hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suofrankoliini
Suofrankoliini ("Francolinus gularis") on aasialainen aitokanojen heimoon kuuluva kanalintu.
Suofrankoliini voi kasvaa 37 senttimetrin mittaiseksi. Lajin tuntomerkkejä on kirkkaan ruskeanpunainen rinta. Selkäpuolella on hienompia höyheniä ja vatsassa tuuheampia, vaaleita höyheniä. Levinneisyysalueellaan laji voidaan sekoittaa lähinnä mustafrankoliiniin tai harmaafrankoliiniin.
Suofrankoliinia esiintyy Pohjois-Intiassa Uttar Pradeshin, Biharin, Länsi-Bengalin, Sikkimin, Assamin ja Arunachal Pradeshin osavaltioissa sekä Nepalin eteläosissa. Bangladeshin puolelta ei lajin esiintymisestä ole tuoreita havaintoja, vaikka aikoinaan se oli maassa yleinen.
Gangesin ja Brahmaputran jokialueilla kotoperäistä lintua on arvioitu olevan vielä 10 000–19 999 yksilöä, mutta määrä on vähentymässä ja laji onkin luokiteltu vaarantuneeksi.
Suofrankoliini elää pitkässä ja kosteassa ruohikossa etenkin alankomailla alle 250 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia tavataan jonkin verran myös sokeriruoko- ja riisipelloilla, joissa kuitenkin on mukana myös luonnonkasvillisuutta.
Antoninus
Antoninus (latinaa; ) voi viitata seuraaviin:
Moon Safari
Moon Safari on ranskalaisen Air-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Albumilta ponnahtivat listoille singlehitit "Sexy Boy", "Kelly Watch the Stars" ja "All I Need".
Apollonios Dyskolos
Apollonios Dyskolos () (100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän oli Mnesitheoksen poika ja syntyi Aleksandriassa. Hänen lisänimensä "Dyskolos" tarkoitti "hapan", "kärttyinen" tai "vaikea miellyttää" — hänen kerrotaan olleen luonteeltaan kiivas ja analyyttinen. Apollonios vietti suurimman osan elämästään kotikaupungissaan ja myös kuoli siellä. Hänen kerrotaan myös käyneen Roomassa ja saaneen siellä Antoninus Piuksen huomion.
Apollonios oli tieteellisen kieliopin perustaja. Priscianus kuvasi häntä sanoilla "grammaticorum princeps". Apollonios kirjoitti paljon puheen osista. "Sudassa" mainituista kahdestakymmenestä teoksesta on säilynyt neljä: tutkielma syntaksista, sekä kolme lyhyempää tutkielmaa adverbeista, konjunktioista ja pronomineista. Apollonioksella ja hänen pojallaan Ailios Herodianoksella oli suuri vaikutus myöhempiin grammaatikkoihin.
Apollonios
Apollonios tai Apollonius oli seuraavien antiikin aikaisten henkilöiden nimi:
Olli Talsi
Olli Juhani Talsi (s. 27. marraskuuta 1982 Vehkalahti) on suomalainen pika-aitajuoksija, joka edustaa kotkalaista Karhulan Katajaiset -seuraa.
Talsi voitti sisäratojen SM-kultaa 60 metrin aitajuoksussa 2004 ajalla 7,79. Hän voitti mestaruuden myös kaksi vuotta myöhemmin ajalla 7,70, jonka ansioista hänet valittiin Suomen joukkueeseen Moskovan sisäratojen MM-kisoihin. MM-kisoissa Talsi selviytyi välieriin, joissa karsiutui. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Jyväskylän Kalevan kisoissa SM-pronssia 110 metrin aitajuoksussa ajalla 14,00. Hän osallistui Göteborgin EM-kisoihin, joissa karsiutui alkuerissä ajalla 13,87.
Banaanikärpäsen taudit
Banaanikärpäsen taudeilla tarkoitetaan erilaisia loisten, mikro-organismien ja virusten aiheuttamia sairauksia, jotka vaikuttavat joko luonnossa tai laboratorio-oloissa eläviin banaanikärpäsiin. Termillä voidaan myös laboratorioissa viitata banaanikärpäsen kasvatusalustassa eläviin pieneliöihin, jotka muuntavat ravintoalustan kärpäsille kelpaamattomaksi. Laboratoriossa useimpia banaanikärpäsen tauteja torjutaan yksinkertaisesti pitämällä kasvatustilat mahdollisimman puhtaina ja pyyhkimällä kärpästen ja niiden ravinnon kanssa tekemisissä olevat alueet säännöllisesti alkoholilla. Tämän lisäksi tauteja torjutaan eristämällä kaikki laboratorioon saapuvat uudet kannat sekä sairastuneet kasvatukset. Luonnosta tuotuja kärpäsiä voidaan pitää eristyksessä jopa neljän sukupolven ajan.
Yleisimmin kasvatuksissa ongelmia aiheuttavat usein väriltään punaruskeaa limaa tuottavat bakteerit, jotka elävät kasvatusalustassa. Ne ovat yleisiä kärpästen taudinaiheuttajia myös luonnossa. Tällaisia bakteereja ovat mm. "Acinebacter"-suvun lajit. Antibioottien, kuten streptomysiinin, ampisilliinin tai tetrasykliinin lisääminen ravintoalustaan tuhoaa nämä bakteerit yleensä yhdessä sukupolvessa. Myös dekstroosin käyttö kasvatusalustassa sukroosin sijaan vähentää bakteerien kasvua.
"Penicillium" ja "Aspergillus" -sukujen homeet ovat yleisiä laboratoriokasvatusten haittaorganismeja, sillä ravintoalustan koostumus on ideaalinen niiden kasvuun. Terveillä kannoilla ne eivät aiheuta ongelmaa, mutta heikot kärpäskannat ne voivat tappaa. Tämän vuoksi kasvatusalustaan lisätään useimmiten homeenestoainetta, joka on yleisimmin Nipagin M -liuosta.
Useat punkkilajit voivat saastuttaa banaanikärpäskasvatuksia ja niiden luonnonkantoja. Ne voivat olla joko kärpästen itsensä loisia tai kiinnostuneita vain niiden ravintoalustasta. Loisivat punkit ovat näistä kahdesta tyypistä huomattavasti vaarallisempia, mutta onneksi myös harvinaisempia myös luonnossa. Ravintoalustassa elävät punkit kulkeutuvat laboratoriossa kasvatuspulloihin useimmiten ravintoalustan raaka-aineiden mukana, joten niiden torjunnassa puhtaus on erityisen tärkeää. Samoin liian vanhoiksi päässeiden pullojen ravintoalustoilla ne ovat yleisiä. Punkkien torjunta on hankalaa ja joskus kokonaisia kantoja on hävitettävä niissä esiintyvien punkkien vuoksi.
Vaikka aikaisemmin luultiin toisin, voivat myös virukset levitä laboratorio-olosuhteissa. Kaksijuosteisesta RNA:sta koostuva DCV-pikornavirus () -infektio on havaittu myös muutamissa laboratorioissa, joissa se aiheuttaa koteloiden mustumista ja niiden kuoleman. Virus myös näyttää estävän Hsp70-lämpöshokkipromoottorin kautta toimivien geenien transkription.
Luettelo maakuntakirjastoista
Suomessa oli 19 maakuntakirjastoa. Maakuntakirjastot lakkautettiin vuoden 2017 lopussa ja vuoden 2018 alussa niiden tilalle tuli yhdeksän alueellista kehittämistehtävää hoitavaa kirjastoa. Niiden valtakunnallista kehittämistehtävää hoitaa Helsingin kaupunginkirjasto.
Aikaisemmin maakuntakirjastoina toimineet kirjastot jatkoivat toimintaansa vuonna 2016 säädetyn kirjastolain mukaisesti.
Maakuntakirjastot olivat:
John Gilbert
John Gilbert (oik. John Cecil Pringle ) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvien tähti. Rakastajanrooleistaan tunnettu Gilbert kilpaili itsensä Rudolph Valentinon kanssa kassamenestyksestä. Gilbertin tunnetuimpia elokuvia ovat Greta Garbo -elokuvat "Himo" (1926), "Anna Karenina" (1927), "Kohtalokas nainen" (1928) ja "Kuningatar Kristiina" (1933).
Gilbert lienee suurin Hollywood-tähti, jonka uran studiojohtaja on tuhonnut. Gilbert oli joutunut riitoihin MGM:n vaikutusvaltaisen johtajan Louis B. Mayerin kanssa "Kohtalokkaan naisen" jälkeen ja Mayer käytti tehokkaasti vaikutusvaltaansa tuhotakseen Gilbertin uran. Virallisena syynä oli Gilbertin äänen sopimattomuus äänielokuviin.
Louise Brooks
Louise Brooks, oik. "Mary Louise Brooks" (14. marraskuuta 1906 Cherryvale, Kansas, Yhdysvallat – 8. elokuuta 1985 Rochester, New York, Yhdysvallat), oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan Luluna G. W. Pabstin elokuvassa "Pandoran lipas" (1928). Häntä pidetään yhtenä 1920-luvun flapper-kulttuurin symboleista ja hänet tunnetaan erityisesti mustasta polkkatukastaan.
Brooks syntyi ja kasvoi Kansasin osavaltiossa lakimies-isä Leonard Porter Brooksin ja taiteellisen äidin Myra Brooksin tyttärenä. Brooks aloitti tanssitunnit hyvin nuorena ja oli jo teini-iässä ammattitanssija. Hän muutti viisitoistavuotiaana New York Cityyn vuonna 1922, missä liittyi uraauurtavaan modernia tanssia esittäneeseen Denishawn Dance Companyyn. Brooks jätti tanssiryhmän vuonna 1924, minkä jälkeen työskenteli tanssijana yökerhossa Lontoossa, Isossa-Britanniassa kunnes palasi New Yorkiin esiintymään Broadwaylla kuuluisassa "The Ziegfeld Follies"-revyyssä. Samana vuonna, 1925, hän kuitenkin sai elokuvasopimuksen Paramount Picturesin kanssa ja vaihtoi tanssin näyttelemiseen mykkäelokuvissa. Brooksin kuuluisimmat roolit Paramountilla lienevät elokuvissa "Beggars of Life" (1928) ja "The Canary Murder Case" (1929). Hän saavutti jonkin verran kuuluisuutta, mutta riitaantui studion kanssa palkastaan ja irtisanoutui vuonna 1928.
Irtisanoutumisen jälkeen Brooks matkusti Berliiniin, Saksaan, missä esiintyi pääroolissa elokuvaohjaaja G. W. Pabstin elokuvassa "Pandoran lipas". Brooks esitti elokuvassa amoraalista Lulua, tyttöä johon kaikki miehet rakastuvat kohtalokkain seurauksin. Vaikka elokuva onkin nykyään yksi kuuluisimmista ja arvostetuimmista mykkäelokuvista, se ei ilmestyessään saavuttanut suosiota. Brooks esiintyi vielä Pabstin elokuvassa "Kadotetun päiväkirja" (1929) sekä ranskalaisessa elokuvassa "Prix de Beauté" (1930) ennen paluutaan Yhdysvaltoihin. Hän yritti jatkaa uraansa Hollywoodissa, mutta sai enää vain vaatimattomia sivuosia, esiintyen viimeisen kerran elokuvissa vuonna 1938. Hän jatkoi uudelleen uraansa tanssijana, mutta ei menestynyt ja päätyi työskentelemään unohdettuna muun muassa tavaratalon myyjänä.
1950-luvulla Brooks kohosi kuitenkin uudestaan julkisuuteen elokuvakriitikoiden kiinnostuttua hänen vanhoista mykkäelokuvistaan, erityisesti hänen työstään Pabstin kanssa. Brooks saavuttikin ikonisen asemansa 1920-luvun symbolina ja legendaarisena näyttelijänä vasta uransa jälkeen. Uuden kuuluisuuden myötä Brooksista tuli arvostettu elokuvatoimittaja ja hänen artikkelejaan julkaistiin muun muassa "Sight and Sound"-elokuvalehdessä. Brooks kuoli 78-vuotiaana sydänkohtaukseen kotonaan Rochesterissa, New Yorkin osavaltiossa 8. elokuuta 1985.
Brooks oli elämänsä aikana naimisissa kaksi kertaa: elokuvaohjaaja Edward Sutherlandin (1926–1928, päättyi eroon) ja miljonääri Deering Davisin (1933–1934, päättyi eroon) kanssa.
Jokivarsi (Alavus)
Jokivarsi on Alavuden kaupungissa sijaitseva kylä, joka sijaitsee noin neljä kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Kylä on tunnettu sen hyvin kehittyneestä yritys- ja harrastustoiminnastaan.
Kylän harrastus- ja lenkkeilymahdollisuudet ovat erinomaiset. Kylällä on muun muassa 1,5 kilometriä pitkä valaistu pururata, joka on talvisin hiihtäjien käytössä. Lisäksi hiihtäjille on myös lukuisia latuja ja hiihtoreittejä.
Kesällä puolestaan pelataan paljon pesäpalloa. Jokivarrella on pelattu pesäpalloa yli 20 vuotta ja vuonna 2005 kylä sai oman pesäpallojoukkueen, Jokivarren Jytinän. 2013 syksyllä kylän pesäpallojoukkue teki seurahistoriaa nousemalla kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle pesäpallon Suomensarjaan. Kylällä on vuosittain järjestetty toisena pääsiäispäivänä Jytinän perinteinen pääsiäishölkkä. Hölkkä on Etelä-Pohjanmaan suurimpia ja se kerää vuosittain noin 500 juoksijaa.
Jokivarren yritystoiminta on hyvin kehittynyttä. Kylältä löytyy maatalouden lisäksi lukuisia eri alojen yrityksiä, kuten esimerkiksi sementtivalimo, metallirakenteiden valmistusta, puunkorjuuta ja kuljetusalan yrittäjiä.
Jokivarsi (täsmennyssivu)
Jokivarsi voi tarkoittaa seuraavia paikkoja
Walter M. Miller, Jr.
Walter Michael Miller, Jr. (23. tammikuuta 1923 New Smyrna Beach, Florida – 9. tammikuuta 1996 Daytona Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on tieteisromaani "Viimeinen kiitoshymni" ("A Canticle for Leibowitz", 1959), joka oli myös hänen ainoa elinaikanaan julkaistu romaani. Millerin muu tuotanto koostuu novelleista sekä postuumista romaanista "Saint Leibowitz and the Wild Horse Woman" (1997).
Miller syntyi ja vietti lapsuutensa Floridassa. Opiskeltuaan Tennesseen ja Texasin yliopistoissa hän alkoi työskennellä insinöörinä. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Yhdysvaltain ilmavoimissa radistina ja ampujana. Hän oli mukana Italiassa 53 pommituslennolla, joihin kuului Monte Cassinon benediktiiniläisluostarin tuhoaminen. Luostarin pommitus oli Millerille järkyttävä kokemus, joka vaikutti hänen myöhempään kirjaansa. Elämänsä loppuvuosina Miller kärsi masennuksesta, ja teki lopulta itsemurhan tammikuussa 1996.
Vuosien 1951 ja 1957 välillä Miller julkaisi lukuisia novelleja, joista "The Darfsteller" voitti parhaan novellin Hugo-palkinnon vuonna 1955. Miller julkaisi vuonna 1959 postapokalyptisen tieteisromaanin "Viimeinen kiitoshymni", jota pidetään tyylilajinsa mestariteoksena. Se voitti vuonna 1961 parhaan romaanin Hugo-palkinnon. Ennen kuolemaansa hän kirjoitti romaanilleen jatko-osan, "Saint Leibowitz and the Wild Horse Woman", jonka Terry Bisson viimeisteli ja julkaisi vuonna 1997.
Kärrynpyörä (akrobatia)
Kärrynpyörä on sivuttainen liike maassa. Kärrynpyörä kuuluu yleensä akrobatiaan tai voimisteluun.
Kärrynpyörä aloitetaan lungesta: toinen jalka edessä, polvi hieman koukussa, toinen takana, käsi ylhäällä korvien vieressä. 
Ensin kurotetaan eteen oikealla kädellä, ”potkaisten” samalle vasemman jalan ylös. Vasemman käden pitäisi seurata mukana ja kun vasen käsi osuu maahan, oikean jalan pitäisi olla jo irti maasta. Kärrynpyörän aikana pitäisi käydä käsiseisonnassa jalat haarassa. Vasen jalka tulee ensimmäisenä maahan, oikean seuratessa perässä.Oikea jalka sijoitetaan vasemman jalan taakse, jolloin kärrynpyörä päättyy taas lungeen. Kädet seuraavat jalkoja ylös luontevasti, kädet voidaan päättää joko ylös tai alas.
Kärrynpyörän juju on rytmissä. Usein kärrynpyörä epäonnistuu juuri rytmin puuttumisen vuoksi. Kärrynpyörän tekemiseen liittyy lasku ”käsi, käsi, jalka, jalka” –lasku, mikä saattaa helpottaa paljon kärrynpyörän oppimista. Toinen ongelma voi olla käsiseisonta-vaiheen oikea asento. Aloittelija koukkaa helposti jalat ja lantion niin, että jalat ja vartalo eivät mene käsien päälle. Tätä voidaan korjata avustuksella. Avustaja voi korjata nimenomaan jalkojen asentoa. Myös pysäyttäminen käsiseisonta-vaiheeseen voi auttaa, jolloin avustaja voi suoristaa lantion ja jalat. Kärrynpyörään on hyvä venytellä kylkilihaksia.
Eddie Rickenbacker
Edward (Eddie) Vernon Rickenbacker (8. lokakuuta 1890 – 27. heinäkuuta 1973) oli ensimmäinen kuuluisa yhdysvaltalainen hävittäjä-ässä, joka ansaitsi kannuksensa ensimmäisessä maailmansodassa. Rickenbackerin vauhdikas nuoruus antoi viitteitä tulevasta urasta. 20-vuotiaana hän aloitti kilpa-autoilijan uran ja oli kuuden vuoden ajan Yhdysvaltain menestyksekkäimpiä kuljettajia. Hän rikkoi jopa tuonaikaisen nopeusennätyksen kiihdyttämällä ajokkinsa 216 km/h vauhtiin.
Yhdysvaltojen liityttyä sotaan huhtikuussa 1917 Rickenbacker hakeutui ilmavoimiin. Hänet hylättiin "liian vanhana" ja koulutukseltaan vajavaisena, mutta hän ei lannistunut.
Kilpa-autoilijan maineen ansiosta hän pääsi kenraali John Pershingin henkilökohtaiseksi kuljettajaksi. Tässä tehtävässä hän tapasi paljon korkea-arvoisia upseereita, ja yhteyksien avulla hän pääsi hävittäjälentäjäkoulutukseen.
Pikaisen koulutuksen jälkeen Rickenbacker siirrettiin 94. Lentolaivueeseen Ranskaan. Ensimmäisen ilmavoittonsa hän saavutti toukokuun 7. päivänä 1918. Hänen taktiikkansa oli lentää mahdollisimman lähelle vihollista ja avata tuli erittäin lyhyen välimatkan päästä. Taktiikka oli hullunrohkea ja erittäin vaarallinen. Vuonna 1918 hän hyökkäsi yksin viiden Fokker D.VII:n ja kahden Halberstadt CL. II:n lentueen kimppuun ja pakotti yhden Fokkerin ja Halberstadtin laskeutumaan amerikkalaisten linjojen taakse. Tämä suoritus palkittiin urhoollisuusmitalilla.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä hävittäjä-ässä Rickenbacker palasi Yhdysvaltoihin kansallissankarina. Hänet ylennettiin majuriksi, mutta omapäinen Rickenbacker katsoi ansainneensa vain kapteenin arvon ja käytti sitä arvonimeä lopun ikäänsä. Hän kieltäytyi elokuvarooleista ja mainosesiintymisistä, vaikka oli täysin rahaton. Toimittuaan aikansa autoteollisuudessa palasi hän ilmailun pariin. Hän johti Eastern Air Linesia ja nosti vaikeuksiin ajaneen yhtiön jälleen menestyksekkääksi.
Toisen maailmansodan sytyttyä Rickenbacker palasi vapaaehtoisena ilmavoimien palvelukseen. Taitavana puhujana tunnettu Rickenbacker puhui lentotukikohdissa ja kohotti miesten moraalia. Hävittäjä-ässä ei kuitenkaan lopettanut urotöiden tekoja. Häntä kuljettanut B-17 teki pakkolaskun mereen ja miehet viettivät pelastuslautoilla 22 päivää ilman ruokaa ja vettä. Rickenbacker otti joukon komentoonsa ja esti sitä vajoamasta epätoivoon. Amerikkalaisalusten pelastettua heidät vanha ässä kieltäytyi lepäämästä selustassa, sillä hänellä oli vielä sota sodittavana. Sodan jälkeen Eddie Rickenbacker palasi Eastern Airlinesin johtotehtäviin. Hän vetäytyi eläkkeelle vuonna 1963 ja kuoli Sveitsissä 87-vuotiaana vuonna 1973.
Katariina (nimi)
Katariina on suomalainen naisen etunimi. Myös nimen kansainvälisempää muotoa Katarina käytetään Suomessa.
Katariina ja Katarina juontuvat kreikkalaisesta nimestä Aikaterine (Αικατερινη),
jonka alkuperää ei tunneta varmasti. Aikaterine-nimen on epäilty liittyvän kidutusta merkitsevään sanaan "aikia" tai se voi olla johdos vanhemmasta, "molempia" merkitsevästä nimestä Hekaterine (‘Εκατερινη). Nimi voi olla johdos myös jumalatar Hekaten nimestä tai koptinkielisestä nimestä, joka merkitsee kutakuinkin "nimen pyhittämistä" (). Varhaiset kristityt uskoivat Aikaterinen liittyvän kreikan puhtautta merkitsevään sanaan "katharos", minkä vuoksi nimi sai latinassa muodon Katharina.
Suomeen nimi lienee kulkeutunut Venäjän kautta, jossa nimestä käytetään muunnosta Jekaterina (Екатерина).
1900-luvun alusta vuoden 2015 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 56 904 Katariina-nimen saanutta henkilöä. Vastaavasti Katarina-nimen on saanut 8 975 naista ja alle 15 miestä. Katariina-nimen lyhentymänä esiintyy myös "Kata", mutta se on annettu alle 170 henkilölle.
Kristityissä maissa Katariina-nimen on tehnyt tunnetuksi varsinkin legendaarinen marttyyri ja pyhimys Katariina Aleksandrialainen, jota monet nykyiset tutkijat kuitenkin pitävät täysin keksittynä, kuvitteellisena henkilönä.. Hänen perinteinen muistopäivänsä, 25. marraskuuta on myös Katariinan nimipäivä.Tämän listan henkilöt ovat kaikki suomalaisia.
Olena Krasovska
Olena Krasovska (, o.s. Ovtšarova, s. 17. elokuuta 1976) on ukrainalainen pika-aitajuoksija.
Krasovska osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Göteborgin MM-kisoissa 1995, joissa hän karsiutui 100 metrin aitajuoksussa ajalla 13,18. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aidoissa ajalla 8,28. Hän osallistui Sydneyn olympialaisiin 2000, mutta karsiutui välierissä ajalla 13,02. Seuraavana vuonna hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aidoissa välierissä ajalla 8,15 ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin aitojen alkuerissä. Vuonna 2002 Krasovska voitti Ukrainan mestaruuden 100 metrin aidoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti EM-hopeaa Münchenin EM-kisoissa ajalla 12,88 ja sijoittui kahdeksanneksi GP-finaalissa ja neljänneksi yleisurheilun maailmancupissa.
Krasovska voitti maansa mestaruuden 2003, mutta karsiutui samana vuonna Pariisin MM-kisoissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti Ukrainan mestaruuden, Euroopan cupin ajalla 12,78 ja olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa ajalla 12,45. Kauden lopussa hän oli viides. Vuonna 2005 hän kilpaili Helsingin MM-kisoissa, mutta karsiutui välierissä.
Kai Kivi
Kai Ilkka Juhani Kivi (29. maaliskuuta 1959 Tampere – 10. kesäkuuta 2007 Hanko) oli Kollaa kestää -yhtyeen laulaja-kitaristi vuosina 1976–1979. Kivi väitteli filosofian tohtoriksi 1996 ja toimi Helsingin yliopiston hydrobiologian dosenttina 1999–2007.
Kollaa kestää -yhtyeessä Kivi vastasi laulusta ja useimmista sävellyksistä, joista tunnetuimpia ovat ”Kirjoituksia kellarista” ja ”Jäähyväiset aseille”. Kivi levytti myös yhden singlen omalla nimellään.
Kivi kuoli 10. kesäkuuta 2007 48-vuotiaana Hangon Tvärminnessä.
Al Yamamah
Al-Yamamah (arabiaa, ) on syyskuusta 1985 alkanut sarja Britannian ja Saudi-Arabian välisiä asekauppoja. Kyseessä oli aluksi clearing-kaupan kaltainen aseiden ja öljyn vaihtokauppa. Pääedunsaaja oli brittiläinen, maailman kolmanneksi suurin sotateollisuusyhtiö BAE Systems.
Al-Yamamah-kaupat salaisine siirtotileineen tulivat englantilaisille tarpeellisiksi, kun Yhdysvallat teki useita asekauppoja Saudi-Arabiaan 1970-luvulla.
BAEn väitetään lahjoneen Saudeja 1980-luvulla kauppojen varmistamiseksi ja mm. maksaneen salaa saudiprinssi Bandar bin Sultanille yli miljardi puntaa. Britannian oikeuskansleri lordi Goldsmith kuitenkin keskeytti talousrikostutkinnan joulukuussa 2006 sen jälkeen kun Saudi-Arabia oli uhannut tutkimuksen vaarantavan tekeillä olleet hävittäjäkaupat. Pääministeri Tony Blair perusteli tutkinnan keskeyttämistä Britannian kansallisella turvallisuudella, koska tutkinnan pelättiin heikentävän suhteita Saudi-Arabian hallintoon terrorisminvastaisessa taistelussa.
Vuonna 1989 alkaneet toimitukset
Toimitukset 1990–1998
Kauppa alkoi joulukuussa 2005 koskien 72 Eurofighter Typhoon -hävittäjäkonetta, jotka korvaavat parikymmentä vuotta vanhat Tornadot. The Timesin (27.6.2007) mukaan tässä liikkui 1000 miljoonan punnan lahjus, kun koneet aseineen maksavat 15 miljardia dollaria.
Wages of Sin
Wages of Sin on ruotsalaisen metalliyhtye Arch Enemyn neljäs studioalbumi, vuodelta 2001. Se on julkaistu Century Median levymerkillä. Albumi on ensimmäinen, jolla laulaa saksalainen Angela Gossow. Entinen laulaja Johan Liiva erotettiin musikaalisten näkemyserojen takia yhtyeestä. Albumin tuottajana toimi edeltäjiensä tapaan Fredrik Nordström yhtyeen lauluntekijä-kitaristi Michael Amottin kanssa ja miksaajana Andy Sneap.
Albumin soundi on edellisiin albumeihin verrattuna ymmärrettävästi jonkin verran erilainen, johtuen Angela Gossowin mukanaan tuomasta uudenlaisesta, melkoisen brutaalista death metal -laulutyylistä. Edellisillä albumeilla kuultu Johan Liivan huutotyyli on jäänyt albumilta kokonaan pois.
"Wages of Sin" teki ilmestymisensä jälkeen Arch Enemyä huomattavasti tunnetummaksi maailmalla, ja siltä nousi monia yhtyeen vakiokeikkakappaleita, kuten "Burning Angel", "Ravenous", "Heart of Darkness" ja "Enemy Within".
Albumin 4. kappaleesta "Ravenous"ista tehtiin myös musiikkivideo.
Albumista tehty ensipainosversio sisältää myös toisen levyn, joka sisältää yhtyeen aiemmin nauhoittamia, aiempien albumien Japanin-versioiden sisältämiä lisäkappaleita, kuten Iron Maiden -cover "Aces High", Europe-cover "Scream of Anger", sekä yhtyeen aiemmin nauhoittamia omia kappaleita. Levyllä kuullaan myös täysin ennen kuulematon Judas Priest -cover "Starbreaker". Sama ensipainosversio sisälsi myös ykköslevyllä bonuskappaleen ""Lament of a Mortal Soul"", sekä ""Ravenous""-kappaleen musiikkivideon. Kakkoslevy sisälsi bonuskappaleiden lisäksi musiikkivideon ""Wagesin"" edeltäjäalbumilta "Burning Bridgesiltä" julkaistun musiikkivideon ""The Immortal"".
Siperiansirri
Siperiansirri ("Calidris subminuta" tai "Erolia subminuta") on kahlaaja, joka pesii Siperiassa. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1819.
Linnun pituus on 13-14 cm, siipien kärkiväli 33-35 cm ja paino 23-37 g. Siperiansirrin selässä on mustia ja ruskeita alueita, myös pää on ruskea. Vatsa ja rinta ovat valkoisia. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Siperiansirri on lähes samannäköinen kuin amerikansirri, joka on myös harvinainen Euroopassa.
Siperiansirri pesii Siperian taigalla Ob-joelta Anadyrille, Beringinsaarella ja pohjoisilla Kuriileilla sekä Ohotanmeren pohjoisrannikolla, mahdollisesti myös etelämpänä. Maailman populaation koko on 25 000–100 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen, mutta sen elämästä tiedetään toistaiseksi vähän. Se on muuttolintu, joka talvehtii pääosin Kaakkois-Kiinasta Bangladeshiin, Malakan niemimaalla, Indonesiassa, Filippiineillä ja vähäisessä määrin Australiassa. Harvinaisena sitä tavataan vielä Uudessa-Seelannissa.
Lintu on harvinainen Euroopassa, ja Suomessa se havaittiin ensimmäisen kerran 26.–28. kesäkuuta 2007 Kotkan Kaarniemenlahdella eli Salminlahdella.
Pesii arktisella tundralla ja taigalla, sekä rannikolla että mantereella. Suosii vetisiä, soistuneita maita ja lampia. Muuttomatkoilla ja talvehtimisalueilla se elää sekä rannikon vuorovesirajalla että sisämaan kosteikoilla.
Pesä on maassa varvikon suojassa. Juuri muuta tietoa lisääntymisestä ei ole saatavilla, mutta pesimätiedot lienevät pääpiirteissään samat kuin muidenkin arktisten sirrien.
Etsii mudasta hyönteisiä, nilviäisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Sberbank
Sberbank () on Venäjän suurin pankki. Sberbank hallitsee kolmasosaa Venäjän kaikista pankkitalletuksista. Pankin oman ilmoituksen mukaan sillä on 137 miljoonaa yksityisasiakasta.
Sberbankin suurin omistaja on Venäjän keskuspankki eli käytännössä Venäjän valtio. Sberbankin johtaja raportoi toiminnastaan suoraan Vladimir Putinille. Brittiläisten tutkijoiden mukaan Sberbankia pitäisi kohdella osana Venäjän valtiota, samaan tapaan kuin Gazpromia ja Rosneftiä.
Pankin osake noteerataan Moskovan pörssissä (MOEX), jonka keskeisissä osakeindekseissä pankin osake on yksi yleisindeksin tärkeimmistä (14 % paino kesällä 2013).
Kevään 2012 listauksessaan talousjulkaisu Forbes luokitteli yhtiön Venäjän neljänneksi suurimmaksi ja maailman 90. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi Forbes Global 2000-listallaan. Vuoden 2015 listauksessa pankki oli yhä Venäjän neljänneksi suurin julkisesti noteerattu yritys, mutta maailmanlistan sija oli enää 124:s.
Sberbankilla on neljä tytäryhtiötä veroparatiiseissa Caymansaarilla, neljätoista Kyrpoksella, viisi Bermudalla, kolme Luxemburgissa, kaksi Sveitsissä ja kaksi Brittiläisillä Neitsytsaarilla.
Sberbank rahoittaa Venäjän johdon poliittisia hankkeita. Sen kautta on esimerkiksi Venäjän hallituksen myötävaikutuksella kerätty rahaa Venäjän hallituksen tavoitteita ajaville Ukrainan separatisteille.
Sberbank on ollut vuodesta 2014 lähtien USA:n ja EU:n pakotelistalla.
Suomen entinen pääministeri Esko Aho on Sberbankin hallintoneuvoston jäsen. Jyrki Talvitie toimii Sberbankin johtotehtävissä.
Sberbankin nimi juontaa juurensa vuodesta 1841, mutta nykymuotoinen julkinen osakeyhtiö perustettiin 1991. Venäjän valtion enemmistöomistuksessa se on selvinnyt pankkikriisit ja hallitsee pankkisektoria suurella markkinaosuudellaan yhdessä toisen valtio-omisteisen VTB-pankin kanssa.
Theodor Kaluza
Theodor Franz Eduard Kaluza (9. marraskuuta 1885 – 19. tammikuuta 1954) oli saksalainen fyysikko, joka tunnetaan Kaluzan-Kleinin teorian kehittäjänä. Teoria yhdistää sähkömagneettisen vuorovaikutuksen ja gravitaation, samalla lisää viidennen ulottuvuuden. Viisi vuotta teorian keksimisestä Oskar Klein korjasi teorian puutteita.
Kaluza syntyi vuonna 1885 Ratiborissa, Saksassa (nyk. Raciborz, Puola). Kaluzan perheen suku oli asunut Ratiborissa noin 300 vuotta. Kaluzan isä, Max Kaluza, oli englannin kielen ja englannin kirjallisuuden ammattilainen. Kaluza oli perheen ainoa poika. Hän näytti lahjakkuutensa kouluvuosinaan ja pääsi Königsbergin Albertus-yliopistoon opiskelemaan matematiikkaa. Kaluza meni naimisiin habilitaationsa jälkeen ja työskenteli dosenttina Königsbergin yliopistossa.
Zodiac (elokuva)
Zodiac on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut rikosdraamaelokuva. Elokuvan ohjasi David Fincher, ja pääosissa ovat Jake Gyllenhaal ja Mark Ruffalo.
Vuonna 2016 "Zodiac" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 12. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Elokuva pohjautuu tositapahtumiin. 1960- ja 1970-luvuilla San Franciscossa toimi sarjamurhaaja, joka kutsui itseään nimellä Zodiac. Zodiac lähetti mm. sanomalehti San Francisco Chronicleen kryptogrammeja sisältäviä kirjeitä. Elokuva seuraa neljän eri rikostutkijan (mm. Dave Toschin) työtä, kun he yrittävät selvittää Zodiacin henkilöllisyyttä.
Elokuva kertoo pääosin poliisien arkisesta uurastuksesta jutun kimpussa. Johtolankoja on vähän ja mahdollisten syyllisten lista pitkä. Poliisien lisäksi juttuun uppoutuu myös Chroniclen nuori piirtäjä Robert Graysmith.
Elokuvan teatteriversion kesto on 157 minuuttia ja ohjaajan version 162 minuuttia.
Laasti
Laasti on jostakin sideaineesta, tavallisesti sammutetusta kalkista tai sementistä, hiekasta ja vedestä valmistettu seos, jota käytetään sitomaan muurikiviä toisiinsa sekä seinä-, perustus- ja kattopintojen rappausoikaisussa, tasoituksessa ja viimeistelyssä. Laastia voidaan käyttää myös erilaiseen kiinnitykseen (esimerkiksi lattia- tai seinälaattojen kiinnitykseen) sekä moneen muuhun rakennustyöhön. 
Tyypillisesti laasti valmistetaan työmaalla sekoittamalla kuiva-aine (sementti ja sideaine) veteen. Laastin valmistamista käsin ei harjoiteta nykyään käytännössä laisinkaan. Laastinsekoittamiseen käytetään tyypillisesti joko porakoneeseen kiinnitettävää laastivispilää tai erillistä laastinsekoittajakonetta.
Laasteja nimitetään sideaineen mukaan kalkki-, hydraulinen kalkki-, kalkkisementti-, sementti-, muuraussementti-, kipsi- ja kipsikalkkilaasteiksi. Runkoaineen perusteella laasteja nimitetään hienolaasteiksi, karkealaasteiksi ja roiskerappauslaasteiksi.
Ionela Târlea
Ionela Târlea (ent. Târlea-Manolache, s. 9. helmikuuta 1976, Râmnicu Vâlcea) on romanialainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa sekä 400 metrin aitajuoksussa.
Târlea osallistui 1992 Soulin nuorten MM-kisoihin, joissa hän juoksi kolmanneksi 400 metrin juoksussa ajalla 52,13 ja oli mukana Romanian joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksun. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten Euroopan-mestaruuden 400 metrin aidoissa ja 1994 Lissabonin nuorten MM-kisoissa kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 56,25 ja oli mukana Romanian joukkueessa, joka voitti pronssia 4 x 400 metrin viestissä. Vuonna 1995 hän juoksi 400 metrin aidoissa toiseksi Universiadeissa, voitti nuorten EM-kultaa sekä sijoittui seitsemänneksi Göteborgin MM-kisoissa ajalla 55,46. Seuraavana vuonna hän oli Atlantan olympialaisissa seitsemäs ajalla 54,40. Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 52,06.
Târlea voitti 1998 sisäratojen EM-hopeaa Valencian sisäratojen EM-kisoissa 400 metrillä ja ulkoratojen EM-kultaa Budapestin EM-kisoissa 400 metrin aidoissa. Kauden lopussa hän oli yleisurheilun maailmancupissa 400 metrin aidoissa neljäs ajalla 54,01 ja GP-finaalissa 400 metrillä kuudes ajalla 51,04. Seuraavana vuonna hän voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa kultaa 200 metrin juoksussa ajalla 22,39. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Universiadit ja Euroopan cupin 400 metrillä. Hän juoksi Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin aidoissa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin välierissä ja sijoittui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 400 metrin aidoissa kuudenneksi. Kauden lopussa hän oli samassa lajissa GP-finaalissa myös kuudes. Vuonna 2002 Târlea voitti 400 metrin aidoissa EM-kultaa Münchenin EM-kisoissa ja sijoittui yleisurheilun maailmancupissa neljänneksi.
2003 Târlea voitti Euroopan cupissa 400 metrin aidat ja sijoittui toiseksi 200 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän oli Pariisin MM-kisoissa neljäs ja kolmas. Seuraavana vuonna hän juoksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa neljänneksi 400 metrillä ja oli mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestissä pronssia. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiahopeaa 400 metrin aidoissa Ateenan olympialaisissa ajalla 53,38. Kauden lopussa hän oli viides.
Târlea sijoittui 2005 Euroopan cupissa viidenneksi 200 metrillä ja neljänneksi 400 metrillä. Hän voitti 2007 Romanian sisäratojen mestaruuden 60 metrin juoksussa ja karsiutui 400 metrillä sisäratojen EM-kisojen välierissä.
Kypsyminen
Kypsyminen tarkoittaa tavallisesti hedelmien ja siemenien valmistumisen viimeisiä vaiheita ennen varisemista ja leviämistä. Siemeniin kerääntyy kypsyessä vararavinnoksi hiilihydraatteja ja valkuaisaineita. Osa hiilihydraateista voi muuttua rasvoiksi. Siementen vesipitoisuus laskee kypsissä jyvissä 15–18 prosenttiin. Omenissa, luumuissa ynnä muissa "mehevissä" hedelmissä ja marjoissa tärkkelys muuttuu sokeriksi, kivennäissolujen määrä kasvaa, orgaaniset hapot ja parkkiaineet hajoavat ja näin syntyy hajoavia öljyjä ja väriaineita, vesipitoisuus nousee esimerkiksi omenassa 84 prosenttiin. Kypsyessä hedelmien hapan maku muuttuu imeläksi ja soluseinien niin sanotut pektiiniaineet hajoavat ja hedelmä pehmenee.
Etyleeniä käytetään muun muassa Yhdysvalloissa banaanien ja tomaattien kuljetuksessa, koska etyleeni jouduttaa hedelmien ja marjojen kypsymistä. Etyleeniä syntyy ns. aukeavissa hedelmissä.
Otavan tietosanakirja Fokus
Erki Nool
Erki Nool (s. 25. kesäkuuta 1970 Võru) on virolainen kymmenottelija, lajin olympiavoittaja ja poliitikko.
Nool saavutti ensimmäisen kymmenottelun arvokisamitalinsa voittaessaan Euroopan mestaruuden Budapestissa 1998. Hän saavutti pistemäärän 8667 voittaen toiseksi sijoittuneen Suomen Eduard Hämäläisen 80 pisteellä.
Sydneyn olympialaisissa 2000 Nool nousi vaikeuksien kautta voittoon. Hänelle merkittiin aluksi kiekonheitossa kolme hylättyä suoritusta, mutta ylituomari kumosi viimeisen heiton yliastumistuomion ja heiton pituudeksi mitattiin 43,66. Muiden joukkueiden vastaprotesteja ei hyväksytty. Noolin kultamitalipisteet olivat 8641, hopeaa sai Roman Šebrle tuloksella 8606.
Nool saavutti hopeaa seuraavan vuoden MM-kisoissa Edmontonissa uudella Viron ennätyksellä 8815 – kultaa voitti Tomáš Dvořák MM-kisaennätyksellä 8902. Nool saavutti hopeaa myös Münchenin EM-kilpailuissa 2002 pistemäärällä 8438. Roman Šebrle voitti mestaruuden pistein 8800.
Nool on saavuttanut viisi mitalia sisäratojen arvokisaohjelmassa olevassa seitsenottelussa: kultaa EM-kisoissa 1996, hopeaa MM-kisoissa 1997 ja 1999 sekä pronssia EM-kisoissa 2000 ja 2002.
Nool on palkittu Viron Punaisen Ristin 1. luokan kunniamerkillä eli suurristillä vuonna 2001.
Nool valittiin Isänmaan ja Res Publican liitosta Viron parlamenttiin, Riigikoguun vuoden 2007 vaaleissa.
Hypsilophodon
Hypsilophodon ("korkeaharjainen hammas") oli pieni varhaisliitukaudella noin 120 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjä. "Hypsilophodon" kasvoi 2,3 metriä pitkäksi ja painoi 50 kg. Sen fossiileja on löydetty Englannista, varsinkin Wightsaarelta sekä Espanjasta ja Yhdysvaltojen Etelä-Dakotasta. "Hypsilophodon" esiintyy myös Michael Crichtonin romaanissa "Dinosauruspuisto".
"Hypsilophodonilla" oli pieni pää, jossa oli isot, tarkat silmät. Hampaat ja leuat olivat sopeutuneet hyvin kasvien hienontamiseen. Sillä oli noin 30 hammasta leuoissaan. Toisin kuin kehittyneemmillä ornitopodeilla kuten "Dryosauruksella", "Hypsilophodonilla" oli sarveisnokassa ylähampaita. "Hypsilophodon" keräsi kasveja nokallaan, sulloi ne tilaviin poskipusseihinsa ja jauhoi ne hampaillaan. Eturaajat olivat lyhyet ja viisisormiset. Tylpissä sormissa sillä oli vahvat kynnet. Takaraajat olivat pitkät ja soveltuneet nopeaan juoksemiseen. Takaraajoissaan sillä oli neljä eteenpäin osoittavaa varvasta. Nivelsiteiden jäykistämä pitkä häntä toimi vastapainona eläimen juostessa. Suojautuakseen petoteropodeilta "Hypsilophodon" ei voinut tehdä muuta kuin paeta. "Hypsilophodontidae"-heimon dinosaurukset kuuluivat nopeimpiin kasvinsyöjiin, joten sen nopeus riitti karistamaan useimmat pedot kannoilta.
Useita "Hypsilophodonin" fossiileja on löydetty lähekkäin Wightsaarelta, joten ne ilmeisesti elivät laumassa. Ryhmässä ne olivat paremmassa turvassa pedoilta, sillä laumassa oli enemmän silmäpareja tarkkailemassa mahdollista vaaraa.
"Hypsilophodonin" ensimmäiset jäännökset löydettiin vuonna 1849 Etelä-Englannista samoista Wealdenin kivikerrostumista kuin "Iguanodon" aiemmin. Luiden uskottiinkin kuuluneen nuorelle "Iguanodonille". Myöhemmin englantilainen biologi Thomas Henry Huxley vakuuttui, että kyse oli uudesta suvusta ja nimesi sen hampaissa näkyvien harjanteiden mukaan vuonna 1869. Hän päätteli, että tämä pieni dinosaurus liikkui takaraajoillaan, vaikka siihen aikaan monet pitivät dinosauruksia kömpelöinä nelijalkaisina eläiminä.
Aluksi "Hypsilophodonin" luultiin elävän puissa, sillä sen isovarvas kuvattiin koukistuneeksi. Tällaisilla jaloilla se olisi pystynyt tarttumaan paremmin oksiin kiipeillessään. Varhaisissa rekonstruoinneissa "Hypsilophodon" kuvattiin puunoksalla istumassa kuten nykyiset puukengurut. Yli 100 vuotta uskottiin, että "Hypsilophodon" eli puissa. Vuonna 1974 paleontologi Peter Galton huomasi, ettei se pystynyt tarttumaan raajoillaan oksiin. Nykyisen käsityksen mukaan "Hypsilophodonit" liikkuivat maan päällä, johon niiden jalat soveltuivat paremmin.
Kuoleman moottoritie
Kuoleman moottoritieksi kutsutaan tieosuutta Kuwaitissa, joka tunnetaan virallisesti nimellä moottoritie 80. Se vie Al-Kuwaitista Abdaliin Irakin vastaiselle rajalle. Persianlahden sodan loppuvaiheessa vuonna 26. helmikuuta 1991 Irakin vastainen koalitio tai liittouma tuhosi Kuwaitin pääkaupungista perääntyvien Irakin vakinaisen armeijan ja palestiinalaismilitanttien saattueen, jossa oli tuhansia ajoneuvoja. Muitakin, merkittäviä saattueita tuhottiin samoihin aikoihin vastaavalla tavalla. Al-Kuwaitista Irakin Basraan kulkevalla rannikkotiellä tuhottiin Saddam Husseinin eliittijoukkojen eli kansalliskaartin saattue.
Helmikuun 24. USA:n johtama liittouma käynnisti maahyökkäyksen, joka kukisti muutamissa taisteluissa ilmaiskujen nujertaman Irakin armeijan varsin helposti. Irakilaisten (Al-)Kuwaitissa ollut armeijakunta vetäytyi takaisin Irakiin yhtenä valtavana autosaattueena ja muutamana pienempänä saattueena.
Aavikolla kulkeva saattue oli helppo maali täydellisen ilmaherruuden saavuttaneelle liittoumalle. Kriitikkojen mielestä kyseessä ei ollut varsinaisesti taistelu vaan yksipuolinen tuhoaminen. Oman traagisen sävynsä tuovat saattueessa todennäköisesti olleet kuwaitilaiset panttivangit, ihmiskilvet.
Sotilaskalustoa, ajoneuvoja, ryöstösaaliista ja ihmisten palaneita ruumiita täynnä ollut kilometrien mittainen tieosuus tunnettiinkin pian nimellä ""kuoleman moottoritie"" (). Tien varrelle jäänyt käyttökelpoinen omaisuus hävisi ryöstelijöiden ja keräilijöiden mukaan. Romut raivattiin tien sivuun. Kuolleet haudattiin lähistölle joukkohautoihin. Vainajien määrää ei tällöin laskettu. Autonromutkin on sittemmin siivottu pois omaan ""joukkohautaansa"".
Niittokone
Niittokone on nurmirehun tai heinän leikkaamiseen tarkoitettu maatalouskone. Niittokone katkaisee leikattavat kasvit, mutta ei silppua niitä. Katkaiseminen tapahtuu vanhimmissa malleissa yleensä edestakaisin liikkuvilla tai uudemmissa malleissa pyörivillä terillä. Niittokoneiksi kutsutaan myös kaislojen katkaisemiseen tarkoitettuja vesistöjen hoitokoneita.
Niittokoneen ja ruohonleikkurin tärkein ero on siinä, että niittokone jättää leikatun kasvimassan ehjäksi, kun puutarhassa käytettävä ruohonleikkuri samoin kuin maataloudessa tuorerehun korjuussa käytettävä niittosilppuri silppuavat kasvimassan pieneksi silpuksi. Työnnettäviä niittokoneita voidaan käyttää pitempään heinään kuin ruohonleikkureita ja ne ovat myös käyttökelpoisempia epätasaisessa maastossa. Uudemmissa traktorivetoisissa niittokoneissa heinä tai ruoho voidaan eri asteisesti myös murskata, mikä voi olla tarpeen heinän tai ruohon kuivumisen nopeuttamiseksi esimerkiksi säilörehua tehtäessä. Tällaista nykyaikaisempaa niittokonetta nimitetään niittomurskaimeksi.
Uudemman tyyppisiin niittokoneisiin kuuluu esimerkiksi lautasniittokone, jossa leikkaavat terät ovat pyörivien lautasten kehällä vapaasti kääntyvästi kiinnitettynä. Pelkän niittämisen ohella niittokonetyypit voivat sisältää myös murskaimen, jolloin kyseessä on niittomurskain. Niittokone on yleensä nostolaitekiinnitteinen. Se voi olla joko traktorin perässä kannettava tai omilla renkaillaan hinattava.
Etenkin traktoreiden yleistymisen alkuvaiheessa käytettiin mekanismiltaan hevosvetoista vastaava edestakaisin liikkuvan terän niittokoneita.
Hevosvetoisessa niittokoneessa pyörien liike muutetaan vivuston välityksellä leikkuuterän edestakaiseksi liikkeeksi, joka katkaisee heinän. Yksi vivuston osista on ramppa. Edestakainen liike saa aikaan äänen, kalkatuksen. Tästä on muotoutunut kansankieleen tekemistä kuvaava termi "ramppa kalkattaa".
Niittokone esiteltiin Suomessa vuonna 1858. Niitä alettiin hankkia suurtiloille 1870-luvulla. Niittokone ja myöhemmin haravakone muuttivat työvoimavaltaista heinänkorjuuta merkittävästi.
Niittokonetta ei tule sekoittaa viljankorjuuseen tarkoitettuun elonleikkuukoneeseen, joita on ollut sekä hevos- että myöhemmin traktorivetoisina.
Pienehköä, kahdella, mahdollisesti vetävällä pyörällä varustettua, jalan kulkevan ajajan käyttämää niittokonetta voidaan kutsua myös koneviikatteeksi (ks. viikate).
Roy Lee
Roy Lee (s. 23. maaliskuuta 1969 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on korealais-yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka uudelleenfilmatisoi kuuluisia aasialaiselokuvia, esimerkkeinä elokuvat "Ring" ja "Kauna".
Weldon (Illinois)
Weldon on kunta ja kylä DeWittin piirikunnassa, Illinoisin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kunnan asukasluku oli 440 vuonna 2000. Vuonna 2000 96,59 % sen asukkaista oli valkoisia, 0,68 % Amerikan alkuperäiskansoja ja loput muista etnisistä ryhmimstä.
Tommie Mansfield
Tommie (Tommy) Mansfield (oik. Pekka Nurmi; 4. huhtikuuta 1940 – 20. heinäkuuta 1981 Turku) oli suomalainen muusikko. Hän halusi itseään kutsuttavan taiteilijanimellään, vaikkei nimeään virallisesti muuttanutkaan.
Tommie Mansfield aloitteli muusikon uraansa 1950-luvun puolimaissa rakentamalla lahjaksi saamansa mandoliinin sähkökitaraksi. Hän soitteli kavereiden kanssa omissa piireissään, kunnes turkulainen manageri Helge Siimes värväsi hänet Sommarshow-kesäkiertueelleen vuonna 1961. Jussi Raittinen esiintyi samalla kiertueella. 1960-luvun lopulla Raittinen ja Tommie perustivat rock and roll -yhtyeen "Tommie Mansfield Group". Heidän lisäkseen yhtyeeseen kuuluivat Antero Jakoila, Hillel Tokazier ja Pertti Kilpeläinen. 1970-luvun alussa hän oli kitaristina Uudenmaankatu 15 nimisessä bändissä, jonka perustivat Olli Pellikka ja Kari Purssila.
Tommie Mansfield esiintyi ensimmäisessä Ruisrockissa 1970, jossa ensimmäisenä yhtyeenä lavalla oli Lahden seudulta kotoisin oleva Charlies. Tommie Mansfield Group & Jussi Raittinen esiintyi Ruisrockissa vuonna 1971. Kesällä 1972 Mansfield esiintyi Helsingin Popfestivaalit-nimellä Keimolassa järjestetyillä festivaaleilla, jotka tunnetaan paremmin nimellä Mutafestivaalit tai Rock, Rauha & Rakkausfestivaalit. Tommie Mansfield soitti pedal steel -kitaraa apunaan taustajoukot festivaaleilla myös esiintyneestä Orient Express-yhtyeestä sekä kitaristi Petri Puhtila, jotka yhdessä esiintyivät nimellä Tommie Mansfield Group. Helsingin Sanomien 13.8.1972 julkaistussa arviossa todetaan, että Tommien pedal steel -soitto hukkui tällä kerralla mutaan. Vuonna 1976 hän esiintyi yksin, tosin väliajalla ennen Chuck Berryä ja järjestäjien kiusaksi. Järjestysmiehet vastasivat kiusaan irrottamalla pistokkeen pistorasiasta, joten Tommien jammailua sai ihailla vain eturivin yleisö. Tommie asui 1970-luvulla melkoisen erakkona pienessä huonokuntoisessa piharakennuksessa Turussa Nummenmäellä, osoitteessa Vanha Hämeentie 44. Asuinrakennus on edelleen käytössä, mutta piharakennus, jossa sijaitsi myös asukkaiden jäteastiat ja ulko-wc:t, on jo purettu.
Aberdeen (Washington)
Aberdeen on kaupunki Grays Harborin piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin perusti uudisasukas Samuel Benn vuonna 1884. Vuonna 2000 kaupungissa oli 16 461 asukasta. Kaupunki on piirikunnan taloudellinen keskus. Sen naapurikaupunkeja ovat Hoquiam ja Cosmopolis.
Aberdeen markkinoi itseään fraasilla ”Gateway to the Olympic Peninsula”. Kaupunki tunnetaan kenties parhaiten grunge rockin syntymäpaikkana, sillä kaupungissa syntynyt Kurt Cobain ja Kaliforniasta muuttanut Krist Novoselic perustivat Nirvana-yhtyeen Aberdeenissa.
Kaupungin läpi virtaavat muun muassa Chehalisjoki ja sen sivujoki Wishkah.
Clive Derby-Lewis
Clive John Derby-Lewis (22. tammikuuta 1936 Kapkaupunki – 3. marraskuuta 2016 Pretoria) oli eteläafrikkalainen, aluksi Kansallis- ja myöhemmin Konservatiivipuolueen entinen parlamentaarikko, joka tuomittiin lokakuussa 1993 kuolemaan Chris Hanin murhasta yhdessä Janusz Waluśin kanssa. Tuomiot muutettiin elinkautisiksi vankeusrangaistuksiksi vuonna 1995. Vuonna 1996 Waluz ja Derby-Lewis hakivat armahdusta Totuuskomissiolta ja tunnustivat murhan.
Totuuskomissio kieltäytyi myöntämästä armahdusta huhtikuussa 1999. Vuonna 2000 Capen korkein oikeus hylkäsi anomuksen Totuuskomission päätöksen muuttamisesta.
Kesäkuussa 2010 Derby-Lewis anoi armahdusta, koska oli jo yli 70 ja Etelä-Afrikan lakien mukaan muodollisesti pätevä saamaan armahduksen istuttuaan jo yli 15 vuotta vankilassa. Marraskuussa 2010 Derby-Lewisin asianajaja ilmoitti tämän saavan hoitoa muun muassa iho- ja eturauhasen syöpiin.
Armahdusanomukset lääketieteellisiin syihin vedoten hylättiin useaan kertaan vuosina 2011, 2013 ja 2015. Derby-Lewis vapautettiin lopulta vankilasta kesäkuussa 2015. Hän kuoli 80-vuotiaana pretorialaisessa sairaalassa 3. marraskuuta 2016.
Micky Moody
Micky Moody (s. 30. elokuuta 1950 Middlesbrough) on englantilainen rock-kitaristi, joka on vaikuttanut muun muassa Whitesnake-yhtyeessä.Virallinen sivusto
San Marinon Grand Prix 1993
San Marinon Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 536. osakilpailu. Se ajettiin 25. huhtikuuta Imolassa. Kilpailun voitti ranskalainen Alain Prost.
Joel Edgerton
Joel Edgerton (s. 23. kesäkuuta 1974 Blacktown, Australia) on australialainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan 2000-luvun alun "Tähtien sota" -elokuvien Owen Larsina sekä "Kuningas Arthurin" Gawainina.
Edgertonin debyytti elokuvaohjaajana oli vuonna 2015 ensi-iltansa saanut "The Gift", josta hän sai DGA-palkintoehdokkuuden parhaan esikoisohjaajan kategoriassa.
Vuonna 2016 Edgerton sai parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Loving" (2016).
Andrea Corr
Andrea Jane Corr (s. 17. toukokuuta 1974 Dundalk, Irlanti) on irlantilainen laulaja, joka on tullut tunnetuksi The Corrsin päälaulajana. Hän soittaa yhtyeessä myös tinapilliä. Corr on lisäksi näytellyt jonkin verran, lähinnä teatterissa.
Corr on syntynyt Dundalkissa vuonna 1974. Hän on The Corrsin sisaruksista nuorin. Elokuussa 2009 Corr meni naimisiin pörssivälittäjä Brett Desmondin kanssa.
Corr julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Ten Feet High’n" vuonna 2007. Se sai kriitikoilta hyviä arvioita, mutta myynti jäi vähäiseksi. Vuonna 2009 hän esiintyi ensimmäistä kertaa ammattilaistuotannossa teatterinlavalla Old Vicin näytelmässä "Dancing At Lughnasa", ja seuraavan vuonna hän sai Jane Eyren roolin Gate Theatren sovituksessa "Kotiopettajattaren romaanista". Vuonna 2011 julkaistiin Corrin toinen sooloalbumi, coverkappaleita sisältävä "Lifelines", joka syntyi yhteistyössä tuottaja John Reynoldsin kanssa.
Martti Viljanen
Martti Viljanen voi tarkoittaa seuraavia:
Aino Mantsas
Aino Mantsas () oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli muun muassa Helsingin Kansanteatterissa sekä teki mieleenpainuvat sivuroolit Komisario Palmu -elokuvissa. Hän oli vuodesta 1948 naimisissa ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Liitosta syntyi neljä lasta, joista tunnetuin lienee ohjaaja Taavi Kassila. Mantsas asetti perheensä usein ammattilaisuransa edelle.
Mantsas aloitti näyttelijänuransa Kuopion ja Lahden teattereissa, joista hän siirtyi Helsingin Kansanteatteriin. Kansanteatterissa Mantsaksen suuriin rooleihin kuului muun muassa nimiosa Jean-Paul Sartren näytelmässä "Kunniallinen portto" syksyllä 1948. Hänen teatteriuransa kääntyi laskuun Glory Leppäsen johtajakaudella. Naiset riitaantuivat heti Leppäsen aloitettua johtajantyönsä. Mantsas sai ainoastaan pieniä rooleja ja lopulta sanoi itsensä irti. 1950-luvun puolessa välissä hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin, jonka johtajana Matti Kassila tuolloin toimi. Porissa Mantsas näytteli muun muassa nimiosan Jean Anouilh’n näytelmässä "Antigone". Porista Mantsas palasi melko pian puolisonsa mukana Helsinkiin. Mantsas näytteli kaikkiaan yhdeksässä elokuvassa, tunnetuimpia lienevät hänen roolinsa kolmessa mustavalkoisessa "Komisario Palmu" -elokuvassa 1960-luvun alussa. Mantsaksen elokuvatöihin kuuluvat niin ikään sivuosat Kassilan ohjaamissa klassikkoelokuvissa "Radio tekee murron", "Hilmanpäivät" sekä "Syntipukki". Hän suunnitteli myös puvustuksia ja lavastuksia muutamiin elokuviin.
Sairastuttuaan rintasyöpään Mantsas kieltäytyi leikkauksesta ja päätti turvautua luontaishoitoihin. Hän ei halunnut viettää viimeisiä hetkiään sairaalassa ja kuoli kotonaan 24. tammikuuta 1979. Hän kieltäytyi hautauksesta ja muistotilaisuudesta, joihin hänen poikansa saivat hänet kuitenkin suostuteltua. Hänen tuhkansa siroteltiin niin sanottuun ”muistojen puistoon”. Kirjassaan "Mustaa ja valkoista" Matti Kassila luonnehtii Aino Mantsasta ”lahjakkaaksi, poikkeukselliseksi ihmiseksi, jonka oli vaikea sopeutua ympäröivään maailmaan.” Taiteellisen rehellisyyden suhteen Mantsas oli ehdottoman tinkimätön.