hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Toivo Latva
Toivo Verner Latva (17. elokuuta 1902 Vaasa – 1937 jälkeen Neuvostoliitto) oli toimittaja ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Latvan vanhemmat olivat työmies Johan Latva ja Eva Karvonen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli kirjaltajana Vaasassa sekä oli Työn Ääni -lehden vastaavana toimittajana Vaasassa 1924–1925 ja näyttelijänä Vaasan työväen teatterissa. Latva oli SKP:n organisaattori 1927–1928 ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja 1927–1928 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Latva oli myös Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen ja Etelä-Pohjanmaan sosialistisen nuorisopiirijärjestön puheenjohtaja. Latva vieraili puolustusvaliokunnan jäsenenä Tuusulassa suojeluskuntien päällystöopistolla 1927.
Latva vangittiin huhtikuussa 1928 ja julistettiin edustajatoimeen oikeudettomaksi 2. marraskuuta 1928. STPV:n eduskuntaryhmä teki asiasta välikysymyksen syksyllä 1928. Ryhmän mielestä kansanedustajan koskemattomuutta oli loukattu törkeästi ja se vaati hallituksen asettamista syytteeseen valtakunnanoikeudessa. Latva istui poliittisista syistä saamaansa tuomiota vuoteen 1931. Hän oli yksi Tammisaaren pakkotyölaitoksen johtavista poliittisista vangeista yhdessä Adolf Taimin, Yrjö Enteen, Jaakko Kiven ja Abel Majasen kanssa. Heinäkuussa 1929 kyseiset johtajat siirrettiin Turun lääninvankilaan.
Vapauduttuaan 1931 Latva muutti Neuvostoliittoon, jossa hän opiskeli ensin Kansainvälisessä Lenin-koulussa, kunnes joutui keskeyttämään sen sairauden takia. Hän kuitenkin jatkoi opiskelua Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa Leningradissa 1932–1935. Latva käytti Neuvostoliitossa salanimeä Ragnar Friman. Latva työskenteli Vapaus-lehden toimittajana 1932–1933. Vuonna 1937 Latva vangittiin ja hän sai 10 vuotta vankeutta.
Toivo Latva oli naimisissa vuodesta 1927 Alli Johanna Ruostetojan kanssa. Myös Alli Latva oli aktiivinen kommunisti. Hän käytti Neuvostoliitossa ollessaan salanimiä Mirjam Rekola (LVKY:ssä) ja Ingrid Kollan (Lenin-koulussa). Vuonna 1938 Alli Latva pidätettiin ja hän joutui kärsimään pitkän rangaistuksen vankileirillä Karagandassa. Vapauduttuaan Latva jäi paikkakunnalle kanojen hoitajaksi. Vuonna 1966 hän pääsi muuttamaan Petroskoihin.
Mário Coluna
Mário Esteves Coluna (6. elokuuta 1935 Inhaca – 25. helmikuuta 2014 Maputo) oli mosambikilainen jalkapalloilija, joka muistetaan yhtenä Portugalin jalkapallomaajoukkueen historian parhaista keskikenttäpelaajista. Hänet valittiin vuonna 1999 Jalkapallon kansainvälisen historia- ja tilastoyhdistyksen ”vuosisadan eurooppalaisen pelaajan” äänestyksessä 60. sijalle.
Coluna syntyi Inhacan saarella aivan Mosambikin rannikolla. Hän pääsi SL Benficaan kaudella 1954–1955 ja pelasi uransa aikana 57 ottelua Portugalin maajoukkueelle. Otteluissaan Coluna ehti tehdä yhteensä kahdeksan maalia. Hän kuului Portugalin joukkueeseen vuoden 1966 MM-kilpailussa. Hän vetäytyi 1970-luvun alussa Olympique Lyonnais’sta.
Mosambik itsenäistyi vuonna 1975, jolloin Colunasta tuli maan jalkapalloyhdistyksen puheenjohtaja. Hän toimi vuosina 1994–1999 Mosambikin urheiluministerinä.
Mikko Virkki
Michel (Mikko) Virkki (15. marraskuuta 1870 Valkjärvi – 1921 jälkeen, Venäjä) oli huvilanomistaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja, joka siirtyi Suomen sisällissodan jälkeen Venäjälle.
Virkin vanhemmat olivat talollinen Petter Virkki ja Helena Virkki. Hän kävi kansakoulun ja oli sitten kaupanhoitajana, mäkitupalaisena, mökkiläisenä ja huvilanomistajana Kivennavalla ja Terijoella. Virkki oli SDP:n kansanedustajana 1908–1909, 1910–1914 ja 1917 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös Kivennavan osuusliikkeen hallintoneuvoston puheenjohtajana ja jäsenenä adressitoimikunnassa joka vastusti Kivennavan ja Uudenkirkon kuntien yhdistämistä Pietarin kuvernementtiin.
Suomen sisällissodan aikana Virkki oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen, ja sodan loppuvaiheessa hän siirtyi Venäjälle, jossa hän oli jäsenenä Pietarin suomalaisessa keskuskomiteassa. Virkki haavoittui Kuusisen klubin ammuskelussa 31. elokuuta 1920. Vuonna 1921 hän toimi Venäjän kommunistisen puolueen suomalaisten jaosten keskustoimiston rahastonhoitajana mutta sen jälkeen hänen vaiheistaan ei tiedetä. Mikko Virkin vaimo Katariina Virkki kuoli vuonna 1942 nälkään Leningradissa piirityksen aikana.
Virkki oli naimisissa vuodesta 1894 Katariina Pyykön kanssa. Heidän tyttärensä Aliisa Virkki (s. 1898) meni naimisiin 1921 punaupseeri Simo Suden kanssa.
Kaliumbromaatti
Kaliumbromaatti (KBrO) on kalium- ja bromaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Se on väriltään valkoinen ja muodoltaan jauhetta tai kiteitä. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisessä kemiassa ja elintarvikelisäaineena.
Kaliumbromaattia voidaan valmistaa joko johtamalla kaliumhydroksidin vesiliuokseen bromia tai kaliumbromidin elektrolyysillä. Ainetta käytetään analyyttisessä kemiassa elohopea-, aniliini- ja bromidisuolojen pitoisuuksien määrittämiseen.
Sitä on käytetty enimmäkseen elintarvikelisäaineena (E924) erityisesti jauhojen leivontaominaisuuksien parantamiseen. Tavallisesti aine hajoaa leivontaprosessin aikana, mutta huonoissa olosuhteissa sitä saattaa jäädä valmiiseen tuotteeseen. Yhdisteen käytöstä on luovuttu Suomessa ja muissa Euroopan maissa, Kanadassa ja useimmissa muissa valtioissa sen mahdollisen karsinogeenisuuden vuoksi. Se on yhä sallittu Yhdysvalloissa, joskin siellä sen käytölle on määrätty rajoituksia ja leipureita on kehotettu luopumaan sen käytöstä.
Tuhoon tuomittu saari
Tuhoon tuomittu saari ("Isle of the Dead") on Val Lewtonin tuottama ja Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuvan klassikko vuodelta 1945. Elokuvan pääosassa oli Boris Karloff.
Lewton joutui tavallisesti tekemään elokuvia sen mukaan, minkälaisia nimiä RKO:n markkinointiosasato keksi. "Tuhoon tuomittu saari" oli kuitenkin Lewtonin oma ehdotus. Hän oli saanut idean elokuvaan Arnold Böcklinin maalauksesta "Kuolleiden saari" ("Toteninsel"). Elokuva hyväksyttiin ja kuvaukset aloitettiin jo heinäkuussa 1944, mutta ne jouduttiin keskeyttämään Karloffin sairauden takia. Lewton ja Karloff tekivät "Ruumiinsieppaajat" ennen kuin elokuvan tekoa jatkettiin joulukuussa 1944.
Martin Scorsese teki 2009 listan 11 parhaimmasta kauhuelokuvasta. "Tuhoon tuomittu saari" oli toisella sijalla: ”Tässä Val Lewtonin elokuvassa, joka käsittelee saarelle saarroksiin jääneitä ruton uhreja Kreikan sisällissodan aikana, on hetki, joka aina onnistuu pelottamaan minua. Sanottakoon vain, että siihen liittyy ennenaikainen hautaaminen.”
Aleksandr Uljanov
Aleksandr Iljitš Uljanov (, 12. huhtikuuta 1866 Nižni Novgorod – 20. toukokuuta 1887 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen ja Vladimir Leninin vanhin veli.
Aleksandr valmistui vuonna 1883 Uljanovskin lyseosta hyvin arvosanoin. Myöhemmin hän valmistui Pietarin yliopistosta pääaineena luonnontiede ja eläintiede. Aleksandr järjesti työläisten ja opiskelijoiden piirissä salaa kokouksia ja mielenosoituksia. Vuonna 1886 hän liittyi vallankumoukselliseen Narodnaja volja -järjestöön.
Uljanov osallistui Venäjän keisari Aleksanteri III:a vastaan suunnatun attentaatin suunnitteluun. 1. maaliskuuta 1887 hän ja eräät muut Narodnaja voljan jäsenet kuitenkin pidätettiin. Oikeudessa Uljanov piti poliittisen puheen. 8. toukokuuta hänet ja neljä muuta Narodnaja voljan terroristia, Pahomi Andrejuškin, Vasili Generalov, Vasili Osipanov ja Pjotr Ševyrjov, tuomittiin kuolemaan hirttämällä Pähkinälinnan vankilasaarella.
Aleksandrin kuolema oli Leninille järkytys, ja siitä alkoi hänen radikalisoitumisensa.
Colette Avital
Colette Avital (‎, s. 1. toukokuuta 1940 Romania) on israelilainen poliitikko.
Hän on edustanut työväenpuoluetta knessetissä vuodesta 1999, jolloin hänet valittiin varasijalta Matan Vilnain erottua. Hän on knessetin maahanmuuttovaliokunnan puheenjohtaja
Ilse Aichinger
Ilse Aichinger (1. marraskuuta 1921 Wien – 11. marraskuuta 2016 Wien) oli itävaltalainen kirjailija.
Aichinger syntyi Wienissä juutalaiseen sukuun ja joutui sen johdosta natsien vainojen kohteeksi. Hän aloitti vuonna 1945 lääketieteen opinnot ja työskenteli alun perin vain sivutoimisena kirjoittajana. Hänestä tuli sittemmin eräs tunnetuimmista sodanjälkeisistä saksan kielellä työskennelleistä kirjailijoista. Teokset pohjautuivat suurilta osin hänen omiin kokemuksiinsa elämästä natsien aikana.
Aichingerin ensimmäinen romaani oli "Das vierte Tor". Hän oli Gruppe 47 -ryhmän jäsen ja sai sen kirjallisuuspalkinnon vuonna 1952. Hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon lukeutuu "Der Gefesselte" (1953). Hänelle myönnettiin mm. Nelly Sachs -palkinto 1971, Franz Kafka -palkinto 1983 ja Suuri Itävallan valtionpalkinto () 1995.
Aichinger oli naimisissa saksalaisen kirjailija Günter Eichin kanssa.
Juhani Aaltola
Juhani Aaltola (s. 1942) on suomalainen yhteiskuntatieteiden tohtori ja Chydenius-instituutin emeritusprofessori. Juhani Aaltola on osallistunut yhteiskunnalliseen ja kasvatuksesta käytävään keskusteluun korostaen opettajan tehtävää yhteiskunnallisena vaikuttajana. Aaltola siirtyi eläkkeelle vuonna 2005.
Bonita Pietila
Bonita ”Bonnie” Pietila (s. 1953) on amerikansuomalainen tuottaja, joka on toiminut vuosina 1989–2006 "Simpsonit"-animaatiosarjan roolittajana ("casting director") ja vuosina 1999–2015 yhtenä sarjan tuottajista. Hän vastasi sarjan ääninäyttelijöiden roolituksista.
Pietila on palkittu Emmy-palkinnolla vuosina 1998, 2000 ja 2001. Emmy-palkintoehdokkaana hän on ollut vuosina 2002 ja 1999. Suomi-Seura valitsi hänet vuoden 2014 ulkosuomalaiseksi.
Bonita Pietila syntyi ja kasvoi Michiganin suomalaisalueella Upper Peninsulalla Gwinnissä. Hänen isovanhempansa olivat tulleet Yhdysvaltoihin siirtolaisina Teuvalta Suomesta ja hänen vanhempansa olivat ensimmäisen polven amerikansuomalaisia.
Pietila opiskeli Michigan State Universityssa ja aloitti siellä uransa konserttipromoottorina. Sieltä hän muutti 1980-luvun puolivälissä Los Angelesiin, jossa hänestä tuli agentti. Pietila vastasi roolituksesta vuonna 1986 elokuvassa "Texasin moottorisahamurhaaja 2" ja seuraavana vuonna elokuvassa "Kolmannen korvapuusti". Hänen uransa lähti kunnolla nousuun, kun hän sai työtä "The Tracey Ullman Show’sta" vuonna 1987. Eräänä päivänä, ilmeisesti alkuvuodesta 1987, hieman ennen Simpsonien ensiesiintymistä piirtäjä Matt Groening soitti Pietilalle ja kysyi, tekisikö hän roolituksia sarjaan tulevaan piirrettyyn sketsiin. Groening selitti hahmot, ja Pietila ilmoitti tietävänsä sopivia näyttelijöitä: Yeardley Smithin, jonka hän oli nähnyt teatterinäytelmissä, ja Nancy Cartwrightin, jonka oli hänen tuttunsa parin vuoden takaa. Lisäksi Pietila otti Homer Simpsonin ääneksi Dan Castellanetan ja Marge Simpsonin ääneksi Julie Kavnerin
Pietila työskenteli "Simpsoneissa" 26. tuotantokauteen asti, 602 jakson verran. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2015.
Pietilan ansiosta Simpsoneissa on ollut mukana myös Suomea ja suomalaisuutta koskevia vitsejä. Jaksoissa on myös ollut viittauksia Pietilaan itseensä: 9. tuotantokauden jakson ”Valmentajan poika” lopputeksteissä hän on yksi Homerin "erottamista" työntekijöistä ja 15. tuotantokauden jakson ”Välkky ja välkympi” lopputekstien aikana vierasääni Simon Cowell pilkkaa Pietilan nimen kohdalla jakson huonoa roolitusta.
Casting Director:
Tuottaja:
Casting Department:
Muita töitä:
The Sims: House Party
The Sims: House Party on "The Sims" -pelisarjan toinen lisäosa. Se julkaistiin 28. maaliskuuta 2001.
Peli tuo mukanaan juhla-aiheisia vaatteita ja tavaroita, kuten tanssilattian. Pelaajalla on mahdollisuus järjestää muun muassa koti- tai rantabileet. Simit voivat soittaa erityyppisiä musiikkikappaleita vierailleen.
William Asher
William Asher (8. elokuuta 1921 – 16. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. New Yorkissa syntyneen Asherin vanhemmat olivat näyttelijä Lillian Bonner ja elokuvatuottaja Ephraim M. Asher.
Asher on ohjannut varsinkin televisiosarjojen jaksoja, yhtenä tunnetuimmista esimerkeistä 110 jaksoa "I Love Lucya". Hän oli "Vaimoni on noita" -sarjan tuottaja, ohjasi useita sen jaksoja ja oli myös naimisissa sen päätähden Elizabeth Montgomeryn kanssa. Elokuvaohjauksia ovat "Seksiä ja muskeleita" (1964), "Bikini Beach" (1964) ja "Beach Blanket Bingo" (1965).
Asherille myönnettiin vuonna 1966 Emmy-palkinto ohjaustyöstä sarjassa "Vaimoni on noita".
Asherilla oli neljä vaimoa, ja hänellä on lapsia:
Roy Bhaskar
Ram Roy Bhaskar (15. toukokuuta 1944 Lontoo – 19. marraskuuta 2014 Leeds) oli brittiläinen filosofi, joka keskittyi yhteiskuntatieteiden filosofiaan ja tieteenfilosofiaan. Hänet tunnettiin ennen kaikkea kriittisen realismin kannattajana.
Bhaskar opiskeli Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa. Hän oli Rom Harrén oppilas. Bhaskar opetti Oxfordin, Edinburghin ja Sussexin yliopistoissa sekä Lontoon City Universityssa. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1971 lähtien sosialisti ja feministi Hilary Wainwright.
Bhaskar ei kutsunut kriittistä realismiaan alun perin tällä nimellä. Se alkoi ”transsendentaalisena realismina” teoksessa "A Realist Theory of Science" (1975) ja laajeni myöhemmin yhteiskuntatieteisiin ”kriittisenä naturalismina” teoksessa "The Possibility of Naturalism" (1978). Termi ”kriittinen realismi” on muiden tekemä yhdistelmä näistä termeistä.
Bhaskar kuoli kotonaan Leedsissä 19. marraskuuta 2014.
Filosofia.fi
Filosofia.fi on suomalainen filosofian internet-portaali. Sivusto toimii uutiskanavana, väylänä internetin filosofisiin aineistoihin, johdatuksena suomalaisen filosofian historiaan sekä digitaalisena arkistona. Portaalin palvelee sekä tutkijoita että filosofiasta kiinnostunutta yleisöä. Sivuston arkistoon digitoidaan tekstejä ja kirjoja suomalaisen filosofian historiasta. Sivuilla ylläpidetään myös filosofian sanakirjaa ja linkkihakemistoa. Sivusto avattiin vuonna 2007 ja sitä ylläpitää "Niin & näin" -lehti sekä Åbo Akademin filosofian oppiaine.
Sivuston arkisto sisältää muun muassa suomalaisia väitöskirjoja Turun Akatemian ajalta 1640–1828 yhteistyössä Åbo Akademin kirjaston kanssa. Digitoitaviin teoksiin sisältyy asiasanaluettelo ja tiivistelmä suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Väitöskirjoista suurin osa on latinankielisiä, ja kokoelman on toivottu kiinnostavan latinankielen tutkijoita ja harrastajia. Vanhoja Akatemian väitöskirjoja on myös tarkoitus kääntää suomeksi. Arkistoon on digitoitu muun muassa "Finsk Tidskrift" -lehden vanhoja artikkeleita sekä Rolf Lagerborgin ja Edvard Westermarckin arkistoaineistoja, kuten heidän Åbo Akademin kirjastossa säilytettävä kirjeenvaihtonsa. Arkistossa on myös muun muassa ensimmäiset suomenkieliset filosofian väitöskirjat 1800-luvulta sekä teoksia Thiodolf Reinilta, Wilhelm Bolinilta, J. J. F. Peranderilta ja Z. J. Clevelta. Suomalaisten filosofian väitöskirjojen luettelo sisältää väitöskirjat vuodesta 1828 nykyaikaan.
Sivuilta löytyy linkkikokoelma filosofian verkkosivuista eri kielillä. Filosofian klassikoiden sähköisten kirjojen linkkikokoelma on erityisen laaja. Suomalaiset asiantuntijat laativat sivulle uusista artikkeleista toimitettavan Logos-tietosanakirjan, joka esittelee filosofeja, teoksia, käsitteitä ja filosofisia aiheita. Portaalin ruotsinkielinen osio sisältää myös filosofisen sanakirjan, jonka ovat koonneet Martin Nybom ja Göran Torrkulla Åbo Akademista.
Portaalihankkeen perustamisesta on ollut päävastuussa filosofinen "Niin & näin" -aikakauslehti, jota julkaisee tamperelainen Eurooppalaisen filosofian seura ry. Ruotsinkielisestä osiosta ja ruotsinkielisten sisältöjen hankkimisesta on vastannut portaalin toinen tuottaja, filosofian oppiaine Åbo Akademissa. Hankkeen suunnittelu käynnistyi vuonna 2004 ja Åbo Akademi liittyi yhteistyökumppaniksi vuonna 2006. Sivuston päätoimittaja on tutkija ja toimittaja Tuukka Tomperi Tampereen yliopistosta. Ruotsinkielisen puolen päätoimittaja on tutkija Yrsa Neuman.
Portaalin tuottamista ovat tukeneet Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Suomen Kulttuurirahasto ja Opetusministeriön kulttuurin tietoyhteiskuntahanke sekä ruotsinkielisen osion tuottamista Stiftelsen för Åbo Akademi, Svenska kulturfonden ja Otto A. Malms donationsfond. Henkilökohtaisia työskentelyapurahoja ovat myöntäneet Tiedonjulkistamisen neuvottelukunta ja Suomen tiedetoimittajien liitto.
Bernard Fox
Bernard M. Fox (synt. Lawson; 11. toukokuuta 1927 Port Talbot, Wales – 14. joulukuuta 2016 Van Nuys, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Walesissa näyttelijävanhemmille.
Foxilla oli roolit kahdessa Titanicin kohtaloa käsittelevässä elokuvissa: "Titanicin kohtalonyössä" vuonna 1958 ja "Titanicissa" vuonna 1997. Muihin merkittäviin elokuviin, joissa Fox esiintyi, lukeutuvat "Nuo välkyt dekkarit hiipivän aaveen jäljillä" vuodelta 1981 ja "Muumio" vuodelta 1999. Hän oli lisäksi ääninäyttelijänä Disneyn piirroselokuvissa "Pelastuspartio Bernard ja Bianca" (1977) ja "Bernard ja Bianca Australiassa" (1990).
Foxin tunnetuin televisiorooli oli sarjassa "Vaimoni on noita". Sen ulkopuolella hän esiintyi mm. "The Andy Griffith Show’ssa" ja "M*A*S*Hissa". Hänellä ei ollut sukulaisuutta kahteen muuhun kuuluisaan näyttelijä-Foxiin, Jamesiin ja Edwardiin. Hänellä oli isosisko Mavis, ja hän oli naimisissa vaimonsa Jacquelinen kanssa vuodesta 1961. Heillä oli kaksi lasta.
Kabotaasi
Kabotaasilla tarkoitetaan tavaraliikenteessä maan sisäistä kuljetusta toiseen maahan rekisteröidyllä kulkuneuvolla. Euroopan Unionin jäsenmaiden ja ETA-maiden kuljetusliikkeillä on kabotaasioikeus eli ne voivat hoitaa jäsenmaiden sisäisiä kuljetuksia kunkin maan omien kuljetusliikkeiden tavoin. Kabotaasin etuna kuljetusliikkeille on se, että paluumatkoja ei tarvitse tehdä tyhjällä autolla.
Suomen ja EU:n kabotaasimääräyksissä on eroja. Suomessa kabotaasia saa harjoittaa vain väliaikaisesti, mikä tarkoittaa enintään kymmentä kuljetusta kolmen kuukauden aikana samalla autolla. Lisäksi kabotaasikuljetuksena pidetään kansallisten määritelmien mukaan jokaista kuorman purkua. Toukokuussa 2010 säädettyjen EU-käytänteiden mukaan tällaisia osakuormia ei erotella, vaan kuljetus lasketaan yhdeksi kuormaksi, vaikka sitä vietäisiin eri paikkoihin. Euroopan komissio katsoi Suomen kabotaasimääritelmän ja väliaikaisuuden vaatimuksen olevan EU:n säännösten vastaisia. EU uhkasi haastavansa Suomen EU:n tuomioistuimeen, jos Suomi ei muuta säännöksiään. Niinpä Suomen hallitus esitti joulukuussa 2015, että Suomen lainsäädännöstä kumottaisiin kabotaasia koskevat kansalliset määritelmät.
Uusi "Laki liikenteen palveluista" säädettiin alkuvuonna 2017, ja se tulee kokonaisuudessaan voimaan 1. heinäkuuta 2018. Osittain se tulee voimaan jo 1. lokakuuta 2017 ja 1. tammikuuta 2018.
Jenny McCarthy
Jennifer ”Jenny” McCarthy (s. 1. marraskuuta 1972 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli, koomikko ja kirjailija. Hän oli Playboyn vuoden 1994 Playmate of the Year.
McCarthyn näyttelijänura alkoi pian sen jälkeen, kun hän oli saavuttanut äkillisen suurmenestyksen mallina. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Sekopallo" (1998), "Timanttivaari" (1999), "Scream 3" (2000) ja "Scary Movie 3" (2003). Hänet tunnetaan myös televisiosta sekä roolistaan Tanya Adamsina "" -pelissä.
McCarthy avioitui vuonna 1999 John Mallory Asherin kanssa, mutta he ovat eläneet erillään vuodesta 2005. Heillä on vuonna 2002 syntynyt autismia sairastava poika. Jenny McCarthy on asunut Los Angelesissa vuodesta 2007 lähtien.
Vuonna 2005 McCarthy alkoi seurustella näyttelijä Jim Carreyn kanssa. Pari julkisti suhteensa kesäkuussa 2006 "The Ellen DeGeneres Show’ssa". Suhde kuitenkin päättyi 7. huhtikuuta 2010. Pari ilmoitti asiasta Twitterissä. Vuonna 2014 McCarthy avioitui Donnie Wahlbergin kanssa.
Jenny McCarthy on kirjoittanut kolme huumoripitoista kirjaa: "Belly Laughs: The Naked Truth About Pregnancy and Childbirth", "Baby Laughs: The Naked Truth About the First Year of Mommyhood" ja "Life Laughs: The Naked Truth About Motherhood, Marriage, and Moving On". Vuonna 2007 hän julkaisi omiin kokemuksiinsa pohjautuvan kirjan "Louder Than Words – A Mother’s Journey in Healing Autism", jossa hän kertoo poikansa autismista ja sen hoidosta. Vuonna 2008 julkaistiin hänen kirjansa "Mother Warriors".
Vuonna 2013 hän toimi panelistina "The View" -keskusteluohjelmassa.
Ällitälli
Ällitälli oli Yleisradion vuonna 1971 esittämä sketsiviihdeohjelma, jonka pääosissa olivat Heikki Kinnunen ja Leo Lastumäki. He jatkoivat tämän jälkeen yhteistyötä erilaisissa viihdesarjoissa aina vuoteen 1976 saakka. Alun perin ohjelmasta suunniteltiin musiikkiohjelmaa, jota Kinnunen olisi juontanut Lasse Mårtensonin kanssa. Tämä ajatus kuitenkin kariutui Mårtensonin tuntemukseen, että hän on enemmän muusikko kuin näyttelijä. Toiseksi esiintyjäksi löydettiin "Ilkamat"-sarjassa hieman aiemmin läpimurtonsa tehnyt Lastumäki. Muut näyttelijät sarjassa olivat muun muassa Pirjo Viitanen ja Olavi Ahonen, minkä lisäksi jokaisessa jaksossa oli vieraileva laulaja. "Ällitälliä" tehtiin 16 jaksoa, joista 13 oli mustavalkoisia ja kolme värillisiä.
Ällitällin ohjasivat ja tuottivat Pertti Reponen ja Vesa Nuotio. Käsikirjoittajina toimivat heidän lisäkseen Kari Kyrönseppä (salanimellä Erkki Tolkku), Raimo Meltti ja pakinoitsija Jouni Lompolo (salanimellä Laina Pultti). Nuotion mukaan yksi sarjan innoittajista oli vuosina 1968–1969 tehty brittiläinen televisiosarja "Broaden Your Mind". Ällitällin kymmenennestä jaksosta muokattu kansainvälinen versio voitti pronssiruusun Montreux'n Kultainen ruusu-kilpailussa vuonna 1972. Tämän jakson musiikkivieraana oli M. A. Numminen, joka esitti oman tulkintansa Giuseppe Verdin aariasta La donna è mobile. Montreux'n palkinnon jälkeen sarjaa myytiin myös ulkomaille.
Sandra Gould
Sandra Gould (23. heinäkuuta 1916 – 20. heinäkuuta 1999) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Gould syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hänellä oli sivuosia lukuisissa elokuvissa 1940-luvulta lähtien. Parhaiten hänet muistetaan Gladys Kravitzin roolista sarjassa "Vaimoni on noita", joka pyöri vuoteen 1972 saakka. Hän vieraili myös useissa muissa televisiosarjoissa, kuten "I Love Lucyssa".
Gould kirjoitti kaksi kirjaa: "Always Say Maybe" ja "Sexpots and Pans". Hän menehtyi sydänleikkausta seuranneeseen aivoverenkiertohäiriöön 82-vuotiaana.
Alice Ghostley
Alice Margaret Ghostley (14. elokuuta 1923 – 21. syyskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Missourissa ja tuli tunnetuksi rooleistaan televisiosarjoissa, kuten "Vaimoni on noita", "Designing Women" ja "Mayberry R.F.D.". Hän kuitenkin esiintyi myös elokuvissa, joista eräs oli "Kuin surmaisi satakielen" (1962).
Ghostley oli Tony-palkittu ja sai myös Emmy-ehdokkuuden. Hän oli naimisissa näyttelijä Felice Orlandin kanssa vuodesta 1953 tämän kuolemaan 21. toukokuuta 2003.
Syöpää sairastanut ja aivoverenkiertohäiriöstä kärsinyt Alice Ghostley kuoli Kaliforniassa syyskuussa 2007.
Uberlândia
Uberlândia [-la´n-], on kaupunki Brasilian kaakkoisosassa Minas Geraisin osavaltiossa. Kaupunki sijaitsee noin 350 kilometriä Brasíliasta etelään. Vuonna 2008 siellä asui 622 441 ihmistä. Uberlândia on paikallisen maatalousalueen kauppakeskus. Siellä on kemianteollisuutta ja yliopisto.
Sorocaba
Sorocaba [-ka:´-], on teollisuuskaupunki Brasiliassa, São Paulon osavaltiossa.
Kaupunki sijaitsee 80 kilometriä São Paulosta länteen. Vuonna 1994 siellä asui 406 000 henkeä. Sorocaba on hedelmiä, puuvillaa ja kahvia tuottavan maatalousalueen keskus, jossa on tekstiili-, sementti-, lannoite-, alkoholi- ja kulkuneuvoteollisuutta. Siellä on myös lentoasema.
RITES
RITES Ltd. on liikenne ja infrastruktuurialojen asiantuntijayritys, jonka omistaa Intian valtio. Se perustettiin vuonna 1974 Intian rautateiden alaisuuteen. Yhtiö keskittyi aluksi Intian ulkopuolisten rautateiden johtamiseen, mutta laajensi toimintaansa myöhemmin muihinkin infrastruktuuriprojekteihin kuten lentokenttiin, satamiin, valtateihin ja kaupunkisuunnitteluun. Yhtiö on hoitanut projekteja useissa maissa erityisesti Aasiassa, Lähi-idässä, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Yhtiöllä on noin 2 000 työntekijää.
RITES on lyhenne sanoista Rail India Technical and Economic Services.
Useilla rautatieyhtiöillä on tai on ollut projekteja yhtiön kanssa:
Roy Wood Sellars
Roy Wood Sellars (1880 – 5. syyskuuta 1973) oli kanadalais-yhdysvaltalainen filosofi, joka tunnetaan kriittisen realismin, uskonnollisen humanismin ja emergentin evoluution kannattajana.
Sellars opetti suurimman osan elämästään Michiganin yliopistossa. Hän oli osallisena muotoilemassa humanistista "Humanist Manifestoa".
Roy Wood Sellarsin poika oli filosofi Wilfrid Sellars.
Bundeshaus
Bundeshaus (, ) on Sveitsin liittoneuvoston ja kaksikamarisen parlamentin rakennus maan pääkaupungissa Bernissä.
Rakennuksen suunnitteli sveitsiläis-itävaltalainen arkkitehti Hans Auer ja se rakennettiin vuosina 1894–1902. Virallisesti se vihittiin käyttöön 1. huhtikuuta vuonna 1902. Rakennuksen kokonaiskustannukset olivat 7 198 miljoonaa sen aikaista Sveitsin frangia.
Bundeshausin kupoli yltää 64 metrin korkeuteen.
Don Edwards (jääkiekkoilija)
Don Laurie Edwards (s. 28. syyskuuta 1955 Hamilton, Ontario, Kanada) on entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi kymmenen kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Buffalo Sabres, Calgary Flames ja Toronto Maple Leafs.
John Milnor
John Willard Milnor (s. 20. helmikuuta 1931) on yhdysvaltalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan hänen työstään differentiaalitopologian, K-teorian ja dynaamisen systeemin alueilla, sekä hänen taidokkaasti kirjoitetuista matemaattisista julkaisuistaan.
Milnor syntyi Orangessa, New Jerseyssä, ja opiskeli Princetonin yliopistossa. Hän oli Putnam-kilpailun voittaja vuosina 1949 sekä 1950 ja myös kuvasi Faryn–Milnorin teoreeman jo vuonna 1950 István Fárysta riippumatta. Hänen puolisonsa on englantilainen kollega Dusa McDuff.
Milnor on voittanut useita merkittävimpiä tieteenalansa palkintoja. Vuonna 1962 hänelle myönnettiin Fieldsin mitali, vuonna 1967 National Medal of Science ja vuonna 1989 matematiikan Wolfin palkinto. Hän toimii tällä hetkellä professorina Stony Brookin yliopistolla. Milnor sai matematiikan Abel-palkinnon vuonna 2011 työstään topologian, geometrian ja algebran alueilla.
Arthur Lovejoy
Arthur Oncken Lovejoy (10. lokakuuta 1873, Berliini – 30. joulukuuta 1962, Baltimore) oli yhdysvaltalainen aatehistorioitsija, joka perusti ideahistorian. Hän toimi professorina Johns Hopkins Universityssä vuosina 1910–1938, ja opetti myös Washingtonin, Columbian ja Missourin yliopistoissa.
Israel Gelfand
Israel Moisejevitš Gelfand (, ) 2. syyskuuta 1913 – 5. lokakuuta 2009) oli venäläinen matemaatikko. Hän oli juutalainen.
Gelfandille myönnettiin kolme Leninin kunniamerkkiä, ja hänet valittiin vuonna 1977 Royal Societyn ulkomaalaisjäseneksi. Hän voitti vuonna 1978 matematiikan Wolfin palkinnon. Hän toimi vuosina 1966–1970 Moskovan matemaattisen seuran puheenjohtajana.
Gelfand asui vuodesta 1990 lähtien Yhdysvalloissa ja oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen.
Gelfandin mukaan on nimetty muun muassa Gelfandin epäyhtälö.
Taegukgi hwinalrimyeo
Taegukgi hwinalrimyeo ("태극기", ) on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen sotaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Kang Je-gyu. Elokuva kertoo kahdesta veljeksestä, jotka joutuvat tahtomattaan Korean sotaan. Elokuvan nimi "Taegukgi" tarkoittaa Etelä-Korean lippua.
Vladimir Arnold
Vladimir Igorjevitš Arnold (, 12. kesäkuuta 1937 – 3. kesäkuuta 2010) oli venäläinen matemaatikko.
Arnold syntyi Odessassa Ukrainassa ja valmistui vuonna 1959 Moskovan valtiollisesta yliopistosta, jonka professoriksi hän itsensä vuonna 1965 valittiin. Hän oli Venäjän tiedeakatemian jäsen vuodesta 1990, ja hän oli myös Royal Societyn ulkomaalaisjäsen.
Arnoldille myönnettiin Leninin palkinto vuonna 1965 ja Wolfin palkinto 2001. Hän oli Moskovan matemaattisen seuran puheenjohtajana vuodesta 1996. Arnold tunnetaan kansainvälisesti muun muassa Kolmogorovin–Arnoldin–Moserin teoreemasta sekä kolmannentoista Hilbertin ongelman ratkaisusta 1957. Hänen mukaansa on nimetty myös ”Arnoldin kissa”.
Patalankosken paperitehdas
Patalankosken paperitehdas oli toinen nykyisen Jämsänkosken paperitehtaan edeltäjistä (toinen oli Hovilanhaaran paperitehdas) Jämsänkoskella. Tehtaan rakennustyöt alkoivat vuonna 1898. Tehtaan omisti Jämsänkoski Oy vuoteen 1920 asti ja loppuajan vuoteen 1925 asti Yhtyneet Paperitehtaat Oy.
Le Nouvel Observateur
Le Nouvel Observateur (eräässä vaiheessa myös France Observateur) on ranskalainen yleisviikkolehti, joka on erikoistunut uutistapahtumiin, eritoten poliittisiin. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 9. marraskuuta 1964. Lehti kuuluu Groupe Perdriel -konserniin. Lehden voidaan luokitella poliittisesti edustavan keskustavasemmistoa, joka on kallistunut sosialidemokratian kannalle.
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä "L'Observateur politique, économique et littéraire" 13. huhtikuuta 1950. Lehti ilmestyi 20 000 kappaleen painoksena. Sen perustivat entiset Ranskan vastarintaliikkeen aktiivit: Gilles Martinet joka oli toiminut AFP:n toimittajana, Roger Stéphane, Claude Bourdet ja Hector de Galard joka oli entinen Combat-lehden toimittaja.
Vuonna 1953 lehden nimeksi vaihdettiin "l'Observateur aujourd'hui" ja vuonna 1954 "France Observateur". Lehden tavoitteena oli tuoda esille sodan jälkeen vasemmistolaisen vastarintaliikkeen ajatuksia ja se oli periaatteiltaan poleeminen lehti ja se ajoi voimakkaasti siirtomaiden itsenäisyyspyrkimyksiä. Lisäksi se julkaisi poliittisia skandaaleja ja kompromisseja sekä toi ilmi Algeriassa harrastettua kidutusta. Vuosikymmenen lopulla lehti saavutti 100 000 kappaleen painoksen.
Vuoden 1964 alkupuolella "France Observateeur" joutui taloudellisiin vaikeuksiin. Lehden kustantamisesta erinomaisen kiinnostunut liikemies ja tehtailija Claude Perdriel sekä toimittajana ja kirjailijana toiminut Jean Daniel päättivät hankkia omakseen lehden, josta tuli Le Nouvel Observateur ja se ilmestyi uudella nimellään ensimmäisen kerran 19 marraskuuta 1964.
Lehden toimituksellinen linjaus korosti älymystön roolia ja sitä edustivat esimerkiksi Jean Daniel, Maurice Claavel ja Gilles Maartinet. He olivat pitkään olleet oppositiossa Ranskan hallituksen keskusta-oikeistolaista toimintaan kohtaan. Lehti halusi säilyä herkkänä vasemmiston näkemyksille.
Nykyisin lehden avustajiin kuuluvat arvostetut henkilö kuten Jacques Delors, Robert Badinter ja Jean Lacouture.
Le Nouvel Observateur -lehden levikki:
Igor Šafarevitš
Igor Rostislavovitš Šafarevitš (; 3. kesäkuuta 1923 – 19. helmikuuta 2017) oli venäläinen matemaatikko, akateemikko ja poliittinen kirjoittaja. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on "The Socialist Phenomenon" (1980); vuonna 1982 kirjoitetun ja vuonna 1988 julkaistun esseen "Russophobia" jälkeen heräsi laajalti syytöksiä tutkijan oletetusta antisemitismistä.
Valtiotieteen maisteri Krista Berglundin 25. kesäkuuta 2009 Helsingin yliopistossa tarkastettu väitöskirja taas tuli siihen tulokseen, että Šafarevitš ei ollut antisemiitti eikä äärinationalisti, joiksi Šafarevitš oli leimattu perestroikan ja perestroikan jälkeisen ajan venäläistä politiikkaa käsittelevässä tutkimuskirjallisuudessa.
Šafarevitš oli Venäjän tiedeakatemian, Serbian tiede–taide-akatemian ja Royal Societyn jäsen.
Hovilanhaaran paperitehdas
Hovilanhaaran paperitehdas oli Jämsänkoskella sijainnut Jämsänkoski Oy:n toinen paperitehdas (toinen oli Patalankosken paperitehdas), joka aloitti toimintansa vuonna 1902. Tehdas kuului vuodesta 1920 aina lakkauttamiseensa saakka Yhtyneet Paperitehtaat -konserniin. Tehdas suljettiin 1970-luvulla, ja tehtaan kaksi paperikonetta myytiin Intiaan.
Tehdas tuotti aluksi sanomalehtipaperia ja hienopaperia. Sanomalehtipaperin valmistus loppui vuonna 1929.
Lisäksi tehtaassa oli viisi hollanteria ja 35 hv:n höyrykone pumppujen ja kyyppien käyttöä varten. Tuotanto oli yhteensä noin 20 000 tonnia vuodessa.
Let Go
Let Go voi viitata seuraaviin asioihin:
Mikio Satō
Mikio Satō (, s. 18. huhtikuuta 1928) on japanilainen matemaatikko. Hän opiskeli Tokion yliopistossa ja Shin’ichirō Tomonagan johdolla ja väitteli tohtoriksi vuonna 1963.
Satō on toiminut vuodesta 1970 lähtien Matemaattisten tieteiden tutkimusinstituutin professorina Kioton yliopistossa. Hänen mukaansa ovat nimetty Bernsteinin–Saton polynomi ja Saton–Taten konjektuuri. Hänet tunnetaan myös hyperfunktioiden tutkijana.
Satō on ollut Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1993. Hänet on palkittu Schockin (1997) ja Wolfin palkinnoilla (2003).
John Tate
John Torrence Tate (s. 13. maaliskuuta 1925) on yhdysvaltalainen matemaatikko, joka tunnetaan varsinkin työstään algebrallisen lukuteorian alueella.
Tate opiskeli Emil Artinin johdolla ja valmistui Princetonin yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 1950–1994 Harvardilla ja on sittemmin opettanut Teksasin yliopistossa Austinissa.
Tate on aikansa huomattavimpia tutkijoita, ja hänelle myönnettiinkin vuonna 2002 Wolfin palkinto yhdessä Mikio Satōn kanssa. Vuonna 2010 Tatelle myönnettiin Abelin palkinto.
Israelin hallintoalueet
Israel jaetaan seitsemään hallintoalueeseen, joista osa jaetaan edelleen hallintoalueen alaisiin alueisiin.
Midnight Pink
Midnight Pink on Janne Louhivuoren debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1982.
Sam Totman
Sam "Heimdall" Totman (s. 8. elokuuta 1979, Englanti) on toinen power metal -yhtye DragonForcen kitaristeista, ja on vastuussa useimmista bändin biisien sanoituksista sekä sävellyksistä.
Totman syntyi Englannissa, mutta muutti jo nuorella iällä Uuteen-Seelantiin. Sam aloitti soittamaan klassista kitaraa yhdeksän vuoden iässä kaavamaisesti harjoitellen, saamalla siitä monen vuoden kokemuksen. Sam soitti kolmessa, hyvin erilaisessa yhtyeessä ennen siirtymistään DragonForceen. Yksi näistä yhtyeistä oli Demoniac, jossa hän tapasi DragonForcen toisen soolokitaristin Herman Li:n.
Totman on Herman Li:n kanssa nykyään ainoat DragonForcen alkuperäisjäsenistä. Sam on tunnettu energisestä lavaesiintymisestään, kuten muutkin bändin jäsenet, erittäin nopeista sekä melodisista sooloista sekä juomisestaan. Sam kuvataan usein rennoksi kaveriksi, joka tykkää juoda lavalla kesken esityksen. Juomiseen liittyy myös Samin nimikkoliike, hän osaa juoda lavalla ilman käsiä. Monet fanit ovat sitä mieltä, että alkoholi vaikuttaa Samin kitaransoittoon, mutta kitaristi itse sanoo että hän soittaa aivan yhtä hyvin humalassa kuin selvin päinkin. Sam on itse nimennyt signatureliikkeekseen lavalla myös 360-asteen tornado-hypyn.
Sam Totman on DragonForcen toisen kitaristin Herman Li:n kanssa tunnettu äärimmäisen nopeista kitarasooloista. Metallican kitaristi Kirk Hammett onkin sanonut DragonForcen kitaristien Herman Lin sekä Sam Totman olevan nopeimmat kitaristit, joihin hän on koskaan törmännyt.
DragonForcen kummallekin kitaristille, Herman Li:lle sekä Sam Totmanille julkaistiin vuonna 2008 omat signature kitarat. Li:n mukaan Ibanez sekä kitaristit ovat käyttäneet uskomattomasti aikaa kitaroiden valmistamiseen. Li:n kitara on nimeltään Ibanez E-Gen ja Totmanin Ibanez STM1, ja ne tulevat markkinoille heti julkaisun jälkeen. Totman on ennenkin käyttänyt Ibanezin kitaroita ja hänen useimmin käyttämänsä malli on Ibanez Iceman.
Polar Music
Polar Music on ruotsalainen levy-yhtiö. Yhtiön perustivat Stig Anderson ja Bengt Bernhag vuonna 1963. Yksi Polar Musicin tunnetuimmista artisteista oli ABBA-yhtye. Nykyisin Polar Music on osa Universal Musicia.
ABBA, Alive Feat, Jessie Martins, Lena Andersson, Chana, Crosstalk, Dilba, Emilia, Frida, Agnetha & Linda, Ted Gärdestad, Gemini, Hellacopters, The Infinite Mass, Fredrik Kempe, Lambretta, Maarja, Paulo Mendonca, Mr. Vegas Fea Intense, Emma Nilsdotter, Mats Paulson, Pineforest Crunch, Sam (Musician), Skintrade, Starr Chukki/infinit, Svenne & Lotta, Joey Tempest, Top Notch, Topaz Sound and Anders Widmark.
Suomenlahti soi
Suomenlahti soi on muusikko Janne Louhivuoren toinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Janne Louhivuori, ellei toisin mainittu.
Jämsänkosken paperitehdas
Jämsänkosken paperitehdas on UPM-konserniin kuuluva paperitehdas Jämsässä. Tehtaalla on kolme paperikonetta. Tehtaan tuotantokapasiteetti on 610 000 t vuodessa. Henkilöstöä on noin 500.
Paperikoneet PK I (ex PK III) ja PK II sijaitsivat lakkautetulla Hovilanhaaran paperitehtaalla. Myös Patalankoskella oli yksi paperikone (PK I).
Koneella PK4 on lisäksi käytöstä poistettu Walmsley/Valmet Sym Matt-On-line soft-kalanteri vuodelta 1986 (Leveys 5 350 mm).
Päällystämätön aikakauslehtipaperi (SC):
Tarra- ja pakkauspaperit:
Vastuun vapaapäivä
Vastuun vapaapäivä on suomalaisen muusikon Janne Louhivuoren kolmas sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998, 15 vuotta edellisestä.
Kaikki kappaleet säveltänyt Janne Louhivuori.
Arvid Carlsson
Arvid Carlsson (25. tammikuuta 1923 – 29. kesäkuuta 2018) oli ruotsalainen tutkija, joka sai vuonna 1979 dopamiinia koskevasta uraauurtavasta työstään Wolfin lääketieteen palkinnon. Hänet palkittiin lukuisilla muillakin palkinnoilla, joista tärkein on Nobelin lääketieteen palkinto, joka myönnettiin hänelle vuonna 2000 yhdessä Paul Greengardin ja Eric Kandelin kanssa.
Christian de Duve
Christian René de Duve (2. lokakuuta 1917 – 4. toukokuuta 2013) oli solubiologi ja biokemisti. Hän syntyi Britanniassa belgialaisille vanhemmille, joiden kanssa hän muutti takaisin Belgiaan vuonna 1920.
Duvesta tuli vuonna 1947 Leuvenin katolisen yliopiston professori. Hänelle myönnettiin vuonna 1960 belgialainen Francqui-palkinto. Hänen pitkäaikainen työnsä on johtanut muun muassa endosymbioositeorian laajempaan hyväksyntään.
Duven uran kohokohta oli vuosi 1974; hänelle myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto, jonka hän jakoi yhdessä Albert Clauden ja George E. Paladen kanssa.
Myöhemmällä urallaan hän laajensi työaluettaan tutkimukseen elämän alkuperästä, vaikka hän myönsi kyseessä olevan erittäin spekulatiivinen ala.
Duve oli Royal Societyn, Yhdysvaltain tiedeakatemian ja Ranskan tiedeakatemian ulkomaalaisjäsen.
Duve kuoli 4. toukokuuta 2013. Hänelle tehtiin eutanasia.
Otto Diels
Otto Paul Hermann Diels (23. tammikuuta 1876 – 7. maaliskuuta 1954) oli saksalainen kemisti joka sai kemian Nobelin palkinnon vuonna 1950 yhdessä oppilaansa Kurt Alderin kanssa Diels–Alder-reaktion keksimisestä Dielsin-Alderin reaktio liittyy dieenien (eli sellaisten alkeenien, joissa on kaksi kaksoissidosta) synteesiin. Tutkimustulos on auttanut monien monimutkaisten aineiden kuten luonnonkumin synteettisessä jäljittelyssä ja parantelussa.
Diels kirjoitti vuonna 1907 oppikirjan "Johdatus orgaaniseen kemiaan" (Einführung in die organische Chemie), josta tehtiin viisitoista laitosta.
José María Peña
Anacleto José María Peña Salegui eli lyhyemmin José María Peña (19. huhtikuuta 1895 Las Arenas, Vizcayan maakunta, Espanja – 13. tammikuuta 1988) oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Peña oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti urallaan Arenasia (1915–1926), Real Madridia (1926–1932) ja Celta Vigoa (1932–1934). Arenasin vuosinaan Peña pelasi cup-kilpailu Copa del Reyn loppuottelussa kolmesti. Vuonna 1917 Madrid ja 1925 Barcelona olivat parempia, mutta vuonna 1919 Barcelona kaatui maalein 5–2 ja Arenas voitti ensimmäisen ja ainoan cup-mestaruutensa.
Jalkapalloilu ammattimaistettiin Espanjassa vuonna 1925 ja vuotta myöhemmin Peñasta tuli yksi Real Madridin ensimmäisistä pelaajahankinnoista. Hän pelasi Real Madridin paidassa neljä kautta vuonna 1928 perustettua kansallista pääsarjaa, ja oli mukana seuran voittaessa ensimmäisen pääsarjamestaruutensa kaudella 1931–1932. Cup-menestystä oli tarjolla myös Madridissa, mutta joukkue hävisi loppuottelussa ensin vuonna 1929 Españolille ja sitten vuonna 1930 Athleticille.
Espanjan maajoukkueessa Peña pelasi vuosina 1921–1930 yhteensä 21 ottelua ja teki yhden maalin. Hän otti osaa myös vuoden 1924 kesäolympialaisiin, jossa Espanja putosi jo karsintakierroksella Italiaa vastaan. Vuonna 1929 hän oli kentällä, kun Espanja voitti Englannin ensimmäisenä Britteinsaarten ulkopuolisena joukkueena. Peñan ainoa maaottelumaali syntyi hänen viimeisessä maaottelussaan 30. marraskuuta 1930 Portugalia vastaan. Maalin tehdessään hän oli 35 vuotta ja 225 päivää vanha, joka tekee hänestä iäkkäimmän Espanjan maajoukkueessa maalitilinsä avanneen pelaajan.
Pelaajauransa jälkeen Peña valmensi ainakin Real Oviedoa ja Sporting Gijónia. Hän on ensimmäinen henkilö, joka on valmentanut molempia asturialaisseuroja.
Kundalini
Kundalini (kuṇḍalinī कुण्डलिनी) on sanskriitin kieltä ja tarkoittaa "kierteellä olevaa". Se on eri joogaperinteissä esiintyvä termi, joka tarkoittaa "hienorakenteiseen" eli ei-fyysiseen "energiakehoon" liittyvää elämänvoimaa. Uinuvan kundalinienergian sanotaan olevan kiertyneenä selkärangan alaosassa sijaitsevassa ristiluussa.
Kundalini on jooga-ajattelussa osa hienorakenteista energiakehojärjestelmää, johon kuuluvat nadit eli energiakanavat, joista kolme pääkanavaa ida, pingala ja sushumna kulkevat selkäytimessä/keskushermostossa kolmena ympyräliikkeenä, selän puolella liike on ylöspäin ja kehon etupuolen keskilinjalla alaspäin. Tällä keskilinjalla sijaitsevat energiakeskukset eli chakrat, joita on seitsemän ja jotka muodostuvat kehon läpi toimiessaan/pyöriessään.
Chakrat ja energiajärjestelmä mainitaan mm. varhaisissa Upanishadeissa. Kundalinienergian sanotaan nousevan keskikanavaa, sushumna-nadia pitkin ja läpäisevän kaikki seitsemän päächakraa yhtyen päälaella sahasrara-chakrassa universaaliin elämänvoimaan eli jumalalliseen voimaan, jolloin ihmisen sanotaan olevan itseoivalluksen eli samadhin tilassa. On esitetty biologisia selitysmalleja, joiden mukaan samadhi voisi johtua jonkinlaisesta endorfiinien ja muiden välittäjäaineiden sekä hormonien vaikutuksesta.
Suomessa on mahdollista opiskella sertifioiduksi kundaliinijoogaopettajaksi.
Kundalinijoogaa käsitelleistä länsimaalaisista ehkä tunnetuin on psykoanalyytikko Carl Jung (1875–1961). Jungin kundalinijoogaa käsitellyttä luentoa Zürichin psykologikerholla 1932 pidetään laajalti virstanpylväänä itämaisen kundalini-käsitteen ja sen psykologian syvemmälle ymmärtämiselle länsimaissa.
Amerikantylli
Amerikantylli ("Charadrius vociferus") on amerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi ruotsalainen luonnontutkija Carl von Linné vuonna 1758.
Linnun pituus on 23–26 cm, siipien kärkiväli 59–63 cm ja paino 65–90 g. Naaras on hieman kookkaampi. Muistuttaa tylliä, mutta on tätä hiukan suurempi, hoikempi, pitkäpyrstöisempi ja -nokkaisempi. Rinnan poikki kulkee 2 mustaa raitaa ja nokka on kokonaan tumma. Koivet ovat kellahtavat ja pyrstö sekä yläperä punaruskeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ääni on 'kill-dee', josta laji on saanut englanninkielisen nimensä "Killdeer". Vanhin amerikantylli on ollut 11 vuotta 11 kuukautta vanha.
Nimialalaji "vociferus" (Linné 1758) pesii Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosista Floridaan ja Meksikoon saakka, alalaji "ternominatus" (Bangs ja Kennard 1920) Bahamalla ja Antilleilla, sekä alalaji "peruvianus" (Chapman 1920) Etelä-Amerikassa Perusta Pohjois-Chileen. Maailman populaation koko on noin 1 miljoonaa yksilöä. Sen kanta on elinvoimainen. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat USA:n itärannikolta aina Kolumbiaan ja Ecuadoriin. Muuttomatkallaan se voi harhautua Länsi-Eurooppaan mutta sitä ei ole tavattu Suomessa.
Pesimäbiotooppeja ovat avoimet ruohikot, pellot, laitumet, golfkentät, tienreunat ja muut lyhytkortiset avomaat. Muuttoaikoina ja talvehtimisalueilla erityyppisillä kosteikoilla ja rannoilla.
Laji on yksiavioinen. Pesä on vaatimaton kuoppa sorassa. Munia on 4 ja molemmat puolisot hautovat, yhteensä 24–28 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja lentokykyisiä ne ovat 3–4 viikon ikäisinä. Sukukypsä 1-vuotiaana.
Pääasiassa hyönteiset, nilviäiset ja muut pienet selkärangattomat. Syö myös marjoja.
Aspocomp Group
Aspocomp Group Oyj on suomalainen elektroniikka-alan konserni. Aspocomp-konserni tarjoaa korkean teknologian piirilevyjen suunnittelua ja valmistusta. Aspocompin valmistamia tuotteita käytetään elektroniikkateollisuudessa, muun muassa langattomissa päätelaitteissa, tietoliikenneverkoissa, autoissa ja erilaisissa teollisuussovelluksissa. Yhtiö harjoittaa myös piirilevyjen välitystoimintaa.
Aspocomp Group syntyi vuonna 1999 Aspo Oyj:n jakauduttua kahdeksi pörssiyhtiöksi. Aspon hallituksen sillonen puheenjohtaja H. B. Nyberg perusteli jakautumista elektroniikkateollisuuden vahvalla kasvulla. Aspocomp-konsernin liikevaihto oli vuonna 2013 23,6 miljoonaa euroa.
Derrick
Derrick on saksalainen rikossarja, jota tuotettiin vuosina 1973–1998. Sen pääosassa rikosylitarkastaja Stephan Derrickinä nähdään Horst Tappert apunaan Fritz Wepperin esittämä rikostarkastaja Harry Klein ja Willy Schäferin esittämä rikostarkastaja sekä rikospaikkatutkija Willi Berger.
Derrickin loivat käsikirjoittaja Herbert Reinecker sekä tuottaja Helmut Ringelmann vuonna 1973. Heidän edellinen yhteistuotantonsa oli poliisisarja "Komissaari", josta myös Fritz Wepper siirtyi uuteen sarjaan. Derrickiä kuvattiin lähes neljännesvuosisadan aikana kaikkiaan 281 tunnin mittaista jaksoa.
Alkuvuosien jaksoissa Derrick oli melko toiminnallinen poliisi, ja juoniin kuuluivatkin elimellisenä osana ammuskelut ja tappelut. Myöhemmin ajan kuluessa – ja varsinkin 1990-luvulle tultaessa – jaksot muuttuivat enemmän pohdiskelevimmiksi ja herculepoirotmaisimmaksi. Toiminta jäi käytännössä kokonaan pois ja jaksoissa keskityttiin psykologiseen tutkintaan.
Vaikka katsojaluvut eivät osoittaneet minkäänlaisia merkkejä hiipumisesta, päätettiin sarja lopettaa lokakuussa 1998. Syynä oli Stephan Derrickin (sekä myös Horst Tappertin) lähestyminen eläkeikää. Derrickin ura tavallisena rikostutkijana päättyi kun hän siirtyi Brysseliin Europolin palvelukseen. Jo tuohon aikaan sarjalle oli alkanut muodostua kulttimainetta ja sitä esitettiinkin yli sadassa maassa.
Derrick saavutti suuren suosion myös Suomessa, ja lukeutuukin Kahden keikan ja Ketun ohella Suomen tunnetuimpiin saksalaissarjoihin.
Sarjan päätyttyä parivaljakko Reinecker ja Ringelmann loi dekkarisarjan Siska.
Sarjaa Saksassa esittänyt ZDF-kanava veti Derrickin uusinnat pois ohjelmistostaan, kun Horst Tappertin historia Waffen-SS:ssä paljastui.
Sarja julkaistaan Saksassa kokonaisuudessaan DVD-muotoisena. Julkaisussa ollaan jo edistytty 1990-luvulle asti. Suomessa sarjaa on julkaistu toistaiseksi vain viiden jakson verran, mutta sitä julkaistaan vielä ainakin 22 jakson verran, kokoelmajulkaisuna "Vanhan ketun" ja "Kahden keikan" kanssa.
Yle TV2 uusi koko sarjan vuosina 2007–2011 lukuun ottamatta jaksoja ”Pornocchio” ja ”Anna Lakowski”. Syy sensuuriin oli jaksojen saamat K13-ikärajamerkinnät, jotka oli annettu televisioyhtiön uudelleenarvioitua sarjan loppupään Viestintävirastolta saadun huomautuksen vuoksi. Huomautus koski sitä, että aiemmin oli näytetty sarjasta jakso, jonka sisältämä K13-ikärajaluokituksen täyttävä materiaali aiheutti sen, ettei jaksoa ollut soveliasta esittää sarjan ohjelmapaikalla alkuiltapäivällä, vaan se olisi saatu esittää vasta kello 19:n jälkeen. Useat sarjan seuraajat kävivät kiivasta keskustelua televisioyhtiön kanssa aiheesta, ehdottaen esimerkiksi jaksojen esittämisen siirtämistä myöhemmälle kellonajalle. Kaikesta palautteesta huolimatta televisioyhtiö kieltäytyi kuitenkin esittämästä jaksoja, ja ne ovat edelleen esittämättä.
"Pilottijaksosta on ."
"Suomeksi nimellä ”Silminnäkijä” on esitetty kolme eri jaksoa, ja nimillä ”Huuto yössä” ja ”Kuollut ystävä” kummallakin kaksi eri jaksoa."
Live at Hammersmith (Twisted Sisterin albumi)
Live at Hammersmith on Twisted Sister -yhtyeen julkaisema livealbumi vuodelta 1994, joka on taltioitu Lontoossa Hammersmith Odeonilla.
Blind Man’s Bluff: The Untold Story of American Submarine Espionage
Blind Man's Bluff: The Untold Story of American Submarine Espionage on Sherry Sontagin, Cristhoper Drewn ja Annette Lawrence Drewn vuonna 1998 kirjoittama kirja, joka kertoo Yhdysvaltain laivaston suorittamista sukellusvene operaatioista kylmän sodan aikana. Operaatioiden tarkoituksena oli valvoa salaa Neuvostoliiton satamia, varjostaa laivoja ja sukellusveneitä, salakuunnella sotilaallista yhteydenpitoa ja jopa noutaa salaista materiaalia merenpohjasta.
Israelin esihistoria
Israelin esihistoria ulottuu nykyihmisen edeltäjien varhaiskivikautisesta kulttuurista heprealaisten asettumiseen alueelle, jolloin alkoi historiallinen aika.
Ubeidiyan alueelta Jordanin laaksosta on löytyneet työkalut 1,4-1,6 miljoonan vuoden takaa ovat yksi vanhimmista homidien jäänteistä Afrikan ulkopuolella.
Karmel-vuorelta on löytynyt arkeologisia jäänteitä, joiden perusteella on mahdollista että noin 80 000 vuotta sitten neanderthalit ja nykyihmiset elivät sovussa nykyisen Pohjois-Israelin alueella.
Maanviljelyä edelsi muun muassa villiviljan keräilyllä ja metsästyksellä elänyt Natufin kulttuuri.
Kolmannella vuosituhannella eaa. Lähi-Itään tuli seemiläisiä kieliä puhuvia kansoja, joihin heprealaisetkin kuuluivat. Toisella vuosituhannella eaa. heettiläisten valtion romahdus ja egyptiläisten vallan heikkeneminen loivat tilaa heprealaisille.