François Mitterrand
François Maurice Adrien Marie Mitterrand (; 26. lokakuuta 1916 Jarnac, Charente – 8. tammikuuta 1996 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja Ranskan presidentti vuoden 1981 toukokuusta vuoteen 1995. Hänet valittiin uudelleen 1988.
Mitterrandin vaimo Danielle Mitterrand oli vasemmistolainen aktiivi. Poikiensa Jean-Christophe ja Gilbert Mitterrandin lisäksi hänellä oli tytär Mazarine Pingeot Anne Pingeot’n kanssa.
Mitterrand syntyi Jarnacissa Charentessa. Nuoruudessaan hän oli konservatiivi ja katolinen. Hänen poliittinen uransa alkoi liittymisellä äärinationalistiseen Croix de Feu -ryhmään.
Mitterrandilla oli oikeus- ja valtiotieteellinen koulutus.
Mitterrand palveli Ranskan armeijassa toisessa maailmansodassa. Hän joutui sotavangiksi vuonna 1940, mutta pakeni 1941. Hän työskenteli Vichyn hallituksen alaisuudessa. Myöhemmin hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä pitäen samaan aikaan virkaa saksalaismyönteisessä hallituksessa. Toisen maailmansodan jälkeen Mitterrand jatkoi poliittista uraansa liittyen keskustavasemmistolaiseen resistanssipuolueeseen, ja hänet valittiin kansalliskokoukseen edustamaan Nièvren departementtia vuonna 1946. Hänellä oli useita vastuutoimia, ja hän oli useita kertoja ministerinä Ranskan neljännen tasavallan aikana, mutta erosi 1957 Ranskan Algerian-politiikan vuoksi.
Ranskan viidennen tasavallan aikana Mitterrand oli ehdokkaana presidentinvaaleissa Charles de Gaullea vastaan 1965, mutta hävisi. Hän toimi vasemmistopuolueiden liiton (koalitio sosialistien ja liberaalien välillä) puheenjohtajana vuodesta 1965 vuoteen 1968, mutta liittyi Ranskan sosialistipuolueeseen (PS), jossa hän nousi puoluejohtajaksi 1971, Epinayn kongressin jälkeen. Hän oli jälleen ehdolla presidentiksi 1974 Valéry Giscard d’Estaingia vastaan, mutta hävisi jälleen, tosin varsin niukasti. Lopulta 1981 Mitterrandista tuli ensimmäinen Viidennen tasavallan sosialistipresidentti, kun hän voitti selvästi kilpailijansa Giscard d’Estaingin. Yksi hänen ensimmäisistä toimenpiteistään oli kuolemanrangaistuksen poistaminen.
Maan sisäisessä politiikassa Mitterrandin toimia varjostivat sarja talouskriisejä ja konservatiiviset parlamentit (1986–1988 ja 1993–1995), niin kutsutut "cohabitationin" () ajat, jolloin pääministeri ja presidentti edustivat eri puolueita. Pääministerinä toimi ensimmäisen "cohabitationin" aikana Jacques Chirac ja toisen Édouard Balladur. Mitterrand ja Chirac ratkaisivat mahdolliset ongelmat sopimalla työnjaosta, jonka mukaan presidentti keskittyi ulko- ja pääministeri sisäpolitiikkaan.
Mitterrandin presidenttikausien pääasialliset saavutukset olivat kansainvälisiä, erityisesti Euroopan talousyhteisössä. Mitterrand tuki EY:n laajentumista Espanjaan ja Portugaliin, jotka liittyivät tammikuussa 1986. Helmikuussa 1986 hän tuki Euroopan yhtenäisasiakirjan voimaantuloa. Mitterrand tuli toimeen Helmut Kohlin kanssa, mikä paransi huomattavasti ranskalais–saksalaisia suhteita. Yhdessä he auttoivat synnyttämään Maastrichtin sopimuksen, joka allekirjoitettiin 7. helmikuuta 1992.
Mitterrandin viimeinen presidenttikausi päättyi toukokuussa 1995. Hänen seuraajakseen valittiin Jacques Chirac.Mitterrand kuoli syöpään tammikuussa 1996. Eturauhassyövästä kärsinyt presidentti tiesi kuolemansa olevan lähellä ja järjesti elämänsä viimeisen juhla-aterian 31. joulukuuta 1995. Ateriaan kuului Ranskassa suurena herkkuna pidettyä, mutta ruuanvalmistuksessa laitonta peltosirkkua. Sirkku oli viimeinen ruokalaji, jonka hän söi ennen kuin kuoli viikkoa myöhemmin. Mitterrand haudattiin 11. tammikuuta 1996 synnyinkaupunkiinsa Jarnaciin.
Kuolemaa seurasi kohu, kun hänen entinen lääkärinsä Claude Gubler paljasti kirjassaan "Le Grand Secret" (”suuri salaisuus”), että Mitterrandista kirjoitettuja terveysraportteja oli vääristelty marraskuusta 1981