hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Avaruustutkimusasema
Avaruustutkimusasema eli avaruusobservatorio tai avaruusteleskooppi on ulkoavaruudessa sijaitseva laite, jota käytetään kaukaisten planeettojen, galaksien, tähtien ja muiden avaruuden kohteiden tutkimiseen.
Se toimii kuten maanpäällinen observatorio. Tutkijat tekevät mittausehdotuksia Nasalle (tai muulle observatoriota ylläpitävälle organisaatiolle), ja observatorion mittausaikaa käyttöönsä saavat parhaat esitykset laatineet tutkijat. Observatorio suunnataan heidän suunnitelmansa mukaisesti, ja mittauksia tehdään valituilla instrumenteilla. Euroopan avaruusjärjestö (ESA) kutsuu vastaavia satelliitteja fasiliteeteiksi.
Suuri määrä avaruustutkimusasemia on lähetetty kiertoradalle, ja suurin osa niistä on lisännyt tietämystämme kosmoksesta suuressa määrin.
Maanpäällinen tähtitiede on rajoittunutta maan ilmakehän takia. Ilmakehä aiheuttaa häiriötä sähkömagneettiseen säteilyyn suodattamalla ja suojelemalla maapalloa siltä. Tämän takia onkin hyvä sijoittaa tähtitieteellinen tutkimusasema avaruuteen. Kun teleskooppi kiertää maapalloa ilmakehän ulkopuolella, sitä eivät häiritse lämpöväreily, paine-erosta johtuva häiriö eivätkä muut ilmakehän ilmiöt, valosaaste ynnä muu sellainen.
Jotkin maanpäälliset teleskoopit (kuten "Very Large Telescope, VLT") pystyvät vähentämään häiriöitä kehittyneen optiikkansa avulla, joka pystyy reagoimaan ilmakehän muutoksiin (adaptiivinen ja aktiivinen optiikka). Tämän ansiosta parhaat maanpäälliset teleskoopit ovat jopa Hubble-avaruusteleskooppia laadukkaampia. Mutta avaruudesta johdettava tähtitiede on tärkeämpää, koska optinen ikkuna ja radio-ikkuna ovat ainoat elektromagneettisen spektrin alueet, joita Maan ilmakehä ei vaimenna suuressa määrin. Esimerkiksi röntgentähtitiede on lähes mahdotonta Maasta käsin. Se on merkittävässä asemassa nykypäivän tähtitieteessä kiertoradalla olevien röntgenteleskoopilla varustettujen satelliittien ansiosta. Yksi esimerkki tällaisesta teleskoopista on Chandra. Ilmakehä vaimentaa suuresti myös infrapuna- ja ultraviolettisäteilyä.
Avaruustutkimusasemat voidaan yleisesti jakaa kahteen osa-alueeseen: tutkimusasemiin, jotka kartoittavat koko taivasta, ja tutkimusasemiin jotka tarkkailevat valittuja taivaan kohteita.
Monet avaruustutkimuslaitokset ovat jo suorittaneet tehtävänsä, kun muut vielä jatkavat toimintaa. Satelliitteja ovat lähettäneet Nasan, ESAn ja Japanin avaruusjärjestöt.
Nasan "Great Observatories" -ohjelmaan kuuluvia satelliitteja:
Pori Jazz
Pori Jazz on vuosittain heinäkuussa Porissa, Satakunnassa järjestettävä jazzfestivaali. Festivaalin järjestää "Pori Jazz 66 ry", joka on yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon yhdistys. Sen sijaan taloudelliseen voittoon pyrkii jazzfestivaalia tukeva "Pori Jazz Oy". Ensimmäinen festivaali pidettiin kesällä 1966. Pori Jazz on eräs Euroopan suurimmista jazzmusiikkifestivaaleista ja Taloustutkimuksen mukaan Suomen kiinnostavin ja tunnetuin kesätapahtuma. Festivaalilla on esiintynyt jazzin ohella bluesin, hip hopin, popin, reggaen, rockin, soulin ja swingin supertähtiä. Pori Jazz kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin.
Pori Jazzin taiteellisena johtajana vuoteen 2009 toimi Jyrki Kangas. Hän oli myös festivaalin taustayhdistyksen Pori Jazz 66:n toiminnanjohtaja vuodesta 1971–1976, 1979–1990, hallituksen jäsen ja sen puheenjohtaja 1970, 1990–1993. Pori Jazzin taiteellinen johtaja on Mikkomatti Aro. Toimitusjohtajaksi valittiin Janne Niemisen jälkeen keväällä 2018 Aki Ruotsala. Ruotsalan kommentti, että homoja ei ole, on vain homoutta, herätti pahennusta, ja hänen 1. elokuuta 2018 alkavaksi sovittu työsuhteensa purettiin 6. kesäkuuta 2018. Lokakuun 1. päivästä 2018 lähtien toimii toimitusjohtajana Miika Ranne.
Konsertteja pidetään eniten Kirjurinluodossa, jossa on pääkonserttipaikkana käytettävä Kirjurinluoto Arena. Festivaalin koko ohjelmistosta on yleisölle maksutonta noin puolet.
Festivaalilla on esiintynyt joka vuosi suomalainen jazzrumpali Reiska Laine. Yhdysvaltalainen jazztrumpetisti Ted Curson esiintyi Pori Jazzeilla alusta asti 46 vuoden ajan viimeisimpään elinvuoteensa 2012 saakka.
Epipaleoliittinen kausi
Epipaleoliittinen kausi (toisinaan sama kuin mesoliittinen aikakausi) on kivikauden jakso, joka sijoittuu myöhäispaleoliittisen aikakauden loppuun.´Sitä luonnehtivat pienet piikiviterät, mikroliitit, sekä metsästys ja keräily. Euroopassa epipaleoliittinen aikakausi oli noin 11000-7600 eaa. Pyreneiden seudun Azilin kulttuurin aikoihin, ja Lähi-idässä noin 20000-12000 eaa. Kebaran ja Natufin kulttuurien aikoihin. Natufin kulttuuri hankki elatuksensa metsästyksellä ja muun muassa villiviljan keräilyllä.
Kausi on osittain sama kuin mesoliittinen kausi ja päättyy holoseenikauden alkuun eli jääkauden päättymiseen. Tätä kausinimeä käytetään mesoliittisen kauden sijasta nimenomaan kulttuureissa, joissa jääkauden aikaisella jäätiköitymisellä ei ollut merkittävää vaikutusta. Epipaleoliittistä kulttuuria on esiintynyt muun muassa Lähi-idässä, Anatoliassa, ja Kyproksella.
Euroopassa yleinen isälinjan haplotyyppi epipaleoliittisella ajalla oli I. Äitilinjan haplotyypeistä yleinen oli U5b. Saksassa enemmän U5b1 ja Ranskassa U5b2.
Çatal Hüyük
Çatal Hüyük (turkiksi "Çatal Höyük", /ʧɑtɑl højyk/, ”haarukkakumpu”) oli vuosina 7 400–6 200 eaa. kukoistanut kivikautinen asutuskeskus Turkin Anatoliassa Konyan tasangolla. Asutuskeskuksen nimi voidaan kirjoittaa myös muodoissa "Çatalhöyük" ja "Çatalhüyük". Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2012.
Radiohiiliajoitus näyttäisi ensimmäisen metsästäjä-keräilijä-yhteisön asettuneen asumaan noin 7 400 eaa. Çatalhöyükin kukkuloille. Seutu oli kosteaa, ja siellä oli paljon hyttysiä, joten asuinpaikan valinnan syytä voi vain arvailla. Sinne vähitellen syntynyttä asutuskeskusta pidetään maailman vanhimpana kaupunkina. Sen asutushistoria alkoi yli 9 000 vuotta sitten, ja ennen kuin paikka autioitui, siellä asui enimmillään 10 000 ihmistä.
Çatal Hüyükin asutus koostui yhteen liitetyistä neliömäisistä taloista. Yksi mahdollinen syy talojen yhteen liittämiseen oli tarve linnoittautua. Alueen asukkaat harjoittivat elinkeinonaan muun muassa obsidiaanin (laavalasin) kauppaa, metsästystä ja maanviljelyä ja palvoivat härkää. Asutuskeskuksessa arvioidaan asuneen vuonna 6000 eaa. 13 hehtaarin alalla 5 000–8 000 ihmistä. Pääasutuksen lähellä oli joen takana hieman pienempi kylä. Se oli asuttuna 6 200–5 200 eaa. Koko kohteen pinta-ala on 37 hehtaaria.
Çatal Hüyükia on joskus kutsuttu vanhimmaksi tunnetuksi kaupungiksi. Se oli aikoinaan Lähi-idän nopeimmin kasvanut asutuskeskus. Suuresta koostaan huolimatta Çatal Hüyük näyttää kuitenkin olleen "ylikasvanut" maanviljelijäkylä: siellä ei ole merkkejä ammattien erikoistumisesta, jota pidetään yhtenä kaupunkien tunnusmerkkinä.
Çatal Hüyükin asutuskeskuksesta on löydetty kymmenen kerrostumaa. Taloissa ei ollut ovia, vaan niiden sisäänkäynti oli katolla. Talot oli rakennettu melko yhtenäisen kaavan mukaan. Niissä oli olohuone, varastohuone ja keittiö. Varsinkin asutuksen alussa metsästys ja kasvien keräily olivat pääelinkeinot. Kaivauksissa on löytynyt jäänteitä lampaista, vuohista, nautakarjasta ja hevosista, mutta vain vähän sikojen tai villisikojen jäänteitä. Siitepölyanalyysistä tiedetään että alueella viljeltiin vehnää ja ohraa.
Esinelöydöissä on pieniä savi- ja kivipatsaita, luukahvaisia tikareita, obsidiaania, piikiveä ja keramiikka-astioita.
Rakennusten seinissä oli härkien, lintujen, metsästyskohtausten ja muiden tapahtumien kuvia ja myös tulivuorenpurkauksen kuva (joka saattaa esittää kaksihuippuista Hasan-vuorta Kappadokian lähellä). Seinissä oli myös komeroita, koristeellisia pilareita sekä häränpäitä ja pieniä nurkkahyllyjä. Lattioissa oli pyöreitä syvennyksiä. Jotkut paikat näyttävät jonkinlaisilta härkäjumalan palvonta-alttareilta, sillä ne on koristeltu häränsarvi- ja häränpääveistoksin. Lattioilla oli korkeampia suorakaiteen muotoisia kohtia ja suorakaiteita, joita reunustivat härän sarvet. Kuparia ja lyijyä osattiin sulattaa. Koreihin varastoitiin viljaa, manteli- ja pistaasipähkinöitä sekä hedelmiä. Çatal Hüyükissa saattoi olla jonkinlaista kasteluviljelyä.
Tähdet ja avaruus
Tähdet ja avaruus on kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvä erikoisaikakauslehti, jossa julkaistaan tähtitieteeseen ja sen harrastukseen sekä avaruustekniikkaan liittyviä artikkeleita, uutisia ja haastatteluja. Lehti sisältää myös lähialoja, kuten geotieteitä koskettelevia artikkeleita.
Lehti on Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry:n jäsenlehti ja sen voi tilata myös ilman jäsenyyttä.
Lehden päätoimittaja on Marko Pekkola, toimitussihteeri Laura Koponen, toimittajat Sakari Nummila ja Elina Nieppola sekä taittaja Heikki Laurila. Lehteä avustaa joukko tähtitieteeseen ja -harrastukseen erikoistuneita vapaita toimittajia. Myös monet tähtitieteen ja luonnontieteellisten alojen suomalaistutkijat vastaavat lehdessä lukijoiden kysymyksiin.
Vuonna 2018 Ursan jäsenmaksu oli 46 euroa ja irtonumeroiden hinta oli 8,80 euroa. Lehden toimitus sijaitsee Helsingissä, ja lehti painetaan Vaasassa UPC Printillä. Lehden levikki on noin 19 100 kappaletta (keväällä 2017) ja lukijoita se kerää noin 77 000 (arvio syksyltä 2015).
Lehti perustettiin vuonna 1971. Sen nimenä oli vuoteen 1976 "Tähtiaika". Lehden ensimmäisenä vastaavana toimittajana oli vuoden 1975 puoliväliin Kari Kaila. Hänen jälkeensä lehden vastaavaksi toimittajaksi tuli Juhani Kyyrö. Vuosina 1979–1998 lehden vastaavana toimittajana oli Seppo Linnaluoto. Suunnilleen saman ajan Heikki Oja oli lehden toimitussihteerinä vaikuttaen voimakkaasti lehden sisältöön.
Kari Lahtinen
Kari "Lacu" Lauri Kalevi Lahtinen (s. 25. marraskuuta 1969) on suomalainen rumpali, joka soittaa nykyisin Popedassa.
Ennen Popedaa Lahtinen on soittanut muun muassa Hanoi Rocksissa, Dave Lindholmin Canpaza Gypsys -kokoonpanossa, Nuket -yhtyeessä ja Colme Cowboyta -yhtyeen "Kuuden tähden hotellissa", jonka vierailevat solistit olivat keikoillakin Pelle Miljoonasta Pate Mustajärveen. Hänellä on harrastuksena tamperelainen pikkubändi Siunattu hulluus. Lacu on soittanut myös Graham Bonnetin kanssa.
Lahtinen soitti viimeisen keikkansa Hanoi Rocks -yhtyeessä 7.3.2008 Englannissa ja ensimmäisen keikkansa Popedassa 11.3.2008 Levi Areenalla. Lahtinen sai keväällä 2009 kaksospojat vaimonsa Rachaelin kanssa.
Aortta
Aortta () on ison verenkierron suurin valtimo, joka lähtee sydämen vasemmasta kammiosta ja vie happipitoista verta kaikkialle kehoon. Aortan tyvessä on aorttaläppä (), joka sallii veren virtauksen vasemmasta kammiosta aorttaan mutta estää takaisinvirtauksen. Aorttaläppä on puolikuuläppä, jolla on taskumainen rakenne, ja veren virratessa aorttaan läppä painautuu aortan seinämää vasten.
Aortan sekä muiden suurten valtimoiden rakenne koostuu sidekudoksisesta ulkokerroksesta, lihaskerroksesta ja sisäkerroksesta, jonka pinnassa on endoteelivaippa. Lihaskerros muodostuu sileistä lihaksista, ja sen paksuus valtimoissa on suurempi kuin laskimoissa. Lihaskerroksen ansiosta elimistö voi säädellä eri elimistön osissa kiertävän veren määrää. Sekä hormonit että autonominen hermosto osallistuvat lihaskerroksen supistumistilan säätelyyn.
Aortan osat ja niistä lähtevät haaratAortan sairauksia ovat esimerkiksi aorttaläpän ahtauma ja sen vuoto sekä aortan laajentuma.
Tavallinen aortan laajentuma ei yleensä aiheuta oireita. Laajentuman suurentuessa se voi joskus aiheuttaa selkään säteilevää kipua. Suuri laajentuma saattaa puhjeta, mikä johtaa yleensä kuolemaan.
Suonen sisäkalvon repeämässä tuntuu äkillinen voimakas ja repivä kipu, yleensä rinnan ja selän alueella. Jos tällaista kipua tuntuu, on syytä hakeutua välittömästi hoitoon.
Pavel Miljukov
Pavel Nikolajevitš Miljukov (, 27. tammikuuta 1859 Moskova, Venäjä – 3. maaliskuuta 1943 Ranska) oli tunnustettu historioitsija ja venäläinen valtiomies. Hän oli keväällä 1917 Venäjän väliaikaisen hallituksen ulkoministeri.
Miljukov aloitti opinnot Moskovan yliopistossa 1877 ja julkaisi kolmiosaisen teoksen Venäjän kulttuurista. Hänet tunnettiin myös liberaaleista mielipiteistään, joiden vuoksi hänet erotettiin opetusvirastaan 1895. Hän lähti ulkomaille ja matkusteli laajasti. Hän kirjoitti maanalaiseen lehteen "Osvoboždenijaan". Vallankumousvuonna 1905 hän oli perustamassa ammattiliittojen keskusjärjestöä ja Perustuslaillisdemokraattista puoluetta (kadettipuolue). Hän toimi puolueen keskuskomitean jäsenenä ja oli toimittajana sen päivälehdessä.
Kun ensimmäinen valtakunnanduuma hajotettiin heinäkuussa 1906, Miljukov oli mukana laatimassa Viipurin manifestia, jossa yllytettiin hallituksen vastaiseen passiiviseen vastarintaan. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Miljukovin kanta oli isänmaallis-puolustuksellinen, ja hän syytti tsaari Nikolai II:n hallitusta tehottomuudesta valjastaa valtion voimavaroja sotaponnistukseen. Miljukovista tuli duuman enemmistöä hallinneen opposition eli niin sanotun edistyksellisen blokin johtava hahmo. Marraskuussa 1916 Miljukov otti entistä jyrkemmän kannan ja syytti hallitusta maanpetturuudesta. Kun Nikolai II syrjäytettiin helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, Miljukov halusi säilyttää monarkian, mutta ei juuri saanut tukea. Miljukov oli muodostamassa ruhtinas Lvovin hallitusta, jossa hänestä itsestään tuli ulkoministeri. Miljukov pakotettiin eroamaan toukokuussa hallituksen epäsuositun sotapolitiikan johdettua mellakoihin Pietarissa. Hän pyrki kokoamaan oppositiota Aleksandr Kerenskin vasemmistolaisempaa hallitusta vastaan, muttei saanut tukea.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Miljukov pakeni Etelä-Venäjälle, missä hän toimi valkoisten joukkojen poliittisena neuvonantajana Venäjän sisällissodan aikana. Hän siirtyi sieltä Ranskaan. Maanpaossa Miljukov joutui monien attentaattien kohteeksi. Miljukov kuoli Aix-les-Bains'ssa vuonna 1943.
Velaarinen nasaali
Velaarinen nasaali ("äng-äänne") on suomessa ja monessa muussakin kielessä esiintyvä äänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (IPA:ssa) äng-äännettä merkitään kirjaimella .
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä tämä äänne esiintyy vain sanan keskellä tai lopussa. Sen sijaan esimerkiksi vietnamin kielessä se on yleinen sanan alussakin, esimerkiksi tavallisimmassa vietnamilaisessa sukunimessä Nguyễn.
Saamelaiskielissä äännettä merkitään kirjaimella Ŋ.
Suomessa -äänteen asema on äännejärjestelmässä marginaalinen. Omaperäisessä sanastossa se esiintyy foneemina ainoastaan kaksoiskonsonanttina , jolloin se kirjoitetaan "ng". Tämä on "nk"-yhtymän astevaihtelupari. Vahvan asteen "nk":ta vastaa heikossa asteessa "ng" eli .
Suomen vierassanoissa esiintyy myös lyhyt -foneemi, esim. "englanti" . Sen sijaan suomen "nk"-yhdistelmässä esiintyvä lyhyt on "n"-foneemin allofoni (samankaltainen variantti), esim. "kenkä" .
Suomen kielen aakkosissa äng-äänteellä ei ole omaa kirjainta, joten se on merkittävä poikkeus kielen muutoin hyvin foneettisessa ortografiassa. Äng-äänne kirjoitetaan monimutkaisten sääntöjen mukaan joko n- tai g-kirjaimena: lyhyt sanassa kirjoitetaan , kun taas pitkä taivutusmuodossa kirjoitetaan . Poikkeuksia ja hankalasti määriteltäviä lisäsääntöjä on kuitenkin lukuisia, erityisesti lainasanoissa: kirjoitetaan , kirjoitetaan , kirjoitetaan , jne.
Suomen kielen useissa eteläisissä murteissa [ŋk]-konsonanttiyhtymä on yleisesti osallistumatta astevaihteluun (niissä sanotaan esim. [keŋkän] ja [kaupuŋkissa]), joten niiden puhujien oli ennen vanhaan usein vaikea lausua [ŋŋ]-geminaattaa.
Kooda
Kooda (, 'häntä'), on länsimaisessa taidemusiikissa musiikillisen kokonaisuuden päätöselementti. Se voi olla kappaleen päätöksenä olevan sointulopukkeen laajentuma, jolloin sillä ei ole erityistä sisältöä. Laajemmat koodat kehittelevät teemaa tai saattavat tuoda esille jopa uudenlaisia teemoja.
Bach käytti fuugissaan koodaa, joka taidokkaasti yhdistää fuugan motiivisen aineiston musiikilliseen kudokseen. Beethoven kehitti koodan käyttöä sonaattimuodossa, ja hänen esimerkkiään seurasivat sinfonioissaan muun muassa Brahms, Mahler ja Bruckner. Sonaattimuodossa kooda toimii kahdella tasolla: "pienkooda" on päätös teeman esittelylle ja koko osan päättää "suurkooda", joka laajuudessaan saattaa muuttaa osan rakenteen neliosaiseksi (esittely–kehittely–kertaus–kooda). Sinfonioiden finaaliosassa kooda on usein strettan muodossa. Mahler käytti koodaa merkitykseltään vaihtelevasti: se saattoi olla luonteeltaan pyöristävä epilogi, välittävä taite tai johdanto.
Suppea kooda on nimeltään kodetta (italiaksi "codetta", 'pieni häntä').
Otavan Iso musiikkitietosanakirja (1979)
Mehmed Valloittaja
Mehmed II (30. maaliskuuta 1432 – 3. toukokuuta 1481) oli osmanien valtakunnan sulttaani. Hän sai lisänimen "el-Fatih", valloittaja. Mehmed hallitsi lyhyen ajan vuosina 1444–1446 ja myöhemmin vuosina 1451–1481. Valtaistuimelle noustuaan hän murhautti kaikki veljensä, jottei heistä olisi vaaraa kilpailijoina.Hän oli ensimmäinen osmanien sulttaani joka otti itselleen kalifin arvonimen. Hän käytti myös arvonimiä kaikkien muslimien hallitsija, "caesar", keisari, ja kaikkien kristittyjen hallitsija. Hänet tunnetaan parhaiten Konstantinopolin valloittajana ja Bysantin valtakunnan tuhoajana, ja hän valloitti myös laajoja alueita Balkanilta ja Anatoliasta.
Ensimmäisellä hallituskaudellaan Mehmed kutsui isäänsä Murad II:ta apuun ennen Unkaria ja Puolaa vastaan käytyä Varnan taistelua. Isä oli aikaisemmin luopunut vallasta eikä aluksi halunnut palata johtamaan armeijaa. Mehmed lähetti isälleen kuuluisan kirjeen jossa hän kirjoitti: "Jos olet sulttaani niin tule johtamaan armeijoitasi. Jos minä olen sulttaani niin määrään sinut johtamaan armeijoitani." Murad palasi johtamaan osmanien joukkoja ja löi vastustajansa.
Mehmed palasi valtaan vuonna 1451 ja teki pari vuotta myöhemmin lopun Bysantin valtakunnasta valtaamalla Konstantinopolin vuonna 1453 piirityksen jälkeen. Mehmed jatkoi valloittamalla loputkin Bysantin jäljellä olevat kaupungit Anatoliassa ja Balkanilla. Mehmedin aikana osmanien valtakunta laajeni myös Krimin niemimaalle ja se valloitti lisää alueita Balkanilla ja Anatoliassa. Osmanien valloitukset Euroopassa saatiin kuriin väliaikaisesti Nándorfehérvárin (nykyinen Belgrad) piirityksen epäonnistuttua.
Mehmed muistetaan myös suopeana hallitsijana. Hän antoi Konstantinopolin kristittyjen hallita itseään patriarkan johdolla. Konstantinopolista tehtiin myös osmanien valtakunnan uusi pääkaupunki. Valloitettuaan Konstantinopolin Mehmed näki itsensä Rooman valtakunnan perijäksi ja otti itselleen arvonimen "Kayser-i-Rüm", Rooman caesar. Hän yritti myös valloittaa Italian ja itse Rooman kaupungin. Hänen tarkoituksensa oli yhdistää koko vanha Rooman valtakunta. Aluksi näytti siltä että Mehmed onnistuisi, mutta hänet lyötiin vuonna 1481.
Anatolia
Anatolia on niemimaa, joka käsittää suurimman osan nykyisen Turkin Aasiaan kuuluvaa osaa. Aluetta kutsutaan myös Vähä-Aasiaksi (). Alueen nimi tulee muinaiskreikan sanasta "ανατολη" (anatole), joka tarkoittaa ”itää” tai ”auringonnousua”. Kreikkalaiset alkoivat kutsua Konstantinopolin (nykyinen Istanbul) itäpuolista aluetta Anatoliaksi Bysantin valtakunnan aikaan.
Sijaintinsa ansiosta Anatolia on ollut monen muinaisen sivilisaation kehto. Neoliittinen Catal Hüyük sijaitsi Anatoliassa.
Anatolialaiset ja assyrialaiset kävivät kauppaa 1800- ja 1700-luvuilla eaa. Assyriasta tuotiin Anatoliaan villaisia tekstiilejä ja metallia.
Anatoliassa on merkittäviä esiintymiä merenvahaa eli sepioliittia (MgSiO(OH) · 6HO), josta valmistetaan useimmiten piipunkoppia.
Sivilisaatioihin, jotka ovat sijainneet osittain tai kokonaan Anatoliassa, kuuluvat:
Paperiteollisuus
Paperiteollisuus on osa metsäteollisuutta. Myös nimityksiä kemiallinen metsäteollisuus ja massa- ja paperiteollisuus käytetään. Alan tuotteita ovat paperi, kartonki, mekaaninen massa ja sellu. Hienopaperiteollisuus valmistaa kirjoitus- ja muuta toimistopaperia. Kartonkiteollisuus valmistaa ruskeat paperit ja muut pakkausmateriaalit. Paperiteollisuus saa ensi sijassa raaka-aineen puusta. Se käsitellään välituote paperimassaksi josta sitten valmistetaan paperia. Paperin valmistukseen käytetään myös kierrätyspaperia.
Suomessa on 28 paperitehdasta. Suomen paperiteollisuus työllistää noin 35 000 henkilöä.
Lähde:
Lähde:
Hartwall (yritys)
Oy Hartwall Ab on yksi Suomen suurimmista juomavalmistajista. Hartwallin pääkonttori sijaitsee Helsingissä, tuotantolaitos Lahdessa ja lähdevesipullottamo Karijoella. Vuonna 2017 Lahden panimon yhteyteen valmistui erikoisolutpanimo, joka nimettiin Mattssoniksi paikallisen olutvaikuttajan mukaan.
Hartwallin perusti vuonna 1836 Victor Hartwall Helsingin keskustaan Sederholmin taloon. Yritys toimi 1960-luvulle saakka sille vuonna 1928 rakennetussa teollisuusrakennuksessa Helsingin Malminkadulla Kampintorin laidassa. Rakennus oli alkujaan kaksikerroksinen, mutta sitä on korotettu useaan kertaan.
Vuonna 2015 Hartwallin liikevaihto oli n. 300 miljoonaa euroa. Henkilöstöä Hartwallilla on n. 700. Osittain Mallasjuomalta, osittain muualta peräisin olevaa Etelä-Suomen tuotantoa keskitettiin Kujalaan Hartwallin uuteen suurpanimoon 2003.
2000-luvulla Hartwallin omistus on vaihdellut paljon. Vuodesta 2002 alkaen yritys oli kokonaan brittiläisen Scottish & Newcastlen omistuksessa. Vuoden 2008 alussa Scottish & Newcastle myytiin kahdelle eurooppalaiselle suurpanimolle Heinekenille ja Carlsbergille. Hartwall siirtyi järjestelyiden myötä hollantilaisen Heinekenin omistukseen, koska Carlsbergillä oli omistuksessaan jo Sinebrychoff.
Heineken myi Hartwallin tanskalaiselle panimoyhtiö Royal Unibrewille noin 470 miljoonalla eurolla heinäkuussa 2013. Hartwallin suvulla on omistusosuus Royal Unibrew'ssa, ja suku palasi siten yhtiön omistajaksi.
Jan-Keen Nieman toimi Hartwallin toimitusjohtajana vuosina 2009–2013. Hänen jälkeensä talvella 2013–2014 toimitusjohtajana ehti viiden kuukauden ajan olla Pekka Rantala. Yhteistyö ei sujunut, ja Rantala sai potkut. Rantalan jälkeen yhtiön johtoon tuli Tapio Pajuharju . Hartwallin nykyinen toimitusjohtaja Kalle Järvinen on toiminut tehtävässä vuodesta 2016.
Hartwall maahantuo tytäryhtiönsä Hartwa-Traden kautta Suomeen myös muita alkoholituotteita kuten viinejä.
Sauronin Suu
Sauronin Suu () on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Sauronin Suu esiintyy ainoastaan "Kuninkaan paluun" luvussa ”Musta portti aukeaa”.
Sauronin Suu oli musta númenorilainen eli pimeyden voimien puolelle astunut Númenorin saaren asukas. Tosin ei tiedetä, oliko hän alkuperäinen númenorilainen vai heidän jälkeläisensä. Sauronin Suu oppi Sauronilta taikuutta ja kohosi lopulta hänen linnoituksensa Barad-dûrin komentajaksi ja Sauronin sanansaattajaksi. Hän oli palvellut Sauronia niin pitkään, ettei muistanut enää omaa nimeään. Hän oli viekas ja julma, eivätkä edes örkit olleet hänen vertaisiaan julmuudessa. Sauronin Suu pukeutui mustiin vaatteisiin ja hänellä oli korkea kypärä. Suu ratsasti mustalla suurella hevosella, jonka pää muistutti kalloa.
Kun Lännen Armeija saapui Mustalle Portille, Sauron lähetti Suun neuvottelemaan puolestaan. Sauronin Suu loukkasi Aragornia, mutta pelästyi Aragornin katsetta. Sauronin Suu puhui Gandalfille ja näytti kaikkien kauhuksi Frodolle kuuluneen "mithril"-paidan, haltiaviitan ja Samille kuuluneen miekan. Todellisuudessa he olivat ryöstäneet Frodolta nämä esineet, kun hän oli ollut vankina Cirith Ungolin tornissa. Sauronin Suu valehteli ja väitti Frodon olevan Barad-dûrissa kidutettavana. Hän vaati, että Frodon vapauttamista vastaan Gondorin ja Rohanin olisi alistuttava Sauronin valtaan. Hänelle itse annettaisiin vastapalvelukseksi uskollisuudesta Rautapiha. Kun Gandalf pyysi nähdä Frodon, Sauronin Suu kieltäytyi. Gandalf otti Frodolle ja Samille kuuluneet esineet ja hylkäsi Sauronin vaatimukset. Raivostunut Sauronin Suu ratsasti takaisin Mustalle Portille ja lähetti Mordorin joukot Lännen Armeijan kimppuun.
Sauronin Suun kohtaloa ei ole kerrottu. Luultavasti hän epäselvästi kuoli Mustan portin taistelussa.
Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa Sauronin Suu esiintyy ainoastaan "" "Special Extended Edition" -versioon lisätyssä kohtauksessa. Hahmoa näyttelee Bruce Spence. Elokuvassa Sauronin Suun kypärässä lukee cirth-riimuilla "Lammen Gorthaur", mikä merkitsee "Sauronin ääntä". Gorthaur on "Silmarillionissa" Sauronin haltioilta saama nimitys. Elokuvassa Aragorn tappaa Sauronin Suun katkaisemalla hänen päänsä irti Andurílilla.
Sauronin Suu on esiintynyt myös Jules Bassin ja Arthur Rankinin vuoden 1980 piirroselokuvassa "The Return of the King", jossa häntä ääninäytteli Don Messick.
Keski-Maa-roolipelissä Sauronin Suun nimi on Urzahil, mutta nimi ei ole Tolkienin keksimä.
Metrologia
Metrologia on tiede, joka tutkii mittaamista ja mittausyksiköitä.
Kansainvälinen yhteistyö metrologian alalla tapahtuu Bureau International des Poids et Mesures:n (BIPM) kautta. Toiminta perustuu kansainväliseen metrisopimukseen.
Suomessa metrologian alalla toimii ensisijaisesti Mittatekniikan keskus.
Metrologian keskeisiä käsitteitä ovat:
Arkipäivän elämän metrologiakysymyksiä syntyy esimerkiksi tankatessa autoa; antaako bensamittari oikean litramäärän tai neuvolassa, jossa mitataan lapsen paino ja pituus. Kaupankäynti ja teollinen toiminta on myös täynnä metrologiaa. Ruuvit ja mutterit eivät sovi yhteen automaattisesti sen takia että standardit vaativat niin, vaan sen takia, että niiden valmistukseen liittyy konkreettista mittaustyötä eli metrologiaa.
Juoma
Juomat ovat juotavaksi valmistettuja nesteitä.
Kaikki juomat sisältävät vettä, joka on yksi elämän edellytyksistä ja tärkeä osa ihmisen ravintoa.
Mehut ovat erilaisista hedelmistä, marjoista tai kasviksista tehtyjä juomia.
Tavallisia kuumana nautittavia juomia ovat kahvi ja tee. Tee on yleensä teekasvin lehdistä tehty juoma. Siinä kasvin kuivattuja lehtiä haudutetaan kuumassa vedessä. Kahvi on yleinen juoma Suomessa. Yleisimmin se valmistetaan keittimessä, jossa kuuma vesi automaattisesti valuu kahvin siemenistä jauhetun jauheen päälle. Jos vesi suodattuu jauheen läpi pannuun, kyseessä on suodatinkahvi. Kahvi nautitaan yleisimmin kuumana joko sellaisenaan tai maidon, kerman tai sokerin kanssa.
Myös kaakaota ja matea juodaan tyypillisesti kuumana.
Virvoitusjuomia valmistavat useat monikansalliset tuotemerkit kuten Coca-Cola ja Pepsi. Molemmat edellä mainitut ovat tummia kasvista uutettuja nesteitä, joihin on lisätty sokeri. Lisäksi Suomen markkinoilla on paikallisia merkkejä, kuten Jaffa. Suomen virvoitusjuomamarkkinat ovat kahden suuren yrityksen hallussa. Hartwall ja Sinebrychoff ovat Suomen suurimmat valmistajat.
Alkoholijuomat ovat juomia, jotka sisältävät alkoholia. Vähän alkoholia sisältävät esimerkiksi keskioluet ja siiderit. Runsaasti alkoholia sisältäviä juomia ovat muun muassa viinat. Yli 5,5 % alkoholia sisältävien juomien vähittäismyyntiä hoitaa Suomessa valtion hallinnoima Alko.
Alkoholittomiin juomiin kuuluvat alkoholijuomien alkoholittomat muunnelmat, kuten alkoholiton olut, siideri ja viini. Alkoholittomat juomasekoitukset (drinkit, cocktailit) ovat tarjoiltavia juoma-annoksia.
Vigo
Vigo on Atlantin rannalla Espanjan luoteisosassa Galician itsehallintoalueella sijaitseva kaupunki, joka kuuluu Pontevedran maakuntaan. Se on Galician suurin ja Espanjan 14. suurin kaupunki. Vigossa on 292 817 asukasta (2016). Vigon suurkaupunkialueen väkiluku on noin 370 000 (2011).
Vigo on tärkeä teollisuuskaupunki, jossa on paljon etenkin autoteollisuutta. Koko Galician tärkein työnantaja on PSA Peugeot Citroën, jonka Vigon tehtaassa valmistettiin lähes puoli miljoonaa autoa vuonna 2003. Myös kalastus on perinteisesti ollut tärkeä elinkeino alueella: kaupunki on Euroopan tärkein kalastussatama ja Vigon satama on vilkkaimmin liikennöityjen joukossa koko Espanjassa. Kaupungissa toimii myös Euroopan kalastuksenvalvontavirasto (EFCA).
Ilmastollisesti Vigo sijoittuu lauhkean ja subtrooppisen vyöhykkeen rajalle: vuoden keskilämpötila on +15 °C ja kylmimpänäkin aikana (helmikuu) keskimääräinen vuorokauden keskilämpötila on kahdeksan astetta. Vigoa ympäröivät vuoret ("Monte Alba, Galiñeiro, Monte de Beade") muodostavat lähes yhtenäisen ketjun, joka luo kaupunkiin mikroilmaston.
Historiallisesti Vigo on hyvin nuori kaupunki, sillä vielä 1800-luvun lopussa asukkaita oli vain muutamia tuhansia. Esimerkiksi Vigon yliopisto perustettiin vasta vuonna 1990. Satamakaupunkina Vigo on ollut merkittävä jo hyvin pitkään, esimerkiksi suuri osa Etelä-Amerikan emigranteista lähti matkaan juuri Vigon satamasta.
Vigon jalkapalloseura Celta pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla, Primera Divisiónissa.
Pieni jääkausi
Pieni jääkausi eli pikku jääkausi oli ilmastollisesti keskimäärin normaalia kylmempi kausi noin vuosina 1450–1850. Kausi ei ollut yhtenäinen maapallon kattava oikea jääkausi, vaan ajanjakson aikana ilmastolliset olosuhteet vaihtelivat suuresti eri puolilla maapalloa. Tuona aikana ainakin Euroopassa oli useita kylmiä kausia, jolloin keskilämpötila oli 2–3 °C normaalia alempi. Erityisen kylmää oli 1690-luvulla, jolloin mm. Suomessa vuosina 1695–1697 koettiin nälänhätää suurina kuolonvuosina. Kylminä ajanjaksoina jäätiköt etenivät sekä Norjassa että Alpeilla. Lontoossa Thamesjoki jäätyi pitkiksi ajoiksi talvisin, ja Thamesin jäällä vietettiin Frost Fairs -markkinoita, suurimmillaan 1800-luvun alkupuolella.
Käsitys pienestä jääkaudesta globaalina ilmiönä on hylätty 1990-luvulla. Suuren mittakaavan ilmiönä se saattaa olla yhdistettävissä noin 0,6 asteen jäähtymiseen pohjoisella pallonpuoliskolla. Kylmimmät vaiheet osuivat eri aikaa eri mantereille. Kaikkiaan jakso oli poikkeuksellisempi sään vaihtelevuuden kuin keskilämpötilojen muutoksen takia: Lontoon palo vuonna 1666 sattui kuumana kesänä, joka seurasi kylmää talvea, ja ennen Bastiljin valtausta vuonna 1789 talonpoikia koettelivat ankara talvi ja hiostava kesä. Yhtenä selityksenä on pidetty muutoksia ilmakehän virtausjärjestelmässä, mitä osoittavat Pohjois-Atlantin oskillaation muutokset.
Säilyneiden havaintojen ja radiohiilen vaihtelujen mittausten pohjalta on joskus päätelty, että pienen jääkauden aiheutti auringonpilkkujen muutos. Vaikutusmekanismia ei silti tarkkaan tunneta. Pieneen jääkauteen ajoittuvat auringonpilkkuköyhät Spörerin minimi, Maunderin minimi ja Daltonin minimi. Ilmasto alkoi viiletä pieneen jääkauteen eri laskutapojen mukaan viimeistään noin vuosina 1250–1380 keskiajan lämpökauden jälkeen. Todella kylmää tuli vuoden 1420 tienoilla, kun Spörerin minimi alkoi. Varsinainen pieni jääkausi jakautuu kahteen kylmään jaksoon vuosina 1550–1580 ja 1850–1860.
Šamil
Šamil (avar: Шейх Шамил; turk.: Şeyh Şamil; ven.: Имам Шамиль) (1797?–maaliskuu 1871) oli Dagestanin avaarien hengellinen johtaja ja sotapäällikkö, joka vastusti 25 vuotta Venäjän laajentumista Kaukasiaan (1817–1859). Hän oli myös Dagestanin ja Tšetšenian kolmas imaami (1834–1859).
Šamil syntyi Gimryn kylässä nykyisessä Dagestanissa. Hänen isänsä oli vapaa vuokraisäntä, mikä salli Šamilin opiskella arabiaa, logiikkaa ja muita aiheita. Hän sai mainetta oppineena miehenä. Šamilin liittyi suufilaiseen muridilahkoon ja teki vuonna 1828 pyhiinvaelluksen Mekkaan. Siellä Šamilin tapasi Abdel Kadirin, jolta hän oppi sissisotataktiikoita.
Šamilin aikoina Kaukasian muslimikansat olivat sodassa Venäjän kanssa. Iivana Julman ajoista lähtien Venäjä oli laajentunut Kaukasusta kohti ja valloitti alueen Osmanien valtakunnalta. Dagestan oli joutunut Venäjän haltuun Persialta vuonna 1813 Gulistanin rauhassa.
Muslimit tunsivat elämäntapansa uhatuksi ja julistivat pyhän sodan venäläisiä vastaan. Joukkojen johtajana oli tuolloin mullah Ghāzī Muḥammad. Šamil oli Ghazin lapsuudenystävä, ja hänestä tuli tämän oppilas. Ghazi kuoli taistelussa vuonna 1832 ja hänen seuraajansa Gamzat Bekin surmasivat hänen omat miehensä. Šamil valittiin vuonna 1834 Dagestanin kolmanneksi imaamiksi ja vastarinnan johtajaksi. Hän tuli tunnetuksi nimellä al-Imam al-Azam, koko Kaukasian johtaja. Šamil laajensi dagestanilais- ja tšetšeenijoukkoja ja voitti monia taisteluja venäläisiä vastaan vuoteen 1859 saakka. Hän käytti tehokkaasti sissitaktiikoita. Venäjä aloitti uuden sotaretken vuonna 1838, ja vaikka kapinallisten päätukikohta Ahulgo valloitettiin, Šamilia ei saatu kiinni.
Vuonna 1857 venäläiset päättivät päästä eroon Šamilista, jonka maine oli levinnyt Länsi-Eurooppaan asti, ja joka oli saavuttanut legendaarisen maineen paikallisten joukossa. Suuri ja hyvin varustettu armeija valtasi Šamilin linnoituksen Vedenossa huhtikuussa 1859 ja hänet piiritettiin joukkoineen Gunibissa. Syyskuun 6. päivänä 25. Šamilin tunnusti vastarinnan toivottomuuden ja antautui. Tämä päätti myös Kaukasian vuoristolaisten muun vastarinnan.
Šamil vietiin Pietariin keisari Aleksanteri II:n nähtäväksi ja karkotettiin Kalugaan, Moskovan eteläpuolelle. Vuonna 1869 hän sai keisarilta luvan pyhiinvaellukseen Mekkaan, jonne hän matkusti Konstantinopolin kautta. Šamil kuoli Medinassa vuonna 1871 ja hänet haudattiin Jannatul Baqiin. Hänen pojistaan tuli Venäjän ja Turkin keisarillisen armeijan upseereita.
Mihail Fjodorovitš Orlov
Mihail Fjodorovitš Orlov (1788–1842), kreivi Fjodor Grigorjevitš Orlovin poika ja ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlovin veli, oli venäläinen kenraali Napoleonin sodissa ja sai kenraalimajurin arvon palattuaan Venäjälle 1814.
Hän oli Aleksandr Puškinin ystävä ja vakaumukseltaan vapaamielinen. Hän keskitti huomionsa maaorjien vapauttamiseen ja tasavaltalaisen hallituksen muodostamiseen. Vuodesta 1818 hän oli Kišinjovin dekabristien johtaja. Kapinayrityksen epäonnistuttua hänet pidätettiin mutta vapautettiin takuumaksua vastaan veljensä välityksellä. Hän asettui Moskovaan ja julkaisi uraauurtavan tutkimuksen valtion luototuksesta.
Nikolai Aleksejevitš Orlov
Ruhtinas Nikolai Aleksejevitš Orlov (27. huhtikuuta 1827 Moskova – 17. maaliskuuta 1885 Fontainebleau), ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlovin ainoa poika, oli ansioitunut venäläinen diplomaatti ja kirjailija. Hän lähti ensin sotilasuralle, ja haavoittui vakavasti Krimin sodassa. Tämän jälkeen hän siirtyi diplomaattisiin tehtäviin ja edusti Venäjää Brysselissa (1860–1870), Pariisissa (1870–1882) ja Berliinissä (1882–1885).
Kirjailijana hän oli uudistusten etulinjassa. Hänen kuolemanrangaistusta vastustavat, "Russkaja Starinassa" vuonna 1881 ilmestyneet artikkelinsa johtivat kuolemanrangaistuksen lakkauttamiseen. Hän kannatti myös suvaitsevaisuutta toisinajattelijoita kohtaan.
Aleksei Fjodorovitš Orlov
Ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlov (1787–1862), kreivi Fjodor Grigorjevitš Orlovin poika ja Mihail Fjodorovitš Orlovin veli, syntyi 19. lokakuuta (8.10. vanhaa lukua) Moskovassa ja otti osaa kaikkiin Napoleonin sotiin vuodesta 1805 Pariisin valtaukseen. Palvelustaan kaartin ratsuväkirykmentin komentajana vuoden 1825 kapinan aikana hänet aateloitiin kreiviksi. Turkin sodassa 1828–1829 hän yleni kenraaliluutnantiksi.
Tämän jälkeen alkoi Orlovin loistelias ura diplomaattina. Hän oli Venäjän edustajan neuvoteltaessa Adrianopolin rauhaa, ja 1883 hänet nimitettiin Venäjän lähettiläänä Konstantinopoliin samaan aikaan kun hän oli Mustanmeren laivaston komentaja. Hän oli yksi Nikolai I:n luotetuimpia avustajia ja seurasi tätä ulkomaanmatkalle 1837. 1844–1856 hän oli pahamaineisen sisäministeriön kolmannen osaston, santarmiston päällikkö.
Vuonna 1854 Orlov lähettiin Wieniin taivuttelemaan Itävaltaa Venäjän puolelle Krimin sodassa, kuitenkin tuloksetta. Vuonna 1856 hän oli yksi neuvottelijoista, jotka solmivat rauhan Pariisissa. Samana vuonna hänet korotettiin ruhtinaaksi ja nimitettiin keisarillisen valtioneuvoston ja ministerikonsiljin johtoon. Vuonna 1857 hän oli keisarin poissa ollessa puheenjohtajana komissiossa, joka neuvotteli maaorjien vapauttamisesta. Orlov vastusti asiaa jyrkästi. Hän kuoli 21. toukokuuta (9.5.) 1862 Pietarissa.
Jatimatic
Jatimatic (alkuperäinen kirjoitusasu JaTiMatic) on suomalaisen Jali Timarin 1970-luvulla suunnittelema 9 × 19 mm patruunaa käyttävä konepistooli, niin sanottu yhden käden rekyylitön massasulkuase. Jatimaticista tekee erikoisen sen rakenne, joka ehkäisee tehokkaasti rekyylistä johtuvaa piipunsuun nousemista: laukaistessa lukon palautusjousi liikkuu taakse yläviistoon, seitsemän asteen kulmaan piippuun nähden.
Konepistooli syntyi sivutuotteena Timarin suunnitellessa pistoolia. Koelaukauksia ammuttaessa JAT-pistooli ampui jostain syystä sarjan.
Asetta valmisti Tampereen Asepaja Oy vuosina 1980–1987. Vuonna 1995 Oy Golden Gun Ltd aloitti Jatimaticin valmistamisen uudelleen GG-95 PDW -nimellä. Ase ei saavuttanut suurta menestystä.
Vuonna 1984 Tampereen Asepajan tiloihin tehtiin murto, jonka seurauksena 22 konepistoolin erä päätyi pimeille markkinoille.Tarkkaa valmistusmäärää ei tiedetä. Ase esiintyy myös Sylvester Stallonen vuoden 1986 elokuvassa Cobra.
M18 Claymore
M18A1 Claymore Antipersonnel Mine on yhdysvaltalaisvalmisteinen viuhkamiina. Panos on litteä, hieman kaareva levy, jossa on räjähdepanos ja satoja metallihauleja. Panos räjäytetään tavallisesti tähysteisesti, jolloin haulit sinkoutuvat 60° viuhkassa panoksen etupuolelle. Claymoren kuolettava teho on 50 metriä 60° kulman sisäpuolella ja vaarallinen yli 250 metrin sisäpuolella. Miina koostuu kovamuovikuoresta, 650 gramman C3- tai C4-räjähdekerroksesta ja 700 teräshaulista. Miina on tehokas ihmisiä ja panssaroimattomia ajoneuvoja vastaan.
Osa aikaisemmista Claymore M18 -miinoista toimitettiin langattomalla käsilaukaisimella, mutta kyseinen järjestelmä poistettiin pian käytöstä häiriöherkkyyden vuoksi. Nykyisin laukaisulaitteena käytetään M57 johdollista käsilaukaisinta.
M18-miinasta käytetään nykyisin kahta versiota, jotka ovat identtisiä lukuun ottamatta tähtäinlaitetta, jota käytetään miinan suuntaukseen.
Suomen puolustusvoimilla on käytössä kaksi eri kokoista viuhkapanosta. Ottawan sopimus sallii Claymore-miinan sekä muiden viuhkapanosten käytön. Claymore-miinoja ei ole ollut käytössä sellaisissa maissa kuten Angolassa, jossa 10–20 miljoonaa henkilömiinaa on levitetty vastuuttomasti muun muassa pelloille, kylien läheisyyteen ja teiden varsille.
Helinä
Helinä on suomalainen naisen etunimi. Helinän nimipäivä on 20. helmikuuta.
Nimi saattaa polveutua kreikan jumalatar Helenasta, viisauden jumalattaresta. Toisaalta se on myös monta sataa vuotta vanha perinteinen suomalainen nimi, jonka suosio on pikkuhiljaa lisääntymässä.
Suomessa nimi Heinä on Väestörekisterikeskuksen nimipalvelun mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2015 loppuun mennessä kaikkiaan 11 375 henkilölle, jotka ovat kaikki olleet naisia.
The Black Keys
The Black Keys on yhdysvaltalainen rock-duo, joka perustettiin Akronissa, Ohiossa vuonna 2001. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita bluesista ja rockista. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja-kitaristi Dan Auerbach ja rumpali Patrick Carney. Ensimmäinen albumi, "The Big Come Up" ilmestyi vuonna 2002. Vuonna 2003 yhtyeen kappale ”Set You Free” soitettiin elokuvassa "School of Rock".
Kasper
Kasper on miehen etunimi, joka juontuu persiankielisestä rahastonhoitajaa tai kalleuksien vartijaa tarkoittavasta sanasta "kansbar" Suomessa nimestä on käytössä myös muoto "Kasperi". Keskiaikaisen perimätiedon mukaan yksi Jeesukselle lahjoja tuoneista itämaan tietäjistä oli nimeltään Kaspar, vaikkei heidän nimiään Raamatussa mainitakaan; muut olivat saman perimätiedon mukaan Melchior ja Balthasar.
Suomessa nimi Kasper on annettu lokakuuhun 2016 mennessä 6 137 henkilölle. Muodossa Kasperi nimi on annettu 5261 henkilölle. Kasperin nimipäivä on 20. lokakuuta. Suomenkielisessä almanakassa tällä päivällä ovat vuodesta 2015 lähtien sekä Kasper että Kasperi. Ruotsinkielisessä almanakassa näistä on vain muoto Kasper.
John Holt
John Holt (11. heinäkuuta 1947 Kingston, Jamaika – 19. lokakuuta 2014 Lontoo) oli jamaikalainen reggaelaulaja. Hän aloitti uransa jo 1960-luvun alussa. Vuonna 1964 hän liittyi The Paragons -nimiseen yhtyeeseen. Yhtyeestä ehti tulla Jamaikalla melko suosittu ennen vuoden 1970 tienoilla tapahtunutta hajoamistaan. Sen jälkeen Holt lähti soolouralle. Hän oli suosionsa huipulla 1970–1980-luvuilla.
Tuomiovuori
Tuomiovuori () on kuvitteellinen tulivuori J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maan fantasiamaailmassa, keskellä mustan ruhtinaan Sauronin hallitsemaa Mordorin maata. "Tarun sormusten herrasta" juonen keskiössä on hobitti Frodo Reppulin tehtävä viedä Sauronin havittelema Valtasormus Tuomiovuorelle, jonka uumenissa se ammoin taottiin ja missä se – ainoana paikkana maailmassa – voidaan tuhota.
Haltiat kutsuivat Tuomiovuorta nimellä "Orodruin" (”Liekehtivä vuori”). Gondorilaiset nimittivät Tuomiovuorta joskus nimellä "Amon Amarth" (”Tuomiovuori”).
Peter Jackson kuvasi "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassaan osan Tuomiovuori-kohtauksista uusiseelantilaisella Mount Ngauruhoe -tulivuorella. Vuoren huippu toteutettiin kuitenkin tietokoneanimaatiolla, sillä huippu on maorien pyhä paikka.
Sauronin uskottiin valinneen Mordorin valtakunnakseen juuri Tuomiovuoren vuoksi. Vuonna 1600 Toista Aikaa Sauron takoi Suurimman Sormuksen Tuomiovuoren uumenissa. Myöhemmin Viimeisen Liiton joukot löivät Sauronin ja Tuomiovuori oli sammuneena lähes kolme vuosituhatta, kunnes se puhkesi jälleen liekkeihin kolmannen ajan vuonna 2954.
Sormuksen Sodassa Sauron lähetti Tuomiovuoresta savupilven peittääkseen Gondorin ja Rohanin maat pimeyteen. Savupilvi peitti auringon ja auttoi aurinkoa pelkääviä örkkejä ja peikkoja marssimaan Pelennorin kenttien taisteluun. Gondor ja Rohan kuitenkin voittivat taistelun ja savupilvi katosi.
Morannonin taistelun riehuessa Mustalla Portilla Frodo ja Sam pääsivät Sormuksen kanssa Tuomiorotkoon. Frodo ei enää kuitenkaan kyennyt vastustamaan Sormusta, vaan laittoi sen sormeensa. Sauron lähetti Nazgûlit Tuomiovuorelle hakemaan Sormusta. Klonkku puraisi Frodon sormen irti ja sai Sormuksen, mutta putosi sen kanssa Tuomiorotkoon ja sai surmansa. Sormus tuhoutui Tuomiovuoren ytimessä ja Sauron lyötiin. Tuomiovuori purkautui valtaisalla voimalla ja Sormusaaveet tuhoutuivat sen edustalla. Frodo ja Sam pakenivat pienelle kielekkeelle ja kotkat veivät heidät turvaan Gandalfin kanssa.
Fondue
Fondue tai fondyy (, sula, sulanut) on ruokalaji, jonka tärkein pääkomponentti on sulatettu kuuma juusto. Ruokalaji on peräisin ranskankielisen Sveitsin sekä Savoijin alueilta, ja se syödään perinteisesti kastamalla kuumaan juustoviinisekoitukseen leipäpaloja.
Fonduekattila asetetaan tarjolle pöytään telineeseen, jonka alla pieni spriiliekki pitää seosta lämpimänä. Juustoon kastetaan vaaleita leipäpaloja ja vihanneslohkoja, kuten kukkakaalia, porkkanoita sekä herkkusieniä, pitkillä fonduehaarukoilla.
Syömiseen voi liittää seuraleikin: Jos joku pudottaa leipäpalansa, seuraa ryhmän määräämä rangaistus. Perinteisesti palansa pudottanut saa suudella vierustoveriaan.
Sveitsiläinen perusfondue valmistetaan juustosta ja valkoviinistä sekä maustetaan vahvalla Kirsch-viinalla, mutta ruoasta on maailmalla kehitelty lukuisia versioita. Fonduella tarkoitetaan enemmänkin valmistustapaa kuin tiettyjä ruoka-aineita. Fondueta on tarjolla niin pääruoaksi kuin makeaksi jälkiruoaksikin.
Perinteisessä lihafonduessa lihapaloja kastetaan kypsymään padassa kiehuvaan öljyyn. Lihafonduen kevytversiossa kiehuu lihaliemi, joka voidaan maustaa punaviinillä. Lihaliemeen kastetaan kypsymään hyvin ohueksi leikattuja viipaleita esimerkiksi naudan sisäfileestä. Kypsynyt lihanpala voidaan lopuksi dipata voimakkaaseen maustekastikkeeseen ja nauttia vaikkapa riisin kera, jolloin ateriasta tulee jo hieman itämainen.
Suonigneissi
Suonigneissi eräs yleinen gneissin tyyppi. Gneissien mineraalikoostumus ratkaisee, mitä lisämääreitä gneissin nimeen tulee. Suonigneississä on yleensä liuskeisuuden suuntaisia vaaleita graniittisuonia ja tummempia gneissiliuskeita.
Suonigneissi voidaan laskea kuuluvaksi myös migmatiitteihin eli seoskiviin. Migmatiitteja ovat kivet, joissa vanhempaan kiviainekseen on tunkeutunut nuorempaa kivisulaa. Suonigneississä graniittiset suonet vaihtelevat tummemman, gneissimäisen aineksen kanssa joko kerrosmaisesti tai vaihtelevissa suunnissa.
Synoptiset evankeliumit
Synoptisiksi evankeliumeiksi kutsutaan Uuden testamentin kolmea ensimmäistä evankeliumia:Kaikki nämä kolme evankeliumia kertovat Jeesuksen elämäntarinan samanlaisesta näkökulmasta, sisältävät monia samoja kertomuksia ja käyttävät usein samoja sanojakin, monesti kertoen joitakin tapahtumia jopa sanasta sanaan samoin. Tästä voidaan päätellä, että ne on kirjoitettu käyttäen lähteenä samaa tai samoja alkutekstejä.
Evankeliumien kirjoitusajankohdasta on käyty pitkään kiivasta väittelyä. Kaikki kolme näyttäisivät kuitenkin olleen viimeistään olemassa toisen vuosisadan alussa.
Synoptinen tulee kreikan kielen sanoista συν ("syn", "yhdessä") ja οψις ("opsis", "näkeminen"). Tämä kuvaa hyvin sitä, että niitä voi helposti lukea rinta rinnan, koska ne etenevät samassa järjestyksessä ja kertovat samat asiat.
Neljäs evankeliumi, Evankeliumi Johanneksen mukaan, puolestaan kertoo Jeesuksen elämästä hyvin poikkeavalla tavalla ja poikkeavasta näkökulmasta, joten sitä ei lasketa mukaan synoptisiin evankeliumeihin. Se on myös kirjoitettu selvästi myöhemmin kuin muut evankeliumit.
Markuksen evankeliumi sisältää 661 jaetta, Luukas 1149 jaetta ja Matteus 1068 jaetta. Markuksen 661 jakeesta 606 toistuu Matteuksen evankeliumissa ja 320 Luukkaan evankeliumissa. Ainoastaan 24 jaetta Markuksessa on sellaisia, joita ei löydy Matteukselta eikä Luukkaalta. Näiden yhtäläisyyksien lisäksi Luukkaalla ja Matteuksella on 200 keskenään yhtenevää jaetta, jotka ovat mahdollisesti peräisin Q-lähteestä.
Lisäksi sekä Luukas että Matteus yleensä seuraavat Markuksen evankeliumissa esitettyä tapahtumien järjestystä. Joissakin kohdissa joko Luukas tai Matteus poikkeaa järjestyksestä, mutta eivät koskaan yhtenevästi eli jokaisessa kohdassa vähintään toinen seuraa Markuksen järjestystä.
Eräs viite siitä, että Markus on synoptisista evankeliumeista vanhin, on se, että monissa kohden Matteus ja Luukas näyttävät parantelevan tai silottavan Markuksen kertomusta muun muassa lisäten Jeesuksen ihmetekojen voimaa tai piilottaen Markuksen esittämiä Jeesuksen inhimillisiä tunteita kuten vihaa. Esimerkiksi kertomuksessa Pietarin anopista ja muista sairaista, Markuksen mukaan Jeesus paransi useita sairaita, kun taas Luukkaan ja Matteuksen mukaan Jeesus paransi kaikki sairaat.
Onkin esitetty, että vanhempi Markuksen evankeliumi vielä esittää yksinkertaisen ja suoran kuvauksen Jeesuksen elämästä, mutta Luukkaan ja Matteuksen evankeliumeihin ovat jo vaikuttaneet ajan doktriiniset ja teologiset mielipiteet.
Evankeliumeiden synoptisuus voi johtua joko suorasta lainaamisesta, jolloin joku evankelistoista kopioi suoraan joltain toiselta, tai 
epäsuorasta lainaamisesta, jolloin jotkut evankelistoista kopioivat jostain yhteisestä lähteestä tai lähteistä. Nämä lähteet ovat saattaneet olla suullisia tai kirjallisia, ja osa niiden tiedoista ei ehkä ole koskaan päätynyt evankeliumeihin.
Seuraavia selityksiä on esitetty, alkaen kaikkein yleisimmin hyväksytystä:
Jorvas
Jorvas on Kirkkonummen kunnanosa, joka sijaitsee Masalan lounaispuolella n. 25 km Helsingistä länteen. Jorvaksen halkoo kantatie 51, jonka itäosa Helsingistä Kirkkonummelle tunnettiin aikaisemmin nimellä Jorvaksentie. Jorvakseen pääse helpoiten joko junalla (Masalasta seuraava seisake) tai bussilla Länsiväylää pitkin. Alueen suurimmat työllistäjät ovat LM Ericsson ja Mesvac Oy, ja kuuluisin nähtävyys lienee ortodoksinen Pokrovan yhteisö, joka järjestää vuosittain erilaisia tapahtumia kiinnostuneille. Näitä ovat mm. erilaiset myyjäiset keittojen ja piirakoiden ystäville sekä viikoittain jumalanpalveluksia.
Vuonna 2011 kylässä oli 1003 asukasta.
Alueella on myös Ingvalsbyn ratsastuskoulu, vesihuoltolaitos, sekä useita pienempiä päiväkoteja. Jorvaksessa on aikoinaan ollut myös jääkiekkokaukalo, mutta nykyään se on lähes kokonaan kasvillisuuden peitossa. Jorvaksessa toimivat aikoinaan myös Shell-huoltamo ja Kirkkonummen paloasema, mutta näistä edellinen jouduttiin purkamaan kantatie 51:n parannuksen takia ja jäljempi siirtyi keskustan lähelle.
Jorvaksen kyläyhdistyksen sivut