hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Franz Müntefering
Franz Müntefering (s. 16. tammikuuta 1940 Arnsberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana vuosina 2004–2005 ja 2008–2009. Hän oli 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007 Angela Merkelin johtaman suuren koalitiohallituksen työ- ja sosiaaliministerinä ja varaliittokanslerina. Müntefering toimi Saksan liittopäivien jäsenenä ensin vuosina 1975–1992 ja uudelleen vuosina 1998–2013. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2013 vaaleissa, mutta hänen vaimonsa Michelle Müntefering valittiin liittopäiville.
Müntefering syntyi Neheimissä (nykyään osa Arnsbergin kaupunkia) ja hän liittyi SPD:n jäseneksi vuonna 1966. Vuodesta 1992 vuoteen 1995 hän toimi Nordrhein-Westfalenin osavaltion työ-, terveys- ja sosiaaliministerinä, minkä jälkeen hän oli vuodesta 1996 vuoteen 1998 Nordrhein-Westfalenin maapäivien jäsenenä. Vuosina 1995–1998 Müntefering toimi myös SPD:n liittosihteerinä (Bundesgeschäftsführer). Oltuaan vuosina 1998–1999 lyhyen aikaa Gerhard Schröderin ensimmäisen hallituksen liikenne- ja rakennusministerinä hänestä tuli vuonna 1999 SPD:n pääsihteeri (Generalsekretär). Müntefering toimi tehtävässä vuoteen 2002 asti. Vuonna 2002 hänestä tuli SPD:n liittopäiväryhmän puheenjohtaja.
Müntefering valittiin SPD:n puheenjohtajaksi Gerhard Schröderin jälkeen maaliskuussa 2004. Hän sai 95,1 prosenttia puoluekokouksessa annetuista äänistä. Müntefering jatkoi puolueen puheenjohtajana marraskuuhun 2005 asti, jolloin hän ilmoitti jättävänsä tehtävän, kun hänen ehdokkaansa SPD:n pääsihteeriksi, Kajo Wasserhövel, hävisi puoluehallituksen äänestyksessä puolueen vasemmistosiipeen kuuluvalle Andrea Nahlesille. Uudeksi pääsihteeriksi valittiin lopulta Hubertus Heil, kun Nahles vetäytyi ehdokkuudestaan. Münteferingin seuraajaksi puolueen puheenjohtajana valittiin marraskuun 2005 puoluekokouksessa Brandenburgin osavaltion pääministeri Matthias Platzeck. Müntefering ilmoitti marraskuussa 2007 jättävänsä hallituksen puhtaasti perhesyistä. Myöhemmin hän kertoi vaimonsa Ankepetra Rettichin sairastavan syöpää. Rettich menehtyi sairauden heikentämänä seuraavan vuoden heinäkuussa.
Müntefering nousi uudelleen väliaikaisesti puolueen johtoon syyskuussa 2008, kun ulkoministeri Frank-Walter Steinmeierista tuli puolueen kansleriehdokas ja Kurt Beck erosi puolueen kehnojen kannatuslukujen vuoksi.
Urheilulehti
Urheilulehti on suomalainen urheiluaiheinen viikkolehti. Se on maailman toiseksi vanhin yhä ilmestyvä urheilulehti italialaisen "La Gazzetta dello Sportin" jälkeen.
"Urheilulehden" perusti helsinkiläinen voimistelunopettaja Ivar Wilskman tammikuussa 1898. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi maaliskuussa 1898. Lehden virallinen nimi oli tuolloin "Suomen Urheilulehti". Myöhemmin Suomen-sana putosi nimestä pois.
Urheilulehden tekijäkuntaan on yli sadan vuoden aikana kuulunut useita tunnettuja yhteiskunnallisia vaikuttajia ja urheilutoimittajia. Myös Suomen tasavallan pitkäaikainen presidentti Urho Kekkonen kirjoitti aktiivisesti lehteen 1920- ja 1930-luvulla, kunnes hän riitautui lehden silloisen toimituksen kanssa. Lehden päätoimittajina ovat toimineet Ivar Wilksmanin lisäksi muun muassa Lauri Pihkala, Harri Eljanko, Martti Jukola ja Arto Teronen. Lehden päätoimittajana on vuodesta 2017 lähtien toiminut Tapio Sadeoja.
"Urheilulehteä" kustantaa Sanoma Media Finland Oy, joka osti Urheilulehden kesällä 2017. Lehti ilmestyy torstaisin 52 kertaa vuodessa.
"Urheilulehden" levikki oli vielä vuonna 1997 vain 10 471 kappaletta. Alimmillaan se oli käynyt jopa 6 000 kappaleessa. A-lehtien ostettua lehden myös levikki nousi. Vuonna 2010 levikki ylsi 36 000 kappaleeseen mutta laski viittä vuotta myöhemmin alle 25 000.
Nortonin menetelmä
Nortonin menetelmää käytetään tasa- tai vaihtovirtapiirin yksittäisen vastuksen tai impedanssin virran selvittämiseen. Menetelmä on kolmivaiheinen ja muistuttaa Theveninin laskentamenetelmää. Menetelmää käytetään sähkötekniikassa varsin vähän.
Nortonin teoreeman mukaan mikä tahansa kaksinapainen resistansseista ja jännite- ja virtalähteistä koostuva piirielementti on sähköisesti ekvivalentti ideaaliselle virtalähteelle, jonka rinnalle on kytketty vastus. Teoreema pätee myös yksitaajuisille lineaarisille vaihtovirtajärjestelmille. Nortonin sijaiskytkentä on prototyyppipiiri, jota käytetään esittämään virtalähdettä tai paristoa. Piiri koostuu ideaalisesta virtalähteesta, jonka rinnalle on kytketty ideaalinen vastus.
Bell Labs:in insinööri Edward Lawry Norton (1898–1983) julkaisi teoreeman vuonna 1926.
Määritetään kuvan virtapiirin impedanssin formula_1 virta Nortonin laskentamenetelmällä.Oikosulkuvirta formula_3 voidaan laskea usealla eri laskentamenetelmällä, mutta seuraavassa esimerkissä käytetään silmukkamenetelmää.
formula_5
formula_6
formula_7
Tasavirralla laskettaessa pätee.
formula_11
Vaihtovirralla laskettaessa pätee.
formula_12
Cairns
Cairns on kaupunki Australian koillisosassa, Queenslandin osavaltiossa. Cairnsilla tarkoitetaan kaupungin lisäksi myös ympäröivää paikallishallintoaluetta. Kaupungissa oli 144 733 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa.
Cairns sijaitsee , Korallimeren rannalla, Cape Yorkin niemimaan juuressa, Barron- ja Mulgrave-jokien suistoalueella. Sinne on matkaa 1 700 kilometriä Queenslandin osavaltion pääkaupungista ja suurimmasta kaupungista Brisbanesta ja 2 500 kilometriä maan pääkaupungista Canberrasta, ja saman verran suurkaupunki Sydneystä.
Cairns on suhteellisen tiiviisti rakennettu johtuen siitä, että kaupunki sijaitsee tasangolla korkeiden vuorten ja meren ympäröimänä. Tosin valtaosa asutuksesta, niin kuin muuallakin Australiassa, on omakotialueita.
Vuoden lämpimintä aikaa on joulukuusta helmikuuhun, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 31 °C. Viileintä on heinäkuussa, ja silloinkin keskimääräinen alin on 17 astetta. Sadetta saadaan ympäri vuoden, eniten helmikuussa keskimäärin 448 mm, vähiten elokuuss,a keskimäärin 29 mm.
Sadekauden ja trooppisten hirmumyrskyjen, syklonien aikana tulvat ovat ongelma keskustassa ja lähellä rantaa olevilla alavilla asuinalueilla. Barron-joki on tulvinut huomattavasti 2000-luvulla vuosina 2000, 2008, 2011, 2014 ja 2014.
Cairns perustettiin vuonna 1870 tulliasemaksi. Lähiuseudun kultalöydöt saivat sen kasvamaan 1800-luvun lopulla. Nimensä kaupunki on saanut William Wellington Cairns -nimisen Queenslandin osavaltion kuvernöörin mukaan.
Alueen pääelinkeinot ovat matkailu ja maatalous (sokeriruo'on ja 
banaanien viljely. Vilkkaan kansainvälisen lentokenttänsä, vehreän trooppisen luontonsa sekä ennen kaikkea Ison valliriutan ansiosta Cairns on suosittu lomakohde erityisesti japanilaisten ja muiden aasialaisten keskuudessa. Myös länsimaiset matkailijat viihtyvät alueella erityisesti talviaikaan, jolloin lämpötila pysyttelee alle 30 asteessa eikä sada niin kuin kesällä sadekauden aikaan, jolloin on hyvin kuumaa ja kosteaa.
Kaupungin keskusta edullisine hostelleineen on nuorten reppumatkailijoiden suosiossa. Matkailukohteita ovat muun muassa sademetsäretket, köysirata Kurandan vuoristokylään, sukellusretket valliriutoille sekä sademetsäretket ympäristön kyliin.
LCD Soundsystem
LCD Soundsystem on newyorkilainen rock-yhtye, jota ohjaa DFA Recordsin perustaja James Murphy.
LCD Soundsystemin soittaman musiikin genre on dancen, punkin ja diskon sekoitus. Murphy soittaa levyllä kaikki soittimet itse, mutta livekokoonpanoon kuuluu lisäksi kosketinsoittaja, rumpali, kitaristi ja basisti.
LCD Soundsystem perustettiin vuonna 2002 Brooklynissä. Sen tuotannon ulostuonti aloitettiin erinäisten singlejulkaisuiden, muun muassa Losing My Edgen, Yeahin ja Movementin muodossa vuosina 2002–2004. Yhteensä kuudestatoista kappaleesta koostuva albumi, "LCD Soundsystem", julkaistiin vuonna 2005. Yhtyeen ensimmäinen albumi ylsi Suomen virallisen listan 40. sijalle. Yhtye sai ensimmäisestä albumistaan kaksi Grammy-mainintaa: albumi itse oli ehdolla parhaaksi elektronisen/dancemusiikin albumiksi; single ”Daft Punk Is Playing at My House” parhaaksi danceäänitteeksi.
Lokakuussa 2006 yhtye julkaisi ""-nimisen äänitteen, joka sävellettiin Nikelle osana yrityksen "Nike+ Original Run" -sarjaa.
LCD Soundsystemin toinen studioalbumi, nimeltään "Sound of Silver", julkaistiin vuonna 2007. Albumi oli ehdolla 50. Grammy-gaalassa parhaan elektronisen/dancemusiikin albumiksi.
Vuonna 2010 yhtye julkaisi kolmannen studioalbuminsa, jonka nimi on "This Is Happening". Albumi ylsi 41. sijalle Suomen virallisella listalla.
Helmikuussa 2011 yhtye ilmoitti nettisivuillaan lopettavansa toimintansa. LCD Soundsystemin viimeisen konsertin ilmoitettiin järjestettävän 2. huhtikuuta 2011 Madison Square Gardenilla. Konsertti taltioitiin sekä dokumentissa "Shut Up and Play the Hits" että livealbumissa "The Long Goodbye".
LCD Soundsystem aloitti toimintansa jälleen vuonna 2015. Yhtyeen ensimmäinen uusi kappale viiteen vuoteen, jouluteemainen single nimeltä ”Christmas Will Break Your Heart”, julkaistiin jouluaattona 2015.
Singlejulkaisusta seuranneet huhut yhtyeen uudelleensyntymisestä saivat varmistuksen tammikuussa 2016, kun Murphy kertoi LCD Soundsystemin aikeista julkaista uusi albumi ja mennä kiertueelle. Yhtyeen neljäs albumi, "American Dream," julkaistiin vuoden 2017 syyskuussa. Albumi oli ehdolla parhaan vaihtoehtomusiikkialbumin saajaksi vuoden 2018 Grammy-gaalassa. LCD Soundsystemin ensimmäinen Grammy-palkinto annettiin samaisessa tilaisuudessa "Tonite"-singlelle, joka palkittiin parhaana danceäänitteenä.
LCD Soundsystem koostuu seuraavista jäsenistä:
Muita yhtyeen kanssa soittaneita:
Humidori
Humidori on tiivis laatikko, kaappi tai suurimmillaan huone, jossa säilytetään sikareja sopivan lämpötilan ja kosteustason vallitessa. Suhteellinen kosteus sikareille on sopivimmillaan 65–72 %. Liian kuiva ilma luonnollisesti kuivattaa sikarit, jolloin ne ovat hauraita ja palavat liian suurella lämpötilalla, josta seuraa kitkerä maku. Liian kostea ilma aiheuttaa sikarihomeen riskin. Sopiva säilytyslämpötila on noin 18–22 °C. Liian lämmin säilytyslämpötila nostaa eri tuholaisten riskiä. Tuholaisista pääsee eroon pakastamalla sikarit, mutta sulatus tulee tehdä hitaasti.
Humidoriin kuuluu säilytysosan lisäksi kostutin ja tavallisesti kosteusmittari eli hygrometri. Kosteuttajana käytetään Oasis-sientä, joka pitää ilman kosteuden sopivana. Kosteuden sääntelyyn voidaan käyttää myös humidorikäyttöön tarkoitettuja kosteutta tasaavia (akryylipolymeeri) kiteitä, joita on saatavana eri kosteustasojen ylläpitämiseen (65 %, 70 %). Kosteuttajana voidaan käyttää myös märkää ruokasuolaa, mikä kuitenkin saa aikaan hiukan korkeahkon 75 % kosteustason.
Humidorin sisus on yleensä vuorattu käsittelemättömällä setrillä tai kirsikkapuulla. Käsittelyt voivat aiheuttaa makuvirheitä.
Kaupasta ostettu tai itse tehty humidori ei ole heti käyttövalmis. Analoginen hygrometri on kalibroitava suolalla. Ilmatiiviisti suljettuun pussiin (esimerkiksi MiniGrip) laitetaan astiassa tavallista suolaa. Suolaa kostutetaan siten, että osa suolasta on märkää, osa kuivaa. Kahdeksan tunnin kuluttua suhteellisen kosteuden pussin sisällä pitäisi olla melko tarkasti 75 %. Jos hygrometri näyttää eri lukua, sitä pitää säätää. Kun säätö on tehty, hygrometri on valmis käyttöön.
Seuraavaksi humidorin kostuttimeen on imeytettävä kostutusainetta, jollaisena voidaan käyttää propyleeniglykolia (PG); sitä saa apteekeista ja sikariliikkeistä. PG-vesiseos saa aikaan 70% suhteellisen kosteuden. Ensitäytöllä laitetaan noin 50/50 -seos ja jatkossa kostutusaineeksi käy joko akkuvesi tai apteekin tislattu vesi. Joillakin akkuvesillä voi ongelmana olla kostuttimen kovettuminen, jolloin kostutinsienen teho laskee. Kostuttimena käytettyyn Oasis-sieneen nestettä voi imeyttää niin kauan kuin sieni sitä imee. Ylimääräiset nesteet voi pyyhkiä kostuttimesta pois. Kun kostuttimen kääntää ylösalaisin, sienestä ei saisi tippua vesipisaroita. Kostutin asetetaan humidorin sisälle. Humidorin annetaan olla tunti. Uuden humidorin seiniä voi kostuttaa tislatulla vedellä tai lisätä snapsilasillisen vettä, jotta kosteustason tuleminen sopivaksi ei kestäisi kovin kauan. Väliseinät voi ottaa humidorista pois. Väliseiniä voi sivellä tislatulla vedellä kostutetulla tekstiilillä.
Näiden vaiheiden jälkeen humidori suljetaan ja annetaan olla 3 vuorokautta, jonka jälkeen se on valmis sikareiden säilytykseen.
Sikarileikkuri
Sikarileikkuri on sikarin katkaisulaite. Sikarileikkureita on saksimaisia, giljotiinimallisia sekä niin kutsuttuja sikariporia (Cigar Punch). Sikarileikkurilla avataan sikarin suljettu imupää (hattu) suuremmaksi ilmavirtauksen mahdollistamiseksi. Leikkurilla voidaan myös katkaista esimerkiksi sammuneen sikarin palanut pää. On olemassa myös joitain sikareita joiden jalka (tulipää) täytyy leikata auki, esimerkiksi VegaFina Barrel Aged Salomon. Nämä täysin suljetut sikarit ovat melko harvinaisia. On huomioitavaa myös, että sikarileikkurin tai poran täytyy olla hyvin terävä joten on suositeltavaa käyttää vain laadukkaita välineitä. Tylsä leikkuri tai pora repii sikarin pintalehteä (wrapperia) ja suutuntuma kärsii ja pahimmillaan sikari voi hajota niin että sitä ei pysty polttamaan kun käärintä alkaa purkautua. Sikarileikkureita voi myös teroittaa mutta laadukas terä tylsyy harvoin, jos ollenkaan kun sitä käytetään oikein.
Sikarin leikkaaminen on sikarin hyvän palamisen kannalta suoritettava tarkasti. Yleensä sikarista leikataan hatusta 2/3 osaa sikarin halkaisijasta mutta jos sikari on torpedo -mallinen (pitkä, suippo hattu) on hyvä leikata n. 4-7mm sekä viistoon jolloin pitkä ja viisto leikkaus kokoaa makoisat sauhut kielelle. Jos sikari ei mallista riippumatta vedä riittävän sujuvasti, sitä voidaan leikata lisää tai porata isommalla poralla. Jos veto ei tästähuolimatta parane, sikariin voi työntää varovasti jonkinlaisen piikin, esimerkiksi rautalangan tai sukkapuikon jolloin veto paranee.
Kalanteri
Kalanteri on paperikonelinjan osa, jossa muokataan paperin paksuutta, karheutta tai kiiltoa. Näihin suureisiin vaikutetaan nippikuormituksen, lämpötilan ja kosteuden avulla.Konekalanteri on kovanippinen kalanteri, jossa molemmat telat ovat teräksiset. Konekalanterissa vyöhykeohjattu tela on yleensä alapuolella ja termotela yläpuolella. Konekalanteria käytetään paksuuden () säätämiseen. Konekalanteria käytetään yleensä ennen päällystyskonetta tasaamaan paksuusprofiilia, jotta päällystemäärä pysyisi kohtuullisena. Konekalanteroinnissa paperirataa puristetaan siten että paksuimat kohdat "litistyvät kasaan". Tässä kalanterointi tapahtumassa radan "kuopat" eivät kalanteroidu.
Soft-kalanteri on pehmeänippinen kalanteri, jossa vyöhykeohjattu tela on niin sanottu pehmeäpintainen, jota se ei käsin kosketeltaessa kuitenkaan ole. Pehmeänippinen kalanteri on käytössä sanomalehtikoneissa, joissa paperi kalanteroidaan loppukäyttöä varten. Pehmeänippisellä kalanterilla kalanteroidessa tela myötäilee paremmin paperin pinnanmuotoa ja siten pinta kalanteroituu kauttaaltaan paremmin. Tässä sovelluksessa ei päätavoitteena ole saada tasapaksuista paperirataa, vaan poistaa karheutta. Konekalanteri tasoittelee vain "huiput".
Multinippikalanteria käytetään ensisijaisesti päällystettyjen paperilajien kiillottamista varten, mutta myös SC-lajin paksuusprofiilin säätöön.
Multinippikalanterista käytetään yleisesti nimitystä "superkalanteri". Nykyisillä koneentoimittajilla on kuitenkin omat tuotenimet kyseiselle laitteelle, joten superkalanteri -nimityksen käyttö on vähentynyt.
Superkalanteri on kone, jossa ei ole välitelojen kevennyksiä tai telapakkaa ei ole asetettu 45 asteen kulmaan. Ainoastaan välitelojen akseli- ja laakeripesien massat ovat kevennetyt. Toinen oleellinen ero nykyiseen multinippikalanteriin on kuormitus ylätelalta.
Nykyisten multinippikalantereiden välitelojen massat ovat kevennettyt, joten nippikuormat ovat tasaiset, jolloin alimmat nipit eivät purista paperirataa superkalanterin tavoin voimakkaammin.
Riitta Myller
Riitta Mailis Mirjami Myller (s. 12. heinäkuuta 1956 Joensuu) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 1987–1995 ja uudelleen vuodesta 2011. Vuosina 1995–2009 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.
Myller kävi koulunsa Joensuussa ja opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa, josta valmistui yhteiskuntatieteen maisteriksi vuonna 1990. Hän työskenteli Yleisradion freelance-toimittajana Joensuussa vuosina 1983–1987. Myller kiinnostui jo varhain politiikasta ja hänet valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon vuonna 1980. Hän oli kaupunginvaltuutettu vuoteen 1985 saakka. Vuosina 2009–2012 Myller oli Joensuun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Eduskuntaan Myller valittiin vuonna 1987 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1995 saakka, jolloin aloitti europarlamentaarikkona. Hänet valittiin eduskuntaan jälleen vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän oli vaalipiirinsä ääniharava 7700 äänellä. Kesäkuusta 2014 hän on ollut puheenjohtaja suuressa valiokunnassa, jonka jäsen hän on ollut 1987–1990 ja uudelleen vuodesta 2011. Hän on myös perustuslakivaliokunnan jäsen. Myller jättää eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Kansainvälisestä yhteistyöstä kiinnostunut Myller suhtautui myönteisesti Suomen jäsenyyteen Euroopan unionissa, ja kun liittymispäätös oli vuonna 1994 tehty, valitsi SDP hänet yhdeksi neljästä Euroopan parlamentin suomalaisesta sosialidemokraattiedustajasta. Hän edusti Euroopan sosialidemokraattista puoluetta eli sosialistiryhmää. Myller aloitti työnsä europarlamentissa Suomen liittyessä unioniin vuoden 1995 alusta ja hänet valittiin edustajaksi myös vuoden 1996 ja vuoden 1999 eurovaaleissa. Hän sai lisävastuuta ryhmässään kun hänestä tuli vuonna 1997 sosialistiryhmän varapuheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta vuoden 2004 eurovaaleihin saakka. Myller sai vaaleissa Suomen kahdeksanneksi suurimman äänimäärän ja tuli valituksi kolmannelle kaudelleen yli 55 000 äänen turvin.
Europarlamentissa Myller oli vuosina 1995–1999 varsinainen jäsen aluepoliittisessa valiokunnassa ja vuonna 1999–2009 ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa ("ENVI"). Hän oli mukana myös Euroopan parlamentin Lähi-idän ja Välimeren alueiden suhteita hoitavissa valtuuskunnissa. Myller oli aktiivinen myös aluepoliittisissa asioissa ja ainoa Itä-Suomen edustaja EU:n hallinnossa. Myller työskenteli europarlamentaarikkona vuoteen 2009 saakka. Hänen lisäkseen Paavo Väyrynen toimi samassa tehtävässä alusta alkaen, kunnes palasi Suomen politiikkaan ministeriksi vuonna 2007.
Medal of Honor: Frontline
Medal of Honor: Frontline on EA Los Angelesin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on osa "Medal of Honor" -pelisarjaa. Electronic Arts julkaisi pelin PlayStation 2:lle, Nintendo GameCubelle ja Xboxille.
Pelihahmona ohjataan 101. maahanlaskudivisioonan luutnantti Jimmy Pattersonia, joka työskentelee OSS:lle. Pelissä on noin 20 toisen maailmansodan asetta. Pattersonin tehtävä on edetä läpi toisen maailmansodan Euroopan taistelut ja kaapata natsi-Saksan Horten Ho 229 -pommittajan prototyyppi, joka on toiselta nimeltään pelissä HO-IX.
Pelissä liitytään myös operaatio Market Gardeniin, Normandian maihinnousuun, ja saksalaisen sukellusveneen kyytiin. Pelissä on aseina muun muassa saksalainen G43-kiikarikivääri, panssarikauhu ja varsikäsikranaatteja.
Näätämöjoki
Näätämöjoki (, ) on Näätämöjoen vesistön laskujoki ja se alkaa Suomen Iijärvestä laskien jälkeen Norjan puolella Pohjoisen jäämeren Näätämövuonoon. Suomen puolella on jokea noin 50 kilometriä. Tällä matkalla vesi laskeutuu Iijärven tasosta (193 metristä) noin 130 metriä alemmas. Joki levenee muutamin kohdin järviksi, joista suurimpia ovat Kaarttilompolo, Vuodasluobal ja Opukasjärvi.
Näätämöjoessa esiintyy luonnonvaraisena muun muassa merilohta, järvitaimenta, meritaimenta, harjusta ja haukea.
Pohjoisen Kantaperuna
Pohjoisen Kantaperuna Oy on suomalainen siemenperunayhtiö, jonka pääkonttori on Tyrnävällä Pohjois-Pohjanmaalla. Yrityksellä on lisäksi konttori Pyhäjoella. Kantaperuna on alallaan markkinajohtaja ja edustaa Suomen viljellyimpiä perunalajikkeita. Yritysryhmään kuuluu emoyhtiön lisäksi ruokaperunayhtiö Luonnosta Oy sekä Venäjän vientiä harjoittava Sadokas Export Oy, jolla on Pietarissa tytäryhtiö ZAO Sadokas Export. Yhtiö muodostui nykyiselleen 2001, kun Pyhäjoen Kantaperuna Oy:öön liittyi Sadokas Oy. Pyhäjoen Kantaperuna Oy:n perusti 1987 Eero Pisilä.
Pohjoisen Kantaperuna Oy myy sopimustuottajiensa viljelemää sertifioitua eli virallisesti tarkastettua siemenperunaa tuotantopanoksiksi ruokaperunaviljelijöille ja ruokaperunateollisuuteen. Yritysryhmän kokonaistuotannosta noin 30 % viedään ulkomaille. Tärkeimpiä vientimaita ovat Ruotsi, Venäjä, Turkki, Norja ja Viro. Vientimarkkinoilla Pohjoisen Kantaperuna toimii myös aputoiminimellä Northern Seed Potato ltd. Suomessa viljellään siemenperunaksi myös Venäjän suosituinta perunalaatua, Nevskiä vientiä varten. Lajikkeen viljelysala Venäjällä on 37 prosenttia.
Kantaperunan edustamia lajikkeita ovat muun muassa Suomen viljellyin lajike Van Gogh, ravintoloiden suosituin peruna Asterix sekä varhaisperuna Hankkijan Timo.
Suurin osa Kantaperunan myymästä siemenperunasta tuotetaan Euroopan unionin pohjoisimmalla high grade -alueella, eli kasvintuhoojista vapaalla siementuotantoalueella. High grade -alue käsittää Tyrnävän ja Limingan kunnat Oulun läheisyydessä.
Pohjoisen Kantaperuna edustaa Suomessa seuraavia lajikejalostajia: HZPC:tä Hollannista lajikkeilla Adora, Asterix, Felsina, Redstar, Van Gogh, Ukama ja Vital sekä Saatzucht Soltau-Bergen:ä lajikkeella Gloria, Rikea ja Solana Agrar-Produktea Saksasta sekä suomalaista Boreal Kasvinjalostusta Hankkijan Timo:lla.
Pohjoisen Kantaperunan perunat tuleva pääasiassa sopimusviljelijöiltä Pyhäjoki-Tyrnävä -alueelta. Perunaa toimitettiin noin 15 000 000 kg 17 pakkaamoon. Hajautettu malli toimii toimitusten reaaliaikaisen tietokoneseurannan vuoksi. Keväällä kuukauden aikana lähtee siemenperunaa noin 1 000 toimitusta.
Eila Roine
Eila Roine (viralliselta nimeltään Eila Orvokki Roine-Auvinen, o.s. Roine; s. 26. marraskuuta 1931 Turku) on suomalainen näyttelijä. Elämäntyönsä hän on tehnyt Tampereen Työväen Teatterissa, missä hän oli kiinnitettynä vuodet 1951–1994 ja sen jälkeen vierailijana.
Roine sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1995. Vuonna 2006 tasavallan presidentti myönsi hänelle Pro Finlandia -mitalin. Vuonna 2018 hänet promovoitiin Tampereen yliopiston Kunniatohtoriksi.
Roine aloitti näyttelemisen Eino Salmelaisen iltanäyttelijäkoulussa vuonna 1949. Hänet kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatteriin vuonna 1951. Roine näytteli teatterissa vuoteen 1994, eläkkeelle jäämiseen saakka. Hän on vieraillut teatterissa tämän jälkeenkin.
Roine on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Heikki ja Kaija" (Kaijan roolissa), "Rintamäkeläiset" ja "Kotikatu". Hän näytteli myös elokuvassa "Juoksuhaudantie" (2004). Vuosina 1996–2013 Roine toimi lastenohjelma "Pikku Kakkosen" juontajana, ”Eila-mummina”. Hän juonsi Pikku Kakkosen viimeistä kertaa 11. syyskuuta 2013.
Roine on saanut Tampereen kaupungin taidemitalin ja kultaisen ansiomerkin, Hämeen läänin taidetoimikunnan mitalin, Suomen teatterijärjestöjen keskusliiton kultaisen ansiomerkin ja Hämäläis-Osakunnan mitalin.
Vuonna 1995 Roinelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Hän sai Kalle Kaiharin säätiön kulttuuripalkinnon 1997, Ida Aalberg -mitalin 1997, Jalmari Finnen säätiön tunnustuspalkinnon 2004, Vuoden lapsitekopalkinnon 2004, Larin Paraske -palkinnon 2006 ja Tampere-palkinnon 2009. Hänet valittiin Vuoden isovanhemmaksi vuonna 2004. Joulukuussa 2013 Roinelle myönnettiin Pirkanmaan taidepalkinto. Vuonna 2018 Roine palkittiin Elämäntyö-Venlalla.
Roineen isä oli näyttelijä Eero Roine. Hänen sisaruksensa Esko Roine ja Liisa Roine ovat myös näyttelijöitä. Sisaruksista toisena syntynyt, Olavi Roine, on ainoa, joka löysi ammattinsa muualta kuin teatterista.
Vuonna 1955 Roine avioitui teatteriohjaaja Vili Auvisen kanssa. Liitto päättyi Auvisen kuolemaan vuonna 1996. Heillä on kaksi poikaa: ohjaaja-näyttelijä Tommi Auvinen ja valo- ja äänisuunnittelija Janne Auvinen.
Perälaatikko
Perälaatikko (en. Headbox) on paperikoneen märänpään eli alkuosan ensimmäinen osa, jonka tehtävänä on sekoittaa massaa ja syöttää se sopivan turbulenssin saattelemana tasaiseksi rainaksi paperikoneen viiraosalle.
Perälaatikoita on periaatteessa kahta eri perustyyppiä eli "reikätelaperälaatikko" ja "hydrauliperälaatikko". Niiden ero on massan sekoitus- ja turbulenssin luomistavassa. Reikätelaperälaatikko toimii siten, että massa virtaa laatikkoon, jossa reiällinen sihdin mallinen tela pyörii kovalla nopeudella sekoittaen massaa ja erottaen kuitukimppuja. Hydrauliperälaatikossa ei sen sijaan ole erillisiä turbulenssielimiä, vaan turbulenssi muodostetaan suppenevan virtauskanavan avulla. Reikätelaperälaatikoita käytetään nykyisin vain vanhoissa hidaskäyntisissä koneissa hienopaperin tai kartongin valmistuksessa.
Perälaatikkoon syötetään oikeaan suhteeseen laimennettu paperimassaa perän pumpun ja neliömassaventtilin kautta, jolla säädetään paperin lopullinen oikea neliömassa. Kun massa pääsee perälaatikkoon sitä sekoitetaan voimakkaasti, jotta syntyneet kuitukimput saadaan erotettua toisistaan ja massasta saadaan mahdollisimman tasaista. Tämän jälkeen perälaatikko tuottaa mahdollisimman tasaisen, oikeassa suihkusuhteessa (yleensä negatiivinen koneen nopeuteen nähden) olevan suihkun massaa viiralle kahden, "spindeleillä" säädettävän "huuliaukon" (rainan poikkipinnan tasaisuuden säätö) välistä mahdollisimman, poikkipinnaltaan ja virtaukseltaan tasaisen massavirtauksen ja luo viiraosan alkuun turbulenssia, jotta raina syntyisi mahdollisimman tasaiseksi ja kuidut suuntautuisivat rainan kulkusuunnan suuntaisesti.
Rölli ja metsänhenki
Rölli ja metsänhenki on Olli Saarelan ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa 21. joulukuuta 2001. Elokuvan pääosissa nähdään Allu Tuppurainen ja Maria Järvenhelmi. Elokuva kuvattiin kesällä 2001 ja se palkittiin kolmella Jussi-palkinnolla vuonna 2002.
Röllimaasta on valmistettu pienoismalli vuonna 2007 Puolangalla, joka sijoittuu "Rölli ja metsänhenki" -elokuvan maisemiin. Pienoismalli sijaitsee Paljakka-talossa ja sen on valmistanut Vaihtoehtona työ -projekti. Elokuvasta on myös julkaistu tietokonepeli sekä soundtrack.
Elokuva kertoo Rölli-peikosta ja hänen ystävistään, jotka lähtevät etsimään uutta maata, ja päätyvät lopulta menninkäisten kylään. Siellä he hätyyttelevät menninkäiset pois, mutta Rölli ystävystyy Milli Menninkäisen kanssa. Yhdessä he käyvät taisteluun pahuutta vastaan mystisen Vaakamestarin avustuksella.
Röllin ja Millin täytyy tehdä röllien ja menninkäisten huonoille väleille jotain, mutta tästä kismasta kehkeytyykin sota ja yksi hahmoista kuolee. Miten Rölli saa kaiken ennalleen ja ystävänsä takaisin?
Allu Tuppurainen kaavaili elokuvan idean vuonna 1998. Olli Saarela kiinnitettiin ohjaajaksi elokuvaan. Kaikkiaan käsikirjoitusversioita kertyi 12. Alun perin kuvaukset haluttiin aloittaa vuosina 1999 ja 2000, mutta käsikirjoitustyöt olivat molempina vuosina vielä kesken, lisäksi jälkimmäisena ohjaaja Saarela oli kiinni toisessa produktiossa. Lopulta kuvaukset alkoivat kesäkuun alussa 2001 Hailuodossa. Juhannuksen jälkeen kuvaukset suoritettiin Puolangalla elokuuhun saakka. Elokuvan lavasteet olivat nähtävillä Puolangan Kotilan kylään rakennetussa Röllimaassa. Mutta lavasteiden huonon kunnon vuoksi ne jouduttiin lopulta purkamaan. Lavasteet olivat vanhalla kuvauspaikalla 10 vuotta.
Elokuvasta on myös tehty eri teatterinäytelmiä joiden nimet ovat olleet joko "Rölli ja metsänhenki" tai "Rölli".
Kartonki
Kartonki on paksua paperia.
Paperien neliömassat vaihtelevat välillä 6–300 g/m² kun taas kartongin neliömassat ovat välillä 125–600 g/m². Kartonki on usein myös monikerroksista toisin kuin paperi. Kerroksissa voidaan käyttää erilaisia raaka-ainetyyppejä haluttujen ominaisuuksien saavuttamiseksi. Kartonki valmistetaan kartonkikoneella. Tyypillisesti tavoitteena on valmistaa kartonkia, jolla on hyvä jäykkyys. Lisäksi kartongilta edellytetään yleensä riittävän hyvää painettavuutta.
Kartongit jaotellaan seuraavasti:
"Taivekartonkia" (200–400 g/m²) käytetään erilaisten koteloiden valmistukseen. Se on käytetyn kuidun osalta kolmikerroksinen. Keskikerros on mekaanista sellua, pintakerrokset valkaistua sellua. Yläpinta on yleensä kaksoissavipäällystetty ja kiillotettu, ja joskus myös alapinta on ohuelti savipäällystetty tai pigmentoitu. Taivekartongin sileä pinta sopii hyvin offset- tai syväpainokäyttöön. Taivekartonkia voidaan päällystää muovilla tai laminoida alumiinilla.
"Sellukartonki" on valkoisesta sellusta valmistettua yksi- tai monikerroksista kartonkia, jossa voi olla savipäällystys painatusjäljen parantamiseksi. Sellukartongin tärkein käyttökohde on laminointi nestepakkauskartongiksi.
Ulkopakkauskartongit eli aaltopahvit valmistetaan kahdesta osasta: pinnan "lainerista" ja pintojen väliin tulevasta aallotetusta osasta, "flutingista" eli aallotuskartongista. Laineri voi olla valkaistua, valkaisematonta tai uusiokuitua.
Valmiin kartonkipakkauksen on oltava riittävän kestävä jotta se kestää täytön, kuljetuksen ja käsittelyn rikkoutumatta. Tästä syystä kartongin on oltava riittävän jäykkää. Painettavaksi tarkoitetulta kartongilta edellytetään yleensä myös mahdollisimman korkeaa vaaleutta ja sisäistä lujuutta. Tärkeitä ominaisuuksia ovat myös kartongin pinnan sileys, kiilto ja absorptio-ominaisuudet.
Kartonkia käytetään pääasiassa pakkaustarkoituksiin. Lisäksi kartongista voidaan valmistaa kortteja, kirjan kansia tai laminaatteja. Kartonkia voidaan jatkojalostaa, jolloin sen ominaisuuksia parannetaan esimerkiksi lakkaamalla, laminoimalla tai päällystämällä. Näin saavutetaan esimerkiksi paremmat tiiveysominaisuudet tai parempi lämmön kesto. Tavallisin jatkojalostustapa on kuitenkin kartongin painaminen. Painamisen jälkeen kartonki muotoillaan pakkaukseksi nuuttauksen, stanssauksen ja liimauksen avulla.
Rakentamisessa kartonkeja käytetään muun muassa rakennusaikaisiin suojauksiin sekä ilmansulkuna. Tyypillisesti rakennuskartonki on yksikerroksinen. Lisäksi käytetään kaksikerroksisia, joko bitumiraidoilla tai PVC-ruiskutuksella yhteen laminoituja kartonkeja. Bitumilaminoiduissa kartongeissa voi olla lujuutta parantamassa lasikuituverkko.
Bitumikartonkien eli ”tervapaperien” käyttö käytännössä loppui vuosituhannen vaihteessa johtuen bitumin soveltumattomuudesta kierrätettäväksi.
Neliömassa
Neliömassa eli pintatiheys on fysikaalinen suure, jota käytetään kuvaamaan sellaisten ohuitten asioitten laatua, joiden määrä ilmoitetaan yleensäkin pinta-alan yksiköissä. Muihin tarkoituksiin neliömassaa ei voi (juurikaan) käyttää. Neliömassa ilmoittaa massan suhteen määrään, jota kuvataan pinta-alan yksiköllä, esimerkiksi kg/m².
Neliömassan yksikkö on oikeastaan kaksiulotteisen kappaleen tiheyden yksikkö, joten neliömassa on epätarkka suure, eikä sillä ole sinällään mitään yhteyttä kolmiulotteisen kappaleen todellisen tiheyden taikka pinta-alan kanssa.
Neliömassaa ei pidä myöskään sotkea paineeseen.
Neliömassaa käytetään lähes pelkästään paperiteollisuudessa, jolloin pinta-ala kuvaa vain paperin toisen puolen pinta-alaa (kuin paperi olisi kaksiulotteista).
Kappaleen neliömassa voidaan laskea seuraavilla kaavoilla:
tai
Kaavoissa:
Midland Group
Midland Group on sijoitusyhtiö, joka toimii terästeollisuudessa, laivanvarustuksessa, rakentamisessa, kiinteistövälityksessa, energian jakelussa ja maataloudessa. Midland Group toimii kehittyvillä markkinoilla entisen Neuvostoliiton alueella, itä-Euroopassa, Kiinassa ja Kaukoidässä.
Yhtiöllä on toimintaa 34 maassa.
Vuonna 2005 Midland Group osti Jordan F1-tallin.
Haperonvieras
Haperonvieras ("Asterophora lycoperdoides") on Lyophyllaceae-heimoon kuuluva sieni. Sen lakki on 0,5–2 cm leveä, kupera ja paksu. Väriltään se on likaisenvalkoinen ja yläpinta on ruskeaksi kätköitiöjauheeksi hajoava. Se elää loisena lahoavilla haperoilla, erityisesti mustahaperolla ja nokihaperolla. Suomessa sitä tavataan paikoittain Etelä- ja Keski-Suomessa.
Kai Lind
Kai Mikael Lind (syntyjään Kai Mikael Lindberg, s. 31. joulukuuta 1937 Helsinki) on suomalainen laulaja, muusikko ja näyttelijä. Hän tuli laulajana tunnetuksi nuorison suosikkina 1960-luvun alussa sekä sooloartistina että Four Cats -lauluyhtyeen jäsenenä.
Lind on esiintynyt myös monissa elokuva- ja televisiorooleissa. Hän on naimisissa Arja Tuomarilan kanssa.
Veeti Kallio
Veeti Kallio (entiseltä nimeltään Fedja Seliverstow, s. 1. tammikuuta 1966 Rovaniemi) on suomalainen laulaja ja näyttelijä.
Kallio asui neljä ensimmäistä vuottaan Kemijärvellä ja seuraavat neljätoista Pattijoella. Nykyään hän asuu Paimiossa. Jalkineen valmistajaksi kouluttautunut Kallio tuli ensi kerran tunnetuksi 1980-luvun lopussa a cappella -yhtye Veeti & The Velvetsistä, jossa lauloivat myös Aki Sirkesalo, Sasu Moilanen ja Sami Saari. Kallio oli jonkin aikaa laulajana myös Leningrad Cowboys -yhtyeessä. Muita Kallion yhtyeitä ovat olleet muun muassa Veeti & Elastic Family, Veeti & Kallio Horns ja Veeti & The Hellvets.
Kallio on esiintynyt näyttelijänä Q-teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Uuden Iloisen Teatterin musiikkikabareissa ja Turun Kaupunginteatterin rockmusikaali "Kakolassa" sekä elokuvissa kuten "Kuutamolla". Veeti Kallio oli myös television nuortenohjelma "Jyrkin" yhtenä juontajana.
Talvella 2009 Kallio oli mukana Nelosen "Kuorosota"-ohjelmassa, jossa hän toimi Salon kuoron vetäjänä. Syksyllä 2011 Kallio osallistui MTV3:n "Tanssii tähtien kanssa" -tanssikilpailuun parinaan Susa Matson.
Vuoden 2017 lopussa Kallio sai kiinnityksen Mamma Mia! -musikaaliin siitä potkut saaneen Tomi Metsäkedon tilalle. Musikaalin ensi-ilta on 4. toukokuuta 2018.
Mato Valtonen
Markku Juhani ”Mato” Valtonen (s. 21. helmikuuta 1955 Loimaa) on suomalainen muusikko, elokuvanäyttelijä ja yrittäjä. Hänet tunnetaan erityisesti Sleepy Sleepers ja Leningrad Cowboys -yhtyeiden johtohahmona yhdessä Sakke Järvenpään kanssa. Valtonen on näytellyt useissa Aki Kaurismäen elokuvissa. Näistä "Pidä huivista kiinni, Tatjanassa" (1994) hän oli pääroolissa.
Valtonen teki Sakke Järvenpään kanssa Radio Cityyn 10 vuotta "Pullakuskit"-ohjelmaa. Valtonen on mukana myös Pietarinkadun Oilers- ja Pyhä Unplugged -projekteissa. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa kulttuuriohjelmassa "Pirjo, Pirjo ja Mato" (2005). 1990-luvulla Mato Valtonen oli mukana Yleisradion venäjänkielisessä opetusohjelmassa "Kapusta Master", jota tehtiin kaikkiaan kolme kautta, "Kapusta Master", "Kapusta Master 1" ja "Kapusta Master 2".
Valtonen on myös osallistunut politiikkaan SMP:n riveissä. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan päästen varasijalle. Hän on myös ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.
2000-luvun vaihteessa Valtonen toimi IT-alan yritys Wapitin toimitusjohtajana. Yrityksen ajauduttua konkurssiin hän ehti työskennellä jonkin aikaa Linnanmäen vuoristoradan jarrumiehenä. Valtonen on kirjoittanut kirjan "Noh, sano naakka ku nokka katkes", jossa hän kertoo elämästään Wapitin toimitusjohtajana ja ajatuksistaan konkurssin jälkeen. Vuonna 2009 hän oli mukana MTV3:n tv-ohjelmassa "Tanssii tähtien kanssa", josta putosi kolmantena pois.
Suomalainen Markku-liitto valitsi Valtosen vuonna 2000 neljänneksi Vuoden Markuksi.
Silu Seppälä
Antti Juhani ”Silu” Seppälä (s. 20. syyskuuta 1954 Lavia) on suomalainen basisti ja näyttelijä.
Seppälä on soittanut yhtyeissä Fast Beethovens, Problems?, Sleepy Sleepers, Lapinlahden Linnut ja Leningrad Cowboys. Säveltäjänä hän on toiminut Sleepy Sleepersissä ja Leningrad Cowboysissa. Lisäksi Seppälä on säveltänyt Outi Poppille kappaleen "Mies joka tietää". Hän muutti 1990-luvulla Lappeenrantaan ja soittaa Lappeenrannan kaupunginteatterissa.
Seppälän esikoisrooli elokuvanäyttelijänä on kaadettu ohikulkija Antti Peipon elokuvassa "Ihmemies". Hän on näytellyt pikkurooleissa Aki Kaurismäen elokuvissa, mutta pääroolisuoritus Mika Kaurismäen elokuvassa "Zombie ja Kummitusjuna" (1991) toi hänelle Jussi-palkinnon ja Euroopan parhaan näyttelijän palkinnon San Sebastiánin elokuvajuhlilla. Lisäksi hän on ollut osallisena lukuisien sarjojen, kuten esimerkiksi "Trabant Express," käsikirjoituksessa ja ohjauksessa.
Kuningatar Maudin maa
Kuningatar Maudin maa () on Antarktiksen osa, joka rajoittuu Stancomb-Willsin (20°W) ja Shinnanin jäätiköihin (44°38'E). Alue käsittää noin 2 500 000 km² enimmäkseen ikijään peittämää Etelämannerta. Norja vaati aluetta itselleen 14. tammikuuta 1939, mutta muiden Etelämantereeseen kohdistuneiden valtauksien tavoin valtausta ei tunnustettu kansainvälisesti. Alue kuuluu Etelämannerta koskevan sopimuksen piiriin. Norja vaati itselleen myös .
Nimen Kuningatar Maudin maa antoi tutkimusmatkailija Roald Amundsen Norjan kuningatar Maudin kunniaksi. Alun perin Kuningatar Maudin maaksi nimetty alue käsitti alueen, joka sijaitsi pituuspiirien 37°E—50°E välisellä alueella. Alueen löysi kapteeni Hjalmar Riiser-Larsen vuonna 1930.
Vuonna 2005 Norjan kuningatar Sonja avasi norjalaisen tutkimusaseman "Troll". Myös Suomella ja Ruotsilla on omat tutkimusasemat Kuningatar Maudin maalla . Suomen aseman nimi on Aboa ja Ruotsin aseman Wasa. Ne muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan.
Tuula Amberla
Tuula Riitta Amberla-Eskelinen (o.s. Amberla, s. 16. elokuuta 1959 Turku) on suomalainen laulaja.
Amberlan ensimmäinen yhtye oli vuonna 1983 perustettu Liikkuvat lapset. Amberlan läpimurto oli kuitenkin soolona esitetty Jukka Alihangan säveltämä ja Alpo Jaakolan runon pohjalle sanoittama ”Lulu” (1984), joka on myös Amberlan laulajauran tunnetuin hitti.
Hän keikkailee trio-kokoonpanolla kitaristi Tero-Petri Suovasen ja oman poikansa basisti Pablo Eskelisen kanssa.
Amberla näytteli vuonna 1986 Peter Lindholmin ohjaamassa elokuvassa "Kill City", vuoden 1991 Lauri Törhösen televisioelokuvassa "Requiem" ja myös Törhösen vuoden 2012 elokuvassa "Vares – Uhkapelimerkki".
Amberla asuu Vehmaalla ja on töissä Uudenkaupungin kirjastossa. Hän on aiemmin ollut töissä Laitilan kirjastossa. Amberla aloitti työt kirjastoissa parikymppisenä kirjallisuustieteen opiskelijana ja oli musiikkiuransa aikanakin töissä kirjastoissa.
Mustahapero
Mustahapero ("Russula nigricans") on lehtimetsissä esiintyvä hapero. Sen lakki on 5–20 senttimetriä leveä. Väriltään se on nuorena valkea tai harmaanvalkea, mutta pian ruskea ja lopulta melkein musta. Sienen malto on valkeaa ja kovaa, mutta murtumakohdista punertuvaa ja lopulta mustaa. Maku ja haju on mieto. Sieni on syotävä, mutta ei erityisen hyvä. Suomessa sientä tavataan Etelä-Suomen lehdoissa, sekametsissä ja puistoissa. Se on lehtipuiden tai kuusen seuralainen.
Kalle Ahola
Kalle Tapio Ahola (s. 24. tammikuuta 1972) on suomalainen laulaja, kitaristi ja näyttelijä, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja. Ahola tuli tunnetuksi Don Huonot -yhtyeen laulusolistina. Yhtyeen hajoamisen jälkeen hän siirtyi soolouralle.
Ahola on näytellyt pääosaa Raimo O. Niemen elokuvassa "Kissan kuolema" (1994).
Joulukuussa 2008 Ahola ilmoitti koonneensa uuden yhtyeen nimeltä Durak. Aholan lisäksi yhtyeessä soittavat Janne Kasurinen, kitara, Mikko Ahonen, basso ja Ville Kela, rummut. Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli 16. joulukuuta 2008 Helsingin Semifinalissa.
Kiinteämaltoinen peruna
Kiinteämaltoinen peruna on peruna, jossa tärkkelyspitoisuus on pieni ja joka ei hajoa keitettäessä. Kiinteämaltoista perunaa on helppo keittää ja käyttää salaatteihin. Suomessa kiinteämaltoisten perunoiden tunnusväri kuluttajapakkauksissa on vihreä niiden salaatissa käytettävyyden vuoksi.
Nokihapero
Nokihapero ("Russula albonigra") on lehti- ja havumetsissä esiintyvä sieni. Sen lakki on 5–12 cm leveä, laakea tai matalasuppiloinen. Väriltään se on aluksi valkea, sitten harmaa ja lopulta kokomusta. Malto on murrettaessa ensin harmaata, sitten mustaa. Sienen haju on heikko ja maku kirpeää. Suomessa sitä tavataan Etelä-Suomessa harvinaisena kesästä syksyyn.
Seitsemisen kansallispuisto
Seitsemisen kansallispuisto sijaitsee valtion omistamilla mailla Ylöjärven ja Ikaalisten kuntien alueella Pirkanmaalla Länsi-Suomen läänissä. Metsähallituksen hoitovastuulla olevan kansallispuiston pinta-ala on 45,5 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1982. Karulla Suomenselän vedenjakajaseudulla sijaitseva kansallispuisto on suosittu päiväretkeilykohde.
Vaellusreitit johtavat Seitsemisen kansallispuistosta Riuttaskorven virkistysmetsään sekä Helvetinjärven kansallispuistoon. Luontopolkuja on kaikkiaan neljä. Reittien varsilla on useita nuotio- ja telttapaikkoja sekä opastuspisteitä ja keittokatoksia.
Alueen maisema on vaihtelevaa. Metsien ja harjujen lomassa on monia soita, ja puiston eliölajistossa esiintyy myös harvinaisia pohjoisia lajeja. Suojelun tavoite on säilyttää alueen pienipiirteinen kokonaisuus.
Seitsemisen kansallispuiston pääopastuspaikkana toimii seututien 332 varrella sijaitseva Luontokeskus (valmistunut 1988). Seututieltä on opastus kansallispuistoon välillä Kuru–Parkano.
Matkahuolto liikennöi koulupäivisin Kurun ja Parkanon välistä reittiä, joka kulkee aivan Seitsemisen kansallispuiston reunalle.
Vinsonin massiivi
Vinsonin massiivi on Antarktiksen korkein vuori. Se sijaitsee noin 1 200 kilometrin päässä Etelänavalta. Vuori peittää alleen 21 kilometriä pitkän ja 13 kilometriä leveän alueen. Vuoren korkein huippu Mount Vinson kohoaa 4 892 metrin korkeuteen.
Vuori on osa Sentinelin vuorijonoa Ellsworthvuoristossa ja sijaitsee Ronnen jäätiköllä lähellä Antarktiksen niemimaata.
Massiivin olemassaolosta ei tiedetty ennen vuotta 1957, jolloin Yhdysvaltain laivaston ilma-alus havaitsi sen. Massiivi nimettiin georgialaisen kongressinjäsenen Carl Vinsonin mukaan. Vinson oli tuolloin merkittävä tuki Antarktiksen tutkimuksen rahoittamisessa.
Vuonna 1963 yhdysvaltalainen vuorikiipeilykerho American Alpine Club alkoi lobata Yhdysvaltain kansalliselta tiedesäätiöltä tukea Vinsonin massiiville suuntautuvaan kiipeilytutkimusmatkaan. Tarkoituksena oli organisoida hyvin järjestetty tutkimusmatka ja osittain myös estää maineeltaan hankalien tutkimusmatkojen järjestäjän, Woodrow Wilson Sayren, järjestämä yksityisrahoitteinen tutkimusmatka, joka vaatisi todennäköisesti hankalaa pelastusoperaatiota. Alpine Club sai viimein luvan 1966 ja laivaston avustuksella kiipeilijäryhmä lensi Sentinelin vuorijonolle suksin varustetulla C-130 Hercules -koneella. Nicholas B. Clinchin johtama ryhmä saavutti vuorenhuipun 18. joulukuuta 1966.
Kiipeäminen Vinsonille ei poikkea teknisten vaatimusten osalta paljoakaan muusta Antarktiksen oloissa suoritettavasta vuorikiipeilystä, ja koska Vinson on yksi Seitsemästä huipusta, se on saanut runsaasti huomiota kokeneilta kiipeilijöiltä viime vuosina. Vuosina 1985–2000 Adventure Network International, joka ainoana järjesti kiipeilymatkoja Vinsonin massiiville, on opastanut yli 450 kiipeilijää massiivin huipulle.
Antarctic Logistics and Expeditions (ALE) hankki Adventure Network Internationalin omistukseensa ja on nykyisin ainoa yritys, joka järjestää lentomatkoja Vinsonin massiiville. Kiipeilymatkoja järjestää nykyisin useampi yhtiö.
Suurin osa kiipeilijöistä nousee Vinsonin massiivin länsiseinämää Branscombin jäätiköltä käsin. Ensimmäinen onnistunut itäseinämän nousu tapahtui tammikuussa 2001, kun kahdeksanhenkinen Novan sponsoroima ryhmä kiipesi huipulle saakka. Ryhmän jäsenet olivat:Ryhmä ei ainoastaan suorittanut ensimmäistä itäseinämän nousua, vaan suoritti samalla myös tieteellistä tutkimusta lumen kinostumisesta eri korkeuksilla sekä otti ensimmäisenä GPS-määrityksen huipusta. GPS-määrityksen mukaan huipun korkeudeksi osoitettiin 4 897 metriä, joka ylitti aiemmat vuosien 1959 ja 1979 mittaustulokset.
Novan tuottama dokumentti sai nimekseen ”Mountain of Ice”, ja se esitettiin ensi kertaa PBS-kanavalla helmikuussa 2003.
Munahapero
Munahapero ("Russula lutea") on syötävä hapero. Sen lakki on 3–6 senttimetriä leveä ja kupera, vanhemmiten laakea. Väriltään se on keltainen, keskeltä joskus kellanpunainen. Jalka on 2–6 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Malto on valkeaa ja murtuvaa. Maku on mieto ja sieni on syötävä. Haju on heikon hedelmäinen. Sientä tavataan lehdoissa, lehtimetsissä ja sekametsissä kuusen ja koivun seurassa. Suomessa se on melko yleinen elokuusta syyskuuhun.
Akansieni
Akansieni ("Chlorophyllum rhacodes" vanh. "Macrolepiota rhacodes") on lehti- ja havumetsissä tavattava sieni. Sen lakki on 10–15 cm leveä ja pallomainen tai kupera. Väriltään se on harmaanruskea. Malto on valkeaa, murtumakohdista punertuvaa. Sieni on syötävää, mutta se voi aiheuttaa joillekin pahoinvointia. Suomessa se on melko yleinen kesästä syksyyn. Amerikassa ja paikoin Etelä-Euroopassa kasvaa "Chlorophyllum molybdites", "myrkkyukonsieni", joka muistuttaa tätä lajia hyvin paljon. Akansienen kanssa muita samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi ukonsieni, ruostekärpässieni, ruskokärpässieni ja rusokärpässieni.
Untuva
Untuva on höyhen, jonka höydyt eivät ole väkäsillä toisissaan kiinni. Lintujen poikasilla on untuvapeite. Sulkaan ja höyheneen verrattuna untuva on huomattavasti pehmeämpi. Hyvän lämmöneristämiskykynsä vuoksi untuvaa käytetään täytteenä esimerkiksi talvivaatteissa, untuvatyynyissä ja -peitteissä ja makuupusseissa. Tekstiiliteollisuuden käyttämä untuva saadaan yleensä lihateollisuuden sivutuotteena.
Linnuilla on kuoriutumisvaiheessa tai niille kasvaa heti kuoriutumisen jälkeen untuvapeite, joka toimii lämmöneristeenä. Untuvapeite jää myöhemmin lähes vesitiiviin höyhenpeitteen alle eristäväksi kerrokseksi.
Jimi Constantine
Jimi Pääkallo eli Konstantinos Jorma "Konsta" Hiekkanen (s. 31. joulukuuta 1981) on suomalainen laulaja, kitaristi ja näyttelijä, joka on aikaisemmin esiintynyt kokoonpanoissa Tyrävyö, Cliché ja Technicolour. Hän on näytellyt elokuvissa "Pitkä kuuma kesä" (1999), "Helmiä ja sikoja" (2003) ja "8 päivää ensi-iltaan" (2008). Vuoteen 2010 saakka hän käytti taiteilijanimeä Jimi Pääkallo, joka oli peräisin hänen roolihahmoltaan "Pitkässä kuumassa kesässä". Vuonna 2017 hän otti sen taas käyttöön
Jimi oli vastuussa Technicolour-yhtyeen sävellyksistä ja sanoituksista ja hänen soololevynsä koostuvat myös hänen omista kappaleistaan. Hän on julkaissut kolme soolosingleä ja lisäksi hän vieraili vuonna 2009 Selected Worx-levyllä. Jimi on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita Cristal Snow’lle, Robinille, Princessa Avenuelle ja lukuisille venäläisille ja latvialaisille artisteille. Aikakone-yhtyeen "Vuosisadan rakkaustarina" -albumille Jimi on tuottanut kaksi kappaletta yhdessä Pekko Haimin ja Maki Kolehmaisen kanssa. Jimi laulaa kertosäkeen Cheekin kappaleella "Koukussa" ja Uniikin kappaleella "Niinku elokuvis", sekä Flowboysfamin kappaleella "Miljounäärit". Kertosäkeet ovat Jimin säveltämiä ja sanoittamia.
Jimi on elokuvarooliensa lisäksi näytellyt televisiosarjoissa "Salatut elämät" ja "Kallio". Vuonna 2008 hän osallistui televisiossa "Tanssii tähtien kanssa" -kilpailuun ja "Suomen Pelkokerroin" -ohjelmaan. Jimi osallistui myös vuoden 2011 Suomen euroviisukarsintaan kappaleellaan "Party to Party", mutta ei päässyt jatkoon.
Jimin isä Markus Hiekkanen on arkeologi ja keskiajan tutkija.
Constantine on kasvissyöjä. Hänen vasempaan käteensä on tatuoitu suuri mustekala, oikean käden rannetta kiertää kaksi mustaa nauhaa ja rintaan on tatuoitu pienempi mustekala.
Jimi on perustanut oman levy-yhtiön nimeltään JCR Constant Music Oy.
Rosolli
Rosolli eli sallatti on perunasta, porkkanasta ja punajuuresta valmistettu suomalainen kylmä ruokalaji, jota tarjotaan nykyisin etenkin jouluruokana. Keitetyt punajuuret, porkkanat ja perunat pilkotaan rosolliin pieniksi kuutioiksi. Mukana voi olla valmistajan tavoista riippuen silliä, omenaa, silputtua sipulia, suolasilakoita tai suolakurkkuja. Kaupallisena tuotteena sillillä lisättyä rosollia sanotaan sillisalaatiksi.
Rosollin mukana voidaan tarjota kastiketta. Kastike tehdään usein maustamalla kermavaahtoa (viini)etikalla ja värjäämällä se punajuuriliemellä. Joskus kastike tehdään myös kermaviiliin.
Sana rosolli tulee venäjän sanasta 'rassol' (рассо́л), joka merkitsee alkuaan suola- tai säilöntälientä. Sitä ei tiedetä, miten sana on siirtynyt ruokalajin nimeksi. Venäjäksi rosolli eli sillisalaatti on 'vinegret', joka puolestaan tarkoittaa ranskaksi öljy-viinietikka-salaattikastiketta (). Rosolli tunnetaan suunnilleen samanlaisena koko Pohjois-Euroopassa Hollannista Venäjälle.
Rosolli on perinteisesti tehty lähinnä Länsi-Suomessa "(punane) sallatti" -nimisenä pito- ja juhlaruokana, rosolliksi sitä kutsutaan Pohjois-Pohjanmaalla, Keski- ja Itä-Suomessa sekä Lapissa. Keski- ja Etelä-Pohjanmaalla rosollia kutsutaan "sinsalla" -nimellä, joka lienee muunnos ruotsin kielen sanasta sillsallad.