hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jacques Offenbach
Jacques Offenbach (20. kesäkuuta 1819 Köln – 5. lokakuuta 1880 Pariisi) oli Saksassa syntynyt ja Ranskassa uransa tehnyt säveltäjä ja sellisti. Offenbachin kuuluisin sävellys lienee "Can-can" operetista "Orfeus Manalassa".
14-vuotiaana Offenbach muutti Pariisiin opiskelemaan sellon soittoa. Siellä hänestä tuli myöhemmin Opéra-Comiquen orkesterin sellisti. Vuonna 1844 Offenbach meni naimisiin Herminie de Alcainin kanssa. Vuonna 1850 hänestä tuli Theatre Françaisin kapellimestari.
Offenbachin tuotantoon kuuluu 102 näyttämöteosta, muiden muassa ooppera "Hoffmannin kertomukset", jonka soitinnusta täydensi Offenbachin kuoleman jälkeen Ernest Guiraud, sekä parodisia operetteja, esim. "Orfeus manalassa", "Kaunis Helena" ja "Pariisilaiselämää". Offenbach teki yhteistyötä H. Meilhachin ja L. Halévyn kanssa.
Ruuhka-Suomi
Ruuhka-Suomi on epämääräinen käsite, jolla voidaan tarkoittaa useaa aluetta eteläisessä Suomessa.
Jos Ruuhka-Suomella tarkoitetaan pääkaupunkiseutua, siihen kuuluvat luonnollisesti Helsinki, Espoo, Kauniainen sekä Vantaa. Näiden lisäksi mukaan voidaan laskea lukuisia lähikuntia ja piirtää noin 100 kilometrin vyöhyke Helsingin keskustasta joka suuntaan. Tälle alueelle mahtuu myös Helsingin läheisyyden takia kasvavia pienempiä keskuksia, kuten Lohja, Hämeenlinna, Lahti sekä Porvoo, joista moottoritiet ja rautatiet vievät suuria ihmisvirtoja Helsinkiin joka päivä. Oma lukunsa ovat pääkaupunkiseudun kehyskunnat, kuten Tuusula ja Kerava, joista tapahtuva erittäin suuri pendelöinti pääkaupunkiin tulee vielä näiden kauempana olevien keskuksien pendelöinnin päälle.
Ruuhka-Suomi voi tarkoittaa kolmen suurimman kaupunkiseudun, Helsingin, Tampereen ja Turun seudun muodostamaa kolmiota.
Kolmella kaupunkiseudulla ja kolmion sisällä olevissa seutukeskuksissa (muun muassa Hämeenlinna, Lohja, Salo, Riihimäki) asuu yhteensä noin kaksi miljoonaa ihmistä, eli 40 prosenttia suomalaisista. Ruuhka-Suomi on taloudellisesti maan merkittävin keskittymä, ja alueella sijaitsee suuri osa työpaikoista. Helsingin ja Tampereen välinen alue on ainutlaatuinen Suomen oloissa, sillä kahden kaupungin välillä on Suomen pääradan linjausta mukaileva nauhakaupunki, ja nämä kaksi kaupunkiseutua ja nauhakaupunki ovat ennusteiden mukaan tulevaisuudessa tärkein väestönkasvualue. Radan varren kunnat kaavoittavat uutta asutusta tukeutumaan ympäristöystävälliseen rautatiehen.
Kari Vepsä
Kari Kalevi Vepsäläinen (s. 31. maaliskuuta 1952 Suonenjoki) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan yleisesti taiteilijanimellään Kari Vepsä. Hän aloitti muusikonuransa 1960-luvun lopussa, mutta varsinainen läpimurto tapahtui vuonna 1996, jolloin hän voitti Syksyn Sävel -kilpailun kappaleella "Onnenmaa". Entinen kansanedustaja Osmo Vepsäläinen oli Karin setä.
1980-luvulla Kari julkaisi kasettiääniteitä omalla Minimusic-levymerkillä.
Kari Vepsä tunnetaan myös hevosten koulutustaidoistaan, ja hän kiertää ympäri Suomea pitämässä hevosten käsittelykursseja. Näillä kursseilla yleisö saa seurata Karille ennalta tuntemattomien ns. ongelmahevosten koulutusta. Karin omistama kilpa- ja valmennustalli KV-Stable on tunnettu lännenratsastuksesta. Kari Vepsällä on lännenratsastuksen reiningissä SM-hopeaa 2007 ja SM-pronssia 2010 ja 2011. Vuonna 2013 hän voitti itse kasvattamallaan KV-Stormlost Charleylla quarter-hevosten Suomen-mestaruuden reiningissä. Hän on edustanut Suomea myös ulkomailla reiningissä muun muassa Ruotsissa, Saksassa ja vuoden 2014 ratsastuksen maailmanmestaruuskilpailussa Ranskan Caenissa.
Vepsä asuu vaimonsa Maijan kanssa Karkkilassa. Avioliitto solmittiin vuonna 2004 Karibianmerellä. Vepsällä todettiin vuonna 2011 eturauhasen syöpä, joka leikattiin onnistuneesti.
Vierivät Kivet (2018)
Luettelo Yhdysvaltain laivaston saattuetukialuksista
Tämä on luettelo Yhdysvaltain laivaston saattuetukialuksista. Listassa on lisäksi Yhdysvalloissa rakennetut ja Britannian Kuninkaalliselle laivastolle lainatut alukset.
"Archer-luokka"
"Bogue-luokka"
"Sangamon-luokka""Archer-luokka"
"Ruler-luokka"
"Casablanca-luokka"
"Commencement Bay -luokka"
Janne Tulkki
Janne Tulkki (s. 18. kesäkuuta 1975 Orivesi) on suomalaisen musiikkiviihteen monitoimija. Kauniin bassobaritonin omaava laulaja ja lauluntekijä soittaa myös tenorisaksofonia, pianoa, klarinettia sekä kitaraa. Vuonna 1999 ensimmäisen albuminsa julkaissut Tulkki tunnetaan myös Syksyn Sävel -kilpailun voittajana vuonna 2001. Hän voitti kilpailun kappaleellaan "Yksinäinen pitkä tie".
Hän teki läpimurtonsa vuonna 1999 kappaleella "Sinisen taivaan sateenkaari". Hänen suuria hittejään ovat myös "Tulvii Pohjanmaa", "Yksinäinen pitkä tie", "Tulinen sydän", "Sisältä kultaa" ja "Kulkurin kuu".
Janne Tulkki Fan Club perustettiin vuoden 1999 alussa. Hänet valittiin vuoden solistiksi 1999 ja vuonna 2000 hän sai vuoden 1999 miesartistitulokkaan Emman.
Tulkin ensimmäinen albumi "Janne Tulkki" on myynyt tuplaplatinaa, lisäksi hänen kolme muuta levyään on myynyt kultalevyn verran. Viimeisin albumi "Toiset on luotuja kulkemaan" ilmestyi kesällä 2012.
Konserttisaleissa Janne Tulkki on vieraillut vuonna 2000 "Sisältä kultaa" -kiertueen ja vuonna 2003 "Janne Tulkki Valkokankaalla" -show'n merkeissä. Seuraava konserttikiertue "Elämää Tulkiten" oli syksyllä 2008 Tulkin 10-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Kesän 2012 Janne Tulkki sekä orkesteri Tulinen sydän viettivät kiertäen eri kaupunkien kesäteattereita Tapio Rautavaaran musiikin merkeissä.
Uusi single "Miehet mustissaan" ilmestyi 28. helmikuuta 2017.
Tulkki asuu vuonna 2017 tapaamansa Talent Suomi -ohjelmasta tunnetun Anna Orkolan kanssa ja heidän on määrä saada lapsi kesällä 2019. Hänellä on aiemmista liitoista poika ja tytär. Tulkki on ollut naimisissa kolmesti ennen nykyistä suhdettaan. Hän on aiemmin kärsinyt pahoista taloudellisista ongelmista ja myös alkoholiongelmista.
Isaac Albéniz
Isaac Manuel Francisco Albéniz y Pascual (29. toukokuuta 1860 – 18. toukokuuta 1909) oli espanjalainen pianisti ja säveltäjä. Hänen pianomusiikissaan on vaikutteita muun muassa espanjalaisesta kansanmusiikista.
Albéniz syntyi Camprodonissa, Kataloniassa ja esiintyi ensimmäistä kertaa nelivuotiaana. Hän opiskeli muun muassa Madridissa, Leipzigissä ja Brysselissä.
Vuonna 1883 Albéniz tapasi säveltäjä Felipe Pedrellin, joka inspiroi häntä säveltämään espanjalaisesta kansanmusiikista vaikutteita saanutta musiikkia, kuten "Suite Españolan". Francisco Tárrega sovitti myöhemmin sen viidennen osan ("Asturias") kitaralle.
1890-luvulla Albéniz asui Lontoossa ja Pariisissa. Vuonna 1900 hänellä todettiin munuaistauti, johon hän kuoli 48-vuotiaana vuonna 1909.
Martin Agricola
Martin Agricola (6. tammikuuta 1486, Ala-Sleesia – 10. kesäkuuta 1556, Magdeburg) oli saksalainen säveltäjä ja musiikkiteoreetikko. Hänen oikea saksalainen nimensä oli Sohr tai Sore. Vuodesta 1524 kuolemaansa saakka Agricola asui Magdeburgissa, jossa hän toimi opettajana. Vuonna 1529 hän kirjoitti soittimista kertoneen kirjan "Musica instrumentalis deudsch". Hänen kirjoittamistaa kirjoista on saatu arvokasta tietoa sen ajan sottimista, niiden sormituksista, virityksistä ja tekniikasta. Hän käänsi latinan kielisiä lauluja ja musiikkitermejä saksaksi.
Muiden töidensä lisäksi Agricola sävelsi ensimmäisenä neliosaisen Martti Lutherin koraalin "Ein' feste Burg" (Jumala ompi linnamme).
Martin Agricolan julkaisi ainakin nämä kirjat:
Antonio Meucci
Antonio Santi Giuseppe Meucci (13. huhtikuuta 1808 – 18. lokakuuta 1889) oli amerikanitalialainen keksijä, jota on väitetty puhelimen keksijäksi. Hän kehitteli puhelintekniikkaa jo ennen Alexander Graham Belliä.
Meucci syntyi ja vietti nuoruutensa San Fredianossa Firenzen lähellä, jossa hän opiskeli mekaniikkaa Firenzen Akatemiassa. Hän lähti lokakuussa 1835 vaimoineen Kuubaan, josta he muuttivat 1850 New Yorkiin, Yhdysvaltoihin, missä Meucci asui loppuelämänsä. Ensimmäisen puhelimensa Meucci rakensi vuonna 1854, pitääkseen yhteyttä liikuntakyvyttömään vaimoonsa alakerran verstaalta. Taloudellisen tilanteensa vuoksi hänellä ei ollut kuitenkaan varaa hankkia patenttia uudelle keksinnölleen, vaan hän myi sen oikeudet muille tahoille.
11. kesäkuuta 2002 Yhdysvaltain edustajainhuone hyväksyi julkilausuman, jonka mukaan Meuccin merkitys puhelimen kehittämisessä tulisi tunnustaa.
Vaasan senaatti
Vaasan senaatti oli Suomen sisällissodan aikana Vaasassa toiminut Suomen hallitus, Suomen senaatti, 29. tammikuuta – 3. toukokuuta 1918, jolloin Vaasa oli siis käytännössä valkoisten pääkaupunki. Virallisen toimintansa Vaasassa senaatti aloitti helmikuun alussa 1918.
Vaasan senaatti muodostui niistä Svinhufvudin senaatin jäsenistä, jotka oli tammikuun 1918 lopussa lähetetty varmuuden vuoksi Vaasaan, sillä vallankumouksellisten punakaartien arveltiin suunnittelevan vallan ottamista. Pohjanmaan arveltiin tuolloin olevan tukevimmin hallituksen joukkojen eli suojeluskuntien hallussa, mikä osoittautuikin oikeaksi arvioksi. Vaasan senaatin muodostivat aluksi Juhani Arajärvi, Alexander Frey, E. Y. Pehkonen ja Heikki Renvall. Sisällissodan alettua Helsinkiin jääneet senaattorit joutuivat piiloutumaan. P. E. Svinhufvud ja Jalmar Castrén onnistuivat myöhemmin pakenemaan punaisesta Helsingistä kaapatulla jäänmurtaja Tarmolla ja matkustivat Vaasaan kiertotietä Viron, Saksan ja Ruotsin kautta. Heidän liityttyään Vaasan senaattiin se käsitti enimmillään kuusi senaattoria.
Senaatin istuntosali oli Vaasan kaupungintalossa ja kiitokseksi tästä senaatti myönsi toukokuun alussa 1918 kaupungille augmentin eli oikeuden liittää kunnialisäyksenä Vaasan vaakunaan Vapaudenristin suurristin miekkojen kera.
Kun Saksan Itämeren-divisioona oli vallannut Helsingin kansanvaltuuskunnalta 13. huhtikuuta, Helsinkiin jääneet neljä senaattoria muodostivat oman ”Helsingin senaatin”, jota johti aluksi Kyösti Kallio ja myöhemmin viidenneksi liittynyt E. N. Setälä. Kaksi senaattia toimivat muutaman viikon ajan rinnakkain, sillä Vaasan ja Helsingin väliset suorat kulkuyhteydet olivat vielä punaisten hallussa. Liikenneyhteyden avauduttua ensin Castrén ja sitten Frey lähetettiin huhtikuun lopussa Helsinkiin. Koko Vaasan senaatti matkusti Helsinkiin 4. toukokuuta ja senaatti yhdistyi jälleen.
Isonauraja
Isonauraja ("Dacelo novaeguineae") on Oseaniassa esiintyvä kuningaskalastajien heimoon kuuluva lintu. Isonaurajaryhmä kuuluttaa kovalla äänellään reviirinsä, ja lintujen hillitön käkätys sai Euroopasta saapuneet uudisasukkaat pois tolaltaan. He antoivatkin isonaurajalle oitis nimen "laughing jackass" ("naurava pölvästi").Isonauraja elää Australiassa koko itärannikolla aina Cape Yorkin niemimaalta Cape Otwayhin saakka sekä paikoin Lounais-Australiassa. Sitä tavataan myös Tasmaniassa länsisaarineen, sekä Uuden-Seelannin pohjoissaarella.
Eukalyptusmetsät ja asutut alueet.
Sukukypsä 1-vuotiaana, mutta ensipesintä vasta vuosien kuluttua. Emo munii 1-5 munaa, joita haudotaan 24-29 vrk.
Hyönteiset kastemadot, hämähäkit, äyriäiset, kalat, sammakot, liskot ja käärmeet.
Isonaurajalla on merkittävä osa Australian aboriginaalien myyteissä. Erään tarun mukaan jumalat antoivat yön ja päivän luotuaan lajille aamun valvojan roolin. Isonaurajan tehtävänä oli herättää ihmiset ja eläimet kuuluvalla rämeällä äänellään.
Ari Hjelm
Ari-Juhani ”Zico” Hjelm (s. 24. helmikuuta 1962 Tampere) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hänen poikansa Jonne Hjelm on myös jalkapalloilija.
Ari Hjelm on alkujaan Raholan Pyrkivän kasvatti, mutta siirtyi Ilvekseen jo nuorena. Hjelm debytoi pääsarjassa 26.4.1981 ottelussa Ilves-Mikkelin Pallo-Kissat ja reilu kuukausi myöhemmin hän onnistui maalinteossa Ilveksen voittaessa Mikkelin Palloilijat maalein 0–7. Hjelm jatkoi hyvää tahtia ja teki ensimmäisellä kaudellaan peräti 12 maalia. Maalinteko ei ollut jatkossakaan ongelma, Hjelmin ollessa kahdeksan kertaa Ilveksen kovin maalintekijä, täten hän sai lempinimen ”Zico” Brasilian maajoukkueen tähtipelaajan mukaan. Kaudella 1987 Hjelm oli Mestaruussarjan paras maalintekijä, jolloin Urheilutoimittajat ja Palloliitto palkitsi hänet vuoden pelaajana. Ari Hjelm voitti Ilvespaidassa kaiken kaikkiaan Suomen mestaruuden 1983, pronssia 1984, hopeaa 1985 ja Suomen Cupin mestaruuden 1990. Lisäksi hän toimi joukkueen kapteenina kaudet 1988, 1991 ja 1994.
Aktiiviuransa aikana Hjelm pelasi myös Saksassa Stuttgarter Kickersissä Bundesliigaa kaudella 1988–1989 sekä 2. Bundesliigaa kautta myöhemmin. Hän edusti Saksassa myös FC St. Paulin joukkuetta, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, vuosina 1992–1994. Suomessa Hjelm edusti Ilveksen lisäksi Helsingin Jalkapalloklubia kaksi viimeistä kauttaan pelaajana, missä hän saavutti vielä SM-pronssin.
Maajoukkueessa Hjelm loi mittavan uran pelaten kaikkiaan sata maaottelua ja tehden 20 maaottelumaalia. Hjelmin ensimmäinen edustus A-maajoukkueen paidassa tapahtui 16. maaliskuuta 1983 Itä-Saksaa vastaan ja hän tekikin heti debyyttiottelussaan maalin. Hjelm on Suomen maajoukkueen kunniakapteeni.
Ari Hjelm lopetti peliuransa 288 pääsarjaottelun ja 15 liigakauden jälkeen ja ryhtyi FC Ilveksen manageriksi kaudeksi 1997. Hjelm otti FC Ilveksen valmennusvastuun kesken kauden päävalmentaja Arto Uimosen väistyttyä sivuun. Ari Hjelm valmennusura jatkui vuosina 1999–2000 Tampere Unitedin kakkosvalmentajana. Vuonna 2001 hän otti haltuunsa Unitedin päävalmentajan paikan johdattaen seuran yllättäen sen ensimmäiseen mestaruuteen. Toisen mestaruuden United voitti Hjelmin komennossa vuonna 2006 ja kolmannen 2007. Kumpanakin mestaruusvuonna Hjelm valittiin vuoden jalkapallovalmentajaksi Suomessa.
Syyskuussa 2010 Hjelm kertoi jättävänsä TamUn kauden jälkeen.
Soijakastike
Soijakastike on tumma maustekastike, joka valmistetaan soijapavuista, paahdetusta vehnästä, hiivasta, suolasta ja vedestä käymisen avulla. Riisissä viljellyt hiiva- ja homesienet saavat käymisen aikaan. Käymisen ja kypsymisen jälkeen seoksesta puserretaan mehu pois, ja se keitetään kokoon. Sakeus vaihtelee. Tunnettuja kastikkeita ovat japanilaiset tummanruskeat ja kiinalaiset mustanruskeat soijakastikkeet.
Perinteisesti soijakastiketta on käytetty japanilaisessa, kiinalaisessa ja kaakkoisaasialaisessa keittiössä, ja nykyisin sen käyttö on yleistä länsimaissakin. Soijakastiketta vähäsuolaisempi soijatuotevaihtoehto on tamari.
Soijaa käytetään erityisesti itämaisten ruokien kastikkeena, esimerkiksi sushi kastetaan soijaan ennen nauttimista. Soijakastikkeessa on umamin maku.
Pikkukorppikotka
Pikkukorppikotka ("Neophron percnopterus") on haukkoihin ("Accipitridae") kuuluva lintu, joka on sukunsa Neophron ainut laji. Kaatopaikoilla syötävää etsivä pikkukorppikotka on tavallinen näky etelän maiden asutuskeskusten liepeillä.
Pikkukorppikotkakanta on vähentynyt huomattavan nopeasti. Intiassa diklofenaakkimyrkytys on pienentänyt populaatioita merkittävästi ja Euroopassa lajin kannasta on hävinnyt yli puolet viimeisen kolmen sukupolven aikana. Maailman populaatio on kooltaan 30 000–40 000 lisääntymisikäistä yksilöä. Pikkukorppikotka luokitellaankin nykyään erittäin uhanalaiseksi.
Pikkukorppikotkan ruumis on pääosin valkea, mutta siipisulat ovat mustat. Solakkaa päätä reunustaa tuuhea höyhenröyhelö. Naama on keltainen ja höyhenetön ja nokka on keltainen, mutta tummakärkinen. Jalat pitkät, harmaanvalkeat, ruusunpunaiset tai vaaleankeltaiset. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Laji elää Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä, Keski-Aasiassa ja Intiassa sekä Afrikassa Sahelin alueella ja paikoin mantereen pohjoisosissa. Suomessa pikkukorppikotka on tavattu toistaiseksi seitsemän kertaa.
Vuoristoalueet, rannat, kalliot, aavikoiden reunamat, ruohomaat ja asutut seudut.
Sukukypsä 4–5 vuoden iässä. Risuista rakennettu pesä on kalliojyrkänteellä tai ulkonemalla, joskus rakennuksessa tai puussa. Naaras munii tavallisesti 2 munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä 42 päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka ovat lentokykyisiä 70–90 päivän ikäisinä.
Haaskat, pienet eläimet, linnunmunat, hyönteiset ja eloperäinen jäte.
Kiljumerikotka
Kiljumerikotka ("Haliaeetus vocifer") on Afrikassa elävä petolintu. Kiljumerikotkan lempinimi on "Afrikan ääni", koska sillä on tapana heilauttaa päänsä taaksepäin ja kiljahtaa äänekkäästi.
Muuten ruskealla kiljumerikotkalla on valkoinen pää, rinta ja pyrstö. Nokan tyvi on väriltään keltainen, mutta nokan kärki on musta.
Kiljumerikotkan ruumiin pituus on keskimäärin 63–77 cm ja siipienväli 190–240 cm. Koiraat ovat naaraita pienikokoisempia, sillä koiraan paino on noin 1,9–2,5 kg, kun taas naaras painaa 3,2–3,6 kg.
Saharan eteläpuolinen Afrikka, Senegalista ja Etiopiasta etelään. Se on tavattu satunnaisesti Egyptissä. Lajin elinympäristön ala on 17 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 100 000–1 000 000 yksilöä.
Rannikkoseudut, joet, tekojärvet, joenvarsimetsät, suot ja mangrovealueet.
Pesä on järeässä puussa ja se on rakennettu oksista ja risuista. Pesä voi olla käytössä useita vuosia. Naaras munii 1-3 munaa, joita haudotaan 42-45 vrk. Naaras hoitaa haudonnan lähes kokonaan yksin. Poikaset ovat lentokykyisiä 10–11 viikon ikäisinä.
Lähinnä kalat, mutta myös haaskat, nisäkkäät ja vesilinnut. Kiljumerikotkat jahtaavat myös muita lintuja ilmassa ryöstääkseen niiden saaliit.
Havaijinenglanti
Havaijinenglanti on Havaijilla puhuttava englannin kielen murre, joka on havaijin ohella Havaijin osavaltion virallinen kieli. Havaijinenglanti on eri asia kuin Havaijin pidginenglanti.
Havaijinenglannilla on kirjakieli ja sitä käytetään havaijilaisissa aikakaus- ja sanomalehdissä.
Preeriapöllö
Preeriapöllö ("Athene cunicularia") on pienikokoinen Meksikossa ja Keski-Amerikassa esiintyvä pöllölintu.
Pituus 19–25 cm, siipiväli 51–61 cm, paino 120–250 g.
Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikka, lukuun ottamatta Alaskaa ja Pohjois-Kanadaa.
Aavikot ja puoliaavikot, preeriat, tasangot, ruohomaat, pellot, laitumet ja asutut seudut.
Sukukypsä noin 1-vuotiaana. Emo munii 6–11 munaa, joita se hautoo 28–20 vrk.
Lähinnä selkärangattomat eläimet, myös pikkunisäkkäät, sammakkoeläimet ja matelijat.
Silmäripset
Silmäripset ovat silmäluomien reunoissa kasvavat karvarivistöt. Silmäripset kasvavat sekä yläluomessa että alaluomessa ja niitä kutsutaan ylä- ja alaripsiksi. Yläripset ovat pidemmät kuin alaripset. Silmäripsien tehtävänä on suojata silmiä ja vähentää silmien kuivumista.
Silmäripset on monilla nisäkkäillä kuten ihmisellä sekä joillain linnuilla kuten strutsilla, mutta ei matelijoilla. Ripset kasvavat yleensä koko eliniän. Ihmisten ripsiä meikataan ja pidennetään keinotekoisesti. Eräät sairaudet voivat aiheuttaa ongelmia ripsien kasvulle.
Silmäripsien avulla voi havaita silmän lähelle joutuneet roskat, hyönteiset ja muut haitalliset asiat, jotta silmät voi nopeasti suojata sulkemalla ne. Silmäripset estävät myös silmiä kuivumasta vähentämällä ilmavirtaa silmän ympärillä ja estämällä haihtumista. Ihmisen ja muiden nisäkkäiden silmäripset ovat siitä syystä pituudeltaan tarkalleen 1/3 silmän leveydestä – sitä pitemmät tai lyhyemmät ripset eivät ole yhtä tehokkaita ilmavirran pienentämisessä ja pölyn torjumisessa.
Ihmisen silmäripsen elinkaaressa on kolme vaihetta, kuten muillakin karvoilla, mutta sen kasvukausi on suhteellisen lyhyt. Uusi ripsi kasvaa karvatupesta aluksi 30–45 päivän ajan. Sen jälkeen sen kasvu loppuu 2–3 viikon välivaiheen aikana. Ripsi pysyy tiukasti kiinni vielä noin 100 päivän ajan ennen löystymistä ja putoamista. Sen jälkeen sen tilalle kasvaa uusi ripsi. Silmäripsiä kasvattava solukko ei reagoi useimpiin mieshormoneihin eikä näin olen puberteetti-iällä ole vaikutusta ripsien kasvuun eikä väriin.
Luomenreunan tulehdus eli blefariitti saattaa aiheuttaa silmäripsien putoamista ja kasvun heikkenemistä. Sairaus liittyy usein atopiataipumukseen. Monet vakavat infektiotaudit, sisäerityshäiriöt, pahanlaatuiset kasvaimet, vammat ja myrkytykset sekä psykiatriset häiriöt ovat mahdollisia syitä sekä silmäripsien että kulmakarvojen täydelliseen puuttumiseen eli "madaroosiin".
Silmäripsiä voidaan tummentaa ja tuuhentaa kauneudenhoitotuotteilla kuten ripsivärillä, ja niitä voidaan käsitellä kestovärjäyksellä tai ripsentaivuttimella. Pientä ripsiharjaa käytetään ripsivärin levittämiseen tasaisesti ja ripsien pitämiseksi erossa toisistaan. Toisinaan käytetään myös tekoripsiä, jotka liimataan omien ripsien tyveen. Tekoripsiä käytettiin Englannin yläluokan keskuudessa jo 1860-luvulla.
Rosvohaukka
Rosvohaukka ("Polyboroides typus") on afrikkalainen petolintu.
Höyhenpeite on yleiskuvaltaan harmaa. Alapuoli mustan ja valkean juovikas. Naama on keltainen ja höyhenetön ja jalat ovat pitkät ja keltaiset. Siivet ovat leveät ja harmaat, isojen mustien täplien kirjavoimat.
Pituus 65-100 cm Siipiväli 160 cm Paino 555-950 g
Saharan eteläpuolinen Afrikka.
Trooppisten metsien reunamat ja puustoiset savannit.
Emo munii 1-3 munaa, joita haudotaan 5 viikkoa.
Pienet nisäkkäät, liskot, linnut ja öljypalmun pähkinät. Nimensä mukaisesti se ryövää kutojien ja pääskyjen pesistä poikasia.
Tuomari Nurmio ja Köyhien ystävät
Tuomari Nurmio ja Köyhien Ystävät oli suomalainen rock-yhtye, joka toimi 1970-luvun lopussa. Yhtyeen hajoamisen jälkeen sen jäsenet Tuomari Nurmiota lukuun ottamatta perustivat Agents-yhtyeen, joka toimii yhä.
Tuomari Nurmio julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 1979 Orpojen tuki -studioryhmän kanssa. Hän saavutti kappaleensa "Valo Yössä" avulla julkisuutta ja etsi nyt itselleen yhtyettä. Dave Lindholm kuuli tämän ja esitteli Nurmiolle silloisen roudarinsa Esa Pulliaisen, jonka tiesi taitavaksi kitaristiksi. Nurmio ja Pulliainen lyöttäytyivät yhteen. He löysivät rumpaliksi Takasen ja basistiksi Etholénin, jolloin bändi oli valmis ja sai nimekseen Köyhien Ystävät.
Yhtyeen ainoa studioalbumi, "Kohdusta Hautaan" julkaistiin vuonna 1979. Se koostuu pääosin Nurmion sävellyksistä tai suomennoksista. Albumi menestyi hyvin , ja sen jälkeen lähdettiin kiertämään Suomea. Pian yhtye hajosi kuitenkin musiikillisiin erimielisyyksiin. Nurmio etsi uudet soittajat ympärilleen ja perusti Viides kolonna -yhtyeen, joka edusti hänen uutta, kokeilevaa linjaansa. Loput jäsenet perustivat Pulliaisen johdolla Agents-rautalankayhtyeen.
Manglish
Manglish on Malesiassa puhuttava englannin kielen murre. Se on lähintä sukua Singaporen englannille singlishille. Käytännössä manglish ja singlish ovat toistensa kaltaiset ja suurimmat erot rajoittuvat slangisanoihin.
Niin manglishin sanastossa kuin kieliopissa on vaikutteita malaijin kielestä. Vaikutteita on myös muun muassa mandariinikiinasta, kantoninkiinasta ja tamilista.
Manglishissä on useita malaijista lainattuja partikkeleja, joita ei muissa englannin murteissa esiinny. Kuuluvin partikkeli on "lah", joka puhuttaessa liitetään lauseitten loppuun. Niitä käytetään myös manglishissä ainoastaan puhekielessä. Myös sanastossa on joitakin eroja. Puhujan aksenttiin vaikuttaa puhujan etninen tausta, joten käytännössä kielen ääntäminen ja käyttö vaihtelee sen mukaan onko puhuja kiinalainen, malaiji vai intialainen.
Malesian ainoa virallinen kieli on malaiji, mutta manglishia puhutaan laajalti. Erityisesti kiinalainen väestö käyttää englantia. Mediassa pyritään käyttämään brittienglantia.
Sanajärjestys voi usein poiketa muista englannin murteista. Esimerkiksi kiinan kielestä on omaksuttu tapa aloittaa lauseet lauseen puheenaiheella, riippumatta siitä, kuuluuko se sinne englannin kieliopin mukaan.
Käytetään lauseiden lopussa varmentamaan toteamusta (samoin kuin 'of course'), ja yleensä loppuu huutomerkkiin.
Käytetään lauseiden lopussa varmentamaan toteamusta, mutta pehmeämmin kuin lah.
Käytetään annettaessa jotain jollekulle.
Käytetään ilmaisemaan kysymystä, erityisesti epäilevällä sävyllä.
Ilmaistaan, että jokin asia on tapahtunut.
Käytetään lauseen lopussa kun kysymys on retorinen, toisin kuin 'meh'.
Käytetään myös ilmaisemaan, että kysymys on aito.
Lisäksi jotkut ihmiset käyttävät sitä viitatessa aiheeseen ennen sen esittelyä (varsinkin tehdäkseen kielteisen huomautuksen).
Ilmaisee jonkin selittämistä jollekulle.
Käytetään lauseen pehmentämiseen.
Käytetään korostamaan predikaattia.
Toisin kuin normaalissa englannissa, käytetään paljon huutomerkin kanssa ilmaisemaan yllätystä.
Recife
Recife on Pernambucon osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Kaupungin asukasluku oli 1 537 704 vuonna 2010. Kaupunki sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla. Kaupungin siluettia hallitsevat brasilialaiseen tapaan tornitalot.
Portugalilaiset perustivat Recifen vuonna 1537. Se oli alun perin Olindan kaupungin esikaupunkialue. Vanhaa hollantilaista rakennuskantaa on vielä nähtävissä vanhankaupungin alueelta. Saó Jósen kauppapaikka on etenkin paikallisten suosiossa.
Yksi kaupungin tärkeimmistä nähtävyyksistä on orjien aikoinaan Afrikasta tuoma ja istuttama yli 500-vuotias valtava apinanleipäpuu kuvernöörin palatsin puistossa.
Juha Jokinen (rumpali)
Juha Jokinen (s. 25. huhtikuuta 1971 Pori) on suomalainen rumpali. Jokisen yhtyeitä ovat olleet muun muassa Merkattu Maa, Dingo, Jano, Julkisivu, Haven ja Flying Slipper. Hän on musisoinut myös yhtyeissä Stresszone ja Boycott, jota luotsaa Tommi Läntinen. Nykyään Jokinen toimii melkoista suosiota osakseen saaneessa yhtyeessä nimeltä Remix.
Sami Välimäki
Sami Välimäki (s. 12. huhtikuuta 1971 Harjavalta) on suomalainen muusikko. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Dingo, Merkattu Maa, Nuoret Vihaiset Miehet ja Julkisivu. Parhaiten hänet tunnetaan Merkatun Maan kosketinsoittajana. Nykyinen yhtye on nimeltään Maya.
Kašubi
Kašubi on kašubien puhuma slaavilainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 50 000 ihmistä (2007) erityisesti Luoteis-Puolassa (Pommerissa).
Kašubia on aiemmin pidetty puolan murteena, huolimatta siitä että kašubia tuskin ymmärtää puolan pohjalta. Kašubiin on omaksuttu vaikutteita saksan kielestä. Nykyään useimmat tutkijat pitävät sitä omana kielenään ja se luetaan länsislaavilaisiin kieliin puolan, tšekin, slovakin ja sorbin sekä jo hävinneen polabin kielen kanssa. Yksi tunnettu kašubi on Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja Puolan entinen pääministeri Donald Tusk.
Kašubit
Kašubit (kašubiksi "Kaszëbi", puolaksi "Kaszubi") ovat Puolassa asuva etninen ryhmä. He kuuluvat slaavilaisiin kansoihin. Puolan vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 53 000 kašubia puhuu äidinkielenään kašubia, joka eri kielitieteilijöiden mukaan on joko oma kielensä tai puolan kielen murre. Tunnettuihin kašubeihin kuuluvat muun muassa historioitsija Gerard Labuda (s. 1916), Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja entinen Puolan pääministeri Donald Tusk ja arkkipiispa Henryk Muszyński. Kirjailija Günter Grassilla on kašubisukujuuria.
Kašubit polveutuvat slaaveista, jotka tulivat nykyisen Pommerin alueelle kansainvaellusaikana. Läntisimmät slaavit sulautuivat lopulta alueen saksalaisiin, mutta idemmässä he säilyttivät slaavilaisen identiteettinsä. Vaikka kašubista alkoi kehittyä puolasta eroava kieli ja alueen hallitsijat olivat saksankielisiä, säilyivät kirkkomenot kašubien asuttamilla alueilla puolankielisinä.
1800-luvulla kašubien keskuudessa alkoi muodostua voimakkaampi kansallinen identiteetti, missä tärkeänä vaikuttajana toimi Florian Ceynowa. Jotkin kašubit tosin vastustivat ajatusta kašubeista puolalaisista erillisenä kansana. 1900-luvun alussa Preussi aloitti "Kulturkampfin" eli kulttuuritaistelun katolista kirkkoa vastaan. Toimenpiteisiin kuului katolisten vähemmistöjen saksalaistaminen. Saksalaistaminen onnistuikin joillakin alueilla, mutta ei kovin laajalti. Natsi-Saksan aikana kašubit nähtiin puolalaistuneina saksalaisina, joissa oli potentiaalia saksalaistumiseen, toisin kuin puolalaisissa, joita pidettiin alempana kansana. Puolan kommunistisen hallituksen aikana virallinen hallinto suosi Puolan kansan yhtenäisyyttä ja kašubeja kansana vähäteltiin.
Vuodesta 2005 lähtien kašubin on voinut suorittaa maturana yliopistossa. Lisäksi vuodesta 2005 kašubi on ollut ainoana Puolassa puhuttuna kielenä virallisesti alueellinen vähemmistökieli. Muutamissa kylissä Kašubian alueella opetetaan kouluissa kašubia.
Vuonna 1858 joukko kašubeja muutti Kanadan Ontarioon ja perusti Wilno-nimisen siirtokunnan. Chicagon St. Josaphatin kaupunginosa on kašubilaisten siirtolaisten vuonna 1884 perustama. Wisconsinissa, Jones Islandissa, oli kašubien kalastajakylä vuoteen 1940 asti, jolloin heidät häädettiin, koska he eivät omistaneet asuttamaansa maata. Nykyisin paikalla on puisto nimeltä "Kaszube's Park".
Juha Jokinen
Juha Jokinen on seuraavien henkilöiden nimi:
Kaiken teoria
Kaiken teoria on teoreettisen fysiikan etsimä teoria, joka selittäisi ja yhdistäisi kaikki fysikaaliset ilmiöt. Teoria kattaisi kaikki neljä perusvuorovaikutusta eli gravitaation, sähkömagneettisen vuorovaikutuksen, vahvan vuorovaikutuksen ja heikon vuorovaikutuksen. Nämä on gravitaatiota lukuun ottamatta onnistuttu jossakin määrin yhdistämään standardimalliksi kutsuttavassa teoriassa.
Kaiken teoriaa on etsitty vuosikymmeniä. Albert Einstein oli ensimmäinen, joka otti elämäntehtäväkseen teorian kehittämisen. Hän piti suurimpana ongelmana yleisen suhteellisuusteorian ja sähkömagnetismin yhdistämistä. Nykyfysiikalle päänvaivaa tuottavat kvanttimekaniikan ja yleisen suhteellisuusteorian toisistaan poikkeavat selitykset maailmankaikkeudesta.
Kaikki fyysikot eivät edes pidä varmana, että perusteita yksittäiselle kaiken selittävälle teorialle ylipäänsä olisi olemassa.
Ehdokkaita kaiken teorian pohjaksi ovat muiden muassa supersäieteorian eri muunnelmat sekä ajatus, jonka mukaan kaikkeudessa on muitakin ulottuvuuksia kuin nykyään tunnetut kolme tilaulottuvuutta ja yksi aikaulottuvuus.
Porirock
Porirock on yleisnimitys porilaisten rockmuusikoiden tekemälle musiikille. Käsite yhdistetään varsinkin 1980-lukuun, jolloin porirock oli suosionsa huipulla. Silloisen porirockin menestykseen viitataan myös käsitteillä Pori-ilmiö ja porimania. Tunnetuimpia porirockin esittäjiä 1980-luvulla olivat Dingo, Mamba ja Yö, joiden toiminta on jatkunut myöhemminkin.
1990-luvulla uudet porirockyhtyeet eivät enää saaneet yhtä suurta mainetta. Tämän vaiheen yhtyeitä olivat esimerkiksi Kersantti Wessman, Merkattu Maa ja Nuoret Vihaiset Miehet.
Porirockin uusi aalto 2000-luvulla on musiikillisesti täysin erilaista kuin aikaisempi. 2000-luvun tunnetuimmat porilaisyhtyeet ovat keskittyneet kokeellisen ja usein instrumentaalisen musiikin esittämiseen. Tämän suuntauksen tunnetuimpia nimiä ovat Circle (aloittanut jo 1990-luvulla), Kuusumun Profeetta ja Magyar Posse.
Juha Jokinen (urheiluselostaja)
Juha Jokinen (s. 10. lokakuuta 1937 Nurmijärvi) on eläkkeellä oleva suomalainen urheiluselostaja. Alun perin Jokinen oli liikunnanopettaja.
Jokinen aloitti pitkän televisio-uransa Yleisradion freelance-toimittajana vuonna 1961. Hän selosti myös F1-kisoja. Eräitä kilpailuja olivat muun muassa kauden 1975 Anderstorp. Jokinen oli aloittanut selostukset F1:ssä 60-luvun lopulla ja 70-luvun alussa. Kausi 1975 oli Jokisen ensimmäinen pääsääntöinen selostuskausi. Kaudella 1979 Jokinen ryhdyttyään vakituiseksi toimittajaksi Yleisradioon aloitti myös vakituisena toimittajana F1:ssä. Kauteen 1982 mennessä Jokinen oli selostanut useita kilpailuja. Kaudella 1982 Jokinen selosti myös Monacon kilpailun joka Yleisradiossa usein nähtiin ennen Keken menestyksen vuosia. Keken kaudella F1:n suunta muuttui Suomessa ja niin myös selostajan työtehtävät. Ennen Keken mestaruuskautta F1:n selostaminen oli vain työtehtävä muiden joukossa. Keken kaudella asenteet olivat muuttuneet hyvin nopeasti.Jokinen oli paikan päällä myös Las Vegasissa, jossa Keijo "Keke" Rosberg varmisti maailmanmestaruutensa vuonna 1982. Jokinen sai kritiikkiä paitsi selostuksestaan, myös erityisesti siitä, ettei hän saanut Rosbergia haastateltua Urheiluruutuun tämän voiton jälkeen. Ennen Las Vegasin kilpailua Jokista oli yleisesti ottaen pidetty hyvänä selostajana F1:ssä. Puutteistaan huolimatta Jokista voidaan kuitenkin pitää suomalaisen formulaselostamisen isänä; Rosbergin voittokausi oli ensimmäinen kausi, jolloin Yleisradio lähetti laajamittaisesti omia toimittajiaan paikan päälle F1-kilpailuihin. Sitä ennen kilpailujen jutut olivat tasoltaan vaihtelevia ja lajia ei arvostettu koska sitä ei ymmärretty.
Jokinen toimi vuodesta 1979 Yleisradion vakituisena toimittajana vuoteen 1993 saakka. Selostajan uransa Jokinen lopetti vuoden 1992 Barcelonan kesäolympialaisiin. F1-selostajan uransa hän oli päättänyt vuoden 1991 Barcelonan kilpailuun. Tuolloin Yle TV1:llä näytetyn suoran kilpailun jälkeen. Kommentaattorina hänellä oli kilpailussa mukana Peter Geitel.
Kimaltelevista koruistaan ja kestorusketuksestaan tunnettu Jokinen muistetaan useiden suurien suomalaisten urheiluhetkien, kuten Tapio Korjuksen Soulin olympialaisten kultamitaliheiton selostajana. Hän toimi myös useiden vuosien ajan Ylen selostajana Wimbledonin tennisturnauksessa. Monien suomalaisten mieliin ovat syöpyneet myös Jokisen suunnistusjutut, erityisesti Jukolan viestistä.
Jokinen lausui selostaessaan järjestysluvut omintakeisesti. Hän ei esimerkiksi sanonut norminmukaisesti kahdeskymmeneskolmas, vaan käytti muotoa kaksikymmentäkolmas. Jokisen mukaan aloite tuli kielitoimistolta ja hänen ystävältään suomen kielen professori Terho Itkoselta. Näyttelijä Pirkka-Pekka Petelius esittää Juha Jokista komediasarjoissa Pulttibois ja Manitbois.
Juha Jokinen asuu osan vuodesta Espanjassa; häntä vaivaavan ihotaudin hoitaminen tarvitsee säännöllistä, voimakasta auringonvaloa. Juha Jokisen poika Antti J. Jokinen on kansainvälisesti tunnettu elokuvaohjaaja.
Manserock
Manserock on yleisnimitys tamperelaisten rockmuusikoiden tekemälle musiikille. Yleensä käsitteellä viitataan 1970-lukuun, jolloin Tampereelta nousi useita yhtyeitä ja esiintyjiä maanlaajuiseen kuuluisuuteen.
Tamperelaisen kevyen musiikin keskeisen vaikuttajan, rockmuusikoiden ja -yhtyeiden managerina toimineen Epe Heleniuksen mukaan manserock "ei ole koskaan ollut mikään varsinainen ilmiö", vaan nimitys keksittiin Helsingissä ja oli alun perin "haukkumasana suomenkieliselle junttirockille", mutta "artistien saavutusten myötä – – nimitys on saanut ylimääräistä hohtoa".
Manserockin niin kutsutun ensimmäisen aallon edustajat olivat tutustuneet toisiinsa tamperelaisissa opiskelijapiireissä 1970-luvun alussa. Tampereen kieli-instituuttiin opiskelemaan tullut Juice Leskinen muodosti Tampereen yliopistossa yhteiskuntatiedettä opiskelleiden Mikko Alatalon ja Harri Rinteen kanssa kokoonpanon Coitus Int, ja samoihin aikoihin Mauri "Moog" Konttinen ja Pertti "Veltto" Virtanen Virtanen-yhtyeen. Manserock-termin on yleisesti katsottu vakiintuneen Coitus Int- ja Alwari Tuohitorvi -yhtyeiden yhteisellä kiertueella vuonna 1975. Alatalo työskenteli muutamia vuosia myöhemmin kangasalalaisen Tabula Rasa -yhtyeen kanssa. Manserockin tekijöistä Alatalo ja Virtanen nousivat myöhemmin eduskuntaan, Virtanen ensimmäisen kerran vuoden 1995 ja Alatalo vuoden 2003 vaaleissa.
Seppo Nevala
Seppo Väinö Ilmari Nevala () oli suomalainen poliisineuvos ja Suojelupoliisin päällikkö 1996–2007.
Ennen poliisiuraansa Nevala oli muun muassa pääministeri Kalevi Sorsan poliittinen sihteeri. Suojelupoliisissa Nevala aloitti vuonna 1978. Nevalan poliisiuran ylimmät virat olivat sisäministeriön poliisijohtaja (1991), suojelupoliisin apulaispäällikkö ja lopulta suojelupoliisin päällikkö (vuosina 1996–2007). Sisäasiainministeriössä toimiessaan Nevala kannatti suojelupoliisin lakkauttamista. Suojelupoliisin päällikkönä Nevala ehdotti parlamentaarisen valvonnan tehostamisen vaihtoehdoksi sitä, että suojelupoliisin päällikön tehtävä muuttuisi määräaikaiseksi viiden vuoden jaksoissa.
Seppo Nevala joutui syyskuussa 2004 virkavapaalle ja vastaamaan oikeudessa suojelupoliisin toiminnasta. Syytteen mukaan Nevala oli alaisensa, Petri Knapen, kanssa jättänyt saattamatta tutkittavaksi, että niin sanotussa Soneran teleurkintajutussa Supon tutkijana toimineella Martti Pitkäsellä oli laittomasti saatuja televalvontatietoja. Syytteen mukaan tutkinta käynnistettiin vasta sen jälkeen, kun Sonera-juttua tutkinut keskusrikospoliisi ilmoitti Supolle laittomien tietojen paljastumisesta. Syytteet hylättiin käräjäoikeudessa 22. joulukuuta 2004 ja hovioikeudessa 31. maaliskuuta 2005.
Nevala profiloitui myös niin sanottuihin Stasi-oikeudenkäynteihin johtaneissa vuoden 2002 tutkinnoissa valtiollisen poliisin päällikkönä, mikä huipentui tapaus Rusiin ja sen jälkipuintiin vuosina 2005–2007. Stasi-listojen asiassa Nevala oli ulkoasiainvaliokunnan kuulustelujen aikana sairauslomilla. Rusin tapauksesta suoritettu esitutkinta ei kuitenkaan johtanut syytteen nostamiseen.
Seppo Nevala jätti eroanomuksensa suojelupoliisin päällikön tehtävästä 27. heinäkuuta 2007 ja jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2007. Hän kuoli 4. joulukuuta 2008 61-vuotiaana kotonaan sairauskohtaukseen.
Poliittinen sihteeri
Poliittinen sihteeri on alkujaan vain ministerin poliittinen avustaja, joka ottaa huomioon päinvastoin kuin virkamiessihteeri myös ministerin, puolueen ja sen kannattajien poliittisen linjan. Poliittiset sihteerit tulivat 1970-luvulla avustamaan ministereitä, mitä pidettiin poliittisina palkkiovirkoina ja yhden lajin puoluetukena. Poliittisten sihteerien määrä lisääntyi, mutta nimitys muutettiin neutraalimmaksi erityisavustajaksi. Osasta erityisavustajia tuli poliittisia valtiosihteereitä.
Ministereillä on tukenaan nykyään kahdenlaisia poliittisia sihteereitä: määräaikaiset valtiosihteerit ja erityisavustajat. Perinteisesti Suomessa varsinaisia valtiosihteereitä ovat olleet valtiovarainministeriön ja ulkoasiainministeriön kansliapäälliköt.
Poliittisen sihteerin nimitys on vakioitunut käyttöön myös korkeakoulu- ja järjestösektorilla, kun ylioppilaskuntien työntekijöitä kutsutaan monin paikoin edelleen poliittisiksi sihteereiksi, kuten koulutuspoliittinen sihteeri tai sosiaalipoliittinen sihteeri.
Erityisavustaja
Erityisavustaja (ennen poliittinen sihteeri) on valtion ministerille palkkaama avustaja, joka ottaa toimissaan huomioon myös puolueen ja ministerinsä poliittisen linjan. Hän on luonteeltaan henkilökohtainen poliittinen avustaja, vaikka hänet palkataan virkamieheksi.
Joillain ministereillä, esimerkiksi hallituksen toimintaa koordinoivalla pääministerillä voi olla avustajinaan sekä erityisavustajia että määräaikaisia poliittisia valtiosihteereitä.
Erityisavustajat nimittää tehtäviinsä pääministeri kunkin miniserin esityksestä. Erityisavustajat nimitetään toimiinsa ministerin virkakauden ajaksi.
Rainer von Fieandt
Berndt Rainer von Fieandt (26. joulukuuta 1890 Turku – 28. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen pääministeri vuosina 1957–1958 ja Suomen kansanhuoltoministeri 1939–1940. Von Fieandt oli toiminut vuodesta 1955 Suomen Pankin pääjohtajana, kunnes hänet vuoden 1957 lopulla kutsuttiin muodostamaan uusi hallitus. Hän kuului aateliseen von Fieandtin sukuun.
Von Fieandtin virkamieshallitus on toistaiseksi viimeisin Suomen hallitus, joka on kaatunut välikysymykseen. Keväällä 1958 von Fieandtin johtama hallitus kaatui kiistaan leivän hinnasta äänin 143–50. Hallitus oli poistanut säästösyistä viljan kaksoishintajärjestelmän, joka edellytti tuottajahintojen subventointia. Päätös johti samalla leivän hinnan nousuun. Eroamaan joutuneen von Fieandtin hallituksen jälkeen toimintansa aloitti Reino Kuuskosken johtama virkamieshallitus, joka palautti viljan kaksoishintajärjestelmän.
Rainer von Fieandt sai erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvonimen vuonna 1941.
I²C
I²C on yksinkertainen kaksisuuntainen ohjaus- ja tiedonsiirtoväylä. Tavallisin käyttö kulutuselektroniikassa on näytön tai television liitännän kyky kertoa nimensä ja tarkkuutensa tietokoneelle VGA-, DVI- tai HDMI-liittimen sisässä olevan I²C-liitynnän kautta (DDC2B- tai uudempi DDC/CI-standardi).
I²C-väylässä on sarjamuotoinen data- ja kellolinja. Väylään kiinnitetyt komponentit on osoitettavissa yksilöivällä osoitteella. Väylä toimii isäntä–orja-periaatteella.
I²C-väylästandardia hallinnoi ja määrittelee elektroniikkayhtiö NXP Semiconductors, joka peri standardin edeltäjältään Philips Semiconductorsilta.
Ponomari
Ponomari on ortodoksisen kirkon alttaripalvelija. Hänen tehtävänään on auttaa piispaa ja papistoa jumalanpalveluksissa alttarissa.
Ponomarina voi toimia papin luvalla kuka tahansa ortodoksinen mieshenkilö. Alaikärajana pidetään seitsemää vuotta, koska jonkinasteinen lukutaito on tärkeä, joskin hiukan nuorempiakin on joskus nähty, yleensä isänsä tai kumminsa tiukassa ohjauksessa. Suurissa seurakunnissa on yleensä runsaasti stikareita nuoriakin ponomareja varten. Samoin mm. Helsingin ortodoksinen seurakunta on järjestänyt erityisen ponomarikerhon nuorten apulaisten kouluttamista varten. Helsingissä kerhoa on ohjannut ylidiakoni.
HB (yhtye)
HB oli vuonna 2002 perustettu kristillinen, sinfonista metallia soittava forssalainen yhtye. Yhtye soitti jäähyväiskonserttinsa 10. joulukuuta 2016 Saksassa, Ennepetalissa järjestetyssä Christmas Rock Night -tapahtumassa. Vuonna 2002 julkaistun demolevyn jälkeen yhtye julkaisi seitsemän albumia: "Uskon puolesta" (2004), "Enne" (2006), "Frozen Inside" (2008), "Piikki lihassa" (2008), "Pääkallonpaikka" (2010), "The Jesus Metal Explosion" (2010) ja "The Battle of God" (2011) sekä singlet "Turhaa tärinää?" (2004) ja "Perkeleitä" (2009). "Enne" oli yhteensä neljä viikkoa Suomen virallisella top 40 -listalla, ollen parhaimmillaan sijalla 27. "Pääkallonpaikka" puolestaan oli ilmestyessään listan sijalla 5.
Yhtyeen musiikin tunnistettavia piirteitä ovat lievästi progressiiviset, selkeät kappalerakenteet, melodisen metallin kanssa vuorovaikuttava mahtipontinen kuoro ja sinfoniaorkesteri, laulaja Johanna Aaltosen hento, popahtava ulosanti sekä hartaalla tavalla melankolinen äänituotanto. Imperiumi.net kuvailee yhtyettä musiikiltaan helpommin omaksuttavammaksi kuin valtavirran sinfonisia metalliyhtyeitä. Antti Niskalan käsialaa olevat sanoitukset ovat suomeksi, selvästi hengellisiä ja sävyltään helluntailaisia.
Yhtye julkaisi englanninkielisen version "Enne"-levystä nimeltä "Frozen Inside" 23. huhtikuuta 2008. Albumilla vieraili melodisen death metal -yhtye Diablon Rainer Nygård, ja kappaleesta "It Is Time" tehtiin myös musiikkivideo. Albumi meni avausviikollaan sijalle 15 Suomen virallisella listalla ja sijalle 25 toisella viikolla. Uusin suomenkielinen levy Pääkallonpaikka julkaistiin Ristirockissa 2010 ja se ylsi Suomen virallisella listalla viidenneksi. Myöhemmin samana vuonna julkaistiin englanninkielinen levy The Jesus Metal Explosion, jonka nimikkokappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. HB:n uusin levy "The Battle of God" julkaistiin Hollannissa The Xnoizz Flevo Festivalissa 20.8.2011. Albumi on englanninkielinen käännös yhtyeen aikaisemmasta albumista "Uskon Puolesta" täysin uusin sovituksin.
Nykyiset jäsenet
Entiset jäsenet
Samuel Mäki-Kerttula lopetti bändissä MN-festareille 2007, mutta tuli takaisin Markus Malinin tilalle lokakuussa 2009. Vuoden 2011 Can't U C the Crucifix -festivaaleilla Äänekoskella Samuel Mäki-Kerttula soitti jälleen viimeisen keikkansa, ja Markus Malin palasi rumpalin pallille.Tuomas Mäki-Kerttula lopetti bändissä MN-festareilla 2008. Hänet korvasi Tommi Huuskonen, jonka jäätyä pois bändistä syksyllä 2009 bassoa tuli soittamaan Tuomas Kannisto. Janne Karhunen oli jäänyt pois HB:n kuvioista saman vuoden helmikuussa, ja kitaristina Jannen jälkeen aloitti Bob. Vuoden 2011 lopussa Bob jätti HB:n. Vuoden 2013 alussa yhtyeen pitkäaikainen laulaja Johanna jätti bändin muutettuaan ulkomaille, ja hänen tilalleen tuli Miia Rautkoski. Johanna kuitenkin palasi laulajaksi toukokuussa 2014.
Mohamed ElBaradei
Mohamed ElBaradei (arabiaksi محمدالبرادعئ, s. 17. kesäkuuta 1942) on egyptin varapresidentti ja Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) entinen johtaja.
ElBaradei opiskeli oikeustiedettä Kairossa ja New Yorkissa. Hän toimi maansa YK-edustajana New Yorkissa ja Genevessä. 1970-luvulla hän toimi Egyptin ulkoministerin erityisavustajana, 1980-luvulla hän siirtyi YK:n palvelukseen. Kansainvälinen atomienergiajärjestö valitsi hänet puheenjohtajakseen vuonna 1997 ja kaksi kertaa uudelleen. Vuonna 2009 hän luopui tehtävästä 67-vuotiaana.
Mohamed ElBaradei jakoi yhdessä IAEA:n kanssa vuoden 2005 Nobelin rauhanpalkinnon. Perusteeksi Nobel-komitea mainitsi palkittujen ”ponnistelut ydintekniikan sotilaallisen käytön ehkäisemiseksi sekä ydinvoiman rauhanomaisen käytön parhaan mahdollisen turvallisuuden varmistamiseksi”. Lisäksi Nobel-komitea korosti IAEA:n ja ElBaradein ”keskittäneen menneinä vuosikymmeninä tarmonsa vähentääkseen ydinaseiden merkitystä kansainvälisessä politiikassa ja tähdänneen niiden kieltämiseen. Se, ettei maailma ole tässä suhteessa kokenut juurikaan edistystä viime aikoina, tekee ydinaseiden vastustamisen entistäkin tärkeämmäksi”.
Mohamed ElBaradei oli yksi keskeisistä johtohahmoista Egyptin vuoden 2011 kansannousun oppositioliikkeiden yhteenliittymässä.
Huhtikuussa 2012 hän perusti oman puolueen. Hän ei kuitenkaan osallistunut vuonna 2012 pidettyihin presidentinvaaleihin. Hän toimi sittemmin Egyptin varapresidenttinä, mutta ilmoitti eroavansa tehtävästä sotilasjuntan raakojen otteiden takia.
Aleksanteri Syväriläinen
Pyhittäjä Aleksanteri Syväriläinen (15. kesäkuuta 1448 - 30. elokuuta 1533) on yksi ortodoksisen kirkon pyhistä, joita nimitetään Karjalan valistajiksi.
Pyhittäjä Aleksanteri, maallikkonimeltään Amos, syntyi Novgorodin hallitsemalla alueella Äänisen viidenneksessä, Syväriin laskevan Ojattijoen varrella Manderen kylässä vuonna 1448. Hän oli syntyperältään vepsäläinen.
Aleksanteri karkasi salaa vanhemmiltaan kilvoittelemaan Valamon luostariin vuonna 1471, jossa hänen vihittiin munkiksi 26-vuotiaana 1474. Oltuaan kolme vuotta munkkina hän siirtyi erakoksi Pyhityssaareen, jossa hän asui luolassa seitsemän vuotta. Valamosta hän siirtyi vuonna 1484 igumenin luvalla Laatokkaan laskevan Syvärin lähistölle, jossa hän vietti kilvoitellen ensin yksinään seitsemän vuotta ja myöhemmin perustamansa Pyhän Kolminaisuuden luostarin yhteydessä lopun ikäänsä.
Pyhän Kolminaisuuden luostarin kirkko rakennettiin ja arkkipiispa vihki sen vuonna 1526.
Novgordin arkkipiispa Searpion vihki Aleksanterin papiksi ja nimitti hänet luostarin igumeniksi. Serapion toimi Novgorodin arkkipiispana 1506-1516, joten tämän perusteella Aleksanteri olisi saanut pappisvihkimyksen aikaisintaan 58-vuotiaana.
Aleksanteri Syväriläisen oppilaat perustivat Karjalaan paljon luostareita. Tämän vuoksi puhutaan Aleksanteri Syväriläisen koulukunnasta. Moskovan tsaarit osoittivat kunnioitusta Syvärin luostarille merkittävien lahjoitusten ja näyttävien vierailujen merkeissä.
Aleksanteri Syväriläinen kanonisoitiin vuoden 1547 kirkolliskokouksessa. Hänen hagiografiansa kirjoitti pappismunkki Irodion kaksitoista vuotta Aleksanterin kuoleman jälkeen 1545. Irodion oli Aleksanterin oppilas ja myöhempi luostarin johtaja.
Aleksanteri Syväriläisen turmeltumattomat reliikit löytyivät sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen, ja ne siirrettiin hopeiseen arkkuun, jossa ne saivat olla rauhassa kolmesataa vuotta vallankumoukseen 1917 asti. Tuona aikana Aleksanteri Syväriläisen pyhät reliikit olivat suuren kirkollisen kunnioituksen kohteena.
Lokakuun 23.-24. päivänä 1918 Aunuksen erikoiskomitean työntekijät löysivät munkkien piilottaman Aleksanteri Syväriläisen hopeisen arkun. Aleksanterin ruumis otettiin pois arkusta, sille tehtiin lääketieteellinen tutkimus ja se asetettiin näytteille palvelemaan vallankumouksellisen uskonnonvastaisuuden propagandan tarkoitusperiä. Tämän jälkeen reliikit hävisivät, kunnes ne löydettiin Pietarista Sotilaslääketieteellisen akatemian laitokselta, seinäkaapin takaa syksyllä 1997. Tämän jälkeen pyhäinjäännökset tutkittiin Pietarin oikeuslääketieteellisessä laboratoriossa, jossa todettiin jäännösten ikä ja etninen alkuperä. Aleksanteri Syväriläisen turmeltumattomat pyhäinjäännökset, reliikki, palautettiin metropoliitta Vladimirin siunauksella Syvärin Pyhän Kolminaisuuden luostarin Kristuksen kirkastuksen kirkon luostariin 23. marraskuuta 1998, jossa ne ovat taas suuren kirkollisen kunnioituksen kohteena.
Pyhittäjä Aleksanteri Syväriläinen kuoli vuonna 1533, 30. elokuuta, joka nykyään on hänen muistopäivänsä ortodoksisessa kirkkokalenterissa.
Karjalan valistajat
Karjalan valistajiksi kutsutaan ortodoksisen kirkon Venäjän Karjalassa, Lapissa, Inkerissä, Vepsässä ja Äänisjoen ja Vienanjoen alajuoksulla vaikuttaneita pyhiä, joista tunnetaan yli kuusikymmentä eri henkilöä.
Heistä keskeisimmät ovat pyhittäjät:Suomen ortodoksinen kirkko on vuodesta 1957 lähtien viettänyt Karjalan pyhittäjäisien ja valistajien muistopäivää lauantaina aikaisintaan 31. lokakuuta ja viimeistään 6. marraskuuta, toisin sanoen samana päivänä, jolloin Suomessa ja Ruotsissa vietetään pyhäinpäivää.