Haukka (politiikka)
Haukat ja kyyhkyt on politiikassa sekä taloustieteessä käytettävä nimitys poliitikoista tai asiantuntijoista, jotka ilmentävät kielikuvallisesti tarkasteltuna joko haukoille ominaista petolintumaista aggressiivisuutta tai kyyhkysmäistä vienoutta ja herkkyyttä pyrkiessään päämääriinsä. Valkoisilla kyyhkyillä onkin ollut tärkeä rooli rauhanomaisuuden ja väkivallattomuuden kuvaamisessa. Äärimmäisimpiä tyypin edustajia on kutsuttu myös "arkkihaukoiksi" tai "arkkikyyhkyiksi". "Haukkojen" vastaparina poliittisessa kielenkäytössä esiintyy usein "kyyhky" nimityksenä maltillisemmille tai päinvastaisille näkemyksille. Nimitys voi liittyä joko sotilaallisiin kantoihin, missä yhteydessä puhutaan usein sotahaukoista tai -kyyhkyistä (engl. "War hawk" ja "War dove"), tai , jolloin tarkoitetaan rahahaukkoja ja -kyyhkyjä (engl. "Monetary hawk" ja "Monetary dove") tai velkahaukkoja ja -kyyhkyjä (engl. "Deficit hawk" ja "Deficit dove") riippuen keskustelun asiayhteydestä.
Etenkin Yhdysvaltojen politiikassa "sotahaukkoina" pidetään poliitikkoja, jotka ovat "haukkana paikalla" kannattamassa sotaa politiikan jatkeena ja sotilaallisia interventioita kolmansien valtioiden välisissä sodissa. Alun perin nimitys viittasi joukkoon Yhdysvaltojen kongressin edustajia, jotka vuonna 1812 kannattivat sotaa Isoa-Britanniaa vastaan. Myöhemmin "sotahaukka"-nimitystä on käytetty kuvaamaan yleisemmin sotaa ja sotavarustelua kannattavia poliitikkoja ja ryhmittymiä. Eräitä kuuluisimpia tällaisia poliitikkoja ovat olleet Yhdysvaltain presidentin neuvonantaja Zbigniew Brzezinski ja Neuvostoliiton marsalkka Andrei Gretško. Sen sijaan "sotakyyhkyt" edustavat usein maltillisempaa tai kielteistä linjaa sotilaallisiin interventioihin politiikan jatkeena.
Niin sanotuille "rahahaukoille" tärkein ja keskeisin päämäärä on inflaation pitäminen tasaisena ja alhaisena. Kauppalehdessä ilmestyneen Jorma Pöysän artikkelin mukaan rahapoliittiset "haukat" ovat tavallisesti "enemmän huolissaan inflaatiosta kuin talouskasvusta ja valmiita aloittamaan ohjauskorkojen nostot "kyyhkyjä" ripeämmin." Pöysän mukaan viime aikoina "rahahaukkojen" ja -"kyyhkyjen" näkemyserot ovat kuitenkin liittyneet siihen vastustavatko vai kannattavatko he rahapolitiikan epätavanomaisiakin keinoja, kuten määrällistä keventämistä (engl. "Quantitative easing")
Suhdannepolitiikan ja julkisen sektorin budjettivajeen tasapainottamisen yhteydessä puhutaan usein "velkahaukoista" tai "velkakyyhkyistä". Sixten Korkman määrittelee Helsingin Sanomien kolumnissaan "haukkojen" janoavan Suomen valtion kolmen miljardin euron lisäsäästöjä, eli menojen leikkauksia ja/tai veronkiristyksiä, välittömästi, "kyyhkyjen" tyytyessä maltillisempaan lisäsäästöjen jaksottamiseen muutamalle vuodelle. Lauri Holappa ja Jussi Ahokas kuitenkin huomauttavat, että Korkmanin näkemys kotimaisten "velkakyyhkyjen" oletetusta tyytymisestä säästöjen jaksottamiseen eroaa merkittävästi yhdysvaltalaisista "kyyhkyistä", jotka kannattavat julkisen sektorin budjetin tasapainottamista vasta talouden palauduttua taantumasta.
Keskuspankkien ohjauskorkojen ja rahapolitiikan määrällisen keventämisen yhteydessä puhutaan usein "rahakyyhkyistä" tai "rahahaukoista". Kauppalehden Jorma Pöysän näkemyksen mukaan voimakkainta "rahakyyhkyä" Euroopan keskuspankin (EKP) 25-jäsenisessä neuvostossa edustaa nykyinen varapääjohtaja Vítor Constâncio pääjohtaja Mario Draghin ollessa "maltillinen kyyhky", kun taas neutraalia "keskitien kulkijan" -linjaa edustaa Suomen Pankin pääjohtaja Erkki Liikanen. "Haukkojen" ja "kyyhkyjen" keskelle jääviä neutraalimpia näkemyksiä on myös kuvailtu puluiksi (engl. "Pigeon"), jotka jäävät kyyhkyjen ja haukkojen välisessä kamppailussa "tyytyväisenä istumaan keskelle aitaa". EKP:n neuvoston vähemmistöön sijoittuvista, mutta silti vaikutusvaltaisista, "rahahaukoista" voimakkainta linjaa edustavat Pöysän mukaan johtokunnan Yves Mersch sekä Saksan keskuspankin pääjohtaja Jens Weidmann sekä Hollannin keskuspankin pääjohtaja Klaas Knot.
"Haukkojen" ja "kyyhkyjen" vastakkainasettelua on kritisoitu siitä, että näkökulma on liian yksinkertainen ja yksiulotteinen monimutkaisten ongelmien ratkaisemiseen. Lauri Holappa ja Jussi Ahokas puhuvat Image-lehden blogissaan "Raha ja talous" siitä, että Korkmanin näkökulma ja jaottelu haukkoihin ja kyyhkyihin ei ole "kattava". Lisäksi Holappa ja Ahokas ovat sitä mieltä, että Korkmanin kategorisointi haukkojen ja kyyhkyjen välillä keskittyy liikaa yhdysvaltalaisen näkemyksen toistamiseen ilman keskustelun tuomista kotimaisen kontekstin yhteyteen. Tämän lisäksi Holappa ja Ahokas näkevät, että "velkahaukkojen" ajattelussa ei ole kyse ainoastaan "nykyiseen suhdannetilanteeseen reagoimisesta, vaan laajemmasta ajattelutavasta".
Holappa ja Ahokas huomauttavat myös, että keskittymällä pelkästään haukkojen (engl. "Hawk"), pulujen (engl. "Pigeon") ja kyyhkyjen (engl. "Dove") välisiin kamppailuihin, unohdamme yhden linturyhmän joka on yhdysvaltalaisessakin poliittisessa keskustelussa mukana: pöllöt (engl. "Owls"). Pöllöt edustavatkin muihin lintuaiheisiin kielikuviin verrattuna erilaista ja varsin poikkeavaa lähestymistapaa. Toisin kuin monet muut linnut, pöllöt ovat erinomaisen hämäränäkönsä ansiosta yöeläimiä, niiden pää kääntyy 270° ja niillä on poikkeuksellisen hyvä kuulo. Poliittisena metaforana rahapoliittiset "pöllöt" voitaisiinkin ehkä nähdä itävaltalaisen koulukunnan edustajina tai muun taloustieteen valtavirrasta poikkeavan älykkään koulukunnan edustajana. Suhdannevaihteluiden ja julkisen sektorin budjettivajeen kontrolloimisen yhteydessä niin sanotut "velkapöllöt" edustavat Holapan ja Ahokkaan näkemyksen mukaan jälkikeynesiläistä talousajattelua ja funktionaalisen rahoituksen periaatteita, joiden mukaan julkisen sektorin alijäämä tulisi aina asettaa sellaiselle tasolle joka mahdollistaa täystyöllisyyden saavuttamisen. Käytännössä tätä on Holapan ja Ahokkaan mukaan kuitenkin erittäin vaikea toteuttaa ilman rahapoliittista suvereeniutta. Toisin kuin "velkahaukat", jotka haluavat budjettivajeen välitöntä tasapainottamista, ja "velkakyyhkyt", jotka tyytyvät maltillisempaan budjettivajeen tasapainottamisen jaksottamiseen (kotimainen näkemys) tai viivyttämiseen kunnes talous on palautunut taantumasta (yhdysvaltalainen näkemys), "velkapöllöjen" mielestä budjettivajeen tasapainottaminen ei ole kiireellistä tai edes välttämätöntä.