Henri Tajfel
Henri Tajfel (s. 22. kesäkuuta 1919–1982) oli alun perin puolanjuutalainen sosiaalipsykologi, joka kehitti niin sanotun sosiaalisen identiteetin teorian yhdessä John Turnerin kanssa.
Henri Tajfel syntyi juutalaisperheeseen Wloclawekissa Puolassa. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli kaksikymmenvuotias kemian opiskelija Sorbonnessa. Hänet kutsuttiin Ranskan armeijaan ja vuotta myöhemmin hän joutui saksalaisten vangiksi. Tajfelin juutalainen syntyperä ei kuitenkaan paljastunut, vaan häntä siirreltiin vankileiristä toiseen koko sota-ajan. Vapauduttuaan ja palattuaan kotiin hän totesi lähes kaikkien ystäviensä ja koko perheensä kuolleen. Tämä käännekohta suuntasi Tajfelin elämää kolmella eri tavalla. Ensinnäkin se herätti hänessä pysyvän kiinnostuksen ennakkoluuloisuutta kohtaan, toiseksi sai hänet tiedostamaan oman kohtalonsa yhteyden ryhmänsä identiteettiin ja kolmanneksi opetti sen, että juutalaisten surmaamista ei voi selittää psykologian avulla, vaan on ymmärrettävä kuinka psykologiset prosessit toimivat tietyssä sosiaalisessa ja poliittisessa kontekstissa.
Sodan loppuselvittelyjen aikana Tajfel työskenteli monissa organisaatioissa, mm. YK:n pakolaisavun palveluksessa auttaakseen orpojen ja keskitysleiriltä pelastuneiden elämää uuteen alkuun. Vuonna 1946 hän aloitti psykologian opinnot ja valmistui vuonna 1954 Englannissa parhain arvosanoin. Tajfelin varhaisin tutkimustyö sosiaalipsykologiassa edusti niin sanottua ’new lookia’ ja liittyi havaintojen yliarviointiprosesseihin. Vaikka hänen myöhäisempi ryhmienvälisten suhteiden tutkimuksensa näyttäisikin olevan kaukana tästä, oli kaikessa jo kuitenkin kysymys siitä, kuinka sosiaaliset arvot muovaavat kognitiivisia prosesseja – tai oikeastaan kuinka psykologinen toiminta muovaa laajamittaisia sosiaalisia prosesseja samalla kun se itse on niiden muovattavana. Tajfelin empiiriseen työhön liittyi terävää kritiikkiä reduktionismia kohtaan, ja eräässäkin tyypillisessä lausumassaan hän ilmaisee suuttumuksensa siitä, kuinka psykologit kehittelevät yksinkertaistettuja malleja samalla kun he ovat ’tylsän välinpitämättömiä kaikkea sitä kohtaan, mitä ihmisten yhteiskunnasta tiedetään’.
Vuonna 1967 Tajfel otti vastaan sosiaalipsykologian professuurin Bristolin yliopistossa, missä hän toimi kuolemaansa asti, vuoteen 1982. Pian Bristoliin saavuttuaan hän toteutti kuuluisat ’minimaalisten ryhmien kokeet’ paikallisista koulupojista koostuvilla lähes nimellisillä ryhmillä, jotka spontaanisti alkoivat noudattaa ryhmäkuuluvuuden mukaista sisäryhmän suosintaa. Näiden tutkimusten oli määrä edustaa perustasoa, jonka mukaan voitaisiin määritellä kollektiivisen ennakkoluuloisuuden välttämättömät ja riittävät edellytykset. Minimaalisten ryhmien kokeet siis osoittivat, että pelkkä luokittelu voi tuottaa ryhmien välistä erilaistumista. Tulosten perusteella Tajfel kehitti yhdessä John Turnerin kanssa sosiaalisen identiteetin teorian (SIT), joka usein tiivistetään seuraavasti:
Ihmiset määrittelevät itsensä ryhmäjäsenyyksiensä avulla, ja saavuttaakseen myönteisen itsemäärittelyn, pyrkivät saavuttamaan sisäryhmälleen etua tai paremmuutta vertailun kohteena oleviin ulkoryhmiin nähden.
Tajfelin ajattelua kokoava teos "Human groups and social categories" ilmestyi 1980-luvun alussa.