hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mimas
Mimas on Saturnuksen kuu. Sen löysi William Herschel vuonna 1789.
Kuu on nimetty kreikkalaisen mytologian henkilön, Gaian pojan Mimaksen mukaan. Se tunnetaan myös tunnuksella Saturnus I.
William Herschelin poika, John Herschel, ehdotti kuulle nimeä "Mimas" vuonna 1847 julkaisussaan "Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope". Myös muut silloin tunnetut kuusi kuuta ovat saaneet nimensä kyseisestä julkaisusta.
Mimaksen alhainen tiheys (1,17 g/cm³) viittaa siihen että se koostuu lähinnä vesijäästä kiven osuuden ollessa pieni. Vuorovesivoimat vaikuttavat kuuhun niin, ettei se ole täysin pallomainen; sen pisimmän ja lyhimmän akselin ero on noin 10 %. Mimaksen jokseenkin munamainen muoto on erityisen selkeästi nähtävissä uusissa Cassini-luotaimen ottamissa kuvissa.
Mimaksen huomattavin piirre on valtava, 130 kilometrin läpimittainen törmäyskraatteri nimeltään Herschel kuun löytäjän mukaan. Herschelin läpimitta on lähes kolmasosa koko kuun halkaisijasta; kraatterin reunavallit ovat noin 5 km:n korkuisia, osa sen pohjasta ulottuu 10 km:n syvyydelle, ja sen keskushuippu kohoaa 6 km kraatterin pohjan yläpuolelle. Jos Maassa olisi suhteessa samankokoinen kraatteri, olisi sen oltava halkaisijaltaan yli 4 000 km eli Kanadaa leveämpi. Kraatterin muodostanut törmäys on lähes hajottanut koko kuun; Mimaksen vastakkaisella puolella on nähtävissä halkeamia jotka saattavat olla peräisin šokkiaalloista, jotka ovat kulkeneet kuun läpi.
Pinta on pienten törmäyskraattereiden täyttämä, mutta toista lähellekään Herschelin kokoista kraatteria ei kuussa ole. Vaikka Mimas onkin hyvin kraatteroitunut, kraatteroituminen ei ole ollut tasaista. Suurin osa pinnasta on yli 40 km:n läpimittaisten kraatterien peittämä, mutta eteläisellä napa-alueella yli 20 km:n läpimittaisia kraattereita ei juurikaan ole. Tämä viittaa siihen, että jokin prossessi on hävittänyt suuremmat kraatterit.
Tutkijat ovat määrittäneet virallisesti kaksi geologista muodostelmatyyppiä Mimaksella: "crater" (kraatterit) ja "chasmata" (rotkot).
Cassini-luotain on ohittanut Mimaksen ja ottanut siitä kuvia.
Kiikalan lentokenttä
Kiikalan lentokeskus on Salossa sijaitseva lentokenttä. Se sijaitsee Kiikalannummella Kiikalan Lasikylässä noin 25 kilometriä kaupungin keskustasta ja noin seitsemän kilometriä Kiikalan taajamasta itään. Lentokentällä on kaksi kiitotietä, joista pitempi on 930 metriä ja lyhyempi 600 metriä pitkä.
Kentällä harrastetaan pääsääntöisesti purjelentoa. Pääasiallinen hinaustapa on vintturi. Kenttää käyttää aktiivisesti myös Suomen puolustusvoimat, joka järjestää alueella taisteluharjoituksia. Pääsääntöisesti kentän aluetta käyttävät Kaartin jääkärirykmentti, Suomenlinnan Rannikkorykmentti ja Porkkalan Rannikkopataljoona.
Lentokentällä on myös Ilmatieteen laitoksen sääasema.
Alkujaan lentokenttä rakennettiin talvisodan aikana ruotsalaisin vapaaehtoisvoimin.
Valkoinen Neuvosto
Valkoinen Neuvosto () on J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailma Keski-Maassa velhojen ja haltioiden muodostama neuvosto, joka taisteli pahuuden voimia vastaan.
Valkoiseen Neuvostoon kuuluivat velhot ja Keski-Maan mahtavimmat haltiat. Velhoista sen jäseniin kuuluivat Saruman Valkoinen, Gandalf Harmaa ja Radagast Ruskea. Haltioista Neuvoston jäseniä olivat Círdan, Galadriel, Elrond Puolihaltia, Glorfindel ja Celeborn.
Valkoinen Neuvosto muodostettiin vuonna 2463 Auringon Kolmatta Aikaa, kun Suureen Vihermetsään saapui pahuuden voimia ja se muuttui Synkmetsäksi. Velhot ja haltioista viisaimmat perustivat neuvoston, joka suojelisi Keski-Maata ja selvittäisi Synkmetsän pahojen voimien alkuperän. Galadriel olisi halunnut velho Gandalf Harmaan Valkoisen Neuvoston johtajaksi, mutta Gandalf kieltäytyi ja Neuvoston johtajaksi julistettiin Saruman Valkoinen, velhojen veljeskunnan päällikkö.
Vuonna 2851 Gandalf kertoi olleensa Dol Guldurissa ja saaneen selville, että Synkmetsän pimeys johtui Sauronista, joka oli palannut ja keräsi voimia itselleen. Gandalf suositteli Valkoisen Neuvoston hyökkäävän Dol Gulduriin ennen kuin Sauron kasvaisi täyteen mahtiinsa, mutta Saruman viivytti heitä. Hän valehteli ja väitti uskovansa Sormusten Sormuksen huuhtoutuneen ikuisiksi ajoiksi mereen, jolloin Sauron ei voisi sitä löytää ja kasvaa täyteen mittaansa. Neuvosto uskoi Sarumania.
2941 Viiden armeijan taistelun aikaan Gandalf neuvoi pyysi Neuvostoa hyökkäämään Dol Gulduriin. Saruman hyväksyi ja hyökkäyksen aikana Sauron pakeni. Varjo väistyi Synkmetsästä, mutta Sauron palasi Mordoriin ja aloitti Barad-dûrin jälleenrakentamisen.
2953 Valkoisen Neuvoston kokouksessa Saruman kertoi saanneensa selville, että Sormus oli todellakin kadonnut meren pohjaan. Kokous oli Valkoisen Neuvoston historian viimeinen.
Todellisuudessa kukaan ei tiennyt, että Saruman yritti löytää Suurimman Sormuksen ja nousta Keski-Maan hallitsijaksi. Hän oli yrittänyt etsiä Sormusta Kurjenmiekkakentällä ja linnoittanut Rautapihan linnakkeen. Hän oli myös kerännyt palvelijoikseen mustainmaalaisia ja örkkejä. Saruman oli valehdellut Neuvostolle ja kukaan ei ollut ymmärtänyt hänen todellisia suunnitelmiaan ennen kuin Sauron oli saanut Barad-dûrin tornin jäällenrakennettua.
M25
M25 on moottoritie Englannissa. Tie kiertää Suur-Lontoon ympäri ja on noin 188 km pitkä. M25 on Euroopan toiseksi pisin kehätie niukasti Berliinin kehätien jälkeen. M25 avattiin virallisesti lokakuussa 1986. Moottoritiellä on päivittäin noin 200 000 käyttäjää ja tie on tunnettu liikenneruuhkista.
Sundqvist
Sundqvist on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Sundqvist:
Vanhankaupunginselkä
Vanhankaupunginselkä () on Helsingin kantakaupungin itäpuolella sijaitseva merenlahti, jota ympäröivät Hermannin, Toukolan (Arabianrannan alue), Viikin, Herttoniemen ja Kulosaaren kaupunginosat. Lahden pohjoisosaan laskee Vantaanjoki, jonka suulle Vanhankaupunginkosken kupeeseen, nykyisen Vanhankaupungin alueelle Helsinki alun perin vuonna 1550 perustettiin.
Lahdesta käytettiin 1600-luvulla nimeä "Helsingfors fjärden" (Helsingin selkä). Nimi "Gammelstadsfjärden" tuli käyttöön 1700-luvulla, joskin ajoittain käytettiin myös nimeä "Gumtäkts fjärden" (Kumpulan selkä). Suomalainen nimi Vanhankaupunginselkä tuli käyttöön 1800-luvun lopulla ja virallistettiin vuonna 1909. Lahden pohjoisosasta on käytetty myös nimeä Latokartanonlahti ().
Vanhankaupunginselän pohjoisosasta 316 hehtaarin kokoinen alue kuuluu EU:n Natura 2000 -luonnonsuojeluohjelmaan. Tästä 254 hehtaaria on luonnonsuojelualuetta.
Alueella on havaittu kaikkiaan 285 lintulajia, joista 114 on pesinyt alueella viimeisten kymmenen vuoden aikana. Pesivien parien määrä on lähes 2 500. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä sijaitsee myös tärkeitä Helsingin kaupungin ulkoilu- ja liikuntakohteita sekä Viikin Arboretum.
Sodankylän elokuvajuhlat
Sodankylän elokuvajuhlat () perustettiin vuonna 1986 Sodankylän kunnan ja kolmen suomalaisen elokuvantekijän, Anssi Mänttärin sekä Aki ja Mika Kaurismäen yhteistyönä. Festivaalijohtajana toimi alusta alkaen kuolemaansa saakka Peter von Bagh. Hänen seuraajansa on Timo Malmi.
Sodankylän elokuvajuhlat on tullut kansainvälisesti tunnetuksi erikoisten puitteittensa ja ohjelmistonsa ansiosta (mm. orkesterin säestämät mykkäelokuvanäytökset). Festivaalilla on vuosien varrella vieraillut useita kansainvälisesti merkittäviä ja tunnettuja elokuvantekijöitä. Juhlilla esitetään elokuvia kaikkina vuorokauden aikoina. Festivaali pidetään yleensä kesäkuun puolessa välissä, jolloin Sodankylän korkeudella eletään yöttömän yön aikaa.
Sodankylän elokuvajuhlilla ei ole kilpailuja, eikä muita palkintoja kuin yleisöäänestys toiveuusinnasta. Von Bagh on ylpeä siitä että verrattuna yleensä elokuvajuhliin näiden juhlien keskipisteenä on elokuva, eikä huomiota anneta "cockteilkutsuille tai ajatukselle, että tulisipa ministeri käymään".
Tapahtuman kävijämäärä vuonna 2018 oli noin 28 000. Yleisöennätys, 30 000 kävijää, tehtiin vuonna 2015, jolloin festivaalit järjestettiin 30. kerran.
Vuonna 2014 elokuvajuhlille myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto. Perusteluissa todettiin elokuvajuhlien tehneen ”tärkeää ja johdonmukaista työtä” tuomalla yleisön ulottuville sekä klassista että uutta elokuvaa.
Vuoden 2015 juhla omistettiin Peter von Baghin muistolle.
Elokuvajuhla sai vuonna 2015 Eurooppalaisten kulttuurifestivaalien kattojärjestö EFFEn palkinnon yhtenä kahdestatoista tämän vuoden trendikkäimmistä festivaaleista Euroopassa. Matkailutoimittajien Kilta ry palkitsi tammikuussa 2018 Sodankylän elokuvajuhlat vuoden matkailutapahtumana.
Elokuvajuhlien aikana myönnetään Sodankylä-palkinto henkilölle, joka on merkittävästi edistänyt kotimaista elokuvakulttuuria. Palkinto on jaettu vuodesta 1988 alkaen.
Elokuvajuhlien innoittamana ja 1986 juhlilla vierailleen ohjaaja Samuel Fullerin mukaan eräs Sodankylän keskustan katu on nimetty "Samuel Fullerin kaduksi". Alkuun nimi oli voimassa vain elokuvajuhlien aikana, 2013 päätettiin että nimestä tehdään pysyvä.
Kesällä 2013 päätettiin Vasantie-niminen katuosuus nimetä Peter von Baghin mukaan, "Peter von Baghin kaduksi". Peter von Baghin kuoleman jälkeen Sodankylässä päätettiin nimetä Jäämerentien ja Vasantien välinen kävelykatu nimetä pysyvästi Peter von Baghin kaduksi. Alun perin Vasantie olisi pitänyt nimetä kyseiseksi kaduksi, mutta osoite- ym. teknisten syiden vuoksi päädyttiin nimeämään pelkkä kävelykatu.
Elokuvajuhlien taiteellisena johtajana Peter von Bagh on kirjoittanut vetämiensä aamukeskustelujen pohjalta "Sodankylä ikuisesti" -teoksen. Teos julkaistiin kesäkuussa 2010 elokuvajuhlien 25. juhlavuoden kunniaksi. Elokuvajuhlien aamukeskustelujen pohjalta on koostettu myös dokumentti "Sodankylä ikuisesti: elokuvan vuosisata", jonka ensimmäinen osa näytettiin Yle Teemalla juhlavuoden kunniaksi samalla viikolla kuin elokuvajuhlat.
Sanna Maari Tyystin dokumenttielokuva "Paluu Sodankylään" (2010) seuraa ohjaaja Anssi Mänttärin paluuta filmijuhlille neljännesvuosisadan tauon jälkeen.
PEVISA
PEVISA (perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelma) on Suomen Kennelliiton hyväksymä ohjelma, jolla pyritään ehkäisemään koirilla esiintyviä erityisen perinnöllisiä vikoja ja sairauksia. Ohjelman tavoitteena on vähentää pääasiassa sellaisten periytyvien vikojen tai sairauksien leviämistä rodun kantaan, jotka alentavat koiran elinkykyä tai -toimintoja tai aiheuttavat koiran elämän laadun alenemisen.
Ehtona rotuyhdistyksen liittymiselle PEVISAan on, että sillä on Kennelliiton jalostustieteellisen toimikunnan hyväksymä jalostuksen tavoiteohjelma, josta selviää rodun jalostukselle asetetut suuntaviivat ja painopisteet. Voidakseen ilmoittaa ohjelmaan kuuluvan rodun pentueen Kennelliiton rekisteriin, pentueen vanhempien on täytettävä rotukohtaiset ehdot. Nämä ehdot määritellään kullakin rodulla tyypillisesti tavattavien vikojen ja sairauksien mukaan. Ehtona voi olla esimerkiksi rekisteröintiä edeltävä pakollinen tutkimus näiden nimenomaisten ongelmien toteamiseksi. Esimerkiksi suomenlapinkoirapentueen vanhempien silmät ja lonkat on tutkittava ennen pentueen rekisteröintiä.
Salpausselän luonnonystävät
Salpausselän luonnonystävät on Suomen luonnonsuojeluliiton paikallisyhdistys Lahdessa ja sen ympäristössä. Jäseniä yhdistyksessä oli vuonna 2017 noin 450.
Yhdistyksen tarkoituksena on herättää ja ylläpitää harrastusta luonnontuntemiseen, -tutkimiseen ja -suojelemiseen ja olla luonnosta kiinnostuneiden henkilöiden yhdyssiteenä toiminta-alueellaan. Salpausselän luonnonystävät järjestää erilaisia tilaisuuksia ja luontoretkiä sekä edistää luonnonsuojelua yhteistoiminnassa muiden luonnonsuojelua ajavien tahojen kanssa.
Yhdistys toimii aktiivisesti myös rakentamis-, maankäyttö- ja kaavoitusasioissa. Luonnonystävien tavoitteena on varmistaa Lahden kaupungin kaavoituksen lainmukaisuus ympäristönäkökulmasta.
Yhdistyksen edustajat osallistuvat Etelä-Hämeen luonnonsuojelupiirin toimintaan.
Salpausselän luonnonystävät ry
Puhdas Laune
Puhdas Laune -liike on riippumaton lahtelainen kansalaisliike. Se on perustettu ehkäisemään Päijät-Hämeen maakuntaliiton maakuntakaavassa olevan valtatien linjauksen muuttamisen kulkemaan Launeen kaupunginosan kautta niin sanottuna Launeen tienä.
Yleiseen mielipiteeseen vaikuttamalla se on kyennyt hankkimaan asialleen aina kaupunginvaltuuston enemmistön yli perinteisten puoluerajojen. Se ei kannata ns. Launeen ohitien toteuttamista nykyisen Tampere-Lahti-Kouvola -valtatien uudeksi linjaukseksi, vaan sitä, että tutkitaan eteläisempi Renkomäen linjaus. Launeen ohitie on Päijät-Hämeen maakuntakaavassa, mutta sen toteuttamista kannattavat esitykset ovat toistuvasti jääneet vähemmistöön Lahden kaupunginvaltuustossa.
Puhdas Laune -liike vetosi suoraan yleiseen mielipiteeseen keräämällä kansalaisadressin ennen vuoden 2004 kunnallisvaaleja. Myös kaupunginvaltuutettuina toimivat lahtelaiset kansanedustajat Matti Kauppila, Maija-Liisa Lindqvist, Tuija Nurmi, Jouko Skinnari, kannattavat Launeen ohitielle vaihtoehtoiseksi tarkoitetun Renkomäen linjauksen tutkimista.
Launeen tien puolesta Lahden kaupunginvaltuuston läsnä ollut enemmistö on äänestänyt 1973, 1977, 1988, 1994, 1998 ja viimeksi 2006.
Renkomäen linjausta tutkittavaksi ovat Lahden kaupunginvaltuuston läsnä olleiden valuutettujen enemmistö äänestänyt 1990, 1992, 1996, 2003 ja 2004.
Kloroformi
Kloroformi (trikloorimetaani, metaanitrikloridi, formyylikloridi) on kemiallinen yhdiste. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, makean tuoksuinen, voimakkaasti haihtuva neste, joka ei ole syttyvää kaasumaisenakaan. Kloroformi liukenee niukasti veteen mutta hyvin asetoniin, ja sekoittuu etanoliin ja eetteriin.
Kloroformia käytetään liuottimena, laboratoriokemikaalina ja synteesien lähtöaineena. 1800-luvulla kloroformia käytettiin myös nukutusaineena. Sillä oli kuitenkin vaarallisia toksikologisia ominaisuuksia ja taipumus aiheuttaa äkillisiä, kuolettavia sydämen rytmihäiriöitä.
E. T. A. Hoffmann
Ernst Theodor Amadeus Hoffmann (24. tammikuuta 1776 Königsberg, Itä-Preussi – 25. kesäkuuta 1822 Berliini) oli saksalainen kirjailija, juristi, säveltäjä, musiikkikriitikko, piirtäjä ja karikatyristi. Hoffmann on jäänyt kirjallisuushistoriaan lyhennetyssä muodossaan E. T. A. Hoffmann. Parhaiten Hoffmann tunnetaan teoksestaan "Pähkinänsärkijä ja hiirikuningas" ("Nussknacker und Mausekönig", 1816). Pjotr Tšaikovski sävelsi teoksesta vuonna 1892 tunnetun baletin, joka perustui Alexander Dumas'n versioon Hoffmannin tarinasta. Hoffmannista itsestäänkin on tehty ooppera, Jacques Offenbachin "Hoffmanin kertomukset" (1879). Jules Barbierin libretto perustuu hänen ja Michel Carrén näytelmään (1851), joka taas perustuu Hoffmanin kertomuksiin, joiden päähenkilönä hän itse seikkailee.
Hoffmann alkuperäiset etunimet olivat Ernst Theodor Wilhelm, mutta muutti myöhemmin Mozartia kunnioittaakseen kolmannen etunimensä Amadeukseksi.
Optoelektroniikan tutkimuskeskus
Optoelektroniikan Tutkimuskeskus (ORC) on Tampereen teknillisen yliopiston erillislaitos, jonka perusti professori Markus Pessa vuonna 2000. Se on Suomen johtava nanofotoniikan ja optoelektroniikan tutkimuskeskus.
ORC:llä työskentelee noin 70 henkilöä ja neljä tutkimusryhmää, joiden tutkimusalueita ovat puolijohdeteknologia, ultranopea ja tehokas optiikka, pintatiede ja nanofotoniikka. Tutkimusprojektit tuottavat vuosittain yli 150 tieteellistä julkaisua ja niiden tuloksena on syntynyt myös useita yrityksiä. Laitoksen budjetti on noin kuusi miljoonaa euroa vuodessa.
Laitoksen johtajana toimii Pekka Savolainen.
Kohdunsuu
Kohdunsuu () on kohdun kaulakanavan aukko, joka avautuu emättimen pohjaan. Alateitse synnyttäneillä naisilla se on rakomainen, synnyttämättömillä pyöreä.
Kohtu
Kohtu () on nisäkäsnaaraiden lantio-ontelossa sijaitseva lihasontelo, jossa sikiö kehittyy hedelmöittyneestä munasolusta elinkelpoiseksi yksilöksi. Sikiölle kehittyy kohdun seinään istukka, jonka kautta sikiö saa ravintoa ja happea kantavana olevalta naaraalta.
Naisen kohtu on päärynän muotoinen elin virtsarakon ja peräsuolen välissä. Kohtu muodostuu kahdesta osasta, jotka ovat: Paksumpi yläosa eli "kohdunrunko" sekä kapeampi alaosa eli "kohdunkaula".
Kohdunkaula työntyy emättimen alueelle kohdun napukkana. Kohtu on yhteydessä munanjohtimiin. Molemmin puolin kohdun sivuilla sijaitsevat luumun kokoiset munasarjat. Ne erittävät naissukupuolihormoneja ja niissä muodostuvat munasolut, jotka kulkeutuvat munanjohtimien kautta kohtuun.
Kohdun seinämä muodostuu kolmesta kerroksesta: Sisimpänä on kohdun limakalvo, keskellä on kohtulihas ja uloimpana on vatsakalvo.
Kohdun limakalvo tarjoaa ympäristön alkion kiinnittymiselle ja kehittymiselle naisen murrosiästä vaihdevuosi-ikään. Kohdun limakalvo paksunee kuukautiskierron ensimmäisellä puoliskolla. Munasarjojen tuottamien hormonien vaikutuksesta limakalvoon muodostuu erittäviä rauhasia ovulaation jälkeen. Mikäli hedelmöitystä ei tapahdu tai alkio ei kiinnity, kohdun limakalvo poistuu elimistöstä emättimen kautta kuukautisvuotona ja kehittyy hitaasti uudelleen seuraavan kierron aikana.
Kohtu painaa normaalitilassa noin 100 grammaa ja raskauden lopussa sen paino on 1 000–2 000 grammaa. Kohdun seinämä ohenee koko raskauden ajan, ja se voi olla loppuraskaudesta osittain vain paperin ohutta. Kohdun kasvua seurataan raskausaikana vatsan päältä mitattavalla SF-mitalla.
Raskaus voi olla myös kohdunulkoinen. Tällöin munasolu on yleisimmin kiinnittynyt munanjohtimeen, eikä voi kehittyä normaalisti sikiöksi. Kuitenkin tunnetaan erittäin harvinaisia tapauksia, joissa sikiö on kasvanut täysin normaalisti kohdun ulkopuolella. Suomessa tällaista on tiettävästi sattunut vain kerran. Tällaisessa tapauksessa synnytys tapahtuu sektiolla.
Greetings from Asbury Park, N.J.
Greetings from Asbury Park, N.J. on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin esikoisalbumi vuodelta 1973.
Kaikki kappaleet tehnyt Bruce Springsteen.
A-puoli
B-puoli
Kappaleesta "For You" on tehnyt oman versionsa vuonna 1977 Greg Kihn albumillaan "Greg Kihn Again" sekä singlellä "For You" / "Mood Mood Number" (Beserkley Records BZZ 4).
Hirsipuu
Hirsipuu on kynällä ja paperilla pelattava arvauspeli kahdelle tai useammalle pelaajalle. Toinen pelaajista miettii sanaa ja toinen yrittää arvailla sanaa ehdottelemalla kirjaimia.
Arvattava sana näytetään arvaajalle rivinä alaviivoja (_), joiden lukumäärä vastaa sanan kirjainten lukumäärää. Jos arvaava pelaaja ehdottaa kirjainta, joka esiintyy sanassa, toinen pelaaja kirjoittaa sen kaikkiin niihin kohtiin, joissa se sanassa esiintyy. Jos ehdotettu kirjain ei esiinny sanassa, toinen pelaaja piirtää yhden kuvion elementin. Peli päättyy, kun: Pelin tarkka pelaamistapa vaihtelee: jotkut piirtävät hirsipuun kummulle, kun jotkut piirtävät sen hirttolavalle. Jotkut pelaajat piirtävät hirsipuun ennen peliä ja piirtävät pelin aikana vain miehen ruumiin (perinteisesti pää, keskivartalo, vasen käsi, oikea käsi, vasen jalka ja oikea jalka). Jotkut pelaajat aloittavat kuvion piirtämisen tyhjästä ja piirtävät siis ensin hirsipuun antaen arvaajalle enemmän mahdollisuuksia.
Peliä saatetaan myös pelata moninpelinä, jolloin arvaajia on enemmän kuin yksi. Lisäksi vaihtelua on siinä, kirjoitetaanko arvatut kirjaimet muistiin arvaajan nähtäville, ja saako arvaaja arvata uudestaan jos hän ehdottaa jotain jo ehdotettua kirjainta. Joskus peliä pelataan myös niin, että sanan keksijä kirjoittaa sanan ensimmäisen ja viimeisen kirjaimen sekä kaikki muut samat kirjaimet ennen peliä.
"The Oxford Guide to Word Gamesin" kirjoittajan Tony Augarden mukaan ”hirsipuun alkuperä on epävarma, mutta se näyttää syntyneen viktoriaanisella aikakaudella”.
Alice Berta Gommesin "Traditional Games" -kirjassa (1894) mainitaan peli nimeltä ”Birds, Beasts and Fishes” (). Sen säännöt ovat yksinkertaiset: yksi pelaajista kirjoittaa eläinsanan ensimmäisen ja viimeisen kirjaimen ja muut yrittävät arvata välissä olevat kirjaimet.
Toisissa lähteissä peliä kutsutaan nimillä ”Gallows” ja ”The Game of Hanging”.
Hirsipuuta pelattaessa kannattaa arvaukseksi valita tavallisia kirjaimia, suomen kielessä yleensä vokaaleja. Jos kirjaimista näyttäisi muodostuvan joku sana, kannattaa yrittää arvata puuttuvat kirjaimet.
Arvuuttajana kannattaa valita sanoja, joissa on sekä etu- että takavokaaleita ("labyrintti", "pyramidi") tai joissa sama kirjain ei toistu ("korsi", "sotka", "kaivo").
John Phillips (astronautti)
John L. Phillips (s. 15. huhtikuuta 1951 Fort Belvoir, Virginia) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän on asunut lapsena pisimpään Scottsdalessa, Arizonassa ja tuli ylioppilaaksi Scottsdalen lukiosta 1966. Hän valmistui U.S. Naval Academystä 1972. Siellä hän hankki kandidaatin tutkinnon matematiikassa ja venäjän kielessä. Hän opiskeli diplomi-insinööriksi pääaineena lentotekniikka ja valmistui University of West Floridasta 1974. Hän hankki maisterin tutkinnon luonnontieteestä ja väitteli geofysiikasta University of Californiasta, Los Angeles (UCLA) 1984 ja 1987, vastaavasti.
Phillipsistä tuli laivaston lentäjä marraskuussa 1974. Hän lensi Vought A-7 Corsair -hävittäjää Naval Air Station Lemooressa ja palveli Attack Squadron 155:ssä USS Oriskany- ja USS Roosevelt -lentotukialuksilla. Hän on toiminut värvaysupseerina Albanyssä, New Yorkissa, ja lensi CT-39 Sabrelineria Naval Air Station North Islandissa, Kaliforniassa. Phillipsillä on yli 4 400 lentotuntia ja 250 tukialuslaskua. Hän oli Laivaston reservissä 1982–2002 A-7-lentäjänä ja muissa tehtävissä. Hänen sotilasuransa päättyi 2002 Captain, USNR, arvolla.
1982 Phillips lähti laivastosta ja aloitti jatko-opinnot UCLAssa. Siellä hän tutki NASAn Pioneer Venus -aluksen dataa. Kun hän väitteli, hän sai J. Robert Oppenheimer Postdoctoral Fellowshipin Los Alamos National Laboratoryyn ja otti pysyvän viran sieltä 1989. Hän tutki aurinkoa ja avaruussäätä. Vuosina 1993–96 hän oli Solar Wind Plasma Experiment -instrumentin päätutkija (ESA:n Ulysses-aluksen laite). Hän on tehnyt 156 tieteellistä artikkelia.
Opinnoistaan Phillips sai National Merit Scholar -palkinnon, hän valmistui toiseksi parhaana (902 oppilaasta) U.S. Naval Academystä. Hän on saanut kaksi NASAn Group Achievement Awards -palkintoa ESAn Ulysses-missiosta ja työstään Los Alamos National Laboratoryssä hän sai Distinguished Performance Award -palkinnon 1996. Hän on saanut NASA Space Flight Medal -mitalin ja useita mitaleita sotilasuransa aikana.
Hänen vaimonsa on Laura Jean Doell, jonka syntypaikka on Scotia, New York. Heillä on kaksi lasta.
Harrastuksia Phillipsillä on hiihto, kanootilla soutaminen, retkeily ja kuntoilu.
NASAan hänet valittiin astronautiksi huhtikuussa 1996. Hän aloitti koulutuksensa Johnson Space Centerissä elokuussa 1996.
Hän lensi STS-100-sukkulalennolla 19. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2001 ja viipyi avaruudessa 12 päivää. Tämä miehistö asensi Canadarm-2-nosturin avaruusasemaan.
15. huhtikuuta 2005 klo 00:55 (UTC) hän lensi Sojuz-kantoraketilla ja -avaruusaluksella ISS-avaruusasemalle (ISS Expedition-11). Hän viipyi asemalla kuusi kuukautta. Phillipsin asema oli Flight Engineer tai NASA Science Officer eli lentotehtävä oli teknis-tieteellinen. Mukana lennolla olivat myös Venäjän Sergei Krikaljov ja ESA:n Roberto Vittorio.
Phillips osallistuu myös 16. maaliskuuta 2009 laukaistulle ISS-avaruusasemalle suuntautuneelle STS-119 avaruussukkulalennolle tehtäväspesialistina.
Stavropolin aluepiiri
Stavropolin aluepiiri () on Venäjän federaation osa Pohjois-Kaukasiassa Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Rostovin alueeseen ja Kalmukiaan, idässä Dagestaniin, kaakossa Tšetšeniaan, etelässä Pohjois-Ossetiaan, Kabardi-Balkariaan ja Karatšai-Tšerkessiaan sekä lännessä Krasnodarin aluepiiriin. Aluepiirin pääkaupunki on Stavropol (1935–1943 nimenä Vorošilovsk). Stavropolin aluepiiri kuuluu vuonna 2010 perustettuun Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin, jonka pääkaupunki puolestaan on aluepiirissä sijaitseva Pjatigorskin kaupunki.
Alueen itä- ja pohjoisosat ovat alankoa ja kuuluvat Kalmukkiaroon ja Nogaiaroon. Lounaaseen päin mentäessä maa kohoaa hiljalleen. Suurimmat joet ovat Kuban, Kuma ja Jegorlyk.
Stavropolin aluepiirin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 2 786 281. Väestöstä 42,8 prosenttia oli maaseutuasukkaita ja 57,2 prosenttia kaupunkilaisia. Aluepiirissä on keskimäärin 42,1 asukasta neliökilometrillä. Suurimmat kaupungit ovat Stavropol (398 539 as.), Pjatigorsk (142 511 as.), Kislovodsk (128 553 as.), Nevinnomyssk (118 360 as.) ja Jessentuki (100 996 as.). Yli 30 000 asukkaan kaupunkeja tai kaupunkityyppisiä taajamia ovat lisäksi Mineralnyje Vody (76 728 as.), Georgijevsk (72 153 as.), Mihailovsk (Михайловск, 70 981 as.), Budjonnovsk (64 624 as.), Izobilnyi (Изобильный, 40 555 as.), Svetlograd (Светлоград, 38 520 as.), Gorjatševodski (пгт Горячеводский, 36 967 as.), Zelenokumsk (Зеленокумск, 35 839 as.) ja Blagodavnyi (Благодарный, 32 725 as.).
Aluepiiri on jaettu hallinnollisesti 26 hallintopiiriin ja 10 kaupunkialueeseen. Aluepiirin hallintoa johtavat kuvernööri, aluepiirin hallitus ja Valtiollinen duuma.
Aluepiirissä on kaivos-, elintarvike-, koneenrakennus- ja kemianteollisuutta sekä öljyn- ja maakaasuntuotantoa. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä ja värimetalleja. Maataloudessa on keskitytty maanviljelykseen, joka tuottaa viljaa, auringonkukan siemeniä, sokerijuurikasta, viiniä ja vihanneksia. Myös matkailu on tärkeä elinkeino. Alueella sijaitsevat kivennäisvesistään kuuluisat kylpyläkaupungit Kislovodsk, Pjatigorsk ja Jessentuki. Mineralnyje Vody on tärkeä liikenteen solmupiste rautatie- ja lentoasemineen.
Toisessa maailmansodassa Saksa valtasi suurimman osan aluepiiristä loppukesällä 1942. Neuvostoliitto valtasi alueen kuitenkin takaisin seuraavana vuonna.
Tom Bombadil
Tom Bombadil on kirjailija J. R. R. Tolkienin luoma hahmo, joka esiintyy kirjassa "Taru sormusten herrasta". Häntä kuvaillaan pieneksi paksuksi mieheksi, jolla on suippohattu, sininen takki, keltaiset saappaat ja ruskea pitkä parta. Kulkiessaan metsässä Tom Bombadil laulaa ”Hei, nöpö iloinen! Minä vien kukkia naiselleni...” ja niin edelleen (suomennos: Panu Pekkanen). Hänellä on monta nimeä: haltiat sanovat Iarwain-Ben Adariksi, kääpiöt Forniksi, Pohjoisen Ihmiset Oraldiksi. Kysymykseen, kuka Tom Bombadil oli, voidaan vastaukseksi esittää vain arvailuja. Hän saattoi olla ainu, jokin vapaa henki tai itse Iluvatar.
Tom Bombadil oli alun perin Tolkienin lasten nukke, joka joutui usein kirjailijan lapsilleen kertomiin satuihin ja lopulta myös "Taruun sormusten herrasta". Bombadilista tiedetään vain vähän. Muista hahmoista poiketen hänellä ei ole kirjassa lainkaan taustatarinaa.
Vuonna 1962 julkaistiin runokokoelma "Tom Bombadilin seikkailut" ("The Adventures of Tom Bombadil"). Kokoelman runoista kaksi kertoo Tom Bombadilista.
Kun hobittinelikko matkasi läpi Vanhan Metsän, "Vanha Halavaukko" -niminen puu vangitsi heistä kaksi, Merrin ja Pippinin. Sam ja Frodo yrittivät auttaa ystäviään, mutta eivät mahtaneet puulle mitään. Hobittien ollessa toivottomia alkoi läheltä kuulua laulua ja esiin hyppeli Tom Bombadil. Hobitit pyysivät häneltä apua ja hän käski puuta päästämään hobitit vapaaksi. Puu totteli ja outo mies esitteli itsensä Tom Bombadiliksi. Hän kutsui hobitit luokseen, ja he viipyivät Tomin talossa kaksi päivää. Tom sai selville hobiteista paljon kyselemällä taitavasti, ja kun hän sai tietää, että hobiteilla oli Valtasormus, hän pyysi saada nähdä sen. Frodo antoi sen hänelle ja hän pani sen sormeensa, mutta mitään ei tapahtunut. Tom näki myös Frodon, vaikka tämä piti sormusta sormessaan ja oli näkymätön.
Kun hobitit lähtivät jatkamaan matkaa, Tom opetti heille laulun, jolla kutsua hänet paikalle, jos he joutuisivat hätään. Myöhemmin hobitit jäivätkin haudanhaamujen vangeiksi ja Frodo kutsui Tomin paikalle. Hän auttoi heidät ylös maan päälle ja rauhoitti heidän vauhkoontuneet poninsa. Hän kantoi haudasta myös kasan aarteita, joiden joukossa oli tikareita. Tikarit hän antoi hobiteille ja otti itse rintasoljen vaimolleen, loput aarteesta hän jätti maahan jonkun löydettäväksi. Tom saattoi hobitit ulos metsästä.
Myöhemmin Elrondin neuvonpidossa ehdotettiin, että Sormusten Sormus annettaisiin ikiajoiksi Tom Bombadilille. Gandalf hylkäsi kuitenkin ehdotuksen ja sanoi, että Tom ei sitä mielellään ottaisi, ja vaikka ottaisi niin unohtaisi sen pian. Eikä hänessä sitä paitsi olisi tarpeeksi voimaa vastustamaan Sauronin joukkoja, jotka saisivat sormuksen pian.
Tom Bombadil ei esiinny Peter Jacksonin elokuvasovituksessa "".
Suomalaisessa televisiosarjassa "Hobitit" Tomia esittää Esko Hukkanen.
Juutalaisten autonominen alue
Juutalaisten autonominen alue (; ) on Venäjän federaatioon kuuluva hallintoalue (federaatiosubjekti) Venäjän kaukoidän eteläosassa Aasiassa.
Se rajoittuu etelässä Kiinaan, luoteessa Amurin alueeseen, pohjoisessa ja idässä Habarovskin aluepiiriin. Alueen pääkaupunki on Birobidžan, ja sen nimeä käytetään usein viittaamaan koko alueeseen. Alueen pinta-ala on 36 000 km².
Alueen pohjoisosa on vuoristoa, etelä- ja itäosat puolestaan alankoa. Suurin joki on Amur, joka muodostaa rajan Kiinaa vastaan. Alueen pinta-alasta yli kolmannes on metsää.
Neuvostoliiton hallitus julisti alueen juutalaisten kansalliseksi alueeksi 1928. Se oli tarkoitettu Neuvostoliiton juutalaisille, vaikka juutalaisilla ei ollut minkäänlaista historiallista yhteyttä alueeseen. Piirikunnasta tuli autonominen alue 7. toukokuuta 1934.
Juutalaisten autonomisen alueen asukasluku vuonna 2010 oli 176 600 ja väestötiheys 4,9 as./km². Väkiluku on laskussa. Väestö on keskittynyt Siperian radan varrelle alueen pohjoisosaan. Alueen merkittävin kaupunki on pääkaupunki Birobidžan (81 500 as.) Yhdentoista tuhannen asukkaan Oblutšje on toinen alueen kaupungeista.
Alueen nimestä huolimatta vain pieni osa väestöstä on juutalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskun mukaan alueen asukkaista oli venäläisiä 83,2 %, ukrainalaisia 7,4 %, juutalaisia 4,2 %, valkovenäläisiä 1,0 % ja muita 4,2 %. Vuonna 2002 asukkaista oli venäläisiä 89,9 %, ukrainalaisia 4,4 %, juutalaisia 1,22 %, tataareja 0,63 %, valkovenäläisiä 0,62 % ja muita 3,2 %. Väestön koostumuksen muutos johtuu lähinnä juutalaisten muutosta Israeliin ja ukrainalaisten muutosta takaisin Ukrainaan.
Juutalaisten autonominen alue on osa Habarovskin aluepiiriä, mutta on myös suoraan yksi Venäjän federaation subjekti. Se on jaettu hallinnollisesti viiteen piiriin ja yhteen kaupunkiin. Paikallishallinnosta vastaa kuvernööri ja hallituksen puheenjohtaja sekä lakiasäätävä kokous.Alueen vuoristoinen pohjoisosa tuottaa puuta, tinaa ja rautaa. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, puunjalostus-, rakennusaine- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt Amurin ja sen lisäjokien laaksoihin, joissa viljellään viljaa ja kasvatetaan lihakarjaa. Lisäksi harjoitetaan mehiläistarhausta, metsästystä ja kalastusta.
Magadanin alue
Magadanin alue () on Venäjän federaation subjekti eli jäsen Venäjän kaukoidän pohjoisosassa Koillis-Aasiassa.
Magadanin alue rajoittuu idässä ja etelässä Ohotanmereen, lounaassa Habarovskin aluepiiriin, luoteessa Sahan tasavaltaan ja koillisessa Tšukotkaan ja Kamtšatkan aluepiirin Korjakiaan.
Suurimman osan alueesta käsittävät Kolyma- ja Tšerskivuoret. Suurin joki on pohjoiseen Sahan puolelle virtaava Kolyma. Muista joista mainittakoon Kolymaan laskeva Omalon.
Luonnonsuojelualueista merkittävimpiin kuuluu useasta osasta koostuva "Magadanin luonnonpuisto".
Magadanin alue kuului Neuvostoliitossa Kaukaisen idän maakuntaan vuoteen 1953 asti, jolloin maakunta lakkautettiin. Tšukotkan autonominen piirikunta kuului Magadanin alueeseen, mutta Tšukotka julistautui eronneeksi Magadanista vuonna 1991. Venäjä hyväksyi tämän irtautumisen 1993.
Magadanin alueen asukasluku on 161 225 (2010). Alueella on kaksi kaupunkia, pääkaupunki Magadan, jossa asuu enemmistö alueen väestä (n. 99 000), sekä Susuman (7 500).
Vuonna 2002 alueen tuolloisesta väestöstä (182 700) oli venäläisiä 80,2 % (146 511), ukrainalaisia 9,89 % (18 068), eveenejä 1,38 % (2 257), valkovenäläisiä 1,19 % (2 169) ja tataareja 1,1 % (2 006). Lisäksi alueella asuu pienempiä määriä korjakkeja, jakuutteja, evenkejä ja jukagiirejä.
Alue on jaettu hallinnollisesti 16 piiriin ja 4 kaupunkialueeseen. Aluetta johtavat kuvernööri ja alueduuma.
Magadanin alue tuotti vuonna 2010 Venäjän federaation bruttokansantuotteeseen Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan yhteensä 58,17 miljardin ruplan osuuden eli 0,16 % koko Venäjän BKT-kertymästä. Jokaista alueen asukasta kohti laskettu BKT-osuus oli 370,5 tuhatta ruplaa eli noin 9 078 euroa vuodelta 2010. Tämä vastaa selvästi maan keskiarvoa korkeampi taso, 142 prosenttia Venäjän keskimääräisestä lukemasta.
Magadanin alueen kallioperässä on paljon luonnonrikkauksia, kuten kultaa, hopeaa, tinaa, volframia, elohopeaa ja kivihiiltä, mikä on synnyttänyt alueelle paljon kaivosteollisuutta. Lisäksi on elintarvike-, koneenrakennus- ja metalliteollisuutta. Maataloudessa keskitytään nautakarjan- ja poronhoitoon. Lisäksi harjoitetaan kalastusta sekä turkiseläinten tarhausta ja metsästystä.
Alueella on vähän maanteitä ja rautatieyhteys puuttuu. Kylmä talvi, harva asutus ja kallioinen maaperä vaikeuttavat tienrakennusta. Tärkein maantie, Kolyman valtatie eli Luiden tie, johtaa länteen 2 000 km:n päässä olevaan Jakutskiin. Vasta hiljattain maantieyhteys on saatu ympärivuotiseksi. Polttoaineen hinta selvästi Venäjän ydinalueita korkeammalla tasolla, mikä osaltaan lisää liikenteen kustannuksia. Magadanissa on tärkeä lentokenttä.
Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan ohjelman mukaan uusi, strategisesti tärkeä rautatielinja pyritään rakentamaan Magadaniin saakka vuoteen 2030 mennessä.
Ekseema
Ekseema on yhteisnimi ryhmälle tulehduksellisia ihosairauksia, joilla on samankaltainen ulkonäkö. Keskeinen oire on kutina.
Ekseemat jaetaan karkeasti kahteen muotoon: "akuuttiin" ja "krooniseen". Ekseema voi kuitenkin käydä läpi sekä akuutteja että kroonisia vaiheita säännöllisesti toistuen.
Ekseemataudeilla on useita eri nimiä. Nimi on yleensä vain ekseemaa kuvaava, eikä kerro sen syystä tai synnystä mitään. Ekseemataudin syy on harvoin edes tiedossa. Vielä ei ole selvitetty taudin lähtökohtia, mutta ekseemat voidaan jakaa karkeasti kahteen pääryhmään: "sisäsyntyisiin" ja "ulkosyntyisiin" ekseemoihin.
Irredentismi
Irredentismi tarkoittaa pyrkimystä liittää toiselle valtiolle kuuluvia alueita omaan valtioon, varsinkin alueita, joilla asuu samaa kansallisuutta, joka on oman valtion pää­kansallisuus.
Sanan syntyhistoria liittyy Italian laajenemispyrkimyksiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Kun Italian kuningaskunta perustettiin vuonna 1861, jäi osa italiankielisistä alueista naapurimaa Itävalta-Unkarin haltuun. Noita alueita alettiin Italiassa kutsua nimellä ”Italia irredenta”, joka tarkoittaa suomeksi ”lunastamatonta Italiaa”. Näitä alueita olivat erityisesti Etelä-Tiroli ja Istrian niemimaa, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen liitettiinkin Italiaan, joskin suurin osa Istriaa joutui toisen maailmansodan jälkeen Jugoslavialle. Myös Ranskan puolelle jäi italiankielisiä alueita, mutta niistä ei rohjettu tehdä kiistakysymystä, koska Ranska oli liian vahva vastustaja.
Suomessa kansallisesti perusteltu irredentismi oli vahvimmillaan itsenäisyyden alkuaikoina, kun itärajan takaisia karjalaisia alueita vaadittiin liitettäväksi Suomeen. Nykyiset toiveet Karjalan palauttamisesta ovat puolestaan historiallisiin syihin perustuvaa irredentismiä.
Irredentismi johtaa usein vakaviin selkkauksiin. Esimerkkeinä tästä ovat olleet Pohjois-Irlannin levottomuudet, Falklandin sota ja Bosnian sota. Muutamissa tapauksissa irredentistiset liikkeet ovat päättyneet siihen, että kiistellyn alueen väestö on karkotettu, esimerkiksi kreikkalaiset Vähästä-Aasiasta 1922 ja sudeetti­saksalaiset Tšekko­slovakiasta 1945.
Laajoja (joskus myös epärealistisen laajoja) irredentistisiä pyrkimyksiä ilmaistaan usein liittämällä valtion nimen eteen sana ”Suur”, esimerkiksi Suur-Suomi, Suur-Italia, Suur-Saksa ja Suur-Serbia.
Irredentistisiä liikkeitä esiintyi monissa Euroopan maissa varsinkin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella. Kaikissa näissä tapauksissa valtio ei virallisesti esittänyt alue­vaatimuksia, mutta irredentisistisllä liikkeillä oli merkittävästi kannatusta ja vaikutusta.
Loru sorbusten herrasta
Loru sorbusten herrasta ("Bored of the Rings") on Henry N. Beardin ja Douglas C. Kenneyn kirjoittama ja englanniksi vuonna 1969 ilmestynyt parodia J. R. R. Tolkienin fantasiaromaanista "Taru sormusten herrasta".
Parodia noudattelee alkuperäisen tarinan rakennetta, mukaan lukien prologi, runot ja laulut, sekä vääristää joitakin Tolkienin esittämiä vakavia asioita (kuten "Hän olisi voinut tappaa Kolkkaajan siihen paikkaan, mutta sääli pidätteli hänen kättään. "On sääli, että panokseni loppuivat", hän ajatteli samalla, kun jatkoi matkaa tunnelia ylös...").
Kirjoittajat Beard ja Kenney tekivät myös Harvard Lampoon -lehteä, joka kehittyi myöhemmin National Lampoon -brändiksi, ja kirjan myöhemmissä englanninkielisissä painoksissa Harvard Lampoon -nimeä käytettiin tekijöiden nimien paikalla.
Kirjan alkuperäinen nimi "Bored of the Rings" ("kyllästynyt sormuksiin") ivailee Tolkienin saamaa laajaa kulttisuosiota 1960-luvun Yhdysvalloissa.
Kirja ilmestyi Suomessa Pekka Markkulan suomentamana ja "Soundi"-lehden kustantamana vuonna 1983, mutta ei ilmestyessään saanut juurikaan huomiota. Ajan mittaan se kuitenkin saavutti kulttisuosion, jonka yhtenä syynä olivat kirjaan mieltyneet roolipeliharrastajat. Tämän suosion ilmentymiä oli Niilo Paasivirran roolipeliparodia nimeltään "Ala-Keski-Maa Roolipeli" eli "LMERP". Suurin osa kirjastokappaleista jouduttiin ajan myötä poistamaan kokoelmista kuluneisuuden vuoksi tai ne varastettiin, ja kirja harvinaistui.
2000-luvun alussa Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogia nosti Tolkien-ilmiön jälleen pinnalle, ja myös uusien kirjajulkaisujen tilaus kasvoi. Niinpä Kustannusosakeyhtiö Nemo julkaisi "Lorun sorbusten herrasta" uutena suomenkielisenä laitoksena vuonna 2002.
Pekka Markkula uudisti suomennoksessaan alkuteoksen hippiliikkeeseen ja muuhun 1960-luvun nuorisokulttuuriin viittaavat vitsit ja nimenväännökset 1980-lukulaiseen punkin ja uuden aallon mukaiseen muotoon.
Suomennosnimessä mainittu Sorbus oli Altian tuottama halpa, pihlajanmarjalla maustettu väkevä viini.
"Taru sormusten herrasta" -kirjan nimistä tehtyjä väännöksiä (alkuperäinen vasemmalla) ovat muun muassa:
Kirjassa esiintyy myös väännöksiä Keski-Maan paikannimistä (alkuperäinen vasemmalla) muun muassa:
Eoin Colfer
Eoin Colfer (s. 14. toukokuuta 1965 Wexford, Irlanti) on irlantilainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi Artemis Fowl -kirjasarjan kirjoittajana.
Eoin Colferin vanhemmat olivat opettajia, ja Colfer seurasi heidän jalanjälkiään, vaikka hänen todellinen rakkautensa oli kirjoittaminen ja kuvittaminen.
Colfer avioitui Jackien kanssa 1991, jota seuraavana vuonna aviopari lähti maailmalle. Neljän vuoden aikana he ehtivät asua Saudi-Arabiassa, Tunisiassa ja Italiassa. Tämän jälkeen he kuitenkin palasivat takaisin Irlantiin, ja heidän esikoisensa syntyi 1997.
Colferin ensimmäinen julkaistu kirja "Benny and Omar" (1998) perustui Tunisiassa vietettyyn aikaan. Sitä seurasi "Benny and Babe" (1999), joka oli ehdolla "the Bisto Book of the Year" -palkinnon saajaksi. Benny & Babe syrjäytti jopa Harry Potterin bestseller-listan ykköspaikalta. Colfer osoittautui hyvin tuotteliaaksi kirjailijaksi, ja vuonna 2000 julkaistiin suomeksikin käännetty "The Wish List", "Toivomuslista". "The Wish List" toi Colferille vuoden 2001 "Bisto Merit Awardin".
Colferin tuotannosta tunnetaan erityisesti "Artemis Fowl" -kirjasarja. Sen ensimmäinen osa "Artemis Fowl" julkaistiin vuonna 2001. Kolme kustannusyhtiötä oli kiinnostunut kirjan oikeuksista samaan aikaan, ja menestys oli niin suuri, että Colfer saattoi lopettaa opettajana työskentelyn ja keskittyä pelkästään kirjoittamiseen. Colfer onkin sanonut: ""Jatkan kirjoittamista niin kauan kunnes ihmiset lopettavat lukemisen tai minulta loppuvat ideat.""
Colfer sai tiedon Artemis Fowlin menestyksestä vaimoltaan ollessaan välituntivalvojana koulunpihalla. ”Lapset olisivat voineet kiivetä seinille ja hypätä katolta loppuvälitunnin aikana enkä olisi huomannut mitään”, Colfer kommentoi tapausta jälkikäteen.
Colfer on kirjoittanut jatko-osan nimeltään "And another thing..." teossarjalle "Linnunradan käsikirja liftareille", ja se ilmestyi 12. lokakuuta 2009
Colferin teoksia on suomentanut Jaakko Kankaanpää.Sekä kaksi muuta Artemis Fowl sarjakuvaa sekä Supernatural sarjakuva.
Sahrami
Sahrami () on maustesahramin ("Crocus sativus") kuivatuista, rihmamaisista luoteista koostuva mauste, jota käytetään muun muassa makeisissa ja leivonnaisissa makua ja keltaista väriä antamaan. Se on mausteena muun muassa karjalaisessa pääsiäisleivässä kulitsassa, espanjalaisessa paellassa ja ranskalaisessa bouillabaissessa. Sahramia käytetään myös esim. riisiruoissa värjäysaineena. Sahramin maku on kitkerä.
Sahramin tuottajamaita ovat Espanja, Kreikka, Intia, Iran, Ranska, Turkki ja Marokko. Yhteen grammaan sahramia tarvitaan 200–600 käsin kerättyä luottia, ja yhdestä emistä (yhdessä kukassa yksi emi) niitä saadaan vain kolme kappaletta. Sahrami onkin maailman kallein mauste ja suhteessa painoon myös yksi maailman kalleimmista ruoka-aineista.
Paras sahrami on peräisin Espanjasta La Manchan alueelta, Iranista sekä L’Aquilasta Rooman itäpuolelta. Iranista viedään sahramia Espanjaan, jossa se myydään espanjalaisena. Sahramia väärennetään. Eräs takuu aidon sahramin saamisesta on hankkia EU:n maantieteellisen suojan saanutta sahramia. La Manchan ja L’Aquilan lisäksi suojan on saanut sahrami, joka on peräisin Kreikan Länsi-Makedoniassa sijaitsevasta Kozanista.
Jugendsali
Jugendsali on entinen pankkisali ja yksi Suomen jugend-tyylisistä sisätiloista, joka sijaitsee ns. Uschakoffin talossa Helsingissä. Sali on suojeltu ja kahvilana avoinna yleisölle.
Rakennuttajansa, venäläissyntyisen kauppiaan Jegor Uschakoffin mukaan nimetty talo valmistui kahdessa osassa 1815–1816 ja 1826–1827. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Pehr Granstedt ja se edustaa uusklassismia. Kolmikerroksisessa talossa sijaitsivat alkuaan Uschakoffin kauppaliike ja yksityisasunto. Uschakoffin suvun jälkeen rakennuksen omisti 1885–1896 kauppaneuvos ja kustantaja G. W. Englund joka piti siinä kirjakauppaansa. Hänen jälkeensä talon osti liikepankki Privatbanken i Helsingfors, joka halusi muuttaa Uschakoffin talon pankkitoiminnan tarpeita vastaavaksi ja kutsui tehtävään arkkitehti Lars Sonckin. Tämä tunsi talon hyvin, sillä hänen oma toimistonsa ja asuntonsa oli sen kolmannessa kerroksessa. Sonckin suunnitelmien mukaan saneerattu rakennus avattiin pankkikäyttöön 1904.
Sonckin uudistaman talon tärkein osa oli entisen sisäpihan paikalle rakennettu pankkisali. Sali on kolmilaivainen ja holvattu, mikä tekee siitä hieman kirkkosalin kaltaisen. Se saa valoa keskilaivan lasisen katon läpi; tämä on kenties Suomen ensimmäinen lasista tehty kattorakennelma. Pankkisalin rikkaan koristelun, ornamentit, koristemaalaukset ja kiviveistokset suunnitteli Sonckin apulainen Valter Jung, jonka käsialaa olivat myös alkuperäiset kalusteet. Salin päädyssä oli alun perin Jungin suunnittelema puolipyöreä lyijylasi-ikkuna, joka kuitenkin poistettiin 1910-luvulla kun salia laajennettiin puolipyöreällä osalla. Taidemaalari Vilho Sjöström maalasi laajennusosan kattoon freskon joka esittää näkymää Korkeasaaresta Helsinkiin päin.
Pankkitoiminta Uschakoffin talossa loppui 1922, kun Helsingfors Privatbanken yhdistyi Pohjoismaiden Yhdyspankkiin joka vuokrasi talon tilat muille yrityksille. Vuonna 1961 Helsingin kaupunki osti rapistuneen talon Yhdyspankilta ja saneerasi sen virastokäyttöön arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitelmien mukaan. Saneerauksessa noudatettiin ns. fasadismia: koko talo julkisivuja ja pankkisalia lukuun ottamatta purettiin maan tasalle ja rakennettiin uudelleen. Samalla pankkisali ja siihen kuuluva pääportaikko kuitenkin entistettiin alkuperäiseen asuunsa. Salin uudeksi nimeksi annettiin Jugendsali. Se toimi aluksi kaupungin edustustilana, ja myös kaupungin näyttely- ja neuvontapiste Helsinki-tiedotus toimi sen tiloissa 1984-2008.
Kehä II
Kehä II (), toiselta nimeltään Kilonväylä eli seututie 102 on uusin pääkaupunkiseudun kehäteistä. Nykyisellään Kehä II ei ole Helsingin niemeä itä-länsisuunnassa kiertävä kehätie, kuten Kehä I ja Kehä III, vaan ulottuu ainoastaan Länsiväylältä Turuntielle palvellen eteläisen ja keskisen Espoon etelä-pohjoissuuntaista liikennettä. Tärkeänä poikittaisyhteytenä tie on kuitenkin nimetty kehätieksi, ja selvemmin sellaiseksi se muodostuu, jos sitä jatketaan suunnitellulla tavalla.
Kehä II:ta suunniteltiin jo 1960-luvulta lähtien. Kuitenkin se valmistui nykyiseltäkin osuudeltaan vasta lokakuussa 2000. Tie rakennettiin helpottamaan Länsiväylän pohjoispuolisen keskisen Espoon katuverkon kuormitusta.
Vuoden 2013 aikana valmistui Kehä II:lle uusi liittymä Suurpellolle.
Kehä II on pääosin nelikaistainen. Kauniaisten liittymästä pohjoiseen tie on rakennettu kaksikaistaiseksi. Tiellä on 60–80 km/h nopeusrajoitus.
Vilkkaimmillaan Kehä II on Länsiväylän ja Turunväylän välillä, jossa liikenne on keskimäärin noin 51 500 ajoneuvoa vuorokaudessa (vuonna 2013).
Kehä II:lla vastakkaisiin suuntiin johtavia kaistoja ei ole erotettu fyysisesti pohjoisosissa.
Lähitulevaisuudessa Kehä II:ta on tarkoitettu jatkettavaksi Turuntieltä Hämeenlinnanväylälle, tai vaihtoehtoisesti joko Vihdintielle tai Kehä III:lle Hämeenkylään. Samalla tie rakennetaan koko osuudeltaan nelikaistaiseksi.
Jatkohanketta on arvosteltu muun muassa negatiivisten ympäristövaikutusten, alati kasvavan yksityisautoilun sekä ulkoilualueiden tuhoutumisen vuoksi. Aikaisemmin tietä on suunniteltu jatkettavaksi Hämeenlinnanväylältä edelleen Helsingin Keskuspuiston pohjoisosan halki Tuusulanväylälle, mutta tältä osin suunnitelma on jo hylätty.
Tuusulanväylältä itään johtaa 1980-luvulla rakennettu Tapaninkyläntie ja sen jatke Suurmetsäntie. Nykyisellään ne ovat vain paikallisia kokoojakatuja, mutta alun perin oli suunnitelmissa, että nekin myöhemmin muutettaisiin Kehä II:n jatkeiksi.
Kehä II:lla kulkevat Espoon sisäiset linjat 118 (Tapiola-Kauklahti), 532 (Matinkylä-Leppävaara), 533 (Matinkylä-Järvenperä) ja 544 (Leppävaara-Kivenlahti).
Klamydia
Klamydia on nykyään Suomen yleisin bakteerin aiheuttama seksitauti. Vuonna 2016 Suomessa todettiin 14 311 klamydiatartuntaa, joka on suurin tartuntarekisteriin ilmoitettu vuosittainen määrä koskaan. Eniten tapauksia oli Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirissä ja väkimäärään suhteutettuna eniten Lapin sairaanhoitopiirissä.
Klamydian aiheuttaja on "Chlamydia trachomatis" -niminen bakteeri, joka tunkeutuu solun sisään lisääntyäkseen siellä. Itämisaika on tavallisesti 1–3 viikkoa, mutta se voi olla pidempikin. Infektio saattaa olla myös täysin oireeton, mutta on silloinkin aina tarttuva.
Klamydia tarttuu emätin- ja peräaukkopenetraatiossa sekä suuseksissä. Se saattaa tarttua myös synnytyksessä, jolloin vastasyntynyt voi sairastua silmätulehdukseen tai keuhkokuumeeseen. Seksissä kondomi suojaa klamydiatartunnalta hyvin.
Naisilla tyypillisiä oireita ovat lisääntynyt valkovuoto, verinen vuoto, virtsaoireet ja alavatsakipu. Ainakin 90% naisten klamydiatartunnoista on oireettomia.
Klamydiainfektio aiheuttaa miehillä yleensä virtsaputkentulehduksen. Tyypillisiä oireita ovat kutina, kirvely virtsatessa sekä väritön tai vaalea vuoto virtsaputkesta. Noin puolet miesten klamydiatartunnoista on oireettomia.
Klamydia voidaan todeta luotettavasti virtsanäytteestä, tai näyte voidaan ottaa myös virtsaputken suulta ja naisilta kohdunkaulan kanavasta vanupuikolla. Infektio voidaan parantaa antibioottihoidolla. Hoidon teho on syytä varmistaa kontrollinäytteenotolla.
Klamydia on usein oireeton, mutta myös oireeton klamydia voi aiheuttaa terveysongelmia ja komplikaatioita myöhemmin elämässä, mikäli sitä ei hoideta antibiooteilla kuntoon.
Hoitamaton tulehdus voi nousta naisilla kohtuun, munanjohtimiin tai munasarjoihin ja aiheuttaa pikkulantion tulehduksen tai munanjohdinvaurion, joka voi johtaa munanjohtimien osittaiseen tai täydelliseen tukkeutumiseen. Tämä puolestaan voi johtaa kohdunulkoiseen raskauteen tai jopa hedelmättömyyteen. Hoitamaton klamydia saattaa aiheuttaa myös sisäsynnyttimien tulehduksen (pelvic inflammatory disease, PID).
Myös miehillä klamydia voi johtaa lapsettomuuteen, sillä miehillä hoitamaton klamydia voi aiheuttaa lisäkivestulehduksen, joka saattaa hoitamattomana johtaa lapsettomuuteen.
Yleisimmin klamydia tarttuu seksin välityksellä sukuelimiin. Se voi kuitenkin tarttua myös silmiin tai suuhun. Klamydia suussa tai nielussa saattaa aiheuttaa kurkkukipua ja imusolmukkeiden turpoamista. Silmässä taas klamydia aiheuttaa sidekalvontulehduksen kaltaisia oireita.
Klamydia voi tarttua synnytyksen yhteydessä äidistä lapseen, jolloin se voi aiheuttaa lapsella silmätulehduksen tai keuhkokuumeen. Tämä on kuitenkin Suomessa varsin harvinaista, sillä vuosittain klamydiatartunta todetaan vain noin kymmenellä 0-4-vuotiaalla.