hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Viisi oppia
Viisi oppia muodostavat kiinalaisessa kulttuurissa ammattiryhmän, joka perustuu kiinalaisen kosmologian periaatteisiin. Viisi oppia ovat "shan" (山 shān, vuori), "yi" (醫 yī, lääkintä), "ming" (命 mìng, kohtalo), "bu" (卜 bǔ, ennustaminen) ja "xiang" (相 xiāng, ulkonäkö).
Shan kattaa henkisen opiskelun ja harjoitukset. Ennen vanhaan ihmiset ryhtyivät vuorilla asuviksi erakoiksi harjoitellakseen yksin, eristyksissä ulkomaailmasta.
Ensimmäisessä vaiheessa opiskellaan yleensä daolaisten kirjoja (esimerkiksi Laozi ja Zhuangzi). Seuraavan askelen muodostavat fyysiset ja hengitysharjoitukset (qigong, wushu). Kolmas vaihe on talismaanien laatiminen, pyhien sanojen (mantrojen) ja tekstien lausuminen sekä pitkäikäisyyttä tuovien alkemististen pillereiden käyttö.
Yi on lääketieteellisten menetelmien harjoitus. Siihen sisältyy yrttien, moksibustion ja akupunktion käyttö.
Ming on henkilön syntymäaikaan perustuva kohtalon tutkiminen. Siihen sisältyy viiden tähden astrologia, qizheng siyu, ziping bazi (4 pilarin astrologia) ja ziweidoushu.
Bu tarkoittaa kommunikointia taivaan kanssa, jotta saataisiin kuva tulevaisuuden tapahtumista. Tärkeimmät ennusmenetelmät ovat yijing, meihua, najia yigua sekä kolme oppisuuntaa. Yksi fengshuin esimuoto oli "buzhai" - talon arviointi ennustamalla.
Xiang käsittää kasvojen lukemisen, käsien lukemisen, luiden tunnustelun, fengshuin ja astronomian.
Kaikki viisi oppia liittyvät toisiinsa. Yleensä ihminen erikoistuu yhteen niistä, mutta hänen oletetaan hallitsevan ainakin alkeita muista.
Kun länsimainen tieteellinen näkemys haastoi perinteisen kiinalaisen maailmankatsomuksen, kiinalaiset pyrkivät määrittelemään viiden opin edustamien käytäntöjen kokonaisuutta tavalla, joka luonnehtii sekä niiden keskeistä ajatusta että tapaa, jolla ne eroavat länsimaisesta aineeseen keskittyvästä tutkimuksesta ja käytännöstä. 1900-luvulla luotiin termi "elämän oppi". 2000-luvulla jotkut kiinalaiset ovat alkaneet käyttää termiä "qiologia" eli oppi qistä. Tällöin viisi oppia jaetaan kolmeen ryhmään kiinalaisen "kolmen aarteen" (sancai) mukaan:
Suomalaiset historiapäivät
Suomalaiset historianpäivät on Lahdessa vuosittain toistuva historianluento tapahtuma, jossa käsitellään istorian aiheita eri näkökulmista. Ensimmäisen kerran päivät järjestettiin 2000.Suomalaisilla historianpäivillä on julkaistu vuodesta 2003 Vuoden historiateoksen voittaja.
Suomalaisilla historiapäivillä ovat luennoineet muun muassa; Max Jakobson, Matti Klinge, Jaan Kaplinski, Jussi T. Lappalainen, Harri Holkeri, Mauno Koivisto, Mart Laar, Panu Rajala, Päiviö Tommila, Martti Turtola, Seppo Zetterberg,  Henrik Meinander,  Heikki Talvitie, Laura Kolbe, Heleena Savela, Päivi Lipponen, Markku Kuisma,Timo Soikkanen,Hannu Soikkanen, Jussi Pakkasvirta, Hannu Juusola, Jaakko Hämeen-Anttila, Jussi Nuorteva, Kustaa H. J. Vilkunan , Seikko Eskola, Erkki Tuomioja, Pekka Visuri, Jarmo Virmavirta, Seppo Zetterberg, Martti Turtola, Mart Laar, Jaan Kaplinski, Jyrki Vesikansa, Laura Kolbe, Tapio Bergholm, Henrika Tandefelt, Seppo Hentilä, Risto Alapuro, Pertti Haapala, Martti Häikiö, Jukka Tarkka, Juhani Suomi, Lasse Lehtinen, Hannu Rautkallio, Juhana Aunesluoma, Markku Jokisipilä, Simo Heininen ja Kimmo Rentola.
Tapahtuma järjestettiin aluksi Asikkalassa Johan Richard Danielson-Kalmarin Suviniemi-huvilalla, tilaisuudet on pääasiassa järjetetty Lahden keskustassa oppimiskeskus Fellmanniassa. Vuoden 2009 historianpäivät aloitettiin Vääksyn seurakuntakeskuksessa. Vuodesta 2011 ne on järjestetty Lahden Sibeliustalossa.
Isotopia
Isotopia voi tarkoittaa seuraavia:
Sotatieteiden päivät
Sotatieteiden päivät on joka toinen vuosi nykyään Maanpuolustuskorkeakoulun tiloissa Helsingissä järjestettävät sotatieteiden päivät, johon yleisö voi vapaasti ilmoittautua etukäteen, koska ne järjestetään sotilasalueella Santahaminassa, jonne järjestetään linja-autokuljetus. Ensimmäisen kerran sotatieteiden päivät järjestettiin 2000. V sotatieteiden päivillä oli ennätysyleisönä 500 osanottajaa.
Tilaisuudessa käsitellään sodankäyntiä, johtamista ja puolustusvälinetekniikkaa lähinnä Maanpuolustuskorkeakoulun oppiainejaon mukaisesti eri luentotilaisuuksissa toisena päivänä yleisten aiheiden tultua käsitellyiksi ensimmäisenä päivänä. Kansainvälisen ulottuvuutensa vuoksi suuri osa luennoista pidetään englanniksi.
Varsinaisten sotatieteiden harjoittajien lisäksi alustajissa on myös liiketaloustieteen hallinnon ja politiikan tutkijoiksi katsottavia strategian tutkijoita.
Seuraavan kerran Sotatieteiden päivät järjestetään vuonna 2018. 
Kaksipäiväisen tilaisuuden järjestävät Maanpuolustuskorkeakoulu, Suomen Sotatieteellinen Seura ry, Asehistorian liitto, Sotilasperinteen Seura, Sotilaspsykologinen Seura, Sotilassosiologinen Seura, Suomen Asehistoriallinen Seura, Suomen Humanitaarisen Oikeuden Seura, Suomen Lääkintäupseeriliitto, Suomen Sotahistoriallinen Seura, Suomen Sotahistorian Komissio.
Stefan Batory
Stefan Batory eli "Stefan Báthory" (27. syyskuuta 1533 Somlyo, Transilvania – 12. joulukuuta 1586 Hrodna, Liettuan suuriruhtinaskunta) oli Transilvanian ruhtinas 1571–1575 ja sittemmin Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas 1576–1586.
Stefan Batory () oli kuuluisaa unkarilaista Báthoryn aatelissukua ja saman nimisen valtiomiehen poika. Stefan Báthorysta tuli János Zsigmond Szapolyain seuraaja Transilvanian voivodina vuonna 1571, mutta hän luovutti 1575 vallan vanhemmalle veljelleen Kristoferille.
Vuonna 1576 Stefan Batory valittiin Puola-Liettuan eli "Rzeczpospolitan" hallitsijaksi. Samalla hän nai perillisettä jääneen Sigismund II:n sisaren Anna Jagellonicain, joka virallisesti toimi hänen kanssahallitsijanaan.
Stefan Batory kunnostautui Liivinmaan sodassa (1558–1583) Venäjää vastaan. Hän löi venäläiset Velikije Lukin luona, valtasi Iivana Julmalta takaisin venäläisten 16 vuotta hallussaan pitämän strategisesti tärkeän Polotskin kaupungin 1579 ja piiritti Pihkovaa 1581. Hän myös antoi jesuiitoille luvan Liettuan historiassa tärkeän Vilnan yliopiston perustamiseen.
István Báthory
István Báthory voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Valkosalava
Valkosalava eli valkopaju ("Salix alba") on pajulaji, joka esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa ja Aasian länsi- ja keskiosissa. Siitä on jalostettu koristekasvikäyttöön useita lajikkeita.
Valkosalava on kesävihanta, pitkä- ja vahvarunkoinen puu, jonka latvus on leveän kartiomainen. Lehtilapa on 4–9 cm pitkä, muodoltaan tasasoukan suikea ja ehyt- tai nystylaitainen. Lehdet ovat nuorina molemmin puolin karvaisia, myöhemmin päältä kaljuja. Hopeapajulla lehdet ovat myöhemminkin päältä hopeanharmaan karvoituksen peitossa. Valkosalava kukkii lehtien puhjettua. Kukinto on 2–5 cm pitkä lähes haaran myötäinen norkko.
Amerikanaitomahonki
Amerikanaitomahonki ("Swietenia macrophylla") on aitomahonkien sukuun ("Swietenia") kuuluva trooppinen puulaji. Se kasvaa 45–60 m korkeaksi. Rungon halkaisija voi olla 80 cm. Lehdet kasvavat 45 cm pitkiksi, ja niissä on parillinen määrä lehdyköitä keskiruodin kahta puolta.
Se kasvaa luontaisena Belizessä, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Dominicassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guadeloupessa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Martiniquessa, Meksikossa, Montserratissa, Nicaraguassa, Panamassa, Perussa, Saint Lucia, Saint Vincentissä ja Grenadiineillä ja Venezuelassa. Amerikanaitomahonkia istutetaan puutavaraksi myös Kaakkois-Aasiassa ja Intiassa. Nykyisin amerikasta tuleva amerikanaitomahonki tarvitsee CITES-luvan, mutta Intiasta ja Kaakkois-Aasiasta tuleva ei. IUCN-luokituksen mukaan amerikanaitomahonki on vaarantunut laji.
Torpedomalawinahven
Torpedomalawinahven ("Pseudotropheus elongatus") on afrikkalaisessa Malawijärvessä elävä endeeminen kirjoahvenlaji, jota pidetään myös akvaariokalana. Kerääminen akvaarioihin ja vesien saastuminen ovat aiheuttaneet sen, että laji luokitellaan vaarantuneeksi.
Torpedomalawinahvenkoiras voi saavuttaa jopa 17 cm pituuden. Torpedomalawinahvenen pohjaväri on tummansininen vaaleamman sinisin pystyraidoin. Naaraiden väritys erityisesti koiraiden läheisyydessä on vaatimattomampi. Yksityiskohdat vaihtelevat eri muunnoksilla, joita on useita.
Koiras voi käyttäytyä häiritsevästi niin oman lajinsa edustajia kuin muitakin kalalajeja kohtaan.
Torpedomalawinahvenet viihtyvät vedessä, jonka lämpötila on 22–25 °C ja pH hieman emäksinen. Ravintonaan laji käyttää levää ja kasveja . Akvaariossa sopivaa ruokaa ovat spirulina-hiutaleet sekä kasvit .
Suomen Televisioiden Liitto
Suomen Televisioiden Liitto ry (STL) on 4.11.1999 perustettu kaupallista televisiotoimintaa harjoittavien tv-yhtiöiden etujärjestö Suomessa. STL on Medialiiton (entinen Viestinnän Keskusliitto VKL) jäsen.
STL antaa lausuntoja alan lainsäädäntöä koskevissa asioissa ja on mukana muun muassa tekijänoikeuslautakunnassa sekä mainonnan eettisessä neuvostossa. , mutta muuten sen toiminta on varsin näkymätöntä. Yhdistyksellä ei esimerkiksi ole nettisivuja.
Liiton jäseninä ovat Nelosen omistava Sanoma Entertainment Oy ja Sanoma Television Oy. MTV Oy vetäytyi 14. tammikuuta 2010 kaikesta yhteistyöstä Nelonen Median kanssa.
Anita Doth
Anita Daniëlle Dels (taiteilijanimeltään Doth; s. 28. joulukuuta 1971 Amsterdam) on alankomaalainen laulaja, joka on vaikuttanut eurodance-ryhmässä 2 Unlimited.
Dothin vanhemmat ovat Rolf ja Lydia Dels. Vuonna 1991 hän lopetti opinnot ja aloitti vakituisen työn hallinnollisessa työssä poliisiasemalla.
Yhdessä Ray Slijngaardin, hän esiintyi eurodance-ryhmässä 2 Unlimited. Vuonna 1990 Ray Slijngaard (tuleva 2 Unlimitedin räppäri) oli kysynyt, voisiko hän kirjoittaa yhtyeelle rapsanoituksia, joita olivat sitä ennen tehneet J. P. de Coster ja Phil Wilde. Ray myös halusi kirjoittaa kertosävelmiä Anitalle, minkä takia hän kysyi Dothilta, voiko hän laulaa kertosäkeitä hänelle. Demo toimitettiin de Costerille ja Wildelle, jotka saivat Dothin liittymään 2 Unlimitediin.
Koko 2 Unlimitedin ajan Doth lauloi yhtyeelle kertosäkeitä. Yhtye menestyi Euroopassa ja myöhemmin ympäri maailmaa. Menestyskappaleita ovat esimerkiksi "Get Ready For This", "No Limit", "Tribal Dance", "Twilight Zone", "Maximum Overdrive" ja "Workaholic".
Vuonna 2009 Anita Doth palasi tekemään musiikkia 2Unlimitedistä tutun Ray Slijngaardin kanssa, nyt nimellä Ray & Anita. Heidän kaksi uusinta singlejulkaisuaan ovat nostaneet duon uudestaan pinnalle ja listoille erityisesti Alankomaissa. Vuonna 2009 Ray ja Anita myönsivät haastattelussa, että he seurustelivat keskenään 2Unlimitedin suurimman menestyksen aikoina. Tammikuussa 2010 julkistettiin uutinen, jonka mukaan Anita Dothilla on todettu rintasyöpä. Hän käy parhaillaan läpi hoitojaksoa, jonka jälkeen duo palaa taas studioon ja esiintymislavoille.
Sotilassosiologia
Sotilassosiologia tarkastelee armeijan henkilöstöä erilaisissa olosuhteissa (sota, rauha, kriisinhallinta). Tieteenalana sotilassosiologia soveltaa sotilasorganisaation tutkimiseen suuria joukkoja koskevaa organisaatiososiologiaa ja pienryhmiä tutkivaa sosiaalipsykologiaa. Sotilassosiologia on läheisessä vuorovaikutuksessa myös sotilaspsykologian ja johtamisen tieteenalojen kanssa, mutta se erottuu niistä selkeästi omaksi sotatieteiden alakseen.
Sotilassosiologiassa tarkastellaan pienryhmiä, suurempia joukkokokonaisuuksia sekä asevoimakokonaisuuksia. Muun Sosiologian tavoin sotilassosiologiassa ollaan kiinnostuneita rakenteen ja toiminnan suhteesta, sekä kulttuurisesti ja sosiaalisesti tuotetuista merkityksistä.
Sotilassosiologiassa tutkitaan muun muassa:
Sotilassosiologiaa on tutkittu Maanpuolustuskorkeakoulun käyttäytymistieteiden laitoksella. Nykyisin sotilassosiologiaa opetetaan Maanpuolustuskorkeakoulun johtamisen ja sotilaspedagogiikan laitoksella.
Lisäksi Suomessa toimii Sotilassosiologinen Seura ry.
Punakoivu
Punakoivu ("Betula pubescens" f. "rubra") on hieskoivun mutatoitunut erikoismuoto. Ensimmäisen punalehtisen koivun löysi Pohjois-Pohjanmaan Ylikiimingin Vepsänkylästä 1970-luvulla paikallinen biologiopiskelija. Punalehtinen koivu ei lisäänny luonnollisesti. Sen solukkoviljelmät on aloitettu Oulun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa. Sitä on myytävänä taimitarhoissa.
Puolustusvoimien Kuvakeskus
Puolustusvoimien Kuvakeskus ("PvKuvaK") on Suomen puolustusvoimien yksikkö, joka vastaa puolustusvoimien valo- ja videokuvaustoiminnasta. Kuvakeskus valokuvaa puolustusvoimien toimintaa, välineistöä ja henkilöstöä. Se myös valmistaa valokuvia, ylläpitää valokuva- ja videoarkistoa sekä antaa puolustusvoimien yksiköille teknistä tukea valokuvausalaa koskevissa asioissa.
Keskus sulautui Maanpuolustuskorkeakoulun täydennyskoulutus- ja kehittämiskeskukseen ("TKKK") vuonna 2006.
Keskus tuottaa myös puolustusvoimille oppi- ja tiedotusmateriaalia sekä mm. opetuselokuvia.
Sen toiminnot sijaitsevat Tuusulassa Tuusulan Rantatien varrella ns. Taistelukoulun kampuksella sekä Helsingin Pasilassa.
Keskuksen pitkäaikainen johtaja on ollut mm. kapteeni (myöh. evl) Jyri Paulaharju. Vuonna 2006 johtajana aloitti eversti (Antti) Tapio Myyryläinen.
Suurelle yleisölle kuvakeskus on tuttu tasavallan presidenttien virallisien valokuvien ottajana.
Keskuksen ottamat kuvat tunnistaa merkinnöisä "Kuva: SA-kuva" tai "Kuva: Puolustusvoimien Kuvakeskus".
Kildebert Adoptivus
Kildebert Adoptivus (noin 650–662) oli Austrasian kuningas 656–661. Hän oli Austrasian major domus Grimoald I:n poika.
Kun Sigebert III kuoli vuonna 656, Grimoald I leikkautti hänen poikansa Dagobertin ylhäisen syntyperän symbolin, pitkät hiukset ja lähetti tämän luostariin Irlantiin. Sen jälkeen Grimoald nosti kuninkaaksi oman poikansa Kildebertin, jonka Sigebert III oli ehtinyt adoptoida ennen Dagobertin syntymää.
Austrasian ylimystö ei kuitenkaan hyväksynyt vallankaappausta, ja Grimoald ja Kildebert kukistettiin. Grimoald, Kildebert ja Grimoaldin lanko Ansegisel luovutettiin Neustrian kuninkaalle Klodvig II:lle, joka teloitti heidät.
David Jones
David Jones voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Leppäkosken saviradat
Leppäkosken saviradat olivat Janakkalan Leppäkosken kylässä olleet kaksi 600 mm:n raideleveyksistä savenkuljetukseen käytettyä kapearaiteista rataa. Ne olivat käytössä 1970-luvulle saakka. Leppäkosken alueesta kehittyi 1800-luvulla merkittävä tiiliteollisuuden keskus, jossa sijaitsi vuonna 1860 perustettu Leppäkosken kartanon tiilitehdas, vuonna 1862 perustettu Sipilän kartanon tiilitehdas ja vuonna 1874 perustettu Rauhaniemen tiilitehdas. Ensimmäinen tiilitehdas Leppäkoskelle perustettiin jo 1847. Kaikki tiilitehtaat on lopetettu, mutta Rauhaniemen tiilitehtaasta on jäljellä savupiippu ja osa rakennuksista.
Rata sijaitsi Janakkalassa, Leppäkosken kylän läpi virtaavan Puujoen pohjoispuolella. Rata lähti Leppäkosken aseman lähellä sijainneelta Rauhaniemen tiilitehtaalta länteen tehtaan savenottokuopille. Radalla oli Deutz-, Jung- ja Simplex-moottorivetureita. Rauhaniemen tiilitehtaan toiminta päättyi vuonna 1987.
Rata sijaitsi Janakkalassa, Puujoen eteläpuolella. Se alitti Helsinki–Tampere-pääradan sekä sen vieressä kulkeneen maantien ja jatkui pääradan itäpuolella olleille savikuopille. Radalla oli käytössä Simplex-moottoriveturi ja savenkuljetukseen kuuppavaunuja. Leppäkosken tiilitehdas toimi vuosina 1860–1977.
Vamma
Vamma voi tarkoittaa:
Helsingin poliisisoittokunta
Helsingin Poliisisoittokunta on helsinkiläinen puhallinorkesteri.
Helsingin poliisisoittokunta on poliisin tärkein suhdetoimintatyökalu ja edustaa poliisia musiikin välityksellä eri tapahtumissa niin valtakunnallisesti kuin kansainvälisestikin.
Poliisisoittokunta on jo vuosikymmeniä nauttinut kestävää ja jakamatonta kansansuosiota. Alun perin soittokunta perustettiin vuonna 1947 parantamaan yleisön ja poliisin suhteita. Soittokunnassa on 40 soittajaa, joiden työajasta noin puolet käytetään liikennepoliisin työhön.
Toimintansa alusta lähtien poliisisoittokunta on esiintynyt siellä missä ihmisetkin ovat: suurissa yleisötapahtumissa, lastenklinikalla, vankiloissa, olympiastadionilla maaotteluiden avajaisissa, joulukadun avajaisissa, kirkoissa, paraateissa, konserttisaleissa ja poliisin omissa tilaisuuksissa. Helsingin poliisisoittokunta on esiintynyt myös ulkomailla: Saksassa, Tanskassa, Puolassa, Virossa, Venäjällä ja Ranskassa.
Helsingin poliisisoittokunta on konsertoinut lukuisten kuuluisien artistien kanssa - tänä vuonna solisteina ovat muun muassa Saara Aalto, Paula Koivuniemi ja Jorma Hynninen. 
Soittokunnalla on tärkeä rooli lasten ja nuorten parissa esiintyessään - musisoinnin ohella puhutaan koulukiusaamisesta, huumeiden ja muiden päihteiden vaaroista sekä liikennekäyttäytymisestä.
Poliisisoittokunnalla on aina ollut maineikkaita kapellimestareita: Georg Malmstén, Arthur Fuhrmann, Petri Juutilainen, Esko Heikkinen ja marraskuusta 2012 lähtien Sami Ruusuvuori. Uuden kapellimestarin myöstä soittokunta aloitti myös viihdekonserttien sarjan Savoy-teatterissa.
Koko 40-henkisen puhallinorkesterin lisäksi poliisisoittokunta pitää sisällään pienempiä kokoonpanoja:
Orkesteri perustettiin vuonna 1946 harrastuspohjalta, mutta jo 1947 sen soittajiksi alettiin hakea puolustusvoimien kouluttamia sotilassoittajia, jotka koulutettiin poliisitehtäviin. Soittokunnan tehtäväksi muodostui järjestää henkilöstölle "kipeästi kaivattuja viihdytys- ja valistustilaisuuksia".
Ensimmäisessä kokoonpanossa oli 14 soittajaa, ja se soitti muun muassa wieniläisvalsseja, oopperamusiikkia ja suomalaista konserttimusiikkia sekä marsseja.
Silver Side Up
Silver Side Up on Nickelback yhtyeen kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 2001.
Jan Marek
Jan Marek (31. joulukuuta 1979 Jindřichův Hradec, Tšekkoslovakia – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl, Venäjä) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 7. syyskuuta 2011 KHL-seura Lokomotiv Jaroslavlia kuljettanut lentokone syöksyi maahan lähellä Jaroslavlia, ja onnettomuudessa menehtyivät Marekin mukana lähes kaikki lentokoneen kyydissä olleet joukkueen sekä miehistön jäsenet.
Paatsamasinisiipi
Paatsamasinisiipi ("Celastrina argiolus" synonyymi "Papilio argiolus") on holarktisella alueella esiintyvä vaaleansininen sinisiipilaji. Lentoaikansa puolesta se on Suomessa selvästi aikaisin sinisiipi.
Vuonna 2017 paatsamasinisiipi valittiin Suomen kansallisperhoseksi.
Koiras on päältä kokonaan sininen ja siipiä reunustaa hyvin ohut musta juova. Naaraan siivet ovat yläpinnalta siniset, mutta etusiipien ulkoreunat ovat laajalti mustanruskeat, samoin takasiiven etureuna. Naaraalla takasiivissä erottuu lisäksi tummat reunatäplät. Siipiripset ovat molemmilla sukupuolilla valkoiset, siipisuonten kohdilta mustat. Siipien alapinta on hyvin vaalean sinertävänharmaa, tyvestä sinihärmäinen, eikä siipien alapintaa kirjovassa mustassa täplityksessä ole lainkaan punaista väriä. Mustilla täplillä ei ole valkoista reunusta. Toisen sukupolven yksilöillä siipien yläpinnan sinisen sävy on tummempi. Siipiväli 23–32 mm.
Paatsamasinisiipi on levinnyt lähes koko Eurooppaan, Pohjois-Afrikkaan, Aasian pohjois- ja keskiosien kautta Japaniin sekä läpi Pohjois- ja Keski-Amerikan aina Panamaan saakka. Suomessa paatsamasinisiipi on lähes koko maassa yleinen sinisiipilaji, jonka esiintyminen noudattaa tarkoin toukan pääasiallisen ravintokasvin, korpipaatsaman, esiintymistä. Kuusamon–Rovaniemen seudun pohjoispuolella esiintyminen on hajanaista, mutta perhosia on tavattu Utsjoelta saakka.
Paatsamasinisiipi lentää useimmiten kahtena sukupolvena, mutta levinneisyysalueen pohjoisosissa toinen sukupolvi on osittainen tai voi puuttua. Suomessa se on lentoaikansa puolesta selvästi varhaisin sinisiipilaji, joka esiintyy keväällä ja alkukesästä sekä joskus harvoin toisena sukupolvena loppukesällä. Ensimmäisen sukupolven lento alkaa jo huhti–toukokuun vaihteessa ja jatkuu kesäkuulle, mahdollinen toinen sukupolvi on lennossa heinäkuulta syyskuulle.
Lajia esiintyy eniten paatsamapensaiden läheisyydessä, mutta sen elinpiiriä voi olla myös esimerkiksi puutarhan herukkapensaiden ympäristö. Tyypillinen elinympäristö on metsä, pensaikko tai puutarha. Perhoset lentävät melko korkealla ja usein koiraat kerääntyvät yhteen jonkin tietyn pensaan luokse. Laji ei ole erityisen paikkauskollinen ja voi lentää pitempiäkin matkoja.
Naaras munii munat yksitellen. Toukat kuoriutuvat jo noin neljän päivän kuluttua ja toukkakehityskin kestää vain kolmisen viikkoa. Toukka on myrmekofiili, joka erittää muurahaisia kiinnostavaa eritettä ja saa ne näin suojelemaan ja hoitamaan toukkaa. Kotelo kiinnittyy kasvin lehteen silkkirihmalla. Jos kesän aikana syntyy toinen sukupolvi, kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa, muutoin laji talvehtii kotelona.
Ainakin keskisessä Euroopassa lajin esiintymismäärissä on viiden vuoden sykli, minkä aiheuttajaksi arvellaan hiukan eri vaiheella esiintyvää "Listrodomus nycthemerus" -loispistiäislajia.
Toukka käyttää ravinnokseen pääasiassa korpipaatsamaa ("Rhamnus frangula") ja orapaatsamaa ("Rhamnus cathartica"). Sen on havaittu käyttävän myös ainakin kanervaa, musta- ja punaherukkaa, karviaista ja juolukkaa ("Vaccinium uliginosum"), etelämpänä myös muita puutarhakasveja.
Ketosinisiipi
Ketosinisiipi ("Plebeius idas") on hyvin yleinen sinisiipilaji ja yksi Suomen yleisimmistä päiväperhosista.
Koiraan siivet ovat päältä siniset ja niissä on ohut musta reunus. Naaras on päältä ruskea, mutta yleensä sinistä väriä on havaittavissa melko laajalti siipien tyvestä ulospäin ja takasiiven ulkoreunassa on rivi punaisia, kaarevia täpliä. Molemmilla sukupuolilla siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinnat ovat vaalean harmahtavan ruskeat ja niissä on useita valkoreunaisia mustia täpliä. Koiraiden siipien alapinnoilla on siiven tyvessä vihertävää väriä. Takasiipien oranssinväriset täplät ovat sulautuneet yhtenäiseksi oranssinpunaiseksi juovaksi, joka etenkin naaraalla jatkuu selvänä myös etusiipeen. Takasiiven ulkoreunan mustissa täplissä on siniset keskustat. Etummaisen raajaparin säärissä ei ole okaa. Pohjoisimmassa Lapissa ja Norjassa tavattavalla pienikokoisella alalajilla "P. i. lapponica" siipien alapintojen täplät ovat pienempiä ja naaraat yläpinnoiltaan ruskeita, korkeintaan sinikehnäisiä. Aivan pohjoisessa naarailta myös puuttuvat myös takasiipien yläpinnan punaiset täplät. Siipiväli 21–28 mm.
Ketosinisiipi muistuttaa erittäin paljon kangassinisiipeä ("Plebeius argus") ja lajit erottaa varmimmin eturaajan säären okan tai sen puuttumisen perusteella. Siipien tuntomerkkierot eivät aina ole luotettavia. Samaan hankalaan lajikompleksiin kuuluu myös rinnesinisiipi ("Plebeius argyrognomon"), jota ei kuitenkaan tavata Suomessa.
Ketosinisiiven levinneisyys ulottuu Etelä-Euroopan vuoristoista Keski-Euroopan kautta Skandinavian pohjoisosiin ja idässä Altaivuoristoon. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Labradorin niemimaalle ja etelässä Coloradoon. Ketosinisiipi on Suomen yleisimpiä sinisiipilajeja ja esiintyy koko Suomessa pohjoisinta Lappia myöten. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta pitkälle elokuuhun.
Laji esiintyy hyvin monenlaisilla avoimilla paikoilla, kuten niityillä, hakkuuaukioilla, avoimilla metsäkedoilla ja jokien varsilla. Koiraat etsiskelevät naaraita lentäen ympäriinsä ja molemmat sukupuolet käyvät ahkerasti kukilla. Jopa parittelu tapahtuu yleensä jonkin kasvin kukinnossa. Laji saattaa suosia hieman kosteampia elinympäristöjä kuin kangassinisiipi.
Naaras laskee munat ravintokasveille yksitellen. Toukka on myrmekofiili. Se erittää muurahaisia kiinnostavaa nestettä ja muurahaiset vastineeksi suojelevat toukkaa saalistajilta. Koteloituminen tapahtuu muurahaispesään. Ilmeisesti sidos muurahaisiin on niin vahva, että sopivien muurahaislajien puuttuminen on syynä perhosen puuttumiselle suuresta osasta Siperiaa vaikka levinneisyys muutoin ulottuukin Euroopasta Pohjois-Amerikkaan. Toukkavaihe kestää 4–6 viikkoa ja kotelovaihe 2–3 viikkoa. Laji talvehtii munana, alalaji "P. i. lapponicus" toisen kerran kotelona.
Valtakunnallisessa päiväperhosseurannassa 2013 ketosinisiipi oli Suomen 16. eniten havaittu päiväperhonen. Maatalousympäristöjen päiväperhosseurannassa 2013 se oli sijalla 17.
Toukka on polyfagi ja viihtyy useilla kasveilla. Ravintokasveja ovat etenkin hernekasvit, kanerva, juolukka ja tyrni. Pohjoisella alalajilla myös variksenmarja.
Lehtosinisiipi
Lehtosinisiipi ("Plebeius artaxerxes") on ruskea sinisiipilaji. Se on melko yleinen, mutta esiintyy yksittäin ja viihtyy metsäkurjenpolven seuralaisena metsäniityillä. Se kuuluu samaan vaikeaan lajikompleksiin kuin punatäpläsinisiipi ("Plebeius agestis"), ja lajien erottaminen on huomattavan hankalaa. Suomessa samannäköinen laji on etenkin ruskosinisiipi ("Plebeius eumedon").
Lehtosinisiiven molempien sukupuolten siivet ovat yläpuolelta tummanruskeat, ja siiven ulkoreunassa on vaihtelevasti erottuva rivi oranssinpunaisia reunatäpliä, jotka ovat koiraalla etusiivessä himmeät. Siipien alapinnat ovat harmaat, ja niiden poikki kulkee rivi pieniä mustia, valkoreunaisia täpliä, takasiivessä kahdessa rivissä. Suuret oranssit reunustäplät ovat hyvin selkeitä sekä etu- että takasiivissä, ja takasiivessä niiden muodostaman kaaren sisäpuolella on siiven keskelle suuntautunut valkoinen kiilatäplä. Siipiväli 26–31 mm.
Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan, Pohjois-Kiinaan, Koreaan ja Sahalinille. Lounais-Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa esiintyy ulkonäöltään hieman poikkeava alalaji "P. a. montensis". Suomessa levinneisyys yltää Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Lappiin ja jopa Käsivarren Lapin kärkiosaan saakka, mutta Pohjois-Lapista havainnot ovat yksittäisiä. Perhoset lentävät yhtenä hyvin pitkällä aikavälillä lentonsa aloittavana sukupolvena kesäkuun alkupuolelta elokuun alkupuolelle.
Lehtosinisiiven elinympäristöjä ovat valoisat lehtometsät sekä kuivat kedot ja aurinkoiset tunturinrinteet. Se suosii etenkin kalkkipitoista maaperää. Perhoset ovat hyvin paikkauskollisia ja käyvät kukilla.
Naaras munii munat yksitellen kukannuppuihin, ja ne kuoriutuvat noin viikon kuluttua. Toukka syö kolmesta viiteen viikkoa ja vetäytyy sitten talvilevolle, joka tapahtuu aina kolmannessa toukkavaiheessa. Keväällä toukka syö vielä noin kuuden viikon ajan ennen koteloitumistaan silkkirihmalla kiinnitettyyn koteloon lehden alapinnalle lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa.
Pohjoismaissa toukan ravintokasveja ovat metsäkurjenpolvi ("Geranium sylvaticum"), verikurjenpolvi ("Geranium sanguineum") ja muut kurjenpolvet ("Geranium"). Etelämpänä pääravintokasvi on päivännouto ("Helianthemum nummularium") ja Ruotsissa myös öölanninpäivännouto ("Helianthemum oelandicum").
Ruskosinisiipi
Ruskosinisiipi ("Plebeius eumedon") on ruskea metsäkurjenpolvilla viihtyvä sinisiipilaji.
Ruskosinisiiven molempien sukupuolten siivet ovat yläpinnoiltaan tasaisen tummanruskeat. Etusiivissä on himmeänä mustahko keskitäplä ja naaraan takasiivissä saattaa erottua oransseja reunatäpliä. Siipien alapinnat ovat harmaat tai harmaanruskeat, tyvestä vihertävän sinikehnäiset ja niissä on mustia, valkoreunuksisia täpliä. Täplät erottuvat paremmin etusiivissä. Takasiiven keskeltä ulkoreunaan kulkee siivensuuntaisesti melko tasapaksu valkoinen juova. Siipien alapintojen ulkoreunassa on rivi oransseja täpliä, jotka ovat etusiivissä suurempia. Siipiväli 24–27 mm.
Erityisen samannäköinen laji on lehtosinisiipi ("Plebeius artaxerxes").
Levinneisyysalue ulottuu Espanjan ja Italian vuoristoista Euroopan ja Keski-Aasian poikki Itä-Siperiaan ja Pohjois-Kiinaan. Suomessa laji on melko yleinen maan etelä- ja keskiosissa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Sitä on tavattu kuitenkin Pohjois-Lapissa saakka, joskin Lapin havainnot painottuvat länteen. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun loppupuolelle.
Ruskosinisiipi elää toukan ravintokasveja, kurjenpolvia, kasvavilla aurinkoisilla metsäaukioilla, sähkölinjojen alusilla ja tien pientareilla. Laji on paikkauskollinen eivätkä perhoset liiku kauaksi ravintokasveiltaan. Se voi myös olla paikallisesti runsaslukuinen, mutta yleensä perhosia tavataan yksittäin.
Naaras munii munat yksitellen kukintoihin ja toukat kuoriutuvat noin viikkoa myöhemmin. Nuoret toukat syövät kehittyviä hedelmystöjä, mutta siirtyvät myöhemmin lehdille. Tällöin toukka vioittaa lehteä niin, että se käpertyy toukan suojapaikaksi. Kasvettuaan ensin kahden viikon ajan toukka siirtyy talvilevolle ja syö jälleen keväällä 3–5 viikon ajan ennen koteloitumistaan. Toukka on myrmekofiili ja houkuttelee muurahaisia huolehtimaan siitä. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa.
Toukan ravintokasveja ovat metsäkurjenpolvi ("Geranium sylvaticum"), verikurjenpolvi ("Geranium sanguineum") ja niittykurjenpolvi ("Geranium pratense").
Hohtosinisiipi
Hohtosinisiipi ("Polyommatus icarus") on melko kookas sinisiipilaji. Suomessa sitä tavataan koko maassa.
Hohtosinisiiven koiraiden siipien yläpinta on vaalean violetinsininen. Siiven ulkoreuna on kapealti musta. Naaraan siipien yläpinta voi olla suklaanruskea tai sininen ("f. caerula") sinisen värimuodon ollessa sitä yleisempi mitä pohjoisemmaksi siirrytään. Naaraan takasiipien ulkoreunassa on rivi melko kookkaita mustia täpliä, joiden siivenpuoleisella sivulla on oranssia väriä. Usein oransseja täpliä erottuu myös etusiiven reunan tuntumassa. Siipien alapinta on ruskehtavan harmaa, tyvestä sinihohtoinen. Sekä etu- että takasiivessä on kaksi siiven poikki kulkevaa mustien, valkoreunaisten täplien muodostamaa riviä ja näiden väliin jää siiven poikkisuunnassa venynyt musta, valkoreunainen täplä. Takasiiven ulkoreunassa on rivi oransseja täpliä joiden muodostaman kaaren sisäpuolella on selvä valkoinen laikku. Etenkin naarailla oranssien täplien rivi jatkuu myös etusiiven alapinnalle. Siipiväli 21–33 mm.
Napapiirin pohjoispuolelta Jäämerelle tavattavalla alalajilla "P. i. septentrionalis" on vaaleammat siipien alapinnat, heikompi oranssi kirjailu sekä suurempi siipiväli: 33–38 mm.
Levinneisyysalue ulottuu Kanariansaarilta ja Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Keski-Aasiaan ja Pohjois-Uralille. Pohjoismaissa sitä tavataan Norjan pohjoisosia myöten. Suomesta havaintoja on Utsjoelta saakka, mutta yleisin se on kuitenkin maan etelä- ja keskiosissa. Lajilla on melko usein kesän aikana kaksi päällekkäistä sukupolvea ja jo Ruotsissa sukupolvia voi olla kolme. Suomessa ensimmäinen polvi lentää kesäkuun alkupuoliskolta heinäkuun lopulle ja toinen heinäkuulta jopa syys–lokakuun vaihteeseen. Oulun pohjoispuolella sukupolvia on kuitenkin vain yksi ja se lento alkaa lähes kuukautta etelärannikkoa myöhemmin.
Hohtosinisiipi elää kuivemmilla niityillä, kivikkorannoilla, hiekkamailla, tuntureilla ja monissa kulttuuriympäristöissä, kuten joutomailla. Laji on paikkauskollinen ja koiraat valtaavat reviirin, jonka ympäri ne lentelevät odotellen naaraita.
Naaras munii munat yksitellen ja aina nuorten ravintokasvien kukintoihin. Kasvilajin valinta saattaa vaihdella sukupolvien välillä. Toukka on nopeakasvuinen ollen täysikasvuinen 3–5 viikon kuluttua. Laji on ilmeisesti jonkinasteinen myrmekofiili ja muurahaiset saattavat huolehtia joistakin toukista. Laji talvehtii toukkamuodossa, mutta etenkään levinneisyysalueen pohjoisosissa elinkiertoa ei tarkoin tunneta. Kotelovaihe kestää viikosta kahteen.
Toukkien ravintoa ovat hernekasvit kuten niittynätkelmä, hiirenvirna, puna-apila ja keulankärki.
Hopeasinisiipi
Hopeasinisiipi ("Polyommatus amandus") on sinisiipiin kuuluva päiväperhoslaji. Se on yksi yleisimmistä heimonsa edustajista Suomessa.
Koiraan siipien yläpinta on kirkkaan taivaansininen, selvästi vaaleampi kuin useilla muilla sinisiipilajeilla. Siipien ulkoreuna on mustahko ja tumma kehnä ulottuu siipisuonten kohdalla hiukan siiven keskiosaa kohti. Joskus harvoin voi erottua myös tummia täpliä lähellä siiven ulkoreunaa. Naaraalla siipien yläpinnat ovat ruskeat ja tyvestä ulospäin laajalta alueelta sinikehnäiset ja takasiiven yläpinnalla voi erottua oransseja reunatäpliä. Siipiripset ovat molemmilla sukupuolilla valkoiset. Siipien alapinnat ovat vaaleanharmaat, tyvestä voimakkaasti sinikehnäiset. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee yksi rivi mustia, valkoreunaisia täpliä ja näiden muodostaman kaaren sisäpuolella on siiven poikkisuunnassa venynyt musta, valkoreunainen täplä. Etusiivessä täplät ovat takasiiven täpliä pienempiä. Takasiiven ulkoreunassa on epäselvät, tummat reunatäplät ja niistä kolmesta neljään takimmaiseen liittyy himmeänoranssi täplä. Hopeasinisiipi on melko kookas laji, jonka siipiväli on 31–36 mm.
Hopeasinisiiven levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Kaukasukselle, Keski-Aasiaan, Pohjois-Kiinaan ja Itä-Siperiaan saakka. Laji on Suomessa yleinen ja sitä tavataan Rovaniemen korkeudelle saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä tai joskus kahtena sukupolvena kesäkuun alkupuolelta elokuulle huipun sijoittuessa heinäkuun alkuun.
Laji viihtyy sekä kuivilla että kosteilla niityillä, avoimilla metsänreunuksilla ja rannoilla eikä se vaikuta olevan kovin vaativa elinympäristönsä suhteen. Koiraat liikkuvat ilmeisesti melko laajalla alueella etsien naaraita. Perhoset käyvät kukilla.
Naaras laskee munat yksitellen lehtien yläpinnoille ja toukat kuoriutuvat noin viikon kuluttua. Toukka on myrmekofiili ja saa muurahaiset hoitamaan ja puolustamaan sitä. Toukka kasvaa 2–3 viikkoa ennen siirtymistään talvilevolle. Keväällä se kasvaa vielä 3–8 viikon ajan kunnes koteloituu. Kotelovaihe kestää noin kaksi viikkoa.
Valtakunnallisessa päiväperhosseurannassa 2013 hopeasinisiipi oli Suomen 22. eniten havaittu päiväperhonen. Maatalousympäristöjen päiväperhosseurannassa 2013 se oli sijalla 18.
Toukkien ravintoa ovat etenkin hiirenvirna ja niittynätkelmä, mutta myös muut hernekasvit.
Huhtasinisiipi
Huhtasinisiipi ("Plebeius nicias") on harvinainen sinisiipilaji. Suomessa se on levinneisyydeltään melko itäinen ja pahoin taantunut.
Koiraan siipien yläpinnat ovat omintakeisen turkoosiin vivahtavan siniset ja siipien reunat ovat leveälti tummat. Naaraan siivet ovat yläpinnoiltaan tasaisen ruskeat, tyvestä aavistuksen sinikehnäiset. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja etusiivessä on melko kookkaita mustia, valkoreunaisia täpliä. Takasiiven alapinnan täplät ovat pieniä ja siiven keskellä on suuri valkoinen kiilatäplä, joka yltää siiven poikki. Aivan ulkoreunassa on muutama himmeä oranssi täplä. Siipiväli 25–28 mm.
Luhtasinisiiven levinneisyys muodostuu erillisistä esiintymistä Pyreneillä, Alpeilla, Fennoskandiassa, Uralilla ja Altailla. Pohjoismaissa sitä tavataan vain Suomessa ja Ruotsissa. Pääasiallinen levinneisyys Suomessa ulottuu erikoisena kaarena Etelä-Savosta Pohjois-Savon, Pohjois-Karjalan ja Kainuun kautta Perämeren pohjukkaan. Lisäksi Etelä-Pohjanmaalla on erillinen esiintymä. Yleisin laji vaikuttaa olevan Kainuussa sekä Kemi-Tornio-alueella. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuun alusta elokuun alkupuolelle.
Huhtasinisiipi viihtyy toukan ravintokasvia, metsäkurjenpolvea, kasvavilla metsäaukeilla, voimalinjojen alusilla ja rehevillä tienpientareilla. Perhoset käyvät ahkerasti kukilla ja viettävät yöt korkealla kasvien varsilla pää alaspäin.
Pohjoismaissa tavattavan alalajin "P. n. scandicus" elintapoja ei tunneta kovin hyvin. Naaras munii munat yksitellen ja muna on talvehtiva vaihe. Alpeilla laji talvehtii toukkana. Toukka katkaisee ravintokasvin latvan ja piilottelee sen suojissa.
Suomessa laji on taantunut ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa se luokiteltiin silmälläpidettäväksi (NT).
Lajin toukat syövät metsäkurjenpolvea ("Geranium sylvaticum").
Juolukkasinisiipi
Juolukkasinisiipi ("Plebeius optilete") on mustansininen tai tummanruskea sinisiipilaji. Laji on yleinen ja viihtyy etenkin soilla, joissa kasvaa juolukkaa.
Juolukkasinisiipi on yleisilmeeltään hyvin tumma sinisiipi. Koiraan siipien yläpinnat ovat tumman violetinsiniset ja niissä on ohut, musta reunus. Naaraan siivet ovat päältä tummanruskeat, joskin siipien tyviä kohti niissä on nähtävissä tummansinistä väriä, joskus melko laajaltikin. Siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinnat ovat harmaanruskeat ja mustien, valkoreunaisten täplien kirjomat. Takasiiven ulkoreunassa on kahdesta kolmeen oranssia täplää, joiden ulkopuolella on metallinkiiltoisen siniset täplät. Siipiväli 22–29 mm.
Levinneisyysalue ulottuu Balkanin niemimaa-Alpit-Alankomaat -linjalta itään aina itäisimpään Siperiaan saakka. Lajia tavataan myös Pohjois-Amerikassa Alaskasta Kanadan keskiosiin. Laji lentää kesäkuun puolivälistä elokuun alkuun ja on koko Suomessa hyvin yleinen.
Juolukkasinisiipi elää ennen kaikkea soilla, mutta kelpuuttaa myös muut juolukkaa kasvavat ympäristöt. Varsinkin pohjoisessa se viihtyy myös kangasmetsissä ja tunturikoivikoissa. Se on erittäin yleinen laji ja luultavasti Suomen yleisin sinisiipi. Perhoset ovat paikkauskollisia eikä lajia yleensä tapaa sopivan elinympäristön ulkopuolelta. Koiraat lentelevät ympäriinsä ahkerasti etsien naaraita.
Naaras munii munat yksitellen ja ne kuoriutuvat noin 10 päivän kuluttua. Toukka kasvaa aluksi 5–7 viikon ajan ja siirtyy talvilevolle. Talvehtimisen jälkeen se kasvaa vielä 3–5 viikkoa ennen koteloitumistaan. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Toisin kuin monet lähisukulaisensa, juolukkasinisiiven toukka ei elä yhdessä muurahaisten kanssa.
Toukat viihtyvät juolukoissa ("Vaccinium uliginosum") ja suokukalla ("Andromeda polifolia"). Joskus harvemmin ravintokasviksi sattuu mustikka ("Vaccinium myrtillus"), puolukka ("Vaccinium vitis-idaea") tai isokarpalo ("Vaccinium oxycoccos").
Virnasinisiipi
Virnasinisiipi ("Glaucopsyche alexis") on niityillä viihtyvä, alkukesän sinisiipilaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koiraiden siipien yläpinta on kirkkaansininen ja siipien tumma reunus levenee siiven kärkeä kohti. Takasiiven etureuna on leveästi tumma. Myös naaraan siipien yläpinta on sininen, mutta reunoista laajalti tummanruskea. Etusiipien alapinnat ovat harmaat, mutta takasiivet tyvestä ulospäin laajalta alueelta ja voimakkaasti turkoosikehnäiset. Mustia, valkoreunaisia täpliä on vain vähän ja takasiivissä ne ovat selvästi pienempiä tai saattavat puuttua kokonaan. Oranssi väri puuttuu alapinnoilta täysin. Etusiiven alapinnan täplät ovat kookkaita. Siipiväli 27–36 mm.
Virnasinisiipi muistuttaa paatsamasinisiipeä, mutta eroaa siitä muun muassa takasiipien alapinnan selvästi etusiivistä eroavan värin ja takasiipien alapinnan vähäisen täplityksen perusteella.
Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Turkin, Kaukasuksen ja Siperian kautta Pohjois-Kiinaan. Virnasinisiipi on Suomessa nykyisin harvinainen ja eteläinen laji, joskin sitä on aikaisemmin tavattu Etelä-Lapissa saakka. Nykyisin virnasinisiipeä esiintyy runsaammin vain lounaisrannikolla, etenkin Turusta Paraisille. Muualla perhosia tavataan pääasiassa yksitellen. Laji on lentoaikansa puolesta ensimmäisiä sinisiipiä ja perhoset lentävät toukokuun loppupuolelta heinäkuun alkuun.
Virnasinisiipi viihtyy lämpimillä niityillä, kedoilla ja teiden varsilla, mutta on hyvin paikoittainen ja ilmeisen vaativa elinympäristön suhteen. Elinympäristöltään se vaatii runsasta lajistoa erilaisia hernekasveja, jotka kasvavat valoisalla paikalla. Lisäksi maaperän tulee olla hyvin vettä läpäisevää ja mieluiten kalkkipitoista.
Toukan löytää varmimmin hernekasvien kukinnoista tai hedelmystöistä, joihin naaras laskee munat yksitellen. Toukat kuoriutuvat noin viikon kuluttua ja kykenevät vaihtamaan väriään ympäröivän kukinnon värin mukaan. Toukka on myrmekofiili, joka erittää makeaa nestettä ja elää jonkinlaista yhteiselämää muurahaisten kanssa. Toukkakehitys kestää 2–4 viikkoa, mikä päätteeksi koteloituminen tapahtuu kivien tai sammalen alle. Laji talvehtii kotelona ja vanhemmasta kirjallisuudesta löytyvät maininnat toukan talvehtimisesta ovat ilmeisesti virheellisiä.
Toukat käyttävät ravinnokseen virnoja ("Vicia") ja nätkelmiä ("Lathyrus").
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2003
Vuoden 2003 jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut olivat neljännet FIFA:n järjestämät naisten maailmanmestaruuskilpailut. Ne pelattiin Yhdysvalloissa 20. syyskuuta – 12. lokakuuta 2003. Alun perin kisat oli määrä järjestää Kiinassa, mutta SARS-epidemian vuoksi FIFA päätti toukokuussa siirtää ne Yhdysvaltoihin, joka oli järjestänyt edellisetkin kisat vuonna 1999.
Otteluita pelattiin kuudessa eri kaupungissa: Carsonissa, Columbusissa, Foxborough’ssa, Philadelphiassa, Portlandissa ja Washingtonissa.
Lohjan Salibandy
Lohjan Salibandy (LoSB) on lohjalainen salibandyn erikoisseura, joka on perustettu vuonna 1991. Lisenssimäärällä mitattuna seura on Suomen 18. suurin salibandyseura reilulla 400:lla jäsenellään. Naisten edustusjoukkue pelaa II-divisioonaa ja miesten edustusjoukkue II-divisioonaa. Lisäksi seuralla on kaksi muuta miesten aikuisjoukkuetta ja kaksi ikämiesten joukkuetta. Juniorijoukkueita on pojissa A:sta F-junioreihin ja tytöissä A:sta E-junioreihin.
The Turtles
The Turtles on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Los Angelesissa. Yhtyeen keulakuvat ovat Howard Kaylan ja Mark Volman. Sen tunnetuin kappale on ”Happy Together” vuodelta 1967. Yhtye on ollut toiminnassa vuosina 1965–1970 ja uudelleen vuodesta 1983 eteenpäin.
Young Talkmore Nyongani
Young Talkmore Nyongani (s. 2. syyskuuta 1983 Makonde, Zimbabwe) on zimbabwelainen yleisurheilija, joka on erikoistunut 400 metrin juoksuun.
Nyonganin ennätys 400 metrillä on 44,96 s ja 200 metrillä 20,85 s.
Nyongani kiertää ahkerasti Euroopan kentillä GP-kisoja ja silloin tällöin on kisoja voittanutkin.
Lewis Banda
Lewis Banda (s. 16. syyskuuta 1982 Tshabalwa) on zimbabwelainen pikajuoksija, joka on erikoistunut 400 metrin juoksuun.
Hänen henkilökohtainen ennätyksensä on 44,58 s vuodelta 2004, ja se on myös nykyinen Zimbabwen ennätys.
Costa Concordia
Costa Concordia oli Costa Crocieren omistama risteilyalus. Laiva oli rakennettu vuonna 2006 Italiassa. Se on risteillyt Välimerellä, Atlantilla ja Etelä-Amerikassa. Laivan sisaraluksia ovat "Costa Serena", "Costa Pacifica", "Costa Favolosa", "Costa Fascinosa" ja "Carnival Splendor".
Aluksen normaalimiehistöön kuului 1 090 henkeä, mutta suurimmalla osalla miehistöstä ei ollut varsinaisia merimieskoulutusta, vaan se oli palkattu huolehtimaan matkustajien viihtyvyydestä, kuten huolehtimaan laivan ravintoloista, baareista, uima-altaista, teattereista ja kasinoista sekä puhtaanapidosta. Tätä osaa miehistöstä oli verrattu maalla sijaitsevan hotellin henkilökuntaan. Suuri osa tästä miehistöstä ei osannut puhua italiaa ja englantiakin vain vähän.
Laiva törmäsi laituriin 22. marraskuuta 2008 Palermossa, mutta henkilövahingoilta vältyttiin.
Laiva ajoi karille 13. tammikuuta 2012 ja kääntyi kyljelleen. Vuonna 2013 tietojen mukaan 32 ihmistä kuoli. Alus oli karille ajettaessa väärässä kurssissa, koska kapteeni halusi tervehtiä saarta epävirallisen käytännön mukaisesti.
Italiassa vaarallisesta lähestymistervehdyksestä käytetään nimitystä "inchino", ’niiaus’, ’kumarrus’. Aluksen päällikkö Francesco Schettino ojensi vastuun onnettomuudesta varustamolle, joka oli hänen mukaansa määrännyt hänen suorittamaan inchinon. Vuonna 2015 oikeus tuomitsi Schettinon 16 vuoden vankeuteen kuolemantuottamuksesta.
Laivan jättämistä paikalleen harkittiin, sillä nosto-operaatio on kallis.
Ennen laivan nostoa aluksesta poistettiin poltto- ja voiteluaineet. Urakan hoitivat tanskalainen Smit Internationale ja italialainen Neri SpA.
"Costa Concordia" nostettiin ensin kokonaisena kellumaan ja hinattiin sitten romuttamolle. Nosto-operaation hoitivat amerikkalainen Titan Salvage ja italialainen Micoperi. Aluksi noston arveltiin olevan valmis keväällä 2013, mutta tammikuussa 2013 työn ennustettiin olevan valmis ”kesän loppuun mennessä”. Alus saatiin käännettyä pystyasentoon 17. syyskuuta 2013.
Nostaminen kellumaan ja siirto romutettavaksi siirtyi kesään 2014. Heinäkuun lopulla 2014 hylky hinattiin Genovaan, missä se tullaan romuttamaan. Romutustelakalla laivan kahdeksannen kannen hytistä kalusteromun alta löytyi 3. marraskuuta 2014 laivalla työssä olleen intialaisen tarjoilijan Russel Rebellon jäänteet. Hän oli onnettomuuden viimeinen kateissa ollut uhri.
Costa Magica
Costa Magica on Costa Crocieren Italiassa 2004 valmistunut risteilyalus. Alus risteilee Välimerellä, Atlantilla, Etelä-Amerikassa ja Pohjois-Euroopassa.
Alus tilattiin Fincantierin Sestri Ponenten telakalta Genovasta Italiasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 6087 ja alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 2003. Marraskuussa 2004 alus luovutettiin Costa Crociere SpA:lle Genovaan.
Alus astettiin risteilemään kaikilla merillä. Se ajoi matalikolle 3. kesäkuuta 2011 lähdettyään Kööpenhaminasta. Seuraavana päivänä hinaajat irrottivat aluksen hiekkapohjasta.
Costa Fortuna
Costa Fortuna on Costa Crocieren vuonna 2003 Italiassa valmistettu risteilyalus. Se risteilee Pohjois-Euroopassa Välimerellä, Atlantilla sekä Karibialla.
Aluksen keulaosa laskettiin vesille 11. heinäkuuta 2002 Palermossa ja peräosa samana vuonna 11. marraskuuta Genovassa. Aluksella syttyi 14. huhtikuuta 2003 tulipalo sen ollessa viimeisteltävänä Genovassa. Tulipalo saatiin kuitenkin nopeasti hallintaan ja se sammutettiin pian sen jälkeen. Aluksen kastoi 22. marraskuuta italialainen näyttelijätär Maria Grazia Cucinotta "Costa Fortunaksi" Genovan risteilijäterminaalissa. Alus luovutettiin 31. lokakuuta genovalaiselle Costa Crociere SpA:lle.
Frederick Schule
Frederick William "Fred" Schule (27. syyskuuta 1879 – 4. syyskuuta, 1962) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja St. Louisissa 1904.
Schule syntyi Fairfieldissä, Ohiossa ja opiskeli Michiganin yliopistossa. Hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden 120 metrin aidoissa 1903.
Mestaruudestaan huolimatta Schule ei ollut ennakkosuosikki olympialaisissa. Etukäteen parhaina pidettiin vuosien 1903 ja 1904 yliopistomestari Edwin Clappia, joka ei kuitenkaan ilmestynyt paikalle alkueriin, ja Thaddeus Schideleriä, joka oli juossut vain kuukautta ennen olympialaisia 15,0, Alvin Kraenzleinin epävirallista maailmanennätystä 15,2 paremmin. Aika oli epävirallinen, koska se oli otettu vain kahdella kellolla. Olympialaisissa Schule voitti alkueränsä helposti ja voitti finaalissa Schidelerin kahdella metrillä ajalla 16,0. Schule kilpaili myös 200 metrin aitajuoksussa sijoittuen viidenneksi.
Frederick Schule kuoli 82-vuotiaana Poughkeepsiessä, New Yorkin osavaltiossa, jonne hän oli muuttanut kaksi vuotta aiemmin saman osavaltion De Ruyterista.
Muurahaisen luontomatkailukeskus
Muurahaisen luontomatkailukeskus sijaitsee Kauhajoella Muurahaisen kylässä, aivan kantatie 44:n välittömässä läheisyydessä.
Se on tarkoitettu taukopaikaksi Lauhanvuoren kansallispuistossa vieraileville matkailijoille. Sieltä voi ostaa erilaisia virvokkeita sekä saada tietoa alueen kulkureiteistä ja nähtävyyksistä.
Luontomatkailukeskusta voidaan myös vuokrata kokoustilaksi sekä tapahtumien ja juhlien järjestämiseen.
Kaczyński
Kaczynski tai Kaczyński viittaa:
Domptail-en-l’Air
Domptail-en-l'Air on kylä ja kunta Meurthe-et-Mosellen departementissa Ranskassa. Kunnan asukasluku on 55 henkeä. Postinumero on 54290.
Saukkosuon kapearaiteinen rata
Saukkosuon kapearaiteinen rata (yleisemmin vain Saukkosuon rata tai Saukkosuon savirata) oli kapearaiteinen rautatie Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savossa. Rata alkoi Sukevan Keskusvankilan tiilitehtaalta, ja jatkui Saukkosuon savenottoalueelle. Radan pituus oli noin 2,5 km ja raideleveys 600 mm.
Sukevan Keskusvankilan ensimmäinen savirata avattiin 1940-luvulla tiilitehtaan läheisyyteen ja sen pituus oli noin 400–500 m. Uusi savenottoalue avattiin Saukkosuolle 1950-luvun lopulla ja radan pituus Tiilitehtaalta sinne oli noin 2,5 km.
Aluksi käytettiin vaunujen vetäjinä hevosvetovoimaa, mutta 1950-luvulla hankittiin 2 veturia. Vuonna 1969 liikenne radalla päättyi ja siirryttiin saven kuorma-autokuljetuksiin. Kuorma-autojen käyttö jatkui tiilitehtaan lopettamiseen (1999) saakka. Rata purettiin ja kalusto jätettiin alueelle 1970-luvulla. Ratapohjat löytyvät kuitenkin vielä maastosta. Myös kalusto (veturi, vaunuja, vaihteita jne.) on pääosin radan alueella hylättynä. Ainakin toisesta veturista käytettiin lempinimeä "Pässi".
Kalustona radalla on ollut parikymmentä vaunua ja kaksi veturia. Vanhempi veturi oli avomalli ja uudempi katettu. Lisäksi Sukevan Keskusvankilalla on ollut noin 300 metrin mittainen rata turvetuotantoalueella. Siellä vaunujen siirtely tapahtui miesvoimin ja vaunut vedettiin vinssillä lastaussillalle. Turvetta tuotettiin vuosina 1946-1949. Vankilan alkuvuosina siellä oli myös lyhyitä tilapäisiä maansiirtoratoja.