hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Nokia N-Gage
Nokia N-Gage ja Nokia N-Gage QD olivat Nokian yrityksiä tuottaa puhelin, joka soveltuisi myös pelien pelaamiseen.
Nimi N-Gage tulee englannin sanasta "engage". Laitetta kutsuttiin myös nimellä taco sen muodon vuoksi.
Nokia N-Gage on GSM-matkapuhelin, joka on tarkoitettu myös pelien pelaamiseen. Puhelimessa on käyttöjärjestelmänä Symbian OS (Series 60). Ulkonäöltään N-Gage muistuttaa aiempaa Nokia 5510 -puhelinta, joka ei ollut varsinainen myyntihitti.
Julkaistuaan N-Gagen markkinoille vuonna 2003 Nokia odotti hyvää myyntimenestystä panostettuaan reilusti puhelimen markkinointiin. Myynti ei ollut varsin tuottoisaa ja kyseistä mallia myytiin jo kolmasosalla alkuperäisestä hinnasta vuotta myöhemmin. Käyttäjät pitivät puhelinta varsin "jähmeänä" ja suurikokoisena ja myös pelien vaihto oli vaikeaa, minkä johdosta Nokia julkaisi N-Gagen parannetun version, nimeltään "N-Gage QD".Puhelinta kritisoitiin sen käytettävyydestä:
Puhelinkäytössä N-Gage näytti hölmöltä: sen kaiutin sijaitsi siten, että laitteen ohut sivu tuli painaa korvaa vasten.
Nokia N-Gage QD on uudistettu versio alkuperäisestä N-Gagesta. Muun muassa laitteen koko on pienentynyt ja siihen on lisätty Hot swap -paikka helpottamaan muistikorttien käyttöä. Toisaalta radio, musiikkisoitin ja USB-liitäntä on poistettu. Ennen kaikkea tärkeimpiin uudistuksiin kuuluu normaali puhelinmoodi, eli puhelinta pidetään korvalla kuten puhelinta yleensä.
QD on vain kaksitaajuuspuhelin. Puhelinta myytiin kahtena versiona: GSM 900/1800 ja GSM 850/1900 (Amerikka).
Pelejä oli myynnissä erillisillä muistikorteilla.
Spica
Spica (Alfa Virginis, α Virginis, α Vir) on Neitsyen tähtikuvion kirkkain tähti ja eräs tähtitaivaan kirkkaimmista tähdistä. Tämä tähti näkyy keväällä hyvin Suomessa.
Helppo tapa löytää Spica yölliseltä taivaalta on seurata Otavan kauhaa alaspäin; Arcturuksen jälkeen tulee Spica. Spica sijaitsee eläinradalla, ja sen takia kohtaa usein Auringon ja Kuun, harvemmin planeettoja.
Tämän sinertävän tähden kirkkaus vaihtelee välillä +0,92 – +1,04 4,0142 päivän jaksolla. Valonvaihtelu johtuu siitä, että tähti on lähekkäinen kaksoistähti, ns. ellipsoidimuuttuja. Toisaalta tähti on myös Beta Cephei -muuttuja.
Punakulta
Punakulta on metalliseos, jossa kullan lisäksi seosmetallina on pääosin kuparia. Koruissa käytetään punakultaa, jossa voi olla 50 % kultaa, 50 % kuparia. Muitakin sekoitussuhteita on, esimerkiksi 58,5 % kultaa (14 karaatin kultaa), 27,7 % kuparia ja 13,8 % hopeaa. Seos on sitä punaisempaa, mitä suurempi on kuparin osuus. Korujen valmistajat kutsuvat punakullan eri sävyjä joskus eri nimillä.
Punakullan suosio koruissa ja kelloissa on kasvanut 2010-luvulla.
Viherkulta
Viherkulta on metalliseos, jossa kultaan on lisätty hopeaa lisäämään kestävyyttä ja tuomaan väriä korutuotteisiin.
Yleensä viherkulta on kuitenkin liian pehmeää tavallisiin korutuotteisiin, mutta se sopii esimerkiksi pienten käsintehtyjen korujen koristeeksi. Yleensä viherkulta ei ole puhtaan vihreää, vaan pikemminkin hieman kellertävää.
18 karaatin viherkulta sisältää vähintään 75% (750/1000) kultaa ja loput hopeaa. 14 karaatin viherkulta jossa on 585/1000 osaa kultaa sisältää noin 30-40% hopeaa.
Keltakulta
Keltakullaksi kutsutaan kultaseosta, jossa kullan osuus on melko suuri.
Alkuaineen kulta puhdas muoto, hienokulta (Au 999,99/1 000) on ominaisväriltään hyvin keltaista, esimerkiksi Suomessa käytettäviin kultakoruseoksiin verrattuna ”rihkamakorun” väristä. Puhdas kulta on hyvin pehmeää metallia, jota on mahdollista vuolla puukolla. Suomessa kultaa löytyy jonkin verran joista ja sitä tuotetaan teollisesti kultakaivoksissa (Kittilä, Jokisivu, Orivesi, Pahtavaara, Laivakangas).
Esimerkiksi koruissa käytettävän keltakullan kultapitoisuus ilmaistaan karaatteina. Yksi karaatti eli 1/24 on prosentteina ilmaistuna 4,1667 %. Hienokulta on liian pehmeää koruihin joten 24 karaatin (99,9%, promilleja ilmaiseva jalometallileima: 999) sijaan yleisesti keltakultakorut tehdään pienemmän kultapitoisuuden kullasta. Ulkomailta saattaa löytää pitoisuuden 22K (91,6 %) kultakoruja. Keltakultaseos voi tällöin koostua esimerkiksi seuraavasti: kulta 91,67 %, hopea 5 %, kupari 2 % ja sinkki 1,33 %. Suomessa keltakultaisena myytävät sormukset ja muut korut on nykyään tehty tätä edullisemmasta, matalamman kultapitoisuuden 18K (75,0%) tai 14K (58,5%) metalliseoksesta. Muista seosmetalleista tavallisimmat ovat hopea ja kupari.
Palovamma
Palovamma on yleensä äkillisen kuumuuden aiheuttama kudosvaurio. Myös ultraviolettisäteily, ionisoiva säteily, korrosiiviset kemikaalit ja sähköiskut voivat aiheuttaa palovammoja. Vakavasta palovammasta voi olla seurauksena vuotosokki, jolloin veren tilavuus pienenee veriplasman vuotaessa vaurioituneiden ihoalueiden kautta pois elimistöstä.
Palovammat jaetaan kolmeen asteeseen vakavuusasteen mukaan: Ensimmäisen asteen palovammassa vain ihon ylin kerros on palanut, josta seurauksena on ihon punoitusta ja kirvelyä, esimerkiksi auringon polttama iho. Ensimmäisen asteen palovammat eivät jätä pysyviä vaurioita ja paranevat kokonaan parissa päivässä.
Toisen asteen palovamma ulottuu syvemmälle kudoksiin. Seurauksena on kova kipu, punoitus, rakkuloita ja ihon turvotus. Rakkulat ovat nesteentäyttämiä, ihonalaisia onkaloita, jotka aiheuttavat kuplimista iholla. Esimerkiksi kahvi, tee ja kuuma vesi ovat tavallisia aiheuttajia. Myös kuuma leipä suoraan paahtimesta otettaessa saattaa aiheuttaa pienen palovamman. Toisen asteen palovamma paranee 2–3 viikossa riippuen palovamman laajuudesta ja syvyydestä. Lievä toisen asteen palovamma ei jätä arpea, mutta vakava palovamma jättää arven.
Kolmannen asteen palovamma ulottuu ihon alle lihaksiin ja rasvakerroksiin. Rakkuloita ja punoitusta ei ole, mutta iholla on valkoinen tai ruskea rupikerros, joka peittää syvän haavan, ja iho on kuiva ja kova. Kipua ei tunnu, koska hermot ovat tuhoutuneet. Avotuli tai kiehuva neste on kolmannen asteen palovamman tavallisin aiheuttaja. Kolmannen asteen palovamman kohdalta iho ei parane. Ilman ihonsiirtoa haava umpeutuu jättäen jälkeensä pahan arpikerroksen.
Tavallisimpia palovammojen lähteitä ovat tuli, liika auringonotto ja kuuma vesi.
Palovammaa täytyy aina huuhdella viileällä tai huoneenlämpöisellä vedellä vähintään kymmenen minuuttia, yleensä enemmän. Palovammaa on huuhdeltava, kunnes kipu on kokonaan poissa. Koska kipu ei tunnu kylmässä vedessä, lapset yleensä sanovat kivun loppuneen. Kipu kuitenkin jatkuu, kun huuhtelu lopetetaan. Jos palohaava on laaja tai syvä, kannattaa viedä potilas lääkäriin. Palanut kohta on kuitenkin pidettävä koko ajan kylmänä.
Seuraavat kuvat esittävät 24-vuotiaan naisen kuumasta uunista saaman palovamman muuttumista ajan myötä.
Termospullo
Termospullo on ympäristöstään mahdollisimman hyvin lämpöeristetty pullo, jolla on tarkoitus pitää sen sisällä oleva ruoka tai juoma alkuperäisessä lämpötilassaan. Lämpöeristys on moniosainen: ensinnäkin pulloja on kaksi sisäkkäin. Niiden välissä on tyhjiö, jonka vuoksi lämpöenergian siirtyminen johtumisen ja konvektion avulla on minimoitu. Lisäksi pullot koskettavat toisiaan vain erittäin pieneltä alueelta, jolloin kosketuspintojen kautta tapahtuva lämpötilan muutos on saatu mahdollisimman pieneksi. Lämpösäteilystä johtuva lämpöenergian siirtyminen on minimoitu pinnoittamalla ulomman pullon sisäpinta jollain heijastavalla aineella, esimerkiksi alumiinilla. Sisemmästä pullosta lähtevä lämpösäteily heijastuu näin takaisin. Valtaosa ajan myötä tapahtuvasta lämmön siirtymisestä johtuu pullon rakenteesta: termospullon suuaukon kohdalla tyhjiötä ei ole.
Aikaisemmin termospullon sisäosat olivat usein lasista valmistettuja. Nykyään helposti särkyvä lasi on termospulloissa korvattu toisinaan teräksellä.
Termospullon keksi skotlantilainen kemisti ja fyysikko Sir James Dewar 1892. Sitä käytettiin aluksi vain laboratorioissa, eikä Dewar patentoinut keksintöään. Saksalainen lasinvalmistaja "Reinhold Burger" ymmärsi keksinnön mahdollisuudet ja haki sille vuonna 1903 patenttia Saksassa.
Ensimmäisen kaupallisen termospullon valmisti Burgerin perustama saksalainen Thermos GmbH vuonna 1904. Dewarin nimi on jäänyt käyttöön nestemäisten kaasujen säilytysastioissa, joita ei yleensä kutsuta termospulloiksi vaan Dewar-astioiksi, vaikka teknisesti kyse on samasta asiasta.
Sana ”termos” tulee tavaramerkistä ”thermos.” Kreikan kielen ”θερμός” tarkoittaa lämmintä.
Valkokulta
Valkokulta on metalliseos, jota käytetään pääasiassa koruissa ja kelloissa. Valkokultaseoksissa on kullan lisäksi yleensä useita muita metalleja, joista ainakin yhden täytyy olla ominaisuuksiltaan seosta valkaiseva. Yleisimmin valkaisevana metallina on palladium tai nikkeli. Kansainvälisesti koruissa käytetty valkokulta on tavallisesti kulta-palladium-hopea -seosta tai kulta-nikkeli-kupari-sinkki -seosta. Joskus seosmetallina voi olla myös kalliimpaa platinaa. Valkokullan työstöominaisuuksia voidaan säädellä seosmetallien valinnalla ja metallien pitoisuuksia vaihtelemalla.
Kihla- ja hääsormuksissa tavallinen 18 karaatin (18K, eli 18*4,167%) valkokulta sisältää 75 prosentia kultaa. Metalliseoksessa voi olla kullan lisänä palladiumia (osuus 13–16 %) ja hopeaa (joskus platinaa) yhteensä 25 %; tämä kultaseos on ollut keltakultaa kalliimpaa. Eräässä valkokultaseoksessa (18K) suhteet ovat Au 75%, Pt 17%, Ag 4% ja Cu 4%. Vaatetukseen kiinnitettäviä ja muita valkokultaisia koruja kuten korva- ja kaulakoruja tai rannerenkaita valmistetaan myös alhaisemman kultapitoisuuden kuin 18 karaatin seossuhteella (kultaa esimerkiksi 14 tai 9 karaattia eli 58,5 tai 37,5 prosenttia).
Valkokullan väri ei ole koskaan puhtaan valkoinen, vaan seoksesta riippuen harmaaseen, keltaiseen tai ruskeaan vivahtava. Siksi useimmat valkokultaiset korut on tapana rodinoida eli päällystää ohuella kerroksella rodiumia. Rodium on platinaryhmän metalli. Rodinointi tehdään samaan tapaan, kuin esimerkiksi hopeointi tai galvanointi. Rodiumilla aikaansaatavan pinnan paksuus mitataan mikroneissa eli metrin miljoonasosissa. Rodiumpinnoite antaa valkokullalle kirkkaan valkoisen, korkeakiiltoisen pinnan. Koska on kyse pintakäsittelystä, se kuluu ajan myötä ainakin sormuksista pois osittain tai kokonaan ja pinnan alta tulee näkyviin valkokullan oma väri.
EU:n jäsenmaissa nikkelin käyttöä valkokullan seosaineena on säädöksillä rajoitettu sen aiheuttaman allergian takia. Myös Yhdysvalloissa moni korunvalmistajista välttää nikkelipitoisen valkokullan käyttöä koruissa. Vanhemmissa koruissa ja erilaissa rintaneuloissa tai sormuksissa nikkeliä on kuitenkin käytetty kestävyyden lisäämiseksi. Sekä nikkelin käyttö valkokullan seosaineena että nikkeliallergia ovat vähentyneet huomattavasti säädösten voimaantulon jälkeen. Pääosa suomalaisista korujen valmistajista käyttää nikkelittömiä valkokultaseoksia.
Talvipäivänseisaus
Talvipäivänseisaus on vuoden lyhin päivä. Pohjoisella pallonpuoliskolla se on ajankohta, jolloin Aurinko on suoraan Kauriin kääntöpiirin yläpuolella. Silloin Auringon deklinaatio on minimissään ja aurinko on alimmillaan taivaalla etelässä ollessaan. Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella aurinko ei silloin nouse lainkaan. Talvipäivänseisaus ajoittuu aikavälille 21.–22. joulukuuta.
Eteläisellä pallonpuoliskolla talvipäivänseisaus on vastaavasti 21. tai 22. kesäkuuta eli samaan aikaan kuin pohjoisella pallonpuoliskolla on kesäpäivänseisaus. 21.–22. kesäkuuta on eteläisen pallonpuoliskon vuoden lyhin päivä, eikä Aurinko nouse lainkaan eteläisen napapiirin eteläpuolella. Aurinko on silloin suoraan Kravun kääntöpiirin yläpuolella.
Monet kansat ovat vanhoista ajoista viettäneet vuotuista juhlaa talvipäivänseisauksen aikoihin. Aurinkovuoteen kuuluvat seisauspäivät sekä kevätpäiväntasaus ja syyspäiväntasaus ovat olleet merkittäviä taitekohtia. Vuoden vaihtuminen on usein laskettu jostakin niistä alkavaksi.
Muinaisten germaanisten kansojen talvijuhlan yulen paikka vaihteli kuukalenterin vuoksi joulukuun alusta tammikuun alkuun. Kristinuskon leviämisen myötä yule yhdistettiin kristilliseen jouluun ja sen paikka vakiintui. Suomen kielen sanat "joulu" ja "juhla" tulevat talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta nimestä. Muinaiset roomalaiset viettivät 17. ja 23. joulukuuta välisenä aikana keskitalven Saturnalia-juhlaa. Talvipäivänseisauksena, roomalaisen kalenterin mukaan 25. joulukuuta, oli Sol Invictuksen eli Voittamattoman auringon päivä.
Kristillistä joulua vietetään 25. joulukuuta Jeesuksen syntymäjuhlana. Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa päätettiin ryhtyä juhlimaan Jeesuksen syntymäjuhlaa roomalaisen kalenterin Voittamattoman auringon päivänä sen syrjäyttämiseksi.
Tietyt sekulaariset järjestöt järjestävät talvipäivänseisauksen juhlia. Muun muassa amerikkalaiset ateistit ovat ehdottaneet, että maailman valtiot pitäisivät juhlapäivinä koko maapallolle yhteisiä luonnonkierron tapahtumia: tasauspäiviä ja seisauspäiviä.
Yulea juhlitaan vieläkin. Esimerkiksi wiccat voivat sytyttää kokkoja päivän pitenemisen kunniaksi.
Kellonajat ovat Suomen aikaa (UTC+2).Seuraavista taulukoista käy ilmi päivän pituus eräissä kaupungeissa 22.12.2015, kun pohjoisella pallonpuoliskolla oli talvipäivänseisaus ja eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisaus. Tiedot on kerätty Ilmatieteen laitoksen sivulta “Paikallissää”. Ne on esitetty alueittain ja alueiden sisällä päivän pituuden mukaan, lyhyimmät päivät ensin.
Neil Marshall
Neil Marshall (s. 25. toukokuuta 1970) on brittiläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
2010-luvulla Marshall on keskittynyt ohjaamaan jaksoja televisiosarjoihin kuten "Game of Thrones", "Constantine", "Black Sails" ja "Hannibal". "Game of Thronesin" neljännelle tuotantokaudelle ohjaamastaan jaksosta ”Muurin vartijat” Marshall sai Emmy-ehdokkuuden.
Antoine Fuqua
Antoine Fuqua (s. 19. tammikuuta 1966 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Fuqua aloitti uransa ohjaamalla musiikkivideoita useille artisteille, kuten Prince, Stevie Wonder, Toni Braxton, Pras ja Usher.
Fuqua tuli tunnetuksi ohjattuaan vuonna 2001 ensi-iltansa saaneen elokuvan "Training Day". Denzel Washington palkittiin elokuvasta parhaan miesnäyttelijän Oscarilla.
Ingressi
Ingressi eli johdattelu on tekstin kuten esimerkiksi sanomalehtiartikkelin alussa otsikon jälkeinen mutta varsinaista leipätekstiä edeltävä johdatteleva teksti. Ingressin tarkoitus on kertoa otsikkoa syvemmin, mitä juttu sisältää. Hyvä ingressi toimii yleiskuvauksena ja houkuttelee lukijan lukemaan kirjoituksen.
Ingressin ulkoasu muotoillaan yleensä siten, että se erottuu ulkoisesti muusta tekstistä, esimerkiksi käyttämällä suurempaa fonttia, lisäväriä tai lihavointia. Sisältö on ingressissä kuitenkin muotoilua oleellisempaa.
Pappiskuningas Johannes
Pappiskuningas Johannes () on myyttinen, Aasiassa, myöhemmin Afrikassa asuvia kristittyjä hallitseva kuningas, joka ilmaantui 1100-luvun puolivälissä eurooppalaiseen kirjallisuuteen esiintyen liittolaisena islaminuskoisia arabeja vastaan.
Ensimmäisiä mainintoja seurasi 1160–1170 tienoilla Johannekselta Eurooppaan tullut kirje, jossa kirjoittaja kutsui itseään Kolmen Intian kuninkaaksi. Valtakunta kuvataan paratiisimaiseksi: siellä oli arvokkaita jalokiviä, ihmeellisiä eläimiä ja kasveja. Toisaalta Johanneksen valtakuntaan liittyi apokalyptisiä piirteitä.
Kirjeeseen pyrittiin vastaamaan: paavi Aleksanteri III:n kerrotaan vastanneen Johanneksen kirjeeseen 1177. Seuraavalla vuosisadalla eurooppalaiset etsivät tarujen valtakuntaa mongolien keskuudesta, kuten monet säilyneet matkakertomukset kertovat.
1300-luvulta alkaen varsinkin italialaiset siirsivät taruston valtakunnan Afrikkaan. 1400-luvulla sitä etsittiin enää vain Afrikasta. Valtakunta alettiin yleisesti samastaa Etiopiaan, joka oli jo vanhoista ajoista ollut kristitty valtakunta, mutta josta Euroopassa oli islamin nousun jälkeen ollut vain niukasti tietoja. Vielä 1600-luvulla Euroopassa kutsuttiin tuolloin jo tutummaksi tullutta Etiopian kuningasta arvonimellä pappiskuningas Johannes.
Pappiskuningas Johannesta käsiteltiin John Buchanin kirjassa "Prester John" (suom. kaksiosaisena: "Sinisen Antiloopin lähde" ja "Suuren Käärmeen luola"). Nykykaunokirjallisuudessa Johanneksen tarinaa käsittelee laajasti Umberto Eco romaanissaan "Baudolino".
Kiillegneissi
Kiillegneissi on eräs yleinen gneissin tyyppi. Gneissien mineraalikoostumus ratkaisee, mitä lisämääreitä gneissin nimeen tulee. Kiillegneissi on rakenteeltaan hiukan liuskeinen gneissi. Sen tummista mineraaleista pääosa on biotiittia eli tummaa kiillettä, jonka lisäksi mukana on maasälpää, kvartsia ja muskoviittia. Näiden mineraalien suhteet voivat vaihdella paljonkin. Kiillegneissin väri vaihtelee mineraalikoostumuksen mukaan harmaasta mustaan.
Kiillegneissi on syntytavaltaan metamorfista kiveä. Maankuorten liikkeiden yhteydessä on syntynyt kova paine ja lämpötila, jolloin sedimentti- ja magmakivilajit ovat muuttuneet rakenteeltaan liuskaiseksi. Alkuperäisenä, metamorfoosia edeltävänä kivilajina on savikivi. Kiilleliuske halkeaa yhdensuuntaisiksi laatoiksi. Kiillegneissiä onkin luonnehdittu rakenteeltaan heikoimmaksi gneissityypiksi.
Kiveä käytetään rakennusten pinnoissa ja pihalaattoina. Varsinkin 1950-luvulla rakennusten sokkelien pinnoittaminen liuskekivillä oli muodissa.
Keski-Pohjanmaan maakuntakivi on gneissi ja maakunnan kallioperän yleisin gneissityyppi on kiillegneissi. Alueen kiillegneissi on tyypillisesti väriltään harmaa tai punertava, raitainen ja liuskeinen kivi. Siinä paksummat karkearakeiset kerrokset vuorottelevat ohuiden, hienorakeisten kerrosten kanssa. Punertavat graniittiset suonet ovat suhteellisen yleisiä. Kiillegneississä on voi olla sormenpään kokoisia, vaaleita, alumiinirikkaiden mineraalien muodostamia kyhmyjä.
Esimerkiksi Helsingin Roihuvuoressa toimi aikoinaan kiilleliuskelouhos.
Metamorfinen kivilaji
Metamorfisiksi kivilajeiksi kutsutaan alkujaan sedimentti- tai magmakivilajeja, joissa on tapahtunut muutoksia tyypillisesti kiderakenteessa tai kemiallisessa koostumuksessa. 
Metamorfoituneet kivilajit ovat Suomessa yleisiä.
Muutostapoja voidaan ryhmitellä eri perusteilla. "Aluemetamorfoosia" tapahtuu suuressa mittakaavassa mannerlaattojen reunavyöhykkeillä maan kuoressa tapahtuvassa toiminnassa, jossa kiviaines joutuu suureen paineeseen ja kuumuuteen. "Paikallismetamorfoosia" tapahtuu sulan kuuman kiven, magman, joutuessa kosketuksiin kiinteän kiven kanssa, jolloin magmaa ympäröivä kivi vaihtaa kiderakennettaan. Magma voi myös sisältää mineraaleja, jotka reagoivat ympäröivän kiviaineen kanssa kemiallisesti. Paikallisen metamorfoosin lajeja ovat "kontaktimetamorfoosi" (usein lämpömetemorfoosia), "kataklastinen metemorfoosi" eli kiven murtumiseen ja muovautumiseen liittyvä metamorfoosi sekä "shokki- tai impaktimetamorfoosi", jota tavataan meteoriittitörmäyskraatereista.
Esimerkiksi graniitti muuttuu paineessa graniittigneissiksi ja savikivi aluksi fylliitiksi, metamorfiisin edetessä kiilleliuskeeksi ja edelleen kiillegneissiksi tai granuliitiksi tai magmatiitiksi.
Savikivi
Savikivi on sedimenttikivilaji, joka on syntynyt savikerroksen vähitellen puristuessa kiveksi. Savikivi muuttuu (metamorfoituu) kovan paineen alaisena kiilleliuskeeksi. Savikivi on sileää eikä esiinny yleensä suurina lohkareina. Se voi olla punaista, vihreää tai (ruskean)harmaata, ja se murenee suhteellisen helposti.
Savikiven raekoko on alle 0,002 mm ja se koostuu erilaisista savimineraaleista.
Suomessa sitä esiintyy muun muassa Taivalkoskella sekä Satakunnassa ja Muhoksella. Savikiveä muodostui Suomeen myöhäisprekambrisen jotunikauden aikana 1400–1200 miljoonaa vuotta sitten.
Sedimenttikivilaji
Sedimenttikivilajit eli kerrostuneet kivilajit ovat jään, tuulen tai veden vaikutuksesta lajittunutta ja sedimentaatioaltaaseen kerrostunutta kivennäis- tai eloperäistä ainesta, joka sedimenttikerroksissa kasvavan paineen ja kohoavan lämpötilan johdosta aikojen kuluessa tiivistyy kiveksi. Savesta tulee savikiveä, hiekasta hiekkakiveä, kalkkiliejusta kerrostunutta kalkkikiveä ja turpeesta ja muusta kasvijätteestä kivihiiltä.
Sedimenttikivet muodostuvat sedimenttien eli irtaimien maalajien kovettuessa. Sedimenttejä syntyy, kun magmakivet, metamorfiset kivet tai vanhemmat sedimenttikivet rapautuvat ja kuluvat ja kun näin irronnut aines kulkeutuu ja kerrostuu uudelle paikalle. Sedimenttejä voi syntyä myös eloperäisen aineksen kerrostuessa sekä orgaanisen tai kemiallisen saostumisen tuloksena.
Öljy ja maakaasu ovat syntyneet meressä eläneiden kasvien ja eläinten muodostamasta sedimenttikivestä. Kasvi- ja eläinkudokset muuttuivat fysikaalisten ja kemiallisten prosessien seurauksena hiilivedyksi, josta raakaöljy ja maakaasu pääasiassa muodostuvat.
Sedimenttikivien kolme pääryhmää, joihin kuuluu 95 % kaikista sedimenttikivistä
Sedimenttikivet jaetaan materiaalin luonteen ja kerrostumisprosessien perusteella kolmeen ryhmään:
Sedimenttikivien rakenteet voidaan jakaa
Useat näistä piirteistä kertovat kuljetusprosesseista ja sedimentaatioympäristöistä.
Sedimentaatio on aineksen kulutusta, kuljetusta ja kerrostumista. Kulutusprosesseja ovat rapautuminen ja eroosio.
Liuske
Liuske on yleisnimitys metamorfisille kivilajeille, jotka ovat hieno- tai keskirakeisia sekä voimakkaasti suuntautuneita. Kiven mineraaleista enemmän kuin 50 prosenttia on suuntautunut ja litistynyt maankuoren liikkeiden vaikutuksesta. Gneississä taas alle puolet mineraaleista on liuskostunut ja suuntautunut.
Liuskeita ovat esimerkiksi alunaliuske, kiilleliuske ja saviliuske. Osa liuskekivistä halkeaa helposti laatoiksi.
Liuskekiveä käytetään pihojen laatoitukseen, sokkelin, takan ja lattioiden verhoukseen sekä julkisivujen koristeluun.
Liuskekivien yleisimmät värisävyt ovat harmaa, valkoinen, vihreä, ruskea ja punertava. Liuskekiveä käytetään yleensä lohkopintaisena. Suomessa liuskekiveä on louhittu muun muassa Nilsiällä, jossa kvartsiliittiliusketta on louhittu 1930-luvulta asti, ja Orivedellä. Myös joitakin valkoisia liuskeita louhitaan, Suomessa esimerkiksi Lokasta.
Liuskekivi oli Suomessa erityisen suosittua 1940−1950-luvulla, jolloin sitä tuotiin myös Norjan Lapista.
Gneissi
Gneissi on yleinen metamorfinen kivilaji, joka on tyypillisesti keski- tai karkearakeinen, ja jossa on koostumusraitaisuutena ilmenevä suuntaus. Gneissi-nimitystä käytetään erityisesti maasälpä–kvartsi-pitoisista kivistä, mutta mineraalikoostumus ei ole olennainen osa gneissin määrittelmää. Gneissiä syntyy korkean asteen (korkean lämpötilan) aluemetamorfoosissa.
Kun graniitti metamorfoituu paineen alaisena, siitä tulee "graniittigneissiä". Graniitti ja gneissi muodostuvat samoista mineraaleista: niissä on maasälpää, kiillettä ja kvartsia. Väriltään se on joko harmaa tai punertava, joskus myös melkein musta.
Gneissejä voidaan myös nimetä mineraalikoostumuksensa mukaan, esimerkiksi "kiillegneissi", joka sisältää hyvin runsaasti kiillettä. Kiillegneissin väri vaihtelee mustasta harmaaseen. Kiilteestä johtuen rakenne on usein liuskeinen. Magmakivistä syntyneistä gneisseistä käytetään myös nimitystä "ortogneissi", sedimenttikivistä syntyneitä kutsutaan nimellä "paragneissi". 
Seoskiviin eli migmatiitteihin kuuluvan "suonigneissin" tunnistaa kerrosmaisesti vuorottelevista vaaleista ja tummista raidoista.
Suomen maakuntakivistä gneissi on Keski-Pohjanmaan maakuntakivi.
Gneissiä käytetään rakennuskivenä.
Jyväskylän Sirius
Jyväskylän Sirius ry on Jyväskylän ja sen lähikuntien alueella toimiva tähtitieteellinen yhdistys, jonka tavoitteena on edistää alueensa tähtitieteen harrastusta.
Yhdistys perustettiin vuonna 1959. Yhdistyksen toiminta käsittää havaintotoimintaa, jäseniltoja, retkiä, kaukoputkenrakennusta ja julkaisutoimintaa. Jäsenistö koostuu kaikenikäisistä tähtiharrastajista.
Siriuksella on kolme tähtitieteellistä observatoriota: Rihlaperän tähtitorni ja Nyrölän observatorio Jyväskylässä sekä Hankasalmella sijaitseva Murtoisten observatorio. Murtoisten tähtitorni on täysin etäkäytettävä. Rihlaperän tähtitornilla pidetään pääasiassa yleisönäytöksiä. Sirius on myös Kallioplanetaarion osaomistaja.
Eetterit
Eetterit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on happisilta eli -O- kahden tyydyttyneen hiilen välissä.
Eetterit ovat rasvaliukoisina yhdisteinä yleisesti käytettyjä uuttamisessa, koska ne eivät reagoi herkästi muiden aineiden kanssa. Kevyet eetterit ovat muihin samanpainoisiin yhdisteisiin verrattuna erityisen haihtuvia ja herkästi syttyviä, mistä niiden nimitys johtuu. Raskaammat polyeetterit ovat sen sijaan haihtumattomia ja niitä käytetään sen sijaan pesuaineina (tensideinä).
Primäärisiä eettereitä valmistetaan alkoholeista dehydratoimalla väkevällä rikkihapolla. Kaupallisesti tärkeimpiä eettereitä on dietyylieetteri sekä bensiinin lisäaine MTBE (metyylitertiääributyylieetteri). Useita eettereitä valmistetaan myös nukleofiilisellä substituutiolla alkyylihalideista.
Eetterit ovat narkoottisia aineita, joten niitä käytettiin aiemmin laajasti nukutusaineina. Nykyisin tästä käytöstä on Suomessa luovuttu mahdollisten haittavaikutusten ja epämiellyttävän narkoosin takia. Eetterillä on tosin suuri "terapeuttinen leveys", joten yliannostelun vaara on pieni. Hiilivetyeetterit ovat haihtuvia ja herkästi syttyviä aineita, joten niitä on korvattu fluorokloroeettereillä.
Monilla eettereillä on taipumus reagoida ilman hapen kanssa, jolloin muodostuu helposti räjähtäviä peroksideja, joissa eetterihapen kanssa geminaalisesti on kahden happiatomin silta. Eetteripulloon ilmestyneet kiteet ovat siis vaarallisia eetteriperoksideja. Poikkeuksena on metyyli-, ja tert-butyylieetterit, kuten MTBE tai dimetyylieetteri.
Eetterit ovat Lewis-emäksiä, eli niiden happiatomin vapaa elektronipari voi sitoutua Lewis-happoon, kuten metalli-ioniin. Esimerkkinä tästä ovat heterosyklisiä eetteriryhmiä sisältävät kruunueetterit, jotka sitoutuvat metalli-ioneihin, joita ei tavallisiin orgaanisiin liuottimiin voi liuottaa.
Tioeetterit ovat yhdisteitä, jossa eetterihapen tilalla on rikki. Ne ovat usein haitallisia tai myrkyllisiä ja erittäin pahanhajuisia yhdisteitä.
Etyyliasetaattia on hieman harhaanjohtavasti kutsuttu nimellä "etikkaeetteri". Se ei kuulu lainkaan tämän ryhmän yhdisteisiin, vaan se on etanolin ja etikkahapon muodostama esteri.
Moskovan Tiltu
Aino Lyydia Kallio eli Moskovan Tiltu (s. 1903 Hämeenlinna) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen radiokuuluttaja, joka levitti talvi- ja jatkosodassa sotapropagandaa suomalaisille sotilaille. Hänestä tuli Suomessa kyseenalainen kuuluisuus.
Venäläisiä rintamasotilaita uhkailtiin vakavilla rangaistuksilla suomalaisten propagandaradioiden kuuntelemisesta. Suomalaiset saivat kuitenkin kuunnella venäläisiä propagandaradioita, joista Moskovan Tiltu on ehkä kuuluisin. Suomalaiset usein pilailivat Tiltun kustannuksella, koska propaganda oli useasti hyvinkin ilmiselvää.
Rihlaperän tähtitorni
Rihlaperän tähtitorni on Jyväskylän Siriuksen ylläpitämä harrastajaobservatorio Jyväskylässä, Kypärämäen kaupunginosan itäosassa Tähtitorninmäen päällä Rihlaperä-nimisen kadun lähellä. Tähtitorni otettiin käyttöön vuonna 1963.
Tähtitorni on kolmekerroksinen ja ylimmässä kerroksessa sijaitsee sen päähavaintoväline, 150 mm akromaattiobjektiivilla varustettu linssikaukoputki. 1980-luvulla tähtitornissa otettiin käyttöön sähköinen ohjauslaitteisto. Nykyään se on varustettu tietokoneohjatulla ohjauslaitteistolla, mikä mahdollistaa automatisoidun kohteiden etsinnän.
Rihlaperän tähtitornilla järjestetään tähtinäytäntöjä aina marraskuun alusta maaliskuun loppuun.
Nyrölän observatorio
Nyrölän observatorio on Jyväskylän Siriuksen moderni harrastajaobservatorio Jyväskylän Nyrölän kylässä. Sen korkeus merenpinnasta on noin 200 metriä.
Observatoriossa on kaksi optista kaukoputkea, 40 ja 25 cm pääpeileillä varustetut Meade-teleskoopit. Havainnot tehdään tähtitieteellisellä CCD-kameralla.
Nyrölässä on tehty useita merkittäviä tähtitieteellisiä havaintoja muun muassa eksoplaneetoista ja gammapurkauksista. Asteroidi 22978 on nimetty Nyröläksi tämän observatorion mukaan.
Suurta suosiota saanut Kallioplanetaario on louhittu observatorion alaiseen kallioon.
Chicago (elokuva)
Chicago on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Rob Marshallin ohjaama elokuvamusikaali, joka perustuu samannimiseen Broadway-musikaaliin 1970-luvulta. Elokuvan pääosissa ovat Renée Zellweger, Catherine Zeta-Jones, Richard Gere ja Queen Latifah.
Bill Condon laati elokuvan käsikirjoituksen Bob Fossen ja Fred Ebbin musikaalin pohjalta. Danny Elfman sävelsi elokuvaan musiikkia John Kanderin musikaalisävellysten täydennykseksi.
Elokuvan miespääosaroolia tarjottiin aluksi John Travoltalle, mutta tämä kieltäytyi.
Nuori, kirkassilmäinen Roxie Hart uneksii esittävänsä vielä jonakin päivänä pääosaa uljaassa vaudeville-tuotannossa. Roxie toivoo astelevansa valaistulle estradille kuin konsanaan suuri idolinsa Velma Kelly, kaupungin kaunein ja vaarallisin laulajatähtönen.
Mutta kohtalon oikusta kumpikin nainen päätyy telkien taakse murhatuomio sirossa niskassaan. Vanginvartija "Mama" Mortonin avustuksella Roxie kuitenkin löytää itselleen sulavan lakimiehen, Billy Flynnin, joka saa sensaatiouutisen kärkkäästi haistavat lehdet kiinnostumaan nuoren laulajattaren tapauksesta..."Chicago" voitti kolme Golden Globe -palkintoa:
Lisäksi se oli ehdokkaana viidessä muussa kategoriassa:
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Chicagon" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Lämmönjohtavuus
Lämmönjohtavuus (toisinaan myös "lämmönjohtavuuskyky", tunnus λ) kuvaa, miten hyvin jokin materiaali johtaa lämpöä. Mitä suurempi lämmönjohtavuuslukema on, sitä paremmin lämpö johtuu. Lämmönjohtavuus ilmoittaa siirtyvän lämpötehon "P" poikkipinta-alaa "A" ja tiettyä materiaalissa vallitsevaa lämpötilagradienttia "dT/dx" kohti. SI-järjestelmän mukaisesti lämmönjohtavuudelle tulee yksiköksi watti / kelvin·metriä kohti eli "W/(K·m)".
Materiaalille ominaisen lämmönjohtavuuden avulla voidaan laskea jonkin kappaleen (poikkipinta-ala "A" ja pituus "l") lämpöresistanssi "R":
Laskentaesimerkkejä liittyen piirilevyihin:
Käytännössä näistä arvoista voi päätellä, että lämpö kulkee piirilevyissä kohtuullisesti lasikuidun läpi vastapuolelle, mutta piirilevyllä lämpö leviää lähinnä vain folioiden vaikutuksesta. 
Toisinaan lämmönjohtavuudella tarkoitetaan myös "lämpökonduktanssia", lämpöresistanssin käänteissuuretta, vaikka lämmönjohtavuus varsinaisesti on materiaalin ominaissuure.
Kahdenkertainen kirjanpito
Kahdenkertainen kirjanpito on kirjanpitotapa, jossa jokaisen tapahtuman yhteydessä merkitään sekä mistä raha on otettu että minne se on laitettu.
Kahdenkertaisen kirjanpidon kehittäminen on merkitty italialaisen matemaatikon, Leonardo da Vincin työtoverin, fransiskaanimunkki Luca Paciolin (n. 1450 - 1514) ansioksi. Paciolin pääteos oli "Summa di arithmetica, geometrica, proportione et proportionalita". Kirja julkaistiin vuonna 1494 ja tässä kirjassa on esitetty muun matemaattisen tutkimuksen ohessa kahdenkertaisen kirjanpidon periaatteet. Teos merkitsi kahdenkertaisen kirjanpidon läpimurtoa ja Paciolin kuvaama menetelmä on periaatteessa toiminut pohjana kaikille sen jälkeen julkaistuille kirjanpidon oppaille. Ilmeisestikään hän ei keksinyt kahdenkertaista kirjanpitoa, mutta kuvasi selkeästi venetsialaiskauppiaiden käyttämän menetelmän. 
Ensimmäinen suomenkielinen kirjanpidon oppikirja julkaistiin 1800-luvun puolivälissä, jolloin ilmestyi August Liliuksen oppikirja Käyttännöllinen opastus Yksinkertaisessa kirjanpidossa varsinkin Tehdastelijoille ja Ammattilaisille. Tämä opus käsitteli kuitenkin vain yhdenkertaista italialaista kirjanpitoa. Kahdenkertaisen kirjanpidon periaatteet tulivat suomalaisiin oppikirjoihin vasta 1900-luvun alkupuolella.
Kahdenkertaisen kirjanpidon perusidea on seurata kahta taloudellista asiaa:
Esimerkki:
Rahoitustapahtumissa rahan lähteitä ovat pääoman hankinta ja suoritteiden myynti. Rahan käyttöä on kolmenlaista: tuotannontekijöiden hankinta (työ, raaka-aineet, koneet), pääoman palautukset ja voitonjako.
Eri rahan käytön kohteita ja rahan lähteitä kutsutaan "tileiksi". Tilin vasenta puolta kutsutaan nimellä "debet" ja oikeaa puolta nimellä "kredit". Debetiin merkitään aina rahan käyttö ja kreditiin vastaavan taloudellisen tapahtuman rahan lähde, jolloin rahan käytön summa on aina sama kuin rahan lähteenkin, jos kirjanpidossa ei ole tehty virheitä. Tällöin on kuitenkin rahan "käytöksi" luettava myös sen jääminen toistaiseksi yrityksen kassaan, joka taas voi olla myös rahan (välittömänä joskaan ei viimekätisenä) "lähteenä". Yksi kahdenkertaisen kirjanpidon alkuperäisiä ideoita olikin nimenomaan virheiden paljastuminen automaattisesti.
Kirjanpitoon merkittävät liiketapahtumat luokitellaan seuraavasti:Kahdenkertaiseen kirjanpitoon kirjattava meno syntyy samalla hetkellä kun yrityksen tuotannontekijä otetaan vastaan. Esimerkiksi ravintolalle syntyy meno samalla hetkellä kun se vastaanottaa keittiöön vihanneslähetyksen. 
Vihanneslähetyksen maksaminen viikkoa myöhemmin ei enää synnytä menoa, se on rahoitustapahtuma.
Tulo syntyy yritykselle samalla hetkellä kun sen valmistama tuote tai palvelu luovutetaan asiakkaalle. Kun asiakas maksaa ostamansa tuotteen pari viikkoa myöhemmin, on kyseessä jälleen rahoitustapahtuma.
Weimarin tasavallan sanasto
Tässä artikkelissa on lueteltu termejä ja aatteita, jotka ovat käyttökelpoisia Weimarin tasavallan poliittisen tilanteen ymmärtämiseksi. Osa niistä on erityisesti aikakaudelle ja hallinnolle tyypillisiä, osaa on käytetty muissakin yhteyksissä, mutta ovat kuitenkin asian kannalta olennaisia.
Pianisti
Pianisti on henkilö, joka soittaa pianoa. Rajoitetummin ja painokkaammin termillä viitataan vakavasti pianonsoittoa harrastaviin sekä ammattilaisiin. Ammattimaiseksi pianistiksi harjaantuminen aloitetaan yleensä viimeistään kouluiässä. Suomessa pianistit saavat peruskoulutuksensa musiikkiopistoissa, joissa voi suorittaa perustason ja musikkiopistotason opinnot. Tämän jälkeen on mahdollista jatkaa toisen asteen opinnoilla konservatoriossa, jossa voi suorittaa muusikon ammattitutkinnon, sekä kolmannen asteen opinnoilla ammattikorkeakoulussa tai Sibelius-Akatemiassa.
Pianistit työskentelevät joko itsenäisinä ammatinharjoittajina esiintyen soolo- tai yhtyekokoonpanoissa tai kiinnitettyinä orkesteriin. Useimmat oopperat ja baletit sekä monet kuorot käyttävät harjoituspianisteja, joiden tehtävänä on soittaa pianolla orkesterille kuuluva osuus harjoituksissa. Tällöin ammattinimike on korrepetiittori.
Habilitaatio
Habilitaatio on käsite, jota käytetään Saksan, Itävallan ja joidenkin muiden eurooppalaisten maiden kuten Sveitsin, Puolan, Tšekin, Slovakian, Unkarin ja Slovenian saksankielisillä alueilla. Sitä voidaan käyttää kuvaamaan väitöskirjan jälkeistä tutkintoa, tutkintoon johtavaa prosessia tai habilitaatiotutkielmaa, joka on kirjoitettu osana kyseistä prosessia. Habilitaatio antaa elinikäisen oikeuden antaa opetusta yliopistossa, jossa habilitaatio on suoritettu. Useissa yliopistoissa habilitaation suorittaneelle henkilölle annetaan joko nimike "Dr. habil." tai "Privat-Dozent". Habilitaatio vastaakin tarkoitukseltaan Suomessa dosentilta vaadittavaa väitöskirjan jälkeistä lisätutkimusta.
Habilitaatiotutkielman tulee olla tieteellisesti korkeatasoinen, väitöskirjaa laaja-alaisempi ja uutta tieteellistä tietoa tuottava tutkimus, joka osoittaa syvällistä tieteellistä menetelmien hallintaa ja kykyä edistää kyseistä tieteenalaa. Habilitaatiotutkielma voi olla "kumulatiivinen", pohjautuen aikaisempaan tutkimustyöhön (”artikkelikokoelma”) tai julkaisemattomaan "erikoistutkielmaan" (ns. monografia), joka yleensä on pituudeltaan mittava. Kumulatiivinen habilitaatio on vallitseva käytäntö esimerkiksi lääketieteessä ja yleisemminkin luonnontieteissä mutta harvinainen esimerkiksi oikeustieteen, historian tai ylipäätään humanististen tieteenalojen kohdalla.
Siirtokunta
Siirtokunta eli "kolonia" voi tarkoittaa toiseen maahan asettuneiden vierasmaalaisten yhteisöä tai jonkin kansan oman kotimaansa ulkopuolelle perustamaa kauppapaikkaa. Antiikin aikana oli tavallista, että Välimeren alueella asuneet kansat perustivat siirtokuntia toisiin maihin. Esimerkiksi kreikkalaiset perustivat useita siirtokuntia Italiaan.
Dominoiva ominaisuus
Perinnöllisyystieteessä dominoiva eli vallitseva ominaisuus tarkoittaa ominaisuutta, joka tulee näkyviin sekä homotsygoottisena että heterotsygoottisena. Vaikka yksilöllä on aina kaksi alleelia samasta geenistä, jo yksi dominoiva alleeli riittää siihen, että ominaisuus tulee näkyviin yksilön fenotyypissä eli ilmiasussa. Samasta syystä dominoiva ominaisuus ei voi resessiivisen tavoin periytyä huomaamatta sukupolvien yli, vaan kaikki dominoivan alleelin kantajat ilmentävät ominaisuutta myös fenotyypissään.
Dominoivaa alleelia kuvataan oikealla olevassa esimerkissä isolla kirjaimella "T", kun taas vastaavasti resessiivistä pienellä. Dominoiva ominaisuus tulee esille sekä homotsygoottisena ("TT"), että heterotsygoottisena ("Tt"). Vain homotsygoottisena, tapauksessa "tt", resessiivinen ominaisuus voi tulla näkyville.
Rajamäki
Rajamäki on Nurmijärven kunnan kolmanneksi suurin kylä ja sen kolmesta päätaajamasta pohjoisin. Rajamäen väkiluku on noin 7 500 asukasta. Se on kasvava pohjoisnurmijärviläinen kylä, joka hyötyy erityisesti tehdasteollisuudesta sekä Hyvinkään ja Helsingin läheisyydestä.
Rajamäen historiaan liittyy oleellisesti Alkon (nykyisin Altia) tehtaat. Tehtaiden edeltäjä oli vuonna 1888 perustettu Hyvinkään Tehtaan Osakeyhtiö, josta kehittyi maan suurin hiivatehdas ja viinanpolttimo. Tehdas perustettiin Rajamäelle sen puhtaiden pohjavesien takia. Vuoden 1919 kieltolain seurauksena tehdas siirtyi Suomen valtiolle. Alkoholi- ja hiivateollisuus on ollut keskeinen osa Rajamäen ja koko kunnan historiaa. Hiivateollisuus loppui 1990-luvulla, mutta alkoholitehdas on yhä edelleen Rajamäellä. Nykyisin Altian Rajamäen tehtailla jatkojalostetaan viina, joka on poltettu eli tislattu Koskenkorvan tehtailla Etelä-Pohjanmaan Ilmajoella. Rajamäeltä alkoholi kuljetetaan ympäri maailmaa.
Alkoholitehdas joutui toisen maailmansodan aikana pommituksien kohteeksi. Tavoitteena oli tuhota Suomen viinavarantoja ja osa syytä oli myös se, että tehtailla valmistettiin sodan aikana noin 500 000 molotovin cocktailia. Pulloissa olleet korkit, joissa luki "Rajamäki" auttoivat pommituksia. Läheiselle mäelle rakennettiin kaksi tykkitornia puolustamaan viinatehdasta.
Hangon ja Hyvinkään välinen rautatie kulkee Pohjois-Nurmijärven kautta, mikä on lisännyt yritystoimintaa Rajamäellä. Viinatehtaalta on juomia kulkenut rautatien kautta ja nykyisin myös rekkojen kyydissä. Rajamäen pohjoispuolitse kulkee valtatie 25.
Rajamäellä sijaitsee peruskoulu, jota käyvät myös lapset pienemmiltä lähialueilta. Rajamäen ala-asteella on n. 720 oppilasta, ja yläasteella n. 450. Rajamäellä sijaitsee myös Rajamäen lukio, jossa opiskelee n. 140 opiskelijaa. Rajamäen kyläpäivä järjestetään elokuun viimeisenä lauantaina joka vuosi. 11.10.2018 Rajamäelle valmistui kauppakeskus Lähde.
Rajamäen taajamassa on Nurmijärven kunnan sivukirjasto sekä uimahalli. Hieman taajamasta sivussa on vuonna 1960 käyttöön otettu hautausmaa, jolla on vuonna 1969 valmistunut siunauskappeli.
Rajamäen kirkko on Erkki Huttusen suunnittelema, vuonna 1938 valmistunut kirkkorakennus, jossa on säännöllistä seurakuntatoimintaa. Kirkko tarjoaa messuja sekä päiväkerhotoimintaa.
Suomalaisen jännityselokuvan "Yöjuna" vuodelta 1996 rautatiekohtauksia on kuvattu Rajamäen rautatieasemalla.
Rajamäellä, entisessä Alkon omistamassa Matkun kartanossa, on vuodesta 1942 lähtien toiminut myös Työtehoseuran opetuskeskus, jonka yhteydessä toimi Rajamäen metsätyönjohtajakoulu (sittemmin metsäopisto). Hyvinkään kaupunki osti metsäopiston vuonna 1993 ja liitti sen tuolloin perustettuun Uudenmaan maaseutuopistoon. Oppilaitos siirrettiin Hyvinkäälle vuonna 1997. Työtehoseuran päätoimipaikka siirtyi Helsingin Lauttasaaresta Rajamäelle 2000-luvun alussa.
Vuoden 2000 taajamarajauksessa Rajamäki oli kasvanut yhteen Hyvinkään keskustaajaman kanssa, mutta nykyisin se muodostaa jälleen oman taajamansa.Facebookissa
Tappisolu
Tappisolut ovat silmän verkkokalvolla sijaitsevia valon aistimiseen erikoistuneita soluja. Silmän valoherkät solut on nimetty sauvasoluiksi ja tappisoluiksi, joista tappisoluilla on värihavainnoissa tärkeä osa.
Tappisoluissa on kussakin yhtä pigmenttiä, jonka mukaan solut ovat herkkiä eri aallonpituusalueille. Värierottelukyky perustuu solujen sisältämien pigmenttien energiatiloihin. Valon absorptio materiaaliin riippuu siitä kuinka hyvin sen fotonien energia vastaa materiaalin energiatilojen välisiä eroja. Pitkäaaltoisen (punaisen) valon fotonien energia on pienempi kuin lyhytaaltoisen (sinisen) valon energia ja siten solun pigmenttien kemiallinen koostumus vaikuttaa siihen, minkä väriselle valolle ne ovat herkkiä. Lyhyelle aallonpituudelle (sinistä lähellä oleville värisävyille) herkkiä tappisoluja on vähiten, keskipitkän alueen soluja 20-kertaisesti ja pitkään aallonpituusalueeseen keskittyneistä soluja noin 40-kertaisesti lyhyeen alueeseen erikoistuneiden solujen määrä.
Tappisolut ovat jakautuneet epäsäännöllisesti koko silmän takaosaan, mutta niitä on eniten foveaksi kutsutussa verkkokalvon keskiosassa. Ihmisen silmässä tappisoluja on 5–6 miljoonaa. Niiden halkaisija on 2–8 mikronia.
Tappisolut aistivat valon aallonpituuden eivätkä ole niin valoherkkiä kuin sauvasolut. Tappisolut tarvitsevat suuremman energiamäärän kuin sauvasolut ja hämärässä värinäkö katoaa kokonaan.
Ihmisellä tappisoluja on yleensä kolmea eri tyyppiä, jotka ovat herkistyneet valon eri aallonpituuksille. Kukin tappisolu on herkkä tietyllä aallonpituusvälillä (punaiseksi kutsuttu solutyyppi on herkin oranssinkeltaisen valon aallonpituudella). Siniselle alueelle herkkää pigmenttiä sisältävät solut ovat herkimmillään valolle, jonka aallonpituus on noin 445 nm, eivätkä pysty havainnoimaan aallonpituudeltaan 520 nm ylittävää valoa. Kahta muuta pigmenttiä sisältävät solut pystyvät sen sijaan havainnoimaan kaikkia valon aallonpituuksia. Vihreiksi kutsuttujen solujen herkkyyshuippu on aallonpituuden 535 nm ja punaisiksi kutsuttujen, pitkään aallonpituusalueeseen keskittyneiden solujen 575 nm kohdalla.
Gnaeus Julius Agricola
Gnaeus Julius Agricola (13. kesäkuuta 40 – 23. elokuuta 93) oli roomalainen sotapäällikkö.
Agricola syntyi Gallia Narbonensiksessa (nyk. Etelä-Ranskassa) ja meni naimisiin Domitia Decidianan kanssa. He saivat yhden tyttären, joka meni naimisiin historioitsija Tacituksen kanssa. Tacitus oli yksi hänen suurimmista kannattajistaan ja hän kirjoitti Agricolan elämäkerran "De vita et moribus Julii Agricolæ". Kirjassa Tacitus kuvaa erityisesti Agricolan toimintaa Britanniassa.
Agricolan ura alkoi sotilastribuunina Britanniassa vuosina 58–62 kuvernööri Gaius Suetonius Paullinuksen alaisena. Tämän jälkeen Agricola toimi muun muassa legioonan komentajana ja Gallia Aquitanian provinssin kuvernöörinä. Samalla hänestä tehtiin myös patriisi. Kun yksi konsuleista kuoli vuonna 77, valittiin Agricola hänen tilalleen. Seuraavana vuonna hänet valittiin Britannian kuvernööriksi. Britanniassa Agricola kukisti walesilaiset ja kaledonialaiset Mons Graupiuksen taistelussa.
Vuonna 84 hänet kutsuttiin takaisin Roomaan, ehkä siksi että keisari Domitianus pelkäsi Agricolan saamaa suosiota. Agricola kuoli perintötilallaan Gallia Narbonensiksessa vuonna 93. Huhut kertoivat, että hänet olisi myrkytetty, mutta asiasta ei ole näyttöä.
Datafuusio
Datafuusio () on muodollisesti määritelty kehys, jossa kuvataan eri lähteistä peräisin olevan tiedon yhteyden luomisen menetelmät ja työkalut ja jonka tarkoituksena on löytää informaatiolle suurempi arvo.
Tätä muodikasta termiä kuitenkin käytetään melko vapaasti moninaisista asioista ja sen määritelmä ei ole kovin tarkka.
Datafuusio on epistemologisesti integroiva prosessi, jossa suuri määrä alempaa tietoa yhdistetään tiedon seuraavalle tasolle yhdeksi kokonaisuudeksi.
Esimerkkinä tästä on useiden tutkien useiden havaintojen yhdistäminen useista maaleista kunkin maalin yhdeksi seurannaksi. Tällä tavalla voidaan saada parhaimmillaan "kaunis" seuranta häivelentokoneista (F-117, B-2), jotka on tehty periaatteessa tutkassa vaikeasti havaittavaksi ja yhden tutkan osalta lähes näkymättömäksi.
Toinen esimerkki, joka oli koekäytössä jo Persianlahden sodassa 1991, on USA:n ASAS- tiedustelujärjestelmän signaalitiedustelun keinoälyohjelma. Siinä signaalitiedustelun raaka-data, mm. radioliikennemäärä, radioiden suunnitut paikat, radioiden tyypit ja radioverkkojen rakenteet syötettiin malliin Irakin johtamis- ja viestijärjestelmän rakenteesta. Ulos saatiin ehdotuksia esikuntien ja joukkojen sijainnista ja tyypeistä. Amerikkalaisten mielestä tämä keinoälyohjelma oli merkittävin syy irakilaisten johtamisjärjestelmän romahduttamiseen järjestelmänä. Tämä keinoälyohjelma teki siis ihmiselle käsittämättömästä määrästä raakatietoa ihmisille merkityksellistä tietoa.
Datafuusion merkityksen nousun takana voidaan nähdä:
Luettelo Suomen kunnista väestötiheyden mukaan
Tämä on luettelo Suomen kunnista väestötiheyden mukaan. Tiedot lasketaan tilastoiduista väkiluvuista ja tilastoiduista maapinta-aloista. Kuntien mediaanissa on ( hlö/km²).
Pierre Louis Moreau de Maupertuis
Pierre Louis Moreau de Maupertuis (kastettu 28. syyskuuta 1698 Saint-Malo – 27. heinäkuuta 1759 Basel) oli ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian retkikunnan johtajana Tornionlaaksossa vuosina 1736–1737. Retkikunta mittasi yhden asteen suuruisen meridiaaninkaaren todellista pituutta maastossa (astemittaus). Tarkoituksena oli selvittää, onko maapallo navoiltaan litistynyt vai ei. Toinen vastaavanlainen retkikunta lähetettiin päiväntasaajalle nykyisen Ecuadorin valtion alueelle.
Mittausten eteläisin piste oli Alatornion kirkon torni ja pohjoisin Kittisvaara Pellossa. Muita pisteitä olivat muun muassa Pullinkivaara Svansteinin (Turtolan) kylällä, Niemivaara Pellon kunnassa sekä Aavasaksa Ylitorniolla.
Maupertuis oli Ranskan akatemian jäsen ja sen kahdeksannen oppituolin haltija vuodesta 1743 alkaen. Hän oli Émilie du Châtelet’n geometrian opettaja ja myös rakastaja.
Maupertuis oli myös biologian varhainen teoreetikko, eritoten teoksessaan "Vénus physique" (1745), suom. 2017.
Maupertuis’n tärkeimpiä teoksia:
Hänen kootut teoksensa julkaistiin vuonna 1752 Dresdenissä ja vuonna 1756 Lyonissa.
GATS
GATS ("General Agreement in Trade on Services") on yksi Maailman Kauppajärjestön, WTO:n, sopimuksista, joilla tähdätään kaupan vapauttamiseen. Sen alueena on palvelukauppa, mikä tarkoittaa kaikkia niitä aloja, joilla tarjotaan erilaisia palveluja, koskien sekä julkista että yksityistä sektoria. GATS tähtää kaikkien palvelujen kaupan vapauttamiseen, mutta ensimmäisiin sopimusteksteihin sisältyy monia varauksia, joilla maat voivat pitää joitain omia palvelusektoreitaan suljettuina, esimerkiksi vesihuoltosektorin.
GATSin sopimusteksti sisältää yli tuhat sivua tekstiä, joten se on toistaiseksi yksi WTO:n monimutkaisimmista sopimusteksteistä. GATS-neuvottelut perustuvat bilateraalisiin sopimuksiin, joissa eri neuvottelujen osapuolet (jäsenmaat) vaativat toinen toisiltaan jonkin palvelusektorin kaupan vapauttamista, ja tarjoavat tilalle saman tai jonkun muun sektorin avaamista omassa maassaan.
GATS-sopimus on kokonaisuutena herättänyt laajaa kritiikkiä sekä asiantuntijoiden että kansalaisjärjestöjen edustajien keskuudessa. Tämän kritiikin mukaan sopimuksesta hyötyvät vain teollisuusmaiden suuryritykset, ja suurimpia häviäjiä ovat kehitysmaat. Näyttääkin jopa todennäköiseltä, että kehitysmaat jättäytyvät jossain vaiheessa pois koko sopimuksesta, sillä niillä ei ole paljoakaan voitettavanaan ja hyvin paljon hävittävää.
Toronton yliopiston johtamisen laitoksen professori ja kansainvälisyystutkija Jane Knight on kirjoittanut GATS - sopimuksesta raportin, jossa hän tarkastelee, miten vapaakaupan laajeneminen koulutussektorilla sisältää riskejä. Tällaisia riskejä ovat:GATS ja koulutusvienti