hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Väinö Kuisma
Väinö Viljo Kuisma (s. 1961) on lahtelainen äärioikeistolainen nationalisti, joka toimi vuosia Suomi – Isänmaa -puolueen (nykyään "Kansallinen Rintama ry", aikaisemmalta nimeltään "Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy rp") puheenjohtajana. Koulutuksekseen hän ilmoittaa yo-merkonomi. Kuisma on ollut ehdokkaana eduskunta-, kunnallis- ja europarlamenttivaaleissa, mutta ei ole tullut valituksi. Kuisma on myös toiminut peruskoulun alaluokkien määräaikaisena opettajana.
Vuonna 1993 Kuisma perusti sittemmin "Suomi – Isänmaa" -puolueeksi kehittyneen kansallismielisen yhdistyksen "Isänmaallinen Oikeisto" Lisäksi hän on toiminut järjestönsä äänenkannattajan, "Kansallinen Rintama" -nimisen lehden päätoimittajana. Kuisma tunsi läheisesti edesmenneen naantalilaisen uusnatsin Pekka Siitoimen ja Yle TV1:llä on esitetty Nina Stenrosin suunnittelema ja ohjaama dokumentti "Sieg Heil Suomi", joka esittelee Kuisman perustaman järjestön, "Arjalaisen Germaaniveljeskunnan" (joka edelsi Isänmaallinen Oikeisto ry:tä) toimintaa. Dokumentissa nähdään myös kuinka Kuisma perustaa Siitoimen kanssa Kansallisen Rintaman Natsi-Saksan lipun liehuessa ja perustamiskokoukseen osallistujat huutelevat Sieg Heil -tervehdyksiä. Kuisma oli aiemmin yhteistyössä myös turkulaisen kaupunginvaltuutetun, Suomen Kansan Sinivalkoiset -puolueen puheenjohtajan Olavi Mäenpään kanssa, toimien alkuaikoina SKS:n sihteerinä, mutta miehet ajautuivat sittemmin erimielisyyksiin.
Kuisman poliittiseen ohjelmaan kuuluu EU-kielteisyys, kansallinen päätöksenteon korostaminen, virolais- ja venäläiskielteisyys, antiamerikkalaisuus ja Kalevalasta ammennettavan voiman ylistäminen, jota hän nimittää "kalevalaiseksi nationalismiksi". Kärjekkäistä kannanotoistaan tunnettu Kuisma on saanut tuomion kunnianloukkauksesta internet-sivuilla. Kantajana oli Suomen Kansan Sinivalkoisten puheenjohtaja Olavi Mäenpää, joka sai tuhat euroa korvauksia henkisestä kärsimyksestä. Kuisman ja Mäenpään välinen keskustelu liittyi alun perin yhteisen puoluehankkeen, Sinivalkoisen Puolueen kannattajakorteista syntyneeseen erimielisyyteen.
Ricercar
Ricercar (tai ricercare) on myöhäisrenessanssin ja varhaisbarokin aikana suosittu soitinmusiikin muoto. Nykyisin termillä tarkoitetaan eräänlaista varhaista fuugaa, joka on luonteeltaan vakava, ja jonka teeman nuottien aika-arvot ovat pitkiä.
John Money
John Money (1921 Uusi-Seelanti – 7. heinäkuuta 2006) oli pediatrian sekä lääketieteellisen psykologian emeritusprofessori Johns Hopkinsin yliopistossa. Hänellä oli pitkä ura seksologian ja sukupuoli-identiteettien tutkijana. Money kehitti monia uusia käsitteitä, kuten sukupuolirooli, parafilia ja lovemap. Moneyn monet määritelmät ja tutkimukset sukupuolirooleista ja sukupuoli-identiteettien riippuvaisuudesta ovat aiheuttaneet voimakasta arvostelua. Myös hänen pedofiliatutkimuksensa ja niiden pohjalta tehdyt päätelmät on kyseenalaistettu.
John Money kehitti myös teorian, jonka mukaan lapsen sukupuoli on tarpeeksi varhaisessa vaiheessa täysin muokattavissa.
Hän vastasi David Reimerin tapauksesta, jossa 1965 syntynyt poikavauva David Reimer menetti ympärileikkauksen seurauksena peniksensä. Money suositteli lapsen muuttamista tytöksi. Reimerin sukuelimet muotoiltiin tytön elimiä vastaaviksi, hänelle annettiin hormonihoitoja ja hänen nimensä vaihdettiin Brendaksi. Vanhempia neuvottiin kasvattamaan lapsi tyttönä. Teini-iässä Reimerille tehtiin lisää kirurgisia toimenpiteitä. Tutkimusryhmä totesi hänen kehittyneen sukupuoleensa ja rooliinsa tyytyväiseksi naiseksi. Vanhemmat ja lääkäri olivat kuitenkin antaneet liian myönteisen kuvan tuloksesta.
Reimerin aikuistuttua tuli ilmi, että hän oli aina kokenut itsensä miespuoliseksi. Reimer vaihtoi sukupuoli-identiteettinsä mieheksi ja alkoi käyttää itsestään nimeä David 14-vuotiaana. Vuonna 1987 Reimerille tehtiin sukupuolenkorjausleikkaukset takaisin mieheksi. Reimer teki itsemurhan 38-vuotiaana vuonna 2004.
Tamponi
Tamponi on emättimen sisään asetettava, imukykyisestä materiaalista (nykyisin useimmiten puuvillasta) valmistettu kuukautissuoja, joka imee itseensä kuukautisvuodon. Tamponin materiaali on pääosin sellumassaa, joka on valkaistu esimerkiksi kloorilla, hapella tai vetyperoksidilla.
Perustamponeissa on poistonaru, joka helpottaa sen poistamista, sekä joskus myös asetin.
Ilmeisesti erilaisista materiaaleista valmistettuja tamponeja on ollut olemassa jo tuhansia vuosia, mutta poistonarulla ja asettimella varustetun tamponin patentoi yhdysvaltalainen tohtori Earle Haas vuonna 1931.
Asetintamponi usein helpottaa käyttöä varsinkin tottumattomilla käyttäjillä. Asetin toimii hieman ruiskun tavoin, ja koostuu kahdesta osasta – sisemmästä ja ulommasta asetinputkesta. Asetin voidaan valmistaa joko muovista tai kartongista.
Muovisella asettimella varustetut tamponit vievät vähemmän tilaa ja mahtuvat kokonaisuudessaan jopa kämmenen sisälle, sillä vasta juuri ennen asettamista ne vedetään täyteen mittaansa. Osa naisista on sitä mieltä, että muovista asetinta on helpompi käyttää kuin pahvista, sillä sen pää on pyöristetty ja itse asetin liukuvampi.
Tamponia tai asettimen osia ei saa huuhtoa alas WC-pöntöstä, koska tamponit voivat kerääntyä putkien mutkiin ja lopulta aiheuttaa tukoksen.
Toksinen šokkioireyhtymä (TSS) eli tamponišokki on harvinainen, mutta vaarallinen tila, joka aiheutuu myrkkyjä tuottavasta bakteerikannasta. Näitä bakteereita löytyy yleisesti ihmisiltä nenästä, kainaloista, nivusista ja emättimestä, mutta osalle ihmisistä ne voivat aiheuttaa TSS:n puhkeamisen. Hoitamattomana TSS on vakava sairaus, johon voi kuolla. Sen oireita voivat olla muun muassa kuume, ripuli ja huimauksen tunne.
Šokin välttämiseksi tulee tamponia käyttää vain kuukautisten aikana (ei siis valkovuodon imemiseen) ja vuotoon nähden mahdollisimman pienellä imukyvyllä varustettua. Lisäksi samaa tamponia ei tule käyttää kuutta-kahdeksaa tuntia enempää. Suositeltu vaihtoväli on 4–8 tuntia.
Hilkka Ahde
Hilkka Marketta Ahde (o.s. Riikonen, s. 1. elokuuta 1957 Valkeakoski) on entisen kansanedustajan Matti Ahteen (SDP) puoliso. Vuonna 2003 Ahde valittiin Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:n viestintäpäälliköksi ja AKT-lehden päätoimittajaksi.
Koulutukseltaan Ahde on lastentarhanopettaja. Hän on urallaan työskennellyt muun muassa päiväkodin johtajana, Kauppalehden myyntineuvottelijana, Lastenklinikoiden kummien toiminnanjohtajana, yksityisyrittäjänä ja ohjelmajärjestäjänä. Oulussa asuessaan Ahde oli Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1985–1988.
Ahde oli Suomen ensimmäinen rytmisen voimistelun tähti 1970-luvulla, kun laji rantautui Suomeen.
Ahde näytteli kuningatar Silviaa vuoden 1992 elokuvassa "Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti". Hän myös juonsi "Suomen Tietoviisas" -visailuohjelmaa vuosina 1994–1996.
Ahde jätti yrityksensä Hilma Oy:n konkurssihakemuksen samana päivänä kun hänen valintansa AKT:n tiedotusosastolle julkistettiin.
Kesäkuussa 2011 Ahde teki Etelä-Suomen aluehallintovirastolle kantelun AKT:n puheenjohtajasta Timo Rädystä. Hän syytti Rätyä työpaikkakiusaamisesta. Aluehallintovirasto teki asiasta ilmoituksen poliisille ja Helsingin poliisi aloitti asiasta esitutkinnan.
Maaliskuun alussa 2012 AKT:n hallitus yllättäen irtisanoi Ahteen vedoten luottamuspulaan. Hallitus kuitenkin perui irtisanomisen 22. maaliskuuta, ja samana päivänä valtuusto hyllytti Rädyn.
Tammikuussa 2014 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Rädyn maksamaan 80 päiväsakkoa pahoinpitelystä ja kahdesta työturvallisuusrikoksesta. Lisäksi AKT ja Räty tuomittiin maksamaan Ahteelle loukkauksen aiheuttamasta kärsimyksestä ja muusta tilapäisestä haitasta korvauksia yhteensä 12 000 euroa. Räty valitti tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeuden käsittelyssä helmikuussa 2015 hovioikeus tuomitsi Rädyn syyllistyneen henkiseen väkivaltaan.
Klassiset alkuaineet
Monet vanhan ajan filosofisista näkemyksistä jäsensivät maailman rakennetta ja sen ilmiöitä klassisten alkuaineiden eli elementtien avulla. Kreikkalaisessa katsannossa näitä aineita oli neljä:
Platonin mukaan tämän jaon oli kehittänyt filosofi Empedokles.
Lisäksi Aristoteles lisäsi luetteloon viidennen alkuaineen, eetterin, jota hän uskoi avaruuden olevan täynnä. Sana eetteri elvytettiin uudelleen 1800-luvun fysiikassa, jossa sillä tarkoitettiin koko maailmankaikkeudessa esiintyvää näkymätöntä väliainetta.
Klassiset alkuaineet voidaan myös tulkita väärinymmäretyksi esitykseksi aineen olomuodoista: Maa=kiinteä aine, vesi=neste, ilma=kaasu, tuli=plasma.
Kiinassa katsottiin, että maailman lukemattomat asiat syntyivät qin (energian) kulkiessa viiden vaiheen, puun (ylöspäin), tulen (ulospäin säteilevä), maan (keräävä), metallin (sisäänpäin tiivistyvä, spiraalimainen) ja veden (laskeutuva) läpi.
Näitä vaiheita kutsutaan nimellä wǔxíng 五行. 
wǔ = viisi;
xíng = kävellä, kulkea
Länsimaissa on vakiintunut sanan "elementti" käyttö niitä kuvaamaan, mutta on ymmärrettävä, että ne eivät ole kreikkalaisen filosofian mukaisia alkuaineita.
Kaikki maailman ilmiöt voi jakaa viiden elementin mukaan. Tavallisimmin käytettyjä vastaavuuksia ovat ilmansuunnat, värit, muodot ja vuodenajat:Oppi liitettiin yin-yang-ajatteluun hyvin pian sen syntymisen jälkeen.
Espanjan kirjallisuus
Espanjan kirjallisuuteen voidaan lukea millä tahansa Espanjan tai sen itsehallintoalueiden virallisella kielellä (esimerkiksi espanjan eli kastilian kieli, katalaani, galego, baskin kieli) kirjoitettu kirjallisuus. Espanjankielinen kirjallisuus taas eroaa Espanjan kirjallisuudesta sikäli, että espanjan kielellä julkaistaan kirjallisuutta myös useissa Latinalaisen Amerikan maissa.
Espanjan kirjallisuuteen kuuluvat muun muassa seuraavat alalajit:
Myös aragonian ja asturian kielillä on julkaistu jonkin verran kirjallisuutta.
Seppo Juntunen
Seppo Juntunen (s. 6. huhtikuuta 1949) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pastori, joka on tullut tunnetuksi rukoustyöstään ihmisten puolesta. Hän pitää paikallisten seurakuntien kanssa ns. Sanan ja rukouksen iltoja, joiden lopussa ihmisten puolesta rukoillaan henkilökohtaisesti. Tällöin monet kaatuvat ja useat ovat kokeneet parantuvansa. "Kaatajapastori" Seppo Juntunen on Suomen kuuluisimpia karismaatikkoja entisen Nokian kirkkoherran Markku Koiviston ohella.
Seppo Juntunen vihittiin papiksi vuonna 1983 ja hän sai ensimmäiseksi seurakunnakseen Helsingin Alppilan. Karismaattiset ilmiöt alkoivat siellä ja heti herättivät huomiota kaatumiset ja erityisesti jalkojen kasvattaminen; jalat kasvatettiin samanmittaisiksi rukouksen avulla. Pastori Seppo Juntunen keskittyi vuonna 1988 yksin karismaattiseen rukoustyöhön, kun hän sanoutui irti seurakuntavirasta ja Rukouspalvelu ry perustettiin hänen työtään tukemaan. Juntunen sai työtoverikseen ekonomi Pirkko Jalovaaran ja he kiersivät Suomen kirkkoja 16 vuoden ajan. Vuonna 2002 heidän yhteistyönsä päättyi ja Juntusen työ jatkui Rukouspalvelu ry -nimisen yhdistyksen yhteydessä. Pirkko Jalovaara jatkaa puolestaan Rukousystävät ry -yhdistyksessä.
Olli Valtonen on kirjoittanut Seppo Juntusesta kirjan ”Parantajan palveluksessa”.
Coelophysis
Coelophysis oli ensimmäisiä hirmuliskoja, joka eli triaskaudella 222–215 miljoona vuotta sitten. Se oli pieni, noin kolme metriä pitkä ja pystyssä lantion kohdalta metrin korkea lihaa syövä hirmulisko, jonka epäillään painaneen noin kolmekymmentä kiloa. "Coelophysiksen" hampaat olivat sahalaitaisia ja kooltaan ne olivat muutaman millimetrin pituisia. Nimi tarkoittaa "onttoa luuta" tai "muodoltaan onttoa".
Fossiileista päätellen "Coelophysis" oli hyvin yleinen triaskaudella. Ensimmäisen "Coelophysiksen" fossiilin löysi paleontologi Edward Drinker Copelle työskennellyt amatööri fossiilien etsijä David Baldwin vuonna 1881 New Mexicon osavaltiosta Yhdysvalloista. Ne olivat puutteellisia. Vuonna 1947 tutkijat saivat tietää "Coelophysiksesta" enemmän kuin saattoivat toivoakkaan: Ghost Ranch-nimisestä paikasta löydettiin satoja "Coelophysiksen" fossiileja. Niiden uskotaan jääneen äkillisen tulvan aiheuttaman maavyörymän alle.
Joissakin fossiileissa oli pieniä "Coelophysiksia" täysikasvuisen sisällä. Aluksi ajateltiin, että "Coelophysikset" olisivat synnyttäneet eläviä poikasia, mutta jatkotutkimuksen avulla todettiin, että ainakin jotkin fossiilit täysikasvuisten sisällä kuuluivat eräälle varhaiselle arkosaurille, "Hesperosuchukselle". Kuivina kausina "Coelophysikset" saattoivat käyttää ravinnokseen lajitovereitaan, mutta se on varsin epätodennäköistä. Normaalisti "Coelophysis" saalisti pieniä eläimiä ja laumoissa haavoittuneita tai muuten huonokuntoisia eläimiä. "Coelophysis" oli myös haaskansyöjä.
↑ Haines, Tim & Chambers, Paul: Esihistoriallinen eläinmaailma, s. 181. Gummerus, 2007. ISBN 978-951-20-7276-7.
Maria Lund
Maria Lund (oik. Maria Alexandra Aspasia Rantaniva o.s. Lund-Ionitza, s. 9. toukokuuta 1983 München) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Lundin musiikki on jazz-painotteista ja hän onkin tehnyt yhteistyötä useiden suomalaisten jazz-muusikkojen kanssa, esimerkkeinä Heikki Sarmanto, Sakari Kukko, Jarmo Savolainen, Marian Petrescu ja Markku Ounaskari. Lundille myönnettiin Kullervo Linna -palkinto 2010.
Vuoden 2010 tammikuussa Lund oli mukana Suomen Euroviisukarsinnoissa kappaleella "Sydän ymmärtää", jolla hän sijoittui karsinnan finaalissa yhdeksänneksi.
Maria Lund on Tamara Lundin ja romanialaissyntyisen Alexandru Ionițăn tytär. Maria Lund erosi aviomiehestään Mikko Rantanivasta kesällä 2009. Vuonna 2010 Lund muutti avoliittoon YUP:n basistin Valtteri Tynkkysen kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta. Vuonna 2011 syntynyt poika ja 2015 syntynyt tyttö.
Lund puhuu sujuvaa suomea, saksaa, romaniaa, ranskaa, englantia ja espanjaa sekä hieman kiinaa.
Vuonna 2008 Lund osallistui Tanssii tähtien kanssa -televisio-ohjelmaan ja 11. toukokuuta ohjelman päätösjaksossa vei parinsa Mikko Ahdin kanssa voiton.
Svea-mamma
Svea-mamma on Ruotsin kansallisromanttisessa kuvastossa Ruotsin valtakunnan henkilöitymä. Svea kuvataan usein valkyyrian tapaisena voimakkaana naishahmona, jonka seurassa on yksi tai kaksi leijonaa.
Virkkaus
Virkkaus on käsityötä, jossa virkkuukoukun avulla tehdään langasta silmukoita ja vedetään niitä aiemmin tehtyjen silmukoiden läpi. Näin syntyy virkattua pintaa: umpinaista pintaa kuten pipoja ja lapasia tai verkkomaista pintaa ja pitsiä.
Virkkaukseen sopii lähes mikä tahansa nauhamainen materiaali, kuten erilaiset langat, narut, poppana, matonkuteet ja nahka- tai muovisuikaleet. Virkkuukoukun koko valitaan virkattavan langan paksuuden mukaan. Pienemmät koukut (0,75–3,5 mm) tehdään nykyään yleensä teräksestä ja suuremmat (2,5–19 mm) alumiinista tai muovista.
Perinteisiä virkkauskohteita ovat olleet pitsit lakanan tai pyyheliinan reunaan ja sängynpeitteet valkeasta kalastajalangasta. 1960-luvulla tuli muotiin "isoäidin neliö", kirkasvärinen lappunen, joita yhdistelemällä on helppo koota poncho, villapaita tai vaikka keinutuolin matto. 2000-luvulla skeittarit ovat ottaneet pipojen virkkaamisen harrastuksekseen. Myös amigurumien valmistus virkkaamalla on noussut suosioon 2000-luvulla.
Virkkaus parantaa sorminäppäryyttä.
Virkkaus voidaan jakaa useisiin lajeihin esimerkiksi työn ulkonäön, värien käytön, materiaalin, työvälineen tai alueen mukaan. Nykyään puhutaan muun muassa seuraavista virkkauslajeista:
Virkkauksen perussilmukat ovat
Näiden lisäksi käytetään useita muita silmukoita, joista monet on johdettu edellisistä.
Virkkauksen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Tekniikka on kuitenkin tunnettu Euroopassa 1500-luvulla. Suomeen virkkaus levisi 1800-luvun alussa, ja vuosisadan loppuun mennessä se oli jo suosittu ylhäisönaisten harrastus.
Virkkaamisella on useita terveysvaikutuksia:
Pitsi
Pitsi on langasta tehtyä verkkomaista koristetta, jossa erikokoiset silmukat tai pistot muodostavat kuvioita. Se on usein nauhamaista ja kiinnitetään liinavaatteen tai vaatekappaleen reunaan, mutta voi olla myös itsenäinen esine (pitsiliina), vapaamuotoinen koriste esimerkiksi upotuksena, tai kangasmainen (esimerkiksi morsiushuntuna).
Pitsiä tehdään käsin muun muassa ommellen eli neulalla kirjontaa muistuttavalla tekniikalla, mutta myös irrallisena ilman pohjakangasta, virkkaamalla, nypläämällä, tai neulomalla. Aluksi pitsiä tehtiin ommellen Italiassa, Ranskassa ja Flanderissa. Flanderissa kehittyi myös nypläys, jossa puisiin nypylöihin kiinnitettyjä lankoja solmitaan ja palmikoidaan yhteen. Nyplätty ja ommeltu pitsi luetaan niin kutsuttuihin aitopitseihin, joita pidetään pitseistä arvokkaimpina. Muita tekniikoita ovat muun muassa käpypitsi eli frivolitee-pitsi ja batternbergin- eli. renessassipitsin nimellä tunnettu nauhapitsi, jossa kapeaa nauhaa ommellaan koristeellisiin muotoihin. Myös kangaspuilla voi tehdä pitsipoimintaa. Kutoessa loimilankoja kierretään yhteen, jolloin kankaaseen muodostuu reikiä. Solmeilulla, kuten fransuilla ja makramee-tekniikalla, saa aikaan myös pitsimäisiä koristuksia.
Nykyään pitsiä valmistetaan pääasiassa koneellisesti. Suomen ensimmäisen koneellisen pitsin ja nauhojen kudontatehtaan perusti Pietarsaareen vuonna 1911 Anders Lassfolk.
Suomessa erityisen tunnettuja pitsejä ovat Rauman nyplätyt pitsit. Kansainvälisesti tunnettuja ovat Venetsian, Brysselin ja Ranskan pitsilaadut.
Tantō
Tantō on japanilainen tikari. Tantōa kantoi japanilaiseen samurailuokkaan kuuluva soturi yleensä katanan ja wakizashin (keskikokoisen miekan) lisäksi. Tantōt ovat pituudeltaan alle yhden shakun (30,303 cm).
Kuten wakizashia, saivat tantōa kantaa myös naiset ja samurailuokan alapuolella olevat miehet. Tantōon turvauduttiin usein vasta, kun kummatkin pidemmät miekat (katana, wakizashi) oli menetetty. Joskus se myös saatettiin heittää kohti vastustajaa. Tantōa myös käytettiin pienen kokonsa vuoksi salamurhissa ja se oli shinobien (vakoojien) yleinen ase helpon piilotettavuutensa takia. Tantō on myös tärkeä rituaalinen ase ja usein seppuku (≈harakiri, rituaalinen itsemurha) tehtiin käyttäen tantōa tai kaiken-tikaria.
Miekkavala
Miekkavala oli C. G. E. Mannerheimin Antrean asemalla 23. helmikuuta 1918 luettu päiväkäsky Vaasan senaatin johtamille Suomen virallisille joukoille.
Päiväkäskyssä Mannerheim lausui muun muassa seuraavaa:
Mannerheim suunnitteli kansainvälisen ”ristiretken” kokoamista Pietarin vapauttamiseksi bolševikeistä. Hanke kuitenkin kaatui valtiollisen tuen puutteeseen. Miekkavala nostatti Suur-Suomi- ja heimoaatetta ja rohkaisi suomalaisia heimosotiin.
1920- ja 1930-luvuilla Mannerheim joutui lunastamatta jääneen lupauksensa vuoksi heimoaktivistien ja oikeistoradikaalien kritiikin kohteeksi. Varsinkin IKL:n kansanedustaja Elias Simojoki kritisoi Mannerheimia voimakkaasti.
Jatkosodan aikana vuonna 1941 antamassaan Miekantuppipäiväkäskyssä Mannerheim viittasi tähän puheeseensa. Tällä käskyllään hän halusi vastata kritiikkiin ja lupasi toteuttaa Miekkavalassa antamansa lupauksen.
Katalaaninkielinen kirjallisuus
Katalaaninkielinen kirjallisuus tarkoittaa katalaanin kielellä kirjoitettua kirjallisuutta. Termillä "katalonialainen kirjallisuus" voitaisiin sen sijaan tarkoittaa sekä katalaanin että espanjan kielellä Kataloniassa julkaistua kirjallisuutta. Katalonia on Espanjan itsehallintoalue.
Ensimmäiset katalaaninkieliset kirjalliset dokumentit periytyvät 1000-luvulta ja 1100-luvun alkupuolelta. Keskiajan merkittävimpiä katalaaninkielisiä kirjailijoita olivat prosaisti Ramon Llull (1200-luku) ja runoilija Ausiàs March (1400-luku). Katalaaninkielisen kirjallisuuden huippuaikaa historiassa oli 1400-luvun loppu, merkkiteoksenaan Joanot Martorellin "Tirant lo Blanch" (1490). Tämän jälkeen katalaaninkielinen kirjallisuus elelikin hiljaiseloa 1500-luvulta aina vuoteen 1833 saakka.
1800-luvun puolivälin tienoilla katalaaninkielinen kirjallisuus alkoi elpyä, ja aikaa nimitetäänkin renessanssiajaksi ("Renaixença"). Tämän ajan tärkeimpiä kirjailijoita olivat Jacinto Verdaguer, Ángel Guimerá ja Narcís Oller, jotka edustivat samalla myös katalaaninkielisen kirjallisuuden jälkiromanttista ja realistista aikakautta. 1800-luvun lopun merkittävimpiä kirjailijoita oli Joan Maragall.
1900-luvulla katalaanin kieli vakiinnutti paikkansa kirjallisuuden kielenä – olkoonkin, että Miguel Primo de Riveran ja Francisco Francon diktatuurien aikana katalaaninkielisellä kirjallisuudella ei ollut virallista asemaa. Francon diktatuurin jälkeen katalaanin kielellä julkaistun kirjallisuuden määrä on jatkuvassa nousussa.
Katalonian ulkopuolella parhaiten tunnettuja ja muille kielille käännettyjä katalaaninkielisiä kirjailijoita ovat muun muassa Josep Carner, Joan Salvat-Papasseït, Carles Riba, J. V. Foix, Salvador Espriu, Josep Maria de Sagarra, Josep Pla, Mercè Rodoreda, Llorenç Villalonga, Pere Calders, Gabriel Ferrater, Manuel de Pedrolo, Enric Valor, Joan Brossa, Ferran Torrent, Jesús Moncada, Manuel Sanchis-Guarner, Joan Fuster, Quim Monzó, Isabel Clara-Simó ja Miquel Martí i Pol.
Imitaattori
Imitaattori on henkilö, joka imitoi toisen, yleensä kuuluisan henkilön ääntä ja maneereita. Suosittuja imitoitavia henkilöitä ovat yleensä poliitikot, laulajat ja julkisuuden henkilöt, joilla on omalaatuinen ja helposti tunnistettava ääni.
Imitaattoreita, jotka yhdistävät esityksiinsä myös pukeutumisen imitoitavaksi henkilöksi, kutsutaan englanninkielisellä termillä "lookalike". Tästä ovat esimerkkinä monet Elvis-imitaattorit, joita on maailmanlaajuisesti noin 35 000.
Imitaattoreista jotkut tekevät huumori-imitaatioita ja toiset vakavia imitaatioita.
Imitaattori voi tarkoittaa myös esineiden, laitteiden, soittimien, eläinten ja erilaisten tapahtumien tai tapahtumasarjojen toistamista. Muun muassa Jope Ruonansuu osaa imitoida liikkuvassa junassa kulkevan ihmisen etenemistä vaunusta toiseen. Vanhan mallissa vaunuissa oli erillinen välitila, jolloin äänet voimistuivat ovia avatessa ja niiden sulkeutuessa.
Imitaattoreista teknisesti laajin valikoima on tällä hetkellä Michael Winslowilla. Hänen äänivalikoimiin kuuluu omien puheittensa mukaan 10000 erilaista imitoitavaa ääntä päästävää kohdetta. Nykyisin hän tekee muun muassa dubbausta elokuvien päälle eri ääniefektein sekä henkilöimitoinnin ja musiikin tai soittimien sekoituksella. Mel Blanc oli aikoinaan tuhannen äänen mieheksi kutsuttu ja 5000 piirretyssä elokuvassa pääasiassa työskennellyt dubbaaja.
Merkittävä tyylisuunta on Terry Fatorilla. Hänen erikoisuutenaan on laulaa vatsastapuhujana eri laulajien äänellä. America's Got Talent vuonna 2007 oli hänen läpimurtonsa Yhdysvalloissa.
Landon Ronald
Sir Landon Ronald (1873, Liverpool – 1938) oli brittiläinen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti. Ronald opiskeli Royal College of Music -korkeakoulussa vuosina (1884-1890). Opintojen jälkeen hän työskenteli Royal Opera Housen ja Covent Gardenin oopperataloissa. Vuonna 1894 hän oli Yhdysvalloissa kiertueella australialaisen sopraanon Nellie Melban säestäjänä.
Ronaldin sävellystuotanto sisältää yli 200 yksinlaulua, joista tunnetuin lienee "Espanjalainen serenadi" ("Serenade espagnole"), jonka levytti aikoinaan italialainen tenori Enrico Caruso.
Landon Ronald aateloitiin 1922.
Kanavakirjonta
Kanavakirjonta on kanavakankaalla tehtävää kirjontaa, joka tehdään usein erivärisillä langoilla. Kanavakangas on tärkättyä harsomaista kangasta, jonka langat ovat tasavälein. Kanavakirjonnassa pohjakangas peitetään kokonaan kirjontalangalla. Pistot voivat olla ristipistoja tai puolikkaita ristipistoja. Mallikuvio voi olla painettu piirroksena kanavakankaalle, tai ruutupaperille, josta se jäljennetään kankaan lankoja laskien.
Suomalaisissa kodeissa tehtiin paljon kanavatöitä 1950-luvulla, erityisesti kanavakirjottuja eläin- tai maisema-aiheisia kuvia ja taidejäljennöksiä.
Denzel Washington
Denzel Washington (s. 28. joulukuuta 1954 Mount Vernon, New York) on yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-palkittu näyttelijä.
Washington sai ensimmäisen elokuvaroolinsa televisioelokuvasta "Wilma" (1977). Läpimurtonsa suuren yleisön tietoisuuteen Washington teki näyteltyään 1980-luvun alussa sairaalasarjassa "Sairaalan syke" ("St. Elsewhere"). Hän näytteli sarjassa sen alusta loppuun asti (1982–1988) hahmonaan tohtori Phillip Chandler.
Vuonna 1987 Washington esitti apartheidin vastustajaa Steve Bikoa Richard Attenboroughin elokuvassa "Huuto vapaudelle" ja sai Oscar-ehdokkuuden kategoriassa paras miessivuosa. Hän oli ehdolla samassa sarjassa myös vuonna 1990, jolloin hän voitti palkinnon suorituksestaan elokuvassa "Glory".
Vuonna 1992 Washington esitti Malcolm X:ää Spike Leen samannimisessä elokuvassa. Washington ansaitsi suorituksellaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän on esittänyt todellisiin henkilöihin perustuvia hahmoja "Huuto vapaudelle" -elokuvan ja "Malcolm X:n" jälkeen myös muun muassa elokuvissa "Hurricane" (nyrkkeilijä Rubin Carter), josta hän ansaitsi Oscar-ehdokkuuden, "Remember the Titans – titaanien taistelu" (valmentaja Herman Boone), "American Gangster" (huumeparoni Frank Lucas) ja "The Great Debaters" (kouluttaja ja runoilija Melvin B. Tolson).
Oltuaan kahdesti aiemmin ehdolla, Washington palkittiin vuonna 2002 parhaan miespääosan Oscarilla suorituksestaan elokuvassa "Training Day", jossa hän esitti korruptoitunutta poliisia Alonzo Harrisia. Jo mainittujen lisäksi muita Washingtonin tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Pelikaanimuistio" ja "Philadelphia".
Washington teki vuonna 2002 debyyttinsä ohjaajana elokuvalla "Tapaus Antwone Fisher". Washington esitti itse elokuvan toista pääosaa, psykiatri Jerome Davenportia. Vuonna 2007 sai ensi-iltansa hänen toinen ohjauksensa, "The Great Debaters", jossa hän esitti pääosaa, Melvin B. Tolsonia.
Kahden Oscarin lisäksi Washington on voittanut myös useita muita elokuvapalkintoja, muun muassa kaksi Golden Globea, sivuosasta elokuvassa "Glory" ja pääosasta elokuvassa "The Hurricane", ja kaksi Hopeista karhua Berliinin elokuvajuhlilta, elokuvista "Malcolm X" ja "The Hurricane". Vuonna 2010 hänet palkittiin Tony-palkinnolla pääosaroolistaan August Wilsonin kirjoittamassa teatterinäytelmässä "Fences". Washingtonin ohjasi näytelmästä "elokuvaversion", joka sai ensi-iltansa vuonna 2016. Washington sai roolistaan parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Denzel Washington vihittiin 25. kesäkuuta 1983 näyttelijä Pauletta Pearsonin kanssa, jonka hän tapasi elokuvan "Wilma" kuvauksissa. Pariskunnalla on neljä lasta: John David (s. 1984), Katia (s. 1987), Olivia (s. 1991) ja Malcolm (s. 1991).
Washington on harras kristitty. Vuonna 1995 hän lahjoitti 2,5 miljoonaa dollaria kirkon rakentamiseen Los Angelesissa.
Ohjaajan versio
Ohjaajan versio, ohjaajan leikkaus () on elokuvasta tehty leikkausversio, joka edustaa ohjaajan hyväksymää näkemystä. Termi on syntynyt siitä, että monet elokuvastudiot muuttelevat ja lyhentävät elokuvia, jotta ne tuottaisivat mahdollisesti enemmän rahaa ja sopisivat suuremmalle yleisölle. Elokuvan juonta saatetaan suoraviivaistaa, jos sen ajatellaan olevan keskivertokatsojalle liian vaikeasti seurattava. Elokuvaan saatetaan jopa kuvata kokonaan uusi, esimerkiksi onnellinen loppu. Ohjaajan versio, joka on yleensä pidempi, julkaistaan myöhemmin. Vain hyvin harvoissa tapauksissa ohjaajan versio on lyhyempi kuin studion versio.
Ohjaajan versiot ilmestyivät markkinoille 1980-luvulla videokasettien myötä. Yksi ensimmäisistä ohjaajan versiona julkaistuista elokuvista oli Ridley Scottin "Blade Runner" (1982). Tässä tapauksessa ohjaajan versiosta on muun muassa otettu pois onnellinen loppu ja kertojanääni.
Paratiisi (täsmennyssivu)
Paratiisi tarkoittaa seuraavia:
Heta Gylling
Heta Aleksandra Gylling (o.s. "Lehtonen", vuosina 1978–1999 Häyry, s. 22. toukokuuta 1955 Joensuu) on käytännöllisen filosofian yliopistonlehtori Helsingin yliopistossa. Hän on erityisesti perehtynyt ihmisoikeus- ja sananvapauskysymyksiin. Erityisaloja ovat etiikka, yhteiskuntafilosofia, oikeusfilosofia, liberalismi, oikeudenmukaisuusteoriat ja soveltava filosofia. Hän on julkaissut filosofisia teoksia myös nimellä Heta Häyry silloisen aviomiehensä Matti Häyryn kanssa.
Eerik Maununpoika
Eerik Maununpoika oli seuraavien henkilöiden nimi:
Katuhaukka
Katuhaukka ("Street Hawk") on yhdysvaltalainen ABC:n tuottama televisiosarja, jota tehtiin 13 jaksoa vuosina 1983–1984. Ritari Ässän suosion vanavedessä luodun sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 4. tammikuuta 1985 ja päättyi 16. toukokuuta 1985. Sarja kertoi Jessie Mach (Rex Smith) nimisestä poliisista, joka taisteli salaisen henkilöllisyyden turvin rikollisia vastaan erikoisvarustellulla moottoripyörällä. Jessien tukena oli Katuhaukka -projektin pääsuunnittelija, FBI:n agentti Norman Tuttle (Joe Regalbuto), joka opasti Los Angelesin kaduilla ajelevaa Jessietä komentokeskuksesta käsin. Komentokeskuksessa oli yhteys kaikkiin mahdollisiin poliisin tietopankkeihin ja hätäkanaviin, joiden ansiosta miehet pysyivät aina ajan tasalla, missäpäin rikos oli tapahtumassa.
Katuhaukka-moottoripyörässä oli useita erikoistoimintoja. Pilottijaksosta lähtien pyörän vakiovarusteena oli kyky pysähtyä täydestä vauhdista lähes silmänräpäyksessä, hyppytoiminto, joka nosti moottoripyörää paineilmalla useita metrejä ylöspäin, ja jonka ansiosta korkeidenkin esteiden yli pääsi vauhdissa, sekä komentokeskuksesta käsin aktivoitava tietokoneohjattu hyper-ajo, jolla saavutettiin 300 mailin (480 km/h) tuntinopeus. Moottoripyörässä oli myös tehtäviä helpottavia laitteita, esimerkiksi infrapunakamera ja kyky muuntautua nopeasti kaupunki- ja maastoajoon. Aseistuksena pyörässä oli aluksi vain pieni lasertykki, mutta sarjan edetessä Norman Tuttle asensi pyörään lisää aseita. Seuraksi tulivat lämpöhakuohjukset sekä pienoiskonekivääri.
Eerik Maununpoika (herttua)
Eerik Maununpoika (1282–1318) oli Ruotsin kuningas Maunu Ladonlukon poika, Södermanlandin herttua. Hän ja hänen veljensä Suomen herttua Valdemar vangitsivat veljensä Birger-kuninkaan Håtunassa ja pakottivat hänen luovuttamaan heille suuren osan valtakuntaa. Eerik ja Valdemar vangittiin vuonna 1317 Nyköpingissä ja näännytettiin nälkään.
Eerik Maununpojan puoliso oli Ingeborg Norjalainen. Heidän poikansa oli myöhemmin sekä Norjan että Ruotsin kuninkaaksi kohonnut Maunu Eerikinpoika. Eerikin toinen lapsi Eufemia Eerikintytär oli kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen äiti.
Efraim
Efraim () oli Raamatun Joosefin ja Onin papin Poti-Feran tyttären Asenatin toinen poika. Efraim ja hänen isoveljensä Manasse syntyivät Egyptissä seitsemän hyvän vuoden aikana (Moos. 41:50-52). Isoisä Jaakob kuitenkin siunauksessaan nosti Efraimin esikoisasemaan.
Efraimin heimoalue sijaitsi Benjaminin maiden pohjoispuolella. Efraimin heimo taipui Samuelin kehotuksesta Daavidin kuninkuuteen, mutta myöhemmin vaikutti valtakunnan jakautumiseen.
Raamatussa on Efraimin mukaan nimetty metsä Jordanin itäpuolella (2 Sam. 18:6) ja eräs Jerusalemin kaupungin porteista (2. Kun. 14:3).
Efraim on symboloinut myös myöhemmin heimon asuttamalla alueella sijainnutta Samariaa.
Egill Skallagrímsson
Egill Skallagrímsson (n. 910 – n. 990) oli islantilainen skaldi eli viikinkiajan runoilija. Hän on kirjoittanut muun muassa ylistysrunoelman "Höfudlausn" (suom. 'Pään lunnaat'). Hänen elämäänsä kuvataan Snorri Sturlusonin kirjoittamassa "Egillin, Kalju-Grimrinpojan saagassa".
Snorri Sturluson
Snorri Sturluson (Snorre Sturlason) (1179 Hvamm, Islanti – 23. syyskuuta 1241 Skálholt, Islanti) oli Islannin kuuluisin historiankirjoittaja, runoilija ja poliitikko. Hänen kirjoittamansa teokset ovat erittäin tärkeitä lähteitä Skandinavian varhaishistorian ja skandinaavisen muinaisuskonnon tutkijoille.
__notoc__
Snorri kuului aristokraattiseen Sturlungar-sukuun. Suvun mukaan on nimetty "Sturlungien aika", noin vuosina 1220–1264 vallinnut väkivaltaisuuksien ja levottomuuksien aikakausi, joka johti siihen, että Islanti menetti itsenäisyytensä Norjan kuninkaalle. Snorri oli kahdesti (vuosina 1215–1218 ja 1222–1231) Islannin parlamentissa alltingissa tuomarina. Hän vieraili kaksi kertaa Norjassa.
Snorrilla oli kaksi vanhempaa veljeä: Þórður Sturluson (vanhempi) ja Sighvatur Sturluson. Hänen vanhempansa olivat Sturla Þórðarson (isä) ja Guðný Böðvarsdóttir (äiti).
Norjassa vieraillessaan Snorri joutui tekemisiin kuningas Haakon IV Haakoninpojan politiikan sekä kuninkaan jaarlin Skúlin kanssa. Jaarli Skúli kapinoi kuningasta vastaan ja surmattiin 1240. Snorri joutui kuninkaan epäsuosioon, ja hänet surmattiin omaan kellariinsa Skálholtissa.
Lanny McDonald
Lanny King McDonald (s. 16. helmikuuta 1953, Craigmyle, Alberta) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ennen ammattilaisuraansa McDonald pelasi vuosina 1969–1971 Lethbridge Sugar Kingsissä Alberta Junior Hockey Leaguessa (AJHL) ja vuosina 1971–1973 Western Canada Junior Hockey Leaguessa (WCJHL), ensin kevään 1971 Calgary Centennialsissa ja myöhemmin Medicine Hat Tigersissa. Toronto Maple Leafs varasi McDonaldin NHL:ään numerolla neljä vuoden 1973 varaustilaisuudessa. Myös WHA-seura Cleveland Crusaders varasi McDonaldin samana vuonna, mutta hän valitsi WHA:n sijasta NHL:n.
McDonaldin NHL-ura kesti vuodesta 1973 vuoteen 1989 ja hän pelasi Maple Leafsin lisäksi Colorado Rockiesissa ja Calgary Flamesissa. Hän toimi Rockiesissa ja Flamesissa kapteenina. Hän oli johdattamassa Flamesia Stanley Cupin voittoon vuonna 1989. Vuonna 1976 McDonald oli voittamassa Kanada Cupin mestaruutta.
McDonaldin siirto Maple Leafsista Colorado Rockiesiin joulukuussa 1979 herätti aikanaan paljon kritiikkiä Leafsin omistajaa Harold Ballardia kohtaan. Muita Ballardin kiisteltyjä siirtoja olivat mm. Darryl Sittlerin siirto Philadelphia Flyersiin vuonna 1982 ja Rick Vaiven siirto Chicago Blackhawksiin vuonna 1987.
McDonald pelasi urallaan 1111 runkosarjaottelua, joissa hän teki 1006 pistettä (500 maalia ja 506 syöttöä). Pudotuspeliotteluita hänelle kertyi 117, joissa hän teki 84 pistettä (44 maalia ja 40 syöttöä). Pisteiden valossa parhaalla kaudellaan, 1982–83, McDonald teki Flamesissa 98 pistettä (66 maalia ja 32 syöttöä).
Calgary Flames jäädytti McDonaldin pelinumeron (#9) vuonna 1990. Vuonna 1983 hänet palkittiin Bill Masterton Memorial Trophyllä (omistautumisesta jääkiekolle) ja vuonna 1988 ensimmäistä kertaa jaetulla King Clancy Memorial Trophyllä (johtajuus kaukalossa ja sen ulkopuolella sekä humanitaarinen työ). Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1992.
McDonald pitää hallussaan Calgaryn seuraennätystä eniten maaleja yhdellä kaudella tehneenä pelaajana (66) ja koko liigan ennätystä nopeimmin kaksi maalia yhdessä ottelussa tehneenä pelaajana (kuusi sekuntia ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan 22. maaliskuuta 1984).
Elegia
Elegia () on antiikkinen runoelma, joka on rakennettu elegisen distikonin eli elegiamitan mukaisista kaksoissäkeistä. Elegioita esitettiin aatelisten miesten pitojuhlissa ja säestettiin auloksella. Elegiat olivat Antiikin Kreikassa aiheeltaan yleensä rakkauslauluja, joskus myös valtiollisia ja filosofisia. Sana "eleginen" tarkoittaa suruvoittoista tai kaihomielistä. Elegialla ei antiikin Kreikassa kuitenkaan viitattu runon tunneviritykseen, vaan kyseessä oli oma runouden alalajinsa.
Tunnettuja muinaiskreikkalaisia elegiarunoilijoita olivat spartalainen Tyrtaios ja efesolainen Kallinos, jotka kirjoittivat taisteluelegioita 600-luvun eaa. puolivälissä. Elegioiden välityksellä esitti yhteiskunnallisia muutoksiaan myös Ateenan valtiomuodon uudistaja Solon (640–560 eaa.). Myös megaralainen, maanpakoon joutunut ylimys Theognis (580–520 eaa.) kirjoitti miete-elegioita, joissa hän esitteli poikarakastetulleen Kyrnokselle aatelisetiikkaa ja harvainvaltaista ideologiaansa. Tunnetuin antiikin Kreikan rakkauselegian edustaja oli puolestaan Mimnermos, (650–580 eaa.) joka käytti pitojuhlien ilmapiirissä virinneitä eroottisia tunteita inspiraationaan. Mimnermoksesta tuli roomalaisen, erotiikkaan keskittyneen elegian, merkittävin 
varhaiskreikkalainen esikuva.
Nykyään elegiaksi voi nimittää mitä tahansa tunteellista tai surumielistä runoa runomitan laadusta riippumatta. Elegia voi olla myös sävellys, jossa vallitsevana on suruvoittoisesti haaveileva, laulava melodia.
Elia
Elia tarkoittaa seuraavia:
Elis
Elis () eli Eliin alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Ηλείας, "Perifereiakí enótita Ileías") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Länsi-Kreikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Pýrgos. Alueyksikön pinta-ala on 2 618 neliökilometriä ja asukasluku 159 300 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa. Se perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Eliin prefektuurin (Νομός Ηλείας, "Nomós Ileías").
Elis on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Antiikin aikana sen alue oli Eliin kaupunkivaltion aluetta. Alue tunnetaan ennen kaikkea Olympiasta, joka oli merkittävä Zeuksen kulttipaikka ja jossa järjestettiin kautta antiikin maailman kuulut Olympian kisat. Uskonnollisen merkittävyytensä vuoksi Elis kykeni usein pysymään erossa muiden alueiden välisistä sodista.
Alueyksikkö jakaantuu seitsemään kuntaan seuraavasti:
Liisa Salo-Lee
Liisa Salo-Lee on kulttuurienvälisen viestinnän emeritaprofessori Jyväskylän yliopistossa. Hän on Universidade Abertan kunniatohtori (Lissabon, Portugali) ja NIAS Academic Associate (Nordic Institute of Asian Studies, Kööpenhamina). Liisa Salo-Lee on kulttuurienvälisen viestinnän akateemisen opetuksen pioneereja Euroopassa ja toiminut professorina johtotehtävissä mm. Suomen ensimmäisissä kulttuurienvälisen viestinnän maisteri- ja tohtoriohjelmissa Jyväskylän yliopistossa. Hän on ollut SIETAR Europan (Society for Intercultural Education, Research and Training) puheenjohtaja ja Suomen Madridin kulttuuri-instituutin johtaja. Hänen tutkimusalueensa on kulttuurienvälinen dialogi erityisesti monikulttuurisissa työelämän konteksteissa. Kulttuurienvälinen dialogi liittyy olennaisesti myös Salo-Leen omaan tarinaan ja harrastuksiin (ChiJooga).
Elysion
Elysion tai Elysionin kentät (, ) on kreikkalaisen mytologian onnela, jossa jumalten suosikit elävät kuolemattomina ja ikuisesti nuorina. Homeroksen mukaan Elysionin kentät sijaitsivat kaukana lännessä Okeanos-valtameren äärellä. Myöhemmät kirjoittajat, esimerkiksi Vergilius, sijoittivat Elysionin Haadekseen.
Pariisin pääkatu Champs-Élysées ja Élysée-palatsi on nimetty Elysionin kenttien mukaan.
Oulunkaaren seutukunta
Oulunkaaren seutukunta (vuoteen 2003 Iin seutukunta) on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu neljä kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 173. seutukunnassa oli asukasta. Oulunkaaren kuntayhtymään kuuluu seutukunnan kuntien lisäksi myös Simon kunta sosiaali- ja terveystoimen osalta, koska se ei onnistunut järjestämään puitelain vaatimaa yhteistoiminta-aluetta oman seutukuntansa sisällä.
Nimensä mukaisesti Oulunkaaren seutukunnan jäsenkunnat muodostavat ”kaaren” Oulun seutukunnan pohjois- ja koillispuolelle. Seutukunnan alue rajautuu pohjoisessa Lapin maakuntaan, idässä Koillismaan seutukuntaan, etelässä Kainuuseen ja Oulun seutukuntaan sekä lännessä Perämereen.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Raahen seutukunta
Raahen seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 174. seutukunnassa oli asukasta.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Haapaveden-Siikalatvan seutukunta
Haapaveden-Siikalatvan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 175.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Ennius
Quintus Ennius (239 – n. 168 eaa.) oli roomalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja satiirikko. Hänen sanotaan olleen aikansa vaikutusvaltaisin latinankielinen runoilija ja roomalaisen kirjallisuuden aloittaja. Hänen pääteoksensa oli eeppinen runoelma "Annales", joista on jälkimaailmalle säilynyt vain 600 säettä.
Ennius oli syntyjään calabrialainen ja perehtyi kotiseudullaan hellenistiseen kulttuuriin. Hän liittyi Rooman sotaväkeen toisen puunilaissodan aikana ja palveli Sardiniassa centuriona. Siellä hänen lahjakkuutensa havaitsi Marcus Porcius Cato. Ennius muutti Roomaan ja ystävystyi Scipion Africanuksen kreikkalaisystävällisen ryhmän kanssa.
Enniuksen tuotanto on heksametrimittaista. Hänen kirjoittamastaan "Annaalit"-teoksesta tuli Rooman kansalliseepoksen mittoihin noussut työ. Siitä on säilynyt noin 600 säettä, joista monet ovat hyvin paatoksellisia. Hänen säkeistään on muodostunut monia lentäviä lauseita, kuten “Hädässä ystävä tunnetaan”. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin 20 tragediaa ja tehneen lisäksi latinankielisiä muunnelmia Euripideen näytelmistä, mutta ne eivät ole säilyneet. Satiireillaan Ennius aloitti Gaius Luciliuksen kanssa uuden, aidosti roomalaisen kirjallisuudenlajin, jolle ei ollut kreikkalaista esikuvaa. Antiikin satiireissa oli yleensä moraalisen opetuksen sävy, jota myöhemmät satiirit eivät sisällä.
Ylivieskan seutukunta
Ylivieskan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Oulun Eteläisessä, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kuusi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 177.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
German Gref
German Oskarovitš Gref (, s. 8. helmikuuta 1964, Panfilovin kylä Pavlodarin alue, Kazakstan) on venäläinen poliitikko, joka oli Venäjän talous- ja ulkomaankauppaministeri toukokuusta 2000 syyskuuhun 2007. Hän vastasi osaltaan Venäjän henkilötulovero- ja yritystuloverouudistuksista samoin kuin myös ulkomaankauppaan vaikuttavista vientiveroista. Marraskuusta 2007 hän on ollut Sberbankin puheenjohtaja ja toimitusjohtaja.
Gref (saksalaisittain Hermann Gräf) syntyi Kazakstanissa sinne karkotettujen saksalaisten poikana.
Hän palveli Neuvostoliiton armeijassa 1982–1984 ja suoritti Omskin valtionyliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1990. Vuodesta 1991 maaliskuuhun 1992 hän työskenteli Pietarin Pietarhovin piirin omaisuuden ja taloudellisen kehityksen komiteassa. Marraskuusta 1992 lokakuuhun 1994 hän oli Pietarhovin piirin omaisuuskomitean puheenjohtaja.
Lokakuussa 1994 hänet nimitettiin Pietarin omaisuuskomitean apulaisjohtajaksi ja valtion omaisuuskomitean Pietarin kiinteistöosaston päälliköksi.
2. syyskuuta 1997 Gref nimitettiin varakuvernööriksi ja 18. elokuuta 1997 Pietarin omaisuuskomitean puheenjohtajan Mihail Manevitšin seuraajaksi Pietarin pormestari Vladimir Jakovlevin toivomuksesta. Gref nimitettiin myös Lenenergon hallituksen jäseneksi. Tammikuussa 1998 Grefistä tuli myös Venäjän federaation omaisuuskomitean jäsen. 12. elokuuta 1998 valtion omaisuudesta vastaava apulaisministeri. 30. joulukuuta 1998 hänet nimitettiin Venäjän alueiden talouskysymysten koordinaationeuvoston jäseneksi.
Vuonna 1999 Gref oli edustajana Svjazinvestissä, Rosgostrahissa, FKCB:ssä ja AK Transneftissä sekä hallituksen jäsenenä Svjazinvestissä, Aeroflotissa ja Gazpromissa. Joulukuussa 1999 Grefistä tuli strategisen kehityksen neuvoston puheenjohtaja.
18. toukokuuta 2000 German Grefistä tuli ministeri uuteen kaupan ja talouskehityksen ministeriöön, johon on koottu tehtäviä aikaisemmista Itsenäisten valtioiden yhteisön ministeriöstä, ulkomaankauppaministeriöstä, talousministeriöstä, pohjoisten alueiden valtionkomiteasta, ulkomaanmaksujen ja vientivalvonnan palvelusta sekä urheilukasvatuksen, urheilun- sekä turismin ministeriöstä.
Politiikassaan Gref on edistänyt mm. verotuksen alentamista. Ulkomaankauppaministerinä hänelle kuuluivat myös investointisuoja-asiat.
Molodtsovin aakkoset
Molodtsovin aakkoset on komilaisen kielitieteilijän Vasili Molodtsovin vuonna 1918 luoma kirjoitusjärjestelmä, jota käytettiin komin- ja komipermjakinkielisen kirjallisuuden julkaisemiseen vuodesta 1920 lähtien. Se perustuu kyrilliseen kirjaimistoon, jonka merkkejä on muunneltu erilaisten ”häntien” (komiksi "böž") avulla. Ylöspäin suuntautuvat hännät osoittavat palataalisia konsonantteja, alaspäin suuntautuvat affrikaattoja. Aakkostoon kuului myös latinalaisesta kirjaimistosta lainattuja merkkejä. Venäjän äänteitä osoittavat ф, х ja ц liitettiin kirjaimistoon 1920-luvun lopussa.
Molodtsovin aakkosto soveltui hyvin komin äännerakenteen merkitsemiseen, mutta kirjapainoteknisesti sen käyttö oli hankalaa. Myöhemmin sitä syytettiin nationalistiseksi. Kirjaimisto korvattiin vuosina 1930–1932 latinalaisella, mutta Komissa sitä käytettiin uudelleen vuosina 1936–1938. Vuonna 1938 komit ja komipermjakit siirtyivät venäjän aakkostoon pohjautuvaan kirjoitusjärjestelmään, johon on lisätty kirjaimet і ja ӧ.
Molodtsovin aakkostoon kuuluvat kirjaimet sisältyvät kaikki Unicodeen. Cyrillic-osio (0400–04FF) sisältää kirjaimet а, б, в, г, е, ж, і, ј, к, л, м, н, о, п, р, с, т, у, ф, х, ц, ч, ш, щ ja ы. Loput kirjaimet ԁ, ԃ, җ, ԅ, ԇ, ԉ, ԋ, ӧ, ԍ ja ԏ sisältyvät Cyrillic Supplementary -osioon (0500–052F).
Islannin kulttuuri
Islannin kulttuurilla tarkoitetaan islannin kielistä kulttuuria nykyisessä Islannissa.
Islannissa syntyi kukoistava saagakirjallisuus ja epiikka jo keskiajalla.
Merkittävintä vanhassa islantilaisessa kirjallisuudessa on rikas edda- ja skaldirunous. Skaldirunot ylistävät tavallisesti jotain historiallista henkilöä, usein ruhtinasta, jonka hovissa laulaja oleskelee. Ne ovat myös nimeltä tunnettujen henkilöiden ("skaldien") sepittämiä. Kuuluisin skaldeista oli Egill Skallagrímsson.
Varsin huomattavaa on myös suorasanainen saaga-kirjallisuus, joka on sisällykseltään historiallista tai myyttistä laatua ja muodoltaan taiteellista. Tärkeimmät saagat ovat "Egillin saaga" ja "Njálin saaga". Vuoden 1200 vaiheilla saagoja oli olemassa melkein kaikista Norjan kuninkaista. Nämä kokoelmat ovat olleet lähteinä Snorri Sturlusonin "Heimskringlalle". Tieteellisen kirjallisuuden tuotteista on tärkein "Nuorempi Edda".
Klassisen Islannin kirjallisuuden suuruudenaika päättyy 1200-luvulla. Uskonpuhdistus toi mukanaan uuden henkisen kohoamisen. Kirjallisuus sai uskonnollisen leiman; maallinen kirjallisuus heräsi vasta 1700-luvulla. 1800-luvulla kansalliset pyrinnöt astuivat etualalle.
1900-luvun alkupuolen kirjailijoista monet, kuten Jóhann Sigurjónsson, Gunnar Gunnarsson ja Gudmundur Kamban kirjoittivat ennen Islannin itsenäistymistä tanskaksi.
Halldór Laxness sai Nobelin 1955.
Björk, Sugarcubes ja Sigur Rós ovat tunnetuimpia kevyen musiikin esittäjiä. Reykjavikissa toimii maan ainoa sinfoniaorkesteri.
Islannin kuvataide oli pitkään kirkkotaidetta. 1800-luvulla aloittivat ensimmäiset maalliset kuvataiteilijat. Einar Hákonarson (s. 1945) on tunnettu ekspressionisti.
Markus Lehtipuu
Markus Lehtipuu (s. 2. kesäkuuta 1962 Tampere) on matkailutoimittaja, matkakirjoja kustantavan Suomalainen Matkaopas Oy:n toimitusjohtaja ja Karjalan palautuksen puolestapuhuja.
Lehtipuu oli perustamassa Suomalainen Matkaopas -yritystään 1990-luvun alussa sen jälkeen kun Travela-matkatoimisto julkaisi hänen ideansa opiskelijoiden koostamasta matkakirjasta "Tuhat tietä tropiikkiin". Hän oli 1990-luvulla luomassa australialaisen Lonely Planet -kirjasarjan nimikettä "Finland". Hän on päivittänyt brittiläisen Insight Guides -kirjasarjan kahta eri Finland-nimikettä. Suomeksi Lehtipuu on kirjoittanut matkaopaskirjat "Tuhat tietä tuntemattomaan", Bali, Bangkok, Budapest, Hongkong ja Macao, Latvia, Malesia, Marokko, New York, Singapore, Thaimaa, Suomi, Tukholma, Vietnam, Phuket ja Koh Samui.
Lehtipuu kertoo Karjala-innostuksensa alkaneen vuonna 1999 toimittajien helikopterimatkasta. Sen jälkeen hän teki Karjala-oppaita varten useita matkoja nykyisen Suomen itäpuoliseen Karjalaan vuosina 2001–2004. Karjala-oppaan tullessa liian paksuksi hän erotti siitä Kannas-osion omaksi kirjakseen. Vuonna 2011 kirja julkaistiin taas nimellä Karjala, jossa Kannas oli yhdistetty muun Karjalan kanssa yhdeksi kirjaksi.
Matkailutoimittajien Killan ensimmäinen journalistipalkinto annettiin vuonna 2007 Markus Lehtipuulle.
Lehtipuu osallistuu aktiivisesti Karjala-keskusteluun. Hän vaatii Suomen Neuvostoliitolle luovuttamien alueiden liittämistä takaisin Suomeen ja katsoo, että se pelastaisi Karjalan rappiolta. Lehtipuun mielestä alueluovutus oli etninen puhdistus ja siten ihmisoikeusloukkaus. Hän on myös kirjoittanut kirjan "Karjalan tragedia – kuinka Suomen kauneimmasta maakunnasta tuli koko Euroopan häpeäpilkku". Kirjassa on noin 600 värivalokuvaa vuodelta 2003. Kirja ilmestyi vuonna 2004. Kirjassa hän kuvaa, kuinka luovutettu Karjala on rappeutunut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Lehtipuu oli Muutos 2011 -puolueen ehdokas vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Kymen vaalipiirissä ja sai 55 ääntä. Hän oli Muutos 2011:n ehdokas myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa.