hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
César-palkinto
César-palkinto on vuosittain myönnettävä ranskalainen elokuvapalkinto, jonka jakaminen aloitettiin vuonna 1975. Palkinnonsaajaehdokkaat valitsee "Académie des Arts et Techniques du Cineman" jäsenistö. Televisioitu palkintogaala järjestetään joka helmikuu Théâtre du Châteletissa, Pariisissa.
Palkinnon nimi tulee kuvanveistäjä César Baldaccinilta (1921–1998), jonka veistämiä palkinnot alun perin olivat.
Kaikkiaan kahdestakymmenestä palkintokategoriasta keskeiset ovat:
Vuonna 2009 palkittiin kaikkiaan seitsemällä Césarilla Martin Provostin elokuva "Seraphine". Ranskalaistaiteilija Séraphine de Senlisin (1864–1942) elämästä kertova elokuva sai parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen (Marc Abnelnour ja Provost) ja naispääosan (Yolanda Moreau) lisäksi Césarin puvustuksesta, lavastuksesta, kuvauksesta ja musiikista.
Vuonna 2006 parhaana ulkomaalaisena elokuvana palkittiin "Million Dollar Baby". Muut palkitut ovat tunnettuja lähinnä Ranskan valkokankailla. Esimerkiksi Daniel Auteuil on saanut César-palkinnon kahdesti, vuonna 1986 elokuvasta "Jean de Florette" ja vuonna 2000 elokuvasta "Tyttö sillalla".
Utön majakka
Utön majakka on Suomen vanhin yhä toiminnassa oleva valomajakka ja Suomen ensimmäinen radiomajakka. Se sijaitsee Korppoon Utön saaressa, Paraisten kaupungissa Saaristomerellä. Saaren ensimmäinen majakkatorni rakennettiin 1753.
Jo 800-luvulla Utössä oli merimerkkinä kivistä ladottu rakennelma, ja 1500-luvulla masto, jonka päässä oli tynnyri. Luotsitoiminta Utössä alkoi Ruotsin kruunun määräyksestä 1540-luvulla.
Vuonna 1753 valmistunut majakka räjäytettiin Suomen sodassa, ja sen tilalle valmistui uusi majakkatorni 1814. Tämän rakennuksen nelikulmainen kivimuuraus on nykyisen majakan runkona. Utön majakan kivirakenne on alkuperäisessä asussa, mutta lyhtykoju ja majakan väritys on 1800-luvun lopulta. Majakan pohjoisseinä on kokonaan valkoinen, mutta muut seinät ovat punavalkoisia.
Aluksi majakan valo oli kiinteä, mutta se todettiin liian hankalasti havaittavaksi ja se vaihdettiin nykyiseen vilkkuvaloon vuonna 1906. Utön majakan linssistö on Suomen majakoista suurin.
Majakan yhteyteen rakennettiin vuonna 1935 radiomajakka, ja tornin viereen rakennettiin pieni sähkölaitos. Sähkölaitos oli niin voimakas, että sähköä riitti koko saarelle. Radiomajakka vaikeni lopullisesti vuonna 1996, samalla kertaa kuin kaikki muutkin merenkulun radiomajakat: ne olivat tehneet työnsä eikä ammattimerenkulku enää niitä tarvinnut satelliittinavigoinnin tehtyä lopullisen läpimurtonsa.
Saari majakoineen liitettiin valtakunnan sähköverkkoon 1996. Tällöin jäi myös majakan viimeinen majakkamestari Gunnar Andersson eläkkeelle, kun majakan otti hoitoonsa sivutoiminen loistonhoitaja. Majakan valotehoa alennettiin, koska ammattimerenkulku ei enää tarvinnut valomajakkaa.
Majakan kolmannessa kerroksessa sijaitsee majakkakirkko. Majakan maalaus merkitsee viestilippua 'H', joka tarkoittaa luotsia. Utössä toimii luotsiasema. Sen valosignaali on myös morseaakkosten neljä lyhyttä eli 'H'. Majakan lähellä sijaitsee 1700-luvulla rakennettu kivirakennus, joka toimi majakanvartijoiden asuintalona. Nykyään rakennuksessa sijaitsee museo.
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistuttu Utön majakalta joka vuosi 1998-2016 ja osallistutaan 2017. Amatööriradioasemaa saarella on pitänyt paraislainen "The Top Radio Club Rf.", OH1AH.
Liègen taistelu
Liègen taistelu oli ensimmäisen maailmansodan ensimmäinen taistelu, jossa saksalaiset tunkeutuivat Belgiaan hyökätäkseen tätä kautta vihollisensa Ranskan kimppuun. Puolueettoman Belgian kautta hyökättiin, koska haluttiin kiertää vahvasti linnoitettu Ranskan raja Elsass-Lothringenin seuduilla. Myös Liègen kaupunki oli vahvasti linnoitettu, siellä oli valtavia suojaavia teollisuushalleja ja joki juoksi kaupungin läpi. Nämä tekijät tekivät kaupungista helpon puolustettavan.
Liège oli rautateiden solmukohta, sen kautta vei rautatie Belgian Brysseliin ja sieltä edelleen Pariisiin. Saksan suunnitelma edellytti Belgian rautatieverkoston hyväksikäyttöä. Belgian puolelta kaupunkia puolusti 3. divisioona, jota johti kenraali Gerard Leman. 
Puolustajia oli 30 000 miestä. Käytössä oli 250 tykkiä ja 500 ratsuväen sotilasta. Saksalaiset voittivat taistelun, vaikka Liège puolustautui sitkeästi.
K. V. Laurikainen
Kalervo Vihtori Laurikainen (6. tammikuuta 1916 Pielisjärvi – 13. heinäkuuta 1997 Nurmijärvi) oli suomalainen luonnontietelijä ja professori.
K. V. Laurikainen syntyi Pielisjärvellä sähköttäjä Viktor Laurikaisen ja Hilja Karhusen poikana. Hän tuli ylioppilaaksi Nurmeksen keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1934 ja alkoi opiskella Helsingin yliopistossa; hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1940 matematiikka pääaineenaan. Vuosina 1948–1950 Laurikainen valmisti Lundin yliopistossa yleiseen suhteellisuusteoriaan liittyvän väitöskirjansa "Ûbe die Gravitationsenergie des Materiefreien elektromagnetisches Feldes". Laurikainen väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1950. Väitöskirjan jälkeen Laurikaisen tutkimuskohteeksi tuli deuteroni. Hänen yhdessä ruotsalaisen Lamek Hulthénin kanssa tekemissään tutkimuksissa ratkaistaan etevästi deuteronin ominaistiloja koskevia numeerisia ongelmia.
Laurikainen oli Turun teknillisen oppilaitoksen matemaattisten aineiden lehtori 1946–1956 ja Turun yliopiston fysiikan apulaisprofessori 1956–1960. Turun yliopiston teoreettisen fysiikan dosentti Laurikainen oli 1952–1956 ja 1960–1968. Vuonna 1960 Laurikainen nimitettiin kaksi vuotta aiemmin Helsingin yliopistoon perustettuun ydinfysiikan professorin virkaan. Eläkkeelle Laurikainen jäi 1979. Virkanimike oli vuonna 1978 muutettu alkeishiukkasfysiikan professoriksi. Teoreettisen fysiikan dosentti Helsingin yliopistossa Laurikainen oli 1954–1960 ja 1979–1985.
Laurikaisen aikaansaannoksia Helsingin yliopistossa oli teoreettisen fysiikan saaminen tutkintoaineeksi 1961 ja Teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksen perustaminen 1964. Hänen ansiotaan oli kokeellisen hiukkasfysiikan tutkimuksen aloittaminen Suomessa CERN-yhteistyöhön tukeutuen.
Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi Laurikainen kutsuttiin vuonna 1974. Laurikainen oli Suomen fyysikkoseuran ja Matemaattisten aineiden opettajien liiton kunniajäsen.
Laurikaisen tieteenfilosofiset pohdiskelut alkoivat varsinaisesti 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1976 Laurikainen vieraili CERNissä ja tutustui siellä Wolfgang Paulin jälkeen jättämiin papereihin, joiden vaikutus Laurikaisen ajatteluun oli suuri. Laurikainen kirjoitti vanhoilla päivillään toisen väitöskirjan, "Science has its limits – ontological implications of quantum theory". Väitös oli tarkoitus pitää Oulun yliopistossa (Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta ei voinut ottaa väitöskirjaa käsiteltäväksi, koska Laurikainen oli jo kertaalleen tiedekunnassa tohtoriksi väitellyt) elokuussa 1997, mutta Laurikainen ehti kuolla kuukautta aikaisemmin.
Laurikainen tuli tunnetuksi myös nykyisen luonnontieteiden ja uskonnon välistä suhdetta koskevista pohdiskeluistaan, joista hän julkaisi useita kirjoja. Hänen mukaansa käsitys, että tiede ja uskonto olisivat sovittamattomassa ristiriidassa keskenään, perustui ennen kaikkea klassisen mekaniikan mukaiseen maailmankuvaan, kun sen sijaan kvanttimekaniikka ja erityisesti siihen liittyvä determinististen lakien korvautuminen tilastollisilla laeilla oli hänen mukaansa pitkälti kumonnut vastaväitteet, joita uskontoa vastaan oli tieteen näkökulmasta esitetty.
Ununennium
Ununennium on hypoteettinen alkuaine jonka järjestysluku on 119 ja tilapäinen kemiallinen merkki on Uue. Se on järjestysluvultaan alhaisin alkuaine jota ei ole vielä löydetty. Ununennium on IUPACin antama tilapäisnimi. Aineesta käytetään myös nimitystä eka-frankium. Se olisi ensimmäinen jaksollisen järjestelmän 8. jakson alkuaine.
Alkuaineen arvellaan reagoivan muiden alkalimetallien tavoin vedessä kiivaasti ja jopa räjähtävän huoneenlämpötilassa. Olomuodoltaan sen arvellaan olevan huoneenlämpötilassa joko neste tai kiinteä aine. Jos se on neste, niin se olisi ensimmäinen nestemäinen radioaktiivinen alkuaine.
Ununenniumin syntetisoimista yritettiin ensimmäisen kerran Lawrence Berkeley National Laboratoryn hiukkaskiihdyttimellä 1985. Kokeessa pommitettiin einsteiniumin isotooppia Es:stä tehtyä kohdetta kalsium-48 ioneilla:
Kokeessa ei kuitenkaan havaittu ununenniumin atomeita. Tällaisia kokeita on hankala tehdä, koska einsteiniumia on hankalaa tuottaa tarvittavia määriä.
Sittemmin useat tutkimusryhmät ympäri maailmaa, jotka ovat onnistuneet tuottamaan muita superraskaita alkuaineita, ovat yrittäneet valmistaa ununenniumia onnistumatta siinä.
Die Hard
Die Hard on elokuvasarja, joka koostuu seuraavista elokuvista:
Luusua
Luusua on lappilainen murresana, joka tarkoittaa järvestä alkavan joen vuonomaista alkunielua eli joenniskaa.
Tiira (Veljekset Karhumäen lentokone)
Tiira oli Veljekset Karhumäen 1920-luvun lopulla rakentama kaksipaikkainen, yksitasoinen ja yksimoottorinen koulu- ja urheilukone. Konetta rakennettiin vain yksi kappale, ja se poistettiin käytöstä vuoden 1931 lopulla.
Kone oli puurakenteinen, ja sen siivet voitiin taittaa säilytyksen helpottamiseksi taaksepäin. Alun perin maalentokoneeksi suunniteltu kone varustettiin kellukkeilla, ja sen ensilento lennettiin 11. heinäkuuta 1929. Kone rekisteröitiin Suomen siviili-ilma-alusrekisteriin 15. lokakuuta 1929 tunnuksella K-SIRA (vuodesta 1931 lähtien OH-IRA). Koneella lennettiin yhteensä noin 200 tuntia, pääasiassa yleisölennätyksiä. Kone poistettiin lopullisesti rekisteristä 20. syyskuuta 1938, ja se tuhoutui tulipalossa vuonna 1945.Alkuperäistä Tiiraa ei ole, mutta Rauno Pylväläinen rakensi vuosina 2001–2004 Tiiran replikan Hallissa. Se on siviili-ilma-alusrekisterissä tunnuksella OH-IRB. Sen ensilento tapahtui 15. elokuuta 2004.
Kone teki pakkolaskun potkurin vaurioitumisen takia 1.8.2010, kun Pylväläinen ja lentäjä Jyrki Laukkanen olivat matkalla Hallista Vesivehmaalle. Kone tuhoutui, mutta henkilövahingoilta vältyttiin.
Z-Boys
Z-boys () on Jeff Hon sekä Skip Engblomin 1970-luvulla perustaman "Jeff Ho Surfshopin" Zephyr-rullalautailujoukkueen lempinimi. Zephyriin kuuluivat muun muassa Tony Alva, Jay Adams ja Stacy Peralta. Nämä kolme kutsuivat omaa jengiään nimellä Lords of Dogtown. Z-Boys hajosi 1976. Aiheesta on tehty 2002 myös dokumenttielokuva Dogtown and Z-Boys ja 2005 elokuva Lords of Dogtown.
Luusua (Kemijärvi)
Luusua on noin 550 asukkaan kylä Kemijärvellä. Se sijaitsee noin 28 kilometriä etelään Kemijärven keskustasta Kemijärven etelärannalla Kemijoen luusuassa. Kylän nimi tarkoittaa järvestä alkavan joen alkukohtaa. Luusuan alueella sijaitsevat Luusuan lisäksi Raajärven sekä Juujärven kylät. Luusuan alueella on 550 asukasta. Kyläseura ylläpitää kylätoimistoa ja kauppa-auto käy kaksi kertaa viikossa.
Asutusta Kemijärven Luusuan alueella on ollut jo noin 5000-luvulla eaa., ja asutus on jatkunut aina 1200-luvulle saakka. Nykyinen Luusuan alueen asutus on alkanut 1654.
Luusua (Rovaniemi)
Luusua on kylä Rovaniemellä, noin 53 kilometriä itään kaupungin keskustasta ja noin 50 kilometriä etelään Kemijärven keskustasta. Kylä sijaitsee Iso-Kaihua -järven rannalla Kaihuanvaaran länsipuolella paikallistien 19769 varrella. Kylä on levittäytynyt järven länsirannalle.
David Thewlis
David Thewlis (oik. David Wheeler; s. 20. maaliskuuta 1963 Blackpool, Lancashire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Thewlisin ensimmäinen iso rooli Mike Leigh'n vuoden 1993 synkässä elokuvassa "Naked", jossa hän esitti kiertelevää katufilosofia Johnnya, toi Thewlisille muun muassa Cannesin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkinnon.
Thewlis esiintyi 1990-luvulla monissa elokuvissa kuten "Kuningas, rakastajatar ja aisankannattaja", "Total Eclipse", "Viimeinen lohikäärme" ja "Seitsemän vuotta Tiibetissä". Viimeksi mainitun vuoksi hänellä on porttikielto Kiinaan. Hänet tunnetaan myös Remus Lupinin roolista "Harry Potter" -elokuvissa.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri
Cincinnatin sinfoniaorkesteri (, CSO) on Cincinnatissa, Ohiossa toimiva yhdysvaltalainen sinfoniaorkesteri, jonka William Howard Taftin vaimo perusti vuonna 1895. Se on Yhdysvaltain viidenneksi vanhin sinfoniaorkesteri.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri piti ensimmäiset konserttinsa perustamisvuonnaan 1895. Varhaisina vuosinaan se piti muun muassa Gustav Mahlerin viidennen sinfonian ensiesityksen. Orkesteri on toiminut yhtämittaisesti lukuun ottamatta muutamaa vuotta 1900-vuosikymmenen lopussa, jolloin se oli tauolla lähinnä taloudellisten ongelmien vuoksi. Orkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii ranskalainen Louis Langrée.
Hindenburg-linja
Hindenburg-linja eli Siegfried-linja ( tai ) oli Saksan armeijan ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalle syyskuun 1916 ja maaliskuun 1917 välillä rakentama puolustuslinja. Koillis-Ranskassa kulkenut linja oli 160 kilometriä pitkä ja ulottui Arrasin läheltä Lensistä Aisnejoelle Soissonsin lähelle.
Saksalaiset sanoivat linjaa Siegfried-linjaksi, englantilaiset Hindenburg-linjaksi. Sen rakensivat viidessä kuukaudessa pakkotyöhön määrätyt siviilit ja venäläiset sotavangit. Saksalaisten käyttämä nimi viittasi Nibelungein laulun sankariin Siegfriediin.
Kenraalit Paul von Hindenburg ja Erich Ludendorff päättivät rakentaa linjan 10–50 kilometriä silloisen rintaman taakse. Linja rakennettiin, koska haluttiin välttää vuoden 1916 Verdunin ja Sommen tyyppisten taistelujen suuria miestappioita. Linjassa oli monia peräkkäisiä puolustusvyöhykkeitä konetuliaseineen. Juoksuhauta oli viisi metriä syvä ja neljä metriä leveä, ja sen edessä oli 20 metriä leveä piikkilanka-aitavyöhyke.
Varsinaisen teräsbetonilinnakkeen edustassa kolmen kilometrin päässä oli kevyesti puolustettu linja, jonka tarkoitus oli hajottaa ja kuluttaa hyökkääjien joukkoja konetuliaseilla. Sen takana oli vyöhyke, jota voitiin tulittaa konekiväärein ja tykein, ja eliminoida vihollisen jalkaväkihyökkäys. Myöhemmin panssarien yleistyessä tehtiin panssarintorjuntakaivantoja.
Hindenburg-linjan sektorit oli nimetty germaanimytologian hahmojen mukaan, ja ne olivat nimeltään Wotan, Siegfried, Alberich, Brunhilde ja Kriemhilde.
Saksalaiset vetäytyivät juoksuhaudoista tarkoituksella Nivellen operaation aikana 1917 ja ampuivat konetuliaseilla ja tykistöllä ansaan houkuteltuja brittejä. Ympärysvaltojen syys–lokakuun hyökkäys, Meusen-Argonnen taistelu vuonna 1918 melkein sodan lopussa mursi Hindenburg-linjan lokakuun 10. päivään mennessä. Ratkaiseva läpimurto tapahtui 29. syyskuuta – 2. lokakuuta käydyssä St Quentinin kanavan taistelussa.
Siegfried-linjaksi sanotaan myös Saksan 1930-luvulla rakentamaa länsivallia (Westwall), joka oli Ranskan Maginot-linjaa vastannut 630 kilometriä pitkä puolustuslinja.
Sinfonietta (Janáček)
Sinfonietta (opus 60) on tšekkiläisen Leoš Janáčekin vuonna 1926 säveltämä viisiosainen orkesteriteos. Se sai kantaesityksensä Prahassa 26. kesäkuuta 1926 Václav Talichin johtamana.
Sinfonietta koostuu seuraavista viidestä osasta:
Maria Bonnevie
Anna Maria Cecilia Bonnevie (s. 26. syyskuuta 1973 Västerås) on ruotsalais-norjalainen näyttelijä. Hän syntyi Ruotsin Västeråsissa mutta varttui Oslossa. Molemmat hänen vanhempansa, Jennik Bonnevie ja Per Waldvik, ovat näyttelijöitä. Bonnevie opiskeli Tukholman teatterikorkeakoulussa ("Scenskola"), josta valmistui vuonna 1997. Vuonna 1997 Bonnevie debytoi Ruotsin Kuninkaallisessa draamateatterissa Ingmar Bergmanin näytelmässä "Yvonne".
Ensimmäinen elokuvarooli Bonneviellä oli jo Ola Solumin vuonna 1991 ohjaamassa "Kvitebjørn Kong Valemonissa". Samana vuonna hänellä oli rooli myös Hrafn Gunnlaugssonin elokuvassa "Den hvita viking" (Valkoinen viikinki). Läpimurtoelokuva oli kuitenkin Bille Augustin "Jerusalem" vuonna 1997. Tämän jälkeen hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Insomnia" (1997), "Øyenstikker" (2001) ja "Syndare i Sommarsol" (2001). Elokuvasta "Dina" (2002) hän sai parhaan ulkomaalaisen naisnäyttelijän palkinnon Montrealin elokuvafestivaaleilla.
Bonnevien puoliso vuosina 1998–2003 oli näyttelijä Mikael Persbrandt. Hänen nykyinen puolisonsa on norjalainen toimittaja Fredrik Skavlan.
Aurela
Aurela (ICAO: LSK) oli liettualainen charter-lentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Vilnan lentoasema. Se lensi charter-lentoja lähinnä Baltian maiden matkanjärjestäjille. Yhtiö perustettiin ja se aloitti lennot Tupolev Tu-134A:lla vuonna 1996.
Yhtiö lopetti tomintansa 18. helmikuuta 2013, kun sen toimilupa peruttiin yhtiön talousvaikeuksien vuoksi.
Aurelan laivasto lokakuussa 2007:
Nurmoila
Nurmoila (; ) on Koveran maalaiskunnan keskuskylä Karjalan tasavallan Aunuksen kansallisessa piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Pietarin ja Murmanskin välistä M18-valtatietä 15 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen. Kylässä on 136 asukasta (vuonna 2012)
Nurmoila on perinteinen aunuksenkarjalainen kylä, joka on syntynyt viimeistään 1500-luvulla. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Kylään majoittunut Olavi Paavolainen kirjoitti siellä teostaan "Synkkä yksinpuhelu".
Nähtävyyksiin kuuluu kylän karsikkometsä. Nurmoilassa on kauppa ja lasten kesäleiri.
Vilnan lentoasema
Vilnan lentoasema on matkustajamääriltään Liettuan suurin lentoasema. Se sijaitsee 7 kilometriä Vilnan keskustasta etelään. Vuonna 2017 lentoaseman kautta kulki yhteensä 3 761 837 matkustajaa.
Lentoasemalla on yksi 2 515 metriä pitkä kiitotie (02/20). Kesällä 2017 kiitotie päällystettiin uudelleen.
Vilnaan liikennöivät lentoyhtiöt ja kohteet ovat:
Tuuksi
Tuuksi (myös "Tuuksa", ; ) on kylä ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjokeen laskevan Tuuksenjoen varrella kahdeksan kilometriä Aunuksesta länteen. Tuuksen kylä on kunnan ainoa asutuskeskus. Siellä on 1 200 asukasta (vuonna 2010).
Tuuksen kunnan pinta-ala on 84 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aunuksen piirin Koveran, kaakossa Aunuksen ja lännessä Alavoisen kuntiin. Kunta sijaitsee Laatokan alangolla. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Seudulle suunnitellaan Tuuloksen rauhoitusaluetta.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 30 % venäläisiä ja 1 % suomalaisia.
Entisen Riiskalan kylän läheltä Pitkäojan varrelta on löydetty 4000-luvun alkuun eaa. ajoitettu asuinpaikka. Seudun kanta-asukkaat ovat karjalaisia.
Nykyinen Tuuksen kylä koostuu Tuuksenjoen varrelle seitsemän kilometrin matkalle levittäytyneistä kylistä, jotka 1900-luvun alussa muodostivat Riipuskalan volostin Latvan ja Riiskalan kyläkunnat. 1920-luvulla perustettiin Aunuksen piirin Tuuksen kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 1 500 asukasta.
Kyläneuvostoon kuuluneet Ala-Latva (ven. "Nižnjaja Ladva"), Bojarssina ("Bojarštšina"), Gorbala ("Garbala"), Gorka eli Tuuksenmäki eli Vaara ("Tuksinskaja Gorka"), Emtsilä ("Emtšila"), Juokkula ("Jukkula"), Klimsoila eli Niemi ("Klimšeila"), Meltsula ("Meltšula"), Pappila eli Saroila ("Šaroila"), Petkelä ("Petkala"), Pieni-Latva eli Ylä-Latva ("Verhnjaja Ladva"), Riiskala ("Ryškala"), Takkarila ("Tokareva"), Tekatsula ("Tekattšula"), Teppula, Valoila, Viljoitula ("Villeitula") ja Änkilä ("Ankila") yhdistettiin Tuuksen kyläksi vuonna 1957. Vuonna 1930 perustettiin Aunuksen piirin ensimmäinen kolhoosi ja vuonna 1968 Tuuksen sovhoosi, joka edelleen jatkaa toimintaansa maatalousyrityksenä.
Kunnan alueella on kunnoltaan tyydyttäviä tai huonoja paikallisteitä. Sen läpi kulkee Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie, jolla on Tuuksen asema (ven. "Tuuksa"). Kylästä on linja-autoyhteys Aunukseen.
Tärkein elinkeino on maatalous. Tuuksen maatalousyritys tuottaa maitoa, naudanlihaa, perunaa ja vihanneksia. Kylässä toimii myös yksityistiloja sekä havupuiden ja pensaiden taimia kasvattava yritys.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, kauppoja ja ruokaloita. Kylässä on vuonna 2007 rakennettu ortodoksinen kirkko. Majoituspalveluja tarjoaa vierasmaja Sepän kodi.
Galician sinfoniaorkesteri
Galician sinfoniaorkesteri () on A Coruñassa vuonna 1992 perustettu espanjalainen sinfoniaorkesteri. Sen yhteydessä toimii myös kolme kuoroa, kamariorkesteri ja nuoriso-orkesteri.
Galician sinfoniaorkesteri on tehnyt levytyksiä muun muassa EMIlle. Ylikapellimestarina on toiminut vuodesta 1993 lähtien Victor Pablo Pérez.
Chessmaster
Chessmaster on alun perin Software Toolworksin kehittämä ja nykyään Ubisoftin omistama shakkia opettava, pelaava ja analysoiva tietokoneohjelmasarja. Ohjelmat sisältävät opetusosion, joka sopii minkä tahansa tasoiselle pelaajalle.
"Chessmaster"-sarja syntyi vuonna 1986, jolloin "Chessmaster 2000" julkaistiin Amigalle, Apple II:lle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle ja DOS:ille. Vuonna 1991 "Chessmaster 3000" julkaistiin Windows 3.x:lle ja vuonna 1995 PlayStationille. Ohjelmasarjan versio "Chessmaster 10th Edition" julkaistiin vuonna 2004 Microsoft Windowsille ja Xboxille. Chessmaster pelejä on kehitelty myös käsikonsoleille, kuten Gameboy Colorille ja Advancelle.
Sarjan uusin versio on nimeltään Chessmaster XI: Grandmaster Edition. Se julkaistiin vuonna 2007.
Vuonna 2002 Chessmaster 9000 voitti Yhdysvaltojen mestarin Larry Christiansenin pistein 2.5 – 1.5. Chessmaster toimi ottelun ajan tavallisessa kotikoneessa.
Lahja (täsmennyssivu)
Lahja voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Mark I
Mark I tai Mark 1 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Bert van Vlaanderen
Albert "Bert" van Vlaanderen (s. 25. marraskuuta 1964 Tienhoven, Alankomaat) on alankomaalainen entinen kestävyysjuoksija.
Van Vlaanderen sijoittui Barcelonan olympialaisissa 1992 maratonilla viidenneksitoista ajalla 2.15.47. Seuraavana vuonna Stuttgartin MM-kisoissa hän voitti pronssia ajalla 2.15.12. Van Vlaanderen sijoittui vielä Atlantan olympialaisissa 1996 maratonilla neljänneksikymmenenneksiviidenneksi ajalla 2.20.48.
S/S Heikki Peuranen
S/S Heikki Peuranen on suomalaisomistuksessa oleva vuonna 1897 Viipurissa rakennettu teräs- ja rautarunkoinen höyryalus. Se palveli Kronstadtin laivastotukikohdassa tunnuksella P 25 vuoteen 1917, jolloin se joutui Suomen valtiolle. Valtio myi aluksen edelleen Enso-Gutzeit Oy:lle, joka käytti sitä vuoteen 1968 saakka hinaajana Saimaalla. Tämän jälkeen alus myytiin yksityiselle huvialukseksi. S/S "Heikki Peuranen" on merkitty Suomen perinnelaivarekisteriin ja se on museaalisesti arvokas pienalus.
Aluksen rinnalla kulkee myös niin kutsuttu "eväskontti", halkoja kuljettava proomu Enea.
25. kesäkuuta 2005 alus sai pohjakosketuksen Peuhkurinsaaren länsipuolella Puumalan kunnan alueella ja upposi osittain. Kaikki laivalla olijat siirrettiin lähistöllä olleisiin huviveneisiin, ja alus nostettiin joitakin viikkoja myöhemmin. Kevättalvella 2010 Heikki Peuranen upposi toistamiseen. Mikkelin satamassa talvehtinut laiva upposi osittain jäihin. Tarkkaa syytä uppoamiseen ei tiedetä.
Helsingin Shakkiklubi
Helsingin Shakkiklubi (HSK) on Helsingissä toimiva Suomen vanhin shakkikerho. Kerhon perustamista 9. huhtikuuta 1886 pidetään Suomen järjestäytyneen shakkitoiminnan alkuhetkenä. Tapahtumasta ei kuitenkaan ole säilynyt dokumenttia. Perustajajäsenien nimet tiedetään: A. E. Arppe, Axel Charpentier, Otto Hjelt, Wilhelm Söderholm, veljekset Björn ja Lars Wasastjerna, Werner Wellingk ja Johannes Öhquist. Helsingin Shakkiklubi on Suomen ainoa 1800-luvulla perustettu shakkikerho. Kerho toimii edelleen.
Lucketz Swartbooi
Lucketz Swartbooi (s. 6. helmikuuta 1966) on entinen namibialainen kestävyysjuoksija.
Swartbooi voitti MM-hopeaa Stuttgartin MM-kisoissa 1993 ajalla 2.14.11. Seuraavana vuonna hän juoksi Bostonin maratonilla ajan 2.09.08, joka on hänen ennätyksensä. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui 48:nneksi ajalla 2.22.55 ja Edmontonin MM-kisoissa 2001 28:nneksi ajalla 2.25.40. Vuoden 2002 Kansainyhteisön kisoissa hän oli viides ajalla 2.13.40.
Vuonna 2005 hän sai IAAF:ltä varoituksen kiellettyjen aineiden käytöstä.
Porin vaakuna
Porin vaakuna toimii Porin kaupungin tunnuksena. Nykypäivänä käytössä oleva versio on suomalaisen heraldikko Olof Erikssonin uudelleen piirtämä Eric O. W. Ehrströmin suunnittelemasta alkuperäisestä vaakunasta.
Asetuksessa vaakunan vahvistamisesta Porin kaupungille vuodelta 1931 todetaan: ""...Porin kaupungin vaakunana on kullanvärinen kilpi ja siinä edestäpäin kuvattu punaisella ritarikruunulla varustettu musta karhunpää punainen kieli ojossa. Kilven alapuolta ympäröi sininen nauha, jossa hopeakirjaimin on lause: Deus protector noster". Tämä latinankielinen () teksti oli kaupungin perustajan, Juhana Herttuan, vaalilause.
Porin kaupunki käyttää vaakunan kilven päällä muurikruunua.
Katsuhiro Ōtomo
Katsuhiro Ōtomo () (s. 14. huhtikuuta 1954 Hasama, Miyagin prefektuuri, Japani) on japanilainen mangataiteilija ja anime-ohjaaja.
Alaverdin luostari
Alaverdin luostari () on georgialaisortodoksinen luostarikompleksi Telavin kaupungin lähellä Kakhetin alueella Georgiassa. Se sijaitsee Alazanin laaksossa Akhmetan piirikunnassa 18 kilometriä Telavista. Luostarin perusti 500-luvulla assyrialainen lähetyssaarnaaja Ioseb Alaverdeli aiemman esikristillisen kuun palvonnalle pyhitetyn uskonnollisen keskuksen paikalle. Sen vanhimmat säilyneet osat ovat 500-luvulta.
Alaverdi nousi Kakhetin alueen tärkeimmäksi kirkoksi, ja Kakhetin kuningas Kvirike III rakennutti aiemman Pyhän Yrjön kirkon tilalle suuren katedraalin 1000-luvun alussa. Se oli 50 metrin korkuisena maan korkein kirkkorakennus siihen saakka, kunnes Tbilisin Sameban katedraali valmistui 2000-luvulla. Alaverdi toimi luostarina 1500-luvulle asti ja muutettiin sen jälkeen nunnaluostariksi. Katedraali on vahingoittunut useita kertoja maanjäristyksissä, erityisesti 1400- ja 1700-luvuilla. Sen freskot maalattiin peittoon 1800-luvulla, mutta restauroitiin osittain vuonna 1966. Kirkon länsioven yläpuolella on 1500-luvulla maalattu Pyhä Yrjö ja alttarin yläpuolella neitsyt ja lapsi 1000-luvulta. Katedraalin ulkoseiniä on koristeltu hyvin vähän, mikä on tyypillistä kakhetilaiselle kirkkoarkkitehtuurille. Sisätila on vaikuttava.
Useat kuninkaalliset ovat vetäytyneet Alaverdin luostariin ja se on toiminut myös Kakhetin kuninkaiden hautapaikkana. Alaverdiin on haudattu esimerkiksi Aleksandre I, Aleksandre II ja Temuraz I. Katedraalia ympäröi pääosin 1700-luvun alussa rakennettu puolustusmuuri. Kompleksiin kuuluu kirkon lisäksi muitakin rakennuksia: kylpylä, Persian šaahi Abbas I:n kesäpalatsin rauniot ja viinikellari ("marani"). Alaverdi on edelleen merkittävä uskonnollinen keskus, jossa vietetään syksyisin kolmeviikkoista Alaverdoba-festivaalia. Sen huippukohta on 14. syyskuuta.
Vahva emäs
Vahva emäs on aine, jonka voi tasapainotilassa olettaa neutraloivan hapon täysin. Täsmällinen määritelmä on vahvaa happoa monimutkaisempi ja riippuu siitä, mitä teoriaa käytetään:
Superemäkselle ei ole varsinaista tarkkaa määritelmää, toisin kuin superhapolle. Usea laboratoriomittakaavan orgaanisessa synteesissä käytetty emäs on niin vahva, ettei niitä voi pitää vesiliuoksessa, koska amfoteerisena aineena vesi alkaa käyttäytyä happona. Moni yleisesti synteesissä käytetty vahva emäs yleensä reagoi veden kanssa niin, ettei kumpaakaan jää jäljelle. Esimerkiksi alkoksidit, kuten natriumbutoksidi NaOBu ovat näin vahvoja emäksiä:
Tuloksena on natriumhydroksidia ja butanolia.
Voimakkaasti hydridillä pelkistävät aineet alkavat toimia emäksinä "vetisten" aineiden kanssa. Esimerkiksi metallihydridit ja metallihydridi-ionit ovat niin emäksisiä, että kaikki liuoksessa olevat vähänkin vetyioneja (H) päästävät eli happamat aineet, kuten vesi tai enolaatteja muodostavat aineet, neutraloituvat, ja syntyy vetykaasua. Hydridejä käytetäänkin vahvoina emäksinä esimerkiksi enolaattien muodostamiseksi:
Vain hyvin vahva emäs, kuten hydridi, pystyy kokonaan neutraloimaan enolista irtoavan vetyionin.
Habomai
Habomai tai Habomai-saaret (, ) on muutaman saaren muodostama ryhmä Kuriilien saariston eteläosassa, Šikotanin ja Hokkaidon välillä. Suurin saarista, Zeljonyi, on pinta-alaltaan 51 km². Saaria hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii niitä itselleen osana ns. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Shikotanin, Iturupin ja Kunaširin.
Vuonna 1956 Neuvostoliitto ja Japani antoivat julistuksen, jossa Neuvostoliitto lupasi luovuttaa Shikotanin ja Habomain saaret Japanille vastineeksi rauhansopimuksesta, mutta Japani ei suostunut sopimukseen, vaan vaatii myös Etorofun (Iturup) ja Kunashirin saaria. Ennen vuotta 1945 Shikotan ja Habomai-saaret eivät kuuluneet hallinnollisesti Kuriileihin vaan Hokkaidōn alueeseen.
Iturup
Iturup (, ) on saari Kuriilien saaristossa. Se on suurin Etelä-Kuriilien saarista. Se on noin 200 km pitkä, 7-27 km leveä, ja sen pinta-ala on 3 139 km². Saari kuuluu hallinnollisesti Venäjän Sahalinin alueeseen, mutta Japani vaatii sitä itselleen osaksi ns. pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Šikotanin, Kunaširin ja Habomai-saaret.
Saarella on Kurilskin kaupunki, jonka asukasluku on noin 2 200.
Shikotan
Šikotan (, ) on saari Kuriilien saaristossa. Saaren nimi tarkoittaa ainun kielessä "parasta paikkaa". Saaren pinta-ala on 225 km². Saarta hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii sitä itselleen osana nk. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Iturupin, Kunaširin ja Habomai-saaret.
Vuonna 1956 Neuvostoliitto ja Japani antoivat julistuksen, jossa Neuvostoliitto lupasi luovuttaa Shikotanin ja Habomain saaret Japanille vastineeksi rauhansopimuksesta, mutta Japani ei suostunut sopimukseen, vaan vaatii myös Etorofun (Iturup) ja Kunashirin saaria. Ennen vuotta 1945 Shikotan ja Habomai-saaret eivät kuuluneet hallinnollisesti Kuriileihin vaan Hokkaidōn alueeseen.
Saarella on Malokurilskojen ja Krabozavodskojen kylät.
Kunašir
Kunašir (, ) on saari Kuriilien saariston eteläosassa Hokkaidon ja Iturupin välillä. Saaren nimi tarkoittaa ainun kielessä "mustaa saarta". Saaren pinta-ala on 1 490 km². Saarta hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii sitä itselleen osana ns. Pohjoisia Territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Iturupin, Shikotanin ja Habomai-saaret. Kunaširilla sijaitsee Južno-Kurilskin piirin hallinnollinen keskus, Južno-Kurilskin taajama, jossa on noin 6 600 asukasta.
Villa Gyllenberg
Villa Gyllenberg on yksityinen, Signe ja Ane Gyllenbergin säätiön omistama taide- ja kotimuseo, joka sijaitsee Länsi-Helsingissä Kuusisaaren lounaisrannalla. Museon osoite on Kuusisaarenpolku 11.
Museon kokoelma on saanut alkunsa pankkiiri, kauppaneuvos Ane Gyllenbergin (1891–1977) intohimosta kerätä taidetta. Museon pysyvä taidekokoelma sisältää yli 350 teosta aikakaudelta 1500–1970. Suomalainen taide on erityisen hyvin edustettuna. Kokoelman tunnettuja töitä edustaa esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan "Ad Astra". Erityisen runsaasti on kerätty Helene Schjerfbeckin (1862–1946) teoksia — opiskeluvuosien tuotannosta aina taiteilijan viimeisenä elinvuotena syntyneisiin omakuviin ja asetelmiin saakka. Kokoelmaan kuuluu myös vanhempaa eurooppalaista taidetta lähinnä 1500- ja 1600-luvuilta. Kokoelman veistoksien joukkoon lukeutuu esimerkiksi Wäinö Aaltosen "Aleksis Kiven pää".
Museo sijaitsee Signe ja Ane Gyllenbergien aiemmassa kodissa. Alkuperäisen huvilan piirsi Matti Finell vuonna 1938, ja sitä laajennettiin vuonna 1955. Uudistettu galleria vihittiin käyttöön vuonna 1980, ja toteutti näin 1948 perustetun Signe ja Ane Gyllenbergin säätion tarkoitusta: tuoda pariskunnan taidekokoelma yleisön nähtäville.
Villa Gyllenberg on suljettuna heinäkuussa. Taidemuseon yhteydessä toimii kahvila. Noin 300 metrin päässä sijaitsee Didrichsenin taidemuseo.
Recreativo de Huelva
Real Club Recreativo de Huelva on espanjalainen jalkapalloseura Huelvan kaupungista, Andalusiasta. Seuran perustivat tohtori Alexander McKay ja joukko brittiläisiä Rio Tinto -kaivosyhtiön työntekijöitä 23. joulukuuta 1889, ja se on siten vanhin espanjalainen jalkapalloseura. Alun perin seuran nimi oli Huelva Recreation Club. Recreativon edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Korkeimmalla tasolla Primera Divisiónissa seura on pelannut yhteensä viisi kautta vuosina 1978–1979, 2002–2003 ja 2006–2009. Vuonna 2003 joukkue ylsi cup-kilpailu Copa del Reyn loppuotteluun, jossa Mallorca oli parempi maalein 3–0.
Recreativo pelaa kotiottelunsa Nuevo Colombino -stadionilla, jossa on noin 20 000 istumapaikkaa.
Ismael Kirui
Ismael Kirui (s. 20. helmikuuta 1975 Marakwet, Kenia) on entinen kenialainen kestävyysjuoksija. Hänen veljensä Richard Chelimo on myös menestynyt kenialainen kestävyysjuoksija.
Kirui juoksi 1990 yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa toiseksi 10 000 metrin juoksussa. Vuonna 1992 hän voitti maastojuoksun nuorten maailmanmestaruuden sekä hopeaa nuorten MM-kisojen 5 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän oli 18-vuotiaana aikuisten sarjoissa maastojuoksun MM-kisoissa kolmas ja voitti Stuttgartin MM-kisoissa MM-kultaa 5 000 metrillä ennen Etiopian Haile Gebrselassieta. Hänen voittoaikansa 13.02,75 oli uusi kisaennätys. Hän voitti MM-kultaa myös Göteborgissa 1995 hidasvauhtisessa taktiikkajuoksussa.
James Levine
James Levine (s. 23. kesäkuuta 1943, Cincinnati, Ohio) on amerikanjuutalainen kapellimestari ja pianisti.
Levine aloitti pianon- ja viulunsoiton lapsena ja esiintyi jo 10-vuotiaana Cincinnatin sinfoniaorkesterin kanssa. Ennen pääsyään Juilliard School of Musiciin vuonna 1961 häntä opettivat Walter Levin, Rudolf Serkin ja Rosina Lhévinne.
Levinen kapellimestariura alkoi 1965 clevelandissa, missä hän toimi vuoteen 1970 saakka Clevelandin orkesterin apulaiskapellimestarina. Kesäkuussa 1971 hän esiintyi Metropolitan-oopperassa, jossa hän johti Giacomo Puccinin Toscan esityksen. Hänen saamansa suosio johti nimitykseen Metropolitan-oopperan ylikapellimestariksi vuonna 1973. Vuosina 1974–1978 hän toimi Cincinnati May Festivalin musiikillisena johtajana.
Levine on toiminut myös Münchenin filharmonisen orkesterin ja Bostonin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina.
Vuonna 2017 tuli esiin syytöksiä Levinen nuoriin miehiin ja alaikäisiin poikiin kohdistamasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä 1960-luvulta alkaen. Metropolitan-ooppera keskeytti yhteistyön hänen kanssaan, kunnes se saa valmiiksi oman selvityksensä asiasta.
Sinfonia nro 2 (Šostakovitš)
Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 2 H-duuri op. 14, alaotsikoltaan "Lokakuulle", sai kantaesityksensä 5. marraskuuta 1927. Leningradin filharmonikkoja ja Akateemista kapellikuoroa johti Nikolai Malko.
Šostakovitš kirjoitti alun perin kantaatin ja nimesi teoksen vasta myöhemmin sinfoniaksi. Laulutekstin kirjoitti Aleksandr Bezymenski (1898–1973). Sanat ylistävät Vladimir Leniniä ja neuvostovallankumousta.
Šostakovitšin toinen sinfonia koostuu kahdesta osasta, joiden kesto on noin kaksikymmentä minuuttia:
7. osasto
7. osasto oli puna-armeijan jokaisen esikunnan organisaatio, jonka päätehtävänä oli murentaa vihollisen taistelutahtoa. Tätä työtä teki esimerkiksi Moskovan Tiltu. Osastoissa muun muassa saksalaiset kommunistit olivat työssä neuvostoupseerien alaisina, ja myös monet saksalaiset sotavangit olivat olleet antifasistisessa koulutuksessa neuvostoleireillä. Saksalaiset kutsuivat heitä Seydlitzin miehiksi. Nimi johtui kenraalimajuri Walther von Seydlitz-Kurzbachista, joka oli antautunut Stalingradissa ja ollut mukana muodostamassa ns. Vapaan Saksan kansallista komiteaa, jonka johtajaksi hänet valittiin. Hän oli tosin pelkkä keulahahmo, sillä komitea oli täysin NKVD:n valvonnassa.
Sinfonia nro 3 (Šostakovitš)
Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 3 Es-duuri op. 20, alaotsikoltaan "Toukokuun ensimmäinen", sai kantaesityksensä Leningradissa 6. marraskuuta 1931. Leningradin filharmonikkoja ja Akateemista kapellikuoroa johti Aleksandr Gauk.
Šostakovitšin kolmannen sinfonian finaalissa on Semjon Isaakovitš Kirsanovin (1906–1972) tekstiin sävelletty kuoro-osuus ("Pervomaiskaja"). Lauluteksti ylistää vapunpäivää ja neuvostovallankumousta: "Jokainen vapunpäivä on askel kohti sosialismia."
Sinfonian kesto on noin 30 minuuttia. Osat esitetään tauotta ("attacca").
Keulakuva
Keulakuva on tyypillisesti puusta veistetty, yleensä naista tai eläintä esittävä koriste-esine, joka sijoitetaan purjealuksen keulaan, keulapuomin alle. Keulakuvat olivat yleisiä 1500–1800-luvuilla. Ensimmäiset keulakuvat ilmestyivät 1500-luvun kaljuunoiden myötä.
Peräpeilin koristelun tavoin keulakuvan pääasiallinen tarkoitus oli usein kertoa aluksen nimi lukutaidottomalle väestölle sekä laivaston alusten ollessa kyseessä myös kuvata omistajansa mahtia ja varallisuutta. Barokin aikakaudella joissakin aluksissa oli suunnattoman suuria keulakuvia, jotka painoivat useita tonneja ja levittäytyivät aluksen keulan molemmille puolille.
Suuret keulakuvat heikensivät alusten purjehdusominaisuuksia, minkä vuoksi keulakuvien kokoa pienennettiin huomattavasti 1700-luvun aikana. Napoleonin aikakauden sotien jälkeen keulakuvat jälleen yleistyvät, mutta yleensä ne olivat enää pieniä rintakuvia. 1800-luvulla keulakuvien käyttö väheni huomattavasti, mutta 1850–1860-luvuilla nopeissa klippereissä oli täysikokoiset, joskin erittäin kevyet keulakuvat, sillä aluksissa ei haluttu kuljettaa ylimääräistä painoa.
Keulakuvat katosivat meriltä purjelaivojen mukana. Vielä varhaisissa höyrylaivoissa oli toisinaan joko keulakuva tai omistajansa vaakuna keulassa. Tämä tapa katosi viimeistään ensimmäisen maailmansodan myötä.
Tosin suomalaisissa jäänmurtajissa oli hyvin kauan keulassa Suomen vaakuna, poikkeuksena Hansessa Saksan liittotasavallan.
Saksassa, Belgiassa ja Alankomaissa uskottiin, että "klaboutermannikin"-nimiset henget tai keijut asustivat keulakuvissa ja suojelivat alusta karikoilta, myrskyiltä ja taudeilta. Jos alus upposi, "klaboutermannikinit" opastivat merimiesten henget tuonpuoleiseen. Hollannissa uskottiin, että ilman keulakuvaa ja henkien suojelusta uponneiden alusten miehistöt kummittelevat merillä ikuisesti.
Sanoja "keulakuva" ja "keulahahmo" käytetään myös metaforana henkilöstä, joka on julkisuudessa jonkin ryhmän tai organisaation näkyvin jäsen olematta kuitenkaan sen varsinainen johtaja.
Mark Plaatjes
Mark Plaatjes (s. 1. kesäkuuta 1961 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on yhdysvaltalainen entinen kestävyysjuoksija.
Plaatjes voitti ensimmäisen Etelä-Afrikan mestaruutensa maratonjuoksussa jo 1979. Vuonna 1983 hän voitti maansa mestaruuden maastojuoksussa, 1985 maastojuoksussa ja maratonilla sekä 1987 jälleen maastojuoksussa. Hän aloitti opintonsa Witwatersrandin yliopistossa vuonna 1984 ja valmistui 1987 fysioterapian maisteriksi. Seuraavana vuonna hän haki Yhdysvalloista poliittista turvapaikkaa. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1993 ja selviytyi samana vuonna Yhdysvaltojen Stuttgartin MM-kisoihin osallistuvaan joukkueeseen. Kisoissa Plaatjes voitti maratonin MM-kultaa. Namibian Lucketz Swartbooi johti kilpailua pitkään ja näytti voittavan juoksun helposti. Vain pari kilometriä ennen maalia hän kuitenkin hyytyi, ja Plaatjes pääsi nousemaan voittajaksi. Hänestä tuli täten ensimmäinen yhdysvaltalainen miesten kestävyysjuoksun maailmanmestari.
Urheilu-uransa jälkeen Plaatjes on toiminut valmentajana.
Hän asuu Boulderissa, Coloradossa, ja pitää kuntoutusklinikkaa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä.
Orimattilan Jymy
Orimattilan Jymy (Jymy tai OrJy) on vuonna 1903 perustettu orimattilalainen urheilun yleisseura. Seuran lajeina ovat ammunta, hiihto, koripallo, lentopallo, uinti ja yleisurheilu. Seuralla on lisäksi naisjaosto ja kuntoliikuntajaosto.
Jymyn toiminta on muuttunut vuosien saatossa. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan seuran tarkoitus oli toimia ainoastaan voimisteluseurana, mutta toiminta laajeni nopeasti muuhun urheiluun jo 1910-luvulla, ja voimistelu jäi lopulta kokonaan syrjään. 1960-luvulla Jymy muuttui eri lajien jaostolliseksi urheiluseuraksi.
Harrastajamäärältään Jymyn suurin laji on koripallo. Seuran miesten edustusjoukkue on pelannut parhaimmillaan I-divisioonassa kausina 1978–1982, 1995–1996 ja 1998–2002. 
Orimattilan Jymyn naiset nousivat koripallon SM-sarjaan kaudeksi 2008–2009 ja ylsivät tulokaskaudellaan sarjan neljännelle sijalle, häviten pronssiottelussa Kotkan Peli-Karhuille. Kaudella 2009-2010 seura sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi, mutta luopui kauden jälkeen sarjapaikastaan.
Jymy on nostanut kattoon koripalloilijoidensa Reijo Penttilän, Kari Tuomin ja Marko Sunin pelipaidat.
Jacques Hébert
Jacques-René Hébert (15. marraskuuta 1757 – 24. maaliskuuta 1794) oli lehtimies ja vallankumousjohtaja Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Hébert kuului radikaaleimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin vallankumouksellisiin. Hän vastusti erityisen kiihkeästi kristinuskoa ja kuningasvaltaa. Hébertista tuli sanskulottien johtohahmo, ja hän painosti jakobiineja ottamaan käyttöön äärimmäiset voimakeinot. Hébertin kannattajista käytettiin nimeä hébertistit.
Hébert syntyi porvarisperheeseen Alençonissa ja muutti Pariisiin vuonna 1780, missä hän eli köyhänä seuraavien kymmenen vuoden ajan. Vallankumouksen puhjetessa 1789 Hébertin valtasi suuri innostus, ja hän aloitti uransa lehtimiehenä kirjoittaen sarjan räävittömiä ja rienaavia poliittisia satiireja. Hébert kirjoitti nimimerkillä "Le Père Duchesne" (suom. Ukko-Duchesne) ja ryhtyi julkaisemaan samannimistä lehteä marraskuussa 1790. Siitä tuli nopeasti yksi vallankumouksen ajan suosituimmista lehdistä. Hébert kohdisti aluksi raivonsa aatelistoon ja papistoon, mutta keväällä 1792 hän käynnisti vihamielisen kampanjan kuningas Ludvig XVI:ta vastaan.
Hébertista tuli Kordelieeriklubin jäsen, ja hän oli mukana suunnittelemassa kansannousua, joka lopulta syrjäytti monarkian 10. elokuuta 1792. Syksyn aikana hébertistit muuttivat Notre-Damen ja useita muita kirkkoja Järjen temppeleiksi. Joulukuussa Hébert valittiin Pariisin kommuunin apulaispääprokuraattoriksi. Hän liittyi samoihin aikoihin myös jakobiiniklubiin. Jakobiinit alkoivat pian kampanjoida maltillisempia girondisteja vastaan kansalliskonventissa. Tässä taistelussa Hébert valjasti lehtensä Le Père Duchesnen sanskulottien äänitorveksi ja vaati kuolemantuomiota kuninkaalle sekä girondistien tuhoamista ja vallankumoushallinnon perustamista. Hébert johti sanskulottien joukkoja, jotka pakottivat konventin erottamaan girondistien johtohahmot kesäkuussa 1793.
Hébertistit järjestivät Pariisin työväestön suurmielenosoitukset 4.–5. syyskuuta 1793. Mielenosoitukset pakottivat kansalliskonventin perustamaan valtiojohtoisen talouselämän ja käynnistämään terrorin ajan. Hébert tuki vahvasti syksyn 1793 antikristillistä kampanjaa, jonka tavoitteena oli tuhota Ranskan katolinen kirkko.
Vuoden 1794 alussa kansalliskonventin Yleisen turvallisuuden valiokunta oli vakiinnuttanut valta-asemansa, ja se alkoi pitää Hébertia ja hänen äärivasemmistolaisia kannattajiaan vaarallisina. Dantonin johtama jakobiiniklubin oikea laita hyökkäsi hébertistien äärimmäisyyttä vastaan. Myös valiokunnan johtohahmo Robespierre liittoutui Dantonin kanssa. Maaliskuussa 1794 pula ruoasta herätti yleistä tyytymättömyyttä, ja Hébert vaati kordellieeriklubia järjestämään kapinan. Sanskulotit eivät kuitenkaan vastanneet pyyntöön, ja 14. maaliskuuta Yleisen turvallisuuden valiokunta pidätti Hébertin. Hébert ja 17 hänen seuraajaansa mestattiin giljotiinilla kymmenen päivän päästä. Hébertin teloituksen vuoksi vallankumoushallinto menetti kuitenkin sanskulottien luottamuksen ja se johti lopulta jakobiinien diktatuurin päättymiseen heinäkuussa 1794.
Tipinitsa
Tipinitsa () on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen rannalla 21 kilometriä Suurlahdesta itään. Kylässä on 20 asukasta (vuonna 2012).
Tipinitsan pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Sen 1970-luvulla palanut kirkko oli aikoinaan yksi Äänisniemen komeimmista. 1900-luvun alussa Tipinitsa lähikylineen muodosti Tolvojan volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siihen kuului 20 kylää, joissa oli yhteensä lähes 2 000 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Tipinitsan kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 24 asutusta ja lähes 1 800 asukasta. Kolmea karjalaista lukuun ottamatta asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1959 Tipinitsa liitettiin Suurnivan kyläneuvostoon.
Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuintaloja. Tipinitsan 1700-luvulla pystytetty tsasouna on siirretty Kižin museoalueelle. Entisessä Zadnjajan kylässä on 1800-luvun lopusta peräisin oleva tienvarsitsasouna. Tipinitsasta on kotoisin Neuvostoliiton sankari Nikolai Rigatšin.
Erromango
Erromango (kirjoitetaan myös muodoissa "Eromanga" ja "Erromanga") on Tafean maakunnan suurin saari Vanuatussa. Sen pinta-ala on 892,25 neliökilometriä ja siellä on vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 1 950 asukasta.
Saarella on puhuttu neljää alkuperäiskieltä, jotka muodostavat etelävanuatulaisen kieliryhmän eromangalaiskielten haaran: sietä, sorungia, uraa ja utahaa eli ifoa. Näistä sorung ja utaha ovat nykyään kuolleita kieliä ja urallakin on enää muutama puhuja.
Uusikylä (Karjalan tasavalta)
Uusikylä eli Derevjanka () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Äänisenrannan piirin keskiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Uudenkylän maalaiskunta rajoittuu koillisessa Puujoen, kaakossa Latvan, lounaassa Latva-Vetkan ja luoteessa Uuden-Vilkan maalaiskuntaan. Uudenkylän maaseututaajaman lisäksi Uudenkylän kuntaan kuuluu Päsinselän maaseututaajama (). Kunnassa oli noin 1 900 asukasta vuonna 2006.
Uudenkylän taajama sijaitsee Puujoen varrella Muurmannin radan länsipuolella 32 kilometriä Petroskoista etelään. Uudenkylän väestö saa elantonsa pääasiassa teollisuudesta, muun muassa kivimurskaamo on merkittävä työnantaja.
Uudenkylän alue kuului Venäjän keisarikunnassa ja ennen 1920-lukua Latvan kuntaan Aunuksen kuvernementissa. Uudenkylän taajama perustettiin vuonna 1928 Puujoen asemaksi. Jatkosodassa Uudenkylän alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944.
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri () on Santa Barbarassa, Kaliforniassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se aloitti toimintansa vuonna 1953.
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri teki maailman ensimmäisen levytyksen Heitor Villa-Lobosin kymmenennestä sinfoniasta. Orkesterin uudeksi ylikapellimestariksi valittiin vuonna 2006 Nir Kabaretti.
Amerikan psyko (elokuva)
Amerikan psyko () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Mary Harronin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva ja satiirinen kuvaus 1980-luvusta. Elokuva perustuu Bret Easton Ellisin samannimiseen romaaniin. Pääosan esittäjä Christian Bale on elokuvassa läpimurtoroolissaan.
Nuori Patrick Bateman viettää juppielämää pörssimeklarina New Yorkin urbaaniympäristössä nauttien miljoonapalkkaa. Patrickin elämä pyörii työkavereiden kanssa ulkona käydessä kalliissa ravintoloissa ja yökerhoissa. Hän treenaa paljon ja pitää huolta ulkonäöstään käyttämällä kallista muotia ja kosmetiikkaa, sekä kuuntelee muun muassa Genesistä, Huey Lewis and the Newsia ja Phil Collinsia. Patrick mittaa kaiken materian ja tavaran perusteella aina käyntikortin näyttävyydestä lähtien, ja kaikki materiaalinen on hänelle tärkeämpää kuin ihmiset itsessään.
Ulkoisesti kaikki näyttää Patrickin elämässä hyvältä mutta sisäisesti hän alkaa olla murtumispisteessä ja pienet pinnalliset asiat alkavat tuntua ylivoimaisen kestämättömiltä. Kateus ja elämän kaavamaisuus saavat Patrickin murtumispisteeseen. Hän alkaa tuntea vain ahneutta ja inhoa elämässään. Patrickin ongelmiin eivät auta edes satunnaissuhteet ja hieno seurapiirielämä, eikä edes hänen tyttöystävästään Evelynistä ole apua, vaan hän voi pahoin jopa tämän seurassa. Patrick alkaa murhata satunnaisesti ihmisiä helpottaakseen edes hetkellisesti pahaa oloaan. Hänen uhreikseen joutuvat muun muassa ärsyttävä työtoveri, kadulla asuva koditon sekä muutamia prostituoituja. Edes nämä teot eivät tunnu auttavan Patrickin pahaan oloon.
Carnival of Rust
Carnival of Rust on Poets of the Fallin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. huhtikuuta 2006. Albumista julkaistiin singlet ”Carnival of Rust”, ”Sorry Go ’Round” ja ”Locking Up the Sun”. ”Maybe Tomorrow is a Better Day” -kappale oli ladattavissa yhtyeen verkkosivuilta jo vuonna 2005. Sitten se päätettiin laittaa myös levylle ja tehdä siitä niin sanottu virallinen kappale.
Levy sisältää myös ”Carnival of Rust” -kappaleen musiikkivideon. Se voitti vuonna 2006 ylivoimaisesti yleisöäänestyksen perusteella jaettavan Muuvi-palkinnon. Lisäksi se palkittiin pronssisella Muuvilla. Albumi nousi suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1. myyden platinaa.
Santa Barbara
Santa Bárbara tai Santa Barbara voi tarkoittaa: