hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bernarr Macfadden
Bernarr Macfadden (16. elokuuta 1868 Mill Spring, Missouri, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 1955) oli liikuntakulttuurin edustaja. Hän yhdisti kehonrakennukseen ravitsemuksen ja terveyttä koskevia teorioita. Hän perusti lehtiyhtiö Macfadden Publicationsin.
Bernarr Macfadden oli alkuperäiseltä nimeltään Bernard Adolphus McFadden, mutta hän muutti nimensä saadakseen siihen vaikutelman suuremmasta voimasta. Macfadden perusti "Physical Culture" -nimisen lehden 1899 ja loi myöhemmin kustannuskonsernin, johon kuului muun muassa elokuvalehti Photoplay ja roskalehti The New York Graphic. Hän oli aikansa kuuluisuuksia, jonka tuttavapiiriin kuuluivat Shirley Temple, Clark Gable, Franklin D. Roosevelt, Will Rogers ja Rudolph Valentino. Uransa huipulla hän omisti hotelleja ja kerrostalon New Yorkissa.
Hän yritti perustaa uskonnon, jonka taustana olisi ollut liikuntakulttuuri. Hän väitti, että hänen elämänohjeitaan noudattamalla ihminen voi elää 150-vuotiaaksi. Hän oli naimisissa neljä kertaa ja hänellä oli seitsemän lasta. Hän kuoli virtsateiden tulehdukseen.
Varenikliini
Varenikliini on tupakoinnin lopettamiseen käytettävä reseptilääke. Varenikliinimolekyyli muistuttaa nikotiinimolekyyliä, ja se sitoutuu hermosolujen nikotiinireseptoreihin estäen nikotiinin vaikutusta elimistössä, vähentäen tupakointihalua ja helpottaen nikotiinin puutteesta aiheutuvia vieroitusoireita. Lääkkeen käytön seurauksena tupakointi tyypillisesti tuntuu tupakoitsijasta epämiellyttävältä.
Varenikliinia käytetään tyypillisesti 12 viikon kuurina. Kuuri aloitetaan viikkoa ennen tupakoinnin lopettamista. Lääkekuuri voi aiheuttaa joitakin sivuvaikutuksia, joita voi kuitenkin lievittää lääkeannosta säätämällä. Varenikliinin kanssa rinnakkain ei tule käyttää nikotiinikorvaushoitoa.
Varenikliinin tehokkuudesta on selkeää näyttöä. Cochrane-tutkimuksessa varenikliinihoitoa saaneista tupakoinnin lopettamista yrittäneistä potilaista 24,4% onnistui lopettamaan tupakanpolton, kun lumelääkettä saaneet tupakoinnin lopettamista yrittäneistä 10,7 % onnistui lopettamisessa.
Lääkeyhtiö Pfizer toi varenikliinin Yhdysvaltain markkinoille vuonna 2006. Suomessa varenikliini tuli Kela-korvattavaksi 2014. Varenikliinia käytetään tupakasta vieroituksen lisäksi muussa nikotiinivieroituksessa kuten nuuskan käytön lopettamisessa. San Franciscon yliopiston rottatutkimusten mukaan lääke saattaa auttaa myös alkoholiongelmaisia.
Varenikliinia myydään kauppanimellä Champix. Lääke otetaan tablettimuotoisena suun kautta. Toinen Suomessa käytössä oleva reseptilääke tupakoinnin lopettamiseen on bupropioni eli Zyban.
Varenikliinin mahdollisia haittavaikutuksia ovat muun muassa päänsärky, pahoinvointi, oksentelu, unettomuus, väsymys, ilmavaivat, huimaus, ummetus ja makuaistin häiriöt. Lääke saattaa aiheuttaa myös painajaisia, itsetuhoisuutta ja masennusoireita.
Varenikliini on nikotiini-asetyylikoliinireseptorin αβ-alatyypin osittaisagonisti. Lisäksi se sitoutuu αβ ja heikosti αβ- ja α-alatyyppejä sisältäviin yksiköihin. Varenikliini on α-täysagonisti.
Varenikliini on myös 5-HT-reseptori agonisti. Tämä voi olla osallisena mielialaan vaikuttavissa sivuvaikutuksissa.
Varenikliini eliminoituu pääasiassa munuaisten kautta.
Rajahaudan venesatama
Rajahaudan venesatama on Oulussa Rajakylän kaupunginosassa sijaitseva veneilysatama. Satama sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä keskustasta pohjoiseen, Perämeren sivulahdesta Kuivasmerestä itään pistävällä Rajahaudan lahdella, Letonniemen suojelualueen kaakkoispuolella.
Satamassa on 253 venepaikkaa, nosto- ja huoltolaituri sekä veneluiska. Satama on venepaikkojen määrällä mitattuna Pateniemen suuralueen suurin venesatama. Venesataman pohjoispuolella sijaitsee myös Rajahaudan yleinen uimaranta. Satamaan johtaa nimellissyvyydeltään 1,8 metrin syvyiseksi luodattu viitoitettu veneväylä.
Stained Class
Stained Class on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin neljäs studioalbumi joka ilmestyi vuonna 1978. Levyä on pidetty yhtenä yhtyeen uran huippukohdista. Ensimmäistä kertaa kannessa nähtiin klassiseksi muodostunut kirjasintyyli, joka korvasi aiempien levyjen fraktuuran.
Valitettavan sivujuonteen klassikkoalbumi sai vuonna 1990 kun kappaletta "Better By You Better Than Me" kuunnellut nuori ja hänen ystävänsä koettivat itsemurhaa 1985 kaverinsa kanssa seurauksella että ystävä sai surmansa. Nuoren perhe nosti yhtyettä vastaan oikeusjutun. Väite kuului, että lauluun oli piilotettu viestejä ("do it, do it" = ), jotka sai kuuluviin soittamalla albumia takaperin. Rob Halford kertoi tämän johtuvan hengitystekniikastaan, joka on samanlainen kuin Elvis Presleyllä, ja että tällaisia tahattomia "piiloviestejä" löytyy myös muista Judas Priestin kappaleista. Syytteet hylättiin. Kappale itse ei edes ole Priestin alkuperäinen sävellys, vaan sen on tehnyt Spooky Tooth -yhtyeen kosketinsoittaja Gary Wright vuonna 1969.
Vuonna 2001 albumista ilmestyi remasteroitu versio kahden lisäraidan kanssa. 2004 brittiläinen metallilehti Metal Hammer nimesi Stained Classin historian raskaimmaksi albumiksi."Huom.: Tämä on ainoa albumi jonka kappaleiden tekoon osallistuivat kaikki jäsenet.
Lilli Tulenheimo
Lilli Maria Tulenheimo (o.s. "Horsma", alk. "Högdahl"; 22. kesäkuuta 1880 Helsinki – 10. joulukuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin 1897–1927. Hänen merkittäviä roolejaan olivat muun muassa Orleansin neitsyt, Raimunda (Jacinto Benaventen "Väärä rakkaus"), Ofelia, Lea, Sapfo ja Regina von Emmeritz. Tulenheimolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1948.
Tulenheimon puoliso oli Suomen pääministeri ja Helsingin kaupunginjohtaja Antti Tulenheimo. Hänen sisariaan olivat näyttelijät Päivi Horsma-Salo ja Arna Högdahl.
Leopold Frankenberger
Leopold Frankenberger tai Frankenreiter (?-1860?, Graz?, Itävalta) oli Adolf Hitlerin asianajajan Hans Frankin kertoman mukaan Hitlerin juutalainen isoisä.
Hakiessaan syntymätodistusta Hitlerin isälle Aloisille vuonna 1837 tuore 42-vuotias äiti Maria Anna Schicklgruber kieltäytyi mainitsemasta isän nimeä. Poika kirjattiin aviottomaksi lapseksi ja sai äitinsä sukunimen Schicklgruber. Viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen Maria Anna avioitui Johann Georg Hiedlerin kanssa, joka ei kuitenkaan eläessään tunnustanut poikaa omakseen. Johann Georgin veli Johann Nepomuk Hüttler virallisti Johann Georg Hiedlerin Alois Schicklgruberin isäksi vasta 1876, 20 vuotta Johann Georgin kuoleman jälkeen. Alois Hitlerin isästä ja Adolf Hitlerin isoisästä ei ole näin varmuutta, vaikka yleensä historioitsijat pitävät veljeksistä jompaakumpaa todennäköisimpänä ehdokkaana.
Hans Frankin, Hitlerin asianajajan Nürnbergin oikeudenkäyntien aikana antaman kertomuksen mukaan Hitler olisi palkannut hänet tutkimaan sukutaustaansa vuoden 1930 aikoihin. Frank olisi tutkimustensa perusteella löytänyt tietoja, joiden mukaan Hitlerin isä oli mahdollisesti, ellei todennäköisesti puoleksi juutalainen. Maria Anna Schicklgruber olisi työskennellyt keittäjättärenä vauraalle juutalaisperheelle nimeltään Frankenberger. Perheen poika, 19-vuotias Leopold olisi saattanut tuolloin 42-vuotiaan Maria Annan raskaaksi. Välttääkseen skandaalin perhe olisi maksanut korvausta Maria Annalle kunnes Alois täytti 14. Lisäksi perheen ja Maria Annan välillä olisi käyty vuosien ajan kirjeenvaihtoa, mikä olisi tietysti kertonut vallitsevista lämpimistä väleistä.
Sekä Hans Frank että Hitler pitivät kuitenkin todennäköisimpänä vaihtoehtona virallista isoisää, Johann Georg Hiedleriä.
Historioitsija Werner Maserin mukaan juutalaisperheen oleskelu Grazissa 1800-luvun puolivälin aikoihin oli erittäin epätodennäköistä, koska alueella ei valvotun säädöksen mukaan saanut oleskella pysyvästi juutalaisia. Lisäksi Leopold Frankenbergeristä tai Frankenreiteristä tai hänen perheestään ei löydy merkintöjä eikä mainintoja alueen kirjoissa tai rekistereissä.
Psykologi Walter C. Langerin toisen maailmansodan aikana laatimasta psykologisesta profiilista löytyy samankaltainen olettamus Hitlerin isoisästä. Langerin mukaan isoäiti olisikin työskennellyt aateloidun juutalaisen pankkiirisuvun Rothschildien taloudessa ja Aloisin isä olisi ollut joku Rothschildeista. Väitteen mukaan Itävallan kansleri Engelbert Dollfuss olisi ottanut asiasta selvän ja Hitler olisi tästä kuultuaan jouduttanut Itävallan liittämistä ja Dollfussin murhauttamista. Langerin lähteet koostuivat natseja paenneiden saksalaisisten ja takinkääntäneiden ex-natsien lausunnoista, joiden arvoa on myöhemmin kritisoitu.
HDF-levy
HDF-levy () on ohut kova puukuitulevy, joka valmistetaan kuivausmenetelmällä hienorakenteisesta puukuidusta. Valmistuksessa käytetään myös sideainetta, kuten formaldehydihartseja, jotka voivat aiheuttaa terveyshaittoja erityisesti HDF-levyjen kanssa työskentelevien parissa. HDF-levyn rakenne on kauttaaltaan homogeeninen ja erittäin tiivis, yleensä 500–1450 kg/m³. HDF-levystä saadaan hyvin säänkestävää ja se on helposti työstettävissä.
HDF-raakalevyn molemmat pinnat ovat sileät. Levyjä saa myös pinnoitettuna melamiinilla, viilulla tai maalilla sekä myös eri tavalla rei'itettynä tai jyrsittynä. Levypaksuudet ovat yleensä 3–6 mm. HDF-levyä käytetään laajalti esimerkiksi kalusteteollisuudessa, lattianpäällysteiden runkorakenteena, oviteollisuudessa pintarakenteena ja ajoneuvoteollisuudessa.
HDF-levyä ei valmisteta Suomessa.
Muistomitali
Muistomitalilla tarkoitetaan jonkun asian tai tapahtuman muistoksi annettavaa mitalia. Suomen kunniamerkkikäytännössä muistomitalit ovat tavallisesti nauhassa rinnassa kannettavia kunniamerkin luonteisia mitaleja. Muistomitaleja on eri muotoisia ja erityyppisiä. Ristin muotoista muistomitalia voidaan kutsua muistoristiksi.
Suomessa tyypillisimmät muistomitalit ovat sisällissodan (1918) ja heimosotien (1918-1922) kuin myös toisen maailmansodan ajalta talvisodan (1939-1940) sekä jatko- ja Lapin sodan (1941-1945) muistomitalit. Nämä mitalit sai hakemuksesta jokainen sotaan osallistunut suomalainen, kuitenkaan sisällissodan mitalia ei punaisten puolella taistelleille ole myönnetty. Lisäksi pääosa toisen maailmansodan suomalaisista sotaveteraaneista on oikeutettu saamaan sodanaikaisen joukko-osastonsa muistoristin.
Janne Kangaskokko
Janne Kangaskokko (s. 29. joulukuuta 1983 Kärsämäki) on suomalainen lentopalloilija. Kaudella 2013–2014 hän edusti oululaista Ettaa Mestaruusliigassa.
Junioreissa Kangaskokko pelasi kaksoisedustuksella Kärsämäen Katajassa ja Pudasjärven Urheilijoissa. Ensimmäisen SM-liigakautensa hän pelasi 2004–2005 Perungan pojissa. Hän pelasi kaksi kautta keskitorjujana, mutta kaudella 2006–2007 pelipaikka vaihdettiin hakkuriksi. Perungan pojat ja Napapiirin Palloketut yhdistivät kaudella rovaniemeläisen liigalentopalloilun Santasport-joukkueeksi. Kangaskokko pelasi kauden ykkössarjaa Santasport 2:ssa. Kaudella 2007–2008 Kangaskokko siirtyi takaisin Santasportin liigajoukkueeseen hakkurin pelipaikalle ja joukkue saavutti SM-kultaa. Kaudella 2008–2009 Kangaskokko palasi keskitorjujan rooliin Santasportin liigajoukkueessa. Joukkue saavutti kaudella SM-hopeaa.
Kaudella 2009–2010 Kangaskokko vaihtoi seuraa oululaiseen Sun Volleyhin. Pelipaikkana oli jälleen keskitorjuja. Joukkue voitti Suomen Cupissa kultaa ja voitti runkosarjan. Puolivälieräottelussa Joensuun Rientoa vastaan joukkueen hakkuri Marko Aho katkaisi akillesjänteensä ja Kangaskokko asetettiin hakkurin paikalle. Kangaskokko pelasi kauden loput ottelut hakkurina saavuttaen joukkueen kanssa SM-kultaa finaalissa Pielaveden Sampoa vastaan. Mitali oli kaikkien aikojen ensimmäinen oululaisessa lentopalloilussa. Kaudet 2010–2012 Kangaskokko pelasi Sun Vollen riveissä hakkurina, keskitorjujana ja yleispelaajana.
Vuodesta 2012 Kangaskokko on pelannut Ettassa.
"Nuoret"
"Miehet"
Kannonkosken kunnanvaltuusto
Kannonkosken kunnanvaltuusto on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Kannonkosken kunnassa. Valtuustossa on ollut 17 jäsentä ja vuodesta 2017 alkaen valtuutettuja on 15. Suomen Keskustalla on ollut enemmistö valtuuston paikoista vuodesta 1988 lähtien.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa äänestysprosentti oli 61,4 % ja kunnan ääniharava Sanna Villman (SDP) 109 äänellä.
Kunnantalo, jossa valtuusto istui, paloi poroksi maaliskuun alussa vuonna 2014.
Karstulan kunnanvaltuusto
Karstulan kunnanvaltuusto on Karstulan kunnan ylin päättävä elin. Se koostuu nykyisin 27 kunnallisvaaleilla valittavasta jäsenestä. Vaaleista 1996 alkaen keskustalla on ollut enemmistö valtuuston paikoista.
Harvester of Sorrow
Harvester of Sorrow on thrash/heavy metal -yhtye Metallican kappale, joka julkaistiin 28. elokuuta 1988 ensimmäisenä singlenä "...And Justice for All" -studioalbumilta. Kappale on albumin tunnetuimpia kappaleita ”Onen” sekä ”Blackenedin” lisäksi. Metallican esitettyä kappaleen Moskovassa 1991 se nousi suurempaan suosioon. Kappaleen sanoitukset viittaavat ihmiseen, joka kärsii vihaa ja surua. Kappale on albumin kuudes kappale, ja ensimmäisinä nauhoitettujen joukossa.
Kappale on tempoltaan hidas, mutta aggressiivinen ja sisältää raskaan kitarariffin.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Morton Downey Jr.
Morton Downey Jr. (s. Sean Morton Downey, 9. joulukuuta 1933 – 12. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen kiistanalainen talk show -isäntä, näyttelijä, laulaja ja DJ. Hän oli trash-talk-formaatin uranuurtaja.
Downey syntyi Los Angelesissa laulaja Morton Downeyn ja Barbara Bennettin perheeseen. Isänsä lailla hän aikoi ryhtyä laulajaksi. Hänen tunnetuimpia hittejään on mm. "Boulevard of Broken Dreams".
1980-luvulla Downey toimi talk-show-isäntänä Sacramentossa, jossa hän hankki oikeistolaisen ja populistisen tyylin, ja väitti vastaan jokaiselle, jolla oli liberaali näkökulma. Hän tuli tunnetuksi sanaharkastaan Wally Georgen kanssa. Taistelun lopputuloksena poliisi joutui painamaan Downeyn lattiaan. Myöhemmin hän matkasi New Jerseyhin, jossa nauhoitettiin "Morton Downey Jr. Show'ta", joka lopetettiin kahden vuoden kuluttua alhaisten katsojalukujen takia. Yksi ohjelman tunnusmerkeistä oli Mortonin tapa puhaltaa tupakan savua vieraiden kasvoille. Hän piti erityisesti vieraidensa ärsyttämisestä.
Menestyttyään pop-kulttuurissa Downey kutsuttiin Saturday Night Liveen ja myös hänen näyttelijäuransa alkoi. Elokuvia, joissa hän näytteli olivat "Nörttien kosto 3" ja "Predator 2".
Downeyn ohjelman suosion alkaessa laskea 1989, hän oli mukana välikohtauksessa San Franciscon lentokentän vessassa. Hän väitti uusnatsien hyökänneen hänen kimppuunsa, maalanneen hakaristin hänen kasvoihinsa ja yrittäneen ajella hänen päänsä paljaaksi. Jotkin epäjohdonmukaisuudet Downeyn tarinassa (kuten se että hakaristi oli maalattu väärinpäin, mikä viittasi siihen, että Downey oli maalannut merkin itse), ja poliisien epäonnistuminen tukevien todisteiden löytämisessä saivat monet uskomaan että tapaus oli huijausta ja huomion etsintää. Muutaman kuukauden kuluttua ohjelma lopetettiin.
Downey esiintyi myös "WrestleMania V'ssä" samana vuonna. Hän oli yksi Roddy Piperin vieraista. Sketsissä hän vihastutti Piperia puhaltelemalla tupakkasavua hänen kasvoilleen ja kutsumalla häntä transvestiitiksi. Lopulta Piper tasoitti tilanteen suihkuttamalla vaahtoa vaahtosammuttimella Downey'a kasvoihin. "The Tonight Show'n" kuuluttajaa Downey iski tuolilla ja löi häntä.
Haastatteluissa hän katui joistain äärimmäisyyksistään TV-show'ssaan, sanoen että oli mennyt liian pitkälle. Hän kuitenkin väitti, että hänen ohjelmansa oli parempilaatuinen kuin Jerry Springerin.
Kuuluisien vanhempien myötä Downey syntyi helppoon elämään. Hänet kasvatettiin Massachusettsissa. Hänellä oli neljä lasta neljästä eri avioliitosta. Hän ei ole sukua Robert Downey Jr.'lle, mutta Super Mario-pelisarjassa esiintyvä Morton Koopa Jr. on nimetty hänen mukaansa.
Vuonna 1996 Downeylle diagnosoitiin keuhkosyöpä ja häneltä poistettiin yksi keuhko. Hän oli polttanut raskaasti ja liittyi nyt tupakanvastustajiin ja puhui tupakkaa vastaan kuolemaansa asti. Hän syytti tupakanvalmistajia valehtelusta kuluttajille.
Jukka Sihvonen
Jukka Sihvonen on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan
Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan, alkuteos on tohtori Lotta Snickaren ja kirjailija ja toimittaja Liza Marklundin kirja, jonka on Ruotsissa julkaissut Piratförlaget vuonna 2005. Kirjassa kannustetaan naisia pitämään yhtä ja esitetään naisten urakehitystä haittaavia esteitä. Kirjan on suomentanut Sanna Manninen ja sen kustantaja Suomessa on Otava. Kirjan nimi on lainaus Madeleine Albrightilta.
Tka9
Tka9 on Rautatieviraston myöntämä ratatyökoneiden kalustosarjatunnus. Kalustosarjaan kuuluu toistaiseksi yksi ratatyökone, Destian tytäryhtiön, rautateiden kunnossapitoon keskittyvän tytäryhtiön Destia Railin hallinnassa oleva Tka9 nro 91901. Kyseinen yksikkö sai Rautatieviraston hyväksynnän keväällä 2007.
Sarjan ensimmäinen yksikkö on Saalasti Oy:n valmistama, ja se on tyyppiä Railbear 330. Työkoneessa on Deutzin valmistama V6-moottori, teholtaan 330 kW. Yksikön suurin nopeus on 80 kilometriä tunnissa. Se on varustettu tilavalla ilmastoidulla ohjaamolla, jossa on kuljettajan lisäksi tilaa yhdeksälle henkilölle.
The Dukes of Hazzard
The Dukes of Hazzard on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, joka perustuu samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan ohjasi Jay Chandrasekhar ja pääosissa ovat Seann William Scott, Johnny Knoxville ja Jessica Simpson. Elokuvan pituus on 1h 46min ja ikäraja K-11.
Elokuva kertoo kahdesta serkuksesta Bo ja Luke Dukesta, joiden jokapäiväiseen työhön kuuluu enonsa Jessen pontikan kuljettaminen ja jakelu. Kuljetusautona toimii General Lee, Bo'n rakas auto, vuoden 1969 Dodge Charger. Hazzardin kunnanjohtaja Boss Hogg käyttää kaikki päivät Hazzardin väen petkutusyrityksiin jotka useimmiten epäonnistuvat. Pikkukaupunkiin saapuu suuri rallitapahtuma johon Bo osallistuu yrittäen rikkoa Billy Prickettin ennätyksen eli viisi peräkkäistä voittoa. Mutta kun Hazzardin epärehelliset poliisivoimat Boss Hoggin käskystä takavarikoivat Dukejen tilan alkavat Bo ja Luke selvittää mitä Hogg tällä kertaa aikoo.
Jukka Sihvonen (professori)
Jukka Sihvonen on suomalainen professori. Hän on syntynyt Virroilla. Sihvonen toimii Turun yliopiston elokuvatutkimuksen professorina mediatutkimuksen oppiaineessa. Sihvonen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1979, lisensiaatiksi vuonna 1983 ja tohtoriksi vuonna 1993.
Piilopirtti (elokuva)
Piilopirtti on Seppo Huunosen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1978. Sen pääosissa esiintyvät Leo Lastumäki, Erkki Liikanen, Petra Frey ja Ritva Valkama. Myös sivuosissa nähdään monia tunnettuja näyttelijöitä, kuten Olavi Ahonen, Kauko Helovirta, Jyrki Kovaleff ja Risto Mäkelä. "Piilopirtti" on esitetty televisiossa vuosina 1982 ja 2017.
Elokuvan tarinasta antaa käsitystä sen alaotsikko ”Vilhon ja Matin vieroitusloma eli seitsemän synnin selibaatti”.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää "Piilopirttiä" tylsästi toteutettuna komediayritelmänä ja Huunosen menestyselokuvan "Lampaansyöjien" heikkona toisintona. Hän antaa sille tähtien sijaan pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Kombinaatti
Kombinaatti tarkoittaa sarjaankytkettyä moduulisysteemiä, jossa yhden moduulin tuote on toisen moduulin syöte.
Kun kombinaatin lopputuote on energia, puhutaan usein aggregaatista: tällöin polttomoottori muuttaa polttoaineen kemiallisen energian ensin mekaaniseksi energiaksi, joka puolestaan muutetaan generaattorissa sähköenergiaksi.
Yleisessä kielenkäytössä "kombinaatilla" tarkoitetaan tehdasta, jossa valmistetaan raaka-aineista ensin välituotetta tai puolivalmistetta ja puolivalmisteesta edelleen lopputuotetta.
Kombinaatteja ovat esimerkiksi rauta-terästehdaskombinaatti, joka käsittää rautatehtaan (sintraamo, koksaamo, voimala, masuuni) ja terästehtaan (konvertteri, valssaamo, pakkaamo), sekä selluloosa-paperitehdaskombinaatti, johon kuuluu selluloosatehdas (kuorimo, hakkuri, keittola, kuivaamo, soodakattila, voimala) ja paperitehdas (hollanteri, kalanteri, paperikone, pakkaamo). Kombinaateissa voi olla myös useampia tehtaita. Esimerkiksi Ford Motor Companyn autokombinaatti Dearbornissa Michiganissa käsittää rautatehtaan, terästehtaan, konepajan ja autotehtaan.
Sosialistisissa maissa termillä "kombinaatti" tarkoitettiin usein tuotantolaitosten yhdistymää, konsernia. Termi oli erityisesti käytössä Neuvostoliitossa ja DDR:ssä. Sosialistimaissa kombinaattiin liittyivät tuotannon ohella usein myös tuotekehittely, tutkimus ja markkinointi. Kombinaatin johdossa oli suurin yritys.
Kōan
Kōan (; kor. kong-an 공안) on tarina, dialogi, kysymys tai toteamus, jota käytetään zen-buddhalaisessa harjoituksessa synnyttämään oppilaalle suuren epäilyksen mieli, sekä testaamaan oppilaan kehittymistä zen-harjoituksessaan. Kōaneja käytetään erityisesti japanilaisessa rinzai-koulukunnassa.
Kōan-harjoituksen tarkoituksena on saavuttaa vastaus kōaniin kokemuksen muodossa. Usein koan on paradoksaalinen kysymys juuri sen vuoksi, että sen tarkoituksena on osoittaa loogisen ja dualistisen ajattelun rajallisuus ja täten auttaa oppilas irroittautumaan takertumisestaan ajatteluun. Esimerkiksi kysymykseen ""millainen ääni syntyy yhtä kättä taputettaessa?"" on zen-harjoituksessa täysin tarpeetonta yrittää luoda oikeaa vastausta ajattelulla.
Aloittelevan kōan-harjoituksen tarkoitus on luoda kysymykseen vastaus kokemalla valaistumiskokemus, satori. Kōanin ratkaisu ei tarkoita harjoituksen päättymistä. Onnistuneen vastauksen jälkeen kōan-harjoitus jatkuu uusien kōanien muodossa osana muuta zen-harjoitusta entisen mukaisesti, jotta ratkaisukokemusta opitaan kehittämään, ymmärtämään ja hyödyntämään jokapäiväisessä arjessa.
Lotta Snickare
Lotta Snickare (s. 1959) on Ruotsin suurimmassa pankissa, Swedbankissa, kouluttajana toimiva tohtori. Hänen ja Liza Marklundin yhteistyössä kirjoittama kirja, "Helvetissä on erityinen paikka naisille jotka eivät auta toisiaan" herätti voimakkaasta kantaaottavuudestaan johtuen runsaasti huomiota Ruotsissa.
Snickare asuu Tukholman Mälarhöjdenillä yhdessä miehensä Thomasin ja kolmen lapsensa kanssa.
Juri Sapega
Juri Nikolajevitš Sapega (, 1. tammikuuta 1965 Hrodna, Valko-Venäjä – 29. syyskuuta 2005 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentopalloilija ja lajin valmentaja. Sapega saavutti olympiahopeaa lentopallossa vuoden 1988 kesäolympialaisissa. Hän oli syntyperältään valkovenäläinen. Sapega pelasi Neuvostoliiton lentopallomaajoukkueessa vuodesta 1986. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2005.
Puolikova kuitulevy
Puolikova kuitulevy eli rakennekuitulevy on rakennustarvikkeenä käytettävä puukuiduista puristamalla valmistettu kuitulevy. Levyn valmistukseen käytetään puuhaketta joka hajotetaan hienoksi kuiduiksi.
Suomessa kuitulevy valmistetaan niin sanotulla "märkämenetelmällä". "Kuivamenetelmällä" valmistettua puolikovaa puukuitulevyä nimitetään MDF-levyksi.
Materiaalina käytetään pääasiassa puutuoteteollisuuden jätepuusta saatavaa haketta, osin koivukuitupuuta. Hake hajotetaan hienoiksi kuiduiksi ja saatu massa jauhetaan. Kuitujen sitoutuminen toisiinsa perustuu ensisijaisesti huopautukseen ja puun omaan liima-aineeseen, ligniiniin. Kuitujen joukkoon lisätään vettä ja mahdollisesti myös lisäaineita, kuten liimaa. Märkä massa ohjataan viiralle, jossa siitä puristetaan ylimääräinen vesi pois. Kuituraina katkaistaan puristustelojen jälkeen arkeiksi, jotka puristetaan. Puristuksen jälkeen levyt lämpökäsitellään lujuuden lisäämiseksi.
Puolikovan kuitulevyn tavanomainen tiheys on 300–800 kg/m³. Lujuusluokkia on kolme: A, B, ja C, joissa taivutuslujuus vaihtelee välillä 10-30 MPa, ja poikittaisvetolujuus 0,2-0,7 MPa. Kimmomoduuli on 2 000–3 500 MN/m².
Valmistuksprosessissa lisäaineilla voidaan parantaa levyjen eri ominaisuuksia: esimerkiksi lujuutta, iskunkestävyyttä, kosteudenkestävyyttä ja palonesto-ominaisuuksia.
Levykoot ja -paksuudet ovat tuotekohtaisia. Levyjä valmistetaan 6–12 mm vahvuisena, käytetyin vahvuus on 9 mm. "Kalibroidun" levyn mittatarkkuus on tavanomaista parempi. Levykoot ovat tyypillisesti noin 1,2 x 2,8 metriä.
Yleensä levy on toiselta puolelta sileä ja toiselta kohokuviollinen, "viirattu". Levyjä saa myös eri tavoin pintakäsiteltynä ja pinnoitettuina, sekä rei'itettynä. Levyistä tehdään runsaasti eri muotoisia jalosteita, esimerkiksi pinnoitettuja seinä- ja kattolamelleja.
Puolikovat kuitulevyt ovat varsin hyvin työstettäviä, levyihin on mahdollista porata reikiä tai sahata loveuksia. Levyä voidaan maalata, tapetoida ja laminoida.
Puolikovia kuitulevyjä käytetään pääasiassa rakentamisessa, erityisesti taloteollisuudessa esimerkiksi tuulensuojana, lämmöneristeenä, tai levyuumaisten runkopalkkien uumalevynä, sekä kattojen ja seinien pintamateriaalina.
Mika Pyrhönen
Mika Pyrhönen (s. 23. elokuuta 1975) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka pelasi uransa viimeisen kauden Tampereen Isku-Volleyssa kaudella 2007.
Pyrhönen on ollut jo kauan Suomen maajoukkueen runkopelaajia sekä loistanut SM-liigassa. Ennen Isku-Volleyta Pyrhönen on pelannut KuPS-Volleyssa sekä ulkomailla monia vuosia. Pyrhönen siirtyi kreikkalaisen Rethymnonin riveistä Isku-Volleyyn keväällä 2002. SM-kulta 199-senttisellä Pyrhösellä on Isku-Volleyn (2006) lisäksi KuPS-Volleysta vuosilta 1998 ja 2000.
Kauden 2003–04 Pyrhönen pelasi Saksassa Unterhachingissa ja seuraavan kauden Belgiassa Maaseikissa ennen paluutaan Tampereelle 2006.
Lähes 160 A-maaottelua pelannut Pyrhönen palkittiin vuonna 1995 nuorten (20-v) MM-kisojen parhaana torjujana, kun Suomi sijoittui kisoissa neljänneksi. 1996–2006 vuosien välillä Pyrhönen pelasi maajoukkueessa, jonka jälkeen hän päätti antaa tilaa nuorille tähdille.
Pyrhönen on valittu SM-liigan tähtikuusikkoon 2006 ja 2007 kausilla sekä 2007 kaudella hän voitti Ilta-Sanomien tähtikisan ennen Raision Loimun Venezuelalaista Enderwin Herreraa.
Melling Hellcat
Melling Hellcat on kehitysvaiheessa oleva auto, joka on markkinoille tullessaan nopein tielaillinen automalli. Auton kehityksen aloitti moottoriekspertti Al Melling ja se esiteltiin ensimmäisen kerran helmikuussa 2007. Autot valmistetaan Englannin Rochdalessa 20–30 kappaleen vuosivauhdilla.
Vaihteisto on kuusivaihteinen sekventiaalivaihteisto, kytkimiä on kaksi.
Moottori on neljällä turbolla ja kahdella välijäähdyttimellä varustettu V10-moottori.
Joe Trohman
Joe Trohman (s. 1. syyskuuta 1984) Hollywoodissa) on Fall Out Boy -yhtyeen kitaristi. Hän on perustanut Fall Out Boyn yhdessä Pete Wentzin kanssa. Sen jälkeen, kun he olivat perustaneet bändin, he löysivät jäsenen kirjakaupastakin; Hän oli Patrick Stump. He tekivät vanhojen jäsenten kanssa yhden levyn ja löysivät myöhemmin uuden jäsenen nimeltään Andy Hurley. Siitä syntyi Fall Out Boy.
Haaksirikkohuijaus
Haaksirikkohuijaus ("Lovewrecked") on vuonna 2005 tehty komediaelokuva. Elokuvan on ohjannut Randal Kleiser.
Rock-tähti Jason on ollut Jennyn idoli niin kauan kuin tämä jaksaa muistaa. Jenny menee onnesta sekaisin, kun selviää, että hänen unelmiensa mies on tulossa vierailulle paratiisisaaren lomakeskukseen, jossa Jenny on kesätöissä. Kuin kohtalon oikusta Jenny joutuu lähikosketukseen miehen kanssa, kun tämä putoaa laidan yli risteilyalukselta. Jenny pelastaa Jasonin ja uskottelee tälle, että he ovat ajautuneet autiolle saarelle, vaikka lomakylä on aivan lähellä. Mutta kun lehdistö saa tietää, että Jason on kadonnut, Jennyn on vaikea pitää tähti kokonaan itsellään."Elokuvan verkkosivut"
Porsche 911 GT1
Porsche 911 GT1 on rata-auto, joka suunniteltiin kilpailemaan Le Mansin 24 tunnin kisassa. Siitä tuli katuversio myyntiin luokittelutarkoitusta varten, mikä tunnetaan nimellä Straßenversion. Auto esiteltiin vuonna 1995 ja sen oli tarkoitus kilpailla vuoden 1996 Le Mansin kisoissa, nimestään huolimatta autolla on vain hyvin vähän yhteistä oikean Porsche 911:n kanssa, auton pohjalevy on otettu Porsche 956 ja Porsche 962 C-ryhmän autoista
Auto pärjäsi hyvin Le Mansissa vaikkakin se hävisi kokonaisvoiton Porsche WSC-95 prototyypille. Autolla ajettiin samana vuonna myös BPR Global GT -sarjassa (FIA GT Championshipin edeltäjä) neljän tunnin kisassa voittoon, myös Spassa voitettiin.
Autoon tehtiin vuoden 1997 Le Mansia varten pieniä muutoksia, mm. keulaa muutettiin, tämän auton nimeksi tuli 911 GT1 Evo, auto tuli kolmanneksi omassa luokassaan ja kokonaiskisan viidenneksi.
Vuonna 1998 Porsche päätti uudistaa autoa radikaalimmin aiemman vuoden huonon menestyksen takia, ja kun FIA ja ACO poistivat säännön että GT1 luokan autojen piti perustua tuotantoautoon, tehtiin uusi malli 911 GT1 '98, jossa on radikaaleja muutoksia muotoilussa ja uusi sekventiaali vaihdelaatikko. Uudistus oli onnistunut ja autoilla vietiin sekä ensimmäinen että toinen paikka
Moottorina autossa on keskelle sijoitettu tuplaturboahdettu, vesijäähdytetty 6-sylinterinen boksermoottori, jossa on 4 venttiiliä sylinteriä kohden (24 venttiiliä yhteensä).
Nissan R390 GT1
Nissan R390 GT1 on ylivoimaisesti tehokkain ja myös kallein katuauto, mitä Nissan on koskaan valmistanut. Katukäyttöön soveltuvia versioita valmistettiin vuonna 1998 vain se yksi kappale, jonka ACO GT1 -luokan säännöt edellyttivät, jotta auto voitaisiin hyväksyä Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Toisin kuin kilpailijat, Nissan todellakin rakensi ensin katuauton, jonka pohjalta kilpa-auto kehiteltiin. Muiden kilpailijoiden tapa oli rakentaa ensin kompromissiton täysiverinen kilpa-auto, josta sitten kesytettiin sääntöjen edellyttämä määrä katuautoja.
Auton suunnittelusta vastasi Tom Walkinshaw Racingin palveluksessa ollut Ian MacCallum. Auton hiilikuitukorin muotoja hiottiin huolellisesti ensin pienoismallin avulla Englannissa ja lopulta täysikokoista mallia käyttäen Nissanin omassa tuulitunnelissa Japanissa.
Heti ohjaamon takana sijaitsee auton voimanlähteenä käytetty tuplaturboilla varustettu 3.5 litrainen DOHC V8, tyyppimerkinnältään VRH35L, joka kehittää 410 kilowatin tehon 6800 rpm nopeudella, samalla kuitenkin täyttäen eurooppalaiset saastenormit.
Autossa on myös elektroninen lähtöavustin sekä luistonesto, jotta koneen teho saadaan maksimaalisesti hyödynnettyä paikaltaan lähdöissä sekä mutkista ulos kiihdytettäessä. Moottorin ja vetopyörästön välissä on Xtracin valmistama kuusinopeuksinen sekventaalivaihteisto, jota katuautossa operoidaan täysin manuaalisesti. Pyöränripustus on toteutettu jokaisessa kulmassa kahdella päällekäisellä kolmiotukivarella sekä kierrejousilla. Auton pysäyttämisestä huolehtivat joka kulmassa AP:n 14" tuuletetut ABS levyjarrut kuusimäntäisin jarrusatuloin.
Party Animals
Party Animals on alankomaalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat Jeff Porter, Jeroen Flamman, Mc Remsy, Evert van Buschbach, Patrick de Moor, Dennis Adam ja Paul Grommé.
Lievestuoreen rautatieasema
Lievestuoreen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Lievestuoreen taajamassa Laukaan kunnassa Keski-Suomen maakunnassa. Kilometreissä Lievestuore on esimerkiksi Toivakan keskustaajaman ja Joutsan Leivonmäen lähin rautatieasema.
Rautatien valmistuessa vuonna 1918 Lievestuore oli vielä Laukaan syrjäinen maalaiskylä. Alkuperäisen, vuonna 1914 valmistuneen melko vaatimattoman asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Thure Hellström. Pian rautatien valmistuttua Lievestuoreelle syntyi tehdasyhdyskunta, jonne perustettiin sellutehdas vuonna 1926. 
Lievestuoreen nykyinen, samoin Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus siirrettiin 1929 Koiviston maalaiskunnan Humaljoelta Karjalan kannakselta, jonne se oli rakennettu 1915, ja vanha asemarakennus muutettiin tavaramakasiiniksi. Vuoteen 1930 mennessä Lievestuoreesta oli muodostunut jo Laukaan suurin taajama, jossa oli yli 2 000 asukasta. Sota-aikana vuonna 1940 Lievestuoreelle, aseman länsipuolelle, sijoittui myös asevarikko. Lievestuoreen sellutehdas ajautui konkurssiin vuonna 1985, mutta myöhemmin paikkakunnalle on syntynyt uutta pienteollisuutta. Lipunmyynti Lievestuoreen asemalla lopetettiin vuonna 2000.
Lievestuoreen liikennepaikka oli miehitetty 3. toukokuuta 2007 kello 14:40 saakka, jolloin liikennepaikan uusi asetinlaite otettiin käyttöön ja liikenteenohjaustoiminnot siirtyvät hoidettavaksi kaukokäytöllä Pieksämäeltä käsin. Ensimmäinen kauko-ohjattu liikennetapahtuma oli henkilöjunan numero 828 saapuminen ja lähtö.
Viimeisinä vuosina Lievestuoreen asemalla pysähtyi päivittäin neljä InterCity-matkustajajunaa Jyväskylän suuntaan ja viisi Pieksämäen suuntaan. 11. elokuuta 2014 lähtien matkustajajunat eivät enää pysähtyneet Lievestuoreella. Syy on VR:n mukaan aseman vähentynyt käyttö viime vuosina. Matkustajia oli ollut noin kolme matkustajaa junaa kohti. Nykypäivänä Lievestuoreelta lähimmät henkilöliikenneasemat ovat Jyväskylä ja Hankasalmi.
Lievestuoreen asema-alueen rakennuksista on jäljellä aseman lisäksi makasiini ja varastorakennus. Alueelta on purettu vesitorni, saunarakennus, leivintupa sekä asuinrakennus. Asemarakennus ja tavaramakasiini siirtyivät valtion kiinteistöyhtiölle Senaatti-kiinteistöt Oy:lle vuonna 2007 ja ovat nykyään yksityisomistuksessa.
Museovirasto on luokitellut Lievestuoreen asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi suojelukohteeksi. Muutaman kilometrin päässä asemalta Jyväskylän suuntaan sijaitsee Pönttövuoren rautatietunneli.
Oleg Moliboga
Oleg Aleksejevitš Moliboga (, s. 27. helmikuuta 1953) on neuvostoliittolainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli yksi tunnetuimmista Neuvostoliiton lentopallomaajoukkueen pelaajista 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Moliboga urheili armeijan urheiluseurassa Dnepropetrovskissa. Hän saavutti olympiahopeaa Montrealin kesäolympialaisissa 1976 ja olympiakultaa Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Moliboga voitti kaksi lentopallon maailmanmestaruutta 1978 ja 1982.
Mazda 787
Mazda 787 on Mazdaspeedin valmistama C-ryhmän kilpa-auto. Sen kehitysversio 787B on ensimmäinen ja tähän mennessä viimeinen wankelmoottorilla varustettu automalli, jolla on voitettu Le Mansin 24 tunnin ajot, kun se ajajinaan Volker Weidler, Johnny Herbert ja Bertrand Gachot voitti vuonna 1991. Auto on samalla ensimmäinen japanilaisvalmisteinen automalli, jolla kyseiset kisat on voitettu. Autoa valmistettiin yhteensä 3 kappaletta (+ 3 kappaletta B -mallia). Alkuperäinen 787 malli oli epäluotettava ja yksikään autoista B-versiota lukuun ottamatta ei vuoden 1990 Le Mansissa päässyt maaliin.
Auton runko on valmistettu hiilikuitukomposiitista ja kori on kevlaria ja hiilikuitua.
Polttoaineensyöttönä on Nippon Denson elektroninen ruisku.
Moottorina on neliroottorinen wankelmoottori.
Ilmastoherkkyys
Ilmastoherkkyys on ilmaston lämpötilatasapainon muutos hiilidioksidipitoisuuden kaksinkertaistuessa. Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC arvioi neljännessä arviointiraportissaan maapallon ilmastoherkkyydeksi 2–4,5 °C, todennäköisimmin 3 °C. Lämpötilanousun jäämistä alle 1,5 °C:n pidetään erittäin epätodennäköisenä. Mahdollisuutta, että ilmastoherkkyys olisi yli 4,5 °C, ei voida sulkea pois, vaikka se ei sovi kovin hyvin yhteen havaintojen kanssa. Arvio on noussut jonkin verran vuonna 2001 julkistetusta, joka oli 1,5–4,5 °C.
Viidennessä arvioraportissaan (AR5, julkaistu lokakuussa 2013), on IPCC laskemassa ilmastoherkkyyden alarajaa arvoon 1,5 °C. Samalla on IPCC luopunut ilmoittamasta todennäköisen arvon. Syynä luopumiseen on IPCC:n arvioraportissa mainittu olevan konsensuksen puute IPCC:n tiedemiesten keskuudessa.
Vuosina 2011–2013 on ilmastoherkkyyttä tutkittu erityisen paljon. Näiden uusimpien tutkimusten mukaan ilmastoherkkyyden arvo 95 % todennäköisyydellä on välillä 0,7–1,8 °C. Todennäköisimmän arvon ollessa 1,3 °C.
Alfa Romeo Giulia TZ
Alfa Romeo Giulia TZ:n suunnittelu aloitettiin vuonna 1959 ja ensimmäinen koriprototyyppi toimitettiin vuonna 1961 Zagatolle. Auto esiteltiin yleisölle vuonna 1962 Torinon autonäyttelyssä. TZ-kirjaimet tulivat Tubolare Zagatosta. Auto oli tarkoitettu kilpakäyttöön, katukäyttöön tehdyissä moottorin teho oli pudotettu 112 hevosvoimaan.
Autossa on irrotettava kovakatto, takalasi on kiinteä. Auto muistutti keulasta Giulia SZ -mallia. TZ:n mekaniikka on peräisin Giuliasta, tosin suuresti muutettuna. Takana on erillisjousitus ja kaikissa pyörissä levyjarrut.
Automallin tuotanto alkoi vuonna 1963, rungon teki Ambrosini, mekaniikan Alfa Romeon kilpa-autoista vastannut Autodelta ja korin Zagato. Vuodesta 1963 vuoteen 1965 TZ-mallia rakennettiin yhteensä 112 kappaletta, 100 oli GT-luokituksen vaatima määrä. Mallilla otettiin monta luokkavoittoa muun muassa Sebringin 12 tunnin kisassa, Le Mansissa, Nürburgringin 1 000 kilometrin kilpailussa ja Targa Floriossa.
Vuonna 1964 esiteltiin edelleen kehitetty versio TZ2. Moottorina oli nyt 2 tulppaa/sylinteri oleva kuivasumppuvoitelulla oleva rivinelonen, joka tuotti 170 hevosvoimaa. Kori oli edelleen Zagaton tekemä. Koripaneelit oli nyt tehty lasikuidusta ja koko auto oli aikaisempaa matalampi ja kevyempi. TZ2:sta valmistettiin vain kilpaversiona ja valmistusmääräksi jäi näin vain 12 kpl. Tuotanto loppui vuoden 1965 lopussa ja tilalle tuli GTA.
Carlo Cavazzi
Carlo Cavazzi Space on italialainen avaruustekniikkayhtiö. Saksalainen OHB osti sen heinäkuussa 2007.
Yhtiö syntyi vuonna 1981 Milanoon rakentamaan mikrosatelliitteja, mm. MIOSAT on vuonna 2007 tekeillä ASIn tilauksena. Yhtiö kehittyi nk. keskikokoiseksi satelliittivalmistajaksi, siinä työskentelee 180 ihmistä. Yhtiö valmistaa myös avaruusalusten tieteellisiä laitteita ja tekee kaukokartoitusdatan käsittelyä. Sen liikevaihto oli 36 miljoonaa euroa vuonna 2005–2006.
EON Productions
EON Productions Ltd. on Albert R. Broccolin ja Harry Saltzmanin vuonna 1961 perustama tuotantoyhtiö, joka luotiin James Bond -elokuvien tuottamista varten. EON:n elokuvia levitti alun perin yhdysvaltalainen United Artists -elokuvayhtiö, mutta tämän omistava Metro-Goldwyn-Mayer syrjäytti sen ja on nykyisin EON:n elokuvien julkaisija yhdessä Columbia Picturesin kanssa.
Triumph TR7
Triumph TR7 oli vuonna 1975 esitelty urheiluauto. Kori oli kiilamainen ja muotoilu jakoi mielipiteet. Moottori oli 2,0-litrainen. Auton muodot oli suunnitellut Harris Mann, joka suunnitteli myös Leyland Princessin. Autoa valmistettiin 112 368 kappaletta ja tehokkaampaa TR8-mallia 2 722 kappaletta.
Vuonna 1979 esiteltiin avomalli TR7 Drophead, joka tuli ensin myyntiin Yhdysvalloissa ja myöhemmin myös Britanniassa vuonna 1980.
Vuonna 1980 tuli vientimarkkinoille malli TR8, joka oli TR7:n Rover V8 -moottorilla varustettu versio.
Autosta kehitettiin myös nelosryhmän ralliauto, jossa käytettiin aluksi Dolomite Sprintin 16-venttiilistä kahden litran moottoria. Myöhemmin moottoriksi vaihdettiin viritetty Rover V8.
Mielenkiintoinen yksityiskohta on, että autoon saatiin kilpailuluokitus, vaikka mallia ei ollut valmistettu vielä koskaan katuliikenteeseen V8-moottorilla. 
Kilpailumenestystä ei juurikaan soraralleissa tullut, mutta asfaltilla auto oli erittäin nopea. Kuuluisimpia kuljettajia olivat muun muassa Tony Pond, Per Eklund ja Simo Lampinen.
Tehy
Tehy (aiemmin Terveydenhuoltoalan ammattijärjestö) on suomalainen terveys- ja sosiaalialan ammattijärjestö. Sillä on yli 160 000 jäsentä. Tehyn suurin ammattiryhmä ovat sairaanhoitajat, joita on järjestön jäsenistä noin puolet. Yli 90 prosenttia tehyläisistä on naisia. Tehy on Toimihenkilökeskusjärjestö STTK:n suurin ammattiliitto.
Tehyyn kuuluu yli 200 ammattiosastoa, jotka hoitavat edunvalvontaa ja yhdistävät saman työnantajan palveluksessa olevat ja saman alueen tehyläiset. Kaikki tehyläiset kuuluvat ammattiosastoihin tai Tehyn opiskelijayhdistykseen. Tehyyn kuuluu myös yhdeksän ammatillista yhteistyöjäsenjärjestöä sekä ammatillisia jaostoja, jotka edistävät jäsentensä ammatillista toimintaa.
Tehy perustettiin 7. kesäkuuta 1982, kun kuusi TVK:laista terveydenhuoltoalan ammattijärjestöä yhdistyi. Perustettaessa liittoon kuului 51 000 jäsentä. Fuusiota oli valmisteltu jo pitkään ja nimellä ”Tehy” viitattiin terveysalan ammattiliittojen yhteistyöhön jo 1960-luvulta alkaen.
Yksityissektoria koskevissa työehtoneuvotteluissa Tehy tekee yhteistyötä Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPerin ja Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTOn kanssa. Järjestöt muodostavat Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestön (TSN).
Tehy on käynyt suurempia lakkotaisteluja vuosina 1983, 1995, 2003 ja 2007. Vuoden 2007 työtaistelu sai suurta huomiota, kun Tehy käytti painostuskeinona joukkoirtisanoutumista.
Järjestön jäsenlehti on 12 kertaa vuodessa ilmestyvä "Tehy".
Noin 75 % jäsenistä työskentelee kuntien tai kuntayhtymien palveluksessa ja vajaat 20 % yksityisellä sektorilla. Tehyyn kuuluu johto-, esimies-, asiantuntija-, erikois- ja perustehtävissä toimivia sekä tutkijoita ja ammatinharjoittajia.
Jäsenistä noin puolella on sairaanhoitajan ja 10 prosentilla lähihoitajan tutkinto. Terveydenhoitajia ja fysioterapeutteja on molempia noin kuusi prosenttia ja laboratoriohoitajia, hammashoitajia/suuhygienistejä ja lastenhoitajia kutakin viitisen prosenttia.
Jäsenistön ammattinimikkeitä ovat muun muassa:
Tehyn jäsenjärjestöinä on ammattiosastojen lisäksi kahdeksan ammatillista yhdistystä, jotka ovat valtuuttaneet Tehyn neuvottelemaan jäsentensä työehdoista. Jäsenjärjestöjä ovat:
Tehyn valtuusto valitaan vaaleilla. Valtuuston koko kasvoi 2017 vaaleissa aiemmasta 63 valtuutetusta 83 valtuutettuun. Käytössä on suhteellinen vaalitapa. Vaaleissa voi äänestää sähköisesti tai postitse. Ehdokaslistoja asettavat suurin piirtein puoluepoliittisten jakolinjojen mukaan järjestäytyneet ryhmät.
KesäQ
KesäQ oli Yleisradion kesäkuussa 1995 ja 1996 esittämä Oulusta lähetetty nuortenohjelma, jota esitettiin Yle TV1-kanavalla. Ohjelman yhtenä juontajana toimi Juha Vidgrén.
Ohjelmassa oli muun muassa ruudukkopeli, johon katsojat pystyivät osallistumaan puhelimella ja voittamaan palkintoja. Jokaisessa ohjelmassa esitettiin nuorisotelevisiosarjan osa, vuonna 1995 "Majakan väki" ("Round the Twist") ja vuonna 1996 "The Adventures of Pete & Pete". Välitauoilla esitettiin hiirianimaatioita. Ohjelmassa käytiin tutustumassa muun muassa taikuri Iiro Seppäseen, kilpakävelijä Sari Essayahiin ja muihin henkilöihin.
Ohjelmassa esiintyi imitaattori Jari Vesan esittämä humoristinen "riehuva reportteri" Kärkkäri.. Myöhemmin Kärkkäri julkaisi oman studioalbumin.
Ryū
Japanilaisiin koulukuntiin liittyvä käsite "ryū-ha "(), taasen käännettynä tarkoittaa "virran haaraumaa". Tämä kuvaakin hyvin ajatusta jossa jollakin koulukunnalla on ollut selkeä historia josta se on aikanaan irtautunut ja muuttunut omaksi perinteekseen.
Päinvastoin kuin luulisi, ryūn tarkoitus on siirtää eteenpäin olemassa olevia tietoja ja taitoja, ei kehittää niitä. Japanilainen käsitys oli, että sinänsä "ryū"n taitoja ei voi oppia tai opettaa vaan ne voi ainoastaan omaksua käytännön harjoittelun kautta ja että "ryū"n sisällään pitämä tieto ja taito on jo harjoittelijoissaan olemassa myötäsyntyisenä. Kova ja hellittämätön harjoittelu sitten nostaa ja kiillottaa tämän myötäsyntyisen taidon "ryū"n harjoittelijoissa esiin.
Tietoa "ryū"ssä siirrettiin yksilöltä ja sukupolvelta tunnontarkasti opettajan esimerkkiä seuraten. Näin toimien ei jokaisen uuden harjoittelijan tai sukupolven tarvinnut aloittaa harjoittelua nollapisteestä.
Japanilaisen ryūn syntyyn liittyy usein käytännön perehtyneisyys jota täydentää perustajan perusteellinen perehtyminen ja pohdinta. Varsinkin japanilaisissa taistelutaidoissa bujutsu ja miekkailukoulukunnissa kenjutsu tämä on ilmeistä. Taistelujen kokemusten karaisema ryūn perustaja yleensä vetäytyy luostariin tai pyhäkköön tai hakeutuu erakoksi syrjäisille seuduille, jossa hän intuitiivisesti kiteyttää uuden ryūn opetukset, tekniikan ja ytimen. Useista japanilaisista perinteisistä koulukunnista on olemassa legendoja, joissa kyseenomaisen ryūn jumalallinen tausta selittyy kyseisen taidon yliaistillisella välittymisellä näyn tai unen kautta ryūn perustajalle. Ryūn syntytapa heijastuu usein ryūn nimeen, esimerkiksi: "muso" (unessa nähty), "musoken" (unessa nähty miekka strategia), "muso shinden" (unen kautta välitetty jumalallinen), "tenshin shoden" (tosi ja virheetön jumaluuden välittämä), "Kashima shinden" (Kashima-pyhätössä tapahtunut todellisen jumaluuden välittämä), "shinkage" (voidaan kirjoittaa myös "kamikage" eli, jossa "kami" toimii shinto-jumaluuden vaikutuksesta tai "shotengu" (todellinen tengun välittämä) tieto, taito tai perimys.
Näin on esimerkiksi bujutsu- tai kenjutsu-koulukunnissa.
Noah Huntley
Noah Huntley (s. 7. syyskuuta 1974 West Sussex) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, joista esimerkkeinä muun muassa "Emmerdale" (TV-sarja, 1993–1995), "Viimeinen horisontti" (elokuva, 1997), "Avalonin usvat" (minisarja, 2001), "28 päivää myöhemmin" (elokuva, 2002), "Holby Cityn sairaala" (TV-sarja, 2004–2005), "" (elokuva, 2005) ja "Dark Floors" (elokuva, 2008).
Elif Şafak
Elif Şafak, (s. 1971, Strasbourg, Ranska) on turkkilainen kirjailija. Hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle.
Şafak syntyi Ranskassa, vietti nuoruutensa Espanjassa, mutta muutti myöhemmällä iällään Turkkiin. Şafak on myös tutkija ja hänellä on maisterintutkinto sukupuolentutkimuksesta ja filosofian tohtorin tutkinto pääaineenaan 'Contemporary Western Political Thought' ja sivuaineenaan 'Middle Eastern Studies'. Şafakilla on apulaisprofessorin virka Arizonan yliopistossa Near Eastern Studies -laitoksella. Social Scientists Institute palkitsi Şafakin lopputyön "The Deconstruction of Femininity Along the Cyclical Understanding of Heterodox Dervishes in Islam". Työ käsittelee islamia, naisia ja mystiikkaa.
Şafakin esikoiskirja "Kem Gözlere Anadolu" julkaistiin 1994. Hänen romaaninsa "Pinhan" ("The Sufi") voitti Turkissa Mevlana-palkinnon vuonna 1998. Romaani "Şehrin Aynaları" ("Mirrors of the City"] saavutti laajan lukijakunnan ja toi hänelle "Union of Turkish Writers" -palkinnon vuonna 2000. Şafak voitti kaikki merkittävät kirjallisuuspalkinnot Turkissa alle 30-vuotiaana.
Şafakin romaani "The Bastard of Istanbul," toi hänelle Turkissa syytteen "turkkilaisuuden loukkaamisesta" vuonna 2006, sillä romaani käsitteli Armenian kansanmurhaa. Tuomiota ei kuitenkaan pantu käytäntöön näyttöjen puutteen vuoksi.
Elif Şafak asuu puolet vuodesta Yhdysvalloissa ja kirjoittaa useisiin lehtiin niin siellä kuin Euroopassakin. Vuonna 2005 Şafak avioitui turkkilaisen journalistin Eyüp Canin kanssa.
Dominique McElligott
Dominique McElligott (s. 1986) on irlantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Dark Floors" ja "Kuu" sekä televisiosarjoissa "Hell on Wheels", "The Astronaut Wives Club" ja "House of Cards".
McElligott kiinnostui näyttelemisestä jo lapsena ja alkoi harrastaa teatteria. Hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli irlantilaisessa "On Home Ground" -sarjassa. Ensimmäinen elokuvarooli hänellä oli suomalaisessa "Dark Floors" -kauhuelokuvassa, joka tuli ensi-iltaan 8. helmikuuta 2008.
Vuonna 2009 McElligott jätti roolinsa irlantilaisessa "Raw"-sarjassa saatuaan sivuosan romanttisesta komediaelokuvasta "Karkausvuosi" (2010). Heinäkuussa 2010 hänet valittiin näyttelemään 1800-luvun Yhdysvaltoihin sijoittuvassa "Hell on Wheels" -sarjassa. Se oli hänen ensimmäinen varsinainen roolinsa Yhdysvaltain televisiossa; hän oli näytellyt myös vuoden 2009 "The Philanthropist" -nimisessä sarjassa, mutta tuottajat eivät pitäneet hänen hahmoaan toimivana, ja se poistettiin sarjasta.
Vuonna 2015 McElligott näytteli yhtä päärooleista yhden tuotantokauden mittaiseksi jääneessä sarjassa "The Astronaut Wives Club", ja vuonna 2016 hän esiintyi "House of Cardsin" neljännellä kaudella. Hän oli mukana myös viidennellä tuotantokaudella 2017.
Jussi Niva
Jussi Niva (s. 5. helmikuuta 1966 Pello) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Kuvataideakatemiassa vuosina 1984–1989.
Nivan taiteilijaura käynnistyi jo Kuvataideakatemian opiskeluvuosina hänen päästessään osallistumaan useisiin ryhmänäyttelyihin. Vuonna 1992 Niva osallistui Kasselin IX documentaan ensimmäisenä suomalaisena yhdessä Pekka Nevalaisen kanssa. Vuonna 1993 hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa teoksellaan "Lainattu maisema", joka on sittemmin nähty muun muassa "Lapin taika" -näyttelyssä Ateneumissa ja Korundissa.
Nivan taiteessa toistuvat toisiinsa liukuvat värit. Valokuvissaan hän on käyttänyt pitkiä valotusaikoja. Maalaus ja valokuva kulkevat usein rinnakkain, toisiaan täydentävinä kuvina. Etäisyydet, mittasuhteet, jopa mittatikkumaiset kuviot näkyvät Nivan tuotannossa. Samankaltainen nykytaiteilija on Nina Roos, jonka kanssa Nivalla oli yhteisnäyttely Sara Hildénin taidemuseossa 1994.
"Jussi Niva: Timely Remains." Helsinki: Parvs Publishing, 2010. ISBN 978-952-5654-28-8.