Petre Ispirescu
Petre Ispirescu (tammikuu 1830 Bukarest – 27. marraskuuta 1887) oli romanialainen toimittaja, folkloristi (Romanian folkloren kerääjä), kertoja, kirjailija ja typografi.
Bukarestissa vuonna 1830 köyhään perheeseen syntynyt Petre Ispirescu kävi lyhyesti koulussa ja pääsi jo nuorena oppipojaksi erääseen kirjapainoon. Sen jälkeen hänestä tuli kirjapainon johtaja ja kirjapainon omistaja, mutta tästä huolimatta hän eli vaatimatonta elämää lukuisan perheensä takia. Ispirescu oli keskinkertainen omissa teoksissaan, mutta hän osoitti olevansa lahjakas perinnetieteilijä ja kertoja (Hänestä ei kuitenkaan tullut Creangan vertaista kertojaa). Kirja, joka ilahdutti monien sukupolvien lapsia, mukaan lukien nykyisiä lapsia, on "Legendele si basmele românilor" ("Romanialaisten legendat ja tarinat"). Se ilmestyi vuonna 1882 kuuluisan romanialaisen kirjailijan Vasile Alecsandrin innostuneella esipuheella varustettuna. Siihen oli koottu noin 80 satua.
Ispirescun tunnetuimmat kootut sadut ovat:
Omat teokset:
Kronologia:
1830, tammikuu: Petre Ispirescu syntyi Bukarestin Pescăria Veche - Vanha Kalakauppa kaupungin laitapuolella. Hänen isällänsä, Gheorghella, oli parturiliike. Transilvanialaisperäisen äitinsä sanotaan olleen mahtava sadunkertoja. Lapsena Petre kuuli vanhemmiltaan ja heidän oppipojiltaan tai asiakkailtaan paljon kansanperinnettä ja erityisesti tarinoita. ”En ole edes käynyt neljää luokaa kansakoulua”, myönsi joskus Ispirescu. Petre oppi kuitenkin lukemaan naapuristossa olleen Udricanin kirkon pappi Nicolain avulla.
1840 Petre Ispirescu jatkaa opiskelua Oltenin kirkon kanttorin Lupescun kanssa.
1842 Poika oppi psalmeja Domniţa Balasan kirkon musiikinopettajan George Voiculescun kanssa. Pian muun viiden opiskelijan kanssa, Petre laulaa sunnuntaisin messussa. Näin hän ansaitsee 10 leita joka kuussa kahden vuoden ajan. Varattomuuden takia Petren täytyi ansaita elantonsa jo 12-vuotiaana.
1844 Koska hän ei onnistunut jatkamaan koulunkäyntiä, mutta hän halusi opiskella edelleen, Petre aloitti harjoittelijana kirjapainossa. Hän toivoi, että siellä missä kirjat painetaan, olisi mahdollista opiskella myös. Kirjapainon omistaja oli Z. Carcalechi. Vuodesta 1843 alkaen siellä ilmestyi Vestitorul Românesc – Romanialainen viestintuoja – lehti. Ispirescu työskenteli noin 14 tuntia päivässä.
1848 Petre hankki itselleen pätevyyden typografina. Hänestä tuli vakava ja solidaarinen mies. Kirjapainon omistaja nosti Ispirescun palkkaa ja lisäsi hänen vastuutaan. Sunnuntaisin hänet kutsuttiin viettämään aikaa Z. Carcalechin perheen kanssa, luultavasti sen takia, että omistaja halusi hänen tyttärensä menevän naimisiin Petren kanssa.
1849 Yrittäessään piristää äitiänsä, josta oli juuri tullut leski, Petre oppi soittamaan kitaraa. Hänen ensimmäiset säkeensä syntyivät hänen taiteellisesta lahjakkuudestaan. Siitä huolimatta Petre kärsi koko elämänsä koulutuksen puutteen takia: molemmissa, muistelmateoksessaan ja runoudessaan, Ispirescun 
yritelmät ovat aika keskinkertaisia.
1853 Ispirescu opiskeli ranskaa vanhan eläkkeellä olevan lääkärikaverin kanssa iltaisin työn jälkeen. Öisin hän mietiskeli. Kun hänellä oli aikaa, Ispirescu kirjoitti kaikenlaisille papereille ja luki paljon.
1854 Kirjapainon omistaja ehdotti Ispiresculle, että tämä menisi naimisiin tällä kertaa hänen sisarentyttärensä kanssa. Petre kieltäytyi, lähti kirjapainosta ja haki työpaikan toisesta kirjapainosta, Copainien kirjapainosta. Siellä ilmestyivät Atalan, Paul ja Virginian, Swiftin, Rousseaun, Dumas’n, Hugon, Cervantesin teoksia käännöksinä. Petre vietti edelleen aikaa sunnuntaisin kotona äitinsä kanssa. Hän teki kovasti töitä lukeakseen Florianin faabelit alkuperäiskielellä.
1858 Luovuttamatta tekstiä sensuurin hyväksyttäväksi, Ispirescu kustansi Corespondenta secreta a principelui Vogoride – Ruhtinaas Vogoriden salaisen kirjeenvaihdon, joka oli hyödyllinen teksti Romanialaisten ruhtinaskuntien yhdistymisen kannattajille. Poliisi pidätti kaikki, joilla oli jotakin tekemistä asian kanssa. Ispirescu vietti kolme viikkoa vankilassa, menetti työnsä ja jäi työttömäksi kolmeksi viikoksi. Vasta vuoden lopussa Vasile Boerescu, osallinen Romanialaisten Ruhtinaskuntien yhdistymiseen ja tuleva ulkoasiainministeri, tarjosi hänelle modernin kirjapainon johdon. Siellä oli Bukarestin ensimmäinen mekaaninen kirjapainokone ja siellä ilmestyi Nationalul – Kansalainen – lehti.
1859 Romanialaisten Ruhtinaskuntien yhdistyminen, kun Moldovan ruhtinas Alexandru Ioan Cuza valittiin myös Valakian ruhtinaaksi. Ispirescu seurasi tapahtumia innostuneena.
1860 Ispirescusta tuli Boerescun tasavertainen liikekumppani kirjapainossa: Boeresculla oli rahaa ja Ispirescun vastuulla kirjapaino. Työläiset ja asiakkaat kunnioittivat häntä suuresti. Se oli parasta aikaa Ispirescun elämässä ja hänen äitinsä oli myös onnellinen.
1861 Ispirescu ajatteli mennä naimisiin. Hän osti talon Salciilor (Pajujen) – kadulta (nykyään se on Bukarestin keskustassa). Hänen toimintansa typografina toi hänet yhteyteen kirjailijoiden ja ajan tärkeimpien ihmisten kanssa. (Kirjailijat: Ion Ionescu de la Brad, Nicolae Filimon. Poliitikot: Ion Ghica, Dimitrie Bolintineanu).
1862 Hänen taiteellinen lahjakkuutensa tuli nyt esille tarinoissaan, koska kansan kieli oli läheinen hänelle ja hän hallitsi sitä upeasti, koska hän oli hyvä kertoja. Hän julkaisi ensimmäiset kuusi satua Romanialainen talonpoika – lehdessä Nicolae Filimonin neuvosta: Tinerete fara batranete si viata fara de moarte (Nuoruus ilman vanhuutta ja elämä ilman kuolemaa), Praslea cel voinic si merele de aur (Rohkea pikkuveli ja kultaiset omenat), Balaurul cu sapte capete (Seitsemänpäinen lohikäärme), Fata de imparat si pescarul (Keisarin tytär ja kalastaja), Fiul vanatorului (Metsästäjän poika) ja Sarea in bucate (Suola ruoassa). Samana vuonna hän julkaisi myös ensimmäisen satukokoelman, joka nykyään on bibliografinen harvinaisuus.
1863 Vasile Boerescu, hänen liikekumppaninsa myi kirjapainon. Ispirescu jäi taas työttömäksi. C.A. Rosetti, tuleva ministeri, tarjosi hänelle erään kirjapainon johdon. Siellä ilmestyi silloin Romanul – Romanialainen – lehti, liberaalisen oppositiopuolueen lehti. Samana vuonna luotiin ensimmäinen C.A.R*. Tämä oli Romanialaisten typografien keskinäinen avustusyhdistys. Johtaja oli C.A. Rosetti ja jäsenet: Walter Scarlat, Iosif Romanov, Zisu Popa, Mihalache Galasescu ja Petre Ispirescu.
1864 Hallitus lopetti Romanul (Romanialainen) -lehden. Taas Ispirescu on työtön. Kahden liikekumppaninsa kanssa – Walter Scarlat ja Frederic Göbl – Ispirescu perusti Liikekumppanien kirjapainon. Siellä painetut kirjailija Dimitrie Bolintineanun runot saivat hopeamitalin eräillä tärkeillä messuilla.
1865 Ispirescu johti itse Tipograful roman (Romanialainen typografi) -lehteä. Kymmenen vuoden aikana (1862–1872) Ispirescu ei julkaissut yhtäkään tarinaa.
1866 Ruhtinas Alexandru Ioan Cuza erosi virasta ja Ispirescu mainitsi surullisena tästä lehdessään. Ulkoministeri Ion Ghican kutsuilla, Ispirescu suostui valvomaan ja johtamaan Valtion kirjapainoa. Hän erosi kuitenkin kahden vuoden kuluttua.
1868 Toisten kolmen liikekumppaninsa kanssa, Ispirescu perusti romanialaisten laboratoriomiesten uuden kirjapainon. Hän työskenteli kovasti, mutta kustannuksista tuli monimutkainen asia.
1872 Toinen tarina-sarja ilmestyi: Legendele sau basmele romanilor. Ghicitori si proverburi. – Romanialaisten legendat tai tarinat. Arvoituksia ja sananlaskuja, romanialaisen kirjailijan B.P. Hasdeun esipuheella. Ispirescun rahatilanne parantui. Häntä rohkaistiin kirjoittamaan edelleen ja häntä arvostettiin teoksiensa takia, koska hän tunsi niin hyvin romanialaisen folkloren.
1873 Hän julkaisi romanialaisten laboratoriomiesten uudessa kirjapainossa "Snoave sau povesti populare" ("Kansan anekdootteja tai kertomuksia").
1874 Ispirescu julkaisi taas samassa kirjapainossa "Snoave sau povesti populare".
1876 Ispravele şi viaţa lui Mihai Viteazul – "Rohkean Mihain elämä ja teokset" ilmestyi.
1877 Ispirescu julkaisi artikkelin "Basme române şi basmele franceze" ("Romanialaisia tarinoita ja ranskalaisia tarinoita").
1878 Koska jäi yksin kirjapainoon (ilman liikekumppaneitansa), Ispirescu muutti kirjapainon nimen Romanialainen Akatemian kirjapainoksi.
Moses Gaster julkaisi Magasin fur die Literatur des Auslandes -lehdessä kunnioittavan artikkelin Ispirescusta.
1879 Ispirescu kustansi Din poveştele unchiaşului sfătos. Basme paganesti - Puheliaan ukon kertomuksista. Pakanallisia tarinoita Alexandru Odobescun neuvosta ja hänen esipuheellaan. Tarinoihin kuuluivat maailman myyttien käsittelyt / jalostukset ja kappaleita kreikkalaisesta mytologiasta kerrottuna lapsille kansanomaisilla kielillä.
1880 Moses Gaster julkaisi taas artikkelin Ispirescusta x-lehdessä. Öisin Ispirescu kopioi tekstejä J. Urban Jarnikille, joka suunnitteli kokoavansa Wienissä krestomatian, harvinaisista ja vanjoista teksteistä tehdyn kokoelman. Ispirescu työskenteli kovasti. Hän piti yhteyttä kirjailija Ioan Slavicin ja runoilija Mihai Eminescun kanssa ja systemaattisten lukemisten jälkeen hän onnistui antamaan elävyyttä romanialaisen kirjallisuuden vanhoille teksteille.
1881 Ensimmäistä kertaa elämässään Ispirescu lähti Bukarestista ja meni Rosiorii-de-Veden kaupunkiin, joka sijaitsee 120 km pääkaupungista. Sinne hänen tyttärensä nimitettiin opettajaksi.
1882 Ispirescu julkaisi elämänsä tärkeimmän teoksen Legendele si basmele romanilor, adunate din gura poporului de Isiprescu, culegator-tipograf – Latoja-typografi Ispirescun kansan suusta keräämät romanialaisten legendat ja tarinat. Siinä on 37 kauneimmista romanialaisista tarinoista kirjailija Vasile Alecsandrin esipuheella varastettuna. Kunnioitettavia artikkeleita ilmestyi Historian, arkeologian ja filologian lehdessä (Revista de istorie, arheologie si filologie), Transilvanian lehdessä (Gazeta de Transilvania), Romanialainen lennätin – lehdessä (Telegraful roman), Vapaa Romania – lehdessä (Romania libera), Perhe – lehdessä (Familia). Romanialainen akatemia ei antanut kuitenkaan palkintoa kirjalle, kuten Vasile Alecsandri antoi Ispirescun toivoa.
1883 Kirjakauppias jostakin Romaniasta kustansi Ispirescun kirjat. 
21. kesäkuuta Ispirescu kärsi ensimmäisen aivohalvauksen.
1885 Ispirescu oli ensimmäinen kirjailija Romaniassa, joka halusi nosta lasten folkloren arvoa. Sen takia hän julkaisi kappaleensa Jocuri si jucarii de copii, adunate de Ispirescu, culegator-tipograf – Latoja-typografi Ispirescun kansan suusta keräämiä lasten pelejä ja leikkejä. (Sibiu, Editura Institutului tipografic – Sibiun kaupunki, Typografinen instituutin kirjapaino)
1886 Din povestile unchiului sfatos – Puheliaan ukon kertomuksista, Despre pomul Craciunului – Joulun kuusesta, Povesti morale – Moraalisia tarinoita (Bucuresti, Tipografia Academiei Romane – Bukarest, Romanialainen Akatemian kirjapaino)
1887 27. marraskuuta taas aivohalvaus iski Ispirescuun työpöydän ääressä ja vei hänet pimeyteen. Enemmistö lehdistä julkaisi muistokirjoituksia.