hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kesäolympialaiset 2000
XXVII olympiadin kisat olivat Sydneyssä, Australiassa 15. syyskuuta – 1. lokakuuta 2000 pidetyt kesäolympialaiset. Boikotteja ja ikäviä tapahtumia ei sattunut. Kansainvälisen Olympiakomitean puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch kiittelikin päättäjäisissä järjestäjiä "kaikkien aikojen parhaista olympialaisista".
Pitopaikka päätettiin KOK:n yleiskokouksessa 24. syyskuuta 1993 Monte Carlossa, Monacossa. Kilpailujen järjestäjäksi oli viisi hakijaa. Peking johti valintaa kolmannelle kierrokselle asti, mutta Sydney otti niukan voiton äänin 45–43.
Olympiaohjelmassa oli 300 tapahtumaa 34 eri urheilulajissa.
Kisojen menestynein urheilija oli sama kuin vuonna 1996 Atlantassa: venäläinen voimistelija Aleksei Nemov, joka voitti kuten Atlantassakin kuusi mitalia (2 kultaa, 1 hopea ja 3 pronssia). Kolmeen kultaan ylsivät uimarit Ian Thorpe, Lenny Krayzelburg, Inge de Bruijn ja Jennifer Thompson sekä pyöräilijä Leontien Zijlaard-van Moorsel.
Yleisurheilukilpailujen kohokohtia olivat olympiatulen sytyttäjän Australian Cathy Freemanin voitto naisten 400 metrillä sekä Haile Gebreselassien ja Paul Tergatin kaksinkamppailu miesten 10 000 metrillä, joka päättyi etiopialaisen voittoon. Keihäänheitossa Jan Železný otti kolmannen perättäisen olympiakultansa.
Soudussa Ison-Britannian Steve Redgrave ylsi historialliseen viidenteen olympiakultaan, jonka johdosta hänet myöhemmin aateloitiin. Kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa Yhdysvaltain Rulon Gardner yllätti Venäjän Aleksandr Karelinin, joka oli ollut voittamattomana 13 vuotta.
Suomalaismenestys jäi edellisten kisojen tavoin neljään mitaliin. Yleisurheilussa Suomelle tuli kuitenkin maan historian viimeisin olympiakultamitali, kun Arsi Harju voitti kultaa kuulantyönnössä. Suomi sai myös 20 vuoden tauon jälkeen olympiakultaa purjehduksessa, kun Thomas Johanson ja Jyrki Järvi seilasivat ykkösiksi. Ammunnassa Juha Hirvi aloitti Suomen kolmet kisat kestäneen mitaliputken tuomalla hopeaa pienoiskiväärissä.
Olympia-aatteen levittämiseksi Sydneyn kisoihin hyväksyttiin ”villillä kortilla” mukaan joukko kehittyvien maiden urheilijoita, vaikka nämä eivät olisi selvittäneet virallisia karsintarajoja.
Kisoista muistetaan yleisön sympatian kohteeksi noussut Päiväntasaajan Guineaa edustava uimari Eric Moussambani, joka miesten 100 metrin alkuerässä oli ajallaan 1.52,72 yli minuutin hitaampi kuin suurin osa muista uimareista. Hän oli oppinut uimaan vasta kahdeksan kuukautta ennen kisoja. Voimien hiipuessa yleisö yltyi kannustamaan uimaria maaliin saakka. Moussambanin aika Sydneyn satasella ylitti jopa 200 metrin ME:n. Hän teki sillä kuitenkin maansa virallisen ennätyksen.
Sydneyn vuoden 2000 kesäolympialaisiin osallistui 199 maata, sekä neljä itsenäistä urheilijaa.
Kisojen menestyksekkäin maa oli Yhdysvallat.
Talviolympialaiset 1924
I talviolympialaiset järjestettiin Chamonix’ssa, Ranskassa. Kisojen avajaiset olivat 25. tammikuuta ja päättäjäiset 4. helmikuuta 1924. Muita hakijoita kisoille ei ollut.
Ennen varsinaisia talviolympialaisia joissakin talvilajeissa oli kilpailtu jo kesäolympialaisten yhteydessä. Jääkiekko ja taitoluistelu olivat olleet ohjelmassa Antwerpenissä 1920.
Talvilajeille haluttiin kuitenkin tasa-arvoa kesälajeihin nähden, ja vuonna 1921 pidetyssä Kansainvälisen Olympiakomitean kokouksessa päätettiin järjestää kansainvälinen talviurheiluviikko yhteydessä myöhemmin samana vuonna järjestettyihin Pariisin kesäolympialaisiin. Vasta jälkeenpäin kisat nimettiin ensimmäisiksi talviolympialaisiksi, ja talviolympialaisia päätettiin ryhtyä järjestämään neljän vuoden välein.
Chamonix’n talviolympialaisiin osallistui 258 urheilijaa 16 maasta. Myös Viro oli ilmoittautunut mukaan yhdellä urheilijalla. Pikaluistelija Christfried Burmeister kantoi Viron lippua avajaisseremoniassa, muttei kilpaillut lopulta lainkaan.
Curling ja sotilaspartiohiihto olivat alun perin näytöslajeja, mutta vuonna 2006 KOK muutti lajit virallisiksi.Ensimmäisten talviolympialaisten menestyneimmät maat olivat Norja ja Suomi.
Matkakeskus
Matkakeskus on joukkoliikenteen solmupiste, jossa pitkän matkan sekä paikallisliikenteen linja-autot ja junat on sijoitettu samaan terminaaliin. Se on siis yhdistetty linja-auto- ja rautatieasema. Matkakeskuksen tavoite on, että vaihtaminen liikennevälineestä toiseen on helppoa. Matkakeskuksesta voi aikataulujen ja lipunmyynnin lisäksi löytyä myös muita palveluja.
Hanke tähtää Suomen julkisen liikenteen käytön helpottamiseen. Tavoitteena on vuodesta 2007 lähtien toteuttaa 23 matkakeskusta ja kehittää matkakeskuksia mm. esteettömiksi.
Hankkeen perusti liikenne- ja viestintäministeriö 1990-luvulla.
Virta-alli
Virta-alli ("Histrionicus histrionicus") on sorsien heimoon kuuluva lintu.
Aikuisen koiraan höyhenpeite on pohjaväriltään tumman siniharmaa, ja siinä on valkoisia ja punaruskeita kuvioita. Naaras on ruskeanharmaa. Aikuisen linnun pituus on 38–51 cm, paino 500–800 g ja siipien kärkiväli 65 cm.
Virta-allit pesivät Pohjois-Amerikan pohjoisosissa, Grönlannissa, Islannissa ja Pohjois-Venäjällä. Eurooppaan ne päätyvät erittäin harvoin, joko muuttoharhailijoina tai tarhakarkulaisina. Suurinta osaa Euroopan havainnoista pidetään luonnonvaraisesti harhautuneina lintuina. Suomessa tavattu kerran.
Virta-allit viihtyvät nopeasti virtaavien jokien ja koskipaikkojen lähellä ja tyrskyisillä rannoilla.
Virta-alli piilottaa pesänsä huolellisesti rantakasvillisuuden sekaan. Munia on 3–10 kappaletta, ja alli hautoo niitä melkein kuukauden.
Virta-allit sukeltavat kokonaan veden alle ja syövät pohjasta simpukoita ja kotiloita.
Amerikantavi
Amerikantavi ("Anas carolinensis") on Suomessa harvinainen vierailija, joka muistuttaa eurooppalaista tavia. Sitä on aiemmin pidetty tavin alalajina "Anas crecca carolinensis".
Koiras muistuttaa erittäin paljon tavia. Hartiahöyhenillä ei kuitenkaan ole valkeaa pitkittäisraitaa, ja kyljillä on valkea pystysuora viiru. Naaras on erittäin vaikea erottaa tavinaaraasta, varmoja maastotuntomerkkejä ei juurikaan ole. Tavi ja amerikantavi voivat risteytyä ja osa Euroopan havainnoista koskee hybridejä.
Uros viheltää, naaraan ääni on "kvak".
Amerikantavi pesii Pohjois-Amerikan pohjoisilla rannikoilla. Se on muuttolintu, joka talvehtii etelämpänä avoveden alueilla ja joskus harhautuu muuttomatkoillaan Eurooppaankin.
Amerikantukkasotka
Amerikantukkasotka ("Aythya collaris") on pieni sukeltava sorsalintu.
Koiraan pää on tumma, rinta ja selkä mustat. Kupeet vaalean harmahtavat, mutta kupeiden etuosassa selvä valkoinen pystyraita. Harmaassa nokassa tumma kynsi ja vaalea kärkivyö. Naaras tukkasotkamainen, harmahtavanruskea, mutta silläkin vaalea vyö nokan kärjessä. Siipijuovat harmaat.
Pituus 37–46 cm, siipien kärkiväli 72 cm ja paino 600–1200 g 
Amerikantukkasotka pesii Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Se muuttaa talveksi etelämmäksi.
Euroopassa laji on harhailija, ja osa havainnoista koskee tarhoista karanneita lintuja. Suomessa amerikantukkasotka on nykyään lähes vuosittainen suurharvinaisuus.
Pesimäaikana ja pesimäajan jälkeen tukkasotka suosii makea- ja matalavesisiä kosteikoita. Talvisin se elää monenlaisissa kosteikoissa, mutta sitä tavataan harvoin kosteikoissa, joiden suolapitoisuus on korkea tai joiden syvyys on yli 1,5 metriä.
Amerikantukkasotka tekee kuppimaisen pesän kasveista ja vuoraa sen untuvalla. Naaras munii 8–10 munaa ja pysyy poikasten seurassa, kunnes ne osaavat lentää.
Amerikantukkasotka syö nilviäisiä, vesihyönteisiä ja kaloja.
Amerikanhaapana
Amerikanhaapana ("Mareca americana") on värikäs ja meluisa sorsalintu, joka muuttomatkoillaan joskus harhautuu Suomeenkin.
Amerikanhaapana muistuttaa muodoltaan haapanaa. Lennossa se on mahdollista sekoittaa myös morsiosorsaan. Soidinasussa uroksella on vaaleanpunertavat kyljet ja rinta, musta selkä ja siivet, hohtavan valkeat läikät siivessä ja valkea alavatsa. Sen pää on harmahtava, silmän takana kirkkaanvihreä läikkä ja päälaella valkea raita. Nokka on vaaleanharmaa. Naaras muistuttaa erittäin paljon haapananaarasta ja on äärimmäisen vaikea erottaa tästä. Soidinajan ulkopuolella koiras sulkii eklipsipukuun ja tällöin muistuttaa naarasta.
Pituus 50 cm, siipien kärkiväli 80 cm. Meluisa laji, koiras viheltelee vuui-voivoi, naaras vaakkuu kvaa-ak.
Amerikanhaapana pesii Pohjois-Amerikan luoteisosissa Alaskassa, Kanadassa, Suurilla Järvillä sekä paikoin Uudessa Englannissa. ja muuttaa talveksi etelämmäksi aina Meksikonlahdelle, Tyynen valtameren ja Atlantin rannikoille. Muuttomatkoilla amerikanhaapanoita harhautuu Eurooppaan säännöllisesti. Suomessa vuosittainen vierailija, lähestulkoon kaikki havainnot koskevat koiraita naaraiden vaikeasta määritettävyydestä johtuen.
Amerikanhaapana pesii myös Islannissa, joskin se on siellä harvinainen.
Avoimet kosteikot, suot ja rantaniityt.
Pesii maassa suojaisassa paikassa lähellä vesirajaa, kermanvärisiä munia tulee 6–12.
Amerikanhaapana syö vesikasveja ja niiden juuria, maissa myös mehevää ruohoa, sekä toisinaan hyönteisiä ja etanoita.
Kamphaeng Phet (provinssi)
Kamphaeng Phetin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Naapuriprovinsseja ovat (pohjoisesta myötäpäivään) Sukhothai, Phitsanulok, Phichit, Nakhon Sawan ja Tak. Provinssin pinta-ala on 8 607,5 neliökilometriä ja siellä on arviolta 772 800 asukasta (vuonna 2017).
Provinssin tärkein joki on Ping, joka on yksi Chao Phraya -joen sivujoista. Jokitasanko muodostaa provinssin itäosan, kun taas lännessä on enimmäkseen metsäistä vuoristoa.
Kamphaeng Phet oli jo aikanaan Sukhothain kuningaskunnan kuninkaallinen kaupunki 1400-luvulla, jolloin se tunnettiin vanhalla nimellään "Chakangrao". Se muodosti tärkeän osan kuningaskunnan puolustusjärjestelmää, kuten myös myöhemmin Ayutthayan kuningaskunnan aikaan.
Provinssin sinetti esittää kaupungin muureja, kaupungin nimi tarkoitaa "timanttimuuria". Provinssin puu on "Acasia catechu" ja provinssin kukka on "Mimusops elengi".
Provinssi on jaettu 9 alueeseen ("amphoe") ja kahteen osa-alueeseen ("king amphoe"). Nämä on edelleen jaettu 78 kuntaan ("tambon") ja 823 kylään ("mubaan").
Lampang (provinssi)
Lampangin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Naapuriprovinsseja ovat Chiang Rai, Phayao, Phrae, Sukhothai, Tak, Lamphun ja Chiang Mai. Lampangin vanha nimi on "Khelang Nakhon". Provinssin pinta-ala on 12 534 neliökilometriä ja siellä on arviolta 735 300 asukasta (vuonna 2017).
Lampang sijaitsee Wangjoen laajassa jokilaaksossa ja on vuorijonojen ympäröimä. Mae Mon alueelta löytyy ligniittiä (ruskohiiltä), jota tuotetaan avokaivoksista.
600-luvulta lähtien Lampang oli osa Monien Dvaravati-kauden Haripunchai-kuningaskuntaa. 1000-luvulla Khmerien valtakunta miehitti Lampangin alueen, mutta Lannathain kuningas Mengrai sisällytti koko Haripunchai-kuningaskunnan omaan kuningaskuntaansa vuonna 1292. Lannathain kaaduttua sitä hallitsivat burmalaiset ja se tuli osaksi Thaimaata vuonna 1774.
Provinssin sinetti esittää valkoista kukkoa Pra Thart Lampang Luang temppelin sisäänkäynnillä. Paikallisen legenadan mukaan Buddha vieraili provinssissa elinaikanaan. Indra-jumala huolestui, että ihmiset eivät osoittaisi tarpeeksi kunnioitusta Buddhalle, ja siten ilmestyi kansalle valkeana kukkona.
Provinssin kukka on Heliconia ("Heliconia" sp.) ja provinssin puu on "Holoptelea integrifolia".
Provinssi jakautuu 13 alueeseen ("amphoe"). Nämä edelleen jakaantuvat 100 kuntaan ("tambon") ja 855 kylään ("mubaan").
Netscape
Netscape Communications Corporation oli yhdysvaltalainen yhtiö, joka julkaisi Netscape Navigator ja Netscape Communicator -selaimet. Netscape oli 1990-luvulla yksi tärkeimmistä World Wide Webin teknologioiden kehittäjistä.
Yhtiön perustivat nimellä Mosaic Communications Corporation 4. huhtikuuta 1994 Marc Andreessen ja Jim Clark. Se oli ensimmäinen yhtiö joka keskittyi nousevaan Internet-liiketoimintaan. Yhtiön ensimmäinen tuote oli web-selain "Mosaic Netscape 0.9" 13. lokakuuta 1994. Selain nimettiin sittemmin "Netscape"-nimiseksi ja yhtiö vaihtoi nimekseen Netscape 14. marraskuuta 1994 välttääkseen tavaramerkkiongelmat NCSA:n kanssa, jossa useimmat Netscapen työntekijät olivat työskennelleet ennen oman yhtiön perustamista. Mosaic Netscape -selain oli kehitetty puhtaalta pöydältä, eikä se sisältänyt NCSA Mosaic -selaimen koodia.
Netscape listautui pörssiin 9. elokuuta 1995. Osaketta tarjottiin aluksi 14 dollarin hintaan, mutta viime hetkellä ennen kaupankäynnin alkua, hinta päätettiin nostaa 28 dollariin. Ensimmäisenä kauppapäivänä osakkeen hinta nousi 75 dollariin.
Yhtiön tuotteisiin kuuluivat aluksi:
Myöhempiä tuotteita olivat:
Netscape kehitti lisäksi JavaScript-ohjelmointikielen, sekä kehitti oman Java-virtuaalikoneensa.
Microsoft loi Windows 95 -käyttöjärjestelmän Netscapen kilpailijaksi aluksi lisäpakettina elokuussa 1995 julkaistun Internet Explorerin, joka sittemmin liitettiin Windows-käyttöjärjestelmään. Tämä johti ns. selainsotiin, joissa Netscape jäi lopuksi häviölle, koska Microsoft jakoi omaa selaintaan ilmaiseksi ja pyrki samanaikaisesti tekemään WWW-sivuista selainriippuvaisia.
Netscape aloitti tammikuussa 1998, jo jäätyään Microsoftin jalkoihin, avoimeen lähdekoodiin perustuvan Mozilla-projektin kehittääkseen selaintaan eteenpäin. Netscapet, joiden versionumero on suurempi tai yhtä suuri kuin 6.0, perustuvat kaikki Mozilla Suiten koodiin.
Internet-palveluntarjoaja America Online ilmoitti 24. marraskuuta 1998 ostavansa Netscapen osakevaihdolla 4,2 miljardilla dollarilla.
15. heinäkuuta 2003 Time Warner (entinen AOL Time Warner, entinen AOL) lopetti Netscapen ja auttoi perustamaan Mozilla-säätiön tukemaan Mozilla-projektia. Suurin osa Netscapen työntekijöistä sai lopputilin, ja Netscapen logo poistettiin toimistorakennuksen seinältä. Netscape oli myöhemmin olemassa ainoastaan AOL:n portaalin ja sen tarjoaman halvan Internet-yhteyden nimenä.
Loppuvuosinaan Netscapesta julkaistiin vielä joitakin uusia versioita, mutta ne olivat tosiasiallisesti vain muokattuja Mozillan selaimia, joihin oli vaihdettu Netscape-logo. Ne myös kehitettiin AOL:n ulkopuolisissa kehitysryhmissä. Viimeiseksi versioksi jäi 9.0, joka julkaistiin lokakuussa 2007. Saman vuoden joulukuun lopussa AOL ilmoitti lopettaneensa Netscapen kehittämisen pysyvästi.
Viiksitimali
Viiksitimali, vanhalta nimeltään partatiainen, ("Panurus biarmicus") on harvalukuinen ruovikoiden varpuslintu. Aikaisemmin laji luettiin kuuluvaksi timalien heimoon, mutta on sittemmin siirretty omaan heimoonsa viiksitimalit.
"Pituus" 14–16 cm, "paino" 14–16 g.
Helppo tuntea vaaleanruskeasta yleisväristä ja pitkästä pyrstöstä. Juhlapukuisella koiraalla on harmaa pää ja leveä musta viiksijuova, josta juontui sen entinen nimi partatiainen. Naaras on yksivärisempi. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta sen selkä ja pyrstön reunat ovat laajalti mustat. Nuorella naaraalla on musta nokka, nuorella koiraalla keltainen. Kaikilla viiksitimaleilla on täydellinen sulkasato elo–lokakuussa, minkä jälkeen ikäluokkia ei pysty erottamaan toisistaan.
Ääni on hauska ja napakka ”ping” tai ”pshing”. Myös surisevia ja napsahtavia ääniä on. Laulu on yksinkertainen lyhyt säe.
Käyttäytymiseltään viiksitimali on hyvin sosiaalinen. Poikueet kerääntyvät loppukesällä suuriksikin parviksi järviruovikoihin ja lennähtelevät tiiviinä ryhminä ruovikon yllä.
Vanhin suomalainen rengastettu viiksitimali on ollut 3 vuotta 2 kuukautta 26 päivää vanha. Vanhin eurooppalainen viiksitimali oli brittiläinen, 6 vuotta 5 kuukautta vanha.
Parimäärä Suomessa: 200–500 paria pääasiassa Etelä- ja Lounais-Suomen rannikolla. Esiintyy laikuttaisesti eri puolilla Eurooppaa ja Aasiaa. Länsi-Euroopassa pesii 200 000 – 300 000 paria. Kovien talvien jälkeen kanta voi romahtaa mutta hyvinä pesimävuosina palaa nopeasti ennalleen. Vanhat pesimäpaikat voivat tyhjentyä lähes täysin joinain talvina.
Viiksitimali levisi Suomeen vasta 1980–1990-lukujen taitteessa ja kotiutui nopeasti pesimälajistoon. Ennen kolonisaatiota se oli suurharvinaisuus.
Osaksi paikkalintu, mutta osa linnuista vaeltaa syksyisin ja keväisin.
Viiksitimalin elinympäristönä ovat merenlahtien ja järvien laajat ruovikot. Harvoin sitä nähdään muunlaisessa ympäristössä.
Viiksitimali on tehokas lisääntymään, koska se tekee useita suuria poikueita vuoden aikana. Sitä paitsi nuoret viiksitimalit voivat alkaa lisääntyä jo ensimmäisenä elinvuotenaan, mikä takaa populaatioiden säilymisen ja runsastumisen. Suomessa tällainen lisääntyminen on kuitenkin melko epätodennäköistä.
Pesä on noin metrin korkeudelle järviruokoihin sidottu pussimainen tai suppilomainen kori. Munintaa tapahtuu toukokuusta alkaen, ja pari voi pesiä kolmasti kesän aikana. Munia on 4–8, kermanvaaleita tummanruskein pilkuin ja täplin. Haudonta-aika 10–13 vrk, molemmat puolisot voivat hautoa.
Hyönteiset ja hämähäkit. Talvella järviruo’on siemenet.
Isokirvinen
Isokirvinen ("Anthus richardi") on västäräkkeihin ("Motacillidae") kuuluva varpuslintu ("Passeriformes"). Lajin tieteellinen nimi on ollut myös "Anthus novaeseelandiae".
Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 29–33 cm ja paino 21–40 g, keskimäärin noin 30 g. Isokirvinen on suurikokoisin Euroopassa tavattavista kirvisistä. Sen nokka ja jalat ovat selvästi pidemmät kuin muilla suurikokoisilla kirvisillä, lento syvään aaltoista ja ääni on voimakas karhea surahdus. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Isokirvinen esiintyy lähinnä Siperiassa, osassa Keski-Aasiaa ja Kiinaa, ja on muuttolintu, jota tavataan Suomessa vuosittain.
Isokirvinen viihtyy ruohostoisilla avomailla, kuten rantaniityillä, laitumilla, tienvarsilla ja rikkaruohokasvustoissa.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa.
Isokirviset syövät pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä vähäisessä määrin siemeniä.
Luettelo Suomen kunnista perustamisvuoden mukaan
Tämä artikkeli on luettelo Suomen kunnista perustamisvuoden mukaan. Luettelo alkaa vuodesta 1865, eikä se käsitä kaikkia Suomen kuntia, vaan kaupungit ovat artikkelissa Luettelo Suomen kaupungeista perustamisvuoden mukaan ja kauppalat artikkelissa Luettelo Suomen kauppaloista. Taajaväkiset yhdyskunnat eivät muodostaneet itsenäisiä kuntia; niiden tiedot ovat artikkelissa Luettelo Suomen taajaväkisistä yhdyskunnista.
Ennen vuotta 1865 Suomessa oli kunnallishallinto vain kaupungeissa. Maaseudulla kirkkopitäjät huolehtivat myös paikallishallinnon tehtävistä, jotka nykyisin kuuluvat kunnille. Tietoja paikallishallinnosta ennen vuotta 1865 on artikkelissa Luettelo Suomen kirkkopitäjistä.
Vuoden 1865 kunnallisasetuksen mukaan maaseudulle oli perustettava kunnat, joiden alueet olivat samat kuin seurakuntien. Kesti useita vuosia ennen kuin kaikkien seurakuntien alueella vastaava kunta oli aloittanut toimintansa. Vuoden 1926 kuntajakolaki teki mahdolliseksi muuttaa kuntajakoa maaseudulla kirkollisesta jaotuksesta riippumatta.
Å
Å (å) suomen ja ruotsin kielen aakkosten 27. kirjain. Å-kirjaimen nimi suomen kielessä on "ruotsalainen oo", ja se äännetään sekä suomen että ruotsin kielessä samaan tapaan kuin suomessa "o".
Å-kirjain esiintyy myös norjan, tanskan, eteläsaamen, koltansaamen, luulajansaamen, baijerin, istro-romanian, pohjoisfriisin, vallonin ja tšamorron kielten aakkosissa.
Å on skandinaavinen erikoismerkki eli ääkkönen eli skandi. Muita skandeja ovat Ä ja Ö.
Å kuuluu suomen yleiskielen harvinaisimpiin kirjaimiin. Vaikka å-kirjain sisältyy suomen aakkosiin, sitä ei nykyisin esiinny suomenkielisissä sanoissa.
Vanhassa kirjasuomessa å oli käytössä. Sillä merkittiin toisinaan o-äännettä (o- ja u-kirjainten lisäksi) kuten sanassa "nåuse" (nousee). Å-kirjaimen käytöstä luovuttiin viimeistään vuoden 1642 raamatunsuomennoksen myötä.
Å-kirjain merkitsee ruotsin kielessä o-äännettä, kun taas o-kirjaimella merkitään usein u-äännettä.
Å-kirjain syntyi ruotsin kieleen keskiajan lopulla. Monissa sanoissa "aa" oli alettu lausua o-äänteenä. A-kirjaimen päälle lisättiin pieni o osoittamaan uutta ääntämistapaa. Ruotsissa å-kirjain tuli käyttöön Kustaa Vaasan raamatunkäännöksessä ja Olaus Petrin katekismuksessa vuodelta 1526. Käsikirjoituksissa sitä oli käytetty jo 1450-luvulta lähtien.
Å kuuluu nykyisin myös norjan ja tanskan aakkosiin. Niissä se on 29. kirjain ja nimeltään "bolle-å". Norjassa ja tanskassa käytettiin o-äänteen merkkinä aa-yhdistelmää aina 1900-luvulle saakka. Norjassa å tuli käyttöön vuoden 1917 oikeinkirjoitusuudistuksessa ja pakolliseksi vuonna 1938. Tanskassa å otettiin käyttöön 1948.Å-kirjainta käytetään Suomessa toisinaan symboloimaan ruotsin kieltä tai ruotsalaisuutta (mm. sanassa ""ruåtsi""). Ahvenanmaalaisten autojen rekisterikilvet alkavat Å-kirjaimella.
Lamphun (provinssi)
Lamphunin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Sen naapuriprovinssit ovat Chiang Mai, Lampang ja Tak. Provinssin pinta-ala on 4 505,9 neliökilometriä ja siellä on arviolta 406 400 asukasta (vuonna 2017).
Lamphun sijaitse Pingjoen jokilaaksossa ja on vuorijonojen ympäröimä.
Lamphun oli Haripunchai-nimisenä Dvaravati-kauden Mon-kuningaskunnan pohjoisin kaupunki ja samalla myös viimeisin Thaimaahan liittynyt. Myöhäisellä 1200-luvulla se joutui Khmerien valtakunnan hyökkäyksen kohteeksi, mutta ei kukistunut. Kuitenkin vuonna 1281 Lannathain kuningas Mengrai vihdoin valloitti kaupungin ja teki siitä osan kuningaskuntaansa.
Provinssin sinetti esittää Wat Phra That Haripunchai -temppeliä, joka jo oli Lamphunin päätemppeli Mon-jakson aikana. Kullatun stupan sanotaan sisältävän Buddhan muistoesineen.
Provinssin kukka on "Butea monosperma" ja provinssin puu on "Samanea saman".
Provinssi on jaettu 7 alueeseen ("amphoe") ja yhteen osa-alueeseen ("king amphoe"). Nämä jakaantuvat edelleen 51 kuntaan ("tambon") ja 520 kylään ("mubaan").
Mae Hong Son (provinssi)
Mae Hong Sonin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Naapuriprovinsseja ovat Chiang Mai ja Tak. Lännessä sen rajanaapurina on Myanmar. Provinssin pinta-ala on 12 681,3 neliökilometriä ja siellä on arviolta 198 600 asukasta (vuonna 2017).
Provinssi sijaitsee useiden vuorijonojen välissä ja siksi siellä on viileämpi ilmasto kuin muilla Thaimaan alueilla. Salweenjoki muodostaa osan Myanmarin rajasta.
Provinssi oli osa Lannathain kuningaskuntaa kuten myös osa Burmaa. Burmalaisten voimakas vaikutus näkyy yhä temppeleiden rakennustyylissä.
63 % väestöstä kuuluu vuoristoheimoihin, niiden joukossa hmong-, yao-, lahu-, lisu-, akha- ja karen-vähemmistöt. Shan-vähemmistö on myös iso ryhmä. Provinssilla on Thaimaan alhaisin väestön tiheys.
Provinssin sinetti esittää vedessä uivaa elefanttia. Elefanttien opettaminen metsätöiden tekemiseen oli suosittua provinssissa. Prinssi Kaew Muang Ma rakennutti kaksi yhteisöä elefanttileirien yhteyteen, joista toinen oli Ban Mae Hong Son.
Provinssin puu on "Millettia brandisiana" ja provinssin kukka on "Tithonia diversifolia".
Provinssi on jaettu 7 alueeseen ("amphoe"). Nämä edelleen jakaantuvat 45 kunnaksi ("tambon") ja 402 kyläksi ("mubaan").
Nakhon Sawan (provinssi)
Nakhon Sawanin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Naapuriprovinssit ovat pohjoisesta myötäpäivään lueteltuna Kamphaeng Phet, Phichit, Phetchabun, Lopburi, Sing Buri, Chaina, Uthai Thani ja Tak. Nimi Nakhon Sawan kääntyy "taivaallinen kaupunki". Provinssin pinta-ala on 9 597,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 974 600 asukasta (vuonna 2017).
Ping- ja Yomjoet yhdistyvät Nakhon Sawanin kaupungin lähellä Chao Phraya -joeksi. Mae Wongin kansallispuisto Khamphaengphetin vastaisella rajalla muodostettiin 1987 säilyttämään Mae Wong-Mae Poenin sademetsä.
Provinssin symboli esittää taivaassa sijaitsevaa myyttistä linnaa, nimeltään Viman. Tämä liittyy provinssin nimeen. 
Provinssin puu ja kukka on "Lagerstroemia loudonii".
Provinssi jakautuu 13 alueeseen ("amphoe") ja kahteen osa-alueeseen ("king amphoe"). Nämä edelleen jakaantuvat 130 kunnaksi ("tambon") ja 1 328 kyläksi ("muban").
Phayao (provinssi)
Phayaon provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Naapuriprovinsseja ovat Nan, Phrae, Lampang ja Chiang Rai. Koillinen rajanaapuri on Laos. Provinssin pinta-ala on 6 335,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 409 900 asukasta (vuonna 2017).
Phayaon kaupunki sijaitsee Kwan Phayao -järven tuntumassa kolmen ison vuoren ympäröimänä. Vuoret ovat Doi Luang (1697 m), Doi Khun Mae Fat (1550 m) ja Doi Khun Mae Tam (1330 m).
Phayaon perustamisen jälkeen vuonna 1096 se oli pieni kaupunkikuningaskunta. 1200-luvulla sen merkitys kasvoi ja siitä tuli tasavertainen Lannathain kuninkaan Mengrain ja Sukhothain kuningaskunnan kumppani. Kuitenkin myöhempi Lannathain kuningas valloitti Phayaon vuonna 1338 ja liitti sen osaksi Lannathaita. Burmalaisten hallitessa Lannathaita kaupunki autioitui ja vuonna 1897 siitä tuli osa Chiang Rain provinssia. Se erotettiin Chiang Raista 28. elokuuta 1977, jolloin siitä tuli oma provinssinsa.
Provinssin sinetti esittää kuuluisaa "Phra Chao Ton Luang" -nimistä Buddhan kuvaa Si Khom Khamin temppelissä. Hänen takanaan on 7 liekkiä, osoittaen Buddhan suuruutta. Buddhan edessä on kuppi ja kaksi tähkää riisiä.
Provinssin puu on "Mammea siamensis".
Provinssi jakaantuu 7 piiriin ("amphoe") ja 2 pienempään piiriin ("king amphoe"). Nämä jaetaan 68 kuntaan ("tambon") ja 632 kylään ("mubaan").
Ångström
Ångström (tunnus Å) on pituuden mittayksikkö, joka on 10 m eli 0,1 nm eli 100 pm. Yksikkö on nimetty ruotsalaisen fyysikon Anders Jonas Ångströmin (1814–1874) mukaan.
Ångström ei ole SI-järjestelmän mukainen yksikkö, joten tieteellisessä tekstissä sen asemesta käytetään yleensä nano- tai pikometrejä. Atomien ja molekyylien mitat ilmoitetaan kuitenkin usein ångströmeinä; yleisemmin ångströmiä käytetään kuitenkin valon aallonpituuksien mittaamiseen.
Atomien mitat on mielekästä ilmoittaa ångströmeinä, koska tällöin luvut ovat kätevän suuruisia (välillä 0–10). Esimerkiksi metaanimolekyylissä vety- ja hiiliatomin välisen sidoksen keskimääräinen pituus on noin 1,1 Å eli 110 pm.
Edward Norton
Edward Harrison Norton (s. 18. elokuuta 1969 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Norton tunnetaan muun muassa elokuvista "American History X" ja "Fight Club". Norton on eräs tunnetuimmista uuden polven näyttelijöistä ja hän on saanut kolme Oscar-ehdokkuutta. Lisäksi Norton on voittanut Golden Globen. Norton on toiminut näyttelemisen lisäksi ohjaajana ja tuottaja. Vuonna 2002 hän myös uudelleenkirjoitti "Frida"-elokuvan käsikirjoituksen.
Norton on kiinteistösuunnittelija James W. Rousen pojanpoika ja hänellä on kaksi sisarusta, sisko Molly ja veli Jim. Norton valmistui Yalen yliopistosta pääaineenaan historia. Hänet tunnetaan myös nimellä Ed Norton.
Norton on seurustellut Courtney Loven, Salma Hayekin ja Drew Barrymoren kanssa.
Homo erectus
Homo erectus eli pystyihminen on sukupuuttoon kuollut nykyihmistä edeltänyt ihmislaji, joka eli eri puolilla Vanhaa maailmaa noin 1,9 miljoonaa – 50 000 vuotta sitten. Laji polveutui mahdollisesti jostakin kantapystyihmislajista, vaikkakin aiemmin on pidetty mahdollisena että sitä edeltävä laji olikin käteväihminen tai turkananihminen. Jotkut lukevat kaikki pystyihmiset samaksi lajiksi, mutta koska eri puolilta maailmaa löytyneet pystyihmisten fossiilit eroavat toisistaan huomattavasti, moni tutkija jakaa ne eri lajeiksi. Näitä ovat:
Pystyihmiset hävisivät yksi kerrallaan sukupuuttoon kehittyneempien ihmistyyppien tieltä. Pisimpään ne säilyivät Jaavan saarella, mahdollisesti aina vuoteen 25 000 eaa. saakka ja myöhempäänkin, mikäli floresinihminen on kehittynyt pystyihmisestä.
Nykyihmisen edeltäjän heidelberginihmisen uskotaan kehittyneen Afrikassa afrikanihmisestä, mutta on myös mahdollista, että sen esi-isä oli euroopanihminen.
Pystyihminen oli nykyihmistä rotevampi, voimakkaampi ja apinamaisempi. Sen pituus oli 130–160 cm. Luultavasti se osasi valmistaa vaatteita ja käsitellä tulta sekä varastoida ruokaa. Pystyihmisten aivotilavuus oli noin 950–1 100 cm³, 75 prosenttia nykyihmisen aivotilavuudesta.
Varhaiset pystyihmiset elivät Turkanajärven ja Olduvain rotkon tienoilla. Abbevillestä Ranskasta löydettiin käsikirveitä ja muita työkaluja vuonna 1836. Louis-Laurent-Marie Gabriel de Mortillet (1821–1898) nimesi ne tuottaneen kulttuurin Abbevillen kulttuuriksi. Samanlaisia työkaluja on löytynyt Olduvain rotkosta Tansaniasta yhdessä pystyihmisen luiden kanssa.
Ajan myötä pystyihmisen kulttuuri jakautui käsikirves- ja nyrkki-iskurikulttuureihin. Käsikirveskulttuurit, muun muassa Acheulin kulttuuri, levisivät Afrikasta Eurooppaan, Lähi-itään ja Etelä-Aasiaan sekä jossain määrin myös Keski- ja Itä-Aasiaan. Erään arvion mukaan Abbevillen osin hakattu kivi vaati yhden työvaiheen ja noin 25 iskua. Acheulin kulttuurille oli ominaista pisaramaisen veitsimäisen työkalun suunnittelu; erään arvion mukaan tämä työkalu vaatii 2 työvaihetta ja 65 iskua. Itä- ja Kaakkois-Aasiassa käytettiin käsikirveen sijasta nyrkki-iskuria, joka sopi murskaamiseen. Nyrkki-iskuri levisi myös Pohjois-Saksaan ja Itä-Eurooppaan.
Ukrainan alueet
Ukrainan alueet ovat Ukrainan hallinnollisia osia. Maa jakautuu 27 aluetasoiseen yksikköön. Näistä 24 on tavallisia alueita, yksi autonominen tasavalta (Krimin autonominen tasavalta) sekä kaksi erityisstatuksella olevaa kaupunkia, pääkaupunki Kiova sekä Sevastopol. Aluejako on kuvattu Ukrainan perustuslain 9. luvussa 123-134. Krimin autonomista tasavallan asemaa käsitellään lisäksi Ukrainan perustuslain 10. luvussa. Tätä perustuslain määrittelemää jakoa 27 hallinnolliseen alueeseen käytetään maata koskevissa aluetilastollissa ja päätöksenteossa.
Tieteellisissä tutkimuksissa ja tiedotusvälineissä käytetään myös monia laajempien Ukrainan osien alueellisia nimityksiä. Näistä osista ei ole yhtä ja yksiselitteistä käytäntöä, ja jako vaihtelee esityksestä toiseen melkoisesti.
Hallinnollisesti Ukraina on yhtenäisvaltio, eikä liittovaltio kuten Venäjä tai liittotasavalta kuten Saksa. Yksikamarisen parlamentin 450 paikasta puolet (225 paikkaa) jaetaan viiden prosentin äänikynnyksen ylittäneille puolueille suhteellisella vaalitavalla ja toinen puoli enemmistövaalilla yhden edustajan vaalipiireissä.
Aluehallinnon jakomalli pohjautuu Neuvostoliiton aikaiseen Ukrainan SNT:n aluejakomalliin. Vuosien kuluessa alueiden rajoihin ja lukumäärään tehtiin joitain muutoksia.
Venäjä on pyrkinyt puuttumaan Ukrainaan kuuluvien Krimin autonomisen tasavallan ja Sevastopolin kaupunkipiirin alueiden asemaan 1992–1997. Keväällä 2014 Venäjä miehitti Krimin niemimaan sotilasvoimin. Tästä huolimatta alue on esimerkiksi YK:n ja Euroopan yhteisön mukaan yhä laillisesti osa Ukrainaa.
Huomautus H1:
Rutenia
Rutenia on nimi niille itäisen Keski-Euroopan ja Itä-Euroopan alueille, joita ovat asuttaneet itäslaavilaiset ruteenit. Nimi tulee latinan sanasta, joka merkitsi Kiovan rusien asuttamia alueita, joita asukkaat itse kutsuivat nimellä "Руськая Земля" (Ruskaja Zemlja eli rusien maa). Alueet ovat nykyään osa Ukrainaa, Valko-Venäjää, Slovakiaa ja Puolaa.
Nykyisin termin merkitys on muuttunut ja se tarkoittaa enää Romanian pohjoisosan ja Karpaattien vuoriston välissä sijaitsevaa ennen slovakkien ja ruteenien asuttamaa aluetta, jota on nimitetty "Karpatoruteniaksi". Aikoinaan alue oli ukrainalaisten asuttama osa entistä Unkaria vuodesta 907, sitten osana Itävaltaa ja Itävalta-Unkaria.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen tämä liitettiin Slovakiaan osana Tšekkoslovakiaan muuttuen nopeasti slovakinkieliseksi. Ennen toista maailmansotaa alue sai itsehallinnon ja yritti julistautua itsenäiseksikin nimellä "Karpato-Ukrainan tasavalta". Maaliskuussa 1939 Unkari miehitti lounaisosan alueesta, mutta sodan lopulla 1944 Neuvostoliitto sai sen hallintaansa.
Nykyään alue muodostaa Ukrainaan kuuluvan Taka-Karpatian alueen.
Tarkistussumma
Tarkistussumma on tietotekniikassa käytetty tarkistuskoodaustapa, jolla voidaan todeta, onko siirretty tai tallennusmedialta luettu tieto ehjää vai siirto-/tallennusvirheiden sotkemaa. Tarkistussumma toimii siten, että datasta muodostetaan tiivistealgoritmilla vakiokokoinen luku. Datan oikeellisuus voidaan selvittää laskemalla tarkistussumma uudelleen, ja jos se ei täsmää edellisen summan kanssa, data on virheellistä.
Yksinkertaisen tarkistussumman heikkouksia on muun muassa se, että toisaalla datassa oleva virhe voi varsin helposti "kompensoida" toisen virheen ja näin kaksi toisensa kumoavaa pientä virhettä saa datapaketin näyttämään ehjältä. Tarkistussummaa tehokkaampia koodeja tarkastukseen on esimerkiksi CRC (cyclic redundancy check). Sillä voidaan muun muassa välttää edellä kuvattu parin pienen virheen sisältävän datan tulkitseminen ehjäksi kokonaisuudeksi.
Yleisiä algoritmeja tarkistussummien laskemiseksi ovat mm. Unixin cksum, CRC32, MD5 ja SHA.
WAP
WAP () on käytöstä poistunut langattomien sovellusten protokolla, jonka avulla matkapuhelimella voidaan näyttää Internet-sivuja.
WAP-sivujen katselemiseksi matkapuhelinlaitteilla voidaan käyttää mitä tahansa soveltuvaa tiedonsiirtotapaa, kuten tekstiviestejä, GSM-datapuhelua tai pakettiradio GPRS:ää. Tiedonsiirtoprotokollana WAPissa käytetään yleensä HTTP:tä.
WAP-dokumentit ovat yksinkertaista hypertekstiä (HTML). Muulla hypertekstillä koodattujen dokumenttien tapaan WAP-dokumentit voivat sisältää mm. linkkejä toisiin dokumentteihin sekä WBMP-muotoisia kuvia.
WAP-dokumentit kirjoitetaan käyttäen tarkoitukseen suunniteltua XML-murretta WML:ää (Wireless Markup Language).
Yksi WML-dokumentti eli "korttipakka" voi sisältää useampia sivuja vastaavia "kortteja". WML-dokumentteihin voi liittää erityisellä skriptikielellä kirjoitettuja lyhyitä ohjelmanpätkiä, joilla niihin voidaan lisätä monipuolista toiminnallisuutta.
WAP 2.0 standardin sivunkuvauskieli on XHTML Mobile profile. Sillä voidaan katsoa matkapuhelimella HTML-dokumentteja. WAP 1.2.1 :ssä tämä ei vielä ollut mahdollista.
Syli- ja pöytätietokoneissa WML-sivuja voi katsella Opera-selaimella.
Suomessa teleoperaattorit Elisa ja Sonera ovat lakkauttaneet wap-palvelunsa vuoteen 2012 mennessä. Palveluntarjoajat ovat siirtyneet tarjoamaan palveluitaan muilla alustoilla.
Fedora (käyttöjärjestelmä)
Fedora (aiemmin Fedora Core) on Red Hatin tukeman Fedora-projektin kehittämä sekä ylläpitämä Linux-pohjainen käyttöjärjestelmä eli jakelupaketti. Huopahattua tarkoittava nimi tulee Red Hatin ”Shadowman”-logossa käytetystä päähineestä.
Fedoran uusia versioita pyritään julkaisemaan puolen vuoden välein. Jokaista julkaisuversiota tuetaan kahden seuraavan version verran kuukauden siirtymäajalla. Näin ollen jokaista julkaisua tuetaan vähintään 13 kuukautta. Käyttäjät voivat päivittää Fedoran seuraavaan versioon asentamatta koko järjestelmää uudestaan.
Linux-ytimen pääkehittäjä Linus Torvalds käyttää Fedoraa kaikissa tietokoneissaan.
DistroWatch-sivuston mukaan Fedora on marraskuussa 2015 viidenneksi katsotuin Linux-käyttöjärjestelmä sivustolla.
Jokainen Fedora-julkaisu jaetaan kolmeen eri käyttötarkoituksien mukaan räätälöityyn ratkaisuun: Workstation, Cloud ja Server. Tarkoituksena on tarjota integroidut ratkaisut eri käyttöalueille. Workstation on suunnattu tavalliseen tietokonekäyttöön ja sen erityiskohderyhmä on ohjelmistokehittäjät. Cloud on tarkoitettu asennettavaksi pilvialustoille kuten OpenStack keskittyen Atomic- ja Docker-ratkaisuihin. Server on perinteiseen palvelinkäyttöön tarkoitettu tee-se-itse-ratkaisu.
Fedora Workstation -työpöytäympäristönä on GNOME. Vaihtoehtona GNOMElle Fedora tarjoaa muitakin työpöytäympäristöjä valmiina asennuskuvina, joista käytetään nimitystä ”spin”. Spinit tarjoavat KDE, Xfce, LXDE, MATE ja SoaS-työpöydät. Fedora asennetaan Live-CD-levykuvalta, joka voidaan ajaa DVD:ltä tai USB-muistilta. Myös verkkoasennus on mahdollinen HTTP:n, FTP:n tai NFS:n kautta. Fedora käyttää RPM-paketointia ja käynnistyslataajana toimii GNU GRUB.
Fedora-asennuslevyt sisältävät ainoastaan pienen määrän paketteja. Lisää ohjelmistoja on saatavilla eri pakettivarastoista. Viralliset ovat Fedora, joka sisältää koko järjestelmän ja Fedora Updates, jossa on uusimmat versiot. Lisäksi on tarjolla epävirallisia pakettivarastoja; ne tarjoavat ohjelmistoja, joita Fedora ei pysty tarjoamaan tekijänoikeus- tai patenttisyiden vuoksi. Näistä huomattavin on RPMFusion.
Fedora Project antoi aiemmin koodinimet eri versioille. Käytännöstä luovuttiin version 20 jälkeen.
KH-11
KH-11 on yhdysvaltalainen tiedustelusatelliittimalli, jota lähetettiin Maata kiertävälle radalle vuosien 1976 ja 2005 välillä. Satelliittissa oli tehokas teleskooppi, jonka oletetaan pystyneen kuvaamaan maanpintaa 15 senttimetrin tarkkuudella mikä on laskettu sen mukaan että se olisi käyttänyt 2,4 metrin läpimittaista peiliä. Siinä on ollut myös ELINT -laitteita. Satelliitin eri versioiden massa vaihteli 13 000 ja 17 000 kg:n välillä.
Yhden satelliitin käyttöiän arveltiin 1970- ja 1980-luvulla olleen kolme vuotta ja kun sen polttoaine loppui, ohjattiin satelliitti tuhoutumaan ilmakehään.KH-11 satelliitteja on käytetty mm. niin strategisten mannertenvälisten kuin myös keskipitkän matkan ohjusten laukaisualustojen valvontaan.
CIA:n työntekijä William Kampiles myi KH-11:n teknisen käsikirjan kesällä 1977 saaden siitä luvatun 10 000 dollarin sijasta vain 3 000 dollaria. Kampiles sai teostaan 40 vuoden vankeusrangaistuksen, joka lyhennettiin 19 vuoteen.
Vastaavanlainen järjestelmä on Ranskan ylläpitämä SPOT -järjestelmä, jota ylläpitää Centre National d’Etudes (CNES) Spatiales Tolousen lähellä.
Kiinalla Jiangbing -satelliitteihin kuuluvat kolmannen sukupolven FSW-2 -satelliittien on sanottu vastaavan KH-11:iä kuvauskalustoltaan.
SPOT
SPOT(lyh "Satellite Pour l'Observation de la Terre") on sarja Ranskan avaruusjärjestön (CNES) kaukokartoitussatelliitteja.
Satelliitteja on lähetetty toistaiseksi viisi:
SPOT-satelliittien suoraan vastaanottavia maa-asemia (Direct Receiving Stations) on sijoitettuna moniin maihin:Päävastaanottoasemat ovat Ranskassa ja RuotsissaYhdessä asemat vastaanottavat noin puoli miljoonaa kuvaa vuodessa, mikä merkitsee noin 700 kuvaa vuorokaudessa.
SRIS:t ovat SPOT-järjestelmän pääasemat Ranskassa ja Ruotsissa, millä on mahdollisuus tulkita satelliittien kuvamateriaalia. SPOT-satelliitteja on viisi ja ne kiertävät maata 822 kilometrin korkeudessa 7,4 kilometriä sekunnissa.
Venäjällä ScanEx-yhtiö vastaanottaa SPOT-kuvia. Norjalla ja Ruotsilla on organisaation SPOT-kuvien vastaanottoon ja yksinoikeus niiden myyntiin alueellisesti. Yhdysvalloissa Spotilla on oma myyntiyhtiönsä.
Jouko Jokisalo
Jouko Jokisalo (s. 1953) on suomalainen historioitsija, joka työskentelee historian ja yhteiskuntaopin lehtorina Itä-Suomen yliopistossa. Hän on aikaisemmin toiminut muun muassa Euroopan historian dosenttina Oulun yliopistossa. Jokisalo on erikoistunut fasismin tutkimukseen ja rasismin historiaan. Hänen vuonna 1994 ilmestynyt saksankielinen väitöskirjansa käsitteli natsi-Saksan 1930-luvun kansallissosialistista ideologiaa. Vuosina 1977–1982 Jokisalo opiskeli Saksan demokraattisessa tasavallassa, ja tunnusti myöhemmin olleensa lähes kymmenen vuoden ajan maan tiedusteluministeriön Stasin vakooja.
Sykysyllä 2001 Jokisalo tunnusti toimineensa Stasin agenttina vuosina 1978–1987 koodinimellä ”Boris”. Hän kertoi pelänneensä paljastumista DDR:n vuonna 1990 tapahtuneesta lakkauttamisesta lähtien, ja päätti lopulta itse kertoa asiasta TV 2:n "Silminnäkijä"-ohjelmassa. Stasi oli värvännyt hänet palvelukseensa 1970-luvun lopussa, kun Jokisalo opiskeli DDR:ssä. Hän vakoili tuolloin myös Saksan liittotasavallan puolella kuvaten esimerkiksi rakennuksia ja ajoneuvoja. Lisäksi Jokisalo kertoi haastatelleensä ihmisiä toimittajaksi naamioituneena sekä värvänneensä uusia vakoilijoita. Vuonna 2002 hän myönsi vakoilleensa opiskeluaikoinaan myös Neuvostoliiton turvallisuuspalvelulle KGB:lle. Jokisalo sanoi ottaneensa tehtävät vastaan ”ideologisista syistä”.
Hera (mytologia)
Hera () on avioliiton ja aviollisen rakkauden, hedelmällisyyden ja synnytyksen jumalatar antiikin Kreikan mytologiassa. Hera on Zeuksen sisar ja vaimo. Hera vainosi Zeuksen rakastajattaria ja yritti tappaa Herakleenkin, sillä Zeus oli Herakleen isä, mutta Hera ei ollut tämän äiti. Hera lähetti vastasyntyneen Herakleen luokse kaksi käärmettä tappamaan hänet, mutta Herakles katkaisi käärmeiden päät. Heran lapsia ovat muun muassa sodanjumala Ares ja sepäntaidon ja tulen jumala Hefaistos. Heran tunnuseläin on lehmä. Hera kuvattiin usein majesteettisena naisena päässään seppele tai diadeemi. Hänen vastineensa roomalaisessa mytologiassa oli Juno.
Heran palvomiseen pyhitetty temppeli on nimeltään "Heraion". Heran merkittävin kulttipaikka oli Samoksen saarella sijainnut Heraion. Sen arkeologinen kohde on nykyisin Unescon maailmanperintökohde. Toinen merkittävä Heran temppeli oli Olympian Heran temppeli.
Meteoriparvi
Meteoriparvella tarkoitetaan Maan ilmakehään tulevia meteoreja, jotka tulevat tietystä taivaan suunnasta tiettyinä päivinä vuodesta. Meteoriparvet ovat yleensä törmäyksissä hajonneiden isompien kappaleiden tai ohi kulkeneen komeetan jäännöksiä. Usein nämä jäännökset kulkevat samaa rataa kuin komeetta aiemmin. Maapallon kohdatessa tämän radan sille jääneet hiukkaset törmäävät Maan ilmakehään. Siihen osuminen aiheuttaa valoilmiön, ja ne näkyvät maassa tähdenlentoina.
Vaikka meteoriparveen kuuluvat meteorit näkyvätkin ympäri taivasta, perspektiivistä johtuen ne näyttävät tulevan säteittäisesti jostakin tietystä taivaan kohdasta. Tätä kohtaa kutsutaan parven "radiantiksi". Meteoriparvet nimetään joko sen tähdistön mukaan, jonka alueella radiantti sijaitsee (esimerkiksi Perseidit ja Perseuksen tähdistö), tai meteoriparven aiheuttaneen komeetan mukaan.
Merkittäviä meteoriparvia tunnetaan parisenkymmentä. Näiden parvien maksimin aikaan nähdään 5–100 tähdenlentoa tunnissa. Jotkin parvet saattavat aiheuttaa niin sanottuja meteorimyrskyjä, jolloin aktiivisuus voi nousta tuhansiin tähdenlentoihin tunnissa.
Amnat Charoen (provinssi)
Amnat Charoenin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan koillisosassa Isanin alueella. Naapuriprovinsseja ovat Ubon Ratchathani, Yasothon ja Mukdahan. Idässä rajanaapurina on Laos. Provinssin pinta-ala on 3 161,2 neliökilometriä ja siellä on arviolta 276 500 asukasta (vuonna 2017).
Provinssi sijaitsee Mekongjoen laaksossa. Kaksi muuta provinssin jokea ovat Lam Sae Bok ja Lam Sae Bai.
Amnat Charoen saavutti kaupungin aseman kuningas Rama III:n aikana. Aluksi sitä hallinnoitiin Nakhon Khemaratista käsin ja myöhemmin Ubon Ratchathanista. Siitä tuli oma provinssinsa 12. tammikuuta 1993, kun se erotettiin Ubon Ratchathanista.
Provinssin sinetin keskellä on Buddhan kuva, jota kutsutaan nimellä Phra Mongkol Ming Muang. Toiselta nimeltään Phra Yai (Iso Buddha), tämä 20 metriä korkea patsas on yksi Amnat Charoenin kaupungin pyhimpiä. Vasemmalla ja oikealla puolella on kaksi puuta, alapuolella kaksi elefanttia.
Provinssin puu on "Hopea ferrea".
Provinssi on jaettu 7 piiriin ("amphoe"). Piirit on edelleen jaettu 56 kuntaan ("tambon") ja 653 kylään.
Luettelo meteoriparvista
Tämä artikkeli on luettelo Suomessa näkyvistä meteoriparvista.
Luettelo suomalaisista ruokasienistä
Tälle sivulle on tarkoitus kerätä luettelo suomalaisista ruokasienistä.
Voit selata ruokasieniä joko nimen tai sienityypin mukaan.
A H I J K L M N O P R S T U V
Soopeli
Soopeli ("Martes zibellina") eli nokinäätä (oletetusti aiemmin *"nois" gen. "nokiin") on näätäeläin, joka esiintyy Pohjois-Aasiassa Ural-vuoristosta läpi Siperian Mongoliaan, Kiinaan, Pohjois-Koreaan ja Hokkaidōn saarelle Japaniin. Soopeli on ollut arvokas turkiseläin, jollaisena sitä myös tarhataan. Neuvostoliitto oli maailman ainoa merkittävä soopelinnahkojen tuottaja ja varjeli tätä monopoliasemaansa mustasukkaisesti.
Soopeli on päivällä saalistava petoeläin, joka käyttää haju- ja kuuloaistiaan saaliseläimien havaitsemiseen. Näihin kuuluvat muiden muassa maaoravat, orava, hiiret sekä pienet linnut ja kalat. Pääravinnon ollessa niukkaa se syö marjoja, kasveja ja männyn siemeniä. Soopeli tekee pesänsä metsän pohjalle.
Soopeli jaetaan 16 alalajiin, joista "M. z. brachyura" on uhanalaisin. Soopeli voi joskus risteytyä näädän eli mäntynäädän ("Martes martes") kanssa: hybridistä käytetään nimitystä "kida".
Soopelin nimestä on tullut yleisnimitys joidenkin eläinlajien – kuten kissojen, kaniinien ja koirien – turkiltaan tummille tai nokisen sävyisille roduille.
Koska soopeli on väriltään tummempi kuin näätä, soopeleihin yhdistettiin 1900-luvun alun historiantutkimuksessa erilaiset "noki"-alkuiset Suomen paikannimet. Arveltiin, että Suomen muinaisen soopelikannan mukaan olisi nimetty muun muassa Nokian kaupunki ja Nokianvirta. Soopelin arveltiin kadonneen Suomesta viimeistään 1600-luvulla. Venäjän Karjalassa ja Baltiassa sitä on väitetty tavatun vielä 1800-luvulla. Sen on väitetty aiemmin esiintyneen myös Länsi-Puolassa. Nykytutkimuksessa on kuitenkin katsottu, ettei Suomessa tai sen lähialueilla ole koskaan esiintynyt soopeleita, ja "nois" onkin todennäköisimmin viitannut majavaan.
Aselaji
Aselaji on puolustushaaran (maa-, meri- ja ilmavoimat) alayksikkö, tietyyn perustehtävään erikoistunut osakokonaisuus.
Suomen maavoimien aselajit ovat jalkaväki, kenttätykistö sekä ilmatorjunta-, viesti-, huolto- ja pioneerijoukot.
Aselajit ovat kehittyneet seuraavasti:
Suuret muutokset em. vaiheissa olivat ne, että toiseen maailmansotaan mennessä sodankäyntiin tuli lisää ilmaulottuvuus, Persianlahden sotaan mennessä sähkömagneettinen spektri ja vuoteen 2020 mennessä tietoulottuvuus, kyberavaruus sekä fyysinen avaruus.
Em. kehitys merkitsee samalla sodankäynnin monimutkaistumista. Jos kaikki aselajit pitää koordinoida toisiinsa, sodankäynnin monimutkaisuus lisääntyy neliöön verrattuna suhteessa aselajeihin, sodankäynnin funktioihin. Sodankäynti olisi siis noin 1 600 prosenttia monimutkaisempaa vuonna 2020 kuin Napoleonin aikana.
Taistelevia aselajeja ovat:
Tukevia aselajeja ovat:
Nobelin fysiikanpalkinto
Nobelin fysiikanpalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille fyysikoille. Palkintona annetaan nykyään 10 miljoonan Ruotsin kruunun kokoinen palkintosumma ja Erik Lindbergin suunnittelema kultainen mitali. Jaettava palkintosumma on historian saatossa muuttunut hyvin paljon; pienimmillään palkintosumma oli 114 935 kruunua vuonna 1923.
Mitalin kääntöpuolella on kuvio, jossa Isistä muistuttava jumalatar nousee esiin pilvistä pitäen kädessään runsaudensarvea. Isiksen kasvot ovat ilmeettömät ja hänen päänsä päällä olevaa huntua pitelee ”tieteen genius”.
Mitaliin on kaiverrettu latinankielinen teksti "Inventas vitam juvat excoluisse per artes". Vapaasti suomennettuna kirjoitus tarkoittaa: ”He, jotka paransivat taidoillansa elämää Maan päällä.” Sanat on lainattu Vergiliuksen "Aeneis"-teoksen kuudennen laulun 663. säkeestä.
Nobelin kemianpalkinto
Nobelin kemianpalkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille kemisteille.
Haapalehto
Haapalehto on Oulun kaupunginosa Oulujoen pohjoispuolella noin viisi kilometriä keskustasta itään. Haapalehdossa asuu noin 2 500 asukasta. Kaupunginosa on rakennettu pääosin 1970-luvulla. Alueella on lähinnä omakoti- ja rivitaloja. Haapalehdon alueella on huoltoasema, kaksi kauppaa, grillikioski sekä päiväkoti. Lisää lähipalveluja on Myllyojan ostoskeskuksessa.
Myllyojan suuralueeseen kuuluva Haapalehto jakaantuu kahteen osa-alueeseen, Ylä-Haapalehtoon sekä Ala-Haapalehtoon, jotka tunnettiin aluksi nimillä Haapalehto I ja Haapalehto II.
Eteläisempi Ylä-Haapalehto sijaitsee lähellä Hiukkavaaran entistä kasarmialuetta. Alueen rakennuskanta on pääasiassa omakotitaloja eri vuosikymmeniltä, rivitaloyhtiöitä on lähinnä Haapalehdontien ympärillä. Ylä-Haapalehdon alue on rakennettu täyteen muutamia tontteja lukuun ottamatta.
Alueen harvoista yrityksistä kenties tunnetuin on Haapalehdontien varrella sijaitseva grillikioski Lehto-Grilli.
Laaja Ala-Haapalehdon alue sijoittuu Ruosteojan, Maanmittarintien, Parkkisenkankaantien ja Vaalantien rajaamalle alueelle. Lisäksi alueeseen kuuluvat Maanmittarintietä risteävien teiden koillispäät. On tulkinnanvaraista, kuuluvatko myös Kulma-, Löyly- ja Sivutie Ala-Haapalehtoon. Alueen rakennuskanta on pääasiassa omakoti- ja rivitaloja. Alueella on kaksi päivittäistavarakauppaa. Näistä toinen on Suomen sadas Lidl-myymälä, joka avattiin 15. kesäkuuta 2006. Taitoluistelija Susanna Pöykiö on kotoisin Ala-Haapalehdosta.
Ala-Haapalehdon aluetta halkoo pitkään rossipolkuna tunnettu pyörätie. Alueella on kaksi urheilukenttää, joiden molempien vieressä on talvisin mäenlaskupaikkana käytettävä täyttömaasta muodostettu mäki.
Alueella sijaitsi 1980-luvulla myös koulu, Haapalehdon ala-aste, joka kattoi peruskoulun luokat 1 ja 2.