSS-työkalun. Melkein kaikki nykyiset DVD-levyjen tietokoneen kiintolevylle kopioimiseen tarkoitetut ohjelmat käyttävät DeCSS:n algoritmeja CSS:n kiertämiseen.
Järjestelmässä on noin 400 avainta, (ns. "Player keys") joita DVD Copy Control Association (DVD CCA) lisensoi laite- ja ohjelmistovalmistajille. Soitinavain avaa DVD-levyn levyavaimen ("disc keys"). Levyavainta puolestaan käytetään avaamaan "Title key", jota käytetään levylle tallennetun elokuvan salauksen avaamiseen.
Salauksen toteutus on erittäin heikko ja perustui algoritmin pitämiseen salaisena. Kun sitä päästiin tarkastelemaan, tunnetun tekstin hyökkäyksen kompleksisuudeksi määritettiin O(1).. Pentium III 450 MHz murtaa levyavaimen 18 sekunnissa tuntematta virallisia avaimia. Toisin sanoen nykymittapuulla vähäiselläkin laskuteholla tämä suojaus murretaan hetkessä.
Massaton hiukkanen
Massaton hiukkanen on hiukkanen, jonka invariantti massa on aina nolla, ja joka tämän vuoksi kulkee aina valon nopeudella tyhjässä avaruudessa. Massattomia hiukkasia on joskus kutsuttu luksoneiksi. Näiden hiukkasten massa on aina nolla, vaikka niillä onkin liikemäärää. Nykyisin ainoat tunnetut massattomat hiukkaset ovat mittabosoneihin kuuluvat fotoni ja gluoni. Gluonit tosin eivät koskaan esiinny vapaina, vaan aina sitoutuneina massallisiin hadroneihin.
Neutriinoa on joskus luultu massattomaksi, mutta nykyisin sillä uskotaan olevan pieni lepomassa.
Takyoni
Takyoni on hypoteettinen hiukkanen, joka kulkee aina valoa nopeammin. Jos sen energia ja liikemäärä ovat reaalisia, sen lepomassa on imaginaarinen. On vaikea tulkita, mitä kompleksinen massa voisi todellisuudessa olla. Takyonin näkemä aika on myös imaginaarinen. Se ei voi koskaan kulkea valoa hitaammin. Teorian mukaan sen nopeus myös lisääntyy, kun energia vähenee.
Nimitys "takyoni" tulee kreikan sanasta "ταχύς" (takhys), ’nopea’, johon on liitetty yleinen alkeishiukkasten nimissä esiintyvä sananloppu "-oni".
Takyonin olemassaolon esitti ensimmäisen kerran saksalainen fyysikko Arnold Sommerfeld vuonna 1904. Termi "takyoni" on kuitenkin peräisin Gerald Feinbergiltä, joka ensimmäisenä käytti sanaa "tachyon" hypoteettisista, valoa nopeammista hiukkaista.
Takyonit olivat fyysikoiden kiinnostuksen aiheina 1960–1970-luvuilla, mutta mielenkiinto niihin loppui kokeellisen näytön puuttuessa. Ajateltiin myös, että ne rikkoisivat kausaliteettia. Tästä huolimatta takyonit ovat yhä jonkin verran fyysikoiden tutkimuksen kohteena. Jotkin säieteoriat sisältävät takyoneja. Lisäksi takyoneista ollaan kiinnostuneita kvanttioptiikan ja tunneloitumisen yhteydessä.
Takyoni tunnetaan lähinnä "Star Trekin", "The Flashin" ja "Babylon 5:n" kaltaisista tieteissarjoista, joissa niitä tyypillisesti käytetään selittämään nykytieteelle tuntemattomia tai mahdottomia ilmiöitä kuten aikamatkustusta.
Uudenkaupungin rauha
Uudenkaupungin rauha 30. elokuuta 1721 päätti isonvihan ja viimeiseltä rintamaltaan Venäjän ja Ruotsin välillä käydyn suuren Pohjan sodan, jonka aikana koko Suomi oli joutunut venäläisten miehittämäksi. Rauhansopimus yksi niistä Ruotsin ja sen naapurimaiden rauhanneuvotteluista, joilla pyrittiin lopettamaan suuri Pohjan sota.
Ruotsi solmi rauhansopimukset ensin Preussin, Tanskan, Hannoverin ja Holsteinin kanssa. Ruotsille oli pettymys, että se tämän jälkeen joutui yksin neuvottelemaan Venäjän kanssa eikä saanut sivustatukea esimerkiksi Isolta-Britannialta. Venäjä ei hyväksynyt brittien läsnäoloa neuvotteluissa, jotka alkoivat 26. toukokuuta 1721 Uudessakaupungissa. Kaupunki oli sodan pahasti runtelema. Ruotsin neuvottelijoina olivat suomalaissyntyinen valtaneuvos Johan Lilienstedt ja maaherra Otto Reinhold Strömfelt. Venäjän neuvottelijoina toimivat kenraaliluutnantti Jacob Bruce ja kanslianeuvos Andrei Osterman. Ruotsin alkuperäiset neuvottelutavoitteet olivat täysin epärealistiset maan huonoon tilanteeseen nähden, ja lopulta neuvottelijoille annettiin lupa suostua venäläisten vaatimuksiin. Lilienstedt pyrki säilyttämään Viipurin Ruotsin omistuksessa, mutta venäläiset eivät suostuneet siihen, ja siksi neuvottelut venyivät niin pitkiksi, että rauhansopimus saatettiin allekirjoittaa vasta 30. elokuuta 1721.
Ainoa neuvottelemalla saatu lievennys oli se, että Lappeenranta jäi Ruotsin puolelle. Näin muodostui niin sanottu "Pietari Suuren rauhan raja", johon venäläiset palasivat vuoden 1940 rauhanneuvotteluissa.
Ruotsin suurvalta-aika päättyi Uudenkaupungin rauhaan. Ruotsi joutui luovuttamaan Venäjälle Inkerinmaan, Viron, Liivinmaan, Käkisalmen läänin eteläosan ja läntisen Karjalankannaksen. Rauhan myötä Ruotsin alueeseen Suomessa tuli kuulumaan entisen Käkisalmen läänin pohjoisosa. Venäjän hallitsija takasi rauhassa saamiensa alueiden asukkaille näiden uskonnon, omaisuuden, lait ja säätyerioikeudet. Ajan tavan mukaan Venäjä maksoi saamistaan alueista Ruotsille rahakorvauksen jonka arvo oli 2 miljoonaa hopea riikintaaleria .Ruotsi sai oikeuden tuoda Baltiasta tullivapaasti 50 000 ruplan arvosta viljaa.
Ruotsin kannalta epäedullinen sopimuskohta oli toteamus, että Venäjä sai toimia Ruotsin hallitusmuodon noudattamisen ja voimassapitämisen takaajana. Näin se pääsi sekaantumaan Ruotsin sisäpolitiikkaan. Historiantutkimuksessa on pohdittu rauhanneuvottelijoiden mahdollisesti saamista lahjuksista. Venäjän neuvottelijoilla oli runsaasti rahavaroja, ja heidän tilinpitonsa mukaan Lilienstedt ja Strömfelt sekä heidän avustajansa olisivat saaneet venäläisiltä rahaa. Venäjälle edullinen rauhansopimus olisi tosin syntynyt ilman lahjuksiakin, koska Ruotsi oli pahasti alakynnessä.
Virolahden kunnassa Uudenkaupungin rauhan rajankäynnistä on säilynyt kymmenen rajakiveä: Itäkivi, Everstienkivi, Kirkkotien kivi, Heijarinkivi, Alapihlajan kivi, Sahantauksen kivi, Lepkankaan kivi, Kallionpellon kivi, Käyhkäntien kivi ja Hurpun kivi.
Solitoni
Solitoni on itseään vahvistava aaltopaketti, joka voi syntyä epälineaarisessa väliaineessa.
Solitoneja esiintyy monissa epälineaarisen fysiikan ilmiöissä, ja niitä saadaan epälineaaristen differentiaaliyhtälöiden ratkaisuina. Eräät tunnetuimmista ovat epälineaarinen Schrödingerin yhtälö ja Korteweg-de Vries -yhtälö. Vaikka solitonit ovat selkeästi aaltoliikettä, niillä voidaan havaita hiukkasluonnetta.
Solitoni-ilmiön havaitsi ensimmäisenä John Scott Russell (1808–1882) huomatessaan kanavassa useita maileja etenevän aallon, joka ei heikentynyt itsestään.
Vuonna 1973 Akira Hasegawa ehdotti, että solitoni-ilmiötä voitaisiin hyödyntää kuituoptiikassa. Ensimmäinen ilmiöön perustuva telekommunikaatiosovellus otettiin käyttöön vuonna 2001. Tekniikkaa ei kuitenkaan ole vielä saatu kehitetyksi kuluttajatasolle.
Fononi
Fononi on kiteen värähtelyenergian kvantti. Fononeihin liittyvät ilmiöt ovat tärkeä osa tiiviin aineen fysiikkaa, koska ne vaikuttavat materiaalien fysikaalisiin ominaisuuksiin kuten lämmönjohtavuuteen ja sähkönjohtavuuteen. Lämmön johtuminen eristeessä johtuu fononien etenemisestä, ja matalataajuiset fononit ovat äänen kvantittuneita värähtelyjä kiinteässä aineessa.
Klassisen mekaniikan mukaan kiteen värähtely voidaan hajottaa eri värähtelykomponenttien superpositioksi Fourier'n muunnoksen avulla. Kun näitä eri värähtelytiloja tarkastellaan kvanttimekaniikan mallein niissä ilmenee hiukkasominaisuuksia. Värähtelyn energiatilojen miehitys voidaan siksi kuvata kiteessä liikkuvilla hiukkasilla, joita kutsutaan fononeiksi. Fononilla ei kuitenkan ole varsinaista liikemäärää, sillä se ilmaisee atomien suhteellista liikettä eikä atomien massakeskipisteiden liikettä. Hiukkasina fononit käyttäytyvät kuten bosonit.
Stagflaatio
Stagflaatio on yhdistelmä sanoista "stagnaatio" (pysähtyneisyys) ja "inflaatio" (hintojen nousu). Stagflaatio tarkoittaa sellaista taloustilannetta, jossa yhdistyvät lama, korkea inflaatio ja korkea työttömyys. Termi stagflaatio tuli käyttöön 1970-luvulla, kun länsimaiden talouksissa oli vuoden 1973 ensimmäisen öljykriisin vaikutuksesta samaan aikaan lama, suurtyöttömyys sekä korkea inflaatio.
Stagflaation esiintymisellä Yhdysvalloissa 1970-luvulla on suuri historiallinen merkitys taloustieteissä. Stagflaatio ilmiönä oli ristiriidassa taloustieteen keynesiläisen koulukunnan kehittämän Phillipsin käyrän kanssa. Phillipsin käyrän mukaan stagflaation ei pitäisi olla mahdollista. Hieman aikaisemmin keynesiläinen näkemys inflaation luonteesta oli joutunut tulilinjalle, ja 1970-luvulla myös keynesiläisten keskeisiin teorioihin kuuluva Phillipsin käyrä joutui kyseenalaistamisen kohteeksi. Keynesiläiselle koulukunnalle muodostui vastustajia, koska sen teoriat eivät selittäneet todellisuutta. Teorian tueksi esitettiin vielä NAIRU-teoria, jonka mukaan pitkällä aikavälillä työttömyys ei riipu inflaatiosta. Silti monet taloustutkijat olivat valmiita luopumaan kokonaan keynesiläisistä ajatuksista niiden sisältämien epäjohdonmukaisuuksien vuoksi, eivätkä kaikki enää pitäneet keynesiläisyyttä siinä arvossa kuin aikaisemmin. Keynesiläistä koulukuntaa edustava Paul Krugman on painottanut, että koko teoria ei voida hylätä Phillipsin käyrän ongelmien takia. Monetaristien mukaan stagflaatio voidaan paremmin selittää rahan kvantiteettiteorialla ja työmarkkinoiden jäykkyydellä.
Sukupuolenkorjausprosessi
Sukupuolenkorjausprosessi on tutkimus- ja hoitoprosessi, jonka kautta transsukupuoliset ja muunsukupuoliset voivat saada tarvitsemansa korjaushoidot sekä tarvittavat lausunnot juridisiin toimenpiteisiin kuten nimen ja sukupuolen muuttamiseen virallisissa papereissa. Prosessin tavoitteena on auttaa näitä ihmisiä elämään täysipainoisina yhteiskunnan jäseninä kokemassaan sukupuolessa.
Sukupuolenkorjaus on yleensä vuosia kestävä prosessi, joka tyypillisesti alkaa sukupuoliristiriidan diagnosoimisella. Hoitomuotoina toimivat hormonikorvaushoito ja erilaiset kirurgiset operaatiot, kuten aataminomenan höyläys, rintojen poisto ja genitaalikirurgia. Tarvittavat hoidot vaihtelevat henkilöstä toiseen riippuen siitä, mitä henkilö itse prosessilta toivoo. Hormonihoito jatkuu kuitenkin läpi elämän, joskin kivesten poiston jälkeen antiandrogeenien tarve vähenee.
Vanhentuneessa kielenkäytössä esiintyi sana "sukupuolenvaihdos". Nykyinen lääketieteellinen termi on sukupuolenkorjaus, koska hoidoilla henkilön ulkonäköä korjataan vastaamaan hänen sisäistä kokemustaan.
Duodecimin Transsukupuolisuus-artikkelin mukaan hormonihoito yleensä parantaa potilaan henkistä vointia. 28 tutkimuksen meta-analyysissä (Clin Endocrinol, 2010) 80 % korjauksen saaneista koki sukupuolenkorjausprosessista olleen merkittävää hyötyä. Yli sadan kansainvälisen tutkimuksen meta-analyysin The Guardian -lehdelle tehneen Arif-tutkimuslaitoksen johtaja väitti, että yhdysvaltalaiset ja alankomaalaiset tutkimukset viittaavat siihen, että viidennes potilaista katuisi sukupuolenkorjausprosessiaan. Ruotsalaistutkimuksessa 10 henkilöä (2,2 %) katui korjausprosessiaan alkuvuosina, mutta osa muista saattoi katua myöhemmin ja lisäksi toiset 10 henkilöä teki itsemurhan ja 29 muuta yritti. Näin ollen luku 2,2 % voi aliarvioida katujien määrää, kun mitataan vain katujien tekemiä (takaisinkorjaus) hakemuksia. 20 % ei näytä hyötyvän operaatiosta, ja luku voisi olla suurempi, jos operaatio myönnettäisiin kaikille halukkaille. Koska tieteellinen todistusaineisto on heikkoa, suositukset perustuvat asiantuntijoiden mielipiteisiin.
Toisaalta Suomessa leikkausta haluava saa perusteellisen psykiatrisen tutkimuksen. Hänen tulee myös elää toivomansa sukupuolen roolissa hormonihoidon tuella tarpeeksi kauan ennen leikkausta, jotta hän kokisi tämän sukupuoliroolin myönteisesti.
Jotkut sukupuolenkorjauksen kokeneet ja katuneet ovat korostaneet riskejä ja vaatineet, että ihmisille ei liian herkästi tuputettaisi korjausta.
Tulisi myös ottaa huomioon että syrjintä voi huomattavasti lisätä katumis-prosentteja, Yhdysvalloissa tehty tutkimus löysi että yli 50 % vastanneista koki syrjintää jokaisella elämän osa-alueella (perheen kanssa, koulussa, töissä, poliisin kanssa ja terveydenhuollossa), yli 60 % oli kokenut väkivaltaa töissä, koulussa ja poliisin kanssa ja 69 % oli kokenut kodittomuutta. Tämä syrjintä sitten taas altistaa myös masennukselle ja itsetuhoisuudelle, joka selittää myös miksi muutkin tutkimukset ovat löytäneet että nämä ongelmat ovat keskiarvoa yleisempiä transihmisten keskuudessa.
Robin Hobb
Margaret Astrid Lindholm Ogden (s. 1952 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija, joka on kirjoittanut muun muassa neljä trilogiaa ja yhden tetralogian nimimerkillä Robin Hobb. Hän kirjoittaa myös pseudonyymillä Megan Lindholm. Hänen teoksiaan on julkaistu suomeksi Otavan kustantamana.
Kalifornialaissyntyinen Ogden on viettänyt suuren osan elämästään Alaskassa. Kirjoittamisen hän aloitti vuonna 1971. Aluksi Ogden kirjoitti useisiin alaskalaisiin sanomalehtiin lehtijuttuja ja aikakauslehtiin runoja ja novelleja. Fantasian ja science fictionin kirjoittamisen hän aloitti 1970-luvun loppuun mennessä.
Nykyään Ogden asuu Tacomassa, Washingtonin osavaltiossa. Hän avioitui 18-vuotiaana kalastajasukuisen miehensä kanssa, joka nykyään purjehtii merillä rahtilaivan koneenkäyttäjänä. Heillä on neljä lasta.
"Realm of the Elderlings" -sarjanimeä käytetään hänen Kuuteen Herttuakuntaan ja sen naapureihin sijoittuvista tarinoistaan, joihin kuuluvat Näkijän taru -sarja, Liveship Traders -sarja ja Lordi Kultainen -trilogia, kaksi novellia ("Homecoming" ja "The Inheritance") sekä Sadekorpeen sijoittuvat The Rain Wild Chronicles -sarjan teokset "The Dragon Keeper", "Dragon Haven", "City of Dragons" ja "The Blood of Dragons".
Näkijän taru kertoo äpäräprinssi Fitz Uljas Näkijän tarinan, hänen kasvunsa mieheksi levottomissa olosuhteissa. Fitzistä koulitaan salamurhaaja, toimimaan varjoissa kuninkaan apuna. Fitzillä on sekä sukunsa perinteinen taikuus, Taito, että pelätty ja halveksittu eläintaikuus, Vaisto.
Liveship Traders ei jatka Fitzin tarinaa, vaan siirtyy etelämmäksi Kasalan kaupunkiin. Siellä asuvilla kauppiailla on elolaivoja, ihmeellisiä aluksia, jotka puhuvat ja ajattelevat. Mukana on yksi Näkijän tarusta tuttu hahmo. Aikajanalla tämä sijoittuu Fitzistä kertovien sarjojen väliin.
Lordi Kultaisen tapahtumat palaavat jälleen Fitziin ja Kuuteen Herttuakuntaan. Fitz on viitisentoista vuotta vanhempi kuin "Salamurhaajan taipaleen" lopussa, mutta hänen ei anneta vanheta rauhassa. Hallitsijasuku tarvitsee edelleen hänen apuaan ja erityisiä taitojaan. Liveship Traders -sarjasta tuttuja henkilöitä tulee käymään Kuudessa Herttuakunnassa.
Soldier Son -trilogia sijoittuu uuteen maailmaan, ja sen päähenkilönä on Nevare Burvelle.
Peter F. Hamilton
Peter F. Hamilton (s. 2. maaliskuuta 1960 Rutland) on brittiläinen tieteiskirjailija.
Hamiltonin kirjoissa on yleensä useita päähenkilöitä, jotka kohtaavat vasta kirjojen jälkimmäisellä puoliskolla.
Porto
Porto on kaupunki Portugalin pohjoisosassa. Vuonna 2011 Portossa oli 238 000 asukasta, mitä teki siitä Portugalin toiseksi suurimman kaupungin. Kolmanneksi suurin on Porton naapurikaupunki Vila Nova de Gaia. Koko metropolialueella, johon myös Vila Nova de Gaia kuuluu, oli 1,7 miljoonaa asukasta.
Porton kaupungin mukaan on nimetty Douron jokilaakson alueella valmistettava portviini, ja kaupungista juontaa juurensa alun perin myös Portugalin nimi.
Porto sijaitsee Atlantin rannikolla maan pohjoisosassa, Douro-joen pohjoisrannalla. Etäisyys Portosta maan pääkaupunkiin Lissaboniin on noin 280 km.
Porton sateet ajoittuvat talvipuolelle vuotta, eniten sataa joulu- ja tammikuussa, keskimäärin noin 170 mm. Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 25 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin on silloin +5 astetta.
Porton kuuluisimpia nähtävyyksiä on kaupungin historiallinen keskusta, joka lisättiin vuonna 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon. Alueella sijaitsevat mm. São Bento -rautatieasema sekä Clérigosin kirkon 76 metriä korkea kellotorni, Torre dos Clérigos. Suosittuja turistikohteita ovat myös Douro-joen vastarannalla, Vila Nova de Gaiassa, sijaitsevat portviinikellarit.
Porto on saanut nimensä jo roomalaisaikana, jolloin Lusitanian asutukset sijaitsivat molemmin puolin Douro-jokea. Kaupunki oli lyhyesti maurien käsissä mutta valloitettiin takaisin vuonna 1000, jolloin siitä tuli Portucalen kreivikunnan pääkaupunki. Henrik Purjehtija syntyi Portossa 1394. Seuraavina vuosisatoina portviinistä tuli tärkeää liiketoimintaa, kun britit eivät voineet ostaa viiniä Ranskasta poliittisista syistä. Viinistä saatu pääoma auttoi kaupunkia teollistumaan 1800-luvun loppupuolella.
Francisco de Sá Carneiron lentoasema sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Porton historiallisesta keskustasta luoteeseen.
Porto on Portugalin pohjoisosien rautatieverkon solmukohta. Junamatka Lissaboniin kestää kolme tuntia ja maksaa alle 20 euroa.
Ribeirasta kaupungin keskustaan nousevassa jyrkässä rinteessä kulkee funikulaari. Raitiovaunuja käytetään enää kolmella linjalla, mutta niitä suositellaan matkailijoille hienojen näkölojen vuoksi. Linja-autot ovat edullisia ja kulkevat tunnin välein läpi yön.
Portossa toimii 94 soittajan vakituinen sinfoniaorkesteri. Se on perustettu vuonna 1947. Vuonna 2006 perustettiin barokkiorkesteri, joka esiintyy samassa musiikkitalossa sinfoniaorkesterin kanssa.
Portosta on myös kotoisin Portugalin jalkapalloliigan yksi menestyksekkäimmistä joukkueista, FC Porto.
Lahti Big Band
Lahti Big Band on lahtelainen big band -orkesteri. Yhtyeen repertuaariin kuuluu muun muassa hittejä Glenn Milleriltä, Benny Goodmanilta, Tommy Dorseyltä ja Artie Shaw'lta.
Lahti Big Band keikkailee noin 20 kertaa vuodessa, etupäässä kotimaassa. Etäisimmät konsertit ovat olleet Japanissa ja Yhdysvalloissa.
Orkesterin perustivat pasunisti Eero Rämö ja Harjulan kansalaisopiston rehtori Eero Toukonen. Toukonen käynnisti kansalaisopistossa big band -piirin.
Lahti Big Band kokoontui ensimmäisen kerran syksyllä 1984. Ensimmäinen esiintyminen oli Harjulan kansalaisopiston kevätjuhlassa toukokuussa 1985. Noin vuoden kuluttua aloittamisesta orkesteri otti nimekseen Lahti Big Band, kotikaupunkinsa mukaan. Orkesterin pitkäaikaiseksi kapellimestariksi tuli saksofonisti-klarinetisti Martti "Mara" Peippo, joka johti orkesteria sen perustamisesta lähtien.
Parin vuoden ikäisenä orkesteri sai solistikseen paikallisen blues-taiteilijan Pentti "Baby Boy" Varhaman. Samaan aikaan ohjelmistoon tuli myös Martti Peipon omaa tuotantoa.
Vuonna 1989 Lahti Big Band ry järjesti ensimmäisen Lahden Jazztori -tapahtuman. Keskustaan pystytettiin teltta, jossa soitettiin jazzia ja myytiin muun muassa olutta. Yhdeksänpäiväinen tapahtuma on sittemmin järjestetty vuosittain.
Antti Muukkonen alkoi laulaa Lahti Big Bandissa 1995 ja Elina Pakkanen (o.s. Kivirinne) 1995. Sittemmin on ryhmään 1940-luvun alun tyyliin liittynyt pieni lauluryhmä. Myöhemmin vakituisiksi laulusolisteiksi tulivat Laura Peltoniemi, Kati Solehmainen ja Riku Rokkanen. Solehmainen sai kuitenkin pian kiinnityksen Kotkan kaupunginteatteriin ja Rokkanen muutti Lontooseen. Uudeksi miessolistiksi nousi monilahjakkuus Tarmo Valmela ja naissolistiksi löytyi nuori lupaus Suvi Halinen. Elina, Laura ja Suvi muodostavat laulutrion, joka esittää The Andrews Sisters -ohjelmistoa.
Orkesterin soitin- ja äänentoistokalusto on myös tyylikauden mukaista. Komppikitarana on Gibson L-7 vuodelta 1940 ja rumpusettinä on aito Slingerlandin Radio King 1940-luvun alusta. Keikkatilanteessa käytetään vain yhtä mikrofonia, etupäässä laulun vahvistamiseen.
Nykyisin Lahti Big Band soittaa pääasiallisesti uudempaa big band -musiikkia ja pyrkii tekemään yhteistyötä myös muiden lahtelaisten musiikintekijöiden kanssa. Orkesterin kapellimestarina toimii Erno Tiittanen.
Lahden Jazztori
Lahden Jazztori on Lahti Big Bandin vuosittain syyskuussa järjestämä viikon mittainen jazz-tapahtuma Lahdessa. Ensimmäisen kerran Lahden Jazztori järjestettiin elokuussa vuonna 1989. Vuonna 2012 tapahtuma oli poikkeuksellisesti toukokuussa, mutta siirtyi heti seuraavana vuonna takaisin syksyyn, mutta aiempaa myöhempään ajankohtaan eli syyskuun puoliväliin.
Vasemmistokommunismi
Vasemmistokommunismi on marxilainen suuntaus ja poliittinen liike, joka erkani Kominternista 1920-luvun alussa Leninin ja bolsevikkien kanssa käytyjen kiistojen seurauksena. Vasemmistokommunismia ei voi pitää yhtenäisenä teoreettisena suuntauksena vaan pikemmin kollektiivisena nimikkeenä erilaisille järjestöille ja teoreetikoille jotka kritisoivat Kominternia ja Neuvostoliittoa keskusjohtoisuudesta ja "porvarillisuudesta". Vasemmistokommunistit hylkäävät yleisesti ottaen parlamentaarisen toiminnan ja tähtäävät vallankumouksen kautta syntyvään proletaarisen diktatuurin valtaan.
Vasemmistokommunismin voi jakaa kahteen eri suuntaukseen: enimmäkseen Saksassa ja Alankomaissa kehitettyyn Neuvostojen kommunismiin ja Italialaiseen suuntaukseen, joka mm. edistää Leninin puoluejärjestäytymisteorian, demokraattisen sentralismin vastineeksi "Orgaanista sentralismia". Vasemmistokommunismi edistää myös vahvasti proletaarista internationalismia ja hylkää teoriassaan kommunismin yhdessä valtiossa.
Tärkeimpiä vasemmistokommunistisia teoreetikkoja olivat mm. Herman Gorter, Anton Pannekoek, Otto Rühle, Karl Korsch, Paul Mattick ja Amadeo Bordiga. 1920-luvun jälkeen varsinainen vasemmistokommunismi on ollut hyvin marginaalinen liike, mutta sillä on ollut vaikutusta autonomisen marxilaisuuden syntyyn ja anti-kapitalistisen anarkistiliikkeen kehitykseen.
The Settlers
The Settlers () on strategiapelisarja. Pelit ovat saksalaisen Blue Byten (Ubisoft) tekemiä, ja ne yhdistelevät jumala-, reaaliaikastrategia- ja rakentelupelien aineksia.
Sarjan ensimmäinen osa "The Settlers" tehtiin alun perin Amigalle, sen jälkeen tulevat osat on julkaistu DOSille ja Windowsille. Yhdysvalloissa pelin julkaisija SSI antoi pelille nimeksi "Serf City". Myös Yhdysvalloissa pelin viralliseksi nimeksi muodostui "The Settlers", kun pelisarjan toinen osa "The Settlers II" julkaistiin.
Paleolibertarismi
Paleolibertarismi on älyllisesti tiukka libertarismin haara tai vaihtoehtoisesti libertarismin konservatiivinen haara (tai toisin päin). Paleolibertarismin käsite keksittiin ja sitä esiintyi lähinnä Yhdysvalloissa. Käsitettä ovat käyttäneet muun muassa, Lew Rockwell, Hans-Hermann Hoppe ja muut Ludwig von Mises -instituutti lähellä olevat tahot. Euroopassa käsite on tuntemattomampi. Amerikassa käsite tuli käyttöön, kun Mises-instituutin ympärille ryhmittyneet kulttuurikonservatiiviset libertaristit halusivat tehdä pesäeron poliittisia sovitteluratkaisuja hakevaan pragmaattiseen Cato-instituuttiin, henkilökohtaisia vapauksia ja vähemmistöjen oikeuksia taloudellisen vapauden kustannuksella painottaviin vasemmistolibertaristeihin (ks. ACLU) ja epäpoliittisiin elämäntapalibertaristeihin eli niin sanottuihin libertiineihin.
Paleolibertarismin käsitettä käyttävät lähinnä paleolibertaristit itse. Libertarismin sisällä he erottelevat itsensä niin sanotusta neolibertarismista eli uuslibertarismista, jonka edustajiksi he katsovat muun muassa Virginia Postrelin, David Friedmanin, Milton Friedmanin ja Cato-instituutin johtajan William Niskasen. Jälkimmäiset kuitenkin kutsuvat itseään libertaristeiksi, ilman etuliitteitä. Nykyisin myös monet entiset paleolibertaarit kuten Lew Rockwell ovat luopuneet termistä ja kutsuvat itseään vain libertaareiksi.
Paleolibertarismin konservatiivinen merkitys on saanut vaikutteita termistä paleokonservatismi, joka on konservatismin anti-interventionistinen haara ja oppositiossa uuskonservatismiin nähden. Paleolibertarismin ja paleokonservatismin idea on herättää henkiin toista maailmansotaa edeltänyt vanha oikeisto ja vastustaa Franklin Delano Rooseveltiin henkilöityvää sosiaaliliberalismia ja uuskonservatismia, jotka paleolibertaarien mielestä ovat luopuneet klassisen liberalismin ihanteista.
Avustaja
Avustaja eli statisti on elokuvassa tai näytelmässä taustalla esiintyvä näyttelijä. Avustajilla ei useimmiten ole vuorosanoja eikä välttämättä teatterialan koulutusta, mutta heidän on näyteltävä muun muassa ”keskustelemalla”, nauramalla, tanssimalla tai kasvojen ilmeillä sitä, millaisesta tilanteesta elokuvassa tai televisiosarjassa on kysymys. Heidän tarkoituksensa on tehdä tapahtumapaikoista todentuntuisia ja tukea muiden näyttelijöiden suoritusta.
Luettelo X Window Systemin työpöytä- ja ikkunointiympäristöistä
Tämä on luettelo X Window Systemin alaisista työpöytä- ja ikkunointiympäristöistä.
Unix-tyylisillä järjestelmillä on kautta aikain ollut graafisia käyttöliittymiä ja työpöytäympäristöjä laidasta laitaan. Suosituimmaksi graafisten käyttöliittymien pohjaksi muodostui ajan myötä "X Window System", joka ei kuitenkaan sisältänyt itsessään varsinaista käyttöliittymää vaan jättää sen toteuttamisen sovellusohjelmille (käytännössä käyttöliittymäkirjastoille) sekä erilliselle "ikkunanhallintaohjelmalle".
1990-luvun alussa kaupallisten unix-järjestelmien valmistajat päättivät standardoida yhden käyttöliittymä- ja työpöytämallin, josta jokainen unix-valmistaja teki toteutuksen omalle käyttöjärjestelmälleen. Tämän työpöytästandardin nimeksi annettiin Common Desktop Environment. Avoimella lähdekoodilla on saatavilla OpenCDE, joka pyrkii olemaan CDE-standardin mukainen, sekä XFCE, joka on erittäin kevyt ja nopea, muttei täysin CDE-yhteensopiva (vaikka näyttääkin kovasti CDE:ltä).
Perinteisesti X-ikkunoinnin yhteydessä ei ole käytetty varsinaista työpöytäympäristöä vaan pelkkää ikkunanhallintaohjelmaa, ja nykyisinkin monet käyttäjät tyytyvät pelkkään ikkunanhallintaohjelmaan. Työpöytäympäristöt tuovat kuitenkin mukanaan mm. ohjelmistojen yhteistoimivuuden. Monet ohjelmat on nimenomaisesti suunniteltu käytettäväksi tietyssä työpöytäympäristössä.
Kolme käytetyintä varsinaista työpöytäympäristöä ovat
Lisäksi työpöytäympäristöinä voidaan käyttää myös itsenäisiä ikkunanhallintaohjelmia, joita ovat:
Valtiojohtoisuus
Valtiojohtoisuus, etatismi tai statismi kuvaa yhteiskunnallista tai poliittista järjestelmää, jossa valtion väliintulolla on iso rooli. Se kuvaa myös mitä tahansa valtiota, jonka politiikkaan kuuluu taloudellinen suunnittelu tai ohjailu.
Sosialismi ja kommunismi luokitellaan usein valtiojohtoisiksi, vaikka mm. marxisti-leniniläiset uskovatkin, että kommunistisen vallankumouksen päätteeksi valtiosta voitaisiin luopua kokonaan. Jo tosin venäläinen anarkisti ja Karl Marxin kilpailija Mihail Bakunin kirjoitti kirjan "Gosudarstvennost i anarhia" (engl. "Statism and Anarchy"), jossa hän syytti bolševikkien aateisää Karl Marxia saksalaisen etatismin edustajaksi. Valtiojohtoinen malli oli käytössä erityisesti fasismissa ja kansallissosialismissa.
Englannin kielestä lainattu termi "statismi" tarkoittaa samaa. Sitä käytetään useimmiten poleemisesti tai provosoivasti valtiollisen väliintulon vastustajien puolelta. Usein statismisyytteeseen liittyy väite, että yksilön oikeuksia rikotaan "yhteisen hyvän" nimissä.
Erään näkemyksen mukaan valtiojohtoisuudessa syntyy yhteisö, joka pakottaa yhteistyöhön eikä ole vapaaehtoinen.
Valtiojohtoisuuden kannattajia löytyy niin oikeistosta kuin vasemmistostakin.
Statismin täydellinen vastakohta on anarkismi, mutta myös yksilökeskeisyyttä painottavat libertaarit ja liberaalit vastustavat valtion puuttumista ihmisen elämään, ainakaan ilman painavia perusteita.
Electronic Frontier Finland
Electronic Frontier Finland ry eli EFFI on vuonna 2001 perustettu suomalainen yhdistys, jonka perustivat kolme teknologialakimiestä Herkko Hietanen, Ville Oksanen ja Mikko Välimäki. Yhdistyksen tavoitteena on puolustaa kansalaisten oikeuksia erityisesti Internetissä ja muutenkin tietotekniikkaan liittyvissä asioissa. Sen esikuvana on vuodesta 1990 lähtien toiminut yhdysvaltalainen Electronic Frontier Foundation (EFF). EFFIn hallitukseen ja aktiivijäseniin lukeutuu useita tietotekniikan ja juridiikan asiantuntijoita. Yhdistyksellä oli vuoden 2017 lopulla noin 1 600 jäsentä ja sen puheenjohtajana toimii Leena Romppainen.
EFFI on ottanut kantaa muun muassa ohjelmistopatentteihin, Internetin yksityisyys-, tekijänoikeus- ja sananvapauskysymyksiin, sähköiseen äänestykseen, CD-levyjen kopiosuojaukseen ja roskapostiin. Esimerkiksi EFFIn ohjelmistopatentteja vastustava vetoomus keräsi viikon aikana runsaat 2 000 allekirjoitusta ja se luovutettiin eduskunnalle marraskuussa 2003. Teletietojen tallennusvelvollisuutta vastustanut vetoomus keräsi puolestaan yli 8 000 allekirjoitusta ja luovutettiin syyskuussa 2004.
EFFI myöntää yksityisyyden loukkaajille Suomessa vuosittain jaettavat Isoveli-palkinnon. Palkinto on kansallinen versio ihmisoikeusjärjestö Privacy Internationalin vuotuista Big Brother -palkinnosta. Samassa yhteydessä Suomessa jaetaan myös Winston Smithin mukaan nimetty palkinto yksityisyyden suojaa ja demokratian toteutumista edistäneelle taholle tai henkilölle.
Effi on yksi European Digital Rights -yhdistyksen ("EDRI") perustajajäsenistä.
Siivetönruokki
Siivetönruokki, jota on kutsuttu myös nimillä jättiläisruokki ja isoruokki, ("Pinguinus impennis", aiemmin "Alca impennis") on sukupuuttoon kuollut, ruokkien heimoon kuulunut suurikokoinen lintulaji. Pingviinit ovat saaneet nimensä siivetönruokin kymrinkielisen nimen "pen gwyn" (sananmukaisesti käännettynä 'valkea pää' viitaten sen pään näkyvään valkoiseen laikkuun) mukaan.
75–90 senttimetrin pituinen ja 5 kilogramman painoinen lentokyvytön siivetönruokki oli ruokeista suurin. Nimestään huolimatta se ei ollut täysin siivetön, mutta sen surkastuneet siivet olivat vain noin 17 senttimetrin mittaiset.
Siivetönruokki ja pingviinit ovat esimerkki konvergentista evoluutiosta, jossa eliöt jotka eivät ole toisilleen läheistä sukua kehittävät samantapaisia piirteitä samankaltaisen elinympäristönsä ja ekologisen lokeronsa ansiosta. Lentokyvyttöminä, kalaa syövinä viileän ilmanalan merilintuina siivetönruokit elivät vastaavassa ekologisessa lokerossa kuin eteläisen pallonpuoliskon pingviinit, mikä johti myös niiden elintapojen ja ulkonäön samankaltaisuuteen.
Siivetönruokkia esiintyi aikoinaan runsaslukuisesti Pohjois-Atlantin alueella eli Kanadan itärannikon saarilla, Grönlannissa, Islannissa, Norjassa, Britteinsaarilla ja Itämerellä.
Ruotsin Uddevallasta on löydetty eräästä sorakuopasta siivetönruokin luuranko, jonka arvioidaan olevan 3 000–4 000 vuotta vanha. Löydön perusteella on päätelty, että laji olisi esiintynyt viime jääkauden jälkeisenä aikana myös Ruotsin länsirannikolla. Siivetönruokin mahdollisesta pesimisestä siellä ei kuitenkaan ole tietoa. Vielä historiallisella ajalla laji oli säännöllinen vieras eteläisen Ruotsin rannikolla. Tästä on olemassa jopa kirjattu havainto, joka on tehty 18. joulukuuta 1783 Bohusläänin Mollösundissa.
Siivetönruokki eli yhdyskunnissa. Se oli erinomainen uimari ja käytti lyhyitä siipiään uidessaan veden alla. Toisin kuin muut ruokit, siivetönruokki ei kyennyt lentämään, mikä teki siitä helppoa riistaa ihmisille.
Siivetönruokit munivat muiden ruokkilintujen tapaan vain yhden munan vuodessa.
Siivetönruokkia metsästettiin ainakin jo 700-luvulla muun muassa valaanpyytäjien ja muiden merenkulkijoiden ruuaksi sekä patjoissa käytettyjen untuvien vuoksi. Lisäksi niiden munia kerättiin ravinnoksi. Hitaasti lisääntynyt laji harvinaistui nopeasti. Luonnonhistorialliset museot ja yksityiset keräilijät hankkivat innokkaasti näytteitä häviämässä olleesta lajista, mikä osaltaan edisti sen katoamista. Yksi viimeisistä pesimäpaikoista oli Islannin Geirfuglaskerenissä. Suuri tulivuorenpurkaus autioitti tämän ihmisille vaikeapääsyisen turvapaikan vuonna 1830, jolloin lintujen oli siirryttävä muille saarille. Siivetönruokki kuoli lopulta sukupuuttoon. Viimeinen pari tapettiin pesältään hautomasta munaansa 3. heinäkuuta 1844 Islannin rannikolla sijaitsevalla Eldeyn saarella, ja viimeinen elävä lajin yksilö nähtiin vuonna 1852 Newfoundlandin edustalla.
Albedo
Albedo eli heijastuvuus tai heijastuskyky on jonkin kappaleen kyky heijastaa siihen osuvaa säteilyä. Se kuvaa kappaleeseen osuneen ja siitä heijastuneen säteilyn suhdetta. Albedo määritetään jakamalla pinnan heijastaman säteilyn teho saapuvan säteilyn teholla. Albedoa merkitään yleensä kreikkalaisella kirjaimella α, alfa tai isolla "A"-kirjaimella. Täysin valoa heijastava pinta on valkoinen, ja sen albedo on 1,0 tai 100 %. Täysin musta imee eli absorboi kaiken siihen saapuvat säteilyn, ja sen albedo on siksi 0. Muiden väristen kohteiden albedot ovat tältä väliltä. Lisäksi eri värien heijastama säteilyjakautuma on monesti erilainen kuin vastaanotettu säteily. Albedoa käytetään muun muassa tähtitieteessä, säätieteessä, tietokonegrafiikassa ja laskettaessa vaikkapa Auringon taloa lämmittävää vaikutusta.
Yleensä taivaankappaleen albedosta puhuttaesa tarkoitetaan Bondin albedoa "A", joka on taivaankappaleesta heijastuneen ja sinne saapuvan säteilyn suhde. Se on vaikea määrittää, koska silloin on mitattava kappaleen heijastus kaikkiin suuntiin. Tämän takia monen taivaankappaleen Bondin albedo tunnetaan huonosti.
Geometrinen albedo "p" on jonkin kappaleen valonheijastuskyky suoraan takaisin kohti valonlähdettä verrattuna kaikilla aallonpituuksilla heijastavaan levyyn, niin sanottuun Lambertin levyyn. Mattapintainen valkea seinä on lähellä Lambertin levyä. Monille asteroideille on helppo mitata geometrinen albedo. Geometrinen albedo voi olla ykköstä suurempi ja jopa ääretön jos kappale heijastaa peilinä takaisin tulosuuntaan.
Joidenkin taivaankappaleiden geometrisia ja Bondin albedoja
Maan albedo on keskimäärin 0,39 (0,36–0,43) Albedon avulla pystyy määrittämään, kuinka paljon pinta imee Auringon säteilyä itseensä. Maan albedoon vaikuttaa kolme eri tekijää, maasta ja vesistä heijastuva valo, pilvistä heijastuva valo ja ilmakehästä ylöspäin siroava valo.
Maassa albedo vaihtelee tummien ja kosteiden maaperien 0,08:sta tuoreen lumen 0,86–0,95:een. Jälkimmäisessä tapauksessa lähes kaikki säteily heijastuu takasiin, joten aurinko lämmittää pintaa vain hyvin vähän. Pilvien albedo on myös suuri, joten ne estävät ison osan auringon säteilyn pääsystä maanpinnalle. Albedo vaihtelee huomattavasti Maan eri osien välillä. Arktiksella ja Antarktiksella albedo on huomattavan suuri, kun taas päiväntasaajan sademetsissä pieni. Subtrooppisissa aavikoissa albedo on myös melko korkea. Valtamerissä albedo on tasaisesti noin 0,10.
Malmi
Malmi tarkoittaa sellaista luonnollista mineraaliesiintymää, josta voidaan taloudellisesti tuottaa metalleja. Tällaisia mineraaleja kutsutaan malmimineraaleiksi. Tämän määritelmän mukaan esimerkiksi timantti ei ole malmimineraali, koska siitä ei valmisteta metalleja.
Jotta mineraaliesiintymä eli mineralisaatio olisi malmi, sen on täytettävä ainakin seuraavat kriteerit:Nämä tekijät yhdessä määräävät sen, onko mineralisaatio malmi, eli onko se taloudellisesti hyödynnettävissä. Nämä tekijät eivät ole ehdottomia, vaan ne ovat hyvin suhteellisia ja vaihtelevia. Esimerkiksi jos mineraaliesiintymä on määrältään pienehkö, se voi silti olla taloudellisesti hyödynnettävissä, jos se on tarpeeksi rikas. Se, mikä on tarpeeksi iso ja tarpeeksi rikas, riippuu metallien markkinahinnoista. Jos metallien hinnat ovat alhaiset, voi suhteellisen iso tai rikas mineralisaatio olla epätaloudellinen, eli se ei määritelmän mukaan ole malmi. Päinvastainen tilanne voi syntyä metallien markkinahintojen noustessa: aiemmin kannattamattomasta mineraaliesiintymästä voi tulla malmi.
Pelkästään riittävä koko ja laatu vallitsevassa hintasuhdanteessa eivät yksin tee malmia. Mineraaliesiintymän on myös oltava laadultaan sellainen, että siitä on mahdollista erottaa metalleja taloudellisesti. Esimerkiksi rikkikiisu (FeS) ei ole malmimineraali vaikka se sisältääkin rautaa, koska raudan erottaminen siitä on erittäin kallista, ja koska rautaa on mahdollista erottaa helpommin esimerkiksi magnetiitista. Vaikka kaikki edellä esitetyt ehdot toteutuisivat, mineraaliesiintymän on sijaittava myös tarpeeksi hyvien liikenneyhteyksien päässä, jotta siitä louhittua raaka-ainetta voitaisiin taloudellisesti kuljettaa jalostuslaitokselle. Esimerkiksi iso, rikas ja hyvälaatuinen mineraaliesiintymä voi olla epäkannattava (eli ei-malmi), jos tarpeeksi lähellä ei ole tarvittavaa liikenneverkostoa ja infrastruktuuria.