hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Auneslaiset
Auneslaisuus on lestadiolaisuuden ryhmä Yhdysvalloissa. Se erkani pollarilaisuudesta 1962–1963 saarnaaja Aunes Salmelan johdolla. Auneslaisuuden erkaannuttua muita pollarilaisia alettiin kutsumaan myös riitinmattilaisiksi saarnaaja Matt Reedin mukaan. Ryhmä vaikuttaa etenkin Minneapolisin ja Marengon (Wisconsin) -alueella. Auneslaisiin kuului vuoden 2012 arvion mukaan noin 550 jäsentä, joten se on yhdeksänneksi suurin lestadiolaisryhmä maailmassa. Auneslaisten määrä on vähentynyt 50 henkilöllä vuoden 2001 arvion jälkeen.
Auneslaisten kirkon nimi on The Apostolic Luthern Church. Pollarilaisuuden pääryhmän eli riitinmattilaisten kirkon nimi on "Independent Apostolic Lutheran Church". Riitinmattilaisia oli vielä vuoden 2001 arvion mukaan noin 3000 henkilöä, eli paljon enemmän kuin auneslaisia. Riitinmattilaisten määrä kuitenkin on sen jälkeen laskenut rajusti, sillä vuonna 2012 riitinmattilaisia oli enää vain 600, eli enää vain 50 enemmän kuin auneslaisia.
Auneslaisista irtosi vuoden 1978 hajaannuksen seurauksena Melvin Hangan johdolla pieni ryhmä nimeltä "hankalaisuus", joka jakaantui vielä samana vuonna kahtia melviniläisiin ("melvinites", ”melviniitit”) ja davidilaisiin ("davidites", ”davidiitit”). Melviniläisiä kutsutaan myös hankalaisuudeksi.
Se sai nimensä saarnaaja David Salmelan mukaan. Vuoden 2001 arvion mukaan davidiitteja oli noin 50 henkilöä. Ryhmää kutsutaan suomenkielellä davidiiteiksi.
Nimensä ryhmä on saanut Melvin Hangalta. Vuoden 2001 arvion mukaan melviniittejä oli noin 25 henkilöä, eli juuri ja juuri "virallinen" minimilukumäärä uskonryhmälle. Ryhmää kutsutaan suomen kielellä melviniiteiksi tai hankalaisuudeksi.
Ssese-saaret
Ssese-saaret ovat ryhmä luoteisessa Victoriajärvessä sijaitsevia saaria. Ugandan alueella sijaitsevat saaret kuuluvat Kalangalan piirikuntaan.
Saaria on yhteensä 84. Niistä noin puolet ovat asuttuja. Asukkaat ovat bassese-heimon jäseniä. Asukasluku on yhteensä noin 36 661 (2002). Saarilla puhutuista kielistä tärkein on luganda.
1900-luvun alussa saarille levisi tsetse-kärpäsen levittämä unitauti, ja useimmat asukkaat muuttivat pois. Paluumuutto alkoi 1980-luvulla. Saaret olivat suosittu matkailukohde 1990-luvulla, mutta lauttaliikenteen päättyminen lopetti turismin. Lauttaliikenne entebbestä alkoi uudelleen vuonna 2006.
Saarien koko vaihtelee paljon. Suurin saarista on Bugala eli Buggala, joka on yli 40 kilometriä pitkä. Ssese-saarilla on paljon metsää ja niillä elää useita eri lintulajeja. Saaret jakautuvat kahteen tärkeimpään ryhmään.
Saarten asukkaiden tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluvat muun muassa kalastus sekä maanviljely.
Bugalan saarella myös matkailu on huomattava elinkeino. Siellä sijaitsee muun muassa hotelli nimeltään Ssese Island Beach.
Audi
Audi AG on saksalainen, Volkswagen-konserniin kuuluva liikennevälinevalmistaja, jonka päätehdas sijaitsee Ingolstadtissa Saksassa. Audi ja sen tytäryhtiöt valmistavat autoja, moottoreita ja moottoripyöriä.
Audi Groupin pääomistaja on Volkswagen Group, jonka omistuksessa 99,55 prosenttia osakepääomasta. Audin päämaja sijaitsee Ingolstadtissa Saksassa, missä on myös yhtiön päätehdas. Audi valmistaa autoja Saksassa lisäksi Neckarsulmissa. Audin tehtaita on myös Italiassa, Unkarissa, Espanjassa, Belgiassa, Slovakiassa, Intiassa, Thaimaassa ja Kiinassa.
”Audi Brand Groupiin” kuuluu kolme automerkkiä, Audi, Seat ja Lamborghini. Lisäksi siihen kuuluu moottoripyöriä valmistava Ducati. Audi Group toimitti vuonna 2012 yhteensä 1 634 312 autoa asiakkaille; näistä pääosa oli Audeja. Yritys toimitti lisäksi hieman yli kaksituhatta Lamborghinia ja noin 175 000 muuta Volkswagen Groupiin kuuluvaa automerkkiä. Ducatin moottoripyöriä Audi toimitti 16 768 kappaletta.
Vuonna 1910 August Horch perusti nimeään kantavan autotehtaan, joka alkoi valmistaa Audi-merkkisiä autoja. Nimi Audi tulee Horch-nimen latinankielisestä vastikkeesta ().
1930-luvulla autovalmistajat "Audi", "DKW", "Horch" ja "Wanderer" sulautuivat "Auto Union AG" -nimiseksi yhtiöksi. Audi-merkin neljä rengasta kuvaavat näitä neljää yhtiötä.
Vuonna 1958 Daimler-Benz AG osti valtaosan Auto Groupista. Seitsemän vuotta myöhemmin Auto Union siirtyi Volkswagenin tytäryhtiöksi. Vuonna 1969 NSU sulautettiin Audiin. Audi kuuluu edelleen Volkswagen-konserniin. 1970-luvun lopulla esiteltiin ensimmäinen dieselmoottorilla varustettu malli Audi 100 Diesel.
Vuonna 1998 urheiluautovalmistaja Lamborghini siirtyi Audin omistukseen.
Audin ensimmäisenä maahantuojana Suomessa toimi Oy Veho Ab, jolla oli myös Mercedes-Benzin sekä aiemman DKW:n edustus. Ensimmäiset Audit tilastoitiin ajoneuvorekisterissä Auto Union -nimen alle yhdessä DKW:n kanssa; omana merkkinään Audi on esiintynyt virallisissa tilastoissa vuodesta 1970 lähtien. Audin yleistymistä hidasti sen melko kallis hinta muihin saman kokoluokan autoihin verrattuna. Esimerkiksi vuonna 1975 Audin pienin malli 50 maksoi Suomessa lähes 10 000 markkaa enemmän kuin hieman suurempi Volkswagen Golf. Audi 50:n korvasi pian sen sisarmalli Volkswagen Polo. Audin pääasiallinen myyntimalli Suomessa 1970-luvun ajan oli vuonna 1969 esitelty, ns. ylempään keskiluokkaan kuulunut Audi 100. Vuoden 1979 lopussa Suomessa oli rekisterissä hieman yli 8 000 Audia.
Audin maahantuonti siirtyi Wihuri Oy Volkswagenille saman katon alle Volkswagenin kanssa vuonna 1975, ja maahantuontiyhtiön nimi muutettiin Wihuri Oy Volkswagen-Audiksi. Wihuri luopui Volkswagenin ja Audin maahantuonnista elokuun lopussa 1977, ja samassa yhteydessä Kesko perusti sitä varten uuden yhtiön, VW-auto Oy:n. Vuoden 1988 lopussa Audeja oli Suomen ajoneuvorekisterissä 19 339 autoa, jolloin se oli 19. yleisin henkilöautomerkki.
Vuoden 1999 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 30 149 Audi-merkkistä autoa. Näistä eniten oli malleja 80 (12 674 kpl), 100 (7 937 kpl) ja A4 (4 360 kpl). Tuolloin Audi oli 18. yleisin automerkki Suomessa.
Nova Scotia
Nova Scotia (, (aiemmin myös "New Scotland"), , ) on Kanadan toiseksi pienin provinssi, joka sijaitsee Atlantin valtameren rannalla. Nimi on latinaa ja tarkoittaa ”Uutta Skotlantia”. Suunnilleen samaa tarkoittava Uusi-Kaledonia on Ranskan territorio Oseaniassa. Nova Scotia on myös kapealla kannaksella Amerikan mantereeseen New Brunswickin provinssiin liittyvä niemimaa. Provinssiin kuuluu myös viereinen suurehko Cape Bretonin saari ja Atlantin puolella pieni karikkoinen Sable Island. Provinssin maapinta-ala on noin 55 200 neliökilometriä. Pohjoispuolella lähistöllä on suurehko Prinssi Edwardin saari, joka on oma hallinnollinen provinssinsa.
Alueeseen vaikuttaa kylmä merivirta ja sen rannikkovedet ovat vaarallisia. Lähistöllä on valas- ja kala-apajia.
Nova Scotian pääkaupungin nimi on Halifax, jossa on 372 858 asukasta. Koko provinssin asukasluku oli 923 598 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa.
Nova Scotian alueella on asunut intiaaniheimoja arviolta 11 000 vuoden ajan. Eurooppalaisista englantilaisten tiedetään saapuneen alueelle jo vuonna 1497. Kanadan muodostaessa yhtenäisen Englannin kruununsiirtomaan oli Nova Scotia yksi neljästä alkuperäisestä provinssista New Brunswickin, Québecin ja Ontarion ohella.
Nova Scotiasta on myös kotoisin novascotiannoutaja, joka on nykyään hyvin suosittu harrastuskoira.
Uudisasutus tuli siirtokunnan nimen mukaisesti erityisesti Skotlannista. Tämä näkyy edelleen etnisessä väestörakenteessa. Vuoden 2006 Kanadan väestönlaskennan mukaan suurin etninen ryhmä Nova Scotiassa olivat skotit (31,9 %), joiden jälkeen tulivat englantilaiset (31,8 %), irlantilaiset (21,6 %), ranskalaiset (17,9 %), saksalaiset (11,3 %), intiaanit (5,3 %), hollantilaiset (4,1 %), mustat (2,8 %), walesilaiset (1,9 %), italialaiset (1,5 %) ja skandinaavit (1,4 %). Vastaajista 40,9 % identifioi itsensä yksinkertaisesti kanadalaisiksi.
Vuoden 2011 Kanadan väestönlaskennan mukaan provinssissa oli asukkaita 921 727. Äidinkielensä ilmoitti 904 285 kansalaista jakautuen seuraavasti:
Sen lisäksi, että provinssi on voimakkaasti englanninkielinen, on Nova Scotiassa suurin Skotlannin ulkopuolinen gaelinkielinen yhteisö, joka asuttaa Pictoun ja Antigonishin piirikuntia sekä Cape Bretonin saarta. Gaelin kieltä opetetaan useissa lukiossa eri puolilla provinssia.
Nova Scotia on jaettu 54 kuntaan. Kuntatyyppejä on kolme: kaupungit ("town"), maalaiskunnat ("municipal district") ja kunnat joilla on kaupunginoikeudet ("regional municipality"). Jotkut kunnat käyttävät historiallista nimitystä "county".
Historiallisesti Nova Scotia on jaettu 12 piirikuntaan. Nykyinen kunnallishallinto on perua vuoden 1999 kuntalaista. Jo vuonna 1996 kaupungit lakkautettiin ja muutettiin kunniksi. Kuntien tukijärjestö on vuonna 1906 perustettu Union of Nova Scotia Municipalities, johon provinssin jokainen kunta kuuluu.
Burmilla
Burmilla on chinchillavärisen persialaisen ja burma-kissarotujen risteytys. Rodun kehitys alkoi vuonna 1981 Englannissa. Jotkin kasvattajat Tanskassa ja Englannissa ovat keskittyneet tosissaan burmillan jalostamiseen. FIFE (Fédération Internationale Féline) hyväksyi burmillan omaksi rodukseen vuonna 1995. Suomeen ensimmäiset kissat tuotiin Tanskasta vuonna 1996. Burmillojen määrä on edelleen vähäinen Suomessa.
Burmilla on solakkarakenteinen keskikokoinen kissa, jolla on pyöreä rintakehä ja suora selkä. Sillä on solakat jalat ja vahvat luut. Takajalat ovat vähän pidemmät kuin etujalat. Tassut ovat sirot ja ovaalin muotoiset. Otsa on pehmeästi pyöristynyt, tylppä kuono, leveät poskipäät ja korvien väli keskikokoinen. Nenä sillä on lyhyt ja suora, leuka leveä ja voimakas. Keskikokoiset tai suuret korvat ovat tyvestä leveät ja kärjistä hieman pyöristyneet. Silmät ovat suuret ja soikeat. Ne ovat "kajalisoitu" eli niiden ympärillä on värin mukainen rajaus. Silmät ovat vihreät, ja kaikki sävyt hyväksytään. Punainen-, creme- ja kilpikonna värityksillä kullanruskeat silmät ovat sallittuja. Häntä on kooltaan keskikokoinen tai pitkä. Hännänpää tulee olla pyöreä. Turkki on lyhyt ja sileä sekä pehmeä ja silkkinen. Väri on puhdas hopeanvalkoinen, jokaisen karvan pää on värittynyt.
Burmilla kuuluu lyhytkarvakissoihin ja sen värit on jaettu kahteen ryhmään: Ryhmä 1 (ei oranssiset): musta-, sininen-, suklaa-, lila-, kaneli- ja beige shaded silver tai chinchilla. Ryhmä 2 (oranssiset): punainen-, creme-, kilpikonna-, sinikilpikonna-, suklaakilpikonna-, kanelikilpikonna- ja beigekilpikonna shaded silver tai chinchilla.
Burmilla on vilkas, ihmisrakas ja erittäin seurallinen. Se rakastaa huomiota ja haluaa olla osana perhettä. Aasialaiset kissat ovat erittäin älykkäitä ja voivat oppia esimerkiksi avaamaan ovia. Burmillat ovat uteliaita ja seuraavat omistajiaan mitä tahansa ne tekevätkin.
Entebbe
Entebbe on kaupunki Ugandassa. Vuonna 2014 sen asukasluku oli noin 70 000. Entebbe sijaitsee Victoriajärven rannikolla ja lähellä Ugandan pääkaupunkia Kampalaa. Se toimi Brittien Ugandan pääkaupunkina vuoteen 1958 asti.
Entebbessä on muun muassa Entebben kansainvälinen lentoasema. Paikka tuli tunnetuksi vuonna 1976, kun Israelin laskuvarjojääkärit vapauttivat siellä 103 panttivankia Entebben lentoaseman terminaalista.
Chizumulu
Chizumulu on kahdesta Njassajärven asutetusta saaresta pienempi. Suurempi on nimeltään Likoma. Chizumulu on kokonaan Mosambikin aluevesien ympäröimä, mutta se kuuluu Malawille eli se on Malawin eksklaavi. Chizumulussa on noin 4 000 asukasta. Saarella on sähköä vain osan vuorokaudesta. Siellä on kaksi kukkulaa sekä yksi tasaisempi alue.
Likoma
Likoma on afrikkalaisen Njassajärven kahdesta asutetusta saaresta suurempi. Pienempi on nimeltään Chizumulu. Likoma on kokonaan Mosambikin aluevesien ympäröimä, mutta se kuuluu Malawille eli se on Malawin eksklaavi. Saarella on noin 8000 asukasta (1998). Sen pinta-ala on 18 neliökilometriä.
Likoma kuuluu Malawille historiansa takia: David Livingstonen lähetysjärjestö perusti sinne päämajansa 1880-luvulla, ja Malawi piti sen toisen maailmansodan jälkeen kun järvi jaettiin Malawin ja Mosambikin kesken. Saarella sijaitsee kivestä rakennettu katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1903.
Saarella on paljon apinanleipäpuita. Saarella ei ole sähköä.
Erik Palmén
Akateemikko Erik Palmén (31. elokuuta 1898 Vaasa – 19. maaliskuuta 1985 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnetuin suomalainen meteorologian tutkija. Hän vaikutti norjalaisen rintamamallin kehitykseen ja oli keskeinen hahmo Chicagon koulukunnassa, joka loi suihkuvirtauksen käsitteen. Palmén oli monipuolinen tutkija, joka laati julkaisuja meteorologian, geofysiikan ja meritieteen aloilta. Palménin ja Chester W. Newtonin kirjaa "Atmospheric Circulation Systems: Their Structure and Interpretation" vuodelta 1969 käytetään edelleen alan oppikirjana eri puolilla maailmaa.
Palmén syntyi Vaasassa ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän valmistui tähtitieteen maisteriksi 1921 ja väitteli meteorologiasta vuonna 1927.
Palmén toimi Merentutkimuslaitoksen johtajana (1939–1947) ja meteorologian professorina Helsingin yliopistossa (1947–1948). Vuonna 1948 hänet valittiin Suomen Akatemian elinikäiseksi jäseneksi, ja eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1968 hän toimi tutkijaprofessorina. Vaikka hän pysyi virassaan Helsingin yliopiston Meteorologian laitoksella, hän teki myös useita pidempiä vierailuita vierailevana professorina Chicagon, Kalifornian ja Tukholman yliopistoihin.
Palmen julkaisi yli 130 tieteellistä artikkelia. Merentutkimuksen alalla useimmat niistä käsittelivät tuulen vaikutusta veden liikkeisiin ja kerrostuneisuuteen. Meteorologiassa hän tutki matalapaineiden ja rintamien rakenteen lisäksi ilmakehän yleistä kiertoliikettä ja energiatasapainoa, suihkuvirtauksia ja hurrikaanien esiintymistä. Ensimmäiset ilmakehän yläosien tutkimukset perustuivat yksinomaan ennen ensimmäistä maailmansotaa maanpinnalta tehtyisin havaintoihin, mutta yhdessä Bergenin koulun kanssa Palmen järjesti mittauskampanjan, jossa eri maat tekivät luotaushavaintoja kahden päivän ajan, ja niin tutkijat saattoivat paneutua ilmakehän kolmiulotteiseen rakenteeseen.
Vuonna 1969 hänelle myönnettiin arvostettu Maailman ilmatieteen järjestön IMO Prize -palkinto.
Geofysiikan Seura jakaa joka neljäs vuosi Erik Palménin mukaan nimetyn hopeisen Palmén-mitalin suomalaiselle ansioituneelle geofysiikan alan tutkijalle. Ensimmäinen mitali myönnettiin 15. lokakuuta 1968 Palménille. Hänen mukaansa on nimetty myös Erik Palménin aukio Helsingissä Kumpulan kampuksella. Aukion laidalla sijaitsee Ilmatieteen laitoksen toimitalo Dynamicum. Palménin muistoksi on nimetty myös Chester W. Newtonin ja Eero O. Holopaisen toimittama kirja "Extratropical Cyclones, The Erik Palmen Memorial Volume".
Arvo Ylinen
Arvo Albin Johannes Ylinen (5. maaliskuuta 1902 Yläne – 27. heinäkuuta 1975) oli lentokoneinsinööri ja lentotekniikan ja rakennusstatiikan professori.
Ylisen isä oli herastuomari Juho Ylijaakkola ja äiti Sofia Emerentia Uusitalo. Hänen puolisonsa vuodesta 1934 oli lääketieteen lisensiaatti Lea Maria Hietarinta (s. 1906), heidän lapsiaan ovat Jaakko Ylinen, Maarit Inbar, Juhana Ylinen ja Jouni Ylinen.
Ylinen tuli ylioppilaaksi vuonna 1923 Turun suomenkielisestä lyseosta. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1930 TKK:n Rakennusosastolta arvosanalla "oivallisesti", mikä oli tuolloin hyvin harvinaista. Samana vuonna hän suoritti TKK:n sotateknisen osaston loppututkinnon. Hän opiskeli lentokoneinsinööriksi Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa eli Berliinin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1930-31. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi TKK:ssa vuonna 1938. Väitös oli ensimmäinen lentokonetekniikan alan väitöstutkimus Suomessa.
Ylinen siirtyi Valtion lentokonetehtaan palvelukseen Suomenlinnaan, jossa hän toimi ensin suunnitteluinsinöörinä 1932–1933. Pian hän yleni ja toimi piirustuskonttorin päällikkönä 1933–1934. Hän toimi tehtaan pääkonstruktorina 1934–1937 ja teknillisenä johtajana 1937–1940. Hän oli tehtaan neuvotteleva insinööri 1940–1949. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan.
Ylisestä tuli ensimmäinen TKK:n lentotekniikan professori vuonna 1940 ja tässä toimessa hän jatkoi vuoteen 1956 asti. Hän toimi sen jälkeen rakennusstatiikan professorina 1956–1967 ja VTT:n Sillanrakennuksen laboratorion johtajana vuodet 1952–1956.
Ylinen toimi MATINEn (Maanpuolustuksen tieteellinen neuvottelukunta) puheenjohtajana sen ensimmäiset 4 vuotta alkaen 1. lokakuuta 1961. Hän sai lukuisia palkintoja ja laati alaltaan monia julkaisuja. Hänen julkaisemistaan kirjoista ehkä merkittävin on "Kimmo- ja lujuusoppi" I–II, jotka ilmestyivät vuosina 1948–1950. Teoksesta julkaistiin toinen tarkistettu painos 1965–1970.
Ylinen oli sotilasarvoltaan insinöörieverstiluutnantti.
Torsti Verkkola
Torsti Rafael Verkkola (vuoteen 1935 Wennström; 22. toukokuuta 1909 Lahti – 11. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori.
Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Karl Wennström ja Matilda Vilen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1939 Impi Inkeri Niinivaara. Lapset Matti ja Marja.
Hän tuli ylioppilaaksi vuonna Lahden lyseosta 1928 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolta vuonna 1935. Hän opiskeli Berliinin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1935–1937. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan.
Valtion lentokonetehtaan palveluksessa hän oli vuodet 1935–1945. Hän toimi sen suunnittelutoimiston päällikkönä 1937–1941. Hän toimi staattisen toimiston päällikkönä 1941–1943 sekä tehtaan suunnitteluosaston johtajana 1943–1944.
Verkkola toimi Helsingin Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusopin professorina vuodet 1945–1948 sekä TKK:n rehtorina vuosina 1968–1970. Hän oli Wisconsinin yliopiston vieraileva professori 1946–1949. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun polttomoottoritekniikan professorina 1954–1972, josta virasta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1972. Hänet vihittiin tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1974. Sotilasarvoltaan hän oli insinöörikapteeni.
Säärintama
Säärintama on meteorologiassa kahden ilmamassan rajavyöhyke, jossa ilmamassalle tyypilliset ominaisuudet, kuten lämpötila ja tropopaussin korkeus, muuttuvat melko nopeasti.
Kun rintama kulkee havaintopaikan yli, havaitaan yleensä selviä muutoksia tuulen suunnassa ja nopeudessa, lämpötilassa ja vielä selvemmin kastepisteessä, ilmanpaineen muutoksen nopeudessa tai suunnassa ja usein myös sateessa ja pilvisyydessä. Joskus rintama on heikko varsinkin kaukana matalapaineen keskustasta ja aiheuttaa vain vähäistä pilveilyä. Voimakkaimmat rintamat havaitaan nopeasti syvenevien matalapaineiden keskuksen lähellä.
Lämpötilan jyrkkää muutosta tietyllä painepinnalla kutsutaan "barokliiniseksi vyöhykkeeksi". Tähän vyöhykkeeseen liittyy monesti myös suuri tuuliväänne.
Rintamat liittyvät usein matalapaineisiin. Ne nimetään liikesuunnan mukaan. Rintamapinta on kolmiulotteinen asia ja kalteva lämpimään ilmamassaan päin (kylmä rintama saapuu ensin maanpinnalla, lämmin rintama ensin ylätroposfäärissä). Pintasääkartalla esitetään rintaman paikka lähellä maanpintaa. Rintaman paikka ylempänä troposfäärissä kuvataan esimerkiksi lentoliikennettä palvelevissa sääkartoissa.
Nuoressa polaaririntaman matalapaineessa on yleensä havaittavissa kiilamainen vyöhyke keskileveysasteiden ilmamassaa, joka tunkeutuu polaarimassan keskelle. Kiilan etureunassa on lämmin rintama, takareunassa kylmä rintama. Kiilaa itseään sanotaan "lämpimäksi sektoriksi". Koska kylmä rintama liikkuu nopeammin, se saavuttaa lämmintä rintamaa, ja ne yhdistyvät kiilan kärjestä alkaen okkluusiorintamaksi. Niinpä keski-ikäisen matalapaineen rintamat muistuttavat kreikkalaista pientä lambda-kirjainta (λ). Vanhassa matalapaineessa okkluusio on edennyt pitemmälle, ja okkluusiorintaman pää alkaa kiertyä silmukalle.
Fysikaalisemmin sanottuna rintamat ovat advektion muutoskohtia, esimerkiksi lämmin rintama on tarkemmin lämpimän advektion takareuna maanpinnan lähellä, eli sen edessä lämpimämpi ilma valtaa alaa kylmemmältä.
Sääkartoissa voidaan esittää myös pienialaisempia sääsysteemejä, ja ne liittyvät usein pilvien muodostumiseen. Ne voivat muuttua erittäin nopeasti, joten niitä ei usein merkitä karttoihin. Paikoitellen ne esiintyvät kuitenkin säännöllisesti, jolloin voidaan ilmoittaa esimerkiksi iltapäivällä yltyvästä tuulesta Suomenlahdella voimakkaan vesistöön liittyvän säärintaman yhteydessä.
Rintamia tai rintaman tyyppisiä systeemejä:
Martti Vainio (lentokonesuunnittelija)
Martin Tuomas (Martti) Vainio (15. heinäkuuta 1909 Antrea – 7. toukokuuta 1982) oli suomalainen lentokonesuunnittelija, diplomi-insinööri ja tekniikan tohtori.
Vainion vanhemmat olivat rakennusmestari Herman Oskar ja Anna (o.s. Knaappila) Vainio. Hän tuli ylioppilaaksi Viipurin Yhteiskoulusta vuonna 1928. Vuonna 1933 Vainio valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta, ja saman vuoden lopulla hän aloitti palveluksensa Valtion lentokonetehtaalla. Vainio oli komennuksella Berliinin Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa kahden lukuvuoden ajan vuosina 1934–1936. Palattuaan tehtaan palvelukseen, hänet nimitettiin vuonna 1937 suunnittelutoimiston päälliköksi, ja edelleen vuonna 1943 kehitys- ja kokeiluosaston johtajaksi. Valmet Oy:n lentokonetehtaan pääkonstruktöörinä hän toimi vuodesta 1945 vuoteen 1964, jolloin hän siirtyi Valmetin rautatiekalusto-osaston päälliköksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974. Tekniikan tohtoriksi vuonna 1948 väitellyt Vainio oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri.
Vainion puoliso oli diplomi-arkkitehti Birga Mirja Margareta Brax. Avioliitosta syntyivät lapset Marjatta, Juhani, Kaija, Jyrki ja Pauli.
Bioko
Bioko on tuliperäinen ja vuoristoinen saari Guineanlahdella, Länsi-Afrikassa. Aiemmin siitä käytettiin nimiä Fernando Po ja Fernando Poo. Saari kuuluu Päiväntasaajan Guinealle.
Portugalilainen Fernão do Po löysi saaren vuonna 1472. Saari oli Portugalin orjasatama vuoteen 1778, jolloin Espanja valloitti sen. Vuosina 1827–1843 saari oli Ison-Britannian hallussa.
Päiväntasaajan Guinean pääkaupunki Malabo sijaitsee Biokolla.
Veikko Linnaluoto
Veikko Vihtori Linnaluoto (5. marraskuuta 1912 Kivijärvi – 14. marraskuuta 1992 Teneriffa) oli suomalainen lentotekniikan professori.
Linnaluoto tuli ylioppilaaksi vuonna 1931, valmistui ensin filosofian maisteriksi vuonna 1938 ja sitten diplomi-insinööriksi vuonna 1944. Linnaluoto toimi Valtion lentokonetehtaan toimistoinsinöörinä ja toimistopäällikkönä vuosina 1942–1945. Hän oli Ruotsissa Svenska aeroplan ab:n tutkimusinsinööri ja osastopäällikkö vuosina 1945–1960. TKK:n lentotekniikan professori Linnaluoto oli vuosina 1960–1978.
Linnaluodolla ja hänen puolisollaan, filosofian maisteri Taimi Raidalla oli kolme lasta. Linnaluoto menehtyi sydänkohtaukseen Teneriffalla.
Synnytysmasennus
Synnytyksen jälkeinen masennus (usein synnytysmasennus) tarkoittaa synnytyksen jälkeisten kuukausien aikana alkavaa masennusta. Se on eri asia kuin baby blues, heti synnytyksen jälkeen muutamassa päivässä alkava ja yleensä päiviä tai viikkoja kestävä alakulo.
Äideistä 10-15 prosenttia ja isistä 10 prosenttia kärsii synnytyksen jälkeisestä masennuksesta. Tyypillisimmin sitä on kolmen ensimmäisen kuukauden aikana. Isiä usein rasittavat työn ja perheen ristiriitaiset vaatimukset.
Äidissä tuntomerkkejä ovat laskenut mieliala, ärtyisyys, itkuisuus ja unihäiriöt, ja vuorovaikutuksesta vauvan kanssa voi olla vaikea kokea iloa. Neuvolasta voi hakea apua ja toipumisennuste on yleensä hyvä. Masennusta ehkäisee, jos isovanhemmat tai muut auttavat kiireessä.
Vauvan syntymä saattaa aiheuttaa naiselle valtavan henkisen järkytyksen, vaikka siitä ei juuri olla puhuttu. Vasta viime aikoina synnytysmasennuksesta on voitu keskustella avoimemmin, eikä sitä enää hävetä samalla tavalla kuin ennen. Osa tästä järkytyksestä johtuu hormonitoiminnan äkillisestä muutoksesta, jolle osa naisista on herkempiä. Synnytysmasennus eroaa synnytyksen jälkeisestä alakulosta eli baby bluesista siten, että masennus jatkuu yli kaksi viikkoa ja siihen liittyy vakavampia oireita. Hyvin monelle, ellei jopa useimmille, masennus tulee täytenä yllätyksenä.
Synnytysmasennukseen sairastunut äiti tuntee itsensä alavireiseksi, elämänilonsa menettäneeksi ja tuskaiseksi. Hänellä saattaa esiintyä pelkotiloja tai pakkoajatuksia, paniikkia, ahdistusta ja kuolemaan liittyviä ajatuksia tai toiveita. Hänen ruokahalunsa voi muuttua selvästi, ja näkyy joko laihtumisena tai lihomisena. Äiti tuntee syyllisyyttä, potee alemmuudentunteesta, saattaa kärsiä muistin heikkenemisestä tai päättäväisyyden puutteesta. Mielihyvän ja elämänilon tunteet ovat poissa, keskittymiskyky on heikko. Unettomuus tai jopa liiallinen nukkuminen ovat yleisiä oireita.
Varsin tarkasti ei vielä tiedetä miksi joku sairastuu, ja toinen ei. Voi olla että sairastumisessa ei ole yhtä yhteistä tekijää, mutta lukuisat tekijät voivat yhdessä aiheuttaa masennuksen. Riskitekijöitä on useita, esimerkiksi aiemmin sairastettu masennus, kumppanin tuen puute (tai kumppanin puute), vaativa vauva, sairas vauva, äidin omat lapsuusajan traumat tai elämäntilanteen huonoksi kokeminen. Nainen kuitenkin voi kärsiä synnytysmasennuksesta vaikka mikään näistä ei pitäisi hänen kohdallaan paikkaansa, ja vaikka mitään erikoista eikä havaittavaa syytä ei olisi.
Baby blues
Baby blues tarkoittaa synnytyksen jälkeistä alakuloa. Moni vastasynnyttänyt äiti käy läpi suuren tunteiden kirjon. Päivittäin voi esiintyä voimakkaita mielialan muutoksia ilman näkyvää syytä, ja äiti voi olla ärtynyt ja itkuinen. Usein tämä johtuu vain hormonitasapainon muutoksista sekä pitkäaikaisen jännityksen purkautumisesta. Myös väsymys, unenpuute ja pitkittynyt synnytys voivat aiheuttaa mielialanvaihteluita.
Tämä tunteiden sekamelska on täysin normaali ja tarkoituksenmukainen, ja se ohjaa tuoretta äitiä sopeutumaan uuteen elämäntilanteeseen ja vastaamaan vauvan tarpeisiin. Alakulo menee yleensä itsestään ohi muutamassa päivässä tai viikossa.
Baby bluesia ei pidä sekoittaa synnytysmasennukseen, joka on vakavampaa ja johon voidaan tarvita ulkopuolista apua.
Diplomaatti
Diplomaatti on vierasta valtiota edustava lähettiläs tai yleensä diplomaattikunnan jäsen. Valtioiden välisiä suhteita ylläpidetään yleensä diplomaattien välityksellä. Diplomaatin tehtävänä on harjoittaa diplomatiaa, ylläpitää kontaktipintaa ja keskusteluyhteyttä, kun taas voimakkaat reaktiot ovat poliittisen päätöksenteon alaisia ratkaisuja.
Kansainväliset sopimukset syntyvät yleensä diplomaattien neuvottelemina ennen kuin poliitikot allekirjoittavat ne. Diplomaattien tehtäviin kuuluu asemamaan tai -maiden poliittisen ja kauppapoliittisen tilanteen seuraaminen ja raportointi sekä valtiosopimusten toimeenpanon valvonta asemamaissa ja laiminlyönneistä tiedottaminen ulkoasiainministeriölle ulkopoliittiselle johdolle ilmoittamiseksi.
Diplomaattikunnaksi kutsutaan jossakin valtiossa toimivia ulkovaltojen lähettiläitä, toisinaan myös lähetystöjen virkamiehiä. Diplomaattikunnan vanhin eli esimies on se korkeimman arvoluokan lähettiläs, joka on pisimmän ajan ollut asianomaisessa valtiossa, katolisissa maissa tavallisesti paavin lähettiläs ("nuntius").
Suurlähettiläs on valtion toisessa valtiossa, toiselle hallitukselle tai kansainvälisessä järjestössä ylläpitämän diplomaattisen edustuston johtaja.
Louhisuden solki
Louhisuden solki on Suomen Partiolaisten ansiomerkki, joka myönnetään ansiokkaasta työstä vartionjohtajana. Merkin saajan tulisi olla 14–17-vuotias ja toiminut anomishetkellä tehtävässään vähintään vuoden.
Louhisuden solki on hopeanvärinen huivisolki, jolla partiohuivi kiinnitetään osmonsolmun sijasta. Se on saanut nimensä rovasti Verneri "Louhisusi" Louhivuoresta, jonka 80-vuotispäivänä solki julkistettiin 31. toukokuuta 1966. Soljen kuva-aiheessa on Verneri Louhivuoren nimikirjaimet VL peilikuvamonogrammina.
Aasi (pallopeli)
Aasi on yksinkertainen pallolla pelattava pallopeli, joka toimii lasten ja nuorten ajanvietteenä.
Peliin tarvitaan pallo ja kolme pelaajaa. 
Kaksi pelaajaa ovat kaukana toisistaan (noin 10m) ja kolmas pelaaja on heidän keskellään. Kaukaisimmat pelaajat heittelevät palloa keskenään, ja keskimmäinen pelaaja, aasi, yrittää siepata pallon itselleen. Jos aasi saa pallon kiinni, hän pääsee sen pelaajan paikalle joka heitti pallon. Tämä peli esiintyy myös nimillä "Piimä", "Mummonkiusaus" ja "Kala".
Aasi on myös nimitys toiselle pallopelille.
Peliin tarvitaan vähintään kaksi pelaajaa sekä pallo.
Pelaajat päättävät järjestyksen, jossa pelaajat potkaisevat palloa jotain päin (esim. seinää). Kukin pelaaja potkaisee vuorollaan palloa, ja häviäjä on se, joka saa ensin sanan AASI. Kirjaimia saa sillä, että osuu palloon potkaisun jälkeen. Esim. Ville, Heikki ja Kalle pelaavat aasia. Ville potkaisee palloa, ja sitten on Heikin vuoro, mutta Ville osuu palloon ennen kuin Heikki potkaisee. Ville saa A-kirjaimen. Ja kun on Heikin vuoro taas, käy samaten, ja näin Ville saa toisen A:n. Tämä toistuu, sillä Ville ei neljälläkään kertaa huomaa palloa, ennen kuin se osuu. Nyt Ville on osunut neljä kertaa palloon, joten hänellä on kirjaimet A, A, S, I, eli AASI. Nyt Heikki ja Kalle jatkavat peliä, ja se joka ensimmäisenä heistä kahdesta saa sanan AASI, häviää. Kalle saa sanan AASI, ja Heikki voittaa.
Dione (jumalatar)
Dione () on kreikkalaisessa mytologiassa hieman epämääräinen jumalatar. Homeroksen Iliaassa hän on Afroditen äiti, jonka luokse Afrodite palaa haavoituttuaan taistelussa, jossa suojeli poikaansa Aineiasta. Etymologisesti Dione on indoeurooppalaisissa kielissä yksinkertaisesti "jumalatar".
Dodonan oraakkelille Dione oli titaani, Okeanoksen tytär ja Afroditen äiti, jota Dononassa palvottiin Zeuksen puolisona Heran sijaan.
Elmo (romaani)
Elmo on kirjailija Juhani Peltosen kirjoittama romaani, jonka nimihenkilö on Elmo, kaikkien aikojen paras urheilija. Hahmo esiintyi ensin Peltosen radiokuunnelmissa "Elmo, urheilija" (1977) ja "Elmo - muu maailma" (1978). Kuunnelmien ja romaanin pohjalta tehtiin myös Pekka Milonoffin ja Titta Karakorven käsikirjoittama ja Pekka Milonoffin ohjaama tv-elokuva "Muistoja Elmosta" (1981). Elokuvassa Elmoa esitti Sulevi Peltola.
Elmo syntyy Kainalniemen kylään, joka kasvaa hänen elinaikanaan pienestä maalaiskylästä "betonigeometristen konstruktioiden tuonelaksi" (ja jonka esikuvana on Peltosen kotikylä, Vantaan Korso). Jo hänen ristiäisissään ukki ennustaa Elmosta tulevan suurmiehen. Elmo on levoton sielu, joka lähtee 15-vuotiaana merille rakastuttuaan onnettomasti naapurintyttö Aliisaan.
Elmon palattua Kainalniemelle hänen ystävänsä Reijo "Rymy" Petkelström alkaa valmentaa hänestä huippu-urheilijaa. Elmosta tulee maailman paras urheilija, joka kahmii itselleen kymmeniä kultamitaleita Andien talvikisoissa ja Derwangan jättiläiskisoissa. Andeilla Elmo voittaa 50 kilometrin hiihdon, vaikka ottaa torkut kesken kisan. Derwangassa hän tekee sadan metrin juoksussa maailmanennätyksen (9,72), vaikka kaatuu 30 metrin kohdalla. Lopulta Elmo voittaa käytännössä yksin muun maailman parhaista jalkapalloilijoista kootun joukkueen ottelussa "Elmo - muu maailma". Hurmioituneet radioselostajat Immo ja Lyly välittävät Elmon sankariteot maailmalle.
Urheilumenestys on kuitenkin Elmolle toisarvoinen asia. Hän on vaatimaton, hiljainen ja synkkämielinen mies, joka pitää ortodoksisista kirkoista. Lehdistötilaisuuksissa hänen mielipuheenaiheensa on omenanviljely. Derwangassa hän karkaa kesken kisojen ystävänsä urheilija Endre Kissin kanssa tapaamaan tämän unkarilaisia tuttavia, mutta korvaa tämän palattuaan kisoihin heittämällä keihästä 106,79 metriä. Elmo liittyy pasifisteihin ja ateistisiin ortodokseihin eikä missään nimessä halua kuulla voittonsa kunniaksi "Porilaisten marssia" vaan virren "Maan korvessa kulkevi lapsosen tie" lapsikuoron laulamana.
Lopulta Elmo menee naimisiin nuoruudenrakastettunsa Aliisan kanssa ja saa Tapio-nimisen pojan hänen kanssaan. Aliisan ja Elmon suhde päättyy traagisesti lyhyen onnellisen ajan jälkeen Aliisan kuolemaan. Elmo vannoo vievänsä Aliisan uudelleen vihille Lyyran tähdistössä. Sirkustykki ampuu Elmon taivaalle eikä häntä sen jälkeen nähdä maan päällä.
Luettelo Afrikan saarista
Tämä on luettelo Afrikassa sijaitsevista saarista maittain. Lopussa erillinen luettelo Afrikan itsenäisistä saarista.
Hangon lentokenttä
Hangon lentokenttä on Suomen eteläisin lentokenttä. Se sijaitsee Hangon Täktomissa noin kahdeksan kilometriä kaupungin keskustasta itään. Kentältä toimii Hangon lentokerho.
Kentällä lentävien tulee ottaa huomioon Suomen puolustusvoimien ampuma-alueet D47 (Syndalenin ampuma-alue) ja D44 sekä Hangon kaupungin rannan melunvaimennusalue.
Luettelo moottoripyörämerkeistä
Tämä on luettelo moottoripyörämerkeistä.
Mäntsälän yksityinen lentokenttä
Mäntsälän lentokenttä on yksityinen lentokenttä Mäntsälän kunnan Sääksjärven kylässä, noin 13 kilometriä Mäntsälän keskustasta kaakkoon. Lentokentän 400 metriä pitkä kiitotie on nurmipintainen ja tarkoitettu vain ultrakeveille lentokoneille.
Virsta
Virsta on vanha Venäjän keisarikunnassa ja Suomessa käytetty pituusmitta, joka vastasi runsasta kilometriä.
"Venäjän virsta" () on vanha venäläinen pituusmitta pituudeltaan 1066,80 metriä. Virsta käsittää 500 Venäjän syltä (sažen), Venäjän syli puolestaan kolme arsinaa eli kyynärää, ja arsina 28 tuumaa. Venäläinen pinta-alayksikkö neliövirsta vastasi 1,138 neliökilometriä.
"Suomen virsta" on Venäjän virstaa hieman pidempi, 1068,80 metriä. Määritelmän mukaan Suomen virstan pituus on kymmenesosa Ruotsin ja Suomen metrijärjestelmää edeltäneestä peninkulmasta. Suomen virsta otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1827.
"Ruotsin virsta" on Suomessa vuoden 1827 jälkeen käytetty epävirallinen nimitys ruotsalaisesta pituusmittayksiköstä "neljännespeninkulma" ("fjärdingsväg"). Teiden varsien virstan pylväiden edeltäjät, peninkulmapylväät, oli sijoitettu neljännespeninkulman välein.
Antti Tulenheimo
Antti Agathon Tulenheimo (vuoteen 1906 Thulé, 4. joulukuuta 1879 Kangasala – 3. syyskuuta 1952 Helsinki) oli vanhasuomalainen, myöhemmin kokoomuslainen poliitikko, professori, kansleri, Helsingin yliopiston rehtori, Helsingin kaupunginjohtaja ja Suomen pääministeri.
Tulenheimon vanhemmat olivat Kangasalan urkutehtaan omistaja, urkujenrakentaja ja valtiopäivämies Bror Axel Thulé ja Minna Fredrika Meurman. Hänen isänpuoleinen isoisänsä oli urkujenrakentaja Anders Thulé, äidinpuoleinen isoisä fennomaanipoliitikko Agathon Meurman. Antti Tulenheimon veljiä olivat urkutehtailija Martti Tulenheimo, kansanedustaja Eino Tulenheimo ja lakimiesvaikuttaja Olli Tulenheimo. Poliitikko Paavo Virkkunen oli hänen lankonsa sekä arkkitehti ja asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman hänen serkkunsa.
Tulenheimo loi elämänsä aikana uran yliopistossa, politiikassa, kunnallishallinnossa ja liike-elämässä. Hän oli kolme kertaa kansanedustajana (vanhasuomalaisena 1914 ja kokoomuslaisena 1922–1923 sekä 1930–1932), talousosaston senaattorina oikeustoimituskunnassa sortokauden jälkeisessä Tokoin senaatissa 1917, Ingmanin hallituksen sisäasiainministerinä 1918–1919, kokoomuksen puheenjohtajana 1921–1924 ja pääministerinä 1925. Tulenheimon hallitus istui 31. maaliskuuta – 31. joulukuuta 1925. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli eri otteisiin vuosien 1915 ja 1929 välisenä aikana. Hän toimi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1926–1930 ja siirtyi sitten vasta perustettuun kaupunginjohtajan virkaan. Helsingin kaupunginjohtajana hän oli 1931–1944. Tulenheimolle myönnettiin ylipormestarin arvonimi vuonna 1934.
Tulenheimon mukaan nimettiin ns. Lex Tulenheimo, keväällä 1917 annettu lakiesitys, jonka tarkoituksena oli siirtää huomattava osa Suomen suuriruhtinaan vallasta Suomen senaatille. Sen pohjalta muokattiin kuitenkin eduskunnassa vielä radikaalimpi Valtalaki.
Tulenheimon yliopistoura jakautui kahteen jaksoon. Hänet nimitettiin rikosoikeuden professoriksi 1919. Hän toimi Helsingin yliopiston rehtorina 1926–1930 ja myös vt. kanslerina 1928. Eläkeiän kynnyksellä hän palasi akateemiseen maailmaan ja siirtyi kaupunginjohtajan virasta yliopiston korkeimpaan johtoon. Tulenheimo hoiti kanslerin virkaa kaksi virkakautta (1944–1952) eli kahdeksan vuotta, peräti 72-vuotiaaksi. Tämän lisäksi Tulenheimo toimi 1950–1952 myös Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina.
Tulenheimo avioitui näyttelijätär Lilli Horsman (Högdahl) kanssa vuonna 1909.
Syksyllä 1918 Tulenheimo oli Saksassa perehdyttämässä Suomen kuninkaaksi valittua Friedrich Karlia Suomen asioihin.
Helsingin Annankadun pohjoispää Salomonkadun ja Eteläisen Rautatiekadun välillä on muutettu Antti Tulenheimon mukaan Antinkaduksi (). Nimenmuutos johtuu siitä, että Kampin liikekeskus on katkaissut Annankadun kahteen osaan. Antinkatu on ollut Helsingissä aikaisemminkin, nimittäin nykyinen Lönnrotinkatu. Se sai aikoinaan nimensä (kuten Annankatukin) ortodoksipyhimyksen mukaan, ja muutettiin 1928 Lönnrotinkaduksi.
Dogmatiikka
Dogmatiikka (kreik.) eli uskonoppi on teologinen oppiaine, joka järjestelmällisesti käsittelee kristinuskon oppia eli dogmaa. Dogmatiikka kuuluu systemaattiseen teologiaan. Tutkimuksen kohteena voi olla kristillisen kirjoittajan kirjallinen tuotos, esimerkiksi Johannes Damaskolaisen "Ortodoksisen uskon tarkka esitys" tai kristillisen kirkkokunnan virallinen teksti, kuten luterilaisuuden "Tunnustuskirjat".
Dogmatiikan menetelmä on systemaattinen menetelmä. Sillä tarkoitetaan käsiteanalyysia, jonka tarkoituksena on paljastaa tekstin termien eli oppisanojen merkitys ja suhteet muihin termeihin. Sen lisäksi erittelyllä pyritään paljastamaan tekstissä esiintyvän ajattelun looginen rakenne, loogiset suhteet tai epäjohdonmukaisuus. Viime vaiheessa tutkimuskohteesta voidaan rakentaa systemaattinen eli järjestelmällinen kuvaus, joka paljastaa tekstin ilmiasussa olevien väitteiden loogiset syyt ja riippuvuudet.
Vaikka dogmatiikka teologisena oppiaineena yleensä tutkii vain kristinuskon opinkäsityksiä, menetelmä ei itsessään rajaa sitä kristinuskon piiriin. Dogmatiikka voisi menetelmänsä puolesta tutkia samankaltaisia asioita myös muista uskonnoista, aivan erityisesti muista teistisistä uskonnoista.
Dogmatiikka sisältää ainakin seuraavat alat:Dogmatiikkaan voi kuulua myös teologinen etiikka, vaikka yleensä sen katsotaan olevan itsenäinen systemaattisen teologian oppiaine. Dogmatiikka saattaa olla painottunut aatehistoriaan tai dogmien erittelyyn, jolloin voidaan puhua myös uskontotieteestä.
Yksittäisten kristillisten opinkohtien tutkimuksessa dogmatiikka on omaksunut opinkohdista kristillisessä kielenkäytössä vakiintuneet termit. Näitä opinkohtia on kutsuttu usein lokuksiksi ("loci theologici"). Loci-järjestelmä on varsinaisesti kristinuskon sisäinen tapa esittää järjestelmällisesti kristinuskon peruskäsitykset. Koska se itsessään jo järjestää kristillisen uskon käsitteitä, on se omaksuttu opinkohtien käytännön jaotteluksi myös dogmatiikassa.
Kristillisen opin lokuksia, joiden ilmaisuja eri lähteissä dogmatiikka tutkii, ovat ainakin seuraavat:Dogmatiikka voi luonnollisesti tutkia myös muita opinkohtia. Tällaisia loci-järjestelmään kuulumattomia mutta muuten tunnettuja dogmatikan tutkimia kristinuskon opin osa-alueita ovat muun muassa:
Socorro (saari)
Socorro on tuliperäinen saari Meksikolle kuuluvassa Revilla Gigedon saariryhmässä, Tyynellämerellä. Saaren pinta-ala on noin 132 neliökilometriä. Socorrolla sijaitsee tulivuori Monte Evermann, joka purkautui viimeksi vuonna 1993. Aiemmin se oli purkautunut muun muassa vuosina 1848, 1896, 1905 ja 1951.
Vuonna 1957 saarelle perustettiin laivastotukikohta. Saarella elää 250 ihmistä yhdessä kylässä, jossa on muun muassa kirkko. Kylä sijaitsee saaren länsiosassa, noin 800 metriä itään Cabo Reglasta, joka on saaren eteläisin kohta. Saarella on makean veden lähde viisi kilometriä Cabo Reglasta luoteeseen.
Hernando de Grijalva löysi saaren vuonna 21. joulukuuta 1533 ja nimesi sen ”Santo Toméksi”. Vuodesta 1608 lähtien saari on tunnettu Socorrona.
Ehkäisykapseli
Ehkäisykapseli eli ehkäisyimplantaatti on ihon alle sijoitettava sauvamainen, hieman tulitikkua pienempi hormoniehkäisin. Suomessa myytävät ehkäisykapselit sisältävät vain keltarauhashormonia, eivätkä ollenkaan estrogeenia.
Ehkäisykapseli työnnetään olkavarren ihon alle paikallispuudutuksessa. Se laitetaan oikeakätisille vasempaan ja vasenkätisille oikeaan käteen. Toimenpiteen suorittaa lääkäri. Kapseli ei näy, mutta sen tuntee koskettamalla. Kapseleita laitetaan yksi tai kaksi valmisteesta riippuen.
Ehkäisykapseleilla on tehoa 3–5 vuotta valmisteesta riippuen. Vanhan kapselin poiston yhteydessä tilalle voidaan saman tien asentaa uusi. Kapselin käytön voi kuitenkin lopettaa halutessaan. Poiston jälkeen on jälleen mahdollisuus tulla raskaaksi.
Kapselin ehkäisyteho on erittäin hyvä, ja se on varmin tällä hetkellä tunnettu raskaudenehkäisymenetelmä. Naisen paino saattaa vaikuttaa tehoon, minkä takia kapseli voidaan vaihtaa uuteen tavallista useammin.
Kapselin sivuvaikutukset ovat samat kuin muidenkin keltaraihashormonivalmisteiden. Sivuvaikutuksena kuukautiset saattavat tulla epäsäännöllisiksi tai jäädä kokonaan pois. Tiputteluvuotoa saattaa esiintyä. Yleensä myös kuukautisvuotojen kokonaismäärä vähenee, ja osalla naisista ne jäävät kokonaan pois.
Gimli
Gimli Glóinin poika on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Gimli syntyi Sinivuorilla, Keski-Maan läntisellä rannalla. Gimli saattoi periytyä suoraan Durin Kuolemattomasta, Morian ensimmäisestä kuninkaasta. Gimli on Durinin Klaanin kääpiöitä, ja hänet valittiin Frodo Reppulin seuraksi Sormuksen Saattueeseen. Tarinan alussa Gimli on tavallinen kääpiö, joka vihaa haltioita. Hän on kuumaverinen, valmis taistelemaan örkkejä vastaan koska vain ja hänen innostuksensa Moriaan on aivan tavallista.
Gimli oli 139 vuotta vanha (hän syntyi 2879 Kolmatta Aikaa) kun Sormuksen Saattue lähti Rivendellistä, mikä tekee hänet 52 vuotta vanhemmaksi kuin Aragorn ja vähintään 100 vuotta nuoremmaksi kuin Legolas.
Gimlistä tulee ajan myötä haltia Legolasin ystävä. Sormuksen Saattueen hajottua he matkustelivat yhdessä näyttäen toisilleen omien lajiensa ja kansojensa merkittävimpiä paikkoja. Sanotaan, että Gimli (jo vanhuudenheikkona) matkusti Legolasin kanssa Länteen Kuolemattomille Maille, ensimmäisenä kääpiönä koskaan.
Saattueen saapuessa Lothlórienin metsään, Gimli loukkaantui verisesti tultuaan kohdelluksi epäoikeudenmukaisesti. Metsään ei näet yksikään kääpiö saanut astua, ja hänen läsnäolonsa suvaittaisiin vain jos hänen silmänsä sidottisiin. Aragorn sai asian kuitenkin ratkaistuksi siten, että he kaikki vaeltaisivat metsän syvyyksiin yhtä lailla sokeina.
Lothlórienin valtiatar Galadriel teki Gimliin suuren ja lähtemättömän vaikutuksen, ja kääpiöstä tuli tämän harras ihailija. Gimli oli täysin vakuuttunut haltian kauneudesta, kohteliaisuudesta ja ymmärtäväisyydestä, jopa siinä määrin että kun hänelle annettiin tilaisuus pyytää haltioilta aivan mitä tahansa, hän halusi saada yhden Galadrielin kullan ja hopeanhohtoisista hiuksista. Kääpiö sai kuitenkin jopa kolme hiusta, joita hän piti kaikkein rakkaimpina aarteinaan. Kiinnostavaa oli, että tuhansia vuosia aikaisemmin Fëanor pyysi aivan samaa asiaa. Tällöin Galadriel kieltäytyi antamasta hiustaan Fëanorille, mutta suostui Gimlin pyyntöön.
Gimlin rakkaus Galadrielia kohtaan näkyy ensimmäisen kerran Rohanissa. Kun Éomer puhuu rumasti valtiatar Galadrielista, Gimli loukkaantuu tämän puolesta ja tilanne kärjistyy taistelun partaalle. Jälleen kerran Aragorn edesauttaa erimielisyyksien selvittämistä.
Kapusiinit
Kapusiinit (, lyhenteenä O.F.M.Cap.) on fransiskaaneista haarautunut munkkiveljestö. Se perustettiin vuonna 1525; tarkoituksena oli noudattaa Franciscuksen sääntöä tarkemmin kuin fransiskaanit tekivät. Sääntökunnalla on noin 11 000 jäsentä.
Sääntökunnan veljien pukuna on ruskea kaapu, johon on ommeltu suippokärkinen päähine.
Seppo Hovi
Seppo Johan Hovi (s. 29. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen pianisti, televisiojuontaja ja musiikkineuvos.
Seppo Hovin isä oli saksofonisti-viulisti Onni Hovi, joka soitti saksofonia muun muassa Toivo Kärjen studioäänityksissä. Hovi on esiintynyt julkisuudessa nuoresta pojasta asti. Hän oli yhdeksänvuotiaana pyytänyt isältään päästä pianotunneille. Hänelle tarjottiin viulua, joka oli isän toinen soitin, mutta Hovi ilmoitti haluavansa pianon. Hovi opetteli pianon rinnalle myös hanurin soiton. Pianon ja hanurin avulla on hänen mukaansa ollut mahdollista rakentaa ohjelma melko pienellä ryhmällä tai joskus yksinkin.
Esiintymiskokemusta Hoville karttui jo kansakoulussa, kun opettaja Väinö Mäkelä (kirjailija Hannu Mäkelän isä) sai lahjakkaan oppilaansa mukaan runonlausuntaan. Oppikoulussa musiikinopettaja Kalervo Hämäläinen teki radioon rapsodioita, joissa lapset esiintyivät, Seppo Hovi lausujana. Siitä avautui tie Yleisradion lastenohjelmiin.
Hovi pääsi esiintymään Yleisradion Lasten Radioon 1950-luvun lopulla ja esiintyi 1960-luvulla lasten radiokuunnelmissa.
Lapsiääniä alettiin tarvita Yleisradiolla 1950-luvun lopulla, erityisesti kuunnelmissa, joissa aikuiset olivat siihen asti esittäneet myös lapsiroolit. Tuolloin vielä aluillaan olevan television ohjelmien lapsiosiin saatiin esiintyjät Ylen Lasten Radiosta, Seppo Hovi heistä yhtenä. Tuleva pianisti pyydettiin kerran jopa kuuluttajaksi; 12-vuotiaan pojan jouluaatto 1958 kului Teija Sopasen sijaisena.
Hovi opiskeli klassista pianonsoittoa koko kouluajan Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla. 17-vuotiaana Hovi edusti Helsinkiä pohjoismaisissa kulttuurikisoissa jazz-pianossa vuonna 1964. Hovi toimi Dannyn ja Kirkan kiertueurkurina vuosina 1968–1970. Hovi oli myös Juice Leskisen yhtyeen urkurina heidän ensimmäisellä levyllään. Hän kävi opettajakorkeakoulun ja valmistui opettajaksi vuonna 1974. Hän oli luokanopettajana helsinkiläisillä musiikkiluokilla vuoteen 1987 asti.
Hovi aloitti televisiouransa 12-vuotiaana vuonna 1958 Teija Sopasen sijaisena televisiokuuluttajana. 1980-luvun alussa Hovia pyydettiin juontamaan TV1:n musiikkiohjelmia, kuten "Laulunlyömiä". Sen jälkeen hän teki MTV3:lla 16 vuotta ohjelmia, joita olivat esimerkiksi "Seppo Hovin seurassa", "Tenavatähti", "Karuselli" ja "BumtsiBum!".
Nykyään Hovi tekee töitä monen eri musiikkityylin parissa. Hän on soittanut Antti Sarpilan, Pentti Lasasen ja Erik Lindströmin jazzbändissä. Eniten Hovi tekee konsertteja oopperalaulajien kanssa pianistina, kapellimestarina ja juontajana.
Seppo Hovilla on kaksi poikaa, Janne ja Ville, jotka kumpikin ovat muusikoita.
Hovi asuu Helsingin Pakilassa.
Uhka
Uhalla tarkoitetaan vaaraa tai riskiä, joka uhkaa ihmistä tai hänen omaisuuttaan. Hasardimaantiede tutkii ihmisen ja hänen toimiensa taloudellisia uhkia alueellisesti.
Voidaan olettaa, että hasardi on ihmisen tietoinen riskinotto: ihminen toiminnallaan ottaa riskejä, joissa on luonnostaan epävakaat olosuhteet, mutta myös (taloudellisia) etuja. Kullakin alueella on riskin vastapainona vaihteleva määrä ihmisen elinmahdollisuuksia parantavia luonnonedellytyksiä ja luonnonvaroja.
Uhat voidaan karkeasti ryhmitellä kolmeen luokkaan:
Toisaalta uhat voidaan ryhmitellä yksityiskohtaisemmin:
Uhkissa on suuria eroja. Eri riskitekijöitä voidaan yrittää suhteuttaa luomalla uhkaprofiileja, joissa arvioidaan esimerkiksi ilmiön yleisyyttä, ennustettavuutta, voimakkuutta, varoitusaikaa, kestoaikaa, vaikutusalueen laajuutta, esiintymistä jne. ko. alueella. Tyypillisesti rajaehdot ongelmien ennaltaehkäisylle määräytyvät käytettävissä olevista varoista: mahdollisen onnettomuuden kustannukset suhteessa onnettomuuksien ennaltaehkäisyyn käytettäviin varoihin (vertaa hyötyfunktio). Siten onnettomuuksien seuraukset ovat hyvin erilaisia teollisuusmaissa ja kehitysmaissa, samoin kuin mahdollisten uhkien määrä ei ole suoraan verrannollinen maan kehittyneisyyteen.
Vaikka luonnonkatastrofien määrässä onkin tapahtunut lievää nousua 1960-luvulta 1990-luvulle tultaessa, ovat samaan aikaan suurten katastrofien aiheuttamat taloudelliset vahingot lisääntyneet yli kuusinkertaisiksi. Suurimmat kuolonuhrien määrät luonnonkatastrofeissa ovat olleet Aasiassa (77 %), joista erityisesti tulvat ja hirmumyrskyt ovat olleet taloudellisesti tuhoisimpia.
Kuroda Kiyotaka
Kuroda Kiyotaka (, 16. lokakuuta 1840 – 25. elokuuta 1900) oli upseeri ja Japanin toinen pääministeri.
Kuroda syntyi Satsuman provinssissa, nykyisen Kagoshiman prefektuurin alueella. Kurodan perhe kuului samurailuokkaan. Satsuman ja Chōshūn samuraiden kapinoidessa Tokugawa-shōgunaatin valta asemaa vastaan taisteli Kuroda kapinoitsijoiden riveissä. Boshin-sodassa 1868–1869, joka päätti Tokugawa-sukuisten shōgunien vallan, Kuroda johti keisarillismielisiä joukkoja. Kuroda sai vastuulleen sodan jälkeen Hokkaidōn saaren uudisasuttamiseen liittyvien ongelmien ratkaisemisen. Kurodaa epäiltiin myöhemmin omavaltaisuuksista Hokkaidōlla, muun muassa valtion omaisuuden myymisestä omaan laskuun.
Kurodan pääministerikauden merkittävimpänä seikkana voidaan pitää Meiji-perustuslain astumista voimaan. Pääministerikautensa jälkeen Kuroda toimi genrōna sekä hallintoneuvostossa.