Hemiboreaalinen vyöhyke
Hemiboreaalisia metsiä, joissa on sekä boreaalisten havumetsien että temperaattisten lehtimetsien piirteitä esiintyy Euroopassa lähinnä Baltian maissa, Keski-Ruotsissa, Norjan eteläosassa ja paikoittain Suomen etelä- ja lounaisrannikolla, sekä koko Ahvenanmaalla. Vyöhykkeen pohjoisraja määräytyy tammen pohjoisrajasta, mikä on suunnilleen sama kuin saarnen pohjoisraja. Pohjois-Amerikassa hemiboreaalisia metsiä esiintyy Suurten järvien tienoilla. Siellä käytetään useammin termiä mixed forest (sekametsä), hemiboreaalisen sijaan.
Hemiboreaalinen vyöhyke ulottuu Suomessa eteläisimpään Lounais-Suomeen, pohjoisraja kulkee linjalla Uusikaupunki-Porvoo. Suomessa hemiboreaali edustaa sen pohjoisimpia alueita, jotka ovat jo hyvin lähellä piirteissään eteläistä taigaa, eli eteläboreaalia, ja keskieurooppalaisten lehtimetsien piirteitä esiintyy myös jonkin verran. Ruotsissa sekametsä ulottuu pohjoisessa Gävleen ja Vänern-järven pohjoisosaan. Etelärajansa hemiboreaalinen sekametsä kohtaa Etelä-Ruotsissa, ja esimerkiksi Skånen alue kuuluu jo kokonaisuudessaan temperaattiseen vyöhykkeeseen. Norjassa sekametsää kasvaa vielä Oslon seuduilla ja kapealla Norjan etelärannikon kaistaleella jopa aina 62 leveysasteelle asti. Idässä hemiboreaalisen sekametsän pohjoisraja kulkee Pietarin seuduille ja Laatokan etelärajalle. Venäjällä on kuitenkin esimerkiksi Valdain ylängöllä boreaalista havumetsää.
Hemiboreaalinen vyöhyke kattaa laajoja alueita Suomen eteläpuolella. Hemiboreaalinen vyöhyke päättyykin vasta noin 500 km Suomen eteläpuolella temperaattiseen vyöhykkeeseen, jossa havupuiden sijaan metsiä valloittavat enimmäkseen vain lehtipuut, kuten tammi ja pyökki, sekä muut jalot lehtipuut. Boreaaliset havupuut kasvavat kyllä sielläkin, tosin harvalukuisina relikteinä. Oman ryhmänsä muodostavat temperaattiset havupuut, jotka ovat lehtimetsävyöhykkeen lajeja, vaikka kuuluvatkin havupuihin. Euroopassa tällainen havupuulaji on euroopanmarjakuusi ja Pohjois-Amerikassa kanadanhemlokki. Kiinassa kasvaa myös punapuita ja alkeellisia neidonhiuspuita.
Hemiboreaalisella vyöhykkeellä kasvillisuutta leimaavat havumetsät, joissa kasvillisuus on kuitenkin pohjoisempia havumetsiä selvästi rehevämpää. Lehtokeskuksia on yleisesti joka puolella vyöhykettä. Euroopassa ja Suomessa metsätammi ja pähkinäpensas kasvavat yleisinä metsää muodostavina puulajeina kaikkialla hemiboreaalisen vyöhykkeen alueella, mutta katoavat äkillisesti lähes kokonaan kasvilajistosta heti vyöhykkeen pohjoispuolella. Merellisillä alueilla myös saarni on yleinen. Lehtipuiden sijaan metsäkuusi on kuitenkin Euroopassa ja Suomessa hemiboreaalisen kasvillisuusvyöhykkeen tyypillisin valtapuulaji, antaen hemiboreaalisille metsille havupuuvaltaisen metsän ilmeen. Myös järeät haavikot ovat tavallisia hemiboreaalisella vyöhykkeellä. Muita hemiboreaalisten metsien tyyppilajeja ovat mustikka, puolukka, kotkansiipi, käenkaali, valkovuokko ja sinivuokko.
Pyökkiä kasvaa hemiboreaalisen vyöhykkeen eteläosissa, kuten Etelä-Ruotsissa. Pyökki kilpailee kuusen kanssa samoista kasvupaikoista. Hemiboreaalinen vyöhyke päättyy etelässä alueelle, jossa pohjoisiin oloihin sopeutunut kuusi ei enää kykene kilpailemaan pyökin kanssa olemassaolosta.