SS Waratah
SS Waratah oli brittiläisen Blue Anchor Line -varustamon vuonna 1908 rakennettu höyrylaiva, joka katosi jäljettömiin Etelä-Afrikan itäisellä rannikolla heinäkuussa 1909 Durbanin ja Kapkaupungin välisellä merialueella Afrikan eteläkärjen itäpuolella. Aluksen mukana katosivat sen koko miehistö sekä 211 matkustajaa. "Waratahin" katoaminen on edelleen yksi merenkulun suurista mysteereistä.
SS "Waratah" valmistui skotlantilaiselta Barclay, Curle & Co:n telakalta ja luovutettiin Blue Anchor Linelle 23. lokakuuta 1908. Alus läpäisi tarkastukset sekä merikokeet vaivatta. Lloyd's-merivakuutusyhtiö antoi laivalle korkeimman mahdollisen turvallisuusluokituksen (100 A1). Aluksen ensimmäinen päällikkö oli Joshua E. Ilbery, joka yleisen mielipiteen mukaan oli yhtiön parhaita päälliköitä.
Ensimmäisen matkan aikana aluksen vakautta kyseenalaistettiin. Muutamaan otteeseen alus oli merenkäynnin voimasta kallistunut huomattavasti jommallekummalle kyljelleen, josta se oli oiennut pystysuoraan silminnäkijäkuvauksien mukaan "erittäin hitaasti". Tähän osasyynä arveltiin olevan aluksen yläpainoisuus: tila, jossa painoa on enemmän massapainopisteen yläpuolella.
"Waratah" lähti Englannista 5. marraskuuta 1908 kohti Australiaa mukanaan 689 kolmannen luokan siirtolaismatkustajaa sekä 67 ensimmäisen luokan matkustajaa. Matka Adelaideeen, Melbourneen ja Sydneyyn oli yleisen käsityksen normaali.
27. huhtikuuta 1909 "Waratah" lähti Australiasta kohti Etelä-Afrikan rannikkoa, suuntanaan Durban ja Kapkaupunki, josta aluksen oli määrä jatkaa kohti Lontoota. Matka sujui tasaisesti ja ilman välikohtauksia, ja alus saapuikin Durbanin satamaan 24. heinäkuuta.
Durbanissa Lontooseen matkalla ollut Claude Sawyer poistui laivasta kieltäytyen jatkamaan matkaa. Hänen mielestään "Waratah" oli kiikkerä, ja hänellä oli aavistus, että laivalle tapahtuisi onnettomuus.
"Waratah" lähti Durbanista kohti Kapkaupunkia illalla 26. heinäkuuta. Seuraavana aamuna alus nähtiin rahtilaiva "Clan MacIntyreltä", kun "Waratah" nopeampana ohitti hitaan rahtilaivan. Tavan mukaan alukset vaihtoivat viestejä optisin viestintäkeinoin, ja "Waratah" jatkoi matkaansa. Tämä oli viimeinen varma havainto "Waratahista".
Puoli kymmenen aikaan illalla 27. heinäkuuta Union Castle Linesin alus SS "Guelph", joka oli matkalla Kapkaupungista Durbaniin, kohtasi rannikkoa etelään purjehtivan höyryaluksen. Morselampuilla toteutettu viestinvaihto jäi hieman keskeneräiseksi, sillä "Guelphin" perämies näki vastauksesta vain aluksen nimen kolme viimeistä kirjainta: "...T-A-H".
Kun alusta ei kuulunut Kapkaupungin satamaan, otaksuttiin aluksen olevan myöhässä kovan tuulen ja merenkäynnin vuoksi. Kun "Waratah" oli myöhässä kolme päivää, kaikkia aluksia ja maa-asemia kehotettiin tarkkailemaan alusta sekä kaikkea epäilyttävää. Hinaajat lähetettiin Kapkaupungista etsimään alusta. "Waratah" oli kadonnut jäljettömiin.
"Waratahia" etsittiin useiden viikkojen ajan alueelta, joka rajoittui Durbaniin, St. Paulin saareen sekä Crozetin saareen. Arveltiin, että alus olisi kärsinyt konerikon, ja ajelehti nyt kaakkoon Agulhasinvirrassa.
Kolmen kuukauden etsintöjen jälkeen jälkeäkään "Waratahista" ei kuitenkaan löydetty. Alus oli kadonnut jäljettömiin matkustajineen ja miehistöineen, jättämättä jälkeensä edes öljyläikkää tai rojulauttaa.
"Waratahin" katoamisesta on esitetty lukuisia teorioita, ja olemassa on myös muutamia todennäköisiä silminnäkijähavaintoja. Xora-joen rannalla tarkkailupaikallaan ollut brittisotilas oli kertomansa mukaan nähnyt ulapalla suuren höyrylaivan, jonka valtava hyökyaalto olisi kaatanut ja upottanut.
Myös Durbanissa laivalta poistunut Sawyer näki unen, jossa alus kaatui ja upposi muutamassa hetkessä. Sawyer oli nähnyt unen "Waratahin" lähdön jälkeistä yötä seuraavan yönä ennen kuin laivan olisi pitänyt saapua Kapkaupunkiin.
Myös eräs lentäjä on vuosia haaksirikon jälkeen kertonut nähneensä merenpohjassa suuren höyrylaivan, mutta tämän havainnon hän oli tehnyt vain kerran, eikä hän ollut kyennyt paikallistamaan hylkyä myöhemmin.
Yleisesti hyväksytty teoria on, että "Waratah" olisi ollut yläpainoinen. Kovassa merenkäynnissä alus olisi saattanut kallistua niin paljon, että alus ei enää kyennyt oikaisemaan itseään. Tämän vuoksi alus olisi kaatunut kyljelleen ja nopeasti pyörähtänyt ylösalaisin, jolloin matkustajat ja miehistö olisivat jääneet loukkuun aluksen rungon sisään.
Teorioita vakuutuspetoksista esitettiin myös, mutta todellisuudessa Blue Anchor Line luotti alukseensa niin paljon, että se oli tosiasiassa alivakuutettu.