Uskonpuhdistus (käsite)
Uskonpuhdistus on herännäisten, baptistien ja helluntailaisten teologisessa ajattelussa käsite, jossa uskonpuhdistaja ilmaisee onko ihmisen usko, ihmisille tarjottu usko tai sen harjoittaminen "puhdistamisen" eli muutoksen tarpeessa. Pyhityksessä ihminen puolestaan seuraa omaa hengellistä tilannettaan. Uskonpuhdistuksessa muutos ei ole uusi suunta vaan vanhan suunnan palauttamista, nykyisen, jo olemassa olevan rinnalle tai tilalle. Kaikkia uskonpuhdistajia yhdistää pyhitys ja Raamatun sanoman ensisijaisuus hengellisessä elämässä sekä uskoon, ja uskonpuhdistajaan kohdistuvat vainot, tai joissakin tapauksissa jopa marttyyrikuolema David Pawson mukaan.
Uskonpudistus tai uskonpuhdistaja pyrkii ottamaan kantaa näkemäänsä heresiaa vastaan kirkon tai seurakunnan tarjoamassa opissa, esimerkiksi menestysteologia tai anekauppa, joka ei ole Lutherin mukaan Raamatun ilmoituksen mukaista, eikä liioin Jumalasta vaan ihmisestä. Vastaavasti myös, jos julistetussa opissa tai sanomassa puuttuu jotakin, mikä Raamatun ilmoituksessa on selkeästi esillä ja oleellista, esim. armo-käsite; "Solus Christus" sekä "Sola fide". Kaste-oppi on myös jakanut ja yhdistänyt kristittyjä läpi historian.
OPKO:n vaikuttaneiden jäsenten perustama Perusta-järjestö sanoo, että tarkoitus on välittää sovituksesta ja vanhurskauttamisesta avautuvan uskossa harjoitetun teologian hedelmää Jumalan kansan ulottuville ja sen omaisuudeksi. Tätä tehtävää suorittaessaan Perusta tahtoo omalta osaltaan tähdätä jatkuvan uskonpuhdistuksen toteutumiseen kirkossamme. Tunnustuksellinen herätys ja sen hengessä harjoitettu uskomme perusteita ja sen soveltamista koskeva työskentely on tehtävä tunnetuksi ja pidettävä läheisessä yhteydessä kansankirkkomme seurakuntien kanssa. Heidän mukaansan teologian tehtävänä on rakentaa Kristukseen uskovien seurakuntaa, joka puolestaan myös jatkuvasti tarvitsee teologiaa.
Ilopo Perttilän mukaan Lutherin aikana tapahtunut uskonpuhdistus ja muut puhdistukset ovat vain paluuta yhteen ainoaan perususkonpuhdistukseen, Jeesuksen tekemään. Uskon puhdistaminen on kuitenkin Perttilän mukaan alati jatkuva prosessi. Kirkon itsetyytyväisyys, omaan tilaansa, asemaansa ja opilliseen itseymmärrykseensä pysähtyvä jähmettyminen, on huolestuttava merkki kirkosta, joka on kadottanut tuoreutensa sekä alkuvoimaisuutensa. Afrikassa on paikoin vain seurakunnan nimi luterilainen, sisältö helluntailainen. Makumiran seminaarissa oleva teol.tri, opettaja Mika Vähäkangas epäilee, että Afrikassa on odotettavissa uusi uskonpuhdistus, joka merkitsee uuden murroksen olevan tapahtumassa. Luterilaisen kirkon hyvästä opista ei pidetä afrikkalaisessa kontekstissa tiukkaan kiinni. Meidän oikeassa olemisemme ei vakuuta afrikkalaisia Perttilä toteaa sivuillaan.
Hermann Sassen mukaan eroavaisuuksista huolimatta luterilainen ja reformoitu kirkko ovat sisarkirkkoja sellaisen opin puolesta, joka on modernin ihmisen järkeä vastaan. Saksalaisella kielialueella ne ovat harjoittaneet tiettyä kirkollista yhteistyötä tästä näkökulmasta. Mutta samalla näiden kirkkojen näkemys siitä, mikä on uskonpuhdistuksen perusolemus, on kuitenkin erilainen. Reformoidun opin mukaan uskonpuhdistus on kirkon uudistamista palaamalla Raamattuun. Luterilaiset puolestaan väittävät, ettei tämä sano olennaisinta historiallisessa uskonpuhdistuksessa. Näin käsitetty uskonpuhdistus on jatkuva prosessi, Jumalan sana uudistaa kirkkoa jatkuvasti, joka jumalanpalveluksessa, joka päivä. Sasse korostaa että iskulause ”Takaisin Raamattuun” kaikui keskiajalla monesti, mutta uskonpuhdistusta ei saatu aikaan sanan varsinaisessa merkityksessä. Käskyjen tunnustaminen ja totteleminen ei vielä synnytä uskonpuhdistusta. Sola scriptura (yksin Raamattu) ei riitä. Siihen on lisättävä myös sola fide (yksin uskon kautta)! Luterilaisessa teologiassa nämä kaksi on erottamattomasti liitetty yhteen Sasse toteaa.
Helluntaisaarnaaja Mauri Viksténin mukaan syy uskosta eksymiseen on, että uskova ei tunne Raamattua ja tällä tällöin ei ole ns. "sisäistä johdatusta", kun tämä lainaa Jeesuksen sanoja "Ettekö te siitä syystä eksy, kun ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa?" Tähän Vikstén viittaa, että vain ne, jotka tuntevat Jumalan voiman ja kirjoitukset voivat tuntea tätä "sisäistä johdatusta".