Golden Gate Bridge
Golden Gate Bridge, Golden Gaten silta, on riippusilta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Silta yhdistää San Franciscon kaupungin ja piirikunnan Marinin piirikuntaan. Sen kokonaispituus on 2 737 metriä, leveys 27 metriä ja pylonien korkeus 227 metriä merenpinnasta ja 152 metriä sillan kannesta. Sillan rakentamiseen on käytetty yli 100 000 kilometriä teräsvaijeria. Sen pääsuunnittelija on Joseph B. Strauss. Silta valmistui vuonna 1937 ja sen rakentaminen maksoi kokonaisuudessaan noin 35 miljoonaa dollaria. Sen väri on tumma punaoranssi (). Golden Gaten silta on San Franciscon tunnusmerkki ja suosittu turistikohde.
Golden Gaten silta ylittää Golden Gaten salmen, joka yhdistää San Franciscon lahden Tyyneenmereen. Silta rakennettiin Yhdysvaltojen suuren laman aikoihin yhdistämään San Franciscon kaupunki ja Marinin piirikunta. Valmistuessaan silta oli pisin riippusilta koko maailmassa. Silta on maalattu ympäristöön sopivasti oranssin väriseksi ja on 1900-luvun art deco -tyyliä.
1920-luvun alussa, kun Golden Gaten siltaa ei vielä ollut rakennettu, ainoa tapa päästä San Franciscon lahden yli oli lautta. Golden Gaten sillan rakentamisen suunnittelu aloitettiin vuonna 1928. Rakennustyöt alkoivat 5. tammikuuta 1933, kun lopullinen suunnitelma arkkitehti Joseph Baerman Straussin kaavailemasta siltakaaresta oli saatu valmiiksi. San Franciscon alueella on voimakkaita merivirtoja, ja sää on usein tuulinen ja sumuinen. Tämän takia, ennen kuin silta oli saatu valmiiksi vuonna 1937, ajateltiin sillan olevan mahdoton rakentaa. Sillalla onkin kutsumanimi ”Bridge that couldn’t be built” (suomeksi ”Silta, jota ei voitu rakentaa”). Kovan tuulen takia siltaan täytyi rakentaa huojumisvaraa noin kahdeksan metriä.
Huolimatta epäilyistä ja huonoista sääolosuhteista, Golden Gaten silta saatiin kuitenkin rakennettua valmiiksi 27. toukokuuta 1937, neljän ja puolen vuoden rakennustyön jälkeen. Helppo sitä ei ollut rakentaa, sillä yksitoista rakennusmiestä sai surmansa onnettomuuksissa siltaa tehdessään. Golden Gaten silta avattiin liikenteelle kaksi päivää sen valmistumisen jälkeen.
Sillan nopeusrajoitus on 45 mailia tunnissa (72 km/h). Erinäisiä rajoituksia on myös sillan alkupäissä, joissa on usein ruuhkaa. San Franciscon suuntaan mentäessä ennen sillalta poistumista pitää maksaa siltamaksu, joka vaihtelee kulkuneuvon koon mukaan. Esimerkiksi henkilöautolla siltamaksu on kuusi Yhdysvaltain dollaria. San Franciscosta poispäin mentäessä ei tarvitse maksaa siltamaksua.
Sillan saa ylittää kuorma-autolla, asuntovaunulla, linja-autolla, moottoripyörällä ja henkilöautolla, kunhan noudattaa sillan ajo-ohjeita. Joidenkin kulkuneuvojen kohdalla on myös kokorajoituksia, esimerkiksi liian korkeat kuorma-autot eivät saa ajaa sillalle ilman erikoisjärjestelyjä. Joidenkin ajoneuvojen pyörien materiaali saattaa estää sillalle pääsyn.
Sillan voi ylittää myös jalan tai polkupyörällä sillalla olevaa kevyen liikenteen väylää pitkin päivisin. Yöllä jalankulkuliikenne on kielletty ja pyörälläkin pääsee vain kulkuportin kautta. Sillalla ei saa ratsastaa eikä kulkea kotti- tai muiden työntökärryjen kanssa. Ylitettäessä silta koiran kanssa se on pidettävä kytkettynä. Kaksipyöräiset moottoriajoneuvot, joiden pyörät ovat kovin ohuet, eivät saa ajaa sillalle. Sillalle ei saa mennä rullaluistimilla tai skeittilaudalla.
Maali on tärkeä osa sillan kunnossapitoa. Golden Gate Bridge maalataan tietyin aikavälein, jotta maali pysyisi tasaisena ja suojaisi sillan pintaa suolapitoisen ilman aiheuttamalta korroosiolta ja ruostumiselta. Silta on aina ollut samanvärinen; helakan oranssi. Kun siltaa ei vielä ollut maalattu oranssiksi, jotkut halusivat siitä metallinharmaan ja toiset täysin pikimustan. Meriliikenteen takia sillan väriksi suunniteltiin jossain vaiheessa myös kirkasta musta-keltaraidallista, jotta se olisi näkynyt selkeästi sumussa ohikulkeville laivoille.
Arkkitehti Irwing Morrow, joka oli ollut mukana sillan suunnittelussa alusta alkaen, hylkäsi nämä vaihtoehdot ja halusi maalata sillan oranssiksi. Hän perusteli valintaansa ympäristön väreihin sopivaksi.
Golden Gaten silta on kuuluisa itsemurhan tekopaikka. Virallinen itsemurhalaskenta päättyi vuonna 1995, jolloin luku lähestyi tuhannen itsemurhan rajaa, ja ne lajiteltiin sen mukaan minkä lampun kohdalta (joita on 128) hypättiin. Virallista lukua ei ole enää pidetty 997:n hyppääjän jälkeen. Vuoteen 2012 mennessä sillalta tehtiin itsemurha keskimäärin kerran kahdessa viikossa, jolloin itsemurhan tehneiden epävirallinen lukema oli kokonaisuudessaan yli 1 600. Sillalta hyppäämällä tehtyjen itsemurhien määrä oli suurimmillaan vuonna 2013, jolloin itsemurhan teki 46 ihmistä.
Elokuussa 2013 tapahtui eniten itsemurhia yhdessä kuukaudessa, kun 10 hyppäsi, yksi joka kolmas päivä. Nuorin sillalta koskaan hypännyt on ollut 5-vuotias.
Noin 75 metrin pudotus kestää neljä sekuntia ja hyppääjä osuu veteen noin 120 kilometrin tuntinopeudella. Heinäkuuhun 2013 mennessä vain 34 ihmistä oli selviytynyt hypystä hengissä; arviolta 98 % hyppääjistä joko kuolee välittömästi tai hukkuu hypotermian takia. Salmessa veden lämpötila on aina kylmä, tammikuussa keskimäärin 12 °C ja syyskuussa 16 °C mitattuna sillan eteläpäässä sijaitsevassa Fort Pointissa San Franciscon lahden suulla. Kylmimmillään vesi voi olla vain viisiasteista ja korkeimmillaankin vain 22 °C.
Salmen virtausten takia monien hyppääjien ruumiit ajautuvat avomerelle, eikä niitä koskaan löydetä. Näin erityisesti yöllä hypänneiden kohdalla, minkä takia sillalla ei saa kulkea jalkaisin öisin. Sillalta hyppäämisien estämiseksi sen jalkakäytävillä partioi jatkuvasti kahdesta neljään poliisia.
Vuonna 2006 valmistuneen dokumenttielokuvan "The Bridge" tekijät kuvasivat siltaa useista kohdista vuoden ajan 2004 tarkoituksena saada hyppääjiä kuvattua. He saivat kuvattua 23 hyppyä 24:stä sekä useita sellaisia, jotka saatiin estettyä. Kolmen hyppääjän ruumista ei koskaan löydetty. Elokuvassa on lisäksi hyppääjien omaisten ja silminnäkijöiden haastatteluja ja sekä yhden vuonna 2000 hypänneen ja hengissä selvinneen haastattelu, hän on nyt auttamassa ihmisiä ennen kuin he menevät sillalle itsemurha-aikeissa. Elokuvan tekijät saivat inspiraation The New Yorker -lehdessä olleesta artikkelista 2003.