hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Çesk Zadeja
Çesk Zadeja (1927 Shkodër – 1997 Rooma, Italia) oli albanialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa useita pianokappaleita. Niiden ohella hänet tunnetaan sinfonioiden ja oopperoiden säveltäjänä. Zadeja sävelsi myös musiikin muutamaan albanialaiseen elokuvaan. Zadeja kuoli roomalaisessa sairaalassa, mutta hänet haudattiin Albaniaan.
Olhavan rautatieasema
Olhavan rautatieasema () oli kesäkuuhun 2004 saakka Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla . Asema sijaitsi Iin kunnan Olhavan kylässä suunnilleen Oulun ja Kemin välisen rataosuuden puolivälissä. Etäisyyttä Helsinkiin Haapamäen ja Seinäjoen kautta oli 805,5 kilometriä. Liikennepaikka lakkautettiin vuonna 2004, kun uusi Olhavan ja Kuivaniemen liikennepaikkoja korvaava Myllykankaan rautatieasema otettiin käyttöön.
Kaupalliset henkilö- ja tavaraliikenteen pysähdykset Olhavassa päättyivät 27.5.1990, kun lättähatut poistuivat liikenteestä. Tämän jälkeen Olhava toimi vain liikenteenhoidollisena liikennepaikkana.
Puolivälin asemana Olhava oli miehitettynä liikenteenhoidollisten syiden vuoksi suuren osan vuorokaudesta. Suurin osa Oulun ja Kemin välillä kulkevien junien kohtaamisista tapahtui Olhavassa.
Olhavan ratapiha muodostui pääraiteen lisäksi kahdesta sivuraiteesta, joita voitiin käyttää junien kohtaamiseen. Näiden raiteiden lisäksi ratapihalla oli vielä neljäs raide, jota käytettiin kuormausraiteena. Ratapiha sijaitsi osittain kaarteessa. Tiukkojen kaarteiden vuoksi Olhavan ohittaville junille oli asetettu nopeusrajoituksia. Radan kaarteisuus myös esti ratapihan jatkamisen rataosan siirtyessä kauko-ohjaukseen. Sähköistys- ja parannustöiden yhteydessä ratapiha purettiin ja kaarteita loivennettiin.
Olhavan liikennepaikalle asennettiin jo varhaisessa vaiheessa kampiasetinlaite sekä liikennepaikkaa suojaavat siipiopastimet. Ratapihalla sattui 3. heinäkuuta 2000 ratatyön yhteydessä onnettomuus, jossa loukkaantui kolme ihmistä. Ratapihan molemmissa päissä oli tasoristeykset, jotka korvattiin 2011 ratapihan keskelle tulleella tasoristeyksellä aseman tavaramakasiinin vieressä. Näin kaarrepaikoissa sijaitsevat ylityspaikat korvautuivat turvallisemmalla ylityspaikalla.
Olhavan alkuperäinen Bruno Granholmin suunnittelema puinen asemarakennus purettiin huonokuntoisena 1978 ja siirrettiin muualle. Asemarakennus korvattiin pienellä punatiilisellä rakennuksella. Alkuperäinen tavaramakasiini on edelleen olemassa, joskin tavaran kuormauslaituri on purettu, sekä aseman kellari nykyisen tiiliaseman takana. Asemapäällikön talo talousrakennuksineen on purettu. Olhavan rautatiesillan kupeessa on hieman muunneltuna pumppumiehen talo.
Olhavanjoki (Ii)
Olhavanjoki tai Olhavajoki on 29 kilometrin pituinen joki, joka virtaa Iin kunnan alueella. Joen alkulähde kunnan itäosassa sijaitseva Kaihuajärvi, josta se laskee Perämereen. Joen putouskorkeus on 76,5 metriä ja keskivirtaama 3,5 m³/s. Joen varrella sijaitsevat Yli-Olhavan, Väli-Olhavan sekä lähellä jokisuuta Olhavan kylät.
Jokea on ruopattu 1975–1976 tulvien, ojituksen helpottamisen sekä viljelypinta-alan lisäämisen vuoksi. Ruoppauksen vuoksi joen suosto- ja suvantoalueet ovat muuttuneet merkittävästi. Suvanto-osuuksien vedentilavuus on pienentynyt ja vedenpinta on laskenut jopa kahdella metrillä.
Porvoon maalaiskunta
Porvoon maalaiskunta (lyh. Porvoon mlk, ) oli Itä-Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Porvoon kaupungista ja Porvoon maalaiskunnasta muodostettiin vuoden 1997 alussa uusi Porvoon kaupunki.
Porvoon maalaiskunta oli Porvoon kaupungin maalaiskunta. Se sijaitsi Porvoon kaupungin ympärillä Porvoon seutukunnassa nykyisen Itä-Uudenmaan maakunnan alueella Uudenmaan läänissä. Muut naapurikunnat olivat Askola, Myrskylä, Pernaja, Pornainen ja Sipoo. Porvoon maalaiskunnan maapinta-ala oli ennen lakkautustaan 635,3 neliökilometriä (1.1.1996) ja väkiluku 22 160 henkeä (31.12.1995), joista 37,3 prosenttia oli ruotsinkielisiä. Porvoon maalaiskunta oli kaksikielinen, kuten Porvoon kaupunki nykyään. Porvoon maalaiskunnalla ei ollut omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa, vaan sillä ja Porvoon kaupungilla oli yhteiset suomenkielinen seurakunta ja ruotsinkielinen tuomiokirkkoseurakunta.
Porvoon maalaiskunnassa ja Porvoon kaupungissa järjestettiin 28. tammikuuta 1996 kansanäänestys kuntaliitoksesta. 55,9 prosenttia Porvoon maalaiskunnan äänestäneistä ja 63,6 prosenttia Porvoon kaupungin äänestäneistä kannatti kuntaliitosta. Porvoon maalaiskunnassa äänestysprosentti oli 72,2 ja Porvoon kaupungissa 62,4. Vaalitulosten mukaisesti Porvoon maalaiskunta muodosti silloisen Porvoon kaupungin kanssa 1. tammikuuta 1997 uuden kunnan nimeltä Porvoon kaupunki.
Porvoon maalaiskunnan alueen suurimmat taajamat ovat Estbacka, Gammelbacka, Hamari ja Tolkkinen. Kilpilahdessa sijaitsee valtakunnallisesti merkittävä öljynjalostamo sekä syväsatama. Myös Tolkkisten saha on alueelle merkittävä yritys. Näiden lisäksi alueella sijaitsee useita historiallisia kartanoita, joista tunnetuimmat ovat Haikon kartano, Kiialan kartano ja Sannäsin kartano. Porvoon maalaiskunnan alueella on myös paljon kesäasutusta.
Pellingin saaristossa sijainnut, vuonna 1835 rakennettu ja nykyisin raunioina oleva, ulkomuodoltaan pyöreä Glosholmin majakka on ollut Tove Janssonin kirjojen Muumitalon esikuva. Janssonilla oli kesämökki Porvoon ulkosaaristossa.
Ali-Vekkoski (Söderveckoski), Anttila, Emäsalo (Emsalö), Eestinmäki (Estbacka), Gammelbacka, Hamari, Ilola (Illby), Kardrag, Kerkkoo (Kerko), Kråkö, Kulloo (Kullo), Mikkelinkylä (Mickelsböle), Mustijoki, Pellinki (Pellinge), Tolkkinen (Tolkis), Uddas, Vessölandet, Voolahti (Vålax) ja Yli-Vekkoski (Överveckoski).
Eugène Eyraud
Eugène Eyraud (1820 Saint-Bomet – 19. huhtikuuta 1868 Rapa Nui) oli ranskalainen lähetyssaarnaaja, joka tunnetaan parhaiten Pääsiäissaaren tutkijana. Hän oli ensimmäinen Pääsiäissaarelle lähetetty lähetyssaarnaaja. Eyraud löysi rongorongo-kirjoitukset ensimmäisenä eurooppalaisena 1860-luvulla.
Eyraud syntyi Ranskassa, mutta hän asettui myöhemmin Valparaísoon, Chileen. Sieltä hän lähti 1860-luvun alussa Pääsiäissaarelle, jossa hän kuoli vuonna 1868 tuberkuloosiin.
Nostalgia
Nostalgia tarkoittaa menneen ikävöintiä, kaihoa ja haikeutta. Nostalgiaan liittyy usein menneen aikakauden ihannointia. Sananmukainen merkitys sanalle "nostalgia" on koti-ikävä, kotimaan kaipuu. Se on johdettu kreikan kielen sanoista "nostos", kotiinpaluu ja "algos", tuska.
Jevgenija Medvedeva-Arbuzova
Jevgenija Vladimirovna Medvedeva-Arbuzova (ven. Евгения Владимировна Медведева-Арбузова, s. 4. heinäkuuta 1976 Kontupohja, Karjalan ASNT, Neuvostoliitto) on Venäjää edustanut maastohiihtäjä. Kansallisuudeltaan hän on karjalainen.
Venäjän maajoukkueeseen Medvedeva-Arbuzova on kuulunut vuodesta 2001 lähtien. Hän voitti Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 Venäjän viestijoukkueessa hopeaa ja oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes. Torinon talviolympialaisissa 2006 hän hiihti takaa-ajokilpailussa pronssille ja voitti viestijoukkueessa olympiakultaa. Liberecin MM-kisoissa 2009 Medvedeva-Arbuzova saavutti 30 kilometrin vapaan kilpailussa hopeaa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 10 kilometrin vapaan kilpailussa ja viestissä seitsemäs.
Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan maailmancupin osakilpailuvoittonsa Medvedeva-Arbuzova saavutti 12. helmikuuta 2005 Reit im Winklistä kymmenen kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta. Lisäksi hän on ollut kahdesti toinen ja kerran kolmas sekä ollut kerran voittamassa parisprinttiä ja viestikilpailua (kauden 2007–2008 jälkeen).
Hänen sukunimensä kirjoitetaan toisinaan virheellisesti muodossa "Abruzova". Medvedeva-Arbuzova asuu Pietarissa.
Radagast
Radagast Ruskea (quenyaksi Aiwendil, ’Se joka rakastaa lintuja’) oli yksi "istarista", velhoista, J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa.
Radagast lähti Amanista Curumon (Sarumanin) kanssa Yavannan pyynöstä. Istari lähetettiin Keski-Maahan suojelemaan sitä Sauronin kasvavalta mahdilta, mutta Radagast ihastui eläimiin ja lintuihin, joita Keski-Maassa asui ja hylkäsi haltiat ja ihmiset ja vietti aikansa metsänelävien keskuudessa. Tästä hän sai nimensä, joka adûnaicissa, Númenorin kielessä, tarkoittaa ’eläintenhoivaajaa’. Radagast muutti asumaan Suureen Vihermetsään (myöh. Synkmetsä), Otavankalteen ja Vanhan Metsätien välille, paikkaan, jonka hän nimesi Rhosgobeliksi.
Radagast esiintyy Peter Jacksonin ohjaamissa "Hobitti"-elokuvissa, joissa häntä esittää Sylvester McCoy. Hänellä on ruskea kaapu ja parta sekä hiuksissaan linnunpesä. Hän kulkee myös reellä, jota vetävät suurikokoiset jänikset.
Lykantropia (sairaus)
Lykantropia () on psykiatrinen sairaus, jota sairastava henkilö kokee joko olevansa eläin tai olevansa muuttumassa eläimeksi. Muutos tapahtuu kuitenkin vain sairaan mielessä. Sairaus on saanut nimensä tarujen ”lykantropia”-tilasta, jossa ihmissuden pureman tai noituuden seurauksena ihminen muuttui ihmissudeksi. On esitetty, että ihmissusi-myytti on saanut alkunsa tästä sairaudesta.
"McLean Hospitalissa" tehdyssä tutkimuksessa lykantropialle luokiteltiin seuraavia tunnistettavia oireita:
Lykantropiaa ei siksi ole spesifioitu kokemukseksi pelkästä ihmisestä sudeksi -muuttumisesta, vaan lykantropiaan voi liittyä muodonmuutoskokemus laajempaan kirjoon eläimiä tai olentoja:
Lykantropiatapauksia on listattu, ja vain pieni osa on sudeksi tai koiraksi muuttumisia. Myös muutoksia kissaksi, hevoseksi, linnuksi ja tiikeriksi on listattu, mutta myös sammakoksi tai mehiläiseksi on koettu muututtavan.
Tapaustutkimuksessa vuodelta 1989 lykantropiaa sairastava henkilö koki sarjan muutoksia; hän koki muuttuvansa ihmisestä koiraksi, hevoseksi ja lopulta kissaksi ennen kuin hoito sai hänet taas kokemaan itsensä ihmiseksi.
Lykantropia on harvinainen tila, jonka syiksi on esitetty jotain toista psykoottista tilaa, kuten skitsofreniaa, kaksisuuntaista mielialahäiriötä tai kliinistä masennusta. On myös esitetty, että tietyt neurologiset ja kulttuurilliset vaikutukset altistavat kokemukseen muodonmuutoksesta.
Karjala (täsmennyssivu)
Karjala tarkoittaa seuraavia:Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Martti Sinisalmi
Martti Sinisalmi (s. 6. kesäkuuta 1941, Kauhava) on suomalainen Porin entinen pitkäaikainen kaupunginjohtaja. Puoluetaustaltaan hän on sosiaalidemokraatti. Sinisalmi toimi Porin kaupunginjohtajana vuosina 1975–2004 29 vuoden ajan. Hän jäi virasta eläkkeelle vuonna 2004. Tämän jälkeen hän toimi vuosina 2004–2008 Porin yliopistokeskuksen johtajana. Vuonna 2010 Sinisalmelle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi.
Sinisalmi on hallintotieteiden tohtori. Hän on väitellyt Tampereen yliopistolla aiheesta ”Suomen kaupunkien keskushallinto 1927–1998”.
Poitiers
Poitiers [pwatje] on Viennen departementin pääkaupunki Länsi-Ranskassa. Poitiers on maataloustuotteiden ja viinin kauppakeskus, ja lisäksi siellä on graafista, mekaanista ja kemianteollisuutta. Kaupungissa on 88 776 asukasta (2006).
Kaupungilla on pitkä ja merkittävä historia. Poitiers oli kelttiheimo piktonien pääkaupunki, ja se tunnettiin roomalaisajalla nimellä Limonum Pictonum. Kaupungin lähellä käytiin Toursin taistelu, jossa Kaarle Martel kukisti maurit vuonna 732. Lisäksi vanhassakaupungissa on useita rakennusmuistomerkkejä, kuten Saint-Jeanin kastekirkko 600-luvulta, Notre-Dame-la-Grande 1100-luvulta ja oikeuspalatsi 1300-luvulta. Kaupunkiin perustettiin yliopisto vuonna 1431.
Aino-Maija Luukkonen
Aino-Maija Luukkonen (s. 14. lokakuuta 1958 Pyhämaa) on Porin nykyinen kaupunginjohtaja. Hän on toiminut virassa vuodesta 2004 lähtien. Koulutukseltaan Luukkonen on valtiotieteen lisensiaatti. Puoluetaustaltaan hän on sosiaalidemokraatti ja on naimisissa Harjavallan kaupunginjohtajana 1970- ja 1980-luvuilla toimineen maakuntaneuvos Antti Koskisen kanssa. Luukkonen haki Oulun kaupunginjohtajan virkaa marraskuussa 2006, muttei kuitenkaan tullut valituksi tehtävään.
Ennen siirtymistään Porin kaupunginjohtajaksi Luukkonen toimi:
Rennes
Rennes (galloksi "Resnn", ) on Ille-et-Vilainen departementin sekä Bretagnen 209 860 asukkaan (2012) pääkaupunki Ranskassa. Siellä on mekaanista, elektronista, graafista ja autoteollisuutta. Kaupungin ensimmäinen yliopisto perustettiin vuonna 1735. Sen lisäksi kaupungissa ovat muun muassa rautatieristeys, arkkipiispanistuin ja oikeuspalatsi, joka on rakennettu 1618–1654.
Ranskan lisäksi seudulla puhutaan bretonia ja galloa.
Jalkapallojoukkue Stade Rennais pelaa Ranskan pääsarjassa.
Aimo Halila
Aimo Oskari Halila (9. marraskuuta 1912 Lahti – 15. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan erityisesti sosiaali- ja kulttuurihistorian tutkijana.
Aimo Halila kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseosta vuonna 1931 ja valmistui 1935 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Historian tohtoriksi hän väitteli 1942 väitöskirjalla "Suomen kaupunkien kunnallishallinto 1600-luvulla". Halila työskenteli 1950–1954 Yhteiskunnallisen korkeakoulun (nyk. Tampereen yliopisto) ensimmäisenä historian professorina, ja 1954–1975 Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina.
Halilan ensimmäinen julkaistu teos "Iitin historia" (1939, toinen osa 1966) oli Suomen ensimmäisiä moderneja pitäjänhistorioita, joissa oli siirrytty tapahtumien kuvailusta syvempään sosiaali- ja yhteiskuntahistorialliseen analysointiin. Hänen pääteoksenaan pidetään neliosaista "Suomen kansakoululaitoksen historiaa" (1949–1950), ja huomattavia myöhempiä teoksia olivat muun muassa "Pohjois-Pohjanmaa ja Lappi 1721–1775" (1954) sekä "Tanskan ja Norjan historia" (1972). Halilan laajaan tuotantoon kuuluu myös lukuisia kaupunki- ja järjestöhistorioita sekä elämäkertoja. Suomalaisen historiankirjoituksen klassikoksi muodostuneeseen "Suomen historian käsikirjaan" (1948) hän kirjoitti 1600-luvun osuuden.
Aimo Halilan veli oli oikeustieteen professori Jouko Halila.
Heikki Koski
Heikki Juhani Koski (s. 24. kesäkuuta 1940 Halikko) on suomalainen entinen maaherra, ministeri ja Alkon pääjohtaja.
Hän on toiminut Porin apulaiskaupunginsihteerinä 1965–1968, apulaiskaupunginjohtajana 1968–1970 ja kaupunginjohtajana vuosina 1970–1975. Yleisradion TV2 teki vuonna 1975 hänestä Kasvo-ohjelmaan haastattelun , jossa käsiteltiin muun muassa hänen uraansa Porissa.
Heikki Koski toimi sisäasiainministerinä Keijo Liinamaan virkamieshallituksessa vuonna 1975, Oy Alko Ab:n vähittäismyyntijohtajana 1975–1982 sekä pääjohtajana 1982–1994. Vuonna 1997 Heikki Koskesta tuli Länsi-Suomen läänin ensimmäinen maaherra. Hän jäi eläkkeelle maaherran virasta vuonna 2003. Heikki Kosken puoliso on teatteritieteen professori Pirkko Koski.
Rauno Saari
Rauno Saari (s. 6. syyskuuta 1946 Kisko) on suomalainen virkamies, joka toimi vuosina 2003–2009 Länsi-Suomen läänin maaherrana ja 2009–2012 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana. Saari on valmistunut valtiotieteen maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1971. Vuonna 2005 hänet promovoitiin Turun kauppakorkeakoulun promootiossa kauppatieteiden kunniatohtoriksi.
Ennen Länsi-Suomen läänin maaherran virkaan nimittämistä Saari on toiminut muun muassa kauppa- ja teollisuusministeriön poliittisena sihteerinä 1984–1985, Valtioneuvoston kanslian valtiosihteerinä 1995–2003, Raision kaupungin kaupunginjohtajana 1988–2003, josta virkavapaalla 1995–2003, ja Turun ja Porin lääninhallituksessa sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä.
Saari on ollut yhteiskunnallisesti merkittävissä luottamustehtävissä, kuten Liikenneturvan hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2004 ja Valtion asuntorahaston johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 2005.
Valtioneuvosto nimitti 22. joulukuuta 2009 Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajaksi Rauno Saaren. Hänen oli tarkoitus jäädä virastaan eläkkeelle lokakuun lopussa 2014, Saari anoi kuitenkin eroa virasta keväällä 2012 jäädäkseen vanhuuseläkkeelle 1. heinäkuuta 2012.
Saari nimettiin Vuoden Unikeoksi 2009 Naantalin hyväksi tehdystä työstä.
Saari törmäsi humaltuneena autollaan joulukuussa 2013 Naantalin Rymättylässä toiseen autoon ja pakeni paikalta. Saari tuomittiin keväällä 2014 kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä rattijuopumuksesta, liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja liikennerikkomuksesta. Lisäksi hän sai sakkoja 3 270 euroa ja ajokieltoa.
The Re-Invention Tour
The Re-Invention Tour oli yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan vuoden 2004 toukokuussa alkanut, seitsemän maata käsittänyt konserttikiertue, joka sisälsi musiikkia hänen uransa alkupäästä aivan viimeisimpiin, vuoden 2003 "American Life" -albumin tuotoksiin. Konsertit pidettiin 20 eri kaupungissa, esityksiä oli yhteensä 56 kappaletta ja ne keräsivät yhteensä arviolta 880 000 katsojaa. Kiertuetta pidetään vuoden 2004 menestyksekkäimpänä noin 124,5 miljoonan dollarin tuotollaan.
Kiertueesta kuvattiin paloja niin musiikkiesityksistä kuin backstage -tunnelmistakin "I'm Going to Tell You a Secret" -dokumenttiin.
Kiertueen aikatauluun kuului aluksi myös konsertit Tel Avivissa, Moskovassa ja Helsingissä, mutta ne peruttiin.
Bowling for Columbine
Bowling for Columbine on Michael Mooren 119-minuuttinen dokumenttielokuva. Se on dokumentti yhdysvaltalaisten tuliasehulluudesta ja kyseenalaistaa amerikkalaista "kulttuuria". Elokuvan on levittänyt Sandrew Metronome. Suomen ensi-ilta oli 7. helmikuuta 2003. Elokuva palkittiin Oscarilla parhaasta dokumentista.
Baldassare Donato
Baldassare Donato (1525/1530 – kesäkuu 1603) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi sekä hengellistä että maallista musiikkia.
Donaton varhaisista vuosista ei ole säilynyt tietoa. Edes hänen syntymäpaikkaansa ei tiedetä. Donaton tiedetään toimineen laulajana Venetsiassa vuodesta 1550 lähtien. Myöhemmin elämässään hän toimi Venetsiassa "maestro di cappellana".
Yleismaantiede
Yleismaantiede on maantieteen toinen päähaara erotuksena aluemaantieteestä. Yleismaantiede tutkii laajassa mittakaavassa maantieteellisiä ilmiöitä sekä luonnossa, että ihmisen toiminnassa ja kiinnittää huomiota erityisesti syy-seuraussuhteisiin ja niiden ilmenemiseen. Toinen maantieteen päähaara on aluemaantiede, joka tutkii tietyllä alueella tapahtuvia ilmiöitä eikä niinkään keskity syy-seuraussuhteiden etsimiseen. Tutkimuskohteittensa perusteella yleismaantiede jaetaan edelleen useammiksi haaroiksi.
Luonnonmaantiede keskittyy tutkimaan maapallon luontoa ja avaruutta ihmisen toiminnasta riippumattomana kokonaisuutena. Luonnonmaantiede käyttää hyväkseen aluemaantieteessä saatuja havaintoja ja pyrkii selittämään niitä ja luonnonilmiöiden syy-yhteyksiä. Huolimatta luontoon ilman ihmistä keskittyvästä lähtökohdasta, ihminen on otettava huomioon mm. eroosiovoimana ja viime aikoina on alettu selvitellä yhä enemmän myös ihmisen ja luonnon välisiä vuorovaikutuksia.
Kulttuurimaantiede taas tutkii maapalloa ja sen pintaa ihmisen toiminnan kenttänä. Tutkimuskohteittensa perusteella kulttuurimaantiedekin jakaantuu lukuisiin osiin, joita ovat
väestömaantiede, terveysmaantiede, asutusmaantiede, kaupunkimaantiede, talousmaantiede, sosiaalimaantiede ja poliittinen maantiede. Kulttuurimaantieteen haarat liittyvät toisiinsa hyvin läheisesti, ja sillä on liittymäkohtia myös sosiaalitieteisiin. Kulttuurimaantiede käsittää kaiken sen, mikä on aiemmin kuulunut antropogeografiaan. Monimutkaisten vuorovaikutussuhteidenkin selvittäminen on tullut mahdolliseksi tietokoneiden ja tilastollisten menetelmien kehittymisen ansiosta.
Kulttuurimaantiedettä voidaan soveltaa myös yhteiskunnan tarpeisiin, kuten alueellisia järjestelmiä koskevan päätöksenteon valmisteluun ja aluesuunnitteluun. Tämä maantieteen haara on suunnittelumaantiedettä. Sen alaan kuuluu niin kunnan kuin väliportaan ja koko valtakunnankin aluesuunnittelu.
Luonnonmaantiede on yhteistyössä biologian, geologian, meteorologian ja geofysiikan sekä maatalous- ja metsätieteiden kanssa. Kulttuurimaantiede taas liittyy etenkin taloustieteeseen, sosiologiaan, historiaan ja psykologiaan.
San Gimignano
San Gimignano on pieni kaupunki Italiassa Firenzen ja Sienan kupeessa Toscanassa.
Kaupunki on tunnettu muun muassa arkkitehtuuristaan ja etenkin torneistaan. San Gimignanoa kutsutaan "Sadan tornin kaupungiksi", koska kaupunkia perustettaessa siellä oli liki sata tornia. Sotien ja luonnonmullistuksien seurauksena torneja on jäljellä enää 14. San Gimignanossa on useita kirkkoja, ja niiden freskot ovat maailmankuuluja.
San Gimignanon historiallinen keskusta torneineen on myös valittu Unescon maailmanperintöluetteloon.
San Gimignano on toiminut linnoituskaupunkina, mutta läheisen Firenzen vaikutuksesta siellä on myös taidetta.
Toisessa maailmansodassa San Gimignanossa säilytettiin englantilaisia, ranskalaisia ja amerikkalaisia siviilisotavankeja. Firenzessä vaikuttanut englantilaisrouvien ryhmä The Scorpioni oli vangittuna siellä kesästä 1940 kesään 1944. Aiheesta on tehty myös todellisuuteen perustuva elokuva "Teetä Mussolinin kanssa".
Jessica Drake
Jessica Drake (s. 14. lokakuuta 1974 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 2000. Tähän mennessä Drake on esiintynyt lähes kahdessasadassa pornoelokuvassa.
Jessica Drake oli kolmen vuoden ajan naimisissa pornonäyttelijä Evan Stonen kanssa.
The Scorpioni
The Scorpioni oli Firenzessä 1930–1940 luvulla vaikuttanut englantilaisnaisten ryhmä, joka oli saanut nimensä pisteliäästä ja hyökkäävästä tavastaan, jolla he suhtautuivat italialaisiin ja etenkin amerikkalaisiin. Heihin kuului muun muassa Britannian Italian-suurlähettilään leski ja kotiopettajatar Mary O'Neill. Kyseiset rouvat olivat toisen maailmansodan aikana vangittuna San Gimignanon linnoituskaupungissa. 
Rouvien kantapaikkoja olivat "Gran Caffé Doney" ja Uffizin taidemuseo, jonne he olivat perustaneet niin sanotun "English Tea Room"in. Luultavasti kyseinen rouvasjoukko eli Britannian Firenzen-konsulaatin suojeluksessa.
Rouvista on tehty myös elokuva Teetä Mussolinin kanssa, joka perustuu Franco Zeffirellin nuoruudenmuistelmiin. Zeffirelli kasvoi kyseisten rouvien kasvatuksessa.
Ryhmä on jäänyt suuremmatta huomiotta historiankirjoituksessa, ja se yhdistetään miltei aina Franco Zeffirellin elokuvaan Teetä Mussolinin kanssa. Ryhmä ei kuitenkaan ole kuvitteellinen yhteisö, vaan se mainitaan muun muassa Firenzessä 1930-luvulla asuneen kirjailijatar Violet Trefusisin muistelmissa.
Papinniemi
Papinniemi on kylä pohjoisella Heinävedellä, Juojärven rannalla. Kylässä sijaitsee paljon loma-asuntoja.
Papinniemen Juurikkasalmen rannalla sijaitsee Suomen merkittävimpiin matkailunähtävyyksiin kuuluva ortodoksinen Valamon luostari, josta on matkaa valtatie 23:lle noin 4,5 kilometriä. Kun Laatokan Valamossa toiminut luostari joutui talvisodan ja sen päättäneen rauhanteon myötä muuttamaan, evakkosijoituksien jälkeen paikaksi valikoitui kahden vierailukerran jälkeen tila Heinäveden Papinniemessä. Valamon luostarille kuuluu laajat maa-alueet kylästä ja Luutsalon saaresta. Luostarin alueella on sijainnut Papinniemen kartano, jonka päärakennus on nykyisin luostarin johtajan käytössä. Luostarilla on myös oma laivalaiturinsa sekä vierasvenesatama. Valamon Vesiliikenne Oy liikennöi laivallaan M/S Sergei kesällä päivittäin Taivallahden sekä Varistaipaleen kanaville tai Juojärvellä sijaitsevalle Täyssinän rauhan rajakivelle, joka on nykyään Heinäveden ja Liperin kuntien rajamerkki. Juojärveltä pääsee vesitse pohjoisen Juojärven kuntiin tai Taivallahden ja Varistaipaleen kanavia myöten Varisvedelle ja siitä edelleen Kermajärvelle Heinäveden ja Savonlinnan suuntaan tai Suvasvedelle Vehmersalmen ja Kuopion suuntaan ja esimerkiksi Lintulan luostariin.
Coordinates: 62°34'N 28°48'E
Faradayn vakio
Faradayn vakio (merkitään tunnuksella F) määritellään Avogadron vakion ja alkeisvarauksen tulona:
missä "N" on Avogadron vakio (n. 6,02 x 10 mol) ja "q" on elektronin varaus (n. 1,602 x 10 coulombia).
Faradayn vakion virallinen arvo on NIST:n mukaan 96 485,3383 C/mol. Laskuissa käytetään usein likiarvoa 96 500 C/mol (tai As/mol).
Faradayn vakio ilmoittaa, kuinka suuri sähkövirta tarvitaan hajottamaan aikayksikössä yksi mooli sellaista elektrolyyttiä, joka koostuu yhdenarvoisista ioneista. Kääntäen, sekunnissa hajoava moolimäärä tällaista elektrolyyttiä saadaan jakamalla virta Faradayn vakiolla. Esimerkiksi hopeanitraatti (AgNo) koostuu yhdenarvoisista positiivista Ag- ja negatiivisista NO-ioneista. Näin ollen yhden ampeerin virta hajottaa sekunnissa 1/96485 = 0,00001064 moolia eli 0,01064 millimoolia hopeanitraattia vapauttaen yhtä monta millimoolia hopeaa, mikä vastaa 0,010364 ·107,8682 = 1,118 milligrammaa, koska hopean atomipaino on 107,8682. . Tällä tavoin Faradayn vakio voitiin jo 1800-luvulla määrittää varsin tarkasti, ja itse asiassa ampeerille vahvistettiin aikoinaan hopeanitraatin hajoamiseen perustuva määritelmäkin.
Sen jälkeen, kun Robert Millikan vuonna 1909 onnistui varsin tarkasti määrittämään alkeisvarauksen suuruuden, voitiin Avogadron vakion arvo laskea jakamalla Faradayn vakio alkeisvarauksella.
Sähkömäärän ja ainemäärän välisen suhteen kehitti englantilainen Michael Faraday vuonna 1834.
Puudutus
Puudutus on lääketieteellinen toimenpide, jossa lamautetaan tuntoaisti ja samalla poistetaan kivuntunto. Tällä tavoin potilaille voidaan suorittaa esimerkiksi leikkauksia, luun oikaisuja (jos esim. nilkka on nyrjähtänyt pois sijoiltaan) tai muita toimenpiteitä ilman kipua.
Tehokas puudutus keksittiin lääketieteessä vuonna 1884, kun itävaltalainen silmälääkäri Karl Koller keksi käyttää kokaiiniliuosta silmän puuduttamiseen. Ensimmäinen synteettinen puudutusaine prokaiini keksittiin vuonna 1904.
Peter Cushing
Peter Wilton Cushing (26. toukokuuta 1913 Kenley, Englanti – 11. elokuuta 1994 Canterbury, Englanti) oli arvostettu englantilainen näyttelijä.
Peter Cushing syntyi Kenleyssä Englannissa. Hän aloitti näyttelijän uransa esiintymällä teatterissa; elokuvadebyyttinsä hän teki James Whalen ohjaamassa "Rautanaamiossa". Hänen ensimmäinen merkittävä elokuvaroolinsa oli vuoden 1948 "Hamletissa", jonka kuvausten aikana hän tapasi nuoren Christopher Leen. Cushingista ja Leestä tulikin nopeasti läheiset ystävykset. 1950-luvulta lähtien Cushing alkoi ystävänsä Leen tavoin saada erilaisia rooleja Hammer Film Productions -yhtiön tuottamissa kauhuelokuvissa. Cushing esitti useimmiten tohtori Frankensteinia. Nuoremmille Cushing on kenties tunnetuin Suurmoffi Tarkinin roolista alkuperäisessä "Tähtien sota" -elokuvassa vuodelta 1977. Cushing vetäytyi eläkkeelle 1980-luvun loppupuolella ja alkoi harrastaa maalausta ja lintujen tarkkailua.
Cushing kuoli 81-vuotiaana syöpään Canterburyssa. Hänen ystävänsä Christopher Leen kerrotaan järkyttyneen suuresti kuultuaan Cushingin kuolemasta.
Ivan Alypov
Ivan Vladimirovitš Alypov (ven. Иван Владимирович Алыпов, s. 19. huhtikuuta 1982 Sverdlovskissa, Neuvostoliitossa) on venäläinen maastohiihtäjä. Alypovin kirkkain saavutus kansainvälisistä arvokisoista on 2006 Torinon olympialaisten parisprintin pronssi yhdessä Vasili Rotševin kanssa. Tammikuussa 2006 hän voitti 50 kilmetrillä kotimaansa Venäjän mestaruuden.
Maailmancupissa Alypov on voittanut yhden kilpailun: viestin Bernissä 5. joulukuuta 2004. Viestissä hän on sijoittunut lisäksi kerran toiseksi ja kolmanneksi. Ainoan henkilökohtaisen palkintosijansa maailmancupissa Alypov saavutti Otepäässä 10. tammikuuta 2004 sijoituttuaan 30 kilometrin kilpailussa kolmanneksi.
Alypov lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2014.
André Franquin
André Franquin (3. tammikuuta 1924 – 5. tammikuuta 1997) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. Hänen kuuluisimmat luomuksensa olivat Niilo Pielinen ja Marsupilami, ja vähemmän tunnettuja oli Heiska ja Heta. Hän piirsi myös sarjakuvaa Piko ja Fantasio vuosina 1947–1969.
Franquin opiskeli piirtämistä École Saint-Lucissa vuonna 1943, mutta koulu jouduttiin sulkemaan sodan takia. Sen jälkeen hän oli Brysselissä töissä lyhytikäisessä animaatiostudiossa CBA. Siellä hän kuitenkin tapasi useita tulevia ammattitovereitaan. Heitä olivat Morris eli Maurice de Bevere, Lucky Luken luoja, REF eli René Follet, Peyo eli Pierre Culliford, joka on tunnetuin smurffeista ja Eddy Paape. CBAn konkurssin jälkeen kaikki neljä menivät töihin "Spirou"-lehteen.
Tuolloin tätä joukkoa (Peyo pois lukien) luotsasi Joseph Gillain (Jijé), joka oli muuttanut osan kodistaan työtilaksi nuorille sarjakuvapiirtäjille. Jijé tuotti tuohon aikaan monta eri sarjakuvaa, joita julkaistiin "Spiroussa". Ryhmä tunnetaan usein nimellä "bande des quatre" (neljän kopla) ja heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi. Marcinelle oli yksi Brysselin esikaupunkialueista, jossa "Spiroun" kustantaja Dupuis siihen aikaan sijaitsi.
Jijé antoi Piko-sarjakuvan Franquinille vuonna 1946 kesken tarinaa "Spirou et la maison préfabriquée." Seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana Franquin loi sarjan oikeastaan kokonaan uudelleen kirjoittaen siihen monipolvisia, pitkiä juonia ja suuren joukon huvittavia hahmoja. Merkittävin niistä oli Marsupilami, pitkähäntäinen, leoparditurkkinen, muniva, puussa asuva apinan tapainen otus.
1950-luvun alkuun mennessä Franquin oli löytänyt tyylinsä. Hänen viikoittain Spiroussa ilmestyvä sarjakuvansa sai suursuosion. Jijén tapaan Franquin otti nyt puolestaan opastukseensa joukon nuoria sarjakuvataiteilijoita, joista merkittävimmät olivat Jean Roba, Jean de Maesmaker (Jidéhem) ja Michel Régnier (Greg). He kaikki avustivat häntä Pikon ja Fantasion piirtämisessä.
Vuonna 1957 "Spiroun" päätoimittaja Yvan Delporte ideoi Franquinille antisankarin Niilo Pielinen ("Gaston Lagaffe", gaffe tarkoittaa ranskaksi kömpelystä). Lopulta tästä täytesarjaksi kaavaillusta hahmosta tuli niin suosittu, että se sai oman viikoittaisen sivunsa.
1960-luvun alussa Franquin kärsi muutaman vuoden ajan masennuksesta, jonka takia hän lopetti hetkeksi Pikon ja Fantasion piirtämisen (kesken tarinaa "SOS – Bretzelburg kutsuu"). Niilo Pielistä hän piirsi masennuksestaan huolimatta. Vuonna 1967 Franquin luovutti kokonaan Pikon ja Fantasion piirtämisen Jean-Claude Fournierille. Niilo Pielinen alkoi painottua törmäilyhuumorin sijasta koko ajan enemmän Franquinille tärkeisiin aiheisiin kuten pasifismiin ja luonnonsuojeluun. Niiloa hän piirsi kuolemaansa saakka.
Suomessa Franquinin sarjakuvat tulivat lukijoille tutuiksi sarjakuvalehdistä "Ruutu" ja "Non Stop".
Suurin muutos Franquinin tuotannossa tapahtui 1977 hermoromahduksen jälkeen. Silloin hän alkoi työstää satiirista "Idées noires" -sarjakuvaansa (julkaistu suomeksi nimellä Mustat sivut), joka oli sävyltään paljon synkempi.
Maan hiljaiset
Maan hiljaiset oli suomalainen pop-yhtye, joka toimi 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä oli Pauli Ollila, joka myös soitti yhtyeen levytyksillä kaikkia soittimia. Yhtyeen toinen varsinainen jäsen oli Matti Neulanen, joka sanoitti ja lauloi levytyksillä osan yhtyeen kappaleista. Osan sanoituksista teki Petri Salin. Yhtyeen ainoan albumin julkaisi Megamania. Levyn tuottajana toimi Mikko Saarela. Yhtyettä on luonnehdittu älykkään kriittiseksi.
Arkipäivän fasismia (san. Salin-Ollila)
- Citynainen (san. Salin-Ollila)
- Miehen unelma
- Heimo, 41 (san. Neulanen)
- Seksiasiamies (san. Neulanen-Salin-Ollila)
- Linjalla (san. Neulanen-Ollila)
- Maan hiljaiset
///Riistovallan monumentti (san. Neulanen-Salin-Ollila)
- Devilin joukossa (san. Salin-Ollila)
- Oma naama (säv. ja san. Mikko Saarela)
- Rock'n roll -valssi (säv. Shorty Allen san. Sören Ahmot)
- Diplomihanuristi
- Ulkomaankauppaministeri
- Euroviisut (san. Neulanen-Salin-Ollila)
Suomen pitää olla Suomi
- Minun lauluni
- Wolfman
///Kesäloma
- Heräsin
- Rairairai
Vaihtosuuntaaja
Vaihtosuuntaaja eli invertteri on laite, joka muuntaa tasavirtaa vaihtovirraksi.
Vaihtosuuntaajassa on hakkuriteholähde. Nykyisin yksinkertainen vaihtosuuntaaja koostuu oskillaattorin ohjaamasta transistorikytkennästä, joka katkoo sisään tulevaa tasajännitettä muodostaen kanttiaallon. Kanttiaalto johdetaan muuntajaan, josta saadaan ulos halutun suuruinen ja taajuinen vaihtojännite.
Vaihtosuuntaajia käytetään esim. autoissa, veneissä ja muissa kulkuvälineissä. Tavallisesti vaihtosuuntaaja ottaa auton tupakansytyttimestä 12 voltin sähkövirran ja muuntaa sen 230 voltin verkkovirraksi Suko-pistorasiaan. Näin autossa voi käyttää verkkovirtaan kytkettäviä laitteita. Autokäyttöön tarkoitetut vaihtosuuntaajat tarjoavat tyypillisesti tehoa 100–300 wattia.
Barbadoksen lippu
Barbadoksen lippu on Barbadoksen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Lippu otettiin käyttöön virallisesti 30. marraskuuta 1966. Lipun siniset raidat kuvaavat merta ja taivasta ja kullanvärinen Barbadoksen hiekkaa. Kolmikärki keskellä lippua on Neptunuksen ase, ja sen katkennut varsi kuvaa Isosta-Britanniasta irtautumista.
Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko
Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko, josta käytetään myös nimitystä jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko tai jakobiittinen syyrialaiskristitty kirkko, on lähinnä Lounais-Intian Keralassa vaikuttava orientaaliortodoksinen kirkko, joka kuuluu puoli-autonomisena osana Antiokian syyrialais-ortodoksiseen kirkkoon. Kirkon pääpaikka on Keralan Puthencruzissa. Se edustaa Intiaan varhain, perinteen mukaan jo apostoli Tuomaan mukana saapunutta tuomaskristillisyyttä.
Antiokian syyrialais-ortodoksinen patriarkka "Ignatius Aphrem II Karim" on Malankaran jakobiittikirkon ylin hengellinen päämies. Paikallinen kirkon johtaja on Intian katolikos "Baselios Tuomas I". Kirkolla on toista miljoonaa jäsentä.
Malankaran jakobiittista syyrialais-ortodoksista kirkkoa ei tule sekoittaa samalla alueella toimivaan toiseen tuomaskristittyjen kirkkoon nimeltä Malankaran ortodoksinen syyrialainen kirkko eli "Intian ortodoksinen kirkko". Tämä autokefaliseksi julistautunut kirkko kuuluu samoin orientaaliortodoksisuuden piiriin, ja on eronnut jakobiittisesta syyrialais-ortodoksisesta kirkosta 1900-luvulla.
Palimpsesti
Palimpsesti (, "palímpsēstos", sanoista "pálin" 'uudestaan' ja "psáō" 'raaputtaa') on antiikin aikainen tai keskiaikainen, useimmiten pergamentille tai papyrukselle kirjoitettu käsikirjoitus, jonka alkuperäinen teksti on myöhemmin pyyhitty tai raaputettu pois ja korvattu uudella tekstillä.
Kirjoitusmateriaalin kierrättäminen oli tavallista sen kalleuden takia. Pois pyyhityt tekstit olivat yleensä sellaisia, joita ei enää pidetty tarpeellisina tai kiinnostavina. Keskiajalla monet antiikin aikaiset, pakanallisiksi katsotut tekstit kokivat tämän kohtalon.
Vanhemman tekstin voi usein kuitenkin erottaa uudemman tekstin alta joko paljaalla silmällä tai nykytekniikan avulla, esimerkiksi infrapuna- tai multispektrivalokuvauksella. Monia jo kadonneiksi uskottuja antiikin teoksia on sittemmin löytynyt nimenomaan palimpsesteista. Joukossa on tunnettujakin teoksia kuten Ciceron "De re publica" ja eräs Arkhimedeen kirjoittama, matematiikkaa koskeva tutkielma.
Suomalaisetkin ovat osallistuneet yhteiseurooppalaiseen palimpsestien kartoitushankkeeseen, jonka tarkoituksena on kartoittaa Euroopan kirjastoissa ja arkistoissa säilytettäviä kreikankielisiä palimpsesteja.
Lukáš Bauer
Lukáš Bauer (s. 18. elokuuta 1977 Ostrov nad Ohří, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä.. Hän on saavuttanut 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta olympiahopeaa Torinosta 2006 ja MM-hopeaa Liberecistä 2009 sekä olympiapronssia saman matkan vapaan kilpailusta ja viestistä Vancouverista 2010. 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sai MM-hopeaa Falunissa 2015. Hän voitti Tour de Skin ja maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2007–2008. Kaudella 2009–2010 hän voitti toistamiseen Tour de Skin. Vuonna 1997 hän voitti juniorien MM-hopeaa 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Maailmancupissa Bauer on voittanut urallaan yksitoista osakilpailua, joista ensimmäisen 18. tammikuuta 2003 Nové Městossa. Hän on 181 senttimetriä pitkä ja painaa 71 kilogrammaa.
Dallas Superstars
Dallas Superstars on suomalaisten dancemusiikin pioneerien Heikki "Bostik" Liimataisen ja Jaakko "JS16" Salovaaran lähinnä elektronista tanssimusiikkia levyttävä yhtye. Liimatainen ja Salovaara perustivat sen vuonna 2002. Yhtye on tähän mennessä julkaissut kaksi albumia. Näistä ensimmäinen oli "Flash", josta julkaistiin singleinä kappaleet "Helium", "Fast Driving", "I Feel Love" sekä "Ready To Go". Kyseiset singlet ovat tanssittaneet ihmisiä ympäri Eurooppaa tiiviiseen tahtiin, ja varsinkin "Helium" on saanut kriitikoilta ylistäviä kehuja. Toinen albumi, "Higher State" julkaistiin 15. maaliskuuta 2006.
Explorer 1
Explorer 1 oli Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti. Se sai YK:n rekisterissä nimen Satellite 1958 Alpha. Satelliitti laukaistiin osana Yhdysvaltain osuutta kansainväliseen geofysikaaliseen vuoteen (IGY, International Geophysical Year) vuosina 1957–1958.
Satelliitti oli myös osana presidentti Eisenhowerin sisäpoliittista kampanjaa opposition demokraattien väitteitä vastaan, että Neuvostoliitto on saanut yliotteen ydinaseita kuljettavissa ohjuksissa.
Explorer 1:n rakensi NASAan liitetty entinen US Armyn laboratorio, Jet Propulsion Laboratory (JPL). JPL:n johtaja William Pickering johti itse tätä projektia. Satelliitin tiedelaitteet – geigermittari kosmisten säteiden mittaukseen, lankaristikko ja mikrofoni mikrometeoriittien havainnointiin – suunnitteli James Van Allen Iowan yliopistossa. Satelliitti oli itse asiassa kantoraketin ylin Sergeant-rakettivaihe varustettuna tällä tiedeinstrumentaatiolla ja tietoliikenneyhteydellä. Satelliittin eli raketin asennonsäätö avaruudessa epäonnistui – se alkoi pyöriä päähitausakselinsa ympäri. Tällä ei kuitenkaan ollut vaikutusta mittauksiin tai radiolinkkiin maahan. Nikkelikadmium-akut toimivat 23. toukokuuta 1958 asti. Aurinkokennot eivät tuolloin olleet käytettävissä, joten akun kapasiteetti rajoitti toiminta-aikaa niin Neuvostoliiton kuin Yhdysvaltain satelliiteissa.
Satelliitti laukaistiin Wernher von Braunin kehittämän Yhdysvaltain maavoimien Redstonen varikolla kehittämän Jupiter-C-kantoraketin muunnoksen Juno I:n avulla. Se oli eräs versio Yhdysvaltain armeijan keskimatkan Redstone-ydinohjuksesta.
Armeija oli halunnut laukaista ensimmäisen satelliitin, jota kehitettiin vuonna 1954 Project Orbiter -projektissa. Projekti peruutettiin vuonna 1955, koska presidentti Eisenhower halusi, että Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti on siviilisatelliitti, jollaisena pidettiin Yhdysvaltain laivaston kehittämää Project Vanguard -satelliittia. Tämä päätös oli ulkopoliittinen ja liittyi avaruusjuridiikkaan – myös Yhdysvalloissa haluttiin saada lain tulkinta, että avaruudessa eri maiden ylilento on sallittua, myös vakoilusatelliiteilla.
Sputnik 1 -satelliitin laukaisun 4. lokakuuta 1957 jälkeen myös von Braunin tiimi sai rahoituksen Explorer 1 -satelliittiin, joka laukaistiin 1. helmikuuta 1958. Explorer 1 löysi nk. van Allenin säteilyvyöhykkeet.
Explorer 1:n luultiin kauan olevan niin korkealla radalla, että se kiertäisi Maapalloa ikuisesti; tulevaisuuteen sijoitetuissa nuortenkirjoissa se onkin bongauskohde. Tosiasiassa satelliitin rata aleni hitaasti, kunnes lopulta 31. maaliskuuta 1970 se paloi ilmakehässä.
Arras
Arras [aras] on Pas-de-Calais'n departementin pääkaupunki Pohjois-Ranskassa. Sen teollisuus keskittyy suurimmaksi osin tekstiileihin.
Kaupungin perustivat kelttiläiset nimellä "Nemetacum" tai "Nemetocenna". Kaupungista tuli myöhemmin roomalaisten varuskuntakaupunki "Atrebatum".
Vuosisatojen ajan Arras oli Ranskan ja Alankomaiden rajakaupunki (). Tuona aikana kaupunki vaihtoi monesti omistajaansa, kunnes siitä lopulta tuli osa Ranskaa 1600-luvun lopussa. Ranska tehosti otettaan kaupungissa parantamalla kaupungin linnoituksia Sébastien Le Prestre de Vaubanin toimin. Kaupungilla oli läheiset kauppasuhteet Flanderin kanssa, ja myöhemmin kaupungista tuli tärkeä sokerijuurikkaan viljely- ja käsittelykeskus sekä rikas kaupankäyntialue. 1300–1400-luvuilla Arrasista tuli kukoistava tekstiilikaupunki, jonka teollisuus oli erikoistunut villagobeliineihin, joita myytiin palatseihin ja linnoihin ympäri Eurooppaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Arras oli lähellä rintamalinjoja, ja raskaita taisteluita käytiin kaupungin lähistöllä. Nämä taistelut tunnetaan Arrasin taistelujen nimellä. Niiden aikana kaupungin keskiaikaiset tunnelit, joita saksalaiset eivät tunteneet, olivat tärkeä etu briteille, jotka puolustivat kaupunkia. Kaupunki kärsi joka tapauksessa suuria vaurioita, joten kaupunki piti jälleenrakentaa sodan jälkeen. Toisen maailmansodan aikana, Ranskan valloituksen aikaan, kaupunki oli brittien vastahyökkäysten painopiste. Saksalaiset kuitenkin miehittivät kaupungin ja teloittivat 240 vastarintaliikkeen jäsentä tai jäseneksi epäiltyä kaupungin linnakkeen luona.
Kaupungin keskustan kolme huomattavinta nähtävyyttä ovat Grande Place, Place des Héros ja Petite Place. Niitä ympäröivät rakennukset ovat pitkälti entistetty ensimmäistä maailmansotaa edeltävään tilaansa. Näistä huomattavin on goottilaistyylinen kaupungintalo, joka tosin korjattiin hieman alkuperäistä hillitymmäksi.
Toinen huomattava nähtävyys on 1800-luvulla klassisen tyyliin rakennettu katedraali. Alkuperäinen, vuosina 1030–1396 rakennettu goottilaistyylinen katedraali tuhoutui Ranskan vallankumouksessa.
Useat Arrasin huomattavimmista rakennuksista sijaitsevat entisen Abbaye de Saint-Vaastin paikalla.
Vimy-muistomerkki on muistomerkki kaupungin pohjoispuolella, joka kunnioittaa Vimyn harjanteen taistelua (I maailmansota). Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Kanada osallistui sotaan omalla armeijaryhmällään. Neljä kanadalaista divisioonaa taisteli taistelussa pääsiäisviikonloppuna 1917.
Suurnopeusjuna TGV:n pohjoinen raide LGV Nord kulkee Arrasin kautta.
Matakana (saari)
Matakana on noin 20 kilomerin pituinen saari Uuden-Seelannin Pohjoissaaren lähellä, Taurangan kaupungin edustalla. Saarella on 255 ("2013") asukasta, suurin osa heistä maoreja. Matakanan ja Taurangan välillä on päivittäinen lauttayhteys.
Bourges
Bourges [burž] on lähes geografisessa keskipisteessä sijaitseva Cherin departementin pääkaupunki Keski-Ranskassa. Siellä on varsinkin lentokone- ja aseteollisuutta. Kaupungissa on Ranskan huomattavimpiin kuuluva katedraali (1182–1324), jossa on muun muassa vaikuttavia reliefejä ja lasimaalauksia. Bourgesissa oli 70 828 asukasta vuonna 2006.
Kaupungin motto on "Summa Imperii Penes Bituriges" (ylin valta Biturigien käsissä). Biturigit oli Gallian kelttiheimo, jonka pääkaupunkina toimi Bourges (aikaisemmin Avaricum), joka kuului aikaisemmin Berry-nimiseen maakuntaan.
Bourgesin alueelta on löydetty asutusta varhaiselta rauta-ajalta ja Hallstattin kulttuurin ajalta. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty osia hienoista puurakennuksista sekä osia käyttötavaroista, kuten keramiikkaa Italiasta ja Kreikasta. Tämä viittaa kaupankäyntiin välimeren alueiden kanssa. On oletettu, että alueella oli omaa keramiikkatuotantoa, joka poikkesi muista Välimeren alueista.
Pitkin 1900-lukua alueelta on löydetty paljon hautapaikkoja sisälten huomattavia löytöjä muun muassa Etruski-aikojen pronssiesineitä.
Rooman aikana kaupunki tunnettiin nimellä Avaricum. Roomalaiset valloittivat ja vapauttivat vanhan Biturgien kelttikaupungin. Arkkitehtuuri ja ubbanisoituminen alkoi ensimmäisellä vuosisadalla. Avaricum oli linnoitettu asutuskeskus. Se oli suurin ja parhaiten suojattu linnoituskaupunki eli oppidum.
Astérix (satelliitti)
Astérix-satelliitti on Ranskan ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin ranskalaisella Diamant-kantoraketilla 26. marraskuuta 1965 Hammaguirin sotilastukikohdasta, Algeriasta. Tämä CNESin kehittämän satelliitin tunnus oli A1 ja se nimettiin Astérixiksi.
Täten Ranskasta tuli kolmas ns. avaruusmaa, joksi lasketaan maa, joka on laukaissut oman avaruusaluksen omalla kantoraketilla.
A1-satelliitin toiminta lakkasi samana päivänä, jona se laukaistiin. Kyseessä oli 1990-luvun lopulla muodostetun määritelmän mukaan mikrosatelliitti, koska sen paino oli alle 100 kg.
Lempinimen "Astérix" satelliitti sai sarjakuvahahmo Asterixilta. Sarjakuvan käsikirjoittaja René Goscinny kiitti Ranskan pääministeriä moisesta kunniasta sillä seurauksella että asiasta tietämätön pääministeri moitti satelliitin rakentajia nimestä koska "satelliitti on aivan liian vakava asia nimettäväksi sarjakuvahahmon mukaan".
Italia oli aiemmin laukaissut satelliitin San Marcon laukaisukeskuksestaan (porauslauttamainen laukaisukeskus Kenian rannikoilla), mutta Italia käytti NASAn Scout-kantorakettia. Sinänsä Eurooppa oli laukaissut vuodesta 1957 alkaen useita satelliitteja, mutta Neuvostoliiton tuloksia ei tuolloin laskettu Euroopan saldoon.
Ambrym
Ambrym on tuliperäinen saari Vanuatulla. Sen pinta-ala on 676,83 neliökilometriä, joten se on maansa viidenneksi suurin saari. Yhdessä läheisen Malakulan ja lukuisien pienempien saarten kanssa Ambrym muodostaa Malampan provinssin. Saarella on vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 7 275 asukasta. Saarella puhutaan mm. ambrymin kieltä.
Jan Stráský
Jan Stráský (s. 24. joulukuuta 1940 Plzeň) on tšekkiläinen poliitikko.
Stráský opiskeli filosofiaa ja kansantaloustiedettä Prahan "Univerzita Karlovassa". 1960–70-luvulla hän työskenteli Tšekkoslovakian keskuspankissa.
Vuonna 1991 Stráský liittyi oikeistolaiseen kansandemokraattiseen puolueeseen. Hän toimi kansanedustajana vuodesta 1992, liikenneministerinä 1993–1995 ja terveysministerinä 1995–1996. Pääministerinä hän oli 2. heinäkuuta – 31. joulukuuta 1992 ja presidentin toimessa 20. heinäkuuta – 31. joulukuuta 1992. Vuodenvaihteessa 1992–1993 Tšekkoslovakia jaettiin rauhanomaisesti Tšekin ja Slovakian tasavalloiksi, jolloin Stráský jäi viimeiseksi yhtenäisen Tšekkoslovakian valtionpäämieheksi.
Myöhemmin Stráský jätti politiikan ja työskenteli valtion virkamiehenä.
Ōsumi
Ōsumi oli Japanin ensimmäinen satelliitti. Se laukaistiin 11. helmikuuta 1970 japanilaisella Lambda-4-kantoraketilla . Satelliitti painoi 24 kg.
Sen kiertorataparametrit olivat perigeum 350 km, apogeum 5140 km ja inklinaatio 31 astetta.
Marián Čalfa
Marián Čalfa (s. 7. toukokuuta 1946) on slovakialainen poliitikko. Hän toimi Tšekkoslovakian pääministerinä hallituksessa, jonka enemmistö ei ollut kommunisteja 7. joulukuuta 1989 – 2. heinäkuuta 1992. 10. joulukuuta 1989 hän otti vastaan myös presidentin toimen, jolloin hän oli sekä presidentti että pääministeri. Kaksoisvirka kesti 29. joulukuuta 1989 saakka, jolloin maan uudeksi presidentiksi valittiin Václav Havel.
Dong Fang Hong I
Dong Fang Hong I (东方红一号, Punainen itä 1) oli Kiinan kansantasavallan ensimmäinen satelliitti. Sitä on kutsuttu länsimaissa myös nimellä China 1. Se laukaistiin 24. huhtikuuta 1970 kello 21.35 UTC Pitkä Marssi-kantoraketilla. Se painoi 173 kg ollen painavampi kuin muiden suurten avaruusmaiden ensimmäiset satelliitit.
Satelliitin kehitti Qian Xuesen (lausutaan "Tsien Hsue-shen"), joka oli tuolloin Kiinan avaruusteknologia-akatemian johtajia. Ohjelmassa kehitettiin Dong Fang Hong I-satelliitti, paluukapseleita ja geosynkronisen radan tietoliikennesatelliitti. Dong Fang Hong I:n teknologiasta oli vastuussa Sun Jia-Dong. Laukaisun jälkeen Qian Xuesen esitti Kiinan hallitukselle miehitetyn lennon toteuttamista, joka toteutui 2000-luvun alussa.
Dong Fang Hong I:n tarkoitus oli kokeilla uutta teknologiaa ja tehdä ionosfäärin ja ilmakehän mittauksia radiosignaalin avulla. Se kuljetti mm. radiolähettimen, joka lähetti laulua Itä on punainen; viestintänä samanlainen ele kuten Yhdysvaltain ensimmäisen tietoliikennesatelliitin "Project SCOREn" lähettämä presidentti Eisenhowerin nauhoitettu puhe. Satelliitti oli spin-stabiloitu, se pyöri akselinsa ympäri 120 kertaa minuutissa. Satelliitin suunniteltu käyttöikä oli 20 vrk, mutta se toimi pariston varassa yhteensä 28 vrk. Satelliitti on edelleen kiertoradallaan.
Kolmio (täsmennyssivu)
Kolmio on:
Raamatun aikajana
Raamatun merkittävimpien tapahtumien ja henkilöiden aikajana perustuu suurimmaksi osaksi Vanhaan testamenttiin, Uuteen testamenttiin ja Mišnaan, sekä kuriositeettina James Ussherin töihin.
Pronssikaudelle sijoittuvien tapahtumien ajoitukset perustuvat perinteisiin ajoituksiin, eivät arkeologiseen todistusaineistoon. Rautakaudelle sijoittuvien tapahtumien ajoitukset perustuvat laajempaan historialliseen viitekehykseen ja historiallisesti todennettaviin tapahtumiin. Ne perustuvat William F. Albrightin, Edwin R. Thielen ja Gershon Galilin ajoituksiin.
Clermont-Ferrand
Clermont-Ferrand on Puy-de-Dômen departementin pääkaupunki Keski-Ranskassa. Siellä on merkittävä romaaninen kirkko (Notre-Dame-du-Port) 1100-luvulta ja goottilainen katedraali (rakentaminen aloitettu 1248). Kaupungissa 1095 pidetyssä kirkolliskokouksessa tehtiin päätös ensimmäisestä ristiretkestä. Clermont-Ferrandissa sijaitsee myös Michelin-yhtymän pääkonttori. Kaupungissa järjestetään vuosittain maailman suurin lyhytelokuvatapahtuma, Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlat. Kaupungissa on 138 992 asukasta (2006).
Kaupungissa sijaitsee myös Michelinin pääkonttori ja kaupungin lähistöllä Circuit de Charaden moottorirata, jossa järjestettiin F1:n Ranskan GP vuosina 1965, 1969, 1970 ja 1972