hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kelttiläinen risti
Kelttiläinen risti on symboli, jossa yhdistyvät risti ja ympyrä.
Se on tyypillinen kelttiläisen kristillisyyden symboli, joskin sen juuret ovat kauempana esikristillisessä ajassa. Kyseinen risti on merkittävä osa kelttiläistä taidetta. Samasta ristimallista käytetään myös nimitystä irlantilainen risti tai Ionan risti.
Irlannin ja Britannian kelttiläisille seuduille on pystytetty paljon kivisiä ristejä ainakin jo 600-luvulla. Joissakin niissä 'kelttiläisissä' risteissä on riimukirjoitusta. Britanniassa on säilynyt kelttiläisiä ristejä Cornwallssa ja Walesissa, Ionan saarella ja Hebrideillä sekä useita myös Irlannissa. Muita kiviristejä on Cumbriassa ja Scottish Bordersissa, mutta jotkut niistä noudattavat samantyyppistä anglosaksista ristintekoperinnettä. Tunnetuimpia seisovia ristejä ovat Kellsin risti Irlannissa, Ardboe Auld -risti Irlannissa, ristit Monasterboicessa Irlannissa sekä Sanan risti (”Cross of Scriptures”) Irlannissa.
Ristejä, joissa on ympyränkehä, on useammanlaisia, ja osa niistä on peräisin kristinuskoa edeltävältä ajalta. Niitä sanotaan usein "aurinkoristiksi". Niitä esiintyy muun muassa Siperian kalliopiirroksissa ja Pohjois-Euroopan rautakautisissa koruissa (eräs lähde väittää symbolin olleen norjalaisten muinaistarujen Odin-jumalan tunnusmerkki) ja Pyreneillä sekä Iberian niemimaalla. Ei ole kuitenkaan todisteita, että niillä olisi jokin yhteys kristilliseen ristiin tai yhteistä alkuperääkään.
Muinaisenglannissa sanaa risti (”cross”) vastasi sana "rood". Englannin kielen risti tulee vain epäsuorasti latinan kielen sanasta "crux", "crucis" muinaisnorjan sanan "kross" kautta.
Irlannissa on suosittu tarina, että kelttiläisen ristin toi maahan Pyhä Patrick aikana, jolloin hän käännytti pakanalliset irlantilaiset kristinuskoon. Arvellaan, että hän yhdisti kristinuskon ristisymbolin auringon symboliin saadakseen pakanauskontojen kannattajat ymmärtämään ristin merkityksen yhdistämällä ristin pakanalliseen aurinkojumalaan.
Äärinationalistiset ja uusfasistiset ryhmät ovat jo 1960-luvulla omineet kulttuuriset assosiaatiot, joita liittyy kelttiläiseen ristiin ja siitä johdettuun aurinkoristiin. Syynä tähän ovat siihen liittyvät kristilliset, länsimaisen kulttuurin ja vanhojen eurooppalaisten perinteiden merkitykset. Näiden ryhmien käyttämässä symbolissa on yleensä vain yksinkertaiset viivat ilman perinteisten kelttiläisten ristien koristeellisuutta. Näitä nykyaikaisia mukaelmia on joskus sanottu myös ”aurinkopyöräksi”.
Uusi poliittinen merkitys on lähes varjostanut symbolin perinteisen merkityksen Ranskassa, Italiassa ja monissa muissa Euroopan maissa. Ranskassa symbolin ovat omineet käyttöönsä ryhmät nimeltä Occident ja Groupe Union Droit.
Kelttiläiset ristit on joskus liitetty myös sellaisiin poliittisiin liikkeisiin, jotka ajavat suurempaa riippumattomuutta kelttiläisille vähemmistöille, kuten bretagnelaisiin nationalisteihin.
Miinanraivaaja DR-10
Miinanraivaaja DR-10 oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu hinaaja.
"ST-87" tilattiin John E. Matton and Sonsilta Choesista New Yorkista. Se valmistui 1943.
Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Koneena oli 400 hevosvoiman Atlas Imperial -diesel suoralla kytkimellä; alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan. Suomessa useimpiin näihin aluksiin asennettiin säädettävät KaMeWa-potkurit, joilla suunnanvaihto tuli mahdolliseksi konetta pysäyttämättä.
Kansanhuoltoministeriö osti 12. kesäkuuta 1946 Yhdysvaltain asevoimien selvittelyelimeltä kahdeksantoista ST-luokan hinaajaa sodanjälkeiseen miinanraivaukseen.
Kansanhuoltoministeriön hinaaja No. 10 vuokrattiin 21. marraskuuta 1945 merivoimille miinanraivaajaksi nimellä "DR-10". Alus selvisi operaatiosta ilman vaurioita, ja sen päätyttyä aluksesta tuli Helsingin laivastoaseman hinaaja nimellä "Purha". Alus toimi myös Mäkiluodon linnakkeen yhteysaluksena ja hinasi tarvittaessa laivaston sukeltajakurssin majoitusproomua, joka kantoi epävirallista nimeä MUSTA NUOLI.
"Purha" osallistui myös 9. tammikuuta 1965 jäävaurioiden johdosta Porkkalan selällä uponneen troolari "Gurlin" etsintöihin; "Purhan" päällikkönä oli tuolloin pursimies Pekka Kurki, joka kaapelilaiva "Putsaaren" päällikkönä - silloin jo luutnantin arvoisena - johti karilleajossa 30. syyskuuta 1978 Hangon sisääntuloväylällä uponneen moottorivene "Viikingin" nostoa.
"Purha" myytiin syksyllä 1981 yksityiselle omistajalle, kun uusi Valas-luokan sukeltajaemälaiva "Mursu" otti myös sen entiset tehtävät hoitoonsa.
"Purha" majaili jonkin aikaa Helsingin Hernesaaressa ja sitä käytettiin tilausaluksena. 1980-luvun lopuilla alus vaihtoi uudelleen omistajaa ja siirrettiin Porvoonjoelle. Talven 2009 se vietti Helsingissä, Sompasaaren Kalasatamassa.
Gurli
Gurli oli helsinkiläinen yksityiseksi huvialukseksi muutettu troolari, joka upposi 9. tammikuuta 1965. Alus oli 16-metrinen tammipuinen tanskalaisvalmisteinen avomeritroolari. Se oli viiden hengen miehistöineen matkalla kohti Kööpenhaminaa, jossa sen oli määrä mennä talvitelakalle ja jatkaa sieltä edelleen matkaa Kanarian saarille.
Alus oli lähtenyt Helsingin Pohjoisrannasta. Viimeinen ulkopuolisen havainto aluksesta oli, kun se läpäisi Stor Träskön ja Sommarön välisen salmen. Noin puolen tunnin kuluttua tästä Mäkiluodon linnakkeelta havaittiin useita hätäraketteja, mikä käynnisti hälytyksen. Etsimään lähti ensimmäisenä yhteysalus "Purha" (pursimies Pekka Kurki). Porkkalanselkää peitti jo paikoitellen vahva jääpeite, joka esti kevyempien alusten liikennöinnin. Vain jäänmurtokuntoinen yhteysalus ja myöhemmin merivartioston kelirikkovene saattoivat toimia noissa oloissa. Yksi aluksen viidestä miehestä löytyi laivan varustukseen kuuluneesta jollasta pahoin paleltuneena mutta hengissä. Loput miehistä katosivat. Jostain syystä hätään joutuneet eivät käyttäneet alukseen samana syksynä asennettuja radiolaitteita.
Kadonnut alus löytyi kuukauden kuluttua. Se oli pystyssä kölinsä varassa paikassa, josta on 0,7 meripeninkulmaa Snöbådaniin, 1,5 meripeninkulmaa Storresköhön ja 0,7 meripeninkulmaa Mäkiluotoon. Laivaston sukeltajat laskeutuivat hylylle ja totesivat, että aluksen kyljet olivat leikkaantuneet auki.
Haverissa sai surmansa neljä miehistön jäsentä, joista ainoastaan kahden ruumiit löytyivät myöhemmin keväällä jäiden sulettua.
Myöhemmin "Purha" hinasi paikalle Valmetin uivan nosturin, joka nosti hylyn. Nosturin vaijereissa hylky matkasi Katajanokan telakalle, jossa se nostettiin maihin ja tutkittiin. Virallinen tutkimus osoitti, että Porkkalanselän ohut jääpeite oli leikannut aluksen kyljet auki.
Takahe
Takahe eli isosulttaanikana ("Porphyrio hochstetteri") on lentokyvytön, Uudessa-Seelannissa elävä ja sieltä kotoisin oleva rantakanojen heimoon kuuluva lintu. Sen luultiin kuolleen sukupuuttoon vuonna 1898. Geoffrey B. Orbell löysi kuitenkin 20. marraskuuta 1948 lintuja "uudestaan" tarkkaan suunnitellun etsimisprojektin päätteeksi läheltä Te Anau -järveä Murchisonvuorilta, Uuden-Seelannin Eteläsaarelta.
Takahe on suurin elossa oleva rantakanojen heimon lintu. Se on seisaaltaan noin 50 senttimetrin pituinen ja painaa enintään kolme kiloa. Se on tanakka, ja sillä on pienet siivet, vahvat jalat ja kookas nokka.
Aikuinen takahe on lähinnä violetinsininen lukuun ottamatta vihertävää selkää ja siipien sisäpuolia. Linnuilla on punainen rintakehä ja nokassa on punaista ja vaaleanpunaista. Myös jalat ovat vaaleanpunaiset. Sukupuolet ovat väritykseltään samannäköisiä. Naaraat ovat hieman pienempiä kuin urokset. Nuorilla poikasilla höyhenpeite on ruskea.
Lintujen ääntely koostuu kovaäänisestä rääkäisystä, hiljaisesta huhuilusta sekä varoitusäänenä toimivasta kumahduksesta.
Takahe elää vankeudessa jopa 25 vuoden ikäiseksi, mutta luonnossa sen elinajanodote on huomattavasti lyhyempi.
Takahet elävät alppiolosuhteissa ruohoisilla alueilla. Ne syövät erilaisia kasveja ja tilaisuuden tullen myös hyönteisiä.
Lintuja on yhä alueella, josta ne löydettiin uudelleen. Lintuja on sittemmin siirretty seitsemälle eri saarelle sekä muutamaan sijaintiin pääsaaren sisämaahan, jottei koko kanta olisi haavoittuvaisena yksittäisessä sijainnissa. Suojapaikkoina toimivia saaria ovat muun muassa Tiritiri Matangi, Kapiti, Maud ja Mana, joilla ei ole petoeläimiä.
Takahe on yksiavioinen, joskin luonnossa lintu usein ottaa uuden partnerin, mikäli pesintä epäonnistuu useina vuosina peräjälkeen. Lintu rakentaa ison pesän pensaiden alle, ja munii vuosittain 1–3 nahkaista munaa, joista 80 prosenttia kuoriutuu 30 päivän kuluttua. Molemmat vanhemmat huolehtivat ja ruokkivat poikasiaan kolmen kuukauden ajan. Tavallisesti vain yksi poikanen selviää hengissä talven yli. Nuoret yksilöt pysyttelevät usein vanhempiensa seurassa jopa 18 kuukauden ikäisiksi asti, ja auttavat seuraavan poikasen kasvatuksessa.
Takahe on pesimisen suhteen hyvin reviiriuskollinen, ja pesimispari puolustaa reviiriään ääntelemällä, tai tarvittaessa taistelemalla. Pesintä tapahtuu joka vuosi samalla pesimispaikalla.
Takahen päätyminen sukupuuton partaalle johtui useista eri syistä. Siihen vaikuttivat liiallinen metsästys, elinympäristön hävittäminen ja maahan tuodut petoeläimet. Lajin elinalue on kutistunut lyhyessä ajassa hyvin pieneksi ja sisäsiittoisuus on ongelma, joka voi joillakin naarailla johtaa hedelmättömyyteen. Kannan koko oli vuosien 2011–2012 aikana noin 276 lintua. Vuonna 2015 lisääntyviä pareja oli 90 kappaletta.
Kaapelilaiva Putsaari
Kaapelilaiva Putsaari on vuonna 1966 Rauma-Repola Oy:n Rauman telakalla valmistunut, Suomen ensimmäinen varsinaisesti merikaapelin laskemiseen tai pois keräämiseen suunniteltu alus.
Suomen rannikoilla on runsaasti meren pohjaan laskettuja kaapeleita, jotka vaativat jatkuvaa huoltoa ja vaihtamista. Aluksi työhön käytettiin monenkirjavaa työalusvalikoimaa, mutta lopulta kansanedustaja, kenraaliluutnantti Aksel Airo sai ajettua läpi budjettialoitteen varsinaisen kaapelilaivan rakentamiseksi, sillä hän todisti selvin numeroin, että väliaikaisratkaisut ja ennen muuta töiden viivästyminen tulisivat niin kalliiksi, että kaapelilaivan hankinta olisi selvää säästöä.
Alus on 45,6 metriä pitkä, 8,3 metriä leveä ja syväykseltään 2,8 metriä. Sen kaapeliruumaan mahtuu 90 tonnia kaapelia ja kannelle voidaan lisäksi ottaa 10 tonnia kansilastia. Aluksen pääkoneena on 510 hevosvoiman diesel. Keulaan on asennettu erityinen kaapelikela laskua varten ja aluksessa on kaksi 10 tonnin vahvuista kaapelivintturia. Venekannelle on sijoitettu aluksen työvene Jere. 
Miehistöä on 20, joista 10-12 varusmiehiä. Kaapelialukselle on tärkeätä tarkka ohjattavuus, ja Putsaaressa onkin keulaohjauspotkuri, sekä peräsimen lapaan liitetty erillinen sähkömoottorilla toimiva ohjauspotkuri (ns. aktiiviperäsin).
"Putsaari" nosti 12. lokakuuta 1978 meren pohjasta Hangossa uponneen moottorivene "Viikingin". Alus peruskorjattiin 1987.
"Putsaari" myytiin kesällä 2013 yksityiselle omistajalle ja poistettiin laivaston kirjoista. Kauppaan ei sisältynyt aluksen kannella normaalisti säilytetty ja työssä hyvin tärkeänä pidetty apuvene Jere.
Elokuussa 2017 kaapelilaiva on kunnostuksen alaisena Helsingin Kruunuvuoren kärjessä. Uusi omistaja antoi 2013 alukselle uuden nimen "Suursaari." Aluksen uudesta nimestä järjestettiin äänestys Isosaaren kerholla järjestetyssä grilli iltamassa 3.8.2013. Äänestykseen osallistui harjoituksissa ollut merivoimien maakuntajoukkojen merikuljetusjoukkue.
Mehcad Brooks
Mehcad Jason McKinley Brooks (s. 25. lokakuuta 1980, Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Brooks työskenteli mallina 15-vuotiaasta asti. Vuosina 2005–2006 hänellä oli rooli sarjassa "Täydelliset naiset". Vuonna 2006 hän esitti Harry Flournoyta elokuvassa "Glory Road". Brooks näyttelee vuonna 2015 alkaneessa sarjassa Supergirl.
Jäänmurtaja Apu (1899)
Jäänmurtaja Apu oli kautta aikojen pienin Suomen merenkulkuviranomaisten omistama jäänmurtaja.
Aluksen rakennutti vuonna 1899 Saksassa, Kielin Howaldtswerke -telakalla turkulaisten laivanvarustajien muodostama ryhmittymä. Turun sataman liikennetehoa haluttiin nostaa muuttamalla se ympärivuotiseksi, eivätkä tuolloin vähälukuiset valtion jäänmurtajat ehtineet paikalle kuin satunnaisesti.
Uusi alus sai nimen "Avance". Se oli vain 900 tonnin uppoamainen, 24 metriä pitkä, 10,8 metriä leveä ja syväykseltään 2,6 metrin alus. Pääkoneena oli 1500 hevosvoiman höyrykone, ja höyrykattiloiden polttoaineena hiili. Miehistöä oli kaikkiaan 33 henkeä. Alukseen alukseen asennettiin perinteinen ns. lusikkakeula, jollainen oli myös ensimmäisessä valtion jäänmurtaja "Murtajassa". Keulan kulmaa oli kuitenkin loivennettu, mistä johtuen alus oli helpoissa jääoloissa hiukan "Murtajaa" parempi jäänmurto-ominaisuuksiltaan. Aluksessa oli ajan tavan mukaan myös purjeet, jotka poistettiin peruskorjauksessa 1920-luvulla.
Vuonna 1909 Turun kaupunki lunasti aluksen omakseen. Aiemmat omistajat totesivat ylläpidon käyvän turhan rasittavaksi saatuun hyötyyn nähden, ja koska kaupungilla oli varaa ylläpitoon, kauppa syntyi helposti. Nimi ja henkilöstö pysyivät ennallaan; itse asiassa henkilöstön asema jopa parani, koska heistä tuli nyt kaupungin virkamiehiä.
Vuonna 1914 alkanut Ensimmäinen maailmansota muutti "Avancen" kohtaloa olennaisesti. Venäjän viranomaiset pakko-ottivat aluksen ja käyttivät sitä mm. veden kuljettamiseen sotalaivoille. Aluksen nimi maalattiin nyt kyrillisin kirjaimin. Kuten kaikki sotalaivat, myös "Avance" oli talviajat maalattu kalkkivärillä valkoiseksi.
Vallankumousvuonna 1918 "Avance" kulkeutui Suomesta pakenevien venäläisten mukana Pietariin, jonne se jäi kolmeksi vuodeksi. Alus palautettiin suomalaisille, kun Kotkassa takavarikoitu venäläinen jäänmurtaja "Silats" (Suomessa talven 1919 ajan "Ilmarinen") luovutettiin takaisin venäläisille.
"Avance" palautettiin surkeassa kunnossa syksyllä 1922. Turun kaupunki ei halunnut sitä vaivoikseen, mutta romuttaakaan ei alusta haluttu. Lopulta vuonna 1923 valtio osti aluksen ja se telakoitiin. Peruskunnostuksen jälkeen alus sai uuden nimen, "Apu".
Tämä merenkulkuviranomaisten kautta aikojen pienin jäänmurtaja ehti palvella valtiota 36 vuotta. Se oli loppuun asti hiilipolttoinen, eikä siihen edes suunniteltu asennettavan tuhkaejektoria.
Lopulta kesällä 1959 alus poistettiin käytöstä ja romutettiin.
Kamuniak
Kamuniak oli Samburun luonnonsuojelualueella pohjoisessa Keniassa liikkunut naarasleijona joka tuli kuuluisaksi siitä että se "adoptoi" itselleen pienen antiloopin vasan jota se piti kuin omaa pentuaan. Varsinaisia omia pentuja tällä leijonalla ei ollut eikä myöskään omaa laumaa. Kamuniak seurasi vasaa kaikkialle ja puolusti sitä muilta leijonilta ja pedoilta.
Kamuniak kärsi nälästä sillä se ei voinut lähteä normaalisti metsästämään ja jättää vasaa yksin. Myös adoptiovasa kärsi usein nälästä sillä niin nuori vasa tarvitsi edelleen emonsa maitoa. Kamuniak ei päästänyt vasaa antilooppilaumaan.
Lopulta yli kahden viikon yhdessäolon jälkeen vasa päätyi erään urosleijonan syömäksi. Noin kuukautta myöhemmin Kamuniak kuitenkin otti itselleen toisen vasan ja vuoden aikana tämä leijona hoiti yhteensä viittä eri antiloopin vasaa. Jälkimmäiset vasat Kaminuak päästi imemään laumassa. Kamuniak nähtiin viimeksi helmikuussa 2003 eikä sitä sen jälkeen ole etsinnöistä huolimatta löydetty.
Leijonan poikkeavalle käytökselle ei ole osannut antaa tarkkaa selitystä sen enempää tutkijat kuin paikalliset ihmisetkään. "Kamuniak" on paikallisten leijonalle antama nimi joka tarkoittaa "siunattua".
Reel Big Fish
Reel Big Fish on Kalifornian Orangen piirikunnasta kotoisin oleva ska punk -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1992, ja se on toiminnassa edelleen. Heidän suurin hittinsä on "Sell Out", vuodelta 1996.
Salattu sota
Salattu sota on Marvel-kustantamon julkaisema minisarja. Sarjan käsikirjoitti Brian Michael Bendis ja sen kuvitti Gabriele Dell'Otto. Salattu sota julkaistiin Suomessa "MEGA" -lehden numerossa 4 (2006).
Tarinassa useat eri Marvel-kustantamon supersankarit kuten Hämähäkkimies, Kapteeni Amerikka, Wolverine, Luke Cage ja Nick Fury taistelevat monilukuista, korkeateknologisilla taisteluaseilla ja haarniskoilla varustautunutta superroistojoukkiota vastaan.
Salattu Sota -tarinajatkumo ei liity mitenkään Marvel-kustantamon alkuperäiseen Salatut sodat- jatkumoon, siitäkin huolimatta, että Bendis on käyttänyt alkuperäisen tarinan nimikettä innoituksenaan.
Vuonna 2003 Nick Fury, YPKVV:n johtaja selvittää Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin luoman juonen varustaa superroistoja korkeateknologisilla aseilla. Von Bardasin päämääränä on Amerikan heikentäminen ja terrorismin tukeminen (tarinan tapahtuma-aikana Latverian diktaattori Tohtori Doom oli oletettavasti kuollut).
Fury esittää löytönsä välittömästi maansa korkeille viranomaisille, mutta hallitus haluaa vaalia ystävyyssuhdetta Latverian kanssa eikä halua toimia tiukasti Latveriaa vastaan. Fury raivostuu ylemmilleen ja päättää toimia itse vastoin ylempiensä käskyä.
Fury värvääkin Kapteeni Amerikan, Hämähäkkimiehen, Daredevilin, Mustan Lesken, Luke Cagen, Wolverinen ja YPKVV:n supervoimaisen agentin, Daisy Johnsonin avukseen yrityksessään tuhota von Bardasin juonet.
Tuhottuaan raa'asti Latverian pääkaupungin Doomstadtin Daisy Johnsonin voimien avulla, Fury aivopesee järkyttyneet sankarit unohtamaan kokemansa.
Vuosi tapahtumien jälkeen von Bardas kuitenkin iskee New Yorkiin superroistoarmeijansa kera, mutta sankarit onnistuvat voittamaan tämän. Furyn aivopesu kuitenkin tulee ilmi ja raivostuneet sankarit vaativat hyvitystä (paitsi Musta Leski ja Daisy Johnson, jotka YPKVV:n agentteina saivat säilyttää muistinsa). Tapahtumien vuoksi Nick Fury siirtyi piiloon ja Maria Hill otti hänen paikkansa YPKVV:n johtajana.
Seuraavassa tapahtumiin osaa ottaneet sarjakuvahahmot:
Kypäräsukellus
Kypäräsukellus on maailman vanhimpia käytössä olevia sukellusmenetelmiä. Menetelmässä käytetään tiivistä sukelluspukua ja siihen eri menetelmin kytkettyä metallista tai nykyisin lujitemuovista sukelluskypärää.
Kypäräsukeltajalla on yleensä hyvin raskaat rinnalle ja selkään kiinnitetyt painot, koska pukuun pumpattava ilma aiheuttaa hyvin voimakasta nostetta. Pohjassa tai työlavalla työskennellessä varustukseen kuuluvat noin kymmenen kiloa kappale painavat metalliset painokengät; asennustyössä avovedessä ne korvataan yleensä räpylöillä ja nilkkapainoilla.
Menetelmään on alusta alkaen kuulunut pinnalta käsin pumpattu ilma; ilma siirtyy eräänlaista umbilikaalia pitkin. Kevyimmillään yhteeseen kuuluu ilmaletku, puhelinkaapeli, valaisimen syöttö ja erillinen varmistusvaijeri.
Vedenalaisessa rakennustyössä, esimerkiksi kivenporauksessa tai raudoituksessa, kypäräpuku usein suojataan erillisellä suojahaalarilla.
Täydelliseen nykyaikaiseen varustukseen kuuluvat lisäksi kypärään asennetun kameran kaapelit sekä sukeltajan elintoimintoja jatkuvasti seuraavien lääketieteellisten laitteiden johdot. Jos hengityskaasuna on helium, puhelimeen liittyy erillinen elektroninen selvennyslaite, koska normaali ääni muuttuu heliumkaasukehässä vaakkuvaksi ja vaikeasti tunnistettavaksi.
Hyvin kauan käytettiin käsipumppuja, nykyään pinnalla on erillinen varastosäiliö, johon tarpeen mukaan pumpataan lisää ilmaa tavallisimmin sähkökäyttöisellä ilmanpuristimella. Nykyajan turvamääräysten johdosta kypärävarustukseen kuuluu myös selässä olevat varailmasäiliöt.
Menetelmä vaatii suuren pintamiehistön ja sukeltajalta ammattitaitoa, mutta se on työkäytössä, kuten vedenalaisten putkien asentamisessa tai kallion poraamisessa, oikeastaan ainoa mahdollinen.
Nykyään on olemassa myös ns. puolikypäröitä; niissä on kypärän kasvo-osa, mutta päähineosa on joko kuminen tai sen paikalla on moninkertainen hihnasto. Tällaisen kypärän - jota kutsutaan myös kypärämaskiksi - voi kytkeä myös kannettavaan sukelluslaitteeseen, joskin se on ensisijaisesti tarkoitettu käytettäväksi pintasyötön kanssa. Näistä laitteista tunnetuimpia on EXO.
Vasemmistoryhmä
Vasemmistoryhmä (va-r, 1995–1998) oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä erotettujen kansanedustajien muodostama eduskuntaryhmä. Ryhmän perustivat Lipposen I hallitukseen osallistumista vastustaneet Esko-Juhani Tennilä ja Mikko Kuoppa, jotka oli erotettu 19. kesäkuuta 1995. Veijo Puhjo liittyi mukaan 1996 muodostettuaan ensin oman ryhmänsä (epu). Va-r lakkautettiin valtiopäivien 1998 päätyttyä sen muodostaneiden palattua vasemmistoliiton listoille eduskuntavaaleissa 1999. Va-r:n kolmikko osallistui puolueen toimintaan myös eduskuntaryhmän hajaannuksen ajan.
Vasemmistoryhmä vastusti yksimielisesti Suomen jäsenyyttä Euroopan talous- ja rahaliitossa. Vasemmistoryhmällä ei ollut ryhmäkuria.
Vasemmistoliiton puoluesihteeri Ralf Sund vastusti jyrkästi vasemmistoryhmäläisten osallistumista vuoden 1999 eduskuntavaaleihin puolueen listoilla.
Kaikki Vasemmistoryhmän jäsenet toimivat 1980-luvulla Suomen kommunistisen puolueen vähemmistön riveissä. He eivät kuitenkaan osallistuneet SKP:n toimintaan enää 1990-luvun puolivälissä, kun puolue rekisteröitiin uudelleen.
Coop Norden
Coop Norden (usein käytetään lyhyempää muotoa "Coop") oli suuri pohjoismainen osuuskauppa, jonka omistajat olivat ruotsalaisia, norjalaisia ja tanskalaisia kuluttajaosuuskuntia. Yrityksellä oli yhteensä noin 1080 myymälää ja vuosittainen liikevaihto oli yli 15 miljardia euroa. Coop Nordenin palveluksessa oli noin 25 000 työntekijää.
Coop Norden toimi osakeyhtiömuotoisena, mutta osakkeenomistajien ollessa osuuskuntia, kyseessä oli myös osuustoimintayritys. Ruotsissa liiketoiminnasta vastasi Coop Nordenin tytäryhtiö Coop Sverige. Coop Norden lopetti toimintansa vuonna 2008.
Pampakissa
Pampakissa ("Leopardus colocolo" syn. "Oncifelis colocolo") on pieni juovikas kissaeläin, joka elää Etelä-Amerikan pampalla Ecuadorista ja Chilestä Andien yli Argentiinaan ja sen naapurimaihin ulottuvalla alueella. Se elää heinäpampalla mutta myös metsässä. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että sekä pampakissan että eteläamerikkalaisen chilenpussirotan ("Dromiciops gliroides") suomenkielisiksi nimiksi vaihdettaisiin kolokolo. Suomen kielessä kyseinen sana on perinteisesti tarkoittanut Mancala-lautapeliä.
Pampakissan saalistamis- ja lisääntymistavoista tiedetään hyvin vähän, mutta sen arvellaan saalistavan yöaikaan lähinnä pieniä nisäkkäitä ja lintuja.
Pampakissa on pieni, vain 55–70 cm pitkä, häntä 35–50 cm, ja se painaa 3–7 kg. Turkin väri vaihtelee harmaasta, keltaisesta ja jopa valkoisesta tummanruskeaan, ja siinä voi olla tummanruskeita juovia tai täpliä. Turkki on pitkäkarvainen, ja sillä voi olla kaulassa harja. Niitä metsästetään niiden turkin vuoksi. Pentuja syntyy yleensä kaksi. Kissa elää keskimäärin 9 vuotta, vankeudessa jopa 16 vuotta.Aiemmin alalajeiksi laskettiin myös seuraavat, jotka nykyään käsitetään omiksi lajeikseen:
Edith González
Edith González Fuentes (s. 10. joulukuuta 1966, Monterrey, Nuevo León) on meksikolainen näyttelijä.
Hoffmannin kertomukset
Hoffmannin kertomukset () on Jacques Offenbachin säveltämä ooppera, jossa on prologi, 3 näytöstä ja epilogi. Teos on vuodelta 1880, Offenbach ehti saada teoksesta vain pianopartituurin valmiiksi ennen kuolemaansa. Tämän jälkeen Ernest Guiraud orkesteroi sen ja vei sen Pariisin Opéra-comiqueen. Oopperan kantaesitys oli vuonna 10. helmikuuta 1881. Teos esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran 14. huhtikuuta 1912 Kotimaisessa oopperassa.Huom. Lindorfin, Coppeliuksen, Mirakelin ja Dapertutton, Andresin, Cochenillen, Franzin ja Pittichianaccion sekä Olympian, Antonian, Giuliettan ja Stellan osat esittää yleensä sama laulaja.
Prologi ja epilogi Lutherin kellariravintolassa Nürnbergissä, ensimmäinen näytös Spalanzanin luona, toinen näytös Crespelin asunnossa Münchenissä ja kolmas näytös Giuliettan palatsissa Venetsiassa; 1800-luvun alku
Kultainen kukko
Kultainen kukko () on Nikolai Rimski-Korsakovin säveltämä ooppera, hänen viimeisensä. Teos kantaesitettiin kaksi vuotta Rimski-Korsakovin kuoleman jälkeen Pietarissa 1909.
"Kultainen kukko" on meriupseerina toimineen ja Venäjän–Japanin sotaa vastustaneen Rimski-Korsakovin vastalause tsaarinvallalle, minkä vuoksi hän menetti virkansa konservatorion johtajana.Kuvitteellisessa todellisuudessa
Astrologi esittäytyy illan kulun ohjailijaksi ja näyttelijäksi. Hän kehottaa yleisöä kuuntelemaan alkavaa tarinaa tarkkaavaisesti.
Tsaarin palatsi. Tsaari Dodon oli nuorempana hurja mies mutta kaipaa vanhemmiten vain rauhaa. Duuma ei keksi keinoa maan suojelemiseksi vihollisilta, eivätkä keksi tsaarin pojatkaan. Astrologi auttaa lahjoittamalla tsaarille kultaisen kukon. Kukko vartioisi valtakuntaa ja korottaisi äänensä varoitukseen aina vihollisten uhatessa. Tsaari lepää, kunnes kukko kiekuu. Kahden ensimmäisen kiekumisen jälkeen Dodon lähettää poikansa yksi kerrallaan vihollista vastaan, mutta kolmannella hänen täytyy itse käydä taisteluun.
Öinen taistelukenttä. Dodon löytää lyödyt joukkonsa. Hänen poikansa ovat tappaneet toisensa, mutta vihollista ei näy missään. Aamunsarastuksesta ilmestyy kaunis nainen, joka kertoo olevansa Šemahan kuningatar, ilman kuninkaan tytär. Dodon rakastuu häneen oitis.
Pääkaupungin kadulla. Dodon palaa morsiamensa kanssa. Astrologi vaatii tsaarin morsianta korvaukseksi kukosta. Tsaari ei suostu esitykseen vaan surmaa astrologin. Kukko surmaa tsaarin yhdellä nokaniskulla ja katoaa Šemahan kera. Kansa jää miettimään neuvottomana ja pois tolaltaan, kuinka elää ilman tsaaria.
Astrologi tulee esiripun eteen ja ilmoittaa varaavansa elossa olemisen oikeuden itselleen ja Šemahalle; muut tarinana henkilöt hän kiroaa varjojen valtakuntaan.
Radio Aalto
Radio Aalto on Sanoma-konserniin kuuluvan Nelonen Median lifestyle-tyyppinen puolivaltakunnallinen radioasema, jonka kuuntelijat ovat suurimmaksi osaksi kaupunkilaisia. Se aloitti toimintansa 11. tammikuuta 2007. Toimiluvan se peri 2006 kierroksella lupansa menettäneeltä MTV Median Sävelradiolta. Aallon konsepti pidettiin salassa viime hetkiin saakka.
Alun perin kanava kulki työnimellä ”LadyFM”, ja sen piti aloittaa samaan aikaan Radio Rockin kanssa 1. tammikuuta 2007.
Radio Aallon alkuperäinen formaatti oli "pehmeät suosikit", joka vaihdettiin 24. elokuuta 2009 "rockiin ja tyylikkääseen poppiin". Aalto uudistui jälleen maaliskuussa 2011, kohdistaen ohjelmistonsa nyt 20–44-vuotiaisiin sekä monipuolistaen musiikkitarjontaansa. Kanavan ydinkohderyhmää ovat nykyisin 25–44-vuotiaat. Aallon tunnuslauseena oli vuodesta 2011 "Värikästä kuultavaa", josta luovuttiin vuodenvaihteessa 2016. Nykyisin kanavan tunnuslause on "Paras sekoitus".
Radio Aalto palkittiin vuoden 2009 Radio Gaalassa kategoriassa :
ECall
eCall on eurooppalainen hätäpuhelujärjestelmä, jonka tarkoituksena on saada kaikkiin Euroopan teillä liikkuviin kulkuneuvoihin järjestelmä joka lähettää onnettomuustilanteessa hätäsignaalin hätäkeskukseen. eCall lähettää hätäkeskukseen tärkeää tietoa onnettomuudesta ja avaa puheyhteyden mikäli mahdollista.
eCall-järjestelmän standardit ja määritykset valmistuivat vuoden 2007 aikana. eCall-järjestelmää on testannut Euroopan komission tukema E-MERGE-projekti useissa Euroopan maissa, muun muassa Saksassa, Italiassa, Alankomaissa, Espanjassa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa.
Euroopan komissio, autoteollisuuden edustajat ja muut yhteistyökumppanit ovat sopineet, että ajoneuvot, jotka tulevat markkinoille syyskuun 2010 jälkeen, tulee olla varustettuna eCall-järjestelmällä.
eCall-konsortion ovat perustaneet Euroopan komissio, Acea ja Ertico.
Raportin mukaan eCall-järjestelmä olisi voinut erittäin todennäköisesti estää 4,7 % moottoriajoneuvossa mukana olleiden osallisten kuolemista. Kevyen liikenteen ja moottoriajoneuvon välisissä onnettomuuksissa järjestelmällä ei todennäköisesti olisi ollut vaikutusta kuolleiden määrään. Kaikkiaan eCall-järjestelmällä arvioitiin voitavan välttää 4–8 % Suomen liikennekuolemista.
Ludwig Guttmann
Sir Ludwig ”Poppa” Guttmann (3. heinäkuuta 1899 – 18. maaliskuuta 1980) oli saksalaissyntyinen neurokirurgi, joka on paralympialaisten perustaja ja vammaisurheilun keskeisiä vaikuttajia.
Guttmann oli Saksan johtavia neurokirurgeja ennen toista maailmansotaa. Hän työskenteli Breslaun juutalaisessa sairaalassa vuoteen 1939, jolloin hän joutui pakenemaan Englantiin. Guttmann aloitti työskentelyn Stoke Mandeville -sairaalan selkäydinvammaosastolla vuonna 1944. Guttmann pyrki kuntouttamaan potilaitaan, joista monet olivat entisiä sotilaita, siten, että he pystyisivät palaamaan normaalielämään mahdollisimman nopeasti. Yhdeksi keskeiseksi kuntoutusmuodoksi muodostui urheilu.
28. kesäkuuta 1948 Guttmann järjesti vammaisille ensimmäiset Stoke Mandeville -urheilukilpailut, joita järjestettiin tämän jälkeen vuosittain. Vuonna 1952 kilpailut muuttuivat kansainvälisiksi hollantilaisen joukkueen osallistuessa niihin. Vuonna 1960 kilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa paralympialaisten nimellä välittömästi varsinaisten olympialaisten jälkeen niiden isäntäkaupungissa Roomassa.
Pingviini (sarjakuvahahmo)
Pingviini, oikealta nimeltään Oswald Chesterfield Cobblepot on kuvitteellinen rikollinen DC Comicsin sarjakuvamaailmassa ja Batmanin vihollinen. Pingviinin ensiesiintyminen oli "Detective Comicsin" 58. numerossa, ja hänet loivat Bill Finger ja Bob Kane.
Pingviinin varusteisiin kuuluvat muun muassa sateenvarjot, jotka voivat esimerkiksi heittää vangitsevan verkon tai ruiskuttaa happoa. Pingviini omistaa lisäksi myös Ice Berg -yöklubin, jossa käyvät yleensä tylsistyneet, vanhat miljonäärit tai mafiosot sekä nuorisorikolliset. Tämän paikan hän osti edesmenneiden rikkaiden vanhempiensa rahoilla. Myös Batman on ollut klubilla valepukuisena salakuuntelemassa asiakkaita ja kysymässä Pingviiniltä tietoja Gothamin rikollisuudesta.
Pingviinin oikea nimi on Oswald Cobblepot. Hän syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja koki raskaita aikoja kasvaessaan aikuiseksi. Cobblepotia kiusattiin lapsena hänen ulkonäkönsä vuoksi ja verrattiin usein lintuun. Sittemmin Cobblepot ystävystyi villilintuihin, jotka vierailivat hänen kasvihuoneessaan. Hän syötti lintuja, jotka tottuivat hänen läsnäoloonsa. Vuosien ajan Cobblepot tunsi olonsa tämän vuoksi ulkopuoliseksi ja muut lapset nimittelivät häntä pingviiniksi. Cobblepot ajautui raivon partaalle ja suunnitteli useita keinoja kostaakseen luokkatovereilleen ja lapsille, jotka kiusasivat häntä. High Schoolin tanssiaisissa Cobblepot päätti tehdä pienen jekun lähettämällä muutaman harakan aiheuttamaan harmia kiusaajilleen. He kuitenkin kostivat ja hakkasivat Cobblepotin. Hän onnistui palaamaan takaisin loukkaantuneena ja meni katsomaan adoptoituja lemmikkejään. Yksi niistä kuitenkin puri häntä ja se sai Cobblepotin raivoon, että hän hakkasi linnun. Cobblepot päätti kuitenkin suorittaa koulun loppuun, jonka jälkeen hän päätti siirtyä rikollisuuden tielle ja otti nimekseen Pingviini. Hän käytti perheensä omaisuutta rakentaakseen Ice Berg -yöklubin. Sittemmin Pingviini on ollut mukana useita kertoja Gothamissa tapahtuneiden laittomuuksien parissa. Hän muun muassa toimi laittomasti nyrkkeilypromoottorina ja on useasti toiminut mustassa pörssissä.
Burgess Meredith esitti Pingviiniä 1960-luvun "Batmanissa" ja vuonna 1966 ensi-iltansa saaneessa "Batman"-elokuvassa. Hänen esiintymisessään muistettavinta on pingviinimäinen ääntely ja kävely.
Danny De Vito esitti Pingviiniä vuonna 1992 ensi-iltansa saaneessa ja Tim Burtonin ohjaamassa "Batman – paluussa". Eroa sarjakuvaversioon elokuvassa oli se, että Pingviini hylättiin lapsena ja hän kasvoi Gotham Cityn viemäreissä ja myöhemmin sirkusseurueessa. Pingviinin ulkönäkökin on muuttanut sarjassa radikaalisti, ja hänestä on tehty julmempi ja katkerampi hahmo.
Paul Williams oli Pingviinin äänenä "Batman"-animaatiosarjassa. Sarjassa Pingviinin alkuperästä ei mainita juuri mitään ja hahmo muistuttaa ulkonäöltään Tim Burtonin Batman Returns-elokuvan Pingviiniä. Hahmo esiintyi myös elokuvassa "" äänenään David Odgen Stries
Maureen O’Hara
Maureen O’Hara (oik. Maureen FitzSimons, 17. elokuuta 1920 Ranelagh, Irlanti – 24. lokakuuta 2015 Boise, Idaho, Yhdysvallat) oli irlantilainen näyttelijä.
O’Hara teki urallaan usein töitä ohjaaja John Fordin ja pitkäaikaisen ystävänsä John Waynen kanssa. Hänen ensimmäinen suuri elokuvansa oli "Jamaica Innin rannikkorosvot" ("Jamaica Inn", 1939), jonka ohjasi Alfred Hitchcock. Samana vuonna hän näytteli Esmeraldan roolin elokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja". Hän näytteli John Fordin ohjaamassa elokuvassa "Vihreä oli laaksoni" ("How Green Was My Valley", 1941), joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1941.
O’Hara puhui sujuvasti iiriä ja käytti sitä elokuvissa "Vaitelias mies" ("The Quiet Man", 1952), "Suuri paraati" ("The Long Gray Line", 1954) ja "Äitini on naiseni" ("Only the Lonely", 1991). Hänen muihin tunnettuihin elokuviinsa kuuluu muun muassa "Rio Grande" (Rio Grande, 1950).
O’Hara lopetti näyttelijänuransa 1970-luvun alussa mutta palasi näyttelemään 1990-luvun alussa. Vuonna 1991 hän esiintyi "Äitini on naiseni" -elokuvassa John Candyn ja Ally Seedin kanssa. Hänen viimeinen televisiotyönsä oli tv-elokuva "The Last Dance" yhdessä muun muassa Eric Stolzin kanssa. Vuonna 2014 O’Haralle myönnettiin Oscar-kunniapalkinto.
O’Hara oli kotoisin läheltä Dublinia. Hän oli naimisissa kolme kertaa, ja hänellä oli yksi lapsi.
Hullu Hatuntekijä
Hullu Hatuntekijä (Jervis Tetch) on fiktiivinen rikollinen DC Comicsin sarjakuvamaailmassa ja Batmanin vihollinen. Hän esiintyi ensi kerran "Batman"-lehdessä nro 49, ja hänet loivat Bob Kane ja Bill Finger. Hahmon alkuperä on Lewis Carrollin kirjassa "Liisan seikkailut ihmemaassa" (Hatuntekijän hahmo).
1960-luvulla Batmanissa Hullua Hatuntekijää esitti David Wayne.
Tapani Kärkkäinen
Tapani Kärkkäinen (s. 1962) on suomalainen kääntäjä, toimittaja ja kustannustoimittaja, joka on perehtynyt erityisesti Puolan kulttuuriin ja kirjallisuuteen. Hän toimii myös av-kääntäjänä ja kouluttajana.
Kärkkäinen on suomentanut muun muassa Ryszard Kapuścińskin, Bruno Schulzin, Andrzej Sapkowskin, Hanna Krallin, Wojciech Tochmanin ja Olga Tokarczukin teoksia. Vuonna 2008 Kärkkäinen palkittiin ”taitavasta puolalaisen kirjallisuuden kääntämisestä” Erkki Reenpää -palkinnolla. Samana vuonna hän sai ansiomerkin Puolan kulttuurin edistämisestä. Vuonna 2011 Puolan presidentti myönsi hänelle Puolan tasavallan ansiomerkkiritarikunnan ritarimerkin.
Vuonna 2013 Kärkkäinen palkittiin Mikael Agricola -palkinnolla Olga Tokarczukin romaanin "Vaeltajat" ”erinomaisesta suomennoksesta”.
Kari Salmelainen
Kari Salmelainen (s. 26. joulukuuta 1948 Kotka) on suomalainen televisiojuontaja. Hän juonsi "Napakymppiä" vuosina 1985–2002 sekä vuonna 1994 "Tosihemmot" -viihdeohjelmaa ja vuonna 2012 "eX-sinkku" -deittiohjelmaa. Alun perin hän tuli MTV:hen äänitysapulaiseksi. Salmelainen sai 1988 Telvis-palkinnon parhaana miespuolisena televisioesiintyjänä. Salmelainen palkittiin elämäntyöstään Venla-gaalassa tammikuussa 2018.
Salmelainen on toiminut myös laulajana. Vuonna 1986 julkaistiin hänen ensimmäinen studioalbuminsa "Tahdon olla sun napakymppis". Salmelainen oli ehdolla vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa keskustan listalla saaden 2 412 ääntä.
Hänen puolisonsa on ohjaaja Sirpa Teräs. Pari asuu Hämeenlinnassa.
Kari Salmelainen oli marraskuussa 2014 vierailemassa suomalaisessa viihdeohjelmassa Putous.
Televisiojuontaja
Televisiojuontaja on henkilö, joka juontaa televisio-ohjelmia. Televisiojuontaja voi näkyä ruudussa joko osittain tai kokonaan. Jälkimmäistä tilannetta kutsutaan ammattitermistössä kokovartalojuonnoksi, kun taas aiempaa niin sanotuksi profiili- tai potrettijuonnoksi.
Sosiaalisen median aikakaudella verkkovideot ovat yleistyneet ja televisiojuontajien rinnalle on kohonnut videojuontajien ammattikunta. Rajanveto on melko vaikeaa, mutta yleisesti ottaen voidaan sanoa videojuontajien juontavan videoita ja televisiojuontajien juontavan televisio-ohjelmia.
Ranskan liigacup
Coupe de la Ligue eli Ranskan liigacup on cup-muotoinen jalkapallokilpailu, jossa aina hävinnyt joukkue putoaa seuraavalta kierrokselta pois. Liigacupin voittaja saa osallistua seuraavalla kaudella Euroopan UEFA Europa League -kilpailuun. Menestynein seura cupissa on Paris Saint-Germain jolla on kahdeksan mestaruutta.Paris Saint-Germain (8) 1995, 1998, 2008, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
Girondins de Bordeaux (3) 2002, 2007, 2009
Olympique de Marseille (3) 2010, 2011, 2012
Vera Zvonarjova
Vera Igorevna Zvonarjova (, s. 7. syyskuuta 1984 Moskova, Venäjä) on venäläinen tennispelaaja. Zvonarjova viihtyy yhtä lailla kaikilla pinnoilla. Hänen valmentajanaan toimivat Jens Gerlach ja Aleksei Agejev. Hänen äitinsä Natalia Zvonarjova on pelannut maahockeyta ja voittanut olympiapronssia Moskovassa 1980.
Hän toimii International Rett Syndrome Foundationissa, jonka tarkoituksena on lisätä lasten kehitystä hidastavan Rettin oireyhtymän tuntemusta.
Zvonarjova selviytyi vuoden 2003 Ranskan avoimissa puolivälieriin voitettuaan neljännellä kierroksella Venus Williamsin erin 2–6, 6–2, 6–4. Maannainen Nadja Petrova kuitenkin esti Zvonarjovan etenemisen semifinaalivaiheeseen luvuin 1–6, 6–4, 3–6. Tämä säilyi lähes kuusi vuotta Zvonarjovan parhaana saavutuksena Grand Slam -turnauksissa. Australian avoimissa 2009 hän pääsi välieriin voitettuaan muun muassa neljännellä kierroksella Nadja Petrovan. Välierissä hän hävisi maannaiselleen Dinara Safinalle eräluvuin 3–6, 6–7(4). Vuoden 2010 Wimbledonin tennisturnauksessa Zvonarjova pääsi finaaliin kukistettuaan välieräottelussa Tsvetana Pironkovan 3–6, 6–3, 6–2. Loppuottelussa hän hävisi Serena Williamsille 3–6, 2–6. Hän pääsi finaaliin myös Yhdysvaltain avoimissa 2010 voittamalla puolivälierässä Kaia Kanepin ja välierässä Caroline Wozniackin. Finaalissa hän hävisi kuitenkin Kim Clijstersille luvuin 6–2, 6–1.
Pekingissä 2008 Zvonarjova voitti olympiapronssia, kun hän kaatoi Kiinan Li Nan pronssipelissä 6–0, 7–5. Marraskuussa 2008 hän selviytyi WTA:n mestaruusturnauksen loppuotteluun, jossa hän hävisi Venus Williamsille eräluvuin 7–6(5), 0–6, 2–6.
Zvonarjova on voittanut urallaan kaksitoista WTA-kaksinpeliturnausta. Toistaiseksi arvokkaimman voittonsa hän saavutti Indian Wellsissä maaliskuussa 2009. Hän voitti loppuottelussa Ana Ivanovićin eräluvuin 7–6(5), 6–2 ja sai palkintorahaa 700 000 dollaria. Nelinpelissä hän on voittanut viisi WTA-turnausta, joista arvokkaimmat ovat Yhdysvaltain avoimet 2006 ja Indian Wells 2009. Sekanelinpelimestaruuden hän on voittanut Yhdysvaltain avoimissa 2004 ja Wimbledonissa 2006.
The Damned
The Damned on vuonna 1976 Lontoossa perustettu yhtye, joka oli ensimmäisiä tunnettuja brittiläisiä punk-yhtyeitä. Yhtyeen ensimmäinen single "New Rose" ja albumi "Damned, Damned, Damned" ovatkin musiikkityylinsä ensimmäiset julkaisut Englannissa.
Vaikka The Damnedin musiikki olikin aluksi punk-tyylistä, se tunnetaan parhaiten goottirock-tyylisenä yhtyeenä, jonka musiikissa on kuultavissa vaikutteita muun muassa psykedeelisestä rockista ja ns. teatterirockista (esimerkiksi Screaming Lord Sutch).
The Damnedin uran menestyksellisimpänä vaiheena voidaan pitää vuosia 1985–1987, jolloin se levytti MCA:lle kaksi psykeedelisvaikutteista goottirock/pop-albumia "Phantasmagoria" ja "Anything", sekä ”Eloise”-klassikon coverversion, joka nousi brittilistan kärkeen keväällä 1986.
1990-luvun alussa osa The Damnedin jäsenistä jatkoi Phantom Chords -yhtyeessä David Vanianin johdolla. Yhtye levytti kaksi albumia, joista vain toinen (1995) on kuitenkin julkaistu.
Yhtye on hajonnut ja palannut yhteen monia kertoja. Laulaja Dave Vanian on ollut koko ajan yhtyeessä. Kaikkiin kokoonpanoihin on kuulunut myös joko rumpali Rat Scabies tai kitaristi Captain Sensible, joskus molemmat.
Yhtye on vieraillut myös Suomessa vuoden 1981 Rymyrockissa, 1986 Ruisrockissa, 2006 Ilosaarirockissa sekä 2011 Tammerfestissa.
I Love It Loud
I Love It Loud on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen KISSin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan "Creatures of the Night" (1982). Kappaleen kirjoittivat basisti/laulaja Gene Simmons ja kitaristi Vincent Cusano (taiteilijanimeltään Vinnie Vincent). Singlen b-raitana oli Gene Simmonsin laulama kappale "Killer". Myös a-raidan lauloi Simmons. Kyseessä on Kissin ainoa single, jolla Simmons laulaa sekä a että b-raidan.
Single ”I Love It Loud” julkaistiin vuonna 1982 ja oli viimeinen yhtyeen pitkäaikaisen levy-yhtiön Casablanca Recordsin kautta ilmestynyt single. Musiikkivideossa esiintyvät Gene Simmons, Ace Frehley, Paul Stanley ja Eric Carr.
Musiikkivideo oli myös KISSin viimeinen musiikkivideo maskien kanssa ennen vuotta 1996. Vaikka musiikkivideolla ja singlen takakannessa annetaan ymmärtää, että Ace Frehley soitti kappaleessa soolokitaraa, todellisuudessa yhtyeen uusi kitaristi ja lauluntekijä Vinnie Vincent vastasi soolokitaraosuuksista.
Laulussa tulee häivytys ulos, mutta musiikki tulee kovempiäänisenä takaisin, ja sitten laulussa tulee häivytys ulos toisen kerran. Tämä idea otettiin The Beatlesin kappaleista Helter Skelter ja Strawberry Fields Forever.
Richard Widmark
Richard Widmark (26. joulukuuta 1914 Sunrise, Minnesota − 24. maaliskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 6800 Hollywood Boulevard.
Widmarkin kuuluisimpia elokuvia ovat muun muassa "Kuoleman suudelma" (Kiss of Death, 1947), "Suurkaupungin yö" (Night and the City, 1950), "Draama hotellissa" (Don’t Bother to Knock, 1952), "Nürnbergin tuomio" (Judgment at Nuremberg, 1961), "Näin valloitettiin Villi Länsi" (How the West Was Won, 1962) ja "Idän pikajunan arvoitus" (Murder on the Orient Express, 1974).
"Kuoleman suudelman" sivuosa psykopaattitappaja Tommy Udona muodostui monella tavoin merkittäväksi: siitä tuli tyyppikuva 1950-luvun taitteessa suositulle tavalle kuvata gangstereita mielisairaina, kun ennen sotaa heidän tekojaan perusteltiin sosiaalisin syin. Rooli ei kuitenkaan erityisesti leimannut Widmarkia toisin kuin vastaavat eräitä muita paljon myöhemmin; tämä johtui paljolti siitä, että hän teki myös hyvien miesten rooleja, joista erityisesti muistetaan uhrialttiin ja itsestään mitään välittämättömän lääkärin osa elokuvassa "Pakokauhun vallassa" ("Panic in the streets", 1950) jossa hän etsii keinoja kaihtamatta New Orleansin sokkeloista rikollisia, jotka ovat saaneet tappavan ruttokeuhkokuumetartunnan.
Widmarkin puoliso oli syyskuusta 1999 lähtien Susan Blanchard.
Kultakuoriainen (sarjakuvahahmo)
Kultakuoriainen on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui "Power Man" -lehden numerossa 41 (maaliskuu 1977). Kultakuoriaisen loivat Marv Wolfman ja Lee Elias.
Hyvin vähän tiedetään miehestä, joka esiintyy Kultakuoriaisena suorittaessaan rikoksia Marvel-universumissa. Hänellä on kuitenkin miltei sairaalloinen fiksaatio kultaan ja hän käyttää yleensä kultateemoitettuja laitteita ja aseita suorittaessaan rikoksiaan. Kultakuoriainen on kohdannut uransa aikana lukuisia supersankareita, kuten Luke Cagen, Hämähäkkimiehen ja Hulkin. Kohdattuaan Hulkin vihreä jätti voitti Kultakuoriaisen tämän voitetuttuaan tarumaiseen Eldoradon kaupunkiin. Palattuaan tajuihinsa Kultakuoriainen masentui nähdessään Eldoradon olevan rakennettu kokonaan kullasta. Hänen mielestään moinen määrä kultaa riittäisi suistamaan maapallon kultakannan arvottomaksi ja täten viemään pois hänen ihastuksensa kultaan ja sen arvoon. Katkerana Kultakuoriainen iski Hulkia vankinaan pitämää Tyrannusta vastaan, mutta joutui alakynteen. Tajuttuaan vain Hulkin voivan pelastaa nahkansa, Kultakuoriainen vapautti Hulkin Tyrannuksen vankilasta. Tyrannus muuttui taistelun aikana valtavan voimakkaaksi olennoksi, jonka Hulk ja Kultakuoriainen kuitenkin yhteisvoimin kukistivat. Seikkailun lopuksi Luke Cage ja Rautanyrkki kuitenkin passittivat Kultakuoriaisen vankilaan.
Muita sankareita vastaan taisteltuaan Kultakuoriainen hävisi, ja voittajat passittivat hänet vankilaan.
Huolimatta epäonnistuneesta urastaan Kultakuoriainen nähtiin Salattu Sota -tarinajatkumossa yhtenä Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin kätyreistä. Myöhemmin Tuomari tappoi Kultakuoriaisen brutaalisti tämän yrittäessä liittyä Kapteeni Amerikan johtaman vastarintaliikkeeseen. Vastarintaliike yritti taistella lakia vastaan, jonka aiheuttaja nk. Sisällissota oli.
Kultakuoriaisella ei varsinaisesti ole supervoimia. Kultakuoriainen on kuitenkin pakkomielteenomainen suhtautumisessaan kultaan ja yrittää saada ainetta haltuunsa niin paljon kuin mahdollista keinolla millä hyvänsä.
Kultakuoriainen käyttää apunaan monipuolista aseistusta, kuten Kulta-Asetta (jolla Kultakuoriainen kykenee kultaamaan vastustajansa liikkumattomaksi patsaaksi) ja Kuoriaisaluksia, joita rikolliselta löytyy useita erilaisia. Kuoriaisaluksista ainakin yksi on alamaailman asesepän Tinurin valmistama.
Kultakuoriainen käyttää korkeateknologista haarniskaa apunaan. Haarniska tehostaa hänen voimiaan moninkertaisiksi ja se on suojattu koviakin iskuja vastaan. Luonnollisesti Kultakuoriaisella on mukanaan aina varasto Kuningasvettä, jolla hän kykenee liuottamaan kultauksensa.
Jules Rimet
Jules Rimet (14. lokakuuta 1873 – 16. lokakuuta 1956) oli ranskalainen jalkapallovaikuttaja.
Rimet toimi kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan puheenjohtajana vuosina 1921–1954. Hän toimi myös Ranskan jalkapalloliiton puheenjohtajana.
Rimet'n aloitteesta perustettiin lajin maailmanmestaruuskilpailut. Hänen mukaansa oli nimetty kilpailujen alkuperäinen voittopalkinto eli Jules Rimet -pokaali.
Chris Cleaver
Christopher William Cleaver (s. 24. maaliskuuta 1979 Hitchin, Englanti) on entinen englantilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hän aloitti pelaamisen juniorina Norwich Cityssä, mistä siirtyi Peterborough Unitediin. Hän esiintyi ensi kerran liigatasolla elokuussa 1996, mutta ei koskaan pystynyt vakiinnuttamaan pelipaikkaansa, ja siirtyi liigan ulkopuoliseen Grantham Towniin tammikuussa 1999 lainasopimuksella. Hän päätyi uudestaan lainalle saman vuoden elokuussa King's Lynnin joukkueeseen. Seuraavan kauden hän vietti myös lainalla Cambridge Cityssä ja lopulta toukokuussa 2000 Peterborough vapautti hänet. Tämän jälkeen Cleaver siirtyi Suomeen TP-Seinäjokeen irlantilaisen seuratoveri Warren Kennan kanssa.
Cleaver siirtyi FF Jaroon pelattuaan kaksi kautta Seinäjoella ja tehden 17 maalia. Jarosta hän siirtyi AC Allianssin riveihin Vantaalle, jossa hän voitti kauden 2005 Liigacupin, tehden maalin finaalissa. Allianssista hän siirtyi Ruotsin Superettanin GIF Sundsvalliin, mutta palasi kuitenkin vuoden kuluttua takaisin Suomeen TPS:n riveihin. Neljän Turussa vietetyn kauden jälkeen Cleaver palasi Seinäjoelle edustamaan SJK:ta.
C/2006 P1
C/2006 P1 (McNaught) on komeetta, jonka löysi Robert McNaught 7. elokuuta 2006 Australiassa. Komeetta oli ratansa perihelissä eli lähimpänä Aurinkoa 12. tammikuuta 2007. Se kirkastui joulukuun lopulla 2006 paljain silmin näkyväksi. Aurinkoa lähestyessään McNaught kirkastui odotettua enemmän ja oli 10. tammikuuta magnitudiltaan –2 eli kirkkain komeetta 30 vuoteen, sitten vuoden 1975 Westin komeetan. Vaikka komeetta oli siten näennäisesti kirkkaampi kuin yksikään tähti, oli se niin lähellä Aurinkoa, että se näkyi vain auringonnousun ja -laskun aikaan. Niinpä se ei ollut päivätaivaalla suuresta kirkkaudestaan huolimatta yhtä vaikuttava näky kuin yötaivaan komeetat.
C/2006 P1 oli perihelissään 12. tammikuuta 0,17 AU:n etäisyydellä Auringosta, siis 25 miljoonan kilometrin etäisyydellä, ja sen rata oli lähinnä Maata 15. tammikuuta 0,81 AU:n päässä. Aurinkoa lähestyessään McNaughtin komeetta oli pitkään pohjoisella taivaalla, mutta se siirtyi perihelin jälkeen eteläiselle taivaalle, eikä sitä voinut enää havaita pohjoiselta pallonpuoliskolta. McNaughtin ennustettiin olevan kirkkaimmillaan periheliä seuraavina päivinä. Näin tapahtuikin, ja pyrstötähden näennäinen kirkkaus ylitti havaitsijoiden mukaan –4 magnitudia, joidenkin arvioiden mukaan peräti –5 magnitudia. Niinpä se oli selvästi komeetta Westiä kirkkaampi ja siten kirkkain komeetta 40 vuoteen sitten vuoden 1965 Ikeya-Seki-komeetan. Se oli ilmeisesti jonkin aikaa Venus-planeettaakin kirkkaampi. Periheliä seuranneen viikon jälkeen pyrstötähti alkoi odotetusti himmentyä nopeasti etääntyessään Auringosta.