Peripateettinen koulukunta
Peripateettinen koulukunta oli yksi antiikin Kreikan filosofisista koulukunnista. Sen opetus sai alkunsa koulukunnan perustajasta, Aristoteleestä, joka opetti Ateenassa Lykeion-nimisessä gymnasionissa eli voimistelulaitoksessa.
Koulukunnan jäseniä, Aristoteleen seuraajia, kutsuttiin "peripateetikoiksi" () ja koulukunnan filosofiaa "peripateettiseksi filosofiaksi" (). Adjektiivina "peripateettisella" () voidaan tarkoittaa kävelevää.
Aristoteles perusti peripateettisen koulun noin vuonna 335 eaa., sen jälkeen kun hän oli ensin lähtenyt Platonin Akatemiasta ja Ateenasta, ja palannut uudelleen Ateenan noin kaksitoista vuotta myöhemmin. Tuolloin hän alkoi opettaa Lykeionin gymnasionissa. Rakennus oli ollut olemassa jo 500-luvulla eaa., ja sen nimi tulee Apollon Lykeioksesta (”susien Apollon”), jolle se oli pyhitetty. Päinvastoin kuin opettajansa Platon, Aristoteles ei ollut Ateenan kansalainen, eikä näin ollen voinut omistaa maata tai rakennuksia. Siksi hän ja hänen oppilaansa käyttivät julkisen gymnasionin tiloja kokoontumispaikkanaan, aivan kuten sitä olivat käyttäneet monet aiemmatkin filosofit, kuten Sokrates. Lykeion sijaitsi Ateenan kaupunginmuurin itäpuolella ja sen ulkopuolella, Ilissos-joen varrella.
Nimitys "peripateettinen" tulee muinaiskreikan sanasta "peripatētikos" (), joka tarkoittaa ”kävelevää”. Aristoteleen koulukunta tunnettiin yksinkertaisesti nimellä "Peripatos". Koulukunta sai tämän nimen Lykeionin katetuista pylväskäytävistä ("peripatoi"). Antiikin ajalta peräisin olevan tarinan mukaan nimi olisi peräisin siitä, että Aristoteleellä oli istumisen sijaan tapana kävellä ympäriinsä käytävillä samalla kun hän opetti oppilaitaan. Tarina saattaa olla peräisin Hermippos Smyrnalaiselta. Jotkut ovat hylänneet tämän legendan kokonaan.
Koska Aristoteleen koulu liittyi näin läheisesti gymnasioniin, siihen alettiin viitata myös nimellä Lykeion. Ainakin alussa koulukunnan kokoontumiset olivat epämuodollisempia kuin mitä nimi ”koulu” antoi ymmärtää: koululla ei ollut lukujärjestystä, eikä oppilailta vaadittu tiettyjä opintoja tai maksua opetuksesta. Aristoteleen aikana koulun oppilaina olivat muun muassa Theofrastos, Eudemos Rhodoslainen, Fanias Eresoslainen, Aristoksenos sekä historioitsija Dikaiarkhos. Aivan kuten Akatemiassa, Aristoteleen koulussa oli sekä nuorempia että vanhempia oppilaita, vanhempien suorittaessa tutkimuksia ja luennoidessa, ja nuorempien toimiessa yleensä vanhempien oppilaina ja avustajina. Koulun päämääränä ei ainakaan Aristoteleen aikana ollut minkään opin edistäminen vaan filosofisten ja tieteellisten teorioiden tutkiminen. Koulua johtaneet toimivat vertaisina toisten joukossa.
Aristoteles opetti enemmän luennoimalla kuin Platonin tapaan keskustelemalla. Hän luennoi kahdesti päivässä. Aamupäivällä pidetyt luennot (, "eōthinos peripatos") oli tarkoitettu pienemmälle, valitulle ja luotetulle oppilaspiirille. Ne käsittelivät vaikeatajuisempia filosofian alueita, kuten teologiaa, fysiikkaa ja dialektiikkaa. Näitä kutsuttiin "esoteerisiksi" opinnoiksi. Iltapäivällä pidetyt luennot (, "deilinos peripatos") oli tarkoitettu suuremmalle joukolle kuulijoita, ja ne käsittelivät retoriikkaa, sofistiikkaa ja politiikkaa. Näitä kutsuttiin "eksoteerisiksi" opinnoiksi. Tällainen jako lähipiirille tarkoitettuihin opetuksiin ja yleisempiin opetuksiin, jotka sisälsivät edellisten pääkohdat ja joukon populaarimpia aiheita, oli tyypillinen useille kreikkalaisille filosofeille. On todennäköistä, että monet Aristoteleen nimissä säilyneet teokset perustuvat koulussa annettuihin luentoihin, tai toisin päin. Luentojen lisäksi koulussa suoritettiin erilaisia tieteellisiä tutkimuksia.
Aristoteles toimi koulun johtajana kolmetoista vuotta, vuoteen 323 eaa., kunnes hän joutui palaamaan Makedoniaan välttyäkseen vainoilta makedonialaiskytköksiensä vuoksi. Aristoteleen kuoltua vuonna 322 eaa. koulun johtoon tuli hänen oppilaansa Theofrastos. 
Jotkut nykyajan tutkijoista ovat sitä mieltä, ettei koulusta tullut muodollisemmin organisoitua laitosta ennen tätä.
Merkittävin peripateettisen koulun johtaja Aristoteleen jälkeen oli Straton, joka laajensi Aristoteleen filosofian naturalismia ja oli omaksunut eräänlaisen ateismin. Koulu alkoi taantua Lykonin tultua sen johtoon, koska hän ei ollut kovin kiinnostunut filosofiasta. Koulu oli kuitenkin toiminnassa ja sen johdossa oli joku nimetty filosofi keskeytyksettä Aristoteleen ajasta vuoteen 86 eaa. saakka. Lykonin jälkeen koulun johtajina toimivat todennäköisesti Ariston, Kritolaos, Diodoros Tyroslainen ja Erymneos.
Roomalainen kenraali Lucius Cornelius Sulla tuhosi Ateenan vuonna 86 eaa., ja kaikkien kaupungin filosofikoulujen toiminta häiriintyi pahasti. Andronikos Rhodoslainen on saattanut rakennuttaa koulun uudelleen myöhemmin ensimmäisellä vuosisadalla eaa., koska muun muassa uusplatonilaiset mainitsevat hänet koulun johtajana. Tämä on kuitenkin epävarmaa. Viimeistään toisella vuosisadalla jaa. koulu oli kuitenkin jälleen toiminnassa. Keisari Marcus Aurelius nimitti tällöin opettajia kaikkiin kaupungin tärkeimpiin kouluihin, myös Lykeioniin. Roomalaisella kaudella toimi vain muutamia merkittäviä peripateetikkoja; merkittävimpiin kuuluu Aleksanteri Afrodisiaslainen, joka kirjoitti lukuisia kommentaareja Aristoteleen teoksiin.
Koulun toiminnasta 200- ja 500-lukujen välillä ei ole tietoja, eikä sen varsinaista sulkemisvuotta tunneta. Peripateettisten filosofien toiminta muualla kuitenkin jatkui. Koulun toiminta on kuitenkin lakannut viimeistään vuonna 529, kun keisari Justinianus I sulki kaikki Ateenan filosofikoulut, mukaan lukien Lykeionin ja Akatemian.
Koulun täsmällinen sijaintipaikka oli kadoksissa vuosisatoja, kunnes sen raunioita löydettiin Kreikan nykytaiteen museon rakennustöiden yhteydessä vuonna 1996. Löytöpaikka sijaitsee Ateenassa Kolonakin kaupunginosassa Rigillis-kadun varrella. Löydöllä oli suuri merkitys kreikkalaiselle kansallisidentiteetille. Tuolloinen kulttuuriministeri Evangelos Venizelos lausui tapauksesta: "Meillä on nyt täällä Ateenassa todisteet helleenisen kulttuuriperinnön jatkumolle". Koulun raunioille on tarkoitus perustaa ulkoilmamuseo niin, että rauniot katetaan lasikatolla.
Uusplatonismin ja kristinuskon nousun myötä peripateettisuuden aika itsenäisenä filosofiana päättyi 200-luvulta alkaen. Uusplatonilaiset filosofit kuitenkin pyrkivät sulauttamaan Aristoteleen filosofian omaan järjestelmäänsä ja kirjoittivat lukuisia kommentaareja tämän teoksista.
Viimeiset Aristoteleen kommentaattoreina toimineet klassisen ajan filosofit olivat Simplikios ja Boethius 500-luvulla. Tämän jälkeen Aristoteleen teokset olivat lännessä enimmäkseen tuntemattomia, mutta niitä ylläpidettiin idässä, jossa niistä tuli keskeinen osa varhaista islamilaista filosofiaa. Islamilaisen filosofisen perinteen merkittävimpiä peripateetikkoja olivat Al-Kindi (Alkindus), Al-Farabi (Alpharabius), Avicenna (Ibn Sina) and Averroes (Ibn Rushd). 1100-luvulla teoksia alettiin kääntää latinaksi. Tämän seurauksena kehittyi vähitellen korkeaskolastiikka, johon luetaan muun muassa Tuomas Akvinolainen. Se ammensi Aristoteleen teoksista, Averroksen kommentaareista sekä Avicennan teoksista.
Lykeionin koulun nimestä tulee myös suomen kielen sana lyseo ("lyceum").
Peripateettisen koulun merkittävimpiä filosofeja olivat (koulun johtajien kaudet merkitty erikseen):
Kreikkalainen aikaRoomalainen aika