hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
RPM Package Manager
RPM Package Manager (alkuaan Red Hat Package Manager eli RPM) on
Red Hatin luoma paketinhallintaohjelma, joka hoitaa asennuksen käyttäjän puolesta ja asentaa tiedostot oikeille paikoilleen. Kussakin paketissa on jokin ohjelmisto, joka on testattu, konfiguroitu (käännetty) ja valmiina käytettäväksi.
RPM-paketteja käytetään Red Hatin Linux-jakeluiden lisäksi myös monissa muissa Linux-jakeluissa, kuten esimerkiksi Mandriva Linuxissa, SUSEssa ja Fedorassa. Nykyinen RPM-ohjelmiston pääkehittäjä on suomalainen Panu Matilainen, joka työskentelee Red Hat:llä.
Mandriva Linux
Mandriva Linux (aiemmin Mandrake Linux ja Mandrakelinux) on ranskalaisen Mandriva S.A.:n (aiemmin MandrakeSoft) julkaisema Linux-käyttöjärjestelmä. Se kuului aiemmin kymmenen suosituimman jakelun joukkoon.
Mandriva Linuxia pidetään helppokäyttöisenä ja siten sopivana varsinkin uusille, vielä kokemattomille käyttäjille. Sen mukana toimitetaan joukko graafisia asetustyökaluja, jotka helpottavat järjestelmän hallinnointia. Mandriva Linux on käännetty yli 70 kielelle, joihin suomen kieli lukeutuu.
Mandriva julkaisi viimeisimmän vakaan version keväällä 2011. Mandrivan seuraajaksi on perustettu OpenMandriva ja Mageia.
Mandriva Linuxin (tuolloin Mandrake) ensimmäinen julkaisu heinäkuussa 1998 perustui Red Hat Linuxin versioon 5.1, jossa oli lisänä KDE 1.0. Julkaisu on sittemmin haarautunut Red Hatista ja sisältää omia työkalujaan ("drakxtools") järjestelmän ylläpitoon. Julkaisun loi alun perin Gaël Duval.
Ensi versiostaan versioon 8.0 nimi oli Linux-Mandrake ja versiosta 8.1 versioon 9.2 Mandrake Linux. Versiosta 10.0 alkaen se oli Mandrakelinux. Huhtikuussa 2005 MandrakeSoft ilmoitti ostaneensa brasilialaisen Conectivan. Fuusion jälkeen yritys vaihtoi nimensä Mandrivaksi käytyään pitkällisen oikeusjutun Mandrake-nimen oikeuksista Hearst Corporationin kanssa Taika-Jim (”Mandrake the Magician”) -sarjakuvahahmon vuoksi. Samalla Mandriva vaihtoi aikaisemmin käyttämänsä MandrakeLinux- ja Mandrake Linux -tuotenimet Mandriva Linuxiksi.
Maaliskuussa 2006 jakelun pääkehittäjä ja Mandrivan perustaja Gaël Duval kertoi että hänet on erotettu yhtiöstä.
Vuonna 2010 yhtiön kerrottiin keikkuvan konkurssin partaalla.
Mandriva Linuxista oli tarjolla neljä erilaista painosta käyttäjille.
Mandriva Linux Free on ilmainen, koostuu vain avoimen lähdekoodin ohjelmista ja sitä suositellaan pääasiassa edistyneemmille käyttäjille. Tarjolla ovat 32- ja 64-bittiset versiot.
One on ilmaisen jakelun LiveCD-versio, jolta Mandriva Linuxia voi kokeilla ja asentaa, ja se sisältää joitain suljetun lähdekoodin ohjelmia, kuten Adobe Flashin. One on myös ilmainen, mutta tarjolla on vain 32-bittinen versio.
Powerpack on kaupallinen painos, joka sisältää Mandrivan täyden tuotetuen, ohjekirjan ja kaupallisia ajureita ja sovelluksia. Mukana toimitetaan mm. Acrobat Reader, Skype ja Opera. "Nauttiaksesi Mandriva Linuxista täysin", mainostaa Mandriva Powerpackia.
Flash on kaupallinen, USB-muistille räätälöity toteutus Mandriva Linuxista. Sen avulla Mandriva Linux voidaan käynnistää lähestulkoon miltä tahansa tietokoneelta ja lisäksi mukana toimitetaan erillinen käynnistys-CD vanhempia koneita varten, jotka eivät USB-käynnistystä tue.
Nykyisin Mandriva tarjoaa ainoastaan Mandriva Business Server -tuotetta.
LOL (lyhenne)
LOL on ääneen nauramista tarkoittava akronyymi eli lyhennesana, joka on muodostettu englannin kielen sanoista "laughing out loud" ()
Kuten monia muitakin nettislangi-ilmauksia, LOL-lyhennettä käytetään puheessa toisinaan tilkesanana tai mitään tarkoittamattomana kommenttina. Ilmauksella voidaan sarkastisesti myös vähätellä toisen saavutuksia.
LOL on BBS-yhteisöistä levinnyt tapa ilmaista selkeästi humoristista suhtautumista. Nykyään sitä käytetään muun muassa verkkopeleissä, IRCissä ja keskustelufoorumeilla. LOL on jossakin määrin saanut sijaa myös puhekielessä varsinkin nuorten tietokoneen käyttäjien keskuudessa.
Lyhenteellä voidaan tarkoittaa myös englanninkielisiä ilmauksia "lots of love" (), "lots of luck" () ja "lots of laughs" (). Myöskin League of Legends -videopelistä käytetään tätä lyhennystä, mutta pienellä o-kirjaimella.
Suuntanumerouudistus
12. lokakuuta 1996 tehtiin Suomessa puhelinverkon suuntanumerouudistus. Alla on lista, jossa on kunnittain sekä vanha että uusi suuntanumero.
A B D E
F G H I J K L M
N O P R S T U
V Y Ä
Listassa oleva "-merkki tarkoittaa samaa kuntaa kuin edellä mainittu (esimerkiksi jos kahden verkkoryhmän tai telealueen raja on kunnanrajojen välissä). Kuntatiedot ovat vuoden 1996 alun mukaiset.
Listassa oleva "-merkki tarkoittaa samaa kuntaa kuin edellä mainittu.
A B C D E
F G H I J K L M
N O P Q R S T U
V W X Y Z Å Ä Ö
Keltainen
Keltainen on väri, jonka ihminen aistii silloin, kun silmän verkkokalvon pitkäaaltoiseen (L = Long) ja keskipitkään (M = Middle) valoon herkät tappisolut reagoivat suunnilleen yhtä voimakkaasti, mutta
vuorostaan lyhytaaltoiselle (S = Short) valolle herkät tappisolut eivät reagoi juuri lainkaan.
Keltainen väriaistimus syntyy esimerkiksi monokromaattisesta valoärsykkeestä, jossa on pelkästään 575 nanometrin aallonpituutta (spektrin keltainen). Toisaalta keltainen väriaistimus syntyy myös sekoituksesta, jossa on sopivassa suhteessa esimerkiksi 530 nanometrin vihreää ja 650 nanometrin punaista valoa. Silmään tuleva valo on siis näissä tilanteissa aivan erilaista, mutta ihminen näkee molemmat keltaisina. Ilmiötä kutsutaan metameriaksi.
Tyypillisiä keltaisia kohteita luonnossa ovat sitruuna, kananmunan keltuainen sekä monet kukat kuten voikukka. Monet myrkylliset eläimet varoittavat myrkyllisyydestään keltaisella värillä, muun muassa ampiaiset, gilaliskot ja monet nuolimyrkkysammakot.
Televisiossa ja tietokonenäytöissä käytetyssä RGB-värimallissa keltainen väriaistimus saadaan aikaan näyttämällä vihreää ja punaista valoa niin lähekkäin, että ne ihmisen näköjärjestelmässä sekoittuvat. Paperille painettaessa tai tulostettaessa käytetään usein CMYK-mallia, jossa yksi musteista on keltainen (Y).
Käyttöä ja symboliikkaa pohdittaessa on syytä pitää aina mielessä, että mikä tahansa väri kuten keltainen saa merkityksenä vasta käyttötilanteesta eli siitä, missä sosiaalisessa, kulttuurisessa ja/tai esimerkiksi historiallisessa kontekstissa se tulee esille.Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen sinisen maksimiarvot skaalalla 0-255 ovat seuraavat:
Vihreä
Vihreä on väri, joka havaitaan valon koostuessa enimmäkseen aallonpituudeltaan noin 520–570 nanometrin pituisesta sähkömagneettisesta säteilystä. Additiivisessa värijärjestelmässä (RGB) vihreä on yksi kolmesta pääväristä. Vihreän käänteisväri on magenta. Subtraktiivisessa värijärjestelmässä vihreä muodostetaan sekoittamalla keltaista ja syaania tai – "historiallisista syistä" – keltaista ja sinistä, mikäli muuta sopivaa väripigmenttiä ei ole saatavissa.
Käyttöä ja symboliikkaa pohdittaessa on syytä pitää mielessä, että mikä tahansa väri kuten vihreä saa merkityksenä vasta käyttötilanteesta eli siitä, missä sosiaalisessa, kulttuurisessa ja/tai esimerkiksi historiallisessa kontekstissa se tulee esille.
Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen vihreän maksimiarvot skaalalla 0-255 ovat seuraavat:
Harmaa
Harmaata aistitaan silloin, kun näkökohteesta saapuva valoenergia vaikuttaa tasapuolisesti, mutta ei kovin voimakkaasti, kaikkiin silmän verkkokalvon valoherkkiin näkösoluihin. Harmaa ei itse asiassa ole varsinainen värisävy, vaan se kuuluu värittömiin eli ns. akromaattisiin sävyihin. Harmaa ei siis ole spektrin väri eikä sillä ole mitään tiettyä valon aallonpituutta.
Käyttöä ja symboliikkaa pohdittaessa on syytä pitää mielessä, että mikä tahansa väri, kuten harmaa, saa merkityksenä vasta käyttötilanteesta eli siitä, missä sosiaalisessa, kulttuurisessa ja/tai esimerkiksi historiallisessa kontekstissa se tulee esille.
Käytettäessä 24-bittistä RGB-esitystä harmaan sävyjä on yhteensä 256 kappaletta. Ne esitetään arvoilla, joissa punaisen, sinisen ja vihreän komponenttien arvot ovat yhtä suuret, esimerkiksi #f1f1f1. Harmaat ovat siis mustan (pimeän) ja valkoinen (valon) välimuotoja.
Violetti
Violetti on väri, jonka ihminen aistii, kun silmään tulee valoa, jonka aallonpituus on 390–420 nanometriä. Violetti valo on kaikkein lyhyt­aaltoisinta näkyvää valoa, ja näkyvän valon spektrissä violetti on reunimmainen ”syvänsininen” väri. Vielä lyhytaaltoisempi säteily on näkymätöntä ultraviolettisäteilyä.
Violettia saadaan sekoittamalla sinistä ja punaista väriainetta.
Sana "violetti" johtuu ranskan kielen orvokkia merkitsevästä sanasta "violette", sillä useimpien orvokkilajien kukat ovat violetin värisiä. "Violetti" oli suomen kielessä pitkään vieras sana; vielä 1900-luvun puolenvälin jälkeenkin "sinipunainen" oli tutumpi nimitys kuin "violetti". Kansankielessä violettia on kutsuttu myös gretliiniksi, retliiniksi ja kretuliiniksi. Varsinkin vaaleasta violetista käytetään myös nimitystä liila.
Violetti symboloi orvokin värinä henkisyyttä ja sitä on pidetty myös uhriveren värinä. Liturgiassa se kuvaa katumusta ja parannusta ja kuuluu kirkkovuoden paastonaikoihin. Vanhoissa Kristuksen kärsimystä esittävissä maalauksissa hänet on puettu violettiin viittaan. Sinisen ja punaisen yhdistelmänä väri ilmaisee myös viisautta ja rakkautta. Rooman keisarin ja rikkaiden juhla-asut olivat purppuran- eli punavioletinvärisiä. Väriainetta saatiin kahden merinäkinkenkälajin eritteestä, ja se oli todella kallista. Keskiajalla purppuran korvikkeena käytettiin lakmusjäkälän ("Rocella tinctoria") nestettä, jota tuotiin Kanariansaarilta.
Musta
Musta on väri, jonka ihminen aistii, kun kohteesta ei heijastu eikä säteile juuri lainkaan valoa. Heijastamisen sijasta musta pinta imee (absorboi) lähes kaiken valon itseensä. 
Musta ei itse asiassa ole varsinainen värisävy, vaan se kuuluu värittömiin eli niin sanottuihin akromaattisiin sävyihin. Musta ei siis ole spektrin väri eikä sillä ole mitään tiettyä valon aallonpituutta.
Mustan näköaistimus syntyy helposti, kun pienehkön tumman näkökohteen ympärillä on riittävän valoisa ympäristö. Esimerkiksi tämän kuvaruudun teksti ja oheinen tumma neliö ovat valomittarilla mitattuna vain niin tummia kuin tämä kuvaruutu on ollessaan sammutettuna. Toinen esimerkki mustan havaitsemisesta syntyy, kun piirtoheittimellä heijastetaan valoa läpäisemätön tekstin varjo valkokankaalle. Tosiasiallisesti mustana näyttäytyvä tekstin varjo on yhtä ”tumma” kuin vaalea valkokangas. Mustan aistiminen syntyy siis riittävän suuren valoisuuseron vaikutuksesta.
Fysiikassa musta kappale on idealisoitu kohde, joka ei lainkaan heijasta valoa vaan absorboi kaiken siihen kohdistuvan säteilyn. Se voi kuitenkin säteillä näkyvää valoa kirkkaastikin ns. mustan kappaleen säteilynä, jolloin sen näkyvä väri ei ole musta.
Kaiken valon imevää mustaa pintaa, josta valomittarilla ei voisi löytää valon heijastumaa lainkaan, ei ole teknisesti vielä pystytty valmistamaan.
Valkoisen vastakohtana musta on kuoleman, pimeyden ja surun väri. Se yhdistetään usein synkkyyteen ja vakavuuteen. Liturgisena värinä mustaa käytetään pitkänäperjantaina ja hautajaisissa sekä katolisessa sielunmessussa. Länsimaissa miesten juhlavaatteet ovat tyypillisesti mustia, kun taas naiset ovat perinteisesti käyttäneet mustaa juhlapukua ainoastaan surun ilmaisuna, lähinnä hautajaisissa.
Länsimaissa ja Japanissa musta on juhlallinen väri, ja muodolliset juhlavaatteet ovat usein osittain tai kokonaan mustia. Naisten hääpuvut tapasivat ennen kokovalkoisen muotiin tulemista olla kokomustia: hääpukuna toimi usein muutoinkin käytetty paras juhlapuku.
Politiikassa mustaa on käytetty fasismin sekä anarkismin tunnusvärinä. Musta paita on ollut poliittisena voiman symbolina käytössä muun muassa natsi-Saksan SS-joukoilla, inkvisiittoreilla, merirosvoilla ja fasisteilla sekä Suomessa muun muassa IKL:llä.
Musta väri on yhdistetty perinteisesti myös pimeyden voimiin ja pahuuteen; perinteisen käsityksen mukaan okkultistisiin rituaaleihin tarvitaan mustaa kissaa tai mustaa kukkoa. Kielikuvana sanan "musta" käyttö on hyvin laajaa. Ikäville ja dramaattisille tapahtumille annetaan joskus mustaan liittyviä nimiä, kuten vuoden 1929 pörssiromahduksen yhteydessä käytetty "musta torstai". "Musta" esiintyy myös monien kiellettyjen tai tabuihin liittyvien asioiden nimissä: esimerkiksi "musta lista", "musta magia", "musta pörssi", "musta kirja", "musta raamattu". Haittaa tuottavan perättömän tiedon levittämistä kutsutaan kohteen "mustamaalaamiseksi".
Luettavaksi tarkoitettu teksti esitetään tyypillisesti mustana valkoisella pohjalla, mistä juontuu myös kirjalliseen dokumenttiin viittaava sanonta ”mustaa valkoisella”.
Intel 8086
Intel 8086 (eräissä Intelin omissa teksteissä "iAPX 86") on Intelin vuonna 1978 kehittämä suoritin. 8086 käytti sisäisesti 16-bittistä tekniikkaa ja siinä oli 16-bittinen oheislaiteväylä. 8086 oli ensimmäinen x86-arkkitehtuurin suoritin. Se suunniteltiin edeltäjänsä Intel 8080:n pohjalta, jonka assemblylähdekoodi voitiin pienellä vaivalla muuttaa 8086:lle.
Säästääkseen kustannuksia Intel kehitti prosessorista 8-bittisellä ulkoisella väylällä varustetun version, jolle annettiin nimeksi Intel 8088. IBM valitsi 8088-prosessorin IBM PC -tietokoneensa suorittimeksi, josta juontaa suorittimen yleisyys.
Prosessorin ohjelmointi on melko monimutkaista. Siinä on neljä melkein yleiskäyttöistä 16-bittistä rekisteriä ja neljä indeksirekisteriä, joista yksi varataan pinorekisteriksi. Monet käskyt toimivat jonkun tietyn rekisterin kanssa, mikä vaikeuttaa rekisterien varausta. Yksi konekielikäsky vie 1–6 tavua.
Muistinhallinta on toteutettu 64 kilotavun segmenteillä, joita varten on neljä segmenttirekisteriä. Ohjelma voi osoittaa indeksirekisterillä 64 kilotavua dataa, ohjelmakoodia tai pinoa kerralla. Muistiosoite saadaan siirtämällä segmenttirekisterin bittejä neljällä bitillä, johon lisättiin indeksirekisteri. Tämä mahdollistaa osoitettavan muistin määräksi yhden megatavun + 64 kB - 16 tavua. Yhtä muistiosoitetta voi osoittaa 4096:lla rekisterien yhdistelmällä.
Muistinhallintaa parannettiin 8086:n seuraajissa Intel 80286 ja Intel 80386 -suorittimissa, jotka tarjosivat käyttöön lineraalisen muistimallin ja muistinsuojauksen. Kuitenkin alkuperäiset 8086:n rajoitukset vaikuttivat pitkälle 1990-luvun puoliväliin ja sen jälkeen, koska kaikki MS-DOSin ohjelmat käyttivät uudemmissakin koneissa 8086-yhteensopivaa tilaa. Tästä johtui myös DOSin kuuluisa 640 kilotavun muistirajoitus (DOS antoi osan 1 MB:n muistiavaruudesta oheislaitteiden käyttöön).
Intel 8086:n kellotaajuudet olivat välillä 5 MHz ja 10 MHz.
8086 ei tukenut liukulukumatematiikkaa, vaan siihen tarvittiin erillinen lisäprosessori. Yleisin oli Intel 8087, mutta myös Weitek tarjosi omaa malliaan eri käskykannalla.
NEC kloonasi 8086:n ja tuotti NEC V20, V25 ja V30 -malleja.
Intel 4004
Intel 4004 on Intelin ensimmäinen mikroprosessori. Suoritin julkaistiin 15. marraskuuta 1971. Se on 4-bittinen ja koostuu 2 300 transistorista. Se oli alun pitäen suunniteltu japanilaisen Busicomin taskulaskimiin; Busicom oli tilannut Inteliltä alun pitäen heidän itsensä suunnitteleman monimutkaisen erikoispiirisarjan, mutta Intel ei voinut tuottaa sitä sen aikaisella teknologialla.
Se on myös maailman ensimmäinen kaupalliseen käyttöön tehty yhdelle piisirulle integroitu mikroprosessori. Kolme suoritinta julkaistiin lähes samaan aikaan: Texas Instrumentsin TMS 1000, Garrett AiResearchin MP944 (F-14 Tomcat hävittäjän CADC) ja Intelin 4004.
Nykyisin siruilla on keräilyarvoa jopa 1 000 dollaria.
15. marraskuuta 2006 Intel julkaisi suorittimen 35. juhlavuoden kunniaksi prosessoria koskevaa teknistä materiaalia, kuten valmistuskaaviot.
Marcian ”Ted” Hoff osallistui vuonna 1969 MCS-4:n arkkitehtuuriseen esittelyyn, mutta ei osallistunut sen suunnitteluun tai kehittämiseen. Suunnittelu käynnistyi myöhemmin, huhtikuussa 1970 kun Italiassa syntynyt fyysikko Federico Faggin meni Intelille projektinjohtajaksi ja MCS-4-tuoteperheen suunnittelijaksi. Faggin oli ensimmäinen suunnittelija, joka onnistui integroimaan prosessorin yhdelle sirulle (maailman ensimmäinen mikroprosessori) vuosina 1970-1971.
Fagginilla oli hyvä tuntemus piihilateknologiasta (), uudesta tekniikasta, jonka hän kehitti Fairchildilla 1968. Hänen Olivetilta Italiassa 1961 saamansa kokemus tietokoneiden suunnittelusta oli pohjana tässä työssä. 1968 Fairchildilla työskennellessään Faggin teki myös maailman ensimmäisen kaupallisen piihilateknologiaa käyttävän integroidun piirin, Fairchild 3708:n.
Seuraavat Federico Fagginin tekemät innovaatiot olivat tärkeitä ensimmäisen mikroprosessorin (Intel 4004) syntymisen kannalta, kuten piihilallisten logiikkapiirien suunnittelumetodit (silicon gate design methodology), mitä ei vielä ollut olemassa, koska SGT oli uusi ja sitä oli käytetty vain muistien tekemiseen. Monikiteisen piin ja liitosten välille tehtävä suora kontakti mahdollisti kaksi yhteyskerrosta, piin ja alumiinin – idea, joka aiemmin oli mahdotonta saavuttaa. Innovatiivinen asettelu; monen erityisen piirin keksiminen, esimerkiksi uuden staattisen MOS -siirtorekisterin, uudentyyppisen laskurin ja uuden automaattisen resetointipiirin (power-on reset)(patentti 3,753,011)
Masatoshi Shima, Busicomin ohjelmisto- ja logiikkasuunnitteluinsinööri avusti Fagginia (ilman aiempaa kokemusta MOS- suunnittelusta) MCS-4:n kehittelyssä ja liittyi myöhemmin Zilogiin, ensimmäiseen yritykseen joka omistautui syvällisesti mikroprosessoreihin. Zilogin perustivat Federico Faggin ja Ralph Ungermann vuoden 1974 lopussa. Faggin ja Shima kehittivät yhdessä Z80-mikroprosessorin joka on tänäkin päivänä tuotannossa.
Lappo
Lappo eli imujuoksutin eli sifoni on polvelle taivutettu putki, tai taipuisa letku nesteen juoksuttamiseksi astiasta toiseen edellisen reunan yli. Toiminnan edellytys on, että nestepinta astiassa, josta nestettä juoksutetaan, on ylempänä kuin lapon vapaa alapää tai nestepinta toisessa astiassa. Lappo on ensin täytettävä nesteellä esimerkiksi imemällä. Kaksipolvinen lappo alkaa toimia itsestään, kun sen toisen polven nestepatsaan päiden välille saadaan aikaan paine-ero. Lappoa käytetään muun muassa akvaarion tai suuren nesteämpärin tyhjentämiseen, esimerkiksi tehdessä kotiviiniä tai kiljua.
Jeskola Buzz
Jeskola Buzz on äänekoskelaisen Oskari Tammelinin (Jeskola) vuonna 1997 kehittämä ilmainen musiikinteko-ohjelma Windows-käyttöjärjestelmälle. 
Jeskola Buzziin voi ohjelmointitaitoinen käyttäjä lisätä uusia efektejä tai ääniä tuottavia koneita. Buzz tukee myös VST-laitteita.
Myytti
Myytti eli jumalaistaru (, ’puhe’, ’kertomus’, ’tarina’) on jumalia, yliluonnollisia olentoja, kaikkeuden syntyä tai muuta vastaavaa aihetta käsittelevä kertomus. Myös suuresti ihailtuja, tarunomaisia henkilöitä kutsutaan joskus myyteiksi tai myyttisiksi. Myytti kuuluu yleensä kiinteästi johonkin laajempaan mytologiaan eli jumaltarustoon.
Kreikan sana "mythos" piti alun perin sisällään useita erilaisia merkityksiä, kuten ’puhe’, ’sana’ ja ’kertomus’. Myöhemmin sana "logos" peri sanan "mythos" merkityksiä, ja viimeksi mainittu alkoi yhä useammin viitata valheeseen totuuden vastakohtana. Arkikielessä myytillä tarkoitetaan tarunomaista asiaa, kuvitelmaa, uskomusta, harhakäsitystä tai jotain järkiperusteita vailla olevaa.
Myyttejä kuvaavat yleisesti seuraavat piirteet: Myytti on muodoltaan dramatisoitu kertomus, jolla on pyhiä (uskonnollisia) ominaisuuksia; ei teoretisoiva esitys. Myytit kuvaavat joitakin tapahtumia symbolisessa muodossa, eivätkä myyteissä esiintyvät tapahtumat tai hahmot ole olemassa muutoin kuin myytin omassa todellisuudessa. Myyttinen kertomus viittaa yleensä johonkin alkuaikojen tapahtumiin.
Tyypillisiä myyttien aiheita ovat Kirsti Simonsuuren kokoamina:Tutkijat ovat selittäneet myyttejä eri tavoin. Simonsuuren mukaan seuraavat selitystavat voidaan nähdä toisiaan täydentävinä, eivät toisensa poissulkevina:
Pohjois-Suomi
Pohjois-Suomi tarkoittaa nykyisin nyky-Suomen pohjoista osaa. Sen alueellista rajautumista ei ole tarkasti määritelty, vaan se on vaihdellut historian kuluessa.
Käsite esiintyy tai on esiintynyt ainakin seuraavissa yhteyksissä:
Xfs
Xfs tarkoittaa seuraavia asioita:
Ge
Ge tarkoittaa seuraavia:Ge on seuraavien henkilöiden nimi:
Versiohallinta
Versiohallinta on tekniikka, jolla pidetään kirjaa tiedostoihin (ja joskus myös paperiasiakirjoihin) tehdyistä muutoksista ja säilötään niiden vanhemmat versiot. Versiohallinnan kohteina voivat olla esimerkiksi CAD-piirustukset, erilaiset dokumentit tai ohjelmoinnissa lähdekoodi.
Koneenpiirustuksessa versiohallinta on ollut normaali menettelytapa jo vuosikymmeniä.
Tietotekniikassa versiohallintaa käytetään yleisesti ohjelmistoja kehitettäessä. Hyvän toimintatavan mukaan lähdekoodi pyritään pitämään versiohallinnassa, jossa muilla kehittäjillä on siihen pääsy ja päällekkäisten muutosten mahdollisuus vähenee. Ohjelmiston versiohallinta tallentaa myös tiedostojen aikaleiman ja tiedoston tallentajan nimen, joka on tärkeää jo tietoturvankin kannalta. Versiohallinnassa voidaan määrittää tietty versio ohjelmasta koostuvaksi tiettyjen tiedostojen tietyistä versiosta, ja kehittää eri versioita rinnan.
Suuremmissa järjestelmissä on yleistä pitää myös konfiguraatiotiedostoja versiohallinnassa, jolloin muutoksia ja niiden tekijöitä voidaan seurata.
Useissa avoimen lähdekoodin ohjelmistoprojekteissa versiohallinta on yleisesti myös projektin ulkopuolelta luettavissa, jolloin käyttäjillä on mahdollisuus noutaa välittömästi uusimmat muutokset ja osallistua ohjelman kehittämiseen.
SCCS vuodelta 1972 on yksi ensimmäisistä järjestelmistä.
Versionhallintajärjestelmät voidaan jakaa kolmeen sukupolveen seuraavasti:
Ensimmäisen sukupolven versiohallintajärjestelmät käsittelivät tiedostoja yksi kerrallaan.
Toinen sukupolvi osaa käsitellä useampia tiedostoja ja tukee verkottumista.
Kolmas sukupolvi tukee "muutosjoukkoja" (), jossa muutokset ovat jakamattomia useamman tiedoston kattavia muutoksia: tietty muutos voi vaatia muutoksen useampaan tiedostoon yhtä aikaa eikä ole sallittua jakaa eri päivityksiin.
FICIX
FICIX eli Finnish Communication and Internet Exchange – FICIX ry on Suomen Internet-palveluntarjoajien yhdysliikennepiste. Ficix ylläpitää Suomessa yhteenliittämispisteitä kolmella paikkakunnalla: Espoossa, Helsingissä ja Oulussa.
Suurin osa Suomen operaattorien välisestä Internet-liikenteestä kulkee FICIXin kautta.
FICIXin jäsenten on oltava autonomisia järjestelmiä, eikä FICIXin kautta saa kuljettaa liikennettä, josta jäsenet veloittavat toisiaan. Yhdistys toimii omakustannusperiaatteella voittoa tavoittelemattomana organisaationa.
Vuonna 2015 FICIX:llä oli noin 30 jäsentä.
CISC
CISC () on yleisnimitys sellaisille tietokoneiden käskykannoille, joissa konekielen käskyt ovat rakenteeltaan monimutkaisia ja yksi käsky voi sisältää useita alkeistason operaatioita. 
Esimerkiksi IA-32:n käsky "add [ebx+ecx*4],eax" laskee summan ebx+ecx*4, lukee sitä vastaavasta osoitteesta sanan, summaa sen tulokseen eax-rekisterin sisällön ja kirjoittaa tuloksen takaisin alkuperäiseen muistipaikkaan. Moderneissa CISC-suorittimissa tällaiset käskyt joudutaan pilkkomaan RISC-tyylisiksi alkeiskäskyiksi, jotta ne voisi suorittaa tehokkaasti.
Tunnettuja CISC-arkkitehtuureita ovat mm. x86 (IA-32), Motorola 68000, VAX, IBM S/360 ja PDP-11.
CISC-arkkitehtuurin vastakohta on RISC-arkkitehtuuri, jossa käskykanta on pyritty pitämään mahdollisimman yksinkertaisena ja tehokkaana.
Al Taliaferro
Charles Alfred ”Al” Taliaferro () oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan parhaiten Aku Ankka -piirtäjänä. Hän opiskeli piirtäjäksi kirjekurssilla.
Taliaferro saapui Disneyn studiolle vuonna 1931. Aluksi hän puhtaaksipiirsi Floyd Gottfredsonin kaksisivuisia Mikki Hiiri -strippejä. Hän piirsi "Silly Symphonies" -animaatioiden pohjalta sarjakuvaa, jonka käsikirjoittajana oli Ted Osborne.
Taliaferro teki käsikirjoittaja Bob Karpin kanssa Aku Ankka -sanomalehtistrippejä vuodesta 1938 vuoteen 1965 saakka. Tavalliset päivästripit olivat noin puolen sivun pituisia ja sunnuntaistripit sivun pituisia. Taliaferron päivästrippejä on julkaistu Suomessa "Aku Ankka päivästä päivään" -kokoelmissa. Sunnuntaistrippejä on puolestaan julkaistu Aku Ankan Sunnuntaisarjat -albumeissa. "Hassunkuriset sinfoniat" on julkaistu Juice Leskisen suomentamana.
Al Taliaferron luomia hahmoja ovat muun muassa Tupu, Hupu ja Lupu, Pulivari, Hansu Hanhi ja Mummo Ankka. Hänet nimitettiin Disney-legendaksi 2003. Viimeisin Taliaferron sarjakuvastrippi julkaistiin 15 päivää ennen hänen kuolemaansa. Taliaferro otti hahmoihinsa mallia sukulaisistaan. Mummo Ankka (joka oli alussa ”oikea pirttihirmu”) oli pilaversio hänen anopistaan. Iines puolestaan käyttäytyi (Taliaferron omien sanojen mukaan) kuin hänen vaimonsa Lucy. Eräässä tarinassa Taliaferro käytti Akun puhelinnumerona omaansa, mikä johti pilapuheluvyöryyn.
QNX
QNX (ent. "Quick Unix", "QUNIX", nyk. pelkkä QNX) on reaaliaikainen (RTOS) UNIX-tyyppinen käyttöjärjestelmä. Sitä käytetään mm. ydinvoimaloissa. Ensimmäinen QNX:n versio julkaistiin vuonna 1982 Intel 8088 -suorittimelle. Se on ehkäpä menestyksekkäin palvelin-asiakas -arkkitehtuurin käyttöjärjestelmä mikroytimellä. Selkeyden vuoksi käyttöjärjestelmään yleensä viitataan koko nimellä "QNX Neutrino" erottaakseen sen yhtiönimestä.
Palvelin-asiakas arkkitehtuurin käyttöjärjestelmänä QNX hyödyntää alkuperäistä ideaa ajaa suurinta osaa käyttöjärjestelmästä suojatuissa prosesseissa suoritettavia ohjelmistoja, jotka tunnetaan "palvelimina" tai "moduuleina". Tämä eroaa perinteisistä monoliittisista käyttöjärjestelmistä, joissa käyttöjärjestelmä toimii suurena yksittäisenä ohjelmistona, jolla on erityisiä ominaisuuksia. QNX:n tapauksessa palvelimien/moduulien käyttö antaa käyttäjien (kehittäjien) kytkeä pois toimintoja, joita he eivät tarvitse, ilman että muuttaisivat käyttöjärjestelmän arkkitehtuuria tai käyttöjärjestelmää itsessään.
Research In Motion osti "QNX Software Systems" yhtiön vuonna 2006.
BlackBerry ja Renesas Electronics ovat julkistaneet aikomuksen kehittää itseajavaa autoa perustuen QNX teknologiaan.
Yuuzhan Vong
Yuuzhan vongit on kuvitteellinen avaruusolentorotu, joka esiintyy Star Wars -aiheisessa "New Jedi Order" -kirjasarjassa.
Yuuzhan vongit olivat kotoisin toisesta galaksista, mutta joutuivat hylkäämään sen ja etsimään uutta kotia. He aloittivat hyökkäyksensä Uutta Tasavaltaa vastaan 25 vuotta Yavinin taistelun jälkeen.
Muukalaisvalloittajat onnistuivat siinä, missä Imperiumin rippeet olivat epäonnistuneet. He jopa valloittivat galaksin pääkaupunkiplaneetan Coruscantin ja muokkasivat sen omille elinoloilleen sopivaksi.
New Jedi Orderin viimeisessä kirjassa, "The Unifying Forcessa", yuuzhan vongit lopulta lyötiin. Heidän johtajansa Shimrra ja Onimi saivat surmansa ja loput henkiin jääneistä yuuzhan vongeista joutuivat antautumaan. Viisi vuotta kestänyt sota loppui ja Uusi tasavalta antoi heidän lähteä Zonama Sekot -planeetalle etsimään uutta kotia.
VLIW
VLIW () on suoritinarkkitehtuuri, joka on suunniteltu hyödyntämään tehokkaasti käskytason rinnakkaisuutta. VLIW-tekniikkaa hyödyntäviä suorittimia ovat mm. Transmetan suorittimet, Fujitsun FR-V sekä monet signaaliprosessorit (DSP). Myös Intelin IA-64-käskykannassa, jota käyttävät Itanium-perheen suorittimet, on VLIW-piirteitä.
VLIW:n kantava ajatus on useiden konekielikäskyjen niputtaminen yhteen jo käännösvaiheessa. Tällöin suoritin saa aina suorittaa yhden nipun käskyt rinnakkain eikä sen tarvitse tarkastaa näiden käskyjen välisiä riippuvuuksia. Käskyjen välisten rinnakkaisuuksien tarkastaminen jätetään kääntäjän tehtäväksi.
Perinteisillä suoritinarkkitehtuureilla (CISC, RISC) suorittimen suorittama konekieli on täysin peräkkäistä (sarjamuotoista), ja suorittimet tarkastavat itse, mitkä käskyt voidaan ajaa rinnakkain laskennan tulosta muuttamatta. Näiden tarkastusten tekeminen on kuitenkin monimutkainen operaatio, ja sen tekeminen suorittimella monimutkaistaa suoritinta eikä käytännössä mahdollista kaikkien periaatteessa rinnakkaistuvien käskyjen rinnakkaista suoritusta. VLIW mahdollistaa näin paremman rinnakkaisuuden hyödyntämisen ja potentiaalisesti yksinkertaisemmat suorittimet.
Koska yhden käskyn pituus VLIW-arkkitehtuurissa on pidempi kuin perinteisillä suoritinarkkitehtuureilla, käännetty ohjelmakoodi vie yleensä paljon tilaa. Lisäksi VLIW-suoritin ei osaa sopeutua muuttuviin tilanteisiin (esimerkiksi välimuistihutiin, engl. "cache miss"), mikä heikentää suorituskykyä koodilla, jossa on paljon dynaamisuutta. Nämä haittapuolet rajoittavat sen soveltuvuutta yleiskäyttöisissä suorittimissa, ja parhaiten VLIW soveltuukin hyvin suoraviivaiseen numeronmurskaukseen DSP- ja tieteellisellä puolella.
Scanburger
Scanburger on suomalainen pikaruokaketju, joka aloitti toimintansa Pohjois-Suomessa vuonna 1996. Ensimmäiset ravintolat avattiin Ouluun ja Rovaniemelle. Scanburger laajeni kohti etelää ja nykyään ravintoloita on noin 100 ympäri Suomea. Pohjoisin Scanburger sijaitsee Nuorgamissa ja eteläisin Hangossa. Scanburger ei toimi franchising-periaatteella kuten alalla on tapana, vaan ketju toimii tukkuna asiakkailleen eli ravintolayrittäjille. Scanburgerin omistaa M.E.S. Marketing Oy.
BBBS
BBBS on Kim Heinon ja Tapani T. Salmen kehittämä BBS-ohjelmisto. Kehitys aloitettiin vuonna 1990. Ohjelmisto on saatavilla seuraaville käyttöjärjestelmille:Näiden lisäksi BBBS on saatavilla myös Amigalle.
PCBoard
PCBoard on amerikkalaisen Clark Development Companyn 1980-luvulta lähtien kehittämä purkkiohjelmisto DOS-käyttöjärjestelmälle. Yhtiö meni konkurssiin vuonna 1997 ja ohjelmiston viimeiseksi versioksi jäi 15.4 beta. Betaversiossa oli kuukauden aikarajoitus, jonka jälkeen se ei enää toiminut. Entinen PCBoardin ohjelmoija kuitenkin julkisti tiedot siitä, kuinka kyseinen rajoitus ohitetaan.
PCBoardia pystyi laajentamaan PPE-komentosarjoilla ja lukuisilla purkkikäyttöön suunnitelluilla oviohjelmilla. (eng. "doors").
Suomalainen MBnet-niminen BBS omisti PCBoardin maailman suurimman tuhannen noden lisenssin.
PCBoardilla toimivat myös Forgotten Realms BBS (telnet://fr.bbs.fi/) ja HAM-BOX BBS (018-130 68,63).
Aivastaminen
Aivastaminen on refleksi, jossa tapahtuu nopea uloshengitys. Yleisimmin aivastuksen laukaisee nenän limakalvojen ärsytys esimerkiksi pölyn vuoksi. Aivastuksessa ulos pakenevan ilman nopeus on noin 120 km/h. Ennätys mitatuista koetilanteessa on 167 km/h.
Aivastelu liitetään yleisesti vilustumiseen tai influenssaan, jolloin useimmilla esiintyy aivastelua. Aivastaessa on hyvä peittää suun ja nenän alue bakteerien ja virusten leviämisen välttämiseksi.
Kirkkaasta valosta aivastelevia ihmisiä on tutkimusten mukaan merkittävä osa väestöstä. Ilmiön englanninkielinen nimi on "photic sneeze reflex". Fotogeeninen aivastusrefleksi on periytyvä ominaisuus. Sitä tukee se, että 20–30 prosentilla ihmisillä asia vaivaa. Aivastelua ei aiheuta valon tietty aallonpituus, vaan valon voimakkuuden vaihtelu. Hävittäjälentäjillä tehdyt kokeet osoittavat, ettei esimerkiksi aurinkolasien käyttö estä aivastelua.
Fotogeenistä aivastusta on tutkittu vuosisatoja. Aristoteles oli yksi ensimmäisistä. Aristoteleen teorian mukaan nenä hikoilee auringon lämmöstä ja nenä hikoaa aiheuttaen mekaanisen aivastusrefleksin pitääkseen kosteuden poissa. Teoria on todistettu vääräksi 1700-luvulla Francis Baconin toimesta.
Kenties varmin teoria on voimakas näköhermon ärsytys, joka saisi aikaan aivojen alapuolella kolmoishermon ärsytyksen. Tällöin aivastus tulisi nopeasti.
RAID (tietotekniikka)
Redundant Array of Independent Disks (RAID) on tekniikka, jolla tietokoneiden vikasietoisuutta ja/tai nopeutta kasvatetaan käyttämällä useita erillisiä kiintolevyjä, jotka yhdistetään yhdeksi loogiseksi levyksi. RAID-tekniikkaa käytetään etenkin siellä, missä levyjen vasteajat tai virheettömyys ovat tärkeitä, kuten levy- ja tietokantapalvelimissa.
Nykyisen RAID5:n kaltaisen tekniikan patentoi IBM:n Ken Ouchi jo vuonna 1977 (U.S. patent 4,092,732). Termin RAID keksivät Berkeleyn yliopiston David A. Patterson, Garth A. Gibson ja Randy Katz julkaisussaan "A Case for Redundant Arrays of Inexpensive Disks (RAID)" kesäkuussa 1988 SIGMOD:issa, jossa he esittelivät RAID1–5-tekniikat. Tekniikan idea on tuoda halvoilla (inexpensive) levyillä kalliita kaupallisia levyjärjestelmiä vastaava vikasietoisuus ja nopeus.
Tekniikkaa voidaan soveltaa useilla eri tavoilla, joista seuraavat ovat tavallisimmat. Käytössä on N kappaletta C-kokoisia levyjä.
RAID-tekniikan vaatiman suoritintehon vuoksi se tehdään yleensä tarkoitukseen varatulla ohjainkortilla, jolloin kyseessä on laitetasolla tehty RAID. Toisaalta minkä tahansa RAID-tekniikan voi tehdä myös puhtaasti käyttöjärjestelmän levyajureissa. Halvemmat laitepohjaiset RAID-ratkaisut itse asiassa käyttävät laskentaan kuitenkin koneen omaa prosessoria, joten niitä ei välttämättä voi pitää puhtaina laitepohjaisina RAIDeina.
RAID-tekniikoita on näiden lisäksi muitakin, ja olemassa olevia voidaan yhdistellä. Kehittyneemmissä palvelimissa rikkoutuneen levyn voi vaihtaa konetta sammuttamatta (hot-swap) ja rekonstruktoida RAID-järjestelmän. Yleensä osa levyistä voidaan varata lennossa käyttöön otettavaksi (hot-spare) jolloin levyn rikkoontuessa varalevy aktivoituu automaattisesti.
Tyhjä joukko
Tyhjä joukko on joukko-opillinen kokonaisuus, joka ei sisällä yhtään alkiota. Tyhjän joukon merkki on isohko poikkiviivallinen ympyrä ∅, mutta vaihtoehtoisesti tyhjää joukkoa voidaan merkitä myös tyhjillä aaltosulkeilla {} tai joskus pienellä epsilon-kirjaimella ε. Epätyhjä joukko A puolestaan on joukko, joka ei ole tyhjä joukko. Tällöin merkitään A ≠ ∅.
Koska tyhjässä joukossa ei ole yhtään alkiota, on tyhjän joukon jokaiselle alkiolle jokainen väite tosi. Tämä helpottaa monesti tyhjää joukkoa koskevien lauseiden formalisointia. Sen sijaan tyhjälle joukolle kaikki väitteet eivät ole tosia. Epätosi on esimerkiksi väite ”tyhjässä joukossa on alkio”.Tyhjä joukko on minkä tahansa joukon osajoukko. Tämä voidaan todistaa seuraavasti:
Tyhjän joukon merkin otti käyttöön ranskalainen matemaatikko André Weil vuonna 1939. Alun perin kyseessä oli norjalainen Ø-kirjain, jolle Weil täten antoi uuden matemaattisen merkityksen. Nykyisin se käsitetään kuitenkin muun muassa Unicodessa eri merkiksi, joka on saanut koodiarvon U+2205.
Koska tyhjän joukon merkkiä on kuitenkin hankala tuottaa tavanomaisella näppäimistöllä eikä se edes sisälly kaikkiin merkistöihin tai fontteihin, korvikkeena voidaan käyttää Latin 1 -merkistöönkin sisältyvää suuraakkosta Ø (U+00D8), joka tosin ei yleensä ole muodoltaan täydellinen ympyrä. Melkein samannäköinen kuin tyhjän joukon merkki mutta pienempi on halkaisijan merkki ⌀ (U+2300).
Teknisesti turvallisin tyhjän joukon merkintätapa ovat aaltosulkeet, sillä ne sisältyvät jo ASCII-merkistöön ja toimivat siis käytännöllisesti katsoen tilanteessa kuin tilanteessa.
Vaihtoehtoinen tyhjän joukon merkki ε on kreikkalainen pienaakkonen epsilon. Unicodessa on myös jokseenkin samannäköinen latinalainen epsilon, viralliselta nimeltään "avoin e", jota käytetään muun muassa kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa (IPA).
Heksadesimaalijärjestelmä
Heksadesimaalijärjestelmä on kantalukujärjestelmä, jonka kantaluku on 16. Sitä käytetään yleisesti tietotekniikassa, koska yksi 16-kantaisen järjestelmän merkki vastaa suoraan binäärijärjestelmän neljää peräkkäistä bittiä. Näin esimerkiksi 8-bittisen tavun arvo voidaan ilmaista kahden merkin pituisella heksadesimaaliluvulla.
Heksadesimaalijärjestelmä käyttää tavallisten numeroiden 0–9 lisäksi kirjainmerkkejä A–F merkitsemään lukuja 10–15. Lukujen alaindeksissä oleva luku ilmoittaa lukujärjestelmän kantaluvun. Laskenta tapahtuu samalla tavoin kuin kymmenkantaisessa desimaalijärjestelmässä. Muunnos heksadesimaalijärjestelmästä kymmenkantaiseen tapahtuu kertomalla luvun paikkaa vastaava numero vastaavalla 16:n potenssilla, niin että oikeanpuoleisimman paikka on nolla. Esimerkiksi luku ”FF” on desimaalisena 16¹×15+16×15=16×15+15=255. Pidempi luku ”ABCD” on desimaalisena 16³×10+16²×11+16¹×12+16×13=43 981.
Ohjelmoinnissa heksadesimaaliluvut erotetaan desimaaliluvuista muun muassa seuraavin tavoin:Ohjelmoinnissa voidaan käyttää myös oktaalilukuja, joiden kantaluku on kahdeksan. Oktaaliluvut erotetaan muista luvuista laittamalla eteen nolla (esim. 071).
"Hexadecimal"-sanan otti ensimmäisenä käyttöön IBM, joka halusi korvata aiemman sexidecimal-sanan.
Heksadesimaalijärjestelmää käytetään hyvin usein tietotekniikassa ja ohjelmoinnissa väriarvojen merkitsemiseen siten, että kuusinumeroisesta heksadesimaaliluvusta kaksi ensimmäistä lukua ilmoittavat punaisen (R) määrän, kaksi seuraavaa vihreän (G) määrän ja kaksi viimeista sinisen (B) määrän. Tässä tapauksessa luku erotetaan yleensä laittamalla risuaitamerkki(#) luvun eteen.
Esimerkkejä:
"tekstiä" komennolla pystytään määrittelemään tekstin väri HTML-kielellä, kunhan vain korvataan "tekstiä"-kohta haluamallasi tekstinpätkällä ja "tähän väriarvo"-kohta haluamallasi väriarvolla.
Esimerkiksi sinivihreää tekstiä näkyy näin: sinivihreää tekstiä
Jokainen puolitavu (engl. nibble) on neljän bitin pituinen, ja 2 on sama kuin 16 , joten se voidaan ilmaista heksadesimaalijärjestelmässä yhdellä numerolla. Muutos toimii yhtä vaivattomasti myös toiseen suuntaan.
Esimerkiksi
Samankaltaista muunnosmenetelmää voi soveltaa muihinkin lukujärjestelmiin, joissa toisen kantaluku on toisen kantaluvun kerrannainen.
Byterapers
Byterapers on vuonna 1986 perustettu demoskene-ryhmä. Yli kolmenkymmenen vuoden iällään se on yksi vanhimmista toimivista demoryhmistä.
Byterapers perustettiin neljän tietokoneharrastajan toimesta Iisalmessa vuonna 1986 ja tunnetaan parhaiten Commodore 64:lle suunnatuista tuotoksistaan. Alussa ryhmä toimi ajan mukaisesti sekä laillisien että laittomien julkaisujen parissa, kun selvää rajaa crack- ja demoskenen välillä ei ollut vielä olemassa, mistä kielivät ryhmän lukemattomat julkaisut (yli 1 000 kpl).
Byterapers järjesti monen vuoden ajan aktiivisesti demopartyjä, jotka muodostuivat aikansa tärkeimmiksi vakituisiksi, vuosittaisiksi tapahtumiksi. Vuonna 1988 järjestyillä ensimmäisillä Byterapers-partyillä pidettiin myös Suomen ensimmäinen demokilpailu, jossa Byterapers tuli neljänneksi. Vaikka järjestäjien mukaan demokilpailun malli haettiin ulkomailta, niin yhdestäkään aikaisemmasta ulkomaisesta demokilpailusta ei ole jäljellä todisteita. Niinpä Byterapers järjesti myös maailman vanhimman todistetusti pidetyn demokilpailun Byterapers Party -tapahtumassa Iisalmessa elokuussa 1988. Myöhemmin Byterapersien järjestämiä partyjä olivat myös muun muassa Byterapers Party II vuonna 1990 sekä Gathering '91. Tämän lisäksi ryhmä oli yksi ensimmäisen Assemblyn (1992) järjestäjätahoista.
1990-luvun taittuessa Byterapers rajasi toimintansa yksinomaan lailliselle puolelle, toimi joitakin vuosia erittäin aktiivisesti Amiga-skenessä, palasi sitten yllättäen vahvasti C64-skenen kärkeen ja aktivoitui myöhemmin PC:llä. Ryhmä on myös julkaissut lukuisia mobiilidemoja eri alustoille.
Vuosituhannen vaihteessa ryhmän toiminta on vähentynyt, joskin uusia demoja on julkaisu muun muassa Assembly-tapahtumassa. Syynä toiminnan hiipumiseen ovat jo yli 30-vuotiaiden entisten aktiivijäsenten perhe- ja työkiireet. Toiminnan painopiste on siirtynyt suomalaisen demoskenehistorian säilömiseen ja keräämiseen.
Vuonna 2016 julkistetussa Iisalmen Eteläisen Pohjolankadun junasiltaan valmistetussa graffitissa Byterapers esitetään yhtenä suurimmista Iisalmelaisista ylpeyden aiheista mm. Kekkosen ja Olvin ohella.
Byterapers on menestynyt demo- ja muissa kilpailuissa lukuisilla demopartyilla Suomessa ja ulkomailla. Ryhmän demoista "Extremes" voitti Assembly '95:n C64-demokilpailun ja "Limbo" Assembly '02:n mobiilidemokilpailun.
Lassi Nikko
Lassi Nikko (taiteilijanimi Brothomstates) on suomalainen musiikintekijä, joka saavutti huomattavan maineen demoskenen piireissä nimimerkillä Dune Orange-demoskeneryhmässä. Nykyään hän on eräs arvostetuimmista muusikoista demoskenen keskuudessa. Hän solmi levytyssopimuksen maineikkaan brittiläisen Warp Recordsin kanssa vuonna 2001.
BrothomStates on tehnyt myös remixin Shponglen Remixed-levylle.
Advance Australia Fair
Advance Australia Fair on Australian kansallislaulu, se esitettiin ensimmäisen kerran Sydneyssä 1878. Kansallishymni siitä tuli 1984, jolloin sanoitusta muutettiin vähemmän brittivaltaa korostavaksi. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut skotlantilaissyntyinen Peter Dodds McCormick.
Australian dollari
Australian dollari (merkki: $; tunnus: AUD) on Australiassa käytettävä rahayksikkö. Se on myös Kiribatin, Naurun ja Tuvalun virallinen rahayksikkö. Vuonna 1996 siitä tuli maailman ensimmäinen rahayksikkö, jonka kaikki setelit on tehty polymeerimuovista paperin sijaan. Yksi dollari jakautuu 100 senttiin ("cent").
Australian dollari on maailman 5. vaihdetuin valuutta (1. Yhdysvaltain dollari, 2. euro, 3. jeni, 4. Englannin punta).
Australian dollari on ollut Australian rahayksikkönä vuodesta 1966, jolloin se korvasi aiemman rahayksikön, Australian punnan. Australian silloisen pääministerin Robert Menziesin tahdosta uuden rahayksikön nimeksi oli tulla "Royal". Joitakin koevedoksia "royaleista" ehdittiin painattaa, mutta erikoinen nimi osoittautui epäsuosituksi ja nimi vaihdettiin "dollariksi".
Tietoliikennetekniikka
Tietoliikennetekniikka on tietotekniikkaan liittyvä aihealue, joka käsittelee tietoliikenteeseen tarkoitettujen verkkojen tekniikoita, suunnittelua ja ylläpitoa.
Lähdekoodi
Lähdekoodilla tarkoitetaan ohjelmoinnissa tietokoneohjelman tekstimuotoista ohjelmointikielistä listausta. Useimmilla ohjelmointikielillä työskennellessä ohjelman lähdekoodi on käännettävä kääntäjäksi kutsutulla tietokoneohjelmalla ensin suoritettavaan muotoon ennen kuin se voidaan ajaa. Ennen varsinaista suorituskelpoista ohjelmaa lähdekoodi käännetään objektimuotoiseksi ohjelmaksi. Tähän objektimuotoiseen ohjelmaan linkitetään valmiit kirjastomoduulit ja tuloksena syntyy suorituskelpoinen ohjelma.
Lähdekoodia voidaan suorittaa myös "tulkkausperiaatteella". Tulkkauksessa lähdekoodia luetaan ja suoritetaan yksi lauseke kerrallaan. Tämä tapa on huomattavasti hitaampi suorituksessa, mutta etuna on aikaavievän käännöksen poisjäänti. Tulkkaavaa suoritusta voidaan käyttää ohjelman kehitystyössä ja protoilussa, jossa tärkeintä on valmiin toimivan prototyypin nopea kokeilutestaus kehityksen lomassa.
Tyyppiesimerkki C-kielisestä ohjelmasta:
Alla esimerkki lyhyestä Java-kielisestä lähdekoodista:
PHP-lähdekoodin tarkasteleminen ei onnistu kuin muokatessa tiedostoa, koska PHP on kieli joka suoritetaan palvelimen puolella, joten lähdekoodia ei missään vaiheessa lähetetä käyttäjälle. PHP tulostuu lähdekoodiin HTML-kielenä.
Esimerkki PHP-kielisestä lähdekoodista:
Lähdekoodia muokataan yksinkertaisella "editoriksi" kutsutulla tekstitoimittimella. Editorin tärkeimpiä ominaisuuksia on, että se ei lisää tavallisen tekstinkäsittelyohjelman ohjauskoodeja tekstin sekaan (joita kääntäjä ei osaa käsitellä).
Ohjelmakoodia kirjoitetaan myös ohjelmankehitysympäristöissä. Niissä on monia ohjelmointia helpottavia ja nopeuttavia automatisoituja rutiineja. Tällaisia ovat esimerkiksi virheiden paikallistaminen, kirjastomoduulien ennakoiva kirjoitus, debuggaus, versionhallinta ja suoritusnopeuden profilointi.
Metodinäytteleminen
Metodinäytteleminen tarkoittaa joukkoa menetelmiä, joilla pyritään vahvaan roolihenkilöön eläytymiseen ja mannerismien karsimiseen. Näyttelijät pyrkivät näillä menetelmillä kehittämään itsessään roolihenkilön ajatuksia ja tuntemuksia, jotta esitys olisi todenmukaisempi. Metodinäyttelemistä voi verrata klassisempiin näyttelemisen muotoihin, joissa näyttelijät simuloivat ajatuksia ja tunteita ulkonaisempien keinojen, kuten äänenkäytön ja ilmeiden avulla. Kaikessa metodinäyttelemisessä ei sovelleta samaa lähestymistapaa, mutta metodinäyttelemisellä viitataan usein Lee Strasbergin luomiin käytäntöihin, joiden avulla näyttelijät hyödyntävät omia tunteitaan ja muistojaan rooleissa. He käyttävät apunaan harjoituksia, jotka liittyvät tunne- ja liikemuistiin.
Suuntauksen kehittäjä, amerikkalainen teatterinjohtaja Lee Strasberg opetti ryhmäänsä keskittymään luonnollisuuteen ja eläytymään rooliin omien tunteiden kautta. Venäläisen teatteriteoreetikon Konstantin Stanislavskin mukaan roolihahmon tunnetiloja tuli johtaa näyttelijän omista kokemuksista. Alun perin teatterimaailman ilmiönä syntynyt metodinäytteleminen tuli suuren yleisön tietoisuuteen teatteriohjaajana toimineen Elia Kazanin siirryttyä elokuvaohjaajaksi. Metodinäyttelemistä teki tutuksi hänen Actors Studio -oppilaistaan etenkin Marlon Brando.
Jack Nicholson on tunnettu neuroottisista roolihahmoistaan, ja hän onkin opettanut metodinäyttelemistä. Muita tunnettuja metodinäyttelijöitä ovat muun muassa Robert De Niro, Al Pacino, Dustin Hoffman ja Daniel Day-Lewis.
Jouko Turkan soveltamana metodi perustui emotionaalisesti ja fyysisesti raskaisiin harjoituksiin, joilla näyttelijä pyrki yhdentymään roolihahmonsa kanssa tuottaakseen mahdollisimman luonnollisen tulkinnan, jossa roolihahmon eleet ja puhetapa tulevat hänestä esiin.
James Dean käytti metodinäyttelemisen tekniikoita kaikissa tärkeimmissä elokuvissaan eli Eedenistä itään, Nuori kapinallinen ja Jättiläinen. Tähän hän sai oppia mm. ihailemaltaan Marlon Brandolta. Metodinäyttelemisessään James Dean yhdisti omat varhaiset kokemuksensa kuhunkin roolihahmoonsa.
Gentoo Linux
Gentoo Linux on edistyneille harrastajille suunnattu GNU/Linux-käyttöjärjestelmän jakelupaketti. Gentoon paketinhallintajärjestelmä on nimeltään Portage. Gentoo eroaa monista Linux-jakeluista siinä, että sen ohjelmat asennetaan kääntämällä ja optimoimalla ne suoraan lähdekoodista vaikkakin binääripakettejakin on saatavilla.
Gentoon hyviin puoliin kuuluu sen joustavasta pakettienhallinnasta seuraava järjestelmän muokattavuus ja säädettävyys. Gentoon epävirallisena tunnuslauseena onkin "Gentoo is all about choice", Gentoossa on kyse valinnan mahdollisuudesta. Paketinhallinta tukee kääntäjäoptioiden eli CFLAGien sekä linkittäjäoptioiden eli LDFLAG:ien asettamista globaalisti ja pakettikohtaisesti. Tästä syystä Gentoo onkin saanut suosiota virittelijöiden keskuudessa.
Näitä ehkä merkittävämpänä säätövarana on ns. USE-flagit. Näillä optioilla valitaan asennettavista paketeista ominaisuuksia käyttöön tai jätetään niitä pois. USE-flageja voi asettaa niin globaalisti kuin pakettikohtaisestikin. Esimerkiksi USE-flagilla "xvid" otetaan käyttöön tuki XviD-videokoodekille. Vastaavasti lipulla "-xvid" määrätään paketinhallinta jättämään kyseinen tuki pois.
Säädettävyydellä on tietenkin haittansa. Ilmeisin niistä on se, että ohjelmien kääntämisessä kuluu huomattavan paljon aikaa myös nykytietokoneilla: suurohjelmistojen kuten OpenOffice.orgin kääntäminen voi viedä lähes kymmenen tuntia, mutta suurimmille ohjelmistoille on olemassa myös valmiiksi käännettyjä binääripaketteja.
Itse Gentoolla ei ole erillistä versionumerointia, vaan jokainen asennettava ohjelma päivittyy omaa tahtiaan. Joskus versiota määrittämään käytetään niin sanotun profiilin versiota (samat kuin asennus-CD-levyjen versionumerot), mutta järjestelmän kannalta oleellisempia ovat Portagen tai Baselayoutin versiot. Profiilin valinta vaikuttaa lähinnä oletuksena aktiivisiin USE-flageihin ja epävakaaksi merkittyjen pakettien määrään.
Kun tietokoneen Gentoo-järjestelmä päivitetään uusimpaan versioon, järjestelmää ei tarvitse asentaa tyhjästä uudestaan. Verkosta päivittämisen lisäksi on erityisiä asennus-CD:itä, jotka perustuvat Gentoon suurempiin julkaisuihin.
20. joulukuuta 2008 lähtien on Gentoon peilipalvelimilla jaettu edellä mainittujen julkaisujen lisäksi myös viikoittaisia automaattisesti tehtyjä julkaisuja minimaalisesta asennuslevystä sekä asennuksessa tarvittavasta niin sanotusta stage3-paketista. Julkaisut on tehty tuoreimpien vakaaksi merkittyjen pakettien mukaan. Niiden hyödyntäminen asennuksessa vähentää versioiden merkitystä entisestään.
Yksi melko suurehko Gentoohin perustuva jakelu on italialainen Sabayon Linux, jossa on useita eri työpöytäohjelmistoja perusratkaisuna toimivan KDE:n lisäksi.
Funtoo Linux on Gentoon kehittäjän Daniel Robbinsin myöhemmin Gentoohon perustuva Linux-jakeluversio.
SystemRescueCD ei sinänsä ole oma jakeluversionsa vaan Live CD, jonka pääasiallinen tarkoitus on järjestelmän korjaaminen tai tietojen palauttaminen esimerkiksi levyrikon, viruksen tai muun ongelman sattuessa. Levyllä on tuki niin Linuxin kuin Windowsin huoltotoimille.
Digital Millennium Copyright Act
Digital Millennium Copyright Act (DMCA) on Yhdysvalloissa 28. lokakuuta 1998 voimaan tullut laki, joka muun muassaElectronic Frontier Foundation (EFF) ja monet muut kansalaisjärjestöt ovat kritisoineet lakia siitä, että se antaa sisällöntuottajille ja -levittäjille täydet oikeudet määrätä, kuinka kuluttaja voi tuotettaan käyttää, ja että laki sisältää monia kilpailua haittaavia kohtia.