hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Carlos Gardel
Carlos Gardel (11. joulukuuta 1890 Toulouse, Ranska – 24. kesäkuuta 1935 Medellín, Kolumbia) oli argentiinalaisen tangon suurimpiin tulkitsijoihin kuuluva säveltäjä, laulaja ja näyttelijä, "tanguero", joka levytti sadoittain tangoja elinaikanaan. Näistä tunnetuimpia ovat "Mi Noche Triste", "Mi Buenos Aires Querido", "Amores de estudiante", "Soledad", Volver, "Por Una Cabeza" sekä "El día que me quieras", joista useimmat hän loi yhdessä pitkäaikaisen työtoverinsa, sanoittaja Alfredo Le Peran kanssa. Yhteensä Gardel levytti 770 kappaletta, joista peräti 514 on tangoja.
Gardel aloitti uransa laulamalla baareissa ja yksityistilaisuuksissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui vuonna 1917 valtavan suosion saaneella kappaleella "Mi Noche Triste". Tämä Pascual Contrusin ja Samuel Catriotan säveltämä kappale myi 100 000 kappaletta ja oli valtava menestys koko latinalaisessa Amerikassa. "Mi Noche Tristen" myötä Gardel kehitti "tango-canciónin", joka nosti tangon alaluokan musiikkityylistä arvostetuksi keskiluokan suosikiksi. Gardel kiersi useita kertoja läpi Etelä-Amerikan ja esiintyi myös Barcelonassa, Madridissa, Pariisissa ja New Yorkissa. Suosionsa kasvaessa Gardel teki myös lukuisia elokuvia.
Gardelin laulutyyliä on kuvattu olleen rinnastuksia italialaiseen bel cantooon, portugalilaiseen fadoon sekä italialais–amerikkalaiseen croonersiin.
Kesäkuussa 1935 maailmalle levisi uutinen Gardelin ja hänen työtoverinsa Alfredo Le Peran kuolemasta lento-onnettomuudessa Medellínin kaupungissa Kolumbiassa. Valtava määrä ihmisiä tuli osoittamaan kunnioitustaan edesmenneelle suosikilleen, kun tämän ruumis kulki Kolumbian, New Yorkin, Rio de Janeiron ja Montevideon kautta viimeiseen lepopaikkaansa Buenos Airesin La Chacarita-hautausmaalle.
Gardelin syntymäpaikasta on kaksi eri teoriaa.
Toisen mukaan hän on syntynyt pienessä Valle Edénin kaupungissa Uruguayssa. Väite perustuu hänen anomukseensa Argentiinan kansalaisuutta varten, jossa Gardel itse väitti olevansa uruguaylainen, sekä hänen puoliksi palaneesta passistaan, joka löytyi kohtalokkaan lento-onnettomuuden jälkeen. Passin mukaan Gardel oli syntynyt Tacuarembossa, Uruguayssa, lähellä Valle Edénin pikkukaupunkia.
Toinen teoria taas kertoo Gardelin oikean nimen olleen Charles Romuald Gardés ja syntymäpaikan Toulouse, Ranska. Tämän mukaan hän oli tuntemattoman isän ja Berthe Gardésin (1865-1943) poika, joka saapui Argentiinaan 27 kuukauden ikäisenä. Ranskalainen syntymätodistus on olemassa ja sen omistaa Gardel-ekspertti Gilbert Mamery. Toinen teoriaa tukeva dokumentti on Gardelin ilmeisesti itse kirjoittama testamentti, jossa hän myöntää syntymäpaikkansa olevan Ranskan Toulouse.
Koska ei voida sanoa, kummat dokumentit ovat väärennettyjä, Carlos Gardelin syntymäpaikasta ei ole varmuutta. On epäilty, että Gardel ei suostunut vahvistamaan syntyperäänsä, koska yritti salata taustansa aviottomana lapsena. Kysyttäessä hänen kansalaisuuttaan Gardel usein vastasi: ”"Synnyin Buenos Airesissa Argentiinassa kahden ja puolen vuoden iässä..."”
Hashimoton metroasema
Hashimoton metroasema () on Fukuokan kaupungin Sawaran suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on kuudestoista ja viimeinen asema Nanakuma-linjalla Tenjin-Minamin metroaseman päästä lukien. Asema on avattu 3. helmikuuta 2005.
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa:
Gérard Philipe
Gérard Philipe (4. joulukuuta 1922 Cannes – 25. marraskuuta 1959) oli ranskalainen näyttelijä.
Philipe syntyi Cannesissa ja lähti nuorena opiskelemaan Pariisiin. Hän pääsi jo 19-vuotiaana esiintymään teatteriin Nizzassa. Elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1943.
Philipe esiintyi muun muassa elokuvissa "Intohimojen karuselli" (1950), "Kultainen tulppaani" (1952), "Punaista ja mustaa" (1954) sekä "Elin päivästä päivään" (1957). Hän sai miespääosastaan elokuvissa "Monsieur Ripois – naisten hurmuri" ja "Punaista ja mustaa" ulkomaisen Jussi-palkinnon vuonna 1955.
Philipe meni vuonna 1951 naimisiin Nicole Fourcaden kanssa ja sai kaksi lasta. Hän oli vasta 36-vuotias kuollessaan maksasyöpään marraskuussa 1959.
100% Record Company
100% Record Company on vuonna 2006 perustettu levy-yhtiö.
Bulbi
Bulbi eli keulapaksunnos on laivan keulassa oleva ylösalaisen pisaran muotoinen paksunnos, jonka tehtävänä on pienentää laivan vastusta vedessä. Bulbia käytetään lähes kaikissa laivatyypeissä, mutta jäänmurtajiin tai hyvin nopeisiin aluksiin se ei sovellu. Bulbi pienentää aluksen kokonaisvastusta ja tarvittavaa tehoa 8–15 prosenttia. Paksunnoksen pituus on tyypillisesti 3,5–5 prosenttia laivan vesiviivapituudesta, nopeammissa aluksissa pituus voi olla 6 prosenttia. Korkeussuunnassa bulbin yläreuna sijaitsee yleensä hieman (20–30 cm) suunnitteluvesiviivan alapuolella.
Myös joissakin veneiden köleissä käytetään bulbia. Tällaista köliä nimitetään bulbiköliksi.
Ristiaallokko
Ristiaallokko syntyy, kun eri suunnista tulevat aallonrintamat kohtaavat toisensa. Ristiaallokon tekee hankalaksi se, että sen suunta ja koko vaihtelee. Tällainen aallokko saattaa aiheuttaa vaaran varsinkin henkilölle, joka liikkuu vedessä uiden. Usein rannoilla, joissa ristiaallokkoa syntyy, ja jotka toimivat uimarantoina (pääasiassa ulkomailla), ristiaallokon vaarasta varoitetaan. Ristiaallokkoa synnyttävät muun muassa voimakkaat tuulen suunnan vaihtelut ja erilaiset esteet vedessä, joiden takia aalto vaihtaa suuntaa ja niin sanotusti törmää toiseen. Esimerkiksi voidaan ottaa aalto, joka kohtaa pienen saaren, aalto jakautuu ja kiertää saaren ja tällöin aallot kohtaavat toisensa saaren takana aiheuttaen ristiaallokkoa. Ristiaallokkoa synnyttää myös aallon heijastuminen jyrkästä rannasta tai muusta esteestä kuten aallonmurtajasta, jolloin kyseessä on jo muutenkin virrakas paikka. Ristiaallokon vaikutukseen joutuessaan uimarille paras tapa päästä irti virtauksesta on uida rannan suuntaisesti kunnes virta hellittää. Kovaa virtausta ja aallokkoa vastaan uiminen heikentää uimaria ja voi aiheuttaa hukkumisen.
Ole Wasz-Höckert
Bror Ole Wasz-Höckert [uːle vas'hökkärt] (28. elokuuta 1918 Helsinki – 23. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen lastenlääkäri, professori ja kansanedustaja. Hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta Helsingin vaalipiiristä 1983–1991. Presidentin valitsijamies Ole Wasz-Höckert oli 1988. Lastentautien lääkärinä uransa tehnyt Wasz-Höckert toimi Oulun yliopiston lastentautiopin professorina vuosina 1964–1972 ja Helsingin yliopiston lastentautiopin ruotsinkielisenä professorina vuosina 1972–1985.
Ole Wasz-Höckertin äiti oli Maria Marcella Schmidt ja isä eläinlääkäri, jääkärieläinlääkintäluutnantti Arne Höckert, joka hukkui pian Olen syntymän jälkeen matkalla Dresdeniin laivan ajettua miinaan Viron rannikolla. Arne Höckert oli kaksikielisestä (suomi ja ruotsi) perheestä. Hän oli avioitunut Dresdenissä eläinlääketieteellisessä opiskellessaan saksalaisen Schmidtin kanssa ja aviopari oli saanut jo yhden pojan ennen Olen syntymää vuonna 1914. Sotaorvoksi jääneen Olen adoptoivat vuonna 1920 Dresdenistä valmistunut eläinlääkäri Hugo Wasz ja hänen vaimonsa Dagmar Tyyne Lukander, joka oli Helsingin poliisipäällikön tytär. Ole Wasz-Höckert varttui Uudessakaupungissa.
Wasz-Höckert tuli ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta 1937, aloitti lääketieteen opinnot Helsingin yliopistossa 1938 ja liittyi lääkintäsuojeluskuntaan. Jo heti talvisodan ensimmäisenä päivänä hänet nimitettiin Väestönsuojelun paikallisen ensiapuryhmän johtajaksi. Seuraavien sotavuosien aikana hän toimi yhteensä neljän vuoden ajan lääkintäupseerina etulinjassa. Hänen sotilasarvonsa oli lääkintäluutnantti (1943).
Sodan jälkeen 1950-luvulla Wasz-Höckert uudisti lasten tuberkuloosihoidon Suomessa. Sittemmin hän toimi lastentautiopin ja lastenklinikan organisoijana. 1980-luvun alun rauhanliikkeessä Ole Wasz-Höckert tuli tunnetuksi Lääkärit ydinsotaa vastaan -järjestön Suomen toimikunnan puheenjohtajana 1981–1995. WHO:n ja UNICEFin asiantuntijatehtäviä hänellä on ollut vuodesta 1949. Wasz-Höckert toimi YK:n 2. aseidenriisunnan erikoisistunnon kokousedustajana New Yorkissa 1982.
Wasz-Höckert väitteli tohtoriksi vuonna 1950 ja sai lastentautien erikoislääkärin pätevyyden 1951. Hän julkaisi useita lukuja käsi- ja oppikirjoissa, monografioita sekä yli 250 tieteellistä alkuperäisartikkelia, kongressireferaattia ja muuta kirjoitusta kansainvälisissä sarjoissa.
Waz-Höckertin puoliso vuodesta 1940 oli hammaslääkäri Nina Gorbatow, perheeseen syntyi neljä lasta.
Heituinlahti
Heituinlahti on yksi keskuksista, jotka ympäröivien kylien kanssa muodostavat Savitaipaleen kunnan Etelä-Karjalassa. Heituinlahti sijaitsee Virmajärven etelärannalla Sisemmän Salpausselän harjalla. Muita rajakkaisia keskuskyliä ovat Välijoki, Havo ja kirkonkylä. Heituinlahteen kuuluu useita pieniä kyliä ja taloryhmiä, kuten Autio, Hämäläinen, Kuitikka, Laari, Lantta, Niinimäki, Nio, Nuokka, Paukkunen, Peijo, Puunenä, Purtonen (Purtoismäki), Rantakylä, Simola, Tappura, Tornio, Valkolanmäki ja Viisari.
Heituinlahden asukasluku on yli 500. Alueella toimii Savitaipaleen ainoa kyläkoulu, Heituinlahden koulu. Siellä voi suorittaa peruskoulun luokka-asteet 1–6. Harrastusmahdollisuuksia tarjoavat muun muassa pururata, kiekkokaukalo ja valaistu latu.
Kylässä vietetään heinäkuussa ”Heituinlahtipäiviä”. Matkaa Savitaipaleen kirkolle on noin 12 kilometriä. Kylän palveluja kyläkoulun lisäksi ovat muun muassa esikoulu, ryhmäperhepäivähoitopaikka (”ryhmis”), huoltoasema ja kauppa.
Kuivasensaari
Kuivasensaari on noin 180 asukkaan saari Saimaassa.
Kuivasensaari kuuluu Savitaipaleen kuntaan Etelä-Karjalassa, ja sen kylät ovat Pettilä, Kuivanen, Korhola, Tukiala ja Rahikkala. Pettilässä sijaitsee kyläkeskus, joka tarjoaa muun muassa kirjaston, postin ja mahdollisuuden käyttää internetiä.
Kuivasensaarelta on noin 40 kilometrin matka Lappeenrantaan. Saari on varsin suosittu kesälomakohde, ja kesäisin siellä saattaa asua jopa 3 000 ihmistä. Pettilässä on kyläkeskuksen Pikku-Puodin lisäksi yleinen uimaranta, metsästysmaja ja vuonna 2015 valmistunut hiekkatekonurmikenttä. Naapurikylä Rahikkala tunnetaan kirkonrakentajistaan ja kunnostetusta tuulimyllystään.
Kuivasensaari oli Vuoden eteläkarjalainen kylä 1999.
The Red Shoes
The Red Shoes voi viitata seuraaviin:
The Red Shoes (albumi)
The Red Shoes on Kate Bushin seitsemäs studioalbumi vuodelta 1993. Sitä seurasi hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa 44-minuuttinen elokuva "The Line, the Cross and the Curve". Albumin nimiraita sekä kappaleet ”And So Is Love” ja ”Rubberband Girl” esitetään kolmen muun laulun ohella elokuvassa kokonaisuudessaan.
Kate Bush teki levyllä yhteistyötä muun muassa Eric Claptonin, Michael Kamenin, Jeff Beckin ja Princen kanssa. Monet fanit ovat kuitenkin pitäneet levyä artistin heikoimpana.
Albumin nimi ja kannen aihe ovat peräisin Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin balettiaiheisesta elokuvasta Punaiset kengät vuodelta 1948. Elokuvan tarina käsittelee sen innoittajana toimineen H. C. Andersenin sadun tavoin taiteensa vallassa olevaa tanssijaa, joka ei pysty ravistamaan punakenkiä jaloistaan ja löytämään rauhaa.
Levyllä oleva kappale ”The Song of Solomon” juhlistaa Raamatun eroottisesta rakkaudesta kertovaa kirjaa Laulujen laulu. ”Eat the Music” puolestaan yhdistelee calypsoa ja muita karibialaisia kansanmusiikkityylejä.
Albumi on omistettu Kate Bushin äidin Hannahin muistolle.
Koivukoski III
Koivukoski III on Kajaaninjoessa Kajaanissa sijaitseva vesivoimalaitos, jonka omistaa Kainuun Voima Oy. Voimalaitos tunnetaan myös nimellä "Tunnelivoimala" tai "Kajaaninjoen tunnelivoimala", koska osa voimalaitoksen toiminnoista sijaitsee Kajaanin keskustan alle lohitussa kalliotunnelissa. Voimalaitosta voitaisiin kutsua myös Petäjäkosken voimalaitokseksi, koska se on ensimmäinen koski, jonka voimalan tunneli ohittaa. Voimalaitoksen koneasema sijaitsee Petäisenniskan teollisuusalueella venesataman läheisyydessä. Voimalaitos valmistui vuonna 1995. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat noin 168 Mmk (25,61 milj. €).
J. L. Austin
John Langshaw Austin (28. maaliskuuta 1911 Lancaster – 8. helmikuuta 1960 Oxford) oli brittiläinen analyyttiseen suuntaukseen kuulunut kielenfilosofi, joka kehitti pääosan nykyisestä puhetoimitusten eli puheaktien teoriasta ja terminologiasta. Kielifilosofian lisäksi Austin tutki mielenfilosofiaa, etiikkaa ja arkikielen filosofiaa.
Austin syntyi Lancasterissa ja opiskeli Balliol Collegessa Oxfordissa. Hän sai vaikutteita G. E. Moorelta, Bertrand Russellilta ja Gilbert Ryleltä, ja on vaikuttanut itse muun muassa John Searleen, R. M. Hareen ja Judith Butleriin. Hän toimi Aristotelian Societyn johdossa vuosina 1956–1957.
John Austin
John Austin voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Ada Roe
Ada Roe (6. helmikuuta 1858 – 11. tammikuuta 1970) oli pitkäikäinen britti.
Roesta tuli maailman vanhin elossa oleva ihminen lokakuun 1968 aikana, kun tšekkoslovakialainen Marie Bernátková kuoli.
Ada Roe kuoli 111-vuotiaana – hän olisi täyttänyt 112, jos olisi elänyt vielä vajaan kuukauden. Hänen jälkeensä maailman vanhin elävä ihminen oli Josefa Salas Mateo.
Ada Roe oli viimeinen dokumentoitu elossa ollut 1850-luvulla syntynyt henkilö.
Luettelo televisiosarjan Pako henkilöistä
Tämä artikkeli sisältää luettelon "Pako"-televisiosarjan henkilöistä.
Trevor Steven
Trevor McGregor Steven (s. 21. syyskuuta 1963 Berwick-upon-Tweed, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Steven tunnetaan parhaiten ajastaan Evertonissa 1980-luvulla, jossa hän pelasi yli 200 ottelua, tehden 48 maalia. Evertonissa hän oli mukana voittamassa Cup-voittajien Cupia, kahta liigamestaruutta, FA Cupia ja Charity Shieldia vuosina 1984, 1985 ja 1987. Liigamestaruuskaudella 1986-87 Steven oli Evertonin paras maalintekijä 14 liigamaalillaan. Steven edusti myös Rangersia, jossa hän oli voittamassa liigamestaruutta vuosina 1990, 1991, 1993 ja 1994. Ranskan Ligue 1 -mestaruutta Steven juhli kerran pelatessaan Olympique Marseillen paidassa.
Englannin maajoukkuetta Steven edusti 36 kertaa ja teki maaotteluissa neljä maalia. Hän edusti maataan vuoden 1986 ja 1990 MM-kisoissa ja 1988 ja 1992 EM-kisoissa.
C. D. Broad
Charlie Dunbar Broad (yleensä C. D. Broad, 30. joulukuuta 1887 – 11. maaliskuuta 1971) oli englantilainen analyyttiseen suuntaukseen kuulunut tietoteoreetikko, filosofianhistorioitsija, tieteenfilosofi, moraalifilosofi ja mielenfilosofi.
Broadista tuli Cambridgen yliopiston filosofian professori vuonna 1933. Hän sai vaikutteita muun muassa John Lockelta, William Ernest Johnsonilta, Alfred North Whiteheadilta, G. E. Moorelta ja Bertrand Russellilta, ja on vaikuttanut itse muun muassa A. J. Ayeriin.
Kaarlen yliopisto
Kaarlen yliopisto Prahassa (, ) on Prahassa sijaitseva Tšekin suurin ja vanhin yliopisto. Tšekin vapautuminen samettivallankumouksessa 1989 vilkastutti yliopiston toimintaa. Yliopiston perusti Kaarle IV vuonna 1348, ja se on myös koko Euroopan vanhimpia yliopistoja. Nykyään Kaarlen yliopistossa on 17 tiedekuntaa.
Keskiajalla tunnettuja Prahassa opiskelleita suomalaisia olivat piispat Maunu Tavast ja Bero Balk. Uskonpuhdistuksen jälkeen yhteys katkesi, koska protestantit eivät halunneet opiskella katolisissa yliopistoissa. Voimakas Prahan opillinen vaikutus tuli Suomeen 1600-luvulla sen vuoksi, että suomalaiset sotilaat olivat mukana kolmikymmenvuotisen sodan aikana ryöstämässä Kaarlen yliopiston kirjastoa, mm. Francis Baconin teoksia. Nykyajan tunnettuja Kaarlen yliopistossa opiskelleita ovat radiokuuluttaja Jari Aula, jazzlaulaja Vanessa Philipp, säveltäjä Jarmo Sermilä, elokuvaohjaaja Pirjo Honkasalo ja kirjailija Alexandra Salmela.
Haapa-Kimola
Haapa-Kimola (myös Haapakimola) on kylä Iitin kunnassa Kymenlaakson maakunnassa. Haapa-Kimolan kylä on asutettu viimeistään 1400-luvun lopussa. Alun perin kylän nimi oli pelkkä Kimola, mutta Kouvolan Jaalan Kimolasta erottumiseksi sen nimi muutettiin Haapa-Kimolaksi viittauksena alueella runsaasti kasvaviin haapoihin.
Kylässä on kolmiopettajainen noin 60 oppilaan ala-aste. Kylällä on paljon nuorille suunnattua toimintaa, muun muassa koulun tiloissa järjestettävä kiipeilykerho, jota varten koululle on rakennettu kiipeilyseinä. Koulun tiloissa järjestetään myös liikuntakerhotoimintaa.
Kylällä on myös oma seuratalo, ja Saarasilla sijaitsee museo.
Adanan maakunta
Adanan maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Adanan pinta-ala on 13 844 neliökilometriä ja väkiluku 2,166 miljoonaa (vuoden 2014 lopun arvio). Maakunta sijaitsee eteläisessä Turkissa Välimeren rannalla.
Adanan naapurimaakuntia ovat Mersin, Osmaniye, Kahramanmaraş, Kayseri ja Niğde.
Maakunnan pääkaupunki on Adana (1 663 485 as., arvio 31.12.2014).
Kotkan rannikkopataljoona
Kotkan rannikkopataljoona (KOTRP) oli yksi Suomenlahden meripuolustusalueen joukkoyksiköistä päätehtävänään meritiedustelijoiden kouluttaminen. Joukkoyksikkö perustettiin 1. tammikuuta 2007.
Kotkan Rannikkopataljoonaan yhdistettiin Kotkan ja Haminan alueen säilyneet merivoimatoiminnot.
Joukkoyksikkö lakkautettiin vuoden 2013 lopussa. Tieto lakkautuspäätöksestä julkaistiin 8. helmikuuta 2012 osana puolustusvoimien säästösuunnitelmia. Suurin osa viimeisistä varusmiehistä kotiutui kesällä 2013.
Pataljoonan perusyksiköt olivat Kotkan edustalla Kirkonmaan saarella sijaitseva Kirkonmaan linnake ja Ohjuspatteri (OhjPtri/KOTRP) Haminassa. Lisäksi toimintaa oli Kotkassa Haapasaaressa ja Kuusisen sotilassatamassa. Pataljoonan esikunta sijaitsi Haminan kasarmialueella Reserviupseerikoulun yhteydessä. Esikunnan alaisuudessa oli Haminassa toimiva Tietotekniikkakeskus, Kuusisen Merikuljetuskeskus ja Kirkonmaan linnakkeella toimiva Kotkan Merivalvontakeskus, jonka alaisuudessa toimii Haapasaaren merivalvonta-asema.
Pataljoonan viimeinen komentaja oli komentaja Juha-Antero Puistola.
Kotkan Rannikkoalueen aikaisena komentajana toimivat 2000-luvun vaihteessa everstiluutnantti Timo Junttila ja komentaja Tapio Maijala ja Kotkan Rannikkopatteriston everstiluutnantti Teuvo Rönkkönen.
Rikalan kanava
Rikalan kanava oli Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n Lempäälässä käynnistämä kanavahanke jolla oli tarkoitus avata vesiliikenneyhteys Pyhäjärven ja Vanajaveden välille. Kanavaa alettiin kaivaa pääosin sotilaiden voimin Lempäälän Mattilassa vuonna 1778. Kun 1788 alkoi Venäjää vastaan sotilaat vietiin pois kanavatyömaalta ja rakentaminen jatkui vielä seuraavaan kevääseen paikallisin voimin. Tämän jälkeen työt pysähtyivät lopullisesti ja kanava jäi keskeneräiseksi kaivannoksi. Nykyään kanavatyömaa näkyy paikka paikoin leveänä ojana.
Kanavasta oli tarkoitus tulla 2 kilometriä pitkä ja siihen oli määrä rakentaa yksi kivestä muurattu 24 metriä pitkä ja 4,5 metriä leveä sulku. Rikalan kanava oli ainoa sulkukanavahanke, jota valtiovalta yritti toteuttaa Ruotsin vallan aikana.
Lempäälän kunnan yhteishankkeessa Rikalan kanavan kohdalle on tarkoitus rakentaa reitti, jolla johdetaan vettä Vanajavedestä Hulauden järvialueelle. Reitti on tarkoitus toteuttaa osaksi avokanavana ja osaksi putkena. Hankkeen tavoitteena on Hulauden alueen vedenlaadun parantaminen.
Dry Tortugasin kansallispuisto
Dry Tortugasin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltion Dry Tortugas -saarilla sijaitseva kansallispuisto. Dry Tortugas julistettiin Yhdysvaltain kansalliseksi suojelumonumentiksi vuonna 1935 ja kansallispuistoksi 26. lokakuuta vuonna 1992. Puisto on 262 km² laajuinen ja suurimmaksi osaksi vesialuetta. Sitä hallinnoi muiden Yhdysvaltain kansallispuistojen tapaan National Park Service.
Nord-Aurdal
Nord-Aurdal on yksi Norjan kunnista. Se sijaitsee Opplandin läänissä. Kunnan keskustaajama on Fagernes. Kunta on pinta-alaltaan noin 908 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys on 7 as./km². Kunnan korkein kohta on Duptjernkampen, joka kohoaa 1 325 metrin korkeuteen. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Nord-Aurdalin kunnassa oli 6 396 asukasta.
Nord-Aurdalin vaakunassa on tunturikatkeron kukkia.
Mazda 626
Mazda 626 on Mazdan ylemmän keskiluokan henkilöautomalli, jota valmistettiin viiden sukupolven verran. Auto tuli ensimmäisenä myyntiin kotimaassaan Japanissa nimellä Mazda Capella. Vientimarkkinoille sitä myytiin 626-nimellä. Suomessa auto tuli myyntiin 1979. Mallin edeltäjä oli (myös Capellaan perustuva) Mazda 61x -sarja. Mallin valmistus lopetettiin vuonna 2003 ja tilalle tuli Mazda 6.
Mazda 626 GB
Mazda 626 GC
Mazda 626 GD
Mazda 626 GE
Mazda 626 GF
Amanda Tapping
Amanda Tapping (s. 28. elokuuta 1965 Rochford, Iso-Britannia) on englantilaissyntyinen kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan etenkin roolistaan everstiluutnantti Samantha Carterina scifi-sarjassa "Tähtiportti".
Tapping muutti perheineen Englannista Kanadaan ollessaan 3-vuotias. Hän opiskeli ympäristötieteitä ja draamaa, ja päätti näiden opintojensa jälkeen keskittyä näyttelemiseen. Tätä varten hän hakeutui Windsorin yliopistoon Ontarioon. Valmistuttuaan Tapping jatkoi teatteritaiteen opiskelua ja esiintyi erilaisissa teatteriproduktioissa. Hänellä oli myös pieniä rooleja televisiosarjoissa ja elokuvissa. 1990-luvun alkupuolella hän perusti ystäviensä kanssa "Random Acts" -nimisen komediaryhmän. "Tähtiportti"-sarjasta Tapping sai roolin vuonna 1997 ja oli siitä lähtien mukana sarjassa aina sen päättymiseen vuonna 2007 asti. Tämän jälkeen hän on jatkanut Tähtiportin spin-off-sarjassa "Stargate Atlantis", jossa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 2004, sekä fantasiasarjassa nimeltä "Sanctuary", ja kauhusarjassa "Supernatural".
Tapping asuu Vancouverissa Brittiläisessä Kolumbiassa miehensä Alan Kovacsin kanssa. Heillä on tytär Olivia. Tappingilla oli myös kolme veljeä, Richard, kaksoisveli Christopher sekä Steven. Steven kuitenkin kuoli sairauteen joulukuussa 2006.
Joshua Herdman
Joshua Mintone Herdman (s. 9. syyskuuta 1987 Hampton, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen näyttelijä, joka näytteli Gregory Goylea Harry Potter -elokuvissa. Herdman aloitti näyttelemisen seitsenvuotiaana näyttelijäisänsä Martinin inspiroimana.
VAV Yhtymä
VAV Yhtymä Oy on Vantaan kaupungin täysin omistama yleishyödyllinen asuntoyhtiö, joka tehtävänä rakennuttaa, omistaa ja hallinnoida vuokra-asuntoja. Yhtiö määrittelee tavoitteekseen laadukkaiden ja kohtuuhintaisten kotien tarjoamisen vantaalaisille.
Tammikuussa 2018 VAV-konsernin emoyhtiö VAV Asunnot Oy:n nimeksi vaihdettiin VAV Yhtymä Oy ja VAV Ara-asunnot Oy:n nimeksi vaihdettiin VAV Asunnot Oy.
VAV-konserni aloitti toimintansa vuonna 1986. Yhtiön perustamisen yhteydessä fuusioitiin lähes kaikki Vantaan kaupungin kokonaan omistamat asunnot yhden yrityksen alle helpommin hallittavaksi kokonaisuudeksi. 1990-luvun alun jälkeinen uusien asuntojen rakentaminen on rahoitettu kokonaan lainarahalla.
VAV Asunnot Oy:n tytäryhtiö VAV Kiinteistöt Oy sulautui emoyhtöön vuonna 2010. VAV:n asumisoikeusasunnot omistanut tytäryhtiö VAV Asumisoikeus Oy myytiin vuonna 2011 TA-Asumisoikeus Oy:lle, minkä jälkeen VAV Asunnot Oy on keskittynyt pelkästään vuokra-asuntotoimintaan. Vuonna 2011 yhtiölle perustettiin uusi tytäryhtiö VAV Palvelukodit Oy, joka hallinnoi VAV:n palvelutaloja. Tämä siirrettiin vuonna 2015 uuden tytäryhtiön VAV Hoivakiinteistöt Oy:n alaisuuteen tytäryhtiönä.
Vuoden 2015 lopussa yhtilöllä oli 10 187 vuokra-asuntoa, joissa asui noin 20 000 asukasta, mikä vastaa lähes 10 prosenttia vantaalaisista. Asuntojen käyttöaste oli 99,1 prosenttia (2015). Vuokra-asunnon hakijoita yhtiöllä oli toimintavuoden lopussa jonossa noin 4 500. Vuoden 2015 aikana vuokrattavaksi vapautui vanhoja tai uusia asuntoja ynteensä 1 394 kappaletta.
VAV Asunnot Oy on voittoa tuottamaton yleishyödyllinen yhtiö. Yhtiön perimät vuokrat määräytyvät omakustannusperiaatteella. Asuntojen vuokriin sisällytetään pääomakulut, jotka muodostuvat lainojen lyhennyksistä ja koroista.
1.3.2016 lähtien keskimääräinen vuokra on yhtiöllä ollut 11,90 €/m² kuukaudessa (vaihteluväli 9,33–15,02 €/m²).
VAV Asunnot Oy:llä on suuri lainamäärä, mutta, koska lainat ovat aravan vuosimaksu- ja korkotukilainoja, korkoriski on pieni. Vuoden 2015 lopussa yhtiöllä oli pitkäaikaista lainaa 468 miljoonaa euroa. VAV:ssa vuoden 2004 jälkeen valmistuneiden asuntojen poistoajaksi on budjetoitu 40 vuotta.
Pertti Weckström
Pertti Mikko Juhani Weckström (24. tammikuuta 1933 Riihimäki – 19. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja lääkäri.
Weckström syntyi teatterinjohtaja Eino Werner Weckströmin ja näyttelijä Maija Aino Rauha Leppäsen perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1951 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1961. Jo 1950-luvulla Weckström näytteli opintojensa ohella monissa elokuvissa. Hän esiintyi useimmiten pienissä sivurooleissa, kuten humalaisena vänrikkinä Edvin Laineen "Tuntemattomassa sotilaassa" (1955). Weckströmin ainoa päärooli oli Roland af Hällströmin elokuvassa "Poika eli kesäänsä" (1955), joka on elokuvaversio F. E. Sillanpään esikoisromaanista "Elämä ja aurinko" (1916). Hän esiintyi myös lääkärinä useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Akseli ja Elina" (1970), "Kahdeksan surmanluotia" (1972) ja "Punaiset" (1981).
Myöhemmin Weckström vähensi näyttelemistä keskittyen lääkärinammattiinsa. Hän teki pääasiallisen elämäntyönsä lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston ylilääkärinä ja epidemiologina. Hän toimi myös Puolustusvoimien lääkärinä ja opetti virusoppia Helsingin yliopistossa. Lääkärinura päättyi vakavan sairauden aiheuttamaan sydämensiirtoon vuonna 1994. Hän ei kuitenkaan lopettanut kokonaan näyttelemistä, vaan esiintyi elokuvien ja teatterin lisäksi myös televisiossa ja radiossa. Hänen äänensä on kuultavissa ainakin jännityskuunnelmissa "Kosto", "Sokeripyssy" ja "Luottokorttihait". Hänen viimeiseksi roolikseen jäi oikeuslääkäri Simpasen rooli televisiosarjassa "Raid" (2000).
Weckströmin puoliso vuodesta 1955 oli Eila Ragnhild Gabriella Hytönen, näyttelijä Tiina Weckström (s. 1956) on heidän tyttärensä.
Henri Laborit
Henri Marie Laborit (21. marraskuuta 1914 – 18. toukokuuta 1995) oli ranskalainen lääkäri, tutkija ja kirjailija. Hänelle myönnettiin Albert Lasker -palkinto kliinisestä lääketieteellisestä tutkimustyöstä vuonna 1957.
Laborit syntyi Hanoissa, Vietnamissa, ja aloitti uransa kirurgina laivastossa.
Laborit oli kiinnostunut psykoaktiivisista aineista, ja hänet tunnetaan yhä GHB:tä koskeneista tutkimuksistaan. Hän julkaisi uransa aikana kymmeniä kirjallisia teoksia.
Tieteellisen läpimurtonsa Henri Laborit teki ottaessa uuden Rhône-Poulenc -lääkeyhtymän (nyk. Sanofi-Aventis) tuotteen käyttöön. Yhtiön kemisti Paul Charpentier nimitti tuota uutta lääkeainetta, tutkimukselliselta koodinimeltään "RP4560" klooripromatsiiniksi. Alun perin Laborit kokeili klooripromatsiinia anestesiakäytössä, johon tuo aine myös otettiin. Kehitettiin niin kutsuttu neuroleptianalgesia. Klooripromatsiinin todettiin myös varsin nopeasti soveltuvan erityisen hyvin psykoottisille potilaille psykiatrisessa hoidossa. Klooripromatsiini on Suomessa valtaosin lääkityskäytöstä poistettuna (2014), koska sillä on joitakin hankalia sivuvaikutuksia kuten EPS:n (ekstrapyrimidaalinen oireyhtymä) ja NMS:n (pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä) mahdollinen ilmeneminen.
Luettelo Atarin julkaisemista videopeleistä
Tämä on luettelo Atarin julkaisemista videopeleistä. Nykyinen Atari, Inc. tunnettiin ennen vuotta 1999 nimellä GT Interactive ja vuodesta 1999 vuoteen 2003 nimellä Infogrames, Inc..
Nämä pelit ovat Atarin tai Atari Gamesin kehittämiä.
Sankarialokas
Sankarialokas on suomalainen sotilasfarssi vuodelta 1955. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Aarne Tarkas. Fennada-Filmi teki vuosina 1952–1958 joka vuosi yhden sotilasfarssin, joista tämä on neljäs. Sen ensi-ilta oli Helsingissä 29. heinäkuuta 1955 Rexissä ja Tuulensuussa.
Fennada-filmin kolmen edellisen sotilasfarssin nimessä on käytetty sotilasslangin alokasta tarkoittavaa sanaa "monni". Tässä on kuitenkin päädytty yleiskieliseen sanaan. Tapio Ilomäki on käyttänyt musiikissa hyväkseen muun muassa vanhoja tuttuja sotilasfarsseja. Hän kuoli neljä päivää ennen elokuvan ensi-iltaa. Sakari Jurkan nimi on alkuteksteissä, mutta roolia ei ole lopullisessa versiossa. Yliluutnantti von Klingsporia salanimellä Esko Saros esittävä harrastajanäyttelijä Esko Sorsa on laulaja Riki Sorsan isä. Hän näyttelee myös roolit arabipetturina ja matruusina. Leo Jokela esittää tässä ensimmäisessä merkittävässä roolissaan romania. Välkkyä yksilöllisyyden opiskelijaa Antti Ojalaa näyttelee elokuvassa Kai Lappalainen.
Lasse Pöystin esittämä nuori kirjailija astuu varusmiespalvelukseen. Hänen vilkas mielikuvituksensa tuottaa armeijan harmauden vastapainoksi mahtipontisia sankariunelmia, vuoroin hän on olevinaan sukellusveneen urhoollinen matruusi Tim MacDonald tai sitten muukalaislegioonalainen Tom Smith.
Elokuva on tyypillinen 1950-luvun liukuhihnakomedia, jollaisia tuotettiin kansan viihteennälkään mahdollisimman halvalla ja nopeasti. Aikalaiskriitikoiden arviot elokuvasta olivat laimeita, olihan vastaavia elokuvia tuotettu jo lähes kyllästymispisteeseen asti, mutta muutamassa arviossa todettiin kasarmielämää parodioidun loistavasti. Tarkasta pidettiin kiinnostavana ohjaajana, joka "ei suostu tekemään mitään kaavamaista ja paikallaanpolkevaa", kuten Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) totesi. Silti moni kriitikko ajatteli Valma Kivitien (Elokuva-aitta) tavoin: "Elokuva on kalpea ja ote veltonlainen kaikesta työstä ja yrityksestä huolimatta."
Myöhemmin elokuva on saanut varsin ristiriitaisia arvioita. Eräässä kritiikissä sanotaan sen olevan "sotilasfarsseista pöhköimpiä" ja katsomisen arvoinen ainoastaan karismaattisten tähtinäyttelijöiden Lasse Pöystin ja Leo Jokelan ansiosta – ilman heitä sekoilu kuuluisi kriitikon mielestä historian roskakoriin. Myös huomautetaan, että Leo Jokelan rooli mustalaisena on lempeästi mutta silti kyseenalaisesti karrikoitu. Arto Pajukallio toteaa arviossaan, että elokuva on lajityypin pakottominta antia, ja pohtii, voisiko sitä kutsua sotilasfarsseista parhaaksi.
Spot-hinta
Spot-hinta tai spot-kurssi on arvopaperin, valuutan tai muun vaihdettavan hyödykkeen kyseisen hetken hinta, välittömästi () tapahtuvalle vaihdolle. Toimitusaika on usein yhden tai kahden käsittelypäivän päästä. Spot-kauppa eroaa siis futuuri- tai termiinikaupoista, joissa hinta sovitaan etukäteen, mutta kaupankohteen toimitus on tulevaisuudessa sovittuna ajankohtana.
Roderick Chisholm
Roderick M. Chisholm (1916, Seekonk, Massachusetts – 1999, Providence, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen analyyttiseen suuntaukseen kuulunut filosofi. Hänen erikoisalojaan olivat tietoteoria, metafysiikka, vapaa tahto ja havaitsemisen filosofia. Hän väitteli tohtoriksi Harvardin yliopistosta Clarence Irving Lewisin ja D. C. Williamsin ohjauksessa, ja opetti Brown Universityssä.
Eino Ruutsalo
Eino Kalevi Ruutsalo (vuoteen 1936 Ruuth; 19. lokakuuta 1921 Tiutinen, Kymi – 2. huhtikuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari.
Ruutsalo palveli toisessa maailmansodassa hävittäjälentäjänä. Ylioppilaaksi Ruutsalo valmistui vasta sodan jälkeen 25-vuotiaana vuonna 1946. Tämän jälkeen hän lähti Ruotsiin, jossa sai töitä mainostoimistossa graafikkona. Ruotsista tie johti Yhdysvaltoihin, jossa hän opiskeli maalausta ja piirtämistä "Parsons School of Design"issä New Yorkissa. Opinnot jatkuivat Helsingissä Taideakatemiassa, jossa hän opiskeli vuodet 1952–54.
Ruutsalon tyylisuunta oli abstrakti ekspressionismi. Hän sai 1950-luvulla paljon kansainvälistä tunnustusta ja piti näyttelyitä muun muassa Lontoossa ja Moskovassa.
1960-luvun alussa Ruutsalo vaihtoi kuvataiteen elokuvataiteeseen. Hän oli tehnyt lyhytelokuvia jo 1940–1950-luvulla, mutta 1960-luvulla valmistuivat hänen ensimmäiset pitkät elokuvansa. "Hetkiä yössä" (1961) oli perinteistä elokuvadramaturgiaa karttava symbolistinen elokuva. Ruutsalo keskittyi elokuvissa enemmänkin tunnelmaan kuin varsinaiseen juoneen. Samaa tyyliä jatkoi myös hänen toinen elokuvansa "Tuulinen päivä" (1962).
Seuraavan elokuvansa "Viheltäjät" (1964) Ruutsalo kuvasi Pariisissa. Se on tarina elokuvayhtiöiden varjoissa pyörivistä nuorista aloittelevista näyttelijöistä, "viheltäjistä", jotka kärttävät elokuvarooleja.
Suomessa kuvattu "Laituri" (1965) jäi Ruutsalon viimeiseksi varsinaiseksi pitkäksi elokuvaksi. Sen dramaturgia on hänen töistään kaikkein lähimpänä perinteisen elokuvan kerrontaa. Tragikoomisessa tarinassa Matti Ruohola näyttelee kirjailijaa, joka pakenee viinanhuuruisesta Helsingistä maalle kirjoittamaan.
1982 Ruutsalolta ilmestyi vielä hieman yli tunnin mittainen elokuva "Havis Amanda – Helsingin kaunotar". Se oli fiktion keinoja käyttänyt dokumentti Helsingin Kauppatorilla sijaitsevasta kuuluisasta patsaasta ja siihen liittyvästä historiasta. Se oli samalla katsaus 1900-luvun alun suomalaiseen kulttuuriin.
Tekninen death metal
Tekninen death metal (; joskus lyhennetty "tech death" tai "techdeath") on death metalista eriytynyt musiikkityyli, jossa korostuu virtuoosimainen musisointi. Termiä käytetään yleensä kuvaamaan yhtyeitä, jotka etsivät genren rajoja kokeilemalla laajasti erilaisia eri musiikkityyleistä, kuten fuusiojazzista, lainattuja kappalerakenteita, tempoja ja soittotekniikoita. Esimerkiksi yhtyeiden Cynic ja Cryptopsy kokeellisten julkaisujen tuloksena tekninen death metal sai maineen monimutkaisena tyylilajina.
Teknistä death metalia pidetään usein yllättävänä, vaikeasti soitettavana ja vaikeasti ymmärrettävänä musiikkina. Kappaleet on yleensä kirjoitettu ilman selkeitä kertosäkeitä, ja ne sisältävät monimutkaisia tai päällekkäisiä tahtilajeja sekä joskus riitasointuisia ja atonaalisia kitarariffejä. Teknisessä death metalissa äänimaailma on usein kaoottinen, mutta sitä seuraa tai ympäröi jykevä groove. Tyypillinen tyylin piirre on myös hyvin hiottu äänituotanto. Tekninen death metal ei kaoottisuudesta huolimatta ole useinkaan erityisen brutaalia, vaikka jotkut yhtyeet, kuten Suffocation, Spawn of Possession ja Hate Eternal, liikkuvatkin monien mielestä brutaalin death metalin ja teknisen death metalin välimaastossa.
Death metal -yhtyeiden kokeellisuus alkoi 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa joillakin Deathin, Morbid Angelin, Suffocationin, Monstrosityn ja Vital Remainsin albumeilla.
Tyylin varsinaisena ensimuotoina pidetään Atheist-yhtyeen debyyttialbumia "Piece of Time" (1989) ja Nocturnus-yhtyeen "The Key" -albumia (1990). Muita varhaisia teknisiä death metal -julkaisuja ovat Gorgutsin "Considered Dead" (1991), Demilichin "Nespithe" (1993), Cynicin "Focus" (1993) ja Deathin "Individual Thought Patterns" (1993).
Vaikka Cynic tuli tunnetuksi teknisyydestään, sitä ei täysin ymmärretty, kunnes 1990-luvun puolessa välissä toiset yhtyeet alkoivat luoda musiikkia, joka laajensi sitä, mitä pidettiin death metalin rajana. Cryptopsyn julkaistessa albuminsa "None So Vile" vuonna 1996 tunnistettiin, että jotkut yhtyeet loivat musiikkia, joka on liian monipuolista ja teknistä luokiteltavaksi pelkäksi death metaliksi.
Constantine John Phipps
Constantine John Phipps (19. toukokuuta 1744 – 10. lokakuuta 1792 Liège) oli englantilainen tutkimusmatkailija. Hän oli Mulgraven 2. paroni.
Hänen vanhempansa olivat Mulgraven 1. paroni Constantine Phipps (22. elokuuta 1722–13. syyskuuta 1775) ja Lepell Hervey (15. huhtikuuta 1723–11. maaliskuuta 1780). Hänellä oli 5 sisarusta. 20. kesäkuuta 1787 hän avioitui Anne Elizabeth Cholmleyn (kuollut 22. toukokuuta 1788) kanssa.
Phipps opiskeli Eton Collegessa Joseph Banksin kanssa, mutta lopetti opintonsa päästessään merille setänsä kapteeni A. J. Herveyn laivalle. 1766 hän purjehti luutnanttina Newfoundlandiin HMS "Niger"illä. Banks seurasi mukana laivan luonnontieteilijänä.
4. heinäkuuta 1773 kapteeni Phipps lähti Deptfordista matkalle kohti Pohjoisnapaa. Hänellä oli 2 laivaa, "Racehorse" ja "Carcass". Luonnontieteilijänä ja lääkärinä matkalla oli tohtori Irving ja Israel Lyons tähtitieteilijänä. Yksi "Carcass"in miehistön jäsenistä oli nuori Horatio Nelson. He purjehtivat Huippuvuorten pohjoispuolelle, mutta joutuivat jäiden vuoksi kääntymään takaisin ja saapuivat Orfordnessiin, Kaakkois-Englantiin, 17. syyskuuta. Matkan aikana Phipps ensimmäisenä eurooppalaisena kuvaili jääkarhun ja jäälokin, jotka esiintyvät hänen kirjassaan "A Voyage towards the North Pole undertaken... 1773" (1774).
Phipps palveli laivastossa aina vuoteen 1783 saakka, komentaen "Courageux" nimistä sotalaivaa.
1775 hän seurasi isäänsä paroni Mulgravena (Irlanti). Hänet nimitettiin Ison-Britannian aatelissäätyyn vuonna 1790, mutta titteli menetti merkityksensä hänen kuoltuaan. Hänen veljensä Henry Phipps peri paronin arvon.
V-lehti
V oli suomalainen kerran kuussa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Sanoma-konserniin kuulunutta V-lehteä jaettiin 320 jakelupisteessä pääkaupunkiseudulla, Tampereella ja Turussa. Sen jaettava painosmäärä pk-seudulla on 85 000, Tampereella 20 000 ja Turussa 20 000 kappaletta.
V-lehti perustui Medianorth Group Oyn aikaisemmin julkaisemaan Nöjesguiden-lehteen jonka Sanoma Kaupunkilehdet Oy osti vuonna 2005. Lehden nimi vaihdettiin V-lehdeksi ja ensimmäinen numero ilmestyi keväällä 2006. V-lehden viimeinen numero ilmestyi toukokuun 2007 lopussa. V-lehden korvasi 7. syyskuuta 2007 alkaen Metro-lehden viikkoliite nimeltä Metro Live.
Sanoma Kaupunkilehdet hyllytti maaliskuussa 2007 päätoimittaja Saila-Mari Kohtalan V-lehdessä 2/2007 julkaistun päihteiden käytöstä kertovan artikkelin vuoksi. Vastaava päätoimittaja Janne Kaijärvi piti artikkelia liian huumemyönteisenä ja hänen määräyksestään painos vedettiin pois jakelusta. Artikkeli korvattiin toisella, minkä jälkeen numero julkaistiin uudestaan.
Usva (vuoden 2005 elokuva)
Usva on vuoden 2005 kauhuelokuva, jonka ohjasi Rupert Wainwright.
Akçakoca
Akçakoca on kaupunki Düzcen maakunnassa Turkissa. Se on myös yksi Düzcen maakunnan piirikunnista.
Akçakoca sijaitsee Mustanmeren rannalla, 200 kilometriä Istanbulista. Akçakoca Beyn patsas ja moderni moskeija Akçakocan keskustassa ovat kaupungin epätavallista arkkitehtuuria.
Downstroke
Downstroke tarkoittaa kielisoittimen (esimerkiksi kitaran) soittotyyliä, jossa haluttua kieltä soitetaan ylhäältä alaspäin. Termillä downpicking tarkoitetaan tekniikkaa, jossa käytetään toistuvasta downstrokea. Tekniikan vahvuuksia ovat jämäköiltä ja selkeät kuulostavat nuotit. Heikkouksiksi voidaan lukea ainakin tekniikan hitaus.
Nykyisistä kitaristeista muun muassa James Hetfield käyttää paljon downstrokea.
Wilhelm Stekel
Wilhelm Stekel (18. maaliskuuta 1868 Bujon, Bukovina, Itävalta-Unkari – 25. kesäkuuta 1940 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalainen lääkäri ja psykologi, joka tunnetaan Sigmund Freudin työn tärkeänä tukijana.
Stekel syntyi Bujonissa, Bukovinassa, nykyisen Ukrainan alueella. Hänen autoerotiikkaa käsittelevä psykiatrinen tutkielmansa julkaistiin ensi kertaa vuonna 1923.
Stekeliä on siteerattu J. D. Salingerin romaanissa "Sieppari ruispellossa" (1951). Hän tuki Freudin teoriaa ihmisen synnynnäisestä biseksuaalisuudesta.
Wilhelm Stekel pakeni toisen maailmansodan aikana Englantiin. Hän oli masentunut ja fyysisesti huonossa kunnossa ja teki itsemurhan Lontoossa 72-vuotiaana.
Les Misérables (musikaali)
Les Misérables on ranskalaisten Claude-Michel Schönbergin säveltämä ja Alan Boublilin sanoittama musikaali.
"Les Misérables" perustuu Victor Hugon romaaniin "Kurjat". Musikaali sai ensi-iltansa Lontoossa 1985 Royal Shakespeare Companyn esityksenä, ja sitä esitetään edelleen täysille katsomoille. Lontoossa "Les Misérablesia" on esitetty kolmessa teatterissa Barbican Centerissä, Palace Theatressa ja nykyisessä esityspaikassaan Queens Theatressa. "Les Misérablesin" on nähnyt yli 50 miljoonaa katsojaa, mikä tekee siitä yhden maailman suosituimmista musikaaleista. Musikaalia on esitetty Lontoon lisäksi mm. Broadwaylla, Berliinissä, Helsingissä, Tukholmassa, Tampereella ja Tokiossa. Syksystä 2010 musikaalia esitettiin Turussa Åbo Svenska Teaterissa ja syksyllä 2013 Tampereen Teatterissa.
Musikaalista on tehty myös elokuva "Les Misérables" (2012), jonka on ohjannut Tom Hooper. Elokuvan pääosia näyttelevät Hugh Jackman, Russell Crowe, Anne Hathaway, Amanda Seyfried, Eddie Redmayne, Samantha Barks, Sacha Baron Cohen, Helena Bonham Carter ja Aaron Tveit.
Philippa Foot
Philippa Ruth Foot (o.s. "Bosanquet", 3. lokakuuta 1920 – 3. lokakuuta 2010) oli brittiläinen analyyttiseen suuntaukseen kuuluva filosofi, joka tunnettiin ennen kaikkea eetikkona. Hän oli yksi nykyaikaisen hyve-etiikan perustajia. Hänen työnsä voidaan nähdä pyrkimyksinä nykyaikaistaa aristoteelista etiikkaa ja osoittaa, että se on sovellettavissa nykyaikaisiin kysymyksiin ja voi näin kilpailla deontologisen ja utilitaristisen etiikan kanssa. Hänen voi katsoa palauttaneen normatiivisen etiikan analyyttiseen filosofiaan erityisesti seurausetiikan kritiikillään.
Footin lähestymistapaan vaikutti ennen kaikkea Ludwig Wittgensteinin myöhäisfilosofia, vaikkakaan hän ei useinkaan käsitellyt tämän käsittelemiä aiheita. Wittgensteinin ja Aristoteleen lisäksi Foot sai vaikutteita G. E. M. Anscombelta, Tuomas Akvinolaiselta ja Thomas Nagelilta. Hänen työnsä on vaikuttanut muun muassa Bernard Williamsiin, Candace Vogleriin, Michael Sloteen, John McDowelliin, Rosalind Hursthouseen ja Judith Jarvis Thomsoniin.
National Park Service
The National Park Service on Yhdysvaltain hallintoelin, joka hallinnoi maan kansallispuistoja, monia kansallisia suojelumonumentteja ja sen muita historiallisia maamerkkejä. National Park Service perustettiin 25. elokuuta vuonna 1916. Se on yksi Yhdysvaltain sisäministeriön virastoista, ja sitä johtaa nykyinen sisäministeri Dirk Kempthorne. Sisäministerin valta NPS-virastossa on kuitenkin delegoitu tehtävään erikseen nimitetylle johtajalle. Tällä hetkellä johtajana toimii Mary A. Bomar.
NPS valvoo yli 390 yksikköä, joista 58 on kansallispuistoja. Sen muita valvonta-alueita ovat muun muassa kansallisesti merkittävät monumentit, muistomerkit, taistelukentät ja hautausmaat sekä suojelualueet. Jokaisessa Yhdysvaltain osavaltiossa Delawarea lukuun ottamatta on jokin NPS:n hallinnoima valvonta-alue.
Jaakko Talaskivi
Jaakko ”Jakkuli” Talaskivi (24. toukokuuta 1945 Helsinki – 8. maaliskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki myös useita lyhytelokuvia. Hänen ainoa pitkän elokuvan ohjaustyönsä "Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks" (1973) sai parhaan lastenelokuvan Jussi -palkinnon.
Talaskivi ohjasi ja käsikirjoitti useita Finlandia-katsauksia. Hän työskenteli myös kuvaajana, leikkaajana, järjestäjänä ja tuotantopäällikkönä, sekä esiintyi Spede Pasasen elokuvissa, muun muassa elokuvissa "Jussi Pussi" ja "Hirttämättömät". Talaskivi kuoli sairauskohtaukseen 52-vuotiaana.
Jaakko Talaskiven äiti Paula Talaskivi oli suomalainen kriitikko.
Imre Frivaldszky
Emerich (Imre) Frivaldszky von Frivald (6. helmikuuta 1799 Bacskó – 19. lokakuuta 1870 Jobbágy) oli unkarilainen kasvitieteilijä ja entomologi.
Hän opiskeli Sátoraljaújhelyssa, Kosicessa ja Egerissä. Tohtorin tutkinnon hän suoritti 1821.
Frivaldszky oli Unkarin kansallismuseon kuraattori Budapestissa 1822–1851. Hän tutki erityisesti päiväperhosia ("Lepidoptera") ja kovakuoriaisia ("Coleoptera").
Hän tutki myös lintuja ja kuvaili muun muassa turkinkyyhkyn vuonna 1838.
Liese Prokop
Liese Prokop (o.s. Sykora, 27. maaliskuuta 1941 Wien – 31. joulukuuta 2006) oli itävaltalainen yleisurheilija ja poliitikko. Hän oli erikoistunut etupäässä viisiotteluun.
Prokop saavutti hopeaa viisiottelussa kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa Itävallan ennätyksellä 4 966 pistettä. Samalla hän paransi myös maansa kuulantyöntöennätystä lukemiin 14,61 m. Hän voitti Ateenan EM-kilpailuissa 1969 viisiottelussa kultaa tuloksella 5 030 pistettä ja paransi Itävallan kuulantyöntöennätykseksi 15,20 m.
Prokop voitti Itävallan mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1961–1963 ja 1965, viisiottelussa vuosina 1964–1966, 1968–1969 ja 1973–1975, 100 metrin aitajuoksussa vuosina 1969 ja 1972, kuulantyönnössä vuosina 1969 ja 1972–1976 sekä pituushypyssä vuonna 1975. Hän paransi näissä viidessä lajissa Itävallan ennätystä yhteensä kolmattakymmentä kertaa.
Prokop meni vuonna 1965 naimisiin entisen valmentajansa Gunnar Prokopin kanssa. Pari sai kaksi poikaa ja yhden tyttären.
Prokop aloitti myöhemmin poliittisen uransa ja toimi joulukuusta 2004 alkaen Itävallan sisäministerinä. Hän kuoli yllättäen aortan dissektioon uudenvuodenaattona 2006.
Dallasin kansainvälinen lentoasema
Dallas-Fort Worthin kansainvälinen lentoasema () on lentoasema Dallasissa, Teksasin osavaltiossa.
Se on Yhdysvaltain toiseksi suurin lentoasema ja kolmanneksi suurin koko maailmassa.
Vuonna 2007 Dallasin lentoaseman kautta kulki 59 784 876 matkustajaa. Suurin lentoasemaa käyttävä lentoyhtiö on Envoy Air (entinen American Eagle Airlines). Dallasin lentoasemalta lennetään matkustajalentoja 129 eri kohteeseen. Lisäksi asemalta lennetään myös rahtilentoja.
Dallasin lentoasemalla on käytössä seitsemän kiitotietä, joista viisi on keskenään samansuuntaisia.
Lentoaseman pysäköintihallissa on 8 100 autopaikkaa. Lennonjohtotorneja on kolme.
Sanni Leinonen
Sanni Maaria Leinonen (s. 8. marraskuuta 1989 Siilinjärvi) on suomalainen entinen alppihiihtäjä. Leinonen edusti Tampereen Slalomseuraa (TSS).
Leinonen kävi kaksi luokkaa Nilsiän alppilukiota (Tahkon alppikoulu), valmistuen kuitenkin ylioppilaaksi Tampereen Sammon urheilulukiosta 2009. Häntä on hyödynnetty sittemmin Nilsiän Tahkon matkailukeskuksen markkinoinnissa. Leinonen on koulutukseltaan liikunnanohjaaja ja valmistunut Lapin ammattikorkeakoulusta. Hän aloitti keväällä 2015 työt Hiihtoliiton mäkihypyn ja yhdistetyn lajikoordinaattorin sijaisena.
Leinonen osallistui ensimmäisen kerran maailmancupiin kaudella 2005–2006, ja toisella kaudellaan hän sai ensimmäiset pisteensä. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Semmeringin pujottelukisassa joulukuussa 2006. Parhaimmillaan hän oli seitsemäs Mariborin pujottelussa tammikuussa 2010. Kaudella 2006–2007 hän oli yhteistilastoissa cupissa 63. ja pujottelussa 23.
Åren maailmanmestaruuskisoissa 2007 Leinonen osallistui kahteen henkilökohtaiseen lajiin: pujottelussa hän oli 30:s ja suurpujottelussa 31:s. Joukkuekilpailussa hän oli mukana Suomen neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui suurpujottelussa 21:nneksi ja pujottelussa sijalle 11.
Leinonen solmi 15. toukokuuta 2010 varustesopimuksen Fischerin kanssa. Viisi edellistä vuotta hän laski Völklin, ja sitä aikaisemmin Fischerin välineillä.
19. huhtikuuta 2010 Leinonen laski Pyhätunturilla pujottelun SM-kultaa katkaisten Tanja Poutiaisen kolmen vuoden voittoputken. Leinonen ilmoitti elokuussa 2012 lopettavansa uransa.
Sanni Leinosen kaksoisveli Kalle Leinonen on menestynyt freestylehiihtäjä. Leinonen on seurustellut Anssi Koivurannan kanssa vuodesta 2009, ja heille syntyi poikalapsi 25. toukokuuta 2016 ja toinen poika 25. kesäkuuta 2018.
Leinosen urheilu-uran aikaiset mitat olivat 165 senttiä ja 58 kiloa.
Paul Grice
Herbert Paul Grice (13. maaliskuuta 1913 Birmingham – 28. elokuuta 1988 Berkeley), joka julkaisi yleensä nimellä Paul Grice, oli brittiläinen kielifilosofi, joka vietti uransa kaksi viimeistä vuosikymmentä Yhdysvalloissa. Isossa-Britanniassa hän opetti Oxfordin yliopistossa, Yhdysvalloissa hän toimi professorina Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä.
Grice tunnetaan pragmatiikan, implikatuurien ja kielellisen merkityksen tutkijana ja erityisesti Gricen maksiimien (laadun, määrän, oleellisuuden ja esitystavan maksiimit) ja diskurssin kehittymistä säätelevän yhteistyön periaatteen esittäjänä.