hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
XM8
XM8 Lightweight Modular Carbine Weapon on kehitteillä oleva rynnäkkökivääri, jonka oli tarkoitus korvata Yhdysvaltain maavoimien käyttämät M4-karbiinit. Ase perustuu suunnittelultaan ja toiminnaltaan pitkälti saksalaisen Heckler & Kochin G36C-karbiiniin.
XM-8 on Yhdysvaltain maavoimien koko M16-sarjan tulevaisuudessa mahdollisesti korvaavan XM29 OICW -projektin pääosa, johon kuuluu lisäksi kranaatinheitin- tai haulikkomoduuli.
Ensimmäiset 30 prototyyppiä saapuivat testiammuntoihin loppuvuonna 2003. Maavoimia syytettiin siitä, ettei se ollut kilpailuttanut hanketta, vaan antanut sen suoraan Heckler & Koch USA:lle. Niinpä hanke muodollisesti hyllytettiin ja maavoimat avasi ehdotuskilpailun seuraavan sukupolven 5.56 x 45 -rynnäkkökivääriperheelle vuoden 2004 marraskuussa.
AR-15
AR-15 on itselataava kerta- tai sarjatulta ampuva kiväärimalli, jonka yhdysvaltalaisen ArmaLiten pääsuunnittelija Eugene Stoner kehitti suunnittelemastaan 7,62x51mm NATO-kaliiperisesta AR-10 -kivääristä.
ArmaLite myi vuonna 1959 AR-10:n ja AR-15:n valmistusoikeudet Colt's Manufacturing Companylle. Aseen edelleenkehittelyn jälkeen AR-15 valittiin vuonna 1967 Yhdysvaltain uudeksi jalkaväkikivääriksi M-16A1 -mallinimellä.
Colt jatkoi AR-15 -tavaramerkin käyttöä kiväärin lähinnä siviilimarkkinoille tarkoitetuissa itselataava kertatuli-malleissa. Nykyään kivääriä valmistavat Coltin ja Daniel Defencen lisäksi useat muutkin asetehtaat lukuisina eri malleina sekä siviili- että viranomaismarkkinoille.
Siviilimallit ovat suosittuja ampumaurheilussa sekä metsästyksessä mm. niiden helpon muokattavuuden vuoksi. Koska AR-15 on pitkälti modulaarinen konsepti ja eri valmistajien osia voi käyttää ristiin, on kiväärin varustelu omiin tarpeisiin sopivaksi helppoa runsaan varustevalikoiman ansiosta. Varsinkin toiminnallisissa ampumaurheilulajeissa kuten practical-ammunnassa sekä sovelletussa reserviläisammunnassa käytetään paljon kiväärin siviilimarkkinoille tarkoitettuja malleja.
AR-15 kivääreitä on pesitetty myös 9x19mm, .45 ACP, .300 AAC, .300 whisper, 6.5 Grendel, 6.8 SPC, .223 remington ja 7,62×39 -kaliipereille.
Raapale
Raapale () on tasan sadan sanan pituinen novelli, joka on lyhyydestään huolimatta selkeä kokonaisuus, jossa on alku ja loppu. Varsinaisen tekstin lisäksi kirjoittaja saa käyttää korkeintaan viittätoista sanaa otsikkoon ja mahdollisiin väliotsikoihin. Raapale keksittiin 1980-luvulla englantilaisten scifi-harrastajien keskuudessa, josta sen toi vuosikymmenen lopulla Suomeen "Aikakone"-lehti (nro 2/1989). Suomenkielisen sanan "raapale" keksi kirjailija Johanna Sinisalo, joka itsekin kirjoitti raapaleita."Aikakoneen" 10-vuotisjuhlanumero 3/1991.
Suomen Mensa järjesti vuonna 2006 jäsenilleen raapalekirjoituskilpailun osana 40-vuotisjuhlallisuuksiaan. Kisan satoa julkaistiin Tietotila Oy:n julkaisemassa "Raapaleantologiassa".
Vuonna 2013 Kuoriaiskirjat-kustantamo julkaisi Shimo Suntilan sadan raapaleen kokoelman "Sata kummaa kertomusta".
Indoktrinaatio
Indoktrinaation () käsite viittaa kasvatusfilosofiassa sellaiseen opettamiseen, jossa oppilas tai opiskelija asetetaan opetuksen kohteeksi, johon annetut opetussisällöt vain siirretään. Voidaan puhua myös manipulatiivisesta tai tendenssimäisestä opetuksesta. Indoktrinatiivinen opetus kantilaisesti määriteltynä on oppilaan tarkoituksellista alaikäisenä pitämistä. Oppilas ei missään vaiheessa nouse tasolle, jossa hän voisi itsenäisesti arvioida opetussisältöjen pätevyyttä. Indoktrinaatio-termin sen kielteisessä merkityksessä kehitti kasvatusfilosofi William Heard Kilpatrick 1920-luvulla Yhdysvalloissa.
Indoktrinaatiokeskustelussa on käytetty neljää kriteeriä indoktrinaation erottamiseksi opetuksesta:Kasvatustieteestä indoktrinaatio-termi levisi tiedotusoppiin. Siellä indoktrinaatio (ujuttaminen, mieleen iskostaminen, aatteeseen saattaminen, uskotus) on sanoman tuottajan vaikuttamaan pyrkivää viestintää, jossa viestinnän kohde ei tiedosta olevansa vaikutuksen kohteena. Mikäli viestinnän kohteelle paljastuu, että häneen on yritetty vaikuttaa, muuttuu indoktrinaatio hänen kannaltaan propagandaksi.
Kun lukijoiden, katselijoiden ja kuulijoiden tiedot ja lähdekritiikki kehittyvät, yhä suurempi osa indoktrinaatioksi tarkoitetusta vaikuttamisesta muuttuu vastaanottajan kannalta propagandaksi, koska hän tiedostaa vaikutusyrityksen.
Indoktrinaatiota voidaan toteuttaa objektiivisesti sääntelemällä uutisvirtaa ja uutispainotuksia joukkotiedotusvälineissä. Kun asiasta tuotetaan uutisia valikoimalla riittävän yksipuolinen kuva, alkaa yleinen mielipide muodostua halutun kaltaiseksi, vaikkei käytettäisi propagandan menetelmiä.
Kylmä rinki
Kylmä rinki ("Oz") on HBO:n tuottama fiktiivinen televisiosarja yhdysvaltalaisesta vankilasta nimeltä Oswald State Maximum Security Penitentiary, lyhyesti Oz. Sarjan loi Tom Fontana ja sitä tehtiin kuusi tuotantokautta.
"Kylmää rinkiä" esitettiin 1997–2003, ja siitä tehtiin yhteensä kuusi tuotantokautta. Neljäs tuotantokausi oli 16 jakson mittainen, kun muihin viiteen kauteen kuului kahdeksan jaksoa. HBO ei esittänyt sitä perinteisessä televisiorytmissä, vaan neljän ensimmäisen tuotantokauden avausjakso esitettiin heinäkuun puolivälin tienoilla pari kuukautta ennen normaalia televisiosarjojen aloituskautta. Neljäs tuotantokausi oli 16 jakson mittainen, koska Fontana suostui tekemään kaudelle toisen puoliskon HBO:n saatua tietää, että David Chase tarvitsi lisää aikaa "Sopranosin" uuden kauden tuottamiseen.
Suomessa sarjaa esitettiin Nelosen myöhäisillassa. Nelonen alkoi näyttää sarjan ensimmäistä tuotantokautta uusintakierroksena elokuussa 2011. Sarjan kaikki tuotantokaudet on saatavilla DVD:llä.
Sarjan perusteemana on esitellä vankilaan joutuneita henkilöitä, heidän taustojaan ja sitä, minkä strategian vangit valitsevat selviytyäkseen erirotuisten vankien ja eri jengien välisten ristiriitojen keskellä. Ozissa ei ole mustavalkoista hyvää tai pahaa: jokainen hahmo, niin vangit kuin vankilan henkilökunta, on moniulotteisesti kirjoitettu ja antaa katsojalle paljon tilaa erilaisiin tulkintoihin vankilaelämän sosiaalisesta dynamiikasta. Sarjalle oli ominaista myös se, että kuka tahansa pää- tai sivuhenkilöistä saattoi menehtyä missä vaiheessa tahansa. Sarjan eräänlaisena metahahmona ja kertojana toimi pyörätuolissa istuva Augustus Hill (Harold Perrineau Jr.).
Fontanan alkuperäistarkoituksena ei ollut erityisesti kritisoida Yhdysvaltain vankeinhoitojärjestelmää eikä tehdä poliittisia kannanottoja. Hänen päämääränsä oli kertoa vankien tarinoita ja kehittää niiden hahmoja. Sarja käsitteli kuitenkin laajasti vankeinhoitojärjestelmää ja erityisesti sen taustalla olevia poliittisia ja taloudellisia syitä. Lisäksi sarja käsittelee yksilön asemaa järjestelmässä ja sen vaikutusta yksilöön. Sarjan keskeisin teema onkin se, miten yksilö vastaa hänelle asetettuihin rajoitteisiin ja hänen kohteluunsa.
"Kylmä rinki" käsittelee kuitenkin myös useita laajempia teemoja vankienhoitojärjestelmän ulkopuolella. Fontana toi sarjassa esille myös esimerkiksi sukupuoleen, seksuaalisuuteen, etnisyyteen, ikääntymiseen, syyllisyydentunteeseen ja pelastumiseen liittyviä aiheita. Yksittäiset jaksot ja sivujuonet saattoivat keskittyä myös erilaisiin yksittäisiin aiheisiin, kuten vankien äänestysoikeuteen, vankiloiden terveydenhuoltoon ja kuolemanrangaistukseen. "Kylmässä ringissä" käsitelläänkin huomattavan paljon filosofisia ja poliittisia sekä jopa uskonnollisia teemoja.
Vaikka "Kylmä rinki" ei menestynytkään aivan yhtä hyvin kaupallisesti kuin HBO:n myöhemmät sarjat "Sopranos" ja "Sinkkuelämää", se sai kriitikoita pääsääntöisesti positiivisia arvosteluita. The New York Timesin kriitikko Stanley Crouch kehui esimerkiksi sarjan näyttelemistä yhdeksi elokuvahistorian parhaimmista. Kritiikkiä sarja sai erityisesti runsaasta väkivallastaan.
Tanssikoulutus Suomessa
Tanssikoulutuksella tarkoitetaan eri tanssin lajeissa annettavaa opetusta. Tanssikoulutus voi olla joko harrastajakoulutusta tai ammattiin tähtäävää. Tanssikoulutuksen alueeseen kuuluvat myös erilaiset tanssin historian ja tutkimuksen opinnot.
Harrastajille tarkoitettuja eri tanssin alueisiin keskittyneitä kouluja Suomessa on ympäri maata. Monissa kansalaisopistoissa on myös tanssikursseja. Lasten ja nuorten tanssikoulutus on usein harrastajatoimintaa, vaikka jotkin oppilaitokset aloittavat ammattiin suunnatut opinnot jo varhain. Tanssiharrastuksen voi aloittaa useimmissa tanssikouluissa 3-4 -vuotiaana, mutta joissakin on myös nuoremmille tarkoitettuja vanhempi-lapsi-ryhmiä.
Osa tanssikouluista on hyväksytty antamaan tanssin perusopetusta, joka on vastaavaa taiteen perusopetusta kuin esimerkiksi musiikkiopistoissa. Se koostuu varhaisiän opinnoista (alle kouluikäiset), perusopinnoista (ala-asteikäiset) ja syventävistä opinnoista (yläaste- ja lukioikäiset). Myös aikuiset voivat suorittaa tanssin perusopintoja. Opetuksen tavoitteena on antaa puitteet pitkäjänteiseen ja tavoitteelliseen tanssin harrastamiseen ja valmiudet jatkoon ammatillisissa opinnoissa. Joissakin kaupungeissa on erityisiä tanssilukioita, joissa tanssiopintoja voi sisällyttää lukio-ohjelmaan.
Taidetanssin toisen asteen ammatillista koulutusta annetaan esimerkiksi konservatorioissa ja ammattioppilaitoksissa sekä Suomen kansallisoopperan balettioppilaitoksessa, jossa nuoremmille on myös balettiin keskittynyttä tanssin perusopetusta. Siellä voi tanssialan perustutkinnon (120 opintoviikkoa) lisäksi suorittaa näyttötutkinnon.
Ammattikorkeakouluissa voi suorittaa tanssinopettajan tutkinnon ja Teatterikorkeakoulussa on korkeakoulutason koulutusta niin tanssijoille, koreografeille kuin tanssipedagogeillekin. Siellä on mahdollista myös suorittaa tanssin lisensiaatin ja tohtorintutkintoja joko taiteellis- tai tieteellispainotteisina.
Tanssin korkeakoulutasoinen opetus Suomessa alkoi vuonna 1983 Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella. Tämän jälkeen on ammattiin tähtäävien eriasteisten opinahjojen määrä noussut huimasti. Aiemmin ammattioppia antoi vain Balettioppilaitos ja sekin vain tanssijakoulutusta. Nykytanssiin suuntautuneet hankkivatkin koulutuksensa usein ulkomailta.
Teatteritieteen yhteydessä Helsingin yliopistossa voi opiskella tanssin historiaa ja tutkimusta.
Kajaani tanssii
Kajaani Tanssii -tapahtuma ja kansainvälinen koreografiakatselmus järjestetään vuosittain Kajaanissa Kaukametsän kongressi- ja kulttuurikeskuksessa. Tanssitapahtuma kestää kolme päivää ja koreografiakatselmus on kaksipäiväinen. Tapahtuma järjestetään helmikuussa ja se järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1991. Vuonna 2014 katselmus pidetään 19. kertaa.
Katselmukseen voi pyrkiä koreografina niin tanssin harrastajat, opiskelijat kuin ammattilaisetkin. Tanssin laji ja tyylisuunta ovat vapaa.
Katselmuksessa on viisi sarjaa, joihin osallistuminen riippuu koreografin ja esiintyjien iästä ja mahdollisesta koulutuksesta.
Lehtikangas (Kajaani)
Lehtikangas on Kajaanin taaja-alueella sijaitseva kaupunginosa. Se sijaitsee keskustan ja radan eteläpuolella. Alue on kasvanut etelään päin voimakkaasti sotien jälkeen. Tästä syystä paikalliset käyttävät alkuperäisestä alueesta nimeä Vanha Lehtikangas. Lehtikankaan kaupunginosaan kuuluvia alueita ovat Ala-Lehtikangas, Asemantaus, Vanha-Lehtikangas, Vesitorninmäki
Ylä-Lehtikangas, Soidinrinne, Soidinsuo, Laajankangas ja Kylmä.
Soidinsuolla sijaitsee S-Market, sen yhteydessä toimiva postin toimipiste, apteekki, Lehtikankaan terveysasema, sekä R-kioski. Nämä kaikki palvelut ovat keskittyneet Soidinkadun alkupäähän. Kajaanin Planeetta ry:n tähtitorni sijaitsee Lehtikankaan vesitornin huipulla, Mäkikadulla.
Laajankangas rakentuu Laajankankaankadun varteen rajautuen koillisessa Soidinsuohon, kaakossa Kehräämöntiehen, lounaassa Sotkamontiehen ja luoteessa Rinnekatuun. Alueella sijaitsee huoltoasema, Ratamon päiväkoti, kauppa sekä Lehtikankaan kirjasto. Laajankankaan luoteisosassa on enimmäkseen kerrostaloasutusta, kun taas kaakossa omakoti- ja rivitaloja.
Lehtikankaan alueella on yksi ala-asteen koulu Pietari Brahen koulu, ja yläaste Hauholan koulu. Pietari Brahen kouluun yhdistyivät Soidinsuon ja Lehtikankaan koulut.
Liittokansleri
Liittokansleri () voi tarkoittaa seuraavia:
Ahmad al-Jabir al-Sabah
Ahmad al-Jabir al-Sabah (arabiaksi أحمد الجابر الصباح, s. 1885 - k. 1950) oli Kuwaitin hallitsija, šeikki vuosina 1921-1950. Hän oli al-Sabahin dynastian kymmenes hallitsija. Hän oli Jabir II Al-Sabahin poika, tämä hallitsi maata 1915–1917. Ahmad al-Jabir al-Sabah astui valtaan vuonna 1921 setänsä Salim al-Mubarak al-Sabahin kuoleman jälkeen.
Ahmad Al-Jaber Al-Sabahin poika Jabir Al Ahmad al-Jabir al-Sabah oli Kuwaitin emiirinä 1977-2006.
Oulunkylän yhteiskoulu
Oulunkylän yhteiskoulu eli OYK, lempinimeltään Ogeli on Siltavoudintiellä, Oulunkylässä, Helsingissä sijaitseva yksityinen koulu, johon kuuluu lukio ja yläaste. Nykyinen koulurakennus valmistui vuonna 1956 ja sitä laajennettiin vuonna 1995. Yläasteella on myös musiikkiluokka ja matemaattis-luonnontieteellinen painotusluokka. Lukiossa voi suorittaa teatteritaiteiden, kotitalouden, musiikin ja kuvataiteen lukiodiplomit sekä saksan kielidiplomin (Deutsches Sprachdiplom) tasot I ja II. Koulun rehtorina toimii Mirva Lindström. Matemaattis-luonnontieteellinen painotus ei ole virallinen erikoislinja.
Tällä hetkellä koulussa opiskelee lähes 900 oppilasta ja opettajia on noin 60. Lukioon hyväksytään vuosittain 125 opiskelijaa, ja keväällä 2016 alin hyväksytty keskiarvo oli 9,00. Oulunkylän yhteiskoulu oli kevään 2017 ylioppilaskokeiden kaikkien kokeiden tulosten keskiarvon perusteella Suomen 10. parhain lukio.
Oulunkylän yhteiskoulun perustivat Oulunkylän Suomalaisen Seuran jäsenet jo vuonna 1924. Koulurakennuksena toimi silloin villa Lindebo ja koulun ensimmäisenä lukuvuonna kouluun hyväksyttiin 40 oppilasta. Koulurakennusta laajennettiin myöhemmin 1930-luvulla.
Oppilasmäärän noustessa 1950-luvulla, tarvittiin uusi koulurakennus ja sen tontiksi saatiin Oulunkylän kartanolta luovutettu alue. Tälle tontille rakennettiin uusi rakennus, joka valmistui vuonna 1956. Tämän ansiosta koulun oppilasmäärä oli 1950-luvun lopulla lähes 700, mutta tilaa tarvittiin yhä ja koulua laajennettiin edelleen useasti vuosien saatossa.
Vuonna 1971 perustettu, koulun musiikinopettajana toimineen Klaus Järvisen johtama Oulunkylän Pop & Jazz opisto (myöh. Helsingin Pop & Jazz Konservatorio) toimi pitkään koulun tiloissa, ja tästä alkanut musiikin painotus opetuksessa on jatkunut nykypäiviin saakka.
Vuonna 1995 koululle rakennettiin kokonaan uusi puoli, jossa sijaitsevat muun muassa ajanmukaiset fysiikan ja kemian opetustilat ja uusi kouluruokala. Viimeisin saneerausurakka valmistui vuonna 2007. Silloin remontoitiin koulun jumppasali ja pukuhuonetilat.
Koskenlaskija (juusto)
Koskenlaskija on Valion valmistama sulatejuusto. Koskenlaskijan valmistus aloitettiin Helsingissä vuonna 1933, ja se on ensimmäinen Valion valmistama sulatejuusto. Vuosien kuluessa Koskenlaskijaa on valmistettu myös Lahdessa (1940–1967), Tampereella (1967–1989) ja Vantaan Vaaralassa, jossa sitä nykyään valmistetaan. Valio Koskenlaskija on Suomen ostetuin sulatejuusto. Koskenlaskija on Valion rekisteröimä tavaramerkki.
Koskenlaskija-sulatejuusto on säilynyt kautta vuosikymmenien lähes samanlaisena leikattavana blokkina. Nykyään tuotevalikoimassa on myös levittyvä Koskenlaskija sekä Koskenlaskija-sulatejuustoviipaleet. Perinteisen maun lisäksi Koskenlaskija-sulatejuustoa saa myös voimakkaana sekä maustettuina versioina (kylmäsavuporo, viherpippuri, paprika ja yrtti-valkosipuli).
Tuotteen ulkoinen asukin on pysynyt miltei muuttumattomana pakkauksen kansikuvan koskea laskevine tukkijätkineen. Alkuperäisen 250 g pakkauksen koristelun piirsi Veikko Emil Sipinen, ja ulkoasua on modernisoitu vuosien saatossa vain vähän.
Koskenlaskija nousi vuonna 2015 Suomen kolmanneksi arvostetuimmaksi juustobrändiksi "Markkinointi & Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Arvostetuimmaksi äänestettiin saman yrityksen Aura ja toiseksi arvostetuimmaksi Oltermanni.
Mittava blokkisulatejuustojen valmistus aloitettiin sota-aikana. Suosio perustui hyvään säilyvyyteen, makuun sekä korkeaan ravintoarvoon. 500 gramman Koskenlaskija-pakkausta käytettiin jatkosodan aikana kaukopartiomiesten viiden päivän muona-annoksen osana.
Kloonisotilaat
Kloonisotilaat ovat "Tähtien sota" -saagan fiktiivisiä hahmoja.
Kloonisotilaiden alkumuottina toimi kuuluisa palkkionmetsästäjä Jango Fett, jonka kreivi Dooku palkkasi. Kloonisotilaita valmistivat Tasavallalle taitavat kaminolaiset, joiden tehtaissa kaikki kloonien koulutus- ja kasvatusprosessit käydään läpi. Myöhemmin kloonien koulutuspaikkoja levisi muuallekin galaksiin, jotta uusia sotilaita saataisiin nopeasti taistelutantereelle.
Kloonit ovat hyvin koulutettuja sotilaita, jotka tottelevat sokeasti jokaista käskyä. Kloonit ovat varustautuneet valkoisella haarniskalla ja kypärällä, jossa on T:n muotoinen visiiri. Kloonit ovat muuttuneet "" "" mennessä enemmän alkuperäisissä "Tähtien sodissa" esiintyneiden Imperiumin iskujoukkojen näköisiksi. Kloonien ase- ja alusarsenaali on myös selvästi laajentunut kloonisotien edetessä. "Sithin kostossa" huomaa jo, että monet kloonien alukset ja laitteet ovat muuttuneet yhä enemmän alkuperäisissä "Tähtien sodissa" olleiden alusten ja laitteiden näköisiksi.
"Sithin kostossa" näkyneet kloonikomentajat – Bly, Neyo, Bacara, Thire, Gree ja Cody –ovat erikoiskoulutettuja klooneja. Ne ovat saanet ARC-kloonikoulutuksen (Advanced Recon Commando, kokenut tiedustelijakommando), jossa kloonien taitoja tehostetaan enemmän. Nämä taidot näkyvät klooneissa selvänä itsenäisyytenä, jopa aggressiivisuutena. On myös muita erikoiskouluttettuja klooneja, jotka suorittavat muita, esimerkiksi vakoilutehtäviä vihollisen eturivien takana. Kloonikoulutukseen kuuluu myös erilaisten alusten ja laitteiden käyttöön tarkoitettua pilottikoulutusta.
"Sithin kostossa" kloonit kääntyivät jedejä vastaan Palpatinen antaman Käsky 66:n myötä, joka tarkoitti kaikkien jedien tuhoamista. Käytännössä kloonit muuttuivat tällöin keisarin alaisiksi iskujoukoiksi.
Klooneilla oli kahdestakymmenestä plastoidipalasta tehty kestävä haarniska, jotta heillä olisi mahdollisimman tehokas suoja esim. sädeasetta vastaan, kranaatin sirpaleita ja kypärä auttaa suojaamaan kaasuilta, koska siinä on ilmansuodatin ja happisäiliö. Haarniska ei kuitenkaan kestä suoraan kohti ammuttua sädeaseen ammusta, mutta kestää, jos ammus on kimmonnut jostain.
Saaristo
Saaristo eli saariryhmä on useiden saarten muodostama ryhmä tai ketju. Se on voinut syntyä esimerkiksi tulivuoritoiminnan, eroosion, sedimentoitumisen tai maankohoamisen seurauksena. Esimerkiksi Havaiji on syntynyt Tyynenmeren mannerlaatan kulkiessa itään niin sanotun kuuman pisteen yli, jolloin paikalle on syntynyt tuliperäisten saarten ketju. Saaristomeri puolestaan on syntynyt jääkauden ja sitä seuranneen maankohoamisen tuloksena. Indonesia muodostaa maailman laajimman saariston, jonka pituus on 5 600 kilometriä ja johon kuuluu noin 17 000 saarta. Eniten saaria ja luotoja maailman saaristoista on kuitenkin Saaristomeressä, noin 40 000.
Al-Farabi
Abū Nasr Muhammad ibn al-Farakh al-Fārābi (870–950) (, ) tai Abū Nasr al-Fārābi (joidenkin lähteiden mukaan: Muhammad ibn Muhammad ibn Tarkhan ibn Uzalagh al-Farabi), oli muslimifilosofi ja tiedemies. Hänet tunnetaan Euroopassa nimellä Al-Farabi. Hän oli aikansa suurimpia filosofeja ja tiedemiehiä. Häntä voidaan pitää islamilaisen maailman Voltairena.
Al-Farabin kuva on Kazakstanin 200 tengen setelissä. Silti ei ole päästy yhteisymmärrykseen siitä, mikä oli Al-Farabin etninen tausta tai kansallisuus. On olemassa tietoja, joiden mukaan Al-Farabin aikana ei kirjattu ylös hänen henkilötietojaan jotka koskivat taustaa ja kansalaisuutta. Jotkut historiantutkijat väittävät, että Al-Farabi syntyi Wasjin kylässä, Farabissa (nykyisessä Otrarin kaupungissa, Kazakstanissa), turkkilaiseen perheeseen. Al-Farabin persialaisnimi "Parab" mainitaan vanhassa "Hodud al-'alam" -kirjassa joka kirjoitettiin 900-luvulla. Kirjan mukaan Al-Farabin syntymäpaikka oli Persia (nykyinen Iran). Ibn al-Nadim ja muut historiantutkijat väittävät, että Al-Farabin syntymäpaikka olisi Faryab, joka sijaitsee Khorasanissa nykyisen Afganistanin alueella.
Al-Farabin elämästä tiedetään ainakin se, että hän kävi kouluja Faryabissa ja Buharassa. Hän saapui Bagdadiin ansaitsemaan rahaa jatko-opiskelua varten vuonna 901. Hän opiskeli kristityn opissa.
Al-Farabilla oli suuri vaikutus tieteen nousuun ensimmäisen ja toisen vuosituhannen vaihteen aikana. Filosofina Al-Farabi tunnetaan uusplatonistina joka kirjoitti laajoja arvosteluita Aristoteleen teoksista. Myöhemmin kävi kuitenkin ilmi, että nämä eivät olleetkaan hänen kirjoittamiaan vaan ne oli kirjoittanut Plotinos joka oli myös uusplatonilainen.
Al-Farabi kirjoitti myös kirjoja musiikista. Hän oli lahjakas soittaja ja kehitti monia musiikki-instrumentteja. Hänen kehittämää sointua käytetään arabialaisessa musiikissa.
Iron Chef
Iron Chef (料理の鉄人) on japanilainen televisiosarja, jonka jokainen jakso kertoo yhdestä haastajakokista, joka haastaa yhden kolmesta Iron Chef -kokista. Yleensä haastajat ovat kokeneita kokkeja tai keittiömestareita, jotkut myös omistavat oman ravintolan. "Iron Chefissä" on joka jaksossa oma hedelmänsä, lihansa tai vastaava, josta on valmistettava maittavia ruokia tunnissa ja vakuuttaa tuomaristo. Jaksoja yhdistää myös se seikka, että vaikka jokaisessa jaksossa Iron Chef on nimellisesti vaarassa hävitä kilpailun, niin käytännössä Iron Chef vie aina voiton.
Sarjaa esitetään Suomessa Jimillä englanniksi puhuttuna ja suomeksi tekstitettynä.
Jalkaväenkivääri M/27
Jalkaväenkivääri M/27 eli Pystykorva oli Suomen maavoimien peruskivääri 1920-luvulta talvisotaan asti. Jatkosodan alkaessa sen paikan peruskiväärinä oli ottanut M/39 ”Ukko-Pekka”.
Pystykorva on suomalaisvalmisteinen,(vanhoista osista koottu, piippu uusittu) muokattu versio venäläisestä Mosin Nagant M/91 -pulttilukkokivääristä. Suurimmat erot venäläismalliin ovat lyhennetty piippu ja paranneltu laukaisumekanismi sekä etutähtäin, josta nimi Pystykorva tuleekin: sen reunimmaiset osat muodostavat jyvää suojaavat pystyssä olevat ”korvat”.
Ase on miltei identtinen harvinaisemman M/28-suojeluskuntakiväärin kanssa. Laukaisukoneistoissa on pieniä eroja. Pystykorva sai jonkin verran kielteistä palautetta sen pistimen taipumuksesta ammunnan aikana murtaa aseen etuhelan kiinnitys. Syynä tähän oli liian ohut etutukki, johtuen aseen lyhentämisestä vanhoista M/91-kivääreistä. Rakennetta korjattiin vuonna 1937 asentamalla vahvistettu etuhela. Silti mallia 27 pidettiin luotettavana ja tarkkana aseena. Valtion kivääritehdas ja Tikkakoski Oy valmistivat aseita vuosina 1927–1930 60 000 kappaletta ja vuosina 1937–1939 lujemmalla tukilla ja vahvistetulla siderenkaalla 5 000 kappaletta. Aseesta valmistettiin myös lyhyempää ratsuväen mallia noin 2 500 kappaletta sarjanumeroilla 72000–74900. Suuri osa ratsuväkimallista 91/27rv tuhoutui jatkosodan aikana Viipurinlahden taisteluissa. Jäljelle jääneistä harvat yksilöt museoitiin ja loput romutettiin 1950-luvulla.
Pystykorvan suunnittelijana ja lopulliseen muotoon kehittäjänä mainitaan jääkärikapteeni Iisak Einar Kuusisto.
Formula 1 -kausi 1995
Formula 1 -kausi 1995 oli Formula 1 -sarjan 46. maailmanmestaruuskausi.
Kausi päättyi saksalaisen Michael Schumacherin ylivoimaiseen voittoon, hän ajoi Benetton -tallin autoa. Benetton voitti myös valmistajien maailmanmestaruuden. Damon Hill oli kolmannen kerran peräkkäin MM-pisteissä kolmen parhaan joukossa.
Kaudeksi 1995 säännöt olivat muuttuneet joiltakin osin ratkaisevasti lähinnä Imolan mustan viikonlopun johdosta.
Benetton -talli sai käyttöönsä Renault’n moottorit. Michael Schumacher voitti yhdeksän 17:stä GP:stä ja saavutti uransa toisen maailmanmestaruuden.
Kauden kaikki kilpailut yhtä lukuun ottamatta voitettiin Renault’n moottereilla. Montrealissa Jean Alesi ajoi voiton Ferrarilla.
Damon Hill sai vastaansa paljon kritiikkiä kauden 1995 aikana, monesti omien ajovirheidensä seurauksena. Lisäksi kiistanalainen törmäys Schumacherin kanssa Britannian Grand Prix’ssä lisäsi paineita. Britti kärsi myös teknisistä ongelmista Williams-autonsa kanssa, jolloin hän antoi Schumacherille helpohkon mestaruuden.
Mika Häkkinen ajoi hengenvaarallisen ulosajon Australian GP:ssä. Vain lääkäreiden nopea toiminta pelasti hänen henkensä.
Nigel Mansell teki paluun sarjaan McLarenin ratissa. Britti ei kuitenkaan mahtunut tallin autoon ja hän ei pystynyt osallistumaan kauden kahteen ensimmäiseen kilpailuun. Rattiin päästyään tallitoveri Häkkinen kuitenkin voitti hänet, eikä vanhan mestarin vauhti enää tyydyttänytkään McLarenia. Mark Blundell korvasikin Mansellin viidennestä kilpailusta eteenpäin.
Kausi 1995 oli viimeinen Jean Alesille ja Gerhard Bergerille Ferrarilla. Molemmat vaihtoivat Benettonille kaudeksi 1996 ikään kuin korvaukseksi siitä, kun Michael Schumacherin mukana Ferrarille meni myös muuta henkilökuntaa.
Michael Conrad
Michael Conrad (16. lokakuuta 1925, New York – 22. marraskuuta 1983, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa 1950-luvulla. Conrad esitti muun muassa Phil Esterhausia televisiosarja Hill Street Bluesissa. Hänen viimeiset Hill Street Blues -kohtauksensa tehtiin sairaalasta käsin. Hänet tuotiin sairaalasta aamulla ambulanssissa studiolle, josta hän palasi kuvausten jälkeen takaisin sairaalaan ambulanssissa. Viimeiset hänen tähdittämänsä kohtaukset tehtiin viikkoa ennen kuin hän kuoli. Hän kuoli virtsaputken syöpään.
Manitoba Junior Hockey League
Manitoba Junior Hockey League (MJHL) on yksi Canadian Junior A Hockey Leaguen jääkiekon junioriliigoista. Se toimii Manitoban provinssissa Kanadassa. Liigan tavoitteena on myös koulutukseen ja kansalaistaitoihin painottaen antaa nuorille jääkiekkoilijoille paras mahdollinen kasvu- ja kehittymisympäristö urheilijana.
Manitoba Junior Hockey Leaguessa pelaa 11 joukkuetta. Joukkueet on jaettu kahteen divisioonaan.
Pierre de Coubertin
Paroni Pierre de Coubertin (syntyjään Pierre de Frédy, 1. tammikuuta 1863 Pariisi – 2. syyskuuta 1937 Geneve) oli ranskalainen pedagogi ja historioitsija, mutta parhaiten hänet tunnetaan nykyaikaisten olympialaisten perustajana.
De Coubertin organisoi 23. kesäkuuta 1894 kansainvälisen konferenssin Sorbonnessa, Pariisissa. Hän ehdotti antiikin olympialaisten uudelleen järjestämistä. Tämä johti Kansainvälisen Olympiakomitean perustamiseen. De Coubertinista tuli sen pääsihteeri. Päätettiin myös, että ensimmäiset nykyaikaiset olympiakisat pidetään vuonna 1896 Ateenassa, Kreikassa ja että ne järjestetään joka neljäs vuosi. Näistä kisoista tuli menestys ja de Coubertinista tuli KOK:n puheenjohtaja kreikkalaisen Demetrius Vikelasin väistyttyä syrjään kotimaassaan järjestettyjen kisojen jälkeen.
Vaikka ensimmäiset kisat menestyivät, seuraavat kisat vuonna 1900 Pariisissa (de Coubertinin kotikaupungissa) ja vuonna 1904 St. Louisissa järjestettiin maailmannäyttelyiden yhteydessä eivätkä ne muun ohjelman seassa herättäneet juurikaan kiinnostusta. Coubertin kommentoi ylipäätään maailmannäyttelyinstituutiota sangen kriittisesti: hän syytti sitä viihteellistymisestä ja katsoi, että olympialaisten tapainen urheilullinen kilvoittelu ajaisi rauhanaatetta paremmin kuin teollinen kilpailu ja vertailu näyttelyissä. Sen lisäksi hän piti näyttelyissä pidettyjen tiedekonferenssien arvoa keskinkertaisina, koska tiedemiehet olivat näyttelyissä liiaksi lomatunnelmissa keskittyäkseen tieteen tekemiseen. Coubertin kuitenkin myönsi konferenssien olevan hyviä kontaktienluomispaikkoja, ja lisäksi hän kiitteli vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyä siitä, että vaikka sielläkin oli viihteellistyminen voimakasta, oli viihde erillisellä Midwayn alueella, kun taas vakavampi puoli oli White Cityssä.
De Coubertin osallistui itse vuoden 1912 olympialaisiin taidelajeissa. Hänen runonsa "Oodi urheilulle" voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach.
Pierre de Coubertin väistyi KOK:n johdosta ja olympiakomitean jäsenyydestä Pariisin 1924 kisojen jälkeen vuonna 1925 mutta toimi järjestön kunniapuheenjohtajana kuolemaansa asti. De Coubertin on haudattu Lausanneen, mutta hänen sydämensä on haudattu erilleen monumenttiin vanhan Olympian raunioiden lähelle.
Sniper (yhtye)
Sniper on ranskalainen rap-yhtye, joka käsittelee sanoituksissaan yhteiskunnallisia asioita. Se perustettiin alun perin 1997 ja nykyisen nimensä se otti 2001. Sanoitukset ovat roiseja, ja Ranskan silloinen sisäministeri Nicolas Sarkozy on todennut niiden olevan "väkivaltaisia, rasistisia ja herjaavia".
Salkuton ministeri
Salkuton ministeri on hallituksen ministeri, jolla ei ole vastuualuetta, etenkään ministeriötä, johdettavanaan.
Suomessa salkuttomia ministereitä käytettiin vuodesta 1919 alkaen hallituksen poliittisen tasapainon saavuttamiseksi. Varsinaisia salkuttomia ministereitä tällä virkanimikkeellä ei ole kuulunut hallituskokoonpanoihin 1940-luvun jälkeen, eikä heitä voi enää nykyisen perustuslain mukaan nimittää.
Salkuttomaksi ministeriksi on useissa yhteyksissä epävirallisesti kutsuttu myös kansliaministeriä (ministeri valtioneuvoston kansliassa). Kesäkuussa 2003 nimitetyn Vanhasen I hallituksen ministeri valtioneuvoston kansliassa oli Paula Lehtomäki (keskusta). Hänellä oli kuitenkin selkeä vastuualue, joka koostui muun muassa ulkomaankauppa- ja EU-asioista, joten häntä ei voi rinnastaa salkuttomaan ministeriin. Osuvampi rinnastus olisi esimerkiksi Ilkka Kanervaan (kokoomus), joka toimi Holkerin hallituksen (1987–1991) ministerinä valtioneuvoston kansliassa ilman tarkasti rajattua tehtäväaluetta.
Tapani Kalliomäki
Jaakko Tapani Kalliomäki (s. 28. joulukuuta 1970 Tampere) on suomalainen näyttelijä.
Kalliomäki valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 1997. Kalliomäki on näytellyt mm. Helsingin Kaupunginteatterissa, KOM-teatterissa ja Teatteri Pienessä Suomessa. Nykyisin hän on Lahden Kaupunginteatterin näyttelijä. Tapani Kalliomäki esitti muun muassa Sibelius-elokuvassa (2003) Ainon veljeä Armas Järnefeltiä ja majuri Suurkaria Åke Lindmanin elokuvassa Tali-Ihantala (2007). Kalliomäki on näytellyt myös mm. elokuvissa Lipton Cocton in the shadows of sodoma (1993) ja Kaksipäisen kotkan varjossa (2005).Televisiossa hän näytteli "Hovimäki"-sarjassa Magnus (1999) ja Felix Lindhofia (2003). Vuonna 2008 Kalliomäki näytteli mm. tv-sarjassa Puolustuksen puheenvuoro. Kalliomäki näyttelee Janne Kivivuorta Timo Koivusalon elokuvissa Täällä Pohjantähden alla (2009) ja Täällä Pohjantähden alla II (2010).
Morgan le Fay
Morgan le Fay (myös Morgaine, Morgain tai Morgana) on kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa mahtava noita, Avalonin valtiatar ja Arthurin sisarpuoli. Morgan le Fay on Arthurin äidin Igrainen ja hänen ensimmäisen aviomiehensä Gorloisin tytär. Morgan le Faylla on kaksi sisarta: Elaine ja Morgause.
Sir Thomas Maloryn teoksessa Pyöreän pöydän ritarit (Le Morte d'Arthur) Morgan le Fay on naimisissa kuningas Urienin kanssa. Heidän poikansa Uwaine on yksi pyöreän pöydän ritareista.
Joidenkin legendojen maininnoissa Morgan le Fay saa veljelleen Arthurille pojan Mordredin
Useissa uudemmissa legendojen tulkinnoissa Morgausen ja Morgan le Fayn hahmot on yhdistetty.
Marion Zimmer Bradleyn teoksessa "Avalonin usvat" sisarukset ovat erillään. Morgausesta tulee Skotlannin kuningatar, Morgainesta papitar. Morgause on olennaisessa osassa juonittelussa jolla pyritään tuhoamaan hänen velipuolensa Arthurin avioliitto. Morgausen hoviin lähettämä uskottu hovinainen Morag sekoittaa joka ilta kuningattaren iltajuomaan salaisia yrttejä jotka estävät tämän raskaaksi tulemisen - jotta Morgausen oma poika pysyisi kruununperijänä.
Taruissa mukana oleva Mordred on Morgainen poika, joka syntyi Avalonin ylipapitar Vivianen juonittelujen johdosta: ylipapitar järjesti Arthurille vihkiseremonian joka päättyi rituaaliseen hääyöhön papittaren kanssa - mutta papitar olikin Morgaine! Tämä kauhistuu saadessaan tietää totuuden ja uhkaa lähdettää lapsen mutta Viviane estää sen. Tämä asetelma kehittääkin olennaisia käänteitä tarinan kulkuun ennen loppua.
Viviane tekee loppuvaiheilla eutanasian kuolemansairaalle ja kärsivälle Priscillalle joka on kasvattanut hänen viimeisen toukovalkeilla siitetyn poikansa omansa ohella - mutta naisen oma poika surmaa papittaren kuninkaan edessä kirveellä jonka jäi epähuomiossa paikalle kun eräs aiemmin paikalla ollut barbaarisotilas palautettiin kuriin. Velipuolet kuolevat kaksintaistelussa hiukan myöhemmin... ja Morgainesta tulee Avalonin tosiasiallinen valtiatar, vaikka nimellisesti sellaisena toimii Merlinin nuorin tytär Niniane.
Historic Race Finland
Historic Race Finland ry on vuonna 1990 perustettu yhdistys, joka edistää historiallisten kilpa-autojen harrastusta sekä järjestää historiallisten autojen ratakilpailuja. Vuonna 2010 kerho ja sarjan pääkilpailu, Historic Grand Race, viettivät 20-vuotisjuhliaan.
HRF:n toiminta on käynnistynyt 1990-luvun alkuvuosina kerhokilpailuista ja vuosien varrella mukaan tulivat myös kansalliset kalenterikilpailut. Kilpailuissa ajetaan rata-autoiluun kansainvälisten (FIA) sääntöjen mukaan rakennetuilla autoilla. Vanhimmat kilpailevat autot on valmistettu ennen vuoden 1965 päättymistä (F-ikäkausi), seuraava ikäkausi on vuoden 1972 loppuun (G). Kilpaillaan myös uudemmilla H- ja I-ikäkauden autoilla. Autojen turvallisuusvarusteet ja turvakaaret ovat viimeisimpien vaatimusten mukaisia ja samoja kuin muissakin autokilpailuissa.
Vanhoilla Formula V- ja Formula Ford -kilpautoilla on oma sarjansa ikäkausittain, Keke Rosbergin aikanaan markkinoima CanAm -autojen tyyppiset Subaru Sport -autot ajavat yhdessä Special Saloon alle 1300 cc -autojen ja Lotus 7:n näköisten Locost -autojen kanssa. HRF:n kilpasarjassa kilpaillaan myös vapaammin viritetävillä, ennen vuotta 1985 valmistetuilla Roadsport-autoilla. Ko. autoissa luokat perustuvat laskennalliseen teho/paino -suhteeseen ja kilpa-auton merkin ja mallin voi kukin kilpailija valita omien mieltymystensä mukaan. Lisäksi V8-moottorisille autoille on oma luokkansa. Suomen vanhin toimiva ratamerkkiluokka Mini 1000 osallistuu myös vahvasti HRF:n kilpailutoimintaan. Kokonaisuutena ratasarja on erinomainen henkilöauton rakentamisesta ja kehittämisestä kiinnostuneille kilpailijoille.
Nykyisin HRF:llä on tärkeä osa suomalaisessa rata-autoilussa. HRF järjestää yhteistyössä autourheiluseurojen kanssa moottoriradoilla vuosittain neljä kilpailutapahtumaa ja seitsemän lähtöä käsittävän ratasarjan, jonka suosio on kasvanut vuosittain. Sarjan päätapahtumaan, Historic Grand Raceen Hämeenlinnan Ahvenistolla on osallistunut n. 150–190 kilpailijaa vuosittain. Kaikkien aikojen ennätys suomalaisessa rata-autoilussa tehtiin 21.–22.8.2010 olleessa 20-vuotisjuhlakilpailussa, johon ilmoittautui yli 190 kilpailijaa! Kilpailun yhteydessä on ollut myös harrasteajoneuvoparkki yli 25-vuotiaille tai muuten erittäin harvinaisille ajoneuvoille. Lisäksi tapahtumassa ovat näytösajoa tehneet lukuisat vanhat kilpamoottoripyörät Suomen Veteraanikilpamoottoripyöräkerhosta sekä harrasteajoneuvot eri merkkikerhoista.
Historic Grand Race on monipuolinen ja Suomen suurin historiallisten autojen ratatapahtuma vuosittain. Kilpalähtöjä eri luokille on noin 16 yhden viikonlopun aikana ja lisäksi ohjelmassa ovat normaalit harjoitukset ja aika-ajot. AKK palkitsi kilpailun vuonna 2009 Suomen parhaana kilpailuna. HRF ry:n jäsenmäärä on lähes 500 henkeä.
HRF on Suomen suurimpia yksittäisiä autourheiluseuroja ja omistaa muun muassatäydellisen, tietokoneohjatun ajanottolaitteistojärjestelmän transpondereineen rata- yms. kisojen järjestämistä varten.
Randy Couture
Randy Duane Couture (myös ”The Natural”, s. 22. kesäkuuta 1963 Lynnwood, Washington) on yhdysvaltalainen entinen vapaaottelija ja nykyinen näyttelijä. Hän on B.J. Pennin, Conor McGregorin, Daniel Cormierin sekä Georges St-Pierren lisäksi ainoa ottelija, joka on voittanut Ultimate Fighting Championship -mestaruuden kahdessa eri painoluokassa; raskaassa ja kevyessä raskaassasarjassa.
Randyn poika Ryan on niin ikään vapaaottelija, Ryan Couture ottelee kevytsarjalaisena ja hän on otellut Strikeforce-promootiossa.
Vuoden 1997 UFC 13 -turnauksessa Couture kohtasi UFC-debyytissään Tony Halmeen ja kukisti tämän 56 sekunnissa kuristusotteella.
Randy Couture myös uusi UFC:n raskaansarjan mestaruutensa 3. maaliskuuta 2007 "UFC 68 Uprising" -tapahtumassa. Couture voitti hallitsevan mestarin Tim Sylvian tuomariston yksimielisellä päätöksellä ja 25. elokuuta 2007 hän puolusti vyötään tyrmäämällä Gabriel Gonzagan "UFC 74 Respect" -tapahtumassa. Couture on ainoana UFC:n mestareista saavuttanut viisi mestaruutta.
11. lokakuuta 2007 Couture ilmoitti vetäytyvänsä UFC:n parista kesken sopimuskautensa. Useiden neuvotteluiden jälkeen UFC:n toimitusjohtaja Dana Whiten kanssa Couture kuitenkin palasi kehään 15. marraskuuta 2008 otteluun, jossa panoksena oli UFC:n raskaansarjan mestaruus. Couture kuitenkin hävisi ottelun toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä Brock Lesnarille. Seuraavaksi Couture kohtasi Antonio Rodrigo Nogueiran 29. elokuuta 2009 UFC 102 -turnauksessa häviten tälle yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Seuraavaksi hän pudottautui kevyeen raskaaseensarjaan ja otteli Brandon Veraa vastaan UFC 105:ssä voittaen tämän yksimielisellä tuomaripäätöksellä, mitä seurasi UFC 109:ssä nopea kuristusvoitto Mark Colemanista. Couture toimi myös valmentajana The Ultimate Fighter -televisiosarjan ensimmäisellä tuotantokaudella.
Randy Couturen viimeisin ottelu oli 28. elokuuta 2010 ”UFC 118:Edgar vs Penn 2” -tapahtumassa, jossa hän kohtasi paremmin nyrkkeilijänä tunnetun James Toneyn. Kyseessä oli Toneyn vapaaottelu-uran ensimmäinen ottelu. Couture voitti ottelun Arm Triangle -kuristuksella ensimmäisessä erässä. 2010-luvulla Couture näytteli "Toll Roadin" roolihahmoa "The Expendables" -elokuvassa ja sen jatko-osissa "The Expendables 2" ja "The Expendables 3".
Couture on ollut naimisissa kolmesti, Sharonin, Trician, ja Kim Couturen (o.s. Borrego) kanssa. Couture ja Kim hakivat avioeroa Toukokuussa 2009. Erosta huolimatta Randy Couture jatkaa ex-vaimonsa valmentamista ja tukemista hänen urallaan vapaaottelijana. Hänellä on kolme lasta, pojat Ryan ja Caden, sekä tytär Aimee. Couture asuu Las Vegasissa
Couture ei ole parhaimmillaan pystyottelussa vaan hänen kamppailutyylinsä perustuu maassa tapahtuvaan kontrollointiin ja iskuihin (ns. Ground and pound). Tämä johtuu hänen taustastaan kreikkalais-roomalaisessa painissa. Couturen maassa tapahtuvan Ground and pound -tekniikan onkin arvioltu kuuluvan maailman parhaiden joukkoon.
UFC
Elron
AS Eesti Liinirongid, markkinointinimeltään Elron, on virolainen rautatieyhtiö. Yhtiön nimi oli lokakuulle 2013 asti "Elektriraudtee AS". Toiminnan laajentuessa sähköistämättömille rataosuuksille nimi muutettiin paremmin uuteen toimintaan sopivaksi.
Elron harjoittaa henkilö- ja tavaraliikennettä 1. tammikuuta 2014 alkaen koko Viron alueella.
Elektriraudteen nimellä yhtiö harjoitti vain sähköjunaliikennettä. Elronin nimellä liikenne jatkuu näillä kahdella linjalla, joista läntisellä on kaksi sivuhaaraa. Linjojen yhteispituus on 132 kilometriä. Itäinen linja kulkee rautatieverkoston keskuksesta Tallinnan Baltian-rautatieasemalta () Aegviiduun. Läntinen linja haarautuu Keilassa kahteen suuntaan, joista toinen menee Kloogan kautta Paldiskiin ja toinen Riisiperen suuntaan. Muutama juna päivässä jatkaa Kloogasta myös Kloogarannalle.
1. tammikuuta 2014 alkaen Elron alkoi hoitaa kaikkia Viron sisäisiä henkilöliikenteen reittejä; sähköratojen lisäksi Edelaraudteen aiemmin hoitamia sähköistämättömiä reittejä: Tallinna–Narva, Tallinna–Tartto, Tallinna–Pärnu, Tallinna–Viljandi, Tartto–Koidula–Piusa ja Tartto–Valga).
Elronin kalusto koostuu 38:sta Stadler Flirt -junasta, joista 20 on dieseljunia ja 18 sähköjunia. Kussakin junassa on 2–4 vaunua. EU:n rahallinen tuki oli merkittävä erityisesti sähköjunia hankittaessa, sillä junien 80 miljoonan euron hankintahinnasta EU:n koheesiorahasto maksoi 85 prosenttia. Flirt-junat korvasivat aiemmat DR1- ja ER1-junat vuonna 2014.
Noin 96 miljoonan euron hintaiset dieseljunat Elron on liisannut yli 20-vuotisella sopimuksella Stadleria lähellä olevalta Estonia Train Finance AG -yhtiöltä.
Elronin varikko sijaitsee Pääskülassa.
Edelaraudtee
Edelaraudtee on virolainen rautatieyhtiö. Edelaraudtee perustettiin vuonna 1997. Raideliikenneyhtiö GB Railways yhdessä virolaisten sijoittajien kanssa osti Edelaraudteen vuonna 2000, kun se yksityistettiin. Edelaraudtee Infrastruktuuri AS omistaa Tallinna–Lelle–Viljandi/Pärnu-radan.
1.1.2014 alkaen AS Edelaraudtee harjoittaa Viron rautateillä vain tavaraliikennettä.
Vuoden 2013 loppuun asti AS Edelaraudtee hoiti Venäjän-liikennettä lukuun ottamatta kaiken matkustajaliikenteen Viron sähköistämättömillä rataosilla. Yhtiöllä oli dieseljunia, jotka kulkivat reittejä:
Edelaraudteen henkilöliikenne päättyi 31. joulukuuta 2013, jolloin liikenne siirtyi valtiollisen "AS Eesti Liinirongid"in, markkinointinimeltään "Elron", entiseltä nimeltään "Elektriraudtee AS", hoidettavaksi.
Haines
Haines on kaupunki Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa sen väkiluku oli 1 811. Näistä etnisesti oli 79,62% valkoisia ("white") ja 13,86% Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvia.
Alueen tlingit-ryhmä, chilkatit kutsuivat nykypäivän Hainesin aluetta nimellä "Dtehshuh" ("polun pää"). Nimi tuli polusta, jota pitkin tlingitit pystyivät kantamaan kanoottinsa sisämaahan. Polku alkoi Chilkatinjoelta ja päättyi Dtehshuhiin säästäen 32 kilometrin soutamisen Chilkatin niemimaan ympäri. North West Trading Companyn kauppaedustaja George Dickinson asettui Dtehshuhiin vuonna 1880. Vuonna 1881 chilkatit pyysivät Sheldon Jacksonia lähettämään alueelle lähetyssaarnaajia. Presbyteeripappi S. Young Hall lähetettiin paikalle. Hän rakensi Willardin lähetysaseman ja koulun Dtehshuhiin maalle, jonka chilkatit olivat antaneet kirkolle. Lähetysasema nimettiin Hainesiksi vuonna 1884 rouva F. E. Hainesin mukaan, joka oli ollut varojenkeruukomitean puheenjohtajana. Lähetysaseman ympärille avattiin neljä säilyketehdasta vuoteen 1900 mennessä.
Klondiken kultaryntäyksen aikaan 1898-1899 Haines kasvoi huoltokeskuksena, sillä Dalton Trail Chilkat Inletiltä Yukoniin oli kullankaivajien käyttämä reitti. Myös Hainesin läheltä 58 kilometrin päästä Porcupinen alueelta löydettiin kultaa vuonna 1899. Näihin aikoihin alettiin käyttää myös aluetta lähetysaseman ympärillä, ei vain itse lähetysasemaa. Kun rautatie (White Pass and Yukon Route) saatiin valmiiksi läheiseen Skagwayn kaupunkiin Dalton Trail hylättiin ja Haines taantui taloudellisesti.
Lähetysasema lahjoitti maata Hainesin eteläpuolelta, johon Yhdysvaltojen armeija rakensi Fort William H. Sewardin linnoituksen vuonna 1904. Vuonna 1922 tukikohta sai uuden nimen: Chilkoot Barracks. Se oli Yhdysvaltojen armeijan ainoa asemapaikka Alaskassa ennen toista maailmansotaa. Toisen maailmansodan aikana se oli huoltopaikkana. Tukikohta lakkautettiin vuonna 1946 ja myytiin yksityiselle ryhmälle, joka kutsui sitä nimellä Port Chilkoot. Vuonna 1970 Port Chilkoot yhdistyi Hainesin kanssa. Vuonna 1972 Port Chilkoot valittiin kansallisesti historialliseksi paikaksi ja paikalle palautettiin sen alkuperäinen nimi Fort William H. Seward.
Viimeinen neljästä säilyketehtaasta suljettiin vuonna 1972 kalakantojen ehtymisen vuoksi. Metsätalous on ollut Hainesin alueelle tärkeä ala, mutta sekin on vähentynyt viime vuosina. Nykyään kaupungin tärkeä elinkeino on turismi. Monet turistit vierailevat loka-helmikuussa, jolloin valkopäämerikotkat näyttäytyvät Alaska Chilkatin valkopäämerikotkien suojelualueella.
Il Canto degli Italiani
Il Canto degli Italiani on Italian kansallislaulu. Laulu tunnetaan myös aloitussäkeen mukaan nimellä "Fratelli d’Italia" (Italian veljet) tai sanoittajansa Goffredo Mamelin mukaan nimellä "Inno di Mameli". Laulun on säveltänyt Michele Novaro.
Kansallislaulu on syntynyt 1800-luvun puolivälissä italialaisten nousseen kansallistunteen ilmentäjäksi. Runoilija Mameli kirjoitti runon taistelulauluksi vuonna 1847 Genovassa, säveltäjä Novaro sävelsi sen hieman myöhemmin Torinossa. Laulua leimaa voimakas vastakkainasettelu Itävallan kanssa, joka vielä tuossa vaiheessa piti osaa Pohjois-Italiasta valtansa alla. "Il Canto degli Italiani" otettiin käyttöön Italian kansallislauluksi 12. lokakuuta 1946, samassa yhteydessä kun maa julistettiin tasavallaksi.
"Il Canto degli Italiani" ei ole kansallishymninä ollut täysin vastaansanomaton. Sen sanoja on arvosteltu liian sotaisiksi ja ulkomaalaisvihamielisiksi. Lisäksi on huomautettu, että laulu kuvailee historiallisia vaiheita, jotka tosin olivat sen syntyaikana tärkeitä, mutta jotka nykyään ovat koko lailla tuntemattomia. Kritiikistä huolimatta Italian parlamentti on vahvistanut laulun aseman uudella lailla.
Neljäs säkeistö viittaa tapauksiin Italian historiassa, joilla oli suuri merkitys Italian kansallistunteelle. Legnanon taistelussa italialaiset joukot löivät Fredrik I Barbarossan johtamat saksalaiset joukot vuonna 1176, tehden samalla lopun Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan vallasta Italian niemimaalla. Ferruccio viittaa Francesco Ferruccioon, joka johti Firenzen kauppatasavallan joukkoja Kaarle V:n piirittäessä kaupunkia 12. lokakuuta 1529 – 12. elokuuta 1530. Urheudestaan kuuluisaksi tullut Ferruccio sai surmansa piirityksen loppuvaiheessa 3. elokuuta 1530. Italian yhdistymisen puolestapuhujat nostivat Ferruccion erääksi yhdistyneen Italian esitaistelijoista. Balilla oli oikealta nimeltään Giovan Battista Perasso. Hän johti teini-ikäisenä kapinaa itävaltalaisia vastaan Genovassa vuonna 1746. Säkeistössä mainitut kellot, jotka kutsuvat iltamessuun, viittaavat vuoden 1282 ”Sisilian iltamessuun”, jossa Sisilian väestö teki kapinan maata miehittäneitä ranskalaisia joukkoja vastaan ja murskasi ne perin pohjin.
Calder Memorial Trophy
Calder Memorial Trophy on NHL-liigan vuosittain jaettu palkinto, joka myönnetään kauden parhaalle tulokkaalle. Voittajan valitsevat Professional Hockey Writers' Associationin jäsenet NHL:n runkosarjan lopuksi. Palkinto on nimetty NHL:n ensimmäisen presidentin Frank Calderin mukaan. Vuoden tulokas -titteliä on jaettu aina kaudesta 1932–1933 lähtien, mutta Calder Trophy esiteltiin ensimmäisen kerran kaudelle 1936–1937. Frank Calderin äkillisen kuoleman jälkeen palkinto nimettiin Calder Memorial Trophyksi hänen muistokseen.
Jotta pelaaja voi olla ehdolla Calder Memorial Trophyn saajaksi, hän ei saa olla pelannut enemmän kuin 25 NHL-ottelua edeltävällä kaudella tai 6 ottelua kummallakaan kahdella edeltävällä kaudella. Lisäksi pelaaja ei saa olla yli 26-vuotias 15. syyskuuta ennen kyseessä olevan kauden alkua. Ikäraja tuli voimaan sen jälkeen, kun Neuvostoliiton viranomaisten NHL:ään päästämä Sergei Makarov voitti Calderin 31-vuotiaana vuonna 1990.
Suomalaiset Calder Memorial Trophy -voittajat ovat Pentti Lund vuonna 1949 ja Teemu Selänne vuonna 1993. Joukkueittain eniten Calder Memorial Trophyja on voittanut Toronto Maple Leafs (10).
Frank Calderin mukaan on nimetty myös AHL:n voittajalle jaettava Calder Cup.
Vuoden tulokkaat
Calder Trophy -voittajat
Calder Memorial Trophy -voittajat