Uuno Klami
Uuno Kalervo Klami (20. syyskuuta 1900 Virolahti – 29. toukokuuta 1961 Virolahti) oli suomalainen säveltäjä ja akateemikko. Klamin tunnetuimmat sävellykset ovat orkesteriteoksia ja hänen on sanottu olleen suomalaisista säveltäjistä taitavin orkesterin käyttäjänä. ”Kansalliseksi modernistiksi” luonnehdittu Klami otti vaikutteita varsinkin Maurice Ravelin ja Igor Stravinskyn musiikista.
Uuno Klami kuului virolahtelaiseen Klamin sukuun. Hänen vanhempansa olivat Virolahden Klamilan kylässä kauppa-apulaisena työskennellyt entinen merimies Anton Klami ja talollisen tytär Amalia Korpela. Suvussa oli ollut kansanpelimanneja. Isä kuoli Uunon ollessa nelivuotias ja hän jäi täysin orvoksi äidin kuollessa keuhkotautiin vuonna 1916. Klami pääsi aloittamaan kansakoulun vasta 11-vuotiaana, mutta osoitti jo nuorena musiikillista lahjakkuutta. On edelleen arvoitus, mistä nuori Klami sai ensimmäiset musiikilliset virikkeensä suhteellisen syrjäisellä Virolahdella.
Klami opiskeli musiikkia Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1915–1917, 1920–1921 sekä 1922–1924, ja hankki lisätuloja kahvila- ja elokuvapianistina. Vuonna 1918 hän osallistui suojeluskuntalaisena Suomen sisällissotaan ja sen jälkeen vapaahtoisena Viron vapaussotaan sekä Aunuksen retkeen 1919. Sotimisen jälkeen Klami palasi musiikkiopistoon, jossa hänen pääaineenaan oli syksystä 1921 alkaen sävellys. Sitä opetti arvostettu säveltäjä Erkki Melartin. Helsingin opiskeluvuosina syntyivät ensimmäiset sävellykset. Klami opiskeli Pariisissa 1924–1925 ja Wienissä 1928–1929. Pariisin vuoden aikana hän oman kertomansa mukaan tutustui Maurice Raveliin, josta tuli sitten hänen tärkein musiikillinen innoittajansa. Pariisin aika oli Klamin säveltäjänuran kannalta ratkaiseva ja ranskalaiset vaikutteet tulivat keskeisiksi hänen musiikissaan.
Klami alkoi saada suosiota säveltäjänä 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa. Runsaasti huomiota herätti hänen ensimmäinen sävellyskonserttinsa vuonna 1928. Vuodesta 1929 alkaen hän työsti Kalevala-aiheista musiikkiteosta, josta myöhemmin kehkeytyi kuulu "Kalevala-sarja". Klami työskenteli 1929–1932 Sivistysjärjestöjen kansankonservatorion opettajana sekä vuosikymmeniä lehtien musiikkiarvostelijana, pisimpään (1932–1959) Helsingin Sanomissa. Klami oli Suomen Säveltäjät Ry:n johtokunnan jäsen 1945–1947 ja 1958–1961.
Talvisodan aikana Klami palveli lääkintätehtävissä ja avusti Finlandia Uutistoimistoa. Jatkosodassa hän palveli postimiehenä Karjalankannaksella helmikuuhun 1942 saakka. Sota-aikana hänen musiikkinsa sai enemmän kansallis-konservatiivisia sävyjä. 1949–1950 hän teki vielä uuden opintomatkan Pariisiin. Klami nimitettiin Suomen Akatemian jäseneksi Yrjö Kilpisen seuraajana vuonna 1959. Hän kuitenkin kuoli 1961 sydänkohtaukseen venematkalla Klamilasta Kujaholmiin.
Hyvin tärkeä innoituksen lähde hänelle oli meri. Meren äärellä hän vietti useimmat kesänsä, ja Suomenlahdelle, Virolahden Kujaholmin saarelle, hän myös rakennutti itselleen vuonna 1945 kesäasunnon, jonka on suunnitellut Lars Sonck. Kymmenen vuotta myöhemmin rakennetun venevajan, joka toimi kesäisin myös Klamin työhuoneena, sai suunniteltavakseen puolestaan Aulis Blomstedt. Virolahden Klamilassa voi käydä katsomassa myös Uuno Klamin lapsuudenkotia ja Klamilan kirkon pihalla hänen patsastaan.
Uuno Klami -seura perustettiin vuonna 1987.
Klami avioitui Toini Nykäsen (1908–1976) kanssa Kymin kirkossa 24. heinäkuuta 1932. Siinä missä Uuno oli syrjäänvetäytyvä, ujo ja erittäin hiljainen, oli kauppakoulun käynyt Toini vilkas, eloisa ja seurallinen. Klamit muuttivat asumaan Helsingin taiteilijakoti Lallukkaan kesällä 1933 ensimmäisten asukkaiden joukossa.
Läpimurrostaan alkaen Klamin musiikissa kiinnitettiin huomiota kansainvälisiin vaikutteisiin ja irtautumiseen romanttisesta tyylisuunnasta. Häntä luonnehditiin "eurooppalaiseksi säveltäjäksi", mutta samalla myös "kansalliseksi modernistiksi". Hänen tyyliään orkesterisäveltäjänä on kutsuttu ranskalais-venäläiseksi. Ensikonsertissa 1928 herättivät huomiota primitivistisiä piirteitä ja lainauksia kansanmusiikista sisältänyt "Karjalainen rapsodia" sekä jazz-vaikutteinen pianokonsertto "Yö Montmartrella". Varsinkin tulenkantajien piirissä ihastuttiin Klamin moderniin tulkintaan suomalaisuudesta ja tämän varhaisessa musiikissa ilmenneeseen eksotismiin. Sävellyksessään "Tšeremissiläinen fantasia" Klami yhdisti eksotismin ja heimoaatteen.
Klami sai vaikutteita ranskalaisten säveltäjien, kuten Maurice Ravelin, musiikista sekä Igor Stravinskyn venäläisen kauden teoksista. Klamin Pariisissa valmistunut 1. pianokonsertto "Une nuit à Montmartre" (1925) toi jo pelkästään mondeenilla lisänimellään kokonaan uuden säväyksen 1920-luvun suomalaiseen musiikkielämään. Kolmiosaisen teoksen Boston-valssia jäljittelevässä keskimmäisessä osassa soi saksofoni, mitä Suomessa siihen aikaan pidettiin lähes ennenkuulumattomana. Klamin musiikille onkin ominaista Ravel-tyylinen hienostuneisuus ja säkenöivä orkestraatio, joka tulee esille varsinkin "Sinfonie enfantinessä". Hienostuneisuuden vastapainoksi hänen musiikistaan löytyy myös runsaasti maanläheistä huumoria. Siitä hyvänä osoituksena on vuonna 1932 valmistunut "Kuvia maalaiselämästä".
Monet Klamin teokset liittyvät aihepiiriltään Kalevalaan. Klami kävi rohkeasti kiinni Sibeliuksen siihen asti dominoimaan aihepiiriin, ja hänen onnistui tuoda suomalaiseen Kalevala-aiheiseen musiikkiin uusi, raikas ja modernimpi ote, joka rytmikkyydessään, värikkyydessään ja dissonoivuudessaankin poikkesi merkittävästi ajan kansallisromanttisesta valtavirrasta. Klamin tunnetuin Kalevala-aiheinen teos on viisiosainen sinfoniaorkesterille sävelletty "Kalevala-sarja", jota hän luonnosteli jo 1930-luvulla, mutta jonka lopullinen versio valmistui vasta 1943. Teoksen osat ovat "Maan luominen", "Kevään oras", "Terhenniemi", "Lemminkäisen kehtolaulu" ja "Sammon taonta". Orkesterille sävelletty "Lemminkäisen seikkailut saaressa" (1934) oli alun perin tarkoitettu "Kalevala-sarjaan" nimellä "Lemminkäinen", mutta laajuutensa takia se olisi turhaan paisuttanut teoksen kokonaisarkkitehtuuria ja Klami päätti irrottaa sen itsenäiseksi orkesteriteokseksi. Klamin kolmas Kalevalan maailmaan kuuluva teos on baritonisolistille, mieskuorolle ja orkesterille sävelletty "Vipusessa käynti" (1938), joka palkittiin mieskuoro Laulu-Miesten sävellyskilpailussa. Myös keskeneräiseksi jääneen baletin "Pyörteitä" oli määrä sivuta aiheessan Kalevalaa. Klami sävelsi balettia viimeisinä elinvuosinaan, muttei saanut sitä koskaan valmiiksi.
Edellä mainittujen sävellysten lisäksi Klamin tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat oratorio "Psalmus" (1932–1936), viulukonsertto (1943/1954), 2 pianokonserttoa (1925 ja 1951), "Kymenlaakson laulu" (1934), orkesteriteoksista "Suomenlinna-alkusoitto" (1940), "Karjalainen rapsodia" (1927), "Merikuvia" (1930–1932, sen päätösosa "3 Bf" myös itsenäinen konserttikappale 1928), "Revontulet" (1946), "Kuningas Lear-alkusoitto" (1944), "Karjalainen tori" (1947), "Nummisuutarit-alkusoitto" (1936), baritonille ja orkesterille Yrjö Jylhän tekstiin sävelletty "Laulu Kuujärvestä" (1956) ja keskeneräiseksi jäänyt (Kalevi Ahon täydentämä) baletti "Pyörteitä" (1957–1961).
Klami sävelsi musiikin lisäksi kolmeen elokuvaan: "Ne 45000" (1933), "Jumalan myrsky" (1940) ja "Yli rajan" (1942).