hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Syyläjuuri
Syyläjuuri eli tummasyyläjuuri ("Scrophularia nodosa") on pahanhajuinen, monivuotinen syyläjuurien sukuun kuuluva kasvi. Se kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi, ja sen pienet kukat ovat pallomaisia. Lajia kasvaa lähes koko Euroopassa ja lisäksi Länsi-, Keski- ja Kaakkois-Aasiassa. Sen elinympäristöjä ovat erilaiset kosteat paikat, ja se houkuttelee erityisesti ampiaisia. Syyläjuuri on perinteinen rohtolääkinnässä käytetty kasvi.
Monivuotinen syyläjuuri kasvaa 30–100 cm:n korkuiseksi. Varsi on kalju ja nelisärmäinen, särmät ovat toisinaan kapealti siipipalteisia. Lehdet ovat pareittain vastakkain pitkin vartta. Lehtilapa on puikea, laidaltaan kerrannaissahainen ja tyveltä herttamainen tai tylppä. Kukinto on pitkä, terttumainen latvaviuhkosto. Kaksineuvoiset kukat ovat pieniä ja pallomaisia. Kukan verhiö on viisiliuskainen ja säteittäinen. Teriö on 7–10 mm pitkä, vastakohtainen, lyhyttorvinen, väljä ja sen laide on usein kaksihuulinen. Väriltään teriö on vihreä lukuun ottamatta ylähuulta, joka on ruskeanpunainen. Suomessa syyläjuuri kukkii heinä-elokuussa. Kota on laitaluomainen. Kasvin juurakko on vaakasuora ja tunnusomaisen turpea.
Syyläjuurta tavataan koko Euroopassa mantereen eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue ulottii idässä Kaukasuksen alueelle, Länsi-Siperiaan ja Keski-Aasian pohjoisosiin. Lajia on tavattu myös Turkista sekä Kaakkois-Aasiasta. Syyläjuurta on tavattu myös Pohjois-Amerikan itärannikolla, jossa se on todennäköisesti tulokaslaji.
Suomessa syyläjuuri on alkuperäislaji, jota tavataan yleisesti Jyväskylän korkeudelle saakka. Runsaimmillaan laji on eteläisimmässä Suomessa. Syyläjuuri harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä, mutta sitä tavataan paikoitellen Raahe–Lieksa-linjan korkeudelle asti. Satunnaisia havaintoja lajista on Etelä-Lapista saakka.
Syyläjuuri kasvaa kosteissa paikoissa, kuten rehevissä metsissä, pensaikoissa, kalliolehdoissa, metsänreunamissa ja ojanvarsilla. Kasvin kukat huokuttelevat mehiläisiä ja erityisesti ampiaisia, ja se kuuluukin suhteellisen harvalukuiseen joukkoon ampiaispölytteisiä kasvilajeja. Syyläjuuri haisee pahalta, minkä takia karja ei syö sitä.
Syyläjuuri on vanha lääkekasvi. Kansanlääkinnässä syyläjuurta on käytetty yleisesti syylien poistoon ja ihotautien hoitoon, mutta myös peräpukamien, riisitaudin ja jopa silmävaivojen hoitoon. Rohtona on käytetty kasvin juurakkoa tai lehtiä. 1900-luvulla tehdyissä tutkimuksissa kasvin on todettu alentavan veren sokeripitoisuutta. Syyläjuuren käytössä on kuitenkin oltava varovainen, sillä se sisältää luultavasti sydämeen vaikuttavia glykosideja.
Glims
Glims eli Talomuseo Glims on osa Espoon kaupunginmuseota. Glims sijaitsee keskellä Espoota, lähellä Jorvin sairaalaa ja lähellä entistä Helsinki-Turku valtatietä eli niin sanottua Kuninkaantietä. Glims sijaitsee Karvasmäen kylässä, jonka tilat ovat muodostuneet jo keskiajalla. Talomuseon alueella on kaikkiaan 11 alkuperäisillä paikoillaan olevaa rakennusta.
Ensimmäinen nimeltä tunnettu isäntä Glimsissä oli Peder Nilsson, josta on tieto vuodelta 1540. Vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta peräisin olevat aitta ja tuparakennus. Glims on ollut toimiva maatila vielä 1900-luvun alussa. Glimsissä on ollut kestikievari ainakin kolmeen otteeseen 1700- ja 1800-luvuilla. Museona Glims on ollut vuodesta 1958. Talomuseo Glimsissä järjestetään vaihtuvia näyttelyitä sekä tapahtumia, kuten työnäytöksiä ja opastuksia. Päärakennuksessa on myös museopuoti ja alapihalla kahvila.
Glimsin kaksi asuinrakennusta ja luhtiaitta muodostavat oman yhtenäisen pihapiirinsä. Tuparakennuksessa voi tutustua 1800-luvun lopun asumiseen. Rakennuksessa on myös kestikievarihuone.
Espoon kaupunginmuseo: "Glims talomuseo: Elämyksiä eilisestä".
Assi Koivisto
Assi Elina Koivisto-Allonen (s. 20. toukokuuta 1957 Turku) on presidentti Mauno Koiviston ja Tellervo Koiviston tytär. Hän on vanhempiensa ainoa lapsi. Assi Koivisto on koulutukseltaan ekonomi ja työskentelee Access Partners Oy:n toimitusjohtajana. Koiviston ensimmäinen puoliso oli liikemies Jari Komulainen. Toinen ja nykyinen puoliso on diplomi-insinööri Heikki Allonen.
Vuoden 1982 presidentinvaalissa Koivisto valittiin isänsä valitsijamieheksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Muutoin hän ei ole osallistunut politiikkaan.
Rosenbad
Rosenbad on Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa sijaitseva rakennus. Rakennuksessa sijaitsevat muun muassa Ruotsin pääministerin työtilat sekä useita Ruotsin hallituksen tiloja. Rosenbad sijaitsee Norrmalmilla Norrströmin pohjoisrannalla Riksbron-sillan ja Drottninggatanin länsipuolella.
Jugend-tyyliä edustava Rosenbad rakennettiin vuosina 1899–1904, ja sen suunnitteli arkkitehti Ferdinand Boberg. Kyseessä oli alkujaan liike- ja asuinrakennus, jonka toisessa osassa toimi Nordiska Kreditbanken -pankki ja toisessa Rosenbad-ravintola. Talon julkisivu on joelle päin. Rakennus saneerattiin Ruotsin hallituksen kanslian käyttöön vuonna 1981. Jo sitä ennen tiloissa oli toiminut pitkään kauppaministeriö.
Rosenbad sijaitsee lähellä Ruotsin pääministerin virka-asuntoa, Sagerin taloa. Ruotsin valtiopäivätalo on suoraan Rosenbadia vastapäätä Helgeandsholmenin saarella. Myös Tukholman kuninkaanlinna sijaitsee rakennuksen lähettyvillä.
Venäläis-eurooppalainen laika
Venäläis-eurooppalainen laika on venäläinen koirarotu.
Venäläis-eurooppalaisen laikan esi-isät olivat metsästyspystykorvia, joita eli Venäjän Euroopan puoleisilla alueilla. Aiemmin suuret siitoskennelit olivat varsin yleisiä. Tämä koirarotu muistuttaa hyvin paljon karjalankarhukoiraa, mutta on sirompi kaikkea riistaa metsästävä koira.
Venäläis-eurooppalainen laika on pienin laika. Se on keskikokoinen, vankkarakenteinen pystykorva. Sen pää on kolmiomainen, silmät vinot ja häntä kaartuva. Niskassa on karvapeitteen muodostama kaulus. Suora karvapeite on yleensä väriltään mustavalkoinen, mutta myös harmaa, musta, pippuri & suola ja valkoinen ovat mahdollisia. Uroksen ihannekorkeus on 56 cm ja nartun 52 cm.
Venäläis-eurooppalainen laika on luonteeltaan eloisa ja arvonsa tunteva koira. Sillä on tarkka haju-, näkö- ja kuuloaisti ja sen suunnistusvaisto on erinomainen. Rodun terveys on melko hyvä.
Blond Ambition Tour
Blond Ambition Tour oli yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan vuoden 1990 huhtikuussa alkanut konserttikiertue. Konsertit pidettiin 27 eri kaupungissa ympäri Japania, Yhdysvaltoja, Kanadaa ja Eurooppaa. Konsertteja oli yhteensä 63, mutta 6 niistä peruutettiin. Kiertue oli Madonnan kolmas kiertue.
Kiertuetta ei ole julkaistu dvd:llä, mutta Madonnan entinen manageri Caresse Henry vahvisti, että kiertueen jokin konsertti tultaisiin julkaisemaan.Kiertueella oli kappaleita Like a Prayer ja I'm Breathless-levyiltä, sekä 80-luvun hittejä ("Holiday", "Into the Groove", "Papa Don't Preach", "Material Girl" "Live to Tell", "Like a Virgin" ja "Open Your Heart") ja kaksi hieman tuntemattomampaa kappaletta ("Causing A Commotion" ja "Where's The Party").
Matthew Perry (upseeri)
Matthew Calbraith Perry (1794–1858) oli Yhdysvaltain laivaston kommodori, joka osallistui Kanagawan sopimuksen solmimiseen 1854. Sopimuksella Japanin tietyt satamat avattiin myös ulkomaisille aluksille. Hänen mukanaan olleita neljää sotalaivaa, Mississippiä, Plymouthia, Saratogaa ja Susquehannaa, kutsutaan Japanissa nimellä "kurofune", ”Mustat laivat”.
Ennen lähtöään Japaniin Perry osallistui aktiivisesti laivaston kehittämiseen. Hän loi sille koulutusjärjestelmän ja ajoi kaluston modernisointia höyrylaivojen aikakaudelle.
Parempi kuin Beckham
Parempi kuin Beckham on englantilainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Parminder Nagra, Keira Knightley ja Jonathan Rhys Meyers. Elokuva valmistui vuonna 2002.
Jesminder (Nagra) asuu Lontoossa ja on maahanmuuttaja toisessa polvessa. Jesminderin koko perhe on intialainen, ja se tarkoittaa etteivät tytön vanhemmat ja sukulaiset hyväksy tytön rakkautta jalkapalloon, vaan tahtovat tämän opettelevan ruoanlaittoa. Englantilainen poikatyttö Jules (Knightley) kuitenkin näkee Jessin pelaavan puistossa ja pyytää tätä tulemaan tämän jalkapallojoukkueen Hounslow Harriersien pääsykokeisiin. Jess pääsee sisälle ja rupeaa käymään harjoituksissa väittäen vanhemmilleen että hän käy kesätöissä.
Lopulta vanhemmat kuitenkin saavat selville että tyttö on pelannut salaa jalkapalloa ja pitävät huolen ettei sellainen toistu. Tämä ei kuitenkaan ole Jessin ainoa huoli: kun Hounslow Harriersien pelimatkalla Saksassa valmentaja Joen (Rhys Meyers) ja Jessin suhde lähenee, mistä Jules ei pidä, ystävysten välit katkeavat. Tämän lisäksi Julesin äiti luulee että Jessillä ja Julesilla on suhde. Mutta kun tärkeä peli, jossa myös amerikkalainen kykyjenetsijä on paikalla, koittaa, tytöt unohtavat riitansa ja päättävät keskittyä vain peliin. Se kannattaa, sillä kykyjenetsijä tarjoaa molemmille tytöille stipendiä Kaliforniaan, missä heidän on mahdollisuus kouluttautua ammattilaispelaajiksi. Lopussa Jess saa Joen itselleen.
"Parempi kuin Beckham" oli ensimmäinen Pohjois-Korean televisiossa näytetty länsimaalainen elokuva. Elokuvasta oli sensuroitu kymmenen minuutin verran materiaalia ja sillä juhlistettiin Pohjois-Korean ja Ison-Britannian pitkiä diplomaattisuhteita.
Françoise Hardy
Françoise Madeleine Hardy (s. 17. tammikuuta 1944 Pariisi, Ranska) on ranskalainen laulaja ja lauluntekijä.
Françoise Hardy syntyi Pariisissa ja eli lapsuutensa ja varhaisnuoruutensa kaupungin 9. arrondissementissa. Hänellä on yksi nuorempi sisar, Michelle. Perheen vanhemmat elivät erillään ja isä ei ollut juurikaan tekemisissä perheen kanssa tai auttanut taloudellisesti. Hardy sai ensimmäisen kitaransa 16-vuotiaana syntymäpäivälahjaksi ja myös hyvän koulumenestyksen ansiosta. Hän alkoi hyvin pian tehdä omia kappaleitaan ja käydä koe-esiintymisissä.
Hardy solmi levytyssopimuksen Disques Voguen kanssa marraskuussa 1961 ja julkaisi esikoissinglensä ”Oh oh chéri” vuonna 1962. B-puolen laulu ”Tous les garçons et les filles” oli huikea menestys, ja levyä myytiin lopulta yli kaksi miljoonaa kappaletta. Laulut julkaistiin samana vuonna myös EP-levyllä. Hardyn ensimmäinen LP, hittikappaleen mukaan nimetty "Tous les garçons et les filles" julkaistiin myös vuonna 1962.
Hardysta tuli 1960-luvulla nopeasti yé-yé-tyylin johtava ja näkyvin hahmo ja samalla ranskalaisen musiikin eturivin tähti ja maan musiikkiviennin ykkösnimi. Hardy saavutti nopeasti lukuisia nimekkäitä ihalijoita kuten Bob Dylan, Miles Davis, Mick Jagger, David Bowie, Brian Jones, George Harrison, Keith Richards, Paul McCartney ja John Lennon.
Musiikkiuransa rinnalla Hardy aloitti myös menestyksekkään malliuran tuolloisen poikaystävänsä valokuvaaja Jean-Marie Périerin tuella. Hardy saavutti mallin urallaan ajattoman ja arvostetun tyyli-ikonin aseman.
Musiikin ja mallintöiden ohella Françoise Hardy on esiintynyt myös useissa elokuvissa, joista kenties tunnetuimpina Grand Prix ja "A Bullet Through the Heart."
Hardy on laulanut ranskaksi, englanniksi, italiaksi, espanjaksi ja saksaksi.
Hardy edusti Eurovision laulukilpailussa vuonna 1963 Monacoa ja sijoittui viidenneksi laululla ”L’amour s’en va”. Vuonna 1963 hän sai Académie Charles-Cros’n Grand Prix du Disque -palkinnon.
Françoise Hardy avioitui pitkäaikaisen miesystävänsä Jacques Dutroncin kanssa 30. maaliskuuta vuonna 1981. Parilla oli jo entuudestaan poika Thomas, joka syntyi vuonna 1973. Hardy jatkaa uraansa edelleen. Vuonna 2000 hän julkaisi albumin "Clair obscur". Vuonna 2012 hän juhli 50-vuotista taitelijauraansa julkaisemalla 27. studioalbuminsa "L'Amour fou." Vuoden 2018 huhtikuussa julkaistiin Hardyn uusin albumi nimeltään "Personne d’autre."
Mnesikles
Mnesikles oli kuuluisa antiikinkreikkalainen arkkitehti, joka vaikutti Perikleen aikana viidennellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Hänen parhaiten tunnetuin työnsä on Ateenan Akropoliilla sijaitseva Propylaia, johon hän kopioi Parthenonin doorilaista tyyliä. Mnesikles oli myös luultavasti mukana suunnittelemassa Erekhtheionin temppeliä.
Ystävyyden puisto
Ystävyyden puisto eli Ystävyyden luonnonsuojelualue on viiden kainuulaisen ja yhden venäläisen luonnonsuojelualueen muodostama kokonaisuus itärajan molemmin puolin. Suomi ja Neuvostoliitto perustivat vuonna sen vuonna 1989. Suomen alueet sisältyvät myös Natura 2000 -alueisiin.
Puiston tarkoituksena on säilyttää edustavia näytteitä raja-alueen erämaisesta luonnosta: metsistä, soista, järvistä ja virtaavista vesistä. Raja-alueella olevat eläimet, kuten karhut ja metsäpeurat vaeltavat maasta toiseen, joiden liikkumista myös yhteinen luonnonsuojelualue suojelee.
Puiston tavoitteena on metsäpeuran suojelun lisäksi Suomen ja Venäjän ympäristön tutkimuksen ja ympäristönsuojelualan yhteistyö. Ystävyyden puiston tutkimuskeskus ja Kostamuksen luonnonpuisto toteuttavat raja-alueella yhteisiä tutkimushankkeita.
Kuhmossa sijaitsee Luontokeskus Petola, jossa annetaan tietoa Ystävyyden puistosta ja Kainuun muista luonnonsuojelualueista sekä myös suurpedoista.
Synkkien laulujen maa
Synkkien laulujen maa on albumi, jolla suomalaiset artistit esittävät uusina versioina koko kansan tuntemia synkkiä ja murheellisia kappaleita. Se pohjautuu Helsingin Sanomien vuonna 2006 julkaisemaan artikkelisarjaan "Suomen synkin laulu", ja Radio Helsingin ja HS:n äänestykseen. Albumi julkaistiin 22. marraskuuta 2006.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Kleinspitz
Kleinspitz on pienikokoinen Saksasta kotoisin oleva koirarotu.
Kleinspitz on yleensä ystävällinen, sisukas, valpas ja vilkas. Se on uskollinen omistajalleen, helppo kouluttaa ja oppii nopeasti. Se ei sovi metsästykseen vietittömyyden takia (tosin poikkeuksiakin löytyy), mutta toiset yksilöt ovat edelleen hyviä vahtikoiria. Kleinspitz ei ole aggressiivinen muille koirille. Vahtimisvietin voimakkuus vaihtelee yksilön mukaan, mutta valppaana ja terhakkaana koirana kleini saattaa olla herkkähaukkuinen. Toimintakykyä ja -halukkuutta rodusta löytyy, mistä todisteena ovat monet luonnetestin erinomaisin pistein läpäisseet yksilöt. Omistajaansa se kiintyy todella usein hyvinkin voimakkaasti. Väärällä koulutuksella sillä on kuitenkin taipumus kehittää hyvinkin aggressiivista käytöstä mm. vieraita ihmisiä kohtaan, kuten Pomeranianillakin.
Kleinspitz on suhteellisen terve rotu. Sillä on vain vähän perinnöllisiä sairauksia ja polvivikaa esiintyy melko harvoin. Kleinspitzien keskuudessa on esiintynyt jonkin verran hammaspuutoksia -rotumääritelmä tosin sallii muutaman puuttuvan hampaan. Kleinspitziä voidaan pitää myös sangen pitkäikäisenä.
Kleinspitzin kantamuoto oli muinainen Canis familiaris palustris. Aiemmin saksanpystykorvat toimivat pihavahteina, mutta pienimmät niistä alkoivat muuttua seurakoiriksi 1800-luvulla. 1900-luvulla määriteltiin 5 eri kokomuunnosta: keeshond, grosspitz, mittelspitz, kleinspitz ja pomeranian.
Kleinspitz on pieni, runsasturkkinen pystykorva. Karvapeite on kaksinkertainen ja tuuhea ja rodussa esiintyy lukuisia värityksiä mukaan lukien musta, ruskea, oranssi, oranssisoopeli, valkoinen. Kleinspitzin valkoinen tai valkokirjava. Ihannesäkäkorkeus on 26 cm, josta sallitaan kolmen sentin poikkeama molempiin suuntiin. Paino määräytyy koon mukaan ja on keskimäärin 3–5 kg.
Barquisimeto
Barquisimeto on kaupunki Venezuelan luoteisosassa. Vuonna 2011 siellä oli 936 065 asukasta. Vuonna 2001 siellä laskettiin 895 989 asukasta. Väestonkasvu on siis nopeaa. Barquisimeton työssäkäyntialueella asuu noin puolitoista miljoonaa ihmistä. 66 % asukkaista on mestitsejä.
Barquisimeto sijaitsee 556 metrin korkeudessa Caracasin ja Maracaibon puolivälissä, Turbiojoen varrella. Se on Laran osavaltion pääkaupunki. Kaupungissa on paljon elintarviketeollisuutta, sillä se sijaitsee lähellä hedelmien ja sokeriruo’on viljelyalueita.
José Lezama Lima
José Lezama Lima () oli kuubalainen kirjailija ja toisinajattelija.
Lezama syntyi 19. joulukuuta 1910 Havannassa. Hänen isänsä oli sotilas. Lezama oli aktiivinen opiskelija-aikanaan ja hän osallistui poliittiseen liikkeeseen, jonka tarkoituksena oli kaataa Gerardo Machadon sotilasdiktatuuri. Valmistui juristiksi mutta ei hoitanut ammattiaan. Vuodesta 1929 Lezama asui Havannan vanhassa kaupungissa talossa, josta tuli kirjallisten piirien tärkeä keskus. Lezama oli naimisissa sihteerinsä Maria Luisa Bautistan kanssa. Avioliitto oli lapseton ja Lezamalla oli sen rinnalla toinen yksityiselämä, josta hänen runonsa kertovat paljaasti.
Lezama auttoi monia nuorempia kirjailijoita suoraan ja epäsuorasti, taloudellisesti ja taiteellisesti. Vaikka hän ei aina ollut samaa mieltä kirjallisesti kuin kollegansa, hän majoitti, ruokki ja tuki julkaisutoimintaa sellaisten poliittisesti epäsuosiossa olleiden kirjailijoiden kohdalla kuin Virgilio Piñera ja Reinaldo Arenas. Lezama perusti yhdessä José Rodriguez Feon kanssa kirjallisen aikakauslehden nimeltään Origenes, jolla oli suuri vaikutus Kuuban modernismissa. Monet myöhemmin kirjoina ilmestyneet teokset ovat ilmestyneet ensin tässä lehdessä.
Lezama sai Maldoror-palkinnon vuonna 1972. Hänen pääteoksensa Paradiso on saanut palkintoja Italiassa, Espanjassa ja Meksikossa.
Romaani Paradiso kertoo José Cemí-pojasta, jonka isä kuolee yllättäen ja tämän seurauksena José aikuistuu vauhdilla. Romaani sijoittuu 1900-luvun alkuun. Josélle Kuuba oli "paratiisisaari, jossa taikuus ja filosofia väänsivät vanhan Kuuban porvariston omituisen elämän entistäkin kummallisempiin muotoihin". José etsii isänsä jäljissä elämän arvoituksellisuutta syöksymällä aina uusiin ja uusiin seikkailuihin, tutkimalla seksuaalisuuden eri muotoja omassa lihassa ja antautumalla jokaiselle vastaantulijalle kuin tämä olisi hänelle määrätty kohtalo. Paradison kieltä ja esittämistapaa kutsutaan "barokkiseksi" sen tavattoman kielellisen runsauden, ylettömän ornamentiikan ja rehevän tyylilajien vaihtelun vuoksi. Teos muistuttaa Proustin tyyliä vaikka onkin vahvasti kuubalainen eikä lainkaan lihallisesti estynyt.
Lezama kuoli 9. elokuuta 1976 astman ja sydämen vajaatoiminnan seurauksena.
Propylaia
Propylaia () on Ateenan Akropoliin porttirakennus ja yleisesti mikä tahansa monumentaalinen porttikäytävä, joka pohjautuu Akropoliin alkuperäiseen Propylaiaan. Sana "propylaia" on yhdistelmä "pro"-etuliitteestä (ennen tai edessä) ja kreikkalaisen sanan "pylon" tai "pylaion" (portti) monikosta. Se tarkoittaa siis kirjaimellisesti "ennen porttia olevaa".
Akropoliin Propylaia sijaitsee linnavuoren länsipäässä, jossa ovat ylös kukkulalle johtavat portaat. Se rakennettiin Perikleen hallitessa Ateenaa. Feidias sai vastuun Akropoliin uudelleen rakentamisen suunnittelusta persialaissotien jälkeen. Akropoliin vanha Peisistratoksen aikainen sisäänkäynti, niin kutsuttu arkaainen Propylon, sijaitsi nykyisen Propylaian lounaispuolella. Uuden porttikäytävän suunnitteli arkkitehti Mnesikles. Propylaian rakentaminen aloitettiin vuonna 437 eaa., ja työt päätettiin vuonna 432 eaa. Rakennus jäi kuitenkin jossain määrin keskeneräiseksi.
Akropoliin Propylaia on myöhemmin toiminut mallina monille muille monumentaalisille porttirakennuksille. Ensimmäisiä oli Eleusiin Suuri propylaia, joka rakennettiin 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
Nykyisinkin Propylaia on ainoa tie ylös Akropoliille, ja kaikki kukkulalla vierailevat lukuisat turistit kulkevat sen kautta.
Propylaia yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. Se oli rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Rakennus oli sijoitettu samaan linjaan ylhäällä linnavuorella olevan Parthenonin temppelin kanssa.
Rakennus muodostui keskushallista sekä sen pohjois- ja eteläpuolella olevista sivurakennuksista. Koko rakennuksen leveys oli 48 metriä ja keskushallin leveys 18 metriä ja syvyys 25 metriä.
Keskushallin etu- ja takapuolella oli rivi doorilaisia pylväitä. Halliin johti viisi oviaukkoa, joista keskimmäinen oli levein ja leveydeltään 4,3 metriä. Sen ympärillä oli kuusi joonialaista pylvästä, kolme kummallakin puolella. Jokaisessa viidessä oviaukossa on ollut kaksi ovea.
Hodgesin meteoriitti
Hodgesin meteoriitti on greipin kokoinen meteoriitti, joka syöksyi 30. marraskuuta 1954 Ann Elizabeth Hodgesin (1923–1972) asunnon katon läpi Sylacaugassa, Alabamassa. Se tuhosi Hodgesin radion ja kolhi myös naista itseään. Hodgesin meteoriitti oli pitkään ainoa tunnettu tapaus, jossa meteoriitti on varmuudella iskeytynyt ihmiseen. Hodgesin meteoriitti oli osa isompaa Sylacauga-meteoriittia.
Meteoriitin omistajuudesta tuli kiistaa, mutta Hodges ja hänen aviomiehensä Eugene saivat lopulta pitää sen. Vastoin miehensä tahtoa, kyllästyneenä kinaan ja julkisuuteen, Ann lahjoitti sen museolle. Kyseessä on noin neljän kilon painoinen kondriitti.
Me Tammelat
Me Tammelat on suomalainen vuosina 1963–1969 valmistunut draamasarja. Sarjaa esitettiin MTV:llä joka toinen lauantai vuosina 1963–1969. Sarjan ohjasi Liisa Nevalainen ja henkilöohjauksesta huolehti Eine Laine. Sen tuotti Felix-Filmi Oy. Sarjasta ei ole arkistoissa tallella yhtään kokonaista jaksoa. Sarjaa edelsi "Tuttavamme Tarkat", jossa esiintyivät samat näyttelijät samoissa roolihahmoissa.
"Me Tammelat" oli 1960-luvun lopulla yksi katsotuimmista televisio-ohjelmista Suomessa. Esimerkiksi 27. huhtikuuta 1969 lähetetty jakso sai 2,22 miljoonaa katsojaa ja saavutti näin 59 prosenttia Suomen yli 12-vuotiaasta väestöstä.
Djuna Barnes
Djuna Barnes (12. kesäkuuta 1892 – 18. kesäkuuta 1982) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jolla oli tärkeä osa 1900-luvun modernistisen englanninkielisen naiskirjallisuuden kehittymisessä. Hän oli 1910-luvulla yksi Greenwich Villagen kuuluisista boheemeista ja jatkoi samaa Pariisissa 1920- ja 1930-luvuilla. Hänen romaanistaan "Yömetsä" (Nightwood, 1936) tuli modernin kirjallisuuden kulttikirja, jonka nousua maineeseen auttoi T. S. Eliotin esipuhe. Se on edelleen tunnettu lesbokulttuurin kuvaus ja näyte omaleimaisesta kirjallisesta tyylistä.
Barnesilla oli ankea lapsuus ja nuoruus: hän joutui ensin vahtimaan monia sisaruksiaan ja sisarpuoliaan, myöhemmin elättämään perhettään journalistina. Hän joutui raiskatuksi 16-vuotiaana ja kertoo tapauksesta sekä ensimmäisessä romaanissaan "Ryder" että viimeisessä näytelmässään "Antiphon".
Barnesin koulunkäynti oli vähäistä ja epäsäännöllistä, mutta 23-vuotiaana hän onnistui käymään taidekoulua New Yorkissa samalla kun elätti itseään kirjoitushommilla. Ensimmäinen runokokoelma ilmestyi samana vuonna 1915.
Vuonna 1920 Barnes muutti Pariisiin, sujahti modernistipiireihin ja ystävystyi mm. James Joycen kanssa. Vuonna 1923 ilmestyi runokokoelma "A Book". Vuonna 1928 tuli ensimmäinen romaani, omaelämäkerrallinen "Ryder", joka jäljitteli Elisabethin ajan tyyliä. Kirjasta tuli bestselleri Yhdysvalloissa. Barnes julkaisi myös salanimellä avainromaanin "Naisten almanakka", joka kertoo Pariisin lesbopiirien elämästä.
Koreanjindonkoira
Koreanjindonkoira on eteläkorealainen koirarotu.
__notoc__
Koreanjindonkoira on keskikokoinen pystykorva. Sillä on vinot silmät ja joko sirppimäinen tai kippura häntä. Karvapeite on väriltään valkoinen, kellanruskea, sudenharmaa, brindle eli juovikas, musta tai musta ruskein merkein. Uroksen ihannesäkäkorkeus on 53–54 cm ja nartun 48–49 cm.
Koreanjindonkoira on hyvin vahvaluonteinen, omanarvontuntoinen ja valpas. Se on rohkea ja kiivas, mutta myös luontaisen siisti. Vaikka se on omistajaansa kohtaan uskollinen, vieraisiin se suhtautuu pidättyväisesti. Se on aggressiivinen vieraita koiria kohtaan ja puolustaa pelottomasti omaa reviiriään. Vahva suuntavaisto ja metsästysvietti tekevät siitä hyvän riistakoiran, vaikka Suomessa sitä ei olekaan käytetty metsästykseen.
Koreanjindonkoiran arvellaan eläneen Koreassa Jindon saarella tuhansia vuosia. Koska saarelle on aiemmin ollut vaikea päästä, rotu on pysynyt melko puhtaana ja alkuperäisenä. Vuonna 1962 sille myönnettiin kansallisaarteen arvo.
Ensimmäiset koreanjindonkoirat on rekisteröity Suomessa vuonna 1999 ja näistä koirista on syntynyt yksi pentue vuonna 2001. Seuraavan kerran koreanjindonkoira on rekisteröity Suomessa vuonna 2016 milloin myös perustettiin rodulle yhdistys nimeltä Suomen Koreankoirat Ry. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 2017.
Mongoliankirvinen
Mongoliankirvinen ("Anthus godlewskii") on västäräkkien heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi Władysław Taczanowski vuonna 1876.
Linnun pituus on 15½–17 cm ja paino 25–29 g. Ulkonäöltään se muistuttaa suuresti isokirvistä ollen kuitenkin hieman pienempi ja lyhytpyrstöisempi. Myös koivet ovat hieman lyhyemmät, samoin takavarpaan kynsi. Selkäpuolella on enemmän tummaa viirutusta ja alapuoli tavallisesti ruskehtavampi kuin isokirvisellä. Myös muita vähäisiä värieroja on. Äänet muistuttavat sekä iso- että nummikirvisen ääniä. Koiras laulaa laululennossa. Sukupuolet ovat saman värisiä.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla osittainen.
Lisääntymisalue on Keski-Aasiassa Etelä-Siperiasta Mongoliaan, Mantšuriaan ja Tiibetiin. Se on muuttolintu, joka talvehtii Intiassa ja Sri Lankalla. Syysmuutolla laji harhautuu toisinaan Eurooppaan saakka, ja se on tavattu Suomessa ainakin 16 kertaa, ensimmäisen kerran 10. lokakuuta 1974 Lemlandin Lågskärillä ja viimeksi 13.–27. marraskuuta 2005 Lumijoella.
Mongoliankirvisen elinympäristöä ovat avomaat: kuivat, kivikkoiset arot ja vuorenrinteet.
Linnun pesä on maassa ja munia on 3–5. Naaras hautoo 12–14 päivää.
Mongoliankirvinen ruokailee maassa syöden pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä siemeniä.
Boško Janković
Boško Janković (s. 3. tammikuuta 1984 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, joka on edustanut urallaan serbialaista Belgradin Punaista tähteä, espanjalaista RCD Mallorcaa, italialaista US Palermoa, sekä edustamaansa italialaista Genoaa. Janković on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Janković siirtyi elokuussa 2006 Mallorcaan kasvattajaseurastaan Belgradin Punaisesta Tähdestä. Hän oli yhdeksällä maalillaan Mallorcan paras maalintekijä kaudella 2006-2007. Kaudeksi 2007-2008 Janković siirtyi US Palermoon.
Janković kuuluu Serbian maajoukkueeseen. Hän on pelannut 24 maaottelua ja tehnyt 5 maalia. Nuorten maaotteluita Jankovićille on kertynyt 14 kappaletta.
Taneli Kekkonen
Taneli Kaleva Kekkonen (4. syyskuuta 1928 Helsinki – 11. heinäkuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja toinen presidentti Urho Kekkosen kaksospojista. Taneli Kekkonen oli naimisissa vuodesta 1952 K. A. Fagerholmin tyttären Brita Fagerholmin (1927-2013) kanssa ja heillä oli kaksi lasta Timo Kekkonen (s. 1957) ja Tea Kekkonen (s. 1963).
Koulutukseltaan Taneli Kekkonen oli valtiotieteen kandidaatti, ja hän toimi ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1952. Kekkonen toimi uransa aikana suurlähettiläänä Belgradissa, Ateenassa, Roomassa 1975–1980, Maltalla, Varsovassa 1980–1984 ja viimeksi Tel Avivissa 1984–1985.
Kun Kekkonen jäi kiinni rattijuopumuksesta 1980-luvun alussa, ulkoministeriö kutsui hänet kotiin Tel Avivista. Kekkonen masentui syvästi ja ilmoitti vaimolleen Britalle tekevänsä itsemurhan. Vaimo pyysi odottamaan ainakin vuoden. Sen vuoden Kekkonen istui ulkoministeriön työhuoneessaan virka-ajalla eikä hänelle osoitettu enää tehtäviä. 11. heinäkuuta vuonna 1985 Taneli Kekkonen teki itsemurhan.
Charles Wallace Richmond
Charles Wallace Richmond (31. joulukuuta 1868, Kenosha, Wisconsin–19. toukokuuta 1932, Washington DC) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat Edward Leslie Richmond ja Josephine Ellen Henry. Äiti kuoli Charlesin ollessa 12-vuotias. Isä, joka oli ammatiltaan rautatiepostivirkailija, muutti samana vuonna Washingtoniin DC saadessaan työpaikan osavaltion painotalosta. Charles sekä 2 siskoa ja veli muuttivat perässä seuraavana vuonna 1881. Isä oli mennyt uusiin naimisiin lesken kanssa, jolla oli 2 lasta. Perheeseen syntyi vielä 5 poikaa, joista 2 kuoli lapsina.
Charlesin opinnot jäivät muutamaan vuoteen yleistä koulua, ja sekin sujui huonosti, sillä hän joutui huolehtimaan nuoremmista sisaruksistaan ja auttamaan perheen taloudenpidossa. Syyskuussa 1883 hän lopetti koulun ja meni isän hankkimaan työpaikkaan, lähetiksi geologiselle tutkimusasemalle.
1888 hän otti osaa geologiselle tutkimusretkelle Montanaan. Nicaraguaan suuntautuneen keräysmatkan jälkeen hänet palkattiin yövartijaksi Yhdysvaltojen kansallismuseoon Washington DC, jossa hänestä 1894 tehtiin lintuosaston apulaisjohtaja, vuodesta 1918 johtaja.
Richmond nimesi muun muassa pikkuvarpusen alalajin "dilutus" 1896.
Veli-Matti Kaitala
Veli-Matti Kaitala (taiteilijanimeltään Veli-Matti, 24. lokakuuta 1935 Tampere – 29. kesäkuuta 1978) oli suomalainen lapsitähti ja yksi Suomen tunnetuimpia sekä käytetyimpiä lapsinäyttelijöitä. Parhaiten hänet muistettaneen nimiroolista seikkailukomediassa "Pikku-Matti maailmalla" (1947). Veli-Matti toimi myös laulajana ja oli aikuisena pääammatiltaan opettaja.
Edvin Laine etsi Suomisen Ollin menestyksen innostamana 9–10-vuotiaita esiintymiskykyisiä poikia ja tyttöjä esiintymään elokuvissaan, joissa päärooleja tähdittäisivät lapset. Laine löysi hänet sanomalehti-ilmoituksella elokuvaan "Nokea ja kultaa" (1945). Tarjokkaita oli 250, joista koekuvaukseen kutsuttiin kuusi, ja heistä valittiin Kaitala, Laineen sanoin ”nuori, pirteä poika, jolla on tummat silmät ja hyvä lauluääni!”.
Kaitala onnistui elokuvassa ja sai uusia rooleja Laineen ohjauksissa "Kirkastuva sävel" (1946), "Pikku-Matti maailmalla" (1947) ja "Laitakaupungin laulu" (1948). Kaikissa niissä Kaitalan roolina oli resuisissa vaatteissa elämän nurjiin puoliin tutustuva köyhä poika. Kaitala huomautti siitä Laineelle, ja siitä innostuneena Laine keksi antaa hänelle roolin varakkaassa ympäristössä. Elokuva oli Toivo Kauppisen käsikirjoituksen pohjalta kesällä 1948 tehty Kaitalan viides elokuva "Onnen-Pekka".
Veli-Matti esiintyi seitsemässä näytelmäelokuvassa,sekä yhdessä lyhyessä dokumenttielokuvassa (Täyttyviä toiveita 1958), ja hänen viimeinen roolinsa näytelmäelokuvissa oli Hauhia "Tuntemattomassa sotilaassa" (1955). Hän oli naimisissa kuvanveistäjä Nina Ternon(1935-2003) kanssa. Kaitala kuoli sairauskohtaukseen vain 42-vuotiaana.
Kale Teuronen
Kale Teuronen (17. tammikuuta 1912 – 24. joulukuuta 1986) oli suomalainen näyttelijä ja muusikko. Teuronen oli kotoisin Viipurista ja teki kiertueita 1930-luvulla Reino Helismaan sekä Martti Niemen kanssa.
1950-luvulla Teuronen aloitti elokuvanäyttelijänä, ja hänen tunnetuin roolinsa on "Tuntemattoman sotilaan" sotamies Susi.
Barbizonin koulu
Barbizonin koulu on taidehistoriallinen liike noin vuosina 1830-1870. Se sai nimensä Barbizonin kylästä läheltä Fontainebleauta Pariisin eteläpuolella, johon kertyi tuohon aikaan taiteilijoita ympäri Eurooppaa.
Barbizonin taiteilijat halusivat kehittää maalaustaidetta lähemmäs realismia. Koulukunta syntyi reaktiona samaan aikaan vaikuttaneeseen romantiikka-liikkeeseen. Se sai alkunsa John Constablen vuonna 1824 Pariisin salongissa näytteille tuomista maalaismaisemista. Koulun johtohahmoja olivat Jean-Baptiste Camille Corot, Théodore Rousseau, Jean-François Millet, Albert Charpin, Charles-François Daubigny ja Charles Olivier de Penne. Barbizonilaisuuden perikuva on Milletin teos "Tähkänpoimijat" (1857), joka kuvaa kolmea maalaisnaista pellolla. Kuva ei ole maisema eikä muotokuva, siinä ei kerrota uskonnollista tai muuta tarinaa, kuva vain esittää ihmisiä pellolla.
Koulua pidetään impressionismin edelläkävijänä. Suomessa Barbizonin koulu vaikutti kansallisromantiikkaan.
Ayọ
Joy Olasunmibo Ogunmakin (s. 14. syyskuuta 1980) on saksalainen laulaja-lauluntekijä, joka asuu Pariisissa. Hänet tunnetaan laulajanimellä Ayọ tai Ayo., joka tarkoittaa joruban kielellä iloista. Ayọn musiikki on soul-, folk- ja reggae-tyylistä.
Ayọn ensimmäinen albumi "Joyful" julkaistiin vuonna 2006. Albumin ensimmäinen single oli ”Down on My Knees”.
Barbizon
Barbizon on kunta Ranskassa, noin 55 kilometriä Pariisin eteläpuolella lähellä Fontainebleauta. Vuonna 2006 siellä oli 1 571 asukasta. Kunta tunnetaan taidehistoriassa vaikuttaneesta Barbizonin koulukunnasta. Taiteilijaryhmän keskuspaikkana toiminut rakennus Auberge Ganne on nykyisin museona. Esillä on myös Jean-François Milletin ateljee ja Théodore Rousseaun koti.
Lev Trotski piileskeli Barbizonissa 1930-luvulla. Järjestyksessä toinen Bilderberg-ryhmän kokous järjestettiin Barbizonissa vuonna 1955.
Barbizon on valittu kauneimpien ranskalaiskylien "Les Plus Beaux Villages de France" -järjestön jäseneksi.
Geneven konferenssi (1954)
Geneven konferenssi vuonna 1954 päätti Indokiinan sodan. Konferenssissa Vietnamin itsenäisyys tunnustettiin kansainvälisesti. Neuvotteluihin päädyttiin, kun Ho Tši Minhin johtamat Việt Minhin joukot olivat toukokuussa 1954 lyöneet ranskalaisten siirtomaaisäntien joukot ratkaisevassa Điện Biên Phủn taistelussa.
Vietnamin itsenäisyystaisteluun oli vaikuttanut Kiinan kansantasavallan perustaminen vuonna 1949: sota laajeni pelkästä siirtomaasodasta kansainväliseksi kylmän sodan näyttämöksi. Kommunismin leviämisen pelossa Yhdysvallat ryhtyi rahoittamaan Ranskan käymää sotaa. Vuonna 1954 apu kattoi jo 80 % kaikista kuluista.
Genevessä Vietnam jaettiin kahtia 17. leveyspiirin kohdalta. Yhdysvallat asettui aggressiivisesti tukemaan Saigonin hallitusta. Sissisota Vietnamin yhtenäisyyden saavuttamiseksi laajeni etelässä, kohti uutta sotaa. Sissiliikettä organisoi Vietminhin perillinen, pohjoisen tukema Kansallinen vapautusarmeija (Front National de Libération du Vietnam). Yhdysvaltalaiset tunsivat vastustajansa paremmin nimellä Vietkong.
Endriini
Endriini on orgaaninen yhdiste (POP-yhdiste), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan valkoista kiteistä kiinteää ainetta. Sen kemiallinen kaava on CHClO. Endriinia on käytetty hyönteismyrkyissä lähinnä puuvillan, riisin, sokeriruon ja maissin viljelyssä sekä rodentisidina eli jyrsijöiden kuten myyrien torjuntaan. Aine kuuluu Tukholman yleissopimuksen (pysyvien orgaanisten yhdisteiden käyttöä ja päästöjä rajoittava yleissopimus) alaisiin aineisiin. Endriinin markkinointi ja käyttö kiellettiin Suomessa vuonna 1969.
Endriinin moolimassa on 380,9 g/mol, sulamispiste 200 °C, suhteellinen tiheys 1,7 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), lähes veteen liukenematon 0,22 - 0,26 mg/l ja CAS-numero 72-20-8. Endriini hajoaa alle kiehumislämpötilansa. Aineen kuumentuessa yli 245 °C:n siitä muodostuu kloorivetyä ja fosgeenia.
Lyhytaikaisesta altistumisesta endriinille voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, johtaen kouristuksiin ja kuolemaan.
UFO: Enemy Unknown
UFO: Enemy Unknown (Pohjois-Amerikassa nimellä X-COM: UFO Defense) on Mythos Gamesin kehittämä ja MicroProsen alun perin vuonna 1994 julkaisema strategiapeli, joka on "X-COM"-pelisarjan ensimmäinen osa. Peli yhdisti erittäin toimivalla tavalla taktisen taistelun, tutkimisen sekä strategisen resurssienhallinnan ja on edelleen tietyissä piireissä hyvin suosittu. Sarjan jatko-osat on julkaistu X-COM-nimellä.
X-Com perustetaan kansainväliseksi sotilaalliseksi kattojärjestöksi, joka yhdistää suurvaltojen voimavarat ja perustaa tukikohtaorganisaation torjuakseen maapallolle hyökkäävät muukalaiset.
Aluksi X-Comin teknologia on pahasti jäljessä muukalaisia. Yksi pelin olennaisista osista onkin kaapata muukalaisten teknologiaa, jota voi sitten tukikohdissaan tutkia ja kehittää omaan käyttöönsä.
Pelin tehtävät voi jakaa neljään osaan: ensinnäkin pitää varustaa torjuntahävittäjiä, jotka ampuvat alas ympäri maapalloa lentäviä muukalaisaluksia. Toiseksi eri tapahtumapaikoille pitää lähettää miehistönkuljetusaluksia ja sotilaita hyökkäämään muukalaisia vastaan, joko ufojen laskeutumispaikoille, muukalaistukikohtiin tai jopa kaupunkeihin. Kaupungeissa täytyy muukalaisten tuhoamisen lisäksi pyrkiä välttämään siviiliuhreja. Kolmanneksi taisteluista on tarkoitus kerätä mahdollisimman paljon muukalaisteknologiaa, jota voi sitten tutkia omassa tukikohdassaan. Lopuksi täytyy hallita X-Comin taloutta, mikä edellyttää rahoittajamaiden pitämistä tyytyväisinä sekä hyvinkin säästeliästä elämää.
Pelin suunnittelija Julian Gollop oli aloittanut jatko-osan kehittämisen "Laser Squad" -pelilleen, mutta MicroProsella ei oltu kiinnostuneita pelistä. Gollop sai pelille kolme vaatimusta: pelin piti sijoittua maahan, siinä piti olla teemana UFO:t ja sen piti sisältää "teknologiapuu" "Civilization"- pelien tapaan.
Pelissä olevia ideoita oli mukana jo Gollopin aiemmassa pelissä "Rebelstar Raiders".
"UFO: Enemy Unknown" sai Pelit-lehden 4/1994 arvostelussa 94 pistettä. Samainen lehti valitsi UFO:n myöhemmin vuoden 1994 strategiapeliksi. Nykyään peliä usein pidetään kaikkien aikojen parhaana tietokonepelinä.
CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 89/100 arvostelussaan. Amiga Format -lehti antoi pelille arvosanaksi 90/100 arvostelussaan.
Eagle (automerkki)
Eagle oli Chrysler Corporationin automerkki, joka perustettiin vuonna 1989 Chryslerin ostettua AMC:n. Merkin valmistus loppui vuonna 1998. Vaikka merkki olikin melko lyhytikäinen, esimerkiksi sen Talon-coupé-malli myi yli 115 000 kappaletta.
Nimeä Eagle käytti myös Dan Gurney kilpa-autoissaan. Yksi huomattavimmista oli vuoden 1967 Eagle-Weslake Formula 1 -auto.
Bohrin epäyhtälö
Bohrin epäyhtälö on kompleksilukuihin liittyvä epäyhtälö. Sen mukaan jos formula_1 ja formula_2 ovat kompleksilukuja ja formula_3 positiivinen reaaliluku, on
formula_4
Epäyhtälössä pätee yhtäsuuruus jos ja vain jos formula_5.
24 (6. tuotantokausi)
Televisiosarja 24:n kuudennen tuotantokauden näyttäminen televisiossa alkoi Yhdysvalloissa vuoden 2007 tammikuussa.
Neljännen tuotantokauden lopulla Jack Bauer hyökkäsi Valkoisen talon luvalla Los Angelesin Kiinan konsulaattiin. Operaation aikana Kiinan konsuli sai surmansa lähetystön turvamiehen vahinkolaukauksesta. Siitä huolimatta kiinalaiset syyttivät Baueria tapahtumasta ja vaativat Yhdysvaltain hallitusta luovuttamaan Bauer heille, jotta he voisivat viedä Bauerin vankileirille Kiinaan, jossa tämän olisi tarkoitus viettää koko loppu elämänsä. Ydinsodan pelossa Yhdysvaltain hallitus pyysi Jackia luovuttautumaan suosiolla Kiinan hallitukselle. Tästä huolimatta Walt Cummings käski erästä Salaisen Palvelun agenttia tappamaan Bauerin, ettei tämä vuotaisi salaisia tietoja kiinalaisille. Palmer sai kuitenkin Cummingsin suunnitelmat selville ja ehti varoittaa Jackia, jotta tämä ehtisi lavastaa oman kuolemansa.
Viidennen kauden lopussa kiinalaiset saivat kaapattua Jackin, joka oli viettänyt tätä ennen 18 kuukautta pimennossa, ja veivät tämän rahtilaivaan, jonka kyljessä luki Shanghai.
Kuudennen kauden alussa Yhdysvallat on ollut lukuisten terroristihyökkäysten kohteena. Presidentti Wayne Palmer tekee kiinalaisten kanssa sopimuksen, jonka mukaan kiinalaiset luovuttavat Jack Bauerin Yhdysvalloille, jonka jälkeen Yhdysvallat aikovat luovuttaa Bauerin Abu Fayedille, joka sanoo tietävänsä terroristi-iskujen tekijän. 
"Muodossa Näyttelijä - Roolihahmo"
Seuraavien hahmojen on varmistettu palaavan tulevalle kaudelle:
Seuraavat henkilöt ovat uusia lisäyksiä sarjaan:
Fred Hoyle
Sir Frederick Hoyle (24. kesäkuuta 1915 – 20. elokuuta 2001) oli brittiläinen tähtitieteilijä ja tieteiskirjailija. Vuonna 1948 hän esitti pysyvän tilan teorian yhdessä Hermann Bondin ja Thomas Goldin kanssa.
Hoyle oli innostunut tähtitieteellisen tiedon kansantajuistamisesta. Hän piti vuonna 1950 radiossa kosmologian esitelmäsarjan, joka koottiin myöhemmin kirjaksi. Tässä radio-ohjelmassa Hoyle ensimmäisenä käytti vastustamastaan alkuräjähdysteoriasta nimitystä ”Big bang”. Hän kirjoitti myös muita yleistajuisia kirjoja, televisiosarjan käsikirjoituksen sekä tieteiskirjoja.
Hoyle valittiin Royal Societyyn vuonna 1957 ja lyötiin ritariksi 1972.
Hoylen tunnetuin tieteisromaani on "Musta pilvi" (1957), joka kertoo aurinkokuntaan saapuvasta jättiläismäisestä, älykkäästä avaruuden pilvestä. Romaanin "Los Angeles ei vastaa" (1966) päähenkilönä on säveltäjä. "Infernossa" (1973) maapalloa uhkaa tuho Linnunradan ytimen räjähtämisen vuoksi. Skotlantilainen tähtitieteilijä nousee maapalloa kohtaavien myrskyjen jälkeen klaanipäälliköksi ja rakentamaan yhteiskuntaa uudelleen vanhojen tapojen mukaisesti.
Hoyle vieraili syksyllä 1982 Helsingissä ja Turussa esitelmöimässä yleisölle alkuaineiden synnystä tähdissä.
Kriittinen laitos
Kriittinen laitos eli kriittinen editio on kauno- tai tietokirjallisuudesta tai sävellyksestä laadittu kommentoitu julkaisu, joka pohjautuu huolelliseen lähdeaineiston tutkimukseen.
Kirjallisten teosten kriittiset laitokset esittelevät teoksen syntyä, historiaa ja kontekstia ja selittävät sanoja ja käsitteitä sekä teoksen yhteyksiä muuhun kirjallisuuteen ja aatehistoriaan. Kriittiset laitokset ovat perusteoksia, jotka palvelevat laajasti kirjallista kulttuuria.
Sävellysten kriittisten laitosten ensisijaisia lähteitä ovat säveltäjän käsikirjoitukset, säveltäjän hyväksymät käsikirjoituskopiot sekä säveltäjän hyväksymät painetut laitokset. Lähteiden tulkintaan vaikuttaa merkittävästi sävellyksen syntyaika. Esimerkiksi varhaisessa länsimaisessa musiikissa nuottikirjoitus sisältää usein vain rakenteellisen rungon ja jättää lopullisen soivan tuloksen esiintyjien päätettäväksi. Tieteelliseen kriittiseen laitokseen kuuluu myös tekstiosa, jossa esitellään käytetyt lähteet, arvioidaan niiden luotettavuutta sekä mahdollisesti esitetään teoksen syntyhistoriaa valottavia tietoja.
Suomalaisen kirjallisuuden tekstikriittisiin laitoksiin luetaan lähinnä Johan Ludvig Runebergin koottujen teosten editio. Tekeillä on Elias Lönnrotin teosten kriittinen laitos. Zacharias Topeliuksen teoksista julkaistaan vuosikymmenen aikana historiallis-kriittinen laitos, jonka ensimmäinen osa on ilmestynyt vuonna 2010. Myös Aleksis Kiven "Nummisuutareista" julkaistiin kriittinen laitos vuonna 2010. Samoin Mikael Agricolan "Abc-kiriasta" on valmistunut kriittinen laitos sarjassa "Mikael Agricolan teosten tieteelliset editiot".
Svenska litteratursällskapet i Finlandin vuonna 2008 käynnistämä hanke julkaisee Georg August Wallinin tuotannon tekstikriittisenä laitoksena kuudessa osassa alkaen vuodesta 2010.
Suomalaisen musiikin merkittävin kriittinen julkaisuhanke on Jean Sibeliuksen sävellysten kokonaisjulkaisu, jota valmistelevat Kansalliskirjasto, Sibelius-Seura ry ja musiikkikustantamo Breitkopf & Härtel. Työ käynnistyi vuonna 1996, ja ensimmäinen nide julkaistiin vuonna 1998.
Oneiromantia
Oneiromantia ( "oneiros" 'uni' + "manteia" 'ennustaminen') merkitsee unista ennustamista. Oneiromantia on unientulkinnan menetelmä, jonka avulla halutaan nähdä tulevia tapahtumia.
Raamatussa unia käytetään monesti jonkinlaisina enteinä tai viesteinä. Esimerkiksi Paavali saa kehotuksen suunnata Makedoniaan. Unien on voitu uskoa olevan esimerkiksi viestejä, kuten varoituksia jumalalta. Oneiromantia tunnetaan useissa antiikin kulttuureissa ja myös tuoreemmassa kansanperinteessä. Antiikin Kreikassa Artemidoros Daldislainen kirjoitti 100-luvulla varhaisimman tunnetun oneiromantiaan liittyvän teoksen "Suuri unikirja" ("Oneirokritika").
Dionysoksen teatteri
Dionysoksen teatteri () on antiikin aikainen teatteri, joka sijaitsee Ateenan Akropoliin etelärinteellä. Teatteri oli pyhitetty Dionysos Eleuthereukselle, ja se oli osa Dionysos Eleuthereuksen pyhäkköä.
Teatteri rakennettiin alun perin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., ja sitä pidetään maailman ensimmäisenä teatterina. Ennen teatterin rakentamista esitykset olivat mahdollisesti Agoralla. Teatteri liittyi Dionysoksen kulttiin, sillä näytelmät olivat osa jumalan kunnioittamista. Merkittävin teatterijuhla oli Dionysia-juhla. 500-luvulla eaa. teatterin viereen rakennettiin myös Dionysoksen temppeli.
Dionysoksen teatteri oli kreikkalaisen tragedian ja komedian syntymäpaikka, ja 400-luvulla eaa. siellä esitettiin kaikkein kuuluisimpien kreikkalaisten näytelmäkirjailijoiden, kuten Aiskhyloksen, Sofokleen, Euripideen ja Aristofaneen, näytelmien ensiesitykset.
Teatteri oli alun perin rakennettu pääosin puusta. Vuonna 342 eaa. Lykurgos rakennutti teatterin uudelleen kivestä. Samoihin aikoihin teatterin alue laajennettiin Dionysos Eleuthereuksen pyhäköksi, ja sinne rakennettiin uudempi Dionysoksen temppeli vanhan temppelin viereen. 330 eaa. teatteriin rakennettiin uusia kivisiä penkkejä lisätilan saavuttamiseksi. Myöhemminkin teatteria uusittiin usein. Suurin osa nykyisin näkyvillä olevista rakenteista on peräisin roomalaiselta ajalta. Rooman keisari Nero teetti teatteriin laajoja entisöintitöitä vuonna 61 jaa.
Teatterin alueen arkeologiset kaivaukset suoritti Ateenan arkeologinen seura.
Teatterin keskiössä oli "orkhestra", jossa "khoros" esiintyi. Se oli alun perin suorakulmion muotoinen, sittemmin pyöreä ja viimeisessä vaiheessa puoliympyrän muotoinen. Teatterin katsomossa oli sen laajimmassa vaiheessa kolme osaa: alimpana 32 penkkiriviä, jotka muodostivat täydellisen puolikaaren keskellä olleen "orkhestran" ympärille, ylempänä toiset 32 penkkiriviä, jotka kattoivat ainoastaan katsomoalueen keskiosan, ja aivan ylärivissä vielä lisää penkkirivejä, jotka kattoivat samoin katsomon keskiosan.
Teatteriin mahtui laajimmillaan 17 000 katsojaa. Ensimmäisen rivin paikoista 67 oli varattu merkkihenkilöille ja tietyille viranhaltijoille. Kaikkein edustavin paikka oli varattu Dionysos Eleuthereuksen papille. Ensimmäisessä rivissä oli myös Dionysoksen patsas, niin että jumala itse saattoi seurata näytelmiä.
Näyttämön taustalla oli näyttämörakennus. Sen takana teatterin eteläpuolella olivat Dionysoksen vanhempi ja uudempi temppeli sekä jumalan alttari.
Kylkirusto
Kylkirusto () on rustokudosta, jonka avulla kylkiluut kiinnittyvät rintalastaan. Kylkirustojen ulkopäät ovat kiinnittyneet vastaavan kylkiluun luiseen osaan. Ensimmäisen eli ylimmän kylkiruston sisempi pää kiinnittyy suoraan rintalastaan, 2.–7. kylkirustot kiinnittyvät synoviaalinivelillä () rintalastan ulkoreunoihin, 8.–10. kylkirustot niveltyvät synoviaalinivelillä ylempään kylkiluuhun, ja 11.–12. kylkirustot ovat ihmisellä vapaita kylkiluita eli niiden päällä ei ole kiinnittymispintaa rintalastan tai rustokudokseen.
Kylkirustot koostuvat hyaliinirustosta. Ruston jousto-ominaisuus helpottaa rintakehän liikkuvuutta ja auttaa hengittämisessä.
Tuol Sleng
Tuol Sleng on koulusta vankilaksi ja kuulustelukeskukseksi muunnettu rakennus Phnom Penhissä, Kambodžassa. Vankilan koodinimi oli S-21. Laitosta johti entinen opettaja Kang Kek Ieu, sissinimeltään "Duch". Nykyään paikalla toimii vankilamuseo.
Punakhmerien valtakaudella 1975–1979 Tuol Slengiin koottiin yli 12 000 vankia, yleensä puhutaan noin 17 000 vangista. Vangituista ainakin 2 000 oli lapsia. Eloonjääneitä oli vähän, tiedettyjä selviytyjiä on seitsemän viidestätoista tuhannesta.
Punaisten khmerien hallitessa Kambodžaa myös ulkomaalaisia katosi. Jotkut näistä päätyivät Tuol Slengiin.
Vankilan oli tarkoitus olla valtion vihollisten (koulutettu väki, munkit, opiskelijat) kuulustelukeskus, mutta myös kokonaisia perheitä teloitettiin. Vangeilta haluttiin saada tunnustuksia ja nimiä kiduttamalla. Vangin keskimääräinen viipymisaika vankilassa oli kolme kuukautta.
Vankeja kuoli teloituksen ohella aliravitsemukseen, kidutukseen ja huonoon hygieniaan. Alussa vangit haudattiin vankilan pihamaalle, mutta tilan loputtua teloittaminen ja hautaaminen siirrettiin Choeung Ekin kuolemankentille kaupungin ulkopuolelle.
Vietnamilaiset sotilaat löysivät vankilan vallattuaan kaupungin. Vain muutama lapsi löytyi elossa, ja muut neljätoista viimeistä vankia oli puukotettu vuotamaan kuiviin vartijoiden paettua vankilasta kiireellä. Näiden neljäntoista tuntemattoman uhrin haudat löytyvät vankilan pihalta.
Virallisesti vankilaan tuotiin kuulusteltavaksi vain keskushallinnon vihollisia, mutta kansanvihollisia nähtiin olevan kaikkialla. Koulutus tai sivistys olivat usein riittävä syy vangitsemiseen, koska keskiluokka oli vallankumouksen tiellä.
Ammonin kuningaskunta
Ammonin kuningaskunta oli israelilaisille etäistä sukua olevien heimojen kuningaskunta Kuolleestamerestä koilliseen.