Saint Lucia
Saint Lucia on saarivaltio Karibianmerellä. Se sijaitsee Pienillä Antilleilla, Saint Vincent ja Grenadiinien pohjoispuolella ja Martiniquen eteläpuolella. Asukkaita on noin 160 000. Sokerinviljelyn lakkauttamisen ja banaanikaupan kutistumisen jälkeen turismi on saaren tärkein elinkeino. Matkailukohteina on hiekkarantoja, vuoria ja eksoottisia kasveja sekä Qualiboun tulivuori rikinhajuisine kuumine lähteineen. Saint Lucia kuuluu Kansainyhteisöön, mutta ranskalaiset ovat jättäneet jälkiään paikannimistöön, ja varsinkin maaseudulla puhutaan englannin lisäksi myös ranskan kreolimurretta.
Vulkaaninen Saint Lucian saari on vuoristoisempi kuin useimmat muut Karibian saaret, ja niinpä siellä sataa enemmän kuin esimerkiksi Barbadoksella. Sadetta saadaan ympäri vuoden, mutta eniten heinäkuusta marraskuuhun, mikä on hurrikaanien esiintymisaikaa. Hurrikaaneja ei osu saarelle joka vuosi, mutta heikoimmat trooppiset myrskyt levittävät sateita laajemmalle alueelle. Hurrikaani Dean aiheutti tuhoja vuonna 2007: se surmasi ainakin yhden ihmisen, tuhosi rakennuksia ja koko banaanisadon. Vuonna 2010 hurrikaani Vincent aiheutti saarella tuhoja. Lämpötila, kosteus ja auringonpaiste ovat Saint Lucialla samanlaisia kuin muuallakin Karibialla. Pääkaupunki Castriesissa päivän keskimääräinen ylin lämpötila on 28–31 ja yön alin 21–23 astetta.
Saint Lucian tulivuori, joka sijaitsee Soufrièressä, on purkautunut viimeksi 1700-luvulla. Kalderassa on edelleen kiehuvaa mutaa, rikinkatkuisia höyryjä ja kuumia lähteitä.
Tulivuoren lähellä kohoavat Pitonsit, joiden erikoinen muoto on tunnettu maamerkki. Saaren sisäosia peittää rehevä sademetsä, jossa kasvaa jättiläissaniaisia ja muita kotoperäisiä puita, bromelioita, orkideoita ja sieniä. Metsässä elää myös värikkäitä ja harvinaisia lintuja, kuten saintlucianamatsoni, saintlucianturpiaali, valkorintamatkija ja antillienpiivi.
Ennen eurooppalaisten tuloa saarella asui arawakeja ja karibeita. Arawakit asuttivat saaren ensimmäisinä noin vuosina 200–400, mutta he väistyivät karibien tieltä noin vuosina 800–1000. Espanjalaiset löysivät Saint Lucian vuoden 1500 tienoilla. Hollantilaiset, ranskalaiset ja englantilaiset yrittivät perustaa kauppa-asemia saarelle 1600-luvulle mutta kohtasivat vastarintaa saarella asuvilta karibeilta. 1700-luvun kuluessa Ranska ja Englanti taistelivat Saint Luciasta useaan otteeseen ja saari vaihtoi omistajaa 14 kertaa. Ranska luovutti saaren lopullisesti briteille 1815.
Saint Lucia sai ensimmäisen itsehallinnollisen edustuslaitoksen 1924. Vähitellen autonomia laajeni ja yleinen äänioikeus tuli voimaan 1951. Saint Lucia oli osa Länsi-Intian federaatiota vuosina 1958–1962. Vuodesta 1960 saarella oli toimeenpaneva neuvosto, johon kuului pääministeri ja neljä muuta ministeriä. Lainsäädäntöneuvostoon valittiin kymmenen jäsentä vaaleilla, kaksi nimitettiin, ja lisäksi siihen kuului territorion asiamies ja puheenjohtaja. Vuodesta 1967 alkaen Saint Lucia oli itsehallintoalue jolla oli päätäntävalta sisäisiin asioihin, kun taas Britannia vastasi sen ulkopolitiikasta ja puolustuksesta neuvotellen saaren paikallishallinnon kanssa. Tässä vaiheessa emämaan edustajan nimikkeeksi tuli taas kuvernööri, mutta ensimmäistä kertaa kuvernöörin valinnasta alettiin neuvotella asukkaiden äänestämän neuvoston puheenjohtajan kanssa. Saari itsenäistyi vuonna 1979, ja ensimmäiseksi pääministeriksi valittiin John Compton.
Vuonna 1993 banaanin maailmanmarkkinahintojen lasku johti levottomuuksiin. Vuonna 2002 trooppinen myrsky Lil tuhosi puolet banaanisadosta. Vuonna 2004 Piton-vuoret julistettiin Unescon maailmanperintökohteiksi.
Kansainyhteisön jäsenmaan valtionpäämies on Elisabet II, jota edustaa saarella kenraalikuvernööri. Toimeenpanovalta on pääministerin ja hallituksen käsissä. Pääministeri on yleensä parlamenttivaalit voittaneen puolueen puheenjohtaja; parlamentin alahuoneessa on 17 paikkaa, ylähuoneessa eli senaatissa on 11 nimitettyä edustajaa.
Saint Lucian suuret puolueet ovat United Workers Party (UWP) ja The St. Lucia Labour Party (SLP). UWP on ollut valtapuolue useammin, ja sen pitkäaikainen johtaja John Compton oli moneen otteeseen maansa pääministerinä.
Saint Lucian saari on jaettu 11 kuntaan.
Sokerin tuotanto lopetettiin vuonna 1964. Banaanit ja muut maataloustuotteet (kookos, kaakao, sitrushedelmät) ovat Saint Lucian tärkeimpiä vientituotteita. Turismilla on myös suuri merkitys maan taloudelle. 
Teollisuuden (vaatetus, elektroniikka, pakkaus ja elintarvikkeiden jalostus) merkitys on kuitenkin vähitellen lisääntynyt. Vuonna 2010 teollisuus tuotti 23 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllisti 24,7 prosenttia työvoimasta.
Suurin ulkomainen investointikohde on Hess Oilin välivarasto.
Saint Lucian rahayksikkö on Itä-Karibian dollari (EC$), jota käytetään Itä-Karibian rahaliiton jäsenmaissa.
Saarella on kaksi lentokenttää: George F. L. Charlesin lentoasema Castriessa ja Hewanorran kansainvälinen lentoasema Vieux-Fortissa saaren eteläkärjessä, ja kolme satamaa: Castries, Cul-de-Sac ja Vieux-Fort. Risteilyalukset pysähtyvät Castriesissa, mistä on myös säännöllistä matkustajalauttaliikennettä Martiniquelle, Guadeloupelle ja Dominicaan. Maantietä on 1 210 kilometriä.
Suurin osa Saint Lucian väestöstä on afrikkalaisperäisiä. 1980-luvulla intialaisia oli noin kolme prosenttia väestöstä ja eurooppalaisperäisiä alle yksi prosentti, kun taas 5,5 prosenttia luokiteltiin taustaltaan useamman rodun sekoitukseksi. Englanti on virallinen kieli, mutta saarella puhutaan myös paljolti ranskaan pohjautuvaa kreolikieltä patois’ta. Sitä puhutaan maaseudulla, sisämaassa ja köyhemmän väestön keskuudessa, ja kielitaidon puute on aiheuttanut sosiaalista syrjäytymistä.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa saintlucialaisista 67,5 prosenttia oli katolisia, 8,5 prosenttia adventisteja, 5,7 prosenttia helluntailaisia, 2 prosenttia rastafareja, 2 prosenttia anglikaaneja, 2 prosenttia evankelikalisteja ja 5 prosenttia muita kristittyjä.
Tunnetuin Saint Lucialla syntynyt ja kasvanut kirjailija on 1992 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut Derek Walcott. Saaren toinen nobelisti on taloustieteilijä Arthur Lewis.
Perinteinen Saint Lucian ruoka sisältää paljon hiilihydraatteja, joita saadaan jamssista, taarosta ja sen sukulaisesta eddoesta, banaaneista ja leipäpuun hedelmistä. Sen kanssa syödään liha- tai kalakastiketta. Itse ruoka ei ole kovin mausteista, mutta sen kanssa tarjotaan aina chilikastiketta.
Valtio pitää yllä yleisradioverkkoa. Sanomalehdet ovat yksityisiä ja ilmestyvät yhdestä kolmeen kertaan viikossa. Kolme televisiokanavaa ovat myös yksityisiä, yksi niistä on katolinen kanava.
Saint Lucia on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1996 lähtien 2–6 urheilijan joukkueella. Kriketti ja purjehdus ovat suosittuja urheilulajeja.