Suomen vaalirahoituskohu
Suomen vaalirahoituskohu oli keväällä 2008 noussut kohu vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdokkaille annetusta vaalituesta. Useissa ehdokkaiden vaalirahailmoituksissa oli puutteita. Ilmoituksia korjattiin ja lahjoituksia palautettiin vielä vuoden 2008 keväällä.
Kohu jatkui vuosia ja uudet paljastukset johtivat vaatimuksiin pääministeri Matti Vanhasen erosta ja uusien eduskuntavaalien järjestämisestä. Keskusrikospoliisi ja oikeuskansleri harkitsevat rikostutkinnan aloittamista Vanhasen asemasta vaalirahoituksen järjestäjänä ja vastaanottajana.
Vaalirahoitukseen liittyvistä rikoksista epäiltiin valituista kansanedustajista kokoomuksen Marja Tiuraa, Sampsa Katajaa ja Ilkka Kanervaa. Lisäksi epäiltynä oli keskustan entinen kansanedustaja Jukka Vihriälä.
Kehittyvien Maakuntien Suomen (KMS) roolin vaalirahoituksessa paljasti muun muassa "Ilta-Sanomat" joulukuussa 2007. Varsinainen kohu syntyi toukokuussa 2008 keskustan kansanedustaja Timo Kallin todettua A-Talk-ohjelmalle jättäneensä tarkoituksella kertomatta tukijoitaan vaalirahailmoituksessaan, koska ilmoittamatta jättämisestä ei ole seurauksia. Nousseen keskustelun myötä hän kuitenkin myöhemmin kertoi muiden tavoin tukijoitaan, joita olivat Ruukki Group, Ajanta ja Kehittyvien Maakuntien Suomi.
Monet kansanedustajat kertoivat olevansa tietämättömiä siitä, että joidenkin heidän saamiensa lahjoitusten takana olivat esimerkiksi suursijoittajat tai kaupan suuryksiköt. "Helsingin Sanomien" toimittaja Unto Hämäläisen arvion mukaan kokoomuksen ja keskustan ehdokkaiden saamat vaalirahat saattoivat jopa ratkaista vaalituloksen puolueiden eduksi. Vaalirahailmoitusten mukaan 200 kansanedustajan omiin kampanjoihin kului rahaa yli 7,7 miljoonaa euroa. Lisäksi rahaa kului myös puolueiden ja niiden ehdokkaiden kampanjoihin, jotka eivät tulleet valituiksi.
Euroopan neuvoston korruptionvastainen elin GRECO piti Suomen puoluerahoituksen valvontaa ongelmallisena joulukuussa 2007. Greco suositteli Suomelle lahjontaa koskevan lainsäädännön tehostamista ja rangaistusten koventamista. Valtiovarainministeriön projektipäällikkö Markku Hirvosen mukaan vaalirahoitusjärjestelmän suuri ongelma on valvonnan puute.
Suurimmaksi keskustelunaiheeksi nousi Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen jakama 400 000 euron kampanjaraha. Yhdistyksellä oli vaaleissa viisi eri rahoittajaa, mutta 90 prosenttia varoista saatiin kolmelta yrittäjältä, jotka olivat Nova Groupin toimitusjohtaja Tapani Yli-Saunamäki (osuus 145 000 € eli 36 %), Tokmanni-konsernin toimitusjohtaja Kyösti Kakkonen (osuus 120 000 € eli 30 %) ja Maskun Kalustetalon sekä Lempäälän Ideaparkin omistaja Toivo Sukari (osuus 100 000 € eli 25 %). Yhdistyksen puheenjohtajana toimi juristi Pekka Lind ja avustusten jakajana Yli-Saunamäki. Keskustan hallintopäällikkö Aki Haaro oli yhdistyksen varatilintarkastajaja. Keskustan kehittämispäällikkö Lasse Kontiolalla puolestaan oli yhdistyksen antama tilinkäyttöoikeus.
Eniten tukea annettiin keskustalle, mutta myös kokoomusta ja SDP:tä tuettiin. Tukea sai noin 40 ehdokasta. Yli-Saunamäen mukaan tuettujen ehdokkaiden tuli uskoa yritteliäisyyteen, kotimaiseen työhön ja isänmaallisuuteen. Vuosi vaalien jälkeen kahdeksan valituksi tullutta ehdokasta oli nimennyt KMS:n yhdeksi tukijoistaan.
Oman ilmoituksensa tai lehtitietojen mukaan ainakin seuraavat ehdokkaat saivat vaalirahoitusavustusta Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistykseltä:Yhtiöiden puoluetukeen sisältyy vuosina 2006–2009 neljässä vaalissa: Kesko 21 900 € (2008), SRV alle 10 000 €, YIT muutama tuhat/vaali, Nordea muutama tuhat per vaali 2006–2007, OP-Pohjola 2007 14 000 €, 2006 8 000 € (tarkista), Elisa joitakin tuhansia vaaleja kohti, CapMan 2009 3500 €, 2007 5000 €.
Ylen keväällä 2008 tekemässä kyselyssä Suomen 20 suurimmasta yrityksestä kaksi kertoi antaneensa suoraa rahaa ehdokkaalle tai taustayhteisölle. 12 yritystä kertoi antaneensa epäsuoraa tukea lähinnä osallistumalla seminaareihin tai ostamalla mainostilaa.
Helsingin Mekaanikontalo Oy on Alma Median hallituksen jäsenen ja Ruukki Group Oy:n hallituksen jäsenen Ahti Vilppulan määräysvaltayhteisö: Jyri Häkämies 10 000 €, Jyrki Katainen 10 000 €.
Ruukki Group myönsi tukea Satakunnan Parhaaksi ry:lle 20 000 €, Savo on kotimme -tukiryhmälle 10 000 €, Lohikosken työväenyhdistykselle 3 000 €, Keskustan Keski-Espoon paikallisyhdistykselle 2 000 € sekä Eheän Suomen Tuki ry:lle 10 000 €. Eheän Suomen Tuki ry sai myös Helsingin Mekaanikontalo Oy:ltä 10 000 €. Lisäksi Mekaanikontalo tuki Kansallista kokoomusta ja Kymenlaakson talousseuraa 10 000:lla eurolla.
Ajanta Oy:n taustalla on suursijoittaja Ari Salmivuori: Anu Vehviläinen 5 000 €.
Winsome Oy on Tuomo Raasion sijoitusyhtiö. Yhtiö on Capmanin 3. suurin omistaja. Capman on Kyösti Kakkosen Tokmanni-konsernin enemmistöosakas.
Kiinteistöalan yritys "Kiinteistö Oy Karihaara" on antanut SDP:lle 11 000 € taulumyynnin kautta. Suomen Viestintärahoitus Oy:n kanssa käyty taulukauppa tuotti SDP:lle 5 000 € SDP:n mukaan.
Suomi-Soffa tuki keskustan Mauri Pekkarisen vaalityötä 5 000 eurolla tammikuussa 2007. Ongelmallisen tuesta teki se, että Pekkarinen oli myöntänyt marraskuussa 2006 Suomi-Soffalle investointitukea 842 490 €. Pekkarinen pyysi 30. toukokuuta 2008 oikeuskansleri Jaakko Jonkkaa tutkimaan tapauksen. Oikeuskansleri antoi puhtaat paperit.
Suurin tukija valtion enemmistöomisteisista yhtiöistä oli tierakennusalan Destia. Suurin osa rahoista päätyi SDP:lle, joka sai Destialta 11 600 €. Keskustalle annettiin 5 300 € ja kokoomukselle 3 000 €. Destian jälkeen suurin oli Patria, joka oli antanut kolmelle suurimmalle 6 000 € jokaiselle. Lahjoitusten aikaan Patrian ohjauksesta vastasi Mauri Pekkarinen. Finanssikonserni Sampo, josta valtio omistaa vain pienen vähemmistöosuuden, oli tukenut puolueita 125 000 €. Destia antoi puolueille 20 000 €, Patria 19 000 €, Itella 9 000 – 18 000 € ja Suomen teollisuussijoitus 7 000 €. Lisäksi Outokumpu rahoitti puolueita noin 6 000 eurolla.
Rahoitus- ja vakuutuskonserni Sampo, jonka osakkeista valtio omistaa 14 %, tuki eduskuntavaalien yhteydessä kokoomusta yhteensä 75 000 eurolla vuosina 2006 ja 2007, vuonna 2008 50 000 eurolla, sekä RKP:n edustajaa 3 000 eurolla. Muille puolueille annetut lahjoitukset olivat Sammon mukaan vähäisiä. Kokoomuksen hallintojohtaja Jarmo Pekkala kertoi keskustelleensa lahjoituksesta konserninjohtaja Björn Wahlroosin kanssa.
Teollisuussijoituksesta oli valunut rahaa enimmäkseen SDP:lle. SDP:tä tuettiin 3 730 eurolla, Kokoomusta 1 840 eurolla ja Keskustaa 1 670 eurolla. Lisäksi valtionyhtiöiden puoluetukeen sisältyy Finnvera 1800 €, Ekokem 3000 €, Gasum 2500 € puoluetta kohti, Outokumpu 5300 € (2006), Rautaruukki 2000 € (2006–2008), Itella seminaarimaksuja (ei kerro summaa), ja Fortum 1 500 €.
VR Group oli tukenut Keskustaa noin 6 000 eurolla. Grecon mukaan valtionyhtiöiden ei tulisi rahoittaa puolueita. Vihreiden puheenjohtaja ja keskustan ja Sdp:n puoluesihteerit tukevat puoluetukikieltoa valtionyhtiöille.
Suurin osa suomalaisista vastustaa ammattiyhdistysten vaalitukia. Ay-vaalitukia eivät hyväksy edes vasemmistoliiton tai SDP:n äänestäjät. Ay-jäsenmaksuja maksavat ihmiset ovat vieläkin tiukemmin ay-vaalitukia vastaan.
SAK:n ammattiyhdistysliitot eivät kerro puolueille jakamastaan tuesta, ellei sitä erikseen kysytä. SAK:n johto kiistää antavansa suoraa puoluetukea.
SAK:n johto on ohjannut liiton varoja SDP:lle 1970-luvulta lähtien. Lisäksi SAK:n noin kahtakymmentä soppatykkiä on käytetty SDP:n vaalityössä, esimerkiksi eduskuntavaaleissa 2007. Aikaisemmin presidentinvaaleissa 2006 SAK osti mainostoimistoilta satojen tuhansien eurojen mainoskampanjoita, jotka laajasti nähtiin SDP:n yrityksinä mustamaalata muita puolueita. SAK:n televisiomainos nähtiin niin vastenmielisenä, että SAK joutui sensuroimaan sen. SAK osti sen tilalle uuden mainoksen. SAK:n uusi mainos nousi Youtuben katsotuimmaksi videoksi.
MOT-ohjelma sai käsiinsä kuitin, josta näkyy SDP:n saavan ammattiliitoilta vuodessa 400 000 euroa. SAK:n mukaan kysymys on ammattiyhdistysväen koulutukseen ja kokouksiin tarkoitetuista rahoista.
Julkisten ja hyvinvointialojen liitto kertoi keväällä 2009, että se on tukenut puolueita vuosittain hieman yli sadalla tuhannella eurolla. Yhteensä olemassaolonsa aikana liitto on tukenut eri puolueita noin 450 000 eurolla. Esimerkiksi vuonna 2007 liiton tuki Suomen Sosialidemokraattiselle puolueelle oli noin 100 000 euroa ja Vasemmistoliitolle 11 000 euroa. Liiton mukaan kysymys on vuosittain maksettavasta summasta, joka on tarkoitettu muun muassa yhteiskuntavaikuttamiseen, sekä kokousten ja koulutusten rahoittamiseen. Vaalitukea annetaan ehdokkaille, jotka ovat liiton jäseniä.
JHL:n yhteisöjäsen Aliupseeriliitto oli yllättynyt tuen suuruudesta.Aliupseeriliitto yllättyi JHL:n jättituesta SDP:lle Pohjolan Sanomat 11.8. 11:04 Aliupseeriliitto tukee 70 000 – 80 000 eurolla SAK:ta ja JHL:aa, jotka puolestaan jakavat vaalitukea puolueille ja ehdokkaille. Liiton puheenjohtaja Petteri Leino ei usko jäsenkunnan hyväksyvän ay-liikkeen tukea puolueille. Jäsenien rahaa menee vasemmistolle vaikka aliupseerit eivät lain mukaan saa osallistua poliittiseen toimintaan.
Tulliliiton puheenjohtaja Markku Kosonen vaati täyttä avoimuutta vaalirahoitukseen niin saajien kuin antajien osalta, ja arvioi että tulliliiton hallituksessa tullaan käymään kunnollinen neuvonpito SDP:n suurtuesta. Merivartioliiton puheenjohtaja Juha Masalin puolestaan arveli ammattiyhdistysten olevan SDP-mielisiä, ja jäsenistön tietävän asian.
Julkisten ja hyvinvointialojen liiton puheenjohtaja Tuire Santamäki-Vuori on myöntänyt Ilta-Sanomille, että JHL:n maksamat tukieurot tupsahtivat SDP:n tilille automaattisesti.
Kaikki JHL:n 220 000 jäsentä eivät ole vasemmiston takana ja JHL:n jäsenmaksut ovat verovähennyskelpoisia.
Metallityöväen liitto kertoi tukeneensa SDP:tä ja Vasemmistoliittoa, mutta kieltäytyi aikaisemmin antamasta tarkempia tietoja MTV3:lle. SDP:n ilmoitettua tukijansa elokuussa 2009 selvisi, että Metallin tuki SDP:lle oli noin 100 000 euroa vuonna 2007 ja 135 000 euroa vuonna 2008. Metalliliitto oli Vasemmistoliiton suurin ammattiyhdistysliikkeeseen kuuluva tukija, tuki oli kymmeniä tuhansia.
SDP ilmoitti omat rahoittajansa itse oma-aloitteisesti. SDP:n vaalibudjetti oli muita suuria puoleita selvästi pienempi. Merkittäviin rahoittajiin lukeutuivat palkansaajajärjestöt. Vuonna 2007 JHL antoi tukea 113 000 €, Metallityöväen liitto 101 301 euroa, Palvelualojen ammattiliitto (PAM) 76 800 €, Paperiliitto 24 401 €, PAU 16575 €, Puu- ja erityisalojen liitto 14 862 €, Toimihenkilöunioni 12 920 €, Viestintäalan ammattiliitto 8 771 €, Rautatieläisten liitto 7 729 € ja Kemianliitto 6 190 €.
Vuonna 2008 SDP:n ilmoituksen mukaan JHL antoi tukea 113 000 €, Metallityöväenliitto 135 069 €, PAM 54 900 €, Paperiliitto 18 899 €, PAU 15 045 €, Puu- ja erityisalojen liitto 14 914 €, Viestintäalan ammattiliitto 8 512 €, Rautatieläisten liitto 7 328 € ja Kemianliitto 3 600 €.
Elintarviketyöläisten liitto ilmoitti antaneensa rahaa eri puolueiden ehdokkaille 25 500 € vuoden 2007 vaaleissa.
"Työväen Lehdistön Kannatusyhdistys ry" -nimiseltä yhdistykseltä SDP sai 100 000 euron lahjoituksen vaalivuonna 2007.
Vasemmistoliiton rahoitusta kanavoitiin Ohjelmatyö ry:n kautta. Eduskuntavaaleissa 2007 Ohjelmatyö tuki valitsemiaan noin 50 ehdokasta yli 100 000 eurolla.
Ohjelmatyö-yhdistys sai rahaa Suomen kommunistisen puolueen perustajajäsenen Yrjö Sirolan säätiöltä, jonka puheenjohtaja on Vasemmistoliiton entisen puheenjohtajan Martti Korhosen naisystävä. Korhonen puolestaan sai vaalirahoitusta Ohjelmatyöltä. Turun yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professorin Pekka Viljasen mukaan Korhonen saattoi olla Ohjelmatyöltä saamansa tuen suhteen esteellinen.
Toinen vasemmistoliittolaisten rahavirtoja kanavoinut järjestö on Punajuuri, jonka kautta aiemmin ohjattiin SAK:n rahoja.
Poliittisen historian professorin Pauli Kettusen mukaan vasemmistopuolueilla ja SAK:laisella ammattiyhdistysliikkeellä on yhteinen menneisyys työväenliikkeen puitteissa. Nykyisin yhteyksiä on vaikeampaa nähdä.
Raha-automaattiyhdistyksen tukemat yhdistykset ja säätiöt ovat myös myöntäneet vaalitukea vaalitaideostojen muodossa. Tällaisia yhdistyksiä ovat Nuorisosäätiö, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Suomen Meripelastusseura.
Urheiluopistosäätiöltä SDP kertoo saaneensa 5 000 euroa taulumyynnissä. Urheiluopistosäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja on SDP:n Paavo Lipponen.
Elokuussa 2009 puolueiden julkistaessa rahoituksensa ilmeni, että Tradeka tuki Vasemmistoliittoa vuosien 2007-2009 aikana runsaalla 100 000 eurolla, ja SDP:tä vuosina 2007–2008 yhteensä 80 000 eurolla. Näitä rahoja on käsitelty kirjanpidossa ja verotuksessa verovähennyskelvottomina lahjoituksina. Tradekan mukaan tuki on "hyödyttänyt molempia".
Yhteensä suuryritykseltä on tullut näiden tietojen mukaan SDP:lle ja Vasemmistoliitolle noin neljännesmiljoona euroa vuodesta 2007 lähtien.
Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland antoi RKP:lle 800 000 euroa vuoden 2007 eduskuntavaaleja varten.
Vaalirahailmoitusten takaraja oli toukokuussa 2007. Ministereistä ainakin Mauri Pekkarinen (kesk) ja Mari Kiviniemi (kesk) tulkitsivat vielä 24. toukokuuta 2008 väärin vaalirahoituslain ilmoitusvelvollisuutta siten, että heidän mielestään yhdeltä tukijalta saatua yli 1700 euron seminaari- tai taulumyyntituloa ei tarvitse kertoa. Mauri Pekkarinen täydensi ilmoitustaan 27.5.2008.
"Helsingin Sanomat" piti joidenkin edustajien, esimerkiksi Timo Kallin ja Matti Ahteen tekemää vaalirahojen palautusta kaunisteluna, koska rike oli siinä, että saadut vaalirahat oli lainvastaisesti salattu 2007.
Vaalirahailmoitusten valvonnasta tehtiin kantelu ja oikeusministeriö joutui tekemään selvityksen oikeuskanslerille. Ministeriön selvityksen mukaan oikeusministeriö ei voi määrätä poliitikkoa tekemään ilmoitusta vaalirahoituksesta, jos se on jäänyt tekemättä eikä määrätä uhkasakkoa. Oikeusministeriön mukaan vaalirahailmoitusten valvonta jää tiedotusvälineiden vastuulle ja poliitikot kantavat virheellisistä ilmoituksista poliittisen vastuun.
Keskustelun käynnistyttyä blogimerkintöjen herättämän mielenkiinnon myötä tiedotusvälineet ryhtyivät selvittämään vaalirahoituksen perusteita. Erityisesti "Helsingin Sanomat" sekä iltapäivälehdet julkaisivat useita laajoja artikkeleita asiaan liittyen. Esimerkiksi Mauri Pekkarisen kampanjan yhteydessä myytyjä tauluja vaadittiin näytteille. "Keskisuomalaisen" päätoimittaja Erkki Laatikainen puolestaan arvosteli etenkin helsinkiläismediaa asenteellisuudesta ja teloitusmentaliteetista, jonka edessä eduskunnan ja hallituksen ei ole syytä alistua.
Suurin osa kohusta keskittyi Kehittyvien maakuntien Suomi- järjestöön, vaikka esimerkiksi RKP sai suurimman osan vaalirahoituksestaan Stiftelse för det tvåspråkiga Finland -säätiöltä, ja sen saama 600 000 euron tuki oli Kehittyvien maakuntien Suomen jakamaa tukea suurempi. Säätiörekisteristä löytyvän vuoden 2005 selvityksen mukaan Stiftelse för det tvåspråkiga Finland sai lahjoituksia 800 000 euroa ja jakoi avustuksia 600 000 euroa. Kun Helsingin Sanomat kysyi asiasta RKP:n ministeri Stefan Wallinilta, hän sanoi, ettei halunnut tietää puolueensa rahalähteitä.
Anu Kantolan johtamassa Helsingin Sanomain säätiön rahoittamassa Helsingin yliopiston Viestinnän tutkimuskeskuksen ja Tampereen yliopiston Journalismin tutkimusyksikön tutkimusprojektissa selvitettiin vaalirahoituskohua kolmesta eri näkökulmasta; keskeisten toimijoiden haastatteluilla, median sisältöjen analyysilla ja yleisötutkimuksella. Tutkimuksen tuloksia on raportoiti Anu Kantolan toimittamassa "Hetken hallitsijat, jJulkinen elämä notkeassa yhteiskunnassa kirjassa" sekä Sinikka Torkkolan tutkimusraportissa "Vaaliraha ja lautakasa journalismissa - kohun lietsoja vai vastuullinen arvioija?"
Eduskuntapuolueet sopivat, että vaalirahoitussäännöt uusitaan ennen vuoden 2008 kunnallisvaaleja. Uusia, kaikkia vaaleja koskevia sääntöjä valmisteltiin Tarastin toimikunnassa jouluun asti. Hallituspuolueet ehdottivat ilmoitusrajan laskemista 1 700:sta 1 000 euroon ja ehdokkaille vaatimusta erotella avustusten ohella vaalikampanjansa kulut. Opposition mielestä hallituksen kaavailemat uudistukset eivät olleet riittäviä vaan yksittäisille lahjoituksille olisi tullut määrätä yläraja ja vaalirahoituslain rikkominen säätää rangaistavaksi teoksi jo seuraaviin kunnallisvaaleihin mennessä. Oikeusministeri Tuija Brax piti näin nopeaa aikataulua mahdottomana muun muassa perustuslaillisten kysymysten vuoksi.
Korkeimman hallinto-oikeuden eläkkeellä oleva tuomari Lauri Tarasti valmisteli aikoinaan nykyistä vaalirahoituslakia. Tarasti pitää rahoituksesta syntynyttä kohua osoituksena lain toimivuudesta. Hänen mukaansa julkisuus on poliitikoille tehokkaampi kannustin noudattaa lakia kuin pienehköt rikosoikeudelliset rangaistukset, esimerkiksi sakot.
Transparency International -järjestön mukaan Suomen poliittisen rahoituksen avoimuuden puutetta on hämmästelty kansainvälisestikin. Järjestö vertasi vaalirahoitusta koskevassa raportissaan Suomea Valko-Venäjään. Grecon vaalirahoituksen maa-arvioinnin mukaan korruptio sen vakavassa muodossa voi hyvin uhata Suomen yhteiskunnan oikeus- ja perusarvoja. Grecon mukaan se tulisi ottaa määrätietoisemmin huomioon Suomen vaalirahoituslaissa.
Helsingin Sanomien mukaan kansanedustajien lahjonnan kieltävät pykälät ovat yhtä suurta porsaanreikää. Kansanedustajat ovat laatineet itse itseään valvovan lain. Ennen vaaleja annetut lahjat ovat vaalirahoitusta ja sen jälkeen annetut lahjat ovat rahoitusta seuraavia vaaleja varten. Rikoslaissa on vuodesta 2002 kielletty kansanedustajan lahjominen ja kansanedustajalta lahjuksien vastaanottaminen. Sitä ennen oli kiellettyä vain ulkomaisten kansanedustajien lahjominen. Rikoslakia piti muuttaa Euroopan neuvoston rikosoikeussopimuksen vuoksi. Monissa muissa maissa kansanedustajien lahjominen oli kielletty jo aiemmin. Perustusvaliokunta vastusti lakia. Eduskunta piti lakia tarpeettomana. Se muotoiltiin siten, että Turun yliopiston rikosoikeuden professorin Pekka Viljasen mukaan käytännössä näyttöä lain rikkomisesta on mahdotonta saada.
Tutkija Tomi Vehon mukaan Suomessa puolueilla on laajat oikeudet ja vähän velvoitteita muihin maihin verrattuna. Ruotsissa vuosisadan alun vertailussa oli säädöksiä vielä vähemmän, mutta Ruotsin puolueet ovat sopineet pelisäännöistä ja rahoittajista saa tietoa enemmän kuin Suomessa. Suomi ei ollut mukana tutkimuksessa. Tomi Vehon mukaan 2003 ilmoituksissa oli toivomisen varaa, ja vuonna 2007 ne olivat vielä huonompia. Lain perustelujen mukaan yhdistysten saama tuki on eriteltävä.
2007
Toukokuu 2008
Kesäkuu 2008
heinäkuu 2008
elokuu 2008
syyskuu 2008
Suurimmat vaalibudjetit vuoden 2007 vaaleissa olivat: kokoomuksen Eero Lehti (119 335 €) ja Sauli Niinistö (117 287 €). Paljon vaalirahaa käyttivät myös Sdp:n Eero Heinäluoma (84 720 €) ja keskustan Paula Sihto (102 155 €).
Eduskuntavaaleissa 2007 läpi päässeitten kansanedustajien vaalibudjetit puolueittain:
Vaalibudjetit kuvaavat ehdokkaiden vaalikampanjakustannuksia. Ne sisältävät ehdokkaiden oman rahoituksen ja muut, ulkopuoliset rahalähteet. Vaalibujetit eroavat paitsi puoluekannan, myös sukupuolen mukaan: läpi päässeiden miesten vaalibudjetti oli keskimäärin 41 000 euroa/edustaja, naisten keskimäärin 35 000 euroa/edustaja..
Ainoastaan RKP:ssa oman varainhankinnan tuotto oli suurempi kuin valtiolta tuleva rahoitus.
Oman varainhankinnan ja valtion rahoituksen suhde:
Kokoomus keräsi seminaarituloja 438 100 €, keskusta 284 000 €, SDP 192 000 €, RKP 81 650 € ja vihreät 8 200 €. Vain Jyri Häkämies myi lippuja isommissa erissä, joissa ilmoitusvelvollisuusraja 1700 euroa täyttyi. Jyri Häkämiehen seminaareja tukivat Helsingin Mekaanikontalo Oy 10 000 €, Kehittyvien maakuntien Suomi 10 000 €, Pankkiiriliike Öhman 4 000 € ja Seppo Sairanen 2 500 €. Yritykset voivat vähentää seminaarikulut verotuksessa. Eero Heinäluoma uskoo seminaarituottojen olevan riippumatonta rahaa. Eniten vaalirahaa seminaareilla keräsivät: