hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Niagaran putoukset
Niagaran putoukset () on kolmen vesiputouksen muodostama ryhmä Niagarajoessa, Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla itäisessä Pohjois-Amerikassa. Putouksista suurin eli "Horseshoe Falls" on jaettu maiden kesken, kaksi muuta ovat Yhdysvaltain puolella.
Niagaran putoukset sijaitsevat Niagarajoessa, joka virtaa Suuriin järviin kuuluvien Erie- ja Ontariojärven välillä. Järvien välinen kannas on noin 45 kilometrin levyinen. Kanadan ja Yhdysvaltojen välinen raja kulkee joessa. Itse putousten kohdalla on kaksi Niagara Falls -nimistä kaupunkia, joista toinen on Kanadan, toinen Yhdysvaltojen puolella. Kanadan puolella lähin suurkaupunki on Toronto noin 120 kilometrin ajomatkan päässä. Toronton keskustan pilvenpiirtäjät ovat hyvällä säällä nähtävissä Niagarajoen alajuoksun kukkuloilta, läheltä Ontariojärven rantaa. Etäisyys järven yli on linnuntietä noin 50 kilometriä. Yhdysvaltojen puolella Buffalo on vain 30 kilometrin päässä.
Niagaran putousten alueella pinnan maakerros on kalliota ja sen alla oleva kerros pehmeämpää maa-ainesta. Virtaava vesi on kuluttanut kovan maakerroksen reunaa pikkuhiljaa syövyttäen samalla pehmeää maa-ainesta kallion alapuolelta. Joen yläjuoksu on siis suunnilleen maanpinnan tasolla, mutta alajuoksu syvässä kanjonissa. Aikoinaan putoukset ovat olleet 23 kilometriä nykyistä paikkaa pohjoisempana Ontariojärven rannalla. Putousten paikka on siirtynyt noin 865 metriä viimeisen 250 vuoden aikana. Nykyään Yhdysvallat ja Kanada ottavat joen virtauksesta huomattavan paljon vesivoimaa, minkä takia veden virtaus putouksilla on pienentynyt. Voimalaitosten kapasiteetti on yli 4,5 GW, joka jakaantuu melko tasan maiden välillä. Kun kaksi kolmasosaa joen virtauksesta johdetaan voimalaitoksiin, veden eroosionopeus on pudonnut kymmenesosaan.
Niagaran putouksissa virtaa noin 2,8 miljoonaa litraa vettä sekunnissa.
Niagaran putoukset ovat yksi maailman suosituimmista matkailukohteista. Niitä käy katsomassa joka vuosi noin 10 miljoonaa matkailijaa ympäri maailman. Putoukset juhlavalaistiin sini-valkoisiksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017.
Ensimmäinen onnistunut:
Donkey Kong (videopeli)
Donkey Kong () on klassinen Nintendon kolikkopeli, joka julkaistiin vuonna 1981. Pelissä viiksekäs sankari yrittää pelastaa tyttöystävänsä tähän rakastuneen gorillan kynsistä. Donkey Kongin loi Nintendon ”peliguru”, silloinen konseptitaiteilija, Shigeru Miyamoto. Miyamoto päätyi tekemään Donkey Kongia kun Nintendo yritti tehdä itselleen mainetta Yhdysvaltojen pelihalleissa. Miyamoto kehitti pelin yksinkertaisen juonen vierailtuaan lukuisissa pelihalleissa ja tultuaan johtopäätökseen, että pelit olivat kuin elokuvia.
Donkey Kong muistetaan eritoten siitä, että se esitteli kaksi Nintendon tunnetuinta pelihahmoa ensimmäistä kertaa (Mario ja Donkey Kong). Suosionsa kunniaksi peli on julkaistu myöhemmin myös Nintendon 8-bittiselle Nintendo Entertainment System -pelikonsolille.
Pelin nimi on vain yksi syy, miksi Donkey Kongin uskottiin epäonnistuvan Yhdysvaltojen markkinoilla. Alun perin nimen luultiin olevan painovirhe ja että pelin nimeksi oli tarkoitettu ”Monkey Kong”. Shigeru Miyamoto on jälkikäteen kertonut, että nimen alkuperä on hänen huonossa englannin kielen taidossaan, sillä hän kuvitteli sanan "donkey" (suomeksi aasi) tarkoittavan yleisesti typeryyttä ja siten kuvaavan hyvin pelin keskushahmon luonnetta.
Donkey Kong esitteli myös ensimmäistä kertaa sittemmin Nintendon viralliseksi maskotiksi päätyneen Mario-hahmon. Pelin alun perin nimetön sankari tunnettiin jonkin aikaa Japanissa nimellä "Jumpman", jonka eräs toinen tietokonepelien kehittäjä lisensoi omalle hahmolleen. Marion nykyinen nimi syntyi Nintendo of American toimistoissa. Amerikan yksikön vuokraisäntä nimeltä Mario Segale tunnettiin pitkistä viiksistään ja niinpä hahmo sai lempinimen Mario. Tuosta nimestä tuli hahmon virallinen nimi vuoden 1983 pelijulkaisussa "Mario Bros."
Suurin osa Marion ulkonäköseikoista olivat tosiasiassa hätäratkaisuja ja ajan teknologisten rajoitteiden tulosta. Marion käsien huomattiin katoavan kävelyanimaatiossa, joten hänelle annettiin haalarit. Mariolle ei voitu piirtää suuta, koska hänen päänsä oli liian pieni. Tästä syystä hänelle annettiin viikset. Marion hattu puolestaan korvasi hiukset, joiden kuului olla mustat, mutta olisivat muuttuneet näkymättömiksi pelin mustan taustavärin takia.
Miyamoto teki Donkey Kongin lähes kokonaan itse; hänen oli jopa opeteltava ohjelmoinnin alkeet. Miyamoton tiedetään jopa säveltäneen pelin musiikit itse pienellä lelusyntetisaattorilla.
Peli oli yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.
Pelin maailmanennätyksen tavoittelusta on tehty dokumenttielokuva "The King of Kong".
Tapio Kotkavuori
Tapio Kotkavuori oli kyseisellä nimellä tunnetun suomalaisen kirjailijan ja okkultistin pseudonyymi, jonka käytön kirjailija lopetti kesällä 2007.
Kotkavuoren nimellä on julkaistu kaksi kirjaa, "Vasemman käden polku" sekä "Saatanan mustat nahkasiivet eli Sodoman 104 päivää eli San Franciscon päiväkirja" (Voimasana, 2004), joista ensin mainittu on julkaistu myös englanniksi nimellä "The Left Hand Path" (Voimasana, 2007). Kotkavuori on myös kirjoittanut esipuheen Anton LaVeyn suomennettuun "Saatanalliseen Raamattuun" sekä toiseen suomeksi julkaistuun tunnettuun grimoireen "La Poule Noireen" eli "Mustaan Kanaan". Tämän lisäksi Kotkavuorelta on julkaistu ambient-tyylinen CD-levy "Terra Hyperborea" (Gemina Stella, 2004). Vuonna 2016 häneltä ilmestyi uusi kirja Tapio Kotkavuoren nimellä, englanninkielinen "Aletheia: My Path in the Temple of Set", tulevan kirjatrilogian ensimmäinen osa.
Kotkavuori oli niin sanotun vasemman käden polun initiaatti vuodesta 1990. Hän kuului kansainväliseen Setin Temppeliin vuodesta 1991 vuoteen 2007 ja oli pitkään Temppelin pohjoismaisista jäsenistä pitkäaikaisin, sekä toimi myös järjestöä hallinnollisen elimen, "Yhdeksän neuvoston", jäsenenä. Kotkavuori oli myös Temppelin sisäisen Suuren Karhun Järjestön perustaja, sekä naimisissa Temppelin perustajan, Michael Aquinon, tyttären kanssa. Vuonna 2008 Setin Temppelin Ylipapitar antoi Kotkavuorelle Honorary Setian -arvon.
Kotkavuoren artikkeleita on julkaistu useissa Setin Temppelin julkaisuissa, ja hän sekä puhui että veti työpajoja ja loi sekä ohjasi mustan magian työskentelyjä monissa Setin Temppelin paikallisissa ja kansainvälisissä tapahtumissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Suomessa Kotkavuorta on haastateltu Temppeliin liittyen muun muassa Virta-lehdessä, "Vegaiassa", "Turun ylioppilaslehdessä" ja Pakanaverkon julkaisussa. Hän oli myös keskeisin Setin Temppelin Pohjoismaiden yhteyshenkilö tiedotusvälineisiin ja tutkijoihin.
Tapio A. Kotkavuoren kuolinilmoitus julkaistiin Turun Sanomissa 27.10.2007. Kustantajan mukaan ilmoitus vastasi kyseisen pseudonyymin – ei nimeä käyttäneen henkilön – kuolemaa, ja oli tarkoituksenmukainen ilmoitus Tapio Kotkavuoren nimellä tunnetun kirjailijan ja okkultistin olemisen päättymisestä:
[Koska Kotkavuoren kirjailijapersoona on niin tiiviisti liitetty julkaisujensa teemoihin ja Setin Temppeliin,] "on epäilemättä hänen Työssään tapahtunut suuri painopisteen muutos, jos hän päättää vaihtaa maagista nimeään, niin sanotusti "kuolla ja syntyä uudestaan"."
Hangon Regatta
Hangon Regatta on Hangossa järjestettävä jokavuotinen kolmipäiväinen purjehduskilpailu. Kilpailu järjestetään yleensä heinäkuun ensimmäisellä viikolla. Nykyään kilpailu järjestetään torstaista lauantaihin, jokaiselle päivälle mahtuu kaksi lähtöä. Hangon Regatalla on vahvat ja pitkät perinteet purjehduskilpailuna ja edustettuina ovat lähes kaikki mahdolliset luokat. Tapahtuma on Suomen suurimpia purjehdustapahtumia ja se kokoaa purjehtijoita yhteen useammasta luokasta kuin mikään muu regatta. Yleensä kilpailuun osallistuu noin 10–30 venettä jokaista luokkaa kohden. Venekuntien kokonaismäärä regatassa on usein parinsadan luokkaa, vuonna 2015 ilmoittautuneita oli 220.
Hangon Regatan järjestäjinä toimivat Hangö Segelförening, Hangö Udds Segelsällskap ja Ekenäs Segelsällskap.
Hangon Regatan maine etenkin pääkaupunkiseudun nuorison vapaa-ajanviettotapahtumana on parantumaan päin. 2000-luvun alussa kaupungissa saattoi olla viisituhatta humalaista nuorta. Hangon kaupunki on 2010-luvulla pyrkinyt aktiivisesti kehittämään oheistapahtumia viikonlopun ajaksi pelkän juomavetoisen juhlinnan hillitsemiseksi.
Sukka
Sukka on pussinomainen vaate, joka peittää jalkaa ja jalkaterää. Sen tarkoituksena on lieventää hiertymiä jalan ja kengän välillä, pitää jalka lämpimänä, imeä hikeä jalasta ja olla koriste.
Sukan varren pituus voi vaihdella aivan kantapään yläpuolelta reiden yläosaan asti. Pituuden mukaan sukat jaotellaan yleensä nilkkasukkiin ja polvisukkiin. Se tehdään yleensä puuvillasta, villasta tai nailonista. Sukat myydään pareittain, jolloin molemmat sukat ovat yleensä samanlaiset.
Sukkia alettiin valmistaa teollisesti Englannissa pappi William Leen keksittyä neulekoneen vuonna 1589. Tätä ennen sukkia neulottiin käsin puikoilla. Sukkia piti lähinnä ylhäisö 1800-luvun loppupuolelle asti. Sukkien edeltäjä oli jalkarätti. Kuitenkin jo 1600-luvulta on Suomestakin löydetty käytetyn villalangasta kudottuja sukkia. Myös heiniä on käytetty lämmöneristeenä kengissä - "kenkäheininä" - lähinnä nykyisen villasukan vastineena (lappalaisen nimitys heinäkenkä kertoo tästä tavasta).
Naisten sukissa muoti alkoi 1920-luvulla vaatia ohuita silkkisukkia. Vuonna 1930 käytettiin 70 % Yhdysvaltojen silkintuonnista sukkien valmistukseen. Nylonin keksiminen (Nyloniset sukat tulivat myyntiin 15. toukokuuta 1940) korvasi silkin lähes täysin naisten sukkien valmistusmateriaalina, tosin toisen maailmansodan aikaan lähes kaikki materiaali käytettiin muun muassa laskuvarjojen valmistukseen.
Sukat olivat perinteisesti pitkät ulottuen vähintään polveen asti, ja vielä 1960-luvulla niitä pidettiin ylhäällä sukkanauhoin. Tämän jälkeen keksittiin resori, joka piti sukan ylhäällä. Sukkanauhan sijaan on tullut sukan yläosaan ensin tupsut ja sittemmin kullanväriset koristeet molemmin puolin. Voitaneen päätellä, että esimerkiksi logojen sijoittelu sukkiin juontaisi osittain tästä traditiosta.
Japanissa on ollut perinteisesti käytössä tabi-sukka, joka erottaa ukkovarpaan muista varpaista ja mahdollistaa zōrien ja getojen käytön muutenkin kuin paljain jaloin
. Samassa maassa on ollut 1990-luvulla nuorten koulutyttöjen keskuudessa muodissa "loose socks" -tyyli, jossa pitkät sukat on liimattu löysästi puolisääreen erityisellä sukkaliimalla, ja näitä on käytetty 2010-luvulla jopa crocs-muovikenkien kanssa.
Jääkäritykistörykmentti
Jääkäritykistörykmentti (JTR) on Panssariprikaatin yksi joukkoyksikkö, joka kouluttaa sotilaita Suomen puolustusvoimien mekanisoitujen taisteluosastojen tulenkäyttöön. Yksikön vahvuus on noin 400 sotilasta. Jääkäritykistörykmentti sijaitsee Hattulassa. Rykmentti on Puolustusvoimien ainoa panssaritykistöyksikkö.
Yksikkö vaalii Jääkäripataljoona 27:ään 17. maaliskuuta 1916 perustetun haupitsijaoksen perinteitä ja sen kunniamarssi on Jääkärimarssi. Rykmentti tunnettiin aikaisemmin nimellä Jääkäripatteristo (JPsto), jonka komentajana toimi 60-luvulla mm. everstiluutnantti Lauri Relander, myöhemmin Ilkka Ranta.
Rykmentin komentajina ovat viimeksi toimineet majuri Juuso Welin (2018 –) ja everstiluutnantti Matti Honko (2016–).
Tunnettuja komentajia on 90-luvulla tehtävää hoitanut kenraali evp Markku Koli.
Rykmentti kouluttaa varusmiehiä tykistön viestitehtäviin Panssariviestikomppaniassa, panssarihaupitsien ja komentovaunujen miehistöä sekä muuta patterin miehistöä Panssarihaupitsipatterissa, kranaatinheittimistöä sekä tulenjohtotehtäviä Panssarikranaatinheitinkomppaniassa ja viestijoukkoja Johtamisjärjestelmäkomppaniassa. Palvelukseen astuu kaksi kertaa vuodessa noin 300 alokasta. Rykmentti osallistuu kerran vuodessa Maavoimien vaikuttamisharjoitukseen Rovajärven ampuma-alueella.
Panssarihaupitsipatteri
Panssarihaupitsipatteri (PSHPTRI) on Jääkäritykistörykmentin yksi kolmesta perusyksiköstä Panssariprikaatissa. Sen päätehtävä on kouluttaa sotaa varten panssarihaupitsipatteriston tulipattereita sekä muita patteriston toimivia osia osaksi mekanisoitujen- ja moottoroitujen taisteluosastojen panssarihaupitsipatteristoja. Aiemmin patterissa on koulutettu myös telakanuunapattereita, 152 TELAK 91-kalustolla. Yksikkö on ainoa panssaritykistön tuliasemakoulutusta antava yksikkö Suomessa. Yksikkö vaalii myös ainoana tykistöyksikkönä valtakunnassa jääkäriperinteitä.
Patterissa koulutetaan panssarihaupitsien (122 PsH 74), komentovaunujen (MT-LBu) ja kuljetusvaunujen (MT-LBv) johtajia ja miehistöä sekä tulipatterin tarvitsemaa muuta henkilöstöä: patterin päällikkö, laskinupseeri, patteriupseeri, patterin vääpeli, jaos-, tuliasema-, mittaus- ja viestialiupseerit sekä viestimiehet, panssariasentajat, taisteluvälinemiehet sekä -aliupseerit ja tulijaosten valmisteluosien tuliasemamiehet.
Sodan ajan panssarihaupitsipatterin vahvuus on 6 panssarihaupitsia ja noin 80 miestä sekä muuta panssarivaunu- ja pyöräkalustoa. Ylempi johtoporras on panssarihaupitsipatteristo (PSHPSTO), johon kuuluu 3 panssarihaupitsipatteria sekä esikunta- ja huoltopatteri (EHPTRI).
Markus
Markus on miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä.
Nimi Markus tulee roomalaisesta nimestä Marcus, joka todennäköisesti juontuu sodanjumala Marsin nimestä. Latinaksi 'Mark' tarkoittaa sotainen, vasara ja puolustaja.
Markuksen nimipäivä on 25. huhtikuuta, joka katolisessa pyhimyskalenterissa on evankelista Markuksen muistopäivä. Suomen almanakassa Markus on ollut vuodesta 1950.
Suomessa nimi Markus on 1900-luvun alusta vuoden 2012 loppuun mennessä annettu 76 513 ja Marcus 2 807 henkilölle. Henkilöitä, joiden sukunimi on Markus, on 367.
Markus on myös laulaja Markku Tranbergin taiteilijanimi. Markus-setä oli aikoinaan radiotoimittaja Markus Raution taiteilijanimi.
Alikersantti
Alikersantti (lyhenne alik.) on armeijassa käytettävä aliupseeriston sotilasarvo. Alikersantti on alin aliupseeriarvo ja sen arvomerkkinä käytetään Suomessa kahta arvomerkkikulmaa. Alikersanttia alempi arvo on korpraali ja ylempi kersantti.
Suomessa alikersantit toimivat useimmiten ryhmänjohtajina, joskus, erikoisaselajeissa, myös ryhmän varajohtajina. Lisäksi eräissä teknisissä tehtävissä, muun muassa elektroniikka-asentajina, palveleville varusmiehille annetaan aliupseerikoulutus. Suomessa alikersanteiksi koulutetaan noin viidennes ikäluokasta. Koulutus tapahtuu peruskoulutuskauden jälkeen aliupseerikurssilla, joka kestää kolme ja puoli kuukautta lukuun ottamatta eräitä erikoiskursseja. Aliupseerikurssin jälkeen alikersantit osallistuvat miehistön kouluttamiseen. Myöhemmin palveluksen aikana osa alikersanteista voidaan joko sodan ajan sijoituksensa tai erinomaisen palveluksen perusteella ylentää kersanteiksi.
Reservissä alikersantiksi voidaan ylentää korpraali, joka on palvellut kertausharjoituksissa vähintään 7 päivää ja sijoitettu aliupseerin arvoa vaativaan tehtävään. Ilman erityistä miehistöstä aliupseeriksi -kurssia tämä on käytännössä korkein miehistössä varusmiehenä palvelleelle mahdollinen sotilasarvo.
Anglosaksisissa maissa käytetty arvo "Corporal" vastaa suomalaista alikersanttia. Saksalainen vastaava arvo on "Unteroffizier" ja venäläinen arvo "mladši seržant" (младший сержант).
Nailon
Nailon (alkup. "nylon") on polyamideihin lukeutuva tekninen muovi, joka keksittiin 28. helmikuuta 1935 DuPont-yrityksessä Delawaressa, Yhdysvalloissa. Nailon julkistettiin vuonna 1938 ja sen ensimmäinen kaupallinen sovellus oli hammasharja, jonka harjakset olivat nailonia. Vuonna 1940 tuotiin markkinoille nailoniset naisten sukat, joista pian muodostui valtava kaupallinen menestys. Nykyään nailonia käytetään tekokuituna kaikenlaisissa vaatteissa ja kiinteässä muodossa teollisuudessa. Myös kitaran kielet valmistetaan usein nailonista.
Polyamideja valmistetaan orgaanisista dihapoista ja diamiineista. Esimerkiksi tuotemerkki Nylon 66 valmistetaan heksaanidihaposta ja 1,6-heksaanidiamiinista kuumentamalla niitä 280 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu polyamidi. Nylon 6 valmistetaan kaprolaktaamista.
Nimen "nylon" väitetään tulevan New Yorkista ja Lontoosta. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että nimen etymologia olisi tämä. Vuonna 1940 DuPontin edustaja John W. Eckelberry sanoi, että kirjaimet "nyl" olivat umpimähkään valittuja ja että "on" kopioitiin muiden kuitujen nimistä, kuten "cotton", puuvilla ja "rayon", viskoosi.
Nailon yhdistetään käsitteenä usein naisten sukkiin ja sukkahousuihin. Ihonväriset ja jalan muotoon mukautuvat sukat tulivat toisen maailmansodan jälkeen suureen muotiin. Niiden saatavuus Euroopassa oli kuitenkin heikkoa. Tämän vuoksi Euroopassa olleet Yhdysvaltain armeijan joukot kävivät nailonsukilla mustan pörssin kauppaa samoin kuin esimerkiksi suomalaiset turistit pienemmässä mittaluokassa sukkahousuilla myöhemmin Neuvostoliitossa.
Heteka
Heteka on teräsrakenteinen joustinsänky. Nimitys tulee Kalle Kärkkäisen perustamasta Helsingin Teräshuonekalutehdas Oy:stä, joka aloitti Heteka-sänkyjen valmistuksen vuonna 1932. Heteka-sänkyjen valmistus on lopetettu, mutta vastoin usein esitettyjä väitteitä Heteka on edelleen rekisteröity tavaramerkki. Ennen talvisotaa Suomessa oli kuusi kaksoisleposohvia valmistavaa rautasänkytehdasta, joista Helsingin Teräshuonekalutehdas menestyi parhaiten.
Hetekaan kuuluu kaksi sisäkkäistä sänkyä, joista toisen voi vetää esiin toisen alta. Sängyissä on teräsputkikehikko ja metalliverkkopohja, lisäksi sisemmässä on usein alla pienet pyörät. Sisemmän sängyn pohja nostetaan yöksi ylös ja näin saadaan käyttöön toinen sänky. Päiväksi pohja taas lasketaan alas ja sänky vuodevaatteineen työnnetään takaisin ulomman sängyn alle. Hetekasta tulee päiväpeitolla peitettynä selkänojaton ja kädensijaton sohva, jolla voi istua.
Hetekaa markkinoitiin luteenkarkottajana, koska vanhoissa puusängyissä viihtyneet lutikat ja muut syöpäläiset eivät kyenneet pesimään metallirunkoisessa vuoteessa.
Heteka nautti suurta suosiota 1930-luvulta 1950-luvulle asti. Niitä valmistettiin kaikkiaan kaksi miljoonaa kappaletta ennen kuin Helsingin Teräshuonekalutehdas lakkautettiin vuonna 1964, ja Heteka löytyi lähes jokaisesta suomalaisesta kodista. Pienemmissä kodeissa, joissa ei ollut erillistä makuuhuonetta, Heteka toimi tavallisesti päivisin sohvana ja levitettiin iltaisin parisängyksi.
Alussa Hetekassa käytettiin pienikierteisestä teräslangasta valmistettua kierukkajoustinpohjaa, joka oli markkinalupausten mukaan äänetön. Päällysosan jaloissa oli niissäkin aluksi vaimentimena kumitulpat. Myöhemmin, ilmeisesti kustannussyistä varsinkin sodan aikaan, pohja harveni rautalankaverkoksi, joka narisi etenkin vanhuuttaan äänekkäästi. Verkkopohja venyi pitkän nukkumisen seurauksena notkolle ja menetti muotonsa. Selkälääkärit arvostelivat pilalle maattuja Hetekoita ja neuvoivat korjaamaan ne vanerilevyllä. Kumitulpatkin jäivät pois joistakin malleista, jolloin jalat naarmuttivat lattiaa. Sota-aikoina teräsrunko jouduttiin muuttamaan välillä jopa puutekoiseksi.
Heteka on jättänyt jälkensä suomalaiseen populaarikulttuuriin. Sille on omistettu useampia iskelmä- ja popkappaleita: Veikko Lavin ”Serenadi hetekalle” (1978) ja Kunto Korlinin ”Vanha heteka” (1992); mukaan voitaneen laskea myös Ilona-yhtyeen (termiä hiukan väärin käyttävä) ”Rottinkihetekka” (1987). Mainintana heteka löytyy Juha Vainion kappaleessa ”Eräänlainen sotaveteraani”: ”Mä oon vain yksinäinen sotaveteraani, eikä kukaan lämmitä mun hetekaani”. Lisäksi Pekka Ruuskan kappaleessa ”Matalassa majassa” lauletaan: ”On hetekan syli niin hellä, se mua kannattaa kainosti kitisten - on kuin lepäisi höyhenellä.” Myös Palle lauloi, kuinka ”vaikk’ näyttää että yhdelle, se antaakin unen kahdelle. Ihme tavaton tuo hetekamme on.” Ennen saappaanheiton ja eukonkannon aikaa humorististen suomalaisten urheilulajien kirjoon kuului myös hetekantyöntö ja hetekanveto (tarkemmin ottaen Hetekan sisemmän sängyn, jossa oli pyörät).
Magnoliat
Magnoliat ("Magnolia") ovat Aasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilta ja subtrooppisilta alueilta kotoisin olevia puuvartisia kasveja. Luokittelutavasta riippuen lajeja on jopa 210. Monet magnolialajit ovat uhanalaisia. Useita lajeja ja risteymiä käytetään koristekasveina pääasiassa näyttävien ja tuoksuvien kukkiensa vuoksi. Villejä magnoliapuita käytetään paikallisesti sahatavarana sekä ruoka- ja lääkekasveina.
Magnoliat ovat ilmastollisesti arkoja, eivätkä yleensä menesty Suomessa. Vain Etelä-Suomessa voidaan edullisilla paikoilla kasvattaa joitain lajeja, muun muassa japaninmagnoliaa ("Magnolia kobus"), pensasmagnoliaa ("Magnolia sieboldii") ja tähtimagnoliaa ("Magnolia stellata").Risteymiä:
Century Child
Century Child on Nightwishin neljäs albumi. Sen julkaisi Spinefarm Records vuonna 2002. Se on ensimmäinen albumi, jolla on mukana nykyinen basisti ja mieslaulaja Marco Hietala.
Musiikillisesti Century Child eroaa huomattavasti edellisistä Nightwish- albumeista. Se on synkempi ja hitaampi kuin edeltäjänsä, sillä kuullaan enemmän mieslaulajaa ja sillä kuullaan ensimmäistä kertaa orkesterin säestystä. Kitaristi Emppu Vuorinen viritti kitaransa D-vireeseen, jotta se vastaisi Marco Hietalan D-vireistä bassoa. Albumi on myös ensimmäinen, jonka sanoituksissa on teemallisia piirteitä.
Albumi myi kaksinkertaisesti platinaa Suomessa (60 000 kappaletta), ollen Suomen toiseksi myydyin albumi vuonna 2002. Tällä hetkellä sitä on myyty 90 000 kappaletta Suomessa. Maailmanlaajuisesti se myi 350 000 kappaletta vuosina 2002 ja 2003.
Once (Nightwishin albumi)
Once on suomalaisen Nightwishin viides studioalbumi, jota levytettiin lokakuusta 2003 huhtikuuhun 2004, ja jonka Spinefarm Records julkaisi Suomessa 2. kesäkuuta 2004 ja Nuclear Blast Records muualla maailmassa 7. kesäkuuta. Spinefarm julkaisi albumista myös platinapainoksen 24. marraskuuta 2004, joka sisälsi alkuperäisten lisäksi myös kappaleet "Live to Tell the Tale" ja "White Night Fantasy", sekä Antti J. Jokisen ohjaaman "Nemo"-videon. Lisäksi albumista julkaistiin erilliset versiot myytäviksi Yhdysvalloissa ja Japanissa. Siitä julkaistiin myös DVD-audio vuonna 2005.
Albumi myi heti julkaisupäivänään kultaa Suomessa, ja ensimmäisellä viikolla "Oncea" myytiin 80 000 kappaletta jo pelkästään Saksassa. Se pääsi levylistojen ensimmäiselle sijalle Suomessa, Saksassa, Norjassa ja Kreikassa. Once oli Suomen myydyin albumi vuonna 2004 (myynyt yli 86 000 kpl 11/2005). Se oli myös kesällä 2004 koko Euroopan myydyin albumi. Kultalevyn se saavutti Ruotsissa, Itävallassa, Sveitsissä ja Norjassa sekä platinalevyn Saksassa.
Toukokuussa julkaistiin albumin ensimmäinen single, ”Nemo”, ja sitä seurasivat ”Wish I Had an Angel” syyskuussa, ”Kuolema tekee taiteilijan” marraskuussa ja ”The Siren” heinäkuussa 2005. ”Nemo” oli vuoden 2004 myydyin single Suomessa (myynyt yli 10 000 kpl 11/2005).
Levyn julkaisemisen jälkeen Nightwish aloitti vuoden 2005 loppupuolelle kestäneen maailmankiertueen, joka käsitti noin 150 konserttia kaikissa maanosissa.
Nightwish toi "Once"-albumille paljon uusia elementtejä, joista merkittävin on yhteistyö Academy of St. Martin in the Fields -sinfoniaorkesterin kanssa, joka nauhoitti osuutensa "Phoenix"-studiossa, Lontoossa. Orkesteri- ja kuorosovitukset teki Pip Williams.
Oncelle sisältyy ”Higher Than Hope”, jonka Nightwish omisti maksasyöpään kuolleelle ystävälleen Marc Bruelandille.
Levyn kannessa on kuvattuna William Wetmore Storyn veistos "Angel of Grief" (1894). Sama veistos tai sen jäljennös on myös muun muassa Evanescencen "Evanescence"-EP:n kannessa.
Levy on mukana Rolling Stonen sadan kaikkien aikojen parhaan metallialbumin listalla sijalla 89.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tuomas Holopainen, ellei toisin mainita. Sovitukset Nightwish ja Tero Kinnunen. Orkesteri- ja kuorosovitukset Pip Williams.
Japanin bonuskappale
Yhdysvaltojen bonuskappaleet
Platinapainos
Julkaistiin 24. marraskuuta 2004. Julkaisijana Spinefarm Records.
Vuoden 2005 DVD-audio
Julkaistiin 19. huhtikuuta 2004. Julkaisijana Nuclear Blast Records.Julkaistiin vuonna 2004. Julkaisijana Nuclear Blast Records.Julkaistiin 24. marraskuuta 2004. Julkaisijana Spinefarm Records.Julkaistiin 25. heinäkuuta 2005. Julkaisijana Nuclear Blast Records.
Enigma (musiikkiprojekti)
Enigma on Michael Cretun ja Sandran musiikkiprojekti. Michael on projektin tuottaja ja sanoittaja. Sandra toimii levyillä usein laulajana.
Enigman ensimmäinen hitti oli single ”Sadeness” (1990) levyltä "MCMXC aD". Kappale yhdisti gregoriaanista laulua ja seksuaalista viettelyä poikkeuksellisella tavalla. Tämä kuvattiin musiikkivideolla punaiseen kaapuun pukeutuneen munkin eroottissävytteisenä unena.
Enigman toinen ja suurin hitti oli "Return to Innocence" (1994) levyltä "The Cross of Changes". Ajan kuluessa Enigman musiikki on kehittynyt gregoriaanisesta laulusta (levyllä "MCMXC aD.") moderniin ääniin ja rytmiin ("Voyager").
Kokoonpanon kolmas hitti ”Beyond the Invisible” (1996) levyltä "Le Roi Est Mort, Vive Le Roi!" edusti jo uudenlaista Enigmaa, jossa oli havaittavissa modernimpi ja jopa hyvin ambientmainen tyyli. Enigman tyyliin fantasiapainotteisella musiikkivideolla luistelevat Susanna Rahkamo ja Petri Kokko.
Näpistys
Näpistys on varkauden lievä muoto.
Toisin kuin varkaus, näpistys voidaan käsitellä rangaistusmääräysmenettelyssä eikä oikeudenkäyntiä yleensä tarvita.
Yleisesti näpistyksenä pidetään tekoa, jossa anastetun omaisuuden arvo on alle 500 euroa ja sen arvo omistajalleen on verraten vähäinen. Myös rikoksen tekotavalla ja kohteella on merkitystä rikosnimikettä arvioitaessa. Esimerkiksi jos teko sisältää murtautumistoimia, kyseessä on yleensä varkaus.
Toisin kuin varkaus, näpistys on asianomistajarikos, eli syyttäjä saa näpistyksen johdosta nostaa syytteen vain, jos rikoksen uhri tekee syyttämispyynnön.
Vuonna 2008 mediaanirangaistus näpistyksestä oli 15 päiväsakkoa.
Nils Torvalds
Nils Ole Hilmer Torvalds (s. 7. elokuuta 1945 Tammisaari) on suomenruotsalainen toimittaja ja poliitikko. Heinäkuusta 2012 lähtien hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen. Vuosina 2008–2011 Torvalds oli RKP:n varapuheenjohtaja. Hän oli myös RKP:n presidenttiehdokas vuoden 2018 presidentinvaaleissa.
Torvalds teki pitkän uran Yleisradion toimittajana vuodesta 1982 vuoteen 2008, jolloin jäi eläkkeelle. Hän oli muun muassa Ylen kirjeenvaihtaja Moskovassa ja Washingtonissa.
Torvalds oli 1960- ja 1970-luvuilla aktiivisesti mukana opiskelijapolitiikassa. Hän liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen vuonna 1969 ja erosi siitä 1982 . Hän oli mukana valtaamassa Vanhaa ylioppilastaloa 25. marraskuuta 1968 ja teki taloustieteen lopputyönsä Moskovassa.
Hän toimi muun muassa SKP:n vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten ruotsinkielisen lehden, NKP:ltä taloudellista tukea saaneen, Arbetartidningen Enhetin päätoimittajana vuoteen 1980 asti ja oli myös vasemmistolaisen Folktidningen Ny Tidin avustajana.
Vuonna 1982 Torvalds aloitti työt Svenska Ylessä. Vuosina 1982–1987 hän toimi Yle Aktuelltin ulkomaantoimittajana ja vuosina 1987–1990 Ylen ruotsinkielisten radiouutisten toimituspäällikkönä ja 1990–1994 uutispäällikkönä. Vuosina 1991–1995 Torvalds toimi Venäjän asioiden reportterina. Vuosina 1995–1999 hän oli Moskovan ja vuosina 2000–2004 Washingtonin kirjeenvaihtaja. Hän toimitti muun muassa New Yorkin World Trade Centerin terrori-iskujen yhteydessä erikoisjutun terrorismista.
Torvalds oli RKP:n ehdokkaana vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa. Hän sai 14 044 ääntä ja jäi varasijalle. Heinäkuussa 2012 Torvalds nousi varasijalta europarlamenttiin RKP:n puheenjohtajaksi valitun Carl Haglundin tilalle. Vuoden 2014 eurovaaleissa Torvalds valittiin jatkokaudelle 29 355 äänellä. Europarlamentissa Torvalds toimii ALDE-ryhmässä, ja valittiin tammikuussa 2017 ryhmän varapuheenjohtajaksi. Kaudella 2012–2014 hän on ollut kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäsen. Tällä hetkellä Torvalds on ympäristö-, kansanterveys- ja elintarvikkeiden turvallisuusvaliokunnan jäsen (ENVI), rahanpesu, veronkierto ja veronpesuvaliokunnan (PANA) jäsen. Tämän lisäksi hän on kalatalousvaliokunnan (PECH), budjettivailokunnan (BUDG), talous- ja raha-asiavaliokunnan (ECON) varajäsen.
Nils Torvalds oli RKP:n presidenttiehdokas vuoden 2018 presidentinvaaleissa ja kannatti Naton jäsenyyttä. RKP:n puoluekokous valitsi hänet presidenttiehdokkaaksi 11. kesäkuuta, 2017. Vaalissa Torvalds sai 1,5 prosenttia äänistä.
Nils Torvalds on Linux-käyttöjärjestelmän luojan Linus Torvaldsin isä. Hänen isänsä oli Åbo Underrättelser -lehden päätoimittaja, kirjailija Ole Torvalds. Hänen äidinisänsä oli kirjailija Ernst von Wendt. Torvalds osaa sujuvasti puhua ruotsia, suomea, englantia, saksaa ja venäjää. Lisäksi hän ymmärtää hollantia, tanskaa ja norjaa.
Törkeä varkaus
Törkeä varkaus on varkauden vakava eli törkeä tekomuoto.
2 § Törkeä varkaus
Vuoden 2008 tilastojen mukaan yksittäisrikoksena törkeästä varkaudesta tuomittiin 422 henkilöä. Tuomioista 174 oli ehdollisia vankeusrangaistuksia (41 %), 27 yhdyskuntapalvelua (6 %) ja 213 ehdotonta vankeutta (51 %). Ehdollisten vankeusrangaistusten keskipituus oli 8,3 kuukautta ja ehdottomien 12,5 kuukautta.
Vuosina 2009–2012 Suomen käräjäoikeuksissa ratkaistiin vuosittain 294–380 asiaa, joissa pääsyytteenä (törkeimpänä rikoksena) oli törkeä varkaus. Vastaajien määrä oli vuodesta riippuen 750–990, eli keskimäärin lähes 3 henkeä. Pääsyytteen mukainen rikosnimike tuomittiin vuodesta riippuen 261–330 tapauksessa, syyte hylättiin runsaassa 10 prosentissa tapauksista (vuodesta riippuen 31–46 kpl).
Johannes XVII
Johannes XVII (k. 6. marraskuuta 1003) oli paavina Sylvester II:n jälkeen 16. toukokuuta – 6. marraskuuta 1003 välisen lyhyen ajanjakson. Hänen oikea nimensä oli Sicco.
Edellinen Johanneksen nimeä kantanut laillinen paavi oli Johannes XV. Johannes XVI oli vastapaavi, joten hänen järjestysnumeronsa olisi pitänyt käyttää uudelleen. Näin ei kuitenkaan tehty, eikä numerointia ole koskaan korjattu. Koskaan ei ole ollut myöskään paavi "Johannes XX:ta", joten Johanneksen nimeä kantavia paaveja on ollut kaiken kaikkiaan vain 21 eikä 23, kuten paavi Johannes XXIII:n nimestä voisi päätellä.
Johannes XVIII
Paavi Johannes XVIII (k. 1009) hallitsi 25. joulukuuta 1003 – heinä-elokuulle 1009. Hänen oikea nimensä oli Giovanni Fasano. Hänet oli nostanut valtaan Johannes Crescentius III, joka oli vaikutusvaltaisen, Roomaa hallinneen suvun päämies. Hänen aikakautenaan käytiin monia sotia ja Rooma kärsi kulkutaudeista. Virassaan hän keskittyi kirkollisen hallinnon yksityiskohtiin.
Lopulta Johannes XVIII irtisanoutui virastaan ja vetäytyi luostariin, missä hän piakkoin kuoli.
Ryöstö
Ryöstö on Suomen rikoslaissa määritelty rikos, jossa toisen omaisuutta anastetaan tai otetaan luvatta käyttöön väkivallan tai sen uhan avulla. Ero varkauteen on se, että ryöstö sisältää ihmiseen kohdistuvaa väkivaltaa tai sen uhkaa.
Ryöstö tuomitaan tekotavan mukaan aina joko perusmuotoisena tai törkeänä. Lievää tekomuotoa ei ole laissa määritelty, koska tällöin tekijää ei tuomita ryöstöstä vaan niistä muista rikoksista, joita teko sisältää, kuten esimerkiksi varkaudesta ja lievästä pahoinpitelystä.
""1 § Ryöstö. Joka"
""2 § Törkeä ryöstö. Jos ryöstössä"
Vuonna 2008 kaikista ryöstöistä tuomittiin perusmuotoisina ryöstöinä 87 % ja törkeinä ryöstöinä 13 %.
Claymore
Claymore on kahdesta erilaisesta skotlantilaisesta miekkatyypistä englanninkielessä käytetty nimitys. Sana on englantilainen väännös gaelinkielisestä termistä "claidheamh mòr", kirjaimellisesti "iso miekka" eli kahdenkäden miekka.
Varsinaiset claymore-miekat olivat käytössä noin vuosina 1500—1650. Ne olivat noin 55 tuumaa (1,4 m) pitkiä, terä oli noin metrin pituinen ja lähes puoli metriä pitkä kahva oli tarkoitettu yksinomaan kahden käden käyttöön. Miekkojen säilät olivat usein mannereurooppalaista tekoa, mutta tavallisesti Skotlannissa suosittiin hieman leveämpää terää kuin mantereella. Leveämpi terä voitiin valmistaa ohuemmaksi ja silti riittävän jäykäksi ja siten sen leikkuuominaisuudet paranivat pisto-ominaisuuksien kustannuksella.
Toisen kerran claymore-nimeä käytettiin erheellisesti skotlantilaisjoukkojen umpiväistimisistä ( gael. "dòrn-chur", engl. "basket hilt" ) miekoista 1700-luvulla.
Sergius IV
Paavi Sergius IV (k. 12. toukokuuta 1012) oli paavina 31. heinäkuuta 1009 – 12. toukokuuta 1012. Hänen oikea nimensä oli Pietro Boccapecora.
Pietro Boccapecora oli köyhän suutarin poika. Vaatimattomasta taustastaan huolimatta hän eteni nopeasti kirkon viroissa. Vuonna 1004 hänestä tuli Albanon piispa. Johannes XVIII:n vetäydyttyä virastaan Pietrosta tuli paavi ja hän otti nimekseen Sergius IV.
Sergius IV:n valtaa varjosti Johannes Crescentius III, Rooman kaupungin hallitsija. Joiden historioitsijoiden mielestä Sergius IV oli vain Crescentiuksen nukkehallitsija. Toisten mielestä hän taas rajoitti Crescentiuksen valtaa muun muassa tukemalla tämän vastaisia voimia.
Sergius IV:n teoiksi mainitaan muun muassa Roomaa vaivanneen nälänhädän poistaminen ja paavillisen bullan julistaminen islamin häätämiseksi Pyhältä maalta. Bulla on kuitenkin perua vuosisadan lopusta, jolloin se keksittiin oikeuttamaan ristiretki Jerusalemiin.
Benedictus VIII
Paavi Benedictus VIII (k. 9. huhtikuuta 1024) oli paavina 18. toukokuuta 1012 – 9. huhtikuuta 1024. Hänen oikea nimensä oli Theophylactus.
Kuten edeltäjänsä Benedictus VI:n, hänenkin vastustajansa oli vastapaavi Gregorius, joka pakotti Benedictuksen VIII:n pakenemaan Roomasta. Hänet palautti valtaan Saksan Henrik II Pyhä, jonka Benedictus VIII kruunasi keisariksi vuonna 1014.
Benedictus VIII:n aikana saraseenit hyökkäsivät uudelleen Etelä-Euroopan rannikoille ja perustivat asutusta Sardiniaan.
Saraseenit
Saraseenit (< kreikk. "sarakenoi") tarkoitti alun perin Rooman valtakunnan alkuaikoina Siinailla asuvia arabiheimoja. Nimitys on luultavasti otettu arabian sanasta شرقيين, "sharqiyyin", joka tarkoittaa ”itäläisiä” tai ”idän asukkaita”. Myöhemmin Rooman valtakunnan alaiset kreikkalaiset laajensivat termin kattamaan kaikki arabit ja Pyreneiden niemimaan valloituksen aikana myös berberit. Ristiretkien aikana sanan käyttö laajeni koskemaan kaikkia muslimeja ja erityisesti Apenniinien niemimaan eteläosien ja Sisilian muslimeja. ”Saraseenien valtakunnaksi” kutsuttiin vanhemmassa länsimaalaisessa historiankirjoituksessa umaijadien ja abbasidien kalifaatteja.
Saraseenejä pidettiin Euroopassa vain eräänlaisena pakanajoukkiona. He tekivät vuodesta 652 eteenpäin itsestään tunnettuja tekemällä ryöstöretkiä Sisiliaan ja Etelä-Italiaan. Isoimmat hyökkäykset alkoivat vasta vuonna 740, kun Syrakusa oli hetkellisesti heidän vallassaan. Sisilia ja Etelä-Italia oli vallattu alle vuosisadassa.
Vuonna 711 saraseenijohtaja Tariq ibn-Ziyad hyökkäsi Gibraltarille. Hyökkäys tuotti tulosta, ja saraseenit valtasivat lähes koko Pyreneiden niemimaan.
Sodan ratkaiseva taistelu oli Guadaleten taistelu, jossa saraseenit voittivat kuningas Roderikin joukot. Kahdeksan vuoden hiljaisuuden jälkeen saraseenit hyökkäsivät Pyreneiden yli Ranskaan. Heidät torjui frankkien johtaja Kaarle Martel Toursin taistelussa 732.
Paritus
Paritus on taloudellisen hyödyn hankkimista toisten tarjoamia seksuaalipalveluja hyödyntämällä. Paritusta voi olla asunnon tietoinen vuokraaminen prostituution harjoittamista varten, ylikorkean vuokran pyytäminen seksuaalipalveluita myyvältä henkilöltä, asiakkaiden välittäminen prostituoidulle tai tämän seksipalveluista ilmoittelu korvausta vastaan, suojelurahojen periminen, tai toisen vietteleminen tai painostaminen prostituutioon omassa hyötymistarkoituksessa. Omien seksuaalipalvelujen myyminen ei ole paritusta.
Parituksen vanhin muoto on ihmiskauppa, jossa parittajat ostivat naisia heidän aviomiehiltään tai vanhemmiltaan prostituutiota varten. Tämän kaltainen paritus on yleisintä köyhien ja esiteollistuneiden yhteiskuntien maaseudulla. Tilastojen mukaan 80 − 95 % prostituutiosta on parittajien hallinnassa.
Paritus on laitonta useimmissa valtioissa. Kansainväliset sopimukset kieltävät yksiselitteisesti alaikäisten parittamisen, mutta tulkinnat aikuisten parituksesta vaihtelevat. Yhden tulkinnan mukaan vain ihmiskauppa on kiellettyä ja kansainväliset sopimukset sallivat järjestäytyneen laillisen prostituution, kun taas toisen tulkinnan mukaan kaikenlainen prostituutio on kiellettyä.
Suomen rikoslaissa parituksella tarkoitetaan bordelleja ja sellaista seksipalveluiden markkinointia ja organisointia, josta hyötyy useampi kuin yksi henkilö. Tutkimusten mukaan paritusrikollisuudessa prostituoitujen hyväksikäytön muodot ja vakavuus vaihtelevat suuresti järjestetystä asunnosta perittävästä pienestä päivävuokrasta aina lähes seksiorjuuteen asti. Fyysinen väkivalta parittajan taholta on kuitenkin ilmeisesti verrattain harvinaista. Poliisi on paljastanut Suomessa 2000-luvulla useita laajoja paritusjuttuja. Lähes kaikissa jäljet johtavat päätekijöiden osalta Venäjälle ja Viroon. Niin sanottu "turistiviisumiprostituutio" ja siten myös paritusrikollisuus on kuitenkin huomattavasti vähentynyt Suomessa viime vuosina muun muassa Viron EU-jäsenyyden myötä, joka on mahdollistanut prostituoitujen toimimisen aikaisempaa itsenäisemmin ja ilman avun tarvetta.
Viron parituksen kysynnän kasvu johtui hotelli Virun rakennustyömaan suomalaismiehistä. Paritus alkoi kukoistaa Virossa 1970-luvun alussa. Talouselämä-lehden mukaan Viron prostituutiolainsäädäntö on lepsua. Ostaminen ei ole Virossa rikos. Parituksen tuomiot ovat ehdollista vankeutta ja sakkoja keskimäärin alle 1000 euroa. Idästä tuodaan seksityöntekijöitä vapaaehtoisesti ja pakolla. Tallinnassa prostituoituja on 1500 ja Virossa 3000. Se on kolme kertaa enemmän kuin Suomessa. Vuoden 2000 paikkeilla prostituutiossa pyöri 65 miljoonaa euroa vuodessa. Viron keskusrikospoliisin mukaan Virossa on viisi suurta rikollisryhmää, joista jokainen toimii prostituutiossa: neljä venäjänkielistä ja yksi vironkielinen ryhmä.
Särä
Särä on lampaasta ja perunasta leivinuunissa paistamalla valmistettu eteläkarjalainen perinneruoka, jota on valmistettu perimätiedon mukaan jo tuhat vuotta. Ainoana mausteena käytetään suolaa. Lihan kypsennyksen loppuvaiheessa kaukaloon lisätään kuorittuja, keitettyjä perunoita. Särän kanssa tarjotaan tyypillisesti ohrarieskaa, kotikaljaa ja vettä. Sen nimi tulee valmistamisessa käytetystä koivupuisesta puukaukalosta, särästä.
Lemin kunta on tunnettu särästä.
Lemin särä valittiin vuonna 1972 yhdeksi Suomen Seitsemästä matkailuihmeestä Suomen Kotiseutuliiton, Suomen Matkailuliiton ja Finnairin järjestämässä kilpailussa.
Johannes XIX
Paavi Johannes XIX (k. lokakuussa 1032), hallitsi vuosina 1024–1032. Hänen oikea nimensä oli Romanus.
Hän seurasin paavina veljeään Benedictus VIII:tta, ja he molemmat kuuluivat Tusculumin sukuun. Kun hänet valittiin paaviksi, hänellä ei ollut uskonnollista virkaa, vaan hän oli konsuli ja senaattori. Hänet vihittiin piispaksi vain, jotta hänestä olisi voitu tehdä paavi.
Hänellä ei ollut kirkollisia ennakkoluuloja - eikä myöskään tietoa kirkkohistoriasta - minkä hän osoitti vastaanottamalla suuret lunnaat, jotta Konstantinopolin patriarkasta olisi tehty ekumeeninen piispa. Esityksen aiheuttaman raivon takia hänen oli kuitenkin lähes välittömästi vetäydyttävä sopimuksesta.
Keisari Henrik II Pyhän kuoltua 1024 hän antoi tukensa Konrad II:lle, joka hoveineen kruunattiin korein menoin Pietarinkirkossa pääsiäisenä 1027.
Johannes XIX:n kuoltua hänen veljenpoikansa Benedictus IX:stä tehtiin paavi, vaikka tämä oli vielä nuori. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi ollut vasta 12-vuotias, mutta luultavasti hän oli noin 18- tai 20-vuotias.
Seuraava Johanneksen nimeä kantanut paavi oli Johannes XXI eikä Johannes XX-nimistä paavia ole olemassa.
Kalevi Hämäläinen
Kalevi Nikolai Hämäläinen (13. joulukuuta 1932 Juva – 10. tammikuuta 2005 Juva) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti urallaan Juvan Urheilijoita, Evon Metsäpoikia ja Sulkavan Urheilijat-41:tä. Hän hiihti Squaw Valleyssa 1960 50 kilometrin olympiavoittoon. Hän lähti numerolla 1 ja tuli maaliin ensimmäisenä.
Hämäläinen teki läpimurtonsa saavuttaessaan 15 kilometrin SM-hopeaa 1956. Saman vuoden Cortina d'Ampezzon olympialaisissa hän sijoittui 30 kilometrillä 20:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän starttasi 30 kilometrille numerolla yhdeksän. Hän johti jo kahdeksan kilometrin väliajoissa ja voitti kilpailun lopulta 12,2 sekunnin erolla Pavel Koltšiniin. Hän saavutti lisäksi pronssia viestissä, oli seitsemäs 50 kilometrillä ja kymmenes 15 kilometrillä.
Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 Hämäläinen sijoittui 30 kilometrillä 12:nneksi. Hän johti 50 kilometrin kilpailua 15 kilometrin väliajoista lähtien ja voitti kultaa lopulta 20,4 sekunnin erolla Veikko Hakuliseen. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 Hämäläinen saavutti 50 kilometrillä pronssia. Hän hävisi hopean 3,7 sekunnilla Assar Rönnlundille ja kukisti neljänneksi sijoittuneen Arto Tiaisen 0,7 sekunnilla. Innsbruckin olympialaisissa 1964 Hämäläinen johti 50 kilometrin kilpailua vielä 35 kilometrin kohdalla, mutta putosi lopulta 16:nneksi.
Kalevi Hämäläinen oli hiihtäjä, joka ajoitti huippukuntonsa aina arvokisoihin. Hän aikoi Grenoblen olympialaisiin tähdätä viimeisen kerran huippukuntonsa, mutta hänet jätettiin ulos kisoista. Kansa raivostui päätöksestä. Kalevi Hämäläinen sai postilaatikkoonsa kirjalahjan, jossa luki: "Metsäteknikko Kalevi Hämäläinen, Juvan Urheilijat. Teitä ei taaskaan kohdeltu valinnoissa oikeudenmukaisesti. Parhain terveisin, 22.1.1968, Urho Kekkonen."
Georg Grotenfeltin elokuva "Kalevi – kunnianosoitus kultamitalihiihtäjälle" (2002) kertoo Kalevi Hämäläisestä. Vuonna 2010 paljastettiin Juvalla Kalevi Hämäläisen hiihtäjäpatsas. Paljastustilaisuudessa oli mukana muun muassa Juha Mieto. Helmikuussa 2017 hänet valittiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Alppihiihto
Alppihiihto on laskettelulaji ja talviurheilumuoto, jossa lasketaan lumipeitteisiä rinteitä alas käyttäen kahta suksea, jäykkää monoa ja sidettä, jossa koko jalkapöytä lukittuu sukseen kiinni. Laskeminen voi tapahtua kunnostetulla rinnealueella tai hoitamattomassa rinteessä. Hoitamattomassa rinteessä tapahtuvaa laskemista kutsutaan usein vapaalaskuksi. Alppihiihto on olympialaji.
Rinteiden laskettelua suksilla alettiin harrastaa 1800-luvun alussa Telemarkissa, Norjassa. Ensimmäiset pujottelukilpailut järjestettiin vuonna 1885 Husebyssä. Alppihiihtoa käsitellyt Mathias Zdarskyn kirja julkaistiin 1897 ja kolme vuotta myöhemmin Itävallassa perustettiin kansainvälinen alppihiihtoyhdistys. Sveitsissä järjestettiin ensimmäiset alppihiihtokilpailut 1902 ja Itävallassa 1905.
Alppihiihdossa kilpaillaan seitsemässä lajissa, jotka ovat syöksylasku, supersuurpujottelu eli super-G, suurpujottelu, pujottelu, alppiyhdistetty eli pujottelun ja syöksylaskun tai supersuurpujottelun yhdistelmä, joukkuelasku, vapaalasku ja paripujottelu. Näistä pujottelu, suurpujottelu, super-G, syöksylasku ja alppiyhdistetty kuuluvat alppihiihdon maailmancupiin. Lisäksi alppiyhdistetystä on muunnelma superalppiyhdistetty, jossa lasketaan syöksylaskun tai supersuurpujottelun lisäksi vain yksi pujottelulasku.
Suomessa kilpaillaan myös ns. superpujottelussa, joka on Suomen lyhyisiin rinteisiin kehitetty pujottelun ja suurpujottelun välimuoto.
Pujottelussa lasketaan porteilla merkattu rata mahdollisimman nopeasti alas. Tiheään merkatun porttivälin johdosta vauhdit ovat maailmancupin lajeista pienimmät. Porttien kepit ovat muista maailmancupin lajeista poiketen yksittäisiä.
Suurpujottelu on pujottelun jälkeen toiseksi hitain maailmancupin alppilaji. Porttiväli on huomattavasti suurempi pujotteluun verrattuna.
Super-G tuli viimeisimpänä varsinaisista lajeista maailmancupin ohjelmaan. Se on suurpujottelun ja syöksylaskun välimuoto. Se on maailmancupin lajeista toiseksi nopein.
Syöksylaskun porttiväli maailmancupin lajeista on pisin ja nopeudet suurimmat. Useimmiten rata myötäilee rinteen muotoa, joten se on melko suora. Suuren nopeuden takia syöksylasku lasketaan pitkissä rinteissä. Syöksylaskussa lasketaan vain yksi kierros.
Alppihiihdossa on monia välineitä, mm.
mm.
Nykyään alppihiihdossa käytetään leikkaavaa (carving) käännöstä suksien kääntämiseen. Käännöksessä suksea ei päästetä luistamaan sivusuunnassa, vaan sen reuna painetaan rinteeseen, jolloin suksen muoto ja muut ominaisuudet kääntävät laskijaa. Sukselle luodaan painetta, joka tuo lisää vauhtia.
Sukset, jotka ovat suunnilleen laskijan pituiset tai hieman lyhyemmät, ovat aloittelijalle sopivan mittaiset. Liian leikkaavat eli lyhyet ja voimakkaasti muotoillut sukset saattavat aiheuttaa loukkaantumisriskin. Laskuasento on noin hartioiden levyinen ja painopiste suurin piirtein päkiöiden kohalla.nuorilla:
Valtatiet Suomessa
Valtatiet (ruots. "riksväg") ovat Suomen tieverkon pääteitä. Suomen maantieverkon pituudesta on valtateitä noin kymmenesosa, mutta maanteiden liikennesuoritteesta ne välittävät noin puolet. Suomen tienumerointijärjestelmässä valtateille on varattu numerot 1–39, joista nykyisin ovat käytössä numerot 1–16 ja 18–29. Tieopasteisiin valtatien numero on merkitty valkoisin numeroin punaiselle pohjalle. Merkittävimmät valtatiet lähtevät Helsingistä ja Turusta. Ennen valtateitä kutsuttiin Suomessa nimellä "viertotie", ruotsiksi "chaussé".
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat valtateitä. Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 8 602 kilometriä valtateitä. Kaikki valtatiet on päällystetty, ja noin 91 prosenttia valtateistä on kestopäällysteisiä. Noin 13 prosenttia valtateistä on kaksiajorataisia.Valtatienumerot 17 ja 30–39 eivät ole käytössä, vaan ne on varattu mahdollisille tuleville valtateille.
Yksittäisiä uusia valtateitä ja nykyisten valtateiden jatkeita on suunniteltu maakuntakaavoissa.Uusia valtateitä on merkitty maakuntakaavoihin seuraavasti:
Ahvenanmaalla on oma tienumerointijärjestelmänsä, joka on osin päällekkäinen muun Suomen kanssa. Päätiet 1–4 merkitään samoin kuin vastaavat tiet muualla Suomessa, valkoisella numerolla punaiselle pohjalle. Ruotsiksi näistä käytetään kuitenkin nimitystä "huvudväg" eikä "riksväg".Osa valtateistä kuuluu Eurooppateihin. Ne ovat liikenteellisesti merkittäviä reittejä Euroopassa. Seuraavassa on lueteltu Eurooppatiet, joista vähintään osa kulkee Suomessa. Suomen kunnat reiteillä on lihavoitu.