hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Helsingin yliopiston Viikin normaalikoulu
Helsingin yliopiston Viikin normaalikoulu on Helsingin Viikissä, Latokartanossa sijaitseva, peruskoulun alaluokat 1–6 ja yläluokat 7–9 sekä lukion käsittävä koulu. Se on Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisen tiedekunnan erikoisyksikkö ja toimii normaalikouluna eli opetusharjoittelukouluna. Koulussa auskultoivat sekä luokanopettajat että aineenopettajat, toisin kuin yliopiston toisessa harjoittelukoulussa Helsingin normaalilyseossa, jossa auskultoivat vain aineenopettajat.
Viikin normaalikoulussa on noin 940 oppilasta ja 90 opettajaa; se on yksi Suomen suurimmista yhtenäiskouluista. Koulun johtavana rehtorina toimii kasvatustieteen tohtori Tapio Lahtero.
Koulun toimintaa leimaa Viikin kaupunginosaan laajemminkin liitetty ekologisuus. Keväällä 2008 koulu sai ensimmäisenä yliopistollisena opettajankoulutusyksikkönä kestävän kehityksen sertifikaatin.
Viikin normaalikoulu on historialtaan yksi Helsingin vanhimmista, joskin Suomen ensimmäinen suomenkielinen tyttökoulu oli perustettu Jyväskylään 1864. Helsingin Suomalainen Tyttökoulu perustettiin vuonna 1869 yksityisenä tyttökouluna. Sen perustivat yliopiston lehtori Bernhard Fredrik Godenhjelm ja hänen vaimonsa Ida Godenhjelm. Koulu valtiollistettiin 1886, ja siitä tuli 1934 maan ainoa tyttönormaalilyseo eli opetusharjoittelukouluna toimiva tyttökoulu.
Ensimmäiset sata vuottaan koulu toimi Helsingin kantakaupungissa, vuodesta 1934 nimellä Tyttönormaalilyseo. Vuonna 1884 koulu sai käyttöönsä Sebastian Gripenbergin suunnitteleman koulurakennuksen Helsingin Kampissa osoitteessa Bulevardi 8 (Yrjönkatu 18). Myöhemmin koulu toimi Runeberginkadulla Etu-Töölössä rakennuksessa joka on sittemmin ollut Kauppakorkeakoulun käytössä. Vuonna 1969 se siirtyi Etelä-Haagan esikaupunkiin ja alkoi samalla ottaa myös poikaoppilaita ja muuttui siten tyttökoulusta yhteiskouluksi. Peruskoulu-uudistuksen yhteydessä 1974 koulusta tuli Helsingin yliopiston alainen opetusharjoittelukoulu, ja samalla siihen liitettiin myös peruskoulun alaluokat. Vuonna 2003 koulu siirtyi Viikkiin yliopiston Viikin kampuksen yhteyteen. Tällöin se sai modernin koulurakennuksen, jossa kaikki luokka-asteet pääsivät ensi kerran saman katon alle, ja otti samalla käyttöön nykyisen nimensä.
Kirsi Salo
Kirsi Salo (s. 7. helmikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen televisiopersoona, hyvinvointivalmentaja ja kauppatieteiden maisteri. Hän luennoi ja kurssittaa hyvinvoinnin teemoista ja on tehnyt Suomen ensimmäisen tantrisen verkkokurssin pareille. Salo on tuonut Suomessa voimakkaasti esiin tantran hyötyjä emotionaalisen eheytymisen työvälineenä. Aiemmin hän on työskennellyt rahoitusalalla, muun muassa osakkaana GF Money Oy:ssä sekä talousvalmentajana nettivälittäjä Nordnetissä. Hän aloitti uransa MTV3-kanavan "Talousuutiset"-ohjelmassa ja siirtyi myöhemmin Neloselle uutistenlukijaksi. Vuonna 2002 MTV3:lla alkoi Salon juontama "Heikoin lenkki" -visailuohjelma, jota jatkettiin kolme vuotta. Se keräsi parhaimmillaan yli 700 000 katsojaa. Heikoimmassa lenkissä Salolla oli kärkäskielisen juontajan rooli.
Vuonna 2006 Kirsi Salo juonsi Sub-televisiokanavalla "Baari"-ohjelmaa. Syksyllä 2007 hän aloitti televisioruutuihin palaavan "Tupla tai kuitti" -ohjelman emäntänä. Salon viimeisin ohjelma on Nelosen reality-sarja "Kirsi ja himoshoppaajat", jossa hän Terhi Majasalmen kanssa auttaa ihmisiä huolehtimaan taloudestaan.
Salo on ollut kihloissa rockmuusikko Sammy Aaltosen kanssa. Pariskunnalla on kaksi yhteistä poikaa.
Vuonna 2017 Kirsi Salo kertoi ostaneensa talon ja maata Kolumbiasta ja perustavansa sinne ekokylän ja hyvinvointikeskuksen.
Lost Wishes
Lost Wishes on The Cure -yhtyeen rajoitettu kasettijulkaisu, joka sisältää neljä instrumentaalikappaletta. Kappaleet äänitettiin "Wish"-albumin äänitysten yhteydessä vuonna 1991. Kasetti oli saatavilla vain faneille postitilauksella. Kaikki siitä saadut tulot lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen.
Benjamín Mendoza y Amor Flores
Benjamín Mendoza y Amor Flores (s. 1935) on bolivialainen surrealistinen taidemaalari, joka yritti murhata paavi Paavali VI:n Manilan lentoasemalla Filippiineillä vuonna 1970.
Mendoza syntyi La Pazissa. Hän lähti kotimaastaan vuonna 1962. Vuosina 1962–1970 Mendoza asui Argentiinassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Hongkongissa ja Filippiineillä.
27. marraskuuta vuonna 1970 kello 9.30 aamulla hän yritti murhata papiksi pukeutuneena paavi Paavali VI:n puukolla, kun tämä oli noussut yksityiskoneesta Manilan lentoasemalla. 21. huhtikuuta vuonna 1971 Mendoza sai vankeustuomion. Hänet vapautettiin ja karkotettiin takaisin Boliviaan.
Leopardihai
Leopardihai ("Triakis semifasciata") on pienehkö (keskimäärin 1,5 metriä pitkä) hailaji, jota tavataan Tyynessämeressä Pohjois-Amerikan rannikolla hiekka- ja mutapohjaisissa vesissä 6-90 metrin syvyydessä. Se liikkuu pohjan lähistöllä, mutta on aktiivisempi kuin esimerkiksi merienkeli.
Leopardihain ruumis on hoikka ja pitkulainen. Selässä ja kyljissä on tummanruskeita laikkuja ja vatsa on valkoinen. Kuono on suhteellisen lyhyt ja sen alla on lyhyet viiksisäikeet.
Leopardihai saalistaa kaloja, äyriäisiä, nilviäisiä ja matoja, joita se löytää pohjasta viiksisäikeidensä avulla. Se itse voi joutua jonkin suuremman hailajin, esimerkiksi valkohain ("Carcharodon carcharias") saaliiksi. Leopardihai ei ole ihmiselle vaarallinen.
Leopardihai on ovovivipaarinen. Poikaset kuoriutuvat emon mahassa ja syntyvät 10-12 kuukauden kuluttua parittelusta. Kerralla poikasia voi syntyä enintään 33. Synnytysaika on huhti-toukokuussa.
Lamoraal van Egmont
Lamoraal I graaf van Egmont (myös Egmond) (1522–1568) oli flanderilainen kenraali ja valtiomies, joka vaikutti 1500-luvulla juuri ennen kahdeksankymmenvuotista sotaa. Hän syntyi Alankomaiden rikkaimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin kuuluvasta perheestä ja oli äitinsä puolelta Espanjan kuninkaan serkku. Hän peri vuonna 1542 veljensä tiluksen Hollannissa.
Espanjan armeijan palveluksessa hän voitti ranskalaiset vuosina 1557 ja 1558. Palkkioksi hänet nimitettiin vuonna 1559 Flanderin ja Artoisin valtionhoitajaksi. Yhdessä Vilhelm I Oranialaisen kanssa hän vastusti Espanjan inkvisitiota.
Filip II lähetti Alban herttuan Fernando Álvarez de Toledon Hollantiin, jolloin Vilhelm pakeni Brysselistä. Egmont ja Philip de Montmorency jäivät kuitenkin kotikaupunkiinsa. Alban herttua pidätytti heidät heti ja asetti syytteeseen maanpetoksesta. Vaikka Egmont pysyi kuninkaalleen uskollisena, hänet tuomittiin ja teloitettiin vuonna 1568.
Egmontin kreivi on Goethen näytelmän "Egmont" päähenkilö. Ludwig van Beethoven sävelsi näytelmään alkusoiton.
MAC-10
Ingram MAC-10 ("Military Armament Corporation Model 10") on yhdysvaltalainen konepistooli. Gordon B. Ingramin suunnittelema ase tuli markkinoille vuonna 1970. Enimmäkseen prässätystä teräslevystä valmistetun aseessa on niin kutsuttu teleskooppilukko ja terästangosta valmistettu teleskooppiperä. Aseessa on kiinteä, 100 jaardin (91 m) etäisyyteen asetettu tähtäin. Perä poistettuna tai sisääntyönnettynä aseen pituus on vain 269 mm. MAC-10 ei menestynyt kaupallisesti hyvin, vaikka jotkut erikoisjoukot kiinnostuivatkin siitä.
Aseen suurimmat ongelmat ovat valtava tulinopeus (jopa 1380 laukausta minuutissa) sekä lyhyestä piipusta ja kiinteästä tähtäimestä johtuva epätarkkuus. Samoin sen teleskooppiperä oli aivan liian hento, että sitä olisi voinut käyttää taistelutilanteessa. Valtava tulinopeus merkitsi sitä, että jos ampuja ei ollut tarkkana sarjojen pituudesta, hän saattoi helposti ampua koko lippaallisen kerralla tyhjäksi. Aseen katsottiin olevan riittävän tarkka vain noin 50 jaardin (45 m) etäisyyteen. Aseella on myös voimakas rekyyli, joka johtaa voimakkaaseen piipun kohoamiseen sarjoja ammuttaessa. Näistä syistä USA:n poliisi valitsi MP5:n sarjatuliaseekseen.
Gordon Ingram kehitti aseesta edelleen pienempikaliiberisen version MAC-11, joka ei sekään menestynyt kaupallisesti, mutta joka on aseharrastajien suosiossa.
Japanese Whispers
Japanese Whispers: The Cure Singles Nov 82:Nov 83 on The Curen kokoelmalevy, joka julkaistiin 6. joulukuuta 1983. Käytännössä se on singlejen "Let's Go to Bed", "The Walk" ja "The Lovecats" kokoelma. Muut kappaleet ovat singlejen b-puolia. Yksi tällä aikakaudella tehdyistä kappaleista, "Mr. Pink Eyes", jätettiin kokoelmasta pois. Japanese Whispersiä ei tulla uudelleenjulkaisemaan muiden The Cure -levyjen tapaan, sillä sitä ei pidetä oikeana studioalbumina vaan kokoelmana.
Intervalli (fysiikka)
Intervalli on kahden tapahtuman etäisyys neliulotteisessa aika-avaruudessa. Intervallissa lasketaan niin kahden tapahtuman etäisyys kuin niiden aikavälikin. Suhteellisuusteorian mukaan havaitsija, joka kulkee tietyllä nopeudella v suhteessa tapahtumaan, laskee jonkin tapahtuman etäisyydeksi ja ajaksi eri tuloksen, kuin henkilö, jonka nopeus saman tapahtuman suhteen on 0. Nämä muutokset näkyvät, kun siirrytään havaitsijasta toiseen Lorentzin muunnoksen avulla. Ne eivät kuitenkaan vaikuta intervallin arvoon. Intervalli on aina sama havaitsijan nopeudesta tai paikasta riippumatta. Intervalli s lasketaan alla olevalla kaavalla: tapahtumien etäisyyden r, valonnopeuden c ja tapahtumien aikavälin t avulla.
formula_1 
Intervalli ei ole normaali etäisyyden arvo kuin esimerkiksi metri, koska se voi saada myös negatiivisia arvoja. Intervalli on yksi toimiva tapa todistaa Lorentzin muunnoksen kaavat oikeiksi, koska intervalli ei muutu, kun siirrytään näiden avulla koordinaatistosta (havaitsijasta) toiseen.
Anton Soini
Anton Johan Soini (oikea etunimi Antti, sukunimi vuoteen 1912 "Kyyriäinen"; 9. joulukuuta 1888 Iisalmi – 29. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Soini aloitti uransa Iisalmen teatterissa muun muassa Kalle Viherpuun kanssa. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa Helsingin Työväen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja toimi muun muassa Sörnäisten Työväen Näyttämön ja Vaasan Työväen Teatterin johtajana. Soini esiintyi paljon teatterissa ja elokuvissa. Hänet tunnettiin usein kasvojensa avulla. Soini oli sivuroolien erikoismies, ja teki sivurooleja paljon varsinkin Pekka Puupää -elokuvissa ja Niskavuori-elokuvissa.
Hänen suurimmat roolinsa olivat vaskiseppä Grönberg kadonneessa elokuvassa "Tee työ ja opi pelaamaan" (1936) ja Pietolan isäntä vuoden 1951 "Tukkijoella"-elokuvassa.
Anton Soini oli naimisissa Hilma Mäkeläisen kanssa vuosina 1924–1936. Avioliitosta syntyi kolme lasta: Armas (1924–1924), Maire (s. 1925) ja Aimo (s. 1929).
Lowen oireyhtymä
Lowen oireyhtymä on X-kromosomin kautta resessiivisesti periytyvä perinnöllinen sairaus, joka johtaa näkö- ja kehitysvammaisuuteen. Lisäksi siihen kuuluu munuaisvaurio ja luustovikoja, monesti myös kouristuksia. Sairautta esiintyy ainoastaan pojilla.
Lowen oireyhtymä on hyvin harvinainen – se kuvattiin ensimmäistä kertaa 1950-luvulla Bostonissa, ja nykyisin on todettu viitisenkymmentä tapausta. Lowen oireyhtymää sairastavilla esiintyy puhekykyyn liittyviä ongelmia, ja silmäoireet (glaukooma yms) ja sokeus ilmenevät usein myöhemmällä lapsuusiällä.
Lowen oireyhtymästä kärsivät ovat yleensä keskitasoisesti/vaikeasti kehitysvammaisia. Sairauden ennuste ei ole kovin hyvä, sillä sen komplikaatiot saattavat johtaa kuolemaan jo varhaisella iällä. Muutoin elinajanodote on 30–40 vuoden paikkeilla.
Lowen oireyhtymään ei ole olemassa parantavaa hoitoa. Sairauden aiheuttava geenivirhe löydettiin vuonna 1992.
Seung-Hui Cho
Seung-Hui Cho, tunnettu myös nimellä Cho Seung-Hui (korealainen järjestys) ja Seung Cho () (18. tammikuuta 1984 Seoul, Etelä-Korea – 16. huhtikuuta 2007 Blacksburg, Virginia, Yhdysvallat) oli korealaisopiskelija, joka tappoi 16. huhtikuuta 2007 32 opiskelijaa ja lopulta itsensä Virginia Techin verilöylyssä Virginia Polytechnic Institute and State Universityssä.
Cho oli muuttanut vuonna 1992 kahdeksanvuotiaana Yhdysvaltoihin perheensä kanssa. He asettuivat Centrevilleen. Cho opiskeli englantia Virginia Techissa, mutta kertoi muun muassa huonetoverilleen opiskelevansa kauppatieteitä.
Ampumavälikohtaus on pahin oppilaitoksessa tapahtunut ampumalla tehty joukkosurma Yhdysvaltain historiassa. Cholla oli aseistuksenaan kaksi pistoolia ja runsaasti ammuksia. Cho oli eteläkorealainen, jolla oli pysyvä oleskelulupa Yhdysvalloissa.
Cho jätti huoneeseensa pitkän jäähyväisviestin, jossa hän haukkui kampuksen opiskelijoita "rikkaiksi pennuiksi", "petkuttajiksi" ja "irstailijoiksi". Opiskelijatoverit ja opettajat ovat kuvailleet Chota hiljaiseksi ja omissa oloissaan viihtyneeksi. Chon on kerrottu myös kirjoittaneen "karmivia ja groteskeja" tuotoksia. Eräät amerikkalaiset psykiatrian asiantuntijat ovat vahvasti epäilleet Chon olleen teot tehdessään vakavasti psyykkisesti sairas (psykoottinen, paranoidi ja grandioosi). Lukioaikaisten koulutovereiden mukaan Cho oli koulukiusattu. Westfieldissä lukiota käynyt Cho oli ujon oloinen ja hiljainen. Häntä pilkattiin hänen puhetavastaan. Cho kuitenkin kärsi valikoivasta puhumattomuudesta.
Tiedotusvälineet käyttivät aluksi nimeä hänen kansalaisuutensa perusteella korealaisittain "Cho Seung-hui", jossa sukunimi tulee ensin. Länsimainen versio, jota hän itse käytti ja mikä oli myös hänen opintorekisterissään ja ajokortissaan on "Seung-Hui Cho". Hänen perheensä on vahvistanut myös jälkimmäisen oikeaksi. "Seung Cho" -nimeä hän käytti kirjoittamiensa näytelmien "Richard McBeef" ja "Mr. Brownstone" yhteydessä.
Spede-Yhtiöt
Spede-Yhtiöt oli suomalainen Spede Pasasen perustama ja johtama elokuvia ja televisio-ohjelmia tuottava yritys. Spede-Yhtiöt on myyty MTV Oy:lle.
Speden muut firmat "Elokuvatuotanto Spede Pasanen", "Hupi-Klubi Oy", "Filmituotanto Spede Pasanen Oy", "Spede-Production Oy", "Amusement Films Oy", "Funny-Films Oy", "Spede-Video Oy", "Spede-Team Oy" ja "Spede-Studio Oy" ovat myös sulautuneet MTV Oy:öön. Samassa kaupassa MTV Oy sai myös kaikki esitys- ja levitysoikeudet Speden elokuviin ja tv-ohjelmiin. Kauppojen yhteydessä MTV Oy:n omistukseen siirtyi myös mm. suksiveneitä ja hevosia.
Kaikkia Speden tuotantoyhtiöitä on kutsuttu yleisesti yhdellä nimellä "Spede-Yhtiöt".
MTV3:n vuonna 1995 uudelleen perustama Funny-Films Oy myytiin Oy Filmiteollisuus Fine Ab:lle vuonna 2002.
James Ewing
James Ewing (25. joulukuuta 1866 – 16. toukokuuta 1943) oli yhdysvaltalainen onkologi ja patologi, jonka mukaan on nimetty Ewingin sarkooma.
Ewing syntyi Pittsburghissa, opiskeli Columbian yliopistossa ja toimi patologian professorina Cornellin yliopistossa. Hänestä kehittyi huomattava onkologi, ja hän oli mukana perustamassa American Association for Cancer Research -syöpäjärjestöä.
James Ewing kuvasi 1920-luvulla itsensä mukaan nimetyn luusyövän. Hän meni vuonna 1900 naimisiin Catherine Halstedin kanssa. Parilla oli vuonna 1902 syntynyt poika, mutta avioliitto päättyi vaimon kuolemaan 1903.
Ewing julkaisi teoksen "Neoplastic Diseases" vuonna 1919. Hän menehtyi virtsarakon syöpään New Yorkissa 1943.
Götan kanava
Götan kanava () on kanava Ruotsissa. Pohjanmeren Itämereen yhdistävä 614 kilometriä pitkä vesiväylä kulkee Ruotsin poikki. Reitti nousee Pohjanmerestä Götajokea Vänerniin, josta se kulkee kanavassa läpi Vätterniin ja edelleen Itämereen. Varsinainen kanava on 190,5 kilometriä pitkä. Kanavaa rakennettiin yli 20 vuotta ja se valmistui vuonna 1832. Sen suunnittelusta vastasi ruotsalainen valtiomies Baltzar von Platen ja rakentamista johti skotlantilainen insinööri Thomas Telford. Kanavan sulut mahdollistavat enimmillään 32 m pitkien, 7 m leveiden ja syväykseltään 2,8 m alusten liikennöinnin. Götajoen osuus on osittain valtamerilaivoille sopimaton.
Ensimmäiset suunnitelmat kanavasta kerrotaan lähteneen vuonna 1516 Linköpingin piispan Hans Braskin kirjoituksista. Kesti kuitenkin vuosisatoja, ennen kuin saksalaissyntyinen, Ruotsin laivaston upseeri, Baltzar von Platen ryhtyi toteuttamaan suunnitelmia käytännössä. Hän sai projektille taloudellisen ja poliittisen tuen. Suurimman tukijan hän sai juuri vihitystä kuninkaasta Kaarle XIII:sta, jonka mukaan kanava olisi erinomainen osoitus modernista Ruotsista.
Projekti aloitettiin virallisesti 11. huhtikuuta 1810. Sen budjetti oli 24 miljoonaa riikintaaleria. 
Kanavan rakentaminen oli kyseisen ajan yksi suurimmista yksittäisistä rakennusprojekteista. Sen toteuttamiseen kului 22 vuotta ja 58 000 työläistä osallistui sen rakentamiseen. Skotlantilainen Thomas Telford kehitti yksityiskohtaisen suunnitelman kanavan suluista. Hän matkusti Ruotsiin 1810 ohjaamaan rakennusprojektia.
Götan kanava avattiin virallisesti 26. syyskuuta 1832. Von Platen menehtyi kaksi vuotta aikaisemmin, eikä koskaan nähnyt valmista kanavaa. Kanavasta ei koskaan tullut kaupallista menestystä, sillä Ruotsin rautatiejärjestelmä oli kehittynyt valtavasti, eikä sitä tarvinnut kanavan tapaan sulkea talven ajaksi.
Ruotsalaiset valitsivat kanavan Ruotsin "seitsemästä ihmeestä" suurimmaksi Aftonbladet-lehden äänestyksessä 2007. Osia kanavasta käytetään edelleen rahdin kuljetukseen, mutta pääasiallinen käyttötarkoitus on huvialusliikenteessä.
Kusessa
Kusessa on suomalaisen rock-muusikon Veltto Virtasen vuonna 1976 julkaistu debyyttialbumi sooloartistina. Levyn koko nimi on Kusessa eli tarinoita kehityskaudelta koirasta kissaan, ja se julkaistiin "Veltto V." -nimellä.
Albumista julkaistiin re-masteroitu CD-painos vuonna 2007.
CD:n bonuskappaleet (demoja suunnitellulle Kusessa II -LP:lle)
Kouvolan kaupungintalo
Kouvolan kaupungintalo on Kouvolan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen kokoontumispaikka. Se sijaitsee Kouvolan keskustassa.
Kouvolan kaupungintalo on Juha Leiviskän ja Bertel Saarnion suunnittelema; se edustaa tyylisuunnaltaan modernismia. Rakennus valmistui vuonna 1969, ja sitä pidetään Juha Leiviskän läpimurtotyönä. Rakennuksen julkisivut olivat alun perin marmoria, mutta 2000-luvun alussa tehdyn julkisivukorjauksen jälkeen sen seiniä on verhonnut marmoria kestävämpi portugalilainen graniitti.
Kaupungintaloa pidetään merkittävänä uudehkon suomalaisen arkkitehtuurin teoksena, ja Suomen DOCOMOMO-työryhmä on lisännyt sen ylläpitämäänsä merkittävien arkkitehtuuri- ja ympäristökohteiden valikoimaan. Vuonna 2017 Kouvolan kaupungintalo valittiin Iltalehden lukijaäänestyksessä Suomen komeimmaksi kaupungintaloksi.
Kaupungintalon juhlasali on yksi Kymi Sinfoniettan kotisaleista. Kellotornin kellosävelmän on säveltänyt Tauno Marttinen.
Leon Neil Cooper
Leon Neil Cooper (s. 28. tammikuuta 1930) on yhdysvaltalainen fyysikko. Hän sai vuoden 1972 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä John Bardeenin ja John Robert Schriefferin kanssa suprajohtavuuden perusteoriasta, jota kutsutaan heidän mukaansa BCS-teoriaksi.
Cooper on professorina Brownin yliopistossa Rhode Islandin Providencessä, Yhdysvalloissa. Hän on työskennellyt myös CERNissä.
Suhteellisuusperiaate
Suhteellisuusperiaate on fysikaalinen periaate, jonka mukaan fysiikan lait ovat samat kaikissa inertiaalijärjestelmissä eli tasaisessa liikkeessä olevissa koordinaatistoissa, toisin sanoen tasaisessa liikkeessä oleville havaitsijoille. Periaatteen mukaan millään kokeella ei voida osoittaa, onko havaitsija levossa vai tasaisessa liikkeessä.
Suhteellisuusperiaate tunnettiin mekaniikan ilmiöitä koskevana jo klassisessa fysiikassa. Sähkömagneettisten ja optisten ilmiöiden osalta asia oli kuitenkin toisin. Klassisen fysiikan mukaan esimerkiksi kaksi levossa olevaa sähkövarausta vaikuttavat toisiinsa vain sähköstaattisilla voimilla, mutta liikkeessä olevat lisäksi sähkömagneettisilla voimilla, vaikka molemmat liikkuisivat samalla nopeudella samaan suuntaan. Lisäksi valon oletettiin liikkuvan eetterissä vakionopeudella kaikkiin suuntiin, mutta tästä katsottiin seuraavan, että jos havaitsija on liikkeessä, hänen suhteensa valo etenee eri suuntiin eri nopeudella.
Albert Einstein oletti kuitenkin erityisessä suhteellisuusteoriassaan, että suhteellisuusperiaate koskee myös sähkömagneetismin ja optiikan lakeja. Se muodostaa toisen olennaisen postulaatin, josta Einstein johti teoriansa teoreemat. Suhteellisuusperiaatteen mukaan fysiikan lait ovat kaikkialla samanlaiset paikasta tai nopeudesta huolimatta. Ei ole olemassa mitään absoluuttista nopeutta tai asiaa, jonka suhteen liike voitaisiin laskea. Niinpä liike on aina suhteessa johonkin. Erityisesti valon nopeus on vakio myös liikkuvien koordinaatistojen suhteen. Tämä on kuitenkin mahdollista vain, jos aika ei ole sama kaikille, toisin kuin oli aikaisemmin oletettu.
Kuvitellaan esimerkiksi juna, jonka sisällä on täysin eristetty laboratorio ikkunattomassa vaununosastossa. Juna kulkee niin tasaisilla raiteilla, ettei sisällä tunnu tärinää, ja raiteet kulkevat suoraan niin, että sisällä ei voi tuntea kääntymisestä aiheutuvia voimia. Jo klassisesta fysiikasta seuraa, ettei tällöin voida mekaanisten ilmiöiden avulla suoranaisesti havaita junan liikettä. Jos sen sijaan juna on kiihtyvässä liikkeessä, se voidaan kyllä havaita; siitä aiheutuvat hitausvoimat voivat esimerkiksi saada pöydällä olevat kevyet esineet liikahtamaan pöydän suhteen. Klassisen fysiikan mukaan junan tasainen liikekin olisi silti periaatteessa osoitettavissa esimerkiksi mittaamalla sen sisällä tarkasti valon nopeus eri suuntiin, mutta suhteellisuusteorian mukaan se ei käy päinsä edes siten.
Jonas Meukens
Jonas "Nas" Meukens (synt. 15. joulukuuta 1989) on belgialaisen punkrock-yhtye X!nksin laulaja ja kitaristi. Hänen esikuviaan musiikissa ovat mm. Blink 182, Janez Detz, NoFx ja Heideroosjes. Hän on yhtyeen rumpalin Niels Meukensin kaksi vuotta vanhempi veli.
Ricardo Prado
Ricardo Prado (s. 3. tammikuuta 1965 Andradina) on entinen brasilialainen uimari, joka voitti olympiahopeaa 400 metrin sekauinnissa Los Angelesissa 1984. 8. elokuuta 1982 Prado ui Ecuadorin Guayaquilissa 400 metrin sekauinnin uudeksi maailmanennätykseksi 4.19,78. Se oli voimassa toukokuuhun 1984, jolloin Jens-Peter Brendt rikkoi sen.
Nights in White Satin
Nights in White Satin on The Moody Blues -yhtyeen kappale, joka ilmestyi ensimmäistä kertaa vuonna 1967 "Days of Future Passed" -albumilla. Kappale ei ensi alkuun saanut kovin suurta suosiota, koska se oli kestoltaan sen ajan tyyliin epätavallisen pitkä (7 min 38 s). Kappale julkaistiin kuitenkin uudestaan vuonna 1972, jolloin se sai suuremman suosion, koska ihmiset olivat tottuneet pidempiin kappaleisiin. Se nousi Yhdysvalloissa toiselle sijalle singlelistalla ja myi kultaa. Britanniassa suosio oli vähäisempää ja singlen korkeimmaksi sijoitukseksi jäi yhdeksäs sija.
Kappale on yhtyeen kitaristi-laulaja Justin Haywardin 19-vuotiaana kirjoittama. Nimen kappale sai Haywardin kaverilta saamastaan lahjasta. Kappale itsessään kertoo kaihoisasta rakkaudesta.
Kappaleen lopussa oleva runo on yhtyeen rumpalin kirjoittama ja kosketinsoittajan lukema. Runon nimi on "Late Lament". Kappaleesta on kaksi lyhyempää versiota, joista kummastakin on poistettu orkesteri ja runo-osuus.
Surtees
Surtees oli entisen Formula 1 -kuljettaja John Surteesin perustama talli, joka kilpaili F1:ssä kausina 1970–1978.
Aluksi Surtees itse ajoi tallissa, ja ensimmäiset autot hän osti McLarenilta ennen kuin kauden puolivälissä valmistui ensimmäinen Surtees-auto. Talli ponnisteli F1:ssä yhdeksän kautta, ja 118 Grand Prix’stä paras sijoitus oli Mike Hailwoodin toinen sija Italian GP:ssä 1972. John Surtees ei ollut yhtä lahjakas tallipäällikkö, mikä repi tallin ilmapiiriä koko sen olemassaolon ajan.
AAW Racing Team osti 1972 Surteesilta auton (Surtees TS16), jolla Leo Kinnunen koetti menestyä F1:ssä. Auto oli kuitenkin kilpailukyvytön, valmistettu käytetyistä osista, ja Kinnunen pääsi sillä mukaan vain yhteen lähtöön.
Vuonna 1978 Surtees lopetti tallinsa toiminnan kyllästyneenä jatkuviin epäonnistumisiin.
Rooman ryöstö (1527)
Rooman ryöstö (ital. "Sacco di Roma") tapahtui vuonna 1527 italialaissotien aikana, kun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V:n armeija valtasi Rooman taistellessaan Cognacin liigaa (Venetsia, Ranska ja paavi) vastaan.
Tapahtumaketju alkoi, kun Bourbonin herttua Charles de Bourbon, joka oli loikannut Ranskan puolelta keisarin palvelukseen, saapui armeijoineen Rooman muurien ulkopuolelle 5. toukokuuta 1527. Armeija oli huonosti huollettu, nälkäinen, kuriltaan huono ja palkat olivat maksamatta. Herttua päätti koettaa rynnäkköä kaupungin valtaamiseksi, sillä armeijan kunto ei ollut hyvä pitkään piiritykseen.
Toukokuun kuudentena, ennen aamunkoittoa, keisarillinen armeija aloitti hyökkäyksen muureja vastaan. Epäonnisen herttua Kaarlen surmasi heti aluksi hakapyssyn ammus. Aamusumun suojissa espanjalaiset sotilaat löysivät huonosti teljetyn kellariluukun, josta jotkut pääsivät kaupungin muurien sisäpuolelle. Toinen ryhmä sotilaita pääsi sisään alhaalla muurissa olevan ampuma-aukon kautta. Pian Rooman puolustajat huomasivat, että kaupungissa oli vihollisia, ja sillat Tiberin yli täyttyivät nopeasti pakenijoista. Hyökkäyksen johtaja Charles de Bourbon sai muskettikuulasta osuman päähänsä ja kuoli. Keisarillinen armeija mursi siitä huolimatta vielä yhden kaupunginporteista ja lisää sotilaita pääsi kaupunkiin. Iltapäivällä hyökkääjät saivat haltuunsa yhden Tiberin silloista ja hallitsemattomat sotilaat alkoivat ryöstää Roomaa.
Rooman ryöstö jatkui viikkoja. Ilman johtajaa olleet katoliset espanjalaiset ja luterilaiset saksalaiset landsknechtit ryöstivät ja häpäisivät palatsit, kirkot ja varastot. Kaupungin asukkaita raiskattiin, kidutettiin ja heiltä vaadittiin lunnaita. Jotkut saksalaisista kirjoittivat freskoihin lausetta "Eläköön paavi Luther!" ja ammuskelivat hakapyssyillään krusifiksejä. Läpi Euroopan levisi tarinoita huorista pukeutuneina pappien kaapuihin.
Paavi Klemens VII pakeni Castel Sant'Angeloon ja jäi sinne keisarillisten vangiksi puolen vuoden ajaksi. Rooman ryöstö oli nöyryytys ja katastrofi myös keisari Kaarlelle, kun suhteet muihin maihin huononivat. Paavi Klemens ja Kaarle tekivät lopulta sopimuksen: keisarin armeija auttaisi paavia valtaamaan takaisin Firenzen, joka oli Rooman ryöstön aikana noussut kapinaan paavia vastaan. Paavi taas puolestaan osallistuisi Kaarlen kruunajaisiin ja kruunaisi hänet muodollisesti keisariksi ja näin Kaarle saisi takaisin osan arvovallastaan.
Ronkpukki
Ronkpukki on suomalaisen rockmuusikko Veltto Virtasen vuonna 1978 julkaistu toinen sooloalbumi. Se on kokoelma Velton Love Recordsille tehdyistä singleistä ja "Puskii!"-EP:stä sekä kahdesta Virtanen-yhtyeen singlekappaleesta (”Neiti Nopea” ja ”Temppu”). Albumista julkaistiin remasteroitu CD-painos vuonna 2007. CD-versiota on täydennetty demoilla sekä kolmen kappaleen Härmärock-livellä vuodelta 1979.
John Robert Schrieffer
John Robert Schrieffer (s. 31. toukokuuta 1931) on yhdysvaltalainen fyysikko. Schrieffer sai yhdessä John Bardeenin ja Leon Cooperin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1972 BCS-teorian kehittämisestä.
Schrieffer syntyi Oak Parkissa, Illinoisissa, vuonna 1931. Perhe muutti kuitenkin yhdeksän vuoden kuluttua Manhassetiin, New Yorkiin, ja vuonna 1947 edelleen Eustisiin, Floridaan. Floridassa hänen perheensä alkoi työskennellä aktiivisesti sitrushedelmien parissa. Floridassa Schrieffer innostui mm. radioamatööriharrasteesta. Tämä antoi kipinän kiinnostukseen sähkötekniikkaa kohtaan.
Schrieffer aloitti opiskelun MIT:ssä vuonna 1949, jossa hän aloitti sähkötekniikan opiskelun. Pian hän kuitenkin vaihtoi pääaineen fysiikkaan.
Juolua
Juolua on lampi tai järvi, joka on muodostunut joen tai muun virran mutkasta, kun meanderointi on vähitellen aiheuttanut sen joutumisen erilleen. Siitä käytetään syntytapansa aiheuttaman, usein makkaramaisen muotonsa takia usein myös nimitystä makkarajärvi.
Maalajin ollessa sopiva joen meanderointi tasaisessa maastossa tai jokilaakson tasaisella pohjalla on runsasta. Hitaasti virtaava vesi aiheuttaa sedimentoitumista mutkan kuperalla laidalla. Vastaavasti tapahtuu eroosiota koveralla laidalla, missä virtaus on nopeinta. Ilmiöiden jatkuessa kahden lähekkäisen mutkan koverat rannat alkavat lähetä toisiaan. Lopulta rantojen välinen kannas murtuu. Tällöin puhkeaa uusi, suorempi uoma, ja aiemmasta tulee pudas. Kun sedimentoituminen lopulta erottaa putaan kokonaan virrasta, syntyy juolua.
Hart Racing Engines
Brian Hart Ltd. (myös Hart Racing Engines tai Hart) oli moottorien valmistaja Formula 1:ssä. Hartin moottoreita oli yhteensä 368:ssa autossa, ja niitä oli mukana yhteensä 157:ssä Grand Prix’ssä.
Brittiläinen Brian Hart perusti yrityksen 1969, ja ryhtyi valmistamaan kilpa-autojen moottoreita kaikille kilpaluokille. Moottoreiden kultakausi oli ns. turboaikana, jolloin Toleman käytti Hartin turbomoottoria F1:ssä.
Turboahdettujen moottoreiden kieltämisen jälkeen Formula 1:ssä Hart alkoi mennä alamäkeä. Jordanin käyttäessä Hartin moottoreita kausina 1993−1994 se vielä menestyi, mutta sen jälkeen se ei enää pysynyt muiden moottorivalmistajien kehitysvauhdissa mukana ja jäi rahoitusvaikeuksissa olevien tallien moottoriksi.
Tom Walkinshaw Racing osti Brian Hart Ltd:n ja liitti sen Arrowsiin. Talli ei menestynyt mainittavasti Mika Salon neljättä sijaa Monacon GP:ssä 1998 lukuun ottamatta, ja Brian Hart jätti tallin 1999.
TWR meni konkurssiin 2002 lopettaen niin Arrowsin kuin Hartinkin toiminnan. Hart itse kuoli vuonna 2014.
Otteita Tuomari Nurmion laulukirjasta
Otteita Tuomari Nurmion laulukirjasta on Sielun Veljien 24. tammikuuta 2007 julkaistu albumi, joka sisältää versioita Tuomari Nurmion kappaleista. Vuonna 1990 äänitetty materiaali saatiin vihdoin vuonna 2007 albumiksi Jukka Orman tuottamana ja hänen Roni Martinin kanssa miksaamana ja uudelleenmasteroimana. Joitain levyn kappaleista on julkaistu kokoelmalevyillä varhaisempina miksauksina.
Ria Kataja
Ria Kataja (s. 15. lokakuuta 1975 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja saunaterapeutti. Kataja näytteli yhden päärooleista elokuvassa "Musta jää". Hänet tunnetaan myös draamasarjasta "Taivaan tulet", jossa hän esitti Rauni Viherkoskea, sekä sketsisarjoista "Paristo", jota hän myös käsikirjoitti, "Ketonen & Myllyrinne," sekä "Vedetään hatusta". Kataja näytteli myös draamasarjassa "Kotikatu" vuosina 2000 ja 2003–2012.
Kataja oli naimisissa näyttelijä Tommi Erosen kanssa ja heillä on kaksi lasta. He erosivat vuonna 2012. Tammikuussa 2015 Kataja sai pojan tanssija-koreografi Panu Varstalan kanssa. He avioituivat saman vuoden helmikuussa ja asuvat Porvoossa.
Paris (The Cure)
Paris on englantilaisen rock-yhtye The Curen livealbumi, joka ilmestyi vuonna 1993. Se on livekokoelma kappaleista, joita The Cure esitti 19.–21. lokakuuta 1992 Pariisin Zenithissä.
Galloway–Mowatin oireyhtymä
Galloway–Mowatin oireyhtymä on autosomin kautta peittyvästi periytyvä tai satunnaisen mutaation aiheuttama synnynnäinen kehityshäiriö. Se aiheuttaa pienipäisyyttä, munuaisvaurion ja palleatyrän. Oireyhtymään saattaa liittyä myös vesipäisyyttä, näköhermon surkastuma, psykomotoriikan kehityshäiriö, kehitysvammaisuutta, oksentelua ja kuurosokeus.
Galloway–Mowat on vakava ja äärimmäisen harvinainen oireyhtymä, joka usein johtaa kuolemaan varhaislapsuudessa. Se kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968.
Ilmo Paananen
Ilmo Severi Paananen (23. joulukuuta 1927 Sortavala – 10. lokakuuta 2014 Lahti) oli suomalainen hallintomies ja poliitikko. Hän valmistui ylioppilaaksi Pieksämäen yhteiskoulusta 1946 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1950.
Ilmo Paananen toimi Suomen Kirkon Sisälähetysseuran talousjohtajan apulaisena 1949–1953, Kehitysvammaliiton (ent. Vajaamielishuollon Keskusliiton) toiminnanjohtajana o.t.o. 1951–1962, Vaalijalan kehitysvammalaitoksen johtajana 1954–1971, Mikkelin lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä 1971–1974 ja Oulun kaupunginjohtajana 1974–1990.
Paananen oli Mikkelin vaalipiirin kansanedustaja vuosina 1966–1972, eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtaja 1970–1972, tasavallan presidentin valitsijamies 1968 ja työvoimaministeri Liinamaan virkamieshallituksessa 1975.
Kunnallispolitiikassa Paananen oli mukana Pieksämäellä toimien kunnallisvaltuuston jäsenenä 1957–1967 ja puheenjohtajana 1961. Hän oli Pieksämäen aluesairaalan kl:n liittohallituksen puheenjohtaja 1965–1969, Pieksämäen kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1969–1971, Maalaiskuntien liiton liittovaltuuston jäsen 1965–1967 ja Suomen kaupunkiliiton hallituksen jäsen 1976–1989.
Paananen oli Kirkkohallituksen luottamustoiminen kirkkoneuvos 1970–1974. Muita luottamustoimia hänellä oli muun muassa Kehitysvammaliitossa, Kansaneläkelaitoksessa, SDP:n puolueneuvostossa, Suomi–Neuvostoliitto-seurassa, Mannerheimin lastensuojeluliitossa, Kemijoki Oy:n hallintoneuvostossa ja Valtion investointirahastossa.
Paananen sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Samana vuonna hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi Oulun yliopistossa.
Ilmo Paanasen vanhemmat olivat talousjohtaja Viljo Paananen ja Siiri Paananen (o.s. Aarnisalo). Vuonna 1950 Paananen avioitui Aulikki Halosen (s. 1927) kanssa, ja perheeseen syntyi neljä lasta.
Hohnstein
Hohnstein on kaupunki Sächsische Schweiz-Osterzgebirgen piirikunnassa Saksin osavaltiossa Saksassa.
Ensimmäiset maininnat kaupungista löytyvät vuodelta 1333. Vuonna 2016 kaupungissa asui 3 335 ihmistä. Sen pinta-ala on 64,61 km².
Phoenixin katurata
Phoenixin katurata oli Yhdysvaltain Grand Prix'n pitopaikka kausina 1989-1991. Se järjestettiin Phoenixin kaduilla, Arizonan osavaltiossa. Katurata oli tehty aivan kaupungin keskelle betonimuureilla, muttei koskaan saanut suurta suosiota, joten se lopetettiin.
Metakromaattinen leukodystrofia
Metakromaattinen leukodystrofia on kromosomissa 22 olevan resessiivisesti perinnöllisen geenivirheen aiheuttama aivojen valkean aineen surkastumishäiriö. Varsin vaihteleviin neurologisiin oireisiin kuuluvat mm. psykoottiset tilat, ajattelun jähmeys, dementia, jäykkäkouristukset, pakkoliikkeisyys, halvaus, tajuttomuus, näkövauriot ja epilepsia, joiden lisäksi taudinkuvaan voi kuulua lihasoireita.
Jos metakromaattinen leukodystrofia puhkeaa jo varhain lapsuudessa, puhutaan sairauden infantiilista muodosta. Tämä saattaa johtaa varhaiseen kuolemaan viiden vuoden ikään mennessä. Juveniili tautimuoto puhkeaa myöhemmin, noin 3–10-vuotiaana, ja aikuisiän muoto tavallisesti yli 16-vuotiaana. Nuoruus- ja aikuisiän metakromaattiset leukodystrofiat etenevät hitaammin kuin infantiili muoto, ja niistä kärsivät saattavat elää yli vuosikymmenen diagnoosin saamisesta.
Huonoennusteisin muoto, infantiili metakromaattinen leukodystrofia, on kaikkein yleisin. Vanhemmilla potilailla saattaa jatkua pitkään etenevänä keskushermostosairautena. Heillä sairaus on vaikeampi todeta, koska se saatetaan sekoittaa esimerkiksi skitsofreniaan.
Metakromaattisen leukodystrofiaan ei tunneta parantavaa hoitoa. Sairaus kuvattiin vuonna 1933, ja siitä kärsii yksi ihminen noin 40 000:sta.
Hoitona on oireisiin perustuva kuntoutus. Myös luuydinsiirtoja on kokeiltu.
Sähköteippi
Sähköteippi on teippi, joka on suunniteltu pienten kohteiden teippaukseen. Teippejä on eri värisiä ja ne on yleensä valmistettu muovista.
Sähköasennuksissa teippiä käytetään yleensä kaapeleiden merkitsemiseen. Jos tarvitaan kahta vaihejohdinta, muttei nollajohdinta, voidaan nollajohdin merkitä mustalla teipillä vaihejohdoksi. Kahta vaihejohtoa tarvitaan esimerkiksi valokatkaisijan kaapelointiin. Johtojen merkitsemisessä keltavihreää johdinta, eli suojajohdinta, ei kuitenkaan saa koskaan merkitä toiseksi johtimeksi.
Keltavihreää teippiä eli "keviteippiä" käytetään maakaapeleissa suojajohtimen merkitsemiseen. Jos muunvärisestä johtimesta tehdään keltavihreän johtimen virkaa toimittava johto, on tämä merkittävä keltavihreällä teipillä.
Sterletti
Sterletti ("Acipenser ruthenus") on sampea pienempi sampikala. Sen erottaa sammesta muun muassa kyljissä olevien kilpien lukumäärästä, joka sterletillä on 58–70, sammella 24–40.
Sterletti on noin yleensä 50–70 cm pitkä (suurimmillaan 125 cm) ja painaa enimmillään noin 15 kiloa. Suipon kuonon alla on kaksi viiksisäiettä. Selkäpuoli on tummanruskea ja vatsa kellertävä.
Sterletti on Itä-Euroopan ja Länsi-Siperian jokivesistöjen kala, joka voi esiintyä myös murtovedessä, muttei merissä. Se elää Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa vesissä (mm. Volga, Dnepr, Tonava) ja myös Vienanmereen ja Pohjoiseen jäämereen laskevissa (Vienanjoki, Irtyš ja Ob, Jenisei); lisäksi sitä tavataan Itämereen laskevissa Niemen- ja Väinäjoissa. Sitä on muutaman kerran havaittu myös Itämeressä, Suomessa kahdesti: Merenkurkussa 1959 ja Helsingin edustalla 1980. Sterlettiä on istutettu monin paikoin sisävesiin muun muassa Venäjällä, Baltian maissa ja Ruotsissa. Suomessa sitä yritettiin 1920-luvulla istuttaa Hollolan Vesijärveen, mutta pysyvää tulosta ei syntynyt. Nykyisin sterlettikannat ovat pienentyneet myös varsinaisilla levinneisyysalueilla.
Talvella sterletit kokoontuvat pohjakuoppiin eivätkä juuri liiku. Jään lähdettyä ne nousevat kevättulvien aikaan ylävirtaan kudulle. Ne kutevat yleensä joen pääuomaan sorapohjaisille paikoille, missä virtaus on voimakasta. Naaraat kiinnittävät joen pohjaan tuhansia mätimunia. Poikaset kuoriutuvat 4–5 päivän kuluttua ja joutuvat virran viemäksi. Koiraat ovat sukukypsiä 3–5-vuotiaina, naaraat 7–9.
Sterletit syövät pohjan selkärangattomia: matoja, kotiloita, hyönteistoukkia ja äyriäisiä.
Sterletti on arvostettu ruokakala ja samoin sen mäti, kultainen kaviaari, on arvostettua herkkua.
Show (The Cure)
Show on The Curen livealbumi/video, joka on julkaistu vuonna 1993. Se on kokoelma kappaleista, jotka esitettiin 18. ja 19. heinäkuuta 1992, Auburn Hillsissä, Yhdysvalloissa.
Albumi on julkaistu monissa erilaisissa formaateissa. Yleisimmät lienevät 2 CD:n audioversio ja Tim Popen ohjaama VHS-video.
Levy 2
Levy 2
Videon bonusbiisit(*) Ei sisälly 1 CD:n versioon. (**) Ei sisälly 1 tai 2 CD:n versioon.
Nadja Tiller
Nadja Tiller (s. 16. maaliskuuta 1929) on itävaltalainen näyttelijä.
Tiller voitti Miss Austria -kilpailun vuosina 1949 ja 1951. Hän esitti pääosaa vuoden 1958 elokuvassa "Tapaus Rosemarie" ("Das Mädchen Rosemarie"). Tästä tuli hänen kansainvälinen läpimurtoroolinsa.
Tillerin muita elokuvia olivat muun muassa "Ammattivakoilija" ("Spion für Deutschland", 1956), "Noiduttu yö" ("La chambre ardente", 1962) ja "Kevytmielisyyden hinta" ("Die Barrings", 1955).
Nadja Tiller meni vuonna 1956 naimisiin näyttelijä Walter Gillerin kanssa. Parilla on tytär ja poika.
Maxim-konekivääri
Maxim-konekivääri on Hiram Maximin kehittämä vyösyöttöinen ja vesijäähdytteinen konekivääri, jota pidetään ensimmäisenä nykyaikaisena konekiväärimallina. Se vaikutti ratkaisevasti maasodankäyntiin.
Muutettuaan Englantiin, jossa markkinat olivat paljon paremmat kuin kotimaassaan Yhdysvalloissa, Maxim aloitti aseen tuotannon pienissä sarjoissa. 
Vuonna 1889 brittiarmeijan käyttöön hyväksytty Maxim m1884 oli ensimmäinen taistelussa käytetty konekivääri.
Maxim myi vuonna 1897 asetehtaansa brittiläiselle Vickersille, josta tuli merkittävä konekiväärivalmistaja. Maxim-tyyppisiä konekiväärejä alettiin valmistaa ennen ensimmäistä maailmansotaa myös Saksassa ja Venäjällä.
Konekivääri muutti sodan luonteen yhdessä rautateiden ja tykistön kehittymisen myötä: puolustajan oli helppo ohjata hyökkääjän läpimurtokohtaan suuret määrät reservejä nopeasti, kun taas tykistöllä voitiin tuhota suuret määrät hyökkääjiä. Lisäksi konekiväärituli aiheutti hyökkääjälle suuria tappioita. Rintama ei liikkunut paljoa, mutta molempien osapuolten tappiot olivat suuret. Sota muuttui kilpailuksi viholliselle aiheutetuista omia suuremmista tappioista.
Vasta lentoaseen ja panssariaseen kehitys Espanjan sisällissodan aikana ja sen jälkeen muutti sodankäynnin luonteen jälleen liikkuvammaksi. Konekiväärin keksimisestä aiheutui mm. se, että ratsuväestä aselajina jouduttiin luopumaan.
Ensimmäiset mallit pesitettiin .45-70-mustaruutipatruunoille ja ne käyttivät kankaista patruunavyötä. Ammuttaessa piippu ja siihen kytketty lukko perääntyvät lyhyen matkaa yhdessä, kunnes polvinivel taittuu keskeltä ja lukko ja piippu irtoavat toisistaan. Lukko jatkaa matkaa taakse vetäen samalla hylsyn patruunapesästä, uuden patruunan vyöstä ja jännittäen aseen ulkokylkeen sijoitetun palautinjousen. Jousi palauttaa lukon eteen. Palatessaan lukko työntää uuden patruunan patruunapesään ja polvinivel suoristuu. Sama toistuu kunnes liipaisimesta hellitetään tai ammukset loppuvat
Jorma Laulaja
Jorma Jaakko Laulaja (s. 8. huhtikuuta 1941 Kurikka) on teologian tohtori ja Lapuan hiippakunnan eläkkeellä oleva piispa.
Laulaja valmistui teologian kandidaatiksi 1964 ja vihittiin papiksi samana vuonna. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1971 ja väitteli teologian tohtoriksi 1981 teoksella "Kultaisen säännön etiikka: Lutherin sosiaalietiikan luonnonoikeudellinen perusstruktuuri".
Laulaja on toiminut pappina Helsingin Käpylän seurakunnassa, Laihialla, Turun Henrikin seurakunnassa, Vaasan suomalaisessa seurakunnassa, Harjavallassa ja Kurikassa, kahdessa viimeksi mainitussa kirkkoherrana. Tämän jälkeen hän toimi kenttäpiispana 1986–1995. Lapuan hiippakunnan piispaksi Laulaja nimitettiin 1995, ja hän jäi tästä virasta eläkkeelle 2004.
Laulaja oli kirkolliskokouksen jäsen 1978–2004 ja kirkkohallituksen täysistunnon jäsen 1996–2000. Hän toimi kirkon lähetystoiminnan neuvottelukunnan puheenjohtajana 2000–2004 ja kirkon lähetystyön toimikunnan puheenjohtajana 2002–2004.
Vuosina 1987–1988 Laulaja toimi piispainkokouksen asettaman Kirkko 2000 -jatkotyöryhmän puheenjohtajana. Työryhmä hahmotteli muun muassa selvitystyötä kirkon virkarakenteesta, jumalanpalveluselämän uudistusta, uuden katekismuksen laatimista ja pienten yhteisöjen vahvistamista osana seurakuntaa. Työskentelyssä pyrittiin vahvistamaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kansankirkkoluonnetta, ja suunnitelmat näkyivät myöhemmin taustalla 1990-luvun kirkollisissa uudistushankkeissa.
Laulaja johti etiikan käsikirjan suunnittelutyöryhmää 1991–1992. Vuosina 1998–1999 hän oli puheenjohtajana työryhmässä, joka valmisteli piispojen paastokirjettä "Kohti yhteistä hyvää". Puheenvuorossa arvosteltiin yksipuolista markkinatalouden ihannointia ja muistutettiin hyvinvointiyhteiskunnan luterilaisesta perustasta. Kun paastokirje julkaistiin keväällä 1999, se herätti vilkkaan keskustelun.
Lapuan hiippakunnan piispana Laulaja ilmaisi usein huolensa maaseudun asukkaiden elinmahdollisuuksista, lasten ja perheiden hyvinvoinnista sekä yhteiskunnan apua tarvitsevista. Hänen johdollaan hiippakunta toteuttikin projekteja näiden ryhmien parissa.
Jorma Laulaja on ollut vuodesta 1962 naimisissa agronomi Marjatta Laulajan kanssa. Heillä on kaksi lasta, Timo ja Johanna.
Kirby: Power Paintbrush
Kirby: Power Paintbrush on HAL Laboratoryn kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppelypeli Nintendo DS -käsikonsolille ja se on myös Kirbyn ensimmäinen peli kyseiselle konsolille. Tämä peli tunnetaan Japanissa nimellä Touch! Kirby ja Pohjois-Amerikassa nimellä Kirby: Canvas Curse.
Kirby: Power Paintbrushin ohjaustapa on erilainen aikaisempiin Kirbyn peleihin nähden. Siinä hyödynnetään hyvin Nintendo DS -käsikonsolin kosketusnäyttöä: Kirbyä nimittäin ohjataan piirtämällä siltoja, joita pitkin Kirby kulkee.
FSB (täsmennyssivu)
FSB voi tarkoittaa jotakin seuraavista:
Tahdon! (Veltto Virtasen albumi)
Tahdon! on suomalaisen rockmuusikko Veltto Virtasen vuonna 1978 julkaistu kolmas sooloalbumi. Sen alaotsikkona on ”Sävelrunoelma hyvän ja pahan taistelusta ihmisessä – ja kuinka kumpikin voitti”. Levyllä soittaa Velton ja kitaristi Pekka Rechardtin perustama HERU-yhtye. Albumista julkaistiin vuonna 2006 re-masteroitu CD-painos, jonka bonuskappaleiden liveraidat äänitettiin Velton & HERUn ensimmäisellä keikalla syyskesällä 1978 Tampereen ylioppilastalolla.
Kaikki sävellykset ja sanoitukset: Veltto Virtanen.
Sovitukset: Veltto V. & Heru, paitsi 16–17 Ismo Kätkä.
Freeman Wills Crofts
Freeman Wills Crofts (1. kesäkuuta 1879 Dublin Irlanti – 11. huhtikuuta 1957, Worthing Britannia) oli irlantilais-brittiläinen rikoskirjailija.
Crofts julkaisi ensimmäisen romaaninsa vuonna 1920. Hän meni vuonna 1912 Colerainessa naimisiin Mary Bellas Canningin kanssa. Hänet valittiin vuonna 1939 Royal Society of Artsin jäseneksi.
Jännitysromaanien lisäksi Crofts julkaisi novelleja. Hänet tunnetaan parhaiten teoksista, joissa seikkailee ensimmäistä kertaa vuonna 1925 esitelty komisario Joseph French.
Ennen täysitoimiseksi kirjailijaksi omistautumista Crofts työskenteli rautatieinsinöörinä. Hän kuoli Englannissa vuonna 1957.
Kattaus
Kattaus on yksi ruokailua edeltävistä valmisteluista. Siinä järjestetään ruokailuvälineet käytännölliseen ja esteettiseen järjestykseen, jotta ruokailu olisi miellyttävämpää ja helpompaa. Katettavat ruokailuvälineet ovat usein tarjoiluastiat ja ottimet, ruokalautaset, ruokailuvälineet ja juomalasit sekä lautasliinat.
Kattauksen yhteydessä asetetaan pöytäliina, mahdolliset kukkamaljakot, kynttilät ynnä muut koriste-esineet juhlavuutta lisäämään.
Vuoden 1915 kattausoppaan mukaan lautaset asetellaan kahden senttimetrin etäisyydelle pöydän reunasta ja aterimet samalle suoralle viivalle, yhtä etäälle pöydän reunasta ja toisistaan. Veitset lautasen oikealle puolelle terä kohti lautasta, haarukat lautasen vasemmalle puolelle piikit ylöspäin ja lusikat lautasen taakse lusikan pesät vasemmalle. Laseja katetaan kolme lautasen oikealle puolelle korkeusjärjestykseen, korkein lasi lähimmäs lautasta.
Robert Lowell
Robert Traill Spence Lowell (1. maaliskuuta 1917 – 12. syyskuuta 1977) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänen ensimmäisiin kokoelmiinsa vaikutti hänen kääntymyksensä episkopaalisesta katoliseksi.
Myöhemmässä runoudessaan Lowell siirtyi yhteiskunnallisten ja eettisten ongelmien pohdintaan. Hänen runonsa ovat usein tilityksiksi luonnehdittavia. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä yhdysvaltalaisista runoilijoista.
Via della Conciliazione
Via della Conciliazione (suom. "Sovinnon tie") on Italian pääkaupungissa Roomassa, Borgon kaupunginosassa sijaitseva katu, joka yhdistää Pietarinkirkon ja Tiber-joen rannalla sijaitsevan Castel Sant'Angelon. Nimi viittaa Italian ja Vatikaanivaltion välillä 1929 allekirjoitettuun sopimukseen, joka päätti paavin 60-vuotisen Vatikaanin vankeuden.
Noin puolen kilometrin pituinen katu rakennettiin vuosina 1936−1950 pääministeri Benito Mussolinin aloitteesta vanhoja Carlo Fontanan ja Berninin suunnitelmia mukaillen. Pietarinaukiolle johtavan väylän tieltä purettiin keskiaikaisia rakennuksia, niin kutsuttu "Spina di Borgo". Kadun suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Marcello Piacentini ja Attilio Spaccarelli.
Lilakeijuahven
Lilakeijuahven ("Pseudochromis fridmani") on magentanpunainen Punaisenmeren kala.
Lilakeijuahven kasvaa noin 8 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen, evät melko huomaamattomat. Silmän läpi menee tummempi juova.
Lilakeijuahven elää luonnossa vain Punaisellamerellä 1-60 metrin syvyydessä. Se on melko suosittu meriakvaariokala; vaikka myyntihinta on kallis, se on melko helppohoitoinen ja voi elää 5–8 vuotta. Aiemmin kalat kerättiin luonnosta, nykyisin niitä kasvatetaan myyntiin, mikä on laskenut kalojen myyntihintaa.
Lilakeijuahven asuu koralliriutan jyrkänteessä olevassa kolossa. Nämä jyrkänteet voivat olla 60 m korkeita. Kala pysyttelee kotikolonsa läheisyydessä, ja vaaran uhatessa se sujahtaa heti koloon. Vaikka lilakeijuahvenet eivät ole varsinaisia parvikaloja, niitä saattaa olla jopa 7 kappaletta neliömetrillä.
Lilakeijuahven on sukunsa rauhallisin laji.
Lilakeijuahvenia pidetään 22–28-asteisessa merivedessä, yleensä riutta-akvaariossa, joissa on paljon elävää kiveä ja piilopaikkoja. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, ja pyydystävät matoja myös elävän kiven joukosta.
Keltavälskäri
Keltavälskäri ("Zebrasoma flavescens") on välskärikaloihin kuuluva kalalaji. Se on yksi suosituimmista meriakvaariokaloista.
Keltavälskäri on tasaisen kirkkaankeltainen ja litteä kala, joka kasvaa jopa 20 cm pitkäksi, yhtä korkeaksi mutta vain pari senttiä paksuksi. Sillä on suuri, tumma silmä ja ohut nokka, jolla se nyppii levää pienistäkin kivenkoloista.
Keltavälskäreitä elää 2–50 metrin syvyydessä koralliriutoilla Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä, Havaijin länsipuolella ja Japanin itäpuolella.
Keltavälskärit pysyttelevät itsekseen tai hajanaisissa ryhmissä; niiden on havaittu kutevan sekä ryhminä että koiraiden reviireillä.
Keltavälskäreitä pidetään 24–27-asteisessa merivedessä, yleensä riutta-akvaariossa. Ne syövät pääasiassa kasvisruokaa, etenkin akvaariossa kasvavaa levää, mutta myös kuivaruokaa. Ne ovat hyvä lisä yli 400 litraisiin riutta-akvaarioihin.