hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kalevi Kotkas
Kalevi Kotkas (alk. "Kalev Kotkas", 10. elokuuta 1913 Tallinna, Viro (tuolloin osa Venäjän keisarikuntaa) – 24. elokuuta 1983 Vantaa) oli virolaissyntyinen suomalainen yleisurheilija. Hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Kotkaksen vanhemmat olivat Juhan Kotkas (1878–1963) ja Linda Johanna o.s. Teiter (1891–1963). Hän muutti äitinsä mukana Suomeen 1910-luvun lopulla, ja Suomen kansalaisuuden hän sai kesällä 1932. Kalevi oli äitinsä viidestä lapsesta toiseksi nuorin. Hänen veljensä oli urheilu- ja yritysjohtaja Kallio Kotkas. Kotkaksen sisarenpoika on seiväshypyn kaksinkertainen Suomen mestari ja urheilutoimittaja Erkki Mustakari.
Kookkaan (194 cm, 100 kg) Kalevi Kotkaksen lajivalikoima oli ainutlaatuinen. Hän oli maailman huipulla sekä korkeushypyssä että kiekonheitossa. Lisäksi hän menestyi hyvin kuulantyönnössä.
Parhaimmat saavutuksensa Kotkas saavutti korkeushypyssä. Kehittämällään ulkojalan- ja saksityylin yhdistelmällä hän ylitti ensimmäisenä eurooppalaisena kaksi metriä Rio de Janeirossa 7. maaliskuuta 1934, jossa syntyi tulos 201. Kotkaksen ennätykseksi korkeushypyssä jäi 1. syyskuuta 1936 hypätty 204. Tulos säilyi Euroopan ennätyksenä 17 vuotta ja Suomen ennätyksenä 20 vuotta.
Yleisurheilun EM-kilpailuissa 1934 Torinossa Kotkas voitti korkeushypyn EM-kultaa tuloksella 200, ja samalla hänestä tuli yleisurheilun ensimmäinen Euroopan mestari. Berliinin olympialaisissa 1936 lonkkavammasta kärsinyt Kotkas jäi korkeushypyssä neljänneksi. EM-kilpailuissa 1938 Kotkas osallistui korkeushyppyyn ja kiekonheittoon, jotka hänen epäonnekseen käytiin samanaikaisesti. Tulos oli silti hyvä, sillä korkeudesta saavutuksena oli hopeaa tuloksella 194 ja kiekonheitossa neljäs sija tuloksella 48,63.
Kiekonheitossa Kotkas teki ensimmäisen Suomen ennätyksensä 49,64 maaottelussa Oslossa vuonna 1933. Tulos kesti 20-vuotiaiden Suomen ennätyksenä 35 vuotta. 50 metrin haamurajan hän ylitti ensimmäisenä suomalaisena kesällä 1937. Parhaaksi tulokseksi jäi 51,27, joka kesti Suomen ennätyksenä 17 vuotta.
Kotkas lopetti urheilun poikkeuksellisen varhain, jo 26-vuotiaana. Hänet palkittiin Suomen urheilun kultaisella ansioristillä. Hän toimi Suomen Urheiluliiton toiminnanjohtajana vuosina 1961–1963 ja sen jälkeen Veikkauksen osastopäällikkönä.
Säädin
Säädin tarkoittaa yleensä teknistä laitetta, jolla säädetään jonkin kokonaisuuden kvantitatiivista tai etenkin kvalitatiivista ominaisuutta, kuten huoneiston lämpötilaa, auton nopeutta tai kuvan tummuutta.
Säätimen toimintaperiaate riippuu säädettävästä asiasta. Esimerkiksi vesijohdosta tulevaa vesimäärää voi säätää kierrettävällä hanalla. On myös sähköisiä säätimiä, joissa nappulasta kääntämällä muutetaan laitteen sähkövastusta, ja täten laitteessa kulkevaa sähkövirtaa ja tehoa. Säätimenä voi pitää myös kvalitatiivista portaittaista säädintä, jossa esimerkiksi hallintalaitteen eri asennot määräävät, mihin kohteisiin ilmavirta tai vastaava suuntautuu. Automatiikka ja elektroniikka ovat mahdollistaneet yhä tarkempien säätimien kehittämistä.
Automaattisessa säädössä käytettäviä säädinratkaisuja ovat esimerkiksi PID-säädin ja sumeat säätimet.
BeBox
BeBox oli lyhytikäinen kotikäyttäjille suunnattu kaksisuorittiminen kotitietokone. Tälle PowerPC-suorittimilla varustetulle PC:lle kehitettiin myös BeOS-käyttöjärjestelmä.
Ensimmäinen BeBox malli (BeBox Dual603-66) tuli markkinoille lokakuussa 1995. Paranneltu malli jossa oli nopeampi 133 MHz:n suoritin (BeBox Dual603e-133) julkaistiin elokuussa 1996. Malleissa oli kaksi kappaletta PowerPC 603 suorittimia.
Tietokone tuki sekä IDE että SCSI kiintolevyjä.
Koneen valmistaminen keskeytettiin loppuvuodesta 1996, jolloin BeOS -käyttöjärjestelmä käännettiin Macintoshille ja yhtiö keskittyi pelkästään ohjelmistojen kehittämiseen. Kaiken kaikkiaan 66 MHz:n malleja myytiin vain n. 1000 kappaletta ja 133 MHz:n malleja 800 kappaletta.
Keskiyö
Keskiyö on ihmisten ajanmittauksen kannalta se hetki yöllä, jolloin vuorokausi vaihtuu. Tähtitieteellinen keskiyö puolestaan on hetki, jolloin Aurinko paistaa täsmälleen toiselle puolelle Maapalloa. Tähtitieteellinen keskiyö ja kellon näyttämä keskiyö eivät yleensä kohtaa, koska tähtitieteellinen keskiyö vaihtelee eri päivinä maapallon akselin kaltevuuden takia, ja koska aikavyöhykkeet ovat laajoja ja tähtitieteellinen keskiyö voi olla tietyllä hetkellä vain tietyssä kohtaa vyöhykettä. Päiväntasaajan tuntumassa tätä vaihtelua ei juuri tapahdu, mutta sielläkin ajallinen ja tähtitieteellinen keskiyö osuvat yksiin vain aikavyöhykkeiden keskellä sijaitsevissa paikoissa. Lisäksi kesäaikana kelloa on siirretty tunnilla eteenpäin, jolloin tähtitieteellinen keskiyö osuu lähemmäs kellonaikaa 1:00 kuin 0:00/24:00.
Analogisessa kellossa sekä tunti- että minuuttiviisari osoittavat keskiyöllä ylöspäin ja 24-tuntista kelloa käytettäessä kellon katsotaan olevan 24:00 tai vaihtoehtoisesti 0:00.
Kesällä pohjoisen napapiirin pohjoispuolella ja eteläisen napapiirin eteläpuolella on ajanjakso, jona aurinko on keskiyölläkin horisontin yläpuolella, eli alueella vallitsee yötön yö. Vastaavasti talvella on ajanjakso, jona aurinko on keskipäivälläkin horisontin alapuolella eli silloin napapiirin sisäpuolella vallitsee kaamos.
Ajankohdasta riippuen eroa kellon näyttämän keskiyön ja tähtitieteellisen keskiyön välillä on esimerkiksi Helsingissä muutamasta minuutista lähes puoleen tuntiin.
Päivänseisausten ja -tasausten aikaan tähtitieteelliset keskiyöt ovat aikavyöhykkeiden keskellä.
Victoria (Seychellit)
Victoria (joskus myös Port Victoria) on Seychellien pääkaupunki, joka sijaitsee Mahén saaren koillisrannalla. Vuonna 2010 siellä oli 26 450 asukasta.
Victoria on Seychellien ainoa varsinainen satamakaupunki. Sen syväsatamaan mahtuu useita aluksia kerrallaan, ja lähempänä kaupunkia on matalampi satama pienemmille aluksille. Kaupungin lähelle valmistui kansainvälinen lentokenttä vuonna 1971.
Victoria on myös Seychellien ainoa merkittävän kokoinen kaupunki. Siellä asuu noin kolmannes koko Mahen saaren väestöstä. Vuonna 1997 kaupungin asukasluku oli 24 701, vuoden 2002 väestönlaskennassa siellä oli 23 632 asukasta.
Victorian päivälämpötila vaihtelee +27 ja +30 asteen välillä. Eniten sadetta saadaan joulu–tammikuussa, vähiten elokuussa.
Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristys aiheutti vahinkoja Victoriassa tuhoten muun muassa yhden sillan.
Psi (mittayksikkö)
psi (, ’paunaa (naulaa) neliötuumaa kohti’, tunnuksena myös lbf/in²) on vanha angloamerikkalaisissa maissa käytetty paineen yksikkö. Yksikkö psi on yhä käytössä muun muassa Yhdysvalloissa.
1 psi on 6,894 76 kPa eli 0,068 947 6 bar
Samuel L. Jackson
Samuel Leroy Jackson (s. 21. joulukuuta 1948 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Quentin Tarantinon elokuvasta "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden, George Lucasin "Tähtien sodan" esiosatrilogiasta sekä Marvel Cinematic Universe -tuotannoista.
Jacksonin vanhemmat erosivat ennen hänen syntymäänsä. Isä muutti Kansas Cityyn Missouriin ja kuoli myöhemmin alkoholismiin. Äiti muutti lapsensa kanssa Chattanoogaan Tennesseehen. Nuori Jackson oli hyvin musikaalinen ja harrasti käyrätorven ja trumpetin soittoa. Jackson valmistui Morehouse Collegesta Atlantasta pääaineenaan teatteritaide. Hänen opiskelutoverinsa oli tuleva elokuvaohjaaja Spike Lee.
Jacksonin ensimmäinen elokuvarooli oli Michael Schultzin ohjaamassa elokuvassa "Together for Days" vuonna 1972, jolloin hän oli vielä opiskelija. Vuonna 1976 hän muutti New Yorkiin ja aloitti ammattinäyttelijän uransa. Aluksi hän esiintyi televisioelokuvissa, mutta 1990-luvulla näyttelijänura lähti nousuun. Jackson sai sivuosarooleja amerikkalaisissa menestyselokuvissa, ja vuonna 1994 hän teki yhden ikimuistoisimmista rooleistaan Jules Winnfieldina Quentin Tarantinon elokuvassa "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta". Juuri "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta", jonka ansiosta Jackson oli Oscar-ehdokkaana, teki hänestä yhden Hollywoodin suosituimmista näyttelijöistä. Nykyisin hänet muistetaan myös rooleistaan jedimestari Mace Winduna George Lucasin uudemmassa "Tähtien sota" -trilogiassa ja Nick Furyna Marvel Cinematic Universessa.
Jackson on toiminut myös ääninäyttelijänä videopeleissä "" ja "Afro Samurai". Ensin mainitussa hän esittää pelin antagonistia, komisario Tenpennyä.
Jackson valitaan usein rooleihin valkoisen sankarin nokkelana mustana apurina. Hänen rooleissaan esiintyy usein sukkelaa ja nasevaa kielenkäyttöä. Jacksonia pidetään tärkeänä ”älykkäiden nuorten mustien miesten” roolimallina.
Jackson on ollut vuodesta 1980 naimisissa näyttelijä Latanya Richardsonin kanssa. Heillä on tytär Zoe Jackson.
Jackson pitää golfin pelaamisesta ja on tunnustautunut myös innokkaaksi koripallofaniksi. Hän on sanonut kannattavansa Harlem Globetrotters -joukkuetta.
Martti Suosalo
Martti Juhani Suosalo (s. 19. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa kotimaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Häntä pidetään lahjakkaana muuntautujana, joka on esittänyt uskottavasti useita tunnettuja suomalaisia kulttuurihahmoja, kuten Reino Helismaata, Jean Sibeliusta, Irwin Goodmania ja Kari Hotakaista.
Suosalo kävi Teatterikorkeakoulun Jouko Turkan kaudella. Suosalo pääsi kouluun kolmannella yrittämällä ja on arvioinut, että ei olisi koskaan päässyt kouluun opiskelemaan ilman Turkkaa.
Suuren yleisön tietoisuuteen Suosalo tuli kun hän näytteli Aapoa Turkan ohjaamassa televisiosarjassa "Seitsemän veljestä". Myöhemmin Suosalo vaikutti osana Ryhmäteatterin näyttelijäkaartia. Nykyisin hän kuuluu Helsingin Kaupunginteatterin henkilökuntaan.
Suosalo on voittanut kolme Jussi-palkintoa: paras miessivuosa ("Palkkasoturi"), paras miespääosa ("Kulkuri ja joutsen") ja paras miespääosa ("Rentun ruusu") ja myös yksi vuoden suosikkinäyttelijän palkinto Thalia-gaalassa vuonna 2011. Vuonna 2012 Suosalo palkittiin Parhaan miesnäyttelijän Kultaisella Venlalla, vuonna 2014 hän sai Oulun OP:n myöntämän Taitaja-stipendin. Vuonna 2016 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Suosalo on myös laulanut sekä elokuvissaan että itse sanoitettuja Jacques Brel -tulkintoja Pekka Tegelmanin kanssa.
Martti Suosalon puoliso on dokumenttiohjaaja Virpi Suutari. Suosalon tytär Siiri on esiintynyt isänsä kanssa elokuvassa "Kalteva torni". Suosalon isoisä oli vuonna 1954 kuollut näyttelijä ja teatterinjohtaja Martti Suosalo, jonka mukaan hänet myös nimettiin, ja isoisän isä kansanedustaja Kalle Suosalo.
Bafta
The British Academy of Film and Television Arts eli BAFTA on brittiläinen järjestö ja myös saman järjestön jakama palkinto elokuvan, television ja interaktiivisen median alalla. Palkinnot jaetaan vuotuisissa gaaloissa, joka televisioidaan. Elokuvapalkinnot ("British Academy Film Awards") on jaettu vuodesta 2002 alkaen helmikuussa.
Baftan palkinto on teatterinaamio, jonka on suunnitellut yhdysvaltalainen kuvanveistäjä Mitzi Cunliffe. Yhdysvalloissa sijaitseva Baftan toimisto BAFTA/LA pitää vuosittain palkintojuhlan, joka siellä tunnetaan nimellä "Britannia Awards".
British Academy of Film and Television Arts syntyi vuonna 1947 perustetun British Film Academyn ja vuonna 1953 perustetun Guild of Television Producers and Directorsin yhdistyttyä 1958. Järjestö käytti nimeä Society of Film and Television Arts vuoteen 1976, jolloin se sai nykyisen nimensä.
Palkintoon liittyy myös Bafta Los Angeles sekä sen myöntämä valinta vuoden brittiläiseksi näyttelijäksi.
BAFTA järjesti vuosittain BAFTA Interactive Entertainment Awards palkinnon vuodesta 1998 vuoteen 2003, jolloin palkinto jakaantui kahdeksi: BAFTA Video Games Awards ja BAFTA Interactive Awards. Ensimmäinen palkinnoista on nykyään British Academy Games Awards (lyhyesti "BAFTA Games Awards") ja jälkimmäinen ei ole enää esillä promootiomateriaalissa.
Biegga-almmái
Biegga-almmái (tai "biegga-olmai", tuuli-ihminen, tai "biegga-galles", tuuliukko) on saamelaisten muinainen haltija tai jumala, joka hallitsi säätä, tuulta ja vettä ja jolle merenkävijät ja kalastajat ovat uhranneet hyvän tuulen toivossa.
Biegga-galles-jumalasta on ainakin Utsjoella käytetty nimeä Ilmaris, mikä viittaa suomalaiseen Ilmarinen-jumalaan.
Paksujalat (kasvisuku)
Paksujalat ("Pachypodium") on oleanterikasveihin ("Apocynaceae") kuuluva kasvisuku. Paksujalkoja kutsutaan toisinaan myös "madagaskarinpalmuiksi", mutta nimitys on harhaanjohtava, koska kyse ei ole palmuista.
Paksujalkojen runko on mehevä, ja kasvi varastoi siihen vettä. Rungon pinnalla on piikkejä. Lehdet kasvavat tupsuina kasvin haarojen latvoissa. Kukissa on viisi terälehteä. Paksujalkoja kasvatetaan koristekasveina sekä erikoisen muotonsa että näyttävän kukintansa takia.
Vladimir Propp
Vladimir Jakovlevitš Propp (Владимир Яковлевич Пропп, 29. huhtikuuta 1895 Pietari – 22. elokuuta 1970 Leningrad) oli venäläinen strukturalisti, joka tutki venäläisten kansansatujen juonirakenteita pyrkien löytämään niiden yksinkertaisimmat elementit. Hänen kirjansa "Kansansadun rakenne" (Морфология сказки, "Morfologija skazki") julkaistiin venäjäksi jo vuonna 1928, mutta länsimaissa siihen ei juuri kiinnitetty huomiota ennen 1950-lukua, jolloin teos käännettiin englanniksi. Kirja vaikutti voimakkaasti Claude Lévi-Straussiin ja Roland Barthesiin.
Propp toi venäläisten formalistien lähestymistavan narratologiaan. Formalistit jakoivat kertomusten lauserakenteet pieniksi analysoitaviksi elementeiksi, morfeemeiksi. Propp käytti samaa metodia analysoidessaan kansansatuja. Hän sivuutti kertomusten sävyn ja tyylikeinot ja keskittyi jakamaan venäläiset kansansadut niiden pienimpiin toiminnallisiin rakenneosiin, joita hän kutsui funktioiksi. Analysoimalla satojen satujen henkilötyyppejä ja toimintaa Propp tuli siihen johtopäätökseen, että perinteisissä venäläisissä kansansaduissa oli vain 31 yleistä ja toistuvaa peruselementtiä. Kaikki funktiot eivät välttämättä esiintyneet yksittäisessä sadussa.
Proppin mukaan elementit eli funktiot vastasivat tiettyä toimintaa ja esiintyivät aina samassa järjestyksessä. Esimerkkejä Proppin erottamista elementeistä olivat "Sankarille osoitetaan kielto ", "Kieltoa rikotaan", "Väärä sankari tai konna paljastuu" ja "Sankari menee naimisiin ja nousee valtaistuimelle". Säännönmukaisesti satu päättyi funktioihin "Konna saa rangaistuksensa" ja "Sankari menee naimisiin ja nousee valtaistuimelle".
Lisäksi Propp löysi kaikkiaan seitsemän ihmesaduissa toistuvaa roolia tai perushahmoa, joita voidaan verrata A. J. Greimasin aktanttimallin aktantteihin:
Proppin tutkimuksilla on sittemmin ollut suuri vaikutus muun muassa elokuvakäsikirjoituksen teoriaan.
Alkutilanne: perheenjäsenet ja sankari esitellään
Lützenin taistelu
Lützenin taistelu käytiin kolmikymmenvuotisessa sodassa juliaanisen kalenterin mukaan 6. marraskuuta 1632. Se oli yksi sodan ratkaisutaisteluista. Taistelussa protestanttisen Ruotsin armeija liittolaisineen hyökkäsi katolisen Pyhän saksalaisroomalaisen keisarikunnan armeijan kimppuun.
Taistelun loppuvaiheessa Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf kaatui, mutta keisarillinen armeija perääntyi. Vaikka Ruotsi saavutti strategisen voiton, kuninkaan kaaduttua se perääntyi nopeasti useimmilta Saksasta valloittamiltaan alueilta.
Östersund
Östersund on Ruotsin Jämtlandin läänin ja Jämtlandin maakunnan ainoa kaupunki ja suurin taajama. Se sijaitsee Storsjön-järven rannalla. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 44 327 asukasta. Östersundin taajama kuuluu pääosin Östersundin kuntaan, mutta pieniltä osin myös Krokomin kuntaan.
Östersund toimi 1900-luvulla varuskuntakaupunkina, mutta varuskuntaa on lakkautettu 2005–2006. Frösön-saarella on eläinpuisto ja säveltäjä Wilhelm Peterson-Bergerin koti.
Kaupungin perusti vuonna 1786 Ruotsin kuningas Kustaa III. Kaupungissa asui pitkään vain muutama sata asukasta, kunnes 1880-luvulla sinne rakennettiin rautatie. Rautatien ja metsäteollisuuden ansiosta kaupunki kasvoi nopeasti.
Östersund on hakenut yhdessä Åren kanssa talviolympialaisia vuosiksi 1994, 1998 ja 2002, mutta hanke kariutui joka kerta. Vuoden 1994 kisat myönnettiin Norjan Lillehammerille, 1998 kisat Japanin Naganolle ja 2002 kisat Yhdysvaltain Salt Lake Citylle. Östersund järjesti vuoden 2008 ampumahiihdon MM-kilpailut.
Fu-Tourist
Fu-Tourist (myös nimillä Fun Tourist/Fun-Tourist) oli turkulaisen Jori Sjöroosin tanssimusiikkiprojekti.
Fu-Touristin tuotannossa yhdistyivät muun muassa kierrätetty 1980-luvun disko, elektro, house ja dance. Sjöroos teki musiikkinsa lähinnä itse, mutta esityksissä kokoonpano oli nelihenkinen: Jori Sjöroos, Jussi Lehtinen, Ville Särmä ja Tom Riski.
Fu-Touristilla oli levytyssopimus Sonyn Epic Recordsin kanssa. Fu-Tourist tuli suuren yleisön tietoon singlellään "King Kong of the Dance Floor" vuonna 1999, mutta oli jo tätä ennen julkaissut muitakin singlejä niin CD- kuin LP-levyinäkin. Debyyttialbumi "The Universe Is For Us" julkaistiin vuonna 2002.
Kamtšatkan niemimaa
Kamtšatkan niemimaa () sijaitsee Venäjän itäosassa Ohotanmeren, Beringinmeren ja Tyynenmeren välissä. Niemimaan pituus on noin 1 200 kilometriä, levein kohta 560 kilometriä ja pinta-ala noin 370 000 neliökilometriä eli vähän enemmän kuin Suomen.
Kamtšatka on pinnanmuodoiltaan varsin vaihteleva. Niemimaan keskiosissa kohoavat korkeat Sredinnyivuoret, rannikolla ja Kamtšatkajoen laaksossa maasto on paikoin alankoa. Vulkaaninen toiminta on vilkasta: alueella on 127 tulivuorta, joista 27 on toimivia. Korkein huippu on tulivuori Kljutševskaja sopka (4 750 m). Niemimaalla on myös geysirejä. Niemimaan ilmasto vaihtelee eri alueilla.
Pomeranssi
Pomeranssi eli hapanappelsiini ("Citrus aurantium") on ruutakasveihin ("Rutaceae") kuuluva sitruspuu ("Citrus"). Sen hedelmää kutsutaan myös samalla nimellä.
Pomeranssipuun korkeus vaihtelee kolmesta kymmeneen metriin. Sen oksasto on tiiviimpi kuin appelsiinipuulla.
Marmeladi tehdään pomeranssista, ja lisäksi jauhettua, kuivattua pomeranssinkuorta käytetään mausteena esimerkiksi piparkakkuihin.
Bergamotti
Bergamotti ("Citrus bergamia") on ruutakasveihin kuuluva sitruspuu, jota viljellään pääasiassa Italiassa ja Pohjois-Afrikassa.
Bergamotin hedelmä on pieni ja päärynänmuotoinen. Kasvia viljellään ennen kaikkea hedelmän kuoresta saatavan eteerisen öljyn vuoksi. Tämä hedelmän kuoresta puristettu bergamottiöljy on väriltään keltaista tai vihreää, kitkerän makuista ja sitrukselta tuoksuvaa. Öljyä käytetäänkin lähinnä parfyymeihin ja muun muassa kosmetiikan hajusteena. Se oli yksi 1700-luvulla kehitetyn alkuperäisen "Eau de Colognen" eli kölninveden ainesosista. Sitä käytetään aromaterapiassa masennuksen hoitoon ja öljyllä on myös ruuansulatusta edistäviä vaikutuksia. Muun muassa Earl Grey -teesekoitus sekä General-nuuska on maustettu bergamottiöljyllä, mutta öljyä ei yleisesti käytetä makuaineena.
Sukaattisitruuna
Sukaattisitruuna ("Citrus medica") on ruutakasveihin ("Rutaceae") kuuluva sitruspuu ("Citrus"). Se on peräisin Itä-Aasiasta, jossa se kasvaa sekä villinä että viljeltynä, mutta nykyään sitä viljellään eniten Välimeren maissa.
Sukaattisitruunaa ei käytetä tuoreina hedelminä, mutta sen kuoresta saatavaa sukaattia käytetään varsinkin leivonnaisissa. Sen hedelmiä käytetään sokeroituina, kuivattuina ja kuutioituina muun muassa englantilaisen jouluhedelmäkakun mausteeksi.
Sukaattisitruunan on arveltu olevan pomelon ja mandariinin ohella yksi kolmesta kantalajista, joiden risteytymistä muut sitruspuut ovat saaneet alkunsa. Sukaattisitruuna on myös Euroopassa kauimmin tunnettu sitrushedelmä. Se tuli Kreikassa tunnetuksi Aleksanteri Suuren sotaretkien jälkeen noin 300 eaa., ja jo Theofrastos kuvasi sen tarkoin. Vanhalla ajalla sitä käytettiin etupäässä lääkekasvina, mutta sitä arvostettiin myös sen hienon aromin vuoksi. Nimi "Citrus", jota nykyään käytetään koko suvusta, tarkoitti alkujaan nimenomaan sukaattisitruunaa.
Sukaattisitruunaa käytetään rituaalisesti juutalaisten sukkot-juhlassa. Tässä yhteydessä siitä käytetään nimeä etrog.
Rumeliini
Rumeliini ("Citrus" × "tangelo"), jota kutsutaan toisinaan myös nimillä "tangelo" ja "ugli", on ruutakasveihin ("Rutaceae") kuuluva sitruspuu ("Citrus"). Samalla nimellä kutsutaan myös sen hedelmää. Rumeliini on greipin ("Citrus" × "paradisi") ja mandariinin ("Citrus reticulata") risteymä ja kotoisin Jamaikalta, mistä se löydettiin vuonna 1924.
Rumeliinipuu kasvaa 5–7 metriä korkeaksi. Lehdet ovat muiden sitruspuiden tapaan nahkeat, kiiltävän kirkkaanvihreät. Hedelmät kasvavat 6–12 kappaleen ryppäinä ja pysyvät puussa viikkoja kypsymisen jälkeenkin.
Rumeliinin hedelmä on suuren greipin kokoinen, epämääräisen muotoinen, kuoreltaan vihreänkeltainen ja röpelömäinen. Hedelmäliha on mehukas ja maukas.
Itä-Hakkila
Itä-Hakkila () on omakotialue Vantaalla Hakunilan pohjoispuolella vanhan Lahdentien varrella. Itä-Hakkila sijaitsee Itä-Vantaalla, Lahdenväylän itäpuolella. Naapurikaupunginosia ovat Hakkila lännessä, Hakunila etelässä, Sotunki idässä ja Kuninkaanmäki pohjoisessa.
Itä-Hakkilassa sijaitsevat
Huone
Huone on rakennuksessa oleva tila, jota ympäröivät lattia, katto ja seinät. Huone on usein nelikulmainen. Huoneeseen johtaa ovi tai oviaukko, joskus näiden tilalla jokin muu kulkuväylä, kuten kattoluukku tai lattialuukku.
Asuinhuoneet aputiloineen muodostavat asunnon eli asuinhuoneiston. Asuinkäytön ulkopuoliset huoneet mukaan liitettyinä saadaan kiinteistö. Samassa rakennuksessa voi olla yksi tai (esimerkiksi kerrostaloissa) useampi asuinhuoneisto.
Luettelo Ruotsin suomenkielisistä paikannimistä
Tämä artikkeli on luettelo suomenkielisistä paikannimistä Ruotsissa.
Historiallisesti Ruotsissa on ollut suomenkielistä väestöä Keski-Ruotsin metsäseuduilla, joissa asuneita suomalaisia on sanottu metsäsuomalaisiksi (ruots. "skogsfinnar") ja heidän asuttamiaan alueita kutsutaan edelleen suomalaismetsiksi (ruots. "finnskogen"). Lisäksi puhutaan suomalaismaista (ruots. "finnmarken"). Myös Norrbottenin läänissä Tornionjoen länsipuolisella alueella on perinteisesti ollut suomenkielistä väestöä. Heidän käyttämäänsä suomen kielen murretta sanotaan joskus meän kieleksi. Suurin osa nykyisistä ruotsinsuomalaisista on kuitenkin muuttanut Ruotsiin vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksella (Kotus) on nimiarkistossaan Ruotsia koskien yli 11 000 suomenkielistä paikannimeä Länsipohjasta (kuuluu Norrbottenin lääniin), ja Värmlannin metsäsuomalaisalueilta löytyy 3 500 paikannimeä. Ruotsissa toimiva Institutet för språk och folkminnen (merkitys "Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitos") on myös koonnut suomenkielisiä paikannimiä.
Suomen- tai meänkieliset ja saamenkieliset paikannimet pitäisi Ruotsin hallituksen mielestä saada näkyville muun muassa tienviittojen avulla. Hankkeeseen on myönnetty rahallista avustusta. Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitos on ehdottanut paikannimien merkitsemistä tienviittoihin meänkielellä, mutta Ruotsin liikennevirasto ei pidä esitystä ongelmattomana.
Seuraavilla Norrbottenin läänin kunnilla on suomenkielinen nimi:Myös Bodenia on joskus kutsuttu suomenkielisellä nimellä "Puuti".
Seuraavista kartoista näkyy, missä päin Ruotsia sijaitsee paikannimiä, joissa on tietynlainen suomenkielinen loppuosa. Kartat kuvaavat sanoihin "joki", "järvi", "oja" ja "vaara" päättyvien paikannimien sijaintia.
Seuraavassa on lueteltu kunnittain suomenkielisiä paikannimiä läänin kunnissa.
Värmlannin läänissä Torsbyn kunnassa sijaitseva Lekvattnet oli vuoteen 1821 nimeltään "Lautasalmi". Samassa kunnassa sijaitseva "Ritamäki" oli viimeinen paikka, jossa metsäsuomalaisia asui.
Orsan suomalaismetsä kuuluu osin Taalainmaan ja osin Hälsinglandin maakuntaan. Nykyisin alue sijaitsee Ljusdalin kunnassa. Suomenkielisiä paikannimiä ovat esimerkiksi:
Eräistä kaupungeista käytetään suomenkielisiä sovinnaisnimiä:
Näiden lisäksi Skellefteåta on joskus saatettu kutsua suomeksi nimellä "Heletti" ja Bodenia nimellä "Puuti".
Näiden paikkakuntien ohella monilla Ruotsin maakunnilla on ollut tai on edelleen suomenkielisiä sovinnaisnimiä. Osa niistä on sittemmin jäänyt pois käytöstä, mutta osaa käytetään vieläkin. Käytöstä jääneiden sovinnaisnimien sijaan käytetään nykyään maakuntien ruotsinkielisiä nimiä. Osa Ruotsin lääneistä on nimetty maakuntien mukaan, jolloin myös läänin nimessä on käytetty sovinnaisnimeä.
Käytössä olevia sovinnaisnimiä ovat:
Käytöstä poistuneita maakuntien sovinnaisnimiä puolestaan ovat:
Blekingellä, Härjedalenilla ja Medelpadilla ei ole tällaisia sovinnaisnimiä ollutkaan.
Timanin selänne
Timanin selänne (myös "Timaninvuoret" tai "Timanvuoret", ) on Petšoran ja Mezenin sekä Petšoran ja Vytšegdan välinen vedenjakajaylänkö Komin tasavallassa, Nenetsiassa ja Arkangelin alueella Pohjois-Venäjällä Koillis-Euroopassa.
Timanin selänne ulottuu Komin kaakkoisosasta Jäämeren rannikolle Tšošanlahden perukkaan. Timanin selänne on loivakaartoista harvoin kumpuilevaa, metsän ja soiden peittämää ylänköä. Selänne on noin 900 kilometriä pitkä ja sen leveys on noin 60–80 kilometriä. Selänteen korkein kohta on 471 metriä merenpinnan yläpuolella.
Timanin selänne on jäänne devoni- ja kivihiilikausilla poimuttuneen ja myöhemmin kvartäärisiin kulutusjätteisiin peittyneestä vuoristosta.
Vuojola
Vuojola, Vuojonmaa ja Vuojanmaa ovat Gotlannin saaren vanhoja suomalaisia nimiä, jotka esiintyvät muun muassa kansanrunoissa. Vanhojen ruotsinkielisten asiakirjojen käännöksissä Gotlanti on käännetty suomeksi Vuojolaksi ja gotlantilaiset vuojolaisiksi. Virossa Gotlanti tunnetaan samankaltaisilla nimillä Oju-maa tai Oja-maa. Gotlannista tuotua vuolukiveä on nimitetty "vuojonkiveksi".
Vuojolasta puhutaan usein kalevalaisissa runoissa, mutta tällöin on monissa tapauksissa kyseenalaista, tarkoittaako Vuojola Gotlantia. Sanan vanha merkitys vaikuttaa pääosin unohtuneen kansanrunouden keruuseen mennessä. Vuojolaa käytetään runoissa melko vapaasti eri vieraiden paikkojen nimien, kuten Pohjolan, toisintonimenä. Vuojolaisella tarkoitettiin toisinaan lappalaista.
Tikru
Tikru eli Tiikeri () on kuvitteellinen hahmo A. A. Milnen kirjoittamissa Nalle Puh -satukirjoissa ja Disneyn Nalle Puh-tarinoissa. Tikru on pehmolelutiikeri, joka voi pomppia hännässään olevalla vieterillä. Hän rakastaa pomppimista yli kaiken.
Disney on myös käyttänyt hahmoa omissa Nalle Puh -piirroselokuvissaan ja niiden oheistuotteissa. Disney on myös tehnyt Tiikeristä kokoillan piirroselokuvan "Tiikerin oma elokuva" vuonna 2000.
Leijona (täsmennyssivu)
Leijona on eräs suuri kissaeläin. Sanalla voidaan viitata myös seuraaviin asioihin:
Surf
Surf tai surf rock on musiikkigenre, johon liittyy olennaisena osana 1950-luvun lopulla syntynyt kalifornialainen surffauskulttuuri. Surf-musiikki nousi suureen suosioon vuonna 1961, ja siitä muodostuikin eräs Yhdysvaltain suosituimmista tyylilajeista 1960-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Perinteiselle surf-musiikille on tyypillistä lyhyt kesto, iloinen melodia ja rock and roll -rytmi. Myös jousikaiun () sekä tremolo-efektien käyttö on osa äänimaailmaa.
Surf-musiikin lähtölaukauksina on pidetty Dick Dalen singleä "Let's Go Trippin". Dale on ollut vaikutusvaltaisin surf-kitaristi, ja juuri häneen liitetään kitaran jousikaiku-soundi sekä surf-musiikissa usein kuullut torviriffit ja melodioiden itämaiset vivahteet. 1960-luvun tunnettuihin surf-yhtyeisiin kuuluivat myös The Ventures ja The Chantays. 1990-luvun keskivaiheilla surf-musiikki koki jonkinlaista uutta tulemista useiden uusien yhtyeiden muodossa.
Kuuluisimpia surf-kappaleita ovat muun muassa Dick Dalen esittämä "Misirlou", jota on käytetty esimerkiksi "Pulp Fiction" -elokuvassa, sekä Surfaris -yhtyeen kappale "Wipeout". The Chantaysin "Pipeline" ja The Venturesin "Walk, Don't Run" kuuluvat niin ikään tunnetuimpiin surf-kappaleisiin. Samoin 1960-luvun James Bond -elokuvien teeman alku muistuttaa surfia. Sen sijaan The Beach Boys -yhtyeen varhaisilla levyillä on hyvin vähän tekemistä varsinaisen surfin kanssa, vaikka yhtye usein liitetään surf-musiikkiin. The Beach Boys edusti ennemminkin surf pop -genreä.
Surf-musiikille sukua on Suomessa 1960-luvulla esitetty "rautalankamusiikki", mutta se otti runsaasti vaikutteita myös brittiläisestä instrumentaali-rockista ja suomalaisesta populaarimusiikista.
Lokit
Lokit (Laridae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo, johon kuuluu 15 sukua. Varsinaisten lokkien (alaheimo Larinae) täysikasvuisten yksilöiden höyhenpeitettä hallitsevat tyypillisesti musta ja valkoinen väri sekä harmaan eri sävyt. Nuoret ja talvipukuiset linnut ovat hyvin erivärisiä, usein ruskeankirjavia.
Saksinokat (suku "Rynchops") luettiin aiemmin erilliseen saksinokkien heimoon Rynchopidae, mutta nykyisin nekin kuuluvat lokkeihin. Myös tiiroja on toisinaan pidetty omana heimonaan.
Lokit pesivät rannikoilla, sisävesillä ja soilla, yleensä suurissa yhdyskunnissa. Pesän ne tekevät maahan ja munivat lähes aina kolme munaa.Pesä on yksinkertainen kasveista rakennettu syvennys matalan kasvillisuuden joukossa.
Varsinkin pesimäajan ulkopuolella lokit kerääntyvät usein monen lajin sekaparvina suojaisille vesistöille, järville, satamiin ja keinoaltaiden lähettyville yöpymään tai etsimään ravintoa. Väliä ruokailu- ja yöpymispaikoilla voi olla 40 kilometriä. Lokit lentävät ruokailu- ja yöpymispaikoille aamu- ja iltalennoilla korkealla jonoissa tai auramuodostelmassa.
Pienikokoiset lokkilajit pyydystävät ravintonsa yleensä veden pinnalta, mutta voivat kastautua veteen saadakseen kalan kiinni. Kesällä ne voivat kokoontua isoina parvina saalistamaan korkealta ilmasta surviaissääskiä ja lentomuurahaisia. Suurikokoisemmat lajit syövät haaskoja, kalaa, jätteitä, lintujen poikasia ja -munia ja joskus myös aikuisia vesilintuja. Sekä pienet että suuret lajit kerääntyvät usein pelloille ja niityille syömään kastematoja.
Tiirat
Tiirat ("Sterninae") on rantalintujen ryhmä, johon kuuluvia lajeja elää kaikkialla maailmassa. Tiirat viettävät suuren osan elämästään merellä. Sukupuolet ovat ulkonäöltään samanlaiset.
Tiirat luokiteltiin aiemmin omaksi "Sternidae"-heimokseen, mutta nykyisin niiden katsotaan kuuluvan lokkien "Laridae"-heimoon yhtenä sen kolmesta alaheimosta.
Suomessa on tavattu yhdeksän tiiralajia:
SOS
SOS on kansainvälinen morseaakkosilla annettava hätämerkki. Se koostuu kolmesta lyhyestä, kolmesta pitkästä ja kolmesta lyhyestä merkistä (· · · – – – · · ·) eli Morsen aakkosin annetuista kirjaimista S, O ja S.
SOS voidaan antaa sähköttämällä, äänimerkinantolaitteilla, valolla, signaalilipuilla tai lippuviittomilla, jopa paukuttamalla laivan runkoa tai muuta kiinteää esinettä. SOS on yleismaailmallisesti pätevä hätämerkki.
Yleisen uskomuksen mukaan lyhenne SOS tulee sanoista "Save Our Souls" (Pelastakaa sielumme), joskus myos "Save Our Ship" (Pelastakaa laivamme) tai "Send Our Savior" (Lähettäkää pelastajamme). Todellisuudessa kirjainyhdistelmä SOS valittiin, koska se on tarpeeksi yksinkertainen kenen tahansa muistaa, lähettää ja tunnistaa ja se on helposti erottuva koodi Morsen aakkosilla ilmaistuna. Jopa täysin kokematon henkilö osaa lähettää tai tunnistaa SOS-merkin.
Toisen uskomuksen mukaan RMS "Titanic" olisi ollut ensimmäinen hädässä ollut laiva, joka olisi käyttänyt SOS-hätäkutsua. Todellisuudessa ensimmäinen SOS-hätäkutsu lähetettiin jo kolmea vuotta aiemmin.
Alun perin lennätinliikenteessä käytetty hätämerkki oli CQD ("CQ" tarkoittaa "kutsu kaikille"), jota ehdotti Guglielmo Marconi ja joka hyväksyttiin vuonna 1904. Saksalaisesta SOS-merkistä tehtiin virallinen hätämerkki Berliinin konferensissa vuonna 1906.
Tällöin se korvasi CQD-merkin. SOS hyväksyttiin virallisesti vuonna 1908.
Jaavansarvikuono
Jaavansarvikuono ("Rhinoceros sondaicus") on sarvikuonoihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji, jota nykyisin tavataan tiettävästi vain Jaavan saarella Kaakkois-Aasiassa.
Jaavansarvikuonon nahka on harmaa ja useimpien sarvikuonojen tapaan karvaton. Sen pituus on 2–4 metriä, säkäkorkeus 1,5–1,7 metriä, ja sillä on kuonossaan yksi noin 25 sentin pituinen sarvi. Eläimen paino on 900–2 300 kiloa, joten se on sumatransarvikuonon jälkeen pienin sarvikuonolaji. Jaavansarvikuonot elävät 30-45-vuotiaksi. Sarvikuonon iho on löysä samaan tapaan kuin intiansarvikuonolla, minkä takia sillä näyttää olevan ihopanssari.
Jaavansarvikuonojen elintavoista tiedetään hyvin vähän, sillä harvalukuista lajia on erittäin vaikea tutkia luonnossa. Naaras synnyttää yhden poikasen kolmen tai neljän vuoden välein. Kantoaika on 16 kuukautta. Naaras saavuttaa sukukypsyyden 5- tai 6-vuotiaana, uros vasta kymmenen vuoden iässä.
Jaavansarvikuono on ilmeisesti maailman uhanalaisin suuri nisäkäs. Joidenkin tutkijoiden mielestä kanta on liian pieni voidakseen koskaan elpyä. Jaavansarvikuonoja esiintyy varmasti vain Ujung Kulonin kansallispuistossa Jaavan saarella Indonesiassa, missä sitä elää vielä 50–60 yksilöä. WWF:n mukaan viimeinen Cát Tiênin kansallispuistossa Vietnamissa elänyt sarvikuono kuoli salametsästäjän luoteihin huhtikuussa 2010. WWF syytti Vietnamin hallitusta huonosta suojelutyöstä. Samalla laji hävisi koko manner-Aasiasta.
Bengalissa eli aiemmin tiettävästi omaksi alalajikseen luokiteltu jaavansarvikuonokanta, joka on jo hävinnyt. Koko maailmassa jaavansarvikuonoja on nykyisin arviolta noin 60 yksilöä. Eläintarhoissa on aiemmin ollut tiettävästi 22 jaavansarvikuonoa, mutta tällä hetkellä niitä ei luultavasti ole vankeudessa yhtään. Jaavansarvikuono elää tiheissä, vaikeakulkuisissa sademetsissä ja siksi on teoriassa mahdollista, että manner-Aasian Indokiinassa ja Thaimaassa voisi olla jäljellä vielä joitakin yksilöitä.
Kihut
Kihut ("Stercorariidae") on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo. Heimon kaikki lajit kuuluvat sukuun "Stercorarius". Lajeja on luokittelusta riippuen 7–9, joista Suomessa on tavattu neljä. Kihut ovat keskikokoisia tai suuria lintuja, jotka viettävät suuren osan elämästään merellä.Kihut ovat sukua lokeille, kahlaajille, ruokeille ja saksinokille. Kolmessa pienemmässä lajissa, jotka kaikki pesivät ainoastaan holarktiksella, pesivillä aikuisilla on kaksi keskipyrstösulkaa ilmeisesti pidentynyt ja ainakin joillakin aikuisilla on valkoista alapuolella ja vaaleankeltaista kaulassa. Näitä piirteitä ei ole suuremmilla lajeilla, jotka elävät eteläisellä pallonpuoliskolla, lukuun ottamatta isokihua. Niinpä kihut jaetaan usein kahteen sukuun, joista vain pienet ovat suvussa "Stercorarius" ja suuremmat lajit on siirretty suvuksi "Catharacta". Genetiikan ja väiveiden perusteella lajin sukulaisuus ilmenee parhaiten sijoittamalla kaikki yhteen sukuun, Leveäpyrstökihujen ja isokihujen mitokondrio-DNA (periytyy äidiltä) on itse asiassa läheisempää sukua toisilleen kuin merikihuille tai pitkäpyrstökihuille tai eteläisen pallonpuoliskon lajeille. Siten risteytymisen on täytynyt olla merkittävä tekijä pohjoisen pallonpuoliskon kihujen monimuotoisuuden evoluutiossa.
Sumatransarvikuono
Sumatransarvikuono ("Dicerorhinus sumatrensis") on sarvikuonojen heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji.
Sumatransarvikuono on nykyisin elävistä sarvikuonolajeista pienikokoisin. Se painaa 600–800 kiloa ja on säkäkorkeudeltaan 0,9–1,5 metriä korkea. Se on myös ainoa aasialainen sarvikuono, jolla on yhden sarven sijasta kaksi sarvea. Sillä on myös enemmän karvoitusta kuin muilla sarvikuonoilla. Nuorella yksilöllä on tiheä ja punertavanruskea karvapeite, joka iän myötä harvenee ja tummuu. Laji on sarvikuonolajeista äänekkäin, sen on todettu tuottavan ainakin mylvintää, piipitystä ja hyminää.
Sumatransarvikuono synnyttää yhden tai kaksi poikasta kolmen tai neljän vuoden välein, kantoajan kestettyä 17 kuukautta. Sukukypsyyden tämä sarvikuonolaji saavuttaa vasta 7–8 vuoden iässä. Se voi elää yli 30-vuotiaaksi.
Sumatransarvikuonoja elää Sumatran, Borneon ja Malesian tiheissä metsissä pieninä hajanaisina populaatioina. Niistäkin Malaijan niemimaan populaatio on ehkä jo hävinnyt. Lajia on jäljellä arviolta enää noin 100 yksilöä, niistä n. 50 on Borneon alalajia. Burman (Myanmarin) pohjoisosissa elää mahdollisesti lisäksi tuntemattomia populaatioita. Koska populaatiot ovat pieniä ja hajallaan, niitä uhkaa salametsästyksen ja hakkuiden ohella myös sisäsiittoisuus.
Robert Holdstock
Robert Holdstock (2. elokuuta 1948 – 29. marraskuuta 2009) oli englantilainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Holdstock aloitti kirjailijan uransa 1960-luvun lopulla Michael Moorcockin toimittamassa "New Worlds" -lehdessä. Holdstock työskenteli eläintutkijana, kunnes siirtyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi vuonna 1975. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1984 ilmestynyt romaani "Alkumetsä".
Holdstockin varhaisiin teoksiin kuuluvat tieteiskirjat "Näkevä sokea" (1976), "Travellers" (1976) ja "When Time Wind Blows" (1981) sekä fantasiaromaani "Earthwind" (1977). "Berserker"-fantasiaseikkailusarjan Holdstock kirjoitti salanimellä Chris Carlsen. Vuosina 1983–1984 ilmestyi viisiosainen okkultistinen "Nighthunter"-trillerisarja, jossa hän käytti salanimeä Robert Faulcon. "Nighthunter"-sarjan henkilöhahmo Francoise Jeury esiintyy myös Holdstockin kauhuromaanissa "Necromancer" (1978) sekä teoksessa "Muinaisuuden kosketus" (1991). "Muinaisuuden kosketus" on parapsykologinen jännitysromaani, joka yhdistelee kauhu- fantasia- ja tieteiskirjallisuutta.
Holdstockin tuotannosta tunnetaan parhaiten "Alkumetsä"-sarja ("Mythago Wood"). Se on myyttisluontoista tieteisfantasiaa, joka poikkeaa fantasiakirjallisuuden ”miekka ja magia” -tyyppisestä valtavirrasta.
Holdstockin parhaat tieteisnovellit on julkaistu kokoelmassa "In the Valley of the Statues" (1982) ja fantasiatarinat osittain Alkumetsän maailmaan liittyvässä kokoelmassa "The Bone Forest" (1991).
Holdstock kuoli 61-vuotiaana kolibakteeri-infektioon.Tietokirjat:
Salanimillä kirjoitettuja:
Nimellä Robert Black:
Salanimellä Ken Blake:
Salanimellä Chris Carlsen:
Berserkkeri-sarja:
Salanimellä Robert Faulcon:
Night Hunter-sarja:
Salanimellä Richard Kirk:
Korppi-sarja:
Frans I (Ranska)
Frans I (12. syyskuuta 1494 – 31. heinäkuuta 1547) oli Ranskan kuningas vuosina 1515–1547. Frans I oli edellisen kuninkaan Ludvig XII:n serkku ja Orléansin herttuan Kaarlen poika. Hänet tunnetaan Ranskan renessanssikuninkaana: oppineena ja hienostuneena taiteiden suosijana ja kuninkaanvallan vahvistajana.
Frans sai houkuteltua Leonardo da Vincin muuttamaan Ranskaan, jonne täten päätyi da Vincin eräitä tärkeitä teoksia, kuten "Mona Lisa". "Pyhä ehtoollinen" kuitenkin jäi Milanoon, koska sen siirtäminen olisi vaatinut koko seinän purkamista ja kuljettamista Ranskaan. Frans I:n vaikutus Ranskan kulttuurin kehitykseen on huomattava.
Ulko- ja sotapolitiikan saralla Frans I oli vähemmän menestyksekäs. Hän tavoitteli turhaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kruunua. Hän halusi palauttaa Ranskan vallan Italiassa ja valloitti Milanon vuonna 1515, mutta kärsi pahan tappion Pavian taistelussa joutuen Habsburgien vangiksi. Häntä pidettiin vankina Madridissa ja vapautettiin vasta huomattavien lunnaiden hinnalla. Frans I:n merkittävimpiin ulkopoliittisiin saavutuksiin kuului kontaktien luominen ottomaanien Turkkiin. Frans I:tä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Henrik II. Hän rakensi Loiren laaksoon renessanssityylisen metsästyslinnan "Chāteau de Chambordin", jonka upeiden kaksoiskierreportaiden uskotaan olevan Leonardo da Vincin suunnittelemat. Myös Fontainebleaun palatsi on Fransin rakennuttama.
Frans ei ehtinyt nähdä Chambordin linnaa valmiina, sillä hän kuoli sydänkohtaukseen 1547. Linna valmistui vasta 12 vuotta myöhemmin. Tällöin Ranskan valtiontalous oli kääntynyt alamäkeen hovin tuhlailevan tyylin ja monien sotaretkien vuoksi. Lisäksi maata köyhdytti katolisten ja protestanttien välinen sisällissota. Keskusvalta kuitenkin voimistui edelleen ja Pariisista tuli uudelleen maan pääkaupunki sisällissodan päätyttyä.
Roy Buchanan
Roy Buchanan (23. syyskuuta 1939 Ozark, Arkansas, Yhdysvallat – 14. elokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hän aloitti kitaransoiton yhdeksänvuotiaana saavuttaen vähitellen asiantuntijoiden keskuudessa maineen bluesin ”kitaristien kitaristina”. Buchanan kehitti persoonallisen, vahvasti Yhdysvaltain juurimusiikkityyleistä ammentavan soittotyylin. Erityisen merkillepantavaa on hänen kykynsä loihtia 1953-mallin Telecasteristaan mitä erilaisimpia ääniefektejä ilman minkään efektilaitteen apua.
Buchanan kärsi alkoholi- ja huumeongelmista. Hän teki traagisesti itsemurhan pidätyssellissä.
Taalainmaanhevonen
Taalainmaanhevonen () on puusta veistetty, useimmiten punaiseksi maalattu hevonen, jonka pintaan on maalattu koristekuvioita. Hevonen on alun perin lähtöisin Ruotsin Taalainmaalta, Moran kunnasta. Pienimmät hevoset ovat kooltaan muutaman senttimetrin. Maailman suurin taalainmaanhevonen on 13 metriä korkea ja se sijaitsee Avestassa Ruotsissa.
Puuhevosia on valmistettu Taalainmaalla 1700-luvulta alkaen. Aluksi ne olivat joko huonekaluteollisuuden sivutuotteita tai lasten leikkikaluja. Nykyinen muoto vakiintui 1800-luvun lopulla. New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939 Ruotsia edusti taalainmaanhevonen, ja siitä lähtien sitä on käytetty usein Ruotsin symbolina. Taalainmaanhevonen on nykyään suosituimpia Ruotsista hankittavia matkamuistoja.
Roswell
Roswell voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:Roswelliin liittyy myös seuraava:
Junkers F 13
Junkers F 13 oli maailman ensimmäinen kokometallinen matkustajalentokone. Alatasoisen ja yksimoottorisen Junkers F 13:n suunnitteli Hugo Junkersin omistaman Junkers-lentokonetehtaan diplomi-insinööri Otto Reuter vuonna 1919. Koneen ensilento tapahtui kesäkuussa 1919. Junkers F 13 oli hyvin suosittu matkustajakone. Vuoteen 1933 mennessä sitä rakennettiin 322 kappaletta kolmenatoista eri versiona.
Kun Aero Oy avasi ensimmäisen lentoreittinsä 20. maaliskuuta 1924 Helsingistä Tallinnaan, sen käyttämä kone oli Junkers F 13. Matkustajapaikkoja oli neljä. Vuosina 1924−1935 Aerolla oli kaikkiaan seitsemän Junkers F 13 -konetta. Niillä lennettiin Tallinnan lisäksi myös Tukholmaan. Julkisuutta Aero sai vuoden 1928 kesäkuussa, kun sen Junkers F 13 -kone, lentäjänään Gunnar Lihr, osallistui Huippuvuorilla italialaisen tutkimusmatkailijan Umberto Nobilen "Italia"-ilmalaivan etsintöihin. Lihr onnistui etsinnöissään löytäen ja pelastaen yhden miehistön jäsenistä.
Talvisodassa Lapissa toiminut ruotsalaisten vapaaehtoisten yksikkö Flygflottilj 19 siirsi yhden Junkers F 13kä -koneen Suomen siviili-ilma-alusrekisteriin 29. toukokuuta 1940. Siitä tuli ilmavoimien JU-120. Kone toimi sairaankuljetuskoneena, yhteyskoneena ja lopuksi Viestipataljoonan koulutuskoneena vuosina 1941–1947.
Merivartiolaitos hankki kaksi F 13 -konetta vuonna 1932, tunnuksin LK-2 ja LK-3 sekä vuonna 1934 vielä kolmannen jonka tunnus oli LK-4. Ilmavoimat käytti näitäkin koneita tiedusteluun Ahvenanmerellä talvisodan aikana.
Kaarle V (täsmennyssivu)
Kaarle V on usean hallitsijan nimi:
Šavrov Š-2
Šavrov Sh-2 tai Sch-2 oli pieni neuvostoliittolainen amfibiolentokone.
Vadim Šavrov suunnitteli asunnossaan Leningradissa talvella 1928–29 pienen Sh-1-lentoveneen. Elokuussa hän esitteli konettaan Moskovassa ja onnistui saamaan tilauksen amfibiolentokoneesta, josta tuli Sh-2. Sh-2 oli puolitoistatasoinen - kellukkeet kiinnittyivät lyhyeen alasiipeen. Koneen venemäinen runko toimi pääkellukkeena. Koneessa oli yksi 100 hv:n moottori kiinnitettynä ylätasoon. Sh-2:n ensilento tapahtui 11. marraskuuta 1930. Kone oli sarjatuotannossa vuosina 1931–1933. Kaikkiaan valmistettiin 270 Sh-2-konetta. Tyypistä kehitettiin myöhemmin sairaankuljetusmuunnos Sh-2S ja Sh-2bis, joka oli katetulla ohjaamolla varustettu malli.
Koneet hankittiin jatkosodan aikana pakottamalla vangittu venäläinen radiopartio ilmoittamaan harhauttava viesti suomalaisupseerien vangitsemisesta. Venäläiset lähettivät kaksi Sh-2:ta hakemaan suomalaisvankeja ja Äänislinnan lähistöllä suomalaiset saivat siepattua koneet 28. elokuuta 1942.
Syyskuussa koneet siirtyivät Suomen ilmavoimien rekisteriin tunnuksilla AV-186 (ent. CCCP-X-217) ja AV-187 (ent. CCCP-K-370). AV-186 rikkoutui laskussa 3. lokakuuta 1942. Toista konetta käytti everstiluutnantti J. Sovio virkamatkoihinsa 13. syyskuuta 1944 asti. Sen jälkeen sekin romutettiin.
Berijev MBR-2
Berijev MBR-2 () oli neuvostoliittolainen lentovene.
Georgi Berijev alkoi vuonna 1931 suunnitella vesikonetta, josta tuli sarjatuotannossa tyyppi MBR-2. Ensilento tapahtui 3. toukokuuta 1932. Kone oli ylätasoinen yksimoottorinen (BMW VI -moottorista kehitetty M-17-rivimoottori, jonka teho 500 hv, vuodesta 1935 lähtien 830 hv:n M-34-moottori) lentovene. Koneessa oli ohjaajan lisäksi etu- ja taka-ampujat. Kaikkiaan konetta valmistettiin 1 365 kappaletta vuoden 1941 loppuun mennessä.
24. kesäkuuta 1941 (ts. ennen sodan alkua) saatiin ensimmäinen MBR-2-sotasaaliskone. Se teki pakkolaskun Pellinkiin moottorivian vuoksi ja Moottoritorpedoveneosaston 1. puolilaivue (kapteeniluutnantti Holger Carring) eli moottoritorpedovene Isku sekä VMV 11 ja VMV 15, pakottivat miehistön eli ohjaajaupseerin ja kaksi ampuja-aliupseeria antautumaan. Nämä olivat konekiväärien takana valmiina mutta luovuttivat taistelutta kun alukset tulivat viereen, vaikka suomalaisilla oli vielä jopa suojapeitteet kansiaseiden päällä ja esillä vain kivääreitä ja pistooleita. Kone hinattiin pois ja pari venäläiskonetta seuraili toimitusta kauempaa; koneen mukana saatiin kolme vankia sekä runsaasti asiakirjoja.
Tässä kaapattu kone otti osaa yhteen operaatioon, mutta sen jälkeen todettiin, ettei sen moottoria enää saanut käyntiin, joten kone romutettiin. Kaikkiaan talveen 1942 mennessä saatiin viisi MBR-2:ta sotasaaliiksi. Suomen ilmavoimissa koneiden tunnukset olivat VV-181–VV-185. Koneilla lennettiin yhdestä kymmeneen tiedustelu- ja tyyppilentoa. Kaikki koneet oli poistettu käytöstä jo lokakuussa 1942. Sotasaaliskoneet olivat olleet hyvin huonossa kunnossa.
Valvontakomissio ei ollut vähääkään kiinnostunut edes ensimmäisestä koneesta, vaikka se oli joutunut suomalaisten haltuun jo ennen sotatoimien virallista alkua.
Heinkel He 59
Heinkel He 59B-2 oli saksalainen merilentokone.
Ernst Heinkel alkoi vuonna 1930 kehittää Saksan laivastolle meritoimintakonetta, joka Versailles’n rauhansopimuksen ehtojen vuoksi tehtiin näennäisesti siviilikoneena. Ensilento tapahtui syyskuussa 1931.
Kone oli kaksitasoinen ja -moottorinen (BMW VI-moottorit, jonka teho oli 660 hv) meritoimintakone. Koneessa oli ohjaajan lisäksi etu- ja taka-ampujat. Kaikkiaan konetta valmistettiin 140 kappaletta vuoden 1938 alkuun mennessä. Suoritusarvot
Aseistus
Suomen ilmavoimat vuokrasi Saksasta neljä He 59B-2-konetta. Ne lennettiin Suomeen 11. elokuuta 1943. Kaksi maalattiin Suomen ilmavoimien väreihin ja sai tunnukset HL-59 ja HL-60. Koneet olivat Arado Flugzeugwerke A.G.:n valmistamia. Koneita käytettiin kaukopartioiden kuljettamisessa neljän kuukauden ajan, sitten ne palautettiin Saksaan.http://www.luftarchiv.de/flugzeuge/heinkel/he59.htm
Juhana II
Juhana II voi tarkoittaa ainakin seuraavia hallitsijoita:
Dornier Do 22Kl
Dornier Do 22Kl oli saksalainen ylätasoinen yksimoottorinen lentokone.
Claudius Dornier alkoi suunnitella Do 22 konetta vuonna 1934. Luftwaffe ei ostanut konetta, mutta sitä myytiin Kreikkaan, Latviaan ja Jugoslaviaan. Kirjain K koneen tunnuksessa merkitsi Saksassa, että kone oli vientiversio.
Kone oli ylätasoinen ja yksimoottorinen. Moottori oli Hispano Suiza 12 V -rivimoottori ja teholtaan 630 kW (860 hv).
Spesifikaatio
Suoritusarvot
Aseistus
Kun Neuvostoliitto miehitti Latvian, sen tilaamat koneet jäivät Dornier-Werken GmbH:n tehtaalle Friedrichshafeniin. Suomen ilmavoimat osti syyskuussa 1941 Latvian tilaamat koneet Saksasta. Tunnukset olivat DR-195-DR-198. Koneita käytettiin sukellusveneiden etsimisessä. Kaksi upposi sodan aikana, kaksi romutettiin vasta vuonna 1952 vaikka käyttö päättyi 1944.
Kaarle VI
Kaarle VI voi tarkoittaa seuraavia: