Hadith
Hadith () on perimätietoa profeetta Muhammedin elämästä, teoista ja sanoista. Hadith määrittelee Koraanin ohella islamilaisen elämäntavan, sunnan.
Islaminuskon kirjallinen tuotanto alkaa vasta 700-luvun viimeisellä vuosikymmenellä – poikkeuksena 600-luvulla kirjoitettu Koraani. Hadith-kokoelmat ja muut Muhammadin sanoista ja teoista kertovat kirjat ovat myöhemmältä ajalta. Niihin on monesti sekoittunut 800-luvun näkemyksiä ja teologisia oppeja.
Hadith koostuu kahdesta osasta: todistajaketjusta, isnad, ja varsinaisesta sisällöstä, matn. Islamilainen teologia on tutkimuksessaan keskittynyt hadithien aitouden selvitykseen.
Historiallis-kriittiset tutkimukset ovat epäileväisiä hadithien aitoudesta. Mukana saattaa olla aitoa perimätietoa, mutta yhtä lailla jälkikäteen seuraavalla vuosisadalla keksittyjä tarinoita. Länsimainen tutkimus näkee haditheissa enemmän 700- ja 800-lukujen oppikiistoja, kuin aitoa 600-luvun alusta periytyvää aineistoa. Pääosa haditheista katsotaan syntyneen 700-luvulla Syyrian ja Irakin alueella. Islamin yhteisö on ainakin 800-luvulta lähtien pitänyt hadith-kokoelmien ydintä aitona.
Todistajaketjujärjestelmä "isnad" syntyi vasta 700-luvulla. Vuosisadan alkupuolella profeetta Muhammedin elämäntapaa alettiin pitämään yhtenä uskonnollisena lähteenä. Tällöin vapaamuotoisiin kirjoituksiin liitettiin myös kertomus siitä mitä kautta yksittäinen kertomus on siirtynyt nykyhetkeen. Varhaisissa lähteissä vedottiin 700-luvun alun vaikutusvaltaiseen uskonnolliseen henkilöön asti. Myöhemmin ajan kuluessa tarina pysyi samana, mutta lähde muuttui profeetta Muhammadiksi.
Monissa kertomuksissa, "matn", on viittauksia tulevaisuuteen, ristiriitaisuuksia sekä muita outoja aineksia Muhammedin suulle. Uskovalle ne ovat osoitus Muhammadin jumalallisesta alkuperästä, joka todistaa hadithien olleen Jumalan lähettämiä. Maallisempi selitys on, että haditheja yksinkertaisesti sepitettiin. Myös perinteinen islamilainen tutkimus myöntää, että joitakin haditheja on väärennetty, mutta korostaa tärkeimpien kokoelmien olevan aitoja.
Sunnalaisille muslimeille on muodostunut kuusi hadith-kokoelmaa, joista arvostetuimmat ovat al-Bukharin (k. 870) ja Muslimin (k. 865) kokoelmat. Eri kokoelmien sisällöt vaihtelevat ja kertomukset saattavat olla keskenään ristiriitaisia.
Kuusi kanonisoitua kokoelmaa ovat yhteisnimitykseltään "al-kutub as-sittah" (“kuusi kirjaa”), joiden kokoajia olivat:
Näiden lisäksi on monia muitakin kokoelmia; varhaisin kaikista on Aḥmad ibn Ḥanbalin (k. 855) kokoama "Musnad".
Šiialaisille muslimeille on vastaavasti muodostunut neljä hadith-kokoelmaa, "neljä perustaa". Ne keskittyvät tukemaan šiialaisten omaan imaamioppia ja ovat siksi erityisen tärkeitä, sillä Koraani ei suoraan anna tukea šiialaisten imaamiopille. Hadith-kokoelmia on täydennetty 1600–1700-luvuilla uudelleen järjestelyillä, otsikoinneilla ja kommentoinneilla. Koraanin ja hadithien lisäksi šiialaisten lukemistoon kuuluu rukouskirjoja, marttyyrilegendoja ja marttyyrinäytelmiä.
Ne hadithit, jotka Muhammed on lausunut profeettana ovat muslimeille normatiivisia, mutta muissa rooleissa (esimerkiksi kauppiaana tai aviomiehenä) lausutut ovat vain ohjeellisia.
Iltapäivärukouksen ajankohtaa käsittelevä hadith on esimerkki normatiivisesta hadithista:
Ei-normatiivinen hadith on esimerkiksi seuraava:
Hadithit käsittelevät monenlaisia asioita arkipäiväisistä ruokailuihin ja peseytymiseen liittyvistä ohjeista pyhiin haditheihin, joiden katsotaan olevan suoraan Jumalalta. Pyhät hadithit käsittelevät Jumalan ykseyttä, Tuomiopäivää ja moraalia.