Faruk
Faruk (myös Farouk, Arabiaksi: فاروق الأول "Fārūq al-Awwal") (11. helmikuuta 1920 – 18. maaliskuuta 1965) oli Egyptin hallitsija vuosina 1936–1952, kunnes hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksella.
Faruk sai koulutuksensa Royal Military Academyssa Englannissa Woolwichissa. Noustessaan valtaistuimelle 16-vuotias kuningas piti julkisen radiopuheen kansalle. Egyptin kuningas puhutteli silloin ensimmäistä kertaa suoraan kansaa. Farukin isä Fu’ad ei puhunut arabiaa vaan käytti hovissa osmania, joka on nykyturkin murre. Faruk seurasi kuninkaana isäänsä vuonna 1936. Hänen koko tittelinsä oli Egyptin ja Sudanin kuningas sekä Nubian, Darfurin ja Kordofanin suuriruhtinas. Hänen sisarensa Fauziyya oli lyhyen aikaa Iranin kuningatar.
Faruk avioitui pian valtaannousunsa jälkeen lapsuudenystävänsä Faridan kanssa, ja heille syntyi kolme tytärtä, Farial (1938–2009), Fawzia (1940–2005) ja Fadia (1943–2002). Faruk erosi Faridasta 1948, ja avioitui 1951 ja Narriman Sadekin kanssa. He saivat pojan Fuad II:n (s. 1952). Toista avioliittoa kesti kolmisen vuotta.
Nuori kuningas nautti kuninkaallisesta elämäntyylistä. Hän matkusti usein Eurooppaan ostosmatkoille. Noustessaan valtaan hän erotti pääministeri Mustafa al-Nahhas paššan, jonka hän kuitenkin joutui brittihallituksen painostuksesta ottamaan takaisin. Hän ei muodostanut suhdetta heräävään Wafd-puolueen johtamaan nationalistiseen liikkeeseen. Myöhemmin Egyptin brittimiehityksen jatkuessa hän osoitti poliittista kyvyttömyyttä Israelin suhteen.
Toisen maailmansodan aikana kuninkaan elämäntyyli herätti kansassa tyytymättömyyttä. Hän piti valot palatsissa silloinkin, kun muu kaupunki oli pommitusten vuoksi pimennetty. Farukin italialaisia palvelijoita ei vangittu sodan aikana. Vanhempana kuningas alkoi näpistellä esineitä valtiovierailuillaan. Hän vei Iranin šaahin seremoniallisen miekan ja Winston Churchillin taskukellon.
Myös tavallinen kansa joutui kleptomaanisen kuninkaan uhriksi. Hän sai lempinimen "Kairon varas". Kuninkaan yksityiselämään kuuluivat yökerhot ja filmitähdet. Erityisesti kaksi kuuluisaa lehtimiestä, kaksosveljekset Ali ja Mustafa Amin, ryhtyivät suoranaiseen sotaan lehdessään Akhbar-el-Jom paitsi heikkoa kuningasta myös korruption mädättämää Wafd-puoluetta vastaan.
Faruk lopetti 16. tammikuuta 1950 piiritystilan ja julkisti uudistusohjelmansa. Kuukautta myöhemmin 21. helmikuuta 1950 hän uhkasi katkaista diplomaattisuhteet Sveitsiin, koska siellä oli julkaistu kuninkaan yksityiselämää käsitteleviä sanomalehtiartikkeleita.
Vuosina 1950 ja 1951 Egypti vaati brittejä vetäytymään Sudanista. Egypti sanoi irti liittosopimuksen lokakuussa 1951, ja Faruk julistettiin Egyptin ja Sudanin kuninkaaksi. Korruptiosyytökset ja häviö vuoden 1948 Israelin sodassa johtivat 23. heinäkuuta 1952 sotilasvallankaappaukseen, jossa Muhammad Nagib ja Gamal Abdel Nasser pakottivat Farukin luopumaan kruunusta ja maanpakoon Italiaan ja Monacoon, jossa entinen kuningas vietti loppuelämänsä. Heti kruunusta luopumisen jälkeen poikavauva Fu’ad II julistettiin kuninkaaksi, mutta monarkia oli väistämättä ohi. Vuonna 1953 maa muuttui virallisesti tasavallaksi.
Maanpaossa Faruk eli ylellisesti. Hänen elämäntyyliinsä kuuluivat kasinot, yökerhot, naiset ja ylensyönti. Hän painoi parhaimmillaan (tai pahimmillaan) 136 kiloa. Faruk kuoli 45-vuotiaana Ile de France nimisessä ravintolassa Roomassa, kun hän tukevan illallisen jälkeen kaatui pöydässä. Faruk halusi että hänet haudattaisiin Al Rifa'i moskeijaan Kairoon mutta presidentti Nasser ei suostunut tähän joten hautaus piti tehdä Italiassa mutta Saudi-Arabian kuningas Faisal I antoi luvan että Farukin saisi haudattata maahan jonka jälkeen Nasser taipui ehdolla että entinen kuningas haudaisiin Al Rifai'nin moskeijan sijasta Ibrahim paššan hautausmaalle.