Armas Launis
Armas Emanuel Launis (vuoteen 1900 Lindberg; 22. huhtikuuta 1884 Hämeenlinna – 7. elokuuta 1959 Nizza, Ranska) oli suomalainen säveltäjä, kansanmusiikintutkija, musiikinopettaja, kirjailija ja toimittaja.
Launis keskittyi säveltäjänä oopperaan, joita hän sävelsi kymmenen omiin librettoihinsa. Näistä on esitetty "Seitsemän veljestä" (Suomalaisessa Oopperassa vuosina 1913 ja 1923), "Kullervo" (Suomalaisessa Oopperassa 1917–1934, yhteensä 22 esitystä, lisäksi osittainen radioesitys talvisodan aikana, esitys myös Ranskassa) paikallisena tuotantona talvisodan aikana, "Aslak Hetta" (Sakari Oramon johdolla kantaesitys 2004) sekä otteita "Jehudithista" (Eugène Bigot Ranskan radiossa 1954). Muu tuotanto käsittää kamarimusiikkia, yksin- ja kuorolauluja, muutaman orkesterisarjan sekä elokuvamusiikin etnografiseen filmiin "Häidenvietto Karjalan runomailla" (1921). Launis kuului ennen Ranskaan muuttoaan menestyneimpiin suomalaisiin säveltäjänä, mutta jäi sen jälkeen lähes tyystin unohduksiin.
Vasta vuonna 2004 kantaesityksensä saanut "Aslak Hetta" perustuu musiikillisesti kuuteen saamelaiseen joikuun, ja sen aiheena on saamelainen kansanperinne, erityisesti kihlajaiset, uskomukset, loitsut ja rituaalitanssit. Ooppera on julkaistu myös äänitteenä 2005.
Launis oli ensimmäisiä pohjoissaamelaisen joiun tutkijoita ja tallentajia. Hänen joiusta tekemiään huomioita on toistettu tutkimuksesta toiseen, ja hänen keruumatkojensa tulokset olivat siihen astisista suurimmat. Lapissa tekemiensä keruumatkojen (1904, 1905 sekä Petsamoon 1922) lisäksi hän keräsi uudempia kansanlauluja Kainuussa (1902) ja runosävelmiä Raja-Karjalassa (1905) ja Inkerissä (1903, 1906). Erityisen merkittäviä olivat Launiksen Inkerissä tekemät huomiot laulutilanteista ja laulajien itsensä käyttämistä laulujen nimityksistä. Raja-Karjalassa ja myöhemmällä Inkerin matkalla hänellä oli mukanaan äänityslaite, fonografi. Näiden ja muiden kokoamien aineistojen pohjalta hän toimitti teokset "Lappische Juoigos-Melodien" (1908), "Suomen Kansan sävelmiä" -kokoelman osat IV:I (Inkerin runosävelmät, 1910) ja IV:II (Karjalan runosävelmät, 1930) sekä "Eesti runoviisid" (Tartto 1930).
Launis opiskeli vuosina 1901–1907 Helsingin orkesterikoulussa sävellystä Jean Sibeliuksen ja sellonsoittoa Ossian Fohströmin johdolla ja jatkoi 1907 alkaen sävellysopintoja Berliinissä. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1906 ja tohtoriksi vuonna 1911. Ilmari Krohnin ohjaamassa väitöskirjassa "Über Art, Entstehung und Verbreitung der Estnisch–Finnischen Runenmelodien" hän analysoi ja luokitteli siihen mennessä kerätyt suomalais-karjalais-virolaisen alueen kalevalamittaiset runosävelmät. Hän toimi vuosina 1918–1922 musiikkianalyysin ja kansanmusiikin tutkimuksen dosenttina Helsingin yliopistossa ja osallistui tuolloin keskeisiin kansainvälisiin keskusteluihin kansansävelmien luokittelun mahdollisuuksista.
Launis toimi musiikinopettajana 1906–1915 Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa ja Helsingin musiikkiopistossa. Hän laati toimintaperiaatteet Helsingissä vuonna 1922 perustetulle kansankonservatoriolle, toimi joitakin vuosia sen johtajana ja teki vastaavat suunnitelmat maaseutukonservatorioiden perustamiseksi.
Matkusteltuaan lähes koko 1920-luvun eri puolilla Eurooppaa säveltämässä Launis asettui vuonna 1930 lopullisesti Nizzaan. Hän osallistui aktiivisesti ranskalaiseen musiikkielämään, edisti Ranskan ja Suomen välistä musiikkivaihtoa ja kirjoitti säännöllisesti ranskalaisesta kulttuurista suomalaisiin lehtiin.