hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Skorpioni (tähdistö)
Skorpioni (, genetiivi "Scorpii", lyhenne "Sco", tunnus
) on eläinradan tähdistö eteläisellä tähtitaivaalla. Skorpionin kautta kulkee Linnunrata. Siksi siinä on runsaasti syvän taivaan kohteita eli tähtijoukkoja ja tähtisumuja. Tähdistö todella muistuttaa skorpionia pistimineen. Tähdistön kirkkain tähti on punainen Antares. Skorpioni näkyy varsin huonosti Suomessa, jossa on kesä silloin, kun tähdistö on korkeimmillaan etelässä keskiyöllä. Antares näkyy joskus horisontissa Etelä-Suomessa.
Antares, "Alfa (α) Scorpii", on miljardin kilometrin kokoinen punainen jättiläinen ja 9 000 kertaa Aurinkoa kirkkaampi. Se sijaitsee noin 520 valovuoden päässä maapallosta. Auringon paikalla se ulottuisi asteroidivyöhykkeelle asti.
"Beta (β) Scorpii" on kaksoistähti, jonka komponenteilla on 13,7 kaarisekunnin väli. Argentiinalainen harrastaja Sebastian Otero huomasi " δ Sco:n" kirkkauden kasvaneen muutaman kymmenyksen. Se on spektroskooppinen kaksoistähti.
Muita merkittäviä tähtiä ovat θ Sco, λ Sco, ν Sco, ξ Sco, σ Sco, τ Sco ja υ Sco.
Tähti jota aikoinaan kutsuttiin nimellä γ Sco on nykyään nimetty oikeammin nimelle σ Lib.
Skorpioni on rikas tähdistö, jossa on useita Messierin kohteita, kuten pallomainen tähtijoukko M4, Perhosjoukko M6, laaja avonainen tähtijoukko M7 ja pieni pallomainen tähtijoukko M80.
Vaaka (tähdistö)
Vaaka (latinaksi "Libra", genetiivi "Librae") on eteläisen taivaan leijaa muistuttava tähdistö Skorpionin ja Neitsyen välissä. Se on yksi eläinradan kahdestatoista tähdistöstä. Vaa'an kirkkain tähti on Zubeneschamali eli Beta Librae. Suomesta käsin Vaa'an näkee helpoimmin helmi-huhtikuussa.
"Delta (δ) Librae" on Algolin kaltainen pimennysmuuttuja, jonka kirkkaus vaihtelee 4,9–5,9 magnitudin välillä 2,3 vuorokauden jaksoissa. NGC 5897 on pallomainen tähtijoukko.
Vaaka on liitetty taruissa oikeuden jumalattareen, jonka tunnusmerkkeinä oli vaakakupit.
Valaskala
Valaskala (, genetiivissä "Ceti") on laaja himmeätähtinen tähdistö ekvaattorin molemmin puolin Oinaan ja Kalojen alla. Nimitys ei sovi biologiaan, koska valaat eivät ole kaloja, mutta se on jäänyt voimaan historiallisista syistä. Tarussa Cetus () on merihirviö, jonka piti syödä Kassiopeian ja Kefeuksen tytär Andromeda.
Vesikäärme (tähdistö)
Vesikäärme (latinaksi "Hydra", genetiivi "Hydrae", lyhenne "Hya") on hyvin pitkä tähdistö Leijonan ja Neitsyen eteläpuolella ulottuen Kravun alta Vaa'an tuntumaan. Suomeen näkyy parhaiten sen pieni tähtijoukon muodostama pää Leijonan edustalla.
Vesikäärmettä ei saa sekoittaa Etelän vesikäärmeeseen, joka on latinaksi "Hydrus, Hydri, Hyi".
"R Hydrae" on Mira-tyypin muuttuja, jonka muutoksia havaittiin jo 1600-luvulla. Kirkkaus vaihtelee 13 kuukauden jaksoissa 3,5 ja 10,9 magnitudin välillä.
"V Hydrae" on syvän punainen jättiläinen, hiilitähti jonka kirkkaus vaihtelee 6 ja 12 magnitudin välillä. Vaihtelu tapahtuu 1,5 ja 18 vuoden jaksoissa.
Vesikäärmeessä on kolme Messierin kohdetta: laaja avoin tähtijoukko M48, pallomainen tähtijoukko M68 ja kierteisgalaksi M83. Tähdistössä on myös kirkas planetaarinen sumu NGC 3242, mutta M48:aa lukuun ottamatta kohteet ovat niin alhaalla, että näkyvät Suomessa huonosti, jos ollenkaan.
Kasvinsyöjä
Kasvinsyöjä eli herbivori on eläinlaji, jonka ravinto koostuu yksinomaan tai pääasiassa kasveista. Lihansyöjiin ja sekaravintoa käyttäviin eläimiin verrattuna kasvinsyöjille on tyypillistä mutkikas ja perinpohjainen ruoansulatus, jotta kasvien sisältämät ravintoaineet tulisivat kunnolla hyödynnetyksi. Kasvinsyöjät muodostavat tärkeän osan ravintoketjusta, koska ne varastoivat Auringon energiaa kasvien muodossa. Pedot saavat tämän energian kasvinsyöjistä.
Kasvinsyöjät voidaan luokitella ruokavalion mukaan ekologisesti muun muassa frugivoreihin (hedelmänsyöjät), folivoreihin (lehtiensyöjät) ja granivoreihin (siementensyöjät). Nämä luokitelmat eivät kuitenkaan aina päde, koska pääasiallisesti hedelmiä tai lehtiä syövät eläimet käyttävät ravinnokseen muitakin kasvin osia, kuten siemeniä ja juuria. Kasvinsyöjien ravintotottumukset vaihtelevat vuodenaikojen mukaan varsinkin lauhkealla ilmastovyöhykkeellä.
Herbivoriselkärankaisten ruoansulatuskanava on kasviravinnon hankalan sulavuuden takia yleensä hyvin pitkä, vaikka poikkeuksiakin löytyy (esimerkiksi isopanda). Nisäkkäillä huono sulavuus on johtanut useiden monimutkaisten ominaisuuksien, kuten märehtijöiden nelimahaisen ruoansulatuskanavan kehittymiseen.
Yleinen oletus on, että kasvinsyöjät ovat pienempi uhka ihmisille kuin lihansyöjät. Tämä on kuitenkin jokseenkin väärin. Vain muutamat lihansyöjät käyttävät ihmisiä ravintona, mutta mikä tahansa eläin hyökkää uhkaavaa ihmistä kohti. Esimerkiksi Yhdysvaltojen Yellowstonen kansallispuistossa biisonit ovat suurempi uhka ihmisille kuin sudet, jotka yleensä välttelevät ihmisiä.
Nämä eläimet ovat pääasiassa kasvinsyöjiä. Jotkut niistä voivat syödä eläimen osia (esimerkiksi luita) täyttääkseen ravinteiden puutetta. Useimmat pystyvät sulattamaan lihaa, ja jotkut syövät avuttomia eläimiä. Jotkut lampaat ovat syöneet linnunpoikasia.
Vesimies (tähdistö)
Vesimies (latinaksi "Aquarius", genetiivi "Aquarii") on laajahko eteläinen ekvaattoria sivuava tähdistö Pegasuksen alla Kotkan itäpuolella. Itäpuolella tähdistöä on tähtien jonoista tunnistettavissa vesiruukku, johon vesimies kaataa vettä. 
Messierin kohteista Vesimiehessä ovat pallomaiset tähtijoukot M2 ja M72 sekä avoin tähtijoukko M73. Tunnettuja kohteita ovat myös Helix-sumu (NGC 7293) sekä Saturnus-sumu (NGC 7009).
Yksisarvinen (tähdistö)
Yksisarvinen (latinaksi "Monoceros", genetiivi "Monocerotis") on ekvaattorin molemmin puolin sijaitseva heikko tähdistö Orionin itäpuolella. Linnunrata kulkee Yksisarvisen läpi.
Messierin kohteista Yksisarvisessa on avoin tähtijoukko M50. Tämän lisäksi tähdistön alueelta löytyy Kartiosumu ja Joulukuusijoukko (yhdessä NGC 2264) sekä Rosette-sumu (NGC 2237), johon sisältyy avoin tähtijoukko NGC 2244.
Ydinreaktio
Ydinreaktio on prosessi, jossa atomiydin muuntuu toiseksi törmätessään yhteen toisen ytimen tai alkeishiukkasen kanssa (vrt. kemiallinen reaktio). Mikäli törmäyksessä ei tapahdu muutoksia ytimessä, ei kyseessä ole ydinreaktio vaan elastinen sironta. Jos taas ydin hajoaa spontaanisti ilman törmäystä, on kyseessä radioaktiivinen hajoaminen. Tunnetuimpia esimerkkejä ydinreaktioista ovat fissio ja fuusio. Muunlaisia ydinreaktioita hyödynnetään ydinfysiikan tutkimuksessa, ja niitä tapahtuu myös luonnossa, esimerkiksi kosmisten säteiden osuessa ilmakehään.
Fissiossa ydin hajoaa kahdeksi tai useammaksi kevyemmäksi ytimeksi joko spontaanisti tai absorboituaan törmäävän hiukkasen, esimerkiksi neutronin. Käytössä olevien ydinvoimaloiden energiantuotanto perustuu hallittuna ketjureaktiona etenevään fissioon. Hallitsematonta fissioketjureaktiota käytetään ydinaseissa.
Fuusiossa kaksi ydintä yhdistyy yhdeksi raskaammaksi vapauttaen energiaa ja pienempiä hiukkasia. Fuusioreaktorista on kaavailtu tulevaisuuden energiaratkaisua, mutta laboratorio-oloissa ei ole pystytty toteuttamaan pitkää, hallittua fuusioreaktiota. Tähtien säteily on peräisin fuusioreaktioista, jotka muuttavat vetyä heliumiksi ja tähden elinkaaren myöhemmissä vaiheissa myös raskaammiksi alkuaineiksi (ks. tähden nukleosynteesi). Vetypommin toiminta perustuu fissiopommilla käynnistettävään fuusioreaktioon.
Spallaatio on ydinreaktio, jossa ytimeen osuva suurienergiainen hiukkanen pirstoo ytimestä ulos useita pienempiä palasia tai hajottaa koko ytimen pienemmiksi palasiksi.
Siirtoreaktioissa kahden törmäävän ytimen välillä tapahtuu nukleonien vaihtoa. Ensimmäinen tarkoituksellisesti aikaansaatu ydinten transmutaatio vuonna 1919 on esimerkki tällaisesta reaktiosta.
Epäelastisessa sironnassa ytimeen törmäävä hiukkanen luovuttaa ytimelle energiaa ja virittää sen siten jollekin viritystilalleen. Tarkastelemalla esimerkiksi protonien, elektronien tai alfahiukkasten siroamista ytimistä saadaan tietoa esimerkiksi ytimen muodosta, koosta ja viritystiloista.
ACE
ACE ("Advanced Composition Explorer") on Aurinkoa tutkiva NASAn avaruusluotain, joka laukaistiin 25. elokuuta 1997 Delta II -kantoraketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17A:sta, Floridasta.
Luotaimen toteutti Johns Hopkinsin yliopiston Applied Phyciscs Laboratory NASAn Goddard Space Flight Centerin alaisuudessa. Se on Explorer-luokan avaruuslento, joten sen kustannuskatto on 150 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sen satelliittirunko perustuu useisiin Johns Hopkinsin yliopiston toteuttamiin avaruusaluksiin, ja sen tieteelliset instrumentit ovat vanhempien avaruuslentojen varalaitteita.
ACE lentää Lagrangen L1-pisteessä 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta Aurinkoon päin.
Braggin laki
Braggin laki kuvaa kuinka sähkömagneettinen säteily siroaa kiteestä. Klassisessa kuvassa kiteen eri kerroksista heijastunut sähkömagneettinen säteily interferoi konstruktiivisesti vain, jos säteiden kulkemat matkat eroavat toisistaan aallonpituuden monikerralla:
missä
Kvanttimekaanisesti kyse on kuitenkin todennäköisyyksistä, joten myös yksi ainut säde voi diffraktoitua, eikä kahden säteen tarvitse yhtäaikaisesti tulla kiteeseen. Siispä säteilyn ei tarvitse olla koherenttia, jotta diffraktio tapahtuisi.
Braggin lakia käytetään muun muassa röntgen-, neutroni- ja elektronidiffraktiomenetelmissä aineen rakenteen tutkimuksessa. Braggin lailla voidaan laskea sirottavien tasojen välinen välimatka ja yleisemmin kiderakenne, kun tunnetaan säteilyn aallonpituus ja diffraktiomaksimien paikat (eli säteen tulokulma).
Kosmos-rakettiperhe
Kosmos () on neuvostoliittolaisten ja venäläisten kantorakettien perhe, johon kuuluvat Kosmos-1, Kosmos-3, Kosmos-3M ja Kosmos-3MU -raketit. Ne perustuvat neuvostoliittolaiseen keskimatkan ohjukseen, jonka nk. GRAU-tunnus on 8K65. Sen kehitti Mihail Jangel. 
__notoc__
Ukrainan neuvostotasavallassa toiminut KB Južnoje-suunnittelutoimisto kehitti tämän kantoraketin 1960-luvun alussa. Kaksivaiheisen 65S3-kantoraketin esisuunnittelu oli valmis huhtikuussa 1961.
Ensimmäinen vaihe oli R-14-ohjuksen rakettimoottori, toinen vaihe S3 suunniteltiin erikseen Kosmos-kantorakettia varten.
Kantoraketti otettiin käyttöön vuonna 1961 Meteor-, "Strela"- ja "Ptšela"-satelliittien laukaisua varten. OKB-586 suunnitelutoimisto valitsi vuonna 1962 raketin valmistajaksi OKB-10-tehtaan, joka toimi Krasnojarskin aluepiirissä Itä-Siperiassa. Paikka tunnetaan nykyisin Železnogorskina.
18. elokuuta 1964 ensimmäinen 65S3-testiraketti vei Baikonurin kosmodromilta kolme koesatelliittia avaruuteen. Vuoteen 1968 mennessä oli Baikonurista tehty 14 Kosmos-raketin laukaisua. 15. toukokuuta 1967 alkoivat Kosmos-3M-rakettien koelaukaisut Plesetskin kosmodromilta. Hyötykuormana oli Kosmos-158-tietoliikennesatelliitti. Kantoraketti pystyi viemään avaruuteen jopa kahdeksan pientä satelliittia. Vuonna 1970 Kosmos-3M-kantoraketin tuotanto siirtyi PO Poljot-yhtiölle, joka toimii Siperian Omskissa. 26. tammikuuta 1973 tehtiin ensimmäinen Kosmos-3M-laukaisu Kapustin Jarista.
Raketeilla kuljettiin avaruuteen Tselina-O- (elektroninen tiedustelu), Strela 1M, 2M (sotilaallinen tietoliikenne) ja Tsiklon-satelliitteja (sotilaallisia paikannus- ja tietoliikennesatelliitteja), Taifun-1 ja 2-satelliitteja (joita käytettiin puolustuksen tutkien kalibrointiin ja maaleiksi avaruusaseille) ja "Tsikada"-navigaatiosatelliitteja.
26. heinäkuuta 1973 tankattu Kosmos-3M räjähti Plesetskin kosmodromin laukaisualustalla 133 tappaen yhdeksän ihmistä.
1. tammikuuta 1996 mennessä oli laukaistu yhteensä 389 Kosmos 3-rakettia, Näistä 366 oli onnistunutta laukaisua. Sittemmin laukaisujen määrä on noussut yli 400:aan.
Vuonna 2010 Venäjän avaruusvoimat ilmoitti luopuvansa Kosmos-3M-kantorakettien tuotannosta.
Makedonialaissodat
Rooman valtakunta kävi Makedoniaa vastaan neljä sotaa joita kutsutaan makedonialaissodiksi.
Ensimmäinen makedonialaissota käytiin vuosina 215 eaa. — 205 eaa. Makedonian kuningas Filippos V hyökkäsi Rooman liittolaisia vastaan toisen puunilaissodan aikana. Sota loppui Rooman kannalta epätavallisesti koska Filipposta ei kukistettu lopullisesti ja hän sai pitää suuren osan valtaamistaan alueista.
Toinen makedonialaissota käytiin 200 eaa. — 196 eaa. Rooma kukisti Makedonian täydellisesti.
Kolmas makedonialaissota käytiin 171 eaa. — 168 eaa. Filippoksen kuoltua hänen poikansa Perseus yritti nousta roomalaisia vastaan. Sodan jälkeen Makedonia jaettiin neljään pienempään Rooman hallintaan kuuluvaan alueeseen.
Neljäs makedonialaissota käytiin 150 eaa. — 148 eaa. Makedonia nousi viimeisen kerran kapinaan Andriskoksen johdolla. Hän väitti olevansa Perseuksen poika. Andriskoksen kukistamisen jälkeen Makedoniasta tehtiin lopullisesti Rooman provinssi.
Ulysses-aurinkoluotain
Ulysses oli ESAn ja NASAn yhteinen luotainhanke, joka tutki Aurinkoa. Se on saanut nimensä Odysseuksen mukaan (). Ulysses on miehittämätön luotain, ja se suunniteltiin tutkimaan Aurinkoa kaikilla leveysasteilla. Se kiersi aluksi Jupiterin kautta, jonka painovoima auttoi luotaimen saamisessa Aurinkoa kiertävälle radalle, jonka kaukaisin kohta on Jupiterin etäisyys.
Koska Ulyssesin rata kulki poissa Aurinkokunnan ratatasosta, sillä voitiin havainnoida myös Aurinkokunnassa olevia, muista tähtikunnista tai tähtienvälisestä avaruudesta peräisin olevia materiahiukkasia. Suurin osa havaituista hiukkasista oli 0,05-0,5 mikrometrin kokoisia, mutta myös usean mikrometrin kokoisia havaittiin. Luotaimen havaintolaitteet mittasivat hiukkasten massoja, kokoja ja lentosuuntia.
Ulysseuksen taustalla oli aiottu suurempi amerikkalais-eurooppalainen Auringon napojen tutkimushanke, "International Solar Polar Mission" (ISPM). ESAn ja NASAn kummankin oli tarkoitus rakentaa oma avaruusluotain, mutta NASAn rahoitus 1970-luvulla sitoutui valtaosin avaruussukkulan kehitystyöhön, ja NASAn osuus tästä hankkeesta karsiutui. Ulysseksella on monia NASAn rahoittamia hyötykuormalaitteita, ja se laukaistiin NASAn avaruussukkulalta. Luotaimen mukana oli instrumentteja, jotka pystyivät tutkimaan kenttiä, hiukkasia ja avaruuspölyä.
Luotain piti laukaista vuonna 1986 avaruussukkulalta, mutta 28. tammikuuta Challenger-sukkula tuhoutui, joten laukaisu viivästyi vuoteen 1990.
Laukaisu tapahtui 6. lokakuuta 1990 avaruussukkula Discoveryllä (STS-41). Luotain teki Jupiterin ohilennon 8. helmikuuta 1992 450 000 km:n etäisyydellä. Tällöin luotain poistui ekliptikan tasosta ja siirtyi kohti Auringon naparataa. Vuosina 1992–1998 luotain kiersi Auringon. 1998–2003 luotain kiersi Auringon toisen kerran. Moneen kertaan jatkettu tehtävä päättyi 30. kesäkuuta 2009.
Aarre
Aarre on kätketty varasto rahaa tai kalleuksia. Kun entisaikaan kertyi rikkauksia, ne piti usein kätkeä. Kätkeminen oli luonnollinen ratkaisu, sillä pankkilaitosta ei ollut ja arvometallien, korujen ja jalokivien arvo ei juurikaan vaihdellut. Rikkaudet piilotettiin usein yhteen paikkaan, joskus linnan aarrekammioon, joskus taas maastoon tai talojen rakenteisiin. Monien aarteiden omistajat kuolivat ja veivät mukanaan tiedon aarteensa sijaintipaikasta. Myös Suomessa monien nykyaikana löytyneiden aarteiden synty selitetään siten, että omistaja on kätkenyt ne vainon uhatessa ja lähtenyt pakoon, mutta ei ole koskaan tullut takaisin.
Kansanperinteessä on kaikkialta maailmasta säilynyt kertomuksia aarteista. Useissa kertomuksissa aarteet liittyvät kummitteluun tai muihin arvoituksellisiin ja salaperäisiin asioihin, joskus taas täysin historiallisiin tosiseikkoihin. Haamu, henki tai lohikäärme saattaa vartioida aarretta. Aarteen vartija saattoi asettaa tehtävän, joka löytäjän piti ratkaista saadakseen aarteen. Aarre on usein kätketty huolella esimerkiksi luolaan, kiven alle tai maahan. Suomalaisessa kansanperinteessä tunnetaan esimerkiksi padan sisällä haudattuja raha-aarteita, joiden yllä paloivat virvatulet.
Radiometri
Radiometri on vastaanotin, jolla mitataan antennin välittämä signaali ja erotetaan se taustakohinasta. Se on passiivinen laite, eli se mittaa esimerkiksi maanpinnan lähettämää sähkömagneettista säteilyä. Termi ei viittaa radioaaltoihin.
Ensimmäisillä radiometreillä mitattiin kirkkaan valon säteilyn voimakkuutta. Tässä kokeessa radiometri oli laakeroitu metallilevy, joka oli lasisessa tyhjiöastiassa. Metallilevyn toinen puoli oli himmeä ja toinen hiottu kirkkaaksi. Tuleva säteily laittoi levyn pyörimään ja pyörimisnopeudesta saatiin mitattua säteilyn teho.
Dicke-tyyppinen radiometri tuli käyttöön radioastronomiassa.
Nykyisin mittaus tehdään elektronisella radiometrillä pääosin infrapuna-aallonpituusalueella ja mittauskohde on lämpösäteily.
Radiometrillä voidaan mitata esimerkiksi meren lämpösäteilyä, ts. tällöin saadaan selville pinnan lämpötila. Meren terminen säteily ulottuu aallonpituusalueessa infrapunasta mikroaaltoihin. Täten sen lämpötila voidaan mitata millä tahansa aallonpituudella. Pitkät aallonpituudet läpäisevät pilviä parhaiten, joten se on eniten käytössä satelliiteissa. Mikroaaltoradiometrien ongelmana on se, että muun muassa meren aallokko ja suolaisuus vaikuttavat mittaustulokseen.
Meren väriä mittaavat radiometrit toimivat näkyvän valon ja lähi-infrapunan aallonpituusalueella. Ne ovat monikanavaisia, ja kukin kanava on kapea. Yhdistämällä monta kanavaa saadaan tietoa muun muassa meressä olevasta materiasta. Tällaisten radiometrien paikkaresoluutio on huono, kilometrien luokkaa. Meren väri kertoo esimerkiksi planktonista, liuenneista aineista sekä öljypäästöistä. NASA:n radiometrejä ovat esimerkiksi AVHRR (Advanced Very High Resolution Radiometer) ja ATSR (Along Track Scanning Radiometer), joilla lämpötila saadaan mitattua 0,5 K:n tarkkuudella.
Sandaali
Sandaali on yleensä koroton, avoin jalkine, jossa on vain pohja ja kiinnityshihnat jalan päällä. Sandaalit jättävät suurimman osan jalasta paljaaksi (erityisesti varpaat). Sandaaleita käytetään erityisesti lämpimissä maissa ja muuallakin kesäisin, jolloin sää on lämmin. Sandaaleita on monia erilaisia, ja niiden pohja voi olla valmistettu esimerkiksi korkista, puusta, kumista tai nahasta. Kiinnityshihnat voivat kulkea joko isovarpaan ja etuvarpaan välistä tai koko jalkapöydän yli. Jalkineessa voi olla myös kiinnitysremmi kantapään ympäri.
Sandaaleja ovat käyttäneet niin egyptiläiset, japanilaiset kuin Lähi-idän kansatkin. Lännessä sandaalien käyttö yleistyi 1940-luvulla. Aluksi sandaalit olivat lasten jalkineita, mutta ne yleistyivät pian myös aikuisilla. Egyptiläisillä oli tapana piirtää pahimman vihollisensa kuvan sandaalinsa pohjaan, jotta vihollinen liiskautuisi jokaisella otetulla askeleella.
Sandaletti on sandaalin juhlavampi, korollinen muoto.
Luonto vastaan kasvatus
Luonto vastaan kasvatus () on yhteiskuntatieteissä käytetty vastakkainasettelu, jolla pyritään ilmentämään kiistaa siitä, mikä määrä ihmisen käyttäytymisestä on selitettävissä synnynnäisillä biologisilla ominaisuuksilla kuten geeneillä ja mikä puolestaan kulttuurilla ja kasvatuksella.
Yhdysvaltalaiset tutkijat Jerome Barkow, Leda Cosmides ja John Tooby ovat väittäneet että puhtaan sosiologinen katsantokanta perustuu usein niin kutsuttuun yhteiskuntatieteiden standardimalliin, jonka mukaan biologian vaikutus on joko olematon tai kulttuurin myötä painunut niin olemattomaksi, ettei sitä tarvitse noteerata millään tapaa ihmisen toimintaa selitettäessä. Usein kulttuuri ja syyt ovat yhteiskuntatieteiden standardimallin mukaan täysin tulkinnanvaraisia.
Evoluutiopsykologia ja muut biologiasta ammentavat tutkimussuuntaukset taas ehdottavat, että koska ihmisen käyttäytymiselle voidaan asettaa myös tieteellisen teorian kriteerit täyttäviä, falsifioitavia selityksiä, olisi järkevää selittää niillä se, mikä voidaan, ja jättää loput kulttuurin tehtäväksi. Heidän mukaansa yhteiskuntatieteet voisivat luopua yhä enemmän tulkinnanvaraisuudestaan ja pyrkiä konsilientisti yhdistämään eri yhteiskuntatieteiden haarat niin kutsuttuun integroituun kausaalimalliin (IKM).
IKM:n mukaan biologia ja geenit determinoivat ihmisen kognitiiviset taidot ja "taulun", jolle kulttuuri kirjoitetaan. Kuitenkin ihmisen aivot toimivat modulaarisesti, eikä esimerkiksi oppiminen ole mitään yleistä tiedon imemistä, vaan erityisten asioiden erilaista omaksumista – esimerkiksi kielen, moraalin tai matemaattisten laskutoimitusten opettelemiseen käytetään hyvin erilaisia mekanismeja ihmisen aivoissa. Toisaalta esimerkiksi lukeminen on biologisesti näkökyvyn ja kielen moduulien aikaansaannos.
Täten IKM-näkemyksen mukaan luonto determinoi sen, miten kasvatus omaksutaan ja miten kulttuuri kehittyy, mutta toisaalta kulttuurikin vaikuttaa luontoon.
Yhteiskuntatieteiden standardimalli
Yhteiskuntatieteiden standardimalli (YSM) on niin sanotun Santa Barbaran koulukunnan evoluutiopsykologien esittämä nimitys teoreettiselle paradigmalle, jonka he väittävät olevan perusta suurimalle osalle yhteiskuntatieteistä. John Tooby ja Leda Cosmides väittävät kirjassaan "The Adapted Mind", että standardimallin teoriat olettavan mielen sisällön rakentuvan enimmäkseen oppimisen kautta. Toobyn ja Cosmidesin kannattaman näkemyksen mukaan mielen sisältö ja rakenne aiheutuu huomattavasti enemmän evolutiivisista sopeumista. Santa Barbaran koulukunta puolustaa voimasta adaptationismia.
Tabula rasa
Tabula rasa (latinaa), suom. tyhjä taulu on käsitys, jonka mukaan ihminen syntyy "pää täysin tyhjänä", ja ihmisen identiteetti rakentuu täysin syntymän jälkeisten kokemuksien pohjalta.
John Locken empirismissä tyhjällä taululla tarkoitetaan tietoteoreettista ajatusta siitä, että ihmiset tulevat maailmaan ilman synnynnäisiä prosessointisääntöjä havaintomaailmalle. Ymmärrys muodoista, väreistä, kausaliteetista tai moraalista syntyy puhtaasti kokemusten ja havaintojen perusteella. Näin ollen ihmisellä ei ole synnynäistä apriorista tietoa.
Myöhemmin yhteiskuntatieteissä tyhjän taulun idea on myös ymmärretty niin, että ympäristö determinoi melko pitkälle henkilön identiteetin rakentumisen.
Lapsi tabula rasana: Kun lapsi syntyy, hänen henkiset ja fyysiset ominaisuutensa sekä aistinsa olivat vielä melko kehittymättömiä, mutta ne kehittyivät ympäristövaikutteiden ja kokemusten kautta.
Ihmisluonto
Ihmisluonto tarkoittaa käsitystä, että on olemassa kaikille ihmisille yhteinen olemus.
Jänis (täsmennyssivu)
Jänis voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Eliö
Eliö eli organismi on erotettavissa oleva olio, jossa täyttyvät elämän tunnusmerkit: itsenäisyys, vastaaminen ärsykkeisiin, moduulirakenne, kasvu, mukautuvuus, aineenvaihdunta, ja kyky lisääntyä. Eliö koostuu tyypillisesti yhdestä tai useammasta solusta, joissa on sama perintöaines, dna. Kaikki tunnetut eliöt rakentuvat orgaanisista yhdisteistä.
Eliöiden varhainen kehityshistoria on hämärän peitossa, mutta evoluutiobiologisissa teorioissa otaksutaan, että ne olisivat syntyneet Maan alkumerissä tai vulkaanisissa lähteissä yli kolme miljardia vuotta sitten. Aikojen kuluessa eliökunta olisi monipuolistunut ja kehittynyt evoluution myötä.
Eliökunta (Biota) on yhteisnimitys kaikille eliölajeille ja -luokille. Se jakaantuu kolmeen domeeniin, joista aitotumaisten domeeni jakaantuu edelleen kuntiin. Kuntia on vallalla olevan käsityksen mukaan 4-6. Domeeni on taksonomian korkein ryhmä.
Virukset eivät ole yksiselitteisesti eliöitä, sillä isäntäsolujensa ulkopuolella ne ovat elottomia partikkeleja.
Proton
Proton () on venäläinen kantoraketti, joka kehitettiin Neuvostoliitossa 1960-luvun alussa. Sen ensimmäinen laukaisu kantorakettina tapahtui 16. heinäkuuta 1965. Protonin pohjalta on tehty uusia versioita: Proton-K, jonka ensilento oli 10. maaliskuuta 1967 ja Proton-M, jonka ensilento oli 7. huhtikuuta 2001.
Helmikuussa 1962 käydyssä Neuvostoliiton rakettitekniikan hallinnon johdon kokouksessa Vladimir Tšelomei esitteli raketin ylisuurena mannertenvälisenä ydinohjuksena nimikkeellä UR-500. Tämän esikehitys oli tehty suunnittelutoimistossa ilman puolustusministeriön valtuutusta. Sen jatkokehitys tapahtui Hrutševin pojan painostuksesta Dimitri Ustinovin tahtoa vastaan.
Vuosien 1965 ja 1970 välillä käyttöön otettu Vladimir Tšelomein kehittämä raskas kantoraketti Proton oli hyvin epäluotettava. Raketin kehitys liittyi Neuvostoliiton kuuohjelmaan ja aikaan, jolloin eri rakettitehtaiden välinen kilpailu markkinaosuuksista Neuvostoliitossa oli kovaa myös poliittisena pelinä. Kehityksensä aikana se kilpaili N1-kantoraketin kanssa Neuvostoliiton suunnitteleman miehitetyn kuulennon kantoraketista 1970-luvun alkuun asti.
1970-luvulta lähtien Proton on ollut yksi kaikkein luotettavimmista kantoraketeista. 1960-luvun puolivälin jälkeen sillä on tehty 355 laukaisua, joista yli 96 % on onnistunut.
Proton laukaisi Neuvostoliiton kuualukset. Saljut-avaruusasemat laukaistiin (tyhjänä) Protonilla, kuten myös Mir-avaruusaseman ydin. Sillä on laukaistu luotaimia kohti Kuuta, Marsia ja Venusta.
Sen pääkäyttö on Venäjän GEO-kiertoradan satelliittien laukaisu. Sillä on viety mm. ISS-avaruusaseman ensimmäiset Zarya- ja Zvezda-moduulit.
Venäläisen Hrunitševin, joka valmistaa raketit, ja amerikkalaisen Lockheed Martinin yhteisyritys International Launch Services (ILS) markkinoi Protonia Yhdysvalloissa. Näitä lännen kaupallisia laukaisuja on tehty vajaat 60.
Kantoraketti pystyy laukaisemaan LEO-radalle noin 20 000 kg hyötykuorman.
Protonin ajoaine on epäsymmetrinen dimetyylihydratsiini (UDMH) ja typpitetraoksidi. Neuvostoliittolainen rakettisuunnittelija Sergei Koroljov kutsui tätä ajoainetta "saatanalliseksi myrkyksi", koska ne ovat hyvin myrkyllisiä, syövyttäviä ja karsinogeenisia. Nämä ajoaineet kuitenkin palavat kosketuksessaan toisiinsa ilman sytytintä, joka yksinkertaistaa rakettimoottoria. Ne voidaan varastoida pitkiä aikoja normaalissa lämpötilassa toisin kuin esimerkiksi nestemäinen vety. Ajoaineita kutsutaankin "varastoitaviksi" (storable).
Proton laukaisuja on tehty 355 kappaletta, ohessa engl. Wikipediasta käännetty puutteellinen taulukko.
Skunkit
Haisunäädät eli skunkit (heimo "Mephitidae") ovat keskikokoisia, tyypillisesti musta-valkoturkkisia nisäkkäitä. Ne ovat tunnettuja pahanhajuisesta nesteestä, jota ne käyttävät kemiallisena aseena ollessaan uhattuna. Niitä tavataan Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikassa. Skunkkeja pidetään toisinaan lemmikkeinä.
Kesytetyt skunkit saattavat olla turkkinsa väriltään paitsi musta-valkoisia, myös beigejä, ruskeita, harmaita tai vastaavia. Kooltaan skunkit ovat 40–70 senttimetriä pitkiä ja painavat 0,5–3 kilogrammaa.
Yhdysvalloissa ja Euroopassa, etenkin Saksassa ja Englannissa, skunkkia pidetään lemmikkinä. Suomessa oli vuonna 2015 joitain kymmeniä lemmikkiskunkkeja sekä sen ympärille perustettu yhdistys. "Carnivora"-lahkon petoeläimiin kuuluvana skunkin pennuttaminen ja myyminen lemmikeiksi kiellettiin kuitenkin vuoden 2016 alusta, joten nykyiset yksilöt jäävät Suomen viimeisiksi lemmikeiksi.
Skunkit ovat läheistä sukua näätäeläimille ("Mustelidae"), mutta niiden tarkempi tieteellinen luokittelu on osoittautunut ongelmalliseksi. Haisunäätiä eli skunkkeja on aiemmin pidetty yhtenä näätäeläinten heimon alaheimoista ("Mephitinae"), mutta nykyisin monet tutkijat erottavat ne omaksi "Mephitidae"-heimokseen. Varsinkin haisumäyrien (suku "Mydaus") taksonomisesta asemasta ollaan erimielisiä: aiemmin ne on sijoitettu näätäeläinten heimoon ja mäyrien ("Melinae") alaheimoon, kun taas alla olevan lajilistan lähteenä käytetyssä "Mammal Species of the World" -teoksessa (2005) ne luetaan haisunäätien heimoon. Haisumäyrät mukaan luettuna haisunäätien heimoon kuuluu neljä sukua ja 12 lajia:
Guernica
Guernica ( eli "Gernika-Lumo"; ) on pieni kaupunki Espanjan Baskimaassa Biskajan maakunnassa. Guernican alueen luolista on löydetty maalauksia ja jälkiä ihmisistä jo esihistorialliselta ajalta noin 15 000 eaa. Guernica on tullut tunnetuksi ikivanhasta tammestaan nimeltä Gernikako Arbola (), jonka ympäristö oli tunnettu baskien kokoontumispaikka. Puu oli samalla myös baskien vapauden symboli. Puun viereen rakennettiin 1820-luvulla baskien parlamenttirakennus.
Guernica tuhoutui pahoin Espanjan sisällissodassa, kun Saksan ilmavoimien Legion Condor -ryhmä pommitti sitä italialaisten tukiessa 26. huhtikuuta 1937. Pommituksissa kuoli kaupungin 9 000 asukkaasta noin 1 600 ja rakennuksista tuhoutui noin 70 prosenttia. Pablo Picasso on maalannut Guernican pommituksista yhden tunnetuimmista maalauksistaan, jonka nimi on kaupungin mukaan "Guernica". Maalaus on nykyään Madridin Reina Sofia -taidemuseossa (Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía).
Kaupunki rakennettiin pommituksen jälkeen uudelleen, ja nykyisin siellä asuu (2017). Alueella on elintarvike-, huonekalu-, metalli- ja ammusteollisuutta.
Darwin
Darwin tarkoittaa seuraavia asioita:Darwin on seuraavien henkilöiden nimi:
Darwin-nimi esiintyy myös seuraavissa yhteyksissä:
Amiga 1000
Amiga 1000 oli Commodoren ensimmäinen Amiga-tietokone, joka julkaistiin heinäkuussa 1985. Tietokone oli suunniteltu pelikäyttöön mutta nousi nopeasti graafikoiden ja animaattoreiden suosioon.
Mallin nimi oli vain "(Commodore) Amiga" ennen sitä seuraavien mallien Amiga 500 ja Amiga 2000 julkaisua. Sen perusvarustukseen kuului itse keskusyksikkö, värimonitori (A1081), näppäimistö ja hiiri. Vakiona se sisälsi 256 kilotavua keskusmuistia, joka voitiin laajentaa 512 kilotavuun ja 3,5 tuuman levykeaseman, jonka kapasiteettina oli 880 kilotavua per levyke.
Mielenkiintoisena yksityiskohtana voidaan pitää, että koneen kuoren sisäpuolelle oli kaiverrettu kaikkien koneen kehitystyöhön osallistuneiden nimet (mukaan lukien erään kehittäjän, Jay Minerin koiran tassun jälki).Australialainen Phoenix Microtechnologies Pty. Ltd. julkaisi 1990-luvun alkupuolella vaihtoehtoisen emolevyn A1000:n alkuperäisemolevyn sijaan. Se toi laitteeseen muun muassa seuraavat parannukset alkuperäiskokoonpanoon nähden:Lisävarusteena saatavalle tytärkortille voidaan asentaa muistia 16 ZIP-paikkaan aina 8 MB:iin asti
SCSI-ohjain, jossa autobootin tarjoava ROM
Amiga 500+
Amiga 500+ (A500+, Amiga 500 Plus) on Commodoren valmistama mikrotietokone, jossa on muutoksia alkuperäisestä Amiga 500:sta.
A500+ julkistettiin virallisesti 1992, mutta jo vuoden 1991 loppupuolella mallin tietokoneita myytiin asiasta kertomatta A500-yksikköinä. On arveltu, että Commodore oli jo myynyt jäljelle jääneet A500-varastot tyhjiksi ennen taloudellisesti kannattavaa joulusesonkia. Valmistaakseen tarpeeksi A500-koneita ennen joulua Commodore käytti uusia, A500+:een tarkoitettuja 8A-mallin emolevyjä. Monet käyttäjät eivät olleet edes tietoisia siitä, että olivat ostaneet jotain muuta kuin tavallisen A500-mallin. Vaikka A500+ oli ominaisuuksiltaan parempi kuin A500, se jäi silti lyhytaikaisimmaksi Amiga-malliksi. Amiga 500+:n tuotanto lakkautettiin ja se korvattiin Amiga 600:lla kesään 1992 mennessä.
Commodore loi A500+:n muutamasta syystä: ensinnäkin se oli halvempi valmistaa, sillä pienet muutokset emolevyssä karsivat valmistuskustannuksia. Toisekseen Commodore pystyi julkistamaan uuden version Amigan käyttöjärjestelmästä, version 2.04.
Uuden Kickstartin vuoksi muutamat suositut pelit eivät toimineet A500+:ssa, ja monet ihmiset palauttivatkin laitteensa kauppiaille vaatien alkuperäistä A500:sta, jossa oli Kickstartin versio 1.3. Kolmannen osapuolet julkaisivatkin Kickstart ROM:n vaihtopiirejä, joiden avulla A500+ saattoi käyttää Kickstart 1.2:a tai 1.3:a.
A500+:n ominaisuuksiin kuului:
Amiga 2000
Commodore Amiga 2000 (A2000) -tietokone oli Amigan malliston lippulaiva julkaisuhetkellään vuonna 1987 ja se julkistettiin samaan aikaan kuin kuluttajamalliksi suunnattu Amiga 500.
Mallin suunnittelusta oli vastuussa Dave Haynie.
Amiga 2000:n tekniset ominaisuudet ovat hyvin samankaltaisia A500:n kanssa. Suurimpana erona oli A2000:n viisi Zorro-laajennusporttia, 2 16-bittistä ISA-liitäntää, 2 8-bittistä ISA-liitäntää, keskussuorittimen päivityskorttipaikka, patterivarmistettu kello sekä muisti laajennettavissa aina 9 megatavuun. RAM-muistia oli A2000:ssa valmiina yksi megatavu siinä missä Amiga 500:ssa puoli megaa (512 kb). Amiga 2000 tuli suuremmassa työpöytäkotelossa ja erillisellä näppäimistöllä kuten PC-tietokoneet, mutta toisin kuin kuluttajamallin Amigat, joissa oli kaikki laitteet sisältävä muotoilu. Muutoin kone oli arkkitehtuurisesti samanlainen Amiga 500:n kanssa.
Commodore UK myi muutoin identtistä A2000:n mallia nimellä "A1500", mutta siinä oli kaksi levykeasemaa ja kiintolevy puuttui vakiona. RAM muistia ei tässä mallissa oltu jaettu erikseen chip-RAMiin ja lisämuistiin, vaan chip-muisti käsitti koko megan (jumppereita vaihdettu).
Amiga 2500 oli laajennettu malli Amiga 2000:sta, joka säilyi Video Toaster -käytössä uudempien mallien julkaisun jälkeenkin.
Eri malliversiota:
Tekniset ominaisuudet:
Giotto (luotain)
Giotto oli ESAn komeettaluotain. Se laukaistiin 2. heinäkuuta 1985. Se ohitti 13. maaliskuuta 1986 Halleyn komeetan 596 kilometrin etäisyydeltä. Niiden välinen keskinäinen nopeus oli 68 km/s.
Giotto oli toimintakunnossa komeetan ohilennon jälkeen. Se pantiin niin kutsutuille talviunille. 1990-luvulla se käynnistettiin uudestaan, ja se ohitti 10. heinäkuuta 1990 komeetta Grigg-Skjellerupin 200 kilometrin etäisyydeltä. Tässä vaiheessa luotaimen kamera ei enää toiminut.
Luotain sai nimensä keskiaikaisen italialaisen taidemaalarin Giotto di Bondonen mukaan. Hänen näkyy Betlehemin tähti komeettana. Maalari ilmeisesti näki Halleyn komeetan vuonna 1301.
Luotaimessa oli muun muassa kamera, pölyilmaisin ja spektrometri.
Double Star
Double Star on Kiinan kansantasavallan tiedesatelliittipari, johon ESA osallistui toimittamalla siihen tieteellisiä laitteita. Se tutkii Maan magnetosfääriä.
"Ekvaattorin tasossa lentävä" TC-1-satelliitti laukaistiin Kiinasta 29. joulukuuta 2003 elliptiselle radalle, jonka perigeum on 550 km ja apogeum on 66 970 km. Ratatason kaltevuus on 28,5 astetta. Se tutkii Maan magnetosfäärin pyrstöä.
Naparadalla lentävä TC-2 laukaistiin Kiinasta 25. heinäkuuta 2004. Se tutkii napoja ja revontulien muodostumista. Sen perigeum on 700 km ja apogeum 39 000 km.
Amiga 500
Amiga 500 (A500) on Commodoren julkaisema kotitietokone, joka oli Amiga-tietokoneiden kuluttajamalli, toisin kuin ammattilaiskäyttöön suunnattu Amiga 2000. Koneet julkaistiin vuonna 1987 ja A500 kilpailikin Atarin 520ST:n kanssa markkinoiden johtopaikasta.
A500 edusti "kaikki-yhdessä" -kotelosuunnittelua jota oli käytetty myös Commodore 64/Commodore 128 -malleissa. Muisti oli laajennettavissa sisäisesti megatavuun (A501) ja ulkoisesti jopa yhdeksään.
Mallin pääkehittäjät olivat George Robbins ja Bob Welland, joiden kehityksen tavoitteena oli laskea hintaa. Virtalähteestä ja TV-modulaattorista tehtiin ulkoiset komponentit.
Tekniset ominaisuudet:Yleisimpiä lisälaitteita laajennusportteihin:
AmigaOS versiot A500-malleissa ovat:
Steeniläisyys
Steeniläisyys oli pieni lestadiolainen suuntaus, joka syntyi Ruotsin Lapissa leeviläisyyden hajaannuksessa vuonna 1977. Steeniläisyyten meni kaikki USA:n ja Norjan leeviläiset lukuun ottamatta yhtä naishenkilöä, sekä lisäksi pieni osa Ruotsin ja Suomen leeviläisistä. Steeniläisyys sai nimensä ruotsalaisen saarnaajan Sten Johanssonin mukaan. Kannattajia oli vuonna 2000 arviolta 20 lähinnä vain Suomessa. Steeniläisiä oli siis jo vuonna 2000 paljon vähemmän kuin mitä on "virallinen" uskonnollisen ryhmän minimijäsenmäärä eli 25 henkilöä. Steeniläisyyttä ei pidä sekoittaa sveeniläisyyteen (GALC), joka on töröläläisyydestä erkaantunut pieni lestadiolaisryhmä USA:ssa.
Steeniläisillä on ollut Suomessa yhdistys nimeltä "Hämeenseudun Vanha-Laestadiolais-Kristillinen yhdistys".
Vuonna 1979 Steeniläisyydestä erkani niskalaisuus-niminen ryhmä, joka sai kannatusta USA:ssa ja Norjassa. Niskalaisuus sai nimensä USA:laisen saarnaajan Ralph Niskan mukaan. Norjassa niskalaisuuteen meni mm saarnaaja Thoralf Jensen. Niskalaisten määrä lienee nykyään alle 25 henkilöä tai ryhmä saattaa olla jopa kokonaan lakannut olemasta, sillä professori Jouko Talonen ei maininnut niskalaisuutta lainkaan tutkimuksessaan lestadiolaisryhmien luettelossa vuonna 2001.
Nils Wiklund
Nils Wiklund (1732 Alakainuu – 6. syyskuuta 1785 Alatornio) oli pappi ja herätyssaarnaaja.
Wiklund oli talonpoikaisesta kodista, mutta valmistui papiksi Uppsalassa 1756. Vuonna 1765 hänestä tuli kirkkoherra Isak Grapen apulainen Ylitorniolle. Siellä hän sai aikaan herätysliikkeen, joka on hänen mukaansa on nimetty viklundilaisuudeksi ja johon kuuluivat muun muassa vahvat hurmossaarnat. Vuonna 1779 Wiklund menetti papin paikkansa ja hänet tuomittiin sakkoihin. Hän lähti kuitenkin esittämään asiaansa ja puolustautumaan Ruotsin kuninkaalle Tukholmaan. Matkalla hän koki hengellisen uudelleenheräyksen tavattuaan herrnhutilaisia. Wiklundin jälkeensä jättämä kirjallinen esitys "Yhden Suuren, mutta armoitetun Syndisen juttelemus Itsestänsä" ilmentääkin juuri herrnhutilaisia vaikutteita.
Vuonna 1779 hän sai papin virkansa takaisin ja tuli 1781 nimitetyksi Alatornion kappalaiseksi.
Wiklundin puoliso vuodesta 1785 oli Barbara Margareta Thurdfjaell, joka oli aiemmin ollut naimisissa kirkkoherra Nils Graanin kanssa.
Amiga CD32
Amiga CD32 oli maailman ensimmäinen 32-bittinen CD-ROM-pohjainen pelikonsoli. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa 16. heinäkuuta 1993. CD32 pohjautuu Commodoren Amiga 1200 -tietokoneeseen, ollessaan A1200 ilman näppäimistöä, levykeasemaa, hiirtä, monitoria ja vastaavaa kotelointia.
Konsolia pidetään epäonnistuneena (itse asiassa Commodore haki itsensä konkurssiin vuosi CD32:n julkaistamisen jälkeen). Eräänä syynä voidaan pitää koneelle varta vasten kehitettyjen pelien puute. Useimmat CD32-pelit olivat yksinkertaisesti A1200:n pelejä CD-formaatissa ja muutamiin oli lisätty video-osuuksia.
Samaan aikaan markkinoilla oli muitakin myös vähäisesti menestyneitä ensimmäisen sukupolven CD-pohjaisia pelikonsoleita: 3DO, Atari Jaguar, Sega Mega-CD.
Kuitenkin Amiga-käyttäjistä muodostui suurehko kannattajakunta ja koneelle ilmestyikin muutamia merkittäviä nimekkeitä, kuten "Microcosm", "Liberation: Captive 2" ja suomalainen "Super Stardust", jotka estivät konsolia vaipumasta täydelliseen unohdukseen.CD32:sta pystyttiin laajentamaan muun muassa seuraavilla laitteilla:
Nämä laitteet mahdollistivat mm. levykeaseman, kiintolevyn ja näppäimistön käyttämisen. Amiga CD32 pystyttiin siis muuttamaan Amiga 1200:aa vastaavaksi paitsi Commodoren valmistamilla, myös kolmannen osapuolen lisälaitteilla.
Laitteelle julkaistiin muun muassa suomalaisen Bloodhousen Super Stardust.
WMAP
WMAP () on NASAn ja Princetonin yliopiston satelliitti, joka mittaa 2,73 kelvinin kosmisen mikroaaltotaustasäteilyn epätasaisuutta, josta voidaan päätellä maailmankaikkeuden kehityksen tila n. 370 000 vuotta alkuräjähdyksen jälkeen.
WMAP laukaistiin 30. kesäkuuta 2001 Delta II- kantoraketilla. Se ohjattiin kiertämään Maan ja Auringon vetovoimien muodostamaa Lagrangen toista pistettä (L2). WMAPin oli alustavasti määrä suorittaa mittauksia kaksi vuotta, mutta tehtävää jatkettiin kahdella vuodella.
Vuonna 2009 laukaistu Euroopan avaruusjärjestön Planck-satelliitti on WMAPin seuraaja.
Amiga 2500
Amiga 2500 (A2500) oli laajennettu versio Commodoren Amiga 2000:sta. Toisin kuin uudemmat Amiga 3000:t, jotka pohjautuivat täysin uuteen suunnitteluun, Amiga 2500 oli uudelleen nimetty Amiga 2000 varustettuna tehdasasennetulla Motorola 68020- tai Motorola 68030 -pohjaisella laajennuskortilla. Koneissa käytettyjä suoritinlaajennuskortteja, joissa nopeamman 32-bittisen pääsuorittimen lisäksi oli myös matematiikkasuoritin ja 32-bittistä muistia, myytiin myös erikseen Amiga 2000:lle nimillä Commodore A2620 ja Commodore A2630.
A2500:ssa oli täten käyttämätön Motorola 68000 emolevyllä ja sen vuoksi rakennuskustannuksiltaan halvempia versioita suunniteltiin, mutta ne eivät päässeet prototyyppiastetta pidemmälle. Koska A2500 ei ollut täysin 32-bittinen tietokone, sen suorituskyky oli hitaampaa verrattaen samalla kellotaajuudella toimivaan Amiga 3000:een.
Amiga 2500 säilyi tuotannossa A3000:n julkaisun jälkeenkin, koska alkuperäinen Video Toaster -videoeditointikortti ei mahtunut muokkaamattomaan A3000:n koteloon. Video Toaster 4000:n ilmestymiseen asti A2500 oli nopein ohjelmiston käytössä oleva tietokone.
A2500UX oli Amiga 2500:n versio, jossa mukana tuli Amiga UNIX (AMIX) käyttöjärjestelmä.
Claddagh
Claddagh-sormus on ystävyyttä ilmaiseva irlantilainen sormus, joka on lähtöisin Galwayn kaupungin ulkopuolella sijainneesta Claddaghin ( ’ranta’) kylästä. Claddagh-sormuksessa on kaksi kättä, jotka pitelevät sydäntä ja sydämen päällä on kruunu. Claddaghissa käytetyt elementit symboloivat rakkautta (sydän), ystävyyttä (kädet) ja uskollisuutta (kruunu). Sormusta ei saa ostaa itselleen, vaan se pitää saada lahjana.
Claddagh-sormuksia käytetään usein ystäväsormuksina, mutta ne ovat usein käytettyjä myös kihla- ja vihkisormuksina. Irlannissa, Amerikassa ja muissa maissa Claddagh annetaan äidiltä tyttärelle tai isöäidiltä lapsenlapselle.
Sormuksen merkitys riippuu sen asennosta:
Amiga 3000
Amiga 3000 ("A3000") oli Commodoren vakavampi yritys tarjota ammattilaiskäyttöön suunnattua tietokonetta kuin aikaisempi Amiga 2000. Se julkistettiin vuonna 1990.
Amiga 3000 tuli pöytäkotelossa erillisellä näppäimistöllä varustettuna.Koneen "Fast"-muistia pystyttiin laajentamaan lisäämällä ZIP DRAM -piirejä.
Laajennettua versiota AGA-piirisarjalla ja AT&T:n DSP-piirillä tuotettiin prototyyppiasteelle saakka, muttei sitä koskaan julkaistu. Sen sijaan Commodore korvasi A3000:n Amiga 4000:lla.
Koneesta oli kahta eri mallia:
Amiga 3000UX on Amiga-tietokoneperheen malli, jossa oli Commodore Amiga Unix asennettuna käyttöjärjestelmäksi AmigaOS:n sijasta. Mukana tuli myös Commodore 3070 -nauha-asema ja A2410 grafiikkakortti.
Amiga Unix ei ollut tyypillinen Unix-klooni, vaan täysi porttaus AT&T:n Unix System V Release 4:stä. Eräässä vaiheessa Sun Microsystems lähestyi Commodorea valmistaakseen A3000UX:n lisenssillä, halvemmaksi vaihtoehdoksi Sunin omille ammattilaistason työasemille.
Kaikkien odotusten vastaisesti tarjous hylättiin ja muun muassa tämä onkin johtanut arveluihin, että Amiga olisi menestynyt ensimmäisiä mallejaan pidemmälle ilman Commodoren johtoa.
Amiga 3000T on torniversio Commodore Amiga 3000:sta. Vaikkakin teknisesti täysin samankaltainen, se tuli suurehkossa metallisessa tornikotelossa, jossa oli suuresti laajennusvaraa. Prototyyppivaiheessa malli tunnettiin nimellä Amiga 3500.
Määrällisesti tätä mallia ei valmistettu kovin monta, sillä 3000T-koneet olivat perin kalliita valmistaa.
Tästä variantista valmistettiin myös kahta eri mallia:
Itämaa
Itämaa () oli nykyisen eteläisen Suomen aluetta tarkoittanut ruotsalaisten käyttämä nimitys, joka esiintyy keskiaikaisissa asiakirjoissa noin vuosina 1350–1470. Tätä ennen he käyttivät alueesta monikollista nimitystä itämaat.
Itämaahan kuuluivat ne Pohjanlahden itäpuoliset Ruotsin valtakunnan alueet, jotka jäivät Norlannin eteläpuolelle. Ruotsille kuuluneet Pohjanmaan pohjoiset osat olivat Norlantia, eivät Itämaata. Itämaa ei ollut hallinnollinen kokonaisuus, vaan kyseessä oli maantieteellinen yhteisnimitys valtakunnan itäisille linnalääneille.
1300-luvun alkupuolella, kun Ruotsin kuninkaan valta oli heikentynyt, Pohjanlahden itäpuoliset alueet olivat jonkin aikaa käytännössä jakautuneina kahteen hallinnolliseen piiriin. Turun ja muiden läntisten linnaläänien asiota hoiti varsin itsenäisesti Turun linnan päällikkö eli ”Suomen päämies” (lat. "capitaneus Finlandiae") ja vastaavasti Viipurin linnaläänin asioita Viipurin linnan päällikkö. Täysi-ikäistyttyään kuningas Maunu Eerikinpoika ryhtyi lujittamaan kuninkaan valtaa. 8. syyskuuta 1340 hän nimitti edellä mainittujen kahden valtapiirin käskynhaltijaksi suosikkinsa Dan Niilonpojan, ja tällöin käytettiin koko alueesta ruotsinkielistä nimitystä "Österland".
1400-luvulta lähtien nimi "Finland" (Suomi), joka oli siihen saakka tarkoittanut vain Varsinais-Suomea, laajeni merkitykseltään ja syrjäytti nimityksen Itämaa.
Esimerkiksi Mikael Agricola, sen sijaan että olisi kirjoittanut ”Itämaasta”, käytti vuonna 1548 nimeä "Suomi" rinnan sekä vanhassa että uudessa merkityksessä: ”Sille echke teme coco Somen Makunda ombi yxi Hijppakunda [uudempi merkitys!] nin se quitengin Seitzemen Päruchtinan Länein iaetan ninquin Jacobus Zeiglerus Landanus kirioittapi. Joista se Ensimeinen ia ylimeine' ombi se Etele ia pohia Some [so. Varsinais-Suomen etelä- ja pohjoisosa; vanhempi merkitys!].”
Amiga 600
Amiga 600 ("A600") on Amiga-perheen kotitietokone, joka julkaistiin marraskuussa 1992.
Mallin oli tarkoitus olla halvempi versio A500+:sta nimellä A300, mutta päättyi olemaan kalliimpi korvaaja sille.
Commodore julkaisi tietokoneen jota asiakkaat eivät halunneet ja korvasi sillä mallin 500-sarjan mallit, joita asiakkaat olisivat halunneet ostaa. Samaan aikaan kaivatut prosessoripäivitykset jäivät kolmansien osapuolien kuten GVP:n vastuulle. Myöhempien aikojen Amiga-harrastajien keskuudessa koneella on kuitenkin nähty arvoa esimerkiksi kätevän kokonsa ja Amiga 500:aa helpomman laajennettavuutensa takia.
Tietokone perustui samalle aiemmissa malleissa käytetylle Motorola 68000 -prosessorille. Tietokoneessa on ECS-piirisarja ja valmistuksessa on käytetty pintaliitoskomponentteja.
Amiga 600:n mukana tuli uudempi Kickstart/Workbench 2.0 AmigaOS-käyttöjärjestelmä, joka oli käyttäjäystävällisempi kuin vanhemmat versiot. Se tarkoitettiin halvaksi kuluttajamalliksi, kun taas ammattilaiskäyttöön Commodorella oli Amiga 3000. Se kuitenkin jäi kaupallisesti epäonnistuneeksi välimalliksi A500:n ja A1200:n välissä.
Mallissa oli uutena asiana PCMCIA-korttipaikka sekä sisäinen IDE-väylän tuki. Amiga 600:n on kehitetty adaptereja, joilla voi kätevästi siirtää tietoa flash-muistikorttien avulla esimerkiksi PC:n ja Amigan välillä sekä adaptereja, joilla flash-muistikorttia voi käyttää kovalevynä.
Huomattavin asia Amiga 600:ssa on sen koko, koska näppäimistöstä puuttui numeronäppäimistö, kone itsessään oli puristettu erittäin pieneen kokoon ja se painoi alle 3 kiloa. Sisäisellä 2,5 tuuman kiintolevyllä varustettu mallia (Amiga 600HD) myytiin miltei tuplahinnalla tavalliseen malliin verrattuna. Ulkoisesti se erosi kiintolevyttömästä mallista valkoisemmalla ulkokuorellaan.
Numeronäppäimistön puuttumisen vuoksi mallissa oli yhteensopivuusongelmia eräissä ohjelmissa kuten lentosimulaattoreissa ja taulukkolaskentaohjelmissa.
Lisäksi sisäinen laajennuspaikka oli erilainen ja ei ollut yhteensopiva muiden mallien kanssa.
Alun perin tietokoneen mukana tuli suosittu peli Lemmings ja aikaisekseen edistynyt piirto-ohjelma "Deluxe Paint 3" (Electronic Arts). Myöhemmin pelipakettia päivitettiin muun muassa "Zooliin" ja "Pinball Dreamsiin".Tietokoneen tekniset tiedot: