hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pekka Lehto
Pekka Lehto (s. 14. maaliskuuta 1948 Valkeakoski) on suomalainen elokuvaohjaaja.
Lehto aloitti uransa 1960-luvun lopulla erinäisissä elokuva-alan tehtävissä, kuten äänittäjän apulaisena ("Miljoonaliiga", 1968; "Kahdeksas veljes", 1971; "Hirttämättömät", 1971) pikkuosien näyttelijänä ("Punatukka", 1969; "Pilvilinna", 1970) ja leikkausassistenttina ("Karvat", 1974). Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa "Ikäluokka" valmistui vuonna 1976. Hän ohjasi elokuvan yhdessä Pirjo Honkasalon kanssa. Yhteistyö jatkui vielä elokuvien "Kainuu 39" (1979), "Tulipää" (1980), "250 grammaa" (1983) ja "Da Capo" (1985) parissa. Algot Untolan elämästä kertova "Tulipää" oli aikoinaan kallein suomalainen elokuva, ja se oli myös ehdokkaana Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla.
Vuoden 1985 jälkeen Honkasalon ja Lehdon tiet erosivat. Kummatkin jatkoivat itsenäisesti elokuvantekemistä. Vuonna 1992 valmistunut elokuva "Kaivo" on tositarina nuoresta maatilan emännästä, joka masennuksen ja mielisairauden murtamana päätyy hukuttamaan kolme lastaan kaivoon. Tämän jälkeen Lehto keskittyi eräänlaisiin fiktiota ja faktaa yhdistäviin elokuviin, kuten "The Real McCoy" (1998) ja "Tango Kabaree" (2001). Edellinen on elokuva Andy McCoysta, jälkimmäinen Aira Samulinista. Kummassakin elokuvassa todelliset henkilöt esittivät pääosia.
Lehdon elokuva "Game Over" (2005) on "Kaivon" tapaan fiktiivinen elokuva todellisuudessa tapahtuneesta tragediasta. Pohjana on niin kutsutut Heinojen murhat Lopella elokuussa 2001.
"Game Overin" jälkeen valmistui vuonna 2005 Kalervo Palsasta kertova elokuva "Kalervo Palsa ja kuriton käsi", jonka ensiesitys oli kuitenkin vasta 2013 Sodankylän elokuvajuhlilla.
Kesäkuussa 2005 Lehto sai Suomen elokuvasäätiöltä 10 000 euroa kehittämistukea uuden "Pekka ja Pätkä" -elokuvan ennakkosuunnitteluun. Elokuva kulkee työnimellä "Pekka ja Pätkä levottomina", ja se kertoo kansanomaisesti homouteen kohdistuvista peloista. Elokuvaan kaavailtiin Martti Suosaloa Pekan rooliin ja Mika Nuojuaa Pätkän rooliin.
Vuonna 2010 julkaistiin Lehdon ohjaama dokumenttielokuva "Epäilyksen varjossa", joka kertoo Alpo Rusiin kohdistuneista vakoiluepäilyistä.
Ylätalja
Ylätalja on yleinen kuntosalilaite. Suoritus tehdään istumalla penkissä, tarttumalla pään yläpuolella olevaan vetorautaan ja vetämällä se rintaan. Ylätalja rasittaa pääasiassa leveää selkälihasta, ja avustavina lihaksina toimivat hauikset.
Ylätaljaa vastaava kehon omalla painolla tehtävä liike on leuanveto.
Einsteinin risti
Einsteinin risti on ristinmuotoinen kohde, joka näkyy pohjoisella tähtitaivaalla Pegasuksen tähdistössä. Kohteen etualalla himmeänä näkyy gravitaatiolinssinä toimiva galaksi (G2237+030), joka on Maasta 400 miljoonan valovuoden etäisyydellä. Kaukana galaksin takana on kvasaari (Q2237+030 tai QSO 2237+0305), jonka etäisyys Maasta on noin 8 miljardia valovuotta. Ristikuvion keskellä näkyvän galaksiytimen painovoima taittaa kvasaarin valoa niin, että kvasaarista muodostuu neljä kuvaa.
Kohde on nimetty fyysikko Albert Einsteinin mukaan, sillä se havainnollistaa hyvin Einsteinin ennustaman gravitaatiolinssi-ilmiön.
Kohteen magnitudi on 16.8 ja läpimitta 2", ja se näkyy vain suurehkolla, vähintään 50 senttimetrin kaukoputkella ja vain mahdollisimman pimeällä.
Enn Eesmaa
Enn Eesmaa (s. 7. kesäkuuta 1946 Tallinna) on Viron Keskustapuolueen kansanedustaja Riigikogussa Tallinnan Nummenmäen ja Mustanmäen vaalipiiristä. Hän on valmistunut Tallinnan pedagodisesta instituutista 1969 sekä toiminut Viron televisio 3:n johtajana sekä ulkomaanuutisten toimittajana 1994–2003.
Riigikogussa Eesmaa on mm. ulkoasiainvaliokunnan jäsen.
Eesmaa antoi haastattelun, jonka mukaan Tallinnassa ja Moskovassa yhä jatkuvat vihamielisyydet Viron ja Venäjän välillä eivät ole voineet tulla kenellekään yllätyksenä:
– Erilaisten symbolien puolesta on Euroopassa taisteltu monet vuosikymmenet. Keskustapuolue on jatkuvasti korostanut, että tämä ei ole pelkästään patsaskysymys, vaan tämä on myös symbolikysymys.
Viron keskusta on venäläisvähemmistön joukossa suosittu puolue, ja se on saanut tapahtumista paljon palautetta, kertoo Eesmaa.
– Monet vironvenäläiset sanovat nyt, että ensin heiltä vietiin Neuvostoliitto, sitten he eivät saaneet Viron kansalaisuutta. Nyt halutaan viedä patsaskin.
Iloilo City
Iloilo City (hiligainoksi: "Ciudad sang Iloilo"; filipinoksi: "Lungsod ng Iloilo") on Iloilon provinssin pääkaupunki Filippiineillä. Kaupunki on Länsi-Visayasin alueen talouskeskus. Kaupungin asukasluku oli 424 619 vuoden 2010 väestönlaskennassa.
Externin kivet
Externin kivet ovat luonnollisen kalliomuodostelman luona oleva ikiaikainen palvontapaikka Horn-Bad Meinbergin kaupungin lähellä, Luoteis-Saksassa. Alun perin paikka on ollut pakanoille pyhä, myöhemmin sitä käyttivät kristityt munkit. Externin kallioita on aikojen saatossa muokattu, kallioihin on kaivettu luolia ja uskonnollinen reliefi. Kivimuodostelmista korkeimmat ovat 40-metrisiä.
Alec John Such
Alexander ”Alec” John Such (s. 14. marraskuuta 1951 Yonkers, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet muistetaan parhaiten urastaan Bon Jovi -yhtyeen alkuperäisenä basistina. Such soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuonna 1983 vuoteen 1994, jolloin hänet erotettiin yhtyeestä live-esiintymisissä ilmenneiden ongelmien vuoksi. Bon Jovin muut jäsenet eivät halunneet ottaa Suchin tilalle virallista korvaajaa, joten vuodesta 1994 yhtyeen basistina on toiminut sessiomuusikko Hugh McDonald.
Bon Jovin jälkeen Such on manageroinut New Jerseyn alueen yhtyeitä, ja hän myös omistaa moottoripyöräliikkeen New York Cityssä. Hän on kuitenkin vetäytynyt pois musiikkialalta, eikä vaikuta enää muusikkona. Such on kuitenkin esiintynyt Bon Jovin kanssa kahdesti erottamisensa jälkeen, 2001 One Wild Night-kiertueen päätöskonsertissa Giants Stadiumilla sekä 2018 tilaisuudessa, jossa yhtye vihittiin Rock and Roll Hall of Fameen.
Mogwai
Mogwai on skotlantilainen post-rock/space rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1995 Glasgow'ssa. Yhtyettä on luonnehdittu musiikkilehdissä "post-rockin pioneeriksi", sillä se on yksi vanhimmista ja tunnetuimmista kyseistä musiikkilajia edustava yhtye. Yhtye tunnetaan erityisesti kitarapainotteisista instrumentaalikappaleistaan, vaikka lauluakin esiintyy.
Mogwain musiikkiin vaikuttaneita bändejä ovat muun muassa The Dirty Three, Joy Division, Pink Floyd, The Jesus and Mary Chain, My Bloody Valentine ja Slint. Vuonna 2004 yhtye oli mukana Pixiesin ja The Curen kiertueilla.
Mogwain musiikkia löytyy monien elokuvien soundtrackeillä. Viimeisimpänä teoksena yhtye teki kokonaisen soundtrackin ranskalaisesta jalkapallolegendasta Zinédine Zidanesta kertovaan elokuvaan . Yhtyeen nimellä Mogwailla on itse asiassa taustana elokuva, sillä yhtye on saanut nimensä Gremlins-elokuvien mogwai-olion mukaan.
Alun perin yhtyeen julkaisijana toimi glasgowlainen Chemikal Underground. Nykyään yhtyeen levyjä julkaisee useampi yhtiö: Matador Records Yhdysvalloissa ja Play It Again Sam Records Isossa-Britanniassa. Mogwailla on nykyään myös oma levytysyhtiö Rock Action Records, joka kantaa samaa nimeä kuin yhtyeen kolmas albumi "Rock Action" ja Stooges-yhtyeen rumpali Scott Asheton, joka on vaihtanut nimensä Rock Actioniksi.
Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa 6. heinäkuuta vuonna 2006 Helsingin Tavastia Klubilla ja päivää myöhemmin Turun Ruisrockissa.
Hugh McDonald
Hugh McDonald (s. 28. joulukuuta 1950 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen sessiomuusikko. Hän on levyttänyt muun muassa Willie Nelsonin, Steve Goodmanin, Ringo Starrin, Lita Fordin, Michael Boltonin, Cherin, Alice Cooperin ja Ricky Martinin kanssa.
Hugh McDonald on soittanut bassokitaraa Bon Jovissa Alec John Suchin lähdettyä yhtyeestä vuonna 1994. Hän on ollut yhtyeen virallinen jäsen vasta vuodesta 2016.
Orvokki Kangas
Ilmi Orvokki Kangas o.s. Koski (25. syyskuuta 1921 Lohtaja – 18. heinäkuuta 2000 Seinäjoki) oli suomalainen keskustapuoluetta edustanut poliitikko.
Kangas oli varsinaiselta ammatiltaan talonemäntä, jona hän toimi kotipaikkakunnallaan Lapualla vuodesta 1950. Hänen vanhempansa ja puolisonsa vanhemmat olivat maanviljelijöitä. Hän työskenteli nuoruudessaan sihteerinä ja neuvojana Keski-Pohjanmaan Nuorisoseuran palveluksessa, Suomen Huollon Vaasan läänin valistussihteerinä, opintosihteerinä Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuran palveluksessa ja Maalaisliiton Naisten matkasihteerinä.
Eduskuntaan Kangas valittiin ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1970 Vaasan läänin vaalipiiristä. Hänet valittiin jatkamaan kansanedustajana kolmissa seuraavissa vaaleissa ja hän toimi näin kansanedustajana yhteensä 13 vuotta, vuoteen 1983 asti. Ministerinä Kangas toimi yhteensä 229 ministeripäivää Martti Miettusen III hallituksessa syyskuusta 1976 toukokuuhun 1977. Hän oli Miettusen III hallituksessa ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä eli II sosiaali- ja terveysministeri.
Kangas oli presidentin valitsijamies kolmissa vaaleissa, vuosina 1968, 1978 ja 1982. Lapuan kunnan-, kauppalan- ja kaupunginvaltuuston jäsen hän vuosina 1956–1984. Kangas toimi poliittisella urallaan myös keskustapuolueen puoluevaltuuskunnan jäsenenä, puolueen naisjärjestön varapuheenjohtajana ja puolueen Etelä-Pohjanmaan piirijärjestön puheenjohtajana.
Kangas kirjoitti poliittisen uransa päätyttyä useita kirjoja. Vuonna 1984 ilmestyi kirja "Kotipolkuja ja valtateitä", vuonna 1986 "Päivä vain ja hetki kerrallansa", vuonna 1988 "Ystäväni Vieno Simonen", vuonna 1991 "Marraslapsi" ja vuonna 1994 "Me investoimme ihmiseen".
Orvokki Kangas oli naimisissa maanviljelijä Yrjö Kankaan kanssa vuodesta 1950. He saivat viisi yhteistä lasta, kolme poikaa ja kaksi tytärtä.
Kankaalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvo vuonna 1987.
Iloilo
Iloilo on provinssi Panayn saarella Länsi-Visayasin alueella Filippiineillä. Provinssin pääkaupunki on Iloilo City. Provinssia ympäröi Antique lännessä ja Capiz pohjoisessa. Iloilon rannikon edustalla kaakossa on Guimarasin saariprovinssi ja Panaynlahden ja Guimarasinsalmen toisella puolella on Negros Occidental. Provinssin asukasluku oli 1 936 423 vuonna 2015.
Mickey Curry
Michael Timothy "Mickey" Curry (s. 10. kesäkuuta 1956, New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen rock-rumpali ja -taustalaulaja. Hänet tunnetaan parhaiten pitkäaikaisesta yhteistyöstä kanadalaisen Bryan Adamsin kanssa.
Bryan Adamsin lisäksi Curry on tehnyt musiikillista yhteistyötä mm. Hall & Oatesin, Cherin, Tina Turnerin, Alice Cooperin, David Bowien, Elvis Costellon, Sam Phillipsin, Tom Waitsin ja The Cultin kanssa.
Eero Saarenheimo
Eero Johannes Saarenheimo (21. kesäkuuta 1919 Helsinki – 16. heinäkuuta 2018 Kauniainen) oli suomalainen professorin arvonimen saanut toimittaja ja tietokirjailija, joka oli pitkään Yleisradion palveluksessa, vuodesta 1965 ohjelmapäällikkönä, kunnes jäi eläkkeelle 1977.
Eero Saarenheimo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1944 ja toimi historian, yhteiskuntaopin ja kansantaloustieteen lehtorina Helsingin normaalilyseossa vuosina 1945–1951. Radiouransa Saarenheimo oli aloittanut Maaselän rintamaradiossa, ja hän siirtyi Yleisradioon puheohjelmien toimittajaksi vuonna 1952. Hänet nimitettiin 1965 Yleisradion ohjelmapäälliköksi. Työssään hän teki opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan sekä Afrikan ja Kaakkois-Aasian maihin vuosina 1947–1964. Vuosina 1968–1970 hän oli Yleisradion pääjohtajan varamies.
Saarenheimon vaikutus etenkin radion kulttuuriohjelmien kehittämisessä on ollut huomattava. Hän painotti kansainvälisyyttä ja sivistystä. Omassa ohjelmatuotannossaan Saarenheimolle läheinen aihepiiri oli Välimeren alueen kulttuurihistoria. Hänellä on laaja kirjallinen tuotanto, mm. tutkimuksia historiasta ja kulttuurihistoriasta sekä radiotoiminnasta. Lisäksi hänellä on ollut lukuisia luottamustehtäviä kulttuurielämän piirissä. Saarenheimo jäi eläkkeelle 1977, ja hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1979.
Saarenheimon isä oli kirjallisuudentutkija Mikko Saarenheimo ja puoliso kirjallisuudentutkija Kerttu Saarenheimo.
Eero Saarenheimon raportteja ja haastatteluja Ylen elävässä arkistossa:
Otto Liebmann
Otto Liebmann (25. helmikuuta 1840 Löwenberg – 14. tammikuuta 1912 Jena) oli saksalainen filosofi ja uuskantilaisuuden edelläkävijä.
Hän toimi vuodesta 1872 professorina Strasbourgin yliopistossa ja vuodesta 1882 Jenan yliopistossa.
Liebmann tunnetaan parhaiten teoksestaan "Kant und die Epigonen", jossa hän käsittelee Immanuel Kantin jälkeistä filosofiaa: Fichteä, Schellingiä, Hegeliä, Friesiä, Herbartia ja Schopenhaueria. Hän antaa kaiken kunnian Kantin filosofialle — vaikka kritisoikin sitä joiltakin keskeisiltä osin, muun muassa koska se hyväksyy "olevan sellaisenaan" — ja keskittyy häntä seuranneiden filosofien lähestymistapojen puutteisiin. Hän toistaa usein, että filosofiassa olisi palattava takaisin Kantiin.
Liam Howlett
Liam Howlett (s. 21. elokuuta 1971 Braintree, Essex, Iso-Britannia) on brittiläisen elektronista musiikkia esittävän The Prodigy -yhtyeen jäsen.
Howlett syntyi Braintreessä, Essexissä, ja opiskeli lapsena klassista pianoa. The Prodigy aloitti toimintansa 1990-luvun alkuvuosina.
Liam Howlett meni 6. kesäkuuta 2002 naimisiin poptähti Natalie Appletonin kanssa. Parilla on yksi yhteinen poika.
Länsi-Visayas
Länsi-Visayas on yksi Filippiinien alueista. Alueen tunnus on VI. Länsi-Visayas koostuu kuudesta provinssista: Aklan, Antique, Negros Occidental, Capiz, Guimaras ja Iloilo. Alueen hallinnollinen keskus on Iloilo City. Länsi-Visayasin väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 7 102 438.
Pirkko Karppi
Pirkko Kyllikki Karppi (3. syyskuuta 1926 Helsinki – 22. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja lastenkirjailija. Hän esitti valkokankaalla usein piikaa tai palvelijaa, muun muassa Liinaa "Siltalan pehtoorissa" (1953) ja Salli-sisäkköä "Niskavuoren naisissa" (1958). Karppi näytteli elokuvissa parisenkymmentä sivuosaa vuosina 1945–1968.
Karppi esiintyi teatterissa sekä elokuvissa, molemmissa yhtäjaksoisesti kuolemaansa saakka, ja työskenteli Lastenteatterissa maskeeraajana ja ohjaajana. Käytyään Suomen teatterikoulun hän oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin vuosina 1945–1948. Avioiduttuaan Karppi muutti Jyväskylään ja toimi lausunnanopettajana. Aviomiehen tapaturmaisen kuoleman jälkeen hän palasi kahden lapsensa kanssa Helsinkiin. 1950-luvun puolivälissä Karppi työskenteli Suomen Työväenteatterissa. Hän palasi Kansallisteatteriin vuonna 1963, ja näytteli siellä vuoteen 1969 asti. Merkittäviä näyttämörooleja olivat muun muassa "Anne Frank" ja "Tirlittan".
Karppi toimi myös suomentajana ja kirjoitti useita satukirjoja, -kuunnelmia ja -näytelmiä. Hänen kynästään ovat lähtöisin muun muassa satunäytelmät "Isä-Peikko ja Simpukka-ukko" (1952), "Taikamyssyt" (1961) ja "Pieni jättiläinen" (1977).
Valkokankaalla Karppi nähtiin usein palvelijan, keittäjän tai piian rooleissa. Hänen merkittävimpiä osiaan olivat "Siltalan pehtoorin" ja "Niskavuoren naisten" lisäksi mm. kotiapulainen Elli elokuvassa "Minäkö isä!" (1954) ja Vadenblickien palvelija elokuvassa "Tähdet kertovat, komisario Palmu" (1962). Viimeiseksi elokuvarooliksi jäi vuoden 1968 "Punahilkka" -elokuvan keittäjä.
1960-luvulta alkaen Karppi näytteli myös televisiossa, muun muassa sarjoissa "Pekka Lipposen seikkailut" (1964) ja "Potilas X" (1972).
Pirkko Karpin aviopuoliso oli ratsumestari Pentti Oskari Salonen. Hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen 48-vuotiaana.
Keith Flint
Keith Flint (s. 17. syyskuuta 1969 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläisen elektronisen musiikin yhtye The Prodigyn jäsen.
Flint tutustui tulevaan yhtyetoveriinsa Liam Howlettiin 1980-luvun lopulla. The Prodigy perustettiin pian tämän jälkeen. Flint toimi alun perin yksinomaan tanssijana, mutta on myöhemmin myös laulanut muun muassa hittisinglellä "Firestarter".
Flint on tullut tunnetuksi punk-tyylisestä esiintymisestään. Hänellä on ollut myös sivuprojekteja ja hän on myös aktiivinen moottoripyöräharrastaja.
Eugen Fink
Eugen Fink (11. joulukuuta 1905 Konstanz – 25. heinäkuuta 1975 Freiburg) oli saksalainen filosofi.
Fink työskenteli Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin kanssa ja kehitti fenomenologiaa. Kun kansallissosialistit kielsivät Husserlia toimimasta opettajana, myös Fink luopui virastaan ja toimi tämän avustajana. Husserlin kuoltua Fink toimitti hänen kirjoituksensa turvaan Belgiaan. Sodan jälkeen Fink habilitoi itsensä Freiburgin yliopistoon. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1971 sairauden vuoksi.
Anita Chellamah
Anita Chellamah (alun perin Anita Mahadervan, nykyään Anita Chellamah-Nurse) on brittiläinen näyttelijä, tanssija ja laulaja. Hänet tunnetaan 1980-luvun yhtyeiden Toto Coelon ja Cherry Bombzin laulajana. 1980-luvulla ulkomuodoltaan näyttävältä näyttänyt Chellemahilla on etnisesti eksoottinen tausta, hänessä on muun muassa jaavalaista verta.
Anita Mahadervan tuli tunnetuksi televisioohjelmassa "Tops of the Pops" esiintyneen "Legs & Co" -tanssiryhmän jäsenenä vuosina 1976–1981. Tämän jälkeen hän liittyi 1980-luvun uuden aallon naislauluyhtyeeseen Toto Coelo, johon kuuluivat Mahadervanin lisäksi Lacey Bond, Lindsey Danvers, Ros Holness ja Sheen Doran. Vuonna 1982 yhtye julkaisi hittisinglensä ”"I Eat Cannibals"”, joka nousi Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistan TOP10:een. Albumin "Man o’War" flopattua Mahadervan ja Sheen Doran jättivät yhtyeen.
Mahadervan tapaili Billy Idolia, jonka kautta hän tutustui Hanoi Rocksin kitaristiin ja säveltäjä-sanoittajaan Andy McCoy'hin. Kesäkuussa 1985 hajonneen Hanoi Rocksin viimeinen kokoonpano Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio ja Terry Chimes päätti jatkaa nimellä Cherry Bombz, jonka laulajaksi otettiin Anita Chellemahiksi muuttunut Mahadervan. Cherry Bomz levytti 7" singlen ja EP:n "Hot Girls in Love" (1985), ”mini-LP:n” eli EP:n The Cherry Bombz (1985), 7" tuumaisen singlen ja EP:n The House of Ecstasy (1986) ja vielä postuumisti yhtyeen hajottua live-LP:n "Coming Down Slow" (1987), joka on nauhoitettu Cherry Bombzin yhdellä viimeisistä keikoista 3. syyskuuta 1986. Yhtye teki Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan, Euroopan, Skandinavian ja Japaninkin kiertueen. Yhtyeen muut jäsenet eivät kuitenkaan pitäneet Chellamahista ja yhtye hajosi, kun McCoy antoi tälle potkut. McCoyn mukaan hän ja Chellamah riitelivät usein ja tilanne häiritsi heidän välillään ollut yhden yön suhdekin. Lisäksi McCoy arvosteli Chellemahin alkoholistista käyttäytymistä, jonka mukaan päivä alkoi viinipullolla. Tosin McCoyn oma raittius oli niin ja näin hänen käyttäessä vähän kovempiakin aineita kuin vain alkoholia.
Mahadervan siirtyi Cherry Bombzin näyttelijäksi ja ohjelmajuontajaksi. Chellamah on työskennellyt pienissä rooleissa elokuvissa, mainoksissa ja televisiosarjoissa. Lisäksi hän on työskennellyt video jockeyna ohjelmissa "Sky Channel", "Music Box" ja "Sky Trax".
Bobbie Gentry
Roberta Lee Streeter eli Bobbie Gentry (s. 27. heinäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Gentry nousi kansainväliseen maineeseen kesällä 1967 singlellään "Ode to Billie Joe". Hän voitti jopa Grammy-palkinnon "parhaasta naislaulajan esityksestä".
Gentry esiintyi viimeisen kerran jouluyönä 1978 televisio-ohjelmassa "The Tonight Show Starring Johnny Carson" ja on sen jälkeen pysytellyt poissa julkisuudesta. Hänellä on portugalilaisia sukujuuria.
Mars Odyssey
Mars Odyssey (2001 Mars Odyssey) on NASA:n robottiluotain, joka kiertää Marsia. Luotaimen tehtävänä on saada todisteita entisestä tai nykyisestä vedestä ja vulkaanisesta toiminnasta Marsissa. Luotaimen tuottaman tiedon toivotaan vastaavan kysymyksiin siitä, onko Marsissa koskaan ollut elämää. Se myös toimii lähettimenä Maan ja Mars Exploration Rovereiden sekä Mars Science Laboratoryn välillä. Tehtävän kokonaiskustannukseksi on arvioitu 297 miljoonaa dollaria.
Odyssey laukaistiin Delta II -raketilla Cape Canaveralista, Floridasta 7. huhtikuuta 2001. Luotain saapui Marsin luo 24. lokakuuta. Luotaimen päämoottori käynnistyi jarruttaakseen aluksen nopeutta ja mahdollistaakseen turvallisen pääsyn planeetan kiertoradalle. Vähittäinen jarrutus loppui tammikuussa 2002 ja luotain aloitti tieteellisen toimintansa 19. helmikuuta.
14. heinäkuuta 2010 alus meni "Safe mode"-suojatilaan, koska sen aurinkopaneelien asentoa mittaavat asentoanturit antoivat virheellistä mittaustietoa. Vika voi olla hetkellinen ja korjattavissa tai pysyvä komponenttivika, jollaiset ovat tyypillisille liikkuville mekanismeille avaruudessa.
M/S Tor Finlandia
M/S Tor Finlandia () on DFDS Tor Linen omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2000 Jinlingin telakalla, Nanjingissa, Kiinassa. Kuollutta painoa "Tor Finlandialla" on 8 050 tonnia ja sen jääluokitus on 1A Super.
Tor Finlandian sisaraluksia ovat M/S Tor Botnia, M/S Finnhawk ja M/S Finnkraft.
28. elokuuta 2000 vastavalmistunut alus luovutettiin Nordic Forest Terminals Ltd:n haltuun, joka rekisteröi sen Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle nimellä "Finnmaid". Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Lontoo. Saman vuoden syyskuussa alus aikarahdattiin Finncarriers Oy:n liikenteeseen nimellä "Finnreel". 26. syyskuuta alkaen Finnreel liikennöi välillä Helsinki–Rauma–Hull.
14. maaliskuuta 2001 alus ajoi karille 2,5 meripeninkulmaa Rauman ulkopuolella. Onnettomuushetkellä Finnreel oli luotsin ohjailussa. Syy karille ajoon oli pääkoneen öljysumuhälyttimen aktivoituminen, joka puolestaan pysäytti pääkoneen ja niin alus kääntyi oikealla ja ajoi karille väylän ulkopuolella. Hälytyksen aktivoitumisen syytä ei ole selvitetty. Finnreel saatiin kellumaan uudelleen sen jälkeen, kun osa aluksen paperilastista oli purettu.
Onnettomuudessa ei syntynyt päästöjä eikä henkilövahinkoja. Ainoastaan itse alus kärsi karilleajossa, saaden vuodon keulapiikkiin, keulapotkuritilaan sekä kolmeen kaksoispohjan painolastitankkiin. Alus korjattiin kuivatelakalla Göteborgissa, Ruotsissa.
13. toukokuuta 2005 Finnreel siirtyi norjalaisen Parline RoRo KS:n omistukseen. 17. maaliskuuta 2008 tanskalainen DFDS Tor Line ilmoitti ostavansa Finnreelin sekä sisaralus Finnmasterin. DFDS Tor Linen liikenteeseen alukset siirtyivät tammikuun 2009 lopulla. Samalla alus sai nimen "Tor Finlandia", ja se rekisteröitiin Liettuan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Klaipėda.
Los Lonely Boys
Los Lonely Boys on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu rock-yhtye San Angelosta, Teksasista.
Los Lonely Boys perustettiin 1990-luvulla, mutta sen ensimmäinen albumi julkaistiin vasta keväällä 2004. Single "Heaven" oli kotimaassaan huomattava listahitti. Toinen studioalbumi "Sacred" ilmestyi vuonna 2006.
Los Lonely Boysin jäsenistö koostuu veljeksistä Henry Garza (s. 1978), Jojo Garza (s. 1980) ja Ringo Garza (s. 1981). Yhtye vieraili Santanan albumilla "All That I Am" vuonna 2005.
Heckler &amp; Koch MP7
Heckler & Koch MP7 () on saksalaisen Heckler & Koch -asetehtaan valmistama konepistooli. Se on tarkoitettu pistoolia ja tavallista konepistoolia tehokkaammaksi henkilökohtaiseksi itsepuolustusaseeksi ( (PDW)) muille kuin varsinaisille rintamajoukoille.
Tony Soprano
Anthony "Tony" Soprano (myös italialaisittain Antonio Soprano) (James Gandolfini, 1961–2013) on televisiosarjassa "Sopranos" kuvitteellinen mafiaperheen johtaja ja perheenisä. Tony kärsii paniikkihäiriöstä, joten hän käy viikoittain terapiassa, minkä hän pitää enemmän tai vähemmän visusti salassa muilta. Hänen terapeuttinsa tohtori Jennifer Melfi (Lorraine Bracco) auttaa ja kuuntelee Tonya ja antaa hänelle uusia näkökulmia perheasioihin. Tony on kuitenkin sanonut terapeutilleen, ettei puhu tälle mafiaan liittyvistä asioista. Tonyn mafiakaverit Christopher Moltisanti, Paulie 'Walnuts' Gualtieri, Silvio Dante ovat Tonylle kaikki kaikessa, eivätkä he juuri riitele. Tony katsoo mielellään History Channelia, pitää ruoasta ja juomasta sekä on heikkona tummiin, älykkäisiin ja kauniisiin naisiin. Tonylla on myös pimeä puoli, joka johtaa usein impulsiiviseen väkivaltaan, josta sivullisetkin ovat saaneet kärsiä.
Tonylle ovat perhesiteet tärkeät. Hän on ollut 19 vuotta naimisissa Carmela Sopranon kanssa, ja heillä on kaksi lasta Anthony Soprano Jr. ja Meadow Soprano. Hänellä on myös kaksi siskoa, Janice (Aida Turturro) sekä sarjassa vain piipahteleva Barbara. Tonyn tytär Meadow on kiltti, ahkera, ja hän menestyy erinomaisesti koulussa, mutta Tonyn poika Anthony Jr. aiheuttaa isälle usein päänvaivaa. Vaikka Tonylle on perhe etusijalla, hän sanoo inhoavansa äitiään eikä halua nähdä tätä enää. Hyvin ongelmallinen ja ristiriitainen on myös Tonyn suhde setäänsä, Corrado "Junior" Sopranoon.
Tomi Mäkelä
Tomi Mäkelä (s. 1964 Lahti) on Berliinissä asuva suomalainen musiikkitieteilijä, esseisti ja pianopedagogi, Hallen yliopiston professori.
Mäkelä valmistui Päijät-Hämeen konservatorion (nykyinen Lahden konservatorio) ammattiosastolta pianonsoiton opettajaksi yliopettaja Rauno Jussilan luokalta 1982. Samana vuonna hän valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulun iltalukiosta. Hän jatkoi opintoja Wienin musiikkikorkeakoulussa (Hochschule für Musik und darstellende Kunst; nyk. Universität für Musik und darstellende Kunst) professori Noel Floresin mestariluokalla 1982–1984. Hän aloitti musiikista kirjoittamisen Etelä-Suomen Sanomien kulttuuriosaston avustajana. Hän suoritti pianonsoiton III-kurssin Sibelius-Akatemiassa 1984 ja keskittyi jo aloittamiinsa musiikkitieteen opintoihin Wienissä muun muassa professori Walter Passin johdolla. Mäkelä jatkoi opintoja Helsingin yliopistossa ja valmistuttuaan sieltä filosofian lisensiaatiksi Länsi-Berliinin Technische Universitätissä Carl Dahlhausin johdolla. Hän väitteli tohtoriksi 1988 ja on toiminut Helsingin yliopiston ja Sibelius-Akatemian dosenttina vuodesta 1990.
Hoidettuaan erinäisiä yliopistovirkoja Helsingissä ja Turussa ja avustettuaan muun muassa Uutta Suomea, Helsingin Sanomia, Rondoa ja Suomen Yleisradiota hän siirtyi tutkijaksi Saksaan Deutsche Forschungsgemeinschaftin palvelukseen 1994. Hänet nimitettiin musiikkitieteen ma. professoriksi Kölnin yliopistoon 1995 ja vakinaiseksi professoriksi Magdeburgin yliopistoon 1996. Hänellä on laaja tieteellinen ja ns. puolitieteellinen julkaisutoiminta.
Viime vuosina Mäkelä on keskittynyt suomalaisiin aiheisiin Fredrik Pacius, Jean Sibelius, Aarre Merikanto, Paavo Heininen, Magnus Lindberg, Kaija Saariaho ja kulttuurihistoriallisiin ongelmiin. Aiemmin hänen erikoisalueisiinsa kuuluivat muun muassa pakolaismuusikot (Arnold Schönberg) ja modernismi (Igor Stravinsky, Max Reger) sekä tekijyys, virtuositeetti ja ylimalkaan musiikin teoria ja estetiikka. Lisäksi hän on panostanut musiikkikasvatuksen, erityisesti musiikin yksityisopetuksen historian tutkimukseen julkaisemalla muun muassa Friedrich Wieckin teoksia. Hän julkaisi keväällä 2007 sekä laajan saksan- että suppean suomenkielisen monografian Sibeliuksesta. Saksankielinen Sibelius-kirja (2007), joka sai Geisteswissenschaft international -palkinnon 2008, ilmestyi englanniksi 2011. Täydentävä jatko-osa saksankieliselle Sibelius-kirjalle ilmestyi 2013 Laaber-kustantamon sarjassa.
Uudempaa suomalaista musiikkia Mäkelä on lähestynyt myös laajemmin panostaen musiikinhistorian kulttuuriseen tutkimukseen. Hän on ohjannut jatko-opiskelijoita myös Sibelius-Akatemiassa (muun muassa Docmus-yksikössä). Vuodesta 2009 alkaen hän on Martin Luther -yliopiston professori (Institut für Musik, Halle). Vuonna 2013 Mäkelä valittiin Edvard Grieg-tutkimuskeskuksen johtoon Bergenissä Norjassa, mutta hän kieltäytyi tehtävästä toimittuaan tehtävässä vuoden sivutoimisesti.
19. syyskuuta 2015 Mäkelä esiintyi Berliinin filharmonikkojen "Digital Concert Hall" -sarjassa Carl Nielsen-asiantuntijana.
Monisukasmadot
Monisukasmadot (Polychaeta) ovat nivelmatojen runsaslajisin luokka, jonka useimmat jäsenet elävät merissä. Monisukasmatojen ruumis on jaokkeinen, ja jokaisesta jaokkeessa löytyy useita kitiinin muodostamia sukasia. Tästä ryhmä onkin saanut nimensä (erotuksena harvasukasmadoista Oligochaeta)
Monisukasmatoja on kuvattu toista kymmentä tuhatta lajia, mutta Itämeressä lajeja on kuitenkin luonnostaan vähän. Viime vuosina Itämeressä ovat kuitenkinyleistyneet "Marenzelleria"-suvun vieraslajit, kuten amerikanmonisukasmato ("Marenzelleria viridis"). Muita tunnettuja monisukasmatoja ovat riutta-akvaario-harrastajien suosimat näyttävät putkimadot ja viuhkamadot. Akvaarioissa tavataan myös harmillisia "Amphinomidae"-heimon matoja, joista etenkin "Pherecardia"- ja "Hermodice"-lajin yksilöt aiheuttavat ongelmia syömällä muita akvaarion asukkaita.
Tepoztlán
Tepoztlán on kaupunki Meksikossa, joka sijaitsee 90 kilometrin päässä pääkaupunki Méxicosta etelään ja 18 kilometrin päässä Cuernavacasta pohjoiseen. 1920-luvun loppupuolen Tepoztlániin, silloiseen pieneen kylään, ei vielä johtanut maantietä. Kylä oli osa muinaista maailmaa, jossa ei vielä tunnettu pyörää, kunnes kylään johtava maantie rakennettiin presidentti Lázaro Cárdenasin hallituskaudella 1930-luvun lopulla. Vielä vuonna 1960 kyläläisten pihoissa saattoi nähdä temascaleja, saunan tyyppisiä hikoilumajoja. Nykyisin tuon pikkukaupungin pihoja halkovat vesijohdot ja temascalit ovat mennyttä aikaa. Elokuva "7 rohkeata miestä" filmattiin Tepoztlánissa vuonna 1960.
Kylän ääreltä nousevan, neljäsataa metriä korkean, hyvin jyrkkäseinämäisen vuoren huipulla, sijaitsi aikoinaan humaltumisen tärkeä alttari, josta on vielä joitakin vähäisiä raunioita jäljellä. Vuoren huipulle johtaa jyrkkä polku, joka päättyy jyrkkiin tikkaisiin ja lukittavaan luukkuun. Polulla varoitetaan humalaisia polun vaaroista.
Stuart Chasen tekemä ja Diego Riveran kuvittama vuonna 1931 ilmestynyt teos, "Mexico a Study of two Americas", teki kylästä kuuluisan. Kuvittaessaan Chasen teosta, Diego Rivera kuvasi myös taakkoja kantavia intiaaneja. Incorborated Labour Bureaun johtaja, Stuart Chase, ihmettelee teoksensa sivuilla, miten silloisella, pörssiromahduksesta aiheutuneella maailmanlaajuisella pula-ajalla, ei tuntunut olevan mitään vaikutusta kyläläisten elämään. Tepotzlánin tultua suuren yleisön tietoisuuteen, on se ollut monen sosiologisen tutkimuksen kohde. Amerikkalainen sosiologi Oscar Lewis kirjoitti seudun asukkaita koskevista tutkimuksistaan suurta kuuluisuutta saaneita teoksia 1940-luvulla. Se ei ollut kaikkien kyläläisten mieleen.
Chasen mielestä viisitoistatuhatta kuorma-autoa olisi riittänyt lopettamaan ihmisten suurimittaisen käytön kantojuhtina, joka vielä tuolloin oli melko yleistä. Huxley, joka oli vuonna 1932 lukenut Chasen teoksen, oli pessimisti. Hän oli sitä mieltä, että uusien Fordien laivastot kyllä siirtäisivät kuormat pois intiaanien selästä, mutta toisivat tullessaan muita ongelmia.
Chase oli suuresti kiinnostunut Meksikosta, jossa tavara vielä tuolloin paljolti siirtyi intiaanikantajien selässä.
Olavi Martikainen
Veikko Olavi Martikainen (s. 25. heinäkuuta 1941 Lapinlahti) on suomalainen, keskustaa edustanut poliitikko.
Martikaisella on liikenneopettajan koulutus vuodelta 1964. Hän työskenteli vuodesta 1964 vuoteen 1966 autokoulunopettajana Iisalmessa ja vuodesta 1966 vuoteen 1974 hän toimi Lapinlahden Liikennekoulun toimitusjohtajana. Vuodesta 1971 hän on toiminut maanviljelijänä Lapinlahdella.
Martikainen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1972 Kuopion läänin vaalipiiristä ja hänet valittiin jatkamaan kolmissa seuraavissa vaaleissa. Hän toimi kansanedustajana viidentoista vuoden ajan, vuoteen 1987. Ministerinä Martikainen oli Kalevi Sorsan II hallituksessa toukokuusta 1977 toukokuuhun 1979, yhteensä 742 päivää. Hän oli ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä.
Jätettyään eduskunnan Martikainen toimi vuodesta 1987 vuoteen 1993 iisalmelaisen kirjapainoyhtiön IS-Yhtymä Oy:n hallituksen puheenjohtajana ja vuodesta 1992 vuoteen 1993 yhtiön toimitusjohtajana. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Kuopion läänin maaherraksi tehtävässä 15 vuotta toimineen Kauko Hjerppen jäätyä eläkkeelle. Hän oli maaherrana vuoteen 1997, Kuopion läänin lakkauttamiseen saakka..
Martikainen oli presidentin valitsijamies kaksissa vaaleissa, 1978 ja 1982. Lapinlahden kunnanvaltuustossa hän toimi keskustan edustajana vuodesta 1969 vuoteen 1993. Hän on ollut myös keskustan puoluehallituksen jäsen vuodesta 1970 vuoteen 1993, Nuoren Keskustan Liiton Ylä-Savon piirin puheenjohtaja ja puolueen Ylä-Savon piirin piiritoimikunnan jäsen.
Martikainen on ollut naimisissa vuodesta 1966 ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja yksi tytär. Hänen nuorempi poikansa Ossi Martikainen on myös keskustapoliitikko, joka on toiminut muun muassa puolueen Ylä-Savon piirin ja Lapinlahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Holbrook
Holbrook on kaupunki Navajon piirikunnassa Yhdysvalloissa Arizonan osavaltiossa. Vuonna 2009 kaupungin asukasluku oli 5 083. Holbrook on piirikuntansa pääkaupunki.
Kaupungissa ja sen ympäristössä käytiin 1887 kahden lammaspaimen suvun välinen verinen välien selvittely, "Pleasant Valleyn sota". 19. heinäkuuta 1912 Holbrookin yläpuolella räjähti arviolta 190kg painava meteoriitti.
ECM (levy-yhtiö)
ECM (Edition of Contemporary Music) on saksalainen jazzmusiikkiin painottunut levy-yhtiö, jonka Manfred Eicher perusti vuonna 1969. Yhtiö on julkaissut yli tuhat albumia
Perinteisen jazzin sijasta ECM on erikoistunut eurooppalaistyyliseen avantgarde-jazziin ja musiikkikategorioita vieroksuviin artisteihin, joiden tuotannossa on usein meditatiivisia ja maailmanmusiikille tyypillisiä piirteitä. ECM on levyttänyt myös monia nykyajan taidemusiikkisäveltäjien, kuten Arvo Pärtin teoksia. Levymerkki on tunnettu myös levytystensä tyypillisestä kuulaasta "ECM-soundista", jota luonnehditaan usein pohjoismaisen viileäksi. Levy-yhtiön motto onkin "The Most Beautiful Sound Next to Silence".
ECM:n ensimmäinen levyjulkaisu oli amerikkalaisen pianistin Max Waldronin albumi "Free at Last" vuonna 1969. Alkuvuosinaan ECM erikoistui yksinomaan jazziin. Yhtiön tärkeimpiä artisteja olivat tuolloin pianistit Keith Jarrett, Chick Corea, Paul Bley, Egberto Gismonti ja Art Lande; saksofonisti Jan Garbarek, vibrafonisti Gary Burton; rumpalit Jon Christensen ja Paul Motian; kitaristit Pat Metheny, John Abercrombie, Ralph Towner, Bill Connors ja Terje Rypdal; kontrabasistit Eberhard Weber, Arild Andersen, Charlie Haden ja Dave Holland; sekä amerikkalainen avantgarde-jazzyhtye The Art Ensemble of Chicago.
Yhtiön alamerkki ECM New Series perustettiin dokumentoimaan länsimaista taidemusiikkia. Sen alla on julkaistu levytyksiä muun muassa Thomas Tallisin, John Cagen, Elliot Carterin ja Steve Reichin sävellyksistä. Jazzpianistina paremmin tunnettu Keith Jarrett on levyttänyt ECM New Series -merkille useita Bachin, Mozartin ja Šostakovitšin teoksia. Myös Jean-Luc Godardin elokuvien musiikkia on taltioitu ECM New Series -albumeiksi.
Myös ECM-levyjen kansitaide on tunnettu pelkistetystä ja viileästä tyylistään, jota Eicherin valvonnassa kehittivät graafikot Barbara Wojirsch ja Dieter Rehm. Lars Müller on koonnut ECM:n levykansia kuvateoksiksi "Sleeves of Desire" ja "Windfall Light – The Visual Language of ECM".
Professor Longhair
Henry Roeland Byrd eli Professor Longhair (19. joulukuuta 1918 – 30. tammikuuta 1980) oli yhdysvaltalainen bluespianisti, laulaja ja lauluntekijä. Hän syntyi Bogalusassa, Louisianassa.
Professor Longhair nousi varsin arvostettuun asemaan muun muassa hittiensä "Mardi Gras in New Orleans", "Bald Head", "Tipitina", "Ball the Wall" ja "Big Chief" avuin. Hänen eräänlaiseksi tunnuslaulukseen muodostui joulukuussa 1951 äänitetty vauhdikas "Rockin' with Fess" (Federal 12073). Hän oli Grammy-palkittu ja kuuluu sekä Blues Hall of Fameen että Rock and Roll Hall of Fameen. Ennen muusikon uraansa Longhair yritti tanssijan uraa, mutta kertoo joutuneensa lopettamaan heikon toimeentulon ja terveydentilankin vuoksi.
Hän kävi ja soittikin nuoruudessaan muusikoiden suosimassa Caldonia's Inn -klubissa. Klubilta hän mainitsee bluesmuusikko Salomon Rocksin ja Stormy Weatherin. Nuorempana hän soitteli suureksi osaksi yksin. Hän kierteli pitkin Yhdysvaltoja muun muassa Arizonassa, Coloradossa ja Phoenixissä ja otti vaikutteita tapaamiltaan muusikoilta: meksikolaisilta, espanjalaisilta, kaikilta. Esimerkiksi vuoden 1949 tienoilla unkarilainen rumpali oli opettanut hänelle calypsorytmejä. Hän mainitsee myös rumban. Saamansa vaikutteet hän sekoitti omaksi musiikilliseksi gumbokseen (suomeksi ”keitto”), jota hän piti lähinnä rhythm and bluesina. Bluesin tyylilajina hän sanoo valinneensa esimerkiksi dixieland-jazzin sijasta paremman työtilanteen vuoksi.
Vuoden 1949 paikkeilla Longhair kertoo ottaneensa taiteilijanimensä samalla kun alkoi opettaa muita muusikoita. Tätä ennen hänestä oli käytetty nimiä Fess ja pitkän tukan takia Longhair, ja näistä yhdistämällä saatiin Professor Longhair. Oppilaistaan Professor Longhair mainitsee arvostamansa Dr. Johnin.
Professor Longhair konsertoi Suomessa vuonna 1975 ja samassa yhteydessä hän antoi haastattelun ainakin MUSA-lehdelle. Yhtyeeseen oli vasta liittynyt vaaleaihoinen muusikko Dave Burgle, mikä omalta osaltaan kertoo Longhairin avarakatseisuudesta.
Professor Longhair kuoli sydäninfarktiin New Orleansissa 1980. Allen Toussaint luonnehti häntä "rockin Bachiksi". Matti Laipion laatima muistokirjoitus on julkaistu Blues News -lehden numerossa 2/1980.
Living Blues -lehdissä n:o 26 ja 43 on Professor Longharin diskografia ulottuen vuoteen 1974 asti.Suurin osa kappaleista on mukana vuonna 1981 julkaistulla albumilla "Mardi Gras in New Orleans (1949-57)" (Nighthawk 108).
Kappaleen "Mardi Gras in New Orleans" tunnetuin versio on singlellä Ron 329.
Kappale "Hadacol Bounce" jouduttiin poistamaan markkinoilta, koska sen katsottiin sisältävän lääkemainontaa.Lisäksi Atlantic-LP:llä SD-7225 on koko Atlantic-tuotanto yhtä kappaletta lukuun ottamatta.
Kevin Weekes
Kevin Weekes (synt. 4. huhtikuuta 1975 Toronto, Ontario Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi lukuisissa NHL-joukkueissa, viimeksi New Jersey Devilsin kokoonpanossa.
Weekesin ura alkoi OHL:ssä, jossa menestymisen myötä Florida Panthers valitsi hänet numerolla 41 vuonna 1993. Hän pääsi pelaamaan NHL:ään kaudeksi 1997–1998 11 ottelua. Seuraavaksi kaudeksi hänet myytiin Vancouver Canucksiin, josta hänet myytiin jälleen seuraavalla kaudella, tällä kertaa New York Islandersiin. Kauden 1999–00 päätteeksi hänet myytiin Tampa Bayhin. 2001–2002-kauden päätteeksi hänet myytiin Carolina Hurricanesiin.
Carolinassa hän pelasi Arturs Irben kanssa ja pääsi pelaamaan Stanley Cup -finaalissa, jossa hän saavutti kaksi nollapeliä pudotuspeleissä.
Peliuran jälkeen hän on toiminut televisiossa NHL-asiantuntijana ja studiokommentaattorina.
Weekesin vanhemmat ovat Barbadokselta, ja hän on NHL:ssä toinen kanadanbarbadoslainen Anson Carterin ohella.
Rotaatio (biljardi)
Rotaatio on biljardipeli ja poolin alalaji.
Rotaatiossa pöydällä on 15 palloa, joilla jokaisella on pistearvo (1–15). Pelin tarkoituksena on kerätä pisteitä pussittamalla palloja. Pelin voittaa se joka ensiksi kerää 61 pistettä.
Joka lyönnillä kiven on osuttava ensimmäisenä pistearvoltaan pienimpään palloon.
Rotaatiossa virheen jälkeen vastustaja saa vapaalyönnin eli saa asettaa pallon minne tahansa pöydällä. Jos pelaaja ei onnistu pussittaamaan yhtään palloa tai tekee virheen, vastustaja saa lyöntivuoron.
Virheitä ovat:
Jos palloja menee pussiin sen jälkeen kun kivi on osunut muuhun kuin pistearvoltaan pienimpään palloon vastustaja saa pisteet.
Sarah Vaughan
Sarah Lois Vaughan [vɔːn] (27. maaliskuuta 1924 Newark, New Jersey – 3. huhtikuuta 1990 Hidden Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen taitavimmista jazztulkitsijoista. Hänen virtuoosimainen tyylinsä muodostui luontevasta ja helponkuuloisesta svengistä, jopa kolmen oktaavin äänialasta, äärimmäisen tarkasta nuottikorvasta, taitavasta vibraton käytöstä ja vaihtelevista äänenväreistä. Hänet tunnettiin myös scat-laulustaan.
Vaughan oli Emmy- ja Grammy-palkittu. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Grammy-palkinto elämäntyöstä ("Grammy Lifetime Achievement Award"). Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Sarah Vaughan aloitti musiikkiharrastuksen jo lapsena. Hän soitti pianoa ja lauloi muun muassa kirkon tilaisuuksissa kotiseudullaan Newarkissa. Muiden yllyttämänä hän osallistui vuonna 1943 New Yorkin Apollo-teatterissa pidettyihin kykyjenetsintäkilpailuun ja voitti sen laulamalla jazzstandardin ”Body and Soul”. Sen kuultuaan Billy Eckstine suositteli Vaughania esimiehelleen Earl Hinesille, jonka yhtyeessä soittivat tuolloin muun muassa Charlie Parker ja Dizzy Gillespie. Pian Vaughan sai paikan Eckstinen uuden big bandin laulajana vuosiksi 1944–1945. Seuraavaksi Vaughan oli joitakin kuukausia basisti John Kirbyn sekstetin solistina kunnes antautui soolouralle jazz- ja viihdemusiikin laulajana. Ura vei hänet yhä useammin radioon, televisioon ja levytysstudioihin. Vaughan levytti paljon Mercury Recordsille ja sen EmArcy-merkille vuosina 1954–1963, säestäjinään muun muassa Clifford Brown ja Count Basie. Hän esiintyi usein duettona yhdessä Billy Eckstinen kanssa.
1950-luvulla Sarah Vaughan teki kiertueita lähinnä oman trionsa kanssa. 1960-luvun puolivälissä hänen suosionsa laski, ja tuottelias levytysura sai jatkoa vasta 1971 mutta kesti sitten hänen elämänsä loppuun asti. 1980-luvulla hän esiintyi usein sinfoniaorkestereiden kanssa ja levytti "South Pacific" -musikaalin yhdessä Kiri Te Kanawan ja José Carrerasin kanssa. Hänen ehkä erikoisin levytysprojektinsa "The Planet Is Alive... Let It Live" koostui paavi Johannes Paavali II:n runoihin perustuvista lauluista, joiden englanninkieliset tekstit teki Gene Lees ja sävelmistä vastasi joukko italialaisia säveltäjiä.
Vaughan oli kolmesti naimisissa, eikä hänellä ollut biologisia lapsia, vain adoptoitu tytär Debra Lois. Hän kuoli keuhkosyöpään hieman sen jälkeen kuin oli täyttänyt 66 vuotta.
Sarah Vaughan esiintyi Suomessa Hesperia Night Clubissa lokakuussa 1978. teki hänen konsertistaan tv-ohjelman, joka esitettiin ensi kerran TV1:ssä 9.12.1978 ja viimeksi Yle Teemalla 22.7.2014. Ohjelman ohjasi Erkki Pohjanheimo. 
Vaughan esiintyi myös kesän 1984 Porin jazzfestivaaleilla, jossa Sarah Vaughan ja Paquito D’Rivera kuulivat 16-vuotiaan Severi Pyysalon vibrafoninsoittoa ja pyysivät häntä soittamaan omissa esityksissään.
Abdul Sabur Farid Kuhestani
Abdul Sabur Farid Kuhestani (1952 – 3. toukokuuta 2007) oli Afganistanin pääministeri runsaan kuukauden ajan heinäkuusta elokuuhun 1992.
Kuhestani istui myöhemmin Afganistanin parlamentin ylähuoneessa. Hän kuoli salamurhan uhrina kotinsa ulkopuolella Kabulissa.
John Hinckley
John Warnock Hinckley, Jr. (s. 29. toukokuuta 1955) yritti 30. maaliskuuta 1981 murhata Ronald Reaganin hotellin ulkopuolella Washingtonissa. Hän osoittautui syyntakeettomaksi.
Hinckley syntyi Ardmoressa Oklahomassa ja varttui Texasissa. Hän kävi Highland Park High Schoolin. Perhe muutti myöhemmin Coloradoon. John Hinckley opiskeli Texas Tech Universityssa vain ajoittain ja lähti Los Angelesiin yrittämään laulunkirjoittajan uraa. Hän koki epäonnistuneensa ja palasi vielä 1970-luvulla vanhempiensa luokse Coloradoon.
Hinckley rakastui näyttelijätär Jodie Fosteriin katsottuaan toistuvasti draamaelokuvan "Taksikuski" (1976), jonka eräs henkilöhahmo suunnittelee presidenttiehdokkaan surmaamista. Hinckley oli psykiatrisessa hoitolaitoksessa masennuksen johdosta, mutta mielenterveydellinen tila ei kohentunut, eikä Hinckley pyrkimyksistään huolimatta saavuttanut Jodie Fosterin huomiota.
Hinckley päätti murhata Yhdysvaltain presidentin, koska hän kuvitteli historiallisena henkilönä pääsevänsä todennäköisemmin kuuluisan näyttelijättären suosioon. Hän seurasi Jimmy Carteria vuoden 1979 presidentinvaalikampanjassa mutta jäi kiinni ampuma-aseiden hallussapidosta Nashvillen lentoasemalla. Reaganin murhayrityksen Hinckley toteutti laillisella ampuma-aseella. Reagan selvisi luodinpoistoleikkauksella.
Hinckleytä odotti useampi syyte, mutta hänet todettiin psyykkisesti sairaaksi ja siten syyntakeettomaksi. Hänet passitettiin St. Elizabeths Hospitaliin Washingtoniin. 1990-luvulla hän sai luvan valvotuille vierailuille äitinsä luokse.
Murhayrityksessä loukkaantunut Reaganin lehdistöavustaja James Brady kuoli 4. elokuuta 2014. Koska ruumiinavaus osoitti Bradyn kuoleman aiheutuneen murhayrityksessä tulleista vammoista, poliisi käynnisti tutkinnan uudelleen. Teoriassa Hinckley olisi voinut saada tapauksesta uusia syytteitä. Uusi murhasyyte jätettiin kuitenkin nostamatta, koska Hinckleyn todettiin olleen ampumisaikaan syyntakeeton.
Heinäkuussa 2016 liittovaltion tuomari päätti, että Hinckley vapautetaan sairaalahoidosta. Ehtona on, että Hinckleyn pitää asua äitinsä luona Williamsburgin kaupungissa Virginiassa, eikä hän saa liikkua kuin noin 80 kilometrin etäisyydellä sieltä. Hinckley vapautettiin 10. syyskuuta 2016 St. Elisabethin psykiatrisesta sairaalasta.
Kauai
Kauai () on yksi Havaijin kahdeksasta saaresta. Saaren pinta-ala on 1 430,43 km². Kauai on suosittu lomasaari.
Kauain pohjoispuolella sijaitsee Yhdysvaltain laivaston suuri harjoitusalue Pacific Missile Range Facility.
Elokuvat "Jurassic Park" ja "Jurassic World" kuvattiin Kauailla. Saari on myös Lilo ja Stitch -animaatioiden tapahtumapaikka. Kirjailija Kathryn Hulme (1900–1981) asui saarella.
Hurrikaani Iniki teki saarella tuhoja vuonna 1992.
Sarah Childress Polk
Sarah Childress Polk (4. syyskuuta 1803 – 14. elokuuta 1891), presidentti James Knox Polkin aviovaimo, oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen 4. maaliskuuta 1845 – 3. maaliskuuta 1849. Pari avioitui uudenvuodenpäivänä 1824.
Polk oli Captain Joelin ja Elizabeth Whitsitt Childressin tytär. Hän kasvoi lähellä Murfreesboroa Tennesseessä, jossa hänet myös vihittiin James Polkin kanssa 1. tammikuuta 1824.
Polk oli presbyteeri, kuoli 87-vuotiaana ja tuli haudatuksi Tennesseehen.
Tää tojota ei lähe liikkeelle
Tää tojota ei lähe liikkeelle on Arja Tiaisen kirjoittama runokokoelma. Kokoelmassa on yhteensä 75 sivua. Runokokoelma ilmestyi WSOY:n kustantamana 2006.
Teos sisältää autorunoja, joissa nainen pinnistelee eteenpäin autojen ja miesten maailmassa. Paikoin Tiainen viittaa runoissa itseensä, ja hän on toisaalla kertonut yrittäneensä saada ajokorttia kaksikymmentä vuotta.
Trevor Linden
Trevor Linden (synt. 11. huhtikuuta 1970 Medicine Hat, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Keskus- ja laitahyökkääjän roolia pelannut Linden pelasi ammattilaisurallaan 18 kautta NHL:ssä, joista vietti 16 kautta Vancouver Canucksissa. Hän oli Canucksin pitkäaikaisin kapteeni ja presidentti 1998–2006 ja tämän jälkeen yhdistyksen varapresidentti uransa päätökseen asti.
Linden on käyttänyt paljon aikaa hyväntekeväistyyteen. Hän perusti vuonna 1995 Trevor Linden säätiön, joka kerää rahaa köyhille lapsille. Hän myös järjesti lukuisia hyväntekeväisyystilaisuuksia, jotka noteraattiin kauden päätteeksi King Clancy Memorial Trophyllä humanitäärisestä työstä.
Linden aloitti uransa kotikaupunkinsa WHL-liigajoukkueessa Medicine Hat Tigersissa, jossa hän voitti Memorial Cupin 1987 ja 1988. Viimeisellä kaudellaan WHL:ssä 1987–1988 hän teki 110 pistettä runkosarjassa ja voitti kultaa nuorten MM-kisoissa. Vancouver Canucks varasi Lindenin toinena saman kesän .
Linden solmi heti sopimuksen Canucksin kanssa ja siirtyi joukkueeseen. Tulokaskaudellaan hän teki 30 maalia ja 29 syöttöä ja oli ehdolla Calder Trophyn voittajaksi. Hänestä povattiin aikansa huippuhyökkääjää, ja hänestä tulikin yksi joukkueensa kulmakivistä. Joukkueen kapteenina Linden johdatti Canucksin Stanley Cup finaaliin saakka kaudella . Linden pelasi varmoin ottein hyviä kausia, mutta ehdotonta supertähteä hänestä ei kuitenkaan kehittynyt.
Canucks alkoi uudistaa joukkuettaan 90-luvun loppupuolella ja kymmenen hyvää kautta pelannut Linden myytiin New York Islandersiin loppukaudesta . Vaihdossa Canucks sai Todd Bertuzzin, Bryan McCaben ja varausvuoron. Tunnepitoisten jäähyväisten jälkeen Linden lensi ensin Naganoon osallistumaan talviolympialaisiin Kanadan joukkueessa. Hän pelasi vain kauden Islandersissa, jolloin hän teki 18 maalia ja 27 syöttöä. Kauden päätteeksi Linden myytiin Montreal Canadiensiin varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen varausvuoroa vastaan.
Linden pelasi kohtalaisen hyvin pudotuspelipaikasta taistelevassa Canadiensissa, mutta loukkaantuminen katkaisi kauden. Seuraavalla kaudella Washington Capitals hankki Lindenin joukkueeseensa juuri pelaajakaupparajan umpeutuessa. Suuressa neljän pelaajan kaupassa Washingtoniin matkasi myös Danius Zubrus ja Montreal sai Richard Zednikin, Jan Bulis'n ja Washingtonin ensimmäisen varausvuoron. Kuitenkin jo seuraavan kauden alussa Linden myytiin takaisin Vancouveriin.
Linden toimi vuosina 1998–2006 NHLPA:n puheenjohtaja. Hän kävi lukuisia neuvotteluja Gary Bettmanin kanssa estääkseen ja edelleen työsulkukaudella uuden sopimuksen saamiseksi.
Canucksissa Linden pelasi uransa viimeiset kuusi kautta. Tuona aikana hän ylitti tuhannen pelatun ottelun rajan ja hänestä tuli eniten Canucksin paidassa pisteitä tehnyt pelaaja.
Kauden päätteeksi Linden ilmoitti lopettavansa uransa.
Linden on edustanut Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta arvokisoissa neljästi: