hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Adnan Menderes
Adnan Menderes (1899 – 17. syyskuuta 1961) oli turkkilainen poliitikko ja Turkin pääministeri vuosina 1950–1960. Menderes tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan ja hirtettiin.
Menderes oli syntynyt Aydinissa vuonna 1899 varakkaan krimin tataaritaustaisen maanomistajan poikana. Käytyään kansakoulun Menderes jatkoi opiskeluja Izmirin amerikkalaisessa opistossa. Hän suoritti oikeustieteen tutkinnon Ankaran yliopistossa. Menderes muodosti lyhytaikaiseksi jääneen ”Sorbest Firk” -puolueen ("vapaa puolue") Aydinissa. Puolueen tultua kielletyksi, Menderes liittyi Tasavaltaiseen Kansan puolueeseen ja valittiin Aydinin edustajaksi 1931. Hänet erotettiin puolueesta kahden muun oppositiojäsenen kanssa. Menderes muodosti ensimmäisen laillisen oppositiopuolueen, demokraattisen puolueen 7. tammikuuta 1946 muun muassa Celal Bayarin kanssa.
Demokraattipuolue DP tuli valtaan 14. toukokuuta 1950 pidettyjen vaalien jälkeen, Bayarista tuli presidentti ja Menderesista pääministeri; vuonna 1955 hän alkoi toimia myös ulkoministerinä. Turkki liittyi Natoon vuonna 1952. Kymmenen vuotta kestäneen pääministerikauden aikana Turkin sisä- ja ulkopolitiikassa tapahtui suuria muutoksia. Teollistuminen ja kaupungistuminen alkoi Turkissa. Maatalous koneellistui, liikenne, energia, terveydenhoito ja vakuutus- ja pankkitoiminta järjestäytyivät. Menderes oli järjestämässä Istanbulin pogromia kreikkalaista vähemmistöä vastaan 6–7. syyskuuta 1955. Vuonna 1959 Menderes selviytyi lento-onnettomuudesta.
Menderes suhtautui myönteisesti perinteiseen islamilaiseen elämäntyyliin ja hänen aikanaan Turkissa avattiin tuhansia uusia moskeijoita. Menders kamppanjoi vuoden 1950 vaaleissa aikaisemmin kielletyn arabiankielisen rukouskutsun laillistamisen puolesta. Menders korvasi myös İsmet İnönün kuvat turkkilaisista seteleistä ja postimerkeistä Atatürkin kuvilla, jotka Inönü oli poistanut vuonna 1938. Menderes ehdotti eräissä puheissaan Turkin parlamentissa, että se voisi halutessaan palauttaa takaisin kalifaatin aseman, jonka se oli kumonnut 1920-luvulla. Menderesin vastustajat kritisoivat häntä uskonnolla politikoimisella.
Menderes hoiti suhteita muslimimaihin aktiivisemmin kuin edeltäjänsä. Tekniikan ja elintarvikkeiden tuonti lisääntyi ja taloudellinen riippuvuus lännestä tuli kasvoi. Suuret taloudelliset hankkeet vaativat paljon pääomaa ja hinnat nousivat inflaation nopeutuessa ja teollisuuden tuottavuus laski. Oppositio voimistui ja Menderes joutui turvautumaan tiukkaan lehdistönsensuuriin ja toimittajien vangitsemisiin. Opiskelijat aloittivat mielenosoitukset huhtikuussa 1960, Menderes turvautui sotilaiden ja väkivallan käyttöön mielenosoitusten rauhoittamiseksi. Menderes julisti Turkkiin poikkeustilan, tämän jälkeen tapahtui sotilasvallankaappaus 27. toukokuuta 1960. Menderesiä syytettiin perustuslain rikkomisesta, hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin hirttämällä 17. syyskuuta 1961 İmralıin saarella.
Rauha Räppääjä
Rauha-täti eli Rauha Räppääjä on Tiina ja Sinikka Nopolan Risto Räppääjä -lastenkirjoissa esiintyvä kuvitteellinen henkilö. Hän on kirjojen päähenkilön Risto Räppääjän täti.
Rauha oli televisiokasvo, mutta sai potkut tuhlattuaan liikaa rahaa. Ammatiltaan hän on puhelinmyyjä. Hän myy puhelimesta monia eri tuotteita, kuten pölynimureita ja retkimunakuppeja. Kirjassa "Risto Räppääjä ja kauhea makkara" Rauha aikoo ruveta myymään makkaroita, joita he lähtevät ostamaan Unkarista. Rauha ja Risto joutuvat kuitenkin vain kommelluksiin ja Rauha vankilaan, josta hänet saadaan kyllä pelastettua. Rauhaa luullaan Risto Räppääjän luokan sijaisopettajaksi Hilpuri Tilliksi kirjassa "Risto Räppääjä ja Hilpuri Tilli". Kirjassa "Risto Räppääjä ja villi kone" Rauha repii Risto Räppääjän tietokoneesta piuhat irti ja joutuu jäämään yöksi saareen, koska hänen jumppapallonsa ei mahdu lautalle. Rauha pukeutuu nöhröiseen puseroon ja ruutuhameeseen.
Rauha Räppääjä on ihastunut alakerran naapuriin Lennart Lindbergiin, muttei ujouttaan uskalla tunnustaa sitä hänelle. Rauha Räppääjä ei ole rauhallinen vaikka nimestä voisi luulla niin, hän on oikea höseltäjä.
Borduuri
Borduuri on kuvitteellinen kieli, jota puhutaan Hergén "Tintti"-sarjakuvissa kuvitteellisessa Bordurian valtiossa Balkanilla. Kielestä tiedetään vähän, koska se esiintyy vain harvoin Tintti-sarjakuvissa. Naapurivaltiossa puhuttu syldavian kieli on todistettu germaaniseksi kieleksi. Kielestä voi tunnistaa joitakin germaanisperäisiä sanoja, kuten "hôitgang" (), "mänhir" (), "ointhfan" (), "sztôpp", "tzhôl" (, ) ja "zsnôrr" ().
Mammuttipetäjä
Mammuttipetäjä ("Sequoiadendron giganteum") on sypressikasvien heimoon kuuluva puulaji. Se on tilavuudeltaan maailman suurin puu sekä yksi maailman pitkäikäisimmistä puulajeista. Korkeimman mammuttipetäjän on laskettu olleen 93,6 metriä.
Mammuttipetäjiä esiintyy luonnonvaraisina vain Sierra Nevadan vuoristossa Kaliforniassa, mutta viljeltynä paljon laajemmalla alueella. Läntisessä Euroopassa laji voi kasvaa noin 50-metriseksi.
Mammuttipetäjälle metsäpalot ovat lisääntymisen kannalta välttämättömiä, sillä kuumuus saa kävyt aukeamaan ja varistamaan siemenensä maahan. Siemenet itävät parhaiten palaneella kasvualustalla, sillä palaneessa maassa on tuhkaa, mikä sisältää runsaasti puulle hyödyllisiä ravinteita. Täysikasvuisia yksilöitä suojaa paksu, sienimäinen kaarna.
Tilavuudeltaan suurimmat yksilöt vuonna 2005:
Sudet (urheiluseura)
Sudet on kouvolalainen urheiluseura, jolla on toimintaa jalkapallossa ja salibandyssä. Jalkapallossa seuran miesten edustusjoukkue pelaa Kaakon Kolmosessa ja naiset Ykkösessä. Salibandyssä miehet pelaavat II-divisioonassa. Historiassaan seura on saavuttanut Suomen-mestaruuksia jalkapallossa ja jääpallossa.
Sudet perustettiin alun perin Viipurissa 13. joulukuuta 1912 nimellä Wiipurin Bandy & Jalkapalloseura. Nimi vaihtui Wiipurin Susiksi vuonna 1924. Seura muutti Helsinkiin 1940 ja vuonna 1950 seurasta tuli Sudet ry. Kouvolaan seura muutti 1962.
Vietettyään hiljaiseloa lähes koko 1990-luvun Sudet aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2001 jalkapalloseura FC Kouvolan ja salibandyseura Kymen Salibandyn siirtyessä vanhan perinteikkään nimen alle.
Jalkapallossa Sudet voittivat ensimmäisen, ja toistaiseksi ainoan, mestaruutensa 28. heinäkuuta 1940. Lisäksi hopeaa on tullut kerran 1942 ja pronssia neljästi. Yhteensä seuralla on 15 kautta pääsarjatasolla, ja se on maratontaulukon sijalla 25 (pudotuspelit mukaan lukien).
Seura panosti ensimmäisinä vuosinaan jääpalloon ja voitti vuodesta 1914 eteenpäin kuusi perättäistä Suomen-mestaruutta. Kaiken kaikkiaan seuralla on 14 mestaruutta.
Keväällä 2013 Lappeenrannassa perustettiin uusi Susien nimeä kantava jääpallon erikoisseura Wiipurin Sudet.
AIBO
AIBO (Artificial Intelligence roBOt, tarkoittaa myös ”rakkaus” tai ”kiintymys” japaniksi) on Sonyn valmistama robottikoira. Ensimmäinen Aibo esiteltiin vuonna 1999, ja sen jälkeen siitä on valmistettu useita eri malleja. Aibo kykenee kävelemään, ”näkemään” kameran avulla, tunnistamaan puhuttuja käskyjä sekä oppimaan ja toimimaan toisten Aibojen kanssa.
Eddie Kramer
Eddie Kramer (s. 1942 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja ja ääniteknikko. Hänet tunnetaan monen pop- ja rockartistin sekä -yhtyeen taustavaikuttajana ja tuottajana. Kramer on työskennellyt muun muassa Jimi Hendrixin, Kissin, Led Zeppelinin, The Beatlesin, The Rolling Stonesin, David Bowien, Peter Framptonin, Joe Cockerin, Mott the Hooplen, Familyn, Curtis Mayfieldin, Santanan, Triumphin, Anthraxin, Carly Simonin ja Robin Trowerin kanssa.
Angara (raketti)
Angara on Venäjällä kehitetty modulaarinen kertakäyttöinen kantorakettiperhe. Kantoraketin eri versioiden nostokyky matalalle maata kiertävälle radalle on aikanaan 2 000 kg – 24 500 kg. Angaran laukaisupaikka on Plesetskin kosmodromi Arkangelin alueella. Angaran on tarkoitus täydentää ja myöhemmin korvata Rockot ja Proton -raketit. Proton pystyy nostamaan matalalle maan kiertoradalla 20 000 kg, Rockot 2 000 kg.
Kantoraketin ensimmäinen testilaukaisu (Angara 1.1) on viivästynyt aiempien rahoitusongelmien ja kehitystyön laajuuden vuoksi. Moottorikokeet valmistuivat joulukuussa 2009. Ensimmäinen onnistunut 21 minuuttia kestänyt alikiertoradan koelento suoritettiin heinäkuussa 2014.
Hanketta johtaa Khrunitsevin Vladimir Nesterov.
Angara-raketit hyödyntävät olemassa olevaa rakettitekniikkaa, mikä laskee kehityskustannuksia. Eri versiot käyttävät samoja osia, mikä johtaa halvempiin käyttökustannuksiin. Jokaisen raketin ensimmäinen vaihe koostuu yhdestä tai useammasta samanlaisesta rakettimoduulista (Univestal Rocket Module, URM, tai Common Rocket Module, CRM). Angara-raketin nimi kertoo montako URM-moduulia siinä on. Päämoottori RD-191 on Zenit-kantoraketin RD-170-moottorin riisuttu malli. Se polttaa kerosiinia (jonka yhdysvaltalainen nimitys on RP-1) ja nestehappea tuottaen merenpinnan tasolla 1 960 000 Newtonin työntövoiman.
Toisen vaiheen moottori on neljällä polttokammiolla RD-0124A varustettu. Se kehitettiin Sojuz-2 -kantorakettia varten. Sen tuottama työntövoima vastaa 300 000 N. Myös tämän vaihe polttaa kerosiinia.
Angara 1.1:ssä toista vaihetta työntää hypergolinen Briz-KM-rakettimoottori, joka alun perin kehitettiin Rockot-kantorakettiin. Briz-M, joka toimii Angara A3:n ja Angara A5:n kolmantena vaiheena, käyttää hypergolisia ajoaineita (UDMH/N204). Briz-M kehitettiin Proton-M kantorakettiin. Myöhemmin Briz-M voidaan korvata uudella ja tehokkaalla kryogeenisia polttoaineita käyttävällä KVRB vaiheella. Tällöin Angara A5 nostokyky nousee 6 600 kiloon. Angara A3 ja A5 käyttävät Protonin nokkakartiota. Nostokyvyltään 45 000–70 000 kilon hyötykuormaan tähtäävä Angara 7 on myös kehitteillä.
Tuomiopäivän kello
Tuomiopäivän kello () on Chicagon yliopistossa sijaitseva symbolinen kellotaulu, jota Bulletin of the Atomic Scientistin johtokunta on ylläpitänyt vuodesta 1947. Kellon aika kuvastaa ihmiskunnalle kohtalokkaan ydinsodan läheisyyttä: kellotaulun minuuttiviisari on vuosien saatossa ollut jossain kohtaa keskiyötä lähintä varttia. Kellon ajassa keskiyö kuvastaa ihmiskunnan tuhoutumista ydinsodan seurauksena.
Päätöksen kellon siirtämisestä tekee ryhmä tutkijoita ja ajattelijoita. Ryhmään kuuluu vuonna 2017 muun muassa 15 Nobel-palkittua tieteilijää.
Tuomiopäivän kellon ylläpitäjät päivittävät kellon aikaa aina merkittävien ydinsodan mahdollisuuteen vaikuttavien maailmanpoliittisten muutosten jälkeen. Viimemmäksi kellon aikaa muutettiin tammikuussa 2018, jolloin sitä siirrettiin puolella minuutilla lähemmäs keskiyötä, näyttämään aikaa 23.58.00 eli kaksi vaille keskiyön. Kellon siirtämisen syiksi ryhmä mainitsee: "Maailman johtajat eivät ole vastanneet tehokkaasti ydinsodan uhkaan tai ilmastonmuutokseen. Maailmanlopun uhka on kasvanut erityisesti Pohjois-Korean ydinvarustelun vuoksi. Mutta myös siksi, että Yhdysvallat ja alueen muut maat ovat esittäneet Pohjois-Korealle liioittelevia lausuntoja ja toimineet provokatiivisesti. Lisäksi mainitaan Kiinan ja Yhdysvaltojen, Venäjän ja Yhdysvaltojen, sekä Intian ja Pakistanin väliset jännitteet ja Lähi-idän herkkä tilanne."
Kello otettiin käyttöön kylmän sodan aikana 1. kesäkuuta 1947, ja aluksi se näytti aikaa 23.53. Tämän jälkeen kellon aikaa on siirretty yhteensä 23 kertaa (katso kuvaaja), muun muassa Neuvostoliiton ensimmäisen ydinkokeen jälkeen vuonna 1949 (aikaan 23.57), Osittaisen ydinkoekieltosopimuksen jälkeen vuonna 1963 (23.48), asevarustelun kiihtyessä Ronald Reaganin hallintokaudella vuonna 1984 (23.57) ja START-sopimuksen solmimisen jälkeen vuonna 1991 (23.43).
Joy Lauren
Joy Lauren (s. Joy Jorgensen, 18. lokakuuta 1989 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kaiketi parhaiten roolistaan Danielle Van de Kampina televisiosarjassa "Täydelliset naiset". Hän on 161 senttiä pitkä ja valmistui high schoolista 14-vuotiaana.
Maria Walliser
Maria Walliser (s. 27. toukokuuta 1963 Mosnang) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä.
Walliser voitti urallaan kolme maailmanmestaruutta: syöksylaskussa 1987 ja 1989 sekä supersuurpujottelussa 1987. Hän ei ikinä voittanut olympiakultaa vaan paras sijoitus olympialaisissa oli toinen sija vuoden 1984 syöksyssä.
Maailmancupin kokonaiscupin Walliser voitti vuosina 1986 ja 1987. Syöksycupin hän voitti kaksi kertaa, pujottelu ja supersuurpujottelucupin kerran. Hän saavutti 25 osakilpailuvoittoa, joista peräti 14 tuli syöksylaskussa. Uransa hän lopetti kauden 1989/90 jälkeen.
Anna Ryrberg
Anna Ryrberg (s. 7. huhtikuuta 1991 Sollentuna) on ruotsalainen näyttelijä. Hän näytteli vuonna 2005 televisiosarjassa "Rosan elämää" ("Livet enligt Rosa") ja vuonna 2007 sarjaan perustuvassa elokuvassa "".
Barzan Ibrahim al-Tikriti
Barzan Ibrahim Hassan al-Tikriti ( ,17. helmikuuta 1951 – 15. tammikuuta 2007) oli Irakin tiedustelupalvelu Mukhabaratin johtaja vuosina 1979–1983, Irakin YK-lähettiläs Genevessä vuosina 1988–1997 ja yksi Saddam Husseinin kolmesta velipuolesta. Al-Tikriti tuomittiin kuolemaan rikoksista ihmisyyttä vastaan Saddam Husseinin ja Irakin vallankumousoikeuden tuomarin Awad Hamad al-Bandarin tavoin vuonna 1982 tapahtuneesta al-Dujailin šiiakylän hävittämisestä ja 148 kyläläisen teloittamisesta. Kylään iskettiin sen jälkeen, kun Hussein oli joutunut siellä salamurhayrityksen kohteeksi. Yhdysvaltalaisjoukot vangitsivat al-Tikritin Bagdadissa huhtikuussa 2003.
Al-Tikriti oli määrä teloittaa Husseinin kanssa samana päivänä 30. joulukuuta 2006, mutta teloitusta lykättiin hieman yli kaksi viikkoa, kunnes hänet ja al-Bandar hirtettiin 15. tammikuuta 2007 kello kolmelta aamulla Camp Al-Adalan tukikohdassa. Teloituksessa Barzanin pää irtosi väärin mitoitetun hirttoköyden vuoksi, mikä raivostutti monia sunnimuslimeja.
Yhdysvaltain Irakin sodan aikana julkaisemissa etsintäkuulutuspelikorteissa Barzan Ibrahim al-Tikriti edustaa ristiviitosta.
Tower Bridge
Tower Bridge on Thames-joen ylittävä läppäsilta Lontoossa Towerin linnoituksen itäpuolella. Sen on suunnitellut Lontoon kaupunginarkkitehti Horace Jones. Käytännön rakentamisesta vastasivat insinööri John Wolfe-Barry sekä arkkitehti George D. Stevenson. Sillan runko rakennettiin tuolloin uudesta materiaalista, teräksestä. Tornien pääasiallisin rakennusmateriaali on muotoon hiotut graniittilohkareet.
Lontoon kasvaessa vanhat sillat olivat ruuhkaantuneet pahoin. Niinpä uuden sillan rakentamisesta päätettiin parlamentissa vuonna 1885. Suunnittelun eräänä lähtökohtana oli, että - rakennusaikaisesta - modernista tekniikasta huolimatta sen tuli ulkoisesti muistuttaa Towerin linnaa. Sillan rakennustyöt alkoivat 21. kesäkuuta 1886 ja käyttöön se vihittiin 30. kesäkuuta 1894. Sillassa on kaksi tornia ja kaksoisläppäsilta, jonka ali isot laivat pääsevät, kun läpät nostetaan ylös. Tower Bridge kuuluu myös Lontoon nähtävyyksiin.
Sillan rakennusaikana Lontoon satama sijaitsi vielä suurelta osin Tower Bridgen ja London Bridgen välissä. Joen suulta Tower Bridgen kohdalle saakka laivat pääsevät esteettömästi, koska sillä osuudella Thames-joen yli ei ole siltoja, ainoastaan joen alittavia tunneleita. Sillan ulkoasu suunniteltiin keskiajan tyyliseksi, mutta rakennusvaiheessa siitä tehtiin koristeellisempaa viktoriaanista uusgotiikkaa edustava.
Sillan nostomekanismi on alkuperäinen, vuonna 1894 rakennettu.
Deir ez Zor
Dayr az-Zawr tai Deir ez-Zor () on kaupunki Syyriassa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki ja sijaitsee maan koillisosassa Eufratjoen oikealla eli lounaanpuoleisella rannalla. Kaupunkia ympäröi Syyrian aavikko. Dayr al-Zawr on tärkeä kauppapaikka Aleppo–Mosul ja Damaskos–Mosul -maanteiden ja useiden aavikon ylittävien reittien varrella.
Kaupungin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ’luostari (tamariski)lehdossa’, jossa sanan "zawr" merkitys on tamariski, joka on aavikoilla varjopuuna käytetty, kuiviin oloihin sopeutunut kasvisuku. Nimi on ehkä johdettu lähellä sijainneesta muinaisesta Auzaran tai Azuaran kaupungista. Seudulla on merkittäviä historiallisia nähtävyyksiä kuten Dura-Europoksen ja Marin rauniokaupungit. Muinainen Deir ez-Zor oli osa Palmyran valtakuntaa.
Ottomaanit rakensivat nykyisen kaupungin vuonna 1867 Eufratin alueen paimentolaisten hillitsemiseksi. Se oli hallintoalueen keskus, kuvernöörinistuin ja ympäröiviä maaseutuja kiertävien partioiden tukikohta. Vuonna 1915 sadattuhannet pakenivat armenialaisten kansanmurhaa Deir ez-Zoriin. Tuhansia heistä pakotettiin kuitenkin kuolemanmarssille kaupungin läheisyydessä olleille keskitysleirille.
Ottomaanien vetäydyttyä britit valtasivat kaupungin 1918. Dayr al-Zawrin otti haltuunsa Faisal I (hijazkuningas Ḥusan ibn Alin poika) lyhyeksi aikaa ennen ranskalaismiehityksen alkua vuonna 1921. Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 brittijoukot ottivat kaupungin haltuunsa pyrkiessään estämään Syyriaa ja Libanonia joutumasta akselivaltioiden joukkojen haltuun. Vuonna 1946 kaupungista tuli osa Syyrian tasavaltaa.
Kaupungissa toimii vuonna 1977 perustettu yliopisto, kulttuurikeskus ja museo, jossa on muinaismuistoja läheisiltä kaivauksilta (Tall Birāk, Buqrus, Tall Leilan ja Ashara). Ennen sisällissotaa ranskalaisten vuonna 1924 rakentama Eufratin ylittävä riippusilta oli suosittu matkailunähtävyys. Silta romahti Syyrian hallituksen kranaatti-iskussa kapinallisia vastaan toukokuussa 2013. Ääri-islamistinen Isis-ryhmittymä valtasi osan kaupungista kesällä 2014. Sen piirittämänä oli Yhdistyneiden kansakuntien mukaan noin 200 000 kaupungin asukasta. Syyrian armeija mursi kaupungin piirityksen syyskuussa 2017 ja sen uutisoitiin vallanneen kaupungin kokonaan 3. marraskuuta samana vuonna. Kaupunki oli viimeinen Isisin hallussa ollut suuri asutuskeskus Syyriassa.
Deir ez-Zorissa oli vuoden 1981 väestönlaskennassa 92 091 asukasta ja 1994 väestönlaskennassa 140 459 asukasta. Vuoden 2004 väestönlaskennassa väkiluku oli 211 857. Ennen Syyrian sisällissotaa kaupungissa asui noin 10 % Syyrian yhteensä 80 000:ta armenialaisesta.
Dayr az-Zawrin maakunta on Syyrian tärkein öljyntuotantoalue ja Dayr az-Zawr on öljytuotannon keskus. Sisällissodan aikana tuotanto on kuitenkin pudonnut 95 prosenttia sotaa edeltävästä tasosta. Seudulla on myös maataloustuotantoa ja kastelukanavilla Eufratin vettä ohjataan viljelyksille. Deir ez-Zorissa on noin 3,0 kilometrin kiitotiellä varustettu sotilaslentoasema . Ulkovalloista ainakin Iranin on raportoitu tuoneen sinne sotilaita, tarvikkeita ja ammuksia Syyrian sisällissodan aikana.
Kolkuttaja-suunta
Kolkuttaja-suunta on lestadiolaisesta uusheräyksestä 1950-luvulla irtaantunut ryhmä. Ryhmä jakaantui kahtia vuonna 1960 kontiolaisuudeksi ja peuralaisuudeksi.
Nimen suuntaus sai sen perustajan Heikki Kontion mukaan. Suomen lestadiolainen lähetysliitto, joka on kontiolaisuuden järjestö, on lopettanut toimintansa 1976. Liikkeellä ei ole saarnaajia, mutta joitakin kotiseuroja saatetaan yhä pitää Lapissa. Kontiolaisia oli vuonna 2000 arviolta 20.
Nimensä suuntaus sai liikkeen hengellisen johtajan kirkkoherra Einari Peuran mukaan. Einarin kuoltua liikettä johti hänen veljensä Eskil Peura. Liikkeen toiminta on sittemmin lakannut.
Mega Man 5
Mega Man 5 on Capcomin julkaisema tasohyppelypeli Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1992. Uusi lisäys peliin ovat kirjaimet, jotka kerättyään pelaaja saa Beat-nimisen linnun arsenaaliinsa. Kirjaimet muodostavat sanan: MEGAMAN V. Lisäksi peli esitteli uudenlaisen esineen, Megatankin, joka lataa kaikkien aseiden ja Mega Manin energiat. Peli jäi viimeiseksi virallisesti Nintendo Entertainment Systemille PAL-versiona julkaistuksi Mega Man-peliksi.
Vuonna 20XX voittoisa robottiarmeija tekee kaikkensa tuhotakseen maailman. "Mega Man" näkee "Proto Manin" kaappaavan "tri Lightin" ja arvelee "Proto Manin" olevan vastuussa roboteista. Todellisuudessa kyseessä oli "tri Wilyn" rakentama klooni Proto Manista. Wilyllä on jälleen kerran maailmanvalloitus tähtäimessään. Mega Man uskoo Proto Manin kääntyneen häntä vastaan jostakin syystä, kunnes aito Proto Man paljastaa klooninsa todellisen henkilöllisyyden sekä Wilyn aikeet.
Hilarie Burton
Hilarie Ross Burton (s. 1. heinäkuuta 1982 Sterling Park, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Peyton Sawyerina televisiosarjassa "Tunteet pelissä". Burton on myös toiminut VJ:nä MTV:llä.
Burton on seurustellut vuodesta 2009 lähtien näyttelijä Jeffrey Dean Morganin kanssa. Parilla on maaliskuussa 2010 syntynyt poika.
Channel 4
Channel 4 on julkiseen palveluun tarkoitettu brittiläinen televisiokanava. Termiä voidaan käyttää myös viitattaessa kanavan omistavaan yhtiöön Channel Four Television Corporation.
Kanava sai alkunsa parlamentin aloitteesta, ja se aloitti säännölliset lähetykset 2. marraskuuta 1982. Päivää aikaisemmin, 1. marraskuuta, Channel 4:n sisarkanava S4C "(Sianel Pedwar Cymru, suom. Walesin neljäs kanava)" aloitti lähetyksensä yksinomaan Walesissa ja pääosin kymrin kielellä, yhteistyössä BBC:n kanssa. Tämän takia Channel 4 ei näkynyt 30 vuoteen Walesissa S4C:n ottaessa sen kanavapaikan. Se sai loput maan televisiokapasiteetista ollen näin yksi harvoista televisiokanavista Britanniassa. Sen suurimpia kilpailijoita ovat toinen pitkäikäinen julkisen palvelun kanava BBC sekä sen kaupallinen kilpailija ITV.
Vaikka Channel 4 onkin julkisessa omistuksessa oleva julkisen palvelun kanava, se ei saa rahoitusta televisiomaksun kautta. Nykyään kaikki sen toiminnot rahoitetaan mainonnan kautta.
Channel 4 on esittänyt vuodesta 1993 kuningattaren puheelle ”vaihtoehtoisen joulutervehdyksen”. Ensimmäisen piti gayikoni Quentin Crisp. Myöhempiä puheita ovat pitäneet Jesse Jackson, Ali G, koomikko Rory Bremner, joka esitti prinsessa Dianaa, Brigitte Bardot, Sharon Osbourne, Jamie Oliver ja Marge Simpson. Vuonna 2007 tervehdyksen esitti Afganistanissa vammautunut vääpeli Andrew Stockton ja vuonna 2008 Iranin presidentti Mahmud Ahmadinežad.
Nandut
Nandut ovat nandulintujen lahkoon kuuluvia suuria lentokyvyttömiä lintuja. Ne elävät luonnonvaraisina Etelä-Amerikassa.
Nandut ovat moniavioisia, ja koiraat kosiskelevat kahdesta kahteentoista naarasta. Parittelun jälkeen koiras rakentaa pesän, jonne jokainen naaras munii omat munansa. Koiras hautoo 10-60 munaa, ja kun ensimmäinen muna on kuoriutunut muut kuoriutuvat vähintään 36 tunnin kuluessa ensimmäisen kuoriutumisesta. Sillä aikaa kun koiras hautoo, naaraat voivat lähteä pois ja paritella muiden koiraiden kanssa. Kun koiras huolehtii poikasista, se hyökkää kaikkien poikasia lähestyvien kimppuun, myös ihmisten ja naarasnandujen.
Nandut ovat kaikkiruokaisia ja pitävät leveälehtisistä kasveista, mutta syövät myös siemeniä, juuria, hedelmiä, hyönteisiä ja pieniä selkärankaisia.
Nanduilla on vain kolme varvasta. Niinpä ne voivat juosta nopeammin kuin jos niillä olisi neljä varvasta.
Nanduihin kuuluu kaksi lajia, nandu ja patagoniannandu.
Nanduja kasvatetaan Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa (kuten myös emuja ja strutseja). Niistä käytetään lähinnä liha ja munat, mutta nanduöljyä käytetään myös kosmetiikkaan ja saippuoihin.
Konstantin Juon
Konstantin Fjodorovitš Juon (; 24. lokakuuta 1875 Moskova – 11. huhtikuuta 1958 Moskova) oli venäläinen impressionistinen taidemaalari, lavastaja ja taiteenopettaja.
Juon syntyi sveitsiläis-venäläiseen pankkivirkailijaperheeseen. Hänen vanhempi veljensä Paul Juon oli merkittävä säveltäjä. Konstantin Juon opiskeli vuosina 1892–1898 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, missä opettajina toimivat muun muassa Abram Arhipov, Konstantin Savitski, Konstantin Korovin ja N. A. Kasatkin. Sen jälkeen hän otti yksityistunteja Valentin Serovin oppilaana. Ulkomailla hän tutustui Camille Pissarroon ja muihin impressionisteihin.
Juon oli perustamassa Venäjän taiteilijaliitoa vuonna 1903. Vallankumouksen jälkeen hänestä tuli Venäjän vallankumoustaiteilijoiden jäsen 1925. Vuosina 1948–1950 hän toimi Neuvostoliiton taideakatemian taiteen teorian ja historian tiedeinstituutin johtajana. Kommunistisen puolueen jäseneksi hän tuli 1951. Vuosina 1922–1955 hän toimi Surikoville nimetyn Moskovan taideinstituutin professorina. Vuodesta 1957 hän oli Neuvostoliiton taiteilijaliiton pääsihteeri. Töistään Juon muun muassa sai Stalinin palkinnon 1943 sekä Leninin kunniamerkin.
Alkuvuosina Konstantin Juon maalasi perinteisiä venäläisiä maalaismaisemia ja muinaisvenäläistä arkkitehtuuria omintakeiseen tyyliin. Vallankumouksen jälkeen hän siirtyi avantgardistiseen suuntaan ja julisti teoksillaan uutta maailmaa ja universumia. Silloin hän kuvasi myös vallankumousparaateja ja teollistumista. Myöhemmin hän palasi jälleen enemmän juurilleen. Hänen erityispiirteenään oli jopa dekoratiivinen koristeellisuus yhdistettynä tendenssiin hävittää henkilöiltä yksilölliset piirteet. Hänen teostensa runsaat yksityiskohdat ovat aina pelkistettyjä. Kaikkia teoksia läpi hänen elämänsä sävyttää lähes luonnoton valoisuus.
Tuulen puolella
Tuulen puolella on yksi Leena Lehtolaisen kirjoittamista "Maria Kallio" -rikosromaaneista. Tammen kustantama kirja julkaistiin alun perin vuonna 1998.
"Tuulen puolella" on käännetty useille kielille.
Kirjassa Espoon poliisin väkivaltajaoksen päälliköksi palannut Maria Kallio tutkii kahta kuolemaa. Ensin kuolee hänen entinen seurustelukumppaninsa, ornitologian harrastaja Harri Immonen. Aluksi hänen uskotaan vain liukastuneen ja pudonneen sen vuoksi kalliolta.
Tasan vuoden kuluttua ekomaaliyhtiö Merivaara Oy:n toimitusjohtaja Juha Merivaara kuolee väkivaltaisesti samalla paikalla Rödskärin kallioilla. Kuolinsyyksi epäillään aluksi sydänkohtausta, joita Merivaaralla oli esiintynyt aiemminkin. Pian kuolema kuitenkin paljastuu henkirikokseksi.
Käy ilmi, että Merivaara on murhannut Harrin tämän päästyä selville hänen hämäristä liiketoimistaan. Lisäksi selviää, että innokas merenkävijä Mikael "Mikke" Sjöberg tappoi Merivaaran pikaistuksissaan tämän tunnustettua murhan hänelle. Merivaara oli uhannut velipuoltaan Mikkeä samalla kohtalolla kuin Harria. Mikke katuu tekoaan heti, kun tajuaa Merivaaran kuolleen. Hän on lähellä tehdä itsemurhan, mutta tämä onnistutaan estämään.
Merivaara ei romaanin kuluessa osoita katumusta Harrin surmasta. Hän jopa vihjailee tämän tehneen itsemurhan. Eräs sivujuonne on Maria Kallion poliisikollega Pertti Strömin itsemurha Espoon Olarissa.
Kristuksen kirkkolaki
Kristuksen kirkkolaiksi kutsutaan Jeesuksen opetusta, joka löytyy Matteuksen evankeliumista 18:15-18:
Vanhoillislestadiolaisuudessa Kristuksen kirkkolakia on käytetty teologisena perusteluna hoitokokouksille. Kristuksen kirkkolain vaikuttimena on ajateltu olevan Hyvän Paimenen rakkaus, joka ei säästele vaivojaan lähtiessään etsimään omille kadottaville teilleen eksynyttä lammasta.
Butyyliakrylaatti
Butyyliakrylaatti on väritön, pistävän hajuinen neste. Sitä käytetään polymeerien valmistuksessa, liimoihin, maaleihin, pinnoitteisiin ja sideaineeksi. Butyyliakrylaatti on syttyvä neste, joka lämpimänä höyrystyessään muodostaa ilman kanssa syttyvän seoksen. Aineen palamistuotteena syntyy hiilimonoksidia ja hiilidioksidia.
Butyyliakrylaatti on akryylihapon butyyliesteri ja sen kemiallinen kaava on CHO sekä rakennekaava CH=CHCOO(CH)CH. Butyyliakrylaatista käytetään myös nimiä "n-butyyliakrylaatti" ja "butyyli-2-propenoaatti".
Butyyliakrylaatin moolimassa on 128,2 g/mol, sulamispiste −64 °C, kiehumispiste 148 °C, suhteellinen tiheys (20 °C) 0,9 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 2 g/l, hajukynnys 0,035 ppm (0,20 mg/m), leimahduspiste 36 °C c.c., itsesyttymislämpötila 267 °C ja CAS-numero 141-32-2. Butyyliakrylaatti liukenee etanoliin, eetteriin ja asetoniin.
Butyyliakrylaatti polymeroituu helposti valon, kuumuuden tai metallien ja muiden katalyyttien vaikutuksesta. Polymeroitumisen estämiseksi butyyliakrylaattiin lisätään pieniä määriä inhibiittoria kuten esimerkiksi kinonia, hydrokinonia, hydrokinonin monometyylieetteriä eli 4-metoksifenolia tai fenotiatsiinia. Butyyliakrylaattia käytetään akryylisekapolymeerien valmistuksessa.
Pikku-uikut
Pikku-uikut ("Tachybaptus") on lintusuku, jonka lajit ovat pieniä uikkuheimon lintuja. Pikku-uikkuja on esiintynyt lähes kaikkialla maailmassa, myös tropiikissa. Nämä uikkulajit pesivät pienissä ryhmissä rehevöityneillä ja makean veden vesialueilla. Ne voivat siirtyä rannikolle, kun ne eivät pesi. Linnut, jotka elävät alueilla, jossa vesi jäätyy, voivat olla muuttolintuja.
Kuten kaikki uikut, pikku-uikkujenkin pesä on veden päällä, sillä uikkujen jalat ovat asettuneet kauas taakse ja niiden on siten vaikeaa liikkua maalla.
Pikku-uikut ovat erinomaisia uimareita ja sukeltajia, ja nappaavat kalasaaliinsa veden alta.
Sukupuolet ovat samannäköisiä, tanakkoja ja lyhytkaulaisia, ja niillä on pumpulimainen takaosa.
Milano – San Remo
Milano – San Remo, lempinimeltään "La Primavera", on vuosittain järjestettävä pyöräilykilpailu. Kilpailun reitti on lähes 300 km:n mittaisena nykyisten yhden päivän mittaisten kilpailujen pisin. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1907, jolloin voittaja oli Lucien Petit-Breton. Milano – San Remo on yksi tunnetuimmista pyöräilykilpailuista. Se kuului aiemmin maantiepyöräilyn maailmancupiin, vuosina 2005–2007 UCI ProTouriin ja nykyisin UCI World Touriin.
Kilpailun ensimmäisinä vuosina reitin vaativin kohta oli nousu "Passo de Turchino", mutta reittiä muutettiin vuonna 1960, koska nousu oli liian kaukana maalista, eikä sillä ollut kokonaiskilpailun kannalta merkitystä. Reitti muutettiin kulkemaan vain muutamaa kilometriä ennen maalia sijaitsevan "Poggion" kautta. Vuonna 1982 reittiä muutettiin jälleen, kun siihen lisättiin yksi uusi nousu "Cipressa". Muita nousuja reitillä ovat: "Capo Mele", "Capo Berta" ja "Capo Cerva". Nousuista huolimatta kilpailu yleensä päättyy massakiriin.
Eniten voittoja, seitsemän, Milano – San Remossa on Eddy Merckxillä. Viime vuosina kilpailussa on parhaiten menestynyt Erik Zabel, joka on voittanut "La Primaveran" neljästi. Vuonna 2004 Zabel hävisi Óscar Freirelle, koska hän nosti kätensä, voittoaan juhliakseen, hieman liian aikaisin. Freire on voittanut kilpailun myös 2007 ja 2010.
Milano – San Remo on pisin yhden päivän mittaisista kilpailuista lähes 300 kilometrin reitillään. Milano – San Remo on poikkeuksellisen raskas ajajille paitsi reitin pituuden takia, myös siitä syystä, että kilpailu järjestetään aikaisin keväällä.
Sophia Bush
Sophia Anna Bush (s. 8. heinäkuuta 1982 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka teki debyyttinsä Ryan Reynoldsin vastanäyttelijänä komediassa "Van the Man". Hän kävi Etelä-Kalifornian yliopistoa kolmen vuoden ajan pääaineenaan journalismi ja teatteri, mutta keskeytti opinnot saatuaan Brooke Davisin roolin televisiosarjassa "Tunteet pelissä".
Bush asuu Wilmingtonissa, Pohjois-Carolinassa, jossa "Tunteet pelissä" -sarjaa kuvataan. Vuonna 2005 hän meni naimisiin vastanäyttelijänsä Chad Michael Murrayn kanssa, mutta liitto päättyi eroon syyskuussa vain viiden kuukauden jälkeen. Bush seurusteli myös lyhyesti James Laffertyn kanssa, mutta pari päätti pysyä ystävinä. Hän seurusteli Austin Nicholsin kanssa, mutta pari erosi helmikuussa 2012.
Jennifer Jones
Jennifer Jones (oik. "Phylis Lee Isley", 2. maaliskuuta 1919 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat – 17. joulukuuta 2009 Malibu, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Jones aloitti elokuvauransa vuonna 1939, jolloin häneltä ilmestyi kolme elokuvaa. Varsinainen läpimurto tapahtui neljä vuotta myöhemmin elokuvassa "Bernadetten laulu" (1943), joka toi hänelle parhaan naispääosan Oscarin. Jonesin muita kuuluisia elokuvia ovat "Kohtalokkaat kirjeet" (1945), "Kaksintaistelu auringossa" (1946) ja "Unelma Jennystä" (1948).
Jones muistettaneen 1950-luvulta erityisesti rakkauselokuvan klassikosta "Päivien kimallus" (1955). Hänen viimeinen elokuvansa valmistui vuonna 1974.
Jennifer Jones oli kolme kertaa naimisissa. Hänen aviomiehiään olivat:Jonesin pojat Robert Walker Jr. (s. 1940) ja Michael Walker (1941–2007) olivat myös näyttelijöitä. Hänen tyttärensä Mary Jennifer Selznick teki itsemurhan 11. toukokuuta 1976.
Jones asui eläkevuotensa eteläisessä Kaliforniassa poikansa kanssa. Hän ei antanut haastatteluja ja esiintyi harvoin julkisuudessa. Hän kuoli kotonaan 90-vuotiaana 17. joulukuuta 2009.
Kultaherukka
Kultaherukka ("Ribes aureum") on noin kahden metrin korkuinen pystyoksainen pensas, joka tulee toimeen suurimmassa osassa Suomea. Se kukkii touko-kesäkuussa pienin keltaisin kukin. Pienehköt marjat ovat mustia ja hyvänmakuisia. Maku muistuttaa hieman mustaherukan makua mutta on miedompi ja makeampi. Kuivunut kukan jäänne jää marjoihin kiinni. Marjoja voi syödä tuoreeltaan tai tehdä niistä mehua. Kultaherukka sopii niin koriste-, aidanne- kuin marjapensaaksikin. Lehdet saavat syysvärin jo aikaisin syksyllä.
Kultaherukka on varsin vaatimaton maan suhteen mutta viihtyy parhaiten ravinteikkaassa ja multavassa maassa aurinkoisella paikalla. Silloin kukinta on runsainta.
Disney-ABC Domestic Television
Disney-ABC Domestic Television (ent. Buena Vista Television) on Disney-ABC Television Groupin televisiosyndikaatti ja Walt Disney Companyn osasto, joka perustettiin vuonna 1985. Se vastaa Walt Disney Televisionin, Touchstone Televisionin ja ABC:n tuotoksien televisiojakelusta. Yhtiö myös tuottaa ja jakelee omia ohjelmiaan. Lisäksi se jakelee Walt Disney Picturesin, Caravan Picturesin, Touchstone Picturesin, Hollywood Picturesin ja Dimension Filmsin elokuvia.
Buena Vista
Buena Vista voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Buena Vista on useiden The Walt Disney Companyn osastojen nimi:
Sari (Iran)
Sari (mazandaraniksi ساری Səri, ساری Sārī) on Māzandarānin provinssin pääkaupunki Iranissa. Se sijaitsee Pohjois-Iranissa Elbursvuorten pohjoisrinteellä ja lähellä Kaspianmeren etelärantaa. Sarin kaupungin pinta-ala on 5 089 neliökilometriä. Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 167 602 (1996), 195 882 (2001), 261 293 (2006) ja 296 417 (2011).
Sarilla on pitkä historia. 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuri tuhosi paikalla sijainneen kaupungin ja rakennutti uuden. Sassanididynastian aikana Sarista tuli alueellinen pääkaupunki. Myöhemmin mongolit, turkkilaiset, uzbekit ja tataarit valloittivat vuorollaan kaupungin ja sen merkitys väheni.
Savavidihallitsija Abbas I liitti Māzandarānin alueen takaisin Persian valtakuntaan. Mohammad Khan Qajar teki Sarista valtakunnan pääkaupungin, mutta useiden vuosien alueellisten sotien jälkeen status siirrettiin Teheranille.
Charles Boyer
Charles Boyer (28. elokuuta 1899 – 26. elokuuta 1978) oli ranskalainen näyttelijä, joka näytteli lukuisissa Hollywood-elokuvissa.
Hänen elokuviaan ovat muun muassa "Allahin puutarha" (The Garden of Allah, 1936), "Kreivitär Walewska" (Conquest, 1937), "Casbahin vanki" (Algiers, 1938), "Sanovat sitä rakkaudeksi" (Love Affair, 1939), "Kaasuvalo" (Gaslight, 1944), "Madridin lähettiläs" (Confidential Agent, 1945) ja "Kuinka miljoona varastetaan" (How to Steal a Million, 1966).
Hänen ja vaimonsa ainut lapsi, Michael Charles Boyer, tappoi itsensä 1965 21-vuotiaana. Boyerin vaimo Pat Paterson kuoli syöpään 24. elokuuta 1978. Kaksi päivää myöhemmin Boyer tappoi itsensä.
Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Suo-ohdake
Suo-ohdake ("Cirsium palustre") on yleinen ohdakelaji. Suo-ohdake on kaksivuotinen, joskus monivuotinen, mutta vain kerran kukkiva.
Suo-ohdake kasvaa 50–200 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat kapealiuskaiset ja hyvin piikkiset. Varsi on punertava. Kukinnot ovat 1–2 cm leveitä mykeröitä, terälehdet purppuranpunaisia ja kehtosuomut piikkisiä.
Suo-ohdake muistuttaa kyläkarhiaista, mutta sen lehdet ja piikit ovat kovemmat ja lehdet kapeammat. Suo-ohdake muistuttaa myös hieman tanakampaa piikkiohdaketta ("Cirsium vulgare"). Siemenillä on höyhenmäinen lentovarjo. Yksi ohdake voi tuottaa 7 000 siementä, jotka leijailevat syksyllä laajalle alalle.
Suo-ohdaketta tavataan Euroopassa ja Venäjällä. Pohjois-Amerikassa se on tulokaslaji.
Düsseldorfer EG
Düsseldorfer EG on Saksan pääsarjan DEL-liigan jääkiekkojoukkue Düsseldorfista. Mike Pellegrimsin valmentama joukkue pelaa kotiottelunsa ISS Domessa.
Joukkue kuuluu Saksan jääkiekon seurahistorian menestyksekkäimpiin kahdeksalla maan mestaruudellaan.
Seura perustettiin 8. marraskuuta vuonna 1935 nimellä "Düsseldorfer Eislauf-Gemeinschaft" ja käytti vuosina 2001–2012 silloisen tukkukauppa-alalla toimineen pääsponsorinsa Metro-konsernin mukaista lisänimeä "Metro Stars".
10 – Chris Valentine
12 – Peter-John Lee
Guido Sacconi
Guido Sacconi (s. 23. kesäkuuta 1948, Udine, Italia) on italialainen europarlamentaarikko ja sosiaalidemokraattisen ryhmän jäsen. Hän on ollut keskeisiä Euroopan parlamentin 2007 voimaan astuvan niin sanotun kemikaalipaketin REACH ("Registration, Evaluation and Authorisation of Chemicals") valmistelijoita.
Visa (nimi)
Visa on suomalainen miehen etunimi. Nimi johtuu visakoivusta, jonka puuaine on lujaa ja samalla kaunista; täten nimen valinnalla on haluttu ilmaista lapselle toivottuja ominaisuuksia. Vuoden 2014 loppuun mennessä nimi Visa on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu 1 194 suomalaiselle miehelle ja muutamalle naiselle.
Thunder Energy
Thunder Energy oli suomalaisen Finn Spring Oy:n valmistama energiajuoma. Markkinointi alkoi 1. marraskuuta 2006, ja tuote lanseerattiin kauppoihin 1. tammikuuta 2007. Väriltään juoma on sinistä samoin kuin tölkin etiketti.
Thunder Energy -juoman kotimaisia kilpailijoita ovat mm. Battery, ED ja TEHO. Tuotteen valmistus loppui vuonna 2014.
__notoc__*Päivän saantisuosituksesta
Steal This Album!
Steal This Album! on System of a Downin kolmas albumi, joka on julkaistu vuonna 2002. Albumi nousi sijalle 15 Billboardin Top 200 -listalla.
Albumi julkaistiin pian "Toxicityn" jälkeen internetissä mp3-muodossa nimellä "Toxicity II". Monet fanit valittivat äänen viimeistelemättömyydestä, joten albumi viimeisteltiin, siihen lisättiin kappaleita ja monien kappaleiden nimet muutettiin. Lisäksi kappaleiden sanoituksia ja melodioita muutettiin, joten "Steal This Album!" on hyvin erilainen kuin "Toxicity II".
Albumin pakkaus on erikoinen, se tulee normaalissa CD:n kansissa, joissa ei ole lehtistä, vaan vain CD. Kannet näyttävät kuin ne olisivat kirjoitettu tussilla, tehden siitä piraatin näköisen.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Serj Tankian ja Daron Malakian ellei toisin mainittu.
Abraham Tokazier
Abraham Tokazier (28. syyskuuta 1909 Helsinki – 7. huhtikuuta 1976 Tukholma) oli suomalainen pikajuoksija. Historiaan hän on jäänyt kesällä 1938 juostun oikeusmurhaksi arvioidun 100 metrin juoksun tulosten takia. Useiden arvioiden ja tilanteesta otetun valokuvan mukaan juoksun todellinen voittaja oli juuri Tokazier, vaikka hänet tulosluettelossa sijoitettiin neljänneksi. Syynä tuloksen vääristelyyn on arveltu olleen hänen juutalaisuutensa.
Helsingin Makkabia edustaneen Tokazierin parhaaksi saavutukseksi jäi vuosikymmeniksi Kalevan kisojen 1938 hopea 100 metrin juoksussa. Hänen veljenpoikansa on muusikko Hillel Tokazier.
Vastavihityllä Helsingin olympiastadionilla 21. kesäkuuta 1938 pidetyissä yleisurheilukisoissa kuuluttajana toiminut pääselostaja Sulo Kolkka näki Tokazierin tulleen ensimmäisenä maaliin ja ehti kuuluttaakin tämän voittajaksi. Tuomarit kuitenkin julistivat juoksun ykköseksi tasaväkisen kilvan kolmosen, Kenttäurheilijoiden Aarre Savolaisen. Kakkoseksi ilmoitettiin Mikkelin Toivo Häkkinen ja kolmoseksi Torsti Avellan IK-32:sta. Kaikkien ajaksi ilmoitettiin sama 11,0. Skandaali oli heti valmis ja heräsi kysymys, eikö juutalainen juoksija saanut voittaa uudella urheiluareenalla. Saksalainen urheiluhistorioitsija Giselher Spitzer Berliinin Humboldt-yliopistosta pitää muun muassa valokuvatodisteiden perusteella antisemitismiä ainoana mahdollisena selityksenä tapahtuneelle. Hänen ja toimittaja Boris Solomonin tekemien tutkimusten perusteella vaikuttimena on pidetty sitä, että katsomossa istui arvovieraita Saksasta.
"Helsingin Sanomat" julkaisi seuraavana päivänä Akseli Neittamon valokuvan, jonka mukaan Tokazier ohitti maaliviivan ensimmäisenä; vastaavanlainen kuva julkaistiin myös "Hufvudstadsbladetissa". Neittamon otos ei ollut virallinen maalikamerakuva, eikä se ollut tuoreeltaan maalituomareiden käytössä. Sulo Kolkka arveli "Helsingin Sanomien" jutussa syyksi sitä, että maalituomareiden koroke oli sijainnut liian lähellä rataa. Muutkin lehdet ihmettelivät selostuksissaan Tokazierin kohtaamaa tuomarivirhettä tuoreeltaan, mutta asia jäi sillä erää siihen. Tokazierin perheessä ja Helsingin Makkabissa tapahtunutta pidettiin ilmeisenä juutalaisvastaisuuden osoituksena.
Tokazierille ei koskaan yritetty palauttaa hänelle kuulunutta palkintoa ja urheiluseura Makkabi yritti jo 1930-luvulla vedota tunnettuihin urheilupolitiikkoihin kuten Urho Kekkoseen ja Erik von Frenckelliin jotta Tokazierin tulos muutettaisiin. Viimeksi Makkabi yritti vedota SUL:iin 1990-luvulla jotta se oikaisi Tokazierin tuloksen seuran 100-vuotisjuhlien alla mutta se ei tuottanut tulosta.
Tapaus on esillä myös kirjailija Kjell Westön romaanissa "Kangastus 38" vuodelta 2013.
Suomen urheiluliitto esitti tapahtuneen johdosta anteeksipyynnön 75 vuotta myöhemmin syyskuussa 2013 ja kilpailun lopputulos oikaistiin 4. lokakuuta 2013: Tokazier julistettiin kilpailun voittajaksi. Myös Helsingin Kisa-Veikot olivat vaatimassa tuloksen oikaisua.
Metallurg Magnitogorsk
Metallurg Magnitogorsk on venäläinen jääkiekkoseura, jonka kotipaikka on Magnitogorskin kaupunki Etelä-Venäjällä. Seura on perustettu vuonna 1955. Nykyään se pelaa KHL:n itäisen konferenssin Harlamov-divisioonassa ja on saavuttanut sarjassa kaksi mestaruutta. Se on voittanut Venäjän mestaruuden kolmesti, vuosina 1999, 2001 ja 2007. Seura voitti IIHF European Champions Cupin eli Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksen 2008.
Metallurg Magnitogorskin Sergei Mozjakin palkittiin kauden 2012–2013 runkosarjan parhaana maalintekijänä ja pistekuninkaana. Hän sai myös Kultainen maila -palkinnon tultuaan valituksi kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Metallurg Magnitogorsk voitti Gagarin Cupin kaudella 2013–2014.
Metallurg Magnitogorsk aloitti toimintansa 1955 Neuvostoliiton kolmannelta sarjatasolta Vtoraja Ligasta. Joukkue voitti sarjan mestaruuden vuonna 1981 ja nousi Pervaja Ligaan, josta Metallurg nostettiin Neuvostoliiton pääsarjaan sen viimeiseksi kaudeksi 1990–1991. Metallurg jatkoi Neuvostoliiton hajoamisenkin jälkeen pelaamistaan Venäjän korkeimmilla sarjatasoilla, ja nousi maan ehdottomalle huipulle 1990-luvun puolivälin jälkeen. Vuosina 1996–2008 Metallurg jäi vain kerran vaille mitalisijaa Venäjän pääsarjassa. Kaudella 2008–2009 Metallurg aloitti uudessa KHL-liigassa.
2000-luvulla Metallurg on menestynyt hyvin eurooppalaisissa turnauksissa. Joukkue voitti kaksi viimeistä European Hockey Leaguen mestaruutta 1999 ja 2000, Spengler Cupin 2005 ja Tampere Cupin kolmesti 2005, 2006, 2008. Metallurg voitti vuonna 2008 myös IIHF European Champions Cupin, eli Euroopan mestaruuden ja kohtasi samana vuonna New York Rangersin tappiollisesti Victoria Cupissa. Vuonna 2009 Metallurg sai hopeaa Jääkiekon mestarien liigassa.
"Tilanne 9. tammikuuta 2019"
Erkki Raatikainen
Erkki Raatikainen (24. toukokuuta 1930 Jyväskylä – 30. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, toimittaja ja kirjailija sekä Yleisradion pääjohtaja 1970–1979.
Raatikainen pääsi ylioppilaaksi 1948 ja toimi "Suomen Sosialidemokraatin" ulkomaanosaston toimittajana 1950–1955. BBC:n maailmanpalvelun suomenkielisen osaston toimittajana Lontoossa Raatikainen työskenteli 1955–1958, Yleisradion tiedotuspäällikkönä 1958–1961 ja Suomen television uutispäällikkönä 1961–1964.
SDP:n puoluesihteerinä Raatikainen toimi vuosina 1967–1969 ja sitä aiemmin Suomen Sosialidemokraatin toisena päätoimittajana 1964–1966. Puoluesihteerikaudellaan Raatikainen sanoi SDP:lla olevan ”luurankoja kaapissa”, ja termi ”sosialismin luuranko” eli poliittisten pilapiirtäjien ansiosta vuosia.
Poliittiselta kannaltaan Raatikainen oli vasemmistososialidemokraatti, ja hän veti kaudellaan puolueeseen nuoria radikaaleja. Puolueura päättyi kuitenkin lyhyeen, kun hän sai tarjouksen Yleisradion pääjohtajaksi.
Revon aikana Yleisradion oli katsottu olleen liiaksi vasemmalla, ja tilalle otettiin Keskustapuolueen Pekka Silvola ja Raatikainen normalisoimaan, jota termiä Raatikainen itse käytti, vaikka se noihin aikoihin liittyi Tšekkoslovakian miehityksen jälkeiseen tilanteeseen, jossa kommunistinen puolue palautti vanhan linjan.
Raatikaisen ollessa pääjohtajana 1970-1979 Yleisradion taloudelliset ja henkilöresurssit kasvoivat samalla kun yhteydet länteen ja itään laajenivat. Sosialidemokraatit halusivat kuitenkin vaihtaa puolueen mandaatilla olleen pääjohtajan. Hänen seuraajansa oli Sakari Kiuru. Raatikainen palasi toimittajaksi. Hyvät neuvostosuhteet kuitenkin säilyivät, ja Raatikainen seurasi puoluekokouksia aitiopaikalta.
Pääjohtajakautensa jälkeen Raatikainen aloitti radiossa "Eurooppalaisia puheenvuoroja" -ohjelmasarjan, jonka rinnalle tulivat sittemmin sarjat "Amerikkalaisia puheenvuoroja" ja "Kolmannen maailman puheenvuoroja". Raatikainen kirjoitti kolumneja mm. Apu-lehteen ja vielä viimeisinä elinvuosinaan hän toimi ajoittain kolumnistina Ylen ykkösen Ykkösaamu- ja Radio Suomen Ajantasa-ohjelmissa.
Raatikainen kirjoitti pääjohtajauransa jälkeen useita kirjoja, muun muassa puoluetovereistaan Mauno Koivistosta ja Kalevi Sorsasta sekä sisäministerinäkin toimineesta, Alzheimerin tautia sairastaneesta vaimostaan Kaisa Raatikaisesta. Neuvostoliitosta hän kirjoitti kolme kirjaa.
Raatikaisen isä oli toimittaja Jussi Raatikainen, joka valittiin kansanedustajaksi 1936 ja oli ministeri 1948–1950.
Lågskär
Lågskär on majakkasaari Ahvenanmaan eteläosassa.
Lågskär kuuluu Lemlandin kuntaan. Saari sijaitsee noin 20 km Maarianhaminasta etelään. Pääsaari on kooltaan vajaa 50 hehtaaria, ja sen ympärillä on noin 15 luodon muodostama hajanainen saaristo.
Saarelle rakennettiin ensimmäinen tunnusmajakka, eli kummeli vuonna 1696. Se oli 21 m korkea. Isovihan aikana vuonna 1714 venäläiset tuhosivat sen. Uusi pooki valmistui vuonna 1794, mutta sekin joutui venäläisten kohteeksi, ja tuhottiin Suomen sodassa vuonna 1808. Kolmas, puinen tunnusmajakka rakennettiin 1814. Sen päälle asennettiin lyhtykoju 1839, ja valo sytytettiin ensi kerran syyskuussa 1840. Krimin sodan jälkeen 1854 ryhdyttiin rakentamaan kivitornia ja 21 metriä korkea majakka nousi vuonna 1859, mutta senkin kohtalona oli joutua venäläisten räjäyttämäksi ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1915. Neljäs yritys, ja neljäs majakka valmistui itsenäisen Suomen rakentamana vuonna 1920. Se on yli 40 metriä korkea, katkaistun pyramidin muotoinen punainen betonimajakka. Myös kolmas asuinrakennus on rakennettu samana vuonna.
Majakka automatisoitiin täysin vuonna 1961. Samalla myös sen valolaite vaihdettiin pienempään. Alkuperäinen, ensimmäinen Suomeen tuotu täysautomaattinen majakkapylväs siirrettiin Merenkulkuhallituksen talon aulaan Helsingin Olympialaiturille muistomerkiksi; sieltä se siirrettiin 1980-luvulla uuteen toimitaloon Porkkalankadulle. Pylväs tuhoutui muuton yhteydessä vuonna 2012, kun sitä oltiin siirtämässä sijoituspaikasta kuorma-autoon.
Majakan lähistöllä Hemlandetissa on 4 rakennusta, joissa majakanvartijat asuivat ja joissa on myös sauna ja muita tiloja. Asuinrakennusten jäätyä tyhjilleen alkoivat niitä käyttää tilapäismajoitukseen lintuharrastajat. Saarelle perustettiin 1963 lintuasema, jota ylläpitää yhdistys Ålands fågelskyddsförening. Lintuasemalle pääsee miehittäjäksi ottamalla yhteyttä yhdistykseen, joka järjestää kuljetuksen asemalle.
Majakka sähköistettiin vuonna 1986 tuuligeneraattorien avulla. 2000-luvun taitteessa tilalle vaihdettiin aurinkopaneelit.
Lågskärillä ilmestyy Lågskär-Sanomat-niminen lehti, jota ovat toimittaneet lintumiesten (ja -naisten) lapset ja sukulaislapset. Lehden perustivat Pirjo Rautiaisen aloitteesta Milla Saarinen, Varpu Heikinheimo sekä Vuokko Heikinheimo. Ensimmäinen lehti ilmestyi vuonna 1999 ja numeroita on kertynyt vuosien varrella. Lehtiarkisto löytyy lintuasemalta. Lehdet ovat useimmiten huumorilla tehtyjä, eikä niitä pidä ottaa vakavasti.
Brandon Novak
Kun Novak oli 14-vuotias, Tony Hawk tarjosi hänelle skeittaussopimusta. Silti Novak ei ole toistaiseksi esiintynyt yhdessäkään Tony Hawkin pelissä.
Novak käytti heroiinia 14-vuotiaasta lähtien ja on ollut kuivilla vuodesta 2006. Hän on tatuoinut mahaansa tekstin " No More Fucking Heroin". Hän esiintyy eräässä Duudsonien kolmannen kauden jaksossa "Talviolympialaiset" Bam Margeran kanssa.
Atso
Atso on suomalainen miehen etunimi. Atson nimipäivää vietetään 28. heinäkuuta. Nimen taustalla on 1200-luvulla kirjoitettu Liivinmaan kronikka, jossa esiintyvät henkilönnimet Asse ja Asso, joiden germaaninen alkumuoto on Azzo. Suomenkielisen nimen Atso on niiden pohjalta muodostanut Helsingin yliopiston saksan kielen lehtori Bernhard Fredrik Godenhjelm, jonka runokokoelmassa "Kertovaisia runoelmia" (1892), balladissa "Syksyinen tarina", esiintyy merirosvo nimeltä Atso.
Suomessa on vuoden 2009 loppuun mennessä ollut kirjoilla 893 Atso-nimistä henkilöä. 2000-luvulla heinäkuuhun 2015 mennessä nimi on annettu 156 pojalle.