hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Charles Dutoit
Charles Édouard Dutoit O.C., GOQ (s. 7. lokakuuta 1936) on sveitsiläinen kapellimestari. Hänet tunnetaan muun muassa 1900-luvun ranskalaisten ja venäläisten säveltäjien teosten levytyksistä.
Dutoit syntyi Lausannessa ja opiskeli Charles Munchin johdolla. Hän saavutti ennen kapellimestarin uraansa mainetta alttoviulistina ja johti sitten mm. Bernin sinfoniaorkesteria. Hän johti vuosina 1975–1978 Göteborgin sinfoniaorkesteria ja oli 1980-luvun alussa usein Minnesotan orkesterin vierailevana kapellimestarina.
Vuosina 1977–2002 Charles Dutoit johti Montrealin sinfoniaorkesteria. Kapellimestarista tehtiin vuonna 1997 Order of Canadan Officer ja vuonna 2002 National Order of Quebecin Grand Officer. Hän on lisäksi toiminut ylikapellimestarina muun muassa Orchestre National de Francelle Ranskassa 1991–2001 ja vuosina 1996–2003 NHK-sinfoniaorkesterille Japanissa. Vuonna 2009 hän aloitti Royal Philharmonic Orchestran ylikapellimestarina Lontoossa.
Dutoit oli aiemmin naimisissa pianisti Martha Argerichin kanssa. Vuonna 2017 tuli esiin syytöksiä Dutoit’n naisiin kohdistamasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Marjatta Levanto
Marjatta Levanto (s. 1944) on suomalaisen taidemuseolaitoksen ensimmäinen museolehtori ja musiikkipedagogian uranuurtaja. Hän toimi Suomen Ranskan-instituutin johtajana Pariisissa vuosina 2005–2008.
Levanto on työskennellyt pitkään museopedagogian ja taidekasvatuksen tehtävissä Valtion taidemuseossa sekä sen edeltäjäorganisaatioissa. Hän on suomalaisen taidemuseolaitoksen ensimmäisiä museolehtoreita, ja yksi museoiden taidekasvatuksen edelläkävijöitä.
Levanto on kirjoittanut useita lapsille suunnattuja taidekirjoja. Kirjat ovat usein syntyneet yhteistyössä kuvittaja Julia Vuoren kanssa. Lisäksi Levanto on sanoittanut lastenlevyjä sekä tehnyt elokuvia, multivisioita ja videoita taiteesta.
Levanto on palkittu muun muassa nuortenkirjallisuuden (1984) ja lastenkulttuurin valtionpalkinnoilla (1990). Vuonna 2000 hän sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän Tietopöllö-palkinnon. Levannolle myönnettiin Helsingin kaupungin kulttuuripalkinto taidekasvattajan työstä vuonna 2001. Vuonna 2015 Levannon ja Vuoren teos "Leonardo oikealta vasemmalle" (2014) oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Uinti kesäolympialaisissa 2000
Vuoden 2000 kesäolympialaisissa, Australian Sydneyssä, uitiin yhteensä 32 uintimatkaa.
Édson Luciano Ribeiro
Édson Luciano Ribeiro (s. 8. joulukuuta 1972) on brasilialainen pikajuoksija.
Ribeiro oli Atlantan olympialaisissa 1996 mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia. Kolme vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,47, mutta oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-pronssia. Sydneyn olympialaisissa 2000 Ribeiro juoksi Brasilian joukkueessa, joka voitti pikaviestissä olympiahopeaa. Vuonna 2003 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden 100 metrillä ajalla 10,30. Myöhemmin samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä juostuaan 10,28, mutta oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-hopeaa.
Israel Nesselius
Israel Nesselius (8. toukokuuta 1667, Enköping, Ruotsi – 21. toukokuuta 1739, Uppsala) oli ruotsalaissyntyinen kielitieteilijä. Hän toimi 1700-luvun alussa Turun akatemiassa kaunopuheisuuden ja pyhien kielten professorina sekä yliopiston rehtorina.
Israel Nesselius syntyi vuonna 1667 Enköpingissä, Ruotsissa. Hän valmistui ylioppilaaksi Uppsalasta vuonna 1687, ja opiskeli vuosina 1701–1702 Leidenin yliopistossa. Nesselius nimitettiin vuonna 1706 Pyhien kielten eli heprean ja kreikan professoriksi Turun akatemiaan. Kaksi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin yliopistossa vapautuneeseen kaunopuheisuuden professorin virkaan. Professorin virkojensa lisäksi hän toimi vuosina 1707 ja 1708 Turun akatemian rahastonhoitajana ja vuosina 1711–1712 yliopiston rehtorina.
Vuosina 1708-1711 Nesselius ehdotti Suomen sitomista tiukemmin emämaahan, ja tämän vuoksi muun muassa suomen kielen hävittämistä kaikkialta muualta paitsi Lapista. Tämä olisi voitu toteuttaa esimerkiksi väestönsiirroin.
Vaikka Nesselius tunnettiin saitana erakkona, lahjoitti hän professorin virastaan erotessaan 100 000 talaria opiskelevan nuorison hyväksi. Summa vastasi neljääkymmentä professorin vuosipalkkaa. Nesselius siirtyi Turusta Ruotsiin vuonna 1713 ja toimi Uppsalan yliopiston kreikan kielen professorina vuodesta 1716 vuoteen 1737.
Porsasyskä
Porsasyskä on sioissa esiintyvä hengitystiesairaus, jonka aiheuttaja on mykoplasmoihin kuuluva "Mycoplasma hyopneumoniae". Se leviää helposti sikalan sisällä ja tuulen mukana myös sikaloiden välillä. Oireita havaitaan tyypillisesti porsailla, joiden ikä on kuudesta viikosta kuuteen kuukauteen. Oireet akuutissa vaiheessa ovat koiran haukuntaa muistuttava yskä, kuume ja syömättömyys. Tauti aiheuttaa muutoksia keuhkoissa, ja siihen liittyy myös useita jälkitauteja. Tauti voi säilyä sikalassa pitkään nuorissa eläimissä, mutta vanhemmat eläimet saavat siihen vastustuskyvyn.
Taudilla on suuri taloudellinen merkitys sianlihatuotannolle, sillä se hidastaa sikojen kasvua. Taudin esiintyvyys on alentumassa, ja tavoitteena on taudin hävittäminen Suomesta.
Albin Valjakka
Albin Valjakka (10. heinäkuuta 1877 Mikkelin maalaiskunta – 29. kesäkuuta 1918 Viipuri ) oli sanomalehdentoimittaja ja sosiaalidemokraattien kansanedustaja.
Kansakoulun käytyään Valjakka työskenteli kirjaltajana ja sen jälkeen "Vapaus"-lehdessä Mikkelissä ensin toimittajana ja sitten vuodesta 1908 päätoimittajana. Hän oli myös lehden hallituksen puheenjohtaja ja taloudenhoitaja.
Valjakka oli SDP:n kansanedustajana 1907–1914 ja uudelleen 1917. Hän edusti Mikkelin läänin vaalipiiriä. Valjakka oli myös Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen ja sos.dem. puolueneuvoston jäsen.
Valjakka oli naimisissa vuodesta 1903 lähtien Hilma Maria Nykäsen (1881–1934) kanssa joka oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1930.
Suomen sisällissodan aikana Valjakka vangittiin Viipurissa 7. toukokuuta 1918 ja hän kuoli Viipurin vankileirillä kesäkuun lopulla 1918.
Hilma Valjakka
Hilma Maria Valjakka (o.s. Nykänen) (29. toukokuuta 1881 Pieksämäki – 14. helmikuuta 1934 Mikkeli) oli Viipurin vankileirillä 1918 kuolleen toimittaja ja kansanedustaja Albin Valjakan puoliso. Hilma Valjakka oli miehensä kuoltua SDP:n kansanedustajana 1920-luvulla.
Hilma Valjakan vanhemmat olivat kirvesmies Adam Nykänen ja Amanda Kuhlman. Käytyään kansakoulun Hilma Valjakka oli palvelijana 10 vuotta ja meni 1903 naimisiin kirjaltaja ja toimittaja Albin Valjakan kanssa.
Hilma Valjakka oli SDP:n kansanedustajana 1919–1930 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa ja oli myös Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen.
Elviira Vihersalo
Hedvig Elviira Vihersalo (29. tammikuuta 1871 Ilmajoki – 10. huhtikuuta 1919 Pietari) oli sosiaalidemokraattinen toimitsija ja kansanedustaja.
Vihersalon vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Ala-Raskula ja Elisabet Ladva-Kokko. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen meijeri- ja karjanhoitokoulun. Vihersalo työskenteli meijeriapulaisena ja politiikassa hän toimi sos.dem. puhujana ja toimitsijana. Hän oli myös sos.dem. puolueen Turun läänin eteläisen vaalipiirin piiritoimikunnan jäsen. Vihersalo oli SDP:n kansanedustajana 1914 ja 1917 edustaen edellä mainittua vaalipiiriä.
Elviira Vihersalo oli naimisissa kirvesmies Johan Vilhelm Vihersalon kanssa. Turun lähellä Kaarinassa asuneessa Vihersalon perheessä oli viisi lasta.
Suomen sisällissodan jälkeen Vihersalo pakeni Venäjälle. Hän kuoli Pietarin kulkutautisairaalassa huhtikuussa 1919 joko pilkkukuumeeseen tai keuhkotautiin.
Jussi Kujala (kansanedustaja)
Juho (Jussi) Ernst Kujala (sukunimi aiemmin Törnroos) (29. elokuuta 1878 Porvoo – 1. heinäkuuta 1919 Helsinki) oli sosiaalidemokraattinen puhuja, toimitsija, kirjailija ja kansanedustaja. Hän käytti myös nimimerkkejä "J.K-la" ja "Laulajapoika".
Lapsuusvuotensa huutolaisena viettänyt Kujala työskenteli renkinä Pornaisissa vuoteen 1907 saakka. Tämän jälkeen Kujala toimi sos.dem. puolueen Uudenmaan piirin puhujana ja eräiden sos.dem. kunnallisjärjestöjen puhujana, puoluetoimitsijana sekä kirjansitojan työpajan pitäjänä Tuusulassa. Kansanedustajakausiensa välillä Kujala oli linnoitustöissä vuosina 1914–1915 ja Työläinen-lehden päätoimittajana Porvoossa 1916.
Kujala oli SDP:n kansanedustajana 1914 ja 1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli naimisissa vuodesta 1908 Maria Aurora Veckströmin kanssa.
Suomen sisällissodan jälkeen Kujala vangittiin ja hän kuoli vankeudessa Sörnäisten kuritushuoneessa.
Juho Rikkonen
Johan (Juho) Rikkonen (11. joulukuuta 1874 Jääski – toukokuussa 1918 Viipuri) oli muurari ja sosiaalidemokraattinen kansanedustaja.
Rikkosen vanhemmat olivat itsellinen Paul Rikkonen ja Maria Rouhiainen. Hän työskenteli muurarina ensin Jääskessä vuoteen 1906 saakka ja sen jälkeen Ruokolahdella. Rikkonen oli naimisissa vuodesta 1896 Maria Vilhelmina Rautiaisen kanssa ja heillä oli yksi lapsi.
Rikkonen oli SDP:n kansanedustajana 1917 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös tämän vaalipiirin sos.dem. piiritoimikunnan jäsen.
Suomen sisällissodan aikana Rikkonen vangittiin ja teloitettiin Viipurin vankileirillä toukokuussa 1918.
Jerry Williams
Jerry Williams oikealta nimeltään "Sven Erik Fernström" (15. huhtikuuta 1942 Solna – 25. maaliskuuta 2018) oli ruotsalainen rocklaulaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa The Violents -yhtyeessä, mutta siirtyi sitten soolouralle. Vuonna 1963 The Violents oli mukana Beatlesien Ruotsin kiertueella. Williams siirtyi 1960-luvun lopulla soulmusiikin pariin mutta palasi 1970-luvun alussa rockiin ja esiintyi Roadwork-yhtyeen kanssa 1980-luvulle saakka. Hän sai vuonna 1985 kulttuuristipendin ja pääsi vuonna 1991 ruotsalaiseen postimerkkiin. Williams oli melko suosittu myös Suomessa 1960-luvun alussa.
Williams esiintyi muun muassa Ruisrockissa vuonna 1976. Hänen kappaleitaan ovat esimerkiksi "Number one" ja "Dangerous happiness" vuodelta 1963.
Subjektiivinen idealismi
Subjektiivinen idealismi tai berkeleylainen idealismi on ontologinen idealistinen teoria, jonka mukaan havaitut oliot eivät ole mitään muuta kuin aistinsisällön kokoelmia (tai kimppuja) havaitsijan mielessä. Teoria pyrkii siis selittämään inhimillisen ulkoista todellisuutta koskevan kokemuksen ja todellisuuden itsensä välistä suhdetta.
Teorialla on paljon yhteistä fenomenalismin kanssa: sen mukaan fyysiset kappaleet, ominaisuudet, tapahtumat jne. voidaan palauttaa mielen olioiksi, ominaisuuksiksi, tapahtumiksi jne. Näin todellisuus muodostuu loppujen lopuksi vain mielestä ja mielessä olevista olioista, tapahtumista jne. Subjektiivinen idealismi on monistinen teoria, koska sen mukaan vain mieli on todella olemassa, eikä aineen olemassaolo itsenäisenä objektiivisena todellisuutena ole todistettavissa empiirisesti subjektiivisten havaintojen ulkopuolella.
Tunnetuin subjektiivisen idealismin kannattaja oli 1700-luvun alkupuolella vaikuttanut irlantilainen filosofi George Berkeley. Berkeleyn idealismi oli vastaus John Locken empirismille, joka näyttäytyi hänelle materialismina. Berkeley katsoi, että olemassaolo oli sidottu kokemukseen, ja että oliot olivat olemassa havaittuina, mutta eivät sen ulkopuolella. Radikalisoineena aatetta kutsutaan solipsismiksi. Sen mukaan on olemassa pelkästään tiedostava minä. Berkeleyn ajattelussa Jumala varmistaa sen, että maailmassa on muutakin kuin aistija.
Shipping Corporation of India
Shipping Corporation of India (SCI) on Intian valtion omistama yritys, joka liikennöi sekä kotimaisia että kansainvälisiä reittejä käyttävillä laivoilla.
SCI perustettiin 2. lokakuuta 1961 yhdistämällä Eastern Shipping Corporation ja Western Shipping Corporation. Kaksi muuta yritystä Jayanti Shipping Company vuonna 1973 ja Mogul Lines Limited vuonna 1986 sulautuivat vielä SCI:hin. Yhtiö aloitti toimintansa 19 laivalla. Vähitellen se muuttui monialayhtymäksi, jolla on 83 laivaa ja kymmenen laivaliikenteeseen liittyvää toimialaa.Tammikuussa 2006 SCI:n laivastoon kuului 84 laivaa, joiden yhteinen kantavuus oli 4,93 miljoonaa tonnia. Samaan aikaan yhtiö myös hoiti 53 laivaa, jotka kuuluivat Intian eri ministeriöille ja muille organisaatioille.
Jukka Lankila
Johan (Jukka) Aleksander Lankila (5. huhtikuuta 1881 Raahe – 15. huhtikuuta 1919 Helsinki) oli maalari, toimittaja ja sosialidemokraattisen puolueen luennoitsija ja puhuja. Lankila oli myös SDP:n kansanedustajana.
Lankila eli lapsuus- ja nuoruusvuosinaan 1888–1895 huutolaisena ja työskenteli sen jälkeen merimiehenä 1895–1897 ja maalarina Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla vuosina 1897–1916. Lankila oli Vapaus-lehden toimittaja Varkaudessa 1914–1916 ja Mikkelissä 1916–1918. Hän toimi sosiaalidemokraattisen puolueen luennoitsijana ja puhujana ja oli puolueen kansanedustajana 1917 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä.
Suomen sisällissodan jälkeen Lankila vangittiin ja hän kuoli huhtikuussa 1919 vankeudessa Sörnäisten kuritushuoneessa sairastuttuaan influenssaan.
Työkokeilu
Työkokeilu on ammatillista kuntoutumista pohjustava kuntoutujan työhön ja ammattiin soveltuvuutta selvittävä palvelu, joka voidaan toteuttaa työpaikalla tai kuntoutuslaitoksessa.
Työkokeilusta säädettiin ensimmäisen kerran 1960-luvun lopulla tehdyssä invalidihuoltolain muutoksessa. Silloin oli toiminnassa jo joitakin työkokeilua tarjoavia laitoksia kuten Invalidiliiton Järvenpään työklinikka, Invalidisäätiön työklinikka ja Tuberkuloosiliiton (nyk. Hengitysliiton) Merikosken työklinikka (nyk. Verve).
Kuntoutuksen alkuvaiheessa 1960-luvulla työkokeilu määriteltiin näin: "Työkokeilu on vajaakuntoisen työedellytysten kvalifioitua kokeilua, tutkimista ja arviointia, joka tapahtuu käytännön työssä joko laitoksessa tai sen ulkopuolella yhtenäisen lääketieteellisen, psykologisen, ammatillisen ja sosiaalisen arvioinnin avulla".
Tämän määritelmän mukaan työkokeilussa on erotettavissa kaksi olennaista tunnusmerkkiä: Työkokeilu on, silloin kun se suoritetaan täydellisenä, kolmivaiheinen: Työkokeilua (joskus käytetään yhdistettyä nimikettä työ- ja koulutuskokeilu) käyttävät kaikki ammatillisen kuntoutuksen palvelujärjestelmät (työeläkekuntoutus, Kela, tapaturma- ja liikennevakuutuskuntoutus). Yhtäältä työkokeilu kytkeytyy kuntoutustutkimukseen, jossa on terveyspainotteisempi ja laajempi työote ja toisaalta työhönvalmennukseen, joka pyrkii työkokeilun antamien suositusten loppuun saattamiseen.
Suomen kuntaliiton kuntoutuspalveluluokituksen määritelmän mukaan työkokeilu työklinikalla on kokeilu, jossa selvitetään kuntoutujan edellytyksiä ja mahdollisuuksia suoriutua työelämässä. Työkokeilussa kokeillaan työtehtävistä suoriutumista joko työklinikalla tai työklinikan ohjauksessa normaalissa työpaikassa.
Työministeriön ohjeistuksen mukaan työkokeilulla työpaikalla selvitetään asiakkaan soveltuvuutta työhön tai ammattiin ja koulutus- ja työvaihtoehtoja. Työkokeilun avulla voidaan myös tukea työn saamista työkokeilupaikalla. Työklinikan työkokeilussa asiakas saa ohjatusti kokeilla erilaisia työtehtäviä ja selvittää työ- ja koulutusmahdollisuuksiaan työklinikan asiantuntijoiden kanssa. Työkokeilun järjestäjänä voi olla myös ns. yksinyrittäjä, jolloin kokeilun valvonnassa työvoimatoimistolla on keskeinen asema.
Kaikilla työeläkelaitoksilla ja niiden yhteistyöelimellä Vakuutuskuntoutus VKK:lla on kotisivuillaan kuvaukset työkokeilusta ja sen toteuttamisesta.
Cats on fire
Cats on fire on vaasalaislähtöinen, nykyisin Turussa toimiva rockyhtye. Yhtyeen ensimmäinen albumi, The Province Complains, julkaistiin alkuvuodesta 2007. Yhtyeen toinen albumi "Our Temperance Movement" julkaistiin maaliskuussa 2009.
Rauli Eskolin
Rauli ”Rake” Ilari Eskolin on suomalainen tuottaja ja lauluntekijä. Raken tuottamia yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa CMX, Maj Karma, Neljä Ruusua, Anna Abreu, Disco, Hanna Pakarinen, Ilkka Alanko, Herra Ylppö & Ihmiset, Suburban Tribe, Apocalyptica, Day Eleven, Ronya, ja Piru Kange.
Syksyllä 1999 Rake perusti yhdessä Gabi Hakasen ja A. W. Yrjänän kanssa Inkfish-tuotantoyhtiön. 1990-luvun alussa Rake oli mukana perustamassa Provoice Oy:ta, jonka päätoimialana on äänimainonnan ja musiikin tuottaminen. Rake on ollut myös jäsenenä yhtyeissä Ann Bell Fell ja Campaus 1990-luvulla ja 2000-luvun alkuvuosina.
Rake on säveltänyt ja sanoittanut muun muassa hittisinglet "Ivory Tower" (Anna Abreu), "Hard Luck Woman" (Hanna Pakarinen) sekä säveltänyt singlet "Haloo Helsinki!", "Perjantaina", "Jos elämä ois helppoo", "Yksi ilta unohdusta", "Kokeile minua", "Sairastun sinuun", "Maailman toisella puolen" (Leo Hakasen kanssa) ja "Sankaritar" (Tiktak). Raken ja Patric Sarinin yhdessä kirjoittamat singlet "Vinegar" ja "Silent Despair" olivat vuoden 2008 soitetuimpia kappaleita. Vuonna 2009 Anna Abreun "Music Everywhere" oli yksi soitetuimpia kappaleita radioissa. Mariskan kanssa yhdessä tehty tango "Sua kaipaan" voitti Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun vuonna 2010. Vuonna 2011 Rake on kirjoittanut musiikkia Ronyan kanssa tämän vuonna 2012 julkaistulle "The Key Is the Key" -albumille. Albumilta on julkaistu Ronyan ja Raken yhteisbiisit "Annoying" ja "Hyperventilating".
Vuoden 2012 alkupuoliskolla Rake on äänittänyt, tuottanut ja miksannut Neljä Ruusua -yhtyeelle uuden albumin. Samana vuonna Rake tuotti äänitti, miksasi ja tuotti yhdessä Gabi Hakasen kanssa Haloo Helsingin neljännen albumin "Maailma On Tehty Meitä Varten", joka on myynyt platinaa. Rake vastasi myös albumin jousisovituksista sekä oli mukana osasäveltäjänä useassa kappaleessa, muun muassa "Vapaus Käteen Jää" ja "Huuda". Saman vuonna Rake tuotti CMX:n albumin "Seitsentahokas", joka myi kultaa.
Rake äänitti, miksasi ja tuotti 2013 Apocalypticasta tutun Eicca Toppisen ja hänen vaimonsa Kirsi Ylijoen bändin, Cherry & The Vipersin, debyyttialbumin, ja kesäkuusta 2013 alkaen käynnistyivät Happoradion "Elefantti" -albumin sessiot, jotka saatiin päätökseen vuoden vaihteessa. "Elefantti" on myynyt kultaa.
Alkuvuodesta 2014 Rake Eskolin äänitti, tuotti (yhdessä Gabi Hakasen kanssa) sekä miksasi Haloo Helsinki! -yhtyeen viidennen studioalbumin "Kiitos Ei Ole Kirosana". Levyltä on julkaistu ensimmäinen single "Beibi", joka nousi iTunesin, Spotifyn, Latauslistan sekä radiosoittolistan ykköseksi. Rake myös äänitti, miksasi ja tuotti Don Huonojen jo levytettyjen kappaleiden uudet versioinnit "We Want More" -tosi-TV-ohjelmaan sekä lisäksi kaksi uutta kappaletta.
Nykyisin Rake keskittyy yhteistyöprojektiin laulaja-lauluntekijä Elviira Niemisen kanssa.
An Ocean Between Us
An Ocean Between Us on metalcore-yhtye As I Lay Dyingin neljäs studioalbumi. Metal Blade Records julkaisi albumin 21. elokuuta 2007. Julkaisuajankohtana albumi pääsi albumimyynnillään Billboardin Top 200 -listalla sijalle 8, ja myyntilukumäärä oli lähes 39 000.
Kappale ”Nothing Left” sai Grammy-ehdokkuuden luokassa "Best Metal Performance" vuonna 2007.
Objektiivinen idealismi
Objektiivinen idealismi on ontologinen idealistinen käsitys, jonka mukaan todellisuuden määräävä henkinen perusaines on riippumaton yksilön tietoisuudesta. Platon voidaan nähdä ensimmäisenä objektiivisena idealistina.
Objektiivinen idealismi erotetaan sekä George Berkeleyn subjektiivisesta idealismista että Immanuel Kantin transsendentaalisesta idealismista. Kantia edeltäneen uuden ajan filosofiassa Spinozaa ja Leibnizia voidaan pitää objektiivisen idealismin edustajina. Välittömästi Kantia seuranneena ajanjaksona objektiivista idealismia kehittivät erityisesti kolme Kantin seuraajaa, F. W. J. Schelling, J. G. Fichte ja G. W. F. Hegel.
Objektiivisen ja subjektiivisen idealismin ero ei kuitenkaan aina ole selvä: esimerkiksi Fichten idealismia kutsuttiin myöhemmin subjektiiviseksi idealismiksi erotuksena Schellingin selvästi objektiivisesta idealismista. Hegelin idealismia taas alettiin kutsua absoluuttiseksi idealismiksi.
Myöhemmin objektiivista idealismia ovat kannattaneet muun muassa yhdysvaltalaiset Charles S. Peirce ja Josiah Royce sekä brittiläiset idealistit kuten T. H. Green ja F. H. Bradley. Missä brittiläiset idealistit ja Royce olivat saaneet voimakkaita vaikutteita Hegeliltä, Charles S. Peirce kehitti oman versionsa objektiivisesta idealismista lähinnä Kantin ja jossain määrin myös Schellingin vaikutuksen alaisena. Hänen mukaansa aine oli vain mielen reduktio.
Lapporten
Lapporten () on u-kirjaimen muotoinen vuoristolaakso Abiskon alueella Kiirunassa Pohjois-Ruotsissa. Laakso on eräs alueen nähtävyyksistä, ja se on nähtävissä junasta Abisko turiststationin ja Björklidenin rautatieaseman välisellä rataosalla. Laakso yhdistää vuorijonon lounaispuolella sijaitsevan Nissunčorrun ja koillispuolella sijaitsevan Čuonačohkan. Alueella risteilee myös useita viitoitettuja vaelluspolkuja.
M/S Trelleborg
M/S Trelleborg on ruotsalainen junalautta, jolla Scandlines-varustamo liikennöi Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Sassnitzin väliä. Laivan kotisatama on Trelleborg, jonka mukaan laiva on saanut nimensäkin, ja se liikennöi Ruotsin lipun alla. M/S "Trelleborg" oli valmistuessaan maailman suurin yhdistetty auto-, juna- ja matkustajalautta. Laiva voi ottaa mukaansa 800 matkustajaa, joita varten on 50 hyttipaikkaa. Junanvaunuja varten on viisi raidetta, joiden yhteenlaskettu pituus on 755 metriä. Henkilöautoja mahtuu laivaan 108 kappaletta autokaistoille, joiden pituus on 650 kaistametriä.
Laivan omistajana oli aluksi Ruotsin valtionrautatiet (Statens Järnvägar, SJ) vuosina 1982–1990. Vuosina 1990–1999 laivan omisti SweFerry, joka myi laivan vuonna 1999 Stena Line -varustamolle.
Eduskunnan ikäpuhemies
Eduskunnan ikäpuhemies () on Suomen eduskunnan iältään vanhin kansanedustaja, joka vuosittain toimii puhemiehenä ennen varsinaisen puhemiehistön valintaa valtiopäivillä. Tässä artikkelissa on luettelo niistä kansanedustajista, jotka ovat olleet kulloisenkin eduskunnan vanhimpia jäseniä. Jotkut vanhimmat ovat voineet nousta eduskuntaan kesken kauden varaedustajana eivätkä siis ole toimineet ikäpuhemiehenä. Tällainen oli esimerkiksi Jörn Donner tullessaan edustajaksi alkuvuodesta 2007.
Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestys määräsi eduskunnan vanhimman jäsenen toimimaan puhemiehenä kunnes puhemiehistö on valittu. Nykyään saman määrää eduskunnan työjärjestys.
Vaikka eduskunta valitaan useammaksi vuodeksi kerrallaan (vuoteen 1954 saakka kolmeksi vuodeksi ja 1954 alkaen neljäksi vuodeksi), kokoontuu se valtiopäiville vuosittain, ja uusien valtiopäivien on näin joka vuosi valittava itselleen puhemies ja kaksi varapuhemiestä. Tämä tapahtuu valtiopäivien ensimmäisessä istunnossa, joka pidetään ennen valtiopäivien avajaisia. Eduskunnan vanhin kansanedustaja johtaa puhetta ensimmäisessä istunnossa siihen saakka, kunnes uusi puhemies on valittu, vannonut valansa ja asettunut puheenjohtajaksi.
Vuosina 1908, 1909, 1917, 1929, 1930 ja 1975 pidettiin kahdet valtiopäivät eduskunnan hajottamisen ja uusien vaalien vuoksi. Vuosina 1910, 1918, 1932 ja 1935 järjestettiin varsinaisten valtiopäivien lisäksi ylimääräiset valtiopäivät yksittäisten asioiden käsittelyä varten. Vuosina 1915 ja 1916 ei Suomessa järjestetty valtiopäiviä sotatilan vuoksi. Tässä luettelossa ovat puhemiesvaalin aikana puhemiehinä toimineet eduskunnan jäsenet. Sulkuihin merkityt olisivat ikänsä puolesta toimineet ikäpuhemiehenä mutta heidän tilallaan toimi toinen edustaja.
* Eduskunnan vanhin kansanedustaja on toiminut ensimmäisen istunnon puhemiehenä neljiä valtiopäiviä lukuun ottamatta. Vuoden 1913 valtiopäivillä sekä vuoden 1918 ylimääräisillä valtiopäivillä oikea ikäpuhemies ei päässyt paikalle ensimmäiseen istuntoon; 1913 Leo Mechelin oli sairas ja hänen tilallaan puhetta johti John Hedberg, 1918 ylimääräisillä valtiopäivillä Rabbe Wrede ei ehtinyt paikalle ja tilalla oli Waldemar Bergroth. Vuoden 1976 valtiopäivillä tilanne oli nimellisesti erilainen, sillä vanhin kansanedustaja Evald Häggblom ei ollut ensimmäiseen istuntoon mennessä ehtinyt esittää valtakirjaansa, joten tuon istunnon aikana V. J. Sukselainen oli virallisesti vanhin valtakirjansa esittäneistä ja valtiopäiville osallistumiseen oikeutetuista edustajista. Sukselainen oli siten senhetkinen ikäpuhemies, vaikka Häggblom esitti valtakirjansa pian jälkeenpäin. Vuonna 2008 ikäpuhemies Claes Andersson oli estynyt ja Jacob Söderman toimi puhemiehenä.
Vanhimpana elossa olleena kansanedustajana (mukaan luettuna myös jo eduskuntatyön päättäneet) ovat olleet:
Roméo Dallaire
Roméo Alain Dallaire O.C., CMM, GOQ, MSC, CD (25. kesäkuuta 1946 Denekamp, Alankomaat) on kanadalainen senaattori ja entinen armeijan upseeri arvoltaan kenraaliluutnantti. Dallaire toimi YK:n UNAMIR-joukkojen komentajana Ruandassa kansanmurhan aikana.
Dallaire meni Kanadan puolustusvoimien palvelukseen 1964. Vuonna 1989 hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi. Heinäkuussa 1993 Dallaire nimitettiin YK:n Ugandan ja Ruandan sotilastarkkailujoukon () komentajaksi. UNOMUR liitettiin pian YK:n avustusoperaatioon Ruandassa () ja Dallairesta tuli tämän operaation komentaja. UNAMIR:n tarkoitus oli valvoa vastasolmitun Arushan rauhansopimuksen toimeenpanoa, mutta hän joutui pian uudelleen käynnistyneen sisällisodan ja kansanmurhan todistajaksi. Operaation aikana Ruandassa murhattiin 800 000 ihmistä.
UNAMIR-operaation jälkeen Dallaire toimi Kanadan 1. divisioonan komentajana ja armeijan varakomentaja ja sai kenraaliluutnantin ylennyksen. Hän toimi myös puolustusministeriössä apulaisvarapuolustusministerinä. Dallaire jäi eläkkeelle armeijan palveluksesta vuonna 2000.
Dallairen kirja "Shake Hands with the Devil: The Failure of Humanity in Rwanda" (), joka kertoo hänen kokemuksistaan Ruandan operaatiossa, nousi myyntimenestykseksi ympäri maailmaa. Hänen seuraava kirjansa oli "Shake Hands With the Devil: The Journey of Roméo Dallaire". Hänen kokemusten pohjalta on valmistunut elokuva "Shake Hands With the Devil" (2007).
Henry Wilde
Henry Tingle Wilde (21. syyskuuta 1872 – 15. huhtikuuta 1912) oli matkustajahöyrylaiva RMS Titanicin yliperämies, joka kuoli laivan upotessa. Hän oli työskennellyt aikaisemmin muun muassa RMS Olympicilla. Wilde saapui Titanicille päivää ennen neitsytmatkan alkua. Laivan törmätessä jäävuoreen hän vietti vapaavahtia hytissään. Wilde auttoi paapuurin puoleisten pelastusveneiden laskemisessa ja nähtiin viimeisen kerran täyttämässä pelastuslautta A:ta ja B:tä. Erään teorian mukaan Wilde oli se miehistön jäsen, joka pelastuneiden kertomusten mukaan ampui itsensä hieman ennen laivan uppoamista. Muita esitettyjä vaihtoehtoja ovat ensimmäinen perämies William Murdoch ja kapteeni Edward J. Smith. Wilden ruumista ei koskaan löydetty.
Vuoden 1997 elokuvassa "Titanic" Wildeä näytteli Mark Lindsay Chapman. Elokuvassa Wilde nähtiin pelastuslautta B:n lähistöllä ennen uppoamista sekä uppoamisen jälkeen veden varassa rikkinäisen kansituolin päällä yrittäen kutsua pelastusveneitä takaisin pilliinsä puhaltamalla. Elokuvassa hän lopulta paleltui kuoliaaksi. Wilden todellista kuolinsyytä ei ole saatu koskaan selville.
Orient Overseas Container Line
Orient Overseas Container Line (OOCL) () on hongkongilainen kontteja meritse kuljettava laivayhtiö, joka suorittaa myös muita logistiikka-alan palveluja. OOCL on Orient Overseas International Limited -yhtiön (OOIL) tytäryhtiö, jonka emoyhtiö omistaa kokonaan. Suomessa toimivan OOCL (Finland) Ltd Oy:n omistaa Bermudalle rekisteröity Orient Overseas (International) Limited.
OOCL:n perusti C. Y. Tung vuonna 1947, jolloin yhtiön nimeksi tuli Orient Overseas Line. Yhtiö vaihtoi nimensä Orient Overseas Container Lineksi vuonna 1969, jolloin se aloitti konttiliikenteen. Enimmillään OOCL:n laivastoon kuului yli 150 rahtilaivaa, joiden yhteinen kantavuus ylitti kymmenen miljoonaa tonnia; se kuului maailman seitsemän suurimman varustamon joukkoon. Yhdessä vaiheessa se omisti myös M/T Seawise Giantin, suurimman koskaan rakennetun laivan.
Yhtiö on kärsinyt takaiskuista läpi koko historiansa, ensi kerran 1970-luvun alussa. Syyskuussa 1970 Tung osti kuuluisan valtamerilaivan RMS Queen Elizabethin muuttaakseen sen kelluvaksi yliopistoksi, joka tunnettaisiin nimellä Seawise University. Laiva syttyi tuleen 9. tammikuuta 1972 korjaustöiden aikana ja upposi Hongkongin Victoria-satamaan. Hylky romutettiin kolme vuotta myöhemmin.
C. Y. Tungin kuoleman jälkeen 1982 C. H. Tung otti 14 vuodeksi johdon Orient Overseas International Limited -yhtiössä, joka on OOCL:n emoyhtiö. Vuonna 1996 johtoon siirtyi hänen veljensä C. C. Tung.
Nykyisin OOCL on yksi maailman suurimmista varustamoista ja logistiikkayrityksistä, jolla on yli 230 toimistoa 58 maassa ympäri maailmaa sekä yli 270 laivaa.
Aiemmin kaikki yhtiön suuret laivat saivat nimen, joka alkoi sanalla Seawise, joka oli sanaleikki C. Y. Tungin nimikirjaimista. Vuodesta 1989 OOCL:lle kuuluvat rahtilaivat ja konttilaivat ovat saaneet nimen, joka alkaa tunnuksella OOCL.
Itsellinen
Itsellinen tarkoitti sääty-yhteiskunnan ajan Suomessa maaseudulla asunutta henkilöä, joka ei saanut elatustaan omasta maanviljelystään eikä ollut vakinaisesti kenenkään palveluksessa.
Pääansionsa itselliset saivat tekemällä muuta kuin maatöitä, esimerkiksi toimimalla käsityöläisinä. He asuivat vuokralla toisen omistamassa asunnossa ja maksoivat asumisestaan joko rahalla tai työnteolla. Itsellisillä saattoi olla myös omaa pientä viljelystä ja muutamia kotieläimiäkin.
Itselliset kuuluivat 1700-luvulla suomalaisessa maaseutuyhteisössä tilattomaan väestöön ja samalla yhteiskunnan alimpaan kerrokseen mäkitupalaisten ja palkollisten ohella. Tämänaikaisen länsisuomalaisen kylän rakenteessa itsellisten mökit sijaitsivat kylän laitamilla, kun taas vauraamman väen asutus muodosti kylän ytimen.
Kirjallisuudessa itsellisiä esiintyy jonkin verran; eräät tunnetuimmat ovat Artturi Järviluoman näytelmän "Pohjalaisia" itselliset Kaisa ja Salttu, jotka ovat tarinan tärkeitä sivuhenkilöitä.
Ukraina Eurovision tanssikilpailussa
Ukraina osallistui historian ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa 1. syyskuuta 2007. Ukrainan tanssipari Yulia Okropiridze ja Illya Sydorenko hävisivät Suomelle sijoituttuaan toiselle sijalle.
Ukraina sai pisteitä seuraavilta mailta: Sveitsi (3), Ruotsi (5), Kreikka (5), Itävalta (5), Tanska (6), Saksa (6), Irlanti (6), Portugali (7), Espanja (8), Alankomaat (10), Suomi (12), Liettua (12), Venäjä (12) ja Iso-Britannia (12).
Mennyt maailma (televisiosarja)
Mennyt maailma ("Brideshead Revisited") on Evelyn Waugh’n samannimiseen romaaniin perustuva brittiläinen television minisarja 1980-luvun alusta. Kirjan on televisiolle sovittanut John Mortimer. Granadan tuottama sarja on 11-osainen, ja sen pääosissa nähdään Jeremy Irons, Anthony Andrews, Diana Quick, John Gielgud ja Claire Bloom. Ohjauksesta vastasivat Charles Sturridge ja Michael Lindsay-Hogg.
Kapteeni Charles Ryder saapuu toisen maailmansodan aikana joukkoineen sotilaskäyttöön otettuun suureen kartanoon Bridesheadiin, jossa hän opiskeluaikoinaan vietti aikaa kartanon omistajaperheen pojan ja tyttären kanssa. Ryder alkaa muistella, miten tutustui ensin Oxfordin yliopistossa perheen poikaan Sebastianiin, jolle suhde Ryderiin oli myös seksuaalinen, ja sitten tämän sisareen Juliaan ja muuhun perheeseen. Tarinan läpi kulkevia teemoja ovat brittiläinen luokkayhteiskunta, uskonto, taide, tukahdutettu homoseksuaalisuus ja alkoholismi.
Sarjan myötä sen päähenkilöistä, taiteilija Charles Ryderiä esittäneestä Jeremy Ironsista ja aristrokraatti Sebastian Flytea esittäneestä Anthony Andrewsistä, tuli tähtiä. Sarja oli arvostelumenestys.
Sarja esitettiin Britanniassa pian Margaret Thatcherin valtaantulon jälkeen ja sopi sarjan tuottajan Derek Grangerin mukaan hyvin kansan silloiseen mielentilaan, jossa haluttiin paeta ankeaa todellisuutta ylelliseen hedonismiin, josta tuli koko 1980-luvun keskeisimpiä trendejä.
Sarja sai kolme Bafta-palkintoa ja oli kuuden palkinnon ehdokkaana. Yhdysvalloissa se sai kaksi Golden Globe -palkintoa.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Vuonna 2008 Julian Jarrold ohjasi kirjan perusteella pitkän elokuvan, joka sai teatterilevityksessä suomenkielisen nimen "Brideshead Revisited – mennyt maailma", mutta jota on esitetty televisiossa myös nimellä "Mennyt maailma".
Kalliomäen pysäkki
Kalliomäen pysäkki () on rataosalla Pohjois-Savossa Sonkajärven kunnassa sijaitseva entinen pysäkki. Kalliomäki tunnetaan parhaiten Sukevan keskusvankilan pysäkkinä, jossa vankivaunut pysähtyivät. Kalliomäestä haarautui ennen Sukevan keskusvankilalle johtava Kalliosuon rata, mutta rataosuus on purettu 1970-luvulla. Myös Kalliomäen pysäkin toiminta loppui 1970-luvulla ja liikennepaikka suljettiin 1980-luvun alussa.
Kalliomäen pysäkkirakennus on uusin Iisalmi-Kajaani-radan asemarakennuksista, koska Sukevan keskusvankila valmistui reilusti radan valmistumisen jälkeen. Kalliomäessä on osittain tiilirakenteinen pysäkkirakennus, joka on ainut tiilirakenteinen asemarakennus tällä rataosuudella. Pysäkkirakennuksessa olivat matkatavaratila, odotustila sekä asemamiehen toimisto ja lipunmyynti. Asemamiehen toimistosta on lippuluukku odotustilaan. Jokaiseen osaan asemasta on oma sisäänkäynti ja matkatavaratilaan myös leveät tavaraovet tavarankäsittelyn helpottamiseksi. Lämmitys tapahtui pönttöuuneilla. Matkatavaratila ei ollut lämmintä tilaa. Rakennus on varastokäytössä
Nikolai Zabolotski
Nikolai Aleksejevitš Zabolotski (24. huhtikuuta 1903 – 1958) oli neuvostoliittolainen runoilija. Suppeahko tuotanto käsittää vain muutaman oman runokokoelman sekä klassikkojen käännöksiä, muun muassa muinaisvenäläisen eepoksen Slovo o polku Igoreve (Kertomus Igorin sotaretkestä) nykyvenäjännös ja georgialaisen Šota Rustavelin Vitjaz v tigrovoi škure (Tiikerintaljainen urho) venäläinen runoasu.
Esikoiskokoelma Stolbtsy (Palstoja) ilmestyi vuonna 1929, koostuen suureksi osaksi eri kirjallisuuslehdissä julkaistuista runoista. 1200 kappaleen painoksesta suurin osa takavarikoitiin virallisen puoluekritiikin kielteisyyden johdosta. Teos sai kuitenkin opiskelijanuorisolta ja intelligentsijalta hyvän vastaanoton tehden Zabolotskista tunnetun ja arvostetun kirjailijan.
Vuonna 1937 julkaistu toinen runokokoelma Vtoraja kniga (Toinen kirja) johti "taistelevan idealistin" maineeseen ja runoilijan "katoamiseen". Zabolotski vietti leireillä yhteensä seitsemän vuotta, kunnes hänet rehabilitoitiin vuonna 1946. Seuraava runoteos Stihotvorenija (Runoja) ilmestyi 1948. Viimeinen Zabolotskin elinaikana julkaistu kokoelma ilmestyi vuonna 1957, sekin nimeltään Stihotvorenija.
Italia Marittima
Italia Marittima S.p.A. on italialainen laivaliikenneyhtiö, jota johtaa Evergreen Marine Corporation.
Yhtiö perustettiin nimellä Österreichischer Lloyd vuonna 1836 ja siitä tuli yksi maailman suurimmista laivaliikenneyhtiöistä, koska se hoiti vuoteen 1918 asti suurimman osan Itävalta-Unkarin merikuljetuksista ja merimatkustajista. Yhtiö hoiti säännöllisen liikenteen Triestesta Lähi-itään, Intiaan, Kiinaan, Kaukoitään, Brasiliaan, Yhdysvaltoihin ja Pohjois-Eurooppaan. Se oli myös ensimmäisiä, jotka alkoivat käyttää höyrylaivoja.
Yhtiön nimeksi tuli Lloyd Triestino vuonna 1919, kun Triestesta tuli osa Italiaa. Samaan aikaan yhtiötä myös järjesteltiin uudelleen, jotta se toipuisi ensimmäisen maailmansodan aikaisista menetyksistään. 1930-luvun loppuun mennessä Lloyd Triestino oli jälleen maailman johtavia kuljetusyrityksiä omistaen 85 laivan laivaston ja käyttäen 17 reittiä Aasiaan, Afrikkaan ja Australiaan. Yhtiö oli uudelleen toimintakyvytön toisen maailmansodan hävitysten vuoksi 1940-luvulla. Sodan aikana Lloyd Triestino menetti 68 laivaa ja 1 000 merimiestä. Lopulta laivasto oli pienentynyt vain viiden laivan kokoiseksi ja yhtiöllä oli edessään jälleen valtava uudelleenrakennusohjelma. Vuoteen 1956 mennessä yhtiön laivasto oli kasvanut 31 alukseen.
Lloyd Triestino aloitti kumppanuuden taiwanilaisen merenkulkualan jättiläisen Evergreen Marinen kanssa vuonna 1993. Menestyksekäs kumppanuus on kehittynyt vuosien varrella ja siihen on nyttemmin otettu mukaan myös Evergreenin brittiläinen yhtiö, Hatsu Marine Ltd., joka perustettiin vuonna 2000. Lloyd Triestinon nimi vaihtui virallisesti Italia Marittimaksi 1. maaliskuuta 2006.
Eyolf Mattsson
Eyolf Georg Mattsson (myös Mattsson-Ignaeus ja Igneus-Mattsson; 22. maaliskuuta 1897 Sauvo, Suomen suuriruhtinaskunta – 25. toukokuuta 1965 Krasnokamsk, Neuvostoliitto) oli suomenruotsalainen tekniikan opiskelija, joka Suomen sisällissodan jälkeen pakeni Venäjälle ja kohosi neuvostoarmeijassa kenraalimajuriksi.
Eyolf Mattsson syntyi varakkaaseen ahvenanmaalaisperheeseen. Hän saapui Helsinkiin vuonna 1915 aloittaakseen opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Suomen sisällissodan alkaessa Mattsson ryhtyi Suomen kansanvaltuuskunnan palvelukseen ja joutui keväällä 1918 pakenemaan Viipurin kautta Venäjälle. Mattsson kävi Pietarin kansainvälisen sotakoulun ja taisteli vuonna 1919 Itä-Karjalassa pataljoonankomentajana valkoisia vastaan. Käytyään puna-armeijan sota-akatemian Mattsson johti vuosina 1925–1928 Petroskoissa Karjalan jääkäripataljoonaa ja vuosina 1931–1935 Karjalan jääkäriprikaatia. Hänet ylennettiin prikaatinkomentajaksi vuonna 1935. Seuraavana vuonna Mattsonista tuli Frunzen sotilasakatemian yleisen taktiikan laitoksen johtaja.
Josif Stalinin puhdistusten aikana Mattsson vangittiin vuonna 1936 ja tuomittiin kuolemaan. Tuomio muutettiin kuitenkin 10 vuodeksi vankeutta, jonka jatkoksi tuli 5 vuoden sisäinen karkotus. Mattson selvisi työleireiltä hengissä, vaikka sairastuikin vankeusaikanaan tuberkuloosiin.
Vuonna 1957 Mattssonin maine palautettiin ja hän sai takaisin NKP:n jäsenkirjan ja everstin arvon. Vapauduttuaan Mattsson perheineen asettui Krasnokamskiin Uralille ja työskenteli siellä insinöörinä. Mattsson oli 1960-luvun alussa laajassa kirjeenvaihdossa Suomessa asuvien sukulaistensa kanssa ja olisi halunnut vierailla Suomessa, mutta molemminpuoliset viisumivaikeudet estivät matkan.
Mattson oli Erkki Kivalon isän serkku.
Montrealin kasvitieteellinen puutarha
Montrealin kasvitieteellinen puutarha () on suuri kasvitieteellinen puutarha, joka sijaitsee Montréalissa Kanadassa. Alue on kooltaa 750 000 m. Kasvitieteelliseen puutarhaan kuuluu 22 000 kasvilajia ja lajiketta, 10 kasvihuonetta ja 30. teemapuutarhaa.. Puutarhassa järjestetään koulutusta, säilytetään harvinaisia kasvilajeja sekä tehdään kasvitieteellistä tutkimusta.
Pormestari Camillien Houde perusti puutarhan vuonna 1931 munkki Marie-Victorinin kampanjoinnin jälkeen.
Kiinalainen puutarha on rakennettu perinteisten kiinalaisten ohjeiden mukaan. Siellä on monia kiemurtelevia polkuja, keinotekoinen vuori ja kiinalaiseen tyyliin tehtyjä rakennuksia, jotka sisältävät bonsaikokoelman. Montrealin kasvitieteellisen puutarhan kiinalainen puutarha on suurin kiinalainen puutarha Kiinan ulkopuolella.
Japanilaiseen puutarhaan on istutettu tyypillisiä japanilaisia kasveja. Alueella on japanilaistyylisiä rakennuksia ja kesän aikana siellä esitetään perinteinen japanilainen teeseremonia. Lisäksi esillä on kukkienasettelutaide Ikebana ja kamppailulaji Iaidō. japanilaiseen puutarhaan kuuluu myös laaja koikarppilammikko.
Kanadan alkuperäiskansojen puutarhassa on vaahteroita, koivuja sekä mäntyjä. Alueella on muutamia toteemipaaluja esittelemässä intiaanien taidetta ja rakennustapoja.
Vuoristopuutarhassa on kiemurtelevia polkuja kivikossa. Polkuja reunustavat pienikokoiset vuoristokasvit.
Muissa puutarhoissa on muun muassa myrkyllisiä kasveja, viljelykasvien alue sekä arboretum. Puutarha on myös monien eläinten pääasiassa oravien ja ankkojen asuinpaikka. Puutarhassa on myös harvinaisempia eläimiä kuten kilpikonnia ja haikaroita.
Puutarha on yksi kaupungin suosituimpia nähtävyyksiä.
Guy Stéphan
Guy Stéphan (s. 17. lokakuuta 1956 Ploumilliau, Côtes-d'Armor) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Heinäkuusta 2012 lähtien hän on toiminut Ranskan jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana.
Tylppäkuonokarhu
Tylppäkuonokarhu ("Arctodus spp.") oli suuri, kaikkiruokainen ja nykyään sukupuuttoon kuollut karhu, joka eli Pohjois-Amerikassa noin 1,8 miljoonaa –11 000 vuotta sitten.
Tylppäkuonokarhuja oli kahta lajia: "Arctodus pristinus" ja "Arctodus simus". Lajeista suurin oli "Arctodus simus", joka oli samalla suurin koskaan elänyt karhu. Seistessään neljällä jalalla se oli 180 cm korkea ja kahdella jalalla jopa 400 cm korkea. Painoa sillä oli toista tuhatta kiloa, eli enemmän kuin kodiakinkarhulla, joka on nykyisistä karhuista suurin. Se oli pääasiassa lihansyöjä.
Tylppäkuonokarhun lähin nykyinen sukulainen on silmälasikarhu; näiden suvut erkaantuivat toisistaan vasta noin viisi miljoonaa vuotta sitten. Tylppäkuonokarhun ruumiinrakenne muistuttaa kuitenkin enemmän Suomessakin tavattavaa ruskeakarhua.
Chryste Gaines
Chryste Gaines (s. 14. syyskuuta 1970 Lawton, Oklahoma) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Gaines sijoittui Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 60 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 7,12. Myöhemmin samana vuonna Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti MM-kultaa 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Atlantan olympialaisissa pikaviestissä. Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 hän karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,31. Samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 11,32 sekä oli mukana voittamassa MM-kultaa pikaviestissä. Vuonna 1998 hän juoksi GP-finaalissa 100 metrillä kuudenneksi ajalla 11,23.
Gaines karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 100 metrin välierissä. Pikaviestissä hän oli mukana kolmanneksi juosseessa joukkueessa. Kauden lopussa hän sijoittui GP-finaalissa 100 metrillä toiseksi ajalla 11,09. Seuraavana vuonna hän voitti Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä MM-pronssia ajalla 7,12 ja oli 100 metrillä viides Edmontonin MM-kisoissa ajalla 11,06. Vuonna 2002 hän voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden 60 metrillä ja oli GP-finaalissa 100 metrillä neljäs. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli mukana Yhdysvaltain pikaviestijoukkueessa, joka voitti kisoissa MM-hopeaa. Kauden lopussa hän voitti 100 metrillä ajalla 10,83.
Vuonna 2005 Gaines sai kahden vuoden kilpailukiellon yhteyksistään Balco-laboratorioon, vaikka ei ollut koskaan antanut positiivista dopingtestiä. Kilpailukielto merkittiin alkaneeksi 6. kesäkuuta 2005 ja samalla Gainesin tulokset aikavälillä 30. marraskuuta 2003 – 6. kesäkuuta 2005 hylättiin.
Gaines teki paluun kilparadoille vuonna 2008.
Emmaste
Emmaste () oli Virossa, Hiidenmaan saaren eteläosassa sijainnut kunta. Sen asukasluku oli 1 125 (1.1.2013), pinta-ala 197,49 neliökilometriä ja asukastiheys 5,7 asukasta neliökilometrillä. Kunnan keskus oli Emmasten kylä.
Hiidenmaan kunnat (Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa) yhdistettiin vuoden 2017 lokakuussa Hiidenmaan kunnaksi.
Emmaste, Haldi, Haldreka, Harju, Hindu, Härma, Jausa, Kabuna, Kaderna, Kitsa, Kurisu, Kuusiku, Kõmmusselja, Külaküla, Külama, Laartsa, Lassi, Leisu, Lepiku, Metsalauka, Metsapere, Muda, Mänspe, Nurste, Ole, Prassi, Prähnu, Pärna, Rannaküla, Reheselja, Riidaküla, Selja, Sepaste, Sinima, Sõru, Tilga, Tohvri, Tärkma, Ulja, Valgu, Vanamõisa, Viiri, Õngu.
Vuonna 2011 Emmasten kunnassa oli 1 102 asukasta, joista 1 089 (98,8 %) oli virolaisia, 3 (0,3 %) venäläisiä ja 9 (0,8 %) muita kansallisuuksia.
Amfilokhos
Amfilokhos () oli antiikin Kreikassa miehen etunimi.
Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy kolme eri hahmoa, jotka kantavat nimeä:
Isohevosantilooppi
Isohevosantilooppi ("Hippotragus equinus") on hevosantilooppeihin kuuluva eläin. Sen ruumis on 250–260 cm:n pituinen ja säkäkorkeus on 150–160 cm. Eläin painaa n. 260–300 kg ja sen hännän pituus on 50–70 cm.
Uros on kooltaan noin neljänneksen tai viidenneksen suurempi kuin naaras. Sen sarvet (50–70 cm) ovat käyrät ja oleellisesti lyhyemmät kuin mustahevosantiloopilla. Niskassa ja hartioissa on tumma harja, ja hieman vaatimattomampana se on myös kaulan alla.
Isohevosantilooppia tavataan myös Afrikassa Saharan eteläpuolisilla alueilla lukuun ottamatta Guineanlahden rannikon sademetsäaluetta ja suurinta osaa Etelä-Afrikasta. Länsi-Afrikassa laji on uhanalainen, muualla varsin harvinainen. Isohevosantiloopilla on vakaa kanta vain suojelualueilla.
Sen elinympäristöä ovat ruohikkoiset alueet, savanni ja suojaiset metsät lähellä sopivia juomapaikkoja.
Isohevosantilooppi elää yksikseen, pareittain tai pienissä, noin 25 eläimen laumoissa. Laumaa johtaa hallitseva uros.
Ravinnosta pääosa on ruohoa, jossakin määrin myös pensaiden lehtiä ja hedelmiä.
Naaralla kanto-aika kestää 9 kuukautta ja se saa yhden jälkeläisen. Naaraat hakeutuvat synnytyksen jälkeen omiin laumoihinsa.
Nelson Riddle
Nelson Smock Riddle, Jr. (1. kesäkuuta 1921 – 6. lokakuuta 1985) oli yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja sovittaja, jonka ura kesti 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Riddle tunnetaan kenties parhaiten 1950-luvun Capitol Recordsille tekemistään töistä, tyypillisesti jazzahtavista big band -tyylisistä sovituksista Frank Sinatran, Dean Martinin, Nat King Coleen, Judy Garlandin, Peggy Leen, Louis Priman ja Keely Smithin kaltaisille artisteille. Myöhemmin hänen palveluksiinsa turvautuivat Ella Fitzgerald, Shirley Bassey, Matt Monro, Linda Ronstadt ja monet muut.
Riddle teki myös paljon musiikkia 1960-luvun televisiosarjoihin, kuten "Valtatie 66" (Route 66) ja "Batman".
Ants Kaljurand
Ants Kaljurand eli ”Hirmus Ants” ("hirveä Ants") (20. lokakuuta 1917 Saarenmaa – 13. maaliskuuta 1951) oli virolainen toisen maailmansodan aikainen kommunismin vastainen vapaustaistelija eli metsäveli.
Köyhästä perheestä lähtöisin ollut Kaljurand työskenteli Pärnumaalla Soontaassa renkinä ennen maailmansodan syttymistä. Hän liittyi metsäveljiin ja oli kesällä 1941 iskemässä neuvostojoukkoja vastaan Lääne- ja Pärnumaalla. Natsi-Saksan miehityksen aikana hän toimi Viron Omakaitse-suojeluskuntajärjestössä ja oli mukana rintamalla 1942–1944. 1944 saksalaisten peräännyttyä hän jäi sotavangiksi Saarenmaalla, mutta pääsi pakenemaan vankileiriltä vielä saman vuoden joulukuussa ja jatkoi toimintaansa metsäveljissä.
Neuvostovallan aikaan Kaljurand toimi Endel Redlichin johdolla perustetun Relvastatud Võitluse Liit (”Aseellisen taistelun liitto”) -vastarintajärjestön paikallisjohtajana Soontagassa. Vasta vuoden 1949 juhannuksena NKVD sai Kaljurannan pidätettyä. Hänet teloitettiin 13. maaliskuuta 1951 yhdessä Arved Pildin ja Juhan Metsäären kanssa.