Yamaha YZF-R1
Yamaha YZF-R1 on Yamahan valmistama urheilullinen moottoripyörämalli. Se esiteltiin vuonna 1998 Yamaha YZF 750 R:n seuraajaksi. Mallissa on nelisylinterinen rivimoottori, jonka teho ovat ajan myötä kasvanut alkuperäisestä 150 hv:n teholukemasta vuoden 2015 200 hv:aan.
Vuoden 1984 Yamaha FZ750 -mallissa alkujaan esitelty "Genesis" -moottorikonsepti suunniteltiin 1998 uusiksi siten, että sen kampiakseli ja vaihteiston akselit saatettiin huomattavasti lähemmäksi toisiaan. Moottori näin lyheni merkittävästi, jolloin myös akseliväli lyheni. Näin saavutettiin paljon nopeampi käsiteltävyys ja optimoitu massan painopiste.
Pyörän etujousitus on ollut alusta asti USD-mallinen (Up Side Down), ja takana on ollut monovaimennin. Runko on ollut alumiininen palkkirunko alusta asti, ja sen nimenä on jo vanhemmistakin Yamahoista tuttu Deltabox. Alun perin mallissa oli neljä 40 mm Mikunin valmistamaa kaasutinta, nykyään käytetään polttoaineen suihkutusta.
Vuonna 1998 YZF-R1 esiteltiin, ja se oli lehdistön ylistämä urheilullinen moottoripyörä jolle ei ollut vertaistaan. Sen pahin kilpakumppani oli Honda CBR 900 RR Fireblade, jossa oli noin 80 cm³ pienempi moottori, 20 hv vähemmän tehoa ja se painoi enemmän kuin R1. Ensimmäisessä R1-mallissa oli Deltabox II -runko, joka oli alumiininen. Sen akseliväli oli 1394 mm. Pyörällä oli kuivapainoa 177 kg ja siinä oli 150 hv tehoa.
Vuonna 2000 malli päivitettiin, ja Yamaha tiedotti 150 komponentin uudistuneen. Äänenvaimentaja vaihtui uuteen titaaniseen malliin painon säästämiseksi. Myös takajousituksen komponentteja uusittiin painon säästämiseksi. Painoa tippui mallista kokonaisuudessaan 2 kg, uuden kuivapainon ollessa 175 kg. Ajoasentoa muutettiin mm. 5 mm matalamman polttoainesäiliön avulla.
Vuonna 2002 malli sai uudet katteet, jotka olivat hieman kulmikkaammat kuin vanhat. Euro 2 -standardin myötä pakoputkisto suunniteltiin uudelleen ja siihen asennettiin kolmitiekatalysaattori. Moottorin imupuoli uusittiin ns. forward intake:n myötä. Uudessa R1:ssä oli uusi Deltabox III -runko. Pyörässä oli uutena myös polttoaineen ruiskutusjärjestelmä.
Vuonna 2004 YZF-R1:stä tuli ensimmäinen sarjatuotantomoottoripyörä jonka teho/paino suhde oli 1:1. Moottorin tehoksi ilmoitettiin 172 hv, ja patopaineen avulla 180 hv. Moottorissa käytettiin edelleen, vanhempien mallien tapaan, viisiventtiilitekniikkaa. Moottorin isku lyheni, ja sen myötä poraus suureni. Lyhyempi-iskuinen moottori pystyy käymään suuremmilla käyntinopeuksilla. Mallissa oli uusi Deltabox V -runko, joka oli aikaisempaa jäykempi. Sen akseliväli oli alkuperäistä millimetrin verran pidempi, ollen 1395 mm. R1 sai myös uuden pakoputkiston, jonka ulostuloaukko oli istuimen alla.
Vuonna 2006 moottorin imukanavat muotoiltiin uudestaan, ja moottorin huipputeho kasvoi kolmella hevosvoimalla.
Vuonna 2007 mallia uusittiin melkoisesti. Uudessa moottorissa ei käytetty enää viisiventtiilitekniikkaa, vaan imu- ja pakoventtiileitä oli tasaluku, eli yhteensä neljä kappaletta. Moottorin huipputeho oli nyt 180 hv ja patopaineen avulla 189 hv. Sen puristussuhde kasvoi 12,4:1:stä 12,7:1:een. Huippuvääntö tuli moottorista 10000 rpm:n kohdalla, kun se vanhemmassa mallissa tuli 10 500 rpm:n kohdalla. Uusi huippuvääntö oli 118 Nm, eli 7,9 Nm enemmän kuin aikaisemmin. Euro 3 -normin myötä uuden mallin kuivapaino nousi samaan kuin alkuperäisessä mallissa, eli 177 kg. Uudet tehokkaammat saasteentorjuntalaitteet olivat painavampia edellisiin nähdet. BIKE-lehden mittauksen mukaan mallin huippunopeus on 294,8 km/h, mittarin näyttäessä lukemaa 299 km/h. Kulutus on 16 l/100 km huippunopeutta ajettaessa.
Vuonna 2009 mallin moottori uusiutui ja siinä on käytössä cross plane -moottori, jolla ei ole mitään tekemistä Big Bang -moottorin kanssa (paitsi että cross plane -konstruktio on mahdollista varustaa Big Bang -sytytysjärjestyksellä.) Pyörän julkaisemisen aikaan lehdistössä kuitenkin puhuttiin, että R1:n moottori on MotoGP:stä tuttua Big Bang -tekniikkaa, mutta sittemmin asia on korjattu. Yamahan tuotantosuunnittelusta vastaavan Oliver Grillin mukaan cross plane -moottoriratkaisulla on tavoitteena antaa kuljettajalle parempi tuntuma siihen, miten moottori vääntää. Uusi moottori on 8 mm edempänä ja 9° enemmän etukenossa kuin aiempi versio. Se myös painaa 3 kg enemmän painavamman tasapainotusakselin, 1,4 kg painavamman kampiakselin ja painavamman polttoaineen suihkurunkojen takia. Pyörässä on säädettävät kuljettajan jalkatapit, joita voi säätää 15 mm ylöspäin ja 3 mm taaksepäin. Uuden R1:en huipputeho on 182 hv.
Vuonna 2011 pyörä uudistui hieman, lähinnä uudelleen muotoillun keulan osalta.
Vuonna 2012 pyörään tuli kuusiportainen luistonestojärjestelmä. Moottorinhallintayksikkö eli ECU uudistui, tarjoten enemmän tehoa ala- ja keskikierroksilla. [http://www.mpmaailma.fi/uutinen/uusi-vuoden-2012-yamaha-yzf-r1-julki [1]] Myös erikoisväritetty malli pyörästä julkaistiin samana vuonna.
3.11.2014 Italian Milanossa esiteltiin täysin uusi Yamaha R1 vm. 2015. Niin runko kuin moottorikin ovat uutta mallia. Moottori säilyi Crossplane-tyyppisenä, mutta tehoa on nyt 200 hv (ilman patopainetta.) R1 keveni 7 kg entiseen v. 2014 malliin verrattuna, painaen nyt 199 kg (märkäpaino.) Pyörän kehitystyössä oli mukana 9-kertainen maailmanmestari Valentino Rossi, joka testasi uuden mallin sen hetkistä versiota jo v. 2013 marraskuussa Japanin Fukuroissa, Yamahan omistamalla vauhdikkaalla testiradalla. Uudesta R1:stä julkaistiin samaan aikaan kaksi mallia: R1 ja R1M. R1M on kilpakäyttöön tehty erikoisversio. Uuden R1:n ajonhallintajärjestelmän IMU (Inertial Measurement Unit ) -yksikkö seuraa liikkeitä kuuteen suuntaan – liikenopeus, hidastuvuus sekä kallistus oikealle ja vasemmalle sekä etupyörän liike ylös/alas. Tietojen perusteella luodaan kolmiulotteinen ajohallintakaava, joka ohjaa luistonestoa, etupyörän keulimista, jarrutuksia sekä rengaspitoa kiihdytyksissä. R1M:ssä on lisäksi mm. elektronisesti ohjattu jousitus, hiilikuituiset katteet ja GPS-datankeruujärjestelmä.
Tiedot ovat vuoden 2015 mallista