hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Peter Laird
Peter Alan Laird (s. 27. tammikuuta 1954 North Adams, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka tunnetaan yhdessä Kevin Eastmanin kanssa luodusta sarjakuvasta "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat".
Peter Laird syntyi Massachusettsin osavaltiossa vuonna 1954. Hän oli kiinnostunut piirtämisestä jo hyvin nuorena. Piirtämiseen muuttui vakavemmaksi high schoolissa, kun Laird kiinnostui Jack Kirbyn "The New Gods" ja "The Demon" -sarjakuvista.
Valmistuttuaan Massachusettsin yliopistosta Laird aloitti sarjakuvauransa aluksi freelancer-kuvittaja ja sarjakuvan piirtäjä. Viiden vuoden epäonnistuneen yrityksen jälkeen saada pientä menestystä sarjakuvien parissa, Lairdin elämä muuttui menestyksekseempään suuntaan, kun hän ensiksi tapasi tulevan työparinsa Kevin Eastmanin ja myöhemmin tulevan vaimonsa Jeanninen. Laird muutti Jeanninen kanssa Doveriin, New Hampshireen, joka sattui olemaan 32 kilometrin päässä Mainen Ogunquitista, jossa Eastman työskenteli hummeriravintolassa.
Perustettuaan Eastmanin kanssa Mirage Studiosin kesällä 1983 kaksikko loi marraskuussa heidän tunnetuimman sarjakuvansa "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat". Sarjan hahmoista Laird on kertonut Donatellon olevan hänen suosikkihahmonsa.
Kaksikon luoma sarjakuva sai erityistä suosiota 1990-luvulla sarjan päädyttyä ensimmäistä kertaa televisioon vuonna 1987 animaation muodossa. Sittemmin 1990-luvun alussa tuotettiin kolme elokuvaa, joka auttoi suuresti Turtlesien tunnettavuutta. Myös sarjakuvien myynti kasvoi, mutta vuoden 1994 jälkeen sarjakuvien suosio ja myynti laski rajusti, jonka myötä sarjakuvan toinen osa kesti vain 13 numeron verran. Laird päätti yhdessä Eastmanin kanssa antaa Image Comicsille oikeudet tehdä alkuperäisen sarjakuvan kolmatta osaa, jota tehtiin vuosina 1996–1999. Kaksikko ei tehnyt ainuttakaan Turtles sarjakuvaa neljän vuoden aikana. Myöhemmin Laird päätti tuoda alkuperäisen sarjakuvan takaisin aloittamalla julkaisemaan sen neljättä osaa vuonna 2001 ja suosio alkoi taas kasvaa takaisin.
21. lokakuuta 2009 Peter Laird ilmoitti myyneensä Viacomin omistuksessa olevalle Nickelodeonille kaikki omistusoikeutensa Turtleseihin. Hän kuitenkin saa jatkaa sarjakuvien parissa julkaisemalla vuodessa 18 numeroa, jotka eivät saa olla yli 48 sivuisia. Sittemmin Turtlesien julkaisemisen otti haltuunsa IDW, jossa hänen entinen työparinsa Eastman jatkoi Turtlesien tekemistä.
George Ștefănescu
George Ștefănescu (20. huhtikuuta 1914 – 29. lokakuuta 2007) oli romanialainen taidemaalari.
Ștefănescun ensimmäinen täysin oma näyttely pidettiin Bukarestissa vuonna 1936. Nykyään hänen töitään on yksityiskokoelmissa Australiassa, Belgiassa, Brasiliassa, Saksassa, Ranskassa, Kreikassa, Unkarissa, Italiassa, Israelissa, Japanissa, Kanadassa, Kuubassa, Libanonissa, Meksikossa, Itävallassa, Romaniassa, Singaporessa, Espanjassa, Ruotsissa, Sveitsissä ja Yhdysvalloissa.
Ștefănescu muutti vuonna 1989 Saksaan, missä hän asui kuolemaansa saakka. Hän jatkoi siellä uraansa menestyksellä 2000-luvulle saakka.
Oon voimissain – Kaikki parhaat
Oon voimissain – Kaikki parhaat on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin neljäs ja tähän mennessä kattavin kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2004.
Michel Mohrt
Michel Mohrt (28. huhtikuuta 1914 – 17. elokuuta 2011) oli ranskalainen kirjailija ja kirjallisuushistorioitsija. Hän täytti Ranskan akatemian 33. paikan vuodesta 1985.
Morlaix'ssa syntyneelle Michel Mohrtille myönnettiin vuonna 1962 Akatemian "Grand Prix" romaanista "La Prison maritime". Hänen myöhempien teostensa joukkoon lukeutuvat "La Guerre civile" (1986) ja "Jessica ou l'amour affranchi" (2002).
Augustuksen mausoleumi
Augustuksen mausoleumi oli Rooman valtakunnan aikana Campus Martiukselle rakennettu mausoleumi, joka on nimetty rakennuttajansa, ensimmäisen Rooman keisarin Augustuksen mukaan.
Perimätiedon mukaan keisari Augustus käynnisti mausoleumin rakennustyöt vuoden 31 eaa. Aktionin taistelun jälkeen. Mausoleumin oviaukon takana on käytävä, joka päättyy suureen hautakammioon. Kammioon oli haudattuna Rooman keisareista Augustus, Tiberius, Caligula, Claudius ja Nerva sekä Marcus Claudius Marcellus, Augustuksen puoliso Livia, poliitikko Marcus Vipsanius Agrippa, sotapäällikkö Germanicus Julius Caesar Claudianus, Germanicusin puoliso Agrippa vanhempi ja Claudiuksen poika Britannicus. Mausoleumiin haudattujen vainajien ruumiit oli polttohaudattu, ja heidän maalliset jäännöksensä olivat kullatuissa tuhkauurnissa. Kun vuonna 410 Alarik poltti Rooman, joukkio visigootteja murtautui mausoleumiin ja varasti vainajien tuhkauurnat sisältöineen.
Keskiajalla mausoleumi linnoitettiin ja muutettiin varuskunnaksi, kunnes vuonna 1167 linnoitus hylättiin. Ilman kunnostusta rakennus raunioitui, ja 1900-luvun alussa mausoleumissa järjestettiin härkätaisteluita. 1930-luvulla Rooman valtakuntaa syvästi ihaillut Italian diktaattori Benito Mussolini kuitenkin julisti Augustuksen mausoleumin kansalliseksi muistomerkiksi. Nykyisin mausoleumi on julkisesti avoin turistikohde.
Martín de Riquer
Martín de Riquer Morera, Casa Dávalosin kreivi ja Grande de España (3. toukokuuta 1914 Barcelona – 17. syyskuuta 2013 Barcelona) oli espanjalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Hän toimi Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsenenä vuodesta 1965.
Riquer palkittiin Asturian ruhtinaan palkinnolla 1997 ja Espanjan kansallisella kirjapalkinnolla 2000. Hän oli Barcelonan yliopiston romaanisen kirjallisuuden professori.
Riquer oli Rooman ja Liejan yliopistojen kunniatohtori. Hän julkaisi tutkijana muun muassa Miguel de Cervantesia ja katalaaninkielisen kirjallisuuden historiaa koskevia teoksia.
Gisèle Casadesus
Gisèle Tatiana Casadesus (14. kesäkuuta 1914 Pariisi – 24. syyskuuta 2017 Pariisi) oli pitkän uran tehnyt ranskalainen näyttelijä.
Casadesus esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan vuonna 1934. Hän jatkoi uraansa aina 2000-luvulle saakka, ja hänelle myönnettiin vuonna 2003 teatterialan Molière-palkinto.
Hänellä ja hänen miehellään Lucien Pascalilla oli neljä lasta, jotka työskentelevät taiteen eri aloilla. Hänen isänsä oli säveltäjä Henri Casadesus.
Seppo Sariola
Seppo Sariola (27. heinäkuuta 1913 Turku – 2. toukokuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Hän näytteli pitkään Turun Teatterissa. Vuonna 1939 Sariolalla oli muutamia rooleja suomalaisissa elokuvissa. Hän näytteli noin 25 elokuvassa, lähinnä pienissä vinjeteissä. Hänen suurin elokuvaroolinsa oli Riepuniemen Matti kurjalistokuvauksessa Ryysyrannan Jooseppi (1955).
Seppo Sariola oli myös mukana Radioteatterin kuunnelmissa sekä sotateatteri Aunuksen Teatterissa.
Béatrix Beck
Béatrix Beck (14. heinäkuuta 1914 – 30. marraskuuta 2008) oli belgialainen kirjailija. Hänen ranskankielisen tuotantonsa tunnetuimpiin teoksiin lukeutuu "Léon Morin, prêtre" (1952), joka toi kirjoittajalleen Goncourt-palkinnon.
Beck syntyi Villars-sur-Ollonissa, Sveitsissä, ja hänen isänsä oli runoilija Christian Beck, joka kuoli jo vuonna 1916. Hänestä tuli nuorena André Giden sihteeri. Hän sai tältä rohkaisua menneisyyden kokemusten purkamisesta sanoiksi; Béatrixin varhaista elämää varjostivat sellaiset seikat kuin sota, köyhyys ja äidin itsemurha.
Beckin ensimmäinen romaani "Barny" on vuodelta 1948. Hän sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1955 ja vietti vuodet 1966–1977 Yhdysvalloissa. Hän palasi Ranskaan, ja hänelle myönnettiin Goncourt'n ohella muun muassa "Prix du Livre Inter" ja "Prix littéraire Prince Pierre de Monaco".
Lukuisien romaaniensa ohella Béatrix Beck julkaisi lyhyttä proosaa ja runoutta.
Lydia Lamaison
Lydia Lamaison (5. elokuuta 1914 – 20. helmikuuta 2012) oli argentiinalainen näyttelijä.
Lamaison oli naimisissa Oscar Soldatin kanssa vuodesta 1947 tämän kuolemaan vuonna 1982. Hänestä tehtiin vuonna 1997 Buenos Airesin kunniakansalainen.
Lamaisonilla oli varhaisia rooleja muiden muassa elokuvissa "Alas de mi patria" (1939), "La caída" (1959), "Fin de fiesta" (1960) ja "El ayudante" (1971). Hän esiintyi vielä vanhoilla päivillään vuosina 1998–1999 telenovelassa "Muñeca brava". Vuonna 2004 hänet nähtiin elokuvassa "La puta y la ballena".
Lamaison kuoli 97-vuotiaana Buenos Airesissa luonnollisista syistä.
Heidi Kabel
Heidi Bertha Auguste Kabel (27. elokuuta 1914 – 15. kesäkuuta 2010) oli saksalainen näyttelijä.
Kabel loi pitkän, runsaasti yli puolivuosisataisen uran synnyinkaupunkinsa Hampurin Ohnsorg-Theaterissa, mutta tuli tunnetuksi myös elokuvista ja suosituista televisio-ohjelmista. Hän oli vuosina 1937 – 1970 naimisissa Hans Mahlerin kanssa, ja myös hänen vuonna 1944 syntynyt tyttärensä Heidi Mahler on näyttelijätär.
Kabel oli lisäksi laulaja. Hänet palkittiin kolmella "Bambi"-palkinnolla vuosina 1989, 1990 ja 2004 sekä Goldene Europalla vuonna 1975.
Italian Grand Prix 2005
Italian Grand Prix 2005 oli Formula 1 -kauden 2005 15. osakilpailu, joka ajettiin 4. syyskuuta 2005 Monzan radalla, Italiassa.
Kimi Räikkönen ajoi aika-ajojen nopeimman ajan McLaren-Mercedeksellään, mutta hänet kuitenkin pudotettiin moottorinvaihdon vuoksi paalupaikalta 11. lähtöruutuun. Paalupaikan tuolloin nappasi siis aika-ajojen toiseksi nopeimman ajan ajanut, Kimi Räikkösen tallitoveri Juan Pablo Montoya.
Kilpailun voitti Juan Pablo Montoya ennen Renault'n Fernando Alonsoa, joka ajoi toiseksi. Kolmanneksi ajoi Fernando Alonson tallikaveri Giancarlo Fisichella. Kimi Räikkönen nousi hienosti ruudusta 11 sijalle neljä, ja häntä seurasivat Jarno Trulli, Ralf Schumacher, Antônio Pizzonia sekä Jenson Button.
Kilpailun jälkeen Renault'n Fernando Alonso pysytteli edelleen kuljettajien pistetilanteen kärjessä ennen Kimi Räikköstä, jolla oli Italian osakilpailun jälkeen koossa 76 pistettä. Räikkösen takana seurasi kolmantena Ferrarilla ajava Michael Schumacher 55 pisteellään. Vaikka McLaren-tallin Juan Pablo Montoya voitti kilpailun, oli hän edelleen pisteissä neljäntenä 50 pisteellään. Renault-talli johti valmistajien sarjaa 146 pisteellään kymmenen pistettä McLaren-tallia edellä. Kolmantena valmistajien sarjassa oli Ferrari, joka oli jäänyt Renault'sta jo 60 pistettä. Toyota-talli saalisti Italian osakilpailusta seitsemän pistettä säilyttäen neljännen paikan 78 pisteellään. Kilpailussa ei nähty ainuttakaan keskeytystä.
* = Kimi Räikkönen pudotettiin ruutuun 11 moottorinvaihdon vuoksi.
Marjorie Scardino
Dame Marjorie Morris Scardino, DBE, FRSA, (s. 25. tammikuuta 1947 Flagstaff, Arizona) on Pearson PLC:n entinen toimitusjohtaja. Hänestä tuli ensimmäinen naispuolinen FTSE 100 -yhtiön toimitusjohtaja, kun hänet nimitettiin Pearsonin toimitusjohtajaksivuonna 1997. Scardino on ollut myös Nokian hallituksen varapuheenjohtaja ja aikaisemmin Economist Groupin toimitusjohtaja.
Scardinolla ja hänen puolisollaan Albertilla on kolme lasta. Scardino asuu perheensä kanssa Lontoossa.
Marjorie Scardino valmistui Baylor Universitystä ja University of San Francisco School of Law’sta ja on vuoden 2002 Benjamin Franklin -mitalin voittaja. Ennen vuotta 1985 oli hän "The Georgia Gazette" -sanomalehden kustantajana.
Hän on myös Victoria and Albert Museumin edunvalvoja, on MacArthur Foundationin ja Carter Centerin hallitusten jäsen sekä Royal Society of Artsin kunniajäsen.
Scardino on syntyjään yhdysvaltalainen, mutta hän on hakenut myös Britannian kansalaisuuden, jotta voisi vastaanottaa "Dame Commander of the British Empire" -arvonimen.
Ken Hechler
Ken Hechler (20. syyskuuta 1914 Roslyn, New York – 10. joulukuuta 2016) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Hechler syntyi Roslynissä, New Yorkin osavaltiossa. Hän valmistui Swarthmore Collegesta ja Columbian yliopistosta. Hän julkaisi vuonna 1957 toiseen maailmansotaan sijoittuvan kirjan "The Bridge at Remagen", josta tehtiin vuonna 1969 samanniminen menestyselokuva (suomeksi "Viimeinen silta yli Reinin").
Hechler istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Länsi-Virginian neljännestä vaalipiiristä vuosina 1959–1977 ja tuli tänä aikana tunnetuksi liberaalisilla näkökannoillaan. Hän oli vuonna 1965 ainoa Martin Luther Kingin marssiin Selmassa, Alabamassa osallistunut kongressin jäsen.
Hechlerillä oli 1970-luvun loppupuolella epäonnistunut pyrkimys päästä ehdolle Länsi-Virginian kuvernööriksi. Hän kuitenkin toimi vuosina 1985–2001 osavaltion ulkoministerinä ja oli jälleen ehdolla vuonna 2004, mutta hävisi republikaaniehdokas Betty Irelandille. Hän vietti samana vuonna 90-vuotispäiväänsä.
Emergency on Planet Earth
Emergency on Planet Earth on brittiläisen musiikkiyhtye Jamiroquain ensimmäinen albumi. Se julkaistiin toukokuussa 1993 Britanniassa ja elokuussa 1993 Yhdysvalloissa. Emergency On Planet Earth sisältää voimakkaita vaikutteita funkista ja acid jazzista. "When You Gonna Learn" ja "Didgin' Out" -kappaleissa käytetään useasti Australian aboriginaalien soitinta, didgeridoota.
Adapazarı
Adapazarı on Sakaryan maakunnan pääkaupunki Turkin luoteisosassa. Vuonna 2006 kaupungissa arvioitiin asuvan 286 924 asukasta, ja vuonna 2008 391 102 asukasta. Adapazarı sijaitsee vanhan Silkkitien varrella ja on risteyspaikka Istanbulista Anatoliaan kulkevalla tiellä.
Adapazarissa on suuri Toyotan autotehdas. Tekstiiliteollisuus ja Istanbuliin vietävät maataloustuotteet ovat myös merkittäviä tulonlähteitä.
Kim Weckström
Kim Weckström (s. 13. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomenruotsalainen media-alan vaikuttaja ja kirjailija.
Weckström perusti "City"-lehden vuonna 1985 yhdessä Eero-Pekka Rislakin kanssa. Vuonna 1994 hän perusti "Markkinointi & Mainonta" -lehden Talentumin toimeksiannosta. Vuonna 1996 Weckström ja Aleksi Nieminen perustivat yhden Suomen ensimmäisistä Internet-konsulttiyrityksistä The Works Finlandin. Talentumin ja Harri Roschierin toimeksiannosta hän oli käynnistämässä Satama Interactiven vuonna 1997. Talentum myi omistuksensa yhtiössä vuonna 2005. (Yritys sulautui vuonna 2007 Trainer's Housen kanssa.) Vuosina 1999–2004 Weckström toimi e-Strategy Advisorsin konsulttina Lontoossa.
Media- ja internetyrittäjäuran alkuvaiheessa Weckström hoiti ensin Helsingin yliopiston ja myöhemmin Åbo Akademin tiedotus- ja valtio-opin apulaisprofessorin virkoja vuoteen 1992 saakka. Weckström on lisäksi toiminut toimittajana ja kirjailijana.
Koulutukseltaan Weckström on yhteiskuntatieteilijä, pääaineenaan tiedotusoppi. Weckström valmistui Tampereen yliopiston tiedotusopin laitokselta (nyk. informaatiotieteiden laitos) vuonna 1981 yhteiskuntatieteen lisensiaatiksi. Weckström on opiskellut stipendiaattina Sorbonnessa 1978–1979 ja World Press Institutessa vuosina 1983–1984.
Weckström harrastaa kilpapurjehdusta veneellään Vågspel (FIN-6), joka on Birger Slotten 1941 suunnittelema ja Wilenius Båtvarvin vuonna 1943 rakentama 8mR-vene. Weckström toimi Helsingfors Segelsällskapetin HSS:n kommodorina vuodesta 2009-2012.
Nykyään Weckström toimii perustamansa 2005 Avaus Consultingin partnerina.
Sakaryan maakunta
Sakaryan maakunta sijaitsee Turkin pohjoisrannikolla Marmaran alueella. Maakunnan pääkaupunki on Adapazarı. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 953 000. Se on saanut nimensä alueella virtaavasta Sakarya-joesta, jota kutsuttiin antiikin aikaan Sangariaksi. Sakarya-joki virta suomaiden läpi ja siten vesistöön liittyy useita järviä. Maakunnan eteläosassa on vuoria, jotka kohoavat 1600 metrin korkeuteen.
Sakarya sijaitsee maanjäristyksille alttiilla alueella. Erityisen tuhoisia ovat olleet vuosien 1967 ja 1999 maanjäristykset.
Suomen kansallisfilmografia
Suomen kansallisfilmografia on 1980-luvun loppupuolelta alkaen julkaistu teossarja, joka esittelee kaikki suomalaiset kokoillan elokuvat taustatietoineen vuodesta 1907 vuoteen 2000. Editan ja Suomen elokuva-arkiston julkaisemassa kirjasarjassa on ilmestynyt 12 osaa.
Vuonna 2005 valmistuneen sarjan päätoimittajina ovat toimineet Kari Uusitalo kahdeksan ensimmäisen osan ajan ja hänen eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Sakari Toiviainen. Näillä näkymin sarjan jatko-osat julkaistaan internetissä sähköisessä muodossa.
Marxilainen uskontokritiikki (kirja)
Marxilainen uskontokritiikki (1979) on Vesa Oittisen kirja, jonka on kustantanut vasemmistolainen kustantaja Kansankulttuuri. Teoksessa käsitellään marxilaisen uskontokritiikin lähtökohtia. Tekijä sanoo saatesanoissaan sen pyrkivän olemaan myös käsiteselvitys siitä, mitä uskonto marxilaisen ajattelun mukaan on, miten se syntyy, millaisia historiallisia muotoja sillä on (tekijä toteaa esityksen tosin rajoittuvan tässä vain kristinuskoon) sekä miten kommunistien tulisi arvioida uskontoa.
Teoksen rungon muodostavat marxilaisuuden klassikkojen keskeiset uskontoa käsittelevät lainaukset, jotka on sijoitettu tiettyyn järjestykseen. Muu teksti on selityksiä näihin lainauksiin. Tekijä toteaa, että moni asia on jäänyt tarkemmin selvittämättä ja lukija saattaa ajatella, että havainnollista yhteiskuntatutkimuksen tai historiantutkimuksen aineistoa on liian vähän. Ainakin sitä on kirjoittajan mukaan pidettävä puutteena, että uskonnollisia laitoksia – kuten kirkkoa, papistoa ja niin edelleen – on käsitelty vain ohimennen. Ne ainoastaan mainitaan ensimmäisessä luvussa siinä, missä puhutaan ylärakenteesta, mutta yksityiskohtaisempaa aineistoa ei ole esitetty. Näistä asioista kiinnostunutta lukijaa tekijä kehottaa kääntymään muun kirjallisuuden puoleen.
Tarja Lunnas
Tarja Lunnas (s. 11. elokuuta 1960 Tampere) on suomalainen iskelmälaulaja.
Lunnas tuli tunnetuksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 1989 sijoituttuaan toiseksi. Tämän jälkeen Lunnas sai enemmän keikkoja ja jätti päätyönsä ATK-suunnittelijana. Hän on osallistunut Eurovision laulukilpailujen Suomen karsintoihin kaksi kertaa. Ensimmäisellä kerralla karsintakappale oli "Naurus sun ja katseesi sun" vuoden 1990 karsinnassa ja toisella kerralla kappale "Kuka tykkää suukoista" vuoden 1994 karsinnassa.
Syksyn sävel -kilpailuun Lunnas osallistui kolme kertaa. Hänen kilpailukappaleensa "Seine" hylättiin kilpailusta vuonna 1997 ennenaikaisen mainostamisen vuoksi. Kaksi vuotta myöhemmin Lunnas sijoittui kilpailussa kolmanneksi kappaleella "Lemmenpölyä" ja vuonna 2000 "Paratiisisaari" toi sekin kolmannen sijan.
Amplifire
Amplifire on oululainen modernia rockia soittava yhtye. Yhtyeen ensimmäinen levy "Killing The Sound" julkistettiin vuoden 2005 toukokuussa. Tunnetuimpia kappaleita ovat "Drown Together" ja "Relieving". Yhtye on tehnyt kappaleita muun muassa Flatout-peliin.
Mirage Studios
Mirage Studios on yhdysvaltalainen sarjakuvayhtiö, jonka perustivat Kevin Eastman ja Peter Laird vuonna 1983. Se sijaitsee Northamptonissa, Massachusettsissa. Sen tunnetuimpia hahmoja ovat Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat.
Eastman ja Laird perustivat yhdessä Mirage Studiosin kesällä 1983, jonka jälkeen kaksikko loi tunnetuimman sarjakuvansa Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. Turtlesin menestyksen myötä Eastman ja Laird palkkasivat pääryhmän sarjakuvapiirtäjiä auttaakseen heitä kasvussa olleen työmäärän vuoksi. Yhtiö palkkasi ensimmäisenä Eastmanin vanhan ystävän Steve Lavignen vuonna 1984 tekstaajaksi. Vuotta myöhemmin he palkkasivat Clevelandista kotoisin olevan Ryan Brownin auttamaan Eastmania ja Lairdia värittämisessä. Brownista tuli samalla ensimmäinen taiteilija, joka työskenteli pitkään Turtlesien parissa. Vuonna 1986 yhtiöön tuli kaksi uutta henkilöä, piirtäjä Jim Lawson Connecticutista ja kansikuvien värittäjä Michael Dooney New Jerseystä. Vuosia myöhemmin Mirage Studios palkkasi Eric Talbotin, joka oli myös Eastmanin vanha koulukaveri, sekä Brownin ystävä käsikirjoittaja Stephen Murphy ja Dan Berger tuli Ohiosta.
1. kesäkuuta 2000 Laird ja Mirage Studios ostivat Eastmanin omistusoikeudet Turtleseihin, lukuun ottamatta taloudellisesti saatuja tuloja. Laird uskoi Eastmanin kyllästyneen ja haluten näin kokea uusia haasteita. Vuosia myöhemmin 1. maaliskuuta 2008 Laird ja Mirage ostivat hänen loput omistusoikeudet. Siitä huolimatta Eastman on seurannut luomuksensa uusia tuotoksia.
21. lokakuuta 2009 Peter Laird ilmoitti myyneensä Viacomin omistuksessa olevalle Nickelodeonille kaikki omistusoikeutensa Turtleseihin. Mirage saisi kuitenkin myynnistä huolimatta julkaista 18 numeroa vuodessa.
Katharine Kerr
Katharine Kerr (s. 1944 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kelttiläisvaikutteisista fantasiaromaaneistaan, joiden tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Deverryn maahan. "Deverryn taru" -sarjasta on suomennettu vain kaksi ensimmäistä kirjaa, "Hopeatikari" (1986) ja "Lumottu sormus" (1987). Osa kirjoista on julkaistu kahdella eri nimellä. Ensimmäinen on amerikkalainen, jälkimmäinen brittiläinen. Lisäksi brittikustantaja määrittelee kirjat "The Gold Falconista" eteenpäin "The Dragon Mage" -sarjan osiksi.
Kristuksen kirkko (parrishiitit)
Kristuksen kirkko (parrishiitit) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut lyhytikäinen uskonnollinen yhteisö. Kirkon perusti Warren Parrish (sukunimi voidaan kirjoittaa myös muodossa "Parish") vuonna 1837.
Yhteisön perustaminen oli seurausta Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon tuolloisessa keskuspaikassa Kirtlandissa, Ohiossa syntyneistä taloudellisista levottomuuksista. Kirkko oli vuonna 1836 perustanut Kirtlandiin oman rahoituslaitoksen, "Kirtland Safety Societyn" (KSS) ja kehottanut myöhempien aikojen pyhiä sijoittamaan rahansa pankkiin. Pankki kuitenkin teki konkurssin jo maaliskuussa 1837. Osin tämä oli syytä pankin huonosta johtamisesta, mutta on myös arveltu, että osa pyhistä kavalsi pankkiin sijoitettuja varoja. Parrish mainitaan usein heidän joukossaan.
Yhtä kaikki Parrish asettui monien muiden kanssa kirkon johtajaa, profeetta Joseph Smithiä vastaan syyttäen häntä katastrofista. Tämän seurauksena Parrish erotettiin kirkosta. Parrish ryhtyi avoimeen vastarintaan Smithiä vastaan ja perusti oman kirkon, joka otti nimekseen "Kristuksen kirkko" (engl. "Church of Christ"). Tämä oli sama nimi kuin Smithin perustamalla kirkolla oli sen alkuvaiheessa. Erotukseksi tästä Kristuksen kirkosta Parrishin kirkosta käytetään nimitystä "parrishiitit".
Joseph Smithin siirtyessä seuraajineen Far Westiin, Missouriin Parrishin seuraajat jäivät Kirtlandiin. He saivat kaupungin hallintaansa ja ottivat haltuunsa myös Kirtlandin temppelin. Parrish alkoi opettaa Joseph Smithin olevan "langennut profeetta". Ainakin osa kirkon jäsenistä selitti sekä Smithin ilmoitukset että Mormonin kirjan väärennöksiksi. Virallisesti Parrish selitti kirkkonsa olevan viimeisten päivien pyhien yhteisö, joka halusi yhdistää koko kristinuskon. Käytännössä ainakin jotkut kirkon jäsenistä kiistivät kristinuskon totuuden kokonaan väittäen uskontoa huijaukseksi.
Parrishin perustama yhteisö hajosi muutamassa kuukaudessa. Parrish itse kääntyi baptistiksi ja ryhtyi baptistikirkon saarnaajaksi.
Rohtoimikkä
Rohtoimikkä ("Pulmonaria officinalis") on imiköiden sukuun kuuluva laji, jota Suomessa viljellään ainoastaan puutarhakasvina. Luonnonvaraisena sitä esiintyy lähinnä eteläisimmässä Ruotsissa (Skånessa) ja Tanskassa. Lehtoimikkää pidettiin aikaisemmin rohtoimikän alalajina, mutta sittemmin lehtoimikkä on saanut statuksen erillisenä lajina.
Ulkonäöltään rohtoimikkä hieman muistuttaa Suomessa luonnonvaraisena esiintyvää lehtoimikkää, mutta poikkeaa siitä muun muassa valkolaikkuisten lehtiensä perusteella. Muitakin, pienempiä eroja lajien välillä on, esimerkiksi karvoituksessa.
M/S Breant
M/S Breant () on ahvenanmaalaisen Rederi AB Lillgaardin omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 1979 Karlskrona Varvet Ab:n telakalla Karlskronassa, Ruotsissa. Kuollutta painoa aluksella on 3 328 tonnia. "Breant" on rekisteröity Suomen lipun alle. Nykyisin laiva on aikarahdattu Stella Linesin liikenteeseen.
Aluksella on skandinaavinen päällikkö ja puolalainen miehistö.
Breantin sisaraluksia ovat M/S Ipswich Way, M/S Baltic Print, M/S Baltic Press ja M/S Ostend Way.
Marraskuussa 1979 alus luovutettiin Ivar Lundh & Co Ab:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tukholma. Tämän jälkeen Iggesund Product aloitti liikennöinnin Breantilla Alankomaiden ja Ruotsin välillä.
Vuonna 1996 alus aikarahdattiin suomalaisen Transfennican liikenteeseen, reitille Suomi–Lyypekki–Englanti. Syksyllä 1997 laiva vaihtoi kaksi kertaa reittiä; ensin Rauma–Kotka–Hanko–Lyypekki ja sitten Rauma–Rostock–Lyypekki. Myöhemmin Brax Shipholding Rederi Ab osti Breantin. Tammikuussa 2001 alus aikarahdattiin Bow Marine Oy:n liikenteeseen linjalle Helsinki–Hamina–Tallinna–Bremerhaven–Bremen. Jonkin ajan kuluttua laivan kotisatamaksi vaihdettiin Lontoo. Lokakuussa 2002 Breant aikarahdattiin SCF Viborg Linen liikenteeseen välille Kiel–Viipuri.
Vuonna 2004 suomalainen Rederi AB Lillgaard osti Breantin. Omistajan suomalaisuudesta huolimatta alus rekisteröitiin Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Vuonna 2005 laiva aikarahdattiin DFDS Tor Linen liikenteeseen Pietarin ja Kielin välille. Syyskuussa Breantin rahtaussopimus DFDS Tor Linen kanssa päättyi ja uusi solmittiin SeaMaltan kanssa. SeaMalta meni kuitenkin jo joulukuussa konkurssiin. Maaliskuussa 2006 alus aikarahdattiin espanjalaisen Balearian liikenteeseen.
11. kesäkuuta 2007 alus hinattiin telakalle Ruotsiin konehuoneessa sattuneen tulipalon vuoksi. Myöhemmin samana vuonna Breant aikarahdattiin Stella Linesin liikenteeseen. Vuonna 2008 alus rekisteröitiin Suomen lipun alle.
David Live
David Live on lokakuussa 1974 julkaistu David Bowien livealbumi. Levyn materiaali äänitettiin Bowien Yhdysvaltain-kiertueella Philadelphian Tower Theaterissa järjestetyissä konserteissa. Albumi sisälsi soul-vaikutteita puhaltimien ja taustalaulajien muodossa, joita kuultiin myös Bowien seuraavalla studioalbumilla "Young Americans" (1975).A-puoli
B-puoli
A-puoli
B-puoli
Vuoden 1990 CD-version bonuskappaleet (Rykodisc)
Robin McKinley
Robin McKinley (oik. Jennifer Carolyn Robin McKinley, s. 1952 Warren, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija.
McKinleyn isä oli töissä laivastossa. Isän työn perässä perhe muutti Japaniin, jossa McKinley aloitti koulun. Aikuisiässä hän muutti Yhdysvalloista Hampshireen, Britanniaan mennäkseen naimisiin nykyisen miehensä, kirjailija Peter Dickinsonin kanssa.
Gaston Doumergue
Pierre Paul Henri Gaston Doumergue (1. elokuuta 1863 Aigues-Vives, Gard – 18. kesäkuuta 1937 Aigues-Vives, Gard) oli kolmannen tasavallan aikainen ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1913–1914 ja myöhemmin 1934–1935 sekä presidenttinä vuosina 1924–1931. Hänen puoluetaustansa oli keskustaliberaali radikaalipuolue.
Doumergue tuli eteläranskalaisesta protestanttisesta perheestä, ja hän oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa protestanttinen Ranskan presidentti.
Slovakiancuvac
Slovakiancuvac on alkujaan Karpaattien vuoristoseudulta kotoisin oleva paimen- ja vahtikoira. Cuvac on iso valkoinen vahtikoira, joka erinomaisten vahdin ominaisuuksiensa ansiosta on levinnyt useisiin maihin. Ensimmäiset cuvacit Suomeen toi metsänhoitaja Erkki Kettunen 1960-luvun puolessa välissä .
Valkoturkkiset paimenkoirat ovat kuuluneet Karpaattien vuoriston paimentolais-perinteeseen jo yli parituhatta vuotta. Kotiseudullaan cuvacit ovat vartioineet lampaita, talouksia ja karjalaumoja. Nimi "cuvac" tulee slovakian valppaana olemista kuvaavasta sanasta "cuvat". Slovakiancuvacin luonteeseen kuuluukin ympäristön rauhallinen ja valpas seuraaminen.
Luonteeltaan rotu on lempeä, älykäs ja uskollinen. Vaikka cuvacia pidetään ystävällisenä, useat slovakiancuvacit ovat edelleen epäluuloisia vieraita kohtaan, ja joskus jopa aggressiivisia. Omaan väkeen se suhtautuu suojelevasti ja avoimesti. Cuvac on valpas, rohkea ja vahtimisvaistoinen. Vahtikoiran ominaisuudeltaan cuvac tarkkailee ympäristöään ja ääniä, sekä mahdollisia vieraita. Kun slovakiancuvacia koulutetaan, kannattaa käyttää hyvin palkitsevia opetustapoja. Koiraa ei tule pakottaa mihinkään. Rotu on hyvä totuttaa sosiaaliseen seuraan jo pienestä lähtien, sillä tavoin koira oppii olemaan niin pienien kun isojenkin ihmisten kanssa. Nopeus on yksi rodun vahvuuksista.
Tunnusomainen piirre rodulle on valkoinen, tiivis ja tiheä karvapeite. Sillä on voimakas luusto, runko on hieman korkeuttaan pidempi ja sillä on vahvat melko korkeat raajat.
Uroksen säkökorkeus on 62–70 cm, nartun 59–65 cm.
Venäjänmustaterrieri
Venäjänmustaterrieri on isokokoinen alkujaan venäläinen palvelus- ja vahtikoirarotu, joka on saavuttanut suosiota myös kotimaansa ulkopuolella. Venäjänmustaterrieri kuuluu FCI:n roturyhmään 2. Nimestään huolimatta venäjänmustaterrieri ei kuulu terriereihin.
Suomeen venäjänmustaterrierit tulivat 1970-luvulla, ja rotuharrastajat perustivat Suomen Mustaterrierit ry:n vuonna 1978. Vaikka venäjänmustaterrieriä voidaan käyttää vartio- ja suojeluskoirana, niin Suomessa sitä käytetään ensisijaisesti palveluskoirana.
Karvapeite mustaterrierillä on laineikasta 4–10 cm pitkää, yleensä karkeaa, vahvaa, tiheää ja tiiviisti ihonmyötäistä. Väritykseltään koira on musta tai mustanharmaa. Säkäkorkeus uroksilla on 72-76 cm. Ei alle 70 cm eikä yli 78 cm ja nartuilla 68–72 cm. Ei alle 66 cm eikä yli 74 cm
Luonteeltaan venäjänmustaterrieri on vilkas, tarkkaavainen ja hyvähermoinen. Se on taistelunhaluinen ja rohkea siinä on myös kovuutta. Venäjänmustaterrieri on sitkeä, ja sen koulutettavuudessa on suuriakin vaihteluita. Se tarvitsee jämäkkää tapakasvatusta ja vakiintunutta arvojärjestystä perhelaumassa.
Ray Wise
Raymond Herbert Wise (s. 29. elokuuta 1947 Akron, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Leland Palmerin roolista televisiosarjassa Twin Peaks.
Wise syntyi Akronissa Ohiossa ja opiskeli Kentin yliopistossa. Hänen uransa alkoi 1970-luvulla muutamista vierasesiintymisistä televisiosarjoissa. Myöhemmin 1980-luvulla Wise esiintyi hetken aikaa suositussa "Dallas"-televisiosarjassa, jonka myötä hän teki enemmän vierailevia rooleja, sekä muutamia elokuvarooleja, kuten Leon Nash elokuvassa "RoboCop". Varsinaisesti tunnetuksi Wise tuli "Twin Peaks" -televisiosarjan myötä 1990-luvulla, jolloin hän sai Saturn-ehdokkuuden. Hän näytteli myös tv-sarjassa 24 varapresidentti Hal Gardneria. Harvemmin elokuvissa nähty Wise on kuitenkin 2000-luvulla alkanut esiintyä useammin elokuvissa ja tekikin ensimmäisen ääniroolinsa animaatioelokuvassa "" vuonna 2007.
Medal of Honor: Airborne
Medal of Honor: Airborne on toiseen maailmansotaan liittyvä EA:n "Medal of Honor" -pelisarjan peli, jossa pelataan Yhdysvaltain 82. laskuvarjojoukkojen jäsenenä, Boyd Traversina. Jokainen pelin kenttä alkaa hypyllä lentokoneesta, jonka jälkeen voit ohjata itsesi laskuvarjolla minne tahansa kentän alueelle. Turvalliset laskeutumispaikat on merkitty vihreällä savulla joihin kannattaa hakeutua, ellei kaipaa haasteita. Peli on julkaistu Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Pelissä on myös verkkopeliominaisuus, jossa voi pelata ainakin 32 pelaajan pelejä muita pelaajia vastaan.
"Medal of Honor: Airbornessa" ennen tehtävää pelaaja saa valita pistoolinsa lisäksi kaksi muuta asetta. Aseet ovat yhdysvaltalaisten ja saksalaisten peruskalustoa ( Kar98k, MP40, BAR, M1 Garand, STG44, Gewehr 43, Thompson M1928, Colt M1911, Mauser C96, M12 Shotgun, Springfield M1903). Pelissä on myös ominaisuus, joka sallii aseiden kehittymisen, jotka avataan käyttämällä asetta. Esimerkiksi Thompson-konepistoolilla ensimmäinen kehittyminen lisää aseeseen kahvan joka vähentää rekyyliä, toinen kehittyminen lisää kompensaattorin joka parantaa aseen tarkkuutta ja kolmas kehittyminen korvaa normaalin 30-ammuksen lippaan 50-ammuksen rumpulippaalla. Lisäksi aseen kehittyessä aika hidastuu hetkeksi. Jokainen tehtävä aloitetaan pudottautumalla C-47 Dakota -kuljetuslentokoneesta.
Operaatio Husky – tehtävänä on pudottautua sisilialaiseen Adantin kylään ja sabotoida neljä italialaista ilmatorjuntatykkiä sekä torjua kylään italialaisten avuksi tulleet saksalaiset joukot.
Operaatio Avalanche – tehtävänä on laskeutua muinaisten kreikkalaisten raunioiden lähelle ja sabotoida saksalaisten viesti- ja huoltolinjoja.
Operaatio Neptunus – tehtävänä on Normandian maihinnousun aikana tuhottava saksalaisten tutka-antenni ja tähystystorni sekä raivata tietä Utah Beachin maihinnoususotilaille.
Operaatio Market Garden – tehtävänä on pudottautua lentokoneesta Nijmegeniin ja turvata kaupunki, minkä jälkeen tehtävänä on vallata läheinen silta ja raivata tie brittiläiselle XXX armeijakunnalle.
Operaatio Varsity – tehtävänä on laskeutua Saksan maaperälle, Ruhrin teollisuusalueelle ja sabotoida panssarivaunutehtaita sekä tuhota ammusvarastoja.
Der Flakturm – viimeisessä tehtävässä on tarkoitus laskeutua huhtikuun 1945 lopulla Saksan sydämeen ja tuhota yksi viimeisimmistä vastarinnan pesäkkeistä, massiivinen ilmatorjuntatorni, jossa on useita ilmatorjuntatykkejä ja vahva puolustus.
Peli otettiin vastaan melko positiivisesti. Gamerankings sivustolla arvosteluiden keskiarvo tietokoneella on 78 %, konsoleilla 75 %. IGN antoi pelille 7.9/10, sanoen että "Airborne", vaikka ei täydellinen, on yksi sarjan parhaita pelejä vähään aikaan. Gamespot antoi pelille 7.0/10, sanoen että yksinpelikampanja ei lähde kunnolla käyntiin ennen paria viimeistä tasoa mutta nämä pari tasoa yhdistettynä kiinteään moninpeliin tekevät laskuvarjojoukkoihin värväytymisestä sen arvoista.
Leipziger Platz
Leipziger Platz on aukio Saksan pääkaupungissa Berliinissä, Mitten kaupunginosassa. Aukio on muodoltaan kahdeksankulmainen ja sen itäiseltä laidalta saa alkunsa Leipziger Straße. Sen vieressä sijaitsee myös Potsdamer Platz.
Leipziger Platz luotiin yhdessä Pariser Platzin ja Mehringplatzin kanssa vuosina 1732–1738 saksalaisen arkkitehdin Philipp Gerlachin suunnitelmien pohjalta. Se sai nykyisen nimensä vuonna 1814 Leipzigin taistelun muistoksi. Aukiota vierustamaan rakennettiin useita edustavia rakennuksia, kuten A. Wertheimin tavaratalo, joka oli aikansa suurin Euroopassa.
Aukio tuhoutui täysin toisessa maailmansodassa. Kylmän sodan aikana Leipziger Platz jäi Itä-Berliinin puolelle, mutta se oli hylättyä ja suljettua rajavyöhykettä, sillä raja ja Berliinin muuri kulkivat välittömästi sen länsipuolelta Potsdamer Platzin halki. Saksan jälleenyhdistyttyä alkoivat aukion uudelleenrakennustyöt. Aukiolle palautettiin sen alkuperäinen kahdeksankulmainen muoto müncheniläisten arkkitehtien Heinz Hilmerin ja Christoph Sattlerin suunnitelmien pohjalta.
Operaatio Ten-Gō
Operaatio Ten-Gō () oli Japanin laivaston viimeinen merkittävä operaatio toisen maailmansodan Tyynenmeren sodassa. Taistelu käytiin Yhdysvaltoja vastaan Tyynellämerellä Kyūshūn ja Ryūkyū-saarten välisellä merialueella 7. huhtikuuta 1945. Taistelu päättyi Yhdysvaltain voittoon. Yhdysvallat menetti taistelussa 10 lentokonetta ja 77 sotilasta. Japani menetti valtaosan kalustostaan ja yli 3 800 japanilaista sotilasta kuoli taistelussa.
Jean-Joseph Languet de Gergy
Jean-Joseph Languet de Gergy (25. elokuuta 1677 Dijon Ranska – 11. toukokuuta 1753 Sens) oli ranskalainen kirkkoruhtinas ja teologi, joka toimi Soissons'n piispana ja Sens'n arkkipiispana. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Hän syntyi vaikutusvaltaiseen Burgundin parlamentin syyttäjän perheeseen, ja hänen maanmiehensä ja suojelijansa oli Jacques Bénigne Bossuet, joka esitteli hänet Ranskan kuninkaalle Ludvig XIV:lle, ja tämä nimesi hänet kruunuperijättären rippi-isäksi. Samaan aikaan hän toimi myös Autunin hiippakunnan yleisenä apupappina. Hän sai tehtäväkseen tutkia Paray-le-Monialin seurakunnan hautausmaalle haudatun uskonnollisen mystikon Marguerite-Marie Alacoquen haudan ympärillä tapahtuneeksi koettuja ihmeitä. Vuonna 1729 hän julkaisi tästä pyhimyksestä kirjoittamansa elämäkerran. Hänet oli kuitenkin nimitetty Soissons'n piispaksi jo vuonna 1715, valittu jäseneksi Ranskan akatemiaan vuonna 1721 nimetty Sens'n arkkipiispaksi vuonna 1730 ja valtioneuvoston jäseneksi vuonna 1747
Hänen teoksensa Marguerite-Marie Alacoquesta sai aikaan voimakkaan hyökkäyksen eritoten jansenistien taholta, sillä he vastustivat Pyhän-Sydämen-kulttia. Koska Languet de Gergy oli toisaalta jansenistien vastaisen bullan "bulle Unigenitu" kannattaja, hän sekaantui tähän useisiin osiin levinneeseen uskonnollis-poliittiseen taisteluun ja tuli sen aikana tunnetuksi terävistä pamfleteistaan, joita hän kirjoitti useita. Hän kuului taistelussa "hurskaiden puolueeseen", joka toimi valistuksen filosofiaa vastaan ja vastusti jyrkästi sekä Montesquieun että Voltairen valintaa Ranskan akatemian jäseniksi.
Elfriede Kaun
Elfriede Kaun-Rahn (5. lokakuuta 1914 Büttel – 5. maaliskuuta 2008 Kiel) oli saksalainen yleisurheilija. Hän syntyi Büttelissä, Steinburgissa, ja voitti pronssia naisten korkeushypystä Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936.
Kaunin tulos oli vuoden 1936 olympialaisissa 160 senttimetriä. Hän oli uransa aktiivisessa vaiheessa 170 cm pitkä ja painoi 60 kg.
Kazimierz Świątek
Kazimierz Świątek (; s. 14. lokakuuta 1914 – 21. heinäkuuta 2011 Pinsk) oli yksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista. Hän toimi vuosina 1991–2006 Minsk-Mahiloŭ arkkipiispana Valko-Venäjällä.
Świątek syntyi Valgassa, Virossa. Hän opiskeli seminaarissa Pinskissä ja sai pappisvihkimyksensä vuonna 1939. NKVD pidätti hänet toisessa maailmansodassa kahdesti, ja hän vietti kymmenen vuotta pakkotyöleirillä Siperiassa.
Vapauduttuaan kesäkuussa 1954 Świątek palasi Pinskiin. Hänestä tehtiin kardinaali vuonna 1994, jossa tehtävässä hän jatkoi 91-vuotiaaksi saakka.
Maksim (patriarkka)
Patriarkka Maksim (; oik. Marin Minkov) (29. lokakuuta 1914 – 6. marraskuuta 2012) oli ortodoksinen kirkonmies, joka toimi 1971–2012 Bulgarian patriarkaatin johtajana.
Maksim syntyi Orešakin vuoristokylässä vanhempiensa kahdesta lapsesta toiseksi. Hän valmistui 1935 Sofian seminaarista ja opiskeli sen jälkeen teologiaa Sofian yliopistossa. Maksim nousi Bulgarian patriarkaatin arvojärjestyksessä, ja hänet nimettiin 1971 patriarkaksi. Kommunismin kaatumisen jälkeen uusi hallinto halusi erottaa kaikki kommunistien nimittämät kirkolliset johtajat, mutta valtion ja kirkon eron takia valtio ei pysty erottamaan kirkon johtajia. Patriarkaatin sisällä mielipiteet jakautuivat Maksimin kannattajiin ja hänen erotusta vaativiin. Kirkko hajosi kahteen synodiin, mutta pääosa papeista tuki Maksimia. Bulgarian kirkon jakaantuminen päättyi vasta 2010.
Maksim kuoli marraskuussa 2012 sofialaisessa sairaalassa, jossa hän oli ollut jo kuukauden hoidettavana.
Louis Malle
Louis Malle (30. lokakuuta 1932 Thumeries, Ranska – 23. marraskuuta 1995 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, joka teki elokuvia niin ranskaksi kuin englanniksikin.
Louis Malle syntyi 30. lokakuuta 1932 varakkaaseen perheeseen Thumeries’ssä. Hän aloitti opinnot pariisilaisessa elokuvakoulussa vuonna 1950. Valmistuttuaan koulusta hän työskenteli ohjaaja Robert Bressonin avustajana ja osallistui dokumentin "Le Monde du silence" (1956) ohjaamiseen meritutkija Jacques-Yves Cousteaun kanssa.
Mallen ensimmäinen pitkä elokuva oli psykologinen trilleri "Hissillä mestauslavalle" (1958). Sitä seurannut "Yö kuuluu rakkaudelle" (1958) oli kaupallinen menestys, joka teki Mallesta arvostetun ohjaajan. Elokuvassa on Mallelle tyypillistä aistillisten teemojen rohkeaa ja estotonta käsittelyä. Mallen kolmas elokuva, "Virvatuli" (1963) käsitteli sosiaalista vieraantumista ja eristyneisyyttä, ja sitä kutsuttiin Mallen kypsimmäksi ja hienostuneimmaksi työksi. "Pariisin varas" (1967) kertoo varkaaksi ryhtyneestä porvarismiehestä. Mallen muita 1960-luvun elokuvia olivat muun muassa kreisikomedia "Zazie – Pariisin päiviä" (1960) ja musiikkisatiiri "Viva Maria!" (1965).
Malle asui Intiassa puoli vuotta ja julkaisi sen jälkeen pitkän dokumenttielokuvan "Calcutta" (1969) sekä seitsenosaisen televisiosarjan Intiasta. Mallen 1970-luvun alun elokuvia olivat yksinkertaiset "Rakas sydän" (1971), joka on komedia nuoresta miehestä, ja "Lacombe, Lucien" (1974), tarina Gestapon vakoojaksi ryhtyneestä nuorukaisesta.
Malle muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1975. Siellä hän ohjasi elokuvan "Pretty Baby" (1978), joka kertoo 12-vuotiaasta bordellin asukkaasta New Orleansissa. Mallen myöhemmistä filmeistä arvostettuja ovat "Atlantic City" (1980), komediadraama pikkurikollisesta; "Ilta Andrén kanssa" (1981), erikoinen elokuva ruokapöytäkeskustelusta; sekä "Näkemiin lapset" (1987), omaelämäkerrallinen muistelu roomalaiskatolisesta poikakoulusta miehitetyssä Ranskassa. Mallen viimeiseksi elokuvaksi jäi "42. kadun Vanja" (1994), jossa teatteriseurue esittää "Vanja-eno"-näytelmää.
Malle oli kaksi kertaa naimisissa, joista avioliitto Candice Bergenin kanssa kesti aina Mallen kuolemaan asti. Hänellä oli suhde näyttelijä Susan Sarandonin kanssa, jonka läpimurtoelokuva oli Mallen "Atlantic City". Mallella on kolme lasta. Hän kuoli lymfoomaan 63-vuotiaana.
Mel Leven
Mel Leven (11. marraskuuta 1914 Chicago – 17. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka tuli tunnetuksi pitkäaikaisesta yhteistyöstään Walt Disney Companyn kanssa. Hän kuitenkin teki lauluja myös Peggy Leelle, The Andrews Sistersille, Nat King Colelle, Dean Martinille ja Les Brownille.
Levenin kuuluisin yksittäinen kappale on Cruella de Vil -laulu animaatioelokuvasta "101 dalmatialaista" (1961).
Leven voitti työstään kaksi Emmy-palkintoa ja samaten kaksi Peabody-palkintoa.
William Gibson (näytelmäkirjailija)
William Gibson (13. marraskuuta 1914 – 25. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on kuurosokean Helen Kellerin elämästä kertova "Ihmeidentekijä" ("The Miracle Worker", 1959). Toinen hänen suomeksi esitetty näytelmänsä on "Kaksi kiikkulaudalla" ("Two for the Seesaw", 1958).
Myös elokuvaversiona tunnettu "Ihmeidentekijä" toi William Gibsonille parhaan näytelmän Tony-palkinnon. Gibson teki vanhasta "Golda"-näytelmästään (1977) uudistetun version "Golda's Balcony" (2003), jota Tovah Feldshuh on menestyksellä esittänyt Broadwaylla yhden naisen show’na. Kyseinen näytelmä kertoo Golda Meiristä.
William Gibson oli naimisissa psykoterapeutti Margaret Brenman-Gibsonin kanssa vuodesta 1940 tämän kuolemaan 2004. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 paikka American Theatre Hall of Famesta.
Horacio Salgán
Horacio Adolfo Salgán (15. kesäkuuta 1916 Buenos Aires – 19. elokuuta 2016 Buenos Aires) oli argentiinalainen säveltäjä ja pianisti.
Buenos Airesissa syntynyt Horacio Salgán tunnetaan tangosta. Hän aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana ja pääsi myös yhtyesoittajaksi jo nuorena, mutta teki ensimmäisen levytyksensä vasta vuonna 1942. Hän perusti vuonna 1944 oman kokoonpanonsa, joka oli pystyssä vuoteen 1947.
Salgán palasi vuonna 1950 uuden orkesterin kanssa, ja hänen tunnetuin kokoonpanonsa Quinteto Real perustettiin vuonna 1960. Muutamia hänen sävellyksistään ovat ”Del 1 al 5 (Días de pago)” (1944), ”Don Agustín Bardi” (1947), ”Entre tango y tango” (1953), ”Grillito”, ”La llamo silbando”, ”Cortada de San Ignacio” ja ”A fuego lento”.
Salgán nähtiin vuonna 1998 elokuvassa "Tango, no me dejes nunca".
Zélia Gattai
Zélia Gattai (2. heinäkuuta 1916 – 17. toukokuuta 2008) oli brasilialainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi varsinkin muistelmateoksillaan, mutta julkaisi myös lastenkirjallisuutta ja muuta. Hän kirjoitti portugaliksi.
Gattai syntyi São Paulossa italialaisten maahanmuuttajien tyttäreksi. Hän oli vuosina 1945–2001 naimisissa kirjailija Jorge Amadon kanssa.
Gattain oma kirjallinen ura käynnistyi vasta vuonna 1979 teoksella "Anarquistas, graças a Deus". Hän nousi kuitenkin nopeasti maansa nykykirjallisuuden kärkinimiin, ja hän täytti vuodesta 2001 Brasilian kirjallisuuden akatemian 23. tuolin. Hän oli kuollessaan 91-vuotias.
Hikiventtiili
Hikiventtiili on höyryveturien ja höyrykoneiden sylintereissä oleva kondenssiveden poistoventtiili.
Kun höyrykone käy, osa käyttöhöyrystä tiivistyy vedeksi, joka painavana valuu sylinterin alaosaan. Jos vettä kertyy liiaksi, se aiheuttaa niin sanottuja vesi-iskuja, jotka voivat vaurioittaa sylinteriä. Tämän vuoksi sylinterien alapinnassa on 2–3 kappaletta erillisiä vedenpoistoventtiileitä, joita sanotaan hikiventtiileiksi. Niitä käytetään erillisellä vipukoneistolla, höyryveturissa yleensä kuljettajan paikalta käsin.
Osa kuljettajan ammattitaitoa on kokemusperäinen tieto siitä milloin hikiventtiilit on avattava. Höyryveturin liikkeelle lähtiessä näkyvät, molemmin puolin sylintereistä purkautuvat höyrysuihkut ovat juuri hikiventtiilien purkauksia. Veturin seisoessa sylintereihin jäänyt höyry on jäähtynyt vedeksi.
Myös muista höyrykoneista on määräajoin poistettava kondenssivesi hikiventtiilien avulla.
Rostirauta
Rostirauta eli arinarauta on höyrykattilan tulipesän osa.
Laivojen höyrykattiloissa tulipesä jakautuu pystysuunnassa karkeasti kahtia tuliosaan ja tuhkaosaan. Noin viidesosakorkeudessa on tehty erilliset kynnykset kumpaankin päätyyn, ja näiden kynnysten päälle asetetaan irralliset, noin tuuman vahvuiset teräksiset tangot eli rostiraudat, jotka muodostavat tulipesän arinan. Tämän ristikon päälle tehdään varsinainen tuli. Alle jäävää osaa sanotaan tuhkalaatikoksi.
Höyryvetureissa rakenne on hiukan toisenlainen: tukirakenteita on useita ja arina koostuu kiinteistä ristikoista, koska veturien tuhkalaatikko on yleensä suurempi ja syvempi kuin laivojen. Arinan keskikohdalla on vetureissa erillisellä mekaanisella koneistolla sivuun nostettava kääntöosa, jonka muodostamaan aukkoon kuonanpoistossa irrotetut kuonanpalaset pudotetaan tuhkalaatikoon.
Suuremman koon mahdollistaa se, että laatikko voidaan tyhjentää pohjasta käsin erityiseen kuonakuoppaan. Veturien tuhkalaatikkoon liittyy kiinteänä osana erillinen, injektorin syöttämä kastelulaite, jolla tuhkalaatikkoon putoilevat vielä kytevät osat ja ajon aikana putoilevat kekäleet sammutetaan.
Ford Flathead -moottori
Ford Flathead on Fordin vuodesta 1932 vuoteen 1953 valmistama sivuventtiilimoottori. Sen lempinimi on "flathead" eli "lättäpää". Nimi juontuu sivuventtiileistä, joiden takia moottorin kannet ovat leveät ja matalat.
Vuonna 1937 julkaistiin pienempi 136 cu.in. eli 2,2-litrainen 60 hevosvoiman sivuventtiilinen V8, joka oli tuotannossa Yhdysvalloissa vain vuoteen 1941 saakka, jolloin 3,7-litrainen sivuventtiilikuutonen korvasi sen. Henry Ford itse henkilökohtaisesti sovelsi mikrotason johtamistapaa kehitellessään V8-moottoria neljässä toisistaan erillisessä tuotekehitystiimissä. Moottorin kaikki tekniset ratkaisut olivat Fordin itsensä hyväksymiä ja suurelta osin myös hänen ideoimiaan. Sotavuosina V8-moottorin lohkoja valettiin myös Suomessa. Pikkulättäpää 2,4-litraiseksi suurennettuna oli käytössä suurempien ranskalaisten Ford Vedetten ja Simca Versaillesin voimanlähteenä vielä vuoteen 1961 saakka. Sen jälkeen sama moottori oli käytössä Brasilian Simcan edustusmallien voimanlähteenä ja sivuventtiili-V8 poistui Simcan tuotannosta lopullisesti vasta vuonna 1969. Kuitenkin, Ranskan armeija käytti flathead-moottoreita vielä 1990-luvun alkupuolella. Nopein V8 lättäpäämoottorilla varustettu auto lienee Flatfire, joka ylitti maagisena haamurajana pidetyn nopeuden 300 mailia tunnissa vuonna 2002. Moottori on huomattavien muutostenkin jälkeen edelleen aito sivuventtiilimoottori ja tuottaa yli 650 hevosvoiman tehon. Uusinta tuotantoa on Motor Cityn 5,36-litrainen alumiininen V8, joka on vaihtokelpoinen vanhan Fordin sivuventtiilimoottorin kanssa.