hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Asashimo
Asashimo (, ’aamukuura’) oli keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
"Asashimo" otettiin palvelukseen 27. marraskuuta 1943 Osakassa komentajanaan "Yūgirin" entinen päällikkö Maekawa Nisaborou. Alus liitettiin koulutuksen ajaksi 1. laivaston 11. hävittäjälaivueeseen. Aluksen päälliköksi määrättiin 27. tammikuuta 1944 "'Samidaren" päällikkö Sugihara Yoshirou.
"Asashimo" liitettiin 10. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. viirikköön. Alus suojasi 26. helmikuuta joukkojenkuljetussaattuetta Ujinasta Saipanille ja Guamille. Alus vaurioitti 29. helmikuuta tykkitulella Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Rockia" ja se oli mukana upotettamassa sukellusvene "USS Troutia". Alus pelasti yhdessä "Okinamin" kanssa "Sakitomarulta" 1 720 henkiinjäänyttä. Alus palasi 15. maaliskuuta Japaniin.
"Asashimo" suojasi 20.–28. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Yokosukasta Trukille ja 1.–14. huhtikuuta Trukilta Saipanille ja Balikpapanilta Linggaan. Alus suojasi 11.–19. toukokuuta säiliöaluksista koottua saattuetta Linggasta Balikpapanin kautta Tawitawille.
"Asashimo" otti osaa 19.–20. kesäkuuta Filippiinienmeren taisteluun, jossa se suojasi amiraali Takeo Kuritan lentotukialusosastoa. Alus suojasi 8.–16. heinäkuuta joukkojenkuljetussaattuetta Kuresta Okinawalle ja sieltä edelleen Linggaan. Alus suojasi 18.–20. lokakuuta laivasto-osastoa Linggasta Bruneihin.
"Asashimo" otti osaa 23.–25. lokakuuta Leytenlahden taisteluun, jossa se suojasi amiraali Kuritan 1. hyökkäysosastoa. Alus osallistui 23. lokakuuta "Atagolta" hengissä selvinneiden pelastamiseen, minkä jälkeen se saattoi vaurioituneen "Takaon" takaisin Bruneihin. Alus saapui 31. lokakuuta Bruneista Manilaan suojatakseen Leyteen lähetettäviä joukkojenkuljetusaluksia.
"Asashimo" suojasi 8.–12. marraskuuta joukkojenkuljetussaattueen TA No.4 Manilasta Ormociin. Alus liittyi 10. marraskuuta saattueeseen TA No.3 lähestyessään Ormocia. Ainoastaan se selvisi Yhdysvaltain ilmavoimien hyökättyä 11. marraskuuta saattuetta vastaan. Se palasi Manilaan, josta se purjehti 13.–22. marraskuuta Spratlysaarten kautta Linggaan.
"Asashimo" liitettiin osaksi San Josen tulitukiosastoa. Alus pelasti 26. joulukuuta uppoavalta "Kiyoshimolta" 167 henkiinjäänyttä. Alus suojasi 10.–20. helmikuuta 1945 taistelulaivoja "Ise" ja "Hyūga" Singaporesta Kureen, jossa alus siirrettiin 23. helmikuuta telakalle huollettavaksi.
"Asashimo" palasi 27. helmikuuta Kuren telakalta. Alus oli 6. huhtikuuta 1945 suojaamassa taistelulaiva "Yamatoa" sen viimeisessä hyökkäyksessä kohti Okinawaa. "Asashimo" jäi kuitenkin moottorivian vuoksi jälkeen taisteluryhmästä ja 7. huhtikuuta Task Force 58:n lentokoneet upottivat sen 275 kilometriä Nagasakista lounaaseen. Aluksen mukana menetettiin koko miehistö.
Neljän suora
Neljän suora on kahden pelaajan lautapeli, jossa pelaajat pudottavat vuorotellen kiekkoja pelilautaan yrittäen saada aikaan neljän suoran.
Pelin on alun perin julkaissut Milton Bradley vuonna 1974. Patentoimaton versio tunnettiin tällöin nimellä "The Captain's Mistress".
Peliä pelataan 7 sarakkeen ja 6 rivin kokoisella pelilaudalla. Molemmilla pelaajilla on käytössään 21 kiekkoa, jotka erottuvat toisistaan kahdella eri värillä. Kiekkoja pudotetaan vuorotellen täyttämättömiin sarakkeisiin, jolloin kiekko varaa itselleen tyhjästä kohdasta sijansa. Voittaakseen pelin täytyy pelaajan asettaa omia kiekkojaan niin, että muodostuu joko pystysuorassa, vaakasuorassa tai poikittain neljän kiekon suora. Jos pelilauta täyttyy ilman voittajaa, syntyy tasapeli.
Neljän suoran ovat ratkaisseet läpikotaisin Victor Allis sekä James D. Allen. Pelatessa täydellistä pelaamista syntyy varma voitto pelin aloitettaessa keskimmäisestä sarakkeesta. Aloitettaessa keskimmäisen sarakkeen viereisistä, syntyy tasapeli ja kulmista toinen pelaaja voittaa.
Pelistä on tehty myöhemmin myös toinen versio, jossa peliruudukko on seitsemän ruutua korkea ja leveä. Tällaisella peliruudukolla ei ole voittoon johtavaa täydellistä pelaamista, mutta aloittajan etu on yhä voimassa, koska aloittava pelaaja saa laittaa maksimissaan 25 nappulaa kun vastapelaaja vain 24 (24 + 25 = (7 × 7) = 49). Täysin varmojen todisteiden uupuessa ollaan todettu, että täydellisellä pelaamisella kyseisellä ruudukolla syntyy aina tasapeli.
Harmon-patsas
Harmon-patsas on Suomen Ilmailuliiton myöntämä kiertopalkinto, jonka saa vuosittain haltuunsa ansioitunut suomalainen lentäjä edellisen vuoden aikana tehdyistä korkealuokkaisista lentosuorituksista. Lähes metrin korkea fosforipronssiin valettu patsas kuvaa viittä lentäjäpukuista hahmoa jotka kannattelevat käsillään maapalloa.
Harmon-patsaan (Lafayette Escadrille Trophy) lahjoitti Suomeen amerikkalainen lentäjä ja miljonääri Clifford B. Harmon vuonna 1927. Samalla perustettiin Kansainvälisen lentäjäliiton alajaosto, jonka tehtävänä oli jakaa palkinto vuosittain ansioituneimmalle suomalaiselle lentäjälle. Vuoden 1927 patsaan saaja, luutnantti Kustaa Pukkinen menehtyi kuitenkin lento-onnettomuudessa edellisen vuoden elokuussa, ja alkuperäinen patsas sijoitettiin hänen haudalleen Helsingin uudelle hautausmaalle. Patsas poikkesi hieman tyyliltään nykyisestä; siinä oli kolmen ihmishahmon kannatteleman maapallon lisäksi kuvattuna kotka. C. B. Harmon luovutti uuden patsaan vuonna 1928, ja sen ensimmäinen haltija oli kapteeni V. Bremer. Palkinto myönnettiin vuosittain aina vuoteen 1939 asti, jonka jälkeen sitä ei enää toisen maailmansodan syttymisen vuoksi jaettu ennen vuotta 1957, jolloin patsaan elossa olevat haltijat päättivät lahjoittaa sen Suomen Ilmailuliitolle jaettavaksi alkuperäisen ajatuksen mukaan.
Oscar Nikula
Oscar Nikula (31. toukokuuta 1907 Vaasa – 14. joulukuuta 1996) oli suomalainen historioitsija ja pohjoismaisen historian professori Åbo Akademissa. Nikula väitteli filosofian tohtoriksi 1934 aiheenaan ruotsalainen saaristolaivasto.
Hän toimi opettajana 1932–1945. Hän johti 1945–1952 Turun kaupungin historiallista museota ja oli Åbo Akademin rehtori vuodesta 1962.
Wava Stürmer
Wava Regina Stürmer (s. 2. lokakuuta 1929 Boma, Belgian Kongo, nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta) on suomenruotsalainen kirjailija ja sanoittaja, joka on toiminut myös naisliikkeen piirissä. Hän on kirjoittanut tekstin tunnettuun feministiseen taistelulauluun "Vi är många".
Hachiōji
Hachiōji () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Tokion länsiosassa Taman alueella Kantōn tasangon länsireunalla. Kaupungissa on 562 773 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 186,38 neliökilometriä. Hachiōji on nimitetty yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Hachiōji tunnettiin vanhastaan silkkiperhosten viljelystä ja tekstiilien valmistuksesta, ja Meiji- ja Taishō-kausilla sinne kehittyikin tekstiiliteollisuutta. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Hachiōjista tehtiin maaseutukaupunki, ja kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1917. Myöhemmin se on kehittynyt Tokion asuinlähiönä ja yliopistokaupunkina. Kaupunki on kolmelta puolen vuorten ympäröimä. Jinbavuorelta (855 metriä) on kuuluisa näköala Fujivuorelle, Takaovuori (599 metriä) on helpompien reittien varrella.
Mános Chatzidákis
Mános Chatzidákis (joskus "Hadzidákis", , 23. lokakuuta 1925 Xánthi, Kreikka – 15. kesäkuuta 1994 Ateena) oli kreikkalainen säveltäjä, joka toi rebetiko-musiikin kansainväliseen tietoisuuteen. Hän sai vuonna 1961 Oscarin parhaasta elokuvasävelmästä tunnuslaulustaan elokuvaan "Ei koskaan sunnuntaisin" (pääosassa Melína Merkoúri).
Chatzidákis aloitti säveltämällä näyttämömusiikkia ja työskenteli 1960-luvulla tunnettujen elokuvaohjaajien kuten Elia Kazanin ja Jules Dassinin kanssa. Vuosina 1966–1972 hän asui ja työskenteli Yhdysvalloissa. Kreikan sotilasjuntan kaaduttua hän perusti vuonna 1975 oman tunnetun radio-ohjelman, jota esitettiin 1975-1981. Vuonna 1989 hän perusti oman orkesterin.
Haugesund
Haugesund on kunta ja kaupunki Rogalandin läänissä Norjassa. Se perustettiin vuonna 1854, mutta alueella oli asutusta jo aiemmin. Haugesundin pinta-ala on 73 km² ja väkiluku tammikuun alussa 2013 oli 35 715. Haugesund on myös Norjan 22. suurin kunta asukasluvulla mitattuna.
Haugesundissa pidetään vuosittain Norjan kansainvälinen elokuvafestivaali. Sildajazz-festivaalilla esiintyy noin 70 yhtyettä noin 180 konsertissa.
Kaupungin nykyinen pormestari on Petter Steen. Haugesundin tunnetuimpiin liikemiehiin kuului Moriz Rabinowiz.
Hafnarfjörður
Hafnarfjörður on Islannin kolmanneksi suurin kaupunki. Sen nimi tarkoittaa satamavuonoa. Vuonna 2012 siellä oli 26 486 asukasta. Kaupunki kuuluu suur-Reykjavikin alueeseen.
Suojaisan luonnonsataman takia Hafnarfjörður perustettiin jo 1400-luvulla. Sieltä tehtiin ulkomaankauppaa Englantiin ja Saksaan 1400-luvulla. Alueen pääasiallinen työllistäjä on kalastus. Islannin ensimmäinen troolari oli Hafnarfjörðurissa. Kaupungin lähistöllä on myös suuri alumiinisulatto.
Kaupungissa järjestetään vuosittain suuret viikinkifestivaalit. Siellä on kolme maauimalaa, jotka lämpiävät kuumien lähteiden avulla.
Jalkapallojoukkue FH Hafnarfjördur on voittanut Islannin mestaruuden vuosina 2004, 2005 ja 2006.
Toto Cutugno
Toto Cutugno eli Salvatore Cutugno (s. 7. heinäkuuta 1943 Fosdinovo, Massa-Carraran maakunta, Italia) on italialainen pop-laulaja ja -lauluntekijä. Hänet tunnetaan etenkin hitistään "L'Italiano".
Salvatore Cutugno syntyi perheeseen, jossa isä oli sisilialainen sotilas ja äiti toscanalainen. Perhe muutti Toscanasta Salvatoren varhaislapsuudessa La Speziaan. Cutugno aloitti muusikonuransa rumpalina jo hyvin nuorena, ja hän soitti myös kitaraa, pianoa ja saksofonia, mutta perusti myöhemmin omia laulujaan esittäneen yhtyeen. Vuonna 1962 hän perusti ensimmäisen yhtyeensä "Toto e i tati". Vuonna 1971 Toto avioitui Carlan kanssa, ja he muuttivat asumaan Milanoon.
Vuonna 1975 Cutugno perusti seuraavan yhtyeensä "Albatrosin", jonka kanssa hän seuraavana vuonna osallistui San Remon musiikkifestivaaleihin ensimmäistä kertaa. Kaikkiaan hän on ollut mukana kolmetoista kertaa, ja kerran hän on voittanut kilpailun ja useasti tullut toiseksi.
Hän on kirjoittanut musiikkia runsaasti myös muille artisteille, eritoten ranskalaisille, ja heistä mainittakoon Michel Sardou, Mireille Mathieu, Johnny Hallyday, Hervé Vilard, Dalida, Sheila ja Gérard Lenorman. Myös amerikkalainen Joe Dassin on esittänyt hänen musiikkiaan.
Cutugno on säveltänyt monia italialaisia iskelmälauluja, joista on tullut hyvin suosittuja myös Suomessa. Cutugnon säveltämiä ikivihreitä ovat muun muassa "Olen suomalainen", "Etsin kunnes löydän sun", "Kuusamo", "Hei buonanotte" ja "Señorita por favor".
Cutugno voitti vuoden 1990 Eurovision laulukilpailun kappaleella "" (). Cutugno juonsi vuoden 1991 Eurovision laulukilpailun Roomassa Italian toisen euroviisuvoittajan Gigliola Cinquetin kanssa.
Toto Cutugno on osallistunut San Remon laulufestivaaleille seuraavilla kappaleilla:
Tintamareski
Tintamareski () on ilveilyteatteri, jossa henkilöt ja tausta on maalattu näyttelijöiden ja yleisön välissä olevaan levyyn tai verhoon. Hahmojen kasvojen kohdalla on reiät, joihin esiintyjät pujottavat päänsä. Joskus myös käsille tai jaloille on tehty omat reikänsä.
Tintamareskeja käytettiin jo keskiajalla Etelä-Euroopassa, ja Pohjoismaihin ne levisivät 1900-luvun alkupuolella. Nykyään tintamareskeja käytetään usein humorististen valokuvien ottamiseen.
Mary Decker
Mary Teresa Slaney (o.s. Decker, käytti välillä myös sukunimeä Tabb, s. 4. elokuuta 1958 Bunnvale, New Jersey) on entinen yhdysvaltalainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Decker nousi maailman kestävyysjuoksun huipulle vuonna 1982, jolloin hän teki yhteensä kuusi maailmanennätystä, muun muassa 5. heinäkuuta 5 000 metrin juoksussa ajan 15.08,26 sekä 16. heinäkuuta 10 000 metrin juoksussa 31.35,3. Decker oli samalla ensimmäinen nainen, joka alitti 10 000 metrillä 32 minuutin haamurajan. Seuraavana vuonna hän voitti Helsingin MM-kisoissa sekä 1 500 että 3 000 metrin juoksut. Hän sai saavutuksestaan James E. Sullivan -palkinnon parhaana yhdysvaltalaisena amatööriurheilijana ja lisäksi "Sports Illustrated" -lehti valitsi hänet vuoden urheilijaksi.
Decker oli ennakkosuosikki Los Angelesin olympialaisissa 1984, mutta 3 000 metrin loppukilpailussa hän törmäsi edellään juoksevaan Zola Buddiin ja joutui keskeyttämään. Myöhemmin hän ilmoitti lehdistötilaisuudessa, että törmäys oli Buddin syytä ja että se maksoi hänelle olympiakullan. Decker kilpaili menestyksekkäästi vielä vuonna 1985, mutta jätti väliin kilpailukauden 1986 synnytettyään ainoan lapsensa, Ashley Lynnin, 30. toukokuuta 1986. Myös seuraava kausi meni pilalle loukkaantumisten takia. Hän osallistui Soulin olympialaisiin 1988 ilman mainittavaa menestystä. Hän ei päässyt enää maansa joukkueeseen Barcelonan olympialaisiin 1992.
Vuonna 1996 37-vuotias Decker selviytyi Yhdysvaltojen joukkueeseen Atlantan olympialaisiin. Karsintojen jälkeen kuitenkin selvisi, että Decker oli antanut doping-näytteen, joka sisälsi testosteronia suhteessa epitestosteroniin yli sallitussa suhteessa. Decker väitti, että tämä johtui hänen korkeasta iästään sekä hänen käyttämistään ehkäisypillereistä, mutta Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF ei hyväksynyt selitystä, vaan laittoi hänet kilpailukieltoon. Yhdysvaltojen yleisurheiluliitto oli Deckerin puolella, joten asia otettiin välitystuomioistuimen käsittelyyn. Tuomioistuin päätti asian IAAF:n hyväksi, joten Decker menetti 1997 sisäratojen MM-kisoissa voittamansa hopeamitalin. Myöhemmin Decker haastoi IAAF:n ja Yhdysvaltojen olympiakomitean oikeuteen, mutta oikeus päätti, ettei sillä ole asiassa tuomiovaltaa. Myös vetoomustuomioistuin tuli samaan tulokseen.
Decker pyrki vielä Sydneyn olympialaisiin 2000, mutta ei päässyt maansa joukkueeseen. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen yleisurheilun Hall of Fameen vuonna 2003. Decker avioitui vuonna 1981 maratonjuoksija Ron Tabbin kanssa. Pari erosi kaksi vuotta myöhemmin. Decker meni uudelleen naimisiin 1. tammikuuta 1985 englantilaisen kiekonheittäjän Richard Slaneyn kanssa.
Kalsiumkarbonaatti
Kalsiumkarbonaatti (CaCO) on hiilihapon kalsiumsuola. Sitä esiintyy luonnossa monessa muodossa, kuten kalkkikivenä, marmorina ja liituna, mutta se tunnetaan myös valkeanharmaana jauheena tai suurina kirkkaina kiteinä, joita molempia käytetään lähtöaineena muita kalsiumin suoloja valmistettaessa. Kalsiumkarbonaatti on pehmeää ja täten helposti käsiteltävissä, mutta liukenee varsin huonosti veteen. Kalsiumkarbonaatin moolimassa on 100,1 g/mol, sulamispiste 825 °C (hajoaa), tiheys 2,8 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 471-34-1.
Kalsiumkarbonaatin eräs muoto, marmori, on kiinteää, lujaa, pienenpienten kiteiden muodostamaa massaa. Käyttötarkoituksesta riippuen marmorin puhtaus vaihtelee. Kuvanveistäjien käyttämä marmori on hyvin hienojakoista ja kirkkaan valkoista. Rakennusten ulkopäällystyksiin taas käytetään enemmän värillisiä sekä kuviollisia marmorilaattoja.
Hienojakoisempaa kalsiumkarbonaattia käytetään taululiiduissa, joissa se on yleensä sekoitettu saveen.
Maataloudessa kalsiumkarbonaattia käytetään paljon maaperän happamuuden säätelyyn ja kalsiumin lähteenä kalkituksessa. Tarkkaan tietyille kasveille säädetty maan pH parantaa satoa siinä määrin, että kalsiumkarbonaatin käyttö on kannattavaa.
Elintarvikkeissa kalsiumkarbonaattia käytetään väriaineena, paakkuuntumisenestoaineena ja happamuudensäätöaineena E-koodilla E 170.
Paperiteollisuudessa kalsiumkarbonaattia käytetään aikakauslehti- ja hienopaperin täyteaineena. Se on halvempaa kuin aikaisemmin käytetty kaoliinisavi, mutta se kuluttaa karheutensa vuoksi enemmän paperikoneiden märkäviiroja. Kalsiumkarbonaatista ja suuritiheyksisestä polyeteenistä ("HDPE") valmistetaan kivipaperia.
Biljardi- ja snookerpeleissä käytetään liitua, joka estää pallon liiallisen liukkauden, kun palloon osutaan biljardikepillä.
Kalsiumkarbonaattia käytetään antasidina ja lisäravinteena edullisena kalsiumin lähteenä.
Kalsiumkloridi
Kalsiumkloridi (E509) (CaCl·6HO tai CaCl) on kalsiumkarbonaatin ja suolahapon reaktiossa muodostunut valkoinen hyvin hygroskooppinen suola. Kidevedellinen muoto (CaCl·6HO) muodostaa kiteitä, kidevedetön (CaCl) taasen pysyy jauheena. Molemmat muodot liukenevat veteen erittäin helposti. Kidevedellistä kalsiumkloridia käytetään maanteillä lähinnä kesäkaudella pölyn sitomiseen ja talvisin vähäisessä määrin yhdessä natriumkloridin kanssa valtateiden tienpintojen sulana pitämiseen. Kalsiumkloridi aiheuttaa autojen ruostumista. Kalsiumkloridia on myös käytetty eksikaattoreiden kuivausaineena, mutta nykyisin silikageeli on syrjäyttänyt sen lähes täysin.
Kebede Balcha
Kebede Balcha (7. syyskuuta 1951 – 10. heinäkuuta 2018 Toronto, Kanada) oli etiopialainen kestävyysjuoksija. Hän sijoittui 1981 Stramilano-puolimaratonin toiseksi ajalla 1.04.53 häviten Australian Robert de Castellalle sekunnilla. Helsingin MM-kisoissa 1983 Balcha oli maratonjuoksun toinen häviten jälleen de Castellalle. Balchan aika kilpailussa oli 2.10.27.
Autuas Innocentius V
Innocentius V (n. 1225 – 1276), syntymänimeltään Pierre de Tarentaise oli paavina 21. tammikuuta 1276 – 22. kesäkuuta 1276. Hän liittyi nuorena dominikaanimunkkeihin ja tuli kuuluisaksi saarnaajaksi. Innocentius V:n lyhyen paavikauden merkittävin tapahtuma oli yritys hakea yhteyttä idän kirkon kanssa.
Eksikkaattori
Eksikkaattori, myös eksikaattori, on paksulasinen, tasohioksella varustettu astia. Eksikkaattori on valmistettu niin, että sen alaosaan voidaan tukea joko posliininen tai muovinen teline, ja tämän telineen alle kaataa kuivausmassa.
Eksikkaattoreita käytetään usein kvantitatiivisissa töissä. Käyttökohteita on useita, mutta yleisimmin tarkoituksena on pitää haluttu yhdiste mahdollisimman kuivana. Kun esimerkiksi kuparisulfaattia hehkutetaan, se menettää kidevetensä. Jos kidevedetöntä kuparisulfaattia sisältävä upokas jätettäisiin huoneilmaan, imisi se ajan myötä itseensä kosteutta ja muuttuisi jälleen kidevedelliseen muotoonsa. Tämä voidaan estää eksikkaattorissa, jonka pohjalla oleva kuivausmassa imee itseensä kaiken tarkkaan suljetussa astiassa olevan kosteuden.
Mittalasi
Mittalasi on usein muovista tai lasista valmistettu lieriön mallinen laboratorioväline, jonka sivulle on merkittynä tarkat tilavuudet. Mittalaseilla voidaan siirtää verrattain tarkkoja nestetilavuuksia. Yleisimmät mittalasien koot ovat 10 ml, 50 ml, 100 ml, 250 ml, 500 ml sekä 1 000 ml.
Hackman
Hackman Oyj oli suomalainen pörssiyhtiö, jonka italialainen Ali S.p.A. osti vuonna 2004. Hackmanin tytäryhtiöitä olivat tuolloin suurkeittiölaitteita valmistava Hackman Metos Oy ja kodintuotteita valmistava Iittala Oy Ab. Samana vuonna Hackman myi Iittala Oy Ab:n yhtiön toimivan johdon ja ABN AMRO Capitalin muodostamalle sijoittajaryhmälle. Hackman Oyj poistui pörssistä sen siirryttyä Ali S.p.A:n omistukseen.
Nykyisin Hackmanin ruokailuvälineet ja keittiötarvikkeet kuuluvat Iittala Groupiin. Iittala Group on vuodesta 2007 ollut osa Fiskars-konsernia. Hackman Kalustetehdas kuuluu Metos Oy Ab:hen, jonka omistaa italialainen Ali S.p.A.
Vuonna 2016 Hackman äänestettiin Suomen kymmenenneksi arvostetuimmaksi tuotemerkiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.
Hackmanin historia alkaa vuodesta 1790, jolloin saksalainen Johan Friedrich Hackman perusti Viipuriin kauppahuoneen, jonka nimeksi tuli sittemmin Hackman & Co. Kauppahuone oli 1800-luvulla Savon ja Karjalan suurimpia sahateollisuus- ja puutavaraliikkeitä. Yhtiöllä oli sahat muun muassa Heinäveden Kermassa ja Palokissa, Sulkavan Lohikoskella, Äyräpään Pölläkkälässä ja Leppävirran Sorsakoskella.
Vuonna 1876 Hackman perusti aterin- ja hienotaetehtaan Nurmeen Viipurin lähelle. Vuonna 1891 aloitti samanlaisia tuotteita valmistava tehdas Sorsakoskella. Vuonna 1924 Hackman alkoi valmistaa aterimia ruostumattomasta teräksestä ja 1920-luvun lopussa valmistusohjelmaan tulivat aterinsarjat. Teräskattiloiden valmistus alkoi vuonna 1950.
Vuodesta 1910 Hackmanin sahateollisuus keskittyi Joutsenon Honkalahden sahalle. Saha myytiin vuonna 1991 Enso-Gutzeit Oy:lle.
Vuonna 1914 Hackman perusti yhdessä Suomen valtion kanssa Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnasta omistamaltaan maa-alueelta löydetyn kuparimalmion pohjalle nykyisen Outokummun edeltäjäyrityksen Outokumpu Kopparverk, jonka omistuksen se myi Suomen valtiolle vuonna 1924.
Vuonna 1989 Hackman osti Norjasta Høyang Polaris -tehtaan ja Ruotsista Nilsjohan AB:n. Seuraavana vuonna Hackman osti Oy Arabia Ab:n, Rörstrand-Gustavsberg AB:n ja Iittala-Nuutajärvi Oy:n. Ostettujen yritysten emoyhtiöksi perustettiin Hackman Tabletop Oy.
Hackman Housewares ja Hackman Tabletop Oy yhdistettiin Hackman Designor Oy Ab:ksi 1994. Tämä yhtiö osti samana vuonna kattilavalmistaja ALU Oy:n.
Vuonna 2000 Hackman Designor Oy Ab:n nimeksi muutettiin Designor Oy Ab. Vuonna 2002 yhtiö osti ruotsalaisen BodaNova-Höganäs Keramik AB:n. Vuonna 2003 Designor Oy Ab:n nimi vaihdettiin iittala oy ab:ksi.
Vuonna 2004 Hackman myytiin italialaiselle Ali S.p.A.:lle, joka puolestaan myi sen hollantilaiselle ABN AMRO1Capital -yhtiölle vuonna 2005.
Sinkkikloridi
Sinkkikloridi (ZnCl) on väritön tai valkoinen, hyvin vahvasti hygroskooppinen suola. Sinkkikloridi on heikko Lewis-happo, sen vesiliuoksen pH on noin 4. Sinkkikloridin liukoisuus veteen on 432 g/100 ml (25 °C), moolimassa 136,3 g/mol, sulamispiste 290 °C, kiehumispiste 732 °C, tiheys 2,9 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 7646-85-7.
Sinkkikloridia käytetään suuria määriä tekstiiliteollisuudessa peittana, metallurgiassa metallien pinnoittamiseen sinkillä, paristoissa elektrolyyttinä ja orgaanisessa sekä epäorgaanisessa kemiallisissa synteeseissä.
Vedetöntä sinkkikloridia voidaan valmistaa metallisen sinkin ja vetykloridin välisellä reaktiolla.
Zn(s) + 2HCl(g) → ZnCl(s) + H(g)
Vesiliuoksia taasen valmistetaan perinteisillä happo-emäs metodeilla, vaikkapa sinkkisulfidista (ZnS) tai sinkkioksidista.
ZnS(s) + 2 HCl(aq) → ZnCl(aq) + HS(l)
Nikolai Rubinštein
Nikolai Grigorjevitš Rubinštein (; 14. kesäkuuta 1835 Moskova – 23. maaliskuuta 1881 Pariisi) oli juutalais-venäläinen pianisti ja säveltäjä Anton Rubinšteinin nuorempi veli.
Nikolai Rubinštein opiskeli vuosina 1844–1846 pianonsoittoa saksalaisen pianopedagogin Theodor Kullakin ja sittemmin myös sävellystä saksalaisen musiikkiteoreetikon Siegfried Dehnin johdolla. Samanaikaisesti hän opiskeli lakitiedettä vuoteen 1855 saakka. Rubinšteinin merkittävin elämäntyö oli Moskovan konservatorion perustaminen ja johtaminen (yhdessä ruhtinas Nikolai Petrovitš Trubetskoin kanssa). Hänet luettiin aikansa parhaimpiin pianisteihin, vaikka nykyään hän on jäänyt kuuluisamman veljensä varjoon.
Säveltäjä Pjotr Tšaikovski halusi omistaa ensimmäisen pianokonserttonsa alun perin ystävälleen Nikolai Rubinšteinille. Tšaikovskin soitettua teoksen Rubinšteinille Moskovan konservatorion luokkahuoneessa jouluaattona 1874 Rubinštein kuitenkin haukkui sen hänelle "miltei täysin pataluhaksi". Rubinštein piti teosta mahdottomana esitettäväksi, mutta lupasi soittaa sen julkisesti, mikäli Tšaikovski tekisi siihen määräajassa hänen vaatimansa lukuisat muutokset. Suutuspäissään Tšaikovski pyyhki Rubinšteinin nimen omistussivulta ja kirjoitti tilalle saksalaisen pianistin ja kapellimestarin Hans von Bülowin, joka puolestaan kehui konserttoa kaikin puolin onnistuneeksi ja esitti sen ensimmäisen kerran julkisesti lokakuussa 1875. Myöhemmin Tšaikovski ja Rubinštein sopivat riitansa; Tšaikovski muokkasi konserttonsa piano-osuutta hieman vaivattomammaksi, ja Rubinštein puolestaan myönsi ensiarvostelunsa olleen epäoikeudenmukainen ja soitti teoksen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Rubinšteinin kuoltua Tšaikovski omisti viululle, sellolle ja pianolle säveltämänsä trion (a-molli, opus 50) "suuren taiteilijan muistolle".
Mangaanidioksidi
Mangaanidioksidi, "mangaani(IV)oksidi", (MnO) on musta, jauhemainen suola, joka tunnetaan myös nimillä ruskokivi ja pyrolusiitti-nimisenä mineraalina. Mangaanidioksidi on lähes poikkeuksetta teollisuuden lähtöaineena muita mangaanisuoloja valmistettaessa. Mangaanidioksidia käytetään tavallisissa kuivapareissa, paristojen keskeisissä rakennuspaloissa, joissa se pelkistyy alemmalle hapetusluvulle.
Mangaanidioksidi liukenee hyvin lämpimään, väkevöityyn rikkihappoon, kaava alla. Samalla vapautuu happea.
2MnO(s)+2HSO(aq) → 2MnSO(aq)+O+HO
Vastaava reaktio suolahapon kanssa.
MnO(s)+4HCl → MnCl+Cl+2HO
Molemmissa tapauksissa havaitaan mangaanin yhtenevyys lähisukulaiseensa, rautaan.
Mangaanidioksidi on veteen liukenematonta ja sen moolimassa on 86,9 g/mol, sulamispiste 553 °C (hajoaa dimangaanitrioksidiksi eli mangaani(III)oksidiksi MnO ja hapeksi), tiheys 5,0 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 1313-13-9.
Innocentius XIII
Innocentius XIII, syntymänimeltään Michelangelo dei Conti, (13. toukokuuta 1655 – 7. maaliskuuta 1724) oli paavina 8. toukokuuta 1721 – 7. maaliskuuta 1724. Vuosina 1697–1710 hän toimi paavin lähettiläänä Portugalissa, missä hänen arvellaan saaneen huonon vaikutelman jesuiitoista, joita kohtaan hän oli paavina ollessaan tyly: hän muun muassa kielsi jesuiitoilta uusien jäsenten ottamisen sekä lähetystyön Kiinassa.
Jodihappo
Jodihappo (HIO) on erittäin vahva hapetin. Sitä voidaan valmistaa muun muassa hapettamalla jodia typpihapolla (HNO) ja haihduttamalla näin saatu liuos kuiviin. Tällöin saadaan jodianhydridiä, dijodipentoksidia (IO), joka liukenee veteen; liuosta haihdutettaessa kehittyy jodihappoa värittöminä kiteinä. Toinen yleinen tapa on keittää kaliumkloraatin (KClO) vesiliuosta jodin kanssa. Tällöin jodi vaihtaa paikkaa kloorin kanssa.
Jodihapon moolimassa on 175,91 g/mol, sulamispiste 110 °C, tiheys (kiinteä) 4,62 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 269 g/100 ml (20 °C) ja CAS-numero 7782-68-5.
Yhdisteellä on käyttökohteita lääketieteessä. Lisäksi sitä on mahdollista käyttää kaasunaamareissa sekä sen suolojen valmistamiseen.
Moskovan konservatorio
Moskovan konservatorio () on Venäjän tärkeimpiä musiikkioppilaitoksia. Sieltä ovat valmistuneet muun muassa säveltäjät Sergei Rahmaninov, Aleksandr Skrjabin, Aram Hatšaturjan ja Alfred Schnittke, kapellimestari Gennadi Roždestvenski, sekä sellisti ja kapellimestari Mstislav Rostropovitš. Konservatorion perusti vuonna 1866 Nikolai Rubinstein, vuonna 1862 Pietarin konservatorion perustaneen Anton Rubinsteinin veli, ja prinssi Nikolai Petrovitch Troubetzkoy. Pjotr Tšaikovski toimi konservatoriossa musiikin teorian opettajana yli kaksikymmentä vuotta, ja vuodesta 1940 konservatorio on nimetty hänen mukaansa.
Zend Engine
Zend Engine on avoimen lähdekoodin komentosarjakielinen ydin, joka on tullut tutuksi etenkin PHP-ohjelmointikielen ytimenä. Zend Enginen kehitti alkujaan Andi Gutmans ja Zeev Suraski, ja se on nykyisin yksi Zend Technologiesin päätuotteista.
Ensimmäinen versio Zend Enginestä julkaistiin vuonna 1999 yhdessä PHP 4-version kanssa. Se oli kirjoitettu korkeasti optimoiduksi taustajärjestelmäksi, ja sitä oli mahdollisuus käyttää myös PHP:n ulkopuolisissa projekteissa. Suorituskyky, toimivuus ja laajennettavuus olivat myös keskeisessä osassa kehitystyötä.
Tällä hetkellä Zend Enginestä on versio 2, "The Zend Engine II" joka toimii PHP:n viidennen version ytimenä. Järjestelmää on ollut saatavilla ilmaiseksi vuodesta 2001 lähtien BSD:n tyylisellä lisenssillä, ja nykyisellään järjestelmää kehittävät useat ohjelmoijat ympäri maailmaa.
Rikkivety
Rikkivety (HS), IUPAC-nimeltään divetysulfidi, on myrkyllinen, mädälle kananmunalle haiseva kaasu. Toisin kuin lähisukulaisensa vesi, se palaa, muodostaen rikkidioksidia ja vettä. Rikkivety on erittäin pahanhajuista jo pieninä pitoisuuksina, mutta turruttaa hajuaistin nopeasti ja voi siten aiheuttaa huomaamatta hengenvaaran huonosti ilmastoiduissa tiloissa.
Yleensä laboratoriokäyttöön tarkoitettu rikkivety valmistetaan rautasulfidin ja laimean rikkihapon välisellä reaktiolla.
FeS(s)+HSO(aq) → HS(g)+FeSO(aq)
Rikkivetyä syntyy myös johdettaessa vetyä sulaan rikkiin tai happojen vaikuttaessa sulfideihin. Sitä voi syntyä vaarallisia määriä, jos alkaliseen vetysulfidiliuokseen sekoittuu happoa:
NaHS(aq)+H(aq) → HS(g)+Na(aq)
Luonnossa rikkivetyä syntyy myös monien rikkipitoisten orgaanisten yhdisteiden hajotessa.
Rikkivety on herkästi syttyvä, jopa räjähtävä kaasu, joka liukenee melko runsaasti veteen. Se on heikko kaksiarvoinen happo, jonka happotähteitä ovat vetysulfidi- ja sulfidi-ionit.
Rikkivety saadaan suprajohtavaksi noin –70 °C asteen lämpötilassa mutta siihen vaaditaan yli 1,5 miljoonaa kertaa ilmakehän paine.
Rikkivetyä käytetään reagenssina analyyttisessä kemiassa.
Rikkivetyä esiintyy esimerkiksi kemiallisessa metsäteollisuudessa, vaikkapa sulfaattisellutehtaiden prosessi- ja jätevedenkäsittelytiloissa, joissa liikuttaessa on siksi useasti käytettävä rikkivetymittaria jonka hälyttäessä pitää tilasta poistua tai, jos on mukana, ottaa hengityssuojain, vaikkapa paineilmahengityslaite, käyttöön. Samanlainen rikkivetyvaara esiintyy myös kunnallisia jätevesiä käsittelevissä pumppaamoissa ja puhdistamoissa.
Yleisin altistumistapa rikkivedylle on hengitysilman mukana, hengitysteiden kautta.
Rikkivedylle altistuminen voi pahimmissa tapauksissa johtaa kuolemaan. Lievemmissä tapauksissa rikkivedylle altistuminen aiheuttaa yleisimmin pahoinvointia, huimausta, ja hengitysvaikeuksia. Yleisesti on todettu yskää, kurkkukipua ja päänsärkyä.
Rikkivedylle altistuneilla on joissakin tapauksissa todettu tärinää ja voimakkaita kouristuksia sekä tasapainon häiriintymistä. Myös houreita, hajuaistin halvaantumista, rintakipua, silmävaivoja ja mahdollista ruokahalun vähenemistä on esiintynyt. Jo yksi henkäys korkean rikkivetypitoisuuden omaavaa kaasua voi aiheuttaa tajunnanmenetyksen ja astmaatikoille jopa pieni määrä sisäänhengitettynä voi aiheuttaa keuhkoputken ahtaumaa. Rikkivedylle altistuminen lisää keskenmenon riskiä.
Rikkivedyn myrkyllisyys on verrattavissa vetysyanidiin; se estää soluhengitykseen osallistuvien entsyymien toiminnan.
Huhtinen
Huhtinen on Porvoon kaupunginosa. Suurin osa alueen asutuksesta on rakennettu 1980-luvun loppupuolella. Huhtisissa on suomenkielinen ala-aste, Huhtisen koulu, jota laajennettiin vuosina 2002–2003. Alueella on myös melko paljon opiskelija- ja vuokra-asuntoja. Ennen Huhtisissa toimi tunnettu Hopean talli. Nykyään Hopean talli sijaitsee Gammelbackan vieressä, Uddaksentien varrella. Huhtisen asukasluku on noin 3000.
Huhtisista Porvoon keskustaan on matkaa noin kaksi kilometriä. Keskustan ja Huhtisen välillä kulkee linja-autolinja, jonka vuoroväli on noin puoli tuntia.
Nimi Huhtinen tulee sanasta "huhti".
Tuomas Celanolainen
Tuomas Celanolainen (, n. 1200 Celano, Abruzzo – 1270 Tagliacozzo) oli italialainen fransiskaanimunkki, joka tunnetaan erityisesti kolmen Fransiskus Assisilaisen elämää käsittelevän kirjan kirjoittamisesta. Häntä pidetään myös "Dies irae" -runon, eli requiem-messun sequentia-osan, kirjoittajana.
Tomas Celanolainen oli yksi ensimmäisistä fransiskaaniveljistä ja liittyi järjestöön jo vuoden 1215 tienoilla ja tunsi Fransiskus Assisilaisen henkilökohtaisesti. Tomas Celanolainen lähetettiin Saksaan edistämään liikettä ja hänestä tuli 1223 liikkeen "ainoa vartija" () alueella. Hän palasi joidenkin vuosien päästä takaisin Italiaan, missä vietti elämänsä viimeiset vuodet klarissalaisluostarin rippi-isänä Tagliacozzossa.
Feodorit Kuolalainen
Pyhä Feodorit Kuolalalainen, lappalaisten valistaja, lasketaan yhdeksi Suomen ortodoksisen kirkon kunnioittamista Karjalan valistajista.
Pyhä Feodorit meni jo 13-vuotiaana Solovetskin luostariin ja vihittiin munkiksi 14-vuotiaana. Kun hänet oli vihitty munkkidiakoniksi, hän lähti kiertelemään eri luostareissa ja tapasi matkallaan muiden muassa pyhittäjä Aleksanteri Syväriläisen ja pyhittäjä Trifon Petsamolaisen, jonka kanssa hän teki valistustyötä lappalaisten asuinalueilla.
Myöhemmin pyhä Feodorit asui useissa luostareissa ollen välillä myös igumenina. Hän kuoli Solovetskin luostarissa elokuun 17. päivänä 1571 ja kyseinen kuolinpäivä on hänen ortodoksinen muistopäivänsä.
Fraser Island
Fraser Island (aboriginaalien kielellä "K’Gari") on 1 840 neliökilometrin laajuisena maailman suurin hiekkasaari. Se sijaitsee Australian itärannikolla Queenslandissä noin 200 kilometriä Brisbanesta pohjoiseen. Saari valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1992. Fraser Islandin alkuperäinen nimi K’Gari tulee butchullien kielestä ja se tarkoittaa paratiisia. Eurooppalaisten uudisasukkaiden tulo saarelle hävitti alkuperäiset asukkaat ja nykyään siellä ei elä ainuttakaan aboriginaaliheimoa.
Noin 122 kilometriä pitkä Fraser Island sijaitsee Queenslandin kaakkoisrannikolla 180 kilometriä Brisbanesta pohjoiseen. Sen erottaa mantereesta 5–10 kilometriä leveä Great Sandy Strait -salmi. Fraser Island on maailman suurin hiekkasaari, ja sen pinta-ala on 1 840 neliökilometriä. Saari on muodostunut satojen tuhansien vuosien aikana hiekasta, jota on kulkeutunut tuulien, aaltojen ja merivirtojen mukana Australian kaakkoisosista ja jopa Etelämantereelta saakka. Australian itärannikolla on useita samalla tavalla muodostuneita hiekkasaaria South Stradbroke Islandista Fraser Islandiin, jossa hiekka kasautui vulkaanisen toiminnan seurauksena kohonnoille matalille kallioille.
Fraser Islandin maisemaa hallitsevat useat osittain päällekkäiset dyynit, joista vanhimmat ovat ainakin 700 000 vuotta vanhoja. Saarella on ainakin kahdeksan dyynijärjestelmää, joista nuorimmat puolestaan ovat alle 10 000 vuotta vanhoja.
Fraser Islandin makean veden järvet ovat maailman puhtaimpien joukossa. Suosituin näistä järvistä on Lake McKenzie, joka on sisämaassa Eurongin pikkukaupungin vieressä. Järven ranta on lähes puhdasta piidioksidia.
Fraser Islandin ilmasto on merellinen ja subtrooppinen, ja päivän keskilämpötila vaihtelee 14,1 asteesta 28,8 asteesta. Sademäärät ovat korkeita, ja eniten sataa korkeimmilla dyyneillä saaren keskellä, missä sadanta voi olla 1 800 millimetriä vuodessa.
Fraser Islandin kasvillisuus on monipuoliesta rannikkonummeista subtroppisiin sademetsiin. Saari on ainoa paikka maailmassa, jossa sademetsää kasvaa dyyneillä yli 200 metrin korkeudessa. Saarella on nummien ja sademetsien lisäksi kaksi muuta merkittävää kasvillisuusaluetta, rannikkometsä ja korkea eukalyptusmetsää. Saaren saniaislajisto on erityisen merkittävä, sillä sieltä löytyy noin 50 saniaislajia tai -muunnelmaa.
Dingot ovat saarella yleisiä. Nämä eläimet ovat viimeisiä puhtaita dingoja. Ristisiitosten estämiseksi koirien tuonti saarelle on kiellettyä.
Saarelle pääsee lautalla ja saarella saa ajaa ainoastaan nelivetoisella autolla. Saarelta löytyy useita leirintäalueita, joilta on näköala merelle ja ryhävalaiden muuttoreiteille. Fraser Islandilla on myös suljettuja alueita, joilla kasvillisuutta ennallistetaan.
Joseph Priestley
Joseph Priestley (1733–1804) oli englantilainen pappi, kemisti, luonnonfilosofi ja psykologi. Kemistinä hän tutki varsinkin kaasuja. Vuonna 1774 hän sai elohopeaoksidia kuumentamalla valmistetuksi puhdasta happea ja tutki sen ominaisuuksia. Muutamaa vuotta myöhemmin hän havaitsi myös, että "sitoutunutta ilmaa" (hiilidioksidia) sisältävässä vedessä kasvit tuottivat sitä. Jo sitä ennen hän oli todennut, että "sitoutunut ilma" ei ylläpitänyt palamista eikä hengitystä, mutta sitä sisältäneessä säiliössä hiiret pysyivät kauemmin hengissä, jos siellä pidettiin myös kasveja.
Joseph Priestley ei ollut ensimmäinen joka löysi hapen; ruotsalainen Carl Scheele oli eristänyt sen jo aiemmin, mutta Priestley julkaisi tulokset ennen Scheeleä.
Vaikka Priestely eristi hapen, hän pysyi vallalla olleen flogiston-teorian kannattajana. Hän nimitti happea "deflogistoituneeksi ilmaksi". Hänen mukaansa se erosi tavallisesta ilmasta siten, ettei se sisältänyt flogistonia, minkä vuoksi se pystyi sitomaan sitä palavista aineista tavallista ilmaa tehokkaammin.
Priestley eristi myös muita kaasuja, jotka nykyään tunnetaan nimillä typpioksidi, typpioksiduuli eli ilokaasu ja hiilimonoksidi.
Priestley oli Lunar societyn keskeisiä henkilöitä.
Andrew Carnegie
Andrew Carnegie (25. marraskuuta 1835 Dunfermline, Skotlanti – 11. elokuuta 1919 Lenox, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen liikemies ja hyväntekeväisyyden harjoittaja. Hän rikastui perustamansa Carnegie Steel Company -teräsyrityksen kautta ja lahjoitti myöhemmin suuren osan omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen perustamalla kirjastoja, kouluja ja yliopistoja. Andrew Carnegie myi omistamansa teräs- ja rautateollisuusyhtiöt J. P. Morganille, ja he perustivat vuonna 1901 United States Steel -yhtiön.
Andrew Carnegien isä oli kutomoyrittäjä, jonka yritys joutui vaikeuksiin koneellisen kutomisen yleistyessä. Taloustilanteen huonontuessa edelleen perhe myi omaisuutensa ja lähti siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin, Pittsburghiin, Carnegien tätien luokse. 13-vuotiaana Carnegie sai ensimmäisen työpaikkansa puuvillatehtaassa ja ansaitsi 1,20 dollaria viikossa. Tämän jälkeen hän pääsi kirjoitustaitonsa ansiosta toimistoapulaiseksi ja edelleen 1850 viestipojaksi lennätintoimistoon.. Paikallisen yksityisen kirjaston avautuessa Carnegielle tuli tilaisuus opiskella omatoimisesti lisää.
Justus von Liebig
Justus Liebig (vuodesta 1845 vapaaherra Justus von Liebig) (12. toukokuuta 1803 Darmstadt – 18. huhtikuuta 1873 München) oli saksalainen kemisti.
Justus von Liebigin piti tulla isänsä tapaan apteekkariksi, mutta rahanpuutteen vuoksi koulutus keskeytyi. Myöhemmin perheen taloudellisen tilanteen parantumisen myötä hänet lähetettiin opiskelemaan kemiaa Bonnin yliopistoon. von Liebig sai opintonsa päätökseen Pariisissa, jossa hän opiskeli Louis-Joseph Gay-Lussacin johdolla. Hän tuli professoriksi jo 21-vuotiaana. Palattuaan Saksaan vuonna 1824 hän toimi Giessenin yliopistossa muun muassa Friedrich Kekulén opettajana.
Von Liebigin oivalluksia ovat muun muassa
Ricardo Cabanas
Ricardo Cabanas (s. 17. tammikuuta 1979 Zürich, Sveitsi) on espanjalais-italialais-sveitsiläinen jalkapalloilija, joka on edustanut vuodesta 2006 saksalaista 1. FC Kölniä. Hän on keskikenttäpelaaja.
Cabañas pelasi melkein 200 ottelua Grasshoppers Zürichissa ennen kuin siirtyi lainalle ranskalaiseen En Avant Guingampiin. Jo 17 lainaottelun jälkeen hänet myytiin nykyiseen seuraansa.
Cabanas valittiin Sveitsin jalkapallomaajoukkueeseen vuoden 2006 Saksan MM-kisoihin.
International Hockey League (1945–2001)
International Hockey League (IHL) oli pohjoisamerikkalainen jääkiekkosarja, jota pelattiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa vuosina 1945–2001. Samanniminen sarja oli olemassa myös vuosina 1929–1936. Vuonna 2007 Yhdysvaltain keskilännessä toimiva United Hockey League nimettiin uudelleen nimelle International Hockey League.
Toiminnan loppuessa kuusi IHL-joukkuetta (Chicago Wolves, Grand Rapids Griffins, Houston Aeros, Utah Grizzlies, Milwaukee Admirals ja Manitoba Moose) siirtyi pelaamaan AHL-sarjaan.
Valtakunnankreivi
Valtakunnankreivi () on kreivin arvonimi ja asema, joita Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta myönsi loppuunsa, vuoteen 1806 asti.
Valtakunnankreivi tarkoitti että sen haltija on suoraan keisarin vasalli, eikä vain välillisesti jonkin keisarikuntaan kuuluvan ruhtinaskunnan alaisuuden kautta.
Mikäli valtakunnankreivillä oli myös suoraan keisarikunnan läänittämää tai allodiaalista maaomaisuutta, sellaisia pidettiin 1700-luvulta alkaen ruhtinaiden veroisina, "gefuersteter gräfen". Tällaisella oli merkitystä 1700–1900-lukujen ruhtinaallisilla avioliittomarkkinoilla, joilla samanarvoista syntyä olevat morsiamet olivat yleensä edellytys että avioliiton lapset saattavat periä isänpuoleisen sukunsa kruunun. Esimerkiksi Venäjän keisarit (jotka olivat samalla Suomen suuriruhtinaita) edellyttivät valtaistuimen perimystä varten, että heidän sukuunsa kuuluvat prinssit naivat samanarvoista syntyä olevia morsiamia tai muuten avioliitto katsottiin morganaattiseksi, jolloin lapsilla ei ollut kruununperimisoikeutta.
Sen sijaan esimerkiksi Nikolai I:n vanhimman tyttären suuriruhtinatar Marian lapset hänen avioliitostaan Leuchtenbergin herttuan Maximilianin kanssa tunnustettiin kyllä kruununperimysoikeutetuiksi Venäjällä ja Suomessa, koska Maximilianin suvulle kuului muun muassa Eichstädtin valtakunnankreivillinen pikkuruhtinaskunta.
T9
T9 ("Text on 9 keys") on Tegic Communications -yrityksen kehittämä matkapuhelimissa käytetty ennakoiva tekstinsyöttöjärjestelmä. Muun muassa Benefon, Nokia, LG, Samsung, BenQ-Siemens, Sony Mobile Communications, ja Sanyo käyttävät tekniikkaa puhelimissaan. Pääkilpailijoita T9:lle ovat Motorolan iTap ja Eatonin kehittämä LetterWise.
T9:n tarkoituksena on helpottaa tekstiviestien kirjoittamista pienillä
matkaviestimillä. Järjestelmä mahdollistaa sanojen kirjoittamisen yhdellä näppäimenpainalluksella kirjainta kohti. Perinteisesti käytetyssä tekstinsyötössä yhteen näppäimeen liittyy useita merkkejä, ja kirjaimen tuottaminen vaatii yleensä useita näppäimenpainalluksia.
T9-järjestelmä perustuu puhelimeen talletettuun sanaluetteloon, josta ohjelmisto
etsii kaikki syötettyä näppäinyhdistelmää vastaavat sanat.
Ennakoiva tekstinsyöttöjärjestelmä oppii käyttäjän yleisimmin käyttämät sanat.
Tämän johdosta järjestelmän käyttäminen nopeutuu ajan kuluessa, koska järjestelmä
osaa ensimmäiseksi tarjota sanakirjasta löytyvää todennäköisintä sanaa. Järjestelmälle varatun muistin täyttyessä vähiten käytetty sana korvautuu viimeksi tallennetulla. Listan seuraavat
sanat saa näkyviin painamalla puhelimeen määriteltyä seuraava-näppäintä
yhden tai useamman kerran. Nokian puhelimissa toimintoa vastaa
Käyttäjä pystyy laajentamaan sanaluetteloa lisäämällä sinne puuttuvia sanoja.
Sijamuotojen vuoksi uusien sanojen käyttö ei suomen kielessä 
toimi yhtä tehokkaasti kuin esimerkiksi englannissa.
T9 on saatavissa yli 50 kielelle. Länsimaisten kielten lisäksi T9 tukee
myös mm. kiinaa, koreaa ja japania.
Inverness
Inverness (gaeliksi "Inbhir Nis") on ainoa Skotlannin Ylämailla sijaitseva kaupunki. Sen väkiluku vuonna 2001 oli 51 832. Matkailu on kaupungille tärkeä elinkeino. Kaupungin aseman sille myönsi kuningatar Elisabet II vuonna 2000.
Inverness sijaitsee Loch Nessistä virtaavan Nessjoen suulla. Sen suojaisa luonnonsatama houkutti paikalle asutusta jo 500-luvulla. Se oli yksi piktien tärkeimpiä tukikohtia, ja Pyhä Columba vieraili siellä vuonna 565 aikomuksenaan käännyttää piktien kuningas Brude kristinuskoon.
Kaupungissa järjestetään joka vuosi syyskuussa suuret säkkipillifestivaalit, joissa kilpaillaan soolosoiton kuninkuudesta.
Roberto Cecon
Roberto Cecon (s. 28. joulukuuta 1971 Gemonassa, Italiassa) on italialainen entinen mäkihyppääjä, joka nykyään toimii Italian maajoukkueen valmentajana.
Mäkihypyn maailmancupissa Cecon debytoi jo 16 vuoden ikäisenä kaudella 1987–1988. Parin ilman mainittavampaa menestystä sujuneen kauden jälkeen hän opetteli V-tyylin, minkä jälkeen hypyt pitenivät. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Cecon saavutti 16. helmikuuta 1990 Predazzossa. Samana keväänä hän voitti osakilpailun vielä toistamiseen, Planicassa. Lentomäen MM-kisoissa hän saavutti pronssia vuosina 1992 ja 1994. Maailmancupin kaudella 1993–1994 hän saavutti yhden voiton ja neljä palkintosijaa ja oli loppupisteissä viides. Parhaalla kaudellaan 1994–1995 hän voitti kolme kilpailua , oli seitsemän kertaa palkintokorokkeella ja sijoittui cupin loppupisteissä toiseksi voiton mentyä Andreas Goldbergerille. 15.–16. tammikuuta 1995 hän voitti Engelbergissä molemmat viikonlopun maailmancupin osakilpailut.
Seuraavina vuosina Cecon ei enää yltänyt entisten vuosien menestykseen joitakin satunnaisia väläytyksiä lukuun ottamatta. Vuonna 2001 hän voitti yhden kesä-GP-sarjan osakilpailun ja vuonna 2002 oli lentomäen MM-kisoissa kuudes. Viimeisen maailmancup-hyppynsä hän hyppäsi 23. maaliskuuta 2003 Planicassa.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Ceconin parhaat sijoitukset olivat suurmäen kahdeksas sija Thunder Bayssa 1995 ja normaalimäen yhdeksäs sija Lahdessa 1989.
Cecon on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi, vuonna 1990 syntynyt Zeno, joka on myös mäkihyppääjä. Cecon asuu Tricesimossa ja työskentelee poliisina ja mäkihyppyvalmentajana.
Cacau
Cacau (IPA: [kaˈkaw], [kaˈkaʊ]; oik. Claudemir Jeronimo Barretto, s. 27. maaliskuuta 1981, Santo André, São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen saksalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeisimpänä Cerezo Osakaa. Suurimman osan urastaan hän on edustanut Saksan Bundesliigassa pelaavaa VfB Stuttgartia. 178 senttimetrin pituinen Cacau pelaa hyökkääjänä.
Cacau muutti Saksaan 18-vuotiaana ja pelasi aluksi Münchenissä viidennen divisioonan Türk Gücüssa, josta siirtyi 1. FC Nürnbergiin kaudelle 2001–2002. Cacaun ensimmäinen kausi Stuttgartissa oli 2003–2004.
Saksan maajoukkueessa Cacau pelasi 23 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Portugalin cup
Portugalin cup () on portugalilainen jalkapallokilpailu, joka pelataan pudotussysteemillä, ilman rangaistuspotkuja. Cup käynnistyi vuonna 1938, mutta toimi jo aiemmin nimellä "Campeonato de Portugal". Cupiin osallistuu joukkueita Portugalin sarjoista 3. divisioonasta lähtien. Cupin menestynein joukkue on SL Benfica jolla on 26 voittoa Portugalin jalkapalloliitto organisoi cupia. Finaali pelataan nykyään Estádio Nacional -stadionilla Jamorissa Lissabonin lähellä.
Manitoba Moose
Manitoba Moose on kanadalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa American Hockey Leaguessa. Joukkueen kotipaikka on Winnipeg Manitoban provinssissa, kotiottelunsa joukkue pelaa MTS Centressä. Manitoba Moose on NHL-seura Winnipeg Jetsin farmiseura.
Vuonna 1996 Minnesota Moose muutti St. Paulista Minnesotasta Winnipegiin ja sai kotikentäkseen silloisen Winnipeg Arenan. Tuolloin Manitoba Moose oli yksi IHL:n joukkueista.
Kun IHL lopetettiin, joukkue liittyi American Hockey Leagueen, ja siitä tuli NHL-joukkue Vancouver Canucksin farmiseura. Entinen Canuksin pelaaja Stan Smyl siirtyi Moosen valmentajaksi. Myöhemmin hänet korvattiin Randy Carlylella, joka pian siirtyi Mighty Ducks of Anaheimiin. Alain Vigneault toimi valmentajana yhden kauden ennen siirtymistään Vancouveriin, ja hänen tilalleen palkattiin entinen Winnipeg Jetsin pelaaja Scott Arniel.
NHL-seura Atlanta Thrashersin muutettua Winnipegiin vuonna 2011, Manitoba Moose purki farmiseurasopimuksen Vancouverin kanssa ja siitä tuli farmiseura Winnipegin uudelle joukkueelle. Winnipeg Jets siirsi Moosen St. John'sin kaupunkiin Newfoundlandille, ja joukkue otti uudeksi nimekseen St. John’s IceCaps.
St. John’s IceCaps pelasi AHL-liigassa vuosina 2011–2015. Kauden 2014–2015 jälkeen Winnipeg Jets siirsi seuran takaisin Winnipegiin ja se otti uudelleen käyttöön nimen Manitoba Moose.
American Hockey League
International Hockey League
Carlos Alberto (jalkapalloilija, 1984)
Carlos Alberto (oik. Carlos Alberto Gomes de Jesus, s. 11. joulukuuta 1984, Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija.
Ennen kuin José Mourinho hankki Carlos Alberton Portugaliin tammikuussa 2004, hän edusti kotimaassaan Fluminenseä. Hän on voittanut seurajoukkuetasolla useita titteleitä, suurimman osan vuonna 2004, jolloin hän voitti FC Portossa Portugalin mestaruuden, Portugalin Supercupin, Mestarien liigan ja Intercontinental Cupin. Mestarien liigan finaalissa AS Monacoa vastaan Carlos Alberto teki ensimmäisen Porton kolmesta maalista 3-0 päättyneessä ottelussa. Lisäksi hän voitti vuonna 2005 Brasilian mestaruuden.
Brasilian maajoukkueessa Carlos Alberto on pelannut viisi ottelua.
Carlos Alberto
Carlos Alberto voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Marco Albarello
Marco Albarello (s. 31. toukokuuta 1960 Aosta, Italia) on italialainen maastohiihtäjä, joka saavutti jo päättyneellä urallaan lukuisia arvokisamitaleita.
Toisin kuin muut hänen samoihin aikoihin hiihtäneet maanmiehensä – kuten Maurilio De Zolt ja Silvio Fauner – Albarello erikoistui enemmän perinteiselle hiihtotavalle. Hänen ensimmäinen arvokisojen suursaavutuksensa oli 1987 Oberstdorfin MM-hiihtojen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun voitto. 1992 Albertvillen olympialaisissa hän saavutti kaksi hopeaa: viestistä ja 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailusta. Viestihopeaa hän saavutti myös 1993 Falunin MM-kisoissa. Molemmilla kerroilla kultamitalin vei Norja. 1994 Lillehammerin olympialaisten viestikilpailussa asetelma kääntyi, ja Italia sai kultamitalin, Norja tuli kotikisoissaan toiseksi. Samoissa kisoissa Albarello saavutti pronssia 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa. Vielä 1995 Thunder Bayn MM-kisoissa Albarello hiihti Italian pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa ja 1998 Naganon olympialaisissa viestin hopeajoukkueessa.
Albarello on menestynyt myös muiden lajien kuin hiihdon parissa. Vuonna 1996 hän sijoittui duathlonin ikämiesten MM-kisoissa kolmanneksi. Hän harrastaa jalkapalloa ja kiipeilyä. Hänellä on vaimonsa Silvian kanssa kaksi lasta.