hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Norjalainen metsäkissa
Norjalainen metsäkissa on Skandinavian kylmiin olosuhteisiin sopeutunut kesykissarotu. Puolipitkäkarvainen kissa näyttää villimmältä kuin onkaan: norjalaiset metsäkissat ovat leikkisiä ja sosiaalisia ihmisten seurassa. Rotu tunnetaan Norjassa nimillä "norsk skogkatt" (myös "skogkatt", "skaukatt") ja Yhdysvalloissa lempinimellä "wegie" ("Norwegian" lyhennettynä).
Norjalaiset metsäkissat ovat luonteeltaan uteliaita, älykkäitä ja sosiaalisia. Ne oppivat myös helposti. Norjalainen metsäkissa rakastaa yksin oloa, mutta sitäkin enemmän seurassa oloa, mutta ei viihdy hirveän pitkiä aikoja yksin.
Pitkään Norjassa tunnettu rotu on kehittynyt ilman ohjattua jalostusta ja sitä on pidetty tavallisena kotikissana. Sen uskotaan kehittyneen viikinkien tuomien lyhytkarvakissojen ja ristiretkeläisten tuomien pitkäkarvaisten kissojen risteytymänä. Norjalainen metsäkissa tuli kansainvälisesti tunnetuksi 1930-luvun lopulla, kun muutama yksilö sai Saksassa kissanäyttelyn tuomaristolta hyvät arvostelut. Toisen maailmansodan sytyttyä rotu unohdettiin kansainvälisesti 1970-luvulle asti. Ensimmäisenä kansainvälisenä rotuliittona FIFe hyväksyi rodun vuonna 1977. Nykyisin rotua kasvatetaan muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Euroopassa, mukaan lukien Suomessa. 
Norjalainen metsäkissa on Norjan oma kissarotu.
Pakkasta hyvin kestävällä norjalaisella metsäkissalla on tiheä turkki, tupsukorvat ja tuuhea häntä. Turkki on kaksikerroksinen. Alla on tiheä aluskarva ja päällä pitkät öljyiset peitinkarvat, jotka tekevät turkista lähes vedenpitävän. Kastunut kissa ravistaa itsensä kuivaksi samaan tapaan kuin koirat. Kissalla on pitkäkarvainen kauluri ja pitkäkarvaiset ”housut”. Tassujen anturoissa on tupsut, jotka suojaavat anturoita kylmältä. Turkki kehittyy tuuheaksi kissoilla, jotka ulkoilevat talvella. Sisäkissojen turkki ei ole yhtä muhkea.
Kesykissaroduksi norjalainen metsäkissa on iso: urokset painavat 6–10 kiloa ja naaraat arviolta puolet urosten painosta. Norjalainen metsäkissa on voimakasrakenteinen, roteva kissa, vartalo on pitkä ja takajalat ovat etujalkoja pidemmät. Kissan pää on kolmiomainen, nenä on suora ja silmät isot, avoimet ja hieman vinossa. Korvat ovat suuret ja muodostavat kasvojen kanssa kolmion.
Norjalainen metsäkissa kehittyy melko hitaasti, mutta täysikasvuinen se on kolmevuotiaana.
Norjalaiset metsäkissat eli norskit elävät yleensä 11–17-vuotiaaksi.
Joss Stone
Jocelyn Eve Stoker (s. 11. huhtikuuta 1987 Dover, Kent), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Joss Stone, on englantilainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä.
Stone kuunteli nuorena muun muassa Aretha Franklinia. 14-vuotiaana hän esiintyi BBC:n televisio-ohjelmassa "Star for a Night" laulaen Franklinin kappaleen ”A Natural Woman”. Vuonna 2002 hän solmi levytyssopimuksen BMG:n kanssa.
Stone siirtyi Miamiin työskentelemään ensimmäisen studioalbuminsa parissa. Ilmestyessään "The Soul Sessions" (2003) pääsi Britannian albumilistalla top-5:n joukkoon ja myös neljänkymmenen myydyimmän joukkoon Yhdysvaltain "Billboard 200" -listalla. Stone on sen jälkeen julkaissut kuusi albumia, "Mind, Body & Soul" (2004), joka oli Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalla 28, "Introducing Joss Stone" (2007), "Colour Me Free!" (2009), "LP1" (2011), "The Soul Sessions Vol. 2" (2012) ja "Water for Your Soul" (2015).
Stone teki elokuvadebyyttinsä vuonna 2006 ensi-iltansa saaneessa fantasiaelokuvassa "Eragon". Hän näytteli Anna Kleveläistä televisiosarjassa "Tudors" vuonna 2009.
Hieros gamos
Hieros gamos (kreikkaa "ιερός γάμος", "pyhä avioliitto") tai hierogamia (kreikkaa "ιερογαμία", taas "pyhä avioliitto") tarkoittaa pariutumista ja usein myös avioliittoa jumalan ja ihmisnaisen tai -miehen välillä, joka tapahtui yleensä keväällä. Se on useiden muinaisten kansojen myytti ja rituaali, jonka osanottajat uskoivat voivansa saavuttaa uskonnollisia kokemuksia olemalla yhdynnässä. Osanottajat saattoivat esittää tai uskoa edustavansa jumalia. Rituaalin uskottiin symbolisesti tai kirjaimellisesti parantavan niin osanottajien, kansan kuin maaperänkin hedelmällisyyttä. Rituaaliin otti usein osaa paikallinen päällikkö, joka saattoi yhtyä esimerkiksi paikalliseen papittareen.
Joissain tapauksissa, kuten pyhässä avioliitossa Sumerin kuninkaan ja Inannan ylipapittaren välillä, oli tällä myös käytännöllistä merkitystä. Myös tavalliset ihmiset ottivat mallia ja yhtyivät juuri tuolloin, minkä seurauksena paljon lapsia syntyi talvella, jolloin niiden hoitamiseen oli eniten aikaa.
Joskus hieros gamos oli insestinen yhdyntä esimerkiksi toisilleen sukua olevien jumalten välillä.
Jukka Tiensuu
Jukka Tiensuu (s. 30. elokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, pianisti, cembalisti ja kapellimestari. Hän on opiskellut muun muassa Sibelius-Akatemiassa ja Juilliard Schoolissa.
Tiensuun "Umori" sai vuoden 2004 Teosto-palkinnon, jonka suuruus on 20 000 euroa. Vuonna 2012 hän sai säveltaiteen valtionpalkinnon. Hänen muita tunnettuja teoksiaan ovat "Alma" (1995–1998), "Tokko" (1987) ja "Puro" (1989).
Tiensuun teoksia ovat kantaesittäneet muun muassa Annikka Konttori-Gustafsson ja Matti Rantanen.
Tiensuu toimi vuosina 1979–1983 Helsinki Biennalen taiteellisena johtajana, ja hän perusti Viitasaarelle Musiikin aika -kesäakatemian ja toimi taiteellisena johtajana vuodet 1981–1987.
Tiensuun puoliso on säveltäjä Anneli Arho.
Rauhanasema
Rauhanasema on Helsingin Itä-Pasilassa sijaitseva entinen asemarakennus, joka on suomalaisten rauhanjärjestöjen käytössä. Rakennus oli rautatieasemana alun perin Vammeljoella Karjalassa ja 1920-luvulta alkaen siirrettynä Helsingin Pasilassa. Se siirrettiin uuden Pasilan aseman tieltä 8. syyskuuta 1984 kokonaisena nykyiselle paikalleen, Veturitori-nimiselle aukiolle, noin sadan metrin päähän aiemmalta paikaltaan. Tämän jälkeen rakennus kunnostettiin talkootyönä ja vihittiin uuteen käyttöönsä 26. syyskuuta 1986. Rauhanaseman omistaa nykyisin Suomen Rauhanliitto, ja sen tiloissa toimii useita kansalaisjärjestöjä. Rauhanaseman läheisyydessä vihittiin 19. toukokuuta 2006 Arndt Pekurisen puisto. Rauhanaseman tiloja, juhlasalia ja saunaosastoa, vuokrataan järjestöille, yrityksille ja yksityishenkilöille.
YLE Extra
YLE Extra oli Yleisradion digitaalinen televisiokanava, joka keskittyi live-tapahtumien, suorien lähetysten, populaarikulttuurin ja urheilutapahtumien lähettämiseen.
Extra aloitti YLE24:n paikalla televisiokanavana perjantaina 27. huhtikuuta 2007. Se jäi kuitenkin hyvin lyhytikäiseksi ja lakkautettiin jo seuraavan vuoden tammikuussa.
Lakkautus liittyi Yleisradion talouden säästötoimenpiteisiin. Kanavan katsojaluvut eivät olleet Yleisradion mukaan riittävän hyviä. Kanavapaikka luovutettiin YLE TV1+:lle jatkuvien tekstityshäiriöiden vuoksi. Tämän jälkeen YLE TV1:n ohjelmia oli näytetty kahdella kanavalla, Extran kanavapaikalla tekstitys oli toteutettu analogisella tavalla, joten ongelmia ei ollut enää syntynyt. Kanavapaikalla tekstitys oli siis poltettu kuvaan aiemman digitaalisen tekstityksen sijaan. Nykyään Extran kanavapaikalla näkyy Liv.
Lahtinen
Lahtinen on yleinen suomalainen sukunimi. Se kuuluu Virtanen-tyyppiin. Henkilöitä, joilla on tämä sukunimi:Kuvitteellisia:
Muita merkityksiä:
Luettelo 27-vuotiaina kuolleista muusikoista
Tämä on luettelo 27-vuotiaina kuolleista muusikoista. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa joukko kuuluisia rocktähtiä kuoli tässä iässä, useimmiten päihteiden väärinkäytön seurauksena. Tästä syystä 27-vuotiaana kuoleminen on rockmuusikoista puhuttaessa eräänlainen käsite. Usein puhutaan ironisesti 27:n kerhosta tarkoitettaessa nuorina kuolleita muusikkoja tai näyttelijöitä.
Vaikka Hendrix, Joplin ja Morrison kuolivat kaikki kymmenen kuukauden sisällä ja tunsivat toisensa, "27:n kerhosta" alettiin puhua vasta Cobainin kuoleman jälkeen vuonna 1994.
Valvomo
Valvomo on nelihenkinen helsinkiläinen yhtye. Alun perin yhtye perustettiin soittamaan syntikkapoppia, mutta tyyli vaihtui pian tanssittavaksi rytmimusiikiksi, jossa on vaikutteita myös skasta. Valvomon tunnetuin kappale on kesän 2006 kesähitiksi kutsuttu ”Mikä kesä?”. Valvomo pyrkii olemaan myös poliittinen yhtye. Viitteitä tästä antaa muun muassa runsaasti radiosoittoa saanut, omaisuuden olemusta pohtiva kappale ”Ensimmäinen kaiken ottaa”.
Steve Corino
Steve Eugene Corino (s. 29. toukokuuta 1973, Winnipeg, Manitoba) on kanadalais-yhdysvaltalainen showpainija. Nykyisin Corino asuu Philadelphiassa. Steve Corino on paininut ECW:ssä ja monessa indy-promotiossa. Corino on myös vierallut Suomessa PWF:ssä.
Xbox Live Arcade
Xbox Live Arcade on Microsoftin ylläpitämä verkkopalvelu, jota käytetään pienten videopelien jakamiseen Xbox- ja Xbox 360 -pelikonsolien omistajille. Palvelu käynnistettiin ensimmäisen kerran vuoden 2004 lopulla ja se tarjoaa pelejä noin 5–15 euron hintaan. Vuoden 2005 lopulla Xbox Live Arcade käynnistettiin uudelleen Xbox 360:n julkaisun yhteydessä. Samalla julkistettiin myös uusia pelejä ja toimintoja. Pelit on suunnattu satunnaisille pelaajille. Pelien idea on usein yksinkertainen ja pelaamisen oppii helposti.
Xbox Live Arcade palvelun julkisti Microsoft 3. marraskuuta 2004 Xbox-pelikonsolille. Microsoft alkoi jakaa aloituslevyjä, jotka sisälsivät Xbox Live Arcade -ohjelmiston sekä ilmaisen version "Ms. Pac Manista". Kun yhteys oli muodostettu Xbox Live -palveluun, asiakkaat voivat ostaa luottokortilla muita pelejä tai ladata 30 minuutin ajan toimivan kokeiluversion mistä tahansa saatavilla olevasta pelistä.
Tässä on lista Xbox Live Arcade -peleistä alkuperäiselle Xboxille:
Palvelu käynnistettiin uudelleen 22. marraskuuta 2005 Xbox 360:lle ja se on integroitu suoraan pelikonsolin käyttöliittymään.
Alun perin Xbox 360:n Live Arcade -pelien kokorajoitus kehittäjille oli 50 megatavua, mutta vuodesta 2007 alkaen on sallittu tämän rajan ylittäviä pelejä. Vuonna 2009 rajoitus nostettiin virallisesti kahteen gigatavuun, joka on suurin mahdollinen Liven teknisistä rajoitteista johtuen. Kaikki Xbox 360 -kiintolevyt sisältävät ilmaisen version "Hexic HD" -pelistä.
Xbox Live Arcade -pelit ostetaan käyttäen Microsoft Points -pisteitä. Pisteitä voi ostaa kaupasta tai luottokortilla.
Lista Xbox Live Arcade peleistä, jotka ovat saatavilla Xbox 360:lle -pelikonsolille.
"(*) LB - Parhaan pelaajan näyttö, M - Moninpeli, CO - Kaksinpeli, DC - Ladattava sisältö, C - Kameraa tukeva"
Vladimir Horowitz
Vladimir Horowitz (, ; 1. lokakuuta 1903 Kiova t. Berdytšiv – 5. marraskuuta 1989 New York City) oli ukrainalaissyntyinen pianisti. Hänen tekniikkansa sekä sointinsa väri ja jännitteisyys ovat monien mielestä yhä ylittämättömiä. Hänen laaja ohjelmistonsa sisälsi niinkin erilaisten säveltäjien kuin Domenico Scarlattin ja Aleksandr Skrjabinin teoksia. Kritisoijat taas ovat antaneet hänen maneereilleen määreen "horowitziaaninen" ja väittäneet hänen usein etääntyneen tulkinnoissaan säveltäjien tarkoitusperistä. Joka tapauksessa Vladimir Horowitz yleisesti luetaan 1900-luvun suurten pianistien joukkoon.
Horowitz itse on kertonut syntyneensä Kiovassa, Ukrainassa, tuolloisessa Venäjän keisarikunnassa. Jotkin lähteet mainitsevat kuitenkin, että synnyinpaikka olisi Berdytšiv. Hänen serkkunsa Natasha Saitzoff sanoi haastattelussa 1991, että kaikki perheen neljä lasta olisivat syntyneet Kiovassa. Horowitzin vaimo Wanda Toscanini taas on ollut Berdytšiv-mahdollisuuden kannalla.
Isä väärensi 1903 syntyneen Vladimirin iän vuotta nuoremmaksi, jotta poika välttäisi asepalveluksen: tämä syntymävuosi 1904 esiintyy yhä eräissä lähteissä.
Pianotunteja hän alkoi ottaa jo varhain. Ensimmäinen opettaja oli oma äiti Sofija Bodik, pianisti itsekin. 1912 nuori Vladimir pääsi Kiovan konservatorioon, jossa hänen opettajiaan olivat Vladimir Puhalski, Sergei Tarnovski ja Felix Blumenfeld. Hän valmistui konservatoriosta 1919 ja soitti Sergei Rahmaninovin 3. pianokonserton lopputyönään. Ensikonserttinsa Horowitz piti vuonna 1920. Hän kierteli Venäjällä konsertoimassa ja loikkasi länteen vuonna 1925 eikä aikonut enää palata kotimaahansa. Hän esiintyi Berliinissä, Pariisissa, Lontoossa ja New Yorkissa. Hänestä tuli Yhdysvalloissa yleisön suosikki. Olin Downes luonnehti häntä vuonna 1928 konserttiarvostelussaan "arojen tornadoksi".
Suuresta suosiosta huolimatta Horowitz itse epäili pianistinkykyjään, ja hän vetäytyi konserttilavoilta useita kertoja: 1936–1938, 1953–1965, 1969–1974 ja 1983–1985.
Horowitz aloitti levytysten teon vuonna 1928. Sitä ennen hän oli jo tallentanut soittoaan pianorullille. Levytystoiminta jatkui yli 60 vuotta. Viimeisen äänitteensä hän sai valmiiksi neljä päivää ennen kuolemaansa.
Horowitz avioitui Arturo Toscaninin tyttären Wandan kanssa vuonna 1933. Hän asettui Yhdysvaltoihin asumaan vuonna 1939 ja sai kansalaisuuden vuonna 1944. Hän kuoli sydänkohtaukseen New Yorkissa vuonna 1989.
Cruisin’ (albumi)
Cruisin' on Village People -yhtyeen kolmas albumi vuodelta 1978. Levy sisältää kappaleen Y.M.C.A., joka on yhtyeen tunnetuin ja yksi discoajan tunnetuimpia kappaleita.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Belolo/Morali/Willis.
Hail Victory
Hail Victory on Skrewdriver-yhtyeen vuonna 1994 ilmestynyt viimeinen pitkäsoitto. Yhtyeen laulaja Ian Stuart Donaldson kuoli auto-onnettomuudessa ennen levyn ilmestymistä, ja masternauhat varastanut Combat 18 -järjestö julkaisi ISD-levymerkin alla oman kopion levystä ennen virallista Rock-O-Raman julkaisua.
Zylinkultamyyrä
Zylinkultamyyrä ("Cryptochloris zyli") on Afrikan eteläosassa elävä, kultakontiaisiin eli kultamyyriin kuuluva erittäin uhanalainen nisäkäslaji.
Lajin nykyinen asuinalue on Etelä-Afrikassa. Alun perin zylinkultamyyrää löydettiin 16 kilometriä sisämaahan Etelä-Afrikan lounaisrannikolta sijaitsevalta alueelta. Vuonna 2003 toinen lajin edustaja löydettiin kauempaa pohjoisesta, Groenriviermondista.
Kultamyyrät ovat ikivanhoja nisäkkäitä, jotka elävät pääasiallisesti maan alla. Niillä on kiiltävä ja tiheä turkki sekä virtaviivainen muoto. Eläimillä ei ole näkyviä silmiä tai korvia ja ne ovatkin sokeita. Pieniä silmiä peittää iho ja pienet korvat ovat piilossa turkin seassa.
Zylinkultamyyrä on kooltaan noin 80–90 mm pitkä ja painaa 20–30 grammaa. Se asuu rannikoiden hiekkadyynien ja muiden hiekkaisten alueiden lähettyvillä. Tunnelinsa kultamyyrät kaivavat yleensä pinnan tuntumaan.
Ravinnokseen zylinkultamyyrä hankkii erilaisia selkärangattomia sekä jalattomia liskoja, jotka kasvavat 2 sentin pituisiksi.
Zylinkultamyyrän pesueeseen syntyy yhdestä kahteen poikasta. Pesät ovat ruoholla vuorattuja koloja.
Zylinkultamyyrää uhkaa elinaluiden katoaminen. Rannikoiden timanttikaivokset saattavat johtaa aluiden pienenemiseen. Myös rannikoiden turismista johtuva elinaluiden muuttaminen on ongelmallista tälle lajille.
Vastahyökkäys
Vastahyökkäys on puolustustaktiikka, jonka tärkeimpiä elementtejä on nopeus, voima ja usein yllätyksellisyys.
Vastahyökkäyksellä pyritään pysäyttämään vastustajan eteneminen ja samalla kääntää taistelun osapuolia siten, että omat joukot toimivat hyökkääjinä ja vihollinen asettuu puolustuskannalle. Tällä toimenpiteellä saavutetaan aloitekyky. Onnistuneella vastahyökkäyksellä saadaan vihollisen joukot perääntymään ja omat joukot etenemään.
Sex Over the Phone
Sex Over The Phone on Village People -yhtyeen albumi vuodelta 1985. Alkuperäisestä kokoonpanosta oli tuolloin jäljellä enää kolme jäsentä. Sex Over the Phone sai jonkinasteista menestystä Britannian listoilla, mutta verrattuna Village Peoplen suuruuden päiviin 1970-luvun lopussa menestys oli todella laihaa, joten yhtye hajaantui lähes kymmeneksi vuodeksi.
Levyn nimikappale "Sex Over The Phone" on Village Peoplen 1980-luvun tuotannon tunnetuin.
The Fragile Art of Existence
The Fragile Art of Existence on Control Denied -yhtyeen ensimmäinen ja ainoa julkaistu albumi. Levy julkaistiin 1999.
Kaikki sävellykset ja sanoitukset: Chuck Schuldiner.
Taina Elg
Taina Elisabeth Elg (s. 9. maaliskuuta 1930 Impilahti) on suomalaissyntyinen tanssija ja näyttelijä, joka loi Hollywood-uraa ja esiintyi myöhemmin Broadwaylla. Häntä on kutsuttu Suomen ainoaksi Hollywood-tähdeksi, jonka käynnit kotimaassa 1950-luvulla saivat kansan liikkeelle ja lehdet tekemään juttuja.
Elgin vanhemmat olivat venäläinen emigrantti, pianisti, Helena Dobroumova ja Åke Elg, myös pianisti. Taina Elg syntyi Impilahdella ja asui eri puolilla Suomea: Helsingissä, Turussa, Suojärvellä, Sortavalassa, taas Impilahdella, Maarianhaminassa, taas Helsingissä ja lopulta Viipurissa, josta hän joutui äitinsä kanssa evakkoon. Elg oli alkujaan tanssijana Kansallisoopperassa, jonka balettikoulusta hän valmistui 1946. Sen jälkeen tie vei tanssijana maailmalle, ensin Ruotsiin Göteborgiin ja sitä kautta Englantiin Sadler's Wells -teatteriin ja Monte Carloon Marquis de Cuevasin balettiseurueeseen vuosiksi 1949–1953, mutta loukkaantuminen lopetti balettiuran. Ennen siirtymistään Hollywoodiin Elg toimi mallina Pariisissa esiintyen mm. Voguessa ja Elle-lehdessä. Vuonna 1954, 23-vuotiaana, Elg solmi sopimuksen elokuvajätti Metro-Goldwyn-Meyerin kanssa. Hollywoodin debyytti tapahtui elokuvassa "The Prodigal" (suom. "Tuhlaajapoika") 1955, jossa Lana Turner oli pääosassa. Seuraavana vuonna, 1956, Elg palkittiin Golden Globe -palkinnolla kategoriassa ”lupaavin ulkomainen naisnäyttelijä”.
Elgin ensimmäinen esiintyminen elokuvassa tapahtui jo Suomessa elokuvassa "Suomisen perhe" 1941 ja myöhemmin elokuvassa "Naimisiin päiväksi" 1946. Elgin tunnetuin elokuva on George Cukorin ohjaama "Tytöt" 1957, jossa hänen vastanäyttelijöinään olivat muun muassa Gene Kelly, Mitzi Gaynor ja Kay Kendall. Elokuvaosastaan Elg palkittiin Golden Globe -palkinnolla kategoriassa ”paras musikaalinäyttelijätär”. Elokuvan ääniraidalla Elg muun muassa laulaa Cole Porterin kappaleen ”Ca c’est l’amour” Adolph Deutschin johtaman MGM Studio Orchestran säestyksellä. Taina Elg asuu miehensä, sosiologian professori Rocco Caporalen kanssa New Yorkissa, jonne Elg siirtyi 1961 luomaan uraa teatterin näyttämöllä. Hän on näytellyt musikaaleissa "Irma la Douce", "Redhead", "Silk Stockings", "Can-Can", "Look to the Lilies", "Nine" ja "Titanic". Elg näytteli puolitoista vuotta amerikkalaisessa saippuasarjassa "One Life to Live". Hän oli 1975 Tony-palkinto-ehdokkaana. Hän teki myös vierailevia rooleja tv-sarjoissa kuten "Murhasta tuli totta". Elg on Yhdysvaltain kansalainen.
Elg oli naimisissa Carl Björkenheimin kanssa vuosina 1953–1958. Heillä on poika, muusikko Raoul Björkenheim. Pianotaiteilija Cyril Szalkiewicz oli Taina Elgin serkku.
Tärkeimmät elokuvaosat:
Kantatie 91
Kantatie 91 on Inarin kunnan alueella Lapissa sijaitseva kantatie. Tien pituus on 53 kilometriä. Tie haarautuu valtatieltä 4 Ivalossa, seurailee Luttojoen vartta ja päättyy Raja-Joosepin rajanylityspaikalle Venäjän rajalle. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja laadultaan erinomainen. Venäjän puolella tie jatkuu Murmanskiin.Nykyisestä kantatiestä 91 Ivalon ja Akujärven välinen osuus oli vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä osa tuolloin Petsamoon johtanutta valtatie 4:ää. Sodanjälkeisten alueluovutusten seurauksena Nelostien linjausta muutettiin.
Ensimmäinen tie Ivalon ja Raja-Joosepin välille on rakennettu 1950-luvulla. Raja-Joosepin rajanylityspaikka avattiin 1967, ja kansainväliseksi se muuttui vuonna 1989.
Ennen vuoden 1996 tienumerouudistusta Ivalon ja Raja-Joosepin välinen tie oli maantie 968. Tuolloin kantatieksi muutettu tie oli kuitenkin tieluokkaansa nähden kunnoltaan ala-arvoinen: sorapintainen, kapea, mutkainen ja mäkinen. Parannustyöt aloitettiin vuonna 1997, ja ne valmistuivat vuonna 2002. Rakennuskustannukset olivat hieman alle 12 miljoonaa euroa. Uusittu tie on kokonaisuudessaan kestopäällysteinen, ja ajoradan leveys on seitsemän metriä. Venäläinen osapuoli on ilmoittanut saavansa rajalta Murmanskiin jatkuvan tieyhteyden päällystettyä kokonaisuudessaan vuonna 2006.
Yökissa
Yökissa ("Leopardus guigna" syn. "Oncifelis guigna") eli kodkod on Etelä-Amerikassa elävä harvinainen pieni kissaeläin. Yökissaa ei ole tutkittu vielä pitkään, eikä sen elintavoista siksi tiedetä juuri mitään. Lajia ei ole vielä yhdessäkään eläintarhassa.
Yökissan turkin väritys on harmaanruskea ja häntä juovainen. Turkkia koristavat tummat laikut, ja mahanalus on valkoinen. Korvissa on pienet tupsut. Uroskissat painavat hieman yli 2 kiloa ja naaraat noin 1,7 kiloa. Kissan pituus on 39–45 cm ja keskimääräinen korkeus on noin 25 cm. Kooltaan yökissa on Amerikan pienin ja yksi maailman pienimmistä kissoista.
Yökissa saalistaa yleensä öisin, mutta joskus myös päivällä, jos ihmisten läsnäolo ei häiritse. Saaliiksi joutuvat pienet jyrsijät, linnut ja mahdollisesti liskot. Suuremmat uroskissat käyvät myös saalistamassa kanoja kanaloista.
Yhdessä pesueessa on kerrallaan yleensä 2–3 pentua. Kissat voivat elää yleensä enintään 11-vuotiaiksi.
Yökissan elinalueisiin kuuluvat eteläisen ja keskisen Chilen alueen Andien vuoristo ja lounainen Argentiina. Eläimet voivat elää 2,5 kilometrin korkeudessa, jos ympäristössä on puustoa ja pensastoa.
Gaucho
Gaucho () on termi, jota käytetään Etelä-Amerikan pampan, chacojen ja Patagonian ruohotasankojen asukkaista. Gauchoja asuu Argentiinassa, Uruguayssa, Paraguayssa, Etelä-Chilessä (jossa käytetään nimitystä "huaso") ja Etelä-Brasiliassa. Gaúcho on myös nimitys Brasilian Rio Grande do Sulin osavaltion asukkaille – tässä mielessä tunnettu jalkapalloilija Ronaldinho on gaúcho.
Gauchoa voi pitää eräänlaisena löyhänä vastineena Pohjois-Amerikan cowboylle. Cowboyn, meksikolaisen vaqueron ja venezuelalaisen llanosin tapaan gaucho on termi, joka viittaa enemmän 1800-luvulle, jolloin gauchot muodostivat väestön enemmistön, kuin nykyaikaan. Perinteisesti gauchot ovat paimentaneet karjaa ja harjoittaneet maataloutta pääelinkeinonaan. Cowboyn tapaan gauchoihin liittyy romanttinen perinne, joka on näkynyt etenkin Argentiinan kulttuurissa.
Scream Bloody Gore
Scream Bloody Gore on Death-yhtyeen ensimmäinen studiojulkaisu vuodelta 1987.
"Scream Bloody Goren" tyyli on hyvin erilainen verrattuna Deathin myöhempään 1990-luvun tuotantoon, joka on musiikiltaan paljon melodisempaa ja soitoltaan huomattavasti teknisempää. Temaattisesti levy on uskollinen death metalin syntyyn läheisesti liittyviin aiheisiin: zombiet, väkivalta ja kuolema ovat selkeästi näkyvissä jo kappaleiden nimissä ja sanoituksissa. Albumin soundit ovat rouheat ja hiomattomat. Tempo on miltei joka kappaleessa nopea, rummuilla soitetaan 200- iskua minuutissa tai vieläkin nopeammin. Chuck Schuldinerin laulu on genrelle myöhemminkin tyypillistä murinaa.
Vaikka John Hand on merkitty albumille rytmikitaristiksi, hän ei soittanut lopullisessa versiossa nuottiakaan. Suurin osa "Scream Bloody Goren" kitararaidoista oli äänitetty Handin liittyessä Deathiin ja Schuldiner erotti Handin yhtyeestä jo ennen esikoisalbumin julkaisua.CD:n bonuskappaleet
MuutInfernal Death julkaistiin ennen studioalbumia vuonna 1987, jonka nimikkokappale julkaistiin demon lisäksi yhtyeen debyyttialbumilla Scream Bloody Gore. Kappaletta ei ole julkaistu yhdelläkään kokoelma- tai livealbumilla.
Jesse Saarinen (jääkiekkopuolustaja)
Jesse Saarinen (s. 22. maaliskuuta 1977 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija.
Saarinen oli tärkeässä roolissa, kun Porin Ässät sai hopeaa vuonna 2006. Hän teki 5–4-jatkoaikamaalin HPK:ta vastaan pelatun loppuottelusarjan toisessa ottelussa hämeenlinnalaisten voitettua ensimmäisen kohtaamisen. Lopulta HPK voitti finaalisarjan 3–1 ja vei Suomen mestaruuden. Saarinen lopetti ammattilaisuransa keväällä 2008 pelattuaan kaksi viimeistä kautta TPS:n joukkueessa ja siirtyi työskentelemään pankkiin jatkaen kuitenkin pelaamista 2-divisioonan RNK Hoci:ssa ja Kiekko-67:ssä.
Jesse Saarinen on rullakiekon maailmanmestari vuodelta 2003. Rullakiekon SM-liigassa hän edusti Kiekko-67:ää.
Lievestuoreen Yhteiskoulu
Lievestuoreen Yhteiskoulu oli Laukaan kunnan Lievestuoreen kylällä vuosina 1948-1974 toiminut yksityinen kannatusyhdistyksen ylläpitämä yhteiskoulu. Koulun perinteitä jatkoi Lievestuoreen lukio, joka kuitenkin lakkautettiin 2000-luvun alussa.
Yhteiskoulun pitkäaikaisimpana ja viimeisenä rehtorina toimi Eino Levijärvi.
Shōjo
Shōjo (, ”tyttö”, "tyttöjen") on mangan, animen ja muun japanilaisen populaarikulttuurin noin 10–17-vuotiaat tytöt käsittävä kohderyhmä.
Shōjon piirteitä ovat muun muassa liioitellut tunnereaktiot, lapsekkaat ja kauniit piirteet kuten suuret silmät, paksut hiukset ja hoikat tyttöhahmot, yksityiskohtaiset ja tyylikkäät vaatteet ja romanttisen kiinnostuksen kohteena söpöt nuoret pojat. Tyylissä korostuu suloisuus ja nuorekkuus.
Useimmat shōjotaiteilijat ovat 70-luvulta alkaen olleet naisia.
Shōjo-tyylin merkittävimmät naispuoliset taiteilijat ovat "Loistava 24" -nimellä tunnettu väljä ryhmä, johon kuuluivat Moto Hagio, Riyko Ikeda, Yumiko Oshima, Keiko Takemiya ja Riyko Yamagishi. He loivat nykyisin shõjolle tunnusomaisia tehosteita kuten esimerkiksi kukkaset, kimalle-efektit ja salamat laajentamaan hahmon tunteiden esittämistä. Ryhmä myös mursi perinteisen kuva-asettelun ja kuvaruutujen muodon. He myös hälvensivät tietoisesti sukupuolirajoja.
Shōjossa käsitellään usein sellaisia aiheita kuten rakkaus, aikuistuminen, unelmat, maailman pelastaminen sekä elämä ja kuolema. Tarinan pääjuoni voi olla minkälainen tahansa, mutta yleensä taustalla on toinen, syvällisempi juoni. Tarina voi esimerkiksi kertoa teinitytöstä, joka muuttaa uudelle paikkakunnalle. Hän on saattanut tavata jo leikki-iässä pojan ja heistä on tullut toistensa parhaat ystävät ja luotetut mutta he ovat elämän myötä joutuneet erilleen vuosiksi.
Tarinan eteneminen on aluksi suoraviivaista ja esittelee samalla päähenkilön. Myöhemmin hän ehkä tapaa pojan ja huomaa tämän olevankin lapsuudenystävä ja olleensa rakastunut tähän jo tuohon aikaan.
Päähenkilö joutuu kohtaamaan aikuistumisen ja toisen huomioon ottamisen ja samalla hänen ja muiden taustat ja niistä kumpuavat motiivit nousevat esiin. Ne voivat tuoda tarinaan syvyyttä ja useita näkökulmia päähenkilön tapaan toimia.
Melkein jokaisesta shōjo-sarjasta löytyy romantiikkaa, ja useimpien päähenkilö on samastumisen kohteeksi kelpaava teini-ikäinen tyttö.
Tarinan sivuhahmot voidaan koota siten, että lukija löytää heistä kiinnekohtia. Joitakin tyyppiesimerkkejä ovat rento, näennäisen välinpitämätön hahmo joka pohjimmiltaan on hyväsydäminen sekä hiljainen, vahvan oloinen tyttö jolla kuitenkin on jokin huolellisesti piilotettu herkkä kohtansa tai hänelle nolo salaisuus. Sivuhahmojen tehtävänä on usein tukea mutta myös näyttää päähahmolle toisenlaisia elämänmalleja ja ratkaisuja.
Tunnettuja shōjo-sarjoja ovat mm. Sailor Moon, Wedding Peach, Candy Candy, Tokyo Mew Mew, Peach Girl, Kareshi kanojo no jijō, Mermaid Melody, Kamikaze Kaitou Jeanne ja Fruits Basket.
Laajalevikkisin shõjo - lehti on ollut "Ciao" jonka levikki oli 446,667 tilaajaa 2017.
Shōjoa ei pidä sekoittaa shōjoaihin eli tyttöjen välistä rakkautta käsitteleviin sarjoihin, joka on useamman eri kohdeyleisön sarjojen muodostama oma genrensä.
Toisinaan Suomessa tyyliä kuvaamaan käytetään humoristista sanaleikkiä sohjo, joka on lainattu lumen ja veden seoksen nimestä.
Richard Virenque
Richard Virenque (s. 19. marraskuuta 1969) on ranskalainen kilpapyöräilijä, joka on syntynyt Casablancassa, Marokossa. Virenque tunnetaan erityisesti ylämäkiajon taitajana, mutta myös sekaantumisestaan doping-skandaaliin. Virenque lopetti kilpauransa 2004.
Vuoden 2006 huhtikuussa Virenque voitti Ranskassa järjestetyn kansainvälisen tosi-TV-kilpailun ”Je suis une célébrité, sortez-moi de là” (suom. 'Olen julkku, pelastakaa minut siltä').
Koko uransa ajan Richerd Virenque on ollut erittäin suosittu kilpapyöräilijä ranskalaisten keskuudessa. Tähän ovat olleet syynä hänen etappivoittonsa ja kokonaistuloksensa Tour de Francessa, mutta myös se, miten hän kaikesta suoriutui. Hän kilpaili täydellä sydämellä ja ryhtyi tärkeisiin koitoksiin vaikka menestyminen olikin epävarmaa. Ranskan kansallinen urheilulehdistö näki hänessä mieluummin loistavan mäennousijan kuin osan pyöräilyn suurta doping-skandaalia. Kannattajilleen Virenque on dopinginvastaisen taistelun tekemä syntipukki, kun tämä taistelu alkoi 1900-luvun loppupuolella.
Virenque on ollut aikoinaan yksi kaikkien aikojen nuorimmista keltaiseen paitaan pukeutuneista Tour de Francessa, kun hän voitti etapin vuonna 1992. Hän on myös ollut koko uransa ajan erinomaisen "karismaattinen" kilpapyöräilijä. Hän lopetti aktiivisen kilpailu-uransa vuonna 2004. Kuitenkin hänen kilpailumenestyksensä on jäänyt huomattavasti heikommaksi kuin hänen suunnaton suosionsa, näin etenkin Ranskassa.
Hänen voittonsa, Tour de Francen lisäksi, todistavat hänen kyvyistään. Näin on etenkin Pariisi-Tours-kilpailun kohdalla, kuitenkin ennen ns. Tapaus Festinaa. Hänen suosionsa ranskalaisen median keskuudessa on ohittanut kaikki muut saman ikäpolven pyöräilijät, näin on käynyt myös Laurent Jalabert’ille.
Vuosina 1993 ja 1998 Virenque oli Festina-kilpapyöräilytallin jäsen. Vuonna 1998 Festina team joutui keskelle doping-skandaalia, kun sen "soigneur" Willy Voet pidätettiin Ranskan ja Belgian välisellä rajalla ja hänen hallustaan löydettiin suuri määrä doping-aineita. Lokakuussa 2000 kun tapaus Festinaa puitiin oikeudessa, kielsi Virenque aluksi kaiken, mutta tunnusti kuitenkin lopuksi doping-aineiden käytön. Skandaalin aikana Virenque oli kieltänyt tahallisen doping-aineiden käyttönsä, ja Voet puhui sen puolesta, että Virenque oli täysin tietoinen tekemisistään ja siis käytöstään. Lisäksi Voetin mukaan Virenque olisi osallistunut jopa yleisemmin doping-aineiden levitykseen pyöräilyn ammattilaisten parissa. Oikeudenkäynnin jälkeen Virenque kärsi väliaikaisen kilpailukiellon.
Kilpailukiellon jälkeen Virenque palasi uudelleen kilpailuihin ja voitti Tour de Francessa 2003 ja 2004 kuudennen ja seitsemännen kerran parhaan mäkimiehen (grimpeur) pilkkupaidan (Maillot à pois).
Vaikka Virenque luettiin kilpapyöräilijänä mäkimiehiin, voitti hän kuitenkin vuonna 2001 sprinttikisaksi yleisesti luetun Pariisi – Tours -kilpailun. Tämä oli myös hänen paluunsa kilpailukiellon jälkeen ammattilaisareenoille ja todiste hänen luonteestaan ankarana taistelijana.
Jessica Tandy
Jessica Tandy (oik. Jessie Alice Tandy, 7. kesäkuuta 1909 Lontoo, Englanti – 11. syyskuuta 1994 Easton, Connecticut) oli brittiläinen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä sekä Oscar-voittaja.
Tandy teki pitkän näyttelijänuran, joka nousi tähteyteen vasta 1980-luvulla, vaikka hän aloitti teatterinlavalla jo vuonna 1926. Tandy esiintyi myös muutamissa brittiläisissa elokuvissa ennen valkokangasdebyyttiänsä Amerikassa, joka tuli elokuvasta "Seitsemäs risti". Hän näytteli 1940-luvulla myös muutamissa muissa elokuvissa, mutta keskittyi lähes pelkästään teatteriin voitettuaan Tony-palkinnon vuonna 1948 Tennessee Williamsin näytelmästä "Viettelysten vaunu". Seuraavien vuosikymmenien aikana Tandy esiintyi harvoin valkokankaalla, mutta oli mukana muun muassa elokuvassa "Linnut".
Tandy palasi komeasti elokuviin 1980-luvulla. Hän oli mukana mm. elokuvissa "Garpin maailma" ja "Cocoon – nuoruudenlähde". Hollywood-tähden aseman Tandy sai värikkäästä suorituksestaan ikääntyvänä ja itsepäisenä etelävaltioiden juutalaisena emäntänä elokuvasta "Palveluksessanne, Miss Daisy". Hän ansaitsi roolityöstään parhaan naispääosan Oscarin, BAFTAn ja Golden Globen. Tandy on vanhin näyttelijä, joka on voittanut Oscar-palkinnon.
Tandy ei jättänyt lavanäyttelemistä 1980-luvullakaan. Hän voitti kolmannen Tony-palkintonsa näytelmästä "Foxfire", jonka televisioversiosta hänet palkittiin myös Emmy-palkinnolla. Vuonna 1994 Tandylle myönnettiin Kunnia-Tony elämäntyöstä, jonka hän jakoi miehensä Hume Cronynin kanssa.
Toisen Oscar-ehdokkuutensa Tandy sai parhaasta naissivuosasta elokuvassa "Paistetut vihreät tomaatit". Tandyn viimeiseksi työkseen jäi Camilla Caran rooli elokuvassa "Camilla", jossa Tandy teki myös alastonkohtauksen 84-vuotiaana ja kuolemansairaana.
Tandy oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto brittiläisen näyttelijä Jack Hawkins kesti kahdeksan vuotta 1932–1940; heille syntyi yksi lapsi (Susan, 1934). Tandyn toinen liitto olikin pitkäaikaisempi, sillä hän oli yhdessä kanadalaisen näyttelijä Hume Cronynin kanssa vuodesta 1942 aina Tandyn kuolemaan 1994. Tandy ja Cronynillä on kaksi lasta Tandy Cronyn ja Christopher Cronyn.
Jessica Tandy kuoli kotonaan vuonna 1994 Eastonissa, Connecticutissa, 85-vuotiaana munasarjasyöpään, joka hänellä diagnosoitiin vuonna 1990.
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Jyrki Kovaleff
Jyrki Ensio Kovaleff (2. tammikuuta 1954 Tampere – 3. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet hyväksyttiin opiskelemaan Tampereen yliopiston näyttelijäntyön koulutusohjelmaan poikkeuksellisesti jo 15-vuotiaana ja heti valmistuttuaan hän sai kiinnityksen Helsingin Kaupunginteatteriin. Ainoat pääroolinsa Kovaleff teki 1970-luvun elokuvissa "Viu-hah hah-taja" (ufomies Orvaskesi ja psykiatri Pehmeäleff, 1974), "Viimeinen savotta" (Vikke Nilo, 1977) ja "Ruskan jälkeen" (Asko Mäkinen, 1979). Tämän jälkeen Kovaleffin elokuvaosat olivat pienehköjä sivurooleja. Hän näytteli monissa Uuno Turhapuro -elokuvissa sekä useissa televisiosarjoissa. Tämän lisäksi hän esiintyi Tampereen Teatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Kovaleff teki työtä myös ääninäyttelijänä. Hänet kuullaan useissa animaatiodubbauksissa, kuten "101 dalmatialaista" ja "Kaunotar ja hirviö" sekä Nipsun ääniroolissa elokuvassa "Muumipeikko ja pyrstötähti".
Kovaleff sairastui eturauhasen syöpään keväällä 2005. Se oli todettu jo parantuneeksi, kunnes vuonna 2007 sen todettiin uusiutuneen. Sairaus saatiin sen verran kuriin, että Kovaleff saattoi palata Helsingin Kaupunginteatteriin töihin. Hän kuoli 3. marraskuuta 2009 Laakson sairaalassa Helsingissä. Kovaleff on haudattu Vatialan hautausmaalle.
Kirsten Dunst
Kirsten Caroline Dunst (s. 30. huhtikuuta 1982 Point Pleasant, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-saksalainen näyttelijä ja malli. Dunst aloitti uransa lapsinäyttelijänä ja hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa "Veren vangit" (1994), "Virgin Suicides" (1999), "Anna palaa!" (2000) ja "Hämähäkkimies"-elokuvatrilogia (2002–2007).
Kirsten Dunst syntyi New Jerseyssä saksalaisen Klaus Dunstin ja ruotsalaistaustaisen Inez Rupprechtin esikoiseksi. Hänellä on nuorempi veli nimeltä Christian. Dunstin isä työskenteli Siemensillä ja hänen äitinsä oli Lufthansan lentoemäntä sekä taiteilija.
Kirsten kasvoi 11-vuotiaaksi asti Brick Townshipissä, New Jerseyssä, jossa hän kävi Ranney Schoolia. Vuonna 1993 hän muutti äitinsä ja veljensä kanssa Los Angelesiin. Perheen isä jäi New Jerseyyn, ja vanhemmat erosivat. Dunst opiskeli Notre Dame High Schoolissa ja valmistui vuonna 2000.
Dunst aloitti uransa lapsimallina ollessaan kolmevuotias ja esiintyi useissa kymmenissä televisiomainoksissa. Häntä edustivat mallitoimistot Ford ja Elite. Dunstin ensimmäinen televisiorooli oli "Saturday Night Live" -ohjelmassa kuusivuotiaana. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki episodielokuvan "New York Stories" (1989) kolmannessa osassa, jonka ohjasi Woody Allen.
Dunstin läpimurtorooli oli elokuvassa "Veren vangit" (1994), jossa hän näytteli ikuisesti lapsen kehoon jäänyttä vampyyriä. Dunst sai roolistaan Golden Globe -palkintoehdokkuuden. Tätä seurasivat roolit muun muassa elokuvissa "Pikku naisia" (1994), "Jumanji" (1995) ja "Wag the Dog – häntä heiluttaa koiraa" (1997).
Vuosituhannen vaihteessa Dunst näytteli useissa teini-ikäiselle yleisölle suunnatuissa elokuvissa, kuten "Anna palaa!" (2000) ja "Crazy/Beautiful" (2001). Hän siirtyi vähitellen myös kypsempiin rooleihin Sofia Coppolan draamassa "Virgin Suicides" (1999) ja Peter Bogdanovichin historiallisessa elokuvassa "Murha vailla syyllistä" (2000). Dunst nousi yhdeksi Hollywoodin tunnetuimmista näyttelijöistä esiinnyttyään taloudellisesti menestyksekkäässä "Spider Man – Hämähäkkimies" -elokuvassa (2002) sekä sen jatko-osissa. Vuonna 2011 Dunst voitti Cannesin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon pääosastaan Lars von Trierin elokuvassa "Melancholia".
Dunst on seurustellut näyttelijä Jake Gyllenhaalin, Razorlight-yhtyeen laulajan Johnny Borrellin ja näyttelijä Garrett Hedlundin kanssa. Nykyään Dunst on kihloissa "Fargo" -vastanäyttelijänsä Jesse Plemonsin kanssa, jota hän alkoi tapailla vuonna 2016. Heille syntyi poika toukokuussa 2018.
Vuonna 2011 Dunst kertoi saaneensa Saksan kansalaisuuden.
Berliinin elokuvajuhlat
Berliinin elokuvajuhlat eli Berlinale (, ) on Berliinissä järjestettävä kansainvälinen elokuvajuhla. Berliinin elokuvajuhlia on järjestetty vuodesta 1951 lähtien. Festivaali on järjestetty vuodesta 1978 lähtien tavallisesti helmikuussa tai maaliskuun alussa (aiemmin kesä-heinäkuussa).
Monikansallisesti koostuva tuomaristo palkitsee Kultaisella ja hopeisella karhulla vuoden parhaat elokuvat. Karhu symboloi Berliinin kaupungin tunnusta karhua.
Nykyään tapahtuma järjestetetään Berlinale Palastissa, joka sijaitsee Potsdamer Platzilla.
Kantatie 93
Kantatie 93 on kantatie, joka kulkee kokonaan Enontekiön kunnan alueella Lapissa. Tien pituus on 63 kilometriä ja se on nykyisin koko pituudeltaan osa eurooppatie E45:tä.
Kantatie 93 eroaa Palojoensuussa valtatiestä 21, kulkee itään Hettaan ja kääntyy siellä pohjoiseen Kivilompoloon, jossa se päättyy Norjan rajaan. Norjan puolella tie jatkuu E45:nä (ent. valtatie 93) Koutokeinon kautta Alattioon (Alta).
Kaaresuvantoon päättyvää Eurooppatietä E45 oli esitetty jatkettavaksi Kaaresuvannosta Palojoensuun, Enontekiön ja Kautokeinon kautta Alattioon. Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö allekirjoitti sopimuksen elokuussa 2017, jonka myötä hanke toteutuu. Tien numeroinnin jatke Kaaresuvannosta Alattioon toteutettiin 9. helmikuuta 2018.Tie Hettaan asti on valmistunut vuonna 1905. Hetan, Kautokeinon ja Alattion välillä on ollut kauppareitti vuosisatojen ajan. Hetan ja Kivilompolon tie rakennettiin maantieksi vuosina 1961–1963. Palojoensuun ja Kivilompolon välisen maantien numero oli alun perin 958. Kantatie 93 siitä tuli vuoden 1996 tienumerouudistuksessa.
Aveiron piiri
Aveiron piiri on yksi Portugalin piireistä. Sen pääkaupunki on Aveiro. Piirin pinta-ala on 2 800,9 km² ja väkiluku 702 943 (vuonna 2014).
Aveiron piiri koostuu seuraavista kunnista:
Syytön
Syytön on toinen single Nylon Beatin viidenneltä albumilta "Demo" ja yksi Nylon Beatin hiteistä. Kappale on Nylon Beatille tyypillisesti Risto Asikaisen ja Ilkka Vainion käsialaa. Kappale on yksi Nylon Beatin tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista.
Kappaleesta kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi Pete Riski. Kyseinen musiikkivideo voitti Oulun musiikkivideofestivaalien "katsojapumpelin" vuonna 2000 ja oli ehdokkaana Muuvin saajaksi samana vuonna.
Suomen singlelistalla kappale oli yhtäjaksoisesti kolme viikkoa, kunnes se putosi noustakseen vielä yhdeksi viikoksi. Ensimmäisellä viikolla se oli sijalla 16, joka oli myös singlen korkein sijoitus.
Kappaleesta on myös englanninkielinen versio "Guilty". Guilty sisältyi Nylon Beatin toiselle englanninkieliselle albumille "Last in Line", joka julkaistiin vuonna 2002.
Kappale teki "kännykälläsoiton" maailmanennätyksen vappuna vuonna 2000.
Jonne Aaron teki kappaleesta oman versionsa Vain elämää -televisiosarjan ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2012.
Bejan piiri
Bejan piiri on yksi Portugalin piireistä. Se sijaitsee Portugalin eteläosassa Alentejon alueella ja sen pääkaupunki on Beja. Piirin pinta-ala on 10 263,4 km² ja väkiluku 147 290 (vuonna 2014).
Bejan piirissä on neljätoista kuntaa:
Guilty
Guilty on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single. Se on viides ja viimeinen yhtyeen "Dead Letters" -albumilta julkaistu single. Suomen virallisella singlelistalla se oli korkeimmillaan toisella sijalla. Kappale nauhoitettiin "Nord Studios"illa Tukholmassa, kuten koko albumi, ja sen tuottivat Mikael Nord Andersson ja Martin Hansen. Singleä varten kappaleesta tehtiin uusi miksaus. Clif Norrell miksasi Guiltyn "Scream Studios"illa Studio Cityssä, Los Angelesissa, Kaliforniassa. Singlen bonuskappaleen, lontoolaista XFM Radiota varten tehdyn version "First Day of My Lifestä", miksasi Jouni Paju ja sen tuotti yhtye itse.
"Guilty"stä tehdyn videon ohjasi Nathan Cox ja se kuvattiin Los Angelesissä. Siinä näytetään yhtyeen lisäksi valokuvia, jotka muuttuvat vääristetyiksi. Singlen kansikuva on otettu videon yhteydessä lavasteista.
Leprosy
Leprosy on Death-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1988.
"Leprosy" jatkaa esikoisalbumi "Scream Bloody Goren" viitoittamalla linjalla: sävellykset ovat suoraviivaisia, tempo edelleen nopea ja sanoitukset käsittelevät lähinnä kuolemaa ja kauhuelokuvateemoja.
Tuotantoarvoiltaan "Leprosy" on edeltäjäänsä hieman korkeampitasoinen, soundit ovat puhtaammat ja kappaleiden melodiakuluissa on jo vaihtelua suoraviivaisen paahdon sijaan.
Chuck Schuldiner väitti julkisuudessa, että hän itse soitti koko albumin basso-osuudet, koska ne olisivat olleet nauhoitusten aikaan liian teknisiä yhtyeen basisti Terry Butlerille. Väitettä ei kuitenkaan ole pystytty vahvistamaan. Butler on myös merkitty albumin tekijätietoihin.
Suomalainen thrash metal -yhtye Mokoma teki "Viides vuodenaika" -ep:lle suomenkielisen kappaleen "Avoin Hauta", joka on cover-versio raidasta "Open Casket". Mokoma sai luvan levytykseen Schuldinerin äidiltä. Osa ep:n rahoista lahjoitettiin Schuldinerin äidin perustamalle syöpäjärjestölle.
Weddellinhylje
Weddellinhylje ("Leptonychotes weddellii") on varsinaisiin hylkeisiin kuuluva antarktinen hyljelaji. Se on maailman eteläisimpänä esiintyvä nisäkäslaji; levinneisyysalue kiertää Etelämantereen ympäri, mutta laji esiintyy erityisesti Antarktiksen niemimaan tuntumassa olevilla saarilla. Kannan arvioitu koko on noin 800 000 yksilöä. Laji on saanut nimensä Sir James Weddellin mukaan, joka johti Weddellinmeren hyljetutkimusretkikuntaa. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi "antarktisenhyljettä". — Suomen kielen lautakunta suhtautui toimikunnan ehdotukseen torjuvasti.
Weddellinhylkeet voivat kasvaa jopa kolmen metrin pituisiksi ja painaa yli 400 kiloa.
Weddellinhylkeet ovat tunnettuja pitkistä sukelluksistaan, jotka voivat ulottua jopa 700 metrin syvyyteen. Ne voivat pidättää hengitystään noin 80 minuuttia. Pitkillä sukelluksilla hylkeet hakevat ruokaa tai etsivät uusia hengitysaukkoja jääkuoresta. Pitkät sukellusmatkat mahdollistaa hylkeiden lihaston korkea myoglobiini-pitoisuus. Maalla hylkeet eivät ole kovin sosiaalisia ja joskus jopa välttävät koskemasta toisiinsa. Ihmisiä hylkeet eivät vieroksu erityisen paljon ja päästävätkin tutkijoita helposti lähelleen. 1900-luvulla ne jopa päästivät ihmisiä lähikosketukseen kanssaan, mutta koska useat näistä ihmisistä merkitsivät hylkeet polttoraudalla ja aiheuttivat parantumattomia haavoja, eläimet alkoivat vältellä ihmisiä.
Leveyspiiristä riippuen hylkeet synnyttävät poikasensa syyskuun ja marraskuun välillä. Alemmalla leveyspiirillä elävät yksilöt synnyttävät aikaisemmin. Hedelmöitys tapahtuu veden alla, jolloin naaraat yleensä saavat puremia niskaansa. Naaraat synnyttävät yhden poikasen vuodessa tultuaan sukukypsään 6 vuoden ikään. Poikasten syntymäpaino on noin 27 kiloa. Emojen tuottaman maidon rasvapitoisuus on 70 % ja 6-8 viikon imetysajan aikana poikanen kerää 90 kiloa lisää painoa. Nuorilla weddellinhylkeillä on harmaa karvoitus ensimmäiset 3 tai 4 viikkoa ja myöhemmin väri tummenee. Poikaset leikkitappelevat usein nuoruutensa aikana ja noin kolmen vuoden iässä ne luokitellaan aikuisiksi.
Hylkeet saalistavat kalmareita ja kalaa. Päivän saaliin paino saattaa olla jopa 54 kiloa.
Weddellinhylkeen saalistajiin kuuluvat miekkavalaat ja merileopardit. Myös ihmiset surmaavat hylkeitä koiranruokamarkkinoita varten.
Kantatie 83
Kantatie 83 on Lapissa Rovaniemen Sinetästä Pelloon kulkeva kantatie. Tien pituus on 77 kilometriä. Tie eroaa Sinetässä kantatie 79:stä ja kulkee länteen Ylitornion kunnan Raanujärven kylään, jossa se kääntyy luoteeseen ja päättyy lopulta Pellon kuntakeskuksessa valtatie 21:een. Tie on koko matkaltaan kaksikaistainen.Sinetän ja Pellon välinen maantie uudelleenrakennettiin 1970-luvulla, minkä jälkeen se nimettiin kantatieksi 83.
Bragançan piiri
Bragança on piiri Portugalin koillisosassa. Sen pääkaupunki on Bragança. Piirin pinta-ala on 6 598,5 km² ja väkiluku 129 809 (vuonna 2014).
Bragança jakautuu kahteentoista kuntaan:
Harlekiini (koiraväri)
Harlekiini on tanskandoggilla ja tanskandoggista polveutuvilla sekarotuisilla koirilla esiintyvä väritys. Harlekiinin pohjaväri on valkoinen ja siinä on värillisiä risamuotoisia ja sekalaisen kokoisia merkkejä. Tanskandoggin rotumääritelmä hyväksyy harlekiinin vain mustin merkein, mutta kuvio voi olla minkä värinen tahansa. Harlekiinitekijä on homotsygoottina letaali, eivätkä tällaiset alkiot kehity kohdussa.
Beaucenpaimenkoiralla esiintyvä harlekiiniksi kutsuttu väritys on oikeasti blue merle eikä sillä ole mitään tekemistä oikean harlekiini-värityksen kanssa.
Harlekiinivärityksen saa aikaan kahden eri geenin, harlekiinin ja merlen yhteisvaikutus. Harlekiinitekijä H vaikuttaa koiran ulkoasuun vain, jos koira on perinyt myös dominoivan merletekijän M. Jos koiralla ei ole merletekijää, harlekiinitekijä ei vaikuta koiran ulkoasuun. Harlekiininvärisen koiran genotyyppi on siis Mm Hh. Homotsygoottiseen merleen (MM) yhdistettynä harlekiinitekijä (Hh) saa aikaan kokovalkoisen värityksen.
Koska sekä harlekiini- että merlegeeni ovat epätäydellisesti dominoivia ja homotsygootteina (MM ja/tai HH) letaaleja, on harlekiinikoirien kasvatus varsin haastavaa. Edes käyttämällä toisena vanhempana eläinsuojelullisesti arveluttavaa valkoista harlekiinia (Hh MM) voi pentueesta olla todennäköisesti harlekiineja korkeintaan vain puolet.
Castelo Brancon piiri
Castelo Brancon piiri on piiri Portugalin keskiosassa. Sen pääkaupunki on Castelo Branco. Piirin pinta-ala on 6 627,4 km² ja väkiluku 186 830 (vuonna 2014).
Piiri jakautuu yhteentoista kuntaan:
Coimbran piiri
Coimbran piiri on piiri Portugalin keskiosassa. Sen pääkaupunki on Coimbra. Piirin pinta-ala on 3 973,8 km² ja väkiluku 414 622 (vuonna 2014).
Coimbran piiri jakautuu seitsemääntoista kuntaan:
Kantatie 79
Kantatie 79 on kantatie, joka johtaa Rovaniemeltä Kittilän kautta Muonioon. Tien pituus on 231 kilometriä. Tie on Rovaniemen keskustassa olevaa muutaman sadan metrin nelikaistaista osuutta lukuun ottamatta kaksikaistainen. Suurin osa tien liikenteestä painottuu kevättalveen, jolloin tietä käyttävät Leville kulkevat turistit. Tien eniten liikennöity osuus on välillä Rovaniemi-Levi, kun taas Levi-Muonio välin liikennemäärät ovat huomattavasti pienempiä.
Tien suurin ongelmakohta poistui elokuussa 2014, kun Kittilän Kaukosen uusi silta korvasi vanhan sillan, joka oli jonkin aikaa Suomen valta- ja kantatieverkoston ainoa painorajoitettu silta.
Tie lähtee Rovaniemen keskustasta pohjoiseen Ounasjoen länsirantaa seuraillen. Meltauksessa tie siirtyy Ounasjoen itärannalle ja jatkaa siten aina Kittilän kunnan Kaukoseen, jossa se siirtyy jälleen joen länsirannalle. Kittilän kuntakeskuksen jälkeen tie eroaa Ounasjoesta, ohittaa Sirkan kylän ja Levin matkailukeskuksen ja kääntyy sitten länteen kohti Muoniota. Tie kulkee läheltä Pallastunturien matkailualuetta ja ohittaa Olostunturin ennen saapumistaan Muonion kuntakeskukseen, jossa se päättyy.Kantatie 79 oli jokseenkin nykyisellä paikallaan jo vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Kittilän ja Muonion välinen tie on rakennettu vuosina 1924–1933. Ounasjoen ylittävät lossit Meltauksessa ja Kaukosessa on korvattu silloilla jo 1950-luvulla. Tien kehittäminen sai odottaa vuoroaan pitkään; vielä vuonna 1970 tie oli kokonaisuudessaan soratietä. Sittemmin tie on parannettu nykyiseen tasoonsa.
Lousã
Lousã on kunta Portugalin Coimbran piirissä. Sen pinta-ala on 138,4 km² ja väkiluku 17 231 (vuonna 2015). Naapurikunnat ovat Vila Nova de Poiares (pohjoisessa), Góis (idässä), Castanheira de Pêra (kaakossa), Figuieró dos Vinhos (etelässä) ja Miranda do Corvo (lännessä).
Marko Kämäräinen
Marko Kämäräinen on keskisuomalainen stand up -koomikko. Hän esiintyi televisiossa Komiikkatehdas-nimisessä ohjelmassa (TV2 ja Yle FST, taltioitu Helsingissä). Ammatiltaan hän on luokanopettaja. Hän on myös Jyväskylän Seisomapaikkaklubin perustajajäsen.