hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Harald Sinihammas
Harald Sinihammas (, , , k. 986) oli Tanskan kuningas 958–986 sekä myös Norjan kuningas 976–986. Hän oli Gorm Vanhan poika ja seurasi isäänsä valtaistuimelle. Harald vei päätökseen isänsä aloittaman Tanskan muodostumisen yhtenäisvaltioksi.
Lisänimi "Sinihammas" lienee tullut Haraldin huonoista, tummuneista hampaista. Lisänimi kuitenkin tunnetaan vasta paljon Haraldia myöhäisemmistä lähteistä, joten ei tiedetä, missä vaiheessa se on syntynyt.
Harald kääntyi kristityksi 965 ja teki kristinuskosta Tanskan virallisen uskonnon. Hän muutti Jellingin riimukivet kristillisiksi muistomerkeiksi, joissa kunnioitettiin hänen vanhempiaan Gormia ja Thyrea. Pienemmän kivistä oli pystyttänyt Gorm vaimonsa muistoksi. Harald lisäsi sen viereen toisen kiven, joka on 244 cm korkea ja tehty graniitista. Haraldin pystyttämään riimukiveen on hakattu teksti: "Kuningas Harald antoi pystyttää tämän kiven isänsä Gormin ja äitinsä Tyrvin muistoksi. Harald, joka voitti itselleen koko Tanskan ja Norjan ja teki tanskalaisista kristittyjä." Kivessä on kuvattu Kristus punottujen ja solmittujen nauhojen keskellä, ja sen tarkoituksena oli erottaa Kristus pohjoisten alkujumalien ja taikojen maailmasta.
Harald ei lopulta onnistunut käännyttämään alamaisiaan kristinuskoon, vaan sen sijaan hänet syrjäytettiin valtaistuimelta. Tanska ja Norja käännytettiin kristinuskoon vasta sata vuotta myöhemmin.
Langaton tiedonsiirtotekniikka Bluetooth on nimetty Haraldin mukaan.Pojat
Tyttäret
Kirpputori
Kirpputorilla tarkoitetaan basaarityyppistä kauppapaikkaa, jossa myydään useimmiten vanhaa ja käytettyä koti-irtaimistoa, kuten vaatteita ja taloustavaroita tai itse valmistettuja tuotteita.
Kirpputori on saanut nimensä vanhoissa vaatteissa usein olleista kirpuista. Nimitystä (ransk. "marché aux puces") on ensimmäiseksi käytetty Pariisin pohjoispuolelle, Saint Oueniin 1800-luvun lopussa perustetusta, edelleenkin toiminnassa olevasta kirpputorialueesta.
Alun perin kirpputorit ovat kotoisin Ranskasta. Niiden suosio alkoi Suomessa 1990-luvulla talouslaman myötä.
Jotkin kirpputorit saattavat olla erikoistuneita määrättyihin tuotteisiin, kuten lastenvaatteet, kirjat, huonekalut tai astiat. Alkoholijuomien, tupakkatuotteiden, ampuma-aseiden ja elintarvikkeiden sekä tuoteväärennösten myynti kirpputorilla on usein kiellettyä. Tyypillisiä paikkoja kirpputoreille ovat torit, urheilukentät ja -hallit, tyhjät varasto- ja pysäköintitilat sekä itsepalvelukirpputorin tapauksessa toimintaa varten varatut tilat. Tavanomainen kirpputorimyynti on satunnaiselle myyjälle käytännössä verovapaata.
Kirpputoreja toimintansa rahoittamiseksi Suomessa järjestävät mm. Pelastusarmeija, SPR, Fida, omakoti- ja muut yhdistykset, urheiluseurat sekä alan yritykset.
Suomen suurin kirpputori on Vantaan Pakkalassa, sen avajaiset olivat 16.1.2015. Yhteensä 3000 neliön tilassa on 568 myyntipöytää. Kirpputori muuttaa Vantaan Varistoon Riihitontuntielle 1.8.2017. Myyntipaikkoja on 600.
Kulttuuriantropologia
Kulttuuriantropologia on antropologian alalaji, joka tutkii ihmisten kulttuureja. Tieteenalan voidaan katsoa syntyneen 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. 1900-luvun alusta kulttuuriantropologinen tutkimus jakautui kahteen merkittävään (strukturalistiseen ja funktionalistiseen) koulukuntaan, jotka molemmat syrjäyttivät 60-luvulta eteenpäin uudemmat koulukunnat (jälkistrukturalismi, kognitivismi).
Antropologian keskeinen menetelmä on ollut etnografia 1900-luvulla. Etnografia on ollut teos, joka kuvaa jonkin kansan elintapoja mahdollisimman tarkasti ja laajasti. Siten etnografioissa on käsitelty mm. sellaisia aiheita, kuin kansojen käyttämät sukulaisuustermistöt, uskonnolliset ajatukset ja myytit sekä muut tavat.
Antropologian varustaminen "kulttuuri"-etuliitteellä on ollut eräiden antropologien tapa tehdä ero pääasiassa yhdysvaltalaisen ja brittiläisen antropologian välillä. Britanniassa koulukunnat korostivat enemmän yhteiskuntien normeja ja rakenteellisia seikkoja, kun Yhdysvalloissa korostettiin enemmän myyttejä ja symbolisia asioita kulttuurissa.
Kulttuuriantropologian soveltamisella yhteiskunnassa on pitkät perinteet. Jo tieteenalan varhaisvuosina kulttuuriantropologit vaikuttivat brittiläisessä siirtomaahallinnossa Afrikassa. Yhdysvalloissa kulttuuriantropologiaa sovellettiin alun alkaen intiaani- ja siirtolaiskysymyksissä. Toisen maailmansodan jälkeen yhdysvaltalaisia antropologeja tarvittiin järjestämään oloja miehitetyillä Tyynenmeren saarilla. Viime aikoina Yhdysvallat on käyttänyt antropologeja auttamaan sotilasoperaatioiden onnistumisessa Afganistanissa ja Irakissa. Kulttuuriantropologian sekaantuminen koloniaalisiin toimiin ja kyseenalaisiin poliittisiin projekteihin on herättänyt eettisiä kiistoja vielä 1970-luvulla.. Antropologia on myös tutkinut kehitysmaapolitiikkaan liittyviä kysymyksiä.
Kunniaväkivalta
Kunniaväkivalta on väkivaltaa, jonka vaikutin on kunniasääntöjen rikkominen. Kunniaa loukanneen teon jälkeen on tahrattu kunnia puhdistettava ja palautettava. Kunniaväkivalta tapahtuu perheen tai suvun piirissä ja lähisuku saattaa tukea ja mahdollisesti myös avustaa kunniaväkivallan tekijää. Kunniaväkivallan äärimmäisenä muotona ovat kunniamurhat. Väkivalta kohdistuu useimmiten naisiin, joiden parisuhteiden katsotaan olevan uhka yhteisön kunnialle.
Intiassa ja Pakistanissa on vanha perinne, että uskottomaksi väitetyn naisen ulkonäköä turmellaan. Aiemmin tämä on tarkoittanut lähinnä nenän leikkaamista pois. Nykyisin käytetään myös happoa, jolla naisen kasvot tuhotaan täysin. Naisen ulkonäön turmelee yleensä oma aviomies, joka sitten myös jättää naisen. Erään järjestön laskujen mukaan vuosien 1994 ja 1999 välillä 3560 naista joutui sairaalaan happo-, tuli- tai bensiini-iskun vuoksi. Puolet heistä kuoli.
Kunniaväkivallan kohteena voivat olla myös pojat ja miehet, etenkin homoseksuaalisuuden vuoksi.
Suomessa Mannerheimin lastensuojeluliiton Uudenmaan piiri järjesti vuonna 2010 päättyneen hankkeen kunniaväkivallan ennaltaehkäisemiseksi.
Plejadit
Plejadit voivat viitata seuraaviin asioihin:
Antigeeni
Antigeeni on mikä tahansa molekyyli, joka aiheuttaa elimistössä immuunivasteen. Ne ovat usein proteiineja tai polysakkarideja, joita esiintyy esimerkiksi bakteerien tai virusten pintarakenteissa. Imusoluilla on antigeenireseptori, jonka avulla ne tunnistavat tietyn antigeenin. Antigeenien avulla elimistö tunnistaa muun muassa sen, onko solu oma vai elimistölle vieras.
Vasta-aineet tarttuvat antigeeniin. Antigeeni aiheuttaa elimistössä vasta-ainevälitteisen tai soluvälitteisen immuunireaktion. Jos elimistön muistisoluissa on ennestään tieto taudinaiheuttajasta, niin käynnistyvää vastetta kutsutaan sekundaarivasteeksi (adaptiivinen immuniteetti), jossa immuunipuolustuksen vaste on nopeampi ja tarkempi. Jos taas antigeeni on tuntematon, elimistö käyttää muita menetelmiä tunkeutujan tuhoamiseen (primaarivaste, luonnollinen immuniteetti). Primaarivasteen jälkeen immuunipuolustuksen käyttöön jää muistisoluja, jotka muistavat kyseisen antigeenin. Seuraavalla kerralla elimistön kohdatessa saman antigeenin, immuunipuolustus voi tuhota nopeasti solun, jonka pinnalla antigeeni on. Elimistön omat solut tunnistetaan samalla menetelmällä omiksi soluiksi, joita ei tuhota.
Luettelo italiankielisistä oopperoista
Italiankielisiä oopperoita aakkosjärjestyksessä.
Luettelo baritoneista
Tämä on kansallisuuksien mukaan osioihin jaettu luettelo oopperalaulajista, joiden ääniala on baritoni.
Puppa J &amp; Tasottavat
Puppa J & Tasottavat (joskus myös pelkkä Tasottavat) on suomalainen, laajimmillaan kymmenhenkinen reggae-yhtye, jonka solisteja ovat mm. Puppa J ja Natty Kauka. Kokoonpano on perustettu vuonna 2002.
Suomalainen Fat Belt Records julkaisi yhtyeen ensialbumin "Morobless" kesäkuussa 2006.
Yhtyeen keulakuva Puppa J on myös soolouralla ja ensimmäinen sooloalbumi "Oi aikoja!" julkaistiin helmikuussa 2009.
Talking Heads
Talking Heads oli yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye, joka toimi vuosina 1974–1991. Yhtye levytti uransa aikana monipuolisesti erityyppistä musiikkia taidefunkista ja polyrytmillisestä maailmanmusiikista melodiseen kitarapoppiin. Yhtyeen kunnianhimoinen musiikki nosti sen kriitikkojen suosioon, mutta se sai myös joitain pophittejä. Yhtyeen kokoonpanoon kuuluivat David Byrne (laulu ja kitara), Chris Frantz (rummut), Tina Weymouth (basso) ja Jerry Harrison (koskettimet ja kitara).
Talking Headsin perustivat New Yorkissa vuonna 1974 taideopiskelijat David Byrne, Chris Frantz ja Tina Weymouth. Kaksi vuotta myöhemmin yhtyeeseen liittyi Jerry Harrison. Yhtyeen ensimmäisen albumin "" julkaisi Sire Records vuonna 1977. Minimalistista rockia edustava albumi sai huomiota etenkin Byrnen älyllisistä sanoituksista ja erikoisen nykivästä laulutavasta.
Toisen albuminsa, taiteellisen ja kokeilevan "More Songs About Buildings and Food" (1978) yhtye teki tuottaja Brian Enon kanssa. "Fear of Music" (1979) nojasi vahvasti rytmeihin ja sisälsi afrikkalaistyylistä polyrytmiikkaa. Albumilla "Remain in Light" (1980) oli jälleen afrikkalaisia rytmejä ja myös esimerkiksi puhallinsoittimia.
Yhtye teki 1980-luvun alussa pitkän konserttikiertueen ja julkaisi livealbumin. Seuraavalla studioalbumilla "Speaking in Tongues" (1983) ei Brian Eno enää ollut mukana. Albumin kappaleet noudattivat aiempaa selkeämpää poplaulurakennetta. Sen jälkeen yhtye lähti jälleen kiertueelle, jonka aikana kuvattiin konserttielokuva "Stop Making Sense" (1984), jonka ohjasi Jonathan Demme.
Konserttikiertueen ja uuden livealbumin jälkeen Talking Heads palasi pienempään, neljän soittajan kokoonpanoon. "Little Creatures" (1985) oli mutkaton popalbumi. "True Stories" (1986) sisälsi lauluja David Byrnen ohjaamasta samannimisestä elokuvasta. Yhtyeen viimeinen albumi oli "Naked" (1988), jolla se palasi vanhoihin maailmanmusiikkivaikutteisiinsa. Sen jälkeen yhtye laitettiin tauolle, jonka aikana Byrne keskittyi sooloprojekteihinsa ja muut jäsenet Tom Tom Club -yhtyeeseensä. Talking Heads ilmoitti hajoamisestaan vuonna 1991. Yhtye äänitti ennen lopettamistaan neljä uutta kappaletta, jotka julkaistiin kokoelmalla "Sand in the Vaseline: Popular Favorites" (1992).
Talking Heads sai urallaan kolme listahittiä, “Take Me to the River” (1979, Al Green -cover), “Burning Down the House” (1983) ja “Wild Wild Life” (1986). Yhtyeen suosion kasvun yksi osatekijä 1980-luvulla olivat sen huomiota herättävät musiikkivideot, jotka saivat soittoaikaa Music Television -kanavalla.
Yhtye kokoontui vielä yhteen ilman Byrneä nimellä The Heads ja julkaisi albumin "No Talking Just Head" (1996). Talking Heads esiintyi sen jälkeen vielä kerran yhdessä vuonna 2002 Rock and Roll Hall of Fame -tilaisuudessa kun se nimitettiin rockin kunniagalleriaan. Jäsenet ovat jatkaneet musiikin tekemistä omilla tahoillaan.
Markku Salminen (poliisiylijohtaja)
Markku Salminen (13. toukokuuta 1947 Toijala – 12. helmikuuta 2009 Kerava) oli oikeustieteen lisensiaatti ja oli poliisin ylijohtaja vuoteen 2008 asti. Hän tuli virkaan vuoden 2005 alussa eläkkeelle jääneen Reijo Naulapään tilalle.
Ennen poliisiylijohtajaksi tuloaan Salminen toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana ja Rikosseuraamusviraston päällikkönä. Sitä ennen hän toimi muun muassa talousrikostutkinnan johtajana keskusrikospoliisissa. Hän oli niin sanottu ”pitkän linjan” poliisi: hän aloitti nuorempana konstaapelina ja opiskeli oikeustiedettä poliisityön ohessa.
Huhtikuussa 2008 valtakunnansyyttäjän määräämä tutkinnanjohtaja päätti aloittaa esitutkinnan liittyen Salmisen virka-auton käyttöön yksityisajoihin. Salminen ilmoitti samaan aikaan jäävänsä elokuussa 2008 eläkkeelle saatuaan valtiokonttorilta myönteisen päätöksen eläkehakemukseensa.
Lokakuussa 2008 Markku Salminen jäi kiinni rattijuopumuksesta epäiltynä. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi hänet 43 päiväsakon rangaistukseen. Lisäksi hän joutui ajokieltoon 23. tammikuuta 2009 asti. Salminen menehtyi saman vuoden helmikuussa.
Markku-liitto valitsi vuonna 1998 Salmisen toiseksi "vuoden Markuksi".
Elisabeth Schwarzkopf
Olga Maria Elisabeth Frederike Legge-Schwarzkopf (9. joulukuuta 1915 Jarocin (), Saksa – 3. elokuuta 2006 Schruns, Itävalta) oli 1900-luvun arvostetuimpia sopraanoita ja tunnettu eritoten taitavana Mozartin ja Richard Straussin teosten tulkitsijana.
Schwarzkopf syntyi preussilaisessa Jarotschinin pikkukaupungissa, joka nykyisin kuuluu Puolaan. Hän kiinnostui musiikista jo varhain ja esiintyi ensimmäisen kerran oopperassa vuonna 1928. Kyseessä oli magdeburgilaisen koulun esitys Gluckin oopperasta Orfeus ja Eurydike. Vuonna 1934 nuori laulajatar aloitti musiikkiopinnot Berliinin Hochschüle für Musikissa, aluksi mezzosopraanona.
Hänen ensimmäinen roolinsa ammattimaisena oopperalaulajana oli Deutsche Oper Berlinissä 15. huhtikuuta 1938 Richard Wagnerin Parsifalin toinen kukkaisneito. Schwarzkopf lauloi Berliinissä neljä vuotta. Tänä aikana hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Toisen maailmansodan jälkeen hän liittyi Wienin Theater an der Wienin solistikuntaan. Wienissä hän esiintyi muun muassa Puccinin "La Bohèmessa" "Miminä" ja Verdin "La Traviatassa" "Violettan" roolissa. 1947–1948 hän oli Euroopan-kiertueella Wienin valtionoopperan kanssa ja esiintyi muun muassa Covent Gardenissa ("Donna Elvira" Mozartin "Don Giovannissa") ja La Scalassa ("Marsalkatar" Straussin "Ruusuritarissa").
Maaliskuussa 1946 Schwarzkopf kävi koelaulussa klassisen musiikin tuottajan Walter Leggen pyynnöstä. Hän lauloi Hugo Wolfin liedin ”Wer rief dich denn?”, ja Legge pestasi hänet levy-yhtiö EMIiin. He aloittivat tiiviin yhteistyön, ja Leggestä tuli ensin Schwarzkopfin manageri ja myöhemmin elämänkumppani; heidät vihittiin 19. lokakuuta 1953 Epsomissa, Englannissa.
Schwarzkopf teki virallisen debyyttinsä Royal Opera Housessa 16. tammikuuta 1948 Mozartin Taikahuilun "Paminan" roolissa. La Scalan -debyytti oli vuorossa 29. kesäkuuta 1950 (Beethovenin "Missa Solemnis"). 11.9. 1951 hän lauloi "Anne Truloven" roolin Igor Stravinskyn "Elostelijan elämän" maailmanensi-illassa.
1960-luvulla Schwarzkopf keskittyi lähes yksinomaan viiden roolin esittämiseen: "Don Giovannin" "Donna Elvira", "Figaron häiden" "Kreivitär Almaviva", Straussin "Capriccion" "Kreivitär Madeleine", Verdin "Falstaffin" "Alice Ford" sekä "Ruusuritarin" "Marsalkatar". Hän teki debyyttinsä Metropolitan-oopperassa 13. lokakuuta 1964 laulaen Marsalkattaren roolin.
Elizabeth Schwarzkopf esiintyi oopperalavoilla viimeisen kerran 13. joulukuuta 1971 Brysselin La Monnaiessa roolinaan hänelle rakas "Ruusuritarin" "Marsalkatar". Sen jälkeisinä vuosina hän keskittyi lied-resitaaleihin. 17. maaliskuuta 1979 Walter Legge sai vakavan sydänkohtauksen, mutta hän ei välittänyt lääkärin lepomääräyksestä vaan meni seuraamaan Schwarzkopfin viimeistä esitystä 19. maaliskuuta Zürichin. Legge kuoli kolme päivää myöhemmin.
Esiintymislavoilta vetäydyttään Zürichissä asunut Schwarzkopf toimi laulunopettajana.
Diagrammimenetelmä
Diagrammimenetelmä on keino suorittaa deduktiivisia päätelmiä, esimerkiksi syllogismeja, Venn-diagrammien avulla. Diagrammimenetelmässä oletustyypit kuvataan ympyröinä, joilla on kohtaamispinta-alaa. Väitteiden mukaisesti ympyröistä varjostetaan niitä osia, jotka ovat väitteen mukaan mahdottomia.
Esimerkiksi: "kukaan ihminen ei ole kavioeläin", "ihminen"-ympyrästä mustataan se osuus, jolla on yhteistä pintaa "kavioeläimen" kanssa. Kun taas väitetään "jokainen aasi on kavioeläin", mustataan se osuus "aasi"-ympyrästä joka on muualla kuin "kavioeläin"-ympyrässä. Loppupäätelmä on pätevä sen mukaan, miten väitetyn asian alueella mustattuja vai puhtaita alueita suhteessa muihin ympyröihin.
Näin voidaan punnita esimerkiksi väite "aasi ei ole ihminen" päteväksi, sillä kaikki "aasi"-ympyrän ja "ihminen"-ympyrän kohtaamispaikat ovat mustattuja ("ei"). Diagrammin pohjalta voidaan päätellä myös esimerkiksi, että väite "jokainen kavioeläin on aasi" on virheellinen, ainakin annettujen tietojen pohjalta.
Diagrammimenetelmän heikkoutena on se, että se ei tunnista kehäpäätelmiä virhepäätelmiksi. Diagrammimenetelmää käytettäessä tämä on muistettava ottaa huomioon.
Tommi Hakala
Tommi Johannes Hakala (s. 9. elokuuta 1970 Riihimäki) on suomalainen baritoni ja oopperalaulaja. Hän voitti arvostetun BBC Singer of the World -kilpailun vuonna 2003, toisena suomalaisena. Vuonna 2001 hän voitti Merikanto-laulukilpailun.
Opinnot Sibelius-Akatemiassa ja Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Matti Salmisen säätiön apurahan turvin johtivat kiinnitykseen Nürnbergin oopperassa 1998–2001, edelleen Leipzigin oopperassa 2001–2004. Hakala oli freelance-taiteilijana 2004–2008, ja vuodesta 2008 hän on kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan.
Tommi Hakala on vieraillut muun muassa New Yorkin Metropolitan-oopperassa, San Franciscon oopperassa, Dresdenin Semper-oopperassa, Strasbourgin Opéra national du Rhinissä, Tel Avivin New Israeli Operassa, De Vlaamse Operassa ja Atlantan oopperassa. Savonlinnan oopperajuhlilla Hakala on esiintynyt muun muassa "Faustin" Valentinina, "Pajatson" Silviona, "Ratsumiehen" Ratsutilallisena, "Tannhäuserin" Wolframina, Olli Kortekankaan "Isän tyttö" -oopperan Urhona ja "Carmina Buranan" baritonisolistina. Lisäksi hän on toiminut lukuisten lied- ja orkesterikonserttienkin solistina.
Hamida Djandoubi
Hamida Djandoubi (1949 Ranskan Tunisia – 10. syyskuuta 1977 Ranska) oli tunisialainen emigrantti sekä viimeinen Ranskassa giljotiinilla teloitettu henkilö. Hänet tuomittiin kuolemaan 21-vuotiaan entisen tyttöystävänsä Elisabeth Bousquet’n kiduttamisesta ja murhasta. Djandoubi oli muuttanut Ranskaan vuonna 1968.
Djandoubi tuomittiin kuolemaan 25. helmikuuta 1977. Vetoomustuomioistuin hylkäsi hänen valituksensa 9. kesäkuuta. Syyskuun kymmenentenä Djandoubi herätettiin aikaisin aamulla, kun presidentti Valéry Giscard d’Estaing oli kieltäytynyt armahtamasta häntä, ja teloitettiin pian tämän jälkeen noin kello 04.40.
Olhava (kaupunki)
Olhava () on kaupunki Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Olhavanjoen varrella 122 kilometriä Pietarista itään. Asukkaita oli 47 344 (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa 1906 valmistuneen Pietarin ja Vologdan välisen rautatien Zvanka-nimisestä asemasta. Vuonna 1917 Zvankasta rakennettiin sivurata Tšudovoon ja edelleen Novgorodiin. Vuonna 1926 otettiin käyttöön Neuvostoliiton ensimmäinen vesivoimala, joka tuotti energiaa läheisille alumiinitehtaille. Zvankan työläisasutus ja lähikylät yhdistettiin vuonna 1933 Volhovstroin kaupungiksi. Vuonna 1940 kaupunki sai uuden venäjänkielisen nimen Volhov. Kaupungin rautatieasemien nimenä on kuitenkin edelleen Volhovstroi 1 ja 2.
Nykyään Olhavassa on vesivoimalan ja alumiinitehtaan lisäksi kemian, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat historiallinen museo, taidemuseo ja vuonna 1820 rakennettu ortodoksinen arkkienkeli Mikaelin kirkko.
Kahdeksan kilometrin päässä Olhavasta pohjoiseen sijaitsee 700-luvulla perustettu Pohjois-Venäjän vanhimpiin kaupunkeihin ja kauppapaikkoihin lukeutuva Vanha Laatokka eli Laatokanlinna.
Muzaffarabad
Muzaffarabad () on Pakistanin Azad Kashmirin osavaltion pääkaupunki. Osavaltio on Pakistanin hallinnoima osa kiisteltyä Kashmirin aluetta. Kaupunki on nimetty 1600-luvulla eläneen sulttaani Muzaffar Khanin mukaan.
Kaupunki sijaitsee lähellä 8. lokakuuta 2005 tapahtuneen maanjäristyksen keskusta. Järistys tuhosi noin puolet kaupungin rakennuksista.
Tuomas Palaiologos
Tuomas Palaiologos (1409-1465) oli Bysantin keisari Manuel II Palaiologoksen nuorin poika. Hän oli Morean despootti vuodesta 1449 aina siihen asti kun turkkilaiset valtasivat Morean vuonna 1460. Morean menetyksen jälkeen hän eli Italiassa, missä hänet tunnustettiin yleisesti Bysantin keisariksi.
Hänen veljiänsä olivat keisarit Johannes VIII ja Konstantinos XI, Morean despootit Theodoros II ja Demetrios, ja Tessalonikin despootti Andronikos.
Kun Konstantinos XI:stä tuli keisari, hän antoi veljelleen Tuomakselle Morean despotaatin hallittavakseen. Pari vuotta myöhemmin Demetrios lähetettiin myös Kreikkaan ja veljekset saivat hallita Moreaa yhdessä. Sen jälkeen kun Mehmed II:n joukot valtasivat Konstantinopolin, hän päätti että veljekset saisivat jatkossakin hallita yhdessä. Tuomas päättikin nyt etsiä tukea lännestä. Hän menin naimisiin erään genovalaiseen aatelissukuun kuuluvan naisen kanssa. Mutta pian veljien välille syttyi sisällissota, jonka Tuomas voitti. Demetrios pakeni Mehmedin luokse ja pyysi tätä avukseen. Turkkilaisten hyökätessä Moreaan Tuomas pakeni perheineen Italiaan vuonna 1460. Morean väestön hän jätti oman onnensa nojaan. Viimeisin taistelu turkkilaisia vastaan käytiin Salmenikonin kaupungista, jossa keisariperheelle kaukaista sukua oleva Graitzas Palaiologos piti pintansa yli kuukauden ajan.
Morean menetyksen jälkeen Tuomas asui Roomassa, jossa hänet tunnustettiin Bysantin keisariksi. Kun Tuomas kuoli vuonna 1465. hänen poikansa Andreas Palaiologos peri Bysantin keisarin arvonimen. Hän myi kuitenkin arvonimensä Ranskan kuninkaalle Kaarle VIII:lle. Andreas kuoli vuonna 1503 ilman perillisiä.
Vuonna 1472 paavi järjesti, että Tuomaksen katolinen tytär Zoe Palaiologina (Sofia) meni naimisiin Venäjän Iivana III:n kanssa.
Junkers A 50 Junior
Junkers A 50 Junior oli saksalainen kaksipaikkainen alatasoinen urheilulentokone, joka lensi ensimmäisen kerran vuonna 1928.
Koneen suunnitteli ja valmisti Junkers Flugzeugwerke AG, ja se oli maailman ensimmäinen kokometallirakenteinen urheilukone. Koneen hyvistä ominaisuuksista huolimatta sen valmistusmäärä jäi huomattavasti suunniteltua pienemmäksi.
Suomeen ostettiin kaksi Junkers Junioria. 1931 suojeluskunnat hankkivat OH-SKY-koneen, joka 1936 merkittiin Suomen ilmavoimien rekisteriin SK-1:ksi. Kone pakko-otettiin virallisesti ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939.
Toinen koneyksilö oli suomalaisen ennätyslentäjän Väinö Bremerin hankkima OH-ABB. Bremer lensi koneella muun muassa Kapkaupunkiin ja takaisin vuonna 1932 sekä osittain maapallon ympäri vuonna 1933, ylittäen Tyynen valtameren ja Atlantin laivalla. Bremerin kone pakko-otettiin ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939. Suomen ilmailuliitto hankki koneen omistukseensa vuonna 1967 kansalaiskeräyksellä hankituin varoin.
OH-ABB kuuluu Suomen ilmailumuseon kokoelmiin ja on sijoitettu näytteille Helsinki-Vantaan lentoaseman ulkomaanterminaalin lähtöaulaan.
Salaarin kieli
Salaari on salaarien puhuma altailaisten kielten turkkilaiseen ryhmään kuuluva kieli. Sitä puhutaan Kiinaan kuuluvissa Qinghain ja Gansun provinsseissa sekä Xinjiangin autonomisessa provinssissa. Salaareja on yli 100 000, mutta vain noin kolmasosa heistä puhuu salaarin kieltä.
Salaarin kieli jakaantuu kahteen murreryhmään. Näistä toinen on saanut vaikutteita tiibetistä ja kiinalaisista kielistä, toinen puolestaan uiguurin ja kazakin kielistä.
Kutsunnat
Kutsunnat on asevelvollisuuteen liittyvä toistuva menettely, jossa asevelvollisuusiän saavuttaneet miehet määrätään saapumaan erityiseen tilaisuuteen palveluskelpoisuuden ja -paikan määrittämiseksi sekä asevelvollisuuden suorittamista koskevan tiedon jakamiseksi. Kutsuntamenettely liittyy asevelvollisuusarmeijaan, mutta ei esimerkiksi ruotujakolaitokseen.
Suomea koskeva ensimmäinen asevelvollisuuslaki säädettiin vuonna 1878 ja tuli voimaan vuonna 1881 osana tuolloin vallinnutta kansainvälistä kehitystä.
Suomen puolustusvoimissa kutsunnat ovat nykyään tilaisuus, jonka tarkoitus on määrätä asevelvollisen palveluspaikka ja kertoa puolustusvoimien toiminnasta ja armeijasta tuleville alokkaille. Kutsuntoihin osallistuminen on asevelvolliselle pakollista (myös lääkäriltä vapautuksen saaneille). Tilaisuudessa ei yleensä käsitellä vaihtoehtoisia palveluspaikkoja, kuten aseetonta palvelusta tai siviilipalvelusta kovinkaan perusteellisesti.
Tilaisuuteen kutsutaan kaikki kyseisenä vuotena 18 vuotta täyttävät asevelvolliset nuoret miehet sekä ne, jotka on määrätty uudelleen tarkastettaviksi aiemmissa kutsunnoissa. Lisäksi kutsunnanalaisia ovat ne 19–29-vuotiaat, jotka ovat jääneet edellisiin kutsuntoihin saapumatta tai ovat tuona aikana saaneet Suomen kansalaisuuden, eikä heitä vielä ole erikseen tarkastettu.
Kutsuntoihin tulee kutsu hyvissä ajoin ennen kyseistä tilaisuutta. Asevelvolliselle suoritetaan myös terveystarkastus ja kelpoisuusluokkamääritys yleensä oman kunnan terveysasemalla. Lääkärintarkastus voidaan suorittaa myös kutsuntojen yhteydessä, mikäli se katsotaan tarpeelliseksi. Ulkomailla asuvia kutsunnoissa voi edustaa asiamies.
Aiemmin kutsuntojen yhteydessä suoritettiin myös psykologinen testi, jossa osanottajat vastasivat lomakkeissa oleviin lukuisiin kysymyksiin ”kyllä” tai ”ei”. Kysymyksiin kuuluivat esimerkiksi ”Näetkö eläimiä, joita muut eivät näe?” ja ”Jos olisit taiteilija, maalaisitko kukkia?”. 2000-luvun alussa aikaa vievä psykologinen testi siirrettiin kuitenkin pois kutsunnoista myöhempään vaiheeseen.
Tilaisuus järjestetään eri paikkakunnilla eri aikoina, kuitenkin yleensä syys-, loka- tai marraskuun aikana. Kutsuntojen järjestämispaikka on yleensä joku kaupungin tai kunnan omistuksessa oleva julkinen rakennus kuten esim. urheilutalo
Vuonna 2005 kutsuntoihin osallistui noin 32 000 nuorta miestä.
Poissaolo kutsunnasta on rikos, josta tuomitaan normaalioloissa sakkorangaistus. Poissaolo kutsunnasta liikekannallepanon aikana voi kuitenkin johtaa enimmillään puolen vuoden vankeusrangaistukseen. Vuosittain kutsunnat jättää väliin lähes kuusisataa kutsuntavelvollista.
Simo Rantalainen
Simo Rantalainen (s. 6. elokuuta 1961 Lahti) on suomalainen entinen toimittaja ja tv-persoona. Hän aloitti Mainostelevision urheilu-uutisten juontajana 1990-luvun alussa ja tuli tunnetuksi Jari Sarasvuon ohella "Hyvät, pahat ja rumat" -talk show’n juontajana.
Rantalainen on opiskellut puheviestintää ja käynyt Yleisradion urheilutoimittajakurssin. Hän harrastaa erilaisia kamppailulajeja ja toimi nyrkkeilijä Tarmo Uusivirran managerina 1990-luvun alussa. Rantalainen on kirjoittanut Uusivirrasta "Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva" -nimisen kirjan, joka julkaistiin helmikuussa 2017. Hän on myös ollut rauhanturvaajana Suomen YK-pataljoonassa (FINBATT-UNDOF) Golanin kukkuloilla 1980-luvulla.
Vuonna 1993 Rantalainen kääntyi islaminuskoiseksi ja myöhemmin 2000-luvulla omaksui nimen Mujahed bin Risto Faisal.
Televisiouransa jälkeen Rantalainen on esiintynyt suomalaisessa sensaatiohakuisessa lehdistössä pääosin oikeusjuttujensa myötä. Vuonna 1999 hänet tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 50 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta. Vuonna 2006 hän joutui maksamaan korvauksia kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.
4. joulukuuta 2006 hänet tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen perättömästä vaarailmoituksesta. Rantalainen oli tehnyt poliisille perättömän ilmoituksen, jonka mukaan porvoolaisessa ravintola Seurahovissa olisi pommi. Poliisi ei löytänyt pommia. Porvoon käräjäoikeus määräsi Rantalaisen maksamaan 12 000 euron korvaukset ravintolassa keskeytyneen nyrkkeilyillan järjestäjille.
Lokakuussa 2008 Rantalainen sai Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen kahdesta pahoinpitelystä.
Myriokefalonin taistelu
Myriokefalonin taistelu käytiin Bysantin valtakunnan ja seldžukkien välillä 17. syyskuuta 1176. Taistelu oli suuri tappio Bysantille ja sitä verrattiin jopa Manzikertin taisteluun.
Bysantin ja seldžukkien välillä vallitsi rauha 1170-luvulla. Seldžukit halusivat kuitenkin laajentaa Rumin sulttaanikuntaa länteen, Vähään-Aasiaan. Bysantti halusi taas vallata takaisin menettämänsä alueet idässä jotka se oli menettänyt Manzikertin taistelun jälkeen. Keisari Manuel I Komnenos saikin vallattua takaisin Kilikian (joka oli välillä Armenian, välillä Antiokian hallinnassa) ja sai tehtyä Antiokian ruhtinaskunnasta Bysantin vasallin. Vuonna 1175 sota syttyi taas kun seldžukkien Kilij Arslan II ei palauttanut takaisin Bysantille alueita, jotka oli aikaisemmin luvannut. Myös unkarilaisia osallistui taisteluun. Unkarilaisten päälliköt olivat transsylvanialainen vojvodi "Rátót-heimoinen Leusták" ja "Ompud" tai "Ampud"-niminen palatiini.
Manuel kokosi valtavan armeijan ja aloitti marssimaan seldžukkien maita kohti. Arslan olisi halunnut neuvotella, mutta Manuel luuli olevansa ylivoimainen ja kieltäytyi rauhantarjouksista. Manuel lähetti osan armeijastaan Andronikos Vatatzesin johdolla Amasiaa kohti. Hän johti itse suurimman osan armeijastaan seldžukkien pääkaupunkia Ikonionia kohti. Kumpikin armeija joutui kulkemaan metsäisiä reittejä pitkin joiden varrella turkkilaisten oli helppo tehdä yllätyshyökkäyksiä. Amasiaan matkalla ollut armeija tuhoutui tällaisessa hyökkäyksessä ja seldžukit lähettivät Manuelille Andronikos Vatatzesin pään. Seldžukit tuhosivat myös viljelyksiä ja myrkyttivät lähteitä vaikeuttakseen Manuelin marssia.
Marsiessaan erästä vuoristosolaa pitkin lähellä Myriokefalonin linnoitusta Manuelin joukot jäivät loukkuun. Manuelilla on arvioitu olleen noin 25 000 sotilasta mukanaan. Vaikka hänellä olisi saattanut olla jopa 50 000. Armeijaan kuului myös joukkoja Antiokian Balduinin johdolla joka myös komensi armeijan oikeaa siipeä. Vasenta siipeä komensi Johannes Kantakuzenos. Kilij Arslanilla oletetaan olleen saman verran joukkoja, tosin tarkkaa määrää ei tiedetä.
Seldžukit hyökkäsivät ensin bysanttilaisten oikeaa siipeä kohti, joka kärsi raskaita tappioita. Antiokian Balduin oli itse kuolleitten joukossa. Aluksi keisari Manuel piti tilannetta täysin toivottomanan ja oli jo vähällä jättää armeijansa oman onnensa nojaan. Lopulta hän kuitenkin ryhtyi toimeen ja keräsi joukkoja ympärilleen. Ajettuaan seldžukit solasta loput armeijasta pääsi kulkemaan sen läpi pienemmin tappioin. Bysanttilaiset olivat kuitenkin menettäneet omat piiritysvarusteensa ja heillä ei ollut enää mahdollisuutta vallata Ikonionia. Lopulta armeija pääsi palaamaan kun Manuel lupasi Kilij Arslanille että hän purkaisi kaksi linnoitusta Dorylaeumissa ja Sibliassa.
Vaikka Manuel itse vertasi taistelua Manzikertiin ei sillä kuitenkaan ollut samanlaista vaikutusta armeijan toimintakykyyn. Bysantti menetti nyt kuitenkin lopullisesti otteen Vähän-Aasian sisämaahan.
Šoorin kieli
Šoorin kieli (šooriksi шор тили, "šor tili") on Venäjällä Etelä-Siperiassa asuvien šoorien puhuma turkkilainen kieli.
Šoorien perinteistä asuinaluetta ovat Kuznetskin Alataun rinteet sekä Tomin ja sen sivujokien Kondoman ja Mras-Sun varret. Hallinnollisesti seutu kuuluu Kemerovon alueen Taštagolin ja Novokuznetskin piireihin, Mežduretšenskin kaupunkipiirikuntaan sekä osittain Hakassiaan ja Altain tasavaltaan.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 15 700 šooria ja 10 000 šoorin kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan šooreista 57,5 % ilmoitti äidinkielekseen šoorin ja 40,9 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 53,6 %.
Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 14 000 šooria ja 6 200 šoorin puhujaa. 99,7 % šooreista osaa venäjää. Alueellisesti he jakautuvat seuraavasti:
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 2 800 šoorin puhujaa.
Šoori kuuluu turkkilaisten kielten uiguurilais-oguusilaisen ryhmän hakassilaiseen alaryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat hakassi, tšulyminturkki ja altain pohjoismurteet. Šoorin kieltä ei tule sekoittaa hakassin kielen samannimiseen murteeseen.
Kieli jakautuu kahteen murteeseen. Mras-Sun murre on lähempänä hakassia ja Kondoman murre altain pohjoismurteita. Šoorissa on paljon mongolilaisia ja venäläisiä lainasanoja.
Ortodoksiset lähetyssaarnaajat loivat 1880-luvulla kyrilliseen kirjaimistoon perustuneen kirjakielen, jolla julkaistiin aapinen ja uskonnollista kirjallisuutta. Vuonna 1926 perustettiin Vuoristo-Šorian kansallinen piiri, avattiin šoorinkielisiä kouluja ja julkaistiin sanomalehteä. Šooriksi ilmestyi myös alkuperäistä kaunokirjallisuutta. Kirjakielen pohjana oli Mras-Sun murre. Vuonna 1929 siirryttiin latinalaiseen aakkostoon, mutta vuonna 1938 palattiin kyrilliseen kirjaimistoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ғ, қ, ң, ӧ ja ӱ. Vuonna 1939 tapahtuneen kansallisen piirin lakkauttamisen jälkeen kirjakielen viljely loppui lähes kokonaan.
"Šoorin kirjaimisto"
Kieltä alettiin elvyttää 1980-luvun lopussa. Nykyään šooriksi on julkaistu äidinkielen oppikirjoja ja sitä opetetaan kouluissa aineena. Vuonna 1989 kieltä alettiin opettaa Novokuznetskin kasvatustieteellisessä korkeakoulussa.
Elvytystoimista huolimatta šooria voidaan pitää vakavasti uhanalaisena kielenä. Nykyään valtaosa sen puhujista asuu kaupungeissa täysin venäjänkielisessä ympäristössä. Äidinkielen arvostus on vähäistä ja venäjä on vaikuttanut voimakkaasti sen rakenteeseen.
Liudennus
Liudennus, palatalisaatio, palataalistuminen eli muljeeraus tarkoittaa konsonantin ääntymistä siten, että kielen etuselkä kohoaa suulakea vasten [j]:n ääntymäasentoa kohden. Tällöin konsonantti pehmenee eli ääntyy j-voittoisesti.
Liudennus on yleinen piirre uralilaisissa kielissä, mutta itämerensuomalaiset kielet ovat menettäneet tämän ominaisuuden. Joissain itäisissä kielissä ja murteissa on sittemmin kehittynyt uusi liudennus alkuperäisen i:n tai j:n edelle, näin esimerkiksi virossa tai suomen itämurteissa. Liudennus on tullut muinaiskarjalaan venäjästä ja levinnyt asutuksen mukana Savoon ja mahdollisesti Länsi-Karjalaan. Suomen murteissa, joissa liudennus esiintyy, se koskee dentaaleja t, s, n, l, r - ja h:ta.
Savon murteella:
Unkarin kielessä on kolme liudentunutta äännettä (t, d, n), jotka kirjoitetaan "ty", "gy" ja "ny". Unkarissa on aiemmin ollut myös liudentunut l, joka kirjoitetaan "ly". Nykyunkarin kirjakielessä ja itämurteissa se on muuttunut j-äänteeksi. Kuitenkin unkarin länsimurteissa liudentunut l on muuttunut tavalliseksi l:ksi eli liudennus on kadonnut. Unkarin pohjoismurteissa on yhä liudentunut l.
Venäjässä liudennus tapahtuu vokaalien е, и, ё, ю, я edellä. Poikkeukset merkitään pehmeällä ja kovalla merkillä.
Serbiassa ja makedoniassa on omat kirjaimensa liudentuneille äänteille (љ ja њ). Latinalaisin kirjaimin kirjoitetuissa slaavilaisissa kielissä konsonantin liudennusta merkitään yleensä akuutilla aksentilla (esimerkiksi puolassa: ć, ń, ś, ź) tai hatulla (eli caronilla eli háčekilla; esimerkiksi tšekissä ja slovakissa: Ď/ď, Ň/ň, Ť/ť).
Muutamissa romaanisissa kielissä esiintyy liudentuneet l- ja n-äänteet. Espanjassa ja katalaanissa liudentunutta l:ää merkitään geminaatalla ll ("llama" [lama] 'laama', "caballo" [ka'valo] 'hevonen'), portugalissa puolestaan digrafilla lh ("mulher" [mule'r] 'nainen') ja italiassa grafeemiryppäällä gli ("meglio" 'parempi'). Liudentuneen n:n merkkinä on espanjassa ñ ("mañana" [ma'nana] 'aamu'), katalaanissa digrafi ny ("Catalunya" [kataluna] 'Katalonia'), portugalissa nh ("cunha" [kuna] 'kiila') sekä ranskassa ja italiassa gn ("montagne" [mõtan] ja "montagna" 'vuoristo').
Ranskassa esiintyi aikaisemmin myös liudentunut l, joka kirjoitettiin ill tai sanan lopussa il. Nykyranskassa se on kuitenkin muuttunut kokonaan j-äänteeksi. Myös useissa Latinalaisen Amerikan maissa liudentunut konsonantti on muuttunut kokonaan j-äänteeksi. Espanjassa tätä kutsutaan nimellä "ieismo" ja sitä pidetään sosiaalisesti hyvin stigmaattisena merkkinä.
Liudentuneilla konsonanteilla on taipumusta muuttua muiksi konsonanteiksi. Tätä historiallista prosessia kutsutaan myös palatalisaatioksi. Esimerkiksi portugalin kielessä latinan kl-äänneyhtymä on palatalisoitunut suhu-s:ksi, jota merkitään joko kirjaimella x tai digrafilla ch: "chave" [ʃave] "avain" < (lat. clavis).
Minä ja pojat
Minä ja pojat on Ismo Alanko Säätiön kuudes albumi. Se julkaistiin elokuussa 2004. Levyllä on vierailevana tähtenä Balls-yhtyeen laulajana tunnettu Marjo Leinonen, joka laulaa "Kaikki raitistuu" -kappaleessa.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1. Sitä on myyty 16 261 kappaletta, ja se ylitti kultalevyrajan vuonna 2005.
Kaikki kappaleet ovat Ismo Alangon käsialaa, ellei toisin mainita.
Kalju
Kalju on ihmisen päälaki tai suuri päälaen osa, jossa ei ole hiuksia. Kaljuus voi johtua perintötekijöistä, sairaudesta tai voimakkaasta lääkityksestä. Sana "kalju" tarkoittaa myös ihmistä, jonka päässä on kalju ja on myös vastaava adjektiivi. Henkilöä saatetaan nimittää kaljuksi, vaikka hänellä olisikin hiuksia jäljellä päälaen takana ja sivuilla. Esim. Juice Leskinen oli yhtäaikaa pitkätukkainen ja kalju. Hiusten kasvun vähenemisestä tai loppumista kokonaan kutsutaan kaljuuntumiseksi.
Kaljuuntuminen eli hiusten lähtö on miehillä paljon yleisempää kuin naisilla. Erityisen tyypillistä se on eurooppalaista syntyperää oleville miehille. Viimeksi mainituista miehistä yli puolet kaljuuntuu ainakin jonkin verran elämänsä aikana, vaikkei useimmista tule kaljuja.
Hiustenlähdön ja kaljuuntumisen psykologisten seurausten on havaittu vaihtelevan laajasti. Jotkut hyväksyvät kaljuuntumisen aiheuttaman muutoksen hyvin ilman psykologisia oireita, toisilla puolestaan psykologiset seuraukset ovat pahimmillaan vakavia ilmeten ahdistuksena, masennuksena, sosiaalisina fobioina ja joissain tapauksissa ongelmina identiteetin muuttumisen suhteen.
Syövän hoidossa käytetyn kemoterapian aiheuttaman hiustenlähdön on raportoitu aiheuttavan muutoksia liittyen minäkuvaan ja suhtautumisessa omaan kehoon. Valtaosalla kemoterapian takia hiuksensa menettäneillä potilailla suhtautuminen omaan kehoon ei palaudu ennalleen kemoterapiaa edeltävään tilaan hiusten uudelleenkasvun jälkeen. Joissain tapauksissa potilailla on vaikeuksia ilmaista tunteitaan (tätä tilaa kutsutaan aleksitymiaksi).
Hiustenlähtöä voivat aiheuttaa useat erilaiset sairaudet, joten hoitoja on useita. Esimerkiksi miestyyppistä kaljuuntumista hoidetaan minoksidiilillä ja finasteridillä.
Hiustenlähtöä voidaan joissain tapauksissa korjata kirurgisesti hiussiirteillä. Kaljuutta voidaan myös peittää peruukein tai eri hiustyylein, kuten kampaamalla jäljellä olevat hiukset peittämään kalju kohta.
Kaljuus on muodista ja kulttuurista riippuen nähty joko positiivisena tai negatiivisena asiana. Nykyään kaljuus nähdään länsimaissa usein ulkonäköä heikentävänä seikkana, mutta toisaalta julkisuudessa esitetään myös usein puheenvuoroja, joissa kaljua pidetään komeana. Kaljuus yhdistetään myös "kovan äijän" imagoon. Esimerkiksi monilla nyrkkeilijöillä on ajeltu pää. Skinheadeille ajeltu pää on keskeinen tunnusmerkki.
Kaasukehä
Kaasukehä eli atmosfääri on kiinteää planeettaa ympäröivä kaasuista ja hiukkasista koostuva kerros, jota planeetan gravitaatio pitää lähellä pintaa. Maan kaasukehää kutsutaan ilmakehäksi. Kaikilla aurinkokunnan planeetoilla ja joillain kääpiöplaneetoilla, kuten Plutolla ja ehkä myös Eriksellä sekä Cereksellä on kaasukehä. Lisäksi joillakin kuilla kuten Titan olla kaasukehä.
Planeettojen kaasukehät eroavat toisistaan esimerkiksi koostumuksen ja paineen suhteen. Massaltaan alhaisten taivaankappaleiden kaasukehät ovat ohuita ja paineiltaan alhaisia. Planeetan on oltava riittävän massiivinen kyetäkseen pitämään kaasukehä painovoimansa avulla – kuitenkin myös pikkuplaneetat voivat olla riittävän massiivisia siihen. Jos planeetta on kuuma ja sen kaasukehä on kevyt, se karkaa avaruuteen.
Formula 1 -kausi 1953
Formula 1 -kausi 1953 oli kautta aikojen neljäs Formula 1 -kausi. Kaudella ajettiin yhdeksän MM-osakilpailua, joista viiden parhaan kilpailun tulokset laskettiin mukaan loppupisteisiin. Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2) ja kilpailun nopeimman kierroksen ajanut, joka sai yhden pisteen. Alberto Ascari oli ensimmäinen kuljettaja F1-historiassa, joka johti koko kauden kuljettajien MM-sarjaa.
Kustannussyistä kausi ajettiin Formula 2 -luokan autoilla, ja Ferrarin 500-auto oli täysin ylivoimainen.
Laite
Laite on jonkin tehtävän suorittamiseen käytettävä kone tai muu väline, joka eroaa työkalusta siten, että se toimii osittain tai kokonaan automaattisesti. Tyypillinen laite on elektronisista, mekaanisista, tietoteknisistä tai muista komponenteista valmistettu, lähinnä pieni tai keskikokoinen kone.
Monet laitteet ovat yhdisteltävissä kaltaistensa tai muunkin tyyppisten laitteiden kanssa laitteistoiksi.
Laitteita ovat esimerkiksi kodinkoneet sekä monet signaalien tuottamiseen, tallentamiseen ja toistamiseen suunnitellut välineet.
Laitteeksi kutsutaan myös Golgin laitetta, joka on lukuisien eliötyyppien soluissa toimiva rakenneosanen.
Juha Takanen
Juha Takanen on suomalainen muusikko. Hän toimii rumpalina, äänittäjänä, miksaajana ja tuottajana. Juha Takanen oli Agents-yhtyeen alkuperäinen jäsen ja soitti yhtyeessä rumpuja vuosina 1979–1992. Hän toimii myös studiomuusikkona ja on soittanut muun muassa Tuomari Nurmion ja Eero Raittisen levyillä.
Urumin kieli
Urumin kieli (urumiksi "urum dili" tai "urum tili") on Ukrainan kaakkoisosassa Asovanmeren pohjoispuolella asuvien urumien puhuma turkkilainen kieli.
Urumin kieltä puhutaan Donetskin alueen Peršotravnevojen, Starobeševon, Telmanovon ja Velikaja Novoselkan piireissä, Zaporožjen alueen Kuibyševon piirissä sekä Mariupolin kaupungissa. Pieniä ryhmiä asuu Venäjällä Krasnodarin aluepiirin Gelendžikin piirissä sekä Georgian Trialetissa. Vuonna 1980 urumeja arvioitiin olevan yli 60 000 henkeä.
Uskonnoltaan ortodoksiset urumit ja kreikan kieltä puhuvat rumeit muodostavat etnisen yhteisön, josta on käytetty nimitystä Mariupolin kreikkalaiset. Ryhmien nimet perustuvat Itä-Rooman valtakunnan asukkaista käytettyyn turkkilaiseen nimitykseen "rumi" (vertaa Rumelia). Mariupolin kreikkalaisten esi-isiä ovat Krimille mahdollisesti Trapezuntin keisarikunnasta muuttaneet kreikkalaiset. Krimillä osa kansasta omaksui krimintataarin kielen. Vuonna 1779 heidät siirrettiin Krimiltä nykyiselle asuinalueelleen.
Urumi kuuluu turkkilaisten kielten oguusilaisen ryhmän oguusilais-seldžukkilaiseen alaryhmään. Se pohjautuu koillis-Anatolian turkkilaismurteisiin. Kieli jakautuu kolmeen tai neljään päämurteeseen, jotka poikkeavat toisistaan oguusilais- ja kiptšakkilaispiirteiden määrän suhteen.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Nuoriso osaa sitä heikosti. Kaikki urumit puhuvat venäjää. Kreikkalaisella kirjaimistolla laaditut kielenmuistomerkit ovat yhä tutkimatta. 1930-luvulla laadittiin latinalaiseen aakkostoon perustunut kirjakieli, joka jäi pian pois käytöstä.
Peltola (Oulu)
Peltola on kaupunginosa Kontinkankaan pohjoispuolella Oulussa noin kaksi kilometriä keskustasta itään. Kaupunginosassa asuu noin 1 700 asukasta ja siellä on noin 1 600 työpaikkaa.
Peltola rajoittuu Kontinkankaan, Intiön, Värtön ja Oulunsuun kaupunginosiin. Vanhinta Peltolaa on Oulunsuun sairaala-alue, joka rakennettiin 1920–30-luvuilla. Vanhoihin sairaalarakennuksiin on nykyisin sijoitettu kaupungin virastoja sekä OYS:n psykiatrian klinikan tiloja. Peltolan kaakkoiskulmassa on sotien jälkeen 1940–50-luvuilla rakennettu omakotitaloalue, Vanha Peltola. 1990-luvulla osa Oulunsuun sairaala-alueen puistoista ja entisestä kaupunginpuutarhasta kaavoitettiin asuinkerrostaloille. Vuonna 1999 sairaalan puistoalueesta lohkaistiin osa työpaikka-alueeksi, ja Peltolaan rakennettiin Nokia Oyj:n Oulun päärakennus.
Peltola on nuorten lapsi-, yrittäjä- ja opiskelijaperheiden suosima asuinalue.
Jouppila (Ilmajoki)
Jouppila on kylä Koskenkorvan taajamassa Ilmajoella. Kylä sijaitsee Kurikan rajan tuntumassa. Kylämaisemaa hallitsevat Kyrönjoki, valtatie 3 ja Yli-Penttilän tuulimylly.
Jouppilassa toimi koulu 1929–2009. Koskenkorva-seura on rakentanut kylälle joenrantaan virkistysalueen, jossa ovat matonpesupaikka, uimaranta ja grillikota.
Carrus Delta
Carrus Delta Oy (aiemmin Carrus Oy) on suomalainen linja-autojen koreja valmistava yhtiö. Nimi tulee latinan sanasta "carrus" ().
Carrus-yhtymä muodostui, kun suomalaiset korivalmistajat Oy Wiima Ab, Ajokki Oy ja Delta Plan yhdistyivät vuonna 1989. Oy Delta Plan Ab oli aloittanut Turussa tuotannon jo 1935 nimellä Autokori Oy, nimenmuutos Delta Planiksi tapahtui 1973. Aluksi Carrus koritti linja-autoja minkä tahansa merkkisen alustan päälle. Volvo osti Carruksen vuonna 1998, mutta linja-autoja valmistettiin edelleen myös muiden valmistajien alustoille. 2000-luvun alussa Carruksen nimeksi muutettiin Volvo Bus Finland Oy, Wiiman toiminnot siirrettiin Puolaan ja Liedon (entisen Delta Planin) sekä Tampereen (entisen Ajokin) tehtailla alettiin valmistaa ainoastaan Volvon 8700- ja 9700-mallistojen linja-autoja.
Syksyllä 1990 valmistui Carrus Wiiman tehtaalla Vantaalla Pohjoismaiden ensimmäinen matalalattiainen linja-auto, jonka osti Tampereen kaupungin liikennelaitos. Auto oli TKL:n johtajan Juhani Valannon ideasta lähteneen projektin lopputulos ja se oli rakennettu Scanian alustalle. Liikenneministeriö myönsi auton kehittelyyn avustuksen, joka kattoi 90 prosenttia suunnittelukustannuksista. Tämä auto herätti siinä määrin julkisuutta, että se oli syksyn 1990 aikana koekäytössä myös Turussa ja Helsingissä sekä kaksi kertaa mukana Ruotsissa järjestetyssä joukkoliikennenäyttelyssä.
Kesällä 2008 Volvo Bus Finland sulki Tampereen tehtaan ja myöhemmin syksyllä myi Liedon tehtaan suomalaiselle sijoittajaryhmälle. Tällöin tehdas otti jälleen käyttöön vanhan tuotenimensä, Carrus, yrityksen nimeksi tullessa tehtaan vanha Carruksen-aikainen nimi, Carrus Delta Oy.
Carrus Polska oli vuosina 1995-2002 Puolan Wroclawissa toiminut linja-autojen koritehdas. Tehtaalla valmistettiin suomalaisia Carrus-busseja, kuitenkin vähemmän kuin Suomessa. Tammikuussa 2002 tehtaan nimeksi vaihdettiin Volvo Polska, Volvon ostettua Carruksen. Carrus Polskan tehtaalla valmistettiin Carrus City-, Carrus City L- ja Carrus City U -busseja. Carrus Polskan korittamia busseja käyttävät Suomessa muun muassa Helsingin Bussiliikenne, Nobina Finland, Porvoon Liikenne sekä Satakunnan Liikenne.
Luettelo käsittää ainoastaan Carruksen ja Volvon nimillä valmistetut mallit.
Port Arthur (Ontario)
Port Arthur on entinen satamakaupunki ja piirikunnan keskus Ontarion provinssissa Kanadassa Yläjärven länsirannalla. Se yhdistyi 1. tammikuuta 1970 Fort Williamin, Neebingin ja McIntyren kaupunkien kanssa, muodostaen nykyisen Thunder Bayn kaupungin.
Kaupunki muodostui suojaisaan Thunder Bayn lahteen Yläjärven länsirannalle 1850-luvun puolessa välissä. Kun Kanadan provinssit yhdistettiin 1867 Simon James Dawson sai Kanadan julkisten töiden osastolta tehtäväkseen suunnitella ja toteuttaa Dawson Route vankkuritien Thunder Bayn lahdelta Red Riverin siirtokuntaan. Tietyömaan satamapaikka Yläjärven rannalla sai virallisen nimensä 1870 kun eversti Garnet Wolseley antoi tuolle pienelle tulipalon tuhoamalle paikkakunnalle nimeksi "Prince Arthur Landing" kuningatar Viktorian pojan mukaan. Vuonna 1871 valmistui "Prince Arthur Landing Town Plot" eli kaupungin kaavasuunnitelma, joka samalla virallisti paikkakunnan nimen ja mahdollisti lainmukaiset maakaupat. Prinssi Arthur itse saapui paikkakunnalle vasta 1890 Kanadan kiertomatkallaan. Vuonna 1883 kaupungin nimeksi oli jo vaihdettu Port Arthur Canadian Pacific Railwayn virkailijoiden toivomuksesta.
Port Arthurista tuli kauppala vuonna 1884 Canadian Pacific Railwayn rakennustöiden (1882–1885) myötä. CPR myös pystytti kaupunkiin läntisen Kanadan ensimmäisen viljasiilon, mutta vuokrasi sen myöhemmin Joseph Goodwin Kingille. Port Arthurin kukoistuskausi jäi kuitenkin lyhyeksi rautatieyhtiön siirtäessä toimintojaan pois kaupungista ja muuttaessa pääratansa linjauksen pohjoisemmaksi. Paikallinen talous oli lamassa aivan 1800-luvun loppuun saakka, kunnes 1897–1899 liikemiehet William Mackenzie ja Donald Mann hankkivat omistukseensa rautatieyhtiöt Ontario & Rainy River Railwayn sekä Port Arthur, Duluth & Western Railwayn. Näistä muodostettiin yhdistämisen myötä uusi rautatieyhtiö, Canadian Northern Railway. Yhtiön Yläjärven päätoimipaikaksi tuli Port Arthur, joka nousi tärkeäksi viljan laivaussatamaksi vuonna 1901 kun CNoR:n rautatie Port Arthurin ja Winnipegin välille valmistui.
Paikallisessa taloudessa metsäteollisuus oli suurimmassa roolissa aivan 1900-luvun alusta alkaen. Muita teollisuuslaitoksia kaupunkiin ei tullut vuosisadan alussa teollistamisyrityksistä huolimatta. Sahalaitosten jatkoksi kaupunkiin perustettiin myös sellu- ja paperitehdas vuonna 1917.
Canadian Northern Railway fuusioitui Canadian National Railwayn kanssa johti myös rautatieliikenteen vähenemiseen, sillä CNR vähensi Port Arthuriin johtavan radan kunnossapitoa ja alensi sen luokitusta. Tämä ei kuitenkaan vaikuttanut viljayhtiöihin, jotka tästä huolimatta päättivät rakentaa viljasiilonsa mieluummin Thunder Bayn alueelle kuin Fort Williamsiin.
Port Arthurista tuli kauppala (town) vuonna 1884 ja kaupunki (city) vuonna 1907.