Satu Silvo
Satu Irmeli Silvo (s. 2. elokuuta 1962 Sippola) on suomalainen näyttelijä.
Silvon taiteellinen ala on verraten laaja. Usein hänen roolityyppinsä on moderni, itsenäinen nainen, jonka maailmankuva joutuu vastakkain konservatiivisten arvojen kanssa. Myös lukuisat koomiset roolihahmot, farssit ja musikaalit kuuluvat Silvon repertuaariin. Näyttelemisen ohella Silvo on toiminut ravintolayrittäjänä sekä kansalaisaktivistina.
Silvo nousi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa vihreiden listalta.
Silvo opiskeli näyttelijäntyötä Jouko Turkan oppilaana Teatterikorkeakoulussa vuosina 1981–1985, minkä jälkeen hänet kiinnitettiin näyttelijäksi Helsingin Kaupunginteatteriin. Vuodesta 1994 hän on toiminut vapaana näyttelijänä useissa teattereissa sekä elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Helsingin Kaupunginteatterissa Silvon rooleja olivat muun muassa Chantal ("Parveke", syksy 1985), Noita ("Macbeth", syksy 1989), Anja Hänninen ("Eteisiin ja kynnyksille", kevät 1991) ja Stella Kowalski ("Viettelyksen vaunu", syksy 1991). Vapaana näyttelijänä ollessaan hän on näytellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa Hertta Kuusista näytelmässä "Hertta ja Olavi" keväällä 2003. Silvo on nähty niin ikään Komediateatteri Arenan, Tampereen Komediateatterin ja Ryhmäteatterin lavoilla.
Vuonna 2011 Silvo näytteli Luisaa Teatteri Imatran musikaalissa "Nine". Syksyllä 2012 Silvo näytteli Tampereen Komediateatterin Broadway-musikaalissa "Annie" neiti Hanniganin roolin. Lisäksi Silvo on näytellyt musikaalissa "Chicago".
Silvon elokuvaura alkoi hänen opiskeluvuosinaan Matti Kassilan "Niskavuori"-filmatisoinnissa (1984). Hän tulkitsi keskeisen naisosan, Ilona Ahlgrenin vastanäyttelijänään Esko Salminen. Seuraavana vuonna hänellä oli Rositan osa Ere Kokkosen komediassa "Uuno Epsanjassa". Päivi Hartzellin "Lumikuningattaressa" (1986) Silvolla oli nimiosa. Vuosina 1993–1997 hänellä oli Pipsan rooli Timo Koivusalon komediallisten "Pekko"-elokuvien sarjassa. Muita 1990-luvun keskeisiä elokuvatehtäviä olivat Bella ("Porttikielto taivaaseen", 1990), Ritva ("Kaikki pelissä", 1994) ja Siru ("Tie naisen sydämeen", 1996). Seuraavan vuosisadan puolella Silvon elokuvaroolit ovat olleet lähinnä sivuosia.
Satu Silvo on näytellyt niin ikään useissa televisiotuotannoissa. Televisiosarjassa "Musta tuntuu" (1985 ja 1988) hänellä oli Anita Lainesalon rooli. MTV3-kanavan suositussa "Ihmeidentekijöissä" (1996–1998) ja sen jatko-osassa "Parhaat vuodet" (2000) Silvo näytteli Oona Hynnistä. Vuonna 2004 hän oli Armi Hiitolan roolissa sarjassa "Pelkovaara". Vuonna 2012 Silvolla oli sivurooli MTV3:n sarjassa "Helsingin herra".
Silvolla oli oma MTV3:lla esitetty Broadcasters-yhtiön tuottama keskusteluohjelma "Satua ja totta" vuosina 1998–1999.
Satu Silvo on aina ollut kiinnostunut homeopatiasta, elävästä ravinnosta (raa'asta kasvisruuasta) ja astrologiasta. Homeopaatit ry myönsi Silvolle Similia-tunnustuspalkinnon työstä homeopatian hyväksi vuonna 2000. Silvo teki vuonna 2004 Paula Heinosen kanssa kirjan "Satumaista voimaa arkeen, Uutta puhtia jaksamiseen!", jossa keskityttiin raakaan kasvisruokaan.
Silvolla on Helsingin Hakaniemessä kasvisruokaan erikoistunut kahvila-ravintola Silvoplee (Satumainen ravinto Oy).
Silvo perusti yhdessä veljensä tilintarkastaja Jukka Silvon ja insinööri Marja-Leena Palviaisen kanssa Satulinna-nimisen hotellin Hirvensalmelle vuonna 2001. Hotelli siirtyi myöhemmin Silvon silloisen kumppanin Juha Rantasilan omistukseen. Silvo sanoo toimineensa sen jälkeen palkattomana työntekijänä siihen asti, kunnes välit menivät poikki. Vuonna 2007 toiminta siirtyi Next Hotels & Restaurants -ketjuun ja hotelli- ja ravintolatoiminnan vetäjät vaihtuivat.
Silvo oli naimisissa näyttelijä Heikki Kinnusen kanssa vuosina 1986–2002. Avioliitosta syntyivät lapset Paavo ja Vilma Kinnunen, jotka ovat myös näyttelijöitä. Vuosina 2003–2009 Silvo seurusteli Juha Rantasilan kanssa. Syyskuussa 2010 Silvo kihlautui kirjailija-näyttelijä Reidar Palmgrenin kanssa.
Silvo joutui vakavaan onnettomuuteen vuonna 1998 jäätyään Saariselällä laskettelukeskuksessa rinnekoneen alle, mutta toipui vammoistaan työkuntoon puolessa vuodessa.