hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oulun Lyseon lukio
Oulun Lyseon lukio on yksi kymmenestä Oulun kaupungin ylläpitämästä päivälukiosta.
Oulun Lyseon lukiossa on kansallisen lukio-ohjelman ohella toiminut vuodesta 1992 alkaen myös kansainvälinen linja, jossa noudatetaan International Baccalaureate -järjestön lukio-ohjelmaa (IB Diploma Programme). Lyseon IB-linjalla on kansainvälisiä urheilijanuoria palveleva sivutoimipiste Sotkamossa (Sotkamon urheilulukion tiloissa).
Vuodesta 2018 alkaen Oulun Lyseon lukion yhteydessä toimii myös Tyrnävällä sijaitseva August Sahlsten -lukio, jossa opiskelijat suorittavat opintonsa muun muassa etäopetuksen avulla sekä suorittamalla itsenäisiä tehtäviä.
Vuonna 2018 Oulun Lyseon lukion kansallisella linjalla oli 175 aloituspaikkaa ja sisään pääsi peruskoulun päättötodistuksen lukuaineiden keskiarvolla 8,67. Lisäksi IB-linjalle hyväksyttiin peruskoulutodistusten ja valintakokeiden perusteella 50 uutta opiskelijaa. August Sahlstenin lukioon puolestaan valittiin 30 opiskelijaa vähimmäiskeskiarvolla 7,67.
Oulun Lyseon nimellä tunnettu 8-vuotinen oppikoulu aloitti toimintansa yksityiskouluna syksyllä 1874, sen perustajia ja ensimmäinen rehtori oli Wilhelm Lindstedt. Se oli Pohjois-Suomen ensimmäinen suomenkielinen yliopistoon johtava koulu. Ruotsinkielisiä oppikouluja oli Oulussa ollut jo 1600-luvulta lähtien. Koulun nimi oli tuolloin Oulun suomalainen yksityislyseo, mutta siitä käytettiin myös nimityksiä Oulun suomalainen lyseo, Oulun suomalainen klassillinen lyseo ja Oulun ensimmäinen suomalainen lyseo. Alkuajat olivat taloudellisesti raskaita, kunnes 1880-luvulla koulu pääsi valtionavun piiriin ja yksityislyseo muuttui 1883–1890 asteittain valtionlyseoksi. Vuodesta 1924 koulun nimenä oli Oulun lyseo. Vuosina 1971–1974 käytössä oli nimi Pokkitörmän yhteislyseo, kunnes 1974 peruskoulu-uudistuksen yhteydessä koulu siirtyi valtiolta Oulun kaupungin omistukseen ja samalla siitä tuli lukiokoulu, Oulun Lyseon lukio. Viisi alinta luokkaa (ns. keskikoululuokat) siirrettiin peruskouluun.
Nykyiseen rakennukseensa Oulun Pokkitörmälle koulu muutti 1890. Tämä Engelin suunnittelema koulutalo oli valmistunut (ruotsinkielisen) Oulun triviaalikoulun käyttöön vuonna 1831.
Uusklassista tyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli Carl Ludvig Engel Oulun triviaalikoulun käyttöön ja se valmistui vuonna 1831. Koulua laajennettiin vuonna 1875 arkkitehtien Axel Hampus Dalströmin ja Florentin Granholmin suunnitelmien mukaan. Juhlasalin käsittävän laajennuksen suunnitteli arkkitehti W. A. Tötterström (1899). Voimistelusalirakennuksen Kajaaninkadun puolella suunnitteli arkkitehti Theodor Granstedt vuonna 1907. Linnankadun varren lisärakennus on vuodelta 1934 ja sen on suunnitellut arkkitehti Yrjö Sadeniemi.
Samsara
Saṃsāra (sanskritiksi संसार 'läpikulku; eteneminen monien vaiheiden kautta') on elämän kiertokulku buddhalaisuuden, hindulaisuuden ja jainalaisuuden uskontojen näkökantojen mukaan. Uskontojen näkökannoilla on perustavia eroja samsaran suhteen.
Buddhalaisuuden näkökulmasta samsaran luonteenomaisin piirre on dukkha eli kärsimys tai epätyydyttävyys. Tämä on ensimmäinen buddhalaisuuden neljästä jalosta totuudesta. Samsaran tunnusmerkkejä ovat myös anicca eli pysymättömyys ja anatta eli itsettömyys. Buddhalaisuuden harjoittaminen tähtää pääsyyn samsarasta nirvanaan eli valaistumiseen turvautumalla Kolmeen jalokiveen (Buddhaan, dharmaan, eli Buddhan opetukseen ja sanghaan eli buddhalaisten yhteisöön).
Nordlandsbanen
Nordlandsbanen eli "Nordlandin rata" on rautatieosuus Norjassa. Se alkaa Hellin rautatieasemalta ja päättyy Bodøn kaupunkiin. Rataosuudella on pituutta 694 kilometriä, ja se on Norjan rataverkon pisin yksittäinen rataosuus, sekä ainoa rataosuus joka ylittää napapiirin. Samalla se on Norjan rataverkon pisin sivuradaksi luokiteltu rataosa. Rataosa erkanee Meråkerbanen-radasta (Trondheim–Storlien, Ruotsi) Hellin asemalla.
Hellin risteysaseman jälkeen rataosuus kulkee Stjørdalin, Levangerin, Verdalin, Steinkjerin, Mosjøenin, Mo i Ranan ja Fausken kaupunkien läpi. Grongin ja Namsosin välinen haararata on nykyisin suljettu, mutta sen avaamista uudelleen harkitaan kasvavan tavaraliikenteen vuoksi.
Toisin kuin valtaosa Norjan rataverkosta, Nordlandsbanen ei ole sähköistetty. Trondheimin ja Steinkjerin välinen matkustajaliikenne on verrattain tiheää, mutta kuitenkin harvempaa kuin pohjoisempana. Suurin osa matkustajaliikenteestä hoidetaan kiskobusseilla, vain yöjunat ovat veturivetoisia. Kiskobussien käyttö pitkällä rataosalla on aiheuttanut valituksia, sillä veturijunassa matkustusmukavuus on parempi.
Radan ensimmäinen osuus Trondheimistä Helliin avattiin liikenteelle 1882 osana Meråkerbanenia. Vuonna 1902 rata valmistui Levangeriin saakka, Verdaliin 1904 ja Sunnaniin 1905. Radan rakentaminen jatkui siten, että rata valmistui Snåsaan 1926 ja Grongiin 1929. Haararata Grong–Namsos valmistui 1933. Vuoteen 1940 mennessä rata oli avattu liikenteelle Hellin ja Mosjøenin välisellä osuudella. Toisen maailmansodan aikana rakennustyöt jatkuivat saksalaisten valvonnassa, ja vuoteen 1945 mennessä rata oli valmistunut Dunderlandiin saakka. Bodøhön saakka rata valmistui 1962.
Athens (Georgia)
Athens on kaupunki Clarken piirikunnassa Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen pinta-ala on 306,1 km² (vettä 1,3 km²) ja asukasluku 100 266 (vuonna ). Asukkaista 64,71 % on valkoisia ja 27,37 % mustia.
Kaupungissa sijaitsee Georgian yliopisto, joka on kaupungin keskipiste. Yliopiston opiskelijat vaikuttavat voimakkaasti kaupungin kulttuuriin, josta on tullut taide- ja musiikkielämää sekä älyllistä ilmapiiriä. Kaupungista löytyy musiikkitapahtumapaikkoja, ravintoloita, baareja ja kahviloita. Yliopiston kampuksen merkittävin kiintokaluste lienee "The Arch" -niminen kaarirakenne. Valurautainen porttikäytävä on ollut Athensin historialliseen keskustaan päin siitä lähtien, kun se rakennettiin 1850-luvulla. Yliopiston jalkapallojoukkue on Georgia Bulldogs, ja kampuksella sijaitsee Sanford-niminen stadion, johon mahtuu 90 000 ihmistä.
Kaupungissa sijaitsee myös ainoa jäljellä oleva Yhdysvaltain sisällissotaa varten rakkennettu kaksipiippuinen kanuuna. Kanuuna oli pelkkä kokeellinen ase, eikä sitä koskaan käytetty taistelussa, ja nykyään se on maamerkki Athensin kaupungintalon etupihalla. Näytteillä on lisäksi "The Tree That Owns Itself" (suom. ”puu, joka omistaa itsensä”) niminen valkotammi, jonka uskotaan omistavan laillisesti itsensä ja maan 2,4 metrin säteellä kannostaan.
Kaupunki tunnetaan maailmalla erityisesti 1980-luvun vireästä musiikkielämästään. Tunnetuimpia athensilaisia yhtyeitä ovat R.E.M. ja The B-52's. Muita merkittäviä yhtyeitä ovat muun muassa Dreams So Real, Indigo Girls, Matthew Sweet ja The Method Actors. Vuodesta 1996 lähtien kaupungin keskustassa on järjestetty AthFest niminen voittoa tavoittelematon musiikki- ja taidefestivaali.
Antikvariaatti
Antikvariaatti on liike, joka ostaa asiakkailta, kuolinpesiltä, yhteisöiltä, ynnä muilta hyväkuntoista ja käyttökelpoista tavaraa, ja myy ne eteenpäin. Antikvariaateista käytetään puhekielessä ilmaisua divari (sanasta "diverssikauppa" eli sekalaisten tavarain kauppa). Yleisesti käytössä on myös vanhahtavalta kuulostava ilmaisu vanhain tavarain kauppa.
Antikvariaattitoiminta eroaa keskitetystä kirpputoritoiminnasta (niin sanottu hyllykirppis) siten, että kirpputorilla ihmiset asettavat omat tavaransa itse esille ja saavat henkilökunnan keräämät eri asiakkailta saadut maksut. Antikvariaattiliike puolestaan ostaa tavarat myyjältä, ja myy ne sitten omaan laskuunsa voitolla eteenpäin.
Antikvariaatit saattavat erikoistua johonkin tiettyyn myyntiartikkeliin. Hyvin yleisiä ovat kirja-antikvariaatit, joissa on myynnissä kirjoja ja lehtiä, joista osa saattaa olla hyvinkin uusia ja vain kerran luettuja. Osa myyntiartikkeleista taas saattaa olla hyvinkin harvinaisia.
2000-luvulla kivijalkamyymälää pitävien kirja-antikvariaattien määrä on laskenut merkittävästi kun taas verkkokaupan osuus on kasvanut. Suurin osa alan yrityksistä on siirtynyt ainakin osittain verkkokauppaan. Yritysten verkkokauppojen valikoimat vaihtelevat laajasti sadoista tuotteista kymmeniin tuhansiin tuotteisiin. Pohjoismaiden suurimmalla antikvariaatilla Finlandia Kirjalla on yli 125 000 kirjan valikoima. Suomessa suuri osa verkossa käytävästä käytettyjen kirjojen kaupasta on keskittynyt monikauppiasjärjestelmällä toimiviin kauppapaikkoihin, joista merkittävimpiä ovat Antikvaari.fi, Antikvariaatti.net ja Antikka.net.
1600-luvun Euroopassa kirjakauppiaat alkoivat ottaa valikoimaansa myös käytettyjä kirjoja. Vuosisadan alusta alkaen järjestettiin kirjahuutokauppoja. Suuremmat markkinat antikvaarisille kirjakaupoille syntyivät Ranskan vallankumouksen jälkeen, kun paljon kirjoja vaihtoi omistajaa. Luostarien ja aateliskartanoiden kirjastoja takavarikoitiin ja markkinoille tuli valtava määrä kirjoja.
Suomessa antikvariaattien toiminta oli pitkään pienimuotoista, asiakaskuntaa oli vähän. Kun suuret ikäluokat vanhenivat, he alkoivat ostaa ja keräillä enemmän vanhoja kirjoja ja alalle tuli uusia kauppiaita. Suomen Antikvariaattiyhdistyksen perusti 10 liikettä 1941. Koska yhdistykseen oli aiemmin vaikea päästä, uudet ja pienemmät liikkeet perustivat Suomen Antikvaariset Kirjakauppiaat ry:n vuonna 1982. Antikvaaristen kirjakauppojen kansainvälinen liitto ILAB perustettiin 1942. Se hyväksyy kustakin maasta vain yhden järjestön, Suomesta jäsenyhdistys on kahdesta järjestöstä vanhempi eli Suomen Antikvariaattiyhdistys. Tunnettuja suomalaisia antikvariaattialan henkilöitä ovat olleet muun muassa Cecil Hagelstam, Kaarle Ervasti, Seppo Hiltunen ja Anssi Arohonka.
Suomessa toimii kaksi antikvaarista yhdistystä, 1941 perustettu Suomen Antikvariaattiyhdistys ry - Finska Antikvariatföreningen rf ja 1982 perustettu Suomen Antikvaariset Kirjakauppiaat ry, joka kustantaa Vanhan Kirjallisuuden Hintaopasta.
Tripitaka
Tripiṭaka (त्रिपिटक 'kolme koria' sanskriittia; paaliksi: "Tipiṭaka"; hanzi: 三藏, "Sānzàng" (pinyin); japaniksi: "Sanzo"; khmeriksi: ត្រៃបិតក "Traipětâk"; koreaksi: 삼장 "Samjang"; thaiksi: ไตรปิฎก "Traipidok"; vietnamiksi: "Tam tạng") on buddhalaisuuden kirjallinen kaanon. Tripitakan sisältö vaihtelee suuntauksesta riippuen, länsimaissa näistä parhaiten tunnettu on Theravada-koulukunnan ns. Pāli-kaanon.
Tripitakan taustana oli suullisena perintönä välittynyt kaksiosainen ns. "alkukaanon", jonka muodostivat sääntökokoelma ja sutrakokoelma. Useita vuosisatoja myöhemmin mukaan liitettiin ns. "abhidharma-kirjoitukset". Kokoelman nimi tulee siitä, että näitä kolmea eri osaa säilytettiin perimätiedon mukaan kolmessa eri korissa ("tri-" 'kolme', "piṭaka" 'kori'). Nämä kolme koria ovat:
Kolme tärkeintä Tripitakan muotoa ovat:
Telavi
Telavi () on kaupunki Telavin piirikunnassa Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa. Kaupungissa on noin 21 000 asukasta (21 805 vuoden 2002 väestönlaskennassa; 20 900 as., tilastokeskuksen arvio 2014). Se sijaitsee 550–800 metrin korkeudella merenpinnasta Alazanin laaksossa ja sinne johtaa rautatie Tbilisitä. Kaupunki on Kakhetin alueen keskus ja se toimi Kakhetin kuningaskunnan pääkaupunkina sen jälkeen, kun persialaiset tuhosivat Gremin 1600-luvulla. Kaupungin nimi tulee georgian kielen sanasta "tela", joka tarkoittaa jalavaa.
Telavissa on ollut asutusta jo pronssikaudella, mutta ensimmäisen kerran paikkakunnan mainitsi Klaudios Ptolemaios toisella vuosisadalla nimellä "Teleda". Ensimmäiset maininnat georgialaisissa lähteissä ovat 1000-luvulta. 1100-luvulla kaupunki oli yksi maan tärkeimmistä, mutta mongolihyökkäysten jälkeen se taantui. 1600-luvun puolivälissä Kakhetin kuningas Artšil II siirsi pääkaupunkinsa Telaviin. Kaupungista tuli alueen oppineisuuden keskus, jossa oleskelivat kuninkaat Teimuraz II, Erekle II ja heidän perheensä. Telaviin perustettiin uskonnollisfilosofinen koulu vuonna 1758. Nykyiset kaupunkioikeutensa se sai vuonna 1801, kun Kartli-Kakhetin kuningaskunta liitettiin Venäjän keisarikuntaan.
Nykyisin Telavin kaupunki on merkittävä kulttuurin, teollisuuden, liikenteen ja maatalouden (viininviljelyn) keskus. Kaupungissa on teatteri ja vuonna 1927 perustettu historiallis-etnografinen museo entisessä kuninkaallisessa palatsissa. Dzveli galavanin linnoitus on rakennettu 900–1000-luvuilla ja kaupungissa on basilika 500–600-luvuilta.
Mike Mills
Michael Edward ”Mike” Mills (s. 17. joulukuuta 1958 Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko ja rock-yhtye R.E.M:n basisti. Vaikka hän syntyi Kaliforniassa, hän muutti perheensä mukana jo 1960-luvun alussa Maconiin Georgian osavaltioon. Hän tapasi Bill Berryn, jonka kanssa hänellä oli muutamia lyhytaikaisia yhtyeitä. Aloitettuaan opinnot Georgian yliopistossa Mills ja Berry tapasivat Peter Buckin ja Michael Stipen, joiden kanssa he perustivat R.E.M:n vuonna 1980.
Vani
Vani () on kaupunki Vanin piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 4 600 asukasta.
Vani sijaitsee Kolkhiin alangolla Rioni- ja Sulori-jokien yhtymäkohdassa Kutaisin eteläpuolella. Kaupunki tunnetaan parhaiten arkeologisista kaivauksistaan, joista on löydetty suuri määrä esineistöä antiikin ajalta. Vanin paikalla sijainneen Kolkhiin valtakunnan kaupungin nimeä ei tunneta. Kaivauksista löytynyt esineistö voidaan jakaa neljään kauteen:
Vain kolmasosa Vanista on tutkittu.
Vanin kaupungissa on kuvataiteen museo ja vuonna 1985 perustettu Otar Lordkipanidzen arkeologinen museo, jossa on näytteillä kaivauksilta löytynyttä esineistöä. Tšqvišin kylässä sijaitsee Galaktion ja Titsian Tabidzen talomuseo.
Pow-wow
Pow-wow on Pohjois-Amerikan intiaanien suuri ja juhlava tanssijuhla. Pow-woweja järjestetään eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa, ja niihin kokoontuu eri heimojen intiaaneja eri puolilta, suurimpiin satoja kerrallaan. Pieniä pow-woweja voidaan järjestää perhepiirissä.
Pow-wowissa on sekä kilpatansseja että sosiaalisia kehätansseja. Kilpakategorioita on useita niin miehille kuin naisillekin, kuten koreilutanssi, ruohotanssi, shaalitanssi ja helisevän mekon tanssi. Myös musiikissa ja asuvalinnoissa kilpaillaan. Parhaita tanssijoita ja parhaiten pukeutuneita osallistujia voidaan palkita suurillakin rahasummilla.
Tilaisuus alkaa kaavanmukaisesti suurella sisäänmarssilla, jota seuraavat yleensä rukoukset ja juhlapuheet. Sotaveteraanit tai aktiivisotilaat johtavat tanssijat areenalle. Musiikista vastaavat paikallista perinteistä musiikkia soittavat rumpuryhmät, joita avustaa vierailevia rumpuryhmiä.
Pow-wow voi kestää muutamasta tunnista jopa viikkoon.
Zestaponin piirikunta
Zestaponin piirikunta () on piirikunta Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on 75 400 asukasta (vuonna 2007) ja sen pinta-ala on 424 neliökilometriä. Sen keskus on Zestaponin kaupunki (vuoteen 1921 "Džugeli"), joka tunnetaan metalliteollisuudestaan. Kaupunki sijaitsee Tbilisin ja Potin välisen valtatien ja rautatien varrella Imeretin keskiosassa. Zestaponin kaupungin lisäksi piirikunnassa on yksi kaupunkityyppinen taajama, Šorapani.
Zugdidi
Zugdidi () on kaupunki Zugdidin piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on noin 74 800 asukasta (vuonna 2014) ja se on hallintoalueensa sekä historiallisen Samegrelon provinssin (Mingrelian) pääkaupunki.
Kaupungissa on Länsi-Georgiaa hallinneen Dadiani-aatelissuvun residenssi. Dadianit olivat sukua Napoleon I:lle, joten Dadianien palatsiin perustetussa museossa on paljon Napoleonille kuulunutta esineistöä. Zugdidin lähellä sijaitsee Kaukasuksen alueen suurin vesivoimalaitos. Kaupunkiin on 1990-luvulla tullut runsaasti pakolaisia Abhasiasta.
Kaupungin nimi on saattanut tulla georgian kielen sanoista "zurg" ja "didi", jotka tarkoittavat "suuri kukkula".
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo () oli Neuvostoliiton keskeinen hallinto- ja toimeenpaneva elin. Vuosina 1952–1966 sen nimi oli presidiumi. Politbyroohon kuuluivat puolueen keskuskomitean (TseKa) johtavat jäsenet. Teoriassa se oli keskuskomitean poliittinen toimisto, jonka puolueen keskuskomitea valitsi käyttämään valtaansa kokoontumistensa välillä. Käytännössä politbyroo valvoi keskuskomiteaa ja teki kaikki merkittävimmät päätökset, jotka se lähetti eteenpäin keskuskomitean läpi korkeimmalle neuvostolle ja puoluekokoukselle.
Vladimir Lenin perusti politbyroon 1917 vallankumouksen tekemiseen, ja kahdeksannen puoluekokouksen 1919 jälkeen siitä tuli todellinen valtakeskus. Aluksi politbyroossa oli viisi jäsentä: Lenin, Lev Trotski, Josif Stalin, Lev Kamenev ja Nikolai Krestinski.
Politbyroossa oli täysjäseniä sekä ehdokasjäseniä, joilla ei ollut äänestysoikeutta. Sen koko vaihteli, mutta yleensä siinä oli 14 täysjäsentä ja kahdeksan ehdokasjäsentä. Politbyroossa ei ollut virallista johtajaa, mutta käytännössä puolueen pääsihteeri, joka oli usein myös keskuskomitean johdossa, oli johtavassa roolissa.
Teoriassa politbyroo oli alempien elinten valitsema, mutta käytännössä politbyroon jäsenillä oli merkittävä vaikutusvalta sen jäsenten valinnassa. Stalinin valtakaudella puolueesta tuli täysin hierarkkinen, jolloin pääsihteeri, eli Stalin, määräsi politbyroon jäsenet ja jopa keskuskomitean.
Vuonna 1990 28. puoluekokous siirsi politbyroon vallan parlamentille ja politbyroo lakkasi olemasta elokuussa 1991.
Tqibuli
Tqibuli () on kaupunki Tqibulin piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 14 464 asukasta. Vuoden 2014 alun väkiluvuksi arvioitiin 13 900.
Ensimmäinen historiallinen maininta Tqibulista on 1200-luvulta. Tqibulin kylä kehittyi kaivosteollisuuden keskukseksi 1800-luvun lopulla. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1939. Alueella louhittiin hiiltä ja graniittia, mutta se tunnettiin myös teestään. 1950-luvulla alue oli kukoistavan teollisuutensa ansiosta yksi koko Neuvostoliiton vauraimmista. Vuonna 1986 piirikunnassa oli lähes 40 000 asukasta, mutta Georgian talouden romahdus 1990-luvulla iski erityisen voimakkaasti kaupunkiin ja se taantui pahoin. Tqibulin kaupunkiin johtaa rautatie Kutaisista.
Kaupungissa on osia vuonna 2008 perustetun Kutaisin historian ja arkkitehtuurin museoalueesta.
Wuhan
Wuhan () on Hubein maakunnan pääkaupunki keskisessä Kiinassa. Kaupunki sijaitsee Jangtse- ja Han-jokien yhtymäkohdassa. Wuhan on muodostunut kolmesta pienemmästä kaupungista: Hanyangista, Wuchangista ja Hankousta, jotka olivat ennen itsenäisiä.
Hanyangin alueella on ollut asutusta jo yli 3 000 vuotta sitten. Han-dynastian aikaan Hanyang oli melko vilkas satama. Vuonna 206 rakennettiin muurit Hanyangin ja vuonna 223 myös Wuchangin turvaksi. Jälkimmäinen tapahtuma tarkoitti Wuhanin perustamista. Yuan-dynastian ollessa vallassa Wuchang nostettiin provinssin pääkaupungin asemaan.
1800-luvun lopussa rautateitä jatkettiin kaupunkiin. Wuhanista muodostui tällöin merkittävä uudelleenlastauspaikka rautatie- ja jokiliikenteen välillä.
Vuonna 1911 Sun Yat-senin seuraajat aloittivat Wuchangin kansannousun, jonka seurauksena Qing-dynastia kaatui ja Kiinan tasavalta perustettiin. Wuhan oli Wang Jingwein johtaman Guomindang-hallituksen pääkaupunki 1920-luvulla.
Wuhanissa käytiin yksi Kiinan–Japanin sodan merkittävimmistä taisteluista kesä-lokakuussa 1938. Taistelu päättyi kiinalaisten tappioon, mutta japanilaisten eteneminen Hubein maakunnassa pysähtyi pian sen jälkeen. Miehityksen aikana kaupungin lentokenttä toimi tukikohtana Japanin ilmavoimien viisi vuotta kestäneelle terroripommitusoperaatiolle Chongqingiin.
Kaupunki on kärsinyt useasti tulvista. Kolmen solan padon pitäisi hillitä tulvia. Vuonna 2011 tulvat olivat harvinaisen pahoja, Sateet olivat runsaimmat 13 vuoteen, ja paikallisten viranomaisten mukaan sadevesiviemäreitä oli vaurioitunut rakennustöissä.
Kaupungin yksi nähtävyyksistä on Käärmemäen puistossa sijaitseva Keltaisen kurjen paviljonki, joka rakennettiin alun perin vuonna 223 ja uudelleen vuonna 1981.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan 13 kaupunkipiiriin.
Tsqaltubo
Tsqaltubo () on kaupunki Tsqaltubon piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on noin 17 000 asukasta.
Tsqaltubo on kuuluisa mineraalivedestään ja terveyskylpylästään. Vesi tunnettiin Neuvostoliiton aikaan laajalti ja alueella kävi jopa 200 000 kylpylämatkailijaa vuodessa. Kylpylä numero 9 oli tunnettu siitä, että Stalin kävi Georgian matkoillaan kylpemässä sen altaissa. Monet kylpylät on sittemmin rapistuneet, ja niitä on muutettu Abhasian pakolaisten tilapäismajoituksiksi.
Tsqaltubon kaupungissa sijaitsee Giorgi Akhvledianin paikallismuseo ja kuvataiteen museo. Paikkakunnalla on myös suuri tippukiviluola. Lisäksi Tšunešin kylässä on Niko Lortkipanidzen talomuseo.
Busan
Busan (, hanja 釜山) (aik. Pusan) on maakuntajaon ulkopuolinen metropolikaupunki Etelä-Korean kaakkoisosassa Japaninmeren ja Koreansalmen rannalla. Kaupunki rajautuu pohjoisessa Etelä-Gyeongsangin maakuntaan ja Ulsanin metropolikaupunkiin. Se on maan toiseksi suurin kaupunki pääkaupunki Soulin jälkeen, sekä Etelä-Korean suurin ja maailman viidenneksi suurin konttisatama. Kaupungissa oli vuonna 2015 yhteensä 3 559 780 asukasta.
Busan sijaitsee Nakdong-joen kapeassa laaksossa. Kaupungin monia alueita ympäröivät vuoret. Busan oli yksi niistä harvoista alueista, jotka säilyivät koko Korean sodan ajan eteläkorealaisten hallussa.
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Korean niemimaalta ovat paleoliittiselta kivikaudelta, jonka lopulla ihmiset ilmeisesti saapuivat nykyisen Busanin alueelle. Arkeologiset jäänteet lisääntyvät pronssikaudella. Rautakaudella Busanin alue oli merkittävää raudan tuotantoaluetta. Goryeo-dynastian aikana sai nimen "Pusanp’o". Kaupungin sotilaallinen merkitys kasvoi ulkoisten uhkien, kuten Japanin myötä. Japanin hyökätessä Koreaan vuonna 1592 Busan ja sen linnoitus olivat Japanin ensimmäisiä valloituksia Koreassa.
Busan avattiin japanilaisille kauppiaille vuonna 1876 ja kansainväliselle kaupalle vuonna 1883. Kaupungin nykyaikainen satama rakennettiin Japanin miehitysajalla 1910-45. Busan yhdistettiin lauttaliikenteellä Shimonosekin kaupunkiin Japanissa ja rautateillä Kiinaan ja Venäjään. Korean itsenäistyessä vuonna 1945 kaupunkiin asettui suuri joukko pakolaisia, joiden toinen aalto saapui Korean sodansytyttyä vuonna 1950. Sodan aikana Busan toimi Korean tasavallan väliaikaisena pääkaupunkina. Busanista tuli "Jikhalsi" eli suoraan keskushallinnon alainen kaupunki vuonna 1963 ja metropolikaupunki vuonna 1995. 1950-luvulta 1980-luvulle yksi Etelä-Korean talouden ja demokraatisten uudistusten keskuksista. Aasian talouskriisi iski kaupunkiin 1990-luvulla, mutta sittemmin sen talous on elpynyt.
Busanin metron ensimmäinen osuus avattiin liikenteelle vuonna 1986. Kaupungista on myös lauttaliikennettä useisiin Japanin satamiin.
Busanin satama on rahtimäärältään Etelä-Korean suurin satama ja kuului vuonna 2011 maailman 15 suurimman rahtisataman joukkoon. Konttisatamana Busan oli tuolloin maailmanlistan 5. suurin satama. Sataman jakaa Yeongsaari, joka on yhteydessä mantereeseen nostosillalla. Sataman suurempaa itäosaa käytetään ulkomaankaupan tarpeisiin ja pienempää läntistä kalastukseen. Hieman länteen alkuperäisestä satamasta sijaitsee uusi konttisatama, jonka rakentaminen alkoi 1990-luvulla. Sen ensimmäisen osa avattiin vuonna 2006.
Busanin teollisuuden aloihin kuuluvat laivanrakennus-, auto-, elektroniikka-, teräs-, keraaminen, kemikaali- ja paperiteollisuus. Kaupungin teollisuuspuistoissa toimii useita korkean teknologian yrityksiä. Turismin merkitys on myös kasvanut. Kaupungin matkailukohteita ovat esimerkiksi Haeundaen rannan kuumat lähteet, sekä Songjeongin ja Kwangallin rannat kaupungin itäosassa.
Busanilla on lukuisia ystävyyskaupunkeja ympäri maailmaa:
Cayenne
Cayenne on Etelä-Amerikassa sijaitsevan Ranskan Guayanan hallintoalueen ja sen itäosat muodostavan Cayennen arrondissementin keskuskaupunki. Kaupungissa asui 58 004 asukasta (2006).
Cayenne on perustettu vuonna 1664. Siellä on vanhoja sokerinjalostamoja, lisäksi kaupungissa jalostetaan katkarapuja.
Kaupunkia ja kokoa Ranskan Guyanaa palvelee Cayenne – Félix Ebouén lentoasema (). Se sijaitsee Matouryn kunnassa, linnuntietä noin 13,5 kilometriä Cayannesta etelälounaaseen.
Cayennepippuri
Cayennepippuri (Suomessa käytetään myös väärää kirjoitusasua cheyennepippuri) on "Capsicum annuum" -sukuisen paprikakasvilajikkeen hedelmä. Lajike on lähtöisin Väli-Amerikasta ja Etelä-Amerikan pohjoisosasta. Suomessa tällä nimellä myytävä mauste voi nykyään sisältää lähes mitä tahansa punaista chiliä eikä pelkistä cayenne-lajikkeen hedelmistä tehtyä jauhetta. Sen sisältämä kapsaisiini aiheuttaa polttavan tunteen suussa, mutta sillä on terveellisenä pidettyjä ominaisuuksia.
Käsinpoimitut hedelmät joko kuivataan ja jauhetaan tai murskataan ja leivotaan "kakuiksi", jotka jauhetaan.
"Cayenne" on muunnos Tupi-intiaanien chilikasvista käyttämästä nimityksestä "kuyinha". Ranskan Guayanan pääkaupungin Cayennen ja läheisen Cayenne-joen nimet ovat samaa alkuperää.
Džava
Džava () tai Dzau () on kaupunkityyppinen taajama ("daba") Georgiasta irtautuneessa Etelä-Ossetiassa. Georgian aluejaon mukaan se kuuluu Šida Kartlin alueen Džavan piirikuntaan, Etelä-Ossetian aluejaon mukaan se on taas vastaavan Dzaun piirin keskuspaikkakunta. Džava sijaitsee Suuren Kaukasuksen etelärinteillä, Etelä-Ossetian pääkaupungin Tskhinvalin pohjoispuolella Didi Liakhvi-joen varrella.
Etelä-Ossetian väestötiedot ovat politisoituneita ja niitä on vaikea varmistaa, mutta riippumattoman venäläisen tutkijan mukaan taajamassa lienee noin muutama tuhat asukasta. Venäjän armeijalla on Venäjän–Georgian sodan jäljiltä taajamassa tukikohta. Etelä-Ossetian konflikti ja Ratšan maanjäristys 1991 aiheuttivat alueella tuhoja.
Tetritsqaron piirikunta
Tetritsqaron piirikunta () on piirikunta Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgian eteläosassa. Piirikunnassa on noin 26 200 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 1 174 neliökilometriä. Piirikunta rajautuu lännessä Tsalkan ja Dmanisin, etelässä Bolnisin ja Marneulin, idässä Gardabanin ja pohjoisessa Mtskhetan ja Kaspin piirikuntiin. Sen keskus on Tetritsqaron (Tetri Tsqaron) kaupunki, jonka lisäksi siellä on Manglisin kaupunkityyppinen taajama ja 78 kylää.
Tetri tsqaron alue on pääosin vuoristoa. Maasto nousee piirikunnan alueella idästä länteen 400 metristä 1 400 metrin korkeuteen. Algeti-joki virtaa piirikunnan läpi ja Khrami sen etelärajalla. Nimi Tetri tsqaro tarkoittaa ”valkoinen lähde”. Tbilsin ja Akhalkalakin välinen rautatie kulkee Tetri tsqaron kaupungin kautta.
Alueella on useita historiallisia kohteita, kuten Samšvilden linnoitus ensimmäiseltä vuosituhannelta eaa.–1700-luvulta, Gudarekhin luostari 1200-luvulta ja Pitaretin luostari 1200-luvulta.
Qvarelin piirikunta
Qvarelin piirikunta () on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa. Piirikunnassa on 37 100 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 1 001 neliökilometriä. Piirikunta sijaitsee Kaukasuksen etelärinteiden ja Alazanin jokilaakson alueella. Se rajautuu pohjoisessa Venäjään, idässä Lagodekhin, etelässä Gurdžaanin ja lännessä Telavin piirikuntiin. Sen keskus on Qvarelin kaupunki.
Piirikunnassa on 20 kylää. Se on tärkeää viininviljelyaluetta ja tunnetaan esimerkiksi Kindzmarauli-viinistä. Muita elinkeinoja ovat maatalous ja karjankasvatus. Piirikunnan alueella on myös useita mineraalivesilähteitä.
Qvarelin alueella on useita nähtävyyksiä. Alueella sijaitseva Gremi toimi Kakhetin kuningaskunnan pääkaupunkina 1500- ja 1600-luvuilla. Nekresin luostarikompleksi sijaitsee vuorostaan Šildan kylän lähistöllä ja oli keskiajalla yksi maan tärkeimmistä kulttuurikeskuksista. Sen vanhin rakennus on kappeli 300-luvulta. Qvarelin kaupungissa on Ilia Tšavtšavadzen talomuseo ja Kote Mardžanišvilin talomuseo.
Abaša
Abaša () on kaupunki Abašan piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin alueella Georgiassa. Kaupunki on piirikuntansa keskus ja siellä on noin 6 400 asukasta (vuonna 2002). Se sijaitsee Tbilisistä Suhumiin johtavan rautatien varrella. Kaupungissa ovat syntyneet kirjailija Konstantine Gamsakhurdia ja taidemaalari Radiš Tordia.
Abašan kaupunki liitetään erityisesti neuvostokauden talouskokeiluun, jonka aloitti Georgian kommunistisen puolueen pääsihteeri Eduard Ševardnadze 1970-luvulla. Vuonna 1971 Ševardnadze ryhmitteli kaikki alueen maataloustuotantolaitokset, myös kolhoosin, saman hallinnon alle. Samaan aikaan kaikki maatöissä olevat saivat materiaalisia ja taloudellisia etuja. Kokeilu paransi alueen tilannetta ja johti tuotannon nopeaan kasvuun, vaikka Abašan piirikunta oli aiemmin ollut erittäin köyhää aluetta. Kokeilu oli Neuvostoliiton ensimmäinen yksityisyritys Leninin jälkeen. 1980-luvulla "Abašan kokeilua" laajennettiin eri puolille Georgiaa vaihtelevalla menestyksellä.
Sarah Bernhardt
Sarah Bernhardt (22./23. lokakuuta 1844 – 26. maaliskuuta 1923) oli ranskalainen näyttelijä. Häntä pidetään 1800-luvun loppupuolen merkittävimpänä ranskalaisena näyttelijänä ja yhtenä näyttämötaiteen historian suurimmista nimistä.
Benhardt syntyi Pariisissa vuonna 1844 Henriette Rosine Bernard -nimisenä hollantilaiselle juutalaiselle kurtisaanille Judith Van Hardille, joka tunnettiin myös nimellä ”Youle”. Lapsen isä oli Edouard Bernard, ranskalainen juristi, ja Henriette koulutettiin ranskalaisissa katolisissa sisäoppilaitoksissa. Elättääkseen itsensä hän yhdisti varhaiseen näyttelijänuraansa kurtisaanina toimimisen – noina aikoina molempia aloja pidettiin paheksuttavina.
Bernhardtin näyttelijänura alkoi vuonna 1862, lähinnä komedianäytelmissä. Kuuluisa hänestä tuli Euroopan näyttämöillä 1870-luvulla, ja pian hän oli haluttu esiintyjä kaikkialla Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ollen mahdollisesti 1800-luvun kuuluisin näyttelijä. Bernhardt tunnettiin vakavana draamanäyttelijänä.
Vaikka Bernhardt olikin pääasiallisesti teatterinäyttelijä, hän teki useita äänitteitä erilaisiin produktioihin. Eräs varhaisimmista oli Jean Racinen "Faidran" lukeminen Thomas Edisonin kotona New Yorkin -vierailulla 1880-luvulla. Monialaisena Benhardt harrasti teatterin lisäksi taiteista myös kuvataiteita, kuten maalausta ja kuvanveistoa, sekä poseerasi mallina Antonio de La Gandaralle. Lisäksi hän julkaisi kirjoja ja näytelmiä.
Tšekkiläinen taiteilija Alfons Mucha teki useita ikonisia art nouveau -suuntausta edustavia mainoksia ja julisteita Bernhardtista.
Vuonna 1915 Benrhardtin oikea jalka amputoitiin sen vahingoituttua vakavasti kymmenen vuotta aiemmin. Hän joutui pyörätuoliin useiksi kuukausiksi. Siitä ja puisen jalkaproteesin tarpeesta huolimatta hän jatkoi uraansa.
Bernhardt kuoli poikansa Mauricen käsivarsille vuonna 1923 ja on haudattu Pariisiin La Père Lachaisen hautausmaalle.
Sahramit
Sahramit ("Crocus"), joita kutsutaan myös krookuksiksi, ovat suku monivuotisia mukulakasveja, jotka ovat kotoisin Egeanmeren alueelta ja Keski-Aasiasta. Eräs sahramilaji kukkii aikaisin keväällä ja on siksi puutarhureiden suosiossa. Maustesahramin ("Crocus sativus") luoteista saadaan keltaista, hyvin arvokasta sahramimaustetta. Suomessa sahrameita voi kasvattaa ongelmitta Keski-Suomea myöten, mutta pohjoisempana ne tulee suojata talvisin esimerkiksi havukatteella.
Sahramin talvehtiva osa on mukulamainen maavarsi. Sahrameilla on kapean tasasoukat, ruohonvihreät lehdet, joissa useimmilla lajeilla on keskellä valkeita juovia. Kukkien terälehdet ovat pystyt ja niitä on useissa eri väreissä. Yleensä värit ovat vahvoja ja selkeitä. Muodostaa sivumukuloita.
Pihoissa sahramit ovat erittäin helppohoitoisia. Sopiva kasvupaikka on yleensä aurinkoinen tai puolivarjoinen ja maaperä vettä läpäisevä. Sahrami ei useinkaan siedä voimakaskasvuisia kasveja lähellään. Sahramit tarvitsevat lajikkeesta riippuen vain joko hieman lannoitusta syksyllä tai talvella, osa pärjää ilman erityistä hoitoa. Keväällä kukinnan jälkeen, kun vain lehdet ovat jäljellä, sahrameita tulisi lannoittaa esimerkiksi ohuella kompostimultakerroksella. Sahramit kukkivat paikasta riippuen heti kun maasta on routa kaikonnut, yleensä huhtikuun aikana. Syyssahrami kukkii vasta syksyllä.
Jos sahramia halutaan kasvattaa sisällä, se tarvitsee lepoajan kukkiakseen. Mukulat istutetaan syksyllä ruukkuihin ja laitetaan pimeään ja viileään (n. 1–5 °C). Mukulat eivät saa päästä jäätymään ja mullan tulee olla jatkuvasti hiukan kostea.
Tammikuussa ruukut siirretään 8-10 °C:n lämpöön, mutta ne pitää edelleen pitää pimeässä. Muutaman viikon kuluttua lehdet alkavat kasvaa ja sen myötä myös nuput. Silloin ruukun voi siirtää valoisaan ja lämpimämpään paikkaan. Jos kukinnan halutaan olevan pitkä, tulisi kasvi pitää 10–15 °C:n lämmössä.
Jos seudulla on paljon peltomyyriä ja rusakoita, sahramien suojausta kannattaa harkita. Sekä sahramin lehdet että sipulit kelpaavat edellä mainituille eläimille.
Osa lajikkeista (esimerkiksi keltasahrami) lisääntyy itse sivumukuloista, osan lisäys on vaativaa ja aikaavievää, kuten kevätsahramin, joka alkaa siementää vasta parin vuoden päästä, osaa voi itse kylvää ja jakaa (esimerkiksi syyssahrami), ja osa siementää itse, kuten tähtisahrami.
Eri lajeja on vajaat 100. Sahrameihin kuuluvat muun muassa seuraavat lajit:Yleisimpiä sahramiristeymiä ovat lisäksi:
Idänkaupan vuorineuvos
Idänkaupan vuorineuvokset olivat Suomen ja Neuvostoliiton välisen bilateraalikaupan aikana niitä suomalaiskonsernien pääjohtajia, jotka kävivät aktiivista idänkauppaa. Idänkaupan vuorineuvoksiin kuuluivat muun muassa valtiollisen terästehdas Rautaruukin vuorineuvos Helge Haavisto, metalliteollisuuskonserni Wärtsilän vuorineuvos Wilhelm Wahlforss sekä myöhemmin ministeri Tankmar Horn, rakennuskonserni Polarin vuorineuvos Kauko Rastas, valtiollisen öljy-yhtiö Nesteen vuorineuvos Uolevi Raade, valtiollisten metsäteollisuusyhtiö Enso-Gutzeitin ja Valmetin ministeri Olavi J. Mattila sekä monialayritys Nokian vuorineuvos Kari Kairamo.
Idänkaupan vuorineuvoksia on leikillisesti kutsuttu puhekielessä punaisiksi vuorineuvoksiksi, koska kaupan muoto oli Neuvostoliiton kanssa käytävä periaatteeltaan sosialististen maiden väliseen tavaranvaihtoon perustuva valtioiden välinen bilateraalikauppa, missä viisivuotissuunnitelmaan liittyvät kaupat tarkennettiin vuosittaisilla tavaranvaihtopöytäkirjoilla.
Aikakauteen kriittisesti suhtautuva entinen SDP:n eduskuntaryhmään kuulunut kansanedustaja Lasse Lehtinen on kirjoittanut idänkauppaan liittyvän humoristisen kirjan "Punainen vuorineuvos". Kirjasta piti tulla ensiksi MTV:lle televisiosarja, mutta osittain aiheen arkaluonteisuuden vuoksi se jätettiin tekemättä.
Peter Bagge
Peter Bagge (s. 11. joulukuuta 1957 Peekskill, New York) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Bagge käyttää tarinoissaan usein mustaa huumoria ja hänen piirrostyylinsä on liioittelevan animaatiomainen. Tarinat ammentavat aiheensa usein nuorten aikuisten vaikeuksista ja haluttomuudesta aikuistua ja keskiluokkaistua.
Baggen tunnetuin sarjakuva on vuodesta 1990 alkaen ilmestynyt Hate, joka kuvaa Buddy Bradleyn ja tämän ystävien elämää sijoittuen aluksi grunge-boomin aikaiseen Seattleen ja myöhemmin New Jerseyn lähiöihin. Hänen tuotantonsa edustaa underground-sarjakuvaa ja Bagge toimittikin suuntauksen tunnetuimman tekijän, Robert Crumbin, Weirdo-lehteä vuodesta 1983 vuoteen 1986.
Uvby
uvby on UBV-järjestelmän kanssa kilpaileva tähtien
väri-indeksijärjestelmä jonka kehitti Bengt Strömgren, jossa tähden väri määritetään neljällä värillä, jotka ovat ultraviolet, violet, blue, yellow eli ultravioletti, violetti, sininen ja keltainen.
Tältä pohjalta voidaan määritellä väri-indeksit u-v, v-b ja b-y sekä c = (u-v) - (v-b) ja m = (v-b) - (b-y). uvby:n kanssa kilpailee monia muita väri-indeksijärjestelmiä joista tunnetuimpia ovat UBVRI ja DDO.
Báthory
Báthory () oli unkarilainen aatelissuku, joka kuului Gutkeled-klaaniin. Suku nousi keskiajalla huomattavaan asemaan Keski-Euroopassa.
Giuseppina Strepponi
Clela Maria Josepha (Giuseppina) Strepponi (s. Lodossa 8. syyskuuta 1815, k. Bussetossa 14. marraskuuta 1897) oli tunnettu lombardialainen sopraano ja Giuseppe Verdin vaimo. Strepponi opiskeli Milanon konservatoriossa ja lauloi Itävallassa usean vuoden ajan. Hän debytoi La Scalassa vuonna 1839. Hän alkoi tapailla Verdiä, joka oli hieman aikaisemmin jäänyt leskeksi hänen ensimmäisen vaimonsa Margherita Barezzin kuoltua. Hän lauloi pääroolin monissa säveltäjän uran ensimmäisistä oopperoista, mm. Nabuccossa. Strepponi ja Verdi menivät naimisiin 1859 asuttuaan sitä ennen yhdessä jo 12 vuotta. Hänen kirjeenvaihtonsa on näytellyt tärkeää roolia Verdin elämän tutkimuksessa.
Chomskyn normaalimuoto
Tietojenkäsittelytieteessä formaali kielioppi on Chomskyn normaalimuodossa jos ja vain jos sen kaikki produktiot ovat muotoa
missä A, B ja C ovat välikkeitä, α on päätemerkki, S lähtösymboli ja ε tyhjä merkkijono. Kieliopin välikkeistä vain S saa olla tyhjentyvä eli tuottaa tyhjän merkkijonon.
Jokainen Chomskyn normaalimuodossa oleva kielioppi on yhteydetön, ja kääntäen jokainen yhteydetön kielioppi voidaan muuttaa Chomskyn normaalimuotoon. Chomskyn normaalimuodossa olevassa kieliopissa merkkijonon pituus kasvaa jokaisessa johdon askelessa yhdellä, minkä vuoksi n merkkiä pitkän merkkijonon johto on aina 2n-1 askelta. Koska lisäksi kieliopissa yhden välikkeen voi korvata täsmälleen kahdella muulla välikkeellä, Chomskyn normaalimuodossa olevan kieliopin jäsennyspuut ovat binääripuita, joiden korkeus on enintään merkkijonon pituus.
Näiden ominaisuuksien muoksi monet tietojenkäsittelyteorian sovellukset hyödyntävät Chomskyn normaalimuotoa. Esimerkiksi CYK-algoritmi, joka ratkaisee voidaanko annettu merkkijono tuottaa kieliopista vai ei, edellyttää kieliopin olevan Chomskyn normaalimuodossa.
Chomskyn normaalimuoto on nimetty kielitieteilijä Noam Chomskyn mukaan, joka keksi myös Chomskyn hierarkian.
Olkoon G = {V, Σ, P, S) yhteydetön kielioppi. Chomskyn normaalimuodossa lähtösymboli S ei saisi esiintyä minkään produktion oikealla puolella. Tämän poistamiseksi otetaan käyttöön uusi lähtösymboli S' ja kirjoitetaan uusi produktio S' → S. Tämän jälkeen G:stä poistetaan kaikki ε-produktiot ja yksikköproduktiot eli sellaiset produktiot, joissa välike tuottaa ainoastaan yhden muun välikkeen. 
Kutakin päätemerkkiä kohden kielioppiin lisätään nyt uusi välike formula_5 ja produktio formula_6. Korvataan produktioissa esiintyvät päätemerkit näillä uusilla välikkeillä. Nyt kieliopin kaikki produktiot ovat muotoa formula_7 ja formula_8, formula_9. Jälkimmäiseen luokkaan kuuluvat produktiot, joissa formula_10, korvataan nyt seuraavilla uusilla produktioilla: formula_11, formula_12 kaikilla formula_13 ja formula_14. Tässä formula_15 ovat uusia välikkeitä. Enemmän kuin kaksi välikettä tuottavien produktioiden oikeat puolet pilkotaan siis kahden välikkeen pituisiin osiin, jotka nimetään omiksi välikkeikseen, ja kielioppiin lisätään uusia välikkeitä vastaavat produktiot.
Enrico Tamberlik
Enrico Tamberlik (16. maaliskuuta 1820 Rooma – 13. maaliskuuta 1889 Pariisi) oli italialainen tenori. Hän aloitti uransa Teatro San Carlossa, Napolissa 1841. Italian lisäksi hän lauloi mm. Venäjällä, Portugalissa ja Espanjassa. Tamberlik myötävaikutti Giuseppe Verdin "Kohtalon voiman" syntymiseen ja hän myös lauloi oopperan päätenoriosan sen kantaesityksessä Pietarissa 1862.
Cavatina
1700-luvulla alkunsa saanut termi cavatina tarkoittaa lyyrisen oopperan laulua tai aariaa, joka rakentuu, vastakohtana da capo -aarialle, vain yhdestä osasta.
Syyspäiväntasaus
Syyspäiväntasaus on hetki, jolloin Aurinko siirtyy taivaanpallon pohjoiselta puoliskolta eteläiselle. Se on joko 22. syyskuuta tai 23. syyskuuta. Aurinko on silloin zeniitissä päiväntasaajalla. Käyttöyhteydestä riippuen syyspäiväntasauksella voidaan tarkoittaa joko kellonlyömää, jona Aurinko siirtyy pois kyseiseltä pallonpuoliskolta tai koko vuorokautta, jonka aikana siirtyminen tapahtuu.
Sekä kevät- että syyspäiväntasauksessa aika auringonnoususta auringonlaskuun on 12 tuntia koko maapallolla.
Syyspäiväntasauksen ajankohdat Suomessa vuosina 2000–2020. Kellonajat ovat muodossa UTC + 3 eli Suomen kesäaikaa.
Kyösti Karjula
Kyösti Juhani Karjula (s. 8. toukokuuta 1952 Oulu) on suomalainen keskustalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1995–2011. Eduskuntatyön lisäksi hän on ollut Pohjois-Suomen Kehityskeskus Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1983 ja maatalousyrittäjänä Lumijoella vuodesta 1978. Koulutukseltaan Karjula on agronomi, valmistunut Helsingin yliopistosta 1976.
Karjula valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan 1995. Hän on yli 15 vuoden eduskuntatyön aikana toiminut eri valiokunnissa. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle.
Tulevaisuusvaliokuntaan hän on kuulunut alusta alkaen. Työelämä- ja tasa-arvovaliokuntaan hän kuului vuoteen 2006 asti. Valitsijamiehistössä hän oli vuodet 1995–1999. Vaalikauden 2003 eduskunnassa (7 077 ääntä) hän oli Keskustan eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana 2003–2006 ja kauppa- ja teollisuusjaoston puheenjohtajana vuosina 2003–2007. Valtion vakuusrahaston valtuustossa hän on ollut jäsenenä vuodesta 1996 ja ollut sen puheenjohtaja 2007 alkaen.
Vuoden 2007 vaaleissa (6 016 ääntä) valitussa eduskunnassa hän on toiminut valtiovarainvaliokunnassa, tulevaisuusvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa sekä työ- ja elinkeinojaostossa, kunta- ja terveysjaostossa että valtion vakuusrahaston valtuustossa. Valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana hän oli 3. huhtikuuta – 2. toukokuuta 2007, josta siirtyi työ- ja elinkeinojaoston puheenjohtajaksi 4. toukokuuta 2007 alkaen.
Eduskuntatyön ulkopuolella Karjula on ollut muun muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuustossa vuosina 1996–2000. Hänet asetettiin Keskustan ehdokkaaksi eurovaaleihin 2009, joissa hän sai 29 387 ääntä ja jäi toiselle varasijalle. Omasta eduskuntavaalien vaalipiiristään Oulusta hän sai noin 15 % äänistä ja oli 18 329 äänellään piirin ääniharava.
Työuransa hän aloitti Lapin läänin maatalouskeskuksen suunnitteluagronomina 1976–1977. Viljelijänä hän on ollut vuodesta 1978. Karjula oli Polarvihannes oy:n toimitusjohtaja 1978–1981, Oulun yliopiston yrittäjäkoulutuksessa 1982–1984 ja vuodesta 1983 Pohjois-Suomen kehityskeskus Oy:n toimitusjohtajana.
Karjulan vanhemmat olivat Johan Karjula ja Eeva o.s. Tuomaala. Karjulalle on vaimonsa kotiäiti Eila Marjatan (o.s. Ylielsilä, avioituivat 1973) kanssa syntynyt suurperhe: kolmetoista poikaa ja viisi tyttöä. Esikoinen syntyi 1974, kuopus 2001. Poika Jaakko kuoli vuonna 2009.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Karjula on vanhoillislestadiolainen ja sotilasarvoltaan yliluutnantti. Kyösti Karjula toimii myös saarnaajana..
Kuvataiteen yliopistotutkinnot
Kuvataidetta voi Suomessa yliopistotasolla opiskella Kuvataideakatemiassa Helsingissä. Alalla voi suorittaa seuraavat tutkinnot:Alalla ei ole lisensiaatin tutkintoa. Aiemmin oli alemman tutkinnon nimenä yksinkertaisesti kuvataiteen tutkinto, ja ylemmän tutkinnon nimenä Kuvataideakatemian loppututkinto.
Kuvataiteen kandidaatti
Kuvataiteen kandidaatti on alempi yliopistollinen korkeakoulututkinto, jonka laajuus on 210 opintopistettä. Tutkinnon voi suorittaa 3,5 vuodessa. Yleensä opiskelijat kuitenkin valitaan perusvalinnassa 5,5 -vuotiseen kuvataiteen maisterin tutkintoon johtavaan koulutukseen, jolloin kuvataiteen kandidaatin tutkinto on välitutkinto.
Tutkintoon kuuluvat alat ovat:
Tila-aikataide jakautuu kolmeen suuntautumisvaihtoehtoon: valokuva, liikkuva kuva sekä paikkasidonnaiset taiteet. Kuvataiteen kandidaatin tutkinnon voi suorittaa Kuvataideakatemiassa.
Kuvataiteen maisteri
Kuvataiteen maisteri on yliopistollinen ylempi korkeakoulututkinto, jonka laajuus on 120 opintopistettä. Tutkinnon voi suorittaa 2 vuodessa. Kuvataiteen maisterin tutkinnon voi suorittaa hakemalla siihen erillisvalinnassa, mutta yleensä sitä edeltävät kuvataiteen kandidaatin opinnot, jotka ovat laajuudeltaan 210 opintopistettä ja kestävät 3,5 vuotta.
Tutkintoon kuuluvat koulutusohjelmat ovat:
Tila-aikataide jakautuu lisäksi kolmeen suuntautumisvaihtoehtoon: valokuva, liikkuva kuva sekä paikkasidonnaiset taiteet. Kuvataiteen maisterin tutkinnon voi suorittaa Kuvataideakatemiassa.
Rinnankorkeusläpimitta
Rinnankorkeusläpimitta on puun läpimitta. Se mitataan 1,3 metrin (130 cm:n) korkeudelta lähtöpisteestä, joka on ylin tyveä laajentavan, katkaisua haittaavan juurenhaaran niska tai ellei sellaista ole, maanpinnan raja puun tyveä vasten. Mittaus suoritetaan eteen sattuvalta puolelta kuoren päältä yleensä 1 cm:n tasaavin luokin. Poikkeustapauksissa voidaan käyttää 2 cm:n tasaavaa luokitusta.
Peter Enckelman
Peter Enckelman (s. 10. maaliskuuta 1977 Turku) on suomalainen entinenjalkapallomaalivahti.
Enckelmanin isä Göran Enckelman on entinen maajoukkuemaalivahti.
Enckelman on Turun Palloseuran kasvatti, ja pelasi ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa seuran edustusjoukkueessa 10. syyskuuta 1995 HJK:ta vastaan.
Enckelman siirtyi TPS:stä Valioliigan Aston Villaan helmikuussa 1999. Ensiesiintymisensä hän teki 11. syyskuuta 1999 Arsenalia vastaan pelatussa ottelussa. Enckelman sai kaudella 1999–2000 suhteellisen paljon peliaikaa joukkueen toisen maalivahdin David Jamesin loukkaantumisten vuoksi. Jamesin lähdettyä seurasta Aston Villa hankki maalilleen tanskalaisen Peter Schmeichelin, jonka jälkeen Enckelman ei saanut peliaikaa käytännössä lainkaan. Uudeksi manageriksi tullut Graham Taylor siirsi kuitenkin Schmeichelin 2002 loppukaudesta sivuun joukkueesta, ja Enckelman nousi Aston Villan ykkösmaalivahdiksi.
Enckelman sai kyseenalaista kuuluisuutta päästettyään kaudella 2002–2003 erään Valioliigan kaikkien aikojen erikoisimmista maaleista. Birminghamia vastaan pelatussa ottelussa Aston Villan puolustaja Olof Mellberg heitti pallon sivurajaheitosta Enckelmanille, mutta hän ei saanut palloa haltuun, vaan se lipui maaliin Enckelmanin jalan alta. Virheet maalin suulla jäivät mieliin ja tämän kauden jälkeen Enckelman putosi takaisin penkille.
Marraskuussa 2003 Enckelman lainattiin Blackburn Roversiin kuukaudeksi, sillä Rovers kärsi maalivahtiensa loukkaantumisista. Tammikuussa 2004 sopimus muutettiin pysyväksi. Enckelman joutui kuitenkin Brad Friedelin varjoon Roversin kakkosmaalivahdiksi, eikä pelannut pelannut pariin vuoteen otteluakaan. Tammikuussa 2008 Enckelman siirtyi lainasopimuksella Mestaruussarjan Cardiff Cityyn hakemaan peliaikaa. Cardiffissa Enckelman sai runsaasti peliaikaa ja ylsi joukkueineen Wembleyllä pelattuun FA Cupin loppuotteluun, jossa Portsmouth kuitenkin oli parempi maalein 1–0.
Enckelman on pelannut Suomen maajoukkueessa 12 ottelua.
Enckelman asuu Turussa, toimii kenttämyyjänä kansainvälisessä kuriiriyhtiössä, on naimisissa ja hänestä tuli toukokuussa 2018 tyttövauvan isä.