Kurt Vonnegut
Kurt Vonnegut Jr. (11. marraskuuta 1922 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat – 11. huhtikuuta 2007 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Vonnegut tunnettiin osin sarkastisesta kirjoitustyylistään, joka oli sekoitus dokumentaarista kuvausta, science fictionia, mustaa huumoria ja satiiria. Vonnegutin tarinoiden kantava sanoma on voimakkaan humanistinen, joskus osin anarkistinenkin.
Vonnegut syntyi Indianapolisissa vuonna 1922 amerikansaksalaiseen perheeseen. Hänen molempien vanhempiensa – äitinsä Edith Lieber Vonnegutin ja isänsä Kurt Vonnegutin – sukujuuret ulottuivat Saksaan, poika Kurt Jr. oli neljännen polven amerikansaksalainen. Hänellä oli kaksi vanhempaa sisarusta, Bernard ja Alice. Perhe oli varsin varakas, kunnes 1930-luvun lama vähensi arkkitehtina toimineen isä-Kurtin töitä.
Vonnegut aloitti kirjoittamisen lukiossa Shortridge High Schoolissa, jossa hän kirjoitti kolumneja koulun lehteen Shortridge Daily Echoon. Lehti oli ensimmäinen joka päivä ilmestyvä koululehti Yhdysvalloissa, ja Vonnegut oli myös sen toimittaja.
Vuonna 1940 Vonnegut aloitti isänsä toiveesta biokemian opinnot Cornellin yliopistossa. Hän toimi myös yliopiston lehden Cornell Daily Sunin päätoimittajana ja kirjoitti lehteen suosittuja satiirisia sodanvastaisia kolumneja. Vonnegutin opinnot etenivät hitaasti.
Vonnegut liittyi toisen maailmansodan aikana, maaliskuussa 1943 Yhdysvaltain armeijaan. Peruskoulutuskauden jälkeen hänet sijoitettiin maavoimien ASTP -ohjelmaan, jonka tarkoitus oli kouluttaa yliopistoissa teknisesti erikoistuneita upseerikokelaita. Vonnegut aloitti jatko-opinnot konetekniikan parissa Carnagien teknillisessä korkeakoulussa ja jatkoi opintoja Tennesseen yliopistossa.
Normandian maihinnousun jälkeen Yhdysvaltain armeija tarvitsi erikoisupseerien sijasta tavallisia jalkaväkimiehiä, joten ASTP-koulutus lakkautettiin alkuvuonna 1944 ja miehet määrättiin rintamalle. Raskaan kenttätykistön peruskoulutuksen saanut Vonnegut siirrettiin Eurooppaan Yhdysvaltain 106. jalkaväkidivisioonan 423. rykmenttiin kiväärimieheksi, 2. pataljoonan tiedustelijaksi.
Kuukauden kestäneessä kiivaassa Ardennien taistelussa Vonnegut joutui eroon yksiköstään, ja päiväkausien harhailujen jälkeen hän joutui 22. joulukuuta 1944 saksalaisten sotavangiksi. Sotavankeusaikanaan Dresdenissä hän koki kaupungin täydellisen tuhon kolme päivää jatkuneissa liittoutuneiden pommituksissa helmikuussa 1945. Kaupungin palaessa Vonnegut säilyi turvassa maanalaisessa lihavarastossa. Pommitusten jälkeen saksalaiset komensivat hänet muiden sotavankien mukana keräämään ruumiita raunioista joukkohautoihin.
Vonnegut ehti olla sotavankeudessa toukokuun alkuun asti, kunnes vapautui neuvostojoukkojen edetessä alueelle. Hän vietti jonkin aikaa samalla siirtoleirillä keskitysleireiltä vapautettujen kanssa. Hänelle myönnettiin sotapalveluksestaan Purppurasydän-kunniamerkki (Purple Heart). Sotakokemuksilla oli ratkaiseva vaikutus hänen maailmankatsomukseensa sekä myöhempään kirjalliseen tuotantoonsa.
Palattuaan sodasta Vonnegut opiskeli 1945–1947 Chicagon yliopistossa antropologiaa saamatta kuitenkaan aikaan hyväksyttävää luonnosta lopputyöstään "Fluctuations Between Good and Evil in Simple Tales". Loppututkinto hänelle myönnettiin vasta 1971, "korkealaatuisen kirjallisen työn johdosta" – erityisesti romaanista "Kissan kehto". Opintojen ohessa Vonnegut työskenteli rikosreportterina chicagolaiselle uutistoimistolle Chicago City News Bureau.
Opintojen kariuduttua hän muutti 1947 Chicagosta Schenectadyyn New Yorkin osavaltioon työskentelemään General Electric -yhtiön suhdetoimintaosastolle. GE:llä hän pääsi työnsä ohessa kuuntelemaan päivittäin tutkijoiden keskusteluja. Hänen veljensä Bernard työskenteli samassa yhtiössä tutkijana. Vonnegutin myöhemmän oman arvion mukaan nämä ajat olivat tärkeitä hänen tulevaa kirjailijanuraansa ajatellen. Samalla hän aloitteli julkista kirjailijan uraansa kirjoittamalla novelleja eri lehtiin.
Vonnegut työskenteli GE:ssä vuoteen 1951, jolloin hän muutti perheineen West Barnstablen Provincetowniin Massachusettsin osavaltioon ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Seuraavana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen romaaninsa "Sähköpiano". Romaanin julkaisun aikoihin Vonnegut elätti itsensä kirjoittamalla novelleja eri lukemistoihin, opettamalla englannin kieltä ja toimimalla Saab-autojen edustajana. Romaani on satiirinen, teknologian ylivaltaa arvosteleva tieteiskuvaus, joka kertoo kolmannen maailmansodan jälkeisestä ajasta Yhdysvalloissa. Vonnegutin romaanissa valtiosta on tullut teknokraattinen kontrolliyhteiskunta, jonka kansalaiset on jaettu eri kasteihin.
Toinen romaani "Titanin seireenit" ilmestyi 1959. 1960-luku oli Vonnegutille tuotteliasta aikaa. Hän julkaisi kymmeniä novelleja ja neljä romaania. Romaanit saavuttivat suosiota erityisesti yliopistoväen keskuudessa. Hän opetti kaksi vuotta tunnetussa "University of Iowa Writers' Workshop" -opintoryhmässä. Vuosikymmenen lopulla julkaistu kuudes romaani "Teurastamo 5" oli läpimurto yliopistomaailman suosikista suurempaan julkisuuteen. Romaania pidetään yleisesti Vonnegutin parhaana.
1970-luvulla Vonnegut opetti luovaa kirjoittamista eri yliopistoissa ja julkaisi jokseenkin menestyneen Broadway-näytelmän sekä kolme romaania. Osin henkilökohtaisten perhetragedioiden vuoksi hän vähensi julkista toimintaansa vuosikymmenen lopulla. Kirjoittamista Vonnegut jatkoi tasaisen tahtiin: sekä 1980-, että 1990- luvuilla hän julkaisi kolme romaania. Viimeisimmän, 1996 julkaistun "Ajanjäristys"-romaanin jälkeen hän vetäytyi kirjoittamisesta ja keskittyi taideharrastuksiinsa. Vonnegut harrasti kuvataiteita – maalauksia ja silkkipainotöitä ja kuvanveistoa materiaaleinaan puu ja teräs. Lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen ilmestyi hänen viimeiseksi jäänyt teoksensa, myös runoja ja piirroksia sisältävä esseekokoelma "Maaton mies".
Vonnegutin äiti teki hänen armeija-aikanaan, toukokuussa 1944, itsemurhan unilääkkeillä. Vonnegutin isä erakoitui vaimonsa kuoleman jälkeen ja kuoli vuonna 1957.
Vonnegut oli naimisissa kahdesti. Hän avioitui 1945 lapsuudenystävänsä Jane Marie Coxin kanssa, josta erosi vuonna 1979. Samana vuonna hän meni naimisiin valokuvaaja Jill Krementsin kanssa.
Vonnegutilla oli kolme omaa lasta ensimmäisestä avioliitostaan. Vuonna 1958 lopulla hänen sisarensa Alice kuoli syöpään, kaksi päivää sen jälkeen kun hänen miehensä oli kuollut junaonnettomuudessa. Vonnegut adoptoi perheen orvoiksi jääneet kolme lasta. Hänellä on myös myöhemmin adoptoitu tytär toisesta avioliitostaan. Poika Mark sairastui skitsofreniaan 1970-luvulla ja on myöhemmin julkaissut kokemuksistaan romaanin.
Kurt Vonnegut kuoli 84-vuotiaana 11. huhtikuuta 2007 aivovaurioon, jonka oli saanut muutama viikko aikaisemmin kaaduttuaan kotonaan New Yorkin Manhattanilla.
Vonnegutin tuotannon tunnusmerkkejä ovat absurdi satiiri ja musta huumori. Hän harrasti romaaneissaan rakenteellisia kokeiluja, ja käytti usein lyhyttä sähkösanomamaista kerrontaa. Vonnegut satirisoi tuotannossaan kulutusyhteiskuntaa ja yhteiskunnallisia rakenteita. Hän kritisoi tuotannossaan yhtä lailla kaikkia ideologioita ja puolusti pientä ihmistä yhteiskunnallisen ja teknologisen koneiston rattaissa.
Monissa romaaneissa esiintyy sivuhenkilönä kirjailijan alter ego, tieteisnovelleja kirjoittava "Kilgore Trout". Philip José Farmer julkaisi samalla nimellä teoksen "Venus on the half-Shell", jota luultiin Vonnegutin kirjoittamaksi. Kun totuus paljastui, jotkut ilmaisivat, että mestarin olisi syytä ottaa oppia oppipojaltaan. Vonnegut itse katsoi joutuneensa oman haamunsa vangiksi.
Vonnegut aloitti kirjallisen tuotantonsa 1940-luvun lopulla. Hänen novellejaan julkaistiin useissa laajalevikkeisissä aikakauslehdissä, kuten The Saturday Evening Post, Collier’s, Cosmopolitan, Esquire ja Ladies' Home Journal.
Laajempaan suosioon Vonnegutin nosti kuudes romaani "Teurastamo 5" vuodelta 1968. Omaperäisen romaanin päähenkilön elämä ei etene kronologisesti vaan hän heittelehtii ajassa kokien elämänsä vaiheet sekalaisessa järjestyksessä. Päähenkilö elää uudelleen elämänsä tärkeitä hetkiä. Romaanissa sekoittuvat menneisyys, nykyisyys ja tulevaisuus. Punaisena lankana toimii Vonnegutin omakohtaisesti kokema toisen maailmansodan Dresdenin pommitus, johon palataan yhä uudelleen.
Rakenteellisia kokeiluja Vonnegut on jatkanut myöhemmissäkin teoksissaan, esimerkiksi romaanissa "Mestarien aamiainen" (1973) kirjailija esiintyy itse yhtenä tarinan henkilöistä.
Viimeisinä vuosinaan Vonnegut vetäytyi kirjoittamisesta, mutta vuonna 2005 häneltä julkaistiin novelli- ja piirroskokoelma "A Man Without a Country", jonka suomennos "Maaton mies" ilmestyi syksyllä 2007.