hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lewis-pikakivääri
Lewis-pikakivääri on yhdysvaltalaisen eversti Isaac Newton Lewisin kehittämä kevyt pikakivääri, jota ympärysvallat käytti ensimmäisessä maailmansodassa.
Kevyt yhden miehen käytettäväksi suunniteltu Lewis ampui 7,7 mm kaliiperisia luoteja teoriassa 550 ammusta minuutissa ja oli helposti tunnistettavissa jäähdyttimensä ja aseen päällä olleen pyöreän makasiinin ansiosta. Aseen paino oli vain 12,8 kiloa, joten sitä oli huomattavasti helpompi liikutella kuin tuonaikaisia Vickers-konekiväärejä. Keveytensä vuoksi Lewisista tuli myös ilmavoimien suosikki, ja sitä asennettiin paljon lentokoneisiin.
Lewisissa käytettiin kahdenlaisia lippaita. Toinen niistä sisälsi 97 patruunaa, mikä teki aseesta liian raskaan jalkaväkikäyttöön. Tavallisilla sotilailla oli käytössään 47 patruunan lipas.
Lewisin valmistaminen oli huomattavasti halvempaa ja yksinkertaisempaa, yhden Vickersin valmistamiseen kuluneessa ajassa kyettiin tuottamaan kuusi Lewisia. On huomioitavaa, etteivät yhdysvaltalaiset itse innostuneet aseesta heti, vaan ase siirtyi ulkomaille hieman katkeroituneen kehittäjänsä mukana. Belgiaan asettunut Lewis tarjosi asettaan paikallisen armeijan edustajille. Belgian armeija otti Lewis-pikakiväärin käyttöön vuonna 1913 ja tämä sai britit lisensoimaan sen varsin nopeasti. Valmistus lankesi sekä aseistaan että moottoripyöristä tunnetulle BSA:lle.
Taistelukäytössä Lewis osoittautui luotettavaksi ja tehokkaaksi. Saksalaiset ristivät aseen ”belgialaiseksi kalkkarokäärmeeksi” kohdattuaan niitä Belgiassa vuonna 1914. Lewisin palvelukaari jatkui ensimmäisen maailmansodan jälkeenkin. Moderni Bren LMG oli toisen maailmansodan alussa korvannut Lewisin miltei kokonaan, mutta niitä käytettiin yhä erityisesti lentokoneissa ja ajoneuvoissa. Ranskan kukistumisen jälkeen Lewisista tuli pääasiassa Britannian kodinturvajoukkojen ase ja se poistettiin virallisesti brittien palveluksesta toisen maailmansodan jälkeen.
Muutamia kappaleita käytettiin Suomen sisällissodassa 1918.
Anja Kola
Anja Kola (käyttänyt myös sukunimeä Jurkka, 15. helmikuuta 1929 – 6. huhtikuuta 2004 Kokkola) oli suomalainen näyttelijä ja vuoden 1946 Miss Suomi. Kansainvälisiin missikisoihin hän ei päässyt mukaan, sillä niitä ei ollut hänen valintansa aikaan vielä alettu järjestää uudelleen sodan jälkeen. Valintansa aikaan Kola oli lappeenrantalainen. Näyttelijänä Kola esiintyi elokuvissa "Pikajuna pohjoiseen" (1947), "Hallin Janne" (1950) ja "Voi veljet, mikä päivä!" (1961).
Kola oli vuosina 1952–1963 naimisissa teatterinjohtajan ja näyttelijän Sakari Jurkan kanssa.
Anna-Liisa Leppänen
Anna-Liisa Leppänen valittiin Miss Suomeksi vuonna 1947. Hän myös sijoittui toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa 1948
Leppänen oli Miss Suomeksi tullessaan 17-vuotias ja opiskeli Oopperan balettikoulussa. Ennen Miss Suomi -kilpailua hänet oli valittu Miss Pihlajasaareksi.
Miss Eurooppa -kilpailu, johon Leppänen osallistui, oli ensimmäinen toisen maailmansodan jälkeen. Leppäsen oli tarkoitus esiintyä perinteisen suomalaisen musiikin soidessa, mutta orkesterille oli toimitettu väärät nuotit, ja niinpä häntä säesti ryyppylaulu ”Jos kaikki Suomen järvet viinaksi muuttuis”.
Leppänen sai myöhemmin ainakin kaksi tytärtä. Hän vetäytyi julkisuudesta noin 50-vuotiaana.
Dirlanda
Dirlanda () on kreikkalainen, Kálymnoksen saarelta peräisin oleva perinnelaulu. Yksi kappaleen tunnetuimmista varhaisista äänitteistä on Pantélis Gkíniksen laulama versio. Suomen kielelle kappaleen on kääntänyt Saukki, ja sovittanut Markku Johansson. Suomenkielisen version tunnetuin esittäjä on Kai Hyttinen.
Sittemmin kappaleen on esittänyt muun muassa eurodanceyhtye Chorale vuonna 2004 ja syyrialaislaulaja Ebdo Mihemed vuonna 2009. Kappale kertoo miehestä, joka lähtee Ródoksen saarella seuraamaan mystistä naista ja jumalatar Afrodite ottaa vallan. Kappale perustuu vähitellen kiihtyvään tempoon ja viulusäestykseen. Kappale löytyy lukemattomilta kokoelmalevyiltä.
Euro Hockey Tour 2007–2008
Euro Hockey Tourin kausi 2007–2008 oli järjestyksessään 12. Euro Hockey Tour -kiertue, joka koostui neljästä eri jääkiekkoturnauksesta. 
Osallistujia olivat Ruotsin, Suomen, Tšekin ja Venäjän miesten jääkiekkomaajoukkueet.Karjala-turnaus on yksi neljästä EHL turnauksesta. Sen avausottelu pelattiin Jönköpingissä Ruotsissa. Ottelussa hallitseva mestari Venäjä kohtasi Ruotsin. Edellisen turnauksen finaaliottelu päättyi joukkueiden osalta Venäjän 2-1 voittoon. Jönköpingissä ottelu päättyi Venäjän voittoon maalein 1-3. Ottelun ratkaisijaksi nousi Venäjän maalivahti "Aleksandr Eremenko" 29 torjunnallaan. Toisessa ottelussa Suomi kohtasi Tšekin. Ottelu oli tasainen, mutta noin minuutti ennen varsinaisen peliajan päättymistä Tšekin "Jan Marek" teki voittomaalin 3-2. Kaikki ottelut olivat hyvin tasaisia. Yhtenä erikoisuutena oli, että kukaan pelaaja ei tehnyt kahta maalia. Sen vuoksi turnauksessa oli 24 maalintekijää. Suurin maaliero oli ottelussa Venäjä - Tšekki. Suomen jokainen ottelu päättyi vain yhden maalin eroon vastustajasta. Turnauksen voitti Venäjä, Ruotsi oli toinen, Tšekki kolmas ja Suomi neljäntenä sijoittui viimeiseksi .
Turnaus pelattiin 8.- 11.11. 2007
Güstrow
Güstrow on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, pohjoisessa Saksassa. Se on noin 30 000 asukkaallaan osavaltionsa seitsemänneksi suurin kaupunki ja Rostockin piirikunnan keskuskaupunki.
Güstrow sijaitsee noin 45 kilometriä etelään Rostockista, Warnow'n sivujoen Nebelin varrella. Nebel on yhteydessä Warnow'hon Bützow–Güstrow-kanavan kautta. Güstrow'n ympäristössä sijaitsee useita järviä ja metsäalueita. Sen naapurikuntiin lukeutuvat Sarmstorf, Plaaz, Glasewitz, Lalendorf, Mühl Rosin, Gutow, Gülzow-Prüzen ja Lüssow.
Nimellä Güstrow on polabinkieliset juuret. Se on muotoutunut nimestä "Guščerov", missä "guščer" tarkoittaa liskoa.
Rostockin ruhtinas Heinrich perusti Güstrow'n 1200-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja myönsi sille schweriniläiset kaupunginoikeudet. 1300-luvulla Güstrow'sta muodostui Mecklenburgin herttuoiden kesäresidenssi. Mecklenburgin vuoden 1621 jaon jälkeen Güstrow'sta tuli pienen Mecklenburg-Güstrow'n herttuakunnan pääkaupunki. Herttuakunnan viimeinen herttua kuoli vuonna 1695 ja Güstrow'sta tuli osa Mecklenburg-Schwerinin herttuakuntaa.
Güstrow'n ja Bützow'n välinen rautatieyhteyes avattiin vuonna 1850. Yhteyttä pidennettiin vuonna 1867 Neubrandenburgin kautta Strasburgiin Preussin rajalle asti. Vuonna 1882 avattiin Güstrow'n ja Plau am Seen välinen rautatieyhteys ja vuonna 1887 Güstrow'sta avattiin yhteys Schwaaniin. Vuonna 1896 kaupungin liikenneyhteydet paranivat edelleen Bützow–Güstrow-kanavan kautta.
Güstrow'n suurimpiin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Güstrow'n linna. Linna edustaa renessanssiarkkitehtuuria ja se toimi aikoineen mecklenburgilaisten herttuoiden residenssinä. Nykyinen linna on rakennettu 1500-luvulla, mutta linna-alueen historia ulottuu pidemmälle.
Güstrow'n tuomiokirkko () edustaa pohjoissaksalaista tiiliarkkitehtuuria. Kirkko sijaitsee kaupungin etelälaidalla ja sen historia ulottuu 1200-luvulle saakka. Sen nykyinen, uusgoottilainen ilme on peräisin 1800-luvun toiselta puoliskolta.
Kaupungissa on myös siellä asuneelle saksalaiselle kuvanveistäjälle ja näytelmäkirjailijalle Ernst Barlachille ja hänen elämälleen perustuvia museoita.
Güstrow on osa Rostockin S-Bahn-kaupunkirautatietä. Kaupungin läheisyydessä sijaitsee myös moottoritie Bundesautobahn 19. Lisäksi kaupunkia halkovat tiet Bundesstraße 103 ja 104.
Larry Brown
Lawrence Harvey ”Larry” Brown (s. 14. syyskuuta 1940 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Pelattuaan yliopistokoripalloa Pohjois-Carolinan yliopistolla hän kuului olympiakultaa Tokiossa 1964 voittaneeseen maajoukkueeseen.
Brown, joka sai valmennusta Dean Smithiltä, tuli itsekin myöhemmin tunnetuksi saavutuksistaan valmentajana; hän on toiminut vuosikymmenien saatossa useiden NBA-joukkueiden päävalmentajana ja työskennellyt myös yliopistokoripalloilijoiden kanssa.
Kaudella 2018–2019 Brown valmentaa italialaista Auxilium Torinoa
Brown nimettiin Basketball Hall of Fameen 27. syyskuuta 2002.
Larry Brown (baseballpelaaja)
Larry Leslie Brown (s. 1. maaliskuuta 1940) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän syntyi Länsi-Virginian Shinnstonissa ja vaikutti Major League -tasolla vuosina 1963–1974.
Brownin veli oli 35-vuotiaana aivokasvaimeen menehtynyt baseballpelaaja Dick Brown.
Dick Brown
Richard Ernest ”Dick” Brown (17. tammikuuta 1935 – 17. huhtikuuta 1970) oli yhdysvaltalainen baseballsieppari, joka pelasi Major League -tasolla vuosina 1957–1965. Hänen nuorempi veljensä on baseballpelaaja Larry Brown.
Brown syntyi Länsi-Virginian Shinnstonissa ja opiskeli yliopistossa Florida Statessa. Hänen ennenaikainen kuolemansa 35 vuoden ja kolmen kuukauden iässä oli seurausta aivokasvaimesta.
Matthäus Hetzenauer
Matthäus Hetzenauer (23. joulukuuta 1924 Tiroli, Itävalta – 3. lokakuuta 2004) oli itävaltalainen tarkka-ampuja toisessa maailmansodassa.
Hetzenauer kuului itärintamalle sijoitettuun Saksan 3. vuoristodivisioonaan. Hän tappoi 345 sotilasta ja upseeria, joista yhden hän ampui 1 100 metrin päästä.
Hetzenauer kouluttautui tarkka-ampujaksi heinäkuussa 1944, jonka jälkeen hänet siirrettiin yksikköönsä. Hän käytti pääasiassa kiikaritähtäimellä varustettua Mauser Kar 98k -pulttilukkokivääriä ja Gewehr 43 -kivääriä.
17. huhtikuuta Hetzenauer sai rautaristin ritariristin. Toukokuussa hän joutui neuvostoliittolaisten sotavangiksi ja hän vietti seuraavat viisi vuotta sotavankileirillä.
Hetzenauer kuoli 3. lokakuuta 2004 vuosia kestäneen huonon terveydentilan jälkeen.
Hetzenaueria pidetään yhtenä maailman historian parhaimmista tarkka-ampujista
Seututie 929
Seututie 929 alkaa Tervolan kunnasta, hieman valtatie 4:n Tervolan risteyksen pohjoispuolelta, kulkien länteen päin Varejoen, Sihtuunan, Mellakosken ja Lohijärven kautta päättyen seututiehen 932, eli Raanujärventiehen. Tie risteää myös seututien 930, eli Muurolantien kanssa Mellakosken kylässä. Tie on valaisematon lukuun ottamatta lyhyitä yksittäisiä pätkiä kylien kohdalla. Tie on päällystetty koko matkalta ja suurimmalta osin melko hyväkuntoinen.
Nopeusrajoitus on pääosin 100 km/h, mutta kylien kohdalla 80km/h. Liikennemäärät ovat vähäiset.
Tie muodostaa yhdessä seututien 930 kanssa vaihtoehtoisen reitin Tervolasta Ylitorniolle, ollen vain kaksisataa metriä pidempi, mutta paljon vähäliikenteisempi kuin seututie 927:n kautta, sillä sieltä ajettaessa reitti kulkee pitkän matkaa valtatie 21:tä pitkin.
Yhdystie 9204
Yhdystie 9204 on Kemissä kulkeva yhdystie. Tie on nelikaistainen ja kolme kilometriä pitkä. Tien nimi on Sauvonväylä, tien alussa Hahtisaarenkatu. Tiellä on neljä liikennevaloristeystä.
Tie alkaa Pohjolan Sanomat -rakennuksen vierestä ja päättyy Kivikon kiertoliittymään, josta pääsee Ouluun. Tien nopeusrajoitus on 50–60 kilometriä tunnissa. Tietä on muutettu siten että kauppakeskus Coronaan mentäessä ei tarvitse pysähtyä liikennevaloissa eli kääntyä oikeaan. Lisäksi valtatien 4 eritasoliittymään on rakennettu liikennevalot. Kemin ohikulkutien parannustöiden aikana muutettiin siten että eritasoliittymästä pääsee vain Rovaniemen suuntaan ja Oulun suuntaan pääsee vain Eteläväylän eritasoliittymästä. Yhdystie 9204 ylittää Oulu-Tornion radan ja ratapihan siltana. Yhdystie 9204 ei ole merkitty opasteisiin lähinnä keskustassa.
Mike Woodson
Michael Dean ”Mike” Woodson (s. 24. maaliskuuta 1958 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen koripallovaikuttaja, joka toimi ennen nykyistä valmentajanuraansa NBA-pelaajana vuosina 1980–1991 New York Knicksin, New Jersey Netsin, Kansas City/Sacramento Kingsin, Los Angeles Clippersin, Houston Rocketsin ja Cleveland Cavaliersin organisaatioissa. Woodsonille kertyi pelaajaurallaan 786 runkosarja- ja 13 pudotuspeliottelua.
Woodson aloitti valmentajauransa kaudella 1996–97 Milwaukee Bucksin kakkosvalmentajana. Myöhemmin hän toimi Cleveland Cavaliersin, Philadelphia 76ersin ja Detroit Pistonsin kakkosvalmentajana. Pistonsissa 2003–04 Woodson juhli kauden päätteeksi NBA-mestaruutta. Woodsonin ensimmäinen päävalmentajavirka oli Atlanta Hawks -joukkueessa vuosina 2004–2010. Woodson valmensi Hawksia kuusi kautta. Ensimmäisellä kaudella Hawks oli NBA:n heikoin joukkue (13 voittoa ja 69 tappiota), mutta kolmen viimeisen päävalmentajakautensa aikana hän johdatti Hawksin pudotuspeleihin ja viimeisellä kaudella 2009–10 joukkue päätti runkosarjan 53 voittoon ollen itäisen konferensin kolmanneksi paras. Pudotuspelien toisella kierroksella Orlando Magic tiputti Hawksin jatkosta voitoin 4–0 ja Woodsonille ei enää tarjottu jatkosopimusta.
Elokuussa 2011 Woodson siirtyi New York Knicksin kakkosvalmentajaksi ja maaliskuussa 2012 joukkueen virkaatekeväksi päävalmentajaksi Mike D’Antonin erottua tehtävistään. Toukokuussa 2012 Woodson nimitettiin virallisesti Knicksin päävalmentajaksi. Huhtikuussa 2014 Woodson erotettiin tehtävästään. Syyskuussa 2014 tiedotettiin Woodsonin nimityksestä Los Angeles Clippersin apuvalmentajaksi.
Pelaajana:
Apuvalmentajana:Päävalmentajana:
Michael McConnohie
Michael D. McConnohie (s. 23. heinäkuuta 1951 Mansfield, Ohio) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
McConnohie on tehnyt 1980-luvulta asti äänirooleja animaatioiden lisäksi myös näytelmäelokuvissa, kuten "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat". Hän on tehnyt yli 170 dubbausroolia englanniksi animesarjoihin ja videopeleihin. Alkuperäisiä äänirooleja hän on tehnyt muun muassa animaatioihin, kuten "", "The Transformers", "Action Force" ja "Walter Melon".
McConnohie on myös esiintynyt näyttelijänä ensi kerran 1970-luvulla ja tehnyt vierasesiintymisiä "General Hospitalissa" ja "Passionsissa".
Sam Vincent
James Samuel "Sam" Vincent (s. 18. toukokuuta 1963) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän syntyi Michiganin Lansingissa Jay Vincentin veljenä ja kävi yliopistonsa Michigan Statessa.
Vincent oli NBA-pelaajana vuosina 1985–1992 ja on sittemmin aloittanut kansainvälisen uran valmennustöissä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 Charlotte Bobcats -joukkueen uudeksi päävalmentajaksi; hänen edeltäjänään oli ollut Bernie Bickerstaff. Vincent erotettiin tehtävästään yhden kauden jälkeen.
Jay Vincent
Jay Fletcher Vincent (s. 10. kesäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän syntyi Kalamazoossa, Michiganissa, ja sai Michigan Statessa opiskellessaan valmennusta Jud Heathcotelta.
Vincent pelasi yhdeksänvuotisen NBA-uransa aikana seuraavissa joukkueissa:
Hän jatkoi pelaamista Italiassa. Hänen vuonna 1963 syntynyt nuorempi veljensä Sam Vincent on tunnettu koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Jud Heathcote
George Melvin ”Jud” Heathcote (17. toukokuuta 1927 Pohjois-Dakota – 28. elokuuta 2017 Spokane, Washington) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän syntyi Pohjois-Dakotassa, mutta menetti isänsä kurkkumätäepidemiassa 1930 ja vietti suurimman osan lapsuudestaan Washingtonin osavaltiossa äidinpuoleisten isovanhempiensa kasvattamana.
Heathcote toimi miesten koripallon päävalmentajana kahdessa yhdysvaltalaisessa yliopistossa: ensin Montanassa (1971–1976), sitten Michigan Statessa (1976–1995).
Tarraschin ansa
Tarraschin ansalla viitataan kahteen erilaiseen avausansaan espanjalaisessa pelissä. Ne on nimetty Siegbert Tarraschin mukaan. Ansa on kuuluisa siitä, että se ei esiinny vain analyyseissä, vaan Tarrasch itse pelasi ne mestareita vastaan turnauksissa. Kaikki eivät pidä ansoja oikeina ansoina, vaan sanovat niiden olevan yksinkertaisesti vastustajan virheitä.
Kaksi suurmestaria itse asiassa lankesi tähän ansaan Tarraschia vastaan: Zukertort vuonna 1887 ja Gunsberg 1890.
Espanjalaisen peli avoin muunnelma.
Ja mustan sotilas on kiinnitetty ja valkea voittaa esimerkiksi 12...fxe6 13. Txe4.
Johtaa Steinitzin puolustukseen.
Linnoittaminen vaikuttaa luonnolliselta, mutta 7...exd4 olisi parempi.
Paras olisi Ld7
Nyt 13.Txe4?? ja seuraisi matti 13...Td1+ 14. Te1 Txe1#.
Mustan ratsu ei voi liikkua kiinnityksen takia
Valkea voittaa.
Eva Robin’s
Eva Robin's, alun perin Roberto Maurizio Coatti (s. 10. joulukuuta 1958 Bologna) on miehenä syntynyt transsukupuolinen näyttelijä. Eräs tunnettu elokuva, jossa hänet on nähty, on Dario Argenton "Pelkoa ei voi paeta" ("Tenebre", 1982).
Alex Rider &amp; Scorpia
Alex Rider & Scorpia on englantilaisen Anthony Horowitzin kirjoittama nuortenromaani. Kirja on Alex Rider -kirjasarjan viides osa. Kirjojen päähenkilö on 14-vuotias teinivakoilija Alex Rider.
Alexin taloudenhoitaja ja holhooja, yhdysvaltalainen Jack Starbright palkkasi Alexille kotiopettajan, koska Alex oli jäänyt pahasti seikkailujensa vuoksi koulussa jälkeen. Alex ystävystyy opettajansa kanssa, ja tämä pyytää Alexia mukaan luokkaretkelle Venetsiaan. Alex etsii samalla jälkiä salaperäisestä Scorpiasta saadakseen selville totuuden kuolleesta isästään. Jos hänen isänsä olikin tunnoton palkkamurhaaja, mitä se merkitsee Alexin itsensä kannalta? Hämmentävät tapahtumat ajavat Alexin suoraan kansainvälisen rikollisjärjestön syliin, ja sen kuvankaunis johtaja Julia Rothman asettaa Alexin aivan uusien valintojen eteen. Scorpia nimittäin suunnittelee mittavaa operaatiota, joka horjuttaisi onnistuessaan vakavasti maailman poliittista voimatasapainoa ja jolla olisi järkyttävät seuraukset tuhansien yksityisten ihmisten kannalta. Onko Alex valmis tekemään edelleen töitä M16:lle, joka on manipuloinut ja pettänyt häntä? Vai liittyykö hän Scorpiaan - koston vuoksi?
Addie Joss
Adrian ”Addie” Joss (12. huhtikuuta 1880 – 14. huhtikuuta 1911) oli yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän pelasi vuosina 1901–1910 ammattilaisena Major League -joukkueessa, joka nykyisin käyttää nimeä Cleveland Indians.
Joss syötti MLB:n nykyisellä määritelmällä varsin harvinaisen "perfect gamen" 2. lokakuuta 1908. Hänen elämänsä katkaisi lyhyeen aivokalvontulehdus.
Joss sai postuumisti paikan Baseball Hall of Famesta vuonna 1978.
Nick Nuyens
Nick Nuyens (s. 5. toukokuuta 1980 Lier) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän edusti ammattilaisurallaan Quick Step -tallia 2003–2006, Cofidista 2007–2008, Rabobankia 2009–2010, Team Saxo Bankia 2011–2012 ja Garmin-Sharpia 2013–2014.
Nuyens voitti Flanderin ympäriajon 2011 kukistettuaan loppukirissä Sylvain Chavanelin ja Fabian Cancellaran. Vuoden 2008 Flanderin ympäriajossa hän sijoittui toiseksi Stijn Devolderin jälkeen. Hän on voittanut myös useita muita merkittäviä kilpailuja, kuten Omloop Het Volkin, Pariisi–Brysselin, Kuurne-Bryssel-Kuurnen, Dwars door Vlaanderenin ja Britannian ympäriajon sekä etapin Sveitsin ympäriajossa.
Disney Live
Disney Live on Disney on Ice -jääshow'ta pyörittävän yhtiön Feld Entertainmentin toinen luomus. Se on tavallaan jääshow'n muotoon rakennettu teatteriesitys, jossa pääasiallisina hahmoina käytetään Disneyn luomia hahmoja. Esityksissä käytetään hyväksi Disney on Icesta tuttuja erikoistehosteita, puvustusta sekä musiikkia.
Suomessa Disney Live sai ensi-iltansa ensimmäistä kertaa toukokuussa 2008 esityksellään "Disney Live - Nalle Puh".
Disney Live -esitykset Suomessa:
Digital Versatile Doom
Digital Versatile Doom on HIMin ensimmäinen livealbumi ja -DVD, joka on nauhoitettu Los Angelesissa Orpheum-teatterissa 14. ja 15. marraskuuta 2007. DVD sisältää live-esiintymisen sekä behind the scenes -dokumentin. DVD sisältää myös "Suurin HIM-fani" -kilpailun voittajien tapaamisen bändin kanssa Seattlessa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Zack &amp; Wiki: Quest for Barbaros’ Treasure
Zack & Wiki: Quest for Barbaros’ Treasure on Capcomin julkaisema peli Wiille. Peli on tyylilajiltaan ongelmanratkonta/seikkailupeli. Se koostuu 16 lyhyestä tasosta, joiden tavoitteina on saavuttaa tason päättävä arkku. Arkun saaminen vaatii usein päättelyä ja pulmien selvittämistä erilaisten esineiden ja ympäristön kanssa vuorovaikuttamisen avulla.
Peli alkaa tilanteesta, jossa nuori merirosvo Zack nukkuu merirosvojoukkionsa Merijänisten (Sea Rabbits) lainatussa romulentokoneessa. Zackin kultainen apinatoveri Wiki herättää hänet unestaan. Pian sen jälkeen kapteeni Rose, Merijänisten arkkivihollinen kätyreineen hyökkää lentokoneen kimppuun lopulta pudottaen sen. Onneksi Zack ja Wiki onnistuvat pakenemaan ennen kuin kone rysähtää maahan. He löytävät itsensä keskeltä viidakkoa, josta löytyy omituinen, kirottu arkku. Arkusta hyppää esiin pääkallo, joka väittää olevansa kuuluisan kapteeni Barbarossan kallo. Kirous on rikkonut hänen ruumiinsa palasiksi, jotka nyt ovat kadoksissa maailmalla. Hän pyytää Zackiä ja Wikiä löytämään ja palauttamaan hänen ruumiinosansa. Vastapalvelukseksi hän lupaa antaa laivansa Zackille sekä kertoa, missä sijaitsee joka piraatin unelma, kuuluisa aarresaari. Tietenkin Zack tarttuu tilaisuuteen. Seikkailu voi alkaa!
Kun ystävykset saavat kaikki ruumiinosat. Barbarossa kuitenkin huijaa Zackia ja Wikiä ja kaikki osat tulevat Zackin ja Wickin eteen. Kaikki ruumiinosat yhdistyvät Barbarossaan, ja selviää ettei Barbarossa ei olekaan hyvä. Lopussa Zack ja Wiki tappavat Barbarossan ja Barbarossa joutuu mustaan aukkoon. Zack ja Wiki olivat Barbarossan palikassa. Zack selvisi mutta... Wiki kuoli. Zack katsoo suruissaan mustaan aukkoon.
Nitta Yoshisada
Nitta Yoshisada (, 1301 Kōzuken provinssi – 17. elokuuta 1338 Echizenin provinssi) oli japanilainen soturi ja Nitta-klaanin pää. Hän tuki keisari Go-Daigon valtaannousua ja hänellä oli keskeinen rooli Kamakura-shōgunaatin kaatamisessa. Ashikaga-klaanin Ashikaga Takauji kuitenkin voitti hänet Kamakurassa, minkä jälkeen hän pakeni Go-Daigon kanssa Yoshinovuorelle ja perusti uuden eteläisen hovin vastustamaan Takaujin Kiotoon asettamaa keisaria. Tämä ajanjakso tunnetaan Nanboku-chō-kautena.
Ashikaga Takaujin pitkäaikaisena vihollisena Nitta Yoshisadaa on usein syytetty Japanin hovin jakautuneisuudesta eteläiseen ja pohjoiseen haaraan, sillä hän taisteli Ashikaga-klaania vastaan eteläisen hovin perustaneen keisari Go-Daigon puolesta. Klaanien välinen kilpailu johtui pääosin siitä, että Ashikagat olivat Nitta-klaanin yläpuolella, vaikka he olivat saaneet alkunsa nuoremmasta esi-isästä. Koska Nittojen esi-isät eivät taistelleet Minamoto-klaanin serkkujensa rinnalla Genpei-sodassa, heille ei annettu arvoa tai valtaa Kamakurassa.
Vuonna 1331, kun Ashikaga-shōgunaatti oli määrännyt Nittan liittymään armeijaan Chihayan linnoituksella, hän sai viestit prinssi Morinagalta ja keisari Go-Daigolta kehottaen häntä hyökkäämään Hōjō-klaania vastaan. Hän jätti asemansa ja palasi kotialueelleen Kōzuken provinssiin, jossa hän kokosi avukseen muita Minamoto-klaanin jälkeläisiä ja vasalleja. Hän aloitti marssin Kamakuraan, saavuttaen sen ulkopuolella joitakin voittoja ja jahdaten Hōjō-klaanin puolustajia kaupunkia kohti.
Kamakuraa ympäröivät kalliot kolmelta puolelta, joten hyökkääminen kaupunkiin oli vaikeaa. Nitta käytti hyväkseen laskuvettä ja siirsi joukkonsa kaupunkia kohti etelästä rantojen kautta. "Taiheikin" mukaan Nitta heitti miekkansa aaltoihin ja rukoili Amaterasua, joka jakoi vedet hänen puolestaan. Kaupunki vallattiin ja Hōjō-klaanilta riistettiin sen vaikutusvalta.
Kamakuran ja Hōjō-klaanin kukistumisen jälkeen Nitta nimitettiin Echigon provinssin kuvernööriksi ja Hariman sekä Kōzuken provinssien varakuvernööriksi, kun Go-Daigo jakoi uudelleen Hōjō-klaanin maita. Lisäksi hän kosi Go-Daigon sihteeriä Kōtō-Naishia, jonka kanssa hän meni naimisiin keisarin välityksen avulla.
Seuraavina vuosina Nittan kilpailu Ashikaga Takaujia (ja hänen veljeänsä Ashikaga Tadayoshia) vastaan kärjistyi, kun Ashikagat suunnittelivat kapinaa ja vaativat Nitta Yoshisadan tuhoamista. He kävivät lukuisia taisteluita, joista useat tapahtuivat Kiotossa ja sen ympäristössä samoilla paikoilla kuin Genpei-sodan kuuluisat taistelut. Nitta kukistettiin, mutta hän pysyi piikkinä Takaujin rinnassa kuolemaansa saakka vuonna 1338.
Nittan kuolema oli yhtä huomattava kuin hänen elämänsä. Turnbull (2003) kirjoittaa, että Nitta oli taistelemassa Kuromarun piirityksessä Hosokawa Akiujia, Takaujin liittolaista vastaan, kun nuolet kaatoivat hänen hevosensa. Nitta jäi loukkuun kuolleen hevosen alle ja oli siten helppo kohde jousiampujille. Viimeisenä tekonaan Nitta veti esiin lyhyen miekkansa ja leikkasi irti oman päänsä. Joidenkin hänen kanssaan taistelleiden samuraiden on sanottu tehneen seppukun uskollisuudenosoituksena.
Anton Kuerti
Anton Emil Kuerti O.C. (s. 21. heinäkuuta 1938) on kanadalainen pianisti, joka on tullut tunnetuksi muun muassa Beethovenin ja Brahmsin teosten levytyksillään. Hän syntyi Wienissä, Itävallassa.
Kuerti on Order of Canadan upseeri. Hän oli vuonna 1988 NDP:n kansanedustajaehdokkaana Don Valley Northin vaalipiiristä.
Matthew Good
Matthew Frederick Robert Good (s. 29. kesäkuuta 1971) on kanadalainen rockmuusikko. Hän tuli alun perin tunnetuksi laulajana Matthew Good Bandissa, jonka debyyttialbumi julkaistiin vuonna 1995.
Yhtyeensä hajottua vuonna 2002 Good siirtyi soolouralle. Hänet tunnetaan myös yhteiskunta-aktivistina.
Kirotut eivät itke
Kirotut eivät itke () on yhdysvaltalainen dramaattinen film noir -elokuva vuodelta 1950. Se perustuu Gertrude Walkerin tarinaan, ja sen käsikirjoituksen ovat kirjoittaneet Harold Medford ja Jerome Weidman. Vincent Sherman vastasi elokuvan ohjauksesta. Sen pääosissa nähdään Joan Crawford, David Brian ja Steve Cochran. "Kirotut eivät itke" on ensimmäinen kolmasta Shermanin ja Crawfordin välisestä yhteistyöstä. Muut elokuvat ovat draama "Viimeinen valhe" ("Harriet Craig", 1950) ja komedia "Hyvästi toiveuni" ("Goodbye, My Fancy", 1951). Elokuva on mustavalkoinen ja noin 103 minuutin mittainen. "Kirotut eivät itke" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa toukokuussa 1950. Suomessa julkaistiin vasta kymmenen vuotta valmistumisensa jälkeen tammikuussa vuonna 1960.
"Kirotut eivät itke" kertoo Joan Crawfordin näyttelemästä köyhästä naisesta Ethel Whiteheadista, joka menettää poikansa onnettomuudessa. Poikansa kuoleman jälkeen Ethel päättää aloittaa uuden elämän, joten hän jättää aviomiehensä ja omaksuu uuden henkilöllisyyden Lorna Hansen Forbesina.
Jack Smack
Jack Smack, oik. Juha Jakonen, (s. 8. elokuuta, Jyväskylä) on suomalainen rockmuusikko. Hän on Private Line -yhtyeen kitaristi, taustalaulaja, säveltäjä ja sovittaja. Hänet tunnetaan myös nimillä ”Japa”, ”Captain Japa” ja ”Jack Leopard”.
Jakonen liittyi Private Line -yhtyeeseen toukokuussa 2002 edellisen kitaristin Jari Huttusen siirryttyä Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus -orkesteriin. Jakosen oma yhtye Palmcut oli lopettanut vuonna 2001. Vuonna 2013 perustettiin Jakosen toinen yhtye The Noir Brigade.
Vuonna 2011 Private Line julkaisi parin vuoden hiljaiselon jälkeen uuden singlen ja musiikkivideon ”Dead Decade”. Samanniminen kolmas albumi julkaistiin elokuussa 2011.
Syyskuusta 2007 elokuuhun 2008 Jack Smack toimi radiojuontajana, toimittajana ja DJ:nä omassa ”Ultimate Rock ’N’ Roll Show” -ohjelmassaan helsinkiläisen Lähiradion asemalla juontajaparinsa Joel ”Sheriffi Jopi” Airaksisen kanssa. Suorana lähetyksenä lähetettävässä ohjelmassa hän esiintyi nimellä ”Captain Japa”. Ohjelma sisälsi keskustelua musiikista ja ajankohtaisista aiheista sekä artistihaastatteluja.
Jack Smack käyttää Tokain kitaroita.
Jakonen oli aikaisemmin naimisissa Rakel Liekin kanssa.
Mikrohedelmöitys
Mikrohedelmöitys eli ICSI () on hedelmöityshoitomenetelmä, jossa yksittäinen siittiö ruiskutetaan ohuella putkella suoraan munasolun sisään. Mikrohedelmöitys on sovelias hoitokeino pariskunnille, joiden hedelmättömyys johtuu miehen siemennesteen laadusta. Siittiöitä saattaa olla vähän, tai niiden liikkuvuus tai morfologia voi olla huono.
Jos siemenneste ei sisällä lainkaan siittiöitä, munasolu voidaan yrittää hedelmöittää lisäkiveksestä, kiveksestä tai siemenjohtimesta imetyillä siittiöillä.
Mikrohedelmöitystekniikka kuvattiin ihmisellä ensimmäisen kerran vuonna 1988, mutta raskauksia saatiin aikaan vasta useita vuosia myöhemmin. Suomessa ensimmäiset mikrohedelmöityksen avulla alkunsa saaneet vauvat syntyivät vuonna 1993. Menetelmä lähti leviämään ympäri maailman etenkin vuoden 1994 loppupuolella.
Siemennestettä tarkastellaan mikroskoopin alla, ja siittiö valitaan arvioiden sen hyvää muotoa ja liikkuvuutta. Munasolu pidetään maljalla paikallaan mikropipetillä. Siittiö imetään ohueen lasikapillaariin ja siirretään kypsän munasolun sisään mikroinjektiotekniikan avulla.
Mikrohedelmöityksen tulokset munasolun hedelmöittämisessä ovat olleet hyviä. Esimerkiksi kohtalaisen vaikeassa miehen spermaviassa tavallisen koeputkihedelmöityshoidon (IVF) hedelmöitysosuus on 26 % ja mikrohedelmöityshoidon 58 %.
Ram-Zet
Ram-Zet on avant-garde metalia soittava norjalainen yhtye, joka on perustettu 1998. Yhtyeen perusti laulaja-kitaristi Zet yhden miehen projektina, josta tuli täysikokoinen yhtye rumpali Küthin sekä basisti Solemin liityttyä yhtyeeseen. Tällä kokoonpanolla julkaistiin esikoisalbumi "Pure Therapy" syyskuussa 2000. Tämän jälkeen yhtye on julkaissut kolme albumia. Yhtyeen albumit muodostavat jatkuvan tarinan, joka kertoo skitsofreniaa sairastavasta potilaasta (Zet) ja hoitajasta (Sfinx) joka yrittää auttaa häntä pakenemaan epäilyttävästä mielisairaalasta.
Distributed Proofreaders
Distributed Proofreaders (hajautetut oikolukijat) on keino tukea Gutenberg-projektia, ja se onkin virallinen PG-liitännäispalvelu. Distributed Proofreadersin perusti vuonna 2000 Charles Franks tukemaan vapaasti levitettävien kirjojen digitalisointia. Distributed Proofreaders sivustoa pyörittää vapaa ohjelmisto ja koodin lisenssi on GNU GPL.
Hajautettua oikolukua erityisesti suomeksi tehdään mm. seuraavien sivustojen avulla:
Lisäksi Kansalliskirjaston Pelasta kirja -ohjelmassa konservoidaan ja digitalisoidaan arvokkaita teoksia.
Taka-Pommeri
Taka-Pommeri on Pommerin alue, joka sijaitsee Oderin ja Vähän-Pommerin välissä. Se kuului aikaisemmin Saksaan, mutta liitettiin toisen maailmansodan jälkeen Puolaan. Nykyisin se muodostaa Puolassa suurimman osan Länsi-Pommerin voivodikuntaa (), jonka pääkaupunki on Szczecin. Itäosa kuuluu Pommerin voivodikuntaan ().
Kolmikymmenvuotisen sodan seurauksena osa Taka-Pommerin alueesta siirtyi Ruotsille, mutta Ruotsi menetti sen 21. tammikuuta 1720 Tukholman rauhassa, jolloin Ruotsin hallintaan jäi vielä 700 km² muita alueita nimellä Ruotsin Pommeri.
Preussin kuningaskunta
Preussin kuningaskunta oli 18. tammikuuta 1701 Brandenburgin markkreivikunnasta ja Preussin herttuakunnasta muodostunut kuningaskunta, josta tuli vuonna 1867 Pohjois-Saksan liiton ja vuonna 1871 Saksan valtakunnan merkittävin osavaltio.
Kuningaskunta lakkasi, kun Saksasta tuli ensimmäisen maailmansodan jälkeen tasavalta, Preussin vapaavaltio. Muodollisesti Preussi oli olemassa valtiollisena osana vuoteen 1946 saakka, koska liittoutuneet miehittäjät lakkauttivat sen 1947.
Johan Calamnius
Johan (Juhana) Wiktor Calamnius (18. toukokuuta 1838 Kruunupyy – 26. kesäkuuta 1891 Kuopio) oli suomalainen tuomiorovasti ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "J.W.C".
Calamniuksen vanhemmat olivat lääninrovasti Kaarle Gabriel Calamnius ja Sofia Vilhelmina Sinius. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta vuonna 1857 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1862, maisteriksi 1864 ja lisensiaatiksi 1866. Calamnius väitteli filosofian tohtoriksi 1869 ja hänet vihittiin papiksi 1876.
Calamnius toimi Kuopion tuomiokapitulin notaarina 1875–1879, vankilansaarnaajana Kuopiossa 1879–1885 ja tuomiorovastina vuodesta 1885. Hän osallistui myös säätyvaltiopäiville 1877–1878, 1882 ja 1885 Kuopion hiippakunnan papiston edustajana.
Kirjallisen tuotantonsa Calamnius aloitti 1864 julkaisemalla ruotsin kielellä peräpohjalaisiin kansantarinoihin perustuvan kertomuksen isonvihan ajoilta nimeltä "Taivalkoski". Peräpohjolan kansanperinteeseen liittyivät myös muinaistieteellinen kirjoitus "Muinaistiedustuksia Pohjan periltä" (1868) ja novellit "Metelinkirkon haltia" (1870) sekä "Pyhäkosken ensimmäinen laskija" (1873). Calamnius julkaisi myös Ovidiuksen Metamorfooseista Suomen luontoon mukautetun satukokoelman "Kynäkuvia muinais-ajan sadustosta, kirjeitä Suleimalle" Kirjallisessa Kuukausilehdessä 1866–1868 ja 1870–1871. Sadut julkaistiin sittemmin myös kirjana ("Kreikkalaisia satuja. Kirjeissä Suleimalle", 1875).
Calamnius käänsi suomeksi Aristoleen "Runousopin" (1871) ja Platonin "Faidonin" (1882). Hän perusti vuonna 1865 yhdessä Kaarlo Bergbomin, Jaakko Forsmanin ja Frithiof Peranderin kanssa "Kirjallisen Kuukausilehden".
Fairlight (ryhmä)
Fairlight (FLT) on yksi tunnetuimmista ja vanhimmista kräkkeri- ja demoryhmistä. Se on kansainvälinen ja on toiminut ainakin Commodore 64:n, Amigan ja PC-koneiden parissa.
Fairlightin perustivat West Coast Crackers (WCC) -ryhmään aikaisemmin kuuluneet kräkkerit "Strider" ja "Black Shadow" Ruotsissa vuonna 1987. Mukaan liittyi pian kräkkeri "Gollum" ja hieman myöhemmin muun muassa koodaaja-kräkkeri "Woodo" ja graafikko "The Hobbit". Ryhmä toimi aluksi hyvin aktiivisesti Commodore 64:n parissa, mutta laajentui pian myös Amiga-puolelle. Ryhmän ensimmäinen BBS, nimeltään "The Pleasure Dome", perustettiin vuonna 1987.
Fairlightin ensimmäinen PC-"julkaisu", kräkätty versio pelistä "The Hunt for Red October" ilmestyi 1991. Seuraava vuosi oli ryhmälle PC:n osalta varsin vahva, ja silloin perustettiin myös FLT:n Yhdysvaltain osasto. Kyseinen osasto oli vuonna 1993 ainakin kräkkäyspuolella eurooppalaista Fairlightia aktiivisempi ja suurempi. Vuonna 1994 FLT:n laiton toiminta kuitenkin hiipui maailmanlaajuisesti. Demoskenen puolella se oli edelleen aktiivinen, ainakin C64:n ja Amigan osalta. 
Fairlight palasi laittomien aktiviteettien pariin PC-puolella 1990-luvun loppupuolella. Vuonna 1998 se aloitti toiminnan pelien ISO-tiedostojen parissa, ollen ensimmäisiä tunnettuja ryhmiä, jotka keskittyivät nimenomaan niihin. Ryhmä oli useita vuosia hyvin aktiivinen ja tuottelias. Huhtikuussa 2004 sen laiton toiminta kuitenkin keskeytyi, kun viranomaiset, osana Fastlink-nimistä operaatiota, pidättivät ja asettivat syytteeseen useita ryhmän avainjäseniä Euroopassa, Singaporessa ja Yhdysvalloissa. Fairlightin demoja tekeviin alaryhmiin operaatiolla ei luonnollisesti ollut kovin suurta vaikutusta.
Fairlightin ISO-divisioona aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2006. Demoskenen puolella ryhmä on edelleen aktiivinen Commodore 64:n ja PC:n osalta.
Kustavi Nordlund
Johan Gustaf (Kustavi) Nordlund (6. syyskuuta 1866 Kitee – 16. marraskuuta 1901 Tukholma) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "J.G. Nordlund", "Kustavi Saarni", "Sampo" ja "-st-".
Nordlundin vanhemmat olivat maanmittari Axel Olivier Nordlund ja Karolina Wilhelmina Broms. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1885. Nordlund valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1889 ja maisteriksi 1890 sekä suoritti tuomarin tutkinnon 1893. Hän työskenteli Suomen senaatissa kopistina mutta muutti sittemmin asumaan Tukholmaan.
Nordlund oli naimisissa vuodesta 1901 ruotsalaisen Augusta Bernhardina Carlssonin kanssa.
Fairlight
Fairlight on digitaalisia äänilaitteita valmistava yhtiö, joka toimii Australian Sydneyssä. Sen perustivat Peter Vogel ja Kim Ryrie vuonna 1975. Yhtiön tunnetuin tuote on 1978 kehitetty syntetisaattori-sampleri Fairlight CMI.
Temnozor
Temnozor () on venäläinen vuonna 1996 perustettu black metal -yhtye. Yhtye on käynyt soittamassa myös Suomessa, viimeksi Steelfest Open Airissa Hyvinkäällä vuonna 2015.
Kustaa Killinen
Kustaa Killinen (sukunimi aikaisemmin Waismaa; 7. syyskuuta 1849 Isokyrö – 5. tammikuuta 1922 Kuopio) oli kirjailija, kansanedustaja, kansakoulunopettaja ja Kuopion kuuromykkien koulun johtaja. Kirjailijana hän käytti myös nimimerkkejä "K.K-ll-n" ja "K-ll-n".
Killisen vanhemmat olivat talollinen Matti Juhonpoika Waismaa ja Maria Kustaantytär Killinen. Hän opiskeli Jyväskylän seminaarissa vuosina 1868–1872 yhdessä J. H. Erkon kanssa ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi. Killinen opiskeli vielä myöhemmin ulkomailla kuuromykkäin opetusta vuosien 1879 ja 1911 välillä. Killinen oli kansakoulunopettajana Kokemäellä 1872–1879 ja sen jälkeen Kuopion kuuromykkäin koulun johtajana 1880–1922. Hän toimi myös Kuopion jatko-opiston suomen kielen ja kirjallisuuden opettajana 1889–1891 ja Kuopion kaupunginvaltuuston sihteerinä 1886–1896. Killinen toimitti "Tapio"-lehteä vuosina 1880–1882 ja vuosina 1882–1922 hän oli "Aistivialliskoulujen lehden" päätoimittaja.
Arkeologian harrastajana hän sai toimeksiantoa Muinaisyhdistykseltä, jolloin hän suoritti ainakin kohteiden tarkastuskäyntejä esimerkiksi Kokemäen Käräjämäellä vuonna 1877 ja Euran Käräjämäellä vuonna 1878.
Killinen oli porvarissäädyn jäsenenä säätyvaltiopäivillä vuosina 1897–1906 ja myöhemmin hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1914–1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana vuonna 1914. Killinen toimi myös Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1903–18 ja 20–21, ja Suomen kaupunkiliiton hallituksen varapuheenjohtajana. Killinen oli myös Kuopion Isänmaallisen Seuran perustajajäsen ja hän toimi seuran sihteerinä 20 vuotta (1883-1903) ja museonhoitajana vuosina 1883-1899. Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli noin 40 vuotta ja puheenjohtajana 1903–1918 ja uudestaan 1920–1921.
Killinen oli naimisissa opettajatar Matilda (Tilta) Josefina Laguksen (1873–1937) kanssa. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Tellervo Killinen, jonka puoliso oli professori K. S. Laurila, ja poika taas muun muassa kauppa- ja teollisuusministerinä toiminut Ilmari Killinen.
Konstantin Schröder
Konstantin Schroeder (tai Schröder) (29. kesäkuuta 1808, Uukuniemi – 9. elokuuta 1868, Valkeasaari) oli runoilija, sanomalehtimies ja Valkeasaaren kirkkoherra.
Schroederin vanhemmat olivat Uukuniemen kirkkoherra Johan Schroeder ja Anna Charlotta Åkerblom. Hän kävi Viipurin lukiota 1823-1826 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1826. Schroeder opiskeli Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi 1834. Hän oli pappina Valkealassa, Inkerin Lempaalassa, Narvassa ja Pietarin suomalaisessa Marian seurakunnassa. Vuonna 1837 Schroeder valittiin Valkeasaaren kirkkoherraksi ja vuonna 1839 hänestä tuli myös Rajajoen (Systerbäck) kivääritehtaan saarnaaja. Schroeder hoiti kirkkoherran virkaa kuolemaansa saakka.
Schroederin runoja ja suorasanaisia tekstejäkin julkaistiin useissa sanomalehdissä, myös nimimerkeillä "Lieto" ja "-n-r". Runoista tunnetuimpia lienevät vuonna 1840 "Sanan Saattajassa Wiipurista" julkaistu sururuno "Kristiina Maria" sekä sernadi "Vait!" vuoden 1845 Kanavassa. Schroeder myös opetti suomen kielen kirjoitusta inkeriläiselle kansanrunoilijalle Jaakko Räikköselle. Vuosina 1857-1858 hän toimi Suomen Julkisten Sanomien ensimmäisenä toimittajana.
Schroeder oli naimaton.
Pietari Ticklén
Pehr (Petter, Pietari) Ticklén (6. kesäkuuta 1792, Pyhäjärvi – 11. kesäkuuta 1838, Teuva) oli suomalainen opettaja, toimittaja, runoilija ja Teuvan kirkkoherra.
Ticklénin vanhemmat olivat Pyhäjärven kappalainen Pehr Ticklén vanhempi (1751–1815) ja Hedvig Elisabeth Bergh. Ticklénin veli Erik Ticklén oli runoilija, muista veljistä Gustaf Ticklén (1807–1882) oli Vesilahden kirkkoherrana 1858–1882 ja Johan Fredrik Ticklén (1802–1844) toimi Raahen piirilääkärinä 1834–1844.
Ticklén kävi Oulun triviaalikoulua, pääsi ylioppilaaksi 1811 ja vihittiin papiksi 1815. Hän oli tästä vuodesta alkaen ylimääräisenä pappina Pyhäjärvellä, välisaarnaajana Oulussa 1817–1818 sekä Oulun triviaalikoulun apologistiluokan opettajana vuodesta 1820. Suoritettuaan filosofian maisterin tutkinnon 1823 hän oli vuoden ajan opettajana Haminan kadettikoulussa ja sitten Oulun triviaalikoulun konrehtorina vuosina 1825–1831. Viimeksi Ticklén oli Teuvan kirkkoherrana vuodesta 1829 kuolemaansa saakka. Hänet valittiin Vesilahden kirkkoherraksi vuonna 1838 mutta hän kuoli Teuvalla ennen virkaan astumistaan. Ticklén sai rovastin arvonimen 1836.
Ticklén perusti Oulun Wiikko-Sanomia -lehden ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana 1829–1831. Hän julkaisi lehdessä omia runojaan ja teki virsiä ja käännöstöitä suomeksi. Ticklén toimi myös Elias Lönnrotin Mehiläinen -aikakauslehden avustajana. Vuonna 1836 hän mukaeli lehden liitteeksi K.F. Beckerin teoksen "Muistelmia ihmisten elosta kaikkina aikoina". Vuonna 1837 hän julkaisi 101-sivuisen katkismuksen nimeltä "Lyhyt ja yksinkertainen Kristillisen Opin tieto, Suomalaisille lapsille; muutamain entisten ja nykyisten mainio-opettajain mukaan".
Tunnetuimpia Ticklénin alkuperäisistä, suomentamista tai mukaelemista runoista ovat kansanrunomitalliset "Laulajat" ja "Lapsellinen lapsen laulu" sekä loppusoinnillinen "Leiposelle".
Ticklénin puoliso vuodesta 1825 oli Ulrika Katarina Ringbom (k. 1845).
Erik Ticklén
Erik Ticklén (21. marraskuuta 1794, Pyhäjärvi – 17. heinäkuuta 1827, Kärsämäki) oli runoilija ja Kärsämäen kappalainen.
Ticklénin vanhemmat olivat Pyhäjärven kappalainen Pehr Ticklén vanhempi (1751-1815) ja Hedvig Elisabet Bergh. Hän kävi Oulun triviaalikoulua 1806-1814 joutuen olemaan pois koulusta vuosina 1807-1809 perheen köyhyyden ja 1808 puhjenneen Suomen sodan takia. Ticklén pääsi ylioppilaaksi 1815 ja opiskeli Turun akatemiassa valmistuen papiksi 1817. Pappina Ticklén oli ensin Mustasaaressa, Kruunupyyssä ja Ilmajoella kunnes hänet valittiin Kärsämäen kappalaiseksi 1825. Ticklén kuoli kuitenkin jo kaksi vuotta myöhemmin.
Erik Ticklénin tunnetuin runo oli "Neidon valitus". Johan Ludvig Runeberg käänsi tämän runon ruotsiksi ja se julkaistiin Helsingfors Morgonbladissa vuonna 1832.
Erik Ticklénin veli Pietari (Pehr) Ticklén oli myös runoilija ja Oulun Wiikko-Sanomia-lehden perustaja.
Tuomas Ragvaldinpoika
Tuomas Ragvaldinpoika (6. joulukuuta 1724, Tyrvää – 14. maaliskuuta 1804, Loimaa) oli suomalainen virsirunoilija ja arkkiveisujen tekijä. Hän oli aikansa merkittävin talonpoikais- ja arkkivirsirunoilija. Hän sepitti henkilö-, hää- ja hautajaisrunoja sekä kruunajais- ja matkatoivotusrunoja kuninkaallisille.
Tyrvään Laukulasta kotoisin olleen Tuomas Ragvaldinpojan vanhemmat olivat Lipun talon omistanut kuudennusmies Ragvald Hansinpoika ja Margareta Erkintytär. Tuomas Ragvaldinpoika kärsi synnynnäisestä huuli- ja kitalakihalkiosta ja tämä vamma teki hänen puheestaan honottavaa ja vaikeasti ymmärrettävää sekä myös turmeli hänen ulkonäköään. Hän rampautui myös nuorena kuumesairauden takia eikä kyennyt ruumiilliseen työhön.
Vuonna 1763 Tuomas Ragvaldinpoika lähti Turkuun jossa hänen huulihalkionsa leikattiin onnistuneesti. Tuomas laati tästä tapauksesta 50-säkeistöisen arkkiveisun "Sen Wielä wirhellisen Ilo-Weisu". Tämä arkkiveisu oli ensimmäinen Suomessa julkaistu ei-hengellinen arkkiveisu. Tuomas Ragvaldinpoika keksi myös nimen arkkiveisu painetuille runoille ja virsille.
Tuomas Ragvaldinpoika joutui hankkimaan elantonsa kirjoittamalla ja hän julkaisikin elämänsä aikana 60 lehtistä jotka sisälsivät noin 150 virttä. Hän asui aluksi Turussa ja meni naimisiin 1765 Mynämäen Nihdeisen kylän Sunin talosta kotoisin olleen Maria Juhontyttären kanssa. Ensimmäisen vaimon kuoltua influenssaan 1776 Tuomas meni uusiin naimisiin 1777 turkulaisen piian Liisa Heikintyttären kanssa. Tästä avioliitosta hänellä oli kuusi lasta. Perhe muutti Turusta Loimaan Hirvikoskelle jossa Liisa Heikintytär kuoli keuhkotautiin vuonna 1788.
Jännike-novellisto
Jännike-novellisto oli suomalainen jännityskertomuksia sisältänyt lehti, joka ilmestyi lauantaisin vuoden 1936 syksystä vuoden 1939 loppuun. Vastaava toimittaja oli A. Kaaremaa. Konttori sijaitsi Oulussa, jossa lehti myös painettiin.
Jännike sisälsi paljon kotimaisia jännityskertomuksia, erityisesti Outsiderilta. Muita vakituisia kirjoittajia lehdessä olivat mm. Olli Karila (oik. Niilo Pärnänen, 1887–1936), J. K. Kulomaa (oik. nimi Jussi Kukkonen, 1892–1955) ja tuntematon nimimerkki Jage Varga.
Jännikkeen kulttuurihistoriallista merkitystä lisää se, että siinä esiintyi jo vuonna 1936 Outsiderin hahmo nimeltä Kalle Lipponen. Tarinoissa hänet tunnettiin ulkomailla seikkailijanimellä Calle Lipway. Kalle Lipponen oli kotoisin Pielavedeltä. Tästä hahmosta syntyi myöhemmin Pekka Lipponen.
Vuonna 1937 Jännikkeessä oli jatkokertomuksena Outsiderin "Kloakkien kauhu", johon on aivan selvästi saatu innoitus Eugene Suen kirjasarjasta "Pariisin salaisuudet".
Kloakkien kauhu on julkaistu uudelleen vuonna 1992 sarjassa Seaflower's Minors (n:o 2).
Jännikettä paremmin menestyi kilpaileva, Ilmarisen kustantama Jännityslukemisto.
Johan Frosterus (Sotkamon kirkkoherra)
Johan (Juhana) Abrahaminpoika Frosterus (30. marraskuuta 1720 Paltamo – 10. kesäkuuta 1809 Sotkamo) oli kirjailija ja Sotkamon kirkkoherra.
Frosteruksen vanhemmat olivat Paltamon kirkkoherra Abraham Frosterus ja Katarina Cajanus. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1736. Frosterus valmistui maisteriksi 1745 ja hänet vihittiin papiksi 1746. Frosterus oli Kajaanin kirkkoherrana vuodesta 1747 ja hänet valittiin Sotkamon kirkkoherraksi vuonna 1763. Vuonna 1800 hän sai jumaluusopin tohtorin arvon Uppsalan yliopistosta.
Frosterus on tehnyt muutamia runoja sekä vuonna 1791 ilmestyneen kirjan "Hyödyllinen huvitus luomisen töistä" joka oli ensimmäinen luonnontieteitä käsitellyt suomenkielinen teos.
M/S Equine
M/S Equine () on luxemburgilaisen Waterways SA:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1979 Öresundvarvetin telakalla Landskronassa, Ruotsissa. Kuollutta painoa laivalla on 8 400 tonnia. "Equine" on rekisteröity Belgian lipun alle.
Equinen sisaraluksia ovat M/S Vulpine ja M/S Ursine.
18. toukokuuta 1979 alus laskettiin vesille ja 14. syyskuuta se luovutettiin Partrederi Ab Nordsjöfraktin omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Eva Oden". Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen alus aloitti Oden Linesin Ruotsin ja Englannin välisessä liikenteessä. Marraskuussa 1982 alus aikarahdattiin Tor Linen liikenteeseen. Vuonna 1987 Eva Oden oli saksalaisella Neue Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalla Flensburgissa, jossa alusta pidennettiin, koneet vaihdettiin ja rakennettiin ylimääräinen kansi. 5. helmikuuta 1988 alus palasi telakalta Tor Linen liikenteeseen ja sai nimen "Tor Belgia". 11. joulukuuta 1998 rahtaus loppui ja aluksen nimeksi tuli jälleen "Eva Oden". Jälleen tammikuussa 1999 alus aikarahdattiin Tor Linen Imminghamin ja Göteborgin väliseen liikenteeseen. Huhtikuussa Eva Oden siirrettiin Rotterdamin ja Norjan välille.
Vuonna 2000 Eva Oden aikarahdattiin belgialaisen Cobelfretin Zeebruggen ja Purfleetin väliseen liikenteeseen. Lokakuussa 2003 Cobelfret osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Göteborg. Vuonna 2004 reitti vaihtui: Göteborg–Killingholme. 14. kesäkuuta 2005 alus aikarahdattiin DFDS:n liikenteeseen reitille Göteborg–Killingholme. Heinäkuun alussa vuonna 2006 reitti vaihtui: Dartford–Vlissingen. 11. syyskuuta luxemburgilainen Waterways SA osti aluksen ja rekisteröi sen Panaman lipun alle. Lokakuussa 2006 alus sai nykyisen "Equine" -nimensä. Nykyisin alus liikennöi Belgian lipun alla Irlanninmerellä Liverpoolin ja Dublinin välillä.