Einar Hakasalo
Einar Vilhelm Hackzell (myöh. Hakasalo; 25. joulukuuta 1894, Tornio – 4. tammikuuta 1948, Koivu) oli suomalainen neljään sotaan osallistunut ja kahdessa sodassa haavoittunut jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat konttoristi Robert Vilhelm Hackzell ja Maria Kostamo. Hackzell vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Saima Maria Juusolan kanssa.
Suomessa Hackzell suoritti kansakoulun sekä vuonna 1918 Haminan taistelukoulun. Sotilasuransa ulkopuolella Suomessa rauhan aikana Hackzell toimi poliisikonstaapelina, tullivirkailijana ja maanviljelijänä.
Hackzell liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. elokuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Hackzell siirtyi Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918, Vaasaan varavääpeliksi ylennettynä. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hackzell otti osaa taisteluihin Tampereella, missä haavoittui 3. huhtikuuta 1918, tultuaan ylennetyksi vänrikiksi vain kahta päivää ennen, 1. huhtikuuta 1918. Hackzell palasi takaisin joukko-osastoonsa ja osallistui taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.
Ylennyksensä ohella, toiminnastaan Tampereen taisteluiden aikana Hackzell palkittiin myös sekä ansiomitallilla että ylimääräisellä lomalla. Kenties näkyvimpänä kunnianosoituksena toiminnastaan koko Suomen sisällissodan aikana, Hackzell määrättiin jäseneksi kolmimiehiseen jääkäreiden lipunkantopartioon Helsingissä valkoisten joukkojen voitonparaatissa 16. toukokuuta 1918, yhdessä jääkäriluutnantti Julius Lehtosen ja jääkärivänrikki Martin Petterssonin kanssa, perässään 15 000-miehinen armeija.
Historiantutkija Heikki Ylikankaan historiateoksen "Tie Tampereelle" mukaan vääpeli Hackzell johti komppaniaa Keski-Pohjanmaan jääkäripataljoonasta. Hänen urhoollisuuttaan ja neuvokkuuttaan kiiteltiin yleisesti. . Hackzell johti ja toteutti omakätisesti punakaartilaisten vangitsemisia Tampereen taisteluiden loppupuolella, saaden eräissä tapauksissa useita satoja vankeja.
Kirjassaan Ylikangas kuvaa tilanteita eri tamperelaiskohteissa, joissa Hackzell joko voimaa tai viekkautta tai molempia hyväksi käyttäen onnistui saamaan runsaslukuiset punakaartilaisjoukot antautumaan. Lähdeaineistoon viitaten todetaan, että Hackzellin ihmeellisistä urotöistä levisi välittömästi kertomuksia ympäristöön. Asianomaisen mainitaan saaneen kunniamerkin sekä kaksi viikkoa lomaa.
Vartioväen puuttuessa ja sotatilanteen kaoottisuuden vuoksi oli Tampereen taisteluiden kohdalla myönnetty lupa, joka oikeutti ampumaan johtajat, kiihottajat ja venäläiset ilman tutkintaa. Tämä johti siihen, että henki lähti pelkästä löysästä ilmiannosta. Ylikankaan mukaan myös Hackzell miehineen osallistui tappoihin. Saatuaan vangituksi ja kuljetettavakseen 1000-miehisen vankilauman, osui ratsain liikkeellä olleeseen Hackzelliin luoti Hämeenkadun ja Läntisen kadun kulmassa. Esimerkiksi tämän tapauksen yhteydessä sai Ylikankaan mukaan osa punaisista tuomion. Näsilinnan edustalle koottiin silti tällä tavoin 1'600 vankia.
Kriitikot ovat arvostelleet oikeushistorian ja Suomen historian professorin Heikki Ylikankaan julkaisemia sotahistoriaan liittyviä asiatietoja osin virheellisiksi. Muun muassa kesällä 1944 Suomessa kenttäoikeuksissa ja/tai esimiehen aseenkäyttöoikeudella suoritettujen suomalaissotilaiden teloitusten määrän Ylikangas on esittänyt olevan noin 250, virallisesti arvioidun 57 asemesta. Sotahistoriaan perehtynyt tietokirjailija ja yleisesikuntaeversti evp. Ilmo Kekkonen väittää Ylikankaalla olevan heikot tiedot sotahistoriasta.
Hackzell siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetun uudelleenjärjestelyn yhteydessä 16. kesäkuuta 1918, Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana 2. komppaniassa. Armeijasta Hackzell erosi 9. marraskuuta 1918. Hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin Pohjolan suojeluskuntapiiriin 1. kesäkuuta 1919. Hackzell palveli tehtävässään 31. joulukuuta 1919 saakka. Tämän jälkeen Hackzell toimi maanviljelijänä vuoteen 1929 saakka, jolloin hän siirtyi Haapajärven nimismiespiiriin poliisikonstaapeliksi. Poliisin tehtävissä sekä tullivirkailijana hän toimi vuoteen 1932 saakka ja siirtyi sitten maanviljelijäksi Haapajärvelle.
Talvisotaan Hackzell osallistui joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 68:ssa. Hän osallistui taisteluihin mm. Honkaniemessä ja haavoittui Kämärällä 23. helmikuuta 1940. Jatkosotaan hän osallistui 27. Eläinlääkintäkomppanian varikkojoukkueenjohtajana, mistä toimesta hänet kotiutettiin vuoden 1941 lopulla.
Hackzell siirtyi tämän jälkeen hoitamaan kotitilaansa Koivuun. Hänet on haudattu Tornioon.