Berndt Lindholm
Berndt Adolf Lindholm (20. elokuuta 1841 Loviisa – 15. toukokuuta 1914 Göteborg, Ruotsi) oli suomalainen taidemaalari. Hänet voidaan lukea Düsseldorfin koulukuntalaiseksi, mutta hän oli myös ensimmäisiä impressionisteja.
Lindholm maalasi aluksi romanttisia düsseldorfilaismaisemia, joista siirtyi impressionistisempaan ja luonnosmaisempaan maalaustapaan. Lindholmin tunnetuimpia teoksia on "Vallinkoski" (1872). Teos on nykyisin Valtioneuvoston juhlahuoneistossa.
Lindholm oli ensimmäinen pohjoismainen taiteilija, joka lähti Pariisiin. Aimo Reitala mainitsee hänet maisemamaalauksen pioneeriksi ennen Albert Edelfeltiä ja suomalaisen ulkoilmamaalauksen syntymistä.
Lindholm otti aluksi piirustustunteja porvoolaiselta taidemaalari Johan Knutsonilta ja siirtyi sen jälkeen Suomen Taideyhdistyksen piirustuskouluun Turkuun 1856–1861 R. W. Ekmanin oppilaaksi.
Lindholm jatkoi 1863–1865 opintojaan ulkomailla, Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän lähti Munsterhjelmin mukana Baijeriin ja Karlsruheen ja opiskeli Karlsruhessa 1865–1866 Hans Fredrik Guden johdolla ja myöhemmin vielä Pariisissa kahteen otteeseen vuosina 1873–1874, jolloin hänen opettajansa oli Léon Bonnat. Bonnatin vaikutus Lindholmin töihin jäi vähäiseksi, mutta ”Ranskan suurimmaksi paraikaa eläväksi taiteilijaksi” Lindholm nimesi vuonna 1867 Charles-François Daubignyn. Häntä miellyttivät myös Théodore Rousseaun työt, ja hänen mielestään Jean-Baptiste Camille Corot oli palauttanut taiteen ”luonnottomasta terveen realistiseen ilmaisuun”.
Lindholmin ensimmäinen yksityisnäyttely oli Helsingissä syksyllä 1870, ja se sai kehuja. Hän sai jatkossakin menestystä, ja hänet kutsuttiin 1873 Pietarin taideakatemian jäseneksi, 1876 hänelle myönnettiin mitali Philadelphian maailmannäyttelystä ja 1877 hän sai Suomen valtion suuren muotokuvamaalarin palkinnon, joten hän maalasi muutakin kuin maisemia.
Lindholm ihaili erityisesti Werner Holmbergia Düsseldorfissa ollessaan ja olisi halunnut olla Hans Fredrik Guden oppilas vielä myöhemminkin, koska tämä oli ollut Holmbergin opettaja, mutta koska Gude ei ollut opettajana vuoden 1866 jälkeen, Lindholm ei enää viihtynyt Karlsruhessa. Ranskassa häntä viehätti erityisesti Barbizonin koulu, joka korosti värien käyttöä. Voimakkaimman vaikutuksen häneen tekivät Charles-François Daubigny ja Jean-Baptiste Camille Corot.
Lindholm asui enimmäkseen ulkomailla. Vuonna 1876 hän muutti Göteborgiin toimien siellä kaupungin taidemuseon intendenttinä 1878-1900. Hänestä tuli myös Göteborgin museon piirustus- ja maalauskoulun esimies, Kuvataideakatemian opettaja (Göteborgs Musei Rit- och Målarskola) ja Ruotsin taideakatemian jäsen.
Lindholm oli taiteilijana monipuolisempi kuin ystävänsä ja kilpailijansa Hjalmar Munsterhjelm, joka pysyi koko ikänsä uskollisena nuoruudessaan omaksumalleen romanttiselle maisemakäsitykselle. Aluksi Lindholmkin maalasi tyypillisiä romanttisia maisemia, mutta koska hän sai vaikutteita jo varhaisessa vaiheessa ranskalaisesta ulkoilmamaalauksesta, ulkoilmarealismista, hänen töihinsäkin tuli vähitellen mukaan realismia ja hänestä tuli uransa loppuvaiheessa Göteborgissa arvostettu ruotsalaisen rannikon ja meren kuvaaja.
Suomessa ei täysin pidetty Lindholmin pariisilaisesta maalaustyylistä ja värien käytöstä. Jo vuonna 1870 hän maalasi suorastaan impressionistisesti, mutta yleisö nyrpisteli hänen tapaansa "mieluummin vihjata kuin kuvata puiden lehvistöä". Tästä syystä hän kuvitti esimerkiksi Zacharias Topeliuksen "Matkustus Suomessa" -teoksen romanttisemmilla maisemilla. Hän teki kirjaan 10 kuvaa. Imatrankoski, Imatra, Putouksen alku ja Lohipato Wuoksessa, joka on tehty yhdessä Adolf von Beckerin kanssa, olivat Vuoksen jokilaakson kuvauksia.Pitkän uransa aikana Lindholm sai runsaasti erilaisia tunnustuksia ja nimityksiä:
Nykyisin Lindholmin maalaukset ovat hyvin arvostettuja. Esimerkiksi Hagelstamin huutokaupassa marraskuussa 1997 myyty maalaus "Merimaisema", jonka signeeraus on vuodelta 1889 myytiin 75 000 markalla.