hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Martti Seilo
Martti Anselm Seilo (18. heinäkuuta 1903 Viipuri – 26. helmikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja, joka tunnettiin monista sivurooleista, mm. Pekka Puupää -elokuvista. Kaljupäinen Seilo näytteli usein vahvat silmälasit päässä psykiatria, erilaisten lähetystöjen jäseniä tai degeneroituneita aatelismiehiä. Ainoa suurempi rooli oli elokuvaohjaaja Kulps elokuvassa Kummituskievari (1954). Hänet palkittiin vuonna 1953 Pro Finlandia -mitalilla.
Martti Seilo aloitti uransa näyttelijänä Viipurissa ja Tampereella sekä 1930-luvulta alkaen Suomen Kansallisoopperassa, kuuluen sen kantaviin voimiin. Laulajataustastaan huolimatta Martti Seilo ei elokuvarooleissa juurikaan laulanut. Poikkeuksia ovat elokuvassa "Onni pyörii" oleva parodinen kohtaus, jossa Seilo esittää paisutellen kaikkine oopperalaulajan maneereineen pätkän humppaa "Väliaikainen" sekä elokuvan Pekka Puupää kesälaitumilla humalainen duettokohtaus Erkki Uotilan kanssa. Hänen ääntään ei ole tallennettu myöskään äänilevylle. Seilo alkoi kaljuuntua jo 20 vuoden ikäisenä.
Jhelum
Jhelum tai Jehlum on joki Punjabin alueella, joka ulottuu Intian ja Pakistanin alueelle. Se on yksi Induksen sivujoista. Joen pituus on noin 725 kilometriä. Joen alkupää on Intiassa Jammun ja Kashmirin osavaltiossa, mistä se virtaa Pakistaniin.
Antiikin kreikkalaiset kutsuivat jokea nimellä "Hydaspes".
Joen virtaama on paljon pienempi talvella kuin kesällä, jolloin sitä kasvattavat sekä monsuunisateet (kesäkuusta syyskuuhun) että alkukesästä Himalajalta sulavat lumet.
Joan Capdevila
Joan Capdevila Méndez (s. 3. helmikuuta 1978 Tàrrega, Lleidan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Capdevila aloitti ammattilaisuransa kaudella 1997–1998 barcelonalaisen Espanyolin B-joukkueessa, josta nousi edustusjoukkueeseen seuraavaksi kaudeksi. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi Atlético Madridiin, mutta vierailu pääkaupunkilaisseurassa jäi lyhyeksi, kun Atlético putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Kaudet 2000–2007 Capdevila pelasi Deportivo La Coruñassa, jossa hän voitti Espanjan cupin vuonna 2002. Kesällä 2007 hän siirtyi Villarrealiin ja kesällä 2011 nykyiseen seuraansa Benficaan.
Capdevila kuului hopeaa vuoden 2000 kesäolympialaisissa voittaneeseen Espanjan joukkueeseen. Ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa hän teki 16. lokakuuta 2002 ystävyysottelussa Paraguayta vastaan. Hän oli mukana maajoukkueen kokoonpanossa vuoden 2004 EM-kilpailuissa, mutta ei pelannut minuuttiakaan. Vuoden 2008 EM-kilpailuissa, joissa Espanja voitti mestaruuden, Capdevila pelasi yhtä lukuun ottamatta kaikki ottelut. Joan Capdevila on myös edustanut kotiseutunsa Katalonian jalkapallomaajoukkuetta.
Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri
Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. 
Piirin puheenjohtajana toimii Oulun kaupunginvaltuutettu Matias Ojalehto ja toiminnanjohtajana Minna Siira.
Piirin edustajana puoluehallituksessa on Raili Myllylä joka toimii myös työvaliokunnan jäsenenä. Oulun vaalipiirissä toimii myös Keskustan Kainuun piiri.
Hakata-ku
Hakata-ku () on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Se sijaitsee Fukuokan itäosassa ja siihen kuuluu osa kaupungin keskusta-alueesta. Hakata-kun pinta-ala on 31,63 neliökilometriä ja siellä on 234 400 asukasta (vuonna 2017).
Hakatassa sijaitsevat Fukuokan prefektuurin toimistot, Fukuokan lentoasema, autolauttaterminaali ja Hakatan satama.
Ennen vuotta 1889 Hakata oli itsenäinen kaupunki Fukuokan itäpuolella. Meren rannassa sijainnut Hakata oli kauppiaiden ja työläisten kaupunki, kun taas Fukuokassa asuivat samurait. Kun nämä kaksi kaupunkia yhdistyivät, samurait pakottivat kauppiaat hyväksymään yhteisen kaupungin nimeksi Fukuoka. Hakata oli tärkeässä osassa mongolien hyökkäyksissä Japaniin 1200-luvulla.
Hakatan suuraluetta palvelee kokonaisuudessaan sen alueella sijaitseva Fukuokan lentoasema. Rautatieliikenteen merkittävin solmukohta on Hakatan rautatieasema, jonka kautta kulkevat muun muassa San’yō Shinkansen ja Kyūshū Shinkansen -suurnopeusjunalinjat.
Hakata on perinteinen japanilaisten nukkien valmistusalue. Ainoastaan Hakatassa valmistettavia nukkeja kutsutaan nimellä "Hakata-ningyō", Hakatan nukke. Hakata on myös mentai rockin kotipaikka, joka on nimetty suositun paikallisen ruoan, mentaikon mukaan. Mentai rock oli voimissaan 1980-luvun alussa, ja kaupungissa nykyisin vaikuttavat artistit kutsuvat tyyliään nimellä ”neo mentai rock”. Hakata-ben on paikallinen japanin kielen murre, jota puhutaan Fukuokan alueella.
Suuralueella sijaitsevia kultuuri-, kongressi- ja urheilulaitoksia ovat Hakata no mori -stadion, Marine Messe Fukuoka, Fukuokan kansainvälinen kongressikeskus ja Fukuoka kokusai Center.
Mercury (avaruusohjelma)
Mercury oli Yhdysvaltain vuonna 1958 käynnistämä avaruusohjelma, jonka tarkoitus oli laukaista miehitetty avaruusalus Maata kiertävälle radalle. Ohjelman ensimmäinen miehitetty laukaisu Mercury-Redstone 3 vei 5. toukokuuta 1961 Alan Shepardin alikiertoradan lennolle. Ohjelman kolmas miehitetty lento Mercury-Atlas 6 vei 20. helmikuuta 1962 John Glennin kiertoradalle.
Ohjelmalla valmisteltiin Apollo-ohjelmaa.
Yhdysvallat käynnisti Mercury-avaruusohjelman 7. lokakuuta 1958. Ohjelman tarkoituksena oli osoittaa mahdolliseksi ihmisen laukaiseminen avaruuteen maata kiertävälle radalle, osoittaa avaruudessa olo mahdolliseksi ja palauttaa sekä alus että sen lentäjä turvallisesti takaisin Maahan.
Helmikuussa 1959 kutsuttiin puolustushallinnon määrittelemien vähimmäisvaatimusten perusteella 110 eri aselajeja edustavaa lentäjää haastatteluihin Washington D.C.:hen. Kutsuttujen joukossa oli 5 merijalkaväen, 47 laivaston ja 58 ilmavoimien lentäjää. Ensimmäisten haastattelujen ja testien perusteella valittiin 36 lentäjää tarkempiin testeihin ja lääketieteellisiin tutkimuksiin. Jatkotutkimuksia tehtiin Daytonin Wright Air Development Centerissä ja Lovelace-klinikalla Albuquerquessa.
Testien perusteella valitut seitsemän astronauttia esiteltiin 9. huhtikuuta 1959 Washington D.C.:ssä järjestetyssä lehdistötilaisuudessa. Astronautit olivat:Ennen Alan Shepardin lentoa simpanssi Ham laukaistiin ensimmäisenä isoihmisapinana avaruuteen Mercury-Redstone 2 lennolla 31. tammikuuta 1961.
Mercury oli yhdelle astronautille tarkoitettu alus, joka laukaistiin avaruuteen Redstone- ja Atlas-kantoraketeilla.
Miehitettyjä lentoja tehtiin yhteensä kuusi:
Mercury-ohjelmaa seurasi Gemini-ohjelma. Viralliset avaruuslennoilla käytettävät NASAn tunnukset (hihamerkit) tulivat käyttöön vasta Gemini 5 -lennolla.
Keskustan Kainuun piiri
Keskustan Kainuun piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Piiriin kuuluu 9 kunnallisjärjestöä. Keskusta on Kainuun maakuntavaltuuston suurin puolue. Kainuun piiri asettaa eduskuntavaaleihin neljä kansanedustajaehdokasta Oulun vaalipiirissä. Loput 14 kansanedustajaehdokasta asettaa Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piiri.
Jarmo Rantanen
Jarmo Heikki Kullervo Rantanen (s. 20. kesäkuuta 1944 Orivesi) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja hallintomies. Rantanen toimi Holkerin hallituksen sisäasiainministerinä vuosina 1987–1991. Vuodesta 1985 hän hoiti Tampereen kaupunginjohtajan virkaa, mistä hän jäi eläkkeelle vuoden 2006 lopussa. Rantanen on koulutukseltaan merkonomi.
Rantanen oli yksi vuonna 1988 ensimmäisen kerran järjestetyn Delfin Basket -koripalloturnuksen ideoijista.
Keskustan Ylä-Savon piiri
Keskustan Ylä-Savon piiri oli yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se toimi Pohjois-Savossa ja asetti Pohjois-Savon vaalipiirissä neljä-viisi kansanedustajaehdokasta. Ylä-Savon piiri liittyi Pohjois-Savon piiriin vuonna 2011. Pohjois-Savon Keskustan toiminnanjohtaja toimii Kimmo Valta.
Piirin puheenjohtajana on Tarja Pirkkalainen.
Piirin varapuheenjohtajat ovat Kyösti Kauppinen sekä Juha-Pekka Rusanen
Volkswagen Scirocco
Volkswagen Scirocco on Volkswagenin 1970–1980-luvuilla sekä jälleen vuodesta 2008 lähtien valmistama, etuvetoinen 2-ovinen coupé. Se on monien muiden Volkswagenin automallien, kuten Passatin, Venton ja Boran tapaan nimetty tuulten mukaan; mallin nimi tarkoittaa pohjoisafrikkalaista aavikkotuulta. Ensimmäisen sukupolven Sciroccon suunnitteli Giorgetto Giugiaro, joka vastasi myös muutamaa kuukautta myöhemmin esitellystä, automarkkinat mullistaneesta Volkswagen Golfista.
Malli suunniteltiin 1970-luvun alussa korvaamaan Volkswagenin aikaisempi coupé-malli Karmann Ghia. Mallina menestyksekästä ja Volkswagenin imagoa nostanutta urheiluhenkistä Sciroccoa valmistettiin vuosien 1972–1992 välisenä aikana 797 606 kappaletta.
"Helsingin Sanomat" esitteli ensimmäisen sukupolven Sciroccon maaliskuussa 1974. Lehti piti vuoden 1973 öljykriisin kurjistamaa ajankohtaa epäonnisena urheilullisen autouutuuden markkinoille tuomiseen, mutta oli siitä varsin innostunut kun tiedettiin, että pian esiteltäisiin samaan perusrakenteeseen pohjautuva perheauto Volkswagen Golf. Sciroccoa luonnehdittiin pienen perheen urheilulliseksi monikäyttöautoksi, jonka takapenkille mahtuivat lapsetkin. Ajoasentoa käsivarret suorina kuvattiin italialaiseksi.
Scirocco nähtiin uutena osoituksena siitä, miten Volkswagen-yhtiö lopultakin oli kääntänyt strategiansa takavetoisista autoista etuvetoisten suuntaan. Prosessi oli alkanut kalliimmista malleista, NSU:n suunnittelemasta K70:stä (1970) ja Audi 80:een perustuneesta Volkswagen Passatista (1973).
Scirocco tuotiin markkinoille kolmena eri moottoriversiona. L-mallin moottori tuotti 50 DIN-hevosvoimaa, LS-moottori 70 ja TS-mallin moottori 83 hevosvoimaa. Vuodelle 1977 sekä Sciroccosta että Golfista tuotiin markkinoille 110-hevosvoimaiset GTI-mallit.
Volkswagen valmisti vuodesta 1988 lähtien Corrado -mallia, joka oli tarkoitus myös nimetä Sciroccoksi, mutta uuteen nimeen päädyttiin, koska autosta tuli edeltäjäänsä suurempi ja painavampi.
Sciroccon kolmas sukupolvi tuli myyntiin vuonna 2008.
Gilbertin oireyhtymä
Gilbertin syndrooma tai Gilbertin tauti ilmenee veren korkeana bilirubiinin tasona. Tämä johtuu maksan heikentyneestä kyvystä sitoa bilirubiinia. Syndrooman näkyviä oireita on ihon ja silmien lievä keltaisuus, kuten myös lievä laihtuminen, yliherkkyys alkoholille ja lieviä, harvinaisia oireita maksassa.
Bilirubiinin normaaliarvo on alle 20 mikromoolia litraa kohti, Gilbertin syndrooman yhteydessä tämä raja-arvo ylittyy ja jopa monikertaistuu.
Syndrooma ei pääsääntöisesti aiheuta lievää keltaisuutta lukuun ottamatta mitään erityisiä oireita eikä vaikuta normaaliin elämään. Syndroomaa ei siten erityisesti tarvitse hoitaa mitenkään, joskin liiallista alkoholin käyttöä suositellaan välttämään. Samoin eräät suosittelevat ruokavaliota, jossa maksan rasitusta pyritään välttämään.
Joka tapauksessa potilaan on hyvä olla tietoinen kerran diagnotisoidusta syndroomastaan ja kertoa siitä hoitavalle lääkärille, jotta vältetään mahdolliset virhediagnoosit.
Gilbertin syndroomaa arvioidaan esiintyvän 3-7 %:lla aikuisväestöstä.
S. E. Hinton
Susan Eloise Hinton (s. 22. heinäkuuta 1948 Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hinton oli aina pitänyt lukemisesta, mutta ei ollut tyytyväinen saatavilla oleviin nuorille aikuisille kirjoitettuihin kirjoihin ja tämä sai hänet innostumaan nuorille suunnattujen kirjojen kirjoittamisesta. Vaikka Hinton tunnetaan lähinnä nuortenkirjoistaan, myös poikkeuksiakin on. Esimerkiksi "Vampyyrin palvelija" -kirjasta Hinton itse kertoo, että se on hänen ensimmäisiä aikuisille suunnattuja kirjojaan. Francis Ford Coppola on ohjannut hänen kirjojensa "Taistelukala" ja "Me kolme ja jengi" filmatisoinnit, joissa ovat esiintyneet muun muassa Mickey Rourke ja Matt Dillon.
Daphnia
Daphnia on vesikirppuihin ("Cladocera") kuuluva pienikokoisten planktonäyriäisten suku.
Vilkkaasti uivia, yleensä alle parimillisiä "Daphnia"-vesikirppuja voi tarkkailla paljain silminkin. Niiden toiset tuntosarvet ovat kehittyneet uimavälineiksi, "soutusarviksi", joiden avulla ne liikkuvat kirppumaisesti nykäyksittäin. Kesällä naarat lisääntyvät ilman hedelmöitystä, jolloin kaikki jälkeläiset ovat myös naaraita. Näin jokainen yksilö pystyy lisääntymään ja populaatio kasvaa nopeasti. Syksyllä vesien jäähtyessä syntyy myös koiraita. Niiden hedelmöittämät naaraat tuottavat pohjaan painuvia, talvehtimiskykyisiä kestomunia, joista seuraavana kesänä syntyy uusi sukupolvi. Aikuiset vesikirput kuolevat loppusyksyllä. Vesikirpuilla on myös suu, suolisto ja ulostusaukko, jotka voi nähdä helposti mikroskoopilla.
Daphnia-suvun vesikirppuja käytetään muun muassa koe-eläiminä ekotoksikologiassa, ympäristömyrkkyjen haitallisuutta arvioitaessa, sillä ne reagoivat myrkkyihin herkästi mutta myös sopeutuvat. "Daphnia pulex"- lajin perimä selvitettiin ensimmäisenä äyriäisenä. Siinä oli enemmän geenejä kuin millään muulla eläimellä, jonka perimä tunnetaan.
Artemis Fowl (kirja)
Artemis Fowl on irlantilaisen Eoin Colferin kirjoittaman Artemis Fowl -sarjan ensimmäinen osa. Se julkaistiin vuonna 2001. Jaakko Kankaanpään suomennos ilmestyi samana vuonna.
12-vuotias lapsinero Artemis Fowl aikoo kaapata keijun. Löydettyään ihmisten maailmaan sidotun keijun hän saa kiristettyä tämän antamaan Kirjansa (keijujen pyhä kirja) ihmisten käsiin puoleksi tunniksi. Kirja on kirjoitettu keijujen kielellä, maahisella. Artemiksen onnistuu päätellä maahisen kirjaimet ensimmäisenä ihmisenä koskaan. Kirjan avulla hän saa tietoonsa, että keijujen täytyy uudistaa taikavoimiaan Rituaalilla.
Samoihin aikoihin Hautautuneiden Alueiden Lainvalvonnan menninkäis-komisario Holly Short lähetetään Pinnalle estämään peikon pääsy tekemään tuhojaan. Valitettavasti Hollyn taikuus loppuu kesken tehtävän, ja neljäkymmentä ihmistä näkee hänet. Saatuaan peikon taltutettua Holly saa aikaan joukkotajuttomuuden ja pyörtyy itse saamiinsa vammoihin. Herätessään taustajoukot ovat saapuneet ja Komentaja Julius Root lähettää Hollyn tekemään Rituaalia. Artemis Fowl vaanii keijuja taikapaikalla, joenvarrella olevan ikivanhan tammen luona täysikuun aikaan henkivartijansa Butlerin kanssa. He tainnuttavat Rituaalia suorittavan Hollyn ja vievät hänet Fowl Manoriin, Artemiksen kotiin. Artemis valehtelee Hollylle tämän kertoneen kaikki keijujen salaisuudet totuusseerumin vaikutuksesta. Holly pääsee murtautumaan ulos sellistään hautaamalla kenkäänsä tippuneen tammenterhon maanrakoon, jonka saa näkyviin hakkaamalla sänkyään vankisellinsä lattiaan.
Sillä välin Artemis ohjaa HAL:in huomion valaanpyyntialukseen ja melkein räjäyttää Julius Rootin. Samalla hän kertoo nimensä ja keijut jäljittävät hänet Fowl Manoriin. Kentaurinero Foaly saa aikaan aikapysähdyksen, ja HAL lähettää tuomitun rikollisen Mulch Diggumsin murtautumaan taloon. Holly ja Mulch kohtaavat talossa. Mulch tyrmää Butlerin kaasupäästöllä ja löytää Kirjan kopion. Sen jälkeen hän pakenee talosta ja kaivautuu maan sisään viinikellarin lattian läpi. Hän päättää lavastaa oman kuolemansa kiinnittämällä anturit kaniiniin, joka osuu matkanvarrelle ja tappamalla kanin päästäkseen pakoon HALia. Holly ei voi lähteä, sillä Artemis, talon isäntä, on kieltänyt häntä poistumasta talosta. Sen jälkeen HAL lähettää sisään peikon, jonka kanssa Butler ja Holly taistelevat. Lopulta Butler voittaa peikon oltuaan ensin kuoleman partaalla, josta Holly pelastaa hänet. HAL tuo Artemiksen vaatiman kultalastin kartanoon saadakseen Hollyn takaisin. Artemis ei kuitenkaan ole täysin itsekäs; Holly saa Artemiksen palauttamaan puolet kullasta, mutta vain sillä ehdolla, että Holly parantaa Artemiksen äidin masennuksen. Foaly ampuu taloon bio-pommin ja kaikki luulevat Artemiksen kuolleen. Räjähdyksen jälkeen HAL:in yksikkö Julius Rootin johdolla menee taloon hakemaan kultaa takaisin, mutta he alkavat voida pahoin ja Artemiksen ruumista ei löydy mistään. Tämä merkiksee, että Artemis on elossa ja ensimmäinen aikapysähdyksestä pois päässyt ja bio-pommista selvinnyt. Lopussa Mulch käy varastamassa osan takaisin saadusta kullasta, aivan HAL:in poliisien nenän edestä.
Mark Schwarzer
Mark Schwarzer (s. 6. lokakuuta 1972 Sydney, Australia) on australiansaksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Mark Schwarzer syntyi Sydneyssä saksalaisten vanhempien lapsena vuonna 1972. Hans-Joachim ja Doris Schwarzer olivat muuttaneet Baden-Württembergistä Australiaan vuonna 1968, Markilla on täten myös Saksan kansalaisuus.
Schwarzer edustaa tällä hetkellä Englannin Valioliigassa pelaavaa Leicester Cityä, jonne siirtyi talvella 2015. Aiemmin hän on edustanut Marconi Stallionsia, Dynamo Dresdeniä, 1. FC Kaiserslauternia, Bradford Cityä, Middlesbroughia yli kymmenen vuoden ajan, Fulhamia ja Chelseaa. Schwarzer siirtyi Chelseaan kesällä 2013 mutta jäi vähälle peliajalle. Hän sai kuitenkin yllättäen vastuuta keväällä 2014 joukkueen ykkösmaalivahdin Petr Čechin loukkaannuttua Mestarien liigan ottelussa Atlético Madridia vastaan. Schwarzer vaihdettiin kentälle kesken pelin, ja koska Čech joutui olemaan loppukauden sivussa, Schwarzer pelasi kauden loput ottelut. Tšekkiläisen loukkaantumisen takia Schwarzer ehti tehdä yhden vuoden jatkosopimuksen Chelsean kanssa mutta siirtyi Leicesteriin, koska Thibaut Courtois’n tulo The Bluesiin jätti hänet kolmosmaalivahdiksi ja Leicesterissä oli maalivahtipula, kun sen ykkösmaalivahti Kasper Schmeichel loukkaantui. Schwarzerin sopimus on voimassa kesäkuuhun 2016. Kaudella 2014–2015 hän pelasi kuusi valioliigaottelua. Leicesterin mestaruuskaudella 2015–2016 hän ei päässyt valioliigassa kentälle.
Schwarzer on toiminut Australian maajoukkueen ykkösmaalivahtina ja on eniten Socceroosissa otteluita pelannut pelaaja. Hän kuului Australian joukkueeseen vuosien 2006 ja 2010 MM-kisoissa. Schwarzer ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa marraskuussa 2013 eikä näin ollen pelannut enää Brasilian kisoissa. Schwarzer kuului Australian ns. kultaiseen sukupolveen, jonka huippuvuodet ajoittuivat vuosille 2005–2014; Australialla oli tällöin parhaat pelaajansa koskaan, ja Schwarzer oli yksi tärkeimmistä.
The Last Ninja
The Last Ninja on System 3:n kehittämä ja julkaisema isometrisestä kuvakulmasta kuvattu toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Commodore 64 -tietokoneelle.
"The Last Ninja" oli myydyin alkuperäinen C64-peli. Yksistään Euroopassa C64-versio myi yli 750 000 kappaletta ja kansainvälisesti kaikki alustat huomioon ottaen myynti ylitti 2 000 000 kappaletta. Ilmestyessään peli sai paljon kehuja grafiikastaan ja erityisesti musiikistaan jonka peliin olivat säveltäneet Ben Daglish ja Anthony Lees (kyseinen ääniraita kohosi pian kulttimaineeseen josta yhä vieläkin tehdään ja remiksataan uusia versioita).
Peli ilmestyi vuonna 1987 myös Apple IIGS -tietokoneelle ja vuonna 1988 Atari ST:lle ja MS-DOS-käyttöjärjestelmälle. Vuonna 1990 peli julkaistiin Amigalle nimellä "Last Ninja Remix".
"The Last Ninja" on yhdistelmä seikkailua, ongelmanratkontaa sekä taistelua. Pelin päähenkilön Armakunin päämääränä on matkata pahan shōgun Kunitokin palatsiin, tuhota hänet ja löytää sekä pelastaa pyhät kirjoitukset. Mitä lähemmäksi palatsia Armakuni pääsee, sitä haastavammiksi Kunitokin apurit käyvät.
Pelatessa ruudulla näkyy vihollisen energia sekä pelaajan keräämät esineet ruudun oikeassa laidassa. Oma energia näkyy ruudun alalaidassa. Maailma on kuvattu isometrisestä kuvakulmasta ja pelaaja voi liikkua kahdeksaan eri suuntaan. Liikkeet toimivat sen mukaan mihin Armakuni katsoo mutta pelaajan on pysyttävä ennaltamääritetyllä tiellä - esimerkiksi nurmikolle ei voi astua. Pelaaminen vaatii kärsivällisyyttä ja tarkkuutta ansoja ja maaston kuolettavia paikkoja väistellessä. Peli sisältää monia C64-pelaajille legendaarisia hyppelykohtauksia esimerkiksi joella olevien kivien yli. Mikäli kivistä hyppää ohi, kuolema korjaa saman tien. Välillä pelaaja saattaa törmätä Buddha-temppeleihin, joissa kumartumalla saa vinkkejä siitä mitä seuraavaksi pitäisi tehdä edetäkseen pelissä. Monet etenemisen kannalta kriittiset esineet on piilotettu puihin ja pensaisiin ja välähtävät pikaisesti pelaajan astuessa paikkaan jossa ne sijaitsevat.
Bershawn Jackson
Bershawn Jackson (s. 8. toukokuuta 1983 Dade County, Florida) on yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija.
Jackson voitti 2002 yleisurheilun nuorten MM-kisoissa pronssia 400 metrin aidoista ja oli voittamassa kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2003 hän sai hopeaa Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa, mutta hänet hylättiin Pariisin MM-kisojen alkueräjuoksussa. 2004 hän karsiutui Ateenan olympialaisista, mutta voitti samana vuonna . 2005 hän voitti maansa hallimestaruuden ja ulkoradoilla maansa mestaruuskilpailuissa hopeaa ja kruunasi kautensa voittamalla Helsingin MM-kisoissa maailmanmestaruuden ajalla 47,30. Loppukaudesta hän voitti myös . Seuraavana vuonna hän oli kotimaansa mestaruuskilpailuissa toinen ja kolmas.
Osakan MM-kilpailuissa puolustava maailmanmestari Jackson putosi 400 metrin aitajuoksun välierissä. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue voitti kultaa. Hän voitti 400 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden 2008. Pekingissä 2008 hän nousi jälleen palkintokorokkeelle, kun hän sijoittui olympiapronssille varmistaen Yhdysvaltain kolmoisvoiton. Maanmiehensä Angelo Taylor voitti kultaa ja Kerron Clement tuli hopealle.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui kolmanneksi ajalla 48,23 s. Hän voitti neljänneksi sijoittuneen 17-vuotiaan Jehue Gordonin kolmella sadasosalla. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi jälleen alkuerissä ja sai kultamitalin kun toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut Yhdysvaltain joukkue voitti kultaa. Hän voitti samana vuonna myös Yhdysvaltojen pitkien aitojen mestaruuden.
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti jälleen kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän oli samojen kisojen 400 metrillä viides. Hän voitti 2010 jälleen kotimaansa mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Maanosien cupissa hän juoksi kolmanneksi. Vuonna 2011 hän oli Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa toinen. Daegun MM-kilpailuissa hän oli 400 metrin aitajuoksussa kuudes ja juoksi toisen osuuden Yhdysvaltain kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.
Matt Dillon
Matthew Raymond ”Matt” Dillon (s. 18. helmikuuta 1964 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Dillon alkoi näytellä 1970-luvun lopussa ja nousi teini-idoliksi 1980-luvulla muun muassa elokuvien "Outsiders – kolmen jengi" (1983) ja "Taistelukala" (1983) myötä. Dillon sai parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Crash" (2004). Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Drugstore Cowboy" (1989), "Suudelma ennen kuolemaa" (1991), "Sekaisin Marista" (1998), "Villit kuviot" (1998), "Sinä, minä ja Dupree" (2006).
Dillon näytteli pääosaa vuonna 2015 esitetyssä televisiosarjassa "Wayward Pines".
Marraskuussa 2016 ilmoitettiin, että Dillon tulee esittämään miespääosaa Lars von Trierin seuraavassa elokuvassa "The House That Jack Built".
Lyijykomppania (albumi)
Lyijykomppania on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää "Synkkää Jynkytystä"-EP:n ja "Ohjelmanjulistus"-singlen uudelleenmiksattuina, sekä ennenjulkaisemattoman saksankielisen kappaleen "Der Tiergesang". Albumi on julkaistu ainoastaan C-kasettina.
A-puoli
B-puoli
Artemis Fowl: Tehtävä pohjoisessa
Artemis Fowl: Tehtävä pohjoisessa on Artemis Fowl -sarjan toinen kirja. Kirjan on kirjoittanut Eoin Colfer, ja se ilmestyi vuonna 2002.
Hautautuneiden Alueiden Lainvalvonnan (HAL) komisario Holly Short on saatu turvallisesti takaisin Artemis Fowlin vankeudesta ja kaikki näyttää sujuvan hyvin. Mutta sitten keijut saavat päänvaivakseen hiidet, jotka ovat ryhtyneet kapinaan HAL:ia vastaan. Hiidet olivat nimittäin hankkineet maan alla kiellettyjä voimalähteitä saviväeltä. Komentaja Julius Root ja Holly Short epäilevät, että Artemis Fowl rahoittaa hiisien toimia ja nuori rikollisnero on heti siepattava kuulusteluihin. Keijut huomaavat äkkiä kuitenkin erehtyneensä Fowlin suhteen.
Todellinen syyllinen on entinen HAL:in poliisi Briar Cudgeon, joka on katkeroitunut pahemman kerran HAL:ille ja komentaja Rootille. Hän on tehnyt sopimuksen hiisitriadi B'wa Kellin kanssa ja haluaa, että tämän jäsenet nitistävät sekä Rootin että HAL:in lopullisesti. Kun tämä olisi tehty, Cudgeon voisi nousta koko keijusivilisaation valtiaaksi. Cudgeonin juonessa on mukana myös huippuälykäs ja kieroutunut tonttunainen Opal Koboi, joka miljardiomaisuudellaan rahoittaa operaatiota. Kentauri Foaly, HAL:lin tekniikkanero inhoaa Opalia sydämensä pohjasta, ja epäilee hänen sekantuneen maailmanvalloitus operaatioon. Paha vain, että Opal on lukinnut Foalyn Operaatiohuoneeseensa, ja lamauttanut HAL:in aseet.
Artemis Fowl suostuu auttamaan Hollya ja Rootia kukistamaan hiisikapinan sillä ehdolla, että he auttavat puolestaan häntä vapauttamaan Venäjän Mafian vankina viruvan isänsä. Pystyvätkö he nujertamaan kidnappaajien hankkeen ja pelastettua Artemiksen isän? Entä onnistuvatko he säästämään HAL:in miltei varmalta tuholta? Lämpenevätkö Hollyn ja Artemiksen kylmät suhteet, kun on kyseesä todellinen uhka?
Tämän kirjan alareunassa on tekstiä kentaurien kielellä, jota voi lukea, jos vain osaa kirjaimet. Teksti menee näin:
"´´Onneksi olkoon, ihminen. Jos olet onnistunut murtamaan tämän koodin, olet älykkäämpi kuin useimmat lajisi edustajat. Tämä on viesti keijukansalta. Etsimme liittolaisia saviväen joukosta. Useimmat ihmiset ovat hidasjärkisiä olentoja, mutta poikkeuksiakin on. Kuten esimerkiksi sinä. Älykkyytesi johtuu siitä että olet keijujen sukua. Tuntuuko sinusta joskus että et ole samanlainen kuin muut? Ovatko korvasi tavallista suipommat? Onko kielesi niin pitkä, että se yltää koskettamaan nenääsi? Näetkö joskus unta lentämisestä? Oletko koskaan ajatellut että et kuulu saviväen joukkoon? Siihen on syynä että suonissasi virtaa keijujen verta. Nuori savikeiju, minulla on sinulle tehtävä. Yhtenä meistä sinun velvollisuutesi on suojella maapalloa niiltä jotka yrittävät tuhota sen. Sinun on liityttävä uudenlaiseen saviväkeen joka rakastaa maapalloa yhtä paljon kuin keijut. Sääntöjä on vain yksi ja se on helppo: kuluta vain niin paljon kuin tarvitset ja kuluta se viisaasti. Jos seuraat ohjeita, maapallo pelastuu. Lähde nyt suorittamaan tehtävääsi. Toistan tämän viestin niille ihmisille joiden keijuaivot eivät ole aivan yhtä terävät kuin sinun.´´"
Terry Norris
Terry Wayne Norris (s. 16. kesäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen entinen nyrkkeilyammattilainen ja pitkäaikainen maailmanmestari.
Lukioaikoinaan Norris pelasi myös baseballia ja oli tähtipelaaja koulunsa joukkueessa. Amatöörinyrkkeilyurallaan hän saavutti 291 voittoa ja neljä tappiota. Ammattilaiseksi hän ryhtyi vuonna 1986. Kahden ensimmäisen ammattilaisvuotensa aikana hän voitti 18 ottelua ja hävisi 2 kunnes pääsi iskemään Steve Littleä vastaan avoimesta Pohjois-Amerikan ylemmän välisarjan mestaruudesta voitettuaan Quincy Taylorin. Norris voitti mestaruusottelussa 9. joulukuuta 1988 Littlen teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Myöhemmin hän puolusti mestaruuttaan Buster Draytonia vastaan 3-0 -voitolla.
Voitettuaan 10-eräisessä kamppailussa Ralph Wardin Norris haastoi 30. heinäkuuta 1989 Julian Jacksonin WBA-liiton maailmanmestaruusottelussa, mutta tuli tyrmätyksi jo toisessa erässä. Saman vuoden marraskuussa hän puolusti vielä menestyksekkäästi Pohjois-Amerikan mestaruuttaan Tony Montgomerya vastaan. 31. maaliskuuta 1990 hän haastoi MM-ottelussa WBC-liiton silloisen hallitsevan mestarin John Mugabin ja tyrmäsi tämän heti ensimmäisessä erässä. Tätä seurasi kymmenen onnistunutta puolustusottelua Rene Jacquota, Sugar Ray Leonardia, Donald Curry, Brett Lallya, Jorge Fernando Castroa, Carl Danielsia, Meldrick Tayloria, Maurice Blockeria, Troy Watersia ja Joe Gattia vastaan, kunnes 11:ssä puolustuksessaan 18. joulukuuta 1993 hävisi haastajalleen Simon Brown neljännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Tosin kuusi kuukautta myöhemmin miehet kohtasivat uudelleen ja Norris otti tittelin takaisin itselleen pistevoitolla.
Heti seuraavassa ottelussaan Norris kuitenkin menetti jälleen mestaruutensa, tällä kertaa Luis Santanalle. Hän hävisi myös Santanaa vastaan käydyn uusintaottelun jouduttuaan diskvalifoiduksi, mutta miesten kolmannessa kohtaamisessa 19. elokuuta vuonna 1995 mestaruus palasi jälleen Norrisin haltuun toisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Puolustettuaan titteliä David Gonzalezia vastaan hän otti nimiinsä myös IBF-liiton mestaruusvyön voitettuaan Paul Vadenin. Voitettuaan puolustusotteluissa Jorge Luis Vadon, Vincent Pettwayn ja Alex Riosin hän menetti IBF-tittelinsä koska ei otellut haastajaansa vastaan. WBC-mestaruuttaan hän puolusti vielä 6. joulukuuta vuonna 1997 Keith Mullingsia vastaan, mutta ottelu päättyi tappioon teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. Hän hävisi myös kaksi seuraavaa otteluaan Dana Rosenblattia ja Laurent Boudouania kunnes lopetti uransa.
Norris lopetti uransa rahattomana ja aivovaurion saaneena. Hän väitti promoottori Don Kingin huijanneen hänen rahojaan tämän lainattua rahaa hänen managerilleen Joe Sayatovichille ja sopineen maksavansa Norrisille sovittuja summia vähemmän. Norris ryhtyi perimään rahojaan takaisin oikeusteitse, ja seitsemän vuoden kuluttua, vuonna 2004, kiista ratkesi, kun King maksoi vapaaehtoisesti hänelle vahingonkorvauksia 7,5 miljoonaa dollaria.
Myös Norrisin veli Orlin Norris menestyi nyrkkeilijänä.
Norris valittiin International Boxing Hall of Fameen 2006.
Artemis Fowl: Ikuisuuskoodi
Artemis Fowl: Ikuisuuskoodi on kolmas kirja Eoin Colferin Artemis Fowl -kirjasarjassa. Se julkaistiin 2003 ja suomennos ilmestyi saman vuoden puolivälissä. Kuten edellisetkin sarjan kirjat, sen on suomentanut Jaakko Kankaanpää.
Artemis Fowlin isä on toipumassa parhaillaan Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa viruttuaan vuosia Venäjän mafian vankina ja Artemiksen pelastettua hänet. Hänen luonteensa on muuttunut ja hän aikoo lopettaa kaikki Fowlin suvun rikolliset toimet. Artemis päättää kuitenkin vielä viedä loppuun erään hämäristä hankkeistaan, johon liittyy hänen keijuilta kaappaamansa huipputekniikka. Hän on nimittäin kehittänyt supertietokoneen, Kuution, jolla voi ohjata ja hallita kaikkea vakoilusatelliiteista sotilaslasereihin. Artemis joutuu kuitenkin ison ongelman eteen: kunnianhimoinen ja suuruudenhullu amerikkalainen liikemies, Jon Spiro kaappaa laitteen tullakseen koko maailman valtiaaksi. Artemiksen täytyy saada laitteensa takaisin – keinoja kaihtamatta. Niinpä hän pyytää keijujen apua taistelussa Spiroa ja tämän kätyreitä vastaan. Keijut suostuvat, sillä uhkaa kuution vääriin käsiin joutuminen heitäkin. Artemis kumppaneineen tunkeutuu Spiron päämajaan Chicagossa. He näyttelevät purkavansa koodia ja tuhoavansa tietokoneen, mutta oikeasti naruttavat Spiroa.
Uimakoulu (albumi)
Uimakoulu (TIK-13) on Lyijykomppanian vuonna 1993 julkaistu toinen albumi ja ensimmäinen studioalbumi. "Uimakoulu" on Lyijykomppanian julkaisuista ainoa, jolla soittaa basisti Tapio Wilska. Uimakoulusta ei ole olemassa CD-painosta, vaan se on julkaistu ainoastaan vinyylinä ja C-kasettina.
Kaikki sanoitukset Esa Moilanen, kaikki sovitukset Lyijykomppania.
A-puoli
B-puoli
Artemis Fowl: Salaiset kansiot
Artemis Fowl: Salaiset kansiot ("The Artemis Fowl Files") on vuonna 2004 ilmestynyt Eoin Colferin kirjoittama kirja, joka ei varsinaisesti jatka Artemis Fowl -kirjasarjan tapahtumia. Siinä on kaksi edellä ilmestyneiden kirjojen väliin sijoittuvaa tarinaa (HALTiJa ja Seitsemäs kääpiö), joilla ei suoranaisesti ole merkitystä sarjan kululle. Se on lähinnä lisäteos, joka sisältää kahden tarinan lisäksi syvähaastatteluja kirjan hahmoista, muun muassa Artemis Fowlilta, Holly Shortilta ja itse Eoin Colferilta. Kirjassa on mukana myös maahiskielen aakkoset ja keijubongarin opas sekä Fowlyn upeimpia keksintöjä.
Kirja julkaistiin 2004 ja Jaakko Kankaanpään suomennos ilmestyi saman vuoden loppupuolella.
SFS
Suomen Standardisoimisliitto SFS ry () on suomalainen standardisoinnin keskusjärjestö. SFS on jäsenenä kansainvälisessä standardisoimisjärjestössä ISOssa ja eurooppalaisessa standardisoimisjärjestössä CENissä.
Kansallinen standardisointi alkoi Suomessa vuonna 1924, jolloin lähinnä teollisuuden toimesta perustettiin Suomen Standardisoimislautakunta. Se ryhtyi käyttämään lyhennettä SFS. Yhteistyöhön osallistuvat tahot järjestäytyivät vuonna 1947 Suomen Standardisoimisliitto ry:ksi. Standardisoimislautakunta on edelleen SFS:n toimielin.
Liiton jäsenkuntaan kuuluu pääasiassa elinkeinoelämän järjestöjä ja Suomen valtio, jota edustavat ministeriöt.
SFS julkaisee vuosittain satoja standardeja. Valtaosa näistä standardeista on maailmanlaajuisia tai eurooppalaisia standardeja, jotka on vahvistettu ISO:n tai CEN:n toimielimissä. SFS koordinoi suomalaisten toimialansa asiantuntijoiden osallistumista näiden standardien laadintaan. SFS perustaa ja ylläpitää kansallisia standardisointiryhmiä, jotka seuraavat ja osallistuvat alansa kansainväliseen standardisointiin. Kaikki eurooppalaiset EN-standardit vahvistetaan Suomessa SFS-standardeiksi. Osa niistä käännetään suomeksi. Maailmanlaajuisia ISO-standardeja vahvistetaan SFS-standardeiksi ja käännetään suomeksi tarpeen mukaan. Kansallisiin tarpeisiin SFS laatii standardeja yhteistyössä eri alojen yhteisöjen ja asiantuntijoiden kanssa. Työn tulokset vahvistetaan SFS-standardeiksi.
SFS julkaisee omaa "Presiis"-lehteä (aiemmin "SFS-tiedotus"). Kaikki voimassa olevat SFS-standardit on mainittu SFS:n verkkokaupassa olevassa luettelossa, jossa on mainittu myös kaikki voimassa olevat ISO-standardit. SFS:n toimiston yhteydessä on julkinen standardisointialan kirjasto, jossa voi tutustua muun muassa SFS-standardeihin ja ISO-standardeihin. SFS:n tietopalvelu neuvoo kaikissa standardeihin liittyvissä kysymyksissä.
SFS:n toiminta rahoitetaan pääasiassa standardien ja muiden julkaisujen myynnistä saatavilla tuloilla. SFS myy omien julkaisujen lisäksi ISO-standardeja ja muiden maiden standardeja. SFS:llä on verkkokauppa, josta voi ladata SFS-standardeja ja ISO-standardeja omalle koneelleen.
Kolo Touré
Kolo Touré (s. 19. maaliskuuta 1981 Bouaké, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi muun muassa Englannissa Arsenalissa, Manchester Cityssä ja Liverpoolissa sekä Skotlannissa Celticissä.
Touré voitti Arsenalissa Valioliigan 2004, FA Cupin 2003 ja 2005 sekä Community Shieldin 2002 ja 2004. Mestarien liigassa hän kuului loppuottelun hävinneeseen Arsenalin joukkueeseen 2006. Manchester Cityssä hän voitti Valioliigan 2012, FA Cupin 2011 ja Community Shieldin 2012.
Norsunluurannikon maajoukkueessa Touré on pelannut 120 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän voitti Afrikan-mestaruuden 2015 sekä sai hopeaa 2006 ja 2012. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2006, 2010 ja 2014. Hänen pikkuveljensä Yaya Touré pelaa Manchester Cityssä sekä maajoukkueessa.
Touré antoi maaliskuussa 2011 positiivisen dopingnäytteen ja sai puolen vuoden kilpailukiellon. Hän väitti kärynsä johtuneen laihdutuspilleristä.
Viimeinen voitelu (albumi)
Viimeinen voitelu on Lyijykomppanian vuonna 1996 julkaistu toinen studioalbumi. Viimeinen voitelu on konseptialbumi, jonka sanoitukset käsittelevät maailmanloppua. Levyn julkaisun jälkeen alkuperäinen kitaristi-laulaja Timo Rautiainen sekä basisti Arto Alaluusua poistuivat yhtyeen riveistä ja perustivat hiukan myöhemmin Trio Niskalaukauksen.
Sanoitukset Esa Moilanen, sovitukset Lyijykomppania.
Kaikkien murheellisten ilo
Kaikkien murheellisten ilo () on venäläisen ikonityypin nimi. Ikonin synty ajoittuu 1600-luvulle, mutta kuuluisaksi se tuli vasta 1800-luvun yhteiskunnallisissa murrosvaiheissa ja venäläisten maaorjien vapautumisen yhteydessä eräänlaisena lohdutuksen antaja -ikonina.
Suomen ortodoksinen kirkko viettää tämän Jumalanäidin ikonin muistopäivää vuosittain lokakuun 24. päivänä, mutta Venäjällä muistopäiviä on kaksi muutakin (osoitettuina saman ikonin eri kopioille), toinen kesäkuun 23. päivänä, toinen marraskuun 19. päivänä.
Suomessa tälle ikonille on omistettu Haminan ortodoksisen hautausmaan kirkko. Aiemmin ikonille oli omistettu myös vuonna 1918 suljettu Sotilassairaalan kirkko Unioninkatu 38:ssa Helsingissä.
Chris Witchhunter
Chris Witchhunter (oik. Christian Dudeck, 1965 – 7. syyskuuta 2008) oli saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin alkuperäinen rumpali, jonka Tom Angelripper lopulta erotti yhtyeestä vuonna 1992.
Witchhunterin on väitetty lähteneen itse Sodomista, mutta asiaa kommentoi Angelripper sekä itse Witchhunter Sodomin Lords of Depravity Part I:n historia-DVD:llä. Hänellä oli aikoinaan oma projekti nimeltään Witchhunter, joka ei koskaan julkaissut albumia.
Kehitys kulkee perse edellä
Kehitys kulkee perse edellä on Lyijykomppanian vuonna 2004 julkaistu mini-CD. Levy on yhtyeen ensimmäinen julkaisu ilman laulaja-kitaristi Timo Rautiaista. Levyn neljästä kappaleesta kaksi ensimmäistä on äänitetty vuonna 1996 ja kaksi viimeistä vuonna 2004.
Sanoitukset Esa Moilanen, sovitukset Lyijykomppania.
Sergei Kirdjapkin
Sergei Aleksandrovitš Kirdjapkin (, s. 18. kesäkuuta 1980 Insar, Mordva, Neuvostoliitto) on venäläinen kävelijä.
Kirdjapkin voitti Helsingin MM-kisoissa 2005 maailmanmestaruuden 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.38.08. Kävelyn maailmancupissa hän oli samalla matkalla 2006 neljäskymmenesyhdeksäs ajalla 4.23.27 ja 2008 kuudes ajalla 3.48.29.
Kirdjapkin voitti 50 kilometrin kävelyn Berliinin MM-kilpailuissa 2009 (ajalla 3.38.25) ja vuonna 2012 maailmancupissa (3.38.08) sekä Lontoon olympialaisissa (3.35.59). Hän kuitenkin menetti nämä voittonsa dopingin käytön vuoksi. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.
Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Kirdjapkinin kolmen vuoden ja kahden kuukauden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 15. lokakuuta 2012 ja samalla hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 20.7.–20.9.2009, 29.6.–29.8.2010 ja 17.12.2011–11.6.2012. Näin hän olisi menettänyt vuoden 2009 maailmanmestaruutensa, muttei kuitenkaan vuoden 2012 olympiakultaansa. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Kirdjapkinin suoritukset aikaväliltä 20.8.2009–15.10.2012.
William H. Seward
William Henry Seward (16. toukokuuta 1801 – 10. lokakuuta 1872) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi maansa ulkoministerinä vuosina 1861–1869 ja New Yorkin kuvernöörinä 1839–1843. Hänet muistetaan erityisen hyvin Alaskan ostamisesta Yhdysvalloille vuonna 1867.
Seward valittiin Yhdysvaltain senaattiin vuonna 1849. Hän kuului Whig-puolueeseen ja tuli tunnetuksi orjuuden vastustajana. Whig-puolueen romahdettua vuonna 1855 hän siirtyi republikaaniseen puolueeseen. Hän yritti päästä puolueensa presidenttiehdokkaaksi vuosina 1856 ja 1860, mutta epäonnistui molemmilla kerroilla.
Presidentti Abraham Lincoln nimitti Sewardin ulkoministeriksi maaliskuussa 1861, hieman ennen Yhdysvaltain sisällissodan syttymistä. Hän oli sodan aikana yksi Lincolnin tärkeimmistä neuvonantajista. Hän myös onnistui taitavalla diplomatialla estämään ulkomaiden tunnustuksen etelävaltioille.
Seward johti sodan aikana salaista poliisia, jonka tehtävänä oli pidättää etelävaltioiden laskuun toimivia vakoilijoita, sabotöörejä ja kansankiihottajia. Tämä teki hänestä erittäin vihatun miehen etelävaltioissa.
Presidentti Lincoln murhattiin 14. huhtikuuta 1865. Myös Seward yritettiin murhata samana päivänä, mutta hän jäi henkiin – murhaa yrittäneen Lewis Powellin puukoniskut osuivat enimmäkseen Sewardin jäykkään kaulatukeen, jota tämä piti jouduttuaan hieman aiemmin liikenneonnettomuuteen.
Seward jatkoi ulkoministerinä presidentti Andrew Johnsonin kaudella (1865–1869). Hän tuki Johnsonin etelävaltioille lempeää politiikkaa.
Sewardin suurin saavutus ulkoministerinä oli Alaskan hankkiminen Yhdysvalloille. Venäjä ei keksinyt tuottavaa käyttöä omistamalleen Alaskalle, joten se laittoi tuon valtavan maa-alueen myyntiin vuonna 1867. Seward tarttui tilaisuuteen ja neuvotteli kauppasopimuksen, jossa Alaskan hinnaksi tuli 7 200 000 dollaria, eli noin viisi dollaria neliökilometriä kohti. Sewardin kunniaksi eräs suuri niemimaa Alaskassa on nimetty Sewardin niemimaaksi.
Rafinha (jalkapalloilija, 1982)
Rafael Scapini de Almeida eli Rafinha (s. 29. kesäkuuta 1982 Campinas) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia.
Rafinha saapui Suomeen kotimaansa FC Campinasista vuonna 2005 ja pelasi kaudet 2005–2007 AC Oulussa. AC Oulun liiganousuun päättyneellä kaudella 2006 Rafinha valittiin Ykkösen vuoden pelaajaksi.
Rafinha solmi 3. marraskuuta 2007 kaksivuotisen sopimuksen Tampere Unitedin kanssa.. Marraskuussa 2009 HJK ilmoitti tehneensä Rafinhan kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Rafinha vakiinnutti paikkansa helsinkiläisseurassa nopeasti ja pelasi ensimmäisellä kaudellaan käytännössä jokaisen HJK:n ottelun alusta loppuun ollen yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista mestaruustaistossa.
Elokuussa 2011 Rafinha siirtyi belgialaiseen pääsarjaseura KAA Gentiin., jossa voitti maan mestaruuden 2016.
Toukokuussa 2016 Rafinha teki kaksivuotisen sopimuksen HJK:n kanssa.
Harmaita säveliä
Harmaita säveliä on Lyijykomppanian vuonna 2005 julkaistu kolmas studioalbumi. Levy on yhtyeen toinen ja viimeinen julkaisu, jolla on mukana laulaja-kitaristi Jarkko Strandman.
Kaikki kappaleet säveltänyt Petri Lindström, sanoittanut Esa Moilanen sekä sovitukset Lyijykomppania, ellei toisin mainittu.
Farallon de Pajaros
Farallon de Pajaros eli Urracas tai Uracus on Pohjois-Mariaaneihin (Yhdysvallat) kuuluva saari Tyynellämerellä. Se muodostuu kerrostulivuoresta, joka on purkautunut vuoden 1864 jälkeen kuusitoista kertaa, viimeksi 1967.
Farallon de Pajarosin pinta-ala on 2,25 km² eikä saarella ole ihmisasutusta. Korkein kohta on 319 metriä merenpinnasta. Saari on Pohjois-Mariaanien pohjoisin ja sijaitsee yli 760 kilometrin päässä Guamista.
Keskustan Pohjois-Savon piiri
Keskustan Pohjois-Savon piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se toimii Pohjois-Savon vaalipiirin alueella. Piiritoimisto sijaitsee Kuopiossa. Pohjois-Savon piirin toiminnanjohtaja on Kimmo Valta. Piirin puheenjohtaja on lapinlahtelainen Juha-Pekka Rusanen.
Ylä-Savon piiri yhdistettiin Pohjois-Savon piiriin loppuvuonna 2011.
Mana Poolsin kansallispuisto
Mana Poolsin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Zimbabwessa, eteläisessä Afrikassa. Se sijaitsee Sambesi-joen varrella, missä tulvat muuttavat vuosittain niittymaan mataliksi järviksi ja lammikoiksi. Kun tulvalammikot kuivuvat hitaasti kuivan kauden kuluessa, ne houkuttelevat eläimiä juomaan. Alue on yksi Afrikan tunnetuimmista paikoista, joissa voi nähdä suuria villieläimiä: virtahepoja, krokotiileja ja kuivalla kaudella norsuja ja puhveleita.
"Mana" tarkoittaa šonan kielellä neljää, ja nämä neljä ympärivuotista lammikkoa ovat syntyneet kuroutumalla Sambesijoen meanderimutkista.
Mana poolsin kansallispuiston pinta-ala on 2 500 neliökilometriä. Matkailunähtävyytenä se tarjoaa vähemmän palveluita kuin muut eteläisen Afrikan kansallispuistot. Puisto on Unescon maailmanperintökohde.
Eino Valtanen
Eino Valtanen (19. elokuuta 1939 Kylmäkoski – 24. heinäkuuta 1985 Tampere) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hänen laulujaan oli muun muassa 1970-luvun Finnhits-kokoelmilla. Suurin hitti oli "No justiinsa juu vuodelta" 1978. Juice Leskinen kirjoitti Valtaselle kappaleita, joista "Hellurei ja hellät tunteet" Valtanen levytti Juice Leskinen Slamin kanssa. Ensimmäinen levytys oli vuonna 1964 taltioitu tango Pieni muru onnea.
Osmo Jussila
Osmo Tapio Jussila (s. 14. maaliskuuta 1938 Haukipudas) on suomalainen poliittisen historian tutkija, joka on erikoistunut Suomen ja Venäjän sekä Suomen ja Neuvostoliiton suhteisiin ja Suomen autonomian ajan historiaan, erityisesti hallintohistoriaan.
Teoksissa "Venäläinen Suomi" ja "Terijoen hallitus" professori Jussila osoitti, että Venäjän suhtautuminen Suomeen vastasi sen suhtautumista muihin reuna-alueisiin ja naapurimaihin. O. W. Kuusisen hallituksen muodostaminen noudatti mallia, jota käytettiin, kun Neuvostoliittoon pyrittiin liittämään uusia alueita. Teoksessaan "Suomen" "tie 1944-1948" Jussila piti arveluja vallankaappauksesta niin sanottuina vaaran vuosina arkistolöytöjen perusteella liioiteltuina.
Teoksessa "Suomen poliittinen historia 1809–1995" Jussila yhdessä Jukka Nevakiven ja Seppo Hentilän kanssa tiivistää Suomen poliittisen historian yleisesityksen. Teos on käännetty yhdelletoista kielelle.
"Suomen hallintohistoriaan" Jussila on laatinut ministerivaltiosihteerin ja kenraalikuvernöörin kanslioita käsittelevän luvun. Hallintohistoriallisissa tutkimuksissaan Jussila on korostanut aatteiden merkitystä historian liikkeelle panevana voimana. Porvoon valtiopäivien aikaan Suomi oli maakunta, mutta kehittyi vähitellen valtioksi. Venäjän ja Suomen johtavat virkamiehet ja politiikan toimijat tulkitsivat Suomen autonomista asemaa hyvin eri tavoin. Porvoon valtiopäiviä Jussila on käsitellyt myös teoksissa "Maakunnasta valtioksi" ja "Suomen historian suuret myytit". Erityisen tarkasti hän on niissä pureutunut 1800-luvun lopulla rakennettuun käsitykseen, että Suomen valtio olisi syntynyt Porvoon valtiopäivillä.
Jussilan mukaan historiaa on kirjoitettava menneisyydestä nykyaikaan, ei deterministisesti myöhemmän ajan kurkistusikkunasta, esimerkiksi Suomen itsenäisyydestä tarkastellen. Hän on kirjoittanut useita kirjoja, jotka käsittelevät aikaa Suomen suuriruhtinaskunnasta sotien jälkeiseen jälleenrakentamiseen.
Jussila on toiminut Helsingin yliopiston poliittisen historian apulaisprofessorina vuosina 1980–1983 ja yliopiston professorina 1983–2001.
Jussila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1988.
Agrihan
Agrihan on asumaton tuliperäinen saari Pohjois-Mariaaneilla. Se sijaitsee 62 kilometrin päässä Paganista ja 102 kilometrin päässä Asuncionista.
Agrihanin pinta-ala on 47 km², ja rantaviivaa kertyy 24,6 kilometriä.
Agrihan muodostuu Pohjois-Mariaanien suurimmasta kerrostulivuoresta. Se kohoaa 965 metriin merenpinnasta, joten se on Pohjois-Mariaanien korkein kohta. Viime purkaus sattui vuonna 1917. Hallinnollisesti saari on osa Pohjoissaarten kuntaa.
Luonnonkatastrofin uhan vuoksi Agrihanin väestö jouduttiin vuonna 1990 evakuoimaan Saipanille. Ennen sitä Anatahanin, Alamaganin ja Agrihanin yhteenlaskettu väkiluku oli ollut 266. Osa asukkaista on myöhemmin palannut, ja syyskuussa 2005 saarella oli yhdeksän asukasta. Vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskentojen aikaan ihmisasutusta ei ollut.
Rannikkovartiovene Rautaville
Rannikkovartiovene RV 214 eli Rautaville on suomalainen rannikkovartiovene, joka rakennettiin vuonna 1960 Hollmingin Rauman telakalla. Se oli käytössä Susiluodon merivartioasemalla Kustavissa vuoteen 2000 asti, jolloin se luovutettiin Forum Marinumille Turkuun merivartioinnin 70-vuotisjuhlien yhteydessä.
1990-luvun alussa rakennettiin merivartiostoille 3 kappaletta uusia rannikkovartioveneitä: "RV150" , "RV 251" ja "RV 352". Seuraava uudishankintaerä oli käytössä vuonna 2007, kyseessä oli kaksi uutta RV:ä.
Merivartiostoilla on ollut käytössä myös pienempää mallia oleva 10,5-metrinen rautavene, jota on myös kutsuttu nimellä "Pikkuville". Viimeinen merivartioston "Pikkuville" oli käytössä Kalajoen merivartioasemalla vielä vuonna 2007.
Jokilautta Pikkuföri
Jokilautta M/S Pikkuföri on vuonna 1975 rakennettu lautta, joka kuljetti aluksi Wärtsilän Turun telakan työväkeä Aurajoen rannalta toiselle, sillä osa telakan rakennuksista sijaitsi toisella puolella jokea.
Näitä lauttoja valmistettiin yhteensä neljä, joista kaksi ensimmäistä olivat ilman kantta ja kaksoisvauhtipyöräisillä Andros-koneilla. Lukuisten uppoamisten jälkeen seuraavat kaksi sisaralusta varustettiin neljällä ilmatankilla sekä sääkannella, myös ohjaamo korotettiin hyvän näkyvyyden aikaansaamiseksi. Pikkuföri on sarjan kehittynein ja varustelluin, tavallaan "delux"-versio lämmityslaitteineen ja eristyksineen. Aluksessa on 4-sylinterinen Commodore Tempest diesel kone joka antaa voiman kahdelle hydraulimoottorille, joista kumpikin käyttää omaa potkuriaan. Alusta siis voidaan ajaa kumpaan suuntaan tahansa, potkureissa on eri nousu koska aikanaan alusta käytettiin myös hinaukseen. Kansirakenteissa on edelleen nähtävissä hinaajan varustelua jäljellä.
Forum Marinum osti M/S Pikkuförin museoalukseksi 1999 ja se liikennöi vain Turun sataman alueella. Muun muassa kesällä 2010 M/S Pikkuföri teki opastettuja jokiristeilyjä alajuoksulle ja satamaan. Lautalle voidaan ottaa 38 matkustajaa.
Sisarlautta "M/S Pikku-Pukki" on kaarinalaisen Rosita-yhtiön omistuksessa oleva 30 hengen jokilautta.