hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Näköaisti
Näköaisti eli visuaalinen aisti on aisti, josta vastaavaa aistinelintä kutsutaan silmäksi. Näköaistin avulla eliöt pystyvät havainnoimaan ympäristöään silmään saapuvan valon perusteella.
Ihmisen silmän aistinsolut voidaan jakaa useampaan ryhmään. Jotkut erottavat värinäön ja mustavalkonäön erikseen sillä perusteella, että kirkkautta ja väriä silmässä mittaavat eri osat. Jotkut sisällyttävät näköaistiin vielä syvyyden hahmotuskyvyn, vaikka tämä onkin aivojen kognitiivinen (ts. aistienjälkeinen) ominaisuus ja johtuu stereoskooppisesta (kahden silmän) näkökyvystä.
Silmä on valoherkkä elin, joka on aistijärjestelmän ensimmäinen osa. Silmän verkkokalvo eli retina on ensimmäinen vaihe näköjärjestelmässä, näköhermon ja aivojen visuaalisen osa-alueen ollessa toinen. Retinassa sijaitsevat muun muassa sauva- ja tappisolut, jotka ovat reseptorisoluja. Sauvasoluja on noin 125 miljoonaa, ja tappisoluja noin kuusi miljoonaa.
Monilla yöaktiiveilla eläimillä verkkokalvolla eli retinalla on heijastava pinta, "tapetum lucidum", jonka ansiosta silmään tullut valo heijastuu uudelleen reseptorisoluihin ja eläin pystyy näkemään paremmin hämärässä. Tämä kalvo heijastaa sopivassa kulmassa valoa takaisin niin, että tällaiset silmät näyttävät loistavan esimerkiksi autonvaloissa. (Tästä tulee nimitys "kissansilmä", jota joskus käytetään polkupyörän takaheijastimesta).
Näköjärjestelmä toimii hermostossa visuaalisten ärsykkeiden vastaanottajana ja tulkitsijana. Se tulkitsee näkyvän valon kantamaa informaatiota ja rakentaa visuaalisen havainnon kehon ympäristöstä. Näkö on kaukoaisti eikä vaadi fyysistä kosketusta kohteeseensa. Visuaalinen järjestelmä rakentaa projektion kolmiulotteisesta maailmasta. Visuaalisen informaation psykologista tulkintaa kutsutaan näkemiseksi.
Retinan reseptori- ja muiden solujen kautta valoinformaatio kulkee gangliosolujen kautta näkörataa pitkin aivoihin. Aluksi signaalit kulkevat näköhermoa pitkin optiseen kiasmaan, josta jatkaa näköjuoste kohti ulompaa polvitumaketta. Optisessa kiasmassa näköinformaatio menee ristikkäin siten, että vasemmasta silmästä peräisin oleva informaatio kulkeutuu oikeaan aivonpuoliskoon, ja päinvastoin. Myös oikean silmän vasen näkökenttä (nenälinjasta vasempaan) kulkeutuu oikeaan aivopuoliskoon ja vasemman silmän oikea näkökenttä (nenälinjasta oikeaan) kulkeutuu vasempaan aivopuoliskoon.
Ulommasta polvitumakkeesta näköinformaatio hajaantuu primääriselle näköaivokuorelle ("V1", näköalue 1). Tästä eteenpäin tieto kulkee pääasiallisesti kahta eri reittiä.
Luettelo elokuva-alan ammateista
Elokuva-alan ammatteihin kuuluu useita eri ammattinimikkeitä, joista jotkut ovat ominaisia vain elokuvatuotannoissa tai muussa vastaavassa audioviuaalisessa tuotannossa.
Eventiivi
Eventiivi on (harvinainen) suomen kielen tapaluokka. Siinä on sekä potentiaaliosa että konditionaaliosa. Esimerkiksi "kävelleisin" = "mahdollisesti kävelisin".
Eventiivin kehitti uudissanoistaan tunnettu Wolmari Kilpinen, joka sai myös Elias Lönnrotin käyttämään muotoa Kalevalassa. Kaarle Krohnin mukaan eventiiviä ei kuitenkaan käytetty Kalevalan alkuperäisissä runoissa. Kotikielen seura harkitsi eventiivin suosittelemista osaksi kirjakieltä, mutta ajatuksesta luovuttiin, kun tuli esille, että muoto oli Kilpisen itse keksimä.
Optatiivi
Optatiivi-nimitystä käytetään imperatiivin eli käskymuodon tapaisesta tapaluokasta, jolla ilmaistaan epäsuoraa tai kohteliasta käskyä. Suomen kielessä optatiiviksi on nimitetty lähinnä runokielessä esiintyviä -os, -ös -päätteisiä muotoja, esimerkiksi "kävellös" = "kävele, ole hyvä!".
Indikatiivi
Indikatiivi eli "tositapa" on verbin tapaluokka eli modus. Se on perustapaluokka, moduksista sävyneutraalein ja kuvaa tekemisen todellisena, esimerkiksi "kävelen". Suomen indikatiivi on tunnukseton. Indikatiivi on moduksista käytetyin.
Indikatiivi esiintyy kaikissa kielissä. Indikatiivissa oleva verbi on varmaa tietoa, esimerkiksi ”Menen kotiin.” Indikatiivia käytetään muun muassa toteamuksissa, esimerkiksi ”Hän syö.” Indikatiivi voi esiintyä kaikissa aika- ja persoonamuodoissa.
Ohukainen
Ohukainen, lätty tai lettu (myös "räiskäle") on perinteinen jälkiruoka, joka tunnetaan ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja. Sen alkuperä lienee yhtä vanha kuin jauhetun viljan käyttökin. Nimitykset "lettu" ja "lätty" perustuvat ruotsin sanaan "plätt" (ohukainen).
Tavallisesti taikinassa on jauhoja, munia ja maitoa. Ohukaisia voi paistaa tavallisella paistinpannulla tai nuotion päällä suurella valurautaisella pannulla. Jälkimmäisiä kutsutaan "muurinpohjaletuiksi".
Ohukaisia syödään useimmiten lämpimänä, esimerkiksi hillon, jäätelön ja kermavaahdon kanssa. Yksi esimerkki on levittää hillot ja muut lisukkeet raidaksi letun päälle ja kääriä lettu sen jälkeen rullalle.
Ohukaisista voidaan valmistaa myös pääruoka, jolloin niihin lisätään joitain ravitsevampia ainesosia, kuten pinaattiohukaisiin pinaattia. Veriohukaiset tehdään tavallisesti ruis- ja vehnäjauhoihin, vereen ja nesteeseen, joka voi olla maitoa tai olutta. Lisäksi mausteina käytetään sipulia, valkopippuria, meiramia ja suolaa.
"Blinit" ("блины") eli "linnit" ovat ohukaisten venäläisiä, hyvin läheisiä sukulaisia, joiden kanssa nautitaan usein smetanaa tai kermaviiliä, hienonnettua sipulia ja mätiä tai kaviaaria. Suomessa blini on tavallisesti paksu, ja se tehdään hapatetusta taikinasta. Taikinassa käytetään yleensä tattarijauhoja.
Näiden kaikkien uskotaan usein pohjautuvan kreppeihin, jotka ovat suolaisempia ja useammin pääruoan kuin jälkiruoan osana. Niitä paistettiin alun perin laakeilla kivillä, joista ranskankielinen nimitys "crêpe" tulee. Kreppien ja Suomessa yleisten ohukaisten suurimpana erona on kananmunien määrä. Juustokuorutus on yleistä, ja jauhoseokset vaihtelevat maittain; Ranskassa usein esimerkiksi tattarijauho korvaa vehnäjauhon.
Konditionaali
Konditionaali eli ehtotapa on tapaluokka. Se ilmaisee tekemisen epävarmuutta tai ehdollisuutta, esimerkiksi: ”Kävel"isi"n, jos vo"isi"n”. Lisäksi konditionaalia käytetään kohteliaisuuskeinona, esimerkiksi: ”Tul"isi"tko tänne?” Konditionaalin tunnus suomen kielessä on "-isi-".
Konditionaali taipuu preesens- ja perfektimuodoissa sekä kaikissa persoonamuodoissa.
Englannin konditionaalin tunnus on yleensä -(o)uld. Kuten:
Tapaluokka
Tapaluokka eli modus on verbien taivutuksen kategoria. Modus ilmaisee puhujan suhtautumista predikaatin kuvaamaan toimintaan.
Suomen kielen neljä keskeistä tapaluokkaa ovatHarvinaisempina suomessa esiintyvät eventiivi ja optatiivi.
Romaanisissa kielissä tunnetaan myös subjunktiivi (jota latinan, italian, saksan ja portugalin kieliopeissa kutsutaan konjunktiiviksi). Muita harvinaisempia moduksia ovat esimerkiksi miratiivi ja partisipiaali.
Bob Denard
Bob Denard, synt. Gilbert Bourgeaud (7. huhtikuuta 1929 Bordeaux – 13. lokakuuta 2007 Gironde) oli ranskalainen palkkasotilas. Hän osallistui Vietnamin sotaan, ja häntä syytettiin Pariisin tuomioistuimessa vuonna 1999 Komorien presidentin salamurhasta.
Bob Denard osallistui muun muassa Zimbabwen, Jemenin, Iranin, Beninin, Angolan, Zairen ja Komorien konflikteihin.
Denard kärsi viimeisinä elinvuosinaan Alzheimerin taudista.
Sähköinen potentiaali
Sähköinen potentiaali (tunnus "V") on muuttumattoman sähkökentän potentiaalienergia yksikkövarausta kohden. Sähköistä potentiaalia mitataan volteissa. Fysikaalisesti ainoastaan kahden pisteen välinen sähköinen potentiaaliero eli jännite on merkitsevä.
Sähköisen potentiaalin käsitteen ja Kirchhoffin lakien avulla voidaan helposti analysoida sähköisiä virtapiirejä.
Kappaleilla voi olla ominaisuus, joka tunnetaan sähkövarauksena. Sähkökenttä kohdistaa voiman varattuihin kappaleisiin. Jos varatulla kappaleella on positiivinen varaus, kappaleeseen kohdistuva voima on samansuuntainen sähkökentän suunnan kanssa. Negatiivisesti varautuneilla kappaleilla suunta on päinvastainen. Voiman suuruus on kappaleen sähkövarauksen suuruus kerrottuna sähkökentän voimakkuuden suuruudella. Sähköinen potentiaali sähkökentän pisteessä on määritelty työksi, joka tehdään siirrettäessä positiivinen yksikkövaraus nollapotentiaalista tähän pisteeseen.
Voima ja potentiaalienergia liittyvät läheisesti toisiinsa. Kun kappale liikkuu suuntaan, johon voima kiihdyttää sitä, sen potentiaalienergia pienenee. Esimerkiksi kappaleen potentiaalienergia Maan gravitaatiokentässä on mäen päällä suurempi kuin mäen juurella. Kun kappale putoaa, sen potentiaalienergia muuttuu liike-energiaksi. Vastaavasti varautuneen hiukkasen sähköinen potentiaalienergia muuttuu hiukkasen liike-energiaksi sähkökentän tekemän työn takia hiukkasen siirtyessä korkeammasta potentiaalista matalampaan potentiaaliin. Positiivisesti varautuneen hiukkasen potentiaalienergia pienenee sen siirtyessä sähkökentän suuntaan kun taas negatiivisesti varautuneella hiukkasella suunnan tulee olla päinvastainen.
Sähköinen potentiaali pisteessä b staattisessä sähkökentässä E saadaan viivaintegraalista
formula_1
kun piste a on nollapotentiaalissa.
Lasko
Senkka tai oikeammin kokoveren lasko (laskoarvo, lyhenne: LA tai B -La) on verestä tehtävä kliinisen kemian ja hematologian alaan kuuluva laboratoriotutkimus, jossa mitataan veren solujen laskeutumisnopeutta mittausputkessa yhden tunnin aikana. Mittayksikkö on mm/h.
Tutkimuksella on merkitystä diagnosoitaessa tulehdustauteja, kollagenoosia, monia maksasairauksia ja kudosvaurioita (esimerkiksi sydäninfarktia). Lasko on lisäksi koholla raskauden aikana. Terveellä henkilöllä arvo on yleensä alle 15 mm/h, mutta arvo voi vaihdella jonkin verran iän ja sukupuolen mukaan. Raskauden aikana muutokset voivat olla suuria.
Laskon määrittäminen on veren viskositeetin eli sakeuden mittaamista. Mitä suurempi viskositeetti eli mitä sakeampaa veri on, sitä hitaammin veren solut painuvat näytteen pohjalle eli sedimentoituivat. Merkittävin veren viskositeettiin vaikuttava tekijä on veressä olevien proteiinien määrä ja laatu. Kun se muuttuu erilaisissa tautitiloissa, muutos havaitaan laskon arvossa.
Lasko saadaan laskettua kaavasta
formula_1
jossa formula_2= punasolun tiheys, formula_3 = plasman tiheys, r = punasolun säde ja formula_4 = plasman viskositeetti
Lasko suurenee iän myötä. Mittausta saattaa häiritä anemia, joka joskus johtaa todellista suuremman arvon saamiseen. CRP-mittaus on äkillisten tulehdustilojen yhteydessä luotettavampi, sillä se reagoi nopeasti.
Kuvaussihteeri
Kuvaussihteeri on elokuvauksessa, television ohjelmatyössä ja muissa videotuotannoissa toimiva henkilö. Häntä nimitetään usein ohjaajan "oikeaksi kädeksi".
Kuvaussihteeri huolehtii elokuvan tuotannossa kuvauksien aikana tehtävistä kirjallisista merkinnöistä. Hän muun muassa pitää kirjaa jokaisesta kuvatusta otosta, ja tarkkailee elokuvan jatkuvuutta eli varmistaa, ettei elokuvan tapahtumissa, lavastuksessa tai puvustuksessa ole ristiriitaisuuksia. Tästä johtui varhemmin amerikkalaisissa elokuvissa käytetty ammattinimike "continuity girl", jota nykyisin pidetään epäkorrektina. Nykyinen englanninkielinen nimitys on "script supervisor".
Televisiossa kuvaussihteerin tehtävät ovat perinteisesti laajempia kuin elokuvassa. Televisiossa toimenkuvat eroavat jonkin verran riippuen tuotantoyhtiöstä, tuotantotavasta ja ohjelmatyypistä. Yleensä kuvaussihteeri toimii yhdyssiteenä ohjaajan, esiintyjien ja tuotantoon varatun teknisen ja tuotannollisen henkilökunnan välillä. Hän järjestää suunnittelupalaverit ja ennakkotutkimukset, tekee teknisen henkilökunnan ja kaluston työtilaukset, tekee aikataulut, hankkii kuvauslupia ja niin edelleen. Tosin 2000-luvun taitteesta alkaen tuotantopäälliköille on mittavimmissa ohjelmatuotannoissa sälytetty suuri osa kuvaussihteerin laajasta työtaakasta. 
Kuvaustilanteissa television monikameratuotannossa kuvaussihteeri toimii muista tuotantotavoista (yksikamerakuvauksesta) poiketen. Kuvausta varten kuvaussihteeri kirjoittaa käsikirjoitukset kaksipalstaisen monikamerakäsikirjoituksen muotoon. Kuvakäsikirjoituksesta hän purkaa kuvat kameralistoiksi kullekin kameramiehelle. Kameraharjoituksissa ja nauhoituksissa tai suorissa lähetyksissä kuvaussihteeri työskentelee tv-studion tai ulkotuotantoauton ohjaamossa ohjaajan ja videomikserin vieressä. Kuvaussihteeri lukee käsikirjoitusta tai ajolistaa ja varoittaa niitten perusteella ohjelman tulevia tapahtumia tai henkilöitä. Tähän kuvaussihteeri käyttää television komentokieltä. Hän varoittaa ohjaajaa, kameramiehiä ja mikseriä tulevista kuvista, studio-ohjaajia esiintyjille annettavista merkeistä sekä äänitarkkailijoita ohjelmaan tulevista musiikeista ja tehosteista jne. Kuvaussihteeri tekee nauhoitusten aikana myös kuvausraportin ohjelman editointia ja jälkikäsittelyä varten.
2000-luvulla kuvaussihteeriä alettiin yleisesti kutsua tuotantokoordinaattoriksi.
Nauhoitusten jälkeen kuvaussihteeri tekee muun muassa teostoilmoitukset ohjelmassa käytetystä musiikista sekä sisältöilmoitukset ohjelman arkistointia varten. Lisäksi hän tekee palkkiomääräykset esiintyjille ja tuotantoyhtiön ulkopuoliselle ohjelmahenkilöstölle.
Kilo
Kilo (tunnus k) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhatkertaista (10). Esimerkiksi kilometri (km) on tuhat metriä.
Yleiskielessä kilolla tarkoitetaan usein kilogrammaa.
Tietokonetekniikassa kilolla usein harhaanjohtavasti tarkoitetaan määrää 2 = 1 024, erityisesti kyseistä määrää tavuja. Tälle määrälle on sekaannusten välttämiseksi annettu etuliite "kibi", joka on kuitenkin käytännössä jäänyt harvinaiseksi.
Tietoliikenteessä lyhenne kbps tarkoittaa yhtä kilobittiä eli 1 000 bittiä sekunnissa.
Milli
Milli (tunnus m) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhannesosaa (10 eli 1/1000 eli 0,001). Esimerkiksi millimetri (mm) on metrin tuhannesosa ja milligramma (mg) on gramman tuhannesosa.
Arkikielessä millillä tarkoitetaan usein millimetriä, joskus (erityisesti rahasummien yhteydessä) miljoonaa.
Mikro
Mikro (tunnus µ) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa miljoonasosaa (10). Esimerkiksi mikrometri (µm) on miljoonasosa metriä (m) ja siten 1 000 000 μm = 1 m.
Nimi "mikro" johtuu kreikan kielen "pientä" tarkoittavasta sanasta "mikros" (μικρός). Sama sana esiintyy myös esimerkiksi termeissä mikroaallot ja mikrotietokone.
Alun perin etuliite mikro samoin kuin mega otettiin käyttöön jo vuonna 1874 British Association for the Advancement of Sciencen (BAAS) suosituksesta. Tuolloin niitä käytettiin CGS-järjestelmän yksikköihin liitettyinä pääasiassa tieteellisissä yhteyksissä. Vuonna 1960 yhdestoista yleinen paino- ja mittakonferenssi vahvisti nämä etuliitteet sekä muutamia uusia käytettäviksi myös SI-järjestelmässä.
Etuliitteen tunnuksena käytettävä mikro-merkki (µ, U+00B5) perustuu kreikkalaiseen myy-kirjaimeen (μ, U+03BC), ja ne ovatkin yleensä melko tarkkaan samannäköisiä. Unicode-merkistö määrittelee ne kuitenkin eri merkeiksi, sillä erityinen mikro-merkki sisältyy jo Latin 1 -merkistöön. 
Tietokoneissa, joissa on käytössä laajennettu suomalainen näppäimistö, mikro-merkki voidaan tuottaa pitämällä alhaalla AltGr-näppäintä samaan aikaan, kun painetaan m-kirjaimen näppäintä:
HTML-koodissa mikro-merkki voidaan tuottaa myös nimiviittauksella codice_1 tai Unicode-tunnukseen perustuvalla numeerisella viittauksella (desimaalisena codice_2 tai heksadesimaalisena codice_3). Jos oikeaa µ-merkkiä ei ole käytettävissä, korvikkeena käytetään toisinaan pientä u-kirjainta (esimerkiksi um = mikrometri).
Taika-Jim
Taika-Jim () on yhdysvaltalainen Lee Falkin luoma sarjakuva. Sarjaa on suomeksi julkaistu myös nimillä "Mandrake", "Maaron" ja "Mr Jack".
Taika-Jim ilmestyi ensimmäisen kerran päivittäisenä sanomalehtisarjakuvana 11. kesäkuuta 1934. Hahmo osoittautui niin suosituksi, että sitä levittävä King Features Syndicate halusi siitä myös sunnuntaisarjan, joka alkoi ilmestyä 3. helmikuuta 1935. Falk piirsi Taika-Jimiä vain runsaan kahden viikon näytesarjan verran ja uskoi tehtävän sitten Phil Davisille. Davisin kuoltua vuonna 1964 työtä jatkoi Harold ”Fred” Fredericks Jr.
Taika-Jim on frakkiin ja silinterihattuun sonnustautuva taikuri, joka käyttää illuusioita ja hypnoosia aseinaan. Hänen arkkivihollisensa on Cobra, joka esiintyi jo ensimmäisessä tarinassa. Cobra, aiemmin "Lucifer" (Luciphor), on Taika-Jimin tiibetiläinen veli, joka on valjastanut kykynsä pahuuden palvelukseen. Taika-Jim ei koskaan saa yliotetta Cobrasta, sillä tämän onnistuu aina viime hetkellä paeta. Välillä Taika-Jim tekee palveluksia Inter-Intelille, salamyhkäiselle kansainväliselle järjestölle, joka taistelee rikollisuutta vastaan kaikkialla. Muita vastustajia ovat rikollisjärjestö "Kasi" johtajanaan arvoituksellinen "Octon". Eräässä tarinassa paljastuu, että järjestön takana onkin Cobra. Konnagalleriaan kuuluvat monikasvoinen mestarivaras "Savikameli", tämän tytär "Messinkiapina" ja maahan tunneleita lasersäteellä tekevä "Myyrämies".
Taika-Jim asuu Xanadussa, vuorenhuipulla New Yorkin osavaltiossa sijaitsevassa linnoituksessa, jonne on pääsy vain ansoitettua tietä pitkin. Hänen oikeana kätenään toimii afrikkalainen prinssi "Lothar", jonka hahmo oli ensimmäisiä afroamerikkalaisia sarjakuvissa. Lothar tavataan aluksi leopardinnahkaan pukeutuneena väkivahvana henkivartijana, joka tehtävänä oli palvella isäntäänsä. Hahmo muuttui myöhemmin sivistyneeksi, jalosukuista syntyperää olevaksi herrasmieheksi.
Taika-Jimillä on sisko Leonore, rikoksen polulle sortunut veli Derek ja veljenpoika Eric. Taika-Jimin naisystävä on kuvitteellisen Cockaignen pikkuvaltion prinsessa "Narda". Taika-Jimin isäksi paljastuu Himalajalla sijaitsevan taikurikoulun johtaja "Theron". "Hojo" on Taika-Jimin kokki, Inter-Intelin salainen johtaja.
Taika-Jim on sarjakuvana visuaalisesti näyttävä, varsinkin Phil Davisin vanhoissa sunnuntaisarjoissa. Sarjan tieteis- ja fantasiamaailma saa usein surrealistisia piirteitä. Päähenkilö joutuu usein kadonneisiin maailmoihin ja seikkailee jopa avaruudessa. Taika-Jim on vaikuttanut elokuvaohjaaja Federico Fellinin kuvakieleen niin voimakkaasti, että eräässä vaiheessa Fellini jopa halusi tehdä Mandrakesta elokuvan. Hanke ei koskaan toteutunut, mutta elokuvassa "Haastattelu" Marcello Mastroianni nähtiin Taika-Jimin hahmossa.
Columbia Pictures teki vuonna 1939 elokuvan "Mandrake the Magician", joka koostui kahdestatoista episodista. Episodit oli aikaisemmin esitetty sarjaelokuvina.
Kaukana poissa
Kaukana poissa tai Harhama ("The Far Side") on Gary Larsonin luoma yhden kuvan strippisarja. Sitä on julkaistu suomeksi kokoelmakirjoina sekä sanoma- ja aikakauslehdissä.
Ilta-Sanomat julkaisee sarjakuvaa nimellä "Harhama". "Kaukana poissasta" on tehty myös animaatiolyhytelokuva "Tales from the far side".
Vaikka sarjakuvan aiheet vaihtelevat erittäin paljon, se kierrättää tiettyjä perushahmoja ja tilanteita, kuten
Preacher
Preacher on Garth Ennisin kirjoittama ja Steve Dillonin piirtämä sarjakuva, jota DC Comics on julkaissut Vertigo-luokassaan albumisarjana. Kansitaiteesta "Preacherissa" vastaa Glenn Fabry.
Sarjakuvan raadollisen väkivaltainen ja poliittisesti varsin epäkorrekti tyyli kantaa eteenpäin mytologialla maustettua juonta. Jesse Custer, entinen saarnaaja jonka luonne ei tunnu sopivan yhteen papin lipereiden kanssa, lähtee etsimään Taivaan jättänyttä Jumalaa kertoakseen tälle painavan mielipiteensä asioiden tilasta. Tarina etenee pyräyksittäin muisteloiden välissä; päähenkilöiden taustoista paljastuu kerroksittain yllättäviä asioita. Hahmot heittelevät elämän suurten mysteerienkin edessä kuivan lakonisia kommentteja, joiden huumori keventää käsiteltäviä, paikoin raskaita aiheita.
Sarjasta julkaistiin 75 numeroa, joihin kuuluivat 66 kuukausittaista numeroa, viisi erikoisnumeroa ja nelinumeroinen "Saint of Killers" -sarja. Ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1995 ja viimeinen heinäkuussa 2000. Koko sarja on julkaistu yhdeksänä pehmeäkantisena kirjana. Sarjan keskeisimmät hahmot olivat Jesse Custer, Tulip O’Hare, Proinsias Cassidy, Herr Starr, God, Saint of Killers ja Arseface.
Suomeksi sarjasta ilmestyi vuonna 2002 kaksi albumia, jotka sisältävät seitsemän ensimmäistä numeroa. Keväällä 2016 RW Kustannus julkaisi kokoelman, joka koostuu ensimmäisistä 26 numerosta.
Toukokuussa 2016 yhdysvaltalainen AMC-kanava alkoi esittää sarjakuvaan perustuvaa televisiosarjaa "Preacher", jonka ovat kehittäneet Seth Rogen, Evan Goldberg ja Sam Catlin. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi on kymmenen jakson pituinen.
Pääoma (taloustiede)
Pääoma (saks. "das Kapital") on taloustieteellinen käsite, jolla tarkoitetaan varoja. Pääoman lyhenne kansantaloustieteessä on K.
Pääoma tarkoittaa taloustieteessä kaikkia ei-inhimillisiä varoja, joita voi omistaa ja vaihtaa markkinoilla. Pääomaa ovat esimerkiksi rahoituspääoma, maa, rakennukset, koneet, kalusto ja patentit. Pääoma sisältää aineellisen ja aineettoman pääoman. Aineellista pääomaa ovat esimerkiksi maa, rakennukset ja koneet. Aineetonta pääomaa ovat mm. patentit ja muut immateriaalioikeudet.
Toisinaan pääomaksi luetaan myös inhimillinen pääoma, jolla tarkoitetaan ihmisen työvoimaa, osaamista, koulutusta ja kykyjä. Inhimillinen pääoma poikkeaa muusta pääomasta siten, että nykyisissä yhteiskunnissa toisen inhimillistä pääomaa ei voi ostaa ja omistaa ainakaan pysyvästi. Orjayhteiskunnissa saattoi orjien inhimillisen pääoman omistaa. Orjia saattoi ostaa ja myydä ja orjia voi siten tarkastella myös taloudellisena pääomana.
Käsitteitä "pääoma" ja "varallisuus" pidetään toisinaan synonyymeinä, kun taas toisinaan ne erotetaan toisistaan. Joidenkin määritelmien mukaan pääoma sisältää vain ihmisen luomaa varallisuutta. Tämän määritelmän mukaan maa ja luonnonvarat ovat varallisuutta mutta eivät pääomaa, koska ihminen ei ole kartuttanut niitä itse.
Pääoma voi olla ”tuottavaa” eli tuotannollista pääomaa kuten tuotantolaitokset, toimistot, koneet ja laitteet, tai ”tuottamatonta” kuten asunnot. Joidenkin määritelmien mukaan pääoma on vain sellaista varallisuutta, jota käytetään tuotantoprosessissa. Tässä yhteydessä esimerkiksi kulta ei ole pääomaa, koska kultaa voi käyttää vain arvon säilyttäjänä.
"Yksityinen pääoma" on sellaista pääomaa, jonka omistavat yksityishenkilöt. "Julkinen pääoma" on sellaista pääomaa, jonka omistavat valtio tai julkisyhteisö. Näiden välimuoto on pääoma, jonka omistajina ovat tiettyjä tavoitteita ajavat oikeussubjektit, kuten säätiöt ja kirkot. Nykyään länsimaisissa yhteiskunnissa valtaosa pääomasta on yksityistä pääomaa.
Klassisen taloustieteen mukaan pääoma on yksi kolmesta tuotannontekijästä maan ja työn ohella.
Pääomaa ovat hyödykkeet, joilla on seuraavat ominaisuudet:
Liiketaloudellisesti pääoma tarkoittaa liikkeen harjoittamiseen tarvittavia taloudellisia resursseja.
Pääoma on yrityksen tuotannontekijä. Yritys tarvitsee pääomaa toiminnan käynnistämiseen ja ylläpitoon. Sijoitettaessa pääomaa yritykseen sijoitus tehdään tavallisesti rahana. Pääomasijoitus voidaan tehdä myös apporttina, millä tarkoitetaan jotain ei-rahallista omaisuutta kuten esimerkiksi koneita tai laitteita.
Käyttöpääoma on se osa yrityksen pääomasta, joka tarvitaan päivittäisen toiminnan kattamiseen.
Kirjanpidossa pääoma jakautuu kahteen lajiin, joita ovat oma pääoma ja vieras pääoma. Nämä esitetään taseessa Vastattavaa-puolella.
Vapaus
Vapaus on filosofinen ja poliittinen käsite, jolle on annettu erilaisia sisältöjä. Yksinkertaisimpia ehdotuksia yleiseksi vapauden käsitteeksi on käsitys vapaudesta esteiden puutteena.
Esimerkiksi filosofi Immanuel Kantin mukaan vapaus on vapautta pakottamisesta ja valtiolla ei ole oikeutta rajoittaa kenenkään vapautta muuten kuin estääkseen tätä loukkaamasta toisten vapautta. Valtio jossa Kant eli 1700-luvulla oli Preussin kuningaskunta.
Nyky-yhteiskunnassa on paljon rajoitteita vapaudelle, esimerkiksi Onki-ontologiapalvelu tietää käsitteelle yhteiskunnalliset rajoitteet 15 alakäsitettä.
Valtioiden perustuslakeihin on tyypillisesti kirjattu vapaudet (kuten esimerkiksi kokoontumisvapaus ja mielipiteenvapaus), jotka kuuluvat kyseisen valtion kansalaisille tai oikeuspiiriin kuuluville.
Keminsaame
Keminsaame on kuollut saamelaiskieli, jota puhuttiin aiemmin Suomen Lapin eteläisimmissä osissa. Se kuoli 1800-luvulla. Sitä kirjoitettiin latinalaisilla kirjaimilla. Muutamia keminsaamen kielellä laulettuja joikuja on säilynyt. Vuonna 1829 Jacob Fellman julkaisi pienen keminsaamenkielisen sanaston. Myös lukuisia ruotsiksi käännettyjä keminsaamenkielisiä runoja on säilynyt. Säilyneiden kielinäytteiden avulla on päätelty keminsaamen kuuluneen itäsaamelaisiin kieliin inarinsaamen, koltansaamen, akkalansaamen, kiltinänsaamen ja turjansaamen ohella, mutta muodostaneen oman haaransa itäsaamelaisissa kielissä. Keminsaame oli ilmeisesti läheistä sukua inarinsaamelle. Eräiden arvioiden mukaan Sodankylän ja Savukosken seuduilla on esimerkiksi paikannimistä pääteltävissä, että keminsaamen kielestä on viitisensataa sanaa jäljellä, ja kieltä on haluttu jopa rekonstruoida inarinsaamen avulla.
Isä meidän -rukous keminsaameksi:
Amphistaff
Amphistaffit ovat kuvitteellisen Star Wars -maailman Yuuzhan Vong -lajin pääaseita. Ne ovat kädessä pidettäviä käärmeitä, jotka voivat hyökätä monin eri tavoin. Ne ovat keskimäärin 2–3 metriä pitkiä, ja niillä on niin paksu iho, ettei niitä voi läpäistä valosapelilla, ellei niitä ensin ole heikennetty (näin tapahtuu "The Unifying Force" -kirjassa).
Normaalin sauva/keihäs-asetelman lisäksi amphistaffeja voidaan käyttää ruoskana siten, että se kääriytyy kohteen ympärille ja puree.
Amphistaffien kykynä on myös ruiskuttaa myrkkyä. Kuka tahansa, joka käyttää amphistaffia, voi osoittaa sillä ja käskeä sitä ruiskuttamaan tappavaa myrkkyä uhriinsa. Vaikka amphistaffin myrkky on paljon vaarallisempaa ruiskeena, voi myrkky tappaa kohteen pelkästään koskettamalla sen ihoa.
Huippuyliherra Shimrran erikoiset bioinsinöörityöstetyt amphistaffit tunnetaan "Mahtivaltikkana". Se melkein surmaa Luke Skywalkerin "The Unifying Force" -tapahtumien aikana.
Suomen kansantasavalta
Suomen kansantasavalta (hallituksen julistuksessa ja avunannon ja ystävyyden sopimuksessa Suomen Kansanvaltainen Tasavalta) oli Neuvostoliiton talvisodassa miehittämilleen alueille perustama sosialistinen nukkevaltio. Valtion toteuttamista varten Neuvostoliitto perusti Suomen Kansanhallituksen eli niin sanotun Terijoen hallituksen.
Moskovan radio ilmoitti, että kansantasavalta on perustettu 1. joulukuuta 1939 Terijoella. Suomalaiset kuitenkin vasta vetäytyivät sieltä tuona päivänä, eikä perustamispaikkaa siksi pidetä todennäköisenä.
Kansantasavalta teki Moskovassa 2. joulukuuta Neuvostoliiton kanssa avunannon ja ystävyyden sopimuksen, jossa muun muassa sovittiin osan Neuvosto-Karjalasta liittämisestä kansantasavaltaan ja osan Karjalankannaksesta Neuvostoliittoon, Hangon niemimaan vuokraamisesta ja Suomenlahden ulkosaarien myymisestä Neuvostoliitolle.
Suomen kansantasavallan päämiehenä toimi Terijoen hallituksen puheenjohtaja ja ulkoasiainministeri Otto Wille Kuusinen 12:een maaliskuuta 1940 asti. Pääosa Suomen rauhansopimuksella luovuttamista alueista yhdistettiin pian sen jälkeen Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kanssa Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Kuusinen nimitettiin kyseisen neuvostotasavallan presidenttiksi ja Terijoen hallituksen entinen Karjalan asiain ministeri Paavo Prokkonen pääministeriksi.
Terijoen hallituksen ja Neuvostoliiton temppu vieraannutti Suomen kommunistit Neuvostoliitosta, koska siltä puuttui kansan tuki.
Markkinahäiriö
Markkinahäiriö () on taloustieteessä tilanne, jossa markkinat eivät allokoi tai tuota tehokkaasti hyödykkeitä. Se määritellään ei-Pareto-optimaalisena tasapainona, jossa jonkun toimijan asemaa voisi parantaa muiden kärsimättä. Yleisemmin markkinahäiriö tarkoittaa tilannetta, jossa yksilöiden oman edun tavoittelu johtaa yhteiskunnan kannalta tehottomaan lopputulokseen. Monet julkisen vallan toimet tähtäävät markkinahäiriöihin puuttumiseen.
Käsitteen markkinahäiriöstä on ensimmäistä kertaa esittänyt viktoriaanisen ajan filosofi Henry Sidgwick.
Taloustieteilijät käyttävät erilaisia malleja tällaisten tilanteiden kuvaamiseen. Kaksi markkinahäiriöiden pääsyytä ovat:
Näitä ongelmia voidaan yrittää ratkoa muun muassa sääntelyllä tai muuten valtion puuttumisella. Toisinaan on mahdollista perustaa markkinat sinne mistä ne puuttuvat.
Taloustieteen valtavirran tutkimuksesta huomattava osa liittyy markkinahäiriöiden tutkimukseen. Kaikki taloustieteilijät eivät kuitenkaan ole hyväksy markkinahäiriötä käsitteenä. Niin sanottua laissez-faire -näkemystä kannattavat, lähinnä itävaltalaisen taloustieteen edustajat sekä libertaarit, eivät halua lisätä valtion roolia tai valtion sääntelevän markkinoiden toimintaa. Marxilaiset puolestaan tyypillisesti uskovat, että yksilöllinen tuotantovälineiden omistus on ongelma itsessään ja että talouden resurssit pitäisi jakaa muutoin kuin markkinamekanismin kautta. Heidän näkemyksensä siis poikkeaa markkinahäiriön käsitteestä, koska he pitävät kaikkea markkinoiden toimintaa huonona.
Epäoptimaalinen markkinarakenne on muun muassa seuraavissa tapauksissa:
Luonnollisen monopolin tapauksessa yrityksellä on pitkällä aikavälillä laskevat keskimääräiset kustannukset. Tällöin monopoli ei ole välttämättä epäoptimaalinen.
Ongelma liittyy haittojen tai hyötyjen sisäistämiseen esimerkiksi seuraavissa tapauksissa:
Villi Pohjola (televisiosarja)
Villi Pohjola ("Northern Exposure") on yhdysvaltalainen draamakomediallinen televisiosarja. Sitä tuotettiin vuosina 1990-1995 kuusi kautta ja yhteensä 110 jaksoa.
Sarjaa kerrotaan newyorkilaisen lääkärin, Joel Fleischmanin (Rob Morrow) näkökulmasta. Hän joutuu työskentelemään kuvitteellisessa Cicelyn pikkukaupungissa Alaskassa neljän vuoden ajan maksaakseen opintovelkansa takaisin. Sarja keskittyi alun perin Fleischmanin urbaanin ajatusmaailman ja paikallisen rennon kyläyhteisön yhteentörmäykseen, mutta painopiste siirtyi sarjan kehittymisen myötä henkilöhahmoihin yleisesti.
Sarjan jatkuvat unijaksot ja vahva kuvallisuus muistuttavat lapsille sopivaa versiota "Twin Peaksistä", joka jopa kuvattiin samaisella alueella.
Sarja esitettiin Suomessa alun perin 1990-luvun alkupuolelta vuoteen 1996 ja jälleen uusintana vuosina 2000, 2008 - 2010.Villi Pohjola oli ensimmäisen viiden tuotantokautensa aikana melko suosittu Yhdysvalloissa, mutta sen katsojaluvut romahtivat kuudennella ja viimeisellä tuotantokaudella, kun CBS päätti antaa sen esityspaikan maanantai-illasta uudelle "Chicagon lääkärit" -sarjalle ja siirsi Villin Pohjolan keskiviikon myöhäisiltaan. Siirron jälkeen sarja menetti viikossa noin neljänneksen katsojistaan ja CBS päätti lopettaa sarjan tuottamisen kauden jälkeen.
Sarjaa ei kuvattu Alaskassa, vaan pääosin Roslynin pikkukaupungissa, Washingtonin osavaltiossa.
Kolmas maailmansota
Kolmas maailmansota on oletettu tulevaisuuden maailmansota, jota supervallat käyvät mahdollisesti joukkotuhoasein, kuten ydinasein, biologisin asein tai kemiallisin asein.
Kaksi ensimmäistä maailmansotaa käytiin 1900-luvun alkupuoliskon aikana. Supervaltojen (Yhdysvallat ja Neuvostoliitto) keskinäisen välienselvittelyn uskottiin olevan 1900-luvun jälkipuolella suurin maailmanrauhaa uhkaava tapahtuma. Sen pelättiin usein johtavan lähes koko ihmiskunnan tuhoutumiseen tai sivilisaation romahtamiseen. Toisaalta keskusteltiin myös mahdollisuudesta, että täydellisen tuhon välttääkseen supervallat saattaisivat pitäytyä yhteenotossaan tavanomaisten aseiden käytössä.
Kuuban kriisin yhteydessä reaalisen kolmannen maailmansodan uhkaa pidettiin todellisena.
Joukkotuhoaseilla käydyn kolmannen maailmansodan oletettavat globaalit tuhovaikutukset olisivat verrattavissa supertulivuoren purkaukseen, asteroidin törmäykseen, katastrofinomaiseen ilmastonmuutokseen tai massiiviseen pandemiaan. Näitä voitaisiin pitää lähes sukupuuttotason ilmiöinä.
Kun fyysikolta Albert Einsteinilta kysyttiin millä aseilla kolmas maailmansota käydään, hän vastasi ettei ole varma, mutta sanoi neljännen maailmansodan käytävän kepeillä ja kivillä.
Mongolit
Mongolit ovat itäaasialainen kansa, jonka jäsenet puhuvat mongolikieliä. Heitä asuu Mongoliassa, Venäjällä ja Kiinassa, etenkin Sisä-Mongolian autonomisella alueella. Mongoleita on noin 10 miljoonaa, joista 5,8 miljoonaa Sisä-Mongoliassa ja 2,4 miljoonaa Mongoliassa. Lisäksi 500 000 mongolia asuu Venäjällä. Mongolit olivat yksi Mongolivaltakunnan perustaneista heimoista. Ennen Mongolivaltakuntaa tiedot mongoliheimosta ovat vähäiset. Muut merkittävät heimot olivat tataarit (ei nykytataarit), merkiitit, keraiitit ja naimaanit, jotka Temüjinin, myöhemmin Tšingis-kaanin, johtamat mongolit alistivat. Muut heimot eivät välttämättä puhuneet mongolikieliä ja laajentuessaan valtakunnasta tuli yhä monikansallisempi. Mongolivaltakunnan asukkaista ja sotilaista onkin käytetty nimitystä ”mongolit” lähinnä symbolisessa merkityksessä, kuvaamassa valtakunnan yläluokkaa.
Nonaggressioperiaate
Nonaggressioperiaate (NAP) on yhteiskuntafilosofian piirissä esiintyvä oppi, jonka mukaan voimankäyttöä ei pidä aloittaa muiden ihmisten kehoa tai omaisuutta kohtaan: väkivallan käyttö on sallittua vain itsepuolustukseksi ja silloinkin vain kohtuullisessa määrin. Periaatteen esittämät voimankäyttörajoitukset koskevat kaikkia yhteiskunnan osia, myös julkista valtaa.
Nonaggressioperiaate on olennainen osa libertarismia, jossa periaatteen nähdään johtavan täydelliseen kapitalismiin, sillä sen mukaan omistusoikeus on kaikissa oloissa loukkaamaton. Nonaggressioperiaatteesta ei seuraa tiukkaa, kaiken väkivallan kieltävää pasifismia, mutta väkivallan aloittamisen se kieltää aina.
Joidenkin libertaristien mielestä ennaltaehkäisevä isku rauhan säilyttämiseksi ei kuitenkaan kuulu kiellon piiriin. Koska tämä kuitenkin vesittää nonagressioperiaatteen idean, useimpien mukaan myös tällaiset iskut ovat periaatteen nojalla kiellettyjä.
Kansalaistottelemattomuus on nonaggressioperiaatteen mukaista, koska väkivalta on mahdollista aloittaa myös lain perusteella.
Individualistiset anarkistit, objektivistit ja sosialistiset anarkistit katsovat verotuksen rikkovan nonaggressioperiaatetta. Näkemyksen mukaan valtion veronkanto on moraalitonta toimintaa, ei vain käytännön toimenpide.
Hiukkasfysiikka
Hiukkasfysiikka on fysiikan osa-alue, joka tutkii aineen ja säteilyn hienorakennetta ja niiden välisiä vuorovaikutuksia. Sitä kutsutaan myös suurenergiafysiikaksi, koska monet alkeishiukkaset eivät esiinny normaaleissa olosuhteissa. Niitä voidaan kuitenkin keinotekoisesti luoda ja tutkia hiukkaskiihdyttimillä.
Hiukkasfysiikan tärkeimmät tutkimuskeskukset ovat:
Hiukkasfysiikan teoreettinen käsittely rakentuu kvanttimekaniikan ja suppean suhteellisuusteorian pohjalle. Perustyökaluna on kvanttikenttäteoria, josta eri vuorovaikutuksille on rakennettu omat versionsa. Kvanttikenttäteoriassa ainetta kuvataan fermionikentillä ja niiden välisiä vuorovaikutuksia välittävät bosonit.
Tyypillisin laskentamenetelmä on niin sanottu häiriöteoria, missä kunkin prosessin amplitudi lasketaan Feynmanin graafien avulla tuotetusta sarjakehitelmästä. Mitä useampia solmuja graafissa on, sitä pienempi on kyseisen graafin merkitys. Häiriöteorian laskut tuottavat hyvän arvion hiukkasreaktion todennäköisyydelle, jos vuorovaikutuksen kytkentävakio on pieni. Näin on sähkömagneettisissa ja heikoissa vuorovaikutuksissa. Vahvan vuorovaikutuksen osalta häiriöteoriaa voi käyttää suurilla energioilla, jotka vastaavat pientä etäisyyttä, mutta pienillä energioilla sarja hajaantuu eikä sitä voi käyttää.
Yliopiston oppikirjoja:
Yleistajuista kirjallisuutta:
Speksi
Speksi on interaktiivista musiikki- ja tanssinumeroilla höystettyä opiskelijateatteria. Speksit ovat juurtuneet osaksi korkeakoulujen kulttuuritarjontaa.
Speksin juuret juontuvat 1500-luvun Uppsalaan, jossa ylioppilaille opetettiin latinaa teatterin avulla. Näytelmät perustuivat klassisiin teemoihin, ja silloisesta opiskelijoiden sukupuolijakaumasta johtuen näyttelijät olivat kaikki miehiä. He esittivät niin historian suurmiehiä kuin hemaisevia kaunottariakin (mistä perinteestä jotkut pitävät vieläkin kiinni). Seuraavien 300 vuoden kuluessa ruotsalainen speksi sai nykyisen muotonsa. Perinne elää Ruotsissa voimakkaana, ja nykyään lähes jokaisella opiskelijainstanssilla on oma speksinsä.
Suomeen speksin toivat ensimmäisenä 1930-luvulla teekkarit, jotka esittivät speksejä osana tempauksia. Sittemmin tämä perinne hiipui ja heräsi uudelleen vasta 1990-luvun alussa. Pisin katkeamaton speksiperinne Suomessa on Helsingin yliopiston ruotsinkielisten lääketieteen opiskelijoiden Thoraxilla, joka on esittänyt speksejä 1950-luvulta lähtien. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla speksiperinne laajeni osaksi yliopistojen ja korkeakoulujen opiskelijakulttuuria ympäri Suomea. Suurin osa speksiryhmistä tuottaa näytelmän joka vuosi.
Speksissä yleisö voi ottaa osaa esitykseen huutamalla lavalle "Omstart!". Tämän lisäksi on mahdollista huutaa varsinaisen omstart-huudon perään tarkentavia ideoita siitä, mitä haluaisi näyttämöllä tapahtuvan, esimerkiksi "Omstart, enemmän naurua!". Tällöin speksin interaktiivista traditiota kunnioittava speksiteatteri reagoi huutoon ottamalla äskeiset tapahtumat uudestaan niitä jotenkin varioiden, tarkempien ideoiden tapauksessa uusia ideoita mahdollisuuksien mukaan toteuttaen. Jotta katsoja saa haluamansa ja esiintyjät voivat huomioida hänen toiveensa, tulee omstart-huudon olla selkeä, lyhyt ja ytimekäs. Lisäksi näyttelijöiden repliikkien päälle menevä huuto ei todennäköisesti tule huomioiduksi.
Lisäksi yleisö voi osoittaa suosiotaan onnistuneille suorituksille kuten lauluille, erityisille nokkeluuksille tai näyttäville sisääntuloille huutamalla toistuvasti pelkästään "Omstart! Omstart!". Nämä omstartit ovat erityisesti musiikkinumeroiden tapauksissa yleensä etukäteen suunniteltuja ja saattavat toisinaan olla olennainen osa näytelmää.
Omstart-huudon tulisi olla jotakin toteuttamiskelpoista ja vain kerran huudettua. Hyvää tai huonoa omstartia ei voida määritellä, vaan kyse on mielipiteistä. Eri speksiryhmien innokkuus toteuttaa omstarteja vaihtelee paljon.
"Lähde:"
Teini
Teini tarkoittaa nykykielessä murrosikäistä nuorta tai yleisemmin nuorta ihmistä. Aiemmin teini on tarkoittanut suomen kielessä opiskelijaa, ylempää koulua käyvää nuorukaista tai oppikoulun yläluokkien oppilasta.
Nykyinen "teini"-sanan käyttö perustuu suureksi osaksi 1900-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa käyttöön otettuun "teenager"-sanaan, joka on johdettu lukujen 13–19 englanninkielisestä loppuosasta "-teen" ("thirteen, fourteen" jne.) tarkoittamaan vastaavaa ikäkautta, vaikka suomen "teini"-sanalla ei alkuaan ole ollut mitään tekemistä näiden englannin kielen sanojen kanssa.
Kreikan sanasta "diakonos" ’palvelija’ (ks. diakoni) periytyy ruotsin kieleen sana "djäkne". Tästä on johdettu suomeen käännös "teini". Mikael Agricolan tiedetään käyttäneen teini-sanaa jo 1500-luvulla tarkoittaen sillä apupappia.
1800-luvulla nuoret rahoittivat opintonsa kerjäämällä rahaa (ns. teinirahat) esittämällä teinilauluja. Teini-sana aloitti uuden kukoistuksen vuonna 1944, jolloin perustettiin Suomen Teiniliitto. Teiniliiton ja lyseoiden/lukioiden teinikuntien kulta-aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut, mutta tämän jälkeen opiskelijatoiminnan epäpolitisoituminen marginalisoi ne.
Suomen kielen "teini"-sanaa ei ole alun perin johdettu englannin "teen"-sanasta, vaikka se sopisi siihen tarkoitukseltaan hyvin. Tämä merkitys on paljon uudempi kuin suomen kielen "teini". Se pohjaa germaanisten kielten tapaan ilmaista luvut 13–19 omalla erityisellä päätteellään. 1900-luvun alussa amerikkalaiset mainostajat alkoivat kohdella vastaavia ikäluokkia omana erityisenä kuluttajaryhmänään, jonka nimityksenä oli aluksi "teenybopper" ja sittemmin, noin vuosisadan puolivälistä lähtien "teenager". Tämä käsite lainautui myöhemmin ruotsin kieleen muodossa "tonårig" ja vihdoin suomeen, jossa jo vanhastaan käytössä ollut sana sai nyt hieman uudenlaisen merkityksen.
Viime vuosina arkipäiväiseen käyttöön yleistynyt "teini-ikä" vastaa siis jotakuinkin 13–19-vuotiaita, kun taas vanhastaan "teini" on Suomessa ollut noin 16–22-vuotiaiden opiskelijoiden nimitys.
Viina
Viina on yleisnimitys väkeville alkoholijuomille. Erityisesti viina-nimityksellä on viitattu tislattuihin, värittömiin ja maustamattomiin alkoholijuomiin.
Viinalla on ollut historian aikana useita käyttötarkoituksia, jotka ovat vielä nykyäänkin laajalti käytössä. Viinaa on käytetty muun muassa:Alkon hinnastossa viinoiksi lasketaan vodkat, maustamattomat viinat, akvaviitit, anisviinat, geneverit, ginit, hedelmäviinat, grapat, tequilat ja calvadosit ja maustetut viinat.
EU-komission päätöksessä viinoilla tarkoitetaan kaikkia väkeviä alkoholijuomia, ja ne jaotellaan kirkkaiksi ja tummiksi viinoiksi. Kirkkaiksi viinoiksi luetaan muun muassa gini ja vodka ja niiden johdannaiset. Tummiksi viinoiksi luetaan muun muassa viski, brandy ja tumma rommi.
Nimityksellä viina on Suomessa perinteisesti tarkoitettu erityisesti vodkaa. Suomessa tunnetuimpia viinoja on Koskenkorva.
Suomen Lukiolaisten Liitto
Suomen Lukiolaisten Liitto, (lyh. SLL, ruots. "Finlands Gymnasistförbund", eng. "The Union of Upper Secondary School Students in Finland"), on uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton valtakunnallinen lukiolaisten etu-, palvelu- ja harrastusjärjestö.
SLL perustettiin vuonna 1985 koululaislakon yhteydessä Mikkelissä aktivoimaan opiskelijakuntatoimintaa sekä edistämään ja valvomaan lukiolaisten etuja.
Jäsenmaksutuottojen perusteella liitolla oli vuonna 2015 noin 50 000 jäsenmaksunsa maksanutta jäsentä, mikä kattaa noin puolet kaikista Suomen lukiolaisista.
Suomen Lukiolaisten Liiton järjestön tehtävä on edistää opiskelijakuntatoimintaa, lukio-opiskelun edellytyksiä sekä ajaa lukiolaisten etuja kaikissa koulutus-, sosiaali- ja nuorisopolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä. Liitto antaa kannanottoja ja lausuntoja, kirjoittaa mielipidekirjoituksia ja kouluttaa lukioiden opiskelijakuntia. Se on myös säännöllisesti kuultavana koulutuskysymysten asiantuntijana opetusministeriössä ja eduskunnassa. SLL:lla on edustus jokaisessa keskeisessä opetushallituksen ja opetusministeriön työryhmässä. Lisäksi liiton johto tapaa päättäjiä ja virkamiehiä sekä lobbaa lukiolaisten mielipiteitä. Järjestö tekee yhteistyötä muiden opiskelijajärjestöjen kanssa ja on jäsenenä lukuisissa sitoutumattomissa järjestöissä. SLL vaikuttaa kansainvälisesti opiskelija- ja koulutusasioissa sekä itsenäisesti että kattojärjestönsä OBESSU:n kautta.
Ylintä päätäntävaltaa SLL:ssä käyttää edustuksellinen liittokokous. Vuosittaiseen kokoukseen osallistuu noin 300 lukiolaista. Liittokokouksessa päätetään tavoiteohjelmasta ja toimintasuunnitelmasta ja valitaan liittohallitus, joka johtaa järjestöä kokouksen päätösten mukaisesti. Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa ja kuudesta kahdeksaan liittohallituksen jäsentä. Liittohallituksen puheenjohtaja on myös liiton puheenjohtaja, jona vuonna 2018 toimii Alvar Euro.
Suomen Lukiolaisten Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä, osoitteessa Töölönkatu 35 B. Liitolla on puheenjohtajiston lisäksi kahdeksan palkattua työntekijää. Liiton piirijärjestöjen lukiolaistoimijat kiertävät syksyisin Suomen lukioissa kertomassa liitosta ja tapaamassa opiskelijakuntia, opiskelijakuntien ohjaavia opettajia sekä rehtoreita.
SLL:llä on 11 piirijärjestöä. Piirit toimivat yhteistyössä liiton toimiston ja liittohallituksen kanssa. Liitolla on myös yksi jäsenjärjestö, FIBS.
Jäsenilleen liitto tarjoaa palveluja, kuten opiskelijakortin, lukiolaisten aikakauslehti Improbaturin sekä neuvontapalvelua kaikissa opiskeluun liittyvissä kysymyksissä.
Liitto on yksi Talousguru-kilpailun järjestäjistä.
The 69 Eyes
The 69 Eyes on vuonna 1989 Helsingissä perustettu rock-yhtye. Sen musiikkityyliin liitetään usein määritelmät sleaze rock ja goottirock.
Yhtyeen vuonna 2004 julkaistu "Devils"-levy sijoittui ensimmäisellä myyntiviikollaan Suomen albumilistan ensimmäiseksi, kuten 69 Eyesin kaksi aiempaa albumiakin ja myöhempi "Angels". Yhtyeen albumeista "Blessed Be", "Paris Kills", "Framed In Blood", "Devils" ja "Angels" ovat myyneet Suomessa kultalevyyn oikeuttavan määrän, "Paris Kills" ja "Devils" myös platinaa. Singleistä kultalevymyyntiin ovat yltäneet "Gothic Girl" ja "Dance D'amour". Kultaa möi myös DVD "Helsinki Vampires".
The 69 Eyesin levy-yhtiö on Nuclear Blast. Yhtye on menestynyt Suomen lisäksi myös ulkomailla, esimerkiksi vuonna 2005 The 69 Eyes -yhtyeellä oli lähes 100 esiintymiskertaa 15 eri maassa.
The 69 Eyes teki ensimmäisen kiertueensa Yhdysvalloissa maaliskuussa 2006. Tämän jälkeen yhtye levytti uuden albumin "Angels", joka ilmestyi 28. helmikuuta 2007. Samana päivänä julkaistiin myös "Angels"-erikoispainos, jonka mukana tullut DVD sisältää Perfect Skin -musiikkivideon, viisi live-esitystä (Whisky a Go Go:sta) sekä On The Route 69 -kuvakoosteen.
Vuonna 2007 The 69 Eyes soitti 125 keikkaa ympäri maailmaa.
5. marraskuuta 2008 The 69 Eyes julkaisi kokoelmaboksin "Goth'n'Roll", joka sisältää kaksi albumia yhtyeen myöhäisemmältä aikakaudelta; albumit "Blessed Be" ja "Paris Kills" ovat remasteroituja ja sisältävät lisäkappaleita. Kolmas levy "Goth'n'Roll Archives" sisältää ennen julkaisematonta materiaalia, miksauksia ja livenauhoituksia, kuten demoversion kappaleesta "Gothic Girl" vuodelta 1998. Kokoelman neljäs levy on DVD "Helsinki Vampires", joka sisältää livenauhoituksen yhtyeen Tavastia Klubin keikalta ja lisämateriaalia.
Yhtye julkaisi yhdeksännen albuminsa 28. elokuuta 2009, jonka nimi on "Back in Blood". Levyltä julkaistiin 8. heinäkuuta single "Dead Girls are Easy".
The 69 Eyesin kymmenes studioalbumi julkaistiin 28. syyskuuta 2012. Yhtye juhlisti kymmenettä albumia siten, että levyn nimi on sen järjestysnumero roomalaisittain eli "X (The 69 Eyesin albumi)". Syyskuussa 2012 lanseerattiin viini, joka kantaa nimeä The 69 Eyes RED.
Yhtye julkaisi 22. huhtikuuta 2016 yhdennentoista studioalbuminsa, joka on nimeltään "Universal Monsters".
The 69 Eyesin basisti Archzie kuului 1980-luvun ensimmäisellä puoliskolla Syyskuu-yhtyeeseen, jonka kotipaikka oli Seinäjoki. Rami Kuusisen ja Kimmo Miettisen levymerkki KuMibeat julkaisi tuolloin Syyskuulta singlen "Susi/Dracula", ja LP:n "Sator". Näin ollen 69 Eyesin juuret ovat syvällä suomalaisen goottirock-genren alkujuurilla.
Studioalbumit
Livealbumit
Kokoelma-albumit
DVD:t
Oikeustiede
Oikeustiede (juridiikka) on tiede, jonka tehtävänä on oikeusjärjestyksen sisällön tutkiminen ja sen systematisointi eli oikeudellisen informaation jäsentäminen hallittavaan muotoon. Tämän lisäksi oikeustieteen tehtävänä on tuottaa tulkintasuosituksia oikeudellisiin ongelmiin. Näihin tulkintasuosituksiin on puolestaan mahdollista vedota "sallittuina oikeuslähteinä" tuomioistuimissa.
Muun tieteellisen tutkimuksen tavoin myös oikeustieteellinen tutkimus perustuu teoreettisesti yleisen filosofian perustutkimukseen. Oikeusfilosofian tutkimuskohteet ovat monin osin samat kuin esimerkiksi moraalifilosofian. Oikeustiedettä ei kuitenkaan voida pitää yhteiskuntatieteenä, sillä se tarkastelee oikeusjärjestystä normikokonaisuutena eikä yhteiskunnallisena ilmiönä.
Käytännöllisellä, pragmaattisella tasolla oikeustiede jaetaan perinteisesti
Yksityisoikeuteen liittyviä oikeustieteen tutkimuskohteita ovat muun muassa varallisuusoikeus, kauppaoikeus, perhe- ja jäämistöoikeus, kansainvälinen yksityisoikeus ja työoikeus. Julkisoikeuteen liittyviä ovat esimerkiksi valtiosääntöoikeus, hallinto-oikeus ja finanssioikeus. Myös rikos- ja prosessioikeus voidaan systematisoida osaksi julkisoikeutta.
Lisäksi usein puhutaan oikeuden yleistieteistä, joissa oikeutta tarkastellaan muiden tieteenalojen tarjoamien välineiden avulla. Tällaisia ovat esimerkiksi kriminologia, oikeuden ja sukupuolen tutkimus, oikeusfilosofia, oikeushistoria, oikeussosiologia sekä oikeustaloustiede.
Oikeustiedettä opiskelleet voivat toimia monenlaisissa tehtävissä. Yleisiä ammattinimikkeitä ovat muun muassa juristi, asianajaja, hallintojohtaja, palvelupäällikkö ja henkilöstöpäällikkö. Suurin osa on töissä yrityksissä tai valtiolla.