Emerson, Lake &amp; Palmer
Emerson, Lake & Palmer (ELP) oli brittiläinen progressiivisen rockin yhtye. 1970-luvulla yhtye oli hyvin suosittu ja myi yli 30 miljoonaa albumia sekä piti suuria konsertteja. Yhtyeen luovin kausi päättyi jo vuoden 1973 tienoilla, mutta ryhmä jäi silti historiaan yhtenä progressiivisen rockin tärkeimmistä nimistä.
Yhtyeen perustaminen oli Keith Emersonin ajatus. Hän koki silloisen The Nice -kokoonpanonsa löytäneen rajansa yhtyeenä musiikkityylien yhdistelemisessä 1960-luvun lopulla. ELP:n kokoontuessa sen muutkin jäsenet olivat jo tulleet tunnetuiksi aikaisemmissa kokoonpanoissa. Greg Lake oli King Crimsonin basisti-laulaja progressiivisen rockin merkkialbumilla "In the Court of the Crimson King" (1969). The Nice ja King Crimson esiintyivät samana iltana joulukuussa 1969 San Franciscon Fillmore West -salissa ja Emerson vakuuttui Laken taidoista pyytäen tätä mukaan suunnittelemaansa uuteen kokoonpanoon. Aluksi Emersonin ja Laken piti tehdä yhteistyötä kanadalaisesta Guess Who -yhtyeestä (hittejä muun muassa "American Woman" ja "Dancing Fool") eronneen kitaristi Randy Bachmanin kanssa, mutta yhteistyö hänen kanssaan ei edennyt pidemmälle Bachmanin sairastuttua. Bachman kokosi yhtyeen Brave Belt, josta kehittyi menestyksekäs Bachman-Turner Overdrive.
Emerson pyysi rumpaliksi aluksi The Jimi Hendrix Experiencen Mitch Mitchelliä, joka puolestaan ehdotti Hendrixiä kitaristiksi, vaikka ei itse ollut innostunut. Mitchell oli kuitenkin tietoinen Hendrixin
kyllästymisestä soittamaansa musiikkiin ja halusta kokeilla jotakin uutta. Rumpaliksi tuli koesoiton perusteella Atomic Roosterin rumpali Carl Palmer, joka oli soittanut aiemmin myös yhtyeessä The Crazy World of Arthur Brown.
Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli Plymouthissa elokuussa 1970. Samalla se oli harjoitus Wightsaaren festivaalien esiintymiseen 29. elokuuta. ELP:n oli tarkoitus pitää Hendrixin kanssa vapaamuotoiset harjoitukset ideoiden ja persoonien kokeilemiseksi festivaalien jälkeen, mutta Hendrixin kuolema merkitsi myös päätöstä jatkaa triona. Lehdistö ehti kirjoittaa humoristisesti ennen tapahtunutta HELP-kokoonpanosta (englantia, suom. "apua"). Lake on myöhemmin todennut asian olleen huhu lehdistössä.
ELP sovitti oman rock-tyylinsä mukaiseksi useita klassisen musiikin perusteoksia, esimerkiksi Modest Musorgskin "Näyttelykuvia", ja myös uudempia teoksia, kuten osan Alberto Ginasteran pianokonsertosta. ELP:n tapa käsitellä klassista musiikkia oli uraauurtava ja tutustutti miljoonia 1970-luvun nuoren sukupolven jäseniä klassiseen musiikkiin. Emerson oli jo aiemman The Nice -yhtyeen kanssa tehnyt omia versioitaan muun muassa Sibeliuksen Karelia-sarjasta ja Tšaikovskin kuudennen sinfonian kolmannesta osasta. Sen lisäksi että he olivat ensiluokkaisia soitinvirtuooseja, ELP:n jäsenet myös osallistuivat uuden soitinteknologian kehittämiseen. Keith Emerson muun muassa auttoi Moog-yhtiötä polyfonisen syntetisaattorin hallinnan suunnittelussa Levyllä "Brain Salad Surgery" (1973) hän käytti Moog Polyphonic Ensembleä, joka oli yhtiön ensimmäisiä kokeiluja valmistaa polyfoninen syntetisaattori. Albumilla käytettiin niin ikään juuri esiteltyä lyömäsoitinsyntetisoijaa.
Omista sävellyksistä mainittavimmat ovat "Tarkus" samannimiseltä levyltä (1971), albumin "Trilogy" (1972) materiaali ja "Karn Evil 9" levyltä "Brain Salad Surgery" (1973). Albumisivun mittaisten moniosaisten progressiivisten teosten lisäksi yhtye sai kiitosta myös balladeistaan, joista ensimmäisen LP:n päättävä Laken säveltämä "Lucky Man" on hyvä esimerkki. Yhtyeen ensimmäinen levy on muutenkin hyvä näyte siitä, minkälaista musiikkia se sitten myöhemmin teki. Kolmas tavaramerkki olivat dixieland- ja ragtime-vaikutteiset huumorikappaleet. Yhtye oli pioneeri syntetisaattoreiden käytössä populaarimusiikissa ja live-esiintymisissä.