hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Petrus Kaikewalde
Petrus Kaikewalde de Vinlandia (myös muodoissa Kakewalde ja Kakuwalde; oikeaksi nimeksi oletettu Pietari Kaukovalta tai Kaikkivalta) on Baltian verisestä kristillistämisestä ja valloituksesta kertovassa Henrik Lättiläisen kronikassa mainittu suomalainen ristiretkisaarnaaja, joka osallistui pakanoiden käännytykseen. Kronikan mukaan Kaikewalde käännytti 1210-luvun puolivälissä sakkalaisia Etelä-Virossa. Todelliseksi historialliseksi henkilöksi oletettu Petrus Kaikewalde on varhaisin nimeltä tunnettu suomalainen pappi. Häntä koskevat maininnat kronikassa ajoittuvat vuosiin 1215–1226. Hänen muista elämänvaiheistaan ei tiedetä mitään.
Kaikewalde kulki saksalaisten sotajoukkojen mukana. Käännyttävät saarnamiehet toimivat nimellisesti vain kirkon ja paavin palveluksessa, mutta käytännössä maallisten hallitsijoiden joukoissa ja usein näiden etuja ajaen.
Kaikewalden nimi esiintyy Henrik Lättiläisen kronikassa lukuisissa erilaisissa muodoissa. Kyseessä on oletettavasti väännös jostain suomalaisesta nimestä. Suomessa alkuperäiseksi nimeksi on yleensä oletettu "Pietari Kaukovalta" tai "Kaikkivalta", jotka ovat kuitenkin vain valistuneita arvauksia. Kronikoitsija Henrik Lättiläinen on parissa kohdassa liittänyt nimen perään määreen "de Vinlandia", mitä on pidetty todisteena Petruksen suomalaisesta alkuperästä. Myös Suomessa asukkaiden käännyttäminen kristinuskoon oli tuolloin vielä kesken, joten Kaikewalden päätyminen papiksi ja saksalaisten palvelukseen on ollut erikoista.
Kaikewalde mainitaan Henrik Lättiläisen kronikassa ensimmäisen kerran vuoteen 1215 ajoittuvassa kohdassa, jossa hänen kerrotaan menneen käännyttämään kristinuskoon Viron eteläisimpien maakuntien Sakalan ja Ugaunian asukkaita yhdessä saksalaista kalparitaristoa edustaneen Otto-nimisen papin kanssa. Saksalaiset olivat juuri valloittaneet nämä alueet ja olot siellä olivat niin epävarmat, että Petrus ja Otto joutuivat pian pakenemaan virolaisia Riikaan. He kuitenkin ilmeisesti palasivat myöhemmin jatkamaan työtään samalle seudulle.
Tanskalaisten ryhdyttyä valloittamaan pohjoista Viroa Valdemar Sejrin johdolla muutamaa vuotta myöhemmin saksalaiset lähettivät Kaikewalden yhdessä Henrik Lättiläisen kanssa uudelle käännytysretkelle. He kulkivat etelästä pohjoiseen Viron halki muutamassa kuukaudessa ja etenivät myös Emajoen pohjoispuolisille pakanallisille seuduille, aina Järvamaalle ja Virumaalle saakka. Petrus ja Henrik kastoivat pikaisesti kokonaisten kylien asukkaat ja jatkoivat eteenpäin ehtiäkseen mahdollisimman pitkälle ennen tanskalaisia. Lopulta tanskalaiset kuitenkin karkottivat heidät Pohjois-Virosta ja heidän oli palattava takaisin.
Petrus Kaikewalde esiintyy kronikassa vielä kolmannenkin kerran. Vuonna 1226 Viroon saapunut paavin legaatti Wilhelm Modenalainen lähetti hänet johtamaan käännytystyötä Viron länsiosaan Läänemaalle. Tämä osoittaa hänen olleen tuolloin arvostettu henkilö.
Sinettä
Sinettä on 830 asukkaan kylä Rovaniemellä. Kylä sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Rovaniemen keskustasta Ounasjoen varressa.
Sinetän läpi kulkee kantatie 79 Rovaniemeltä Kittilän ja Levin kautta Muonioon. Kantatie 83 Pelloon kääntyy Sinetän kylän kohdalta.
Sinetästä löytyviin palveluihin sisältyvät
Jukka-Pekka Palo
Jukka-Pekka Palo (s. 7. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt niin tv-sarjoissa, elokuvissa kuin teatterissakin. Tällä hetkellä Palo on kiinnitettynä Suomen Kansallisteatterissa.
Jukka-Pekka Palo on näyttelijä Tauno Palon ja Kirsti Ortolan poika. Palo on naimisissa pukusuunnittelija Riitta Anttosen kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, Olga ja Amanda. Jukka-Pekka Palon velipuolia olivat näyttelijät Pertti Palo ja Martti Palo.
Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1961 elokuvassa "Tulipunainen kyyhkynen", jossa hän näyttelee aitaan nojavaa pikkupoikaa. Elokuva jäi hänen isänsä viimeiseksi elokuvaksi. Muista elokuvista Palo muistetaan muun muassa roolistaan Aki Kaurismäen elokuvassa "Varjoja paratiisissa". Palon teatterirooleista muistetaan muun muassa Henrik Ibsenin "Peer Gynt".
Televisiossa Palo juonsi aikoinaan Kolmoskanavalla nähtyä tietokilpailu "Megavisaa" vuosina 1991–1995, MTV3-kanavalla nähtyä "Noppapottia" vuosina 1995–1996 sekä Nelosella nähtyä "Giljotiinia" vuosina 2001–2002. Näyttelijänä Palo on esiintynyt tv-sarjoissa "Vesku Show", "Kotikatu" ja "Salatut elämät".
Ääninäyttelijänä hän on esiintynyt esimerkiksi Scar-leijonan suomenkielisenä äänenä piirroselokuvassa "Leijonakuningas", Mikki Hiiren äänenä lukuisissa Disneyn piirretyissä, "Lokki Joonatan" -äänikirjan lukijana ja "Rango"-elokuvassa.
Jukka-Pekka Palo vaikuttaa myös Suomen Näyttelijäliiton hallituksessa..
Palo selviytyi Intian valtameren maanjäristyksestä 26. joulukuuta 2004. Hän oli lomailemassa vaimonsa kanssa Thaimaassa ja tsunamin iskiessä he kiipesivät vuorelle.
Viihdetaiteilija Jope Ruonansuu on kirjoittanut Palosta laulun, joka löytyy Ruonansuun seitsemänneltä studioalbumilta Washington Bar (1995).
Vapaavirkkaus
Vapaavirkkaus () on virkkauksen alalaji, eräänlainen virkkausfilosofia, jonka mukaan ei tarvitse takertua sääntöihin tai kaavoihin, vaan 'vain virkata'.
Vapaassa virkkauksessa käytetään perussilmukoita, mutta ei seurata valmista ohjetta silmukoiden lukumäärän tms. suhteen. Virkataan myös kolmiulotteisia muotoja, jolloin silmukoiden lukumäärä muuttuu tarpeen mukaan kerroksesta toiseen.
Daniil Harms
Daniil Ivanovitš Harms (; oik. Daniil Ivanovitš Juvatšov (Даниил Иванович Ювачёв); 30. joulukuuta 1905 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. helmikuuta 1942 Leningrad, Neuvostoliitto) oli radikaali neuvostoliittolainen kirjailija, joka on tunnettu absurdeista pikkutarinoistaan.
Daniil Ivanovitš Juvatšov syntyi Pietarissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1924 ja opiskeli sen jälkeen sähkötekniikkaa ja taidehistoriaa saamatta kuitenkaan opintojaan koskaan valmiiksi. Salanimen Harms hän kehitti jo lukioaikanaan. Vähäisen elantonsa hän ansaitsi kirjoittamalla tarinoita lastenlehtiin, kuten Jožiin. Hän kirjoitti myös lyhyitä teatterikohtauksia, lastenkirjoja ja tarinoita aikuisille.
Jo lapsuudessaan Harms oli pyrkinyt jäljittelemään Velimir Hlebnikovin ja Aleksei Krutšonyhin futuristista proosaa. Hän luopui kaavamaisesta runomuodosta 1920-luvulla pitäen sitä näsäviisautena, ja hänestä tuli avantgardismin keskeisiä nimiä Neuvostoliitossa. Harmsin tarinat ovat tyypillisesti hyvin lyhyitä, vain muutaman kappaleen pituisia. Niissä sekä tapahtumat että kieli etenevät epäloogisesti, jopa kaoottisesti: unenomaiset tapahtumaketjut vuorottelevat silkan komedian kanssa, tarina alkaa toistaa itseään tai katkeaa odottamattomaan katastrofiin. Harms loi surrealismiin ja dadaismiin verrattavia tekstejään aikana, jona vain sosialistinen realismi oli hyväksyttyä. Useimmat hänen kirjoituksistaan julkaistiin maanalaisina. Taiteilijan kuoleman jälkeen tuotantoa on koottu erilaisista epävirallisista painoksista ja tämän huoneesta löytyneistä paperilapuista. 1960-luvulta alkaen Harmsin tekstit levisivät salaisesti, kopioina kädestä käteen (samizdat).
Harmsin ulkomuoto oli omalaatuinen ja luonteenlaatu ristiriitainen. Hän esiintyi mielellään mutta vältteli joutumista puheisiin ihmisten kanssa. Hän oli aktiivisesti mukana Todellisen taiteen yhdistyksen (OBERIU) toiminnassa. OBERIU vaati taiteilijoille täydellistä vapautta, kaikkien taiteenlajien ja -suuntausten hyväksyntää. Ryhmän manifesti kuului: ”Vastustamme niitä jotka kuohivat sanan. Runot eivät ole piirakoita emmekä me sillejä.”
OBERIU:n riehakkaat illanvietot yhdistelivät eri taiteenlajeja kuten runoutta, kirjallisuutta, teatteria ja musiikkia. Järjestö luokiteltiin valtiolle vihamieliseksi, taiteilijoita syytettiin ”kirjallisesta huliganismista” eikä julkinen kokoontuminen ollut vuoden 1930 jälkeen enää mahdollista. Vuonna 1931 Harms tuomittiin kolmeksi vuodeksi rangaistusleirille valtionvastaisesta toiminnasta. Hän vietti muutaman kuukauden vankilassa Kurskissa. Kun hänet pidätettiin uudelleen vuonna 1941 tappiomielialan lietsomisen vuoksi, hän ei enää selviytynyt vankilan psykiatrisen osaston vaikeista olosuhteista vaan kuoli vuotta myöhemmin Leningradin piirityksen aikana nälkään.
Yläkaupungin Yö
Yläkaupungin Yö on vuodesta 1992 alkaen vuosittain keväisin järjestetty poikkitaiteellinen kaupunkifestivaali Jyväskylässä. Tapahtumayönä kaikki Jyväskylän museot ovat auki ja niihin on ilmainen sisäänpääsy, lisäksi teatteri-, musiikki- ja liikuntatapahtumia järjestetään pitkin kaupunkia.
Tapahtuman kautta annetaan esimerkiksi harvinaisemmille liikunta-/urheilulajeille esittelymahdollisuuksia. Tapahtuma on vähitellen levittäytynyt lähes koko Jyväskylän keskusta-alueelle, joten siitä saavat osansa myös Jyväskylän ravintolat ja yökerhot.
Tapahtuman järjestämisestä vastaa Yläkaupungin Yö ry. Festivaalin yhteistyötahoja ovat muun muassa Jyväskylän museot ja kirjastot, Jyväskylän yliopisto, Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta, Keski-Suomen Kirjailijat ry. ja Jyväskylän yläkaupungin alueella toimivat ravintolat.
Tapahtuman ohjelma on sisältänyt perinteisten esitysten ja konserttien lisäksi muun muassa manga-näyttelyä, Linux-testausta, moottoripyörätaidetta, musiikkia keskiajalta aina nykypäivään sekä urheilukisoja footbagistä itsepuolustuslajeihin, go-turnaukseen ja parkour-näytöksiin.
Tapahtuma järjestetään yleensä toukokuun loppupuolen viikonloppuna.
Hymypoika (elokuva)
Hymypoika on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva. Elokuvan ohjasi JP Siili ja pääosissa on Reino Nordin, Jussi Nikkilä, Jarkko Niemi, Jenni Banerjee, Laura Malmivaara ja Ville Virtanen.
Hymypoika on kertomus nuoresta helsinkiläisestä kaveriporukasta, joka yhteisestä sopimuksesta kuvaa kaikki seksikokemuksensa tyttöystäviensä tietämättä. Ensimmäiset yritykset ovat koomisia, mutta sitten porukka saa otteen asiaan ja leikki alkaa muuttua vakavaksi. Tällöin alkaa horjua Jeren (Reino Nordinin) ihastus Reettaan (Jenni Banerjee).
Reino Nordin
Reino Nordin (s. 25. toukokuuta 1983) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Vuonna 85", "Hymypoika", "Game Over" ja "Ganes" sekä televisiosarjoissa "Tie Eedeniin", "Hovimäki" ja "Savuna ilmaan". Hänen tunnetuin singlejulkaisunsa on ”Antaudun”.
Ensimmäisen roolinsa Nordin esitti elokuvassa "Ursula", vuonna 1986. Hän on näytellyt päärooleja muun muassa elokuvissa "Vuonna 85", "Hymypoika" ja "Game Over".
Reino Nordin on tullut musiikkimaailmassa julkisuuteen kaksi albumia julkaisseen "Reino & The Rhinos"-yhtyeen keulakuvana ja solistina. Lisäksi hän on soittanut rumpuja ja muita lyömäsoittimia useissa yhtyeissä, kuten Jazzgangstersissa, Soul Captain Bandissä sekä Cool Sheiksissa. Nordin on myös toiminut Komposti Sound Systemin mikrofonimiehenä, Bongo Rhinona. Nordin on käyttänyt aiemmin myös taiteilijanimeä Juniori Reino. Marraskuussa 2014 hän julkaisi omalla nimellään sooloalbumin "Bongo Rock".
Lisäksi Nordin on juontanut viikoittaista "Työn alla" -ohjelmaa Bassoradiossa.
Reino Nordin kiinnitettiin PME Recordsille syksyllä 2015, jonka myötä Nordinin artistibrändi koki huikean kohotuksen. Nordinin jokainen PME:n kautta julkaistu single on noussut suursuosioon, mistä kertovat lukuisat kulta- ja platinalevyt muun muassa kappaleista ”Antaudun”, ”Kato mua silmiin”, ”Momentumii” ja ”Kosketa”. Antaudun-albumin ohessa julkaistu ”Antaudun”-single nosti Reino Nordinin Suomen suosituimpien artistien tähtikaartiin, kun hittisingle soi pitkään radioiden soitetuimpana kappaleena sekä Spotifyn kärkisijoilla. Antaudun nousi Suomen Spotifyn striimatuimmaksi kappaleeksi viikon ajaksi. Kappale soi myös radioiden soitetuimpana peräti viisi viikkoa putkeen. ”Antaudun” oli vuoden 2017 striimatuin kotimainen kappale. Syksyllä Nordin julkaisi uuden singlen nimeltä ”Ihmeeni”.
Lähes 15-vuotisen musiikkiuransa jälkeen Reino Nordin ansaitsi osakseen ensimmäiset Emma-gaala-ehdokkuudet vuoden 2018 Emma-gaalassa. Ehdokkuudet tulivat kategorioista Vuoden miessolisti, Vuoden albumi (Antaudun), Vuoden pop, Vuoden biisi (”Antaudun”) sekä Vuoden artisti/yhtye yleisöäänestys.
Reino Nordinin vanhemmat ovat kuvanveistäjä Antti Nordin ja lavastaja Metti Nordin. Hänen siskonsa Siiri Nordin on muusikko. Taiteilija Outi Heiskanen on Nordinin isoäiti. Reino Nordin on naimisissa arkkitehti Maria Nordinin kanssa, ja heillä on yhdessä Fidel- ja Luna-nimiset lapset. Kolmas lapsi Reina syntyi heinäkuussa 2018. Nordin on sanonut olevansa biseksuaali.Albumit
Sinkut
Johann Adolph Scheibe
Johann Adolph Scheibe (5. toukokuuta 1708 Leipzig – 22. huhtikuuta 1776 Kööpenhamina) oli saksalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja kriitikko.
Johann Adolph Scheibe oli kuuluisan urkujenrakentaja Johann Scheiben poika, joka oli suurelta osin itseoppinut muusikko ja tiedemies. Hän aloitti uransa Hampurissa, mutta vietti suuren osa elämäänsä Tanskassa, vuosina 1740–1747 "Kapellmeisterina" ja vuodesta 1766 eteenpäin hovisäveltäjänä Tanskan hovissa. Scheibe oli valistuksen ajan merkittävimpiä musiikkitieteilijöitä ja vaikutusvaltainen kriitikko, joka kannatti yksinkertaista ja ”luonnollista” kansallista saksalaista musiikkityyliä.
Vuonna 1737 Scheibe arvosteli voimakkaasti Johann Sebastian Bachin musiikkia syyttäen tätä akateemisen tiedon ja ”musiikin todellisen pohjan ja sen kauneuden” puutteesta. Erään teorian mukaan Bach sävelsi Goldberg-muunnelmansa musiikilliseksi vasta-argumentiksi, jossa hän esitteli kykyään säveltää eri aikakauden tyylisuuntien ja muotivirtausten mukaista musiikkia.
Scheibe sävelsi myös lukuisia kantaatteja, oratorioita ja lauluja sekä instrumentaaliteoksia mukaan lukien sinfonioita ja konserttoja, joista monet ovat hävinneet.
Markku J. Jääskeläinen
Markku J. Jääskeläinen (s. 1953) on Työeläkevakuuttajat TELA:n sidosryhmäsuhteista vastaava johtaja. Hän toimi aiemmin eläketiedotuksen johtajana. Hän on työskennellyt myös SAK:n nuorisosihteerinä, Uudenmaan sosialidemokraattisen piirin piirisihteerinä, Uudenmaan maakuntaliiton toiminnanjohtajana sekä SDP:n kunnallissihteerinä ja järjestösihteerinä.
Puoluekannaltaan Jääskeläinen on sosialidemokraatti. Politiikassa Jääskeläinen on toiminut tasavallan presidentti Tarja Halosen presidentinvaalikampanjan päällikkönä vuosien 2000 ja 2006 vaaleissa.
Jenni Banerjee
Jenni Pauliina Banerjee (s. 17. tammikuuta 1981 Ylöjärvi) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Pahat pojat", "Hymypoika", "Joensuun Elli" ja "Lieksa!". Banerjee on näytellyt myös suomalaisissa televisiosarjoissa.
Banerjee näytteli Kira Kankaanpäätä Yle TV1 -kanavalla esitetyssä sarjassa "Kotikatu" vuosina 2010–2011. Lokakuussa 2013 hän aloitti näyttelijänä MTV3:lla esitettävässä draamasarjassa "Salatut elämät". Hänet nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran 14. maaliskuuta 2014. Banerjee esitti sarjassa vuonna 2014 lääkäri Katariina Mäkelää, jota esitti aiemmin Jasmin Hamid.
Banerjee suoritti elokuvanäyttelemisen opinnot Stadiassa vuosina 2000–2004. Vuonna 2005 hän sai opiskelupaikan Actors Studio Drama Schoolista New Yorkissa, josta hän valmistui kuvataiteiden maisteriksi vuonna 2008.
Banerjeella on sukulaisia Intiassa. Hänen isoisänsä oli intialainen, joka rakastui Jennin suomalaiseen isoäitiin Lontoossa vuonna 1930. Parin lapsista toinen on Jennin isä Erkki Banerjee ja toinen kirjailija Nina Banerjee-Louhija.
Kirsan Iljumžinov
Kirsan Nikolajevitš Iljumžinov (; s. 4. huhtikuuta 1962 Elista) on ollut Kansainvälisen shakkiliiton FIDE:n puheenjohtaja vuodesta 1995. Hän toimi myös Venäjän federaatioon kuuluvan Kalmukian tasavallan presidenttinä vuosina 1993–2010. Iljumžinov on kansallisuudeltaan kalmukki.
Nuoruudessaan Iljumžinov oli koulussa huippuoppilas ja lupaava shakinpelaaja. Vuonna 1976 hän voitti 14-vuotiaana Kalmukian shakkimestaruuden. 1980-luvun lopulla hän opiskeli Moskovan yliopistossa ulkopolitiikkaa.
Valmistumisensa jälkeen hän voitti kykyjenetsintäkilpailun ja pääsi myyntipäälliköksi japanilais-neuvostoliittolaiseen Liko-Raduga-yhtiöön. Neuvottelutaitojaan ja kalmukkisuhteitaan hyväksi käyttäen Iljumžinov kohosi 1990-luvulle tultaessa monimiljonääriksi.
Kalmukian presidentiksi Iljumžinov valittiin 65 prosentin äänisaaliilla vuonna 1993. Hän oli tuolloin vasta 30 vuoden ikäinen. Myöhemmin hänet valittiin jatkamaan tehtävässään.
Heti presidentiksi valintansa jälkeen vuonna 1993 Iljumžinov julisti Kalmukian itsenäiseksi valtioksi päämääränään tehdä siitä verovapaa valtio, mutta muutti suhtautumistaan kommunistien vallankaappausyrityksen jälkeen, ja ryhtyi tukemaan Boris Jeltsiniä.
Iljumžinov rakennutti Kalmukiaan katolisen katedraalin, vaikka buddhalaisenemmistöisessä tasavallassa asui tuolloin ainoastaan yksi katolilainen. Hän on myös rakennuttanut moskeijan, synagogan, 22 ortodoksista kirkkoa ja 30 buddhalaista temppeliä.
Iljumžinov on väittänyt olevansa yhteydessä ufojen kanssa ja vierailleensa muukalaisten avaruusaluksen komentosillalla. Hän on konsultoinut bulgarialaista ennustajaa, joka ennusti hänen nousevan Kalmukian ja shakkiliiton johtoon.
Intohimoinen shakin harrastaja Iljumžinov on myös rakennuttanut Kalmukiaan erityisen "shakkikaupungin", jossa järjestettiin shakkiolympialaiset vuonna 1998. Aikaisemmin Iljumžinov omisti Uralan-nimisen jalkapalloseuran, joka pelasi Venäjän pääsarjassa. 1990-luvun alkupuolella Iljumžinov yritti jopa saada Diego Maradonan joukkueeseensa. Sittemmin seura ajautui taloudellisiin vaikeuksiin eikä sille enää myönnetty ammattilaislisenssiä. Nykyisin perinnettä jatkaa uusi "Elista"-niminen seura. Iljumžinov on määrännyt shakin alakoulujen kolmen ensimmäisen vuoden opetusohjelmaan, minkä ansiosta Kalmukiasta onkin noussut viime vuosina 17 nuorta pelaajaa lajin maailmanlistoille.
Kansainvälisen shakkiliiton puheenjohtajaksi Iljumžinov valittiin vuonna 1995.
Kesäkuussa 2011, Libyan sisällissodan aikana, Iljumžinov vieraili NATO:n useita viikkoja pommittamassa Libyan pääkaupungissa Tripolissa, jossa muun muassa pelasi erän shakkia Muammar Gaddafin kanssa.
Sten Sture nuorempi
Sten Sture nuorempi (1493–3. helmikuuta 1520) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1512–1520. Valtionhoitajana oli hetken vuonna 1512 valtaneuvos Eerik Trolle, joka ajoi neuvotteluja Tanskan kanssa Kalmarin unionin palauttamiseksi. Kun Svante Niilonpojan 20-vuotias poika Stenkin lupasi kannattaa neuvotteluja, teki valtaneuvosto hänestä valtionhoitajan. Todellisuudessa Stenin pyrkimyksenä oli erottaa Ruotsi unionista. Hän otti kaukaisen esiäitinsä "Sture"-nimen, koska se Sten Sture vanhemman kautta symboloi Ruotsin itsenäisyyspyrkimyksiä.
Sture tiesi joutuvansa ennen pitkää sotaan Tanskan kuninkaan Kristian II:n kanssa ja solmi siksi vuonna 1513 välirauhan Venäjän kanssa. Sten Sture joutui ristiriitaan arkkipiispan, Eerik Trollen pojan Kustaa Trollen kanssa, joka olisi halunnut kirkolle enemmän autonomiaa. Trolle erotettiin virastaan.
Kristian II aloitti lopulta hyökkäyksen Ruotsia vastaan. Sten Sture haavoittui Länsi-Göötanmaalla käydyssä Bogesundin taistelussa ja kuoli 1520. Kristian II:sta tuli Ruotsin kuningas. Kustaa Trolle kosti Sturen kannattajille ja erottajilleen laatimalla heistä syytöslistan "kerettiläisinä", jonka perusteella Kristian toimeenpani Tukholman verilöylyn. Sten Sture nuoremman ruumis kaivettiin ylös haudasta ja poltettiin kerettiläisenä Tukholman verilöylyn aikana.
Sten Sture oli naimisissa "Kristiina Gyllenstiernan", Ruotsin Kaarle VIII:n lapsenlapsenlapsen kanssa.
Eerik Trolle
Eerik Arvidinpoika Trolle (n. 1460–1530) toimi Ruotsin valtionhoitajana nimellisesti hetken aikaa vuonna 1512, joskaan hän ei ehtinyt hoitaa tointa. Häntä seurasi virkaan Sten Sture nuorempi. Eerik Trolle syntyi 1460 arvostettuun aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat lordi Arvid Birgersson Trolle, joka kuoli 1505 sekä tämän ensimmäinen vaimo Kristina Jönsdotter Gädda.
Eerik Trollen pojasta, Gustav Trollesta (1488–1535) tuli Uppsalan arkkipiispa ja samalla Ruotsin kirkon päämies.
Hän oli valtaneuvos vuodesta 1487 ja Närken laamanni 1493. Trolle sekaantui voimakkaasti Ruotsin valtataisteluihin. Hänet valittiin 1512 valtionhoitajaksi mutta Sten Sture nuorempi sai vaalin kumotuksi. Kustaa Vaasan voiton jälkeen hän pakeni Tanskaan.
Ilmavoimien teknillinen koulu
Ilmavoimien teknillinen koulu (ILMAVTK, aik. IlmavTK) oli Suomen ilmavoimien koulu, jonka päätehtävänä oli lentoteknillisen koulutuksen antaminen varusmiehille sekä ilmavoimien henkilökunnalle. Koulu sijaitsi Kuorevedellä Hallin taajamassa, Jämsän kaupungissa, sotilaslentokentän välittömässä läheisyydessä. Joukko-osaston palveluksessa oli noin 120 henkilöä. Vuosittain asevelvollisuutensa ILMAVTK:ssa suoritti noin 350 varusmiestä.
8. helmikuuta 2012 julkistettujen puolustusvoimien säästösuunnitelmien mukaan Hallin varuskunta lakkautettiin vuoden 2013 lopussa ja koulutus siirrettin Ilmasotakouluuun Tikkakoskelle. Viimeiset 347 vuorokautta palvelleet varusmiehet pääsivät reserviin 20. kesäkuuta 2013.
- Lentoteknillinen aliupseerikomppania (ent. 2.K)
- Koulutuskomppania
- Koulutusosasto
- Suunnittelu- ja kehittämisosasto
Lentoteknillisen aliupseerikurssi oli ILMAVTK:n erikoiskoulutus, jonka Hallissa aloittavista varusmiehistä yli puolet suoritti. Lentoteknilliselle aliupseerikurssille varusmiehet valittiin ennen varusmiespalveluksen alkamista pääsykokeiden kautta.
Lentoteknillisen aliupseerikurssin koulutus tapahtui 2. Komppaniassa (2.K). AUK:sta oli mahdollisuus edetä Ilmavoimien reserviupseerikurssille Ilmasotakouluun. AUK:n suorittaneista suurin osa lähti komennukselle apumekaanikon tehtäviin eri ilmavoimien ja maavoimien joukko-osastoihin. Lentoteknillisellä aliupseerikurssilla opiskeltiin muun muassa aerodynamiikkaa, lentokone-elektroniikkaa, mäntä- ja suihkumoottorioppia, lentokoneaseoppia sekä ilmavoimien taktiikkaa. Lisäksi Lentotekniseen aliupseerikurssiin kuului jalkaväkiryhmänjohtajakoulutus sekä sissileiri yms. Sodankäynnin taitoja kehitettiin myös joukko-osastoissa, joihin aliupseerit siirtyivät kurssin jälkeen.
Kutsuntojen kautta saapuvat varusmiehet palvelivat Koulutuskomppaniassa (1.K), ja toimivat mm. seuraavissa tehtävissä:
Koulutuskomppaniassa palvelevista varusmiehistä suurin osa koulutettiin muissa joukko-osastoissa, esimerkiksi lentosääaliupseerit, sotilaskuljettajat ja ilmavalvonta-aliupseerit Ilmasotakoulussa Tikkakoskella sekä sotilaspoliisialiupseerit Lentosotakoulussa Kauhavalla. Em. komppaniat muodostivat yhdessä Koulutuspataljoonan.
Joukko-osaston toiminnan voidaan katsoa alkaneen Ilmailuvoimien Mekaanikkokoulusta vuonna 1923.
Ramses III
Ramses III oli Egyptin faarao 1186–1154 eaa. Hän oli viimeinen egyptiläissyntyinen faarao, jolla oli todellista valtaa, ja hänen pitkä valtakautensa on Egyptin 20. dynastian aikaa.
Ramses III:n kaudella Egyptiin hyökkäilivät merikansat, ja se joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja sisäisiin ristiriitoihin jotka lopulta johtivat kahdennenkymmenennen dynastian romahdukseen. Olojen vaikeudesta kertoo että tällä ajalla nähtiin ensimmäinen aikakirjoihin merkitty lakko, kun kuninkaallisen hautakammion rakentajille ei voitu maksaa heidän ruoka-annoksiaan.
Vaikeudet eivät näy lainkaan virallisten monumenttien hohdokkuudessa, joilla Ramses III tavoitteli Ramses II:n ajan suuruutta. Hän laajennutti Luxorin ja Karnakin temppelialueita, ja hänen hautakammionsa on suurimpia jälkipolville säilyneitä. Aikojen epävarmuus näkyy siitä että hautakammio on vahvasti linnoitettu. Ensimmäistä kertaa jumalainen faarao joutui puolustautumaan mahdollisten hyökkääjien uhkaa vastaan.
Ramses III oli huono hallitsija, mutta edeltäjäänsä parempi sotapäällikkö. Hän joutui käymään jatkuvasti puolustussotaa ulkomaisia valloittajia vastaan, ja on hänen ansiotaan, että Egyptin valtakunta selviytyi.
Ramses III:n muumio on löydetty ja hänen hautansa on Kuninkaiden laakson suurimpia. British Medical Journalissa julkaistussa tutkimuksessa häntä kuvattiin kerroskuvausmenetelmällä, jolloin huomattiin kaulassa tappavaa viiltohaava. Hänen kuolemastaan syytettiin oikeudessa hänen vaimoaan Tiyeä ja poikaansa Pentawerea. Dna-kokeet vahvistavat Ramseksen haudasta löytyneen tuntemattoman ruumiin Pentawereksi, joka mahdollisesti hirtettiin.
Svante Niilonpoika
Svante Niilonpoika (1460 – 2. tammikuuta 1512) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1504 – 1512. Hänestä on käytetty myös nimeä Svante Sture, koska hän oli isoäitinsä puolelta Sture-sukua, ja koska hänen poikansa Sten Sture nuorempi otti tämän nimen. Itse hän ei Sture-nimeä käyttänyt. Maallisista mahtimiehistä ja piispoista koostuva valtaneuvosto nimitti (1504) Svante Niilonpojan valtionhoitajaksi Sten Sturen kuoltua 1503 toivoen, että Svante alistuisi sen tahtoon ja jatkaisi neuvotteluja Tanskan kanssa. Käytännössä Svante Niilonpoika jatkoi edeltäjänsä linjoilla, vastusti unionia Tanskan kanssa ja pyrki rajoittamaan valtaneuvoston valtaa. Svante Niilonpojan kaudella tanskalaiset tekivät voimakkaammalla laivastollaan tuhoisia hyökkäyksiä Ruotsiin ja Suomeen hävittäen mm. Porvoon. Svante Niilonpoika oli valtionhoitajakautenaan naimisissa Mette Dyren kanssa, mutta oli nuorempana ollut aviossa Iliana Gäddan kanssa, joka oli Sten Sture nuoremman äiti.
Palo
Palo tarkoittaa seuraavia:Palo on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sten Sture vanhempi
Sten Sture vanhempi (1440–1503) toimi Ruotsin valtionhoitajana vuosina 1470–1497 ja 1501–1503. Sten Sture oli kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden sisarenpoika. Kuningas oli ennen vuonna 1470 tapahtunutta kuolemaansa nimittänyt Sturen valtakunnan tulevaksi päämieheksi ja poikansa holhoajaksi. Valtaneuvosto nimitti Sturen valtionhoitajaksi samana vuonna. Sture voitti Tanskan Kristianin vuonna 1471 Tukholman edustajalla, mistä syystä häntä on jälkikäteen pidetty Ruotsin vapaustaistelijana ja hankki itselleen voimakkaan, keskitetyn vallan Ruotsissa.
Tanskan kanssa Kalmarin unionin jatkosta ei saatu sovittua, kun Tanskan kuningas Hannu ei saapunutkaan allekirjoittamaan jo neuvoteltua Kalmarin resessiä. Vuonna 1493 Tanska solmi yllättävän liittosopimuksen pitkään Ruotsin kanssa vihollisuuksissa olleen Venäjän kanssa. Vuonna 1495 alkoi niin sanottu vanha viha eli sota Ruotsin ja Venäjän välillä. Siihen johon liittyi Viipurin piiritys ja merkillinen Viipurin pamaus. Rauha solmittiin 1497, mutta se oli hatara.
Tanskan kuningas Hannu julisti Ruotsille sodan lähes heti Venäjän kanssa solmitun rauhanteon jälkeen. Hannu pääsi sodassa niskanpäälle ja Sture tunnusti hänen asemansa Ruotsin hallitsijana, ja sai puolestaan itse kuninkaan hovimestarin aseman ja Suomen läänityksekseen. Hannun suosio Ruotsissa laski, kun tiedot tämän tekemistä sopimuksista Venäjän kanssa tulivat ilmi, ja loppuvuodesta 1501 Hannu syrjäytettiin ja Sture palasi valtionhoitajaksi elämänsä jäljellä oleviksi vuosiksi.
Warren Ellis
Warren Ellis (s. 16. helmikuuta 1968) on englantilainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka on työskennellyt niin Marvelille kuin DC:llekin. Hänen kuuluisimpia töitään ovat muun muassa "Transmetropolitan", "Authority" ja "Planetary". Hän on myös hyvin aktiivinen bloggaaja.
Vuonna 2005 tehtiin Ellisin "Global Frequency" -sarjakuvaan perustuva TV-sarjan pilottijakso, jonka Warner Brothers hyllytti johtoportaan vaihdoksen yhteydessä, eikä sitä koskaan näytetty televisiossa. Jakso päätyi kuitenkin internetiin ja keräsi nopeasti fanijoukon, joka yrittää saada sarjan tuotannon käynnistymään. Ilmiö on siinäkin mielessä erikoinen, että "Global Frequency" -sarjan perusideana on maailmanlaajuinen, yksittäisten eksperttien muodostama yhteistyöverkko.
Juha Eirto
Juha Eirto (21. joulukuuta 1934 Helsinki – 3. toukokuuta 2011 Sipoo) oli suomalainen laulaja. Hän oli suosittu iskelmätähti etenkin 1950-luvulla, ja hänen levytyksistään esimerkiksi ”Tiikerihai” ja ”Venezuela” ovat sittemmin muodostuneet klassikoiksi. Hän lauloi ja levytti myös tangoja. Viimeksi hän on levyttänyt 1979 (”Jansson soittaa hanuria” albumilla "Tanssiaiset risteilijällä"). Eirto siirtyi vuonna 1960 laulamaan oopperan kuoroon ja jättäytyi täysin pois julkisuudesta. Myös hänen isänsä Erkki Eirto (alun perin Erik Eklund) oli aikanaan tunnettu ooppera- ja iskelmälaulaja.
Eirto näytteli muutamissa elokuvissa, esimerkiksi "Majuri maantieltä" ja "Kasarmin tytär".
Pilottijakso
Pilottijaksoksi tai lyhyemmin pilotiksi kutsutaan televisiosarjaan tehtävää ensimmäistä, esittelyluontoista jaksoa, jolla pyritään saamaan tuottajat sekä yleisö kiinnostumaan sarjasta. Pilottijakso on joskus tv-elokuvan mittainen, ja mikäli pilotista lähdetään tekemään sarjaa, hahmoihin ja juoneen saatetaan tehdä suuriakin muutoksia. Vain pieni osa piloteista päätyy sarjaksi asti.
Studioille ja katsojille termi "pilotti" merkitsee usein eri asiaa. Katsojille pilotti tarkoittaa usein sarjan ensimmäistä julkaistua jaksoa, kun taas studiolle sillä viitataan jaksoa, jolla tekijät myyvät sarjaa heille. Esimerkiksi sarjaa "Lost Girl" myytiin Showcase-kanavalle pilottijaksolla ""Vexed"", joka on todellisuudessa ensimmäisen kauden kahdeksas jakso.
Välillä studioille esitettyä pilottijaksoa ei näytetä katsojille ollenkaan. Esimerkiksi "The Big Bang Theoryn" CBS:lle esittelemä pilotti kiinnosti heitä ideana, joten he tilasivat toisen pilotitijakso sarjan tuottajilta. Tuo uusi versio toimi pohjana katsojille nykyisin tutulle sarjalle.
Lipizzanhevonen
Lipizzanhevonen on hevosrotu, jonka nimi tulee rotua kasvattavasta slovenialaisesta Lipican eli Lipizzan siittolasta. Lipizzanhevonen tunnetaan kenties parhaiten rotuna, jota korkeaan kouluratsastukseen keskittynyt wieniläinen Espanjalainen ratsastuskoulu yksinomaan käyttää.
Lipizzat ovat nykyisin väriltään lähes aina kimoja, jotka syntyvät mustina tai ruunikoina ja vaalenevat iän myötä lopulta valkoisiksi. Joskus syntyy ei-kimojakin lipizzanhevosia, ja Espanjalaisessa ratsastuskoulussa pidetään perinteisesti aina yhtä tummaa hevosta.
Lipizzanhevonen on säkäkorkeudeltaan noin 150–160 cm. Itävaltalaiset Piberin lipizzat ovat pienikokoisempia kuin unkarilaiset sukulaisensa, jotka ovat suurempia, laajaliikkeisempiä ja erittäin suosittuja vaunuhevosina. Lipizzanhevonen kehittyy hitaasti, mutta vastaavasti elää pitkään. Useat Espanjalaisen ratsastuskoulun oriit ovat käytössä yli 20-vuotiainakin.
Lipizzanhevonen on tasapainoinen ja notkea, ja sen rauhallinen luonne tekee siitä erityisen sopivan esteratsastushevosen. Lipizzan jalkojen rakenne on vahva ja ne ovat voimakkaat, hyväluiset ja kovakavioiset. Takaosa on vahva ja hevonen soveltuu hyvin korkeaan kouluratsastukseen. Lavat ovat jyrkähköt ja säkä usein matala, ja tässä mielessä lipizzanhevonen sopii jopa paremmin vaunu- kuin ratsuhevoseksi. Lipizzanhevonen ei ole kovin nopea, ja hevosen liikkeet ovatkin enemmän korkeat kuin etenevät.
Lipican siittola perustettiin vuonna 1580, jolloin lipizzarotua alettiin jalostaa tuottamalla Iberian niemimaalta yhdeksän espanjalaista oritta ja 24 tammaa. Nykyinen lipizzanhevoskanta polveutuu kahdeksasta perustajaoriista, joista länsieurooppalaisia on kuusi: valkoinen espanjanhevonen Pluto (1765), musta napolinhevonen Conversano (1767), ruunikko napolinhevonen Neapolitano (1790), hallakko kladrubynhevonen Favory (1779), valkoinen arabi Siglavy (1810) ja napolin- ja andalusianhevosen risteytys Maestoso (1819). Itä-Euroopasta tulee kaksi orilinjaa: kroatialainen Tulipan sekä unkarilainen Incitato, molemmat peräisin 1800-luvulta.
Lipizzanhevosia kasvatetaan nykyään koko entisen Itävalta-Unkarin alueella. Espanjalaisen ratsastuskoulun hevoset kasvatetaan Itävallassa Grazin lähellä sijaitsevassa Piberin siittolassa. Myös muiden lähialueen maiden valtionsiittoloissa kasvatetaan lipizzoja.
Kalle Lindroth
Kalle Lindroth (s. 3. elokuuta 1989 Helsinki) on suomalainen muusikko, näyttelijä ja juontaja. Hän on toiminut muun muassa Smak-yhtyeen laulajana (2001–), Ylen "Kotikatu"-draamasarjan näyttelijänä (2004–2012), nuortenohjelma Summerin juontajana (2008–2011) ja musiikkiohjelma Bumtsibumin juontajana (2017).
Lindroth kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2008 Sibelius-lukiosta Helsingissä. Hän aloitti 15-vuotiaana näyttelemään "Kotikatu"-sarjan Juusoa. Lindrothilla on ollut myös roolit sarjoissa "Nollatoleranssi" ja "Käenpesä" sekä elokuvassa "Ganes".
Lindroth juonsi Yle TV2:n nuortenohjelma "Summeria" vuosina 2008 ja 2009 Mirella Pekkosen sekä 2010 ja 2011 Minttu Penttisen kanssa. Keväällä 2012 Lindroth juonsi Yle TV2:lla esitettyä "Bilebändi 2012" -ohjelmaa yhdessä Anna Laulumaan kanssa. Hän on juontanut myös vuonna 2017 esitettyjä "Bumtsibum"- ja "Mökkireissu"-ohjelmia.
Lindroth oli mukana keväällä 2009 Helsingin Kaupunginteatterin paljon palkintoja keränneessä musikaalissa "Spring Awakening". Keväällä 2017 hän vuorotteli Heikki Rannan kanssa Linnanmäen Peacock-teatterissa esitetyn "Kirka"-musikaalin päärolissa Kirkana.
Vuonna 2014 Lindroth oli perustamassa Klubiteatteria yhdessä Roope Salmisen ja Sasu Paakkunaisen kanssa.
Lindroth on Smak-yhtyeen laulaja ja sanoittaa yhtyeen kappaleet yhdessä kitaristi Henri Salosen kanssa. Lindroth on harrastanut laulua erilaisissa kuoroissa. Musiikkiuran vaikutteita ovat muun muassa Mew, The Used, Disco Ensemble ja Green Day. Smak on perustettu vuonna 2001, ja siltä on ilmestynyt yhteensä kolme levyä; "Sic transit" (2004), "Elohopeaa" (2006) sekä "High School Uncool" (2009). Yhtye on ollut tauolla vuodesta 2009 lähtien.
Lindroth osaa soittaa pianoa, pasuunaa sekä kitaraa. Smakin ohella hän on laulanut "Tilkkutäkki"-kokoelma-albumin nimikappaleen, "Tilkkutäkki 2" -albumille kappaleen ”Anna mun etsiä” ja "Tilkkutäkki 3" -albumille kappaleen ”Aamulaulu” sekä vieraillut "Valkokankaan helmet" -levyllä, jolla Boston Promenade -orkesteri esittää elokuvista tuttua musiikkia. Hän on ollut myös tuottamassa Antti Tuiskun "Kaunis kaaos" -albumia. Hän on tehnyt kappaleita Antti Tuiskun lisäksi myös Diandralle, Jenni Jaakkolalle ja Benjamininille.
Lindroth oli julkaisemassa sooloalbumia, jolta julkaistiin vuonna 2014 single ”Annika”. Ensimmäistä sooloalbumia ei toistaiseksi ole julkaistu ja hän on jättänyt soolouransa myös tauolle.
Heinäkuusta 2016 hän on julkaissut kappaleita yhdessä Ida Paulin kanssa duona Ida Paul & Kalle Lindroth.
Lindroth ja hänen Hanna-vaimonsa avioituivat elokuussa 2016 ja saivat pojan kesäkuussa 2017.
Abaiang
Abaiang (joskus myös Apaiang tai Apia) on atolli Kiribatissa. Se koostuu 15 saaresta, joista vähintään yksi on asutettu. Saaren asukasluku oli 5 568 vuonna 2015. Ensimmäinen atollin löytänyt eurooppalainen oli kapteeni Thomas Gilbert vuonna 1788, jolloin hän nimesi saaret Charlotte-saariksi laivansa omistajan mukaan.
Seuraavat kaupungit ja kylät sijaitsevat Abaiangilla: Aonobuaka, Borotiam, Evena, Koinawa, Morikao, Tabontebike, Taburao, Tabwiroa, Takarano, Tanimaiaki, Tebanga, Tuarabu ja Ubanteman.
DC Comics
DC Comics (aiemmin National Comics) on yksi suurimpia yhdysvaltalaisia sarjakuvayhtiöitä. Sen tunnetuimpia hahmoja ovat Batman, Teräsmies, Ihmenainen ja muut Oikeuden Puolustajat. DC oli ensimmäinen supersankarisarjakuvia julkaissut yhtiö. Nykyisin DC Comics kuuluu Time Warner -konserniin.
Nimen kirjainyhdistelmä DC on lyhenne yhtiön vuodesta 1937 alkaen julkaiseman "Detective Comics" -sarjakuvalehden nimestä. "Detective Comics" ja "Action Comics" (1938 alkaen) ovat yhtiön pitkäikäisimmät sarjakuvajulkaisut.
Honoré de Balzac
Honoré de Balzac (20. toukokuuta 1799 Tours – 18. elokuuta 1850 Pariisi) oli merkittävä ranskalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Ukko Goriot", "Saiturin tytär" ja "Bette-serkku".
Balzac luetaan kirjallisuuden realismin kantaisiin, vaikka iso osa hänen tuotannostaan kunnioittaa ranskalaisen romantiikan perinteitä. Hänen teossarjansa "Inhimillinen komedia" ("La Comédie humaine") käsittää yli 90 toisiinsa nivoutunutta romaania ja novellia, joilla hän yritti kuvata oman aikansa ranskalaisen porvariston elämää. Kunnianhimoinen suurprojekti jäi pahasti kesken.
Balzac kuului itse porvaristoon, mutta ihannoi aatelistoa. Lisukkeen "de" hän lisäsi nimeensä itse. Balzac kirjoitti jopa 15 tuntia päivässä, lähinnä mustan kahvin voimalla. Hän oli Puolassa asuvan naisen kanssa kirjeenvaihdossa 15 vuotta, mutta tapasi tämän vasta vuosi ennen kuolemaansa ja ehti olla naimisissa kolme kuukautta.
Balzac syntyi Toursissa keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä, joka oli osallistunut Pariisin kommuuniin, johti siellä sairaalaa. Vuonna 1814 perhe muutti Pariisiin. Siellä Honoré de Balzac kuunteli luentoja Sorbonnessa, luki kirjastoissa ja isänsä vaatimuksesta opiskeli kolme vuotta oikeustiedettä. Sen sijaan että olisi asettunut maaseudulle lakimieheksi, hän taivutteli perheensä elättämään itseään vielä kahden vuoden ajan Pariisissa kirjailijana. Hän sai kuitenkin aikaiseksi vain huonon näytelmän Cromwellista.
Vuosina 1822-1829 Balzac julkaisi kymmenen romanttista teosta halpojen kirjakauppojen kautta. Hän yritti toimia myös kustantajana ja kirjapainon osakkaana, mutta liiketoiminta tuotti vain kasvavia velkoja.
Vuodesta 1832 Balzac oli kirjeenvaihdossa rikkaan puolalaisen rouvan, Eveline Hanskan kanssa. Evelinen aviomies kuoli 1841. Lokakuussa 1848 Balzac matkusti Ukrainaan. Sairauden heikentämä Balzac ja Hanska menivät naimisiin keväällä 1850 ja muuttivat Pariisiin, missä Balzac kuoli saman vuoden elokuussa.
Eerik Akselinpoika Tott
Eerik Akselinpoika Tott, ruots. Erik Axelsson Tott, (synt. 1415 Skånessa, k. 1481 Viipurin linnassa), valtaneuvos, toimi Ruotsin valtiohoitajana vuonna 1457 Jöns Pentinpoika Oxenstierna kanssa kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä ja yksin vuosina 1466–1467.
Eerik Akselinpoika tuli jo nuorena Ruotsiin ja nautti kuninkaan (Kaarle Knuutinpoika) suosiosta, minkä vuoksi hän sai Turun linnaläänin läänityksekseen 1450 ja pian sen jälkeen Nyköpingin linnaläänin. Kuitenkin Eerik Akselinpoika siirtyi tanskalaispuolueen kannattajaksi.
Eerik Akselinpoika Tott johti yhdessä Jöns Pentinpoika Oxenstiernan kanssa kapinaa kuningas Kaarle Knuutinpoikaa vastaan vuonna 1457, minkä johdosta heistä tuli valtionhoitajia lyhytaikaisesti ennen Kristian I:n valtaannousua. 1467 Eerik Akselinpoika siirtyi Suomeen, jossa hän hallinnoi suuria alueita Viipurin käskynhaltijana. Tott aloitti Olavinlinnan rakennustyöt vuonna 1475. Savonlinnassa on myös hänen mukaansa nimetty hotelli Tott, joka toimii nykyisin talvisin opiskelija-asuntolana. Savonlinnassa on myös Tottinkatu joka alkaa torilta satamaa pitkin kiertäen Viiskulmaan.
Kettil Kaarlenpoika Vaasa
Kettil Kaarlenpoika Vaasa, ruots. Kettil Karlsson Vasa, (1433 – 11. elokuuta 1465) toimi Ruotsin valtionhoitajana helmikuusta 1464 elokuuhun 1465 kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä. Hän oli myös Linköpingin piispa.
Montaasi
Elokuvaterminologiassa montaasi tarkoittaa nopeata sarjaa otoksia, jotka muodostavat yhtenäisen tapahtumaketjun. Montaasi on kollaasin elokuvallinen vastine.
Venäläinen elokuvaohjaaja Sergei Eisenstein tunnetaan montaasiteorian kehittäjänä. Hän jakoi teoriansa viiteen osaan:Eisensteinin ohella toinen 1900-luvun alun suuri venäläinen elokuvaleikkauksen kehittäjä oli Lev Kulešov, joka kokeissaan tutki ihmisen tapaa luoda valkokankaalla näkemistään peräkkäisistä otoksista mielessään tarinoita ja kokonaisuuksia.
Montaasia käytetään pitkän ajan typistämiseksi elokuvallisesti lyhyeen aikaan. Kuuluisia montaaseja ovat esimerkiksi "Panssarilaiva Potemkin" -elokuvan porrasjakso ja "Viimeiseen hengenvetoon" -elokuvan ajojakso, jolla Godard teki tunnetuksi niin kutsutun jump cutin.
Jöns Pentinpoika Oxenstierna
Jöns Pentinpoika Oxenstierna (, n. 1417 – 1467) toimi Ruotsin valtionhoitajana yhdessä Eerik Akselinpoika Tottin kanssa kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonden ollessa syrjäytettynä vuonna 1457 ja myöhemmin yksin vuosina 1465–1467. Hän oli Uppsalan arkkipiispa, ja johti Tottin kanssa kapinaa Kaarlea vastaan 1457, joka päättyi kuningas Kristianin valtaannousuun. Hän joutui vuonna 1463 Kristianin kanssa riitoihin luvattuaan Upplannin talonpojille verohelpotuksia omin päin ja vangittiin. Jönsin tukijat aloittivat kapinan, joka johti Kristianin pakoon ja Kettil Kaarlenpojan ja myöhemmin hänen itsensä tuloon valtionhoitajaksi.
Jöns Pentinpojan vanhemmat olivat ritari Pentti Jönsinpoika Oxenstierna ja Kristina Kristiernintytär Vasa.
Anders Zorn
Anders Leonard Zorn () oli ruotsalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan etenkin muotokuvistaan sekä maalauksista, jotka esittävät reheviä alastomia naisia yleensä välkehtivän veden äärellä. Zorn teki myös etsauksia ja veistoksia.
Zorn oli Akseli Gallen-Kallelan ja Albert Edelfeltin aikalainen ja ystävä. Suomalaisten kansallisromantikkojen tapaan hänkin rakennutti erämaa-ateljeen, synnyinpaikalleen Moraan. Yksi hänen oppilaistaan oli suomalainen Ingrid Linnea Ruin, joka sai tuotantoonsa paljon vaikutteita Zornilta.
Zorn oli myös ahkera valokuvaaja. Hän otti 1900-luvun alkupuolella tuhansia valokuvia, joista osa on voimakkaasti eroottisia: alastonmalleja, Kairon ja Chicagon bordelleja. Hän käytti valokuvia maalaustyönsä apuna.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Zornin kuvan yhden lentokoneensa pyrstöön.
"Sommarnöje" myytiin 26 miljoonalla kruunulla vuonna 2010, mikä tekee siitä Ruotsin kaikkien aikojen kalleimman maalauksen.
Leni Riefenstahl
Berta Helene Amalie ”Leni” Riefenstahl (22. elokuuta 1902 Berliini – 8. syyskuuta 2003 Pöcking, Saksa) oli saksalainen kansallissosialistista propagandaa sisältävillä elokuvillaan kuuluisuuteen noussut elokuvaohjaaja. Riefenstahlin maine perustuu ensi sijassa 1930-luvun dokumenttielokuviin "Tahdon riemuvoitto" (1935) ja "Olympia" (1938). Näistä edellinen kertoo Saksan kansallissosialistisen puolueen vuoden 1934 Nürnbergin puoluekokouksesta ja jälkimmäinen Berliinin vuoden 1936 olympialaisista. Hän tuli tunnetuksi myös näyttelijänä, tanssijana ja valokuvaajana.
Riefenstahl aloitti uransa varsinkin Saksassa suosittujen vuoristokiipeilyelokuvien tähtenä. Hänen ensimmäinen ohjauksensa "Sininen valo" (1932) on sadunomainen tarina vuoristolaisnaisesta Juntasta, jota pidetään kylässään noitana. Elokuva oli yksi Adolf Hitlerin suosikeista ja sen ansiosta hän pyysi Riefenstahlia ohjaamaan elokuvia natsien puoluejuhlista. Hänen kuuluisimpia teoksiaan ovat dokumenttielokuvat "Olympia" (1938) Berliinin olympialaisista vuonna 1936 ja "Tahdon riemuvoitto" ("Triumph des Willens", 1935) kansallissosialistisen puolueen Nürnbergin puoluekokouksesta vuonna 1934. Varsinkin natsi-ideologiaa ylistävän ja propagandistisen "Tahdon riemuvoiton" julkinen esittäminen on ollut pitkään kielletty monissa maissa.
Sodan jälkeen Riefenstahl suljettiin elokuvapiireistä. Hän siirtyi valokuvaajaksi. Hän kuvasi Mick Jaggeria tämän vaimon Biancan kanssa ja nubakansaa Sudanissa. Yli 70 vuoden ikäisenä hän alkoi harrastaa sukellusta ja vedenalaiskuvausta.
Riefenstahl kuoli nukkuessaan kotonaan Pöckingissä 8. syyskuuta 2003, noin pari viikkoa 101-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen. Hän oli kärsinyt syövästä.
Bob Daisley
Robert John "Bob" Daisley (s. 13. helmikuuta 1950 Sydney, Australia) on toiminut basistina useiden eri artistien levyillä jo 1970-luvulta lähtien. Tunnetuimmat yhteistyökumppanit ovat olleet Ozzy Osbourne, Black Sabbath, Gary Moore, Uriah Heep ja Rainbow. Nykyään Daisley soittaa Living Loud -yhtyeessä.
Daisley toimi myös Ozzy Osbournen sanoittajana Osbournen soolouran alkuvaiheessa, No Rest for the Wicked -levylle asti, ja soitti bassoa No More Tears -levyllä.
Daisley ja rumpali Lee Kerslake soittivat alun perin Blizzard of Ozz- ja Diary of a Madman -levyillä, mutta heidän osuutensa on vuoden 2002 uudelleenjulkaisuissa korvattu uusilla rumpu- ja bassoäänityksillä.
Spike Jonze
Spike Jonze, (oik. Adam Spiegel; s. 22. lokakuuta 1969 Rockville, Maryland, Yhdysvallat) on Oscar-palkittu käsikirjoittaja, video- ja elokuvaohjaaja sekä -tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvistaan "Being John Malkovich" ja "Adaptation. Minun versioni", jotka käsikirjoitti Charlie Kaufman. Hän myös tuotti Jackass-televisiosarjaa ja -elokuvan. "Being John Malkovich" eli "Elämäni John Malkovichina" (1999) oli hänen esikoisohjauksensa uudella taiteilijanimellä Spike Jonze.
Spike Jonze avioitui ohjaaja Sofia Coppolan kanssa 26. kesäkuuta 1999. Pari erosi vuoden 2003 lopulla, mutta Coppola ehti esiintyä Jonzen ohjaamassa The Chemical Brothersin musiikkivideossa "Elektrobank".
Jonze on myös toimittanut lehtiä "Dirt" ja "Grand Royal Magazine" sekä kuvannut rullalautailuvideoita.
Vuonna 2014 hänet palkittiin parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarilla ja parhaan käsikirjoituksen Golden Globella elokuvastaan "Her".
Freud Marx Engels &amp; Jung
Freud Marx Engels & Jung, tuttavallisesti Freukkarit [froikkarit], oli vuonna 1984 perustettu suomalainen country-yhtye. Viimeisen kokoonpanon alkuperäisjäsenet olivat laulusolisti Pekka Myllykoski ja kitaristi Arto Pajukallio. Yhtye tunnetaan erityisesti suomenkielisistä käännöksistään amerikkalaisista countrykappaleista. "Freukkareiden" tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "Särkynytsydämiset (viekää minut baariin)", "Danny show", "Mystinen metsätyömies", "Buuri Johannesburgista", "Juomalaulu", "Pitkätukkainen punaniska" ja "Kossu on mun kuski".
Vuoden 1999 albumi "Hittihökkeli" äänitettiin outlaw countryn tärkeimmässä kaupungissa Teksasin Austinissa. Vuoden 2005 "Amerikkalaisia unelmia" oli yhteislevy countrya aiemminkin levyttäneen Kari Peitsamon kanssa.
Alkusyksystä 2007 jaettiin radioille yhtyeen uusi single "Meidän rumien rakkauslaulu". Kappale laitettiin myös ilmaiseksi ladattavaksi 19. syyskuuta klo 19.19 yhtyeen MySpace -sivuille. Kappale on myös mukana eri esittäjien "Suomirokkia 13" -kokoelmalevyllä.
Yhtyeen toinen alkuperäisjäsen Pekka Myllykoski kuoli huhtikuussa 2017. Arto Pajukallio kertoi samana päivänä, ettei yhtye jatka ilman Myllykoskea.
Makaronesia
Makaronesia (kreikan kielestä, "siunatut saaret") on itäisellä Pohjois-Atlantilla Iberian niemimaan ja Länsi-Afrikan edustalla sijaitseva saaristo. Siihen kuuluu viisi erillistä saariryhmää: Portugalille kuuluvat Azorit, Madeira ja Selvagenssaaret, Espanjalle kuuluvat Kanariansaaret sekä itsenäinen valtio Kap Verde. Asuttuja saaria on yhteensä 28 ja asumattomia vain muutamia, kuten Selvagenssaaret, Desertassaaret Madeiralla sekä Santa Luzia Kap Verdessä. Makaronesia on maantieteellis-biologinen termi, jota käytti ensimmäisenä englantilainen kasvitieteilijä Philip Webb 1800-luvulla.
Makaronesia on syntynyt tulivuoritoiminnan seurauksena 21–0,8 miljoonaa vuotta sitten. Azoreilla, Kanariansaarilla ja Kap Verdellä on muutamia toimivia, joskaan ei kovin aktiivisia tulivuoria. Suhteellisen pienestä koostaan huolimatta monien saarten pinnanmuodot kohoavat noin kahteen kilometriin; korkein kohta Teneriffan saarella on 3 718 metriä. Makaronesian saarten yhteispinta-ala on 14 632,5 neliökilometriä ja asukasluku 2 740 000.
Makaronesian saaret eivät koskaan ole olleet osana mannerta, joten niiden eläimistö on varsin harvalukuista ja suurikokoisia maaeläimiä ei juuri tavata. Samoin kasvillisuus on saapunut saarille muualta, pääosin Välimeren alueelta ja Luoteis-Afrikasta, mutta myös Afrikan kaakkoisosista ja neotrooppiselta alueelta. Vain suotuisimmilla alueilla vuorien keräämien sateiden turvin kasvillisuus on rehevää, ja erityisesti Saharan puoleisilla sekä pienillä ja matalilla saarilla kasvillisuus on karua ja puutonta.
Makaronesiassa esiintyy 30 kotoperäistä eli endeemistä kasvisukua ja useita satoja endeemisiä kasvilajeja. Esimerkiksi Kanariansaarille endeemisiä kasveja on 570 lajia (40 % saarten alkuperäisistä lajeista) ja Madeiralle 156 lajia (20 %). Monet lajit ovat endeemisiä useammalle saariryhmälle, esimerkiksi 56 lajia Madeiralle ja Kanariansaarille, mutta vain yksi laji on endeeminen koko Makaronesialle, mikä kertoo saariston väljyydestä ja mantereen läheisyydestä. Lisäksi Makaronesiassa tavataan endeemisiä lintu-, matelija- ja hyönteislajeja tai alalajeja.
Makaronesian laurisilvaa eli laakeripuumetsää pidetään jäänteenä jääkausia edeltäneestä tertiäärikautisesta subtrooppisesta kasvillisuustyypistä, joka silloin vallitsi koko Välimeren ja Pohjois-Afrikan alueella. Golfvirran turvin saaret välttyivät jääkausilta. Alun perin metsät peittivät Azorit, Madeiran ja läntiset Kanariansaaret, mutta hakkuiden seurauksena viimeisetkin jäänteet ovat kadonneet monilta alueilta. Nykyisin merkittävin metsäalue on Madeiralla, jossa se peittää yhä noin 20 prosenttia saaren pinta-alasta. Metsä on suojeltu ja lisäksi Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Kanariansaarilla metsiä on paikoin Teneriffalla ja Gomeralla sekä Azoreilla Picolla, Terceiralla ja São Miguelilla.