hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Linjaradio
Linjaradio oli Suomen rataverkolla vuosina 1962–2011 käytetty analoginen, VHF-taajuusalueella toiminut radioverkko, jota käytettiin yhteydenpitoon esimerkiksi liikenteenohjaajan ja kuljettajan tai matkustajajunassa kuljettajan–konduktöörin välillä, vaihto- ja ratatöissä tai kahden junayksikön välillä.
Linjaradion kehitystyö alkoi, kun Valtionrautatiet alkoi tarvita nopeaa ja sujuvaa yhteydenpitojärjestelmää junan ja liikenteenohjauksen väliseen viestintään. Tärkein sysäys järjestelmän kehittämiselle oli Kuurilan junaturma. Ensimmäinen koeosuus valmistui välille Toijala–Haapamäki vuonna 1962. Radiojärjestelmä kattoi loputkin pääradat vuonna 1984. Viimeisin verkon piiriin liitetty rataosa oli Turku–Toijala.
Järjestelmällä oli paljon yhteistä myöhemmin avatun, hieman matalammalla taajuusalueella toimineen autoradiopuhelinverkon kanssa. Yhteydenottoyritystä tehdessään liikenteenohjaajan tuli tietää summittaisesti, minkä tukiaseman alueella juna sillä hetkellä liikkui. Tukiaseman vaihto kesken yhteyden ei ARP:n tapaan ollut mahdollista, ja veturiradiossa tuli olla valittuna ao. rataosalla/liikennepaikalla käytettävä radiokanava, joka osoitettiin aikataulussa olleella merkinnällä. Tukiasemia oli tyypillisesti noin 20–30 kilometrin välein, ja vierekkäisten tukiasemien lähetyssignaalit oli erotettu toisistaan 0,05 MHz alikanavin.
Linjaradio käytti liikennemuotona täysdupleksia liikenteenohjaajan kiinteän ja toisen osapuolen liikkuvan päätelaitteen välillä, joten osapuolet pystyivät puhumaan samanaikaisesti. Kahden liikkuvan päätelaitteen välillä taas käytettiin puolidupleksia. Päätelaitteiden lähetystaajuus (ns. tukiaseman sisäänmenotaajuus) oli käytetystä kanavasta riippuen +4,6…4,7 MHz tukiaseman taajuutta korkeampi, ja tukiasema toisti lähetystaajuudellaan jokaisen sisäänmenotaajuudella havaitsemansa signaalin.
Kaikki samalla kanavalla olleet käyttäjät kuulivat muiden keskustelut, kuten myös kuka tahansa sivullinen, jolla oli käytettävissä ko. taajuusalueelle sopiva vastaanotin. Liikenteenohjaajan täytyi kutsua haluamaansa vastaanottajaa ns. puhekutsulla esim. tämän junanumerolla, sillä vastaanottimia yksilöiviä selektiivikutsuja ei ollut. Sitä vastoin liikenteenohjaajaa kutsuttiin lähestulkoon aina selektiivikutsulla. Kutsuina toimivat kaksi eritaajuista päätelaitteeseen esiohjelmoitua äänimerkkiä, ja lähettämällä tietty määrä em. äänimerkkejä järjestelmä muodosti piirikytkentäisen puhelinyhteyden halutulle liikenteenohjaajalle. Yhteys purkautui automaattisesti.
Linjaradiojärjestelmää arvosteltiin paljon huonon kuuluvuuden takia, sillä signaali oli analoginen ja siten häiriöaltis. Verkon purkaminen aloitettiin syyskuun 2010 aikana, ja keväällä 2011 loputkin ratapihakanavien tukiasemat hiljenivät. Tilalle rakennettiin GSM-tekniikkaan pohjautuva rautatiekäyttöön suunniteltu GSM-R-järjestelmä (ns. RAILI), joka otettiin valtion rataverkolla käyttöön vuoden 2008 lopussa. Järjestelmän käyttöön siirryttiin kokonaan seuraavasti:
Linjakanavia oli kolme (lisäksi kolme alikanavaa 0,05 MHz ylempänä, jotta kaksi lähekkäistä tukiasemaa eivät olisi häirinneet toisiaan) ja ratapihoilla vaihtotyössä käytettyjä ratapihakanavia 26.
Suomen taajuuslista
Kalkkistabilointi
Kalkkistabilointi on jäteveden hygienisointimenetelmä. Sen teho perustuu siihen, että taudinaiheuttajat eivät pysty elämään tai lisääntymään korkeilla (>10) pH tasolla. Kalkkistabilointi voidaan suorittaa joko poltetulla- tai sammutetulla kalkilla. Sammuttamaton kalkki nostaa pH:n lisäksi myös käsiteltävän lietteen lämpötilaa. Tärkeää stabiloimisen onnistumisen kannalta on lietteen ja kalkin tehokas sekoittaminen.
Maa- ja metsätalousministeriön ja Kasvintuotannon tarkastuskeskuksen ohjeen mukaan puhdistamoliete on hygienisoitu kun lietteen pH nousee vähintään 12:een ja lämpötila kohoaa samanaikaisesti 55 °C:een kahden tunnin ajaksi. Lämpötilareaktio saadaan aikaan käyttämällä poltettua eli sammuttamatonta kalkkia (Cao). Poltettu kalkki reagoi veden ja hiilidioksidin kanssa muodostaen kalsiumhydroksidia ja lämpöä.
Sammutettua kalkkia eli kalsiumhydroksidia (Ca(OH)²) käytetään käyttö- ja jätevedenpuhdistusprosesseissa, metallurgisessa teollisuudessa ja rakennusteollisuudessa. Sammutettu kalkkia kutsutaan myös rakennushienokalkiksi.
Sammutetulla kalkilla stabilointi voidaan suorittaa:
Haja-asutusalueiden sakokaivolietteiden kalkkistabiloinnilla tarkoitetaan jäteveden käsittelyjärjestelmistä poistettavan lietteen hygienisointia sammutetulla kalkilla. Jätevesiliete hygienisoidaan sekoittamalla lietteeseen sammutettua eli rakennushienokalkkia. Hygienisoiva vaikutus perustuu lieteseoksen emäksisyyteen (tavoite pH yli 12) ja stabilointiaikaan.
Haja-asustusalueilla muodostuvaa sakokaivolietettä on mahdollista levittää omasta sakokaivosta omalle pellolle mikäli sakokaivoliete on hygienisoitu ennen peltoon levittämistä. Hyväksytyt menetelmät ovat kalkkistabiloinnin lisäksi termofiilinen mädätys, kompostointi, Kemicond-menetelmä tai terminen kuivaaminen. Jätevesilietettä, joka on peräisin tilalla asumisesta ja/tai tilalla tapahtuvasti muusta toiminnasta (joka ei tarvitse ympäristölupaa) voi levittää pellolle ilman ympäristölupaa, mikäli se hygienisoidaan.
Kalkkistabilointi sammutetulla kalkilla voidaan suorittaa myös nk. yhteiskeräilypisteessä, jossa yrittäjä kerää lietteet suureen lietesäiliöön (enintään 100 m). Lietesäiliön, jossa kalkkistabilointi suoritetaan, on oltava kunnolla katettu. Yhteiskeräilypisteissä lietteiden hygienisointi on luvanvaraista.
Birkbeck College
Birkbeck, University of London (aikaisemmin Birkbeck College, epävirallisesti myös BBK), on Lontoon yliopiston college, Englannissa. Se on erikoistunut iltaluentoihin. Birkbeck tarjoaa monia Master ja Bachelor tutkintoja, joita voi opiskella sekä osa-aikaisena että kokoaikaisena opiskelijana. Yliopisto hyväksyy myös PhDs oppilaita. Sen henkilökunnalla on loistava maine tukimuskentällä muun muassa englannissa, taloustieteissä, historiassa, taiteiden historiassa, filosofiassa, psykologiassa, espanjassa ja tietissä. Tällä hetkellä Birkbeckissä opiskelee yli 19 000 opiskelijaa, joista suurin osa on Undergraduate opiskelijoita.
Birkbeck laskee neljä Nobel palkittua ja Britannian pääministerin entisiin opiskelijoihinsa ja henkilökuntaansa.
Vuonna 1823 George Birkbeck perusti London Mechanics' Instituten, Crown and Anchor Tavernissa, Strandilla. Tällöin tilaisuuteen osallistui yli kaksituhatta ihmistä. Kaksi vuotta myöhemmin istituutti muutti Southampton Building:iin Chancery Lanella. 1830 alkaen naisopiskelijat saivat hakea opiskelemaan. Vuonna 1858, University of London:in rakenne muutosten yhteydessä Birkbeck College sai mahdollisuuden kokeiden järjestämiseen. Instituutista tuli yliopiston tärkein osa-aikais opintojen tarjoaja.
Instituutti muutti nimensä Birkbeck Literary and Scientific Institution:iksi vuonna 1866 ja muutti Breams Buildingiin Fetter Lanelle, jossa se sijaitsi seuraavat 67 vuotta. Vuonna 1920 Birkbeck yhdistyi virallisesti Lontoon yliopiston collegeksi, yhdistymisen oli taroitus tapahtua jo vuonna 1913, mutta Ensimmäisen Maailman Sodan syttyminen viivästytti yhdistymistä. Toisen Maailman Sodan aikaan Birkbeck oli ainoa college, joka ei siirtynyt sodan ajaksi pois pääkaupungin keskustasta. 1941 yliopiston kirjasto kärsikin suorasta iskusta Blitz:issä, mutta opetus yliopistolla jatkui. Sodan aikana Birkbeck järjesti extra-mural luentoja kansalle, joihin pystyi osallistumaan ruokatunnin aikana, luennoitsijoina olivat muun muassa Joad, Pevsner ja Harold Nicolson.
Vuonna 1952 college muutti nykyiseen sijaintiinsa Malet Streetillä, Lontoon keskustassa, aivan Senate House Libraryn ja British Museumin viereen. Lähimpinä metroasemina ovat Russell Square, Euston ja Holborn.
Ben Elton
Ben Elton (s. 3. toukokuuta 1959) on englantilainen koomikko, kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän on esiintynyt standup-koomikkona ja kirjoittanut humoristisia televisiosarjoja (mm. Musta kyy TV-sarjan kaudet II,III ja IV yhdessä Rowan Atkinsonin kanssa) ja satiirisia romaaneja.
Mae Questel
Mae Questel (13. syyskuuta 1908 – 4. tammikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen teatterinäyttelijä ja ääninäyttelijä, joka muistetaan parhaiten Betty Boopin ja Olgan äänirooleista.
Mae Kwestel syntyi Bronxissa vuonna 1908. Ollessaan 17-vuotias hän voitti erään paikallisen kilpailun, jossa etsittiin laulaja Helen Kanea muistuttavaa tyttöä. Tämän myötä Mae aloitti esiintymään vaudevillen näytelmissä. Erään kiertueen aikana paikalle oli saapunut animaattori Max Fleischer, joka etsi sopivaa ääntä luomalleen hahmolle Betty Boopille. Sukunimensä Questeliksi muuttanut Mae lauloi aikaisemmin Helen Kanen laulamaa "Boop-boop-a-doop" laulua, josta Fleischer piti ja palkkasi hänet hahmon rooliin. Questel oli hahmon roolissa vuosien 1931–1939, jonka aikana hän äänitti yhteensä yli 150 lyhytanimaatiota ennen hahmon viimeistä esiintymistä animaationa. Samaan aikaan hän julkaisi laulun "On the Good Ship Lollipop", joka myi yli kaksi miljoonaa kopiota. Vuonna 1988 Questel uusi monen vuoden jälkeen Betty Boobin ääniroolin elokuvassa Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?.
1930-luvun puolesta välistä lähtien Questel toimi myös Olgan äänenä Kippari-Kallen lyhytanimaatioissa. Hänen kerrottiin luoneen Olgalle nasaali äänen näyttelijä ZaSu Pittsin mukaan. Questel kieltäytyi muuttamasta Miamiin, kun Fleischer Studios muutti päärakennustaan kyseiseen kaupunkiin vuonna 1938. Tämän myötä Margie Hines tuli hahmon ääneksi vuodesta 1939 aina vuoteen 1944 asti. Questel palasi takaisin Olgan ääneksi heti vuonna 1944 ja toimi roolissaan aina 1960-luvulle asti.
Questel esiintyi tämän jälkeen muutaman kerran näytelmärooleissa elokuvissa Funny Girl (1968), Kuuma kesä (1985) ja New York Stories (1989). 1970-luvulla Hanna-Barbera loi uuden Kippari-Kalleen perustuvan animaatiosarjan The All-New Popeye Hour. Questel joutui tällä kertaa koe-esiintymään roolia varten, joka kuitenkin meni toiselle ääninäyttelijälle Marilyn Schrefflerille. Questel esiintyi viimeisen kerran elokuvassa Joulupuu on kärvennetty vuonna 1989.
Hän kuoli alzheimerin tautiin vuonna 1998 ollessaan 89-vuotias.
Hiljainen sopimus
Hiljainen sopimus () on vuonna 1947 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuvaklassikko. Elokuvan ohjasi Elia Kazan ja se perustuu Laura Z. Hobsonin kirjoittamaan romaaniin. Elokuvan pääosissa olivat muun muassa Gregory Peck, John Garfield, Celeste Holm ja Dean Stockwell. Elokuva oli ehdolla kahdeksaan Oscariin ja voitti kolme. Elokuva oli ilmestyessään heti toisen maailmansodan jälkeen erittäin ajankohtainen, koska siinä käsiteltiin antisemitismiä.
Philip Schuyler Green (Gregory Peck) on leskeksi jäänyt toimittaja, joka on muuttaa New Yorkiin poikansa (Dean Stockwell) ja äitinsä (Anne Revere) kanssa. Green tapaa lehdentuottajan John Minifyn (Albert Dekker), joka haluaa Greenin tekevän jutun antisemitismistä tuoretta näkökulmaa käyttäen. Pienen pohdinnan jälkeen Philip päättää tekeytyä juutalaiseksi ja kirjoittaa kokemuksistaan. Totuus, että Philip ei olekaan oikeasti juutalainen, päätetään pitää salassa kaikilta, myös Philipin työtovereilta. Koska Philip on perheineen uusi New Yorkissa, eivätkä he tunne sieltä ketään, sen pitäisi olla helppoa. Philipin juutalainen ystävä Dave Goldman (John Garfield) muuttaa New Yorkiin asumaan Greenien luokse, kunnes löytää perheelleen asunnon muualta.
Päivällisjuhlissa Philip tapaa Minifyn eronneen sisarentyttären Kathy Laceyn (Dorothy McGuire), jonka idea juttu antisemitismistä alun perin oli. Phil ja Kathy alkavat tapailla toisiaan. Ajan kanssa Phil alkaa ottaa kokemansa antisemitismin entistä enemmän itseensä. Vaikka Kathy on liberaali, ei häntä kiehdo Philin radikaali tapa suhtautua rasismiin. Phil ei muun muassa suostu laittamaan "juutalaisleikkiään" kesken Philin ja Kathyn vierailessa Kathyn sisaren (Jane Wyatt) luona, joka asuu tunnetusti antisemitistisellä alueella. Ennen pitkää tämä alkaa tuoda säröjä parin suhteeseen. Philin ja Kathyn suhde lopulta kariutuu ja Phil ilmoittaa muuttavansa pois New Yorkista jutun valmistuttua.
Kathy tapaa Daven ja Dave vakuuttaa Kathylle, ettei hän ole antisemitismi, mutta että rasismin vaikeneva hyväksyntä on lähes yhtä pahaa. Kathy tajuaa nyt kuinka väärässä hän on ollut. Seuraavana päivänä Dave kertoo Philille, että hän muuttaa perheineen Kathyn siskon naapuriin ja että Kathy aikoo itse pitää huolta, että naapurit kohtelevat heitä hyvin. Tämän kuulessaan Phil antaa Kathylle anteeksi ja palaa hänen luokseen.
Jari Nenonen
Jari Veikko Olavi Nenonen (s. 27. kesäkuuta 1951 Hamina) on suomalainen kirjailija ja pakinoitsija. Hänen tuotantonsa käsittää romaaneja, novelleja ja lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Nenonen on kirjoittanut myös näytelmiä ja runoja.
Nenonen on toiminut radiopakinoitsijana Radio Lokissa ja Yleisradion Radio Suomessa. Hän on pakinoinut nimimerkillä Jallu kaksi kertaa viikossa Yleisradion maakuntaradioista Kymenlaakson Radiossa, Etelä-Karjalan Radiossa, Etelä-Savon Radiossa ja Lahden Radiossa. Nenosen pakinoita julkaistiin nimimerkillä Mata-Jari 1972- 2015 Kymen Sanomissa.Vuoden 2016 alusta Nenonen siirtyi pakinoitsija Mata Jarina kotkalaiseen kaupunkilehti Ankkuriin. Hän on pakinoinut vuodesta 1977 lähtien säännöllisesti Suomenmaassa. Nenonen on kirjailijan ja pakinoitsijan uran ohella ollut Suomen Postin palveluksessa, toiminut DJ:nä sekä ollut Haminan kaupunginvaltuutettu. Perusäijät ry valitsi Nenosen Vuoden Äijäksi 2013.
Paavillinen tiedeakatemia
Paavillinen tiedeakatemia () on Vatikaanivaltiossa sijaitseva vuonna 1936 perustettu akatemia. Se toimii nykyään Vatikaanin puutarhojen alueella, missä ovat myös Paavillinen yhteiskuntatieteiden akatemia ja Pyhän Tuomas Akvinolaisen Paavillinen akatemia.
Akatemia juontaa juurensa Accademia dei Lincei -nimiseen edeltäjäänsä. Paavi Pius XI:n aikana akatemia perustettiin uudelleen Paavillinen tiedeakatemia -nimellä.
Nykypäivänä akatemian jäseniin kuuluu joukko maineikkaita tutkijoita. Akatemian nykyiset jäsenet ovat: Akatemian historiassa sen jäseniin on kuulunut myös lukuisa joukko henkilöitä, jotka on myöhemmin palkittu Nobel-palkinnolla. Moni jäseniksi katsottavista nobeliseista on myös toiminut akatemian jäsenenä ennen palkintonsa saamista.
Akatemian jäsenistä Nobel-voittajia ovat:
Martin Sandberger
Martin Sandberger (17. elokuuta 1911 Charlottenburg Berliini, Saksa – 30. maaliskuuta 2010) oli SS-eversti ja Sonderkommando 1a:n komentaja Einsatzgruppessa. Hän oli myös Sicherheitspolizein ja turvallisuuspalvelu SD:n komentaja Virossa, ja hänellä oli merkittävä osuus Baltian juutalaisten massamurhissa.
Martin Sandbergerin isä oli IG Farbenin johtaja. Sandberger opiskeli lakia Münchenin, Kölnin, Freiburgin ja Tübingenin yliopistoissa. 20-vuotiaana hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen ja sitten SA:han. 1932–1933 Sandberger oli natsiaktivisti ja oppilasjohtaja Tübingenissa. Hän sai pätevyyden 1933, ja natsien oppilasliigan jäsenenä hänestä tuli yliopistotarkastaja.
Vuonna 1936 Sandbergeristä tuli SS:n jäsen Gustav Adolf Scheelin alaisuuteen turvallisuuspalvelu SD:hen Württembergiin. Hän teki uraa myös SD:ssä ja hänestä tuli 1938 SS-majuri. 13. lokakuuta 1939 Himmler nimitti Sandbergerin maahanmuuton keskustoimistoon Koillis-Saksaan johtajaksi, jonka tehtäviin kuului myös äskettäin vallattujen itäisten alueiden uudelleen asuttamisen arviointi. Operaatio Barbarossan alettua Sandbergeristä tuli Sonderkommando 1a:n johtaja Einsatzgruppeen (yhdessä Franz Walter Stahleckerin kanssa), ja he panivat toimeen massamurhia Baltian maissa. Sandberger osoitti erityistä tehokkuutta: esimerkiksi raportissaan 1. heinäkuuta 1942 hän ilmoitti 941 juutalaista surmatun. Hänen ponnisteluaan arvostettiin, ja 3. joulukuuta 1941 hänet nimitettiin SD:n komentajaksi Viroon.
Martin Sandberger pidätettiin sodan jälkeen ja tuomittiin kuolemaan 1948 Einsatzgruppen-oikeudenkäynnissä, mutta rangaistus muutettiin myöhemmin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Sandbergerin isä, eläkkeelle jäänyt IG Farbenin tehtaanjohtaja, käytti suhteitaan Theodor Heussiin, joka otti yhteyttä Yhdysvaltain suurlähettilääseen James B. Conantiin ja anoi armahdusta. Vaikutusvaltaisilta kansalaisilta, kuten oikeusministeri Wolfgang Haussmannilta ja piispa (Landesbischof) Martin Haugilta, tuli useita armahduspyyntöjä. Jopa Saksan liittopäivien varapuhemies Carlo Schmid huolestui Sandbergerin oloista Landsbergin vankilassa. Sen ansiosta Sandberger vapautui 1958. Syksyllä 2004 Viron lehdet kertoivat Sandbergerin asuvan Stuttgartin lähistöllä olevassa huvilassa.
Internetin amatöörietsivät olivat vuosia huomioineet, että Sandberger oli korkea-arvoisin SS-johtaja jonka tiedettiin olevan elossa. Sandberger oli vuodesta 1958 elänyt täysin piilossa julkisuudelta ennen kuin Der Spiegel -lehti jäljitti hänet juuri ennen hänen kuolemaansa 2010.
Dorothy McGuire
Dorothy Hackett McGuire (14. kesäkuuta 1916 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat – 13. syyskuuta 2001 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijätär.
McGuiren tunnetuimpia elokuvia ovat "Kierreportaat" (1946), "Hiljainen sopimus" ("Gentleman's Agreement", 1947), "3 kolikkoa lähteessä" ("Three Coins in the Fountain", 1954), "Onnellisen laakson kansa" (Friendly Persuasion, 1956), "Erämetsän sankarit" (Old Yeller, 1957), "Robinsonin perhe" ("Swiss Family Robinson", 1960) ja "Mies Nasaretista" ("The Greatest Story Ever Told", 1965). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
McGuire oli naimisissa John Swopen kanssa vuodesta 1943 tämän kuolemaan 1979 asti. Pariskunnalla oli kaksi lasta. McGuire kuoli 85-vuotiaana sydänsairauteen.
Luettelo kuuluisista vasenkätisistä ihmisistä
Tämä on luettelo kuuluisista vasenkätisistä ihmisistä.Akaan Viialassa valitaan elokuussa Vasenkätisten Vestivaalien yhteydessä Vuoden vasenkätinen. Vuoden vasenkätisen valitsee Akaan elävän musiikin yhdistys Almu Ry. Kiertopalkinnon ovat saaneet seuraavat henkilöt:
Dares Fryygialainen
Dares Fryygialainen oli Homeroksen Iliaan mukaan Hefaistoksen troijalainen pappi. Häntä alettiin myöhemmin pitää historiallisena henkilönä, jonka nimiin on kirjoitettu aikalaiskuvaus Troijan sodan tapahtumista. Teoksen ainoa tunnettu versio on latinankielinen "Daretis Phrigii de excidio Troiae historia". Vaikka teos alkaakin saatekirjeellä, jossa roomalainen 1. vuosisadalla eaa. elänyt oppinut Cornelius Nepos osoittaa latinankielisen käännöksensä Sallustiukselle, teos on ilmeisesti kirjoitettu viidennen ja kuudennen vuosisadan vaihteessa. On mahdollista, että teoksesta on ollut olemassa myös kreikankielinen alkuperäisteos, johon Aelianus mahdollisesti viittaa.
Teos on hyvin troijalaismyönteinen, ja se oli Diktys Kreetalaisen teoksen ohella niitä harvoja lähteitä, joita keskiajalla oli käytettävissä Troijan sodan tapahtumista.
Mary Millington
Mary Millington "oik. Mary Ruth Quilter" (30. marraskuuta 1945 Kenton – 19. elokuuta 1979) oli brittiläinen pornonäyttelijä. Häntä on luonnehdittu brittiläiseksi Linda Lovelaceksi. Tunnetuksi hänet teki rooli seksikomediassa "Come Play with Me" vuodelta 1977. Hänen viimeiseksi jäänyt roolinsa oli Sex Pistols -yhtyeen elokuvassa "The Great Rock 'n' Roll Swindle", mutta hän kuoli ennen elokuvan julkaisua.
Millington kuoli otettuaan yliannostuksen 33-vuotiaana. Hän oli ajautunut pahaan huumekierteeseen ja masennukseen poliisin tehtyä toistuvasti ratsioita hänen pitämäänsä pornokauppaan. Hänen jäljiltään löydettiin itsemurhaviesti.
Anne Revere
Anne Revere (25. kesäkuuta 1903 New York City, New York – 18. joulukuuta 1990 Locust Valley, New York) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja Oscar-voittaja.
Anne Revere aloitti elokuvauransa vuonna 1934. Hän voitti parhaan naissivuosa-Oscarin elokuvasta "Yli esteiden" (National Velvet, 1944). Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Bernadetten laulu" (1943), "Taivasten valtakunnan avaimet" (1944), "Hiljainen sopimus" (1947) ja "Paikka auringossa" (1951).
Myöhemmin Anne joutui Hollywoodin mustalle listalle viranomaisten epäiltyä häntä kommunistiksi. Anne Revere kuoli keuhkokuumeeseen 87-vuotiaana.
José Luis Brown
José Luis Brown (s. 11. marraskuuta 1956 Ranchos, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Puolustajana pelannut Brown voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Brown, lempinimeltään ”Tata”, on Estudiantesin kasvatti. Edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 1975. Vuosina 1982 ja 1983 Brown johdatti kapteenina joukkueen kahteen Argentiinan-mestaruuteen. Kahdeksan Estudiantes-kauden jälkeen Brown siirtyi Deportivo Españoliin ja Boca Juniorsiin, josta hän siirtyi pelaamaan ulkomaille. Vuosina 1986–1988 Brown pelasi Kolumbiassa, Ranskassa ja Espanjassa ilman suurempaa menestystä. Hän palasi vuonna 1989 Argentiinaan Racing Clubin joukkueeseen ja lopetti uransa samana vuonna.
Argentiinan maajoukkueessa Brown pelasi 36 maaottelua vuosina 1983–1990. Hän teki vain yhden maaottelumaalin, mutta se oli sitäkin makeampi, sillä se oli vuoden 1986 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelun avausmaali. Myöhemmin samassa ottelussa Brown loukkasi kätensä ja se täytyi sitoa vartaloon kiinni, joten Brown pelasi ottelun lopun ”yksikätisenä”. Argentiina voitti Saksan lopulta 3–2 ja sai maailmanmestaruuden.
Pelaajauran jälkeen Brown toimi apuvalmentajana eri valmentajien alaisuudessa (muun muassa Oscar Ruggeri ja Carlos Bilardo). Vuonna 2002 Brown kävi valmentamassa kolumbialaista Club Bloomingia, mutta joutui lähtemään jo 16 pelin jälkeen. Club Bloomingin jälkeen hän valmensi Estudiantesin nuorisojoukkuetta hyvällä menestyksellä. Brownin päävalmentajaura käynnistyi toden teolla vuonna 2004, kun hän siirtyi Argentiinan toiseksi ylimmällä sarjatasolla pelanneeseen Atlético de Rafaelaan. Brown riitautui seuran johdon kanssa ja siirtyi Club Almagroon. Lyhyen Club Sportivo Ben Hur -pestin jälkeen Brown siirtyi valmentamaan toukokuussa 2007 nykyistä joukkuettaan Ferro Carril Oestea Argentiinan toiseksi ylimmällä sarjatasolla. 5. joulukuuta 2007 ilmoitettiin, että Brownista tulee Argentiinan alle 17-vuotiaiden maajoukkueen valmentaja.
Repokallio
Repokallio on matala vaara ja kaupunkimetsäinen virkistysalue Joensuussa. Alueella on polkuja, hiihtolatuja, pulkkamäki ja luontopolku. Valaistut kuntolenkit ovat 1,3 ja 4,2 kilometrin mittaisia. Ladut Repokalliolta johtavat Nepenmäelle, Hukanhaudalle, Niinivaaralle ja Iiksenvaaran koululle.
Repokalliolla on luontopolku infotauluineen. Lisäksi alueella on pysyvä 4H-järjestön rakentama metsätaitorata, jolla on mahdollista tutustua metsätaitoiluun itsenäisesti sekä harjoitella tietoja ja taitoja.
Repokallio sijaitsee Hukanhaudan ja Kontiosuon kaatopaikan välissä, valtatie 6:n eli Imatrantien ja kantatie 74:n eli Ilomantsintien risteyksen tuntumassa. Yhdeltä sivulta se rajoittuu Ilomantsin rataan. Joensuun keskustaan on matkaa noin kuusi kilometriä. 
Alue tunnetaan myös Vestinä tai Vestinkalliona, jonka niminen mäki on alueen korkein kohta. Sen laelle oleva, vuonna 2004 valmistunut Digitan radiomasto on Joensuun korkeimpia rakennelmia. Sen korkeus on 120 metriä.
Repokallio on myös pienen asuinalueen nimi. Virkistysalueen tuntumassa on muutamia rintamamiestaloja. Repokallio on antanut nimensä myös valtatie 6:n ja kantatie 74:n eritasoliittymälle. Puhas Oy:n Kontiosuon kaatopaikka tunnettiin aikaisemmin myös Repokallion kaatopaikkana; kaatopaikka sijaitsee nykyisin valtatie 6:n toisella puolella.
Jason Roberts
Jason Andre Davis Roberts (s. 25. tammikuuta 1978) on grenadalainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigan Readingia.
Kansantuomioistuin (natsi-Saksa)
Kansantuomioistuin (, lyh. "VGH") oli natsi-Saksan erikoisoikeus, joka oli säädetty lailla 24. huhtikuuta 1934. Valtiopäivätalon palon jälkeinen oikeusprosessi päättyi kansallissosialistien kannalta epäedulliseen tulokseen, koska valtakunnanoikeus tuomitsi yksin päätekijänä Marinus van der Lubben. Kansallissosialistit eivät sen vuoksi voineet syyttää kommunisteja tuhopoltosta. Niinpä perustettiin poliittisiin rikoksiin erikoistunut VGH, jonka toimivaltaan kuuluivat muun muassa seuraavat rikosasiat: puolustusmateriaalin vahingoittaminen, vihollisen avustaminen ja puolustuskyvyn heikentäminen. Kansantuomioistuin jakoi tuomioita myös mustan pörssin kauppiaille, lakkoilijoille ja tappiomielialan levittäjille.
Kansantuomioistuin kokoontui Berliinin oikeustalon istuntosalissa. Oikeussali oli koristettu suurilla hakaristilipuilla sekä Adolf Hitlerin ja Fredrik II:n rintakuvilla. Oikeusistuin koostui kahdesta ammattilaistuomarista sekä viidestä maallikkojäsenestä, jotka olivat koottu kansallissosialistisen puolueen, poliisin, SS:n ja sotavoimien riveistä. Ammattilaistuomarien äänet olivat ratkaisevat, ja ne saattoivat kaataa maallikkojen äänet. Tuomarit nimitti Hitler valtakunnan oikeusministeriön ("Reichsjustizministerium") ehdotuksesta. Oikeusistuimen tärkein jäsen oli puheenjohtaja. VGH tuomitsi ainoana oikeusasteena: muutoksenhakumahdollisuutta tuomioihin ei ollut.
VGH:n puheenjohtajana oli vuodesta 1936 Otto Thierack, ja häntä seurasi vuonna 1942 Roland Freisler. Viimeistään Freislerin nimityksen jälkeen kansantuomioistuin lakkasi täysin muistuttamasta todellista laillista oikeusistuinta. Freisler ajoi kuolemantuomioita läpi vähin todistein sekä pilkkasi ja nöyryytti syytettyjä. Kun kansantuomioistuin tuomitsi heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniä, Freisler raivosi ja huusi niin kovaa, että istunnot tallentaneen filmiryhmän äänittäjillä oli suuria vaikeuksia tehdä työnsä.
Vuosina 1943–1944 Freislerin I senaatti langetti 1 600 hirttotuomiota (muun muassa Valkoinen ruusu -vastarintaryhmän jäsenet). Pelkästään vuosina 1942–1943 VGH langetti yli 5 000 kuolemantuomiota. Tuomioita ei jaettu ainoastaan saksalaisille vaan myös miehitettyjen maiden kansalaisille.
Kip Thorne
Kip Stephen Thorne (s. 1. kesäkuuta 1940 Logan, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, jonka tunnetuimmat tutkimukset käsittelevät kosmologiaa ja Albert Einsteinin suhteellisuusteoriaa. Thorne on myös fyysikkojen Stephen Hawking ja Carl Sagan pitkäaikainen ystävä. Thornelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2017 yhdessä Rainer Weissin ja Barry Barishin kanssa LIGO-detektorista ja gravitaatioaaltojen havaitsemisesta.
Thorne väitteli Princetonin yliopistossa vuonna 1965. Hän on California Institute of Technologyn emeritusprofessori vuodesta 2009.
Julkisuudessa Thorne tunnetaan myös useista vedonlyönneistään Stephen Hawkingin ja John Preskillin kanssa. Thorne on esimerkiksi voittanut Hawkingin kanssa vedon siitä, onko Cygnus X-1 musta aukko vai ei. Thorne on myös asettunut Hawkingin kannalle vedonlyönnissä siitä, katoaako informaatio lopullisesti mustaan aukkoon. Vaikka Hawking on jo luovuttanut kyseisen vedon ja todennut hävinneensä, Thorne ei ole samaa mieltä hänen kanssaan.
Taurit
Taurit () olivat antiikin aikana Taurien Khersonesoksella eli nykyisellä Krimin niemimaalla asunut heimo. Taurit olivat mahdollisesti kimmerialaisten jälkeläisiä, jotka skyytit olivat ajaneet tieltään. Heidät tunnettiin merirosvoina ja ryöstelijöinä.
John Preskill
John Phillip Preskill (s. 19. tammikuuta 1953) on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, joka työskentelee professorina California Institute of Technology -instituutissa.
Preskill syntyi Illinoisin osavaltion Highland Parkissa. Opiskelunsa hän suoritti Princetonin yliopistossa ja myöhemmin Harvardissa.
Valtamediassa Preskill on huomioitu lähinnä yhtenä osapuolena vedonlyönnissä Stephen Hawkingin ja Kip Thornen kanssa. Vedoista kuuluisin käsittelee informaatiota ja mustia aukkoja. Vuonna 2004 Hawking tunnusti olleensa väärässä ja myönsi Preskillin voittaneen vedon, mutta Hawkingin kanssa samaa mieltä ollut Kip Thorne ei ole myöntänyt hävinneensä. Tieteellisin menetelmin vedon lopputulosta ei voida vielä ratkaista.
Otto Thierack
Otto Georg Thierack (19. huhtikuuta 1889 Würzen – 22. marraskuuta 1946 Sennelager) oli saksalainen juristi ja natsipoliitikko.
Thierack syntyi keskiluokkaiseen perheeseen, jonka sukujuuret voidaan jäljittää aina vuoteen 1633 asti. Hän opiskeli lakia ja politiikkaa Marburgissa ja Leipzigissä. Thierack suoritti lakimiestutkinnon helmikuussa 1914. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli luutnanttina ja palkittiin toisen luokan rautaristillä.
Vuonna 1932 Thierack liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuodesta 1935 lähtien hän oli Valtakunnan oikeusministeriön varapresidentti. Vuonna 1936 hänestä tuli Volksgerichtshofin puheenjohtaja. Vuosina 1942–1945 Thierack oli valtakunnan oikeusministeri.
Sodan jälkeen liittoutuneet pidättivät Thierackin, mutta hän teki itsemurhan myrkyllä ennen joutumistaan oikeuden eteen.
Eddington-mitali
Eddington-mitali on Arthur Stanley Eddingtonin mukaan nimetty palkinto. Palkinnon myöntää Royal Astronomical Society, ja se myönnetään teoreettisen astrofysiikan merkittävimmille tutkijoille.
Tapio Nurkka
Tapio Nurkka (16. syyskuuta 1920 Viipuri – 6. lokakuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Lea Joutsenon tähdittämistä komediaelokuvista 1940-luvulla. Nurkan uraa varjosti alkoholismi.
Tapio Nurkka aloitti elokuvauransa kulissien hoitajana Suomi-Filmin kuvausryhmässä vuonna 1938. Hän haavoittui pahoin jatkosodan alussa. Parannuttuaan Nurkka jatkoi elokuvauraansa, kun Valentin Vaala huomasi hänessä piilevän sankariainesta Lea Joutsenon tähdittämiin komedioihin. Vuonna 1941 hän oli kuvausryhmän jäsenenä "Morsian yllättää" -elokuvassa ja sen jälkeen keskeisessä roolissa seitsemässä Lea Joutseno -komediassa. Nurkka näytteli näissä elokuvissa usein sitä, joka lopulta kesytti Joutsenon tulkitsemat energiset ja modernit naishahmot. Hänen vähäeleinen komiikkansa oli oiva vastakohta Joutsenon railakkuudelle. Vuonna 1944 Nurkka oli mukana Ilmari Unhon ohjaamassa 44-minuuttisessa tiedotuselokuvassa "Pellonmäen tarina". Samana vuonna ensi-iltansa saaneessa draamassa "Kartanon naiset" hänellä oli sivuosa luutnantti Kivenä. Nurkan elokuvaura päättyi kohtalodraamaan "Pikajuna pohjoiseen" 1947, jossa hänellä oli nuoren insinöörin osa. Valkokankailta Tapio Nurkka siirtyi Iloiseen Teatteriin. Hän oli mukana myös teatterikiertueilla. Uransa lopussa hän toimi myös radio- ja televisiotyössä.
Nurkka omisti maatilan Luumäellä. Hän harrasti metsästystä ja kalastusta.
Mika Korhonen
Mika Korhonen (s. 14. elokuuta 1987 Kuusankoski) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän on Espoon Bluesin juniorikoulun kasvatteja. Hän on pelannut Bluesin juniorijoukkueissa, sekä Mestiskiekkoa Kirkkonummen Salamoissa, sekä FPS:ssä. Korhonen siirtyi kaudeksi 2007-08 Bluesin miehistöön, mutta on pääsääntöisesti toiminut kolmosvahtina. Korhosella on sopimus Bluesin kanssa vuoteen 2009 asti. Jatkaa kolmosvahtina, mutta on jo yli-ikäinen A-nuoriin. Pelannee kautensa Savonlinnan SaPKossa, jossa hän on vuokralla ja pelaa tarvittaessa Espoossakin.
Mikan veli Juha Korhonen on myös jääkiekkomaalivahti.
Hughes-mitali
Hughes-mitali on yksi Royal Societyn myöntämistä palkinnoista. Palkinto on nimetty mikrofonin keksijän David Edward Hughesin mukaan. Ensimmäinen palkinnonsaaja oli elektronin löytänyt Joseph John Thomson, ja sittemmin palkinto on myönnetty useille kuuluisille tutkijoille, muun muassa Alexander Graham Bellille, Stephen Hawkingille, Enrico Fermille ja Hans Geigerille.
Valarie Rae Miller
Valarie Rae Miller (s. 16. huhtikuuta 1974) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on työskenellyt myös juontajana. Hänet tunnetaan varsinkin Cindyn roolista, jota hän esitti vuosina 2000–2002 televisiosarjassa "Dark Angel". Cindy oli sarjassa päähenkilön Maxin (Alba) työtoveri ja ystävätär.
Plav
Plav on kaupunki ja kunta Montenegron itärajalla. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 13 805 asukasta, sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 3 615. Kunnan asukkaista 51 % oli bosniakkeja.
Plav on saanut nimensä samannimisestä järvestä, jonka rannat ovat houkutelleet alueelle matkailijoita. Järven nimeä on taas johdettu rooman keisari Flaviukseen, mutta myös eri kielten sanaan "sininen".
Patrik Lehti
Patrik Lehti (s. 29. lokakuuta 1987 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi kaudet 2005–2008 Bluesin A-nuorissa ja voitti 2006 pronssia ja 2007 hopeaa. Hänen tähän mennessä ainoa SM-liigaottelunsa oli 27. joulukuuta 2007 pelattu Blues-Lukko-kamppailu. Kaudeksi 2008–2009 Lehti siirtyi Suomi-sarjan Salamoihin. Tuon kauden jälkeen hän on pelaillut Suomen alasarjoissa.
Loispistiäiset
Loispistiäiset ("Parasitica") on hoikkatyvisten alalahkoon kuuluva pistiäisryhmä. Ryhmällä ei ole varsinaista taksonomista asemaa vaan yhdistävänä tekijänä on pelkästään näiden pistiäisten tapa munia munansa toiseen eläimeen, tavallisesti hyönteisen toukkaan, jonka pistiäisen oma toukka kuoriuduttuaan syö elävältä. Monia loispistiäisiä käytetään apuna myrkyttömässä tuholaistorjunnassa.
Loispistiäisiin on perinteisesti luettu seuraavat yläheimot:Kaikki näihin heimoihin lukeutuvat pistiäiset eivät loisi. Toisaalta löytyy loisina eläviä pistiäislajeja, jotka eivät sisälly luettelon heimoihin.
Royal Astronomical Societyn kultamitali
Royal Astronomical Societyn kultamitali () on korkein brittiläisen Royal Astronomical Societyn myöntämä palkinto. Sitä on jaettu vuodesta 1824, ja sen saajat ovat usein olleet tunnettuja ja merkittäviä tieteilijöitä, kuten Albert Einstein ja Stephen Hawking.
Vuodesta 1964 lähtien on vuosittain jaettu kaksi palkintoa: toinen fysiikasta ja toinen geofysiikasta. Palkintoa ei ole jaettu vuosina 1825, 1832, 1834, 1838, 1844, 1847, 1848, 1864, 1871, 1873, 1877, 1880, 1890, 1891, 1920, 1941 ja 1942.
Geneva Locke
Geneva Alexa Locke (s. 7. lokakuuta 1988) on kanadalainen näyttelijä. Hän syntyi Vancouverissa, Brittiläisessä Kolumbiassa, ja nousi televisioyleisön tietoisuuteen esittämällä nuorta Max Guevaraa menestyssarjassa "Dark Angel".
Vancouverissa syntynyt Locke on kilpaillut ultimatessa maajoukkuetasolla.
Plužine
Plužine on kaupunki ja kunta Montenegron vuoristoisessa luoteisosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 3 246 asukasta, sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 1 494. Kunnan asukkaista 61 % oli tuolloin etnisiä serbejä.
Plužinen kaupunkikeskusta siirrettiin vuonna 1975 Piva-jokeen rakennetun padon luoman tekojärven tieltä.
Leah Pipes
Leah Marie Pipes (s. 12. elokuuta 1988 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa esiintymällä vierailijana televisiosarjassa "Angel" vuonna 2001.
Myöhemmin Pipes on esiintynyt muun muassa sarjassa "Life Is Wild" (2007–2008) sekä elokuvissa "Pixel Perfect" (2004), "Odd Girl Out" (2005), "Her Best Move" (2007) "Fingerprints" (2008) ja "The originals" (2013-2015).
Pipes teki vuonna 2005 vierailevan esiintymisen televisiosarjassa "Veljemme on nero". Hänet on nähty niin ikään sarjojen "Yli synkän virran" ja "Drake & Josh" jaksoissa.
Charles-Joseph Sax
Charles-Joseph Sax (1. helmikuuta 1790 Dinant – 26. huhtikuuta 1865 Pariisi) oli belgialainen soitinrakentaja, joka oli erikoistunut puhallinsoittimiin. Vuonna 1815 hän perusti soitintehtaan Brysseliin. Vielä saman vuoden aikana tehdas sai merkittävän soitintilauksen alankomaiden kuninkaalliselta armeijalta.
Sax oli hyvä soitinten tekijä ja piti huolen siitä, että hänen poikansa Adolphe sai hyvän koulutuksen soitinten tekoon; sittemmin tämä keksi mm. saksofonin, saxhornin, saxtromban ja saxtuban.
Kuningatar Aleksandran vuoret
Kuningatar Aleksandran vuoret on vuorijono Etelämantereella. 160 kilometriä pitkä vuorijono erottaa Beardmoren jäätikön Napatasangosta ja Rossin jäähyllystä.
Vuorijonon korkein huippu on 4 528 metriä korkea Mount Kirkpatrick. Muita korkeita huippuja ovat Mount Dickerson (4 120m), Decennial Peak (4 020m), Mount Stanley (3 220m) ja Mount Bishop (3 020m).
Vuorijono löydettiin Ernest Shackletonin johtamalla Nimrodin tutkimusretkellä, ja se nimettiin Englannin kuningattaren Aleksandra Tanskalaisen mukaan. Shackletonin ja myöhemmin myös Robert Falcon Scottin retkikunnat keräsivät vuorilta kivinäytteitä, jotka sisälsivät fossiileja. Todisteet monisoluisista eliöistä niin lähellä Etelänapaa tukivat silloin kehittynyttä teoriaa mannerliikunnoista.
Suojelija
Suojelija voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ayla Brown
Ayla Marie Brown (s. 28. heinäkuuta 1988) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hän syntyi Wrenthamissa, Massachusettsissa, osavaltiollisen senaatin tulevan republikaanijäsen Scott Brownin ja televisiopersoona Gail Huffin tyttärenä. Hänellä on sisar Arianna.
Brown kilpaili "American Idolin" viidennellä tuotantokaudella, mutta putosi 9. maaliskuuta 2006. Laulut, jotka hän tulkitsi kilpailussa, olivat "Reflection" (Christina Aguilera), "I Want You to Need Me" (Céline Dion) ja "Unwritten" (Natasha Bedingfield). Brownin debyyttialbumi "Forward" julkaistiin lokakuussa 2006; singleinä ilmestyivät "I Know You Better", "I Quit", "Forward" ja "Falling Into You".
Brown on menestynyt koripalloilijana lukiossaan (Noble and Greenough School, valm. 2006) ja sittemmin yliopistossaan Bostonissa.
Colin
Colin on miehen etunimi.
Alkuperältään Colin on diminutiivimuoto ranskalais-englantilaisesta nimestä "Col", joka on Nikolaus-nimen lyhentynyt muoto. Sitä paitsi Colin on myös englantilaistettu muoto harvinaisesta gaelinkielisestä nimestä "Cailean", joka merkitsee koiranpentua mutta voidaan käsittää myös muunnokseksi nimestä "Columba". Irlannissa nimi esiintyy muodossa "Coilean".
Suomessa nimi Colin on marraskuuhun 2018 mennessä annettu 312 henkilöille, joista hieman yli puolet on syntynyt 2000-luvulla. Vuodesta 2020 lähtien Colinin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 7. marraskuuta.
M/S MN Pelican
M/S MN Pelican () on ranskalaisen Compagnie morbihannaise et nantaise de navigation omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1999 Romaniassa ja Norjassa. Kuollutta painoa laivalla on 8 800 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "MN Pelican" on rekisteröity Ranskan lipun alle ja sen kotisatama on Marseille. Nykyään ranskalainen Compagnie Maritime Nantaise liikennöi MN Pelicanilla.
MN Pelicanin sisaraluksia ovat M/S Birka Carrier, M/S Birka Trader ja M/S Birka Express.
Vuonna 1998 aluksen runko laskettiin vesille Galațissa, Romaniassa. Romaniasta alus hinattiin Rissaan, Norjaan, jossa se rakennettiin loppuun. Tammikuussa 1999 alus luovutettiin SeaTrans ANS:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle nimellä "Trans Botnia". Kotisatamaksi tuli Bergen. Luovutuksen jälkeen alus aikarahdattiin Transfennican Suomen ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen. Kesäkuussa 2006 ranskalainen Compagnie morbihannaise et nantaise de navigation ilmoitti ostavansa aluksen. Tammikuussa luovutus tapahtui ja alus siirtyi Ranskan lipun alle nimellä "MN Pelican". Kotisatamaksi tuli Marseille.
Erik Lönnroth
Erik Johannes Lönnroth (2. elokuuta 1883 Porvoo – 23. joulukuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä, professori ja Helsingin yliopiston rehtori (1950–1953). Hänet nimitettiin metsänarvioinnin professoriksi 1928. Hän edisti voimakkaasti Metsätalon ja Porthanian aikaansaamista. Lönnroth tunnettiin myös lempinimellä ”Olkikatto-Erkki”.
Lönnrothin vanhemmat olivat sotarovasti Alfons Johan Alexander Lönnroth ja Gabriella Leinberg ja puoliso vuodesta 1921 lääketieteen lisensiaatti Elsa Sillman, joka oli metsänhoitaja Conrad Sillmanin ja Emilie Wanda Baerin tytär. Hänen veljensä Arvo Lönnroth toimi tie- ja vesihallituksen pääjohtajana sekä rautatie-, tie- ja vesirakennuksen professorina.
Lönnrothin kerrotaan olleen tarkka siitä, ettei ollut sukua Elias Lönnrotille. Lönnrothin perhetaustasta on helppo poimia esimerkkejä aktiivisista vaikuttajista: hänen tätinsä Alma Forstén perusti Reitkallin puutarhakoulun sekä toimi Martta-liikkeen kantavana voimana Kymenlaaksossa; toinen täti Olga Forstén herätti aikoinaan huomiota naispuolisena kuoronjohtajana niin Varkaudessa kuin Pietarissakin, ja hän myös järjesti 1899 suuren manifestin vieneelle valtuuskunnalle miehensä johtamassa pietarilaistehtaassa majoituksen; isä sotarovasti Alfons Lönnroth toimi pitkään Lappeen kirkkoherrana ja isän eno Knut Stjernvall suunnitteli Suomen ensimmäisen rautatien ja kohosi myöhemmin koko Venäjän rautatiehallinnon päälliköksi.
Lönnroth opetti vuodesta 1914 Helsingin yliopistossa metsäarviointia, ensin ylimääräisenä opettajana, vuodesta 1928 professorina. Hänen 1919 ilmestynyt ensimmäinen tieteellinen julkaisunsa metsäarvioinnin harjoitustöistä säilyi alan oppikirjana aina 1950-luvulle saakka. Lönnrothin tieteelliset julkaisut käsittelivät metsän kasvu- ja rakenneoppia, puun mittausta sekä metsätalouden järjestämistä. Hänen 1929 kehittämänsä matemaattinen malli metsän kasvun ja poistuman suhteesta on ollut keskeinen tekijä arvioitaessa metsäekosysteemin biomassan kokonaistuotosta ja verrattaessa jatkuvan tuotoksen ja kertainvestointiin perustuvaa biomassan mittaustulosta toisiinsa. Metsän arviointiin Lönnroth kehitti puun korkeuden mittarin eli hypsometrin ja puun läpimitan määrityslaitteen eli dendrometrin.
Opettamisen ohella Lönnrothin kykyjä käytettiin mitä moninaisimmissa yhteyksissä. Edustamisen kyky ja taito yhdistyneenä komeaan ulkomuotoon (hänet tunnettiin myös lempinimellä "Vackre Erik") veivät hänet erilaisten järjestöjen johtotehtäviin. Metsäntutkimusojärjestöjen kansainvälisen liiton (IUFRO) kongressissa 1938 hänet valittiin liiton presidentiksi. Tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1948 saakka. Jo kotitaustansa vuoksi maanpuolustustyö oli aina lähellä Lönnrothin sydäntä. Talvisodan aikana hän johti ulkomaisten vapaaehtoisten värväys- ja sijoitustoimintaa, ja jatkosodassa hän toimi päämajassa toimistopäällikkönä. Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsasvaltuuskunnan puheenjohtajana hänen panoksensa patsaan aikaansaamiseksi oli olennainen. Tiedemiespuolen vastapainona Lönnroth oli musiikillisesti hyvin lahjakas viulisti.
Jeffrey Szwez
Jeffrey Szwez (s. 16. kesäkuuta 1981 Etobicoke, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Szwez teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa AHL-joukkue Binghamton Senatorsin kanssa. Hän pelasi kuitenkin kaudella 2002–2003 pääasiassa ECHL-joukkue Augusta Lynxissa. Seuraavan kauden Szwez aloitti ECHL:n Dayton Bombersissa, mutta kaupattiin pian Florence Prideen. Szwez jatkoi seuraavat kaudet AHL:ssa ja ECHL:ssa. Kesken kauden 2007–2008 hän siirtyi pelaamaan Suomen SM-liigaan Bluesiin.
Kaudella 2008–2009 Szwez pelasi AHL:n Philadelphia Phantomsissa. Tämän jälkeen hän edusti Britannian EIHL:n Belfast Giantsia. Szwez oli keväällä 2010 voittamassa EIHL:n pudotuspelien mestaruutta. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi DEL-liigan Augsburger Pantheriin. Hän pelasi Augsburgissa puolitoista kautta, kunnes jätti seuran tammikuussa 2012 henkilökohtaisten syiden takia. Pian tämän jälkeen Szwez teki sopimuksen 2. Bundesligassa pelaavan EV Ravensburgin kanssa.
Radio Lokki
Radio Lokki oli Kotkassa vuosina 1987–1993 toiminut paikallisradio. Aseman toimilupayhtiö oli Kymenlaakson Radio Oy, jonka omistajiin kuuluivat Eteenpäin, Anjalankosken Sanomat, Kymen Sanomat sekä Etelä-Suomi. Aseman taajuus oli 87,7 MHz. Radio Lokin päätoimittaja oli Tapio Blinnikka kesäkuuhun 1990 saakka ja sen jälkeen Ulla-Maija Sievinen (myöhemmin von Hertzen).
Yleisradio aloitti maakuntaradiotoiminnan Kymenlaaksossa vuonna 1989 nimellä Kymenlaakson Radio, jolloin nimestä syntyi kiistaa Kymenlaakson Radio Oy:n kanssa, joka sai kuitenkin pitää nimensä, koska lähetystoiminta tapahtui Radio Lokin nimellä. Vuonna 1990 radiossa työskenteli päätoimittajan lisäksi viisi vakituista toimittajaa sekä avustajina muun muassa Jari Nenonen ja Ari Ismälä. Vuonna 1991 Radio Lokin kuuluvuusalue laajeni Haminaan, jossa aloitettiin lähetykset taajuudella 94,4 MHz. Asema alkoi lähettää myös ympärivuorokautista ohjelmaa.
1990-luvun alun laman seurauksena radion mainostulot vähenivät ja Kymenlaakson Radio Oy ajautui konkurssiin vuonna 1993. Omistajina olivat tällöin Suomen Viestintärahoitus, Haminan Lehtimedia ja Eteenpäin. Konkurssin jälkeen Etelä-Kymenlaakson paikallisradiolupa myönnettiin Kymenlaakson Sähköiset Viestimet Oy:lle, jonka taustalla oli kotkalaisia yrittäjiä ja Radio Lokin entistä henkilökuntaa. Yhtiö aloitti lähetykset vuonna 1993 nimellä Radio Albatrossi.
Bernhard Molique
Wilhelm Bernhard Molique (7. lokakuuta 1802 Nürnberg, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 10. toukokuuta 1869 Bad Cannstatt, Württemberg) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä.
Molique opiskeli Ludwig Spohrin ja Pietro Rovellin johdolla.
Molique nimitettiin 18-vuotiaana konserttimestariksi Müncheniin ja 24-vuotiaana Stuttgartiin, jossa hän toimi 1826–1849. Münchenin aikoinaan hän ystävystyi huilisti Theobald Bohmin kanssa ja he tekivät menestyksellisiä konserttikiertueita eri puolilla Saksaa.
Menestyksellisen soolouran jälkeen hän asettui asumaan Lontooseen, jossa hänet nimitettiin sävellyksen professoriksi Kuninkaalliseen akatemiaan, jona hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuoteen 1866.
Moliquen sävellykset kattavat kaksi messua, sinfonian, kuusi viulukonserttoa, useita konserttoja muillekin instrumenteille ja kamarimusiikkia. Hänen tuotantoaan pidetään pääosin konservatiivisena. Hänen menestyksekkäimpiä sävellyksiään olivat Viulukonsertto no.5 (1841), Sellokonsertto (1853), pianotrio Opus 27, ja oratorio "Abraham".
Molique tunnettiin myös liedeistään, joita pidettiin lähes Schubertin veroisina. Hän kirjoitti myös musiikkia concertinalle. Concertinatuotantoon kuului kaksi konserttoa, lukuisia teoksia concertinalle ja pianolle sekä harpulle. Hänen musiikkinsa oli aikanaan suosittua sekä konserttitaloissa että pienemmissä tilaisuuksissa.
Katreus
Katreus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen poika, joka seurasi isäänsä Kreetan kuninkaana. Hänellä oli yksi poika, Althaimenes, ja kolme tytärtä, Aerope, Klymene ja Apemosyne.
Katreuksen tiedusteltua oraakkelilta kuolemastaan, hän sai vastauksen, jonka mukaan yksi hänen omista lapsistaan surmaisi hänet. Althaimeneen kuultua tästä hän kauhuissaan jätti Kreetan taakseen ja pakeni Apenosymen kanssa Rodokselle. Jäljelle jääneet kaksi tytärtään Katreus antoi Naupliokselle myytäväksi vieraisiin maihin – tämä antoi Aeropen puolisoksi Pleistheneelle ja nai itse Klymenen. Vuosia myöhemmin Katreus lähti merille etsimään poikaansa luovuttaakseen kruunun hänelle. Laiva saapui Rodokselle keskellä yötä, ja sitä erehdyttiin luulemaan merirosvojen alukseksi. Athaimenes hyökkäsi muun joukkion kanssa tunkeutujia vastaan, ja ennustus sai täyttymyksensä; Katreus kuoli poikansa käsivarsille keihään lävistämänä.
Söderkullan kartano
Söderkullan kartano on Sipoon Söderkullassa sijaitseva kartano, joka on perustettu vuonna 1557. Kartanon on 1950-luvulta lähtien omistanut Sipoon kunta. Sen päärakennus on ollut vuokrattuna tilausravintolayrittäjälle. Kunta kaavaili keväällä 2011 kartanon myyntiä, mikä herätti pahennusta. Myyntiaikeet peruttiin, ja kartanosta tulee kulttuuripalvelujen keskus, johon suunnitellaan siirrettäväksi piharakennuksissa toimivia kunnan toimintoja.
Rakennus on tuottanut kunnalle tappiota, sillä ravintolayrittäjän maksamat vuokrat eivät ole kattaneet ylläpitokuluja.
Kartanon nykyisen jugendtyylisen päärakennuksen on suunnitellut Karl Lindahl, ja se valmistui 1908. Söderkullan vanhin tunnettu päärakennus, kaksikerroksinen hirsitalo tuhoutui tulipalossa 1800-luvun puolivälissä. Päärakennuksen lounaispuolella rinteessä on uusgoottilaista tyyliä edustava viljamakasiini, joka on rakennettu 1800-luvulla..
Sipoossa on 1400-luvulla ollut tila Söderkulla (Swndherkulle, 1494), jonka oletetaan viittaavan Söderkullan kartanoksi myöhemmin muodostuneeseen tilaan. Kartanon perusti Ekelöfin suku noin vuonna 1563. Viimeinen tilan omistanut Ekelöf oli kornetti Klas Ekelöf. Hän velkaantui ja joutui myymään sen valtaneuvos Lorentz Creutzille.
Ibanez Universe
Ibanez Universe on Ibanezin Steve Vaille valmistaman JEM-kitaran 7-kielinen alamalli. Universe poikkeaa yhden lisäkielen lisäksi mm. kaulaupotuksilla ("häipyvä pyramidi) ja siitä puuttuu täysin ns. Monkey Grip-kantokahva. Perus-kuusikieliseen nähden kitaraan on lisätty matala B (H)-kieli (vire: B, E, A, D, G, B, e).
Universet tulivat markkinoille 1990-luvulla. Niitä valmistettiin vuosina: '90-'94. Välivuosina Universejä ei valmistettu lainkaan kysynnän puutteen takia. Kornin nostettua 7-kieliset takaisin muotiin Universejen valmistus jatkui vuonna 1996. Näistä vain Universe mallia UV777BK on valmistettu pidempään.
Timothy Findley
Timothy Irving Frederick Findley O.C., O.Ont (1930 Toronto – 2002) oli kanadalainen kirjailija. Findley opiskeli tanssia ja näyttelemistä. Hän oli näyttelijänä 15 vuotta, kunnes ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi vuonna 1962. Findleyn läpimurtoteos oli romaani "Sota" (1980).
Timothy Findleylle myönnettiin kahdesti kirjallisuuspalkinto Governor Generals Award. Rikoskirjallisuuden Edgar-palkinnon hän sai kirjasta "Valheen kerrokset" (1988).