hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Matti Ahonen
Matti Aleksander Ahonen (27. joulukuuta 1891 Petäjävesi – 12. huhtikuuta 1964) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Ahdon Ahonen ja Matilda Sulkunen. Hänen puolisonsa oli Vieno Pulkkinen.
Matti Ahonen kävi kansakoulun ja opiskeli viisi luokkaa Viipurin reaalikoulussa vuonna 1923, Kaasusuojelu-upseerikurssin hän suoritti 1924, Haminan taistelukoulussa hän opiskeli vuonna 1925, asemestarikurssin hän suoritti vuosina 1925–1926, kuormastovälineiden hoitokurssille hän osallistui vuonna 1928, aseteknikkojen täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1930. Hän työskenteli ennen jääkäriksi ryhtymistään liikeapulaisena Jyväskylässä.
Matti Ahonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Matti Ahonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissodassa 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonaan rahastonhoitajaksi ja talouspäälliköksi. Suomen sisällissodassa hän osallistui taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä, jossa hän haavoittui 24. huhtikuuta 1918, haavoittuneenakin hän kykeni suistamaan punaisten sotilasjunan kiskoilta kääntämällä vaihteen junan alla.
Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli Valkoisen kaartin rykmentin 1. komppaniassa 20. marraskuuta 1918 alkaen. Valkoisesta kaartista hän siirtyi nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 5. komppaniaan rahastonhoitajaksi, hän toimi myöhemmin samassa joukko-osastossa talouspäällikkönä.
YH:n aikana hän toimi 13. ampumatarvikekomppanian päällikkönä sekä 2. Asevarasto-osaston päällikkönä vuodet 1939–1941. Jatkosodassa hän palveli 13. aseenkorjauskomppanian päällikkönä vuodet 1941–1942, jonka jälkeen vuodet 1942–1944 Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin aseupseerina.
Jatkosodan jälkeen hän sai palkkioviran huoltoupseerina Sisä-Suomen suojeluskuntapiiristä. Myöhemmin hän siirtyi Särkisalmi osakeyhtiöön kirjanpitäjäksi, josta tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1947. Matti Aleksander Ahonen on haudattu Parikkalaan.
Roger Carel
Roger Blancharel (s. 14. elokuuta 1927), taiteilijanimeltään Roger Carel, on ranskalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Asterixin ääninäyttelijänä ranskankielisissä Asterix-animaatioissa, kuten Asterix – gallialaisten sankari, sekä Star Wars-elokuvien C-3PO'n ranskankielisenä ääninäyttelijänä.
Frenulum
Frenulum on pieni ihopoimu, toisin sanottuna kiinnitysside, miehen siittimen alapinnalla, joka kiinnittää esinahan terskan alapintaan. Frenulumin sanotaan olevan siittimen herkin osa. Lapsuudessa tehdyissä ympärileikkauksissa frenulum usein poistetaan. Frenulumin ollessa liian lyhyt, kääntyy peniksen pää alaspäin esinahkaa taaksepäin venytettäessä. Esinahan kiinnikkeen tiukkuutta esiintyy noin 5 prosentilla ympärileikkaamattomista miehistä. Vaiva on korjattavissa frenuloplastiaksi kutsutulla lääketieteellisellä toimenpiteellä.
Michael Tarnat
Michael Tarnat (s. 27. lokakuuta 1969 Hilden Saksan liittotasavalta) on saksalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on vasen laitapuolustaja. Tarnat pelaa tällä hetkellä Hannover 96 -nimisessä joukkueessa. Hänen lempinimensä on "Tanne", joka tarkoittaa kuusta.
Tarnat aloitti jalkapalloilun SV Hilden-Nordissa. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1991 MSV Duisburgissa. Ensimmäisen Bundesliiga-ottelunsa hän pelasi 2. elokuuta 1991 kotiottelussa VfB Stuttgartia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki ottelussa VfB Leipzigia vastaan 23. elokuuta 1993. Kesällä 2004 hän siirtyi Karlsruher SC:iin, jossa hän pääsi heti avauskokoonpanoon. Hänet opittiin tuntemaan kovasta laukauksestaan ja hänestä tuli yksi Bundesliigan parhaita vapaapotkun antajia. Kolmen kauden aikana hän teki Karlsruhessa seitsemän maalia 81 ottelussa.
Vuonna 1997 Bayern München osti Tarnatin ja hänen joukkuetoverinsa Thorsten Finkin. Hän pelasi pelipaikallaan niin hyvin, että piti pelipaikkansa avauksessa lähes koko kauden pitäen Münchenin tähtipelaaja Bixente Lizarazun vaihtopenkillä. Bayern-aika oli erityisen menestyksekäs, sillä hän voitti Saksan mestaruuden 1999, 2000, 2001 ja 2003, Saksan cupin 1998, 2000 ja 2003 sekä Mestareiden liigan 2001. Lisäksi hän pelasi vuonna 1999 Manchester Unitedia vastaan Mestareiden liiga ottelussa, joka päättyi Manchesterin 2-1 voittoon.
Kaudella 1999-2000 ottelu Eintracht Frankfurtia vastaan lienee erikoisin Tarnatin uralla, sillä kyseisessä ottelussa hän joutui pelaamaan puoli tuntia maalivahtina Oliver Kahnin ja hänen korvaajansa Bernd Dreherin loukkaannuttua. Tarnat päästi maalin pelattuaan vain kaksi minuuttia. Bayern kuitenkin voitti ottelun, kun Samuel Kuffour onnistui maalinteossa pelin lopussa.
Uransa loppupuolella Tarnat alkoi kärsiä loukkaantumisista ja hän jäi usein Bayernin avauskokoonpanon ulkopuolelle. Kuuden Bayern-kauden, 122 Bundesliiga-ottelun ja kahdeksan maalin jälkeen hän siirtyi vuonna 2003 Manchester Cityyn, jossa hän pelasi 32 ottelua ennen siirtymistään Hannoveriin. Iäkkyydestään huolimatta hän on edelleen arvostettu puolustaja ja vakiopelaaja seurassaan.
Tarnat kutsuttiin ensimmäistä kertaa maajoukkueeseen 9. lokakuuta 1996, jolloin hän debytoi vuoden 1998 MM-kilpailujen karsinnoissa Armeniaa vastaan. Lopputurnauksessa hän edusti Saksaa neljässä ottelussa. Maajoukkueessa hän pelasi 19 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Leonard Ahma
Leonard Echard Ahma (20. lokakuuta 1889 Turku – 14. marraskuuta 1944 ) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Oskar Ferdinand Friman ja Adolfina Johansson. Hänen puolisonsa oli Martta Lahtinen.
Ahma kävi kansakoulun sekä kaksi luokkaa Turun suomalaisessa reaalilyseossa, ja keskikoulukurssin Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Haminan taistelukoulu hän suoritti vuonna 1918, alue- ja paikallispäällikkökursseille hän osallistui vuonna 1922 ja taktiikan soveltamiskursseille vuonna 1925, jotka pidettiin suojeluskuntain päällystökoulussa, pioneerikurssille Korialla hän osallistui vuonna 1927, Reserviupseerikoulu hän suoritti vuonna 1928, Perkjärvellä pidetylle jalkaväkitykkikurssille hän osallistui vuonna 1929, voimistelunjohtajakurssin hän suoritti vuonna 1931, komppanianpäällikkökurssille hän osallistui vuonna 1934 ja suojeluskuntain päällystökoulussa pidetylle luutnanttikurssille hän osallistui vuonna 1937. Ahma työskenteli ennen sotilasuralle astumistaan konelatojana kirjapainossa.
Ahma liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Suomessa saamansa kirjapainoalan koulutuksensa takia hänet komennettiin syksyllä 1917 Berliiniin uuden Suomalaisen sotilaskäsikirjan painatustöihin.
Ahma saapui takaisin Suomeen varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Hän palveli sisällissodassa ensin joukkueenjohtajana 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniassa ja taisteli Tampereen valloituksessa. Hänet komennettiin 11. huhtikuuta 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti tämän mukana osaa Rajamäen, Tarpilan ja Raivolan taisteluihin.
Sisällissodan jälkeen toimi samassa yksikössä 20. lokakuuta alkaen komennettiin 4. joukkueeseen joukkueenjohtajaksi. Vuonna 1920 hän osallistui komppaniansa mukana Porajärven puolustukseen. Hän erosi puolustusvoimista 30. lokakuuta 1920, mutta jatkoi kumminkin puolustusalalla ja liittyi Viipurin suojeluskuntaan, josta hänet komennettiin Antreaan paikallispäälliköksi.
Talvisotaan hän osallistui Vuoksenlaakson väestönsuojelupiirin päällikkönä. Jatkosodassa hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon alaisen Repolan aluepäällikkönä. Vuosina 1943 ja 1944 hän toimi Oulussa sekä suojeluskunnan paikallispäällikkönä, että väestönsuojelupäällikkönä. Leonard Echard Ahma on haudattu Oulun sankarihautaan.
Pavel Karelin
Pavel Vladimirovitš Karelin (, 27. huhtikuuta 1990 Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 9. lokakuuta 2011 Nižni Novgorod) oli venäläinen mäkihyppääjä.
Karelin debytoi aikuisten arvokilpailuissa Oberstdorfin lentomäen MM-kilpailuissa 2008, jossa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 22:nneksi ja oli mukana viidenneksi sijoittuneessa Venäjän joukkueessa. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Karelin oli Venäjän joukkueessa joukkuekilpailun kymmenes, normaalimäen 33:s ja suurmäen 38:s.
Maailmancupissa Karelin debytoi kaudella 2007–2008. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi toinen tila Garmisch-Partenkirchenin kilpailusta uudenvuodenpäivänä 2011. Joukkuemäessä hän sijoittui kaudella 2008–2009 toiseksi Oberstdorfissa ja kolmanneksi Planicassa.
Karelin kuoli auto-onnettomuudessa 9. lokakuuta 2011 Nižni Novgorodin ympäristössä, Ufan ja Moskovan välillä. Karelin oli ajanut Mercedesiä, joka oli törmännyt onnettomuuden vuoksi pysähtyneeseen rekkaan. Karelin kuoli peräänajossa, ja hänen kaksi ystäväänsä saivat vakavia vammoja. Karelinin verestä löydettiin tutkimuksissa tuntematon määrä alkoholia. Hän oli ajanut onnettomuushetkellä ylinopeutta.
Torsten Björkman
Torsten Torolf Björkman (21. maaliskuuta Helsinki 1897 – 28. tammikuuta 1951) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat opettaja Johannes Botolf Björkman ja Aina Elisabeth Silfverblad. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Alma Elisabeth Tolvasen kanssa.
Hän oli käynyt viisi luokkaa Helsingin ruotsalaista lyseota ja kolme lukukautta Uudenkaarlepyyn seminaaria sekä suoritti yksityisesti 8. luokan Helsingin ruotsalaisessa lyseossa vuonna 1924. Upseerikokelaskurssin hän suoritti Viipurissa vuosina 1918–1919, Kadettikoulussa hän oli kuunteluoppilaana vuosina 1922–1923, Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1928, Suojeluskuntain komentajakurssin hän suoritti vuosina 1934–1935.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 2. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. komppaniaan. 2. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Aittolahdella, Lyykylässä ja Talissa.
Sisällissodan jälkeen palveli hän edelleen koulutusupseerina ja nuorempana upseerina 3. jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 15. maaliskuuta 1922 nuoremmaksi upseeriksi Suomenlinnan paikalliskomppaniaan, jonka päällikkyyden hän otti vastaa 14. maaliskuuta 1924. Uudenmaan rykmentin 8. komppanian päälliköksi hänet komennettiin 16. toukokuuta 1924, josta hänet siirrettiin 2. helmikuuta Polkupyöräpataljoona 3:n 3. komppanian päälliköksi, mutta komennettiin takaisin Uudenmaan rykmenttiin ja sen 6. komppaniaan päälliköksi 15. kesäkuuta 1918. Rykmentissä hän toimi päällikkönä myös 5. ja 1. komppaniassa kunnes 1. heinäkuuta 1934 hänet nimitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Seinäjoelle sotilaspiirin apulaispäälliköksi hänet komennettiin 1. maaliskuuta 1932 ja tässä tehtävässä hän oli 1. joulukuuta 1933 asti. Hän toimi Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin johtajana 3. helmikuuta – 31. elokuuta 1930. Luottamustehtävissä hän oli Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1930.
Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 11:n (Ässärykmentin) I pataljoonan komentajana (I/JR11), jonka mukana osallistui Hatjalahden taisteluun, jossa haavoittui ja siirrettiin Helsingin suojeluskuntapiiriin. Helsingin suojeluskuntapiirissä hän toimi välirauhan aikana toimistopäällikkönä, kunnes Jatkosodan sytyttyä hänet komennettiin Hangon rintamalle ja hänet määrättiin Jalkaväkirykmentti 55:n II pataljoonan (II/JR55) komentajaksi. Vuodesta 1942 hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin toimistopäällikkönä aina suojeluskuntajärjestön lakkauttamiseen saakka, jolloin hänet siirrettiin lakkautuspalkalle.
Sotien jälkeen hän työskenteli Helsingin kaupungin verovirastossa vuosina 1945–1946 ja Oy Kolster Ab:n kamreerina vuodet 1946–1951. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Axel Danielson
Axel Rudolf Danielson (21. maaliskuuta 1888 Pernaja – 17. lokakuuta 1938) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat puutarhuri Karl Gustaf Danielson ja Emilia Sofia Johansson. Hänen puolisonsa oli Anna Maria Arlander.
Danielson kävi viisi luokkaa Porvoon ruotsalaista lyseota sekä suoritti farmaseuttitutkinnon 1909 ja työskenteli apteekkialalla ennen sotilasuralle lähtemistään.
Danielson liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään ja sen konekiväärikomppaniaan 10. syyskuuta 1916. Danielson pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 18. maaliskuuta 1916. Danielson toimi aluksi tykistöjaoksessa talousaliupseerina. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Ekkau-Kekkaussa ja Aa-joella.
Danielson saapui takaisin Suomeen yliluutnantiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin jääkäritykistön 2. patteriin jaosjohtajaksi. Hän otti osaa Länkipohjan, Pitkäjärven, Oriveden, Kangasalan ja Lempäälän taisteluihin sekä Tampereen valloitukseen. 11. huhtikuuta 1918 hänet siirrettiin jääkäritykistöprikaatin 2. ammuskolonnan päälliköksi, jonka mukana otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeen hänet komennettiin Koiviston rannikkotykistön päälliköksi. 11. elokuuta 1919 hänet komennettiin Rannikkotykistörykmentin 5. patteriston komentajaksi ja myöhemmin Russarööhön erillisen patterin päälliköksi. Tehtävistään hän erosi 27. lokakuuta 1920. Tämän jälkeen hän toimi Porvoon kaupungin ja maalaiskunnan suojeluskunnan harjoituspäällikkönä sekä liikemiehenä ja kauppiaana.
Axel Bäckman
Axel Arvid Bäckman (12. maaliskuuta 1893 Petolahti – 5. lokakuuta 1935 Sydney) oli suomalainen jääkärimajuri ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Erik Herman Bäckman ja Karolma Sofia Hägglund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Karin Loenbomin kanssa.
Axel Bäckman kirjoitti ylioppilaaksi Kristiinan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Saasalaiset osakuntaan. Hän jatkoi opiskelujaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysismatemaattisella osastolla vuosina 1912–1914. Upseerien pioneerikurssille hän osallistui Korialla vuonna 1922.
Axel Bäckman liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan päälliköksi 5. jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Komppanianpäällikkönä hän otti sisällissodassa osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeen hänet komennettiin 12. heinäkuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Pioneerikoulutuspataljoonan 1. komppaniaan. Myöhemmin 16. huhtikuuta 1919 hänet komennettiin pataljoonan 2. komppaniaan päälliköksi. Pioneeripataljoona N:o 2:n komentajana hän toimi 6. – 18. heinäkuuta 1920 ja 13. syyskuuta 1920 – 3. helmikuuta 1923 välisen ajan. Seuraavaksi hänet komennettiin Rautatiepataljoonaan insinööri- ja aseupseeriksi. Armeijasta hän otti eron 30. tammikuuta 1924, jonka jälkeen hän toimi liikemiehenä. Luottamustoimiin hän osallistui 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1919–1920. Myöhemmin hän muutti Australiaan, jossa kuoli Sydneyssä 5. lokakuuta 1935. Hänet on haudattu Sydneyhin N.S.W.
Kosti Eskola
Kosti Eskola (30. joulukuuta 1889 Nastola – 26. heinäkuuta 1955) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Henrik Gustaf Eskola ja Charlotta Varpenius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Siiri Erika Taittosen kanssa.
Eskola oli kansakoulun käynyt ja sen jälkeen hän jatkoi yksityisopintoja vuosina 1910–1915 Saksassa Mitweidan ja Strelitzin polyteknillisissä opistoissa. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918.
Eskola liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 20. marraskuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenin hyökkäykseen sekä Aa-joen talvitaisteluissa.
Eskola astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi Kenttälennätinpataljoonaan, josta hänet komennettiin 28. maaliskuuta 1918 eversti Ausfeldin esikuntaan ja siirrettiin 15. huhtikuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Mouhussa, Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen Eskola toimi joukkueenjohtajana 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jolla myöhemmin oli nimet Jääkäripataljoona n:o 3 ja Kajaanin sissipataljoona. Armeijasta hän erosi 23. lokakuuta 1918. Sotilasuransa jälkeen hän toimi vuonna 1919 piirtäjänä ja konstruktöörinä Lehtoniemi oy:ssä Varkaudessa, vastaavassa toimessa hän toimi vuosina 1920–1924 Kotkan konepaja oy:ssä. Puolustusministeriön taisteluvälineosastossa hän oli tarkastajana vuosina 1925–1927. Hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1928 Suojeluskuntajärjestöön asetarkastajaksi. Asetarkastajan toimi poiki hänelle 27. kesäkuuta 1928 vakinaisen paikan Suojeluskuntajärjestöön ja hän jäi edelleen Yliesikunnan asetarkastajaksi.
Talvisotaan Eskola osallistui Suojeluskuntajärjestön yliesikunnan asetarkastajana ja jatkosotaan hän osallistui toimistoupseerina Kotijoukkojen esikunnassa. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944, jonka jälkeen hän toimi Puolustusvoimain pääesikunnan pioneeriosastolla toimistosihteerinä vuoteen 1947 saakka.
Björn Damstén
Björn Gustaf Waldemar Damstén (käytti Saksassa nimeä Delmas; 23. helmikuuta 1892 Helsinki – 23. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat johtaja Severin Damstén ja Jenny Hellén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anne-Marie Frostellin kanssa, josta erosi. Toisen kerran hän avioitui 1930 Molly Martha Lindströmin kanssa.
Hän kävi kahdeksan luokkaa Helsingin uudessa ruotsalaisessa yhteiskoulussa ja jatkoi opintojaan Böömissä Bodenbachin teknisessä korkeakoulussa sähköoppia vuosina 1912–1913 sekä Hampurin Grohnen instituutissa ja Breslaun kauppakoulussa vuosina 1913–1914. Hän oli J. C. Cronvall Oy:n palveluksessa ennen jääkärikoulutukseen lähtöään.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin 8. marraskuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan ja edelleen 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hänet siirrettiin 9. heinäkuuta 1917 pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan ja takaisin 4. komppaniaan 19. heinäkuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti Libaussa sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, jonka päälliköksi hänet määrättiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen, josta tehtävästä hänet siirrettiin komppanioineen 2. jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonaan, jossa komppanian järjestysnumeroksi tuli kolme. Hän otti osaa komppanioineen taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Kuokkalassa.
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin päälliköksi Meripataljoonaan, jossa toimi 1. komppanian päällikkönä sekä loppuvuodesta 1918 pataljoonan komentajana. Hänet siirrettiin 31. tammikuuta 1919 Suomen valkoiseen kaartiin 1. komppanian päälliköksi ja edelleen 6. joulukuuta 1922 talouspäälliköksi Uudenmaan rykmenttiin. Hän erosi armeijasta 22. huhtikuuta 1925, Vuonna 1919 hän suoritti opintomatkat Ranskaan ja Englantiin. Armeijasta eronsa jälkeen hän matkusti Kanadaan ja Yhdysvaltoihin, mistä palasi Suomeen vuonna 1928 ja astui O. Grundströn Oy:n palvelukseen, jonka jälkeen hän oli perustamassa puutavaraliike Soinne & K:nia, ollen sen yhtiökumppanina aina vuoteen 1936 asti.
Talvisotaan hän osallistui Intendenttitoimiston päällikkönä ja intendenttinä 1. Täydennysdivisioonan esikunnassa. Jatkosotaan hän osallistui toimistopäällikkönä Helsingin suojeluskuntapiirin esikunnassa vuoteen 1942 asti. Tämän jälkeen hän toimi liikemiehenä Helsingissä vuosina 1942–1953. Hänet on haudattu Helsinkiin.
You Bet Your Life
You Bet Your Life oli yhdysvaltalainen visailuohjelma, jota esitettiin radiossa 1947–1956 ja televisiossa 1950–1961. Ohjelman juontajana toimi Groucho Marx. Radiossa ohjelmaa lähetettiin alun perin ABC:n asemien kautta. Myöhemmin sarja siirtyi CBS:lle ja lopulta NBC:lle. Televisioversion lähetyksestä vastasi NBC.
You Bet Your Life sai vuonna 1948 Peabody -palkinnon. Vuonna 1988 sarja nimettiin Radio Hall of Fameen.
Sarjaa on yritetty herättää henkiin myöhemminkin. Vuoden 1980 versiossa juontajana toimi Buddy Hackett ja vuoden 1992 versiossa Bill Cosby. Molemmat yritykset jäivät lyhytikäisiksi.
Suuri odaliski
Grande Odalisque ("Suuri odaliski"), joka tunnetaan myös nimillä "Une Odalisque" ja "La Grande Odalisque", on ranskalaisen taidemaalari Jean Auguste Dominique Ingres'n (1780–1867) kooltaan 88,9 × 162,56 cm oleva vuonna 1814 valmistunut öljyvärimaalaus, joka kuvaa odaliskia eli jalkavaimoa.
Ingres'n aikalaiset pitivät maalausta Ingres'n pesäeron tekemisenä uusklassismiin, mikä merkitsi siirtymistä kohti eksoottisempaa romantiikkaa. "Suuri odaliski" herätti ensimmäisessä näyttelyssään laajaa kritiikkiä. Se on herättänyt huomiota erityisesti venytettyjen mittasuhteiden ja anatomisen realismin puuttumisen vuoksi. Maalaus kuuluu nykyisin Louvren kokoelmiin.
Laitialanselkä
Laitialanselkä on Vesijärven lounainen selkä. Se käsittää Hollolan kirkonkylän luoteispuoleiset vesialueet itäisenä rajanaan Enonselkä. Laitialanselän rannat ovat kaislikkoa ja rantapeltoisena maaseutumaisena ympäristönä siellä on runsaasti vesilintuja. Alueella on Laasonpohjan neljä luonnonsuojelualuetta.
Laitialasellälle laskee Hammonjoki. Laitialanselkä jatkuu Manskiveen, jonka pohjoispuolella on Asikkalan Viitaila. Hollolan kirkonkylässä ja siitä itään Laitialanselällä sijaitsevat Hollolan seurakunnan Parinpellon leirikeskus.
Laitialanselän rannalla on mm. Laitialan kartano sekä Hollolan kunnan Manskiven toimintakeskus, joka nykyään on pääasiassa kunnan nuorisotoimen käytössä. Manskiven toimintakeskus ja Parinpellon leirikeskus voivat tarjota majoitusta myös ulkopuolisille ryhmille.
Laitialan kartanosta pohjoiseen sijaitsee Laitialan uimaranta, jolla on lehtomainen pysäköintialue ja kaislikkoalueen välissä sijaitseva pitkä laituri. Alueella on telttailtu jokamiehen oikeudella.
Vesijärviprojektien yhteydessä Laitialanselällä on harjoitettu voimakasta hoitokalastusta.
Mazda 929
Mazda 929 on automalli, jota valmistettiin vuosien 1973–1998 aikana neljä sukupolvea. Mazda 929 oli suunniteltu edustusautoksi ja Mazdan malliston suurimmaksi henkilöautomalliksi. Kaikki mallit ovat takavetoisia. Mallin edeltäjänä oli Mazda 1500/1800. 929:n korvasi vuonna 1996 Mazda Xedos 9.
Mazda 929 HV
Mazda 929 HB
Mazda 6929 HC
Mazda 929 HD
Hans Elo
Hans Einer Elo (15. huhtikuuta 1891 Uusikirkko Tl – 24. marraskuuta 1981 Rauma) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Hans Stenros-Laurila ja Olga Palmroos. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elly Tuomisen kanssa.
Hän kävi kansakoulun ja yksityisesti keskikoulukurssin Viipurissa vuonna 1926. Suojeluskuntaupseerikurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1922 ja täydennyskurssin vuonna 1924, reserviupseerikurssin hän suoritti vuonna 1926, taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1928 ja komppanianpäällikkökurssin vuonna 1933.
Tämä kalantilainen merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1917 pataljoonan pioneerikomppaniaan.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Krenatöörirykmentin 1. Jyväskylän pataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet komennettiin 14. huhtikuuta 1918 päälliköksi 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Mannisella, Kuljussa, Sääksjärvellä, Tampereella, Vesilahdella sekä rykmentin etenemiseen Pälkäneen, Aitoon, Luopioisten ja Lammin kautta Koskelle.
Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Krenatöörirykmentissä ja nyt 1. komppaniassa vääpelinä sen hajottamiseen asti, jolloin hänet siirrettiin 17. heinäkuuta 1918 Viipurin vartiopataljoonaan komppanianvääpeliksi, josta edelleen myöhemmin muodostettuun Terijoen rajavartiopataljoonaan. Hän erosi armeijasta 4. joulukuuta 1918 ja liittyi 1. tammikuuta 1919 Eräjärven suojeluskuntaan paikallispäälliköksi, missä toimi vuoden loppuun asti, jolloin hänet siirrettiin harjoituspäälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiiriin. Akaan–Toijalan suojeluskuntaan hän siirtyi 1. kesäkuuta 1920 ja edelleen Pyhärannan suojeluskunnan paikallispäälliköksi hän siirtyi 1. joulukuuta 1920 ja oli tehtävässä vuoden 1921 loppuun saakka, jonka jälkeen hän siirtyi Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin 12. alueen ja 1. helmikuuta 1927 alkaen 13. alueen päälliköksi.
Talvisotaan hän osallistui komppanianpäällikkönä JR 13:n konekiväärikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Summassa. Myöhemmin hänet komennettiin Suomen suojeluskuntapiirin esikuntaan toimistoupseeriksi. Välirauhan aikana hän toimi Vakka-Suomen suojeluskuntapiirin taisteluvälineupseerina ja sotilasohjaajana. Jatkosotaan hän osallistui Jalkaväenkoulutuskeskus 18:ssa pataljoonan komentajana ja koulutusupseerina. Pataljoonan nimi muutettiin myöhemmin Järjestelykeskus 1:ksi. Vuodesta 1943 alkaen hän toimi Maaselän esikunnassa koulutusupseerina ja Osasto Elon komentajana Henkilötäydennyskeskus 8:ssa.
Sotien jälkeen hän työskenteli osastonhoitajana ja kustannuslaskijana Rauman Nahkatehdas Oy:ssä.
Hyundai Scoupe
Hyundai Scoupe on korealaisen Hyundain valmistama 2-ovinen coupé. Sillä on sama etuvetorakenne kuin Hyundai Ponylla.
Reino Ericsson
Reino Bernhard Ericsson (25. tammikuuta 1897 Lammi – 22. huhtikuuta 1938) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat ylimetsänhoitaja Bernhard Ericsson ja Hilma Hedvig Halonen. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1920 Aslaug Catharina Neuenstedtin kanssa ja toisen kerran vuonna 1927 Jeanne Madeleine Ermenegin kanssa.
Ericsson kävi seitsemän luokkaa Helsingin maanviljelyslyseota ja yhden luokan yksityisesti Kokkolan yhteiskoulua vuonna 1927. Komppanianpäällikkökurssin Taistelukoulussa hän suoritti vuonna 1928.
Ericsson liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 29. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden ja Aa-joella.
Ericsson saapui Suomeen (Vaasaan) kornetiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Suomen valkoiseen armeijaan Karjalan ratsujääkärirykmentin 1. eskadroonaan, josta hänet komennettiin myöhemmin 6. Jääkärirykmentin esikuntaan lähettiupseeriksi ja otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Viipuria vastaan käydyissä taisteluissa.
Suomen sisällissodan jälkeen Ericsson palveli Karjalan ratsujääkärirykmentissä, josta hänet komennettiin joulukuun puolivälissä 1918 yhden ratsuväkijoukkueen johtajana rajavartiotehtäviin itärajalle. Rajavartiotehtävistä hän palasi maaliskuussa 1919 ja määrättiin Hämeen ratsurykmenttiin. Armeijasta hän erosi 29. lokakuuta 1919. Armeijasta erottuaan hän liittyi suojeluskuntaan 12. joulukuuta 1919 ja sijoitettiin Oulun suojeluskuntaan paikallispäälliköksi, mistä hänet siirrettiin myöhemmin Oulunsalon suojeluskuntaan samaan tehtävään. Armeijan palvelukseen hän palasi uudelleen 31. maaliskuuta 1920 ja hänet sijoitettiin Hämeen ratsurykmentin 1. eskadroonaan ja 29. kesäkuuta 1927 alkaen 2. eskadroonan päälliköksi. Uudenmaan rakuunarykmentin talouspäällikön tehtävät hän otti vastaan 15. kesäkuuta 1928. Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi hänet komennettiin 1. syyskuuta 1928. Helsingin sotilaspiirin apulaispiiripäälliköksi hänet komennettiin 15. helmikuuta 1933 ja edelleen Tuusulan sotilaspiirin päälliköksi 1. heinäkuuta 1933. Uudenmaan rakuunarykmentin yleisesikuntaupseerina hän toimi 3. joulukuuta 1935 alkaen, josta hänet siirrettiin 28. helmikuuta 1936 Ratsuväen aliupseerikoulun johtajaksi. Hennalan aliupseerikoulun johtajana hän toimi 15. huhtikuuta 1920 – 5. tammikuuta 1921 ja pioneeripataljoonassa 10. lokakuuta – 11. marraskuuta 1923 väliset ajat. Hämeen ratsurykmentin talouspäällikön tehtäviä hän hoiti 22. helmikuuta – 28. kesäkuuta 1927 välisenä aikana.
Ericsson toimi Hämeen ratsurykmentin kunnianeuvostossa, jonka jäsenenä hän toimi vuonna 1924 ja puheenjohtajana vuonna 1927, Ratsuprikaatin kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1928. Hänet on haudattu Lahteen.
Joutsenprinsessa ja lumottu valtakunta
Joutsenprinsessa ja lumottu valtakunta ("The Swan Princess: The Mystery of the Enchanted Kingdom") on yhdysvaltalainen animaatioelokuva vuodelta 1998. Se on "Joutsenprinsessa"-elokuvasarjan kolmas osa ja jatko-osa elokuville "Joutsenprinsessa" sekä "Joutsenprinsessa ja taikavuoren salaisuus". Elokuvan ohjasi edelliset elokuvatkin ohjannut Richard Rich.
"Joutsenprinsessa ja lumottu valtakunta" on elokuvasarjan viimeinen osa, jonka kuvat on piirretty käsin. Vuonna 2012 julkaistu elokuvasarjan neljäs osa "Joutsenprinsessan joulu" on tietokoneanimioitu.
Suomenkielisen version äänirooleissa ovat muun muassa Antti Pääkkönen, Seppo Pääkkönen, Seela Sella, Topi Lehtipuu, Petteri Summanen ja Veikko Honkanen.
Puertoriconkehrääjä
Puertoriconkehrääjä ("Antrostomus noctitherus") on erittäin uhanalainen Puerto Ricossa elävä kehrääjälintu .
Kooltaan puertoriconkehrääjä on noin 22 cm. Linnun vatsa on mustan ja valkoisen kirjava. Selän väritys on harmaan keltaisen ja mustan kirjava. Päälaki puertoriconkehrääjällä on harmaa ja silmänympärys on väriltään ruosteenruskea. Ulkonäöltään puertoriconkehrääjä muistuttaa männikkökehrääjää ("Antrostomus carolinensis") ja antillienhaukkakehrääjää ("Chordeiles gundlachii") .
Puertoriconkehrääjä elää 75–230 metrin korkeudessa avoimilla tai puoliavoimilla pensaikkoalueilla ja pensaikkoisissa metsissä kalkkikivialueilla. Ravintonaan lintu käyttää hyönteisiä, erityisesti kovakuoriaisia ja perhosia. Puertoriconkehrääjäkannan kooksi arvioidaan 1 400 – 2 000 yksilöä . Suurin lajiin kohdistuva uhka on elinympäristön tuhoutuminen. Lisäksi nuoria lintuja saalistavat saarelle levinneet suopöllöt ("Asio flammeus") ja mahdollisesti myös keltanokkamatkijat ("Margarops fuscatus") .
In Rainbows – From the Basement
In Rainbows - From the Basement on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin livevideo, joka julkaistiin vuonna 2008. Se sisältää kymmenen tulkintaa yhtyeen albumin "In Rainbows" kappaleista ja bonus CD:n, joka ilmestyi aikaisemmin "In Rainbowsin" discbox-versiolla. Video julkaistiin vain digitaalisesti, iTunes Storessa.
Video kuvattiin studiossa Covent Gardenissa.
Kaikki kappaleet tehnyt Radiohead.
Videolta puuttuu kaksi "In Rainbowsin" kappaletta: "Faust Arp" ja "Jigsaw Falling into Place".
Heavy Horses
Heavy Horses on brittiläisen Jethro Tull-yhtyeen yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1978. Se jatkaa edellisalbumi "Songs from the Woodin" tyyliä, jossa yhdistyvät progressiivinen rock sekä folkrock. Levy ylsi top 20:een sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Ian Andersonin sanoitukset kertovat tällä levyllä realistisista aiheista edellislevyn metsän taruolentojen ja myyttejen sijaan. Albumin teemana ovat maaseudun elämä ja sen muutokset ja uhat nykymaailmassa. Esimerkiksi albumin nimikappale kertoo hevosen syrjäyttämisestä työjuhtana. Levyn nimi ja nimikappale viittaavat Englannin maaseudun työhevosiin.
Musiikillisesti "Heavy Horsesia" on sanottu Jethro Tullin albumeista monimutkaisimmaksi. Sanoitusten ohella myös levyn sävellykset ovat melankolisia. Edellisalbumi "Songs from the Woodiin" verrattuna solisti Ian Andersonin äänen on sanottu kehittyneen rajumpaan ja karheampaan suuntaan. Samalla itse yhtyeen soiton on sanottu olevan ”tiukempaa” kuin "Songs from the Woodilla". Mukana on vaikutteita englantilaisesta kansanmusiikista, mikä ilmenee melodioissa, akustisissa kitaroissa, mandoliineissa sekä Andersonin huilunsoitossa.
Curved Air -yhtyeen Darryl Way soittaa viulua kappaleissa ”Acres Wild” ja ”Heavy Horses”.A-puoli
B-puoli
Bursting Out
Bursting Out on Jethro Tull -yhtyeen syyskuussa 1978 julkaistu ensimmäinen varsinainen livealbumi. Se nauhoitettiin saman vuoden kevään Euroopan-kiertueella. Albumista on julkaistu myös yhden CD:n versio, jolta puuttuu joitakin kappaleita. Vuoden 2004 remasteroitu versio on tupla-CD, joka sisältää koko albumin. A-puoli
B-puoli
A-puoli
B-puoli
Studebaker
Studebaker, oik. Studebaker Corporation, oli yhdysvaltalainen autotehdas, joka sijaitsi South Bendissä Indianassa. Vuonna 1852 perustettu yhtiö valmisti alkujaan kaivosvaunuja. Vuonna 1868 se rekisteröitiin nimellä Studebaker Brothers Manufacturing Company. Kun Studebaker ryhtyi valmistamaan sähkö- ja bensiinikäyttöisiä kulkuvälineitä 1902, se toimi yhteistyössä muiden bensiinikäyttöisten kulkupelien valmistajien kanssa vuoteen 1911. Vuonna 1913 Studebaker toi markkinoille ensimmäiset bensiinikäyttöiset autot omalla ”Studebaker”-merkillään.
1910- ja 1920-luvuilla Studebaker oli Yhdysvaltojen suurimpia teollisuusyrityksiä. Vuosina 1916–1924 sen pörssiarvo määritti osaltaan Dow Jones -teollisuusindeksiä.
Studebaker Corporation valmisti myös muita automerkkejä, vuosina 1927–1930 Erskine- ja 1932–1933 Rockne-autoja. Ne olivat loistoauto Studebakeria halvempia automerkkejä.
Vuonna 1954 detroitilainen Packard Motors Company osti yhtiön, ja Studebakerista tuli Studebaker Packard Corporationin yksi osasto vuosiksi 1957–1962. Vuonna 1962 se otti jälleen käyttöön vanhan nimensä Studebaker Corporation. Studebaker luopui autonvalmistuksesta 1966, mutta yhtiö pysyi itsenäisenä sijoitusyhtiönä vuoteen 1967, jolloin se yhdistyi Worthingtoniin ja yhtiön nimeksi tuli Studebaker-Worthington Corp.
Ensimmäiset Studebaker-autot tuotiin Suomeen jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Maahantuojana oli Ab Walfrid Alfthan Oy, joka toi Studebakereita vuosina 1912–1913 runsaat 20 kappaletta. Vuodesta 1925 alkaen Studebakerin edustajana Suomessa toimi Korpivaara Oy siihen saakka, kunnes Studebaker luopui autojen valmistuksesta. Studebaker-henkilöautoja rekisteröitiin 1930-luvun ajan melko runsaasti: huippuvuonna 1938 lukumäärä oli 818. Kuorma- ja linja-autona Studebaker ei ollut kovin yleinen, mutta niilläkin oli Suomessa joukko uskollisia käyttäjiä. Vuonna 1939 Studebaker oli Suomen kahdeksanneksi yleisin henkilöautomerkki 3,1 prosentin osuudella rekisteröidyistä autoista.
Toisen maailmansodan jälkeen Studebaker-autojen tuonti Suomeen jäi vähäiseksi säännöstelyn vuoksi. Vuoden 1954 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 744 Studebaker-henkilöautoa ja 264 Studebaker-kuorma-autoa. Vuonna 1961 Studebaker Lark -henkilöauto maksoi Suomessa 1 430 000 markkaa (vuoden 2005 rahassa 27 170 euroa), mikä oli reilut kaksi kertaa niin paljon kuin Volkswagen Kuplan hinta (610 000 mk/11 590 €) ja hieman enemmän kuin Mercedes-Benz 180:n hinta (1 230 000 mk/23 370 €). Vuoden 1963 lopussa Studebakereita oli rekisterissä vielä noin 600 autoa, mutta tämän jälkeen sitä ei mainittu ajoneuvorekisterissä enää omana merkkinään. Viimeiseksi Suomessa esitellyksi Studebakeriksi jäi vuoden 1962 uutuus, Avanti-urheiluauto. Studebakerin tuonti Suomeen päättyi valmistajan lopettaessa toimintansa vuonna 1966.
Ratsun kierto
Ratsun kierto on matemaattinen ongelma, johon liittyy shakissa käytettävä ratsu ja shakkilauta. Tarkoituksena on liikuttaa ratsua laudalla niin, että se käy jokaisessa ruudussa kerran ja vain kerran. Ongelmalle on useita ratkaisuja. Normaalilla shakkilaudalla (8 x 8) on tasan 26 534 728 821 064 sellaista ratkaisua, joissa ratsu lopettaa ruudulle, jota se uhkaa alussa. Tällöin kyseessä on silmukka jossa lopetusruudusta pääsee takaisin alkuun. On olemassa myös ratkaisuja, joissa viimeisestä ruudusta ei ole mahdollista päästä takaisin aloitusruutuun. Lukuun on laskettu mukaan myös ratkaisujen käänteiset muodot (siirrot takaperin).
Monista ratkaisuista on löydettävissä taikaneliön ominaisuuksia. Taikaneliössä jokaisen vaaka-, pysty- ja vinorivin summa on sama. Tällaista taikaneliötä, jossa luvut vastaavat ratsun kierron siirron järjestyslukua ei ole mahdollista luoda, vaikkakin lähellä olevia ratkaisuja on löydetty. Tämä matemaattinen ongelma ratkaistiin tietokoneen avulla vuonna 2003.
Ratsun kierto on aina mahdollista toteuttaa "m * n "kokoisella laudalla, jossa m pienempi tai yhtäsuuri kuin n, jos yksi tai useampi seuraavista ehdoista ei täyty:
Pienin mahdollinen neliönmuotoinen lauta, jolla sen voi suorittaa on 5 x 5 -lauta.
Ratsun kiertoa voi myös pelata eräänlaisena kaksinpelinä. Tällöin molemmat siirtävät vuorotellen ratsujaan, kunnes jompikumpi ei voi enää liikuttaa ratsuaan uudelle ruudulle. Tällöin toinen pelaaja on voittanut.
Shakkilauta
Shakkilauta on shakissa ja muissa peleissä käytettävä ruutulauta.
Neliön muotoinen lauta koostuu 64 ruudusta, jotka ovat kahdeksassa pystysuorassa "linjassa" ja kahdeksassa vaakasuorassa "rivissä". Joka toinen ruutu on tumma ja joka toinen vaalea, ja niistä käytetään yleensä nimityksiä "mustat ruudut" ja "valkeat ruudut". Shakkilauta voi olla esimerkiksi muovia, puuta, pahvia tai norsunluuta.
Lauta asetetaan ennen shakkipeliä niin, että kummallakin pelaajalla on oikeassa alakulmassa valkea ruutu.
Laudassa on linjat a–h sekä rivit 1–8, ja tämä voi näkyä laudan reunassa. Näin shakin siirrot voidaan helpommin merkitä muistiin.
Samanlaista pelilautaa käytetään myös tammipelissä.
Camp Rock
Camp Rock on Disney Channelin elokuva vuodelta 2008. Suomen ensi-ilta Disney Channelilla oli 3. lokakuuta 2008.
Camp Rock kertoo Mitchiestä, joka haluaisi päästä etenkin nuorten suosimalle kesäleirille Camp Rockille. Mitchien perheellä ei ole kuitenkaan varaa kustantaa leiriä - Mitchien äidin pitopalvelu alkaa pyöriä, ja Mitchien isä lajentaa rautakauppaansa. Tullessaan kuitenkin kotiin viimeisen koulupäivänsä jälkeen Mitchietä odottaa mukava yllätys. Hänen äitinsä pitopalvelu on saanut tehtäväkseen huolehtia leiriläisten ruokapuolen, ja Mitchie pääsee leirille alennushintaan!
Hieman aikaisemmin nuori Connect 3 yhtyeen jäsen Shane Gray on marssinut ulos kuvauksista. Bändin muut jäsenet päättävät lähettää Shanen leirille Camp Rockille, jossa Connect 3 perustettiin 3 vuotta aikaisemmin. Bändin jäsenet perustelevat aiettaan sillä, että Shane saa tavata Brown-setänsä. Shane ei kuitenkaan haluaisi mennä leirille, joten hänet pakotetaan sinne.
Mitchie saapuu leirille ja tapaa heti ensimmäiseksi Caitlynin. Caitlyn on ystävällinen Mitchielle, ja kertoo mielenkiintoisia asioita leiriläisistä. Leirin diiva Tess Tyler on kuuluisan TJ Tylerin tytär, ja on siis itsekin melko kuuluisa. Kun Tess sitten tulee pilkkaamaan Caitlynin vanhempien ammatteja, ottaa Mitchie ohjat käsiinsä ja esittäytyy. Mitchie kertoo nimensä ja isänsä ammatin, mutta kuten arvata saattaa Tess ei ole kiinnostunut. Mitchie sepittää valheen jonka mukaan hänen äitinsä on Kiinan Hot Tunes TV:n johtaja. Valheesta johtuen Mitchie saa suuren suosion Tessin keskuudessa.
Tosiasiassa Mitchie on leirillä vain siksi, että hänen äitinsä on siellä töissä, ja Mitchie auttaa häntä keittiössä.
Shane kuulee sattumalta jonkun laulavan tyhjässä salissa, mutta Shane ei ehdi nähdä tyttöä, joten hän rupeaa etsimään "tyttöä ja ääntä". Mitchie ystävystyy Shanen kanssa, josta Tess tulee erittäin vihaiseksi. Lopulta Tess saa tietää Mitchien valehdelleen perheestään ja hän paljastaa koko leirille Mitchien valheen ja Shanen sydän särkyy. Kaikki tuntuvat vihaavan Mitchietä, paitsi Caitlyn. Tess saa myös tietää, että Michie on tyttö, jota Shane etsii, joten hän piilottaa käsikorunsa keittiöön täten lavastaen Michien ja Caitlynin varkaiksi. Brown kieltää heitä esiintymästä loppujameissa.
Mitchie kuitenkin pitää mielensä ja keksii keinon päästä esiintymään, siten Shane saa tietää Mitchien olevan hänen etsimänsä tyttö.
Kanuunahaupitsi
Kanuunahaupitsi on epäsuoraan ammuntaan tarkoitettu tykki, jonka putken pituus on yli 30 kaliiperia, ja joka kykenee ampumaan selvästi yli 45 asteen korotuskulmilla.
Suomen puolustusvoimien tykkinimikkeistö ei kuitenkaan tunne kanuunahaupitsia itsenäisenä nimikkeenä. Sen sijaan kenttätykit on jaoteltu ainoastaan kanuunoihin ja haupitseihin.
Sven Wollter
Sven Justus Fredrik Wollter (s. 11. tammikuuta 1934 Göteborg) on ruotsalainen näyttelijä.
Wollter on näytellyt elokuvissa ja televisiossa 1960-luvulta asti. Hän on esiintynyt muun muassa Bo Widerbergin elokuvissa "Komisario Beck tähtäimessä" (1976) ja "Mies Mallorcalta" (1984) sekä Andrei Tarkovskin viimeisessä elokuvassa "Uhri" (1986). Wollterilla oli myös rooli John McTiernanin ohjaamassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa "13. soturi" (1999). Håkan Nesserin kirjoihin perustuvassa "Van Veeteren" -sarjassa hän esittää nimiosaa.
Peter Sutherland
Peter Denis Sutherland, KCMG (25. huhtikuuta 1946 – 7. tammikuuta 2018) oli irlantilainen liikemies ja diplomaatti sekä Fine Gael -puolueen poliitikko.
Sutherland oli koulutukseltaan lakimies. Hän toimi Irlannin "Attorney Generalina" 1981–1984 ja oli Irlannin EU-komissaarina Jacques Delorsin ensimmäisessä komissiossa 1985–1989 vastuullaan sosiaaliasiat ja kilpailukyky. Hän oli GATTin ja vuosina 1993–1995 Maailman kauppajärjestön (WTO) pääjohtaja.
Sutherlandin muihin vastuutehtäviin kuului neuvonantajan paikka kansainvälisissä asioissa Hongkongin hallintoelimessä 1998–2005, Yhdistyneiden kansakuntien (YK) hyväntahdon lähettiläänä, Pyhän istuimen (paavin) talousneuvonantajana, Navarran yliopiston IESE Business Schoolissa ja London School of Economicsin hallintoneuvoston puheenjohtajana vuodesta 2006. Hän oli myös YK:n pääsihteeri Kofi Annanin nimittämänä erityislähettiläänä siirtolaisuusasioissa.
Sutherman oli Britannian Goldman Sachsin hallituksen puheenjohtaja ja toimi vuoteen 2009 myös BP:n hallituksen puheenjohtajana. Hän oli myös Royal Bank of Scotlandin johtajia ja toimi ABB:n hallituksessa.
Sutherland oli Bilderberg-ryhmän johtokomiteassa, Trilateraalisen komission puheenjohtaja sekä European Round Table of Industrialistsin varapuheenjohtaja.
Sutherland tunnettiin erityisen avoimen maahanmuuttopolitiikan ajamisesta Euroopan unionissa. Hänen mukaansa Euroopan unionin eri kansallisuuksien tulisi luopua yhdenmukaisuudestaan ja siirtyä monikulttuurisuuteen.
Nicole Brandebusemeyer
Nicole Brandebusemeyer (s. 9. lokakuuta 1974 Georgsmarienhütte) on entinen saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuului pronssia voittaneeseen Saksan joukkueeseen Sydneyn olympialaisissa 2000. Maajoukkueessa hän oli mukana lisäksi MM-kisoissa 1999.
Seuraurallaan hänen suurimmat saavutukset olivat Bundesliigan, cupin ja supercupin mestaruus vuonna 1997 ja Eredivisien mestaruus vuonna 1991.
Mats Arehn
Mats Arehn (s. 19. kesäkuuta 1946, Tukholma) on ruotsalainen elokuvaohjaaja.
Arehn on ohjannut muun muassa elokuvat" Mies josta tuli miljonääri" (1980), "Istanbul" (1986) sekä osittain Suomessa kuvatun "Valkoisia valheita" (1995).
The Chess Monthly
The Chess Monthly oli lyhyen aikaa Yhdysvalloissa julkaistu shakkilehti. Sitä julkaistiin vuodesta 1857 vuoteen 1861. Lehteä toimitti diplomaatti ja lingvistiikan professori Daniel Willard Fiske sekä jonkun aikaa Paul Morphy. Eugene B. Cook (1830–1915) ja Sam Loyd pitivät lehden shakkiongelmapalstaa. Lehteä ilmestyi ainoastaan viisi numeroa, mutta se muistetaan silti Tr. Silas Mitchellin artikkelisarjasta, jossa hän paljasti shakkia pelaavan Turkkilaisen toimintaperiaatteen.
Stefanie Gottschlich
Stefanie Gottschlich (s. 5. elokuuta 1978 Wolfsburg) on entinen saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän teki maajoukkuevuosinaan (1997–2006) kolme maalia ja pelasi 43 ottelua. Arvokisoissa hän oli mukana Saksan pronssijoukkueessa Sydneyn olympialaisissa 2000 ja oli lisäksi mukana juhlimassa maailmanmestaruutta vuonna 2003, joka oli myös Saksan ensimmäinen naisten maailmanmestaruus.
Kristin Bekkevold
Kristin Bekkevold (s. 19. huhtikuuta 1977) on norjalainen entinen jalkapalloilija, hän kuului maajoukkueeseen, joka voitti kultaa vuoden 2000 kesäolympialaisista Sydneystä.
Gro Espeseth
Gro Espeseth (s. 30. lokakuuta 1972) on entinen norjalainen jalkapalloilija.
Espeseth pelasi urallaan IL Sandvikenissä ja Trondheims-Ørn SK:ssä. Maajoukkueessa hän pelasi yhteensä 105 ottelua. Hän oli arvokilpailuissa voittamassa Norjalle olympiakultaa Sydneystä 2000, pronssia Atlantasta 1996. MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Kiinassa 1991 ja oli lisäksi Ruotsissa 1995 voittamassa Norjalle sen ensimmäistä maailmanmestaruutta.
Lux Radio Theater
Lux Radio Theater oli radioantologiasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa 1934–1955. Sarjan alkuvaiheessa ohjelmisto koostui Broadway-esitysten radioon sovitetuista versioista ja myöhemmin elokuvasovituksista. Sarjaa lähetettiin aluksi NBC Blue Networkin asemien kautta (1934–1935). Sieltä se siirtyi CBS:lle (1935–1954) ja sarjan päätösvuodet lähetettiin NBC:n radioverkossa (1954–1955).
Sarjan kuunnelmiin pyrittiin saamaan samat näyttelijät kuin elokuvaversioissakin, joten näyttelijäkaarti oli erittäin nimekäs. Näyttelijöiden joukossa olivat muun muassa Abbott ja Costello, Lauren Bacall, Lucille Ball, Ethel Barrymore, John Barrymore, Lionel Barrymore, Ingrid Bergman, Humphrey Bogart, Charles Boyer, James Cagney, Claudette Colbert, Ronald Colman, Gary Cooper, Joseph Cotten, Joan Crawford, Bing Crosby, Bette Davis, James Stewart, Shirley Temple, Gene Tierney, Spencer Tracy, John Wayne, Jane Wyman, Orson Welles ja Loretta Young. Ohjelman isäntänä toimi Cecil B. DeMille.
Sarja on päässyt Radio Hall of Fameen.
"Lux Radio Theaterista" tehtiin omat versiot myös Etelä-Afrikassa (1950–1985) ja Australiassa (1939–1951, 1955–1956).