Aškenasijuutalaiset
Aškenasijuutalaiset () on Keski- ja Itä-Euroopan juutalaisista käytetty nimitys. Aškenasit eroavat muista juutalaisten ryhmistä muun muassa jumalanpalvelusrituaaliensa, kielensä ja heprean ääntämyksensä, lakiensa ja kulttuurinsa osalta. Etenkin Talmudilla on ollut suuri merkitys aškenaseille verrattuna muihin juutalaisryhmiin. Viime aikoina aškenasien ja muiden juutalaisten erot ovat vähentyneet, sillä aškenasit ja sefardijuutalaiset elävät nykyisin samoilla alueilla. Aškenasien osuus maailman juutalaisista on nykyään noin 80 %.
Aškenaz oli Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Gomerin poika ja Jafetin ja Nooan jälkeläinen. Juutalaiset alkoivat käyttää Aškenaz-nimeä Saksasta ja saksan kielestä viimeistään 1000-luvulla. Nimellä alettiin sen jälkeen viitata Pohjois-Ranskan ja läntisen Saksan alueen juutalaisiin, ja myöhemmin Keski-Euroopasta Itä-Eurooppaan muuttaneiden juutalaisten muodostamaan suureen juutalaisyhteisöön.
Aškenasit asuttivat 1000-vuosituhannen alussa pääasiassa Saksaa ja Ranskaa. Vähitellen moni heistä kuitenkin muutti vainoja pakoon itään, ja Puolan juutalaisyhteisöstä tuli aškenasijuutalaisuuden keskus 1500-luvun alkuun mennessä. Tyypillinen Itä-Euroopan juutalaisten asumismuoto oli pikkukylä eli shtetl, joissa asui usein myös kristittyjä. Keski-Euroopan juutalaiset sen sijaan asuivat yleensä omiensa keskuudessa kaupunkigetoissa.
1600-luvulta lähtien Itä-Euroopan aškenaseja alkoi muuttaa juutalaisvainoja pakoon Länsi-Eurooppaan, kuten Alankomaihin ja Englantiin, missä oli siihen asti asunut lähinnä sefardijuutalaisia. 1800-luvulla alkoi aškenasien suuri joukkomuutto eri puolille maailmaa, Euroopan lisäksi Australiaan, Etelä-Afrikkaan, Israeliin ja Pohjois-Amerikkaan. 1920-lukuun mennessä jopa kaksi miljoonaa aškenasia oli muuttanut Yhdysvaltoihin, missä on nykyisin viisimiljoonainen aškenasijuutalaisten yhteisö.
Holokausti tuhosi Itä-Euroopan aškenasikulttuurin 1940-luvulla ja Yhdysvalloista tuli aškenasielämän keskus. Israelin juutalaisista aškenaseja oli maan itsenäistymisen aikana 1948 suurin osa, mutta muslimimaista tapahtuneen juutalaisten maahanmuuton jäljiltä sefardit nousivat enemmistöksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen tapahtunut maahanmuutto kasvatti taas aškenasien osuutta Israelin väestöstä. Aškenasien dominoiva ote israelilaisen yhteiskunnan monilla sektoreilla on kuitenkin aina ollut tuntuva, ja eri ryhmien välillä on joskus ollut jännitteitä.
Aškenasijuutalaiset ovat menestyneet etenkin tieteen saralla. 1900-luvun puolivälin jälkeen noin 30 prosenttia Nobel-palkinnoista on myönnetty juutalaistaustaisille, lähinnä aškenasijuutalaisille tutkijoille. Aškenasijuutalaiset menestyvät poikkeuksellisen hyvin myös älykkyystesteissä.
Aškenasien arkikieli 1900-luvun puoliväliin asti oli jiddiš; hepreaa he käyttivät vain uskonnollisissa yhteyksissä. Jiddišiä puhutaan edelleen monissa Yhdysvaltain ja Israelin harediyhteisöissä, mutta aškenasien enemmistö puhuu asuinmaansa pääkieltä kuten englantia, venäjää, hepreaa tai Suomessa suomea.
Aškenasijuutalaiset joutuivat ottamaan käyttöön sukunimet 1700-luvun lopulla, ja useimmat perheet ottivat itselleen jiddišin- tai saksankieliset sukunimet. Haluttuja nimiä olivat esimerkiksi jalokiviin ja kukkiin viittaavat nimet, kuten "Edelstein", "Bernstein" ja "Rosenthal". Varattomimmat juutalaiset joutuivat tyytymään jopa loukkaaviin nimiin, kuten "Klein" ('pieni') tai "Klutz" ('kömpelö'). Myös ammatteja tai kaupunkeja merkitseviä nimiä otettiin paljon käyttöön. Moni Israeliin muuttanut suku on sittemmin vaihtanut vanhan jiddišinkielisen nimensä heprealaiseen. Usein jiddišinkielinen nimi on yksinkertaisesti käännetty hepreaksi. Samoin saksankielisiä sukunimiä on muutettu heprealaisiksi, esim. Israelin entinen pääministerin Ariel Sharonin sukunimi oli Scheinerman, ja Israelin nykyisen pääministerin Benjamin Netanyahun sukunimi oli Mileikowsky.
M. F. Hammerin et al. (2000) mukaan aškenasijuutalaisten Y-haploryhmät ovat peräisin etupäässä Lähi-idästä samoin kuin maailman useimpien muiden juutalaisryhmienkin, ja eurooppalainen vaikutus isälinjoihin on ollut pientä juutalaisten diasporan aikana. Geneetikko Doron Behar (2006) esittää, että lähes puolella aškenaseista äitilinjoja on vain neljä, jotka ovat saaneet alkunsa Levantin alueella Lähi-idässä 1900–2000 vuotta sitten. Nature Communicationsissa 2013 julkaistun tutkimuksen mukaan suurin osa aškenasien äitilinjoista on lähtöisin esihistoriallisesta Euroopasta ja peräisin käännynnäisiltä 2000 vuoden takaa. Loput äitilinjoista havaittiin olevan peräisin joko Lähi-idästä tai tuntemattomasta lähteestä.
Toisen teorian mukaan aškenasit ovat lähtöisin hajonneesta kasaarivaltakunnasta. Teoriaa kannattavan geneetikko Eran Elhaikin mukaan aškenasien geeniperimä on yhdistelmä kaukasuslaista, eurooppalaista ja seemiläistä perimää.
Geneetikko David Goldsteinin (2013) mukaan aškenasien kasaarialkuperän olemassaoloa tai eurooppalaisen geeniperimän osuutta ei voi määritellä tarkasti nykyisen geneettisen ja maantieteellisen tiedon pohjalta. Alueiden väestöt ovat aikojen kuluessa voineet siirtyä, tai heidän geenistönsä on muuttunut geneettisen ajautumisen myötä.
Aškenasijuutalaiset polveutuvat tutkimusten mukaan vain pienestä perustajaryhmästä, ja heidän suuri määränsä selittyy voimakkaalla väestönkasvulla 1000-luvulta alkaen. Pieni perustajaryhmän koko ja sitä seurannut vähäinen geenien vaihtuminen muiden kansojen kanssa on tuottanut aškenaseilla omanlaisensa kansantautiperinnön.