hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Queen Elizabeth -luokka (lentotukialus)
Queen Elizabeth -luokka on kahden Britannian Kuninkaallisen laivaston rakenteilla olevan aluksen muodostama lentotukialusluokka. Näistä ensimmäinen, "HMS Queen Elizabeth", kastettiin 4. heinäkuuta 2014 ja sen on määrä aloittaa palveluskäytössä vuonna 2017 ja olla operatiivisessa valmiudessa 2020. Toinen, "HMS Prince of Wales", on tarkoitus laskea vesille 2017 ja ottaa palvelukseen 2020. Nato-kokouksessa Walesissa 5. syyskuuta 2014 pääministeri vahvisti toisen aluksen valmistumisen, mikä päätti vuosia kestäneen arvailun mahdollisesta peruutuksesta.
Puolustusministeri Des Browne julkisti alusten hankintasuunnitelman 5. heinäkuuta 2007, mikä päätti vuosia jatkuneen keskustelun liian kalliista hankinnasta ja Britannian telakkateollisuuden uudelleen järjestelystä. Sopimus allekirjoitettiin 3. heinäkuuta 2008 BAE Systems Surface Fleet Solutionsista ja VT Groupin VT Shipbuildingista muodostetun BVT Surface Fleetin kanssa. Uusi yhtiö oli ollut hallituksen ehtona sopimuksen tekemiselle. Projektin kustannuksiksi laskettiin 6,2 miljardia puntaa.
Alun perin oli tarkoitus käyttää lyhyen nousumatkan pystysuoraan laskeutuvaa (STOVL, engl. myös "jumpjet") F-35B-hävittäjää ja alus jättää varustamatta katapultilla ja pysäytysvaijereilla. Katapultteja käytetään perinteisesti höyryllä, mutta luokka on turbiinikäyttöinen.
Puolustusministeriöllä on kuitenkin ollut epäilyksiä F-35B:n suorituskyvystä, etenkin kyvystä palata alukselle aselastissa, mikä on tärkeää Royal Navyn käyttäessä hävittäjiä lähinnä laivastohävittäjäroolissa.
Merivoimien AWACS-koneita on saatavissa vain katapultilla lähtevinä versioina, joten ilman katapulttia aluksilla olisi käytettävä helikoptereihin asennettuja tutkia, joita ei ole tuolloin olemassa.
Vuoden 2010 puolustuspoliittinen dokumentti "Strategic Defence and Security Review 2010" linjasi että vain yksi tukialuksista otettaisiin käyttöön; toinen jätettäisiin varalle tai myytäisiin.
Koska aluksien halutaan olevan myös yhteensopivia liittolaisten lentokaluston kanssa, tullaan niihin asentamaan katapultit ja pysäytysvaijerit.
Tämä mahdollistaisi myös F-35:n tukialusversion käytön.
Kun alusten hinta oli kaksinkertaistunut alkuperäisestä budjetista, puolustusministeri Philip Hammond ilmoitti 2012 peruuttaneensa päätöksen F-35B:n hankkimisesta F-35C:n sijaan ja että molemmat alukset viimeisteltäisiin STOVL-koneille sopiviksi hyppyrillä.
Strategic Defence and Security Review 2015 vahvisti että molemmat alukset tulisivat käyttöön ja toiseen lisättäisiin valmiudet maihinnousujoukoille. Raportti myös vahvisti 128 F-35-koneen tilauksen, joista 24 olisi käytössä vuoteen 2023 mennessä.
Kirkkonummen Nyrkkeilykerho
Kirkkonummen Nyrkkeilykerho (KNK) on Kirkkonummella vuodesta 1976 lähtien toiminut nyrkkeilyseura. Oma nyrkkeilykerho Kirkkonummelle tuli nyrkkeilyjaoston erottua Kirkkonummen Urheilijoista (KirkU).
Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon perustajajäseniin kuuluu olympiatyylin- ja ammattilaisten Euroopan mestaruuden voittanut Olli Mäki. Olli toimi pitkään seuran seuran valmentajana ja hänen poikansa Pekka Mäki otti seuran valmennusvastuun harteilleen isänsä jälkeen.
Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon kuuluisimmat kasvatit ovat nyt jo aktiiviuransa lopettaneet Amin Asikainen ja Joni Turunen. Aikavälillä 1978–2015 KNK:n värejä edustaneet nyrkkeilijät saavuttivat yleisten sarjojen SM-kilpailuista yhteensä 8 kultaa, 9 hopeaa, 15 pronssia. Asikainen toimii nykyään KNK:n valmentajana yhdessä Jan Nyholmin kanssa.
Kirkkonummen Nyrkkeilykerhossa on tällä hetkellä (tammikuu 2016) jo liki 100 jäsentä. Seuran ryhmissä voi helposti tutustua lajin saloihin, sillä jokaiselle löytyy tasonsa mukainen ryhmä. Valikoimaan kuuluu miesten- ja naisten kuntonyrkkeily, junioreiden Nyrkkeilykoulu sekä kilpanyrkkeily. KNK:n Kilparyhmän kuumimmat nimet ovat tällä hetkellä Y75-kiloisten Suomen mestari Ilari Kujala sekä B-junioreiden MM-kisoissa sijoille 5.–8. iskenyt Krenar Aliu. Krenar Aliu voitti 2016 keväällä euroopanmestaruus kisoista pronssia voittaen armenian sekä unkarin ykkösiskijän.
Seuran harjoitussali (Epana) sijaitsee aivan Kirkkonummen keskustan tuntumassa Finnsbackassa.
Aarno Raninen
Aarno Erik Raninen (27. huhtikuuta 1944 Kuhmoinen – 3. syyskuuta 2014 Tuusula) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, laulaja ja kosketinsoittaja. Hän aloitti uransa keikkamuusikkona jo 14-vuotiaana. Raninen keikkaili mm. Onni Gideonin yhtyeessä sekä Smokings-yhtyeessä.
Ranisen tunnetuimpia sävellyksiä ovat muun muassa "Näin on", "Lapponia", "Huilumies" sekä joululaulu ”Tule joulu kultainen”. Lisäksi hän sävelsi salanimellä George Romain televisiosarjojen "ÄWPK – Älywapaa palokunta" ja "Soitinmenot" laulut sekä "Kymppitonnin" tunnusmusiikin. Aarno Raninen sovitti muun muassa Seija Simolan laulut "Kun aika on", "Maritza", "Rakkaus kasvoista kasvoihin" ja "Sulle silmäni annan".
Ranisen säveltämä ja Monica Aspelundin laulama "Joiku" oli tammikuussa 1976 mukana Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnassa, mutta ei päässyt varsinaiseen kilpailuun, jonne lähetettiin Fredi. Seuraavana vuonna Ranisen säveltämä ja jälleen Aspelundin laulama "Lapponia" valittiin edustamaan Suomea Lontooseen. Kappale sijoittui kymmenenneksi saatuaan 51 pistettä. Vuonna 1989 Aarno Raninen soitti kinourkuja ja viihdepianoa Miljoonasateen albumilla "Vain nopeat elävät". Samana vuonna Raninen oli mukana myös Miljoonasateen joulusinglellä "Kyyneleitä joulupuurossa" Hammondin soittajana että a-puolen laulun säveltäjänä.
Raninen oli yksi matkustajista, joka oli kokemassa 30. syyskuuta 1978 tapahtunutta Oulun lentokonekaappausta.
Raninen kuoli syyskuussa 2014 kotonaan Tuusulan Jokelassa sattuneessa tulipalossa, joka syttyi tupakoinnista sohvalla.
Espírito Santo
Espírito Santo on osavaltio Brasilian kaakkoisosassa. Sen pääkaupunki on saarella sijaitseva miljoonan asukkaan Vitória. Suomeksi Espírito Santo tarkoittaa Pyhää Henkeä.
Alue rajoittuu idässä Atlantin valtamereen, pohjoisessa Bahiaan, lännessä Minas Geraisiin ja etelässä Rio de Janeiroon. Osavaltiossa on arviolta 3 973 697 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 46 099 neliökilometriä.
Espírto Santo on jaettu väestönlaskua ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Keski-Espírito Santo, Pohjoisrannikko, Luoteis-Espírito Santo ja Etelä-Espírito Santo. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 13 ala-alueeseen, jotka on jaettu 78 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Boughéra el-Ouafi
Ahmed Boughéra El Ouafi, oikealta nimeltään Boughera Louasi (15. lokakuuta 1898 Algeria – 18. lokakuuta 1959 Ranska) oli Algeriasta kotoisin ollut berberi, joka voitti vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa maratonjuoksun olympiakultaa.
Hän, oikealta nimeltään Boughera Louasi, syntyi tuolloin Ranskan siirtomaavallan alla olleessa Algeriassa, Sétifin kaupungin lähistöllä. Hän liittyi Ranskan armeijaan, jossa eräs korkea-arvoinen upseeri huomasi hänen urheilulliset lahjansa, ja hänet pian lähetettiinkin Ranskaan urheilukilpailuihin. Hyvien otteidensa ansiosta hän pääsi edustamaan Ranskaa 1924 Pariisin olympialaisten maratonille, jolla sijoittui lopputuloksissa seitsemännelle sijalle.
Hyvien otteidensa ansiosta hän pääsi osallistumaan myös neljän vuoden kuluttua Amsterdamissa, Alankomaissa pidettyjen olympialaisten maratonkilpailuun. Toisin kuin aikaisemmin olympialaisten maratoneilla, jotka oli juostu kuumassa, paahtavan helteisessä säässä, oli Amsterdamissa sää hyvin kolea ja tuulinen. Kääntöpaikalla kiharapäinen Boughéra oli vasta 15. sijalla, mutta hän otti raivokkaan loppukirin vain viitisen kilometriä ennen maalia ja kukisti Chilestä saakka tulleen sanomalehtimyyjän Manuel Plaza Reyesin lopulta 26 sekunnin erolla.
Olympiavoittonsa jälkeen Boughéra lähti kiertelemään Yhdysvaltoja ja menetti samalla amatööriasemansa, josta noihin aikoihin oltiin hyvin tarkkoja. Näin hän ei enää voinut urheilla vaan perusti Pariisiin kahvilan. Hän vietti kurjaa elämää, alkoholisoitui ja vaipui pitkäksi aikaa unohduksiin. Vasta kun toinen Ranskan väreissä juossut algerialainen, Alain Mimoun, voitti 1956 Melbournen kisoissa olympiamaratonin, myös Boughéra El Ouafia muistettiin ja autettiin lahjoituksin.
Algerian vapautusrintaman joukot tappoivat Boughéran vain kolme päivää hänen 61-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen hänen kieltäydyttyä tukemasta liikettä.
Billy Konchellah
Billy Komintai Konchellah (s. 20. lokakuuta 1961 Kilgoris, Kenia) on entinen kenialainen 800 metrin juoksija, kaksinkertainen maailmanmestari. Toisin kuin useimmat kenialaiset huippujuoksijat, Konchellah ei tullut kalenjin-heimosta, vaan masai-heimosta.
Konchellah oli 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun maailman kärkijuoksija kahdella ratakierroksella, mutta hän kärsi astmasta ja eräässä vaiheessa myös tuberkuloosista. Konchellah on tuomittu Suomessa vuonna 2005 vankeuteen raiskauksista.
1987 Rooman MM-kisoissa Kohchellah voitti maailmanmestaruuden MM-kisojen ennätysajalla 1.43,06. Hän uusi mestaruutensa 1991 Tokiossa. 1993 Stuttgartin MM-kisojen 800 metrin finaalissa kovana kirimiehenä tunnettu Konchellah pysytteli pitkään joukon perillä, ja aloitti 600 metrin kohdalla kovan loppukirinsä. Kiri ei kuitenkaan aivan riittänyt voittoon, vaan Konchellahin oli tyytyminen pronssimitaliin voiton mennessä maanmiehelle Paul Rutolle ja hopea Italian Giuseppe D'Ursolle
Konchellah ei koskaan voittanut olympiamitalia. 1984 Los Angelesin olympialaisissa Konchellah sijoittui neljänneksi, mutta sekä 1988 Soulin kisat että 1992 Barcelonan kisat jäivät väliin sairastelujen takia.
Vuonna 1997 Konchellah yritti vielä palata kilparadalle Ateenan MM-kisoihin, mutta tie katkesi Kenian kovatasoisiin karsintoihin.
Konchellahin vuonna 1983 syntynyt poika Gregory Konchellah, joka on loikannut Bahrainiin ja tunnetaan nykyään nimellä Yusuf Saad Kamel, on myös keskimatkojen juoksija. Yusuf Saad Kamel voitti vuonna Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kultamitalin 1 500 metrin juoksussa.Juoksu-uransa jälkeen Billy Konchellah on suorittanut business-tutkinnon San Diegossa, Yhdysvalloissa, ja asunut Suomessa. Suomessa hänellä on lapsi suomalaisen vaimonsa kanssa.
Konchellah opiskeli vuonna 2003 Coventryssa ja alkuvuodesta 2004 häntä vastaan nostettiin syyte raiskauksesta, jonka väitettiin tapahtuneen marraskuussa 2003. Tammikuussa 2005 hänet vapautettiin raiskaussyytteestä mutta tuomittiin epäsiveellisestä toiminnasta. Tutkintovankeuden pitkästä ajasta johtuen hän pääsi vapaaksi, mutta hänet vangittiin saman tien uudestaan ja palautettiin Suomeen, missä häntä odotti syyte kahdesta raiskauksesta.
Suomessa Konchellah tuomittiin heinäkuussa 2005 Rovaniemen hovioikeuden päätöksellä kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen Oulussa vuonna 2002 tapahtuneista kahdesta raiskauksesta, lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja huumausainerikoksesta. Molemmissa raiskaustapauksissa Konchellahin kerrottiin juottaneen uhrinsa puolustuskyvyttömään kuntoon. Lisäksi toinen uhreista oli alle 16-vuotias. Konchellah vapautui vankilasta kesällä 2006.
Sini Latvala
Sini Tuuli Susanne Latvala (o.s. Pöyry, s. 3. helmikuuta 1980 Kankaanpää) on suomalainen moukarinheittäjä.
Latvala aloitti moukarinheiton 13-vuotiaana. Häntä valmensi koko urheilu-uran ajan isänsä Jarmo Pöyry. Nuorten EM-kisoissa 1997 Latvala sijoittui hopealle ja 1998 nuorten MM-kisoissa Annecyssä hän voitti myös hopeaa ja jäi vain kolmen senttimetrin päähän kultamitalista. Saman vuoden Budapestin aikuisten EM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Myös vuonna 1999 hän saavutti nuorten EM-hopeaa.
2000 Sydneyn olympialaisten aikaan Latvala suoritti vapaaehtoista asepalvelusta. Hän pääsi Sydneyssä finaaliin, jossa sijoittui 12. sijalle. Ensimmäisissä aikuisten MM-kisoissaan 2001 Edmontonissa Latvalan tie katkesi karsintaan. 2002 EM-kisoissa Münchenissä Latvala sijoittui viidenneksi. 2003 MM-Pariisissa taival katkesi jälleen karsintoihin, samoin 2004 Ateenan olympialaisissa ja 2005 Helsingin MM-kisoissa. Latvalan kohtaloksi koitui myös 2006 EM-kisoissa jääminen karsintoihin tuloksella 65,72. Vuonna 2008 hän ei kilpaillut. Perheenlisäyksen jälkeen hän palasi kilpakentille Latvala-nimisenä heinäkuussa 2009.
Suomen mestaruuksia Latvalalle on kertynyt seitsemän kappaletta: 1997, 1998, 2002, 2003, 2004, 2005 ja 2006. SM-hopeaa hän on voittanut vuosina 2000, 2001 ja 2007 sekä SM-pronssia vuosina 2009, 2010, 2011 ja 2012. Vuoden 2012 jälkeen hän ei ole kilpaillut. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on 69,16, minkä hän heitti Kaustisella 1. heinäkuuta 2004. Hänen urheiluseuransa on Seinäjoen Seudun Urheilijat. Aiemmat seurat Kaukasten Voima ja Nurmon Urheilijat -99. Latvala on 182 senttimetriä pitkä.
Mari Piuva
Mari Piuva (s. 21. lokakuuta 1980 Kemi) on suomalainen jousiampuja. Piuva voitti tauluammunnan Suomen mestaruuden vuosina 1999, 2003 ja 2004. Ennen ensimmäistä mestaruuttaan hän oli harrastanut lajia vain viisi vuotta.
Vuoden 2002 EM-kisoissa Piuva sijoittui sijalle 40. Vuoden 2004 EM-kisoissa hänen sijoituksensa oli kahdeksas, ja EM-kisojen yhteydessä käydyn karsintakilpailun perusteella Piuva lunasti paikan saman vuoden Ateenan olympiakisoihin. Olympialaisten tähtäinjousen henkilökohtaisessa kilpailussa Piuva sijoittui 25:ksi.
Piuva harrastaa pyöräilyä, pikaluistelua ja uintia. Ammatiltaan hän on urheiluhieroja, ja hänellä on myös ravintolakokin koulutus. Häntä valmentaa Rauno Simula, ja seuratasolla hän edustaa Pohjan Jousta.
Yusuf Saad Kamel
Yusuf Saad Kamel (), alkuperäiseltä nimeltään Gregory Konchellah (s. 29. maaliskuuta 1983 Narok, Kenia) on masai-heimosta lähtöisin oleva 800 metrin juoksija, joka nykyään on Bahrainin kansalainen.
Yusuf Saad Kamel sai Bahrainin edustusoikeuden 13. helmikuuta 2004. Hän saavutti pronssia vuoden 2004 Aasian sisäratojen mestaruuskisojen 800 metrillä. Vuonna 2004 hän voitti 800 metrin kilpailun. Vuotta myöhemmin samassa kisassa hän sijoittui toiseksi. Vuoden 2006 maailmancupissa Ateenassa hän voitti Aasian edustajana 800 metrin kilpailun ja vuonna 2007 hän oli nopein 800 metrillä.
Maaliskuussa 2008 Yusuf Saad Kamel saavutti MM-pronssia Valenciassa pidetyissä sisäratojen MM-kilpailuissa Aasian halliennätyksellä 1.45,26. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Yusuf Saad Kamel voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrillä ajalla 3.35,93 ja pronssia 800 metrillä ajalla 1.45,35.
Yusuf Saad Kamel on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 67 kilogrammaa. Hänen isänsä Billy Konchellah on 800 metrin kaksinkertainen maailmanmestari.
Kerma (Heinävesi)
Kerma on kylä Heinävedellä, kirkolta noin 6 kilometriä Liperin ja Joensuun suuntaan seututie 476:n ja Heinäveden reitin varrella.
Kylätaajama on keskittynyt Kermankosken ja Kerman kanavan ympäristöön. Kermankoski on suojeltu, toisen luokan koski, jota myöten Kermajärvi laskee Haukiveden suuntaan. Kosken pudotus on 2,26 metriä, ja se voidaan ohittaa viereiseen kannakseen puhjotulla Kerman kanavalla. Koski sopii kanoottisouteluun kuten Heinäveden reitti ja Koloveden kansallispuisto muutenkin. Pohjois-Heinävedellä sijaitseva Karvionkoski ja Kermankoski ovat Heinäveden reitin suosituimmat kalastuskosket. Heinäveden Kerman kylässä on toiminut Etelä-Savon suurimpiin lukeutunut saha, Kerman saha, jonka jäljiltä on kosken rannalla vieläkin suuri purukasa.
Kerma-nimi esiintyy Heinävedellä Kerman kylän ja kunnan sydämen Kermajärven lisäksi myös "Kermanrannassa", Heinäveden kirkonkylän sataman ympäristöä tarkoitettavassa alueessa. Kermansavi, heinäveteläinen keramiikan ja kaakeliuunien valmistaja, on myös nimensä saanut Kermasta. Sana kerma on perua Heinäveden alueella muinoin asuneiden lappalaisten kielen sanasta, joka tarkoittaa nuorta peuranvasaa.
Hasna Benhassi
Hasna Benhassi (s. 1. kesäkuuta 1978 Marrakech, Marokko) on marokkolainen keskimatkojen juoksija, maailmanmestari ja olympiahopeamitalisti.
Benhassi aloitti juoksemisen Sidi Youssef Ben Alin seurassa Marrakechissa, jossa Rabatin yleisurheiluinstituutin kykyjenetsijät hänet löysivät. Vuonna 1996 hän juoksi 800 metrillä Sydneyn alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa pääsi välieriin.
Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 Benhassi voitti 1 500 metrillä kultaa. MM-kultansa jälkeen Benhassi sai lapsen aviomiehensä Mohssine Chéhibin kanssa, mikä merkitsi välivuotta hänen hyvin alkaneella juoksijan urallaan.
Vuonna 2003 Hasna Benhassi palaili kilparadoille, mutta todelliseen huippukuntoon hän pääsi vasta seuraavana vuonna. Ennen Ateenan olympialaisia hän juoksi yhdeksän 800 metrin kilpailua joissa alitti kuusi kertaa kahden minuutin rajan eikä kertaakaan sijoittunut kolmatta sijaa alemmas. Ateenan olympialaisissa Benhassi selvitti tiensä vaivatta loppukilpailuun. Loppukilpailussa Ison-Britannian Kelly Holmes veti pitemmän korren vain 0,05 sekunnin erolla. Benhassin aika 1.56,43 oli kuitenkin sekä hänen henkilökohtainen että Marokon ennätys. 1 500 metrillä hän selviytyi myös finaaliin, mutta jäi lopulta sijalle 12. Samana vuonna syyskuussa hän voitti 800 metrin kilpailun Monacossa.
Kesällä 2005 Benhassi pudotti IAAF:n 800 metrin juoksun rankingin kärkipaikalta Maria Mutolan, joka oli pitänyt ykköspaikkaa hallussaan peräti 237 viikkoa. Helsingin MM-kisoissa 2005 Benhassi voitti 800 metrillä hopeaa Kuuban Zulia Calatayudin viedessä voiton. Moskovan MM-hallikisoissa 2006 hän saavutti pronssia. Osakan MM-kisoissa 2007 Benhassi kiri kovatasoisen finaalin kakkoseksi ajalla 1.56,99.
Benhassi voitti toisen olympiamitalinsa Pekingissä 2008, kun hän sijoittui pronssille 800 metrillä. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui välierissä.
Zdzisław Krzyszkowiak
Zdzisław Krzyszkowiak (3. elokuuta 1929 Wielichowo, Puola – 24. maaliskuuta 2003 Varsova oli puolalainen armeijan upseeri ja juoksija, olympiavoittaja ja kaksinkertainen Euroopan mestari, jonka parhaat vuodet sijoittuivat 1950- ja 1960-luvun taitteeseen.
Krzyszkowiak oli kaikkien matkojen juoksija, jonka sanotaan kärsineen juoksu-uransa aikana "kaikista mahdollisista loukkaantumisista". Hän oli 172 senttimetriä pitkä ja painoi 60 kg, luonteeltaan harvapuheinen.
Krzyszkowiak oli mukana jo 1956 Melbournen olympialaisissa, joissa sijoittui neljänneksi 10 000 metrillä. EM-kisoissa 1958 Ruotsin Tukholmassa ""Krzys"" voitti sekä 5 000 että 10 000 metrin juoksut.
Krzyszkowiak voitti ainoan estejuoksun Puolan-mestaruutensa jo vuonna 1953, ja vuonna 1960 hän juoksi 31-vuotiaana lajin uuden maailmanennätyksen 8.31,4 sekä voitti olympiakultaa Rooman olympialaisissa. Väliaikaisesti maailmanennätyksen vei hänen nimistään Grigori Taran ajalla 8.31,2, mutta vielä elokuussa 1961 Krzyszkowiak juoksi uusiksi ME-lukemiksi 8.30,4.
Sittemmin loukkaantumisherkkä Krzyszkowiak loukkaantui Ranskaa vastaan käydyssä maaottelussa niin vaikeasti, että hän joutui lopettamaan urheilu-uransa.
Bob Rock
Robert Jens "Bob" Rock (s. 19. huhtikuuta 1954 Winnipeg) on kanadalainen muusikko, ääniteknikko ja tuottaja. Hän aloitti uransa kitaristina The Payolas -yhtyeessä 1970-luvun lopulla. Myöhemmin Bob Rock on tuottanut mm. Mötley Crüen, Metallican, Bon Jovin, Anthraxin, Cherin, The Cultin, David Lee Rothin, Skid Row'n, Veruca Saltin, Our Lady Peacen ja Simple Planin musiikkia.
Vuonna 1993 Bob Rock perusti Chris Taylorin kanssa yhtyeen Rockhead, joka julkaisi yhden albumin ja kaksi singleä, mutta hajosi sen jälkeen. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Rock palasi tuottamaan muiden yhtyeiden musiikkia. Vuonna 2003 Rock soitti osissa tuottamansa Metallican St. Anger -albumin kappaleissa bassokitaraa.
Vicente Amigo
Vicente Amigo Girol (s. 1967 Guadalcanal, Sevilla) on espanjalainen flamencokitaristi. Hän on soolouransa lisäksi toiminut säestäjänä muun muassa El Pelen, Camarón de la Islan, Vicente Soton, Luis de Córdoban ja Salmarinan levyillä sekä tuottajana muille artisteille.
Amigo syntyi Sevillan maakunnassa, mutta asuu nykyään Córdobassa. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli vuonna 1991 julkaistu "De mi corazón al aire".
Jelena Slesarenko
Jelena Vladimirovna Slesarenko (o.s. Sivušenko, s. 28. helmikuuta 1982 Volgograd, Neuvostoliitto) on venäläinen korkeushyppääjä, olympiavoittaja ja sisäratojen maailmanmestari.
Slesarenko sijoittui neljänneksi Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2001. Hän oli viides Wienin EM-hallikisoissa 2002. Hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Bydgoszcsissa 2003 tuloksella 196 ja pronssia saman vuoden Daegun universiadeissa.
Slesarenko nousi suuren yleisön tietoisuuteen voitettuaan Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 maailmanmestaruuden tuloksella 204. Hänen hyvä vireensä jatkui myös kesällä ulkoradoilla. Euroopan cupissa hän ylitti 204 sivuten omaa ennätystään. Ateenan 2004 olympialaisten loppukilpailussa Slesarenko ylitti 204 ensimmäisellään, mihin kukaan muu kilpailija ei kyennyt. Tämän jälkeen hän ylitti uuden Venäjän ja olympialaisten ennätyskorkeuden 206, ja yritti vielä maailmanennätystä 210, jossa kuitenkin epäonnistui. Hän päätti menestyksekkään kautensa voittoon .
Kauden 2005 Slesarenko joutui olemaan pääosin kilpailuista sivussa loukkaantumisten takia. Hän joutui viime hetkellä jäämään pois myös Helsingin MM-kisoista. Hän kuitenkin ylitti heinäkuussa Tulassa 2 metriä. Moskovan MM-hallikisoissa 2006 Slesarenko voitti maailmanmestaruuden tuloksella 202. Göteborgin EM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi ja Ateenan maailmancupissa hän voitti lajinsa.
Vuonna 2007 Slesarenko voitti Euroopan cupin ja sijoittui Osakan MM-kilpailuissa neljänneksi. Maaliskuussa 2008 hän saavutti hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa tuloksella 201. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi ylitettyään 201. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli kymmenes. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli neljäs tuloksella 197 cm. Hän karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa 2013.
Slesarenko on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 54 kilogrammaa.
Olga Kuzenkova
Olga Sergejevna Kuzenkova (, s. 4. lokakuuta 1970 Smolensk, Neuvostoliitto) on venäläinen armeijan upseeri ja moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Kuzenkova on parantanut maailmanennätystä kuudesti. Vuonna 1997 hän ylitti ensimmäisenä naisena 70 metriä. Hän kärsi pitkään ikuisen kakkosen maineesta jäätyään vuosina 1998–2001 neljästi peräkkäin arvokisoissa hopealle. Kultatili aukesi kuitenkin Münchenin EM-kisoissa 2002. Pariisin MM-kisoista 2003 tuli jälleen hopeaa. Ateenan olympialaisissa 2004 ja Helsingin MM-kisoissa 2005 Kuzenkova kuitenkin voitti jälleen kultaa. Kuzenkovan Helsingin MM-kilpailuissa antama dopingnäyte tutkittiin uudelleen vuonna 2012 ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 26. maaliskuuta 2015 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 12.8.2005–11.8.2007 hylättiin takautuvasti.
Kuzenkovan ennätys on 75,68, minkä hän heitti 4. kesäkuuta 2000 Tulan kaupungissa. Venäjän mestaruuden Kuzenkova on voittanut 11 kertaa (1992, 1993, 1994, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003 ja 2004).
A Night at the Opera
A Night at the Opera voi tarkoittaa seuraavia:
A Night at the Opera (Queenin albumi)
A Night at the Opera on Queenin vuonna 1975 äänittämä ja julkaisema rockalbumi, jota varsin yleisesti pidetään yhtyeen merkittävimpänä. Se on julkaistu uudelleen vuosina 1991 ja 2005. Albumin nimi tulee Marxin veljesten elokuvasta "Ilta oopperassa", jonka englanninkielinen nimi on "A Night at the Opera". Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”I'm in Love with My Car”, ”You're My Best Friend”, ”'39” ja ”Bohemian Rhapsody”.
Kappale ”I'm in Love with My Car” on kokonaan rumpali Roger Taylorin laulama. Kappaleella ”Good Company” laulaa ja ukulelea soittaa kitaristi Brian May. ”'39” on myös Brian Mayn laulama.
Levyn tuotanto oli aikakauden kallein ja nauhoituksissa käytettiin kuutta eri äänitysstudiota. Panostus kuitenkin kannatti, sillä albumi pysytteli myyntilistoilla Yhdysvalloissa 56 viikkoa ja Isossa-Britanniassa 50 viikkoa.
Albumi julkaistiin vinyylinä ja C-kasettina vuonna 1975 ja CD-levynä vuonna 1986. Britanniassa albumin myynti ylitti platinalevyn myyntirajan 1. tammikuuta 1976. Albumi julkaistin uudelleen vuonna 1991 CD-levynä Yhdysvalloissa kahden bonusraidan kera. Albumi on myös harvoja levyjä jotka on julkaistu DVD-Audio-äänitteenä. DVD-Audiot julkaistiin vuonna 2002 Yhdysvalloissa ja Britannissa. Vuonna 2001 levy julkaistiin remasteroituna CD-levynä Japanissa ja vuonna 2004 Euroopassa japanilaisin kansitekstein. Vuonna 2005 julkaistiin maailmanlaajuisesti 30-vuotisjuhlaversio, joka sisälsi CD-levyn lisäksi DVD:n.
A-puoli
B-puoliAlbumin arvosteluja:
Tatjana Lysenko
Tatjana Viktorovna Beloborodova (, o.s. Lysenko (Лысенко), s. 9. lokakuuta 1983 Bataisk, Neuvostoliitto) on venäläinen moukarinheittäjä. Hän on maailmanmestari vuosilta 2011 ja 2013.
Lontoon olympialaisissa 2012 Lysenko voitti alun perin moukarinheiton olympiaennätyksellä 78,18 m. Hän kuitenkin menetti voittonsa vuonna 2016, kun hänen Lontoossa antamansa dopingnäyte osoittautui uusintatutkimuksissa positiiviseksi. Lysenko jäi ensimmäisen kerran kiinni dopingin käytöstä vuonna 2007. Tuolloin löydetty aine kuului niin sanottuun S4-luokkaan, tarkoituksena naishormonin aktiivisuuden estäminen. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 15.7.2007–14.7.2009. Samalla Lysenkon 9. toukokuuta 2007 jälkeen tehdyt tulokset hylättiin.
Daegun MM-kilpailuissa 2011 Lysenko voitti maailmanmestaruuden tuloksella 77,13. Moskovan maailmanmestaruuskilpailuissa 2013 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 78,80. Tulos oli maailmanmestaruuskilpailujen kilpailuennätys ja tuolloin kaikkien aikojen toiseksi pisin heitto jääden Betty Heidlerin maailmanennätyksestä 62 senttimetriä.
Lysenko on heittänyt kolmesti moukarinheiton virallisen maailmanennätyksen. Ensimmäisen kerran hän teki maailmanennätyksen 15. heinäkuuta 2005 Moskovassa heittäessään 77,06, jolla rikkoi Mihaela Melinten (76,07) lähes kuusi vuotta vanhan ME:n lähes metrillä. Kesäkuussa 2006 Gulfija Hanafejeva heitti 77,26, mutta kaksi viikkoa myöhemmin Lysenko heitti 77,41. Hän paransi ennätystä 15. elokuuta Tallinnassa lukemiin 77,80. Tämän ennätyksen rikkoi Anita Włodarczyk 2009 tuloksella 77,96. Lysenko tosin oli heittänyt vuonna 2007 Sotšissa 78,61, mutta dopingkärynsä vuoksi tämä tulos hylättiin myöhemmin.
Ennen yleisurheilu-uraansa Lysenko oli lentopalloilija. Hän on naimisissa Nikolai Beloborodovin kanssa ja heillä on poika.
Lähde: Tilastopaja
Winterheart’s Guild
Winterheart's Guild on suomalaisen power metal -yhtye Sonata Arctican kolmas studioalbumi. Se äänitettiin syksyllä 2002 ja julkaistiin helmikuussa 2003. Albumin normaaliversiolla on kymmenen kappaletta, mutta japanilaisella versiolla kuullaan myös bonuskappale "The Rest of the Sun Belongs to Me". Kappale on tosin mukana myös myöhemmin "Reckoning Night" -albumin yhteydessä julkaistulla "Shamandalie"-singlellä. Kappale "Victoria's Secret" on julkaistu myös EMI Finlandin kokoelmalevyllä: Kaikkien aikojen Suomimetallit.
Albumin äänitysten aikaan Sonata Arcticalla ei ollut vakituista kosketinsoittajaa, joten koskettimista albumilla vastaavat laulaja Tony Kakko sekä Stratovarius-yhtyeen Jens Johansson. Uusi kosketinsoittaja Henrik Klingenberg liittyi yhtyeeseen äänitysten jo päätyttyä.
Winterheart's Guild vietti Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 12 viikkoa noussen parhaimmillaan listan kolmanneksi. Vuoden 2005 loppuun mennessä levyä oli myyty kultalevyyn oikeuttavat 15 000 kappaletta. Tähän mennessä albumia on myyty liki 20 000 kappaletta.
Albumin viimeisen kappaleen "Draw Me" loppuun on piilotettu suomenkielistä puhetta.
Organisaatiotaso
Biologiassa tarkastelukohteet voidaan luokitella erilaisille organisaatiotasoille. Tasoja ovat suurimmasta pienimpään:Jokainen taso koostuu yhdestä tai useammasta alemman tason yksiköstä ja mahdollisesti myös muusta ympäristöstä ja sen ominaisuuksista.
Esimerkiksi ekosysteemi koostuu eliöyhteisöstä sekä elottomasta luonnosta. Kudos taas koostuu useista soluista.
Lucius Aelius
Lucius Aelius Verus Caesar (k. 1. tammikuuta 138) oli roomalainen senaattori, jonka keisari Hadrianus adoptoi ja josta hän aikoi tehdä seuraajansa. Aeliuksen alkuperäinen nimi ennen adoptointia oli Lucius Ceionius Commodus.
Hadrianus adoptoi Aeliuksen vuonna 136 ja nimitti hänet seuraajakseen. Aeliuksella ei tuolloin ollut sotilaallista kokemusta, mutta hän oli toiminut senaattorina. Aelius oli heikkokuntoinen ja ehti kuolla ennen Hadrianusta. Ennen kuolemaansa Hadrianus adoptoi Antoninus Piuksen sillä ehdolla, että tämä puolestaan adoptoisi ja tekisi seuraajikseen Marcus Aureliuksen ja Aeliuksen pojan Lucius Veruksen.
Sinéad O’Connor
Sinéad Marie Bernadette O’Connor (s. 8. joulukuuta 1966) on irlantilainen poplaulaja ja lauluntekijä. Hän aloitti uransa 1980-luvun alkupuolella yhtyeessä Ton Ton Macoute. O’Connorin äiti kuoli auto-onnettomuudessa 10. helmikuuta 1985. O’Connor lähti yhtyeestä myöhemmin samana vuonna. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli vuonna 1987 ilmestynyt "The Lion and the Cobra". Vuonna 1990 ilmestynyt toinen albumi "I Do Not Want What I Haven’t Got" sisälsi O’Connorin uran toistaiseksi suurimman ja tunnetuimman hitin, Princen kirjoittaman kappaleen ”Nothing Compares 2 U”.
O’Connorilla on neljä lasta. Hän kertoi vuonna 2003 julkisesti olevansa biseksuaali.
1990-luvulla O’Connorilla diagnosoitiin virheellisesti kaksisuuntainen mielialahäiriö, joka korjattiin myöhemmin traumaperäiseksi stressihäiriöksi ja masennukseksi. Traumat johtuvat hänen äitinsä väkivaltaisuudesta. Äiti myös varasteli pakonomaisesti. Lisäksi O’connor joutui 14-vuotiaana "ongelmalapsena" puolentoista vuoden ajaksi pakkotyöhön katolisen kirkon nunnien ylläpitämään "langenneille naisille" tarkoitettuun työlaitokseen; Magdalena-pesulaan (Magdaleenakoti), Dublinin "Sisters of Our Lady of Charity laundryyn", jota hän kuvailee vankilaksi. Irlannin valtionjohto on myöhemmin pyytänyt Magdalena-nunnien uhreiksi joutuneilta 10 000 naiselta virallisesti anteeksi.
O'Connor ilmoitti lokakuussa 2016 lopettaneensa 30 vuotta jatkuneen kannabiksen käytön ja olevansa kokonaan päihteetön. Hän ilmoitti lokakuussa 2018 kääntyneensä muslimiksi ja vaihtaneensa nimekseen Shuhada’ Davitt. Saman vuoden marraskuussa uutisoitiin, että hän pitää nykyisin valkoisia ihmisiä kuvottavina, ja että hän ei halua viettää enää yhtään aikaa valkoisten kanssa, eikä sellaisten, jotka eivät ole muslimeja.
Hjalmar Löfving
Hjalmar Edvard Löfving (26. tammikuuta 1896 Helsinki – 29. tammikuuta 1968) oli suomalainen piirtäjä, sarjakuvataiteilija ja animaattori. Hänen vanhempansa olivat poliisikomissaari August Teodor Löfving ja Ida o.s. Tiitinen. Hän kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1913–1917.
Löfvingin tunnetuin sarjakuva oli Olli Pirteä, joka ilmestyi Sirkassa 1926–1945. Tämän jälkeen Olli Pirteä ilmestyi vielä jonkin aikaa lehdessä Lasten Maailma. Löfvingin surrealistisia piirteitä sisältänyt Olli Pirteä oli saanut selvästi vaikutteita Winsor McCayn Pikku Nemosta. Olli Pirteästä julkaistiin vuonna 2011 postimerkki. Muita Löfvingin sarjakuvia olivat mm. Pörröpää-Iivari, Pekka Ponteva, Tommi Typykkä sekä Pompus ja Nökö.
Pilapiirroksia Löfving teki muun muassa Kurikka-lehteen.
Löfving oli varsin tuottelias ja piirsi hyvin paljon kuva-arvoituksia eri lehtien tehtäväsivuille. Valokuvaaja Magnus Löfving, Hjalmarin poika, kertoo että isällä oli tapana tehdä töitä iltaisin lasten mentyä nukkumaan ja lähteä seuraavana aamuna tarjoamaan töitään myyntiin. Hjalmarille riitti muutaman tunnin yöuni. Magnus Löfving kertoo: "Isäni oli myös aina hyvällä tuulella. Hän oli positiivinen ihminen, joka osasi nauttia elämästä. Ja hänellä oli hyvä huumorintaju, eihän hän ilman sitä olisi voinut tehdä pilapiirroksiaankaan."
Löfving oli myös suomalaisen animaatioelokuvan uranuurtajia yhdessä Eric Vasströmin, Yrjö Nortan ja Ola Fogelbergin kanssa. Kolme minuuttia pitkä "Muutama metri tuulta ja sadetta" (1932) animaatio kuvaa, kuinka kaupungilla kävelyllä oleva väki joutuu sateen yllättämäksi. Filmi on entisöity Suomen elokuva-arkistossa 1975. Se on ainut todistetusti selluloidi-tekniikalla valmistettu suomalainen animaatio ennen toista maailmansotaa.
P (vaativuusluokka)
P ("polynomial") on laskennan vaativuusteoriassa vaativuusluokka, johon kuuluvat ongelmat voidaan ratkaista deterministisellä Turingin koneella polynomisessa ajassa eli tehokkaasti. Polynominen aika tarkoittaa sitä, että ratkaisuun tarvittavien laskutoimenpiteiden määrä on O(n), missä a on vakio. Vaativuusluokkaan P kuuluvia ongelmia ovat muun muassa suurimman yhteisen tekijän etsiminen tai luvun verifiointi alkuluvuksi.
Vesikoe
Vesikoe oli tapa, jolla noidiksi epäiltyjä ihmisiä testattiin noitavainojen aikana. Vesikokeessa noidaksi epäilty pudotettiin kädet sidottuina järveen tai jokeen. Jos epäilty kellui, hän oli noita ja hänet teloitettiin. Jos epäilty upposi, oli hän syytön. Vesikokeeseen joutunut siis joka tapauksessa kuoli suurella todennäköisyydellä. Vettä pidettiin kasteen elementtinä, ja sen uskottiin hylkivän epäpuhtaita mustaa magiaa edustavia noitia. Vesikoe oli käytössä niin pitkään kunnes yleisesti ymmärrettiin ettei noitia ollut, koska jokainen siihen päätynyt kuoli hukkuen.
Vesikokeen on epäilty olevan urbaani legenda. Valpuri Kyni on ainoa ihminen jonka tiedetään olleen vesikokeessa Suomessa ja muista tapauksista ei ole tietoa.
Jorma Valkama
Jorma Rainer Valkama (4. lokakuuta 1928 Viipuri – 11. joulukuuta 1962 Hollola) oli suomalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti. Valkama voitti pronssia Melbournen kesäolympialaisissa 1956 tuloksella 748 ja on ainoa suomalainen pituushypyn olympiamitalisti. Rooman kisoissa 1960 hän oli viides ja Helsingissä 1952 karsinnan seitsemästoista tuloksella 697. Valkama voitti kymmenen pituuden Suomen mestaruutta vuosina 1951–1959 ja 1961. Hän nousi ensimmäiseen Suomen-mestaruuteensa 1951 viimeisellä hyppykierroksella.
Valkama kilpaili vielä Belgradin EM-kisoissa 1962. Saman vuoden joulukuussa hän kuoli auto-onnettomuudessa Hollolassa 34-vuotiaana. Valkama törmäsi Volkswagen Kupla -henkilöautollaan päin vastaan tullutta pakettiautoa ja sai heti surmansa.
Seuratasolla Valkama edusti Elannon Iskua, Helsingin Kisa-Tovereita ja viime vaiheessa Lauttasaaren Pyrintöä.
Erkki Penttilä
Erkki Eino Antero Penttilä (14. kesäkuuta 1932 Nurmo – 19. huhtikuuta 2005 Nurmo) oli suomalainen vapaapainija ja olympiamitalisti Melbournen kisoista 1956.
Lukuisten painijaesikuvien keskuudessa Nurmossa kasvanut Erkki Penttilä kilpaili ensi kerran 10-vuotiaana. Vuonna 1948 hänet palkittiin siitä, että hän oli Etelä-Pohjanmaan painijoista selättänyt eniten vastustajia. Seuraavina vuosina vapaapainista tuli hänen ehdoton ykköslajinsa, ja vuonna 1949 hän toimi Paavo Pihlajamäen harjoitusvastustajana tämän valmentautuessa vapaapainin EM-kilpailuihin. Suomen Painiliitto kustansi 1950-luvun alussa maahan turkkilaisia valmentajia avustamaan vapaapainivalmennuksessa, ja Tauno Jaskarin kanssa Penttilä harjoitteli tuota painimuotoa ahkerasti.
Penttilä oli Suomen painijoukkueen varamiehenä vapaapainin 73-kiloisten sarjaan Helsingin olympiakisoissa 1952. Vuonna 1953 hän saavutti 67 kilon sarjassa SM-hopeaa hävittyään Väinö Hakkaraiselle pistein 1–2. Vuonna 1954 Penttilä voitti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa, osallistui Tokiossa ensi kertaa MM-kilpailuihin ja voitti kahden vuoden takaisen olympiavoittajan ja Tokion kisojen MM-hopeamitalistin, ruotsalaisen Olle Anderbergin.
Vuonna 1956 Suomen painijoukkue matkusti Melbournen olympiakisoihin kolme viikkoa ennen kilpailujen alkua. Penttilä otteli 62 kilon sarjassa ja saavutti aluksi kaksi pistevoittoa mutta hävisi sitten pisteillä Belgian Joseph Mewisille. Ottelussaan neljän vuoden takaisten olympialaisten hopeamitalistia, Iranin Nasser Givechia vastaan Penttilä katkaisi vasemman kämmenluunsa kaatuessaan neljän minuutin painin jälkeen mutta jatkoi ottelua ja voitti tuomariäänin 2–1. Enempiin otteluihin Penttilä ei enää kyennyt mutta saavutetut voitot riittivät pronssimitaliin Japanin Shōzō Sasaharan ja Belgian Mewisin takana. Lehdet ylistivät Penttilää erityisesti turkkilaisilta opituista "purevista jalkasaksista" mattopainissa.
Istanbulin MM-kilpailuissa 1957 Penttilä sijoittui neljänneksi ja kaksi vuotta myöhemmin Teheranin MM-kilpailuissa kuudenneksi. Rooman olympiakisoissa 1960 hän jäi 15:nneksi. Vuoden 1965 MM-kisoissa hän paini 70 kilon sarjassa mutta ei menestynyt, kuten ei myöskään uransa ainoissa EM-kilpailuissa vuonna 1966.
Seuratasolla Penttilä edusti Nurmon Jymyä ja voitti Suomen mestaruuden kaksitoista kertaa. Viimeisen kerran hän kilpaili vuonna 1967. Hän toimi 1960-luvulla parin lyhyen jakson ajan Suomen vapaapainimaajoukkueen valmentajana. Hän toimi viljelijänä Nurmon Penttilänkylässä ja kasvatti broilereita ja sikoja. Myöhemmin hän muutti asumaan Floridaan.
Mankeli (televisiosarja)
Mankeli on suomalainen vuosina 2000–2001 valmistunut osittain Kummelista tutun ryhmän tekemä sketsiviihdesarja. Mankelin sketsit poikkesivat suurelta osin Kummelin sketseistä, mutta sarjoilla oli myös yhteisiä sketsihahmoja, muun muassa Mauno Ahonen ("Kuuluisia viimeisiä sanoja", Silvennoinen) ja juontajana Eero Kakko (Keskinen).
Jokaisessa Mankelin jaksossa oli jokin kilpailu, esimerkiksi tanssikilpailu tai missikisat, jonka voitti joka kerran Heikki Silvennoisen esittämä kilpailija, vaikka hän oli selkeästi huonoin. Ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa voittanut kilpailija vielä joka kerran kysyi että saisiko palkintonsa rahana. Lisäksi mukana oli aina laulajavieras, jota juontaja Olli Keskinen ei halunnut päästää välillä esiintymään milloin milläkin tekosyyllä.
Mankeli on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä. 1. tuotantokausi julkaistiin 18. helmikuuta 2010. 2. tuotantokausi julkaistiin 6. toukokuuta 2010. Molemmista tuotantokausista julkaistiin yhteisboksi 28. lokakuuta 2010, joka sisältää normaalien jaksojen lisäksi viisi vuonna 2003 esitettyä remix-jaksoa sekä pilalle menneitä kuvauksia. Yhteisboksi sisältää 3 levyä (1. ja 2. kausi sekä lisämateriaali-levy).
Biisinurkkauksen artisteja parodioi pääosin Heikki Hela.
Neuvostoliiton valtionpäämies
Neuvostoliiton valtionpäämies oli valtion muodollinen johtaja, jonka valta oli paljon vähäisempi kuin tosiasiallisella Neuvostoliiton johtajalla eli kommunistisen puolueen (NKP) pääsihteerillä. Myös Neuvostoliiton pääministerillä oli enemmän valtaa.
Neuvosto-Venäjän valtionpäämiehenä pidettiin yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajaa. Vastaavasti Neuvostoliiton nimellisenä valtionpäämiehenä oli vuosina 1922–1938 neuvostokongressin toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtaja ja vuodesta 1938 korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja. Varsinainen presidentin virka otettiin Neuvostoliitossa käyttöön vasta maaliskuussa 1990.
Samanaikaisesti sekä Neuvostoliiton valtionpäämiehinä että NKP:n pääsihteereinä toimivat Leonid Brežnev vuosina 1977–1982, Juri Andropov vuosina 1983–1984, Konstantin Tšernenko vuosina 1984–1985 ja Mihail Gorbatšov vuosina 1988–1991.
Vuosina 1922–1938 kukin Neuvostoliiton jäsenvaltio valitsi yhden puheenjohtajan toimeenpanevaan keskuskomiteaan:
Taisto Kangasniemi
Taisto Ilmari Kangasniemi (2. huhtikuuta 1924 Kankaanpää – 31. lokakuuta 1997 Kangasala) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Taisto Kangasniemi osallistui neljiin olympialaisiin ja kilpaili siellä sekä vapaapainissa että kreikkalais-roomalaisessa painissa. Lontoon 1948 kisoissa hän sijoittui kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa neljänneksi ja Helsingin 1952 kisoissa vapaapainin raskaassa sarjassa kuudenneksi. Melbournen 1956 kisoissa hän osallistui molempien painimuotojen kilpailuihin ja sai vapaapainissa pronssia. Vielä Tokion 1964 olympialaisissa hän oli 40-vuotiaana mukana, mutta ei enää menestynyt.
Seuratasolla Kangasniemi edusti muun muassa Kankaanpään Menoa sekä Tampereen Painiseuraa, jonka perustajajäsen ja kunniapuheenjohtaja hän oli. Tampereella on kilpailtu hänen muistopainejaan vuodesta 1999.
Tietojärjestelmäarkkitehtuuri
Tietojärjestelmän arkkitehtuuri kuvaa kohdealueensa rakenneosat, niiden ulospäin näkyvät ominaisuudet ja niiden väliset yhteydet ja riippuvuudet. Arkkitehtuuri muodostaa rungon järjestelmän suunnittelulle ja toteutukselle sekä ohjaa järjestelmän rakenteen kehittämistä järjestelmän elinkaaren ajan. Se toimii myös keskusteluvälineenä järjestelmän kehittämisen ja ylläpitämisen sidosryhmien (organisaation johto, käyttäjät, suunnittelijat, toteuttajat) välillä.
Arkkitehturoinnissa eli arkkitehtuuria kehittävässä työssä kohdealuetta lähestytään erilaisista näkökulmista kuten esimerkiksi toiminnallisuus, looginen rakenne, informaatio ja tekninen toteutus. Tällöin voidaan puhua esimerkiksi
Joissakin tapauksissa arkkitehtuureiksi lasketaan myös erilaiset työohjeet joita on laadittu hyväksytyn arkkitehtuurin noudattamisen varmistamiseksi tai muuten tietojärjestelmän käytön ja kehittämisen hallitsemiseksi. Tällaisia ovat mm.:
Arkkitehtuurin kohdetta voidaan tarkastella myös eri abstraktiotasoilta. Tällöin laajimmillaan kohteena on koko organisaatio ja sen tietojen käsittely. Tarkennettaessa työskentelyä alemmalle tasolle, tarkastellaan yksittäistä ydinprosessia tai vastaavaa toimintokokonaisuutta. Tarkimmalla tasolla kohteena on yksittäinen järjestelmä.
Arkkitehtuurityö etenee vaiheittain tarkentuen. Työ alkaa kohdealueen ja sen vaatimusten selvittämisellä. Tässä niin sanotussa "asiayhteysvaiheessa" IT-arkkitehdit selvittävät kohdealueen rajat ja lähtötiedot koko arkkitehtuurityölle. Tällöin vastataan kysymykseen miksi tehdään. Seuraavaksi selvitetään kohdealueen käsitteellinen rakenne. Tässä "käsitteellisessä vaiheessa" pyritään vastaamaan kysymykseen mitä kohdealueella tehdään. Seuraavaksi ratkaistaan loogisella ja välineriippumattomalla tasolla miten kohdealueen toiminnallisuus toteutetaan. Tässä "loogisessa vaiheessa" vaiheessa pyritään vastaamaan kysymykseen miten asiat kohdealueella tehdään. Lopuksi ratkaistaan millä teknisillä välineillä loogisesti kuvattu rakenne toteutetaan eli vastataan "fyysisessä vaiheessa" kysymykseen millä välineillä tehdään.
Arkkitehturoinnin etenemiselle ja sen määrämuotoistamiseksi on laadittu useita menetelmiä.
Arkkitehtuuri kuvataan arkkitehtonisissa kuvauksissa jotka voidaan tuottaa kuvauskielellä standardoidun kuvausjärjestelmän mukaisesti. Huom.: vaikka järjestelmän arkkitehtuuria ei ole kuvattu, sellainen voidaan takaisinmallintaa (engl. reverse engineer) olemassa olevasta toteutuksesta.
Karanos
Karanos oli muinaisen Makedonian myyttinen ensimmäinen kuningas. Hän hallitsi noin vuoden 800 eaa. paikkeilla ja perusti kuningaskunnan pääkaupungin Aigain. Karanos oli kotoisin Argoksesta. Junianus Justinus kertoo että Karanos perusti kuningaskuntansa oraakkelin antaman vastauksen mukaan. Karanos valtasi Aigain alueen asukkailta ja teki siitä kuningaskuntansa pääkaupungin. Hän kukisti myös lähialueiden muut hallitsijat ja yhdisti alueen asukkaat valtansa alle.
Justinuksen mukaan Karanosta seurasi kuninkaana Perdikkas I.
Michelsonin–Morleyn koe
Michelsonin-Morleyn koe (1887) oli kuuluisa koejärjestely, jolla pyrittiin selvittämään ns. eetterituulen vaikutus valon nopeuteen. Kokeen tuloksena eetterituulta ei löydetty. Albert Michelson sai tämän tutkimuksen ansiosta Nobelin palkinnon 1907.
Kokeen lähtökohtana oli ajatus siitä, että maailmankaikkeuden täyttäisi jonkinlainen eetteriksi kutsuttu massaton väliaine, jossa sähkömagneettinen säteily voisi liikkua. Tällöin maapallon liikkeen eetterin suhteen pitäisi aiheuttaa Maan pinnalla havaittava "eetterituuli". Valon suunnan ja eetterituulen välisen kulman pitäisi vaikuttaa valon nopeuteen. Kokeen tarkoituksena oli havaita "sivutuuleen" ja "vastatuuleen" liikkuneiden valonsäteiden eri nopeuksista aiheutunut vaihe-ero. Kokeessa ei kuitenkaan onnistuttu saamaan varmaa tulosta, sillä vaikka laitteella mitattiin pieni "nopeus", se mahtui mittausvirheen rajoihin. Koetta pidetään yhtenä kuuluisimmista epäonnistuneista kokeista.
Nykyisen suhteellisuusteoreettisen tietämyksen mukaan valonnopeus on absoluuttinen, eikä tällaista vaihe-eroa siten synny. Suhteellisuusteorian mukaan eetterin olemassaoloa tai -olemattomuutta on mahdotonta osoittaa todeksi.
Muusikoiden.net
Muusikoiden.net on suomalainen ja suomenkielinen musiikin ammattilaisille, harrastelijoille ja kuluttajille tarkoitettu Internet-yhteisö.
Muusikoiden.netin tarina alkoi Turussa vuonna 1997, kun Juhani Paaso päätti perustaa Vanities-sivuston. Sivustolla oli kotimaisten tabulatuurien ja lyriikoiden osasto, Wanted-yhtyehakupalsta ja vähän myöhemmin myös keskustelu. Vanities-konsepti jäi kuitenkin pieneksi, ja Paaso perustikin pian puhtaalta pöydältä uuden palvelun, joka sai nimekseen Muusikoiden.net.
Paason visio lujittui entisestään, kun mukaan tuli ohjelmistosuunnittelija Markus Petäjä vastaamaan palvelun teknisestä toteutuksesta. Sivusto toteutettiin PHP-ohjelmointikielellä MySQL-tietokantaa käyttäen. Muusikoiden.netin ensimmäinen versio avattiin 14. tammikuuta 2000.
Ylläpitäjät kehittivät palvelua aktiivisesti ja julkaisivat uudistetun version lähes vuosittain. Sivuja pyörittämään hankittiin marraskuun alussa 2002 ensimmäinen oma palvelin, nyt jatkuvasti kasvava palvelu työllistää kaksi rinnakkaista palvelinta. Sivuston ylläpitäjät maksoivat ensimmäiset vuodet kaiken omista taskuistaan, kunnes syyskuun lopulla 2004 sivuston ylläpito siirtyi Muusikoiden.Net ry:n nimiin, joka vastaa sen kuluista ja järjestää jäsenilleen tapahtumia.
Muusikoiden.net on yli kolmella miljoonalla viikoittaisella sivunäytöllään Suomen suurin ei-kaupallinen musiikkiaiheinen sivusto. Rekisteröityneitä jäseniä on yli 150 000. Muusikoiden.net voitti maaliskuun 2003 lopussa järjestetyssä Suomen suurimmassa The Big One -digimediakilpailussa Kultaisen Pikselin parhaasta ei-kaupallisesta verkkopalvelusta. Samana vuonna Turun kaupungin nuorisoasiainkeskus myönsi Muusikoiden.netille promoottoristipendin. Kyseinen stipendi myönnetään vuosittain turkulaiselle musiikkikulttuuria elävöittäneelle henkilölle tai taholle.
Sivuston ympärille on syntynyt myös ympäri Suomea isompia ja pienempiä kokoontumisia, joissa Muusikoiden.netin ylläpito ja jäsenistö ovat viettäneet aikaa yhteisen musiikinteon, keskustelujen ja viihtymisen merkeissä. Tämä on ollut monelle hyvän sivuston parasta antia. Ensimmäinen suurempi, monipäiväinen miitti eli sivujen käyttäjien tapaaminen tapahtui Lohjalla vuoden 2001 syyskuussa. Tästä on syntynyt jokavuotinen perinne, järjestelyvastuun vaihtuessa Muusikoiden.netin aktiivisten jäsenten kesken. Muusikoiden.netin aktiivijäsenet ovat myös edustaneet sivustoa Salibandyn Rock SM -kisoissa, sekä tukeneet yhtyeitä järjestämällä keikkoja Operaatio:Live ry:n nimissä.
Vuonna 2011 ylläpito aloitti Muusikoiden.net aiheisten videoiden sarjan Muusikoiden.net TV:ssä, joka muun muassa esittelee sivuston jäsenten musiikkivideoita eri soittolistoilla sekä käsittelee yleisesti sivustoa ja musiikkia koskevia asioita.
Paolo dal Pozzo Toscanelli
Paolo dal Pozzo Toscanelli (1397 – 10. toukokuuta 1482) oli italialainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän syntyi Firenzessä lääkäri Domenico Toscanellin poikana. Hän sai matemaatikon koulutuksen Padovan yliopistossa. Vuonna 1424 hän jätti yliopiston valmistuttuaan lääketieteen tohtoriksi.
Toscanelli on tullut tunnetuksi komeettahavainnoistaan ja niiden ratalaskuista. Hän teki havaintoja muun muassa Halleyn komeetasta vuonna 1456.
Tarinan mukaan Toscanelli lähetti Portugalin kuninkaan pyynnöstä lissabonilaiselle papille kirjeen, jossa hän hahmotteli mahdollisuuden purjehtia Maustesaarille läntistä reittiä pitkin. Kopio tästä kirjeestä toimitettiin Kristoffer Kolumbukselle, joka kuljetti kirjettä mukanaan ensimmäisellä matkallaan uuteen maailmaan. Alkuperäinen kirje tai sen liitteenä ollut kartta eivät ole säilyneet, mutta tallella on Kolumbuksen ja Toscanellin myöhempää kirjeenvaihtoa.
Ivan Obolenski
Ivan Mihailovitš Obolenski ( 1853–1910) oli venäläinen kenraaliluutnantti Venäjän amiraliteetissa ja ruhtinas. Hän toimi Suomen kenraalikuvernöörinä Bobrikovin murhan jälkeen 18. elokuuta 1904 – 18. marraskuuta 1905. Obolenski sai heti virkaansa astuttuaan sähkeen tuntemattomalta lähettäjältä: "Odotamme sinua lähiaikoina stop täällä 200 astetta lämmintä stop Bobrikov". Hän oli myös keisarillisen hovin tallipäällikkö ja kenraali-adjutantti (1904–).
Ruhtinas Obolenski polveutui Rurik-sukuisesta, Ukrainasta lähtöisin olevasta ikivanhasta slaavilaisesta aatelisperheestä. Hänen äitinsä oli romanialaissyntyinen ruhtinatar Marioara Sturdza, ruhtinas Alexandru Sturdzan tytär, ja isä oli ruhtinas Mihail Aleksandrovitš Obolenski (1821–1886). Hänen nuorempi veljensä Sergei Mihailovitš Obolenski (1863–1947) oli myös kenraali ja ruhtinas.
Obolenski kouluttautui merikadettikoulussa ja palveli aluksi keisarillisilla huvijahdeilla "Deržava" ja "Aleksandrija".
Obolenski toimi H’ersonin (1897–1902) ja Harkovan (1902–1903) kuvernöörinä. Hänet nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi 30. kesäkuuta 1904. Hän toimi virassa seuraavaan vuoteen saakka. Obolenski yritettiin murhata 1902. Sosialistivallankumoukselliseen taisteluosastoon kuulunut työläinen Foma Katšura ampui häntä Tivolin puutarhassa. Obolenski haavoittui lievästi.
Hänet haudattiin tilalleen Simbirskiin.