Zefanias Suutarla
Zefanias Kustaanpoika Suutarla (3. joulukuuta 1834 Merimasku – 17. joulukuuta 1908 Rymättylä) oli suomalainen valtiopäiväedustaja ja talonpoika.
Suutarlan vanhemmat olivat torppari Kustaa Heikinpoika ("Gustaf Henriksson") ja vaimonsa Eeva Loviisa Kaarlentytär ("Eva Lovisa Carlsdotter"), jotka oli vihitty 16. marraskuuta 1828 Merimaskussa, ja elivät tuolloin Merimaskun Kukolaisten Hevosluodossa. Zefaniaksella oli ainakin 2 veljeä ja 1 sisar, syntyneet Merimaskussa. Zefaniaksen ollessa noin 10-vuotias hänen isänsä vuokrasi Rymättylästä huonokuntoisen talon, jonka kylmässä ja vetoisessa huoneessa Zefanias vilustui, sairastui vakavasti ja joutui olemaan vuodepotilaana ja toipilaana 1½ vuotta. Tästä sairaudesta hänen fysiikkansa ei koskaan kunnolla toipunut.
Zefanias ei koskaan käynyt koulua, ainoastaan 20-päiväisen rippikoulun. Hän tunsi jo lapsena suurta kiinnostusta lukemiseen ja kirjoittamiseen ja opetteli nämä taidot omin päin. Nuorukaisena hän opetteli itse ruotsin kielen, joka kaksikielisyys oli siihen aikaan talonpoikaiston keskuudessa harvinaista. Zefanias teki maataloustöitä isänsä talossa ja kävi välillä renkinä. 1858 hän avioitui Rymättylän Suutarlan lesken Anna Karolina Nummelinin (syntynyt Rymättylässä 12. syyskuuta 1824, kuoli 28. lokakuuta 1899 Rymättylässä) kanssa. Suutarla oli ratsutila eli rustholli. Zefanias hoiti tarmokkaasti tilaa ja sen viljelyksiä, kunnes lesken lapset aikaisemmasta avioliitosta alkoivat vaatia tilaa itselleen. Suutarlassa ollessaan Zefanias ryhtyi myös laivanvarustajaksi, mutta noin vuonna 1880 laivaosuudet rupesivat tuottamaan tappiota. Zefanias sai ostettua lähes rappiolla olleen Rymättylän Leiklahden ratsutilan ja kunnosti sen, paljolti tilan hyvien metsävarojen avulla. Myöhemmin hän osti Rymättylän Riiaisten Marttalan tilan.
Suutarlan aikoina Zefaniakselle rupesi kertymään kunnallisia ja kirkollisia luottamustehtäviä, luku- ja kirjoitustaitoinen kun oli. Hän hoiti Rymättylän kirkon taloutta ja oli kirkonkirjuri sekä useasti kirkkoneuvoston jäsen. Soitto- ja puhetaitoisena miehenä hän hoiti välillä myös kanttorin tehtäviä ja papin ollessa estyneenä piti saarnoja ja teki muitakin papillisia töitä. Alusta saakka Suutarla oli puuhamiehenä hankkimassa kunnallishallintoa ja toimi sitten Rymättylän kunnanesimiehenä. 1866 vahvistettua kansakouluasetusta ei millään tahdottu saada toteutettua ja paljolti Suutarlan toimeliaisuuden ansiosta Rymättylään lopulta perustettiin kansakoulu. Voimakkaasta 6 vuotta kestäneestä vastustuksesta huolimatta Suutarla järjesti kuntaan myös lainakirjaston, joka oli hänen mielestään kaikkein tärkein asia. Hän toimi myös kunnan vaivaishoidon esimiehenä.
Suutarla perehtyi omatoimisesti Suomen suuriruhtinaskunnan lakeihin. Hänet valittiin vuosien 1877–1878 valtiopäiville Mynämäen tuomiokunnan edustajana. Talonpoikaissäädyn edustajana hän toimi 7 valtiopäivillä 1885, 1888, 1894, 1897, 1899 1904–1905, vuodesta 1888 lähtien Maskun tuomiokunnan edustajana. Valtiopäivillä hän edusti konservatiisia näkemyksiä. Suomen kielen aseman parantamista hän ajoi ponnekkaasti, samoin maatalousasioita.
Kansanvalistusseuran asiamiehenä Suutarla toimi 1875 alkaen. 1877 hänet valittiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäseneksi.
Vanhoilla päivillään Suutarla piti rymättyläläisille esitelmiä perustuslaillisuuden käsitteestä. Nämä esitelmät julkaistiin myöhemmin kirjana "Suomen perustuslakien historiallinen kehitys" (Kansanvalistusseura, 1895). Hän kirjoitti myös omaelämäkerran "Suomalaisen talonpojan elämänvaiheet" (WSOY, 1898).