hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Patrick Bantamoi
Patrick Bantamoi (s. 24. toukokuuta 1986) on sierraleonelainen jalkapallomaalivahti, jolla on myös Suomen kansalaisuus.
Patrick Bantamoi edusti Sierra Leonea vuonna 2003 Suomessa järjestetyissä alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Turnauksen jälkeen hän haki usean muun pelaajan tavoin turvapaikkaa Suomesta. Kymmenelle alaikäiselle joukkueen jäsenelle myönnettiin lopulta oleskelulupa helmikuussa 2004.
Syksyllä 2004 Bantamoi sai FIFA:lta kansainvälisen peliluvan ja solmi vuoden 2005 helmikuussa Kuopion Palloseuran kanssa 2+1-vuotisen sopimuksen. Sitä ennen hän oli pelannut KuPSin reservijoukkueessa. Kaudella 2005 Bantamoi pelasi Veikkausliigassa 11 ottelua. Vuonna 2006 KuPSin voittaessa Liigacupin hänet valittiin kilpailun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Liigakaudella tilastoihin kertyi 20 ottelua, joissa Bantamoi oli joukkueensa kantavia voimia.
Kaudeksi 2007 hän siirtyi Inter Turkuun. Keväällä 2008 Bantamoi voitti Liigacupin toistamiseen, nyt uuden seuransa paidassa. Syksyllä Inter voitti Suomen mestaruuden. Bantamoi torjui kaudella 15 nollapeliä. Yhteensä hänelle kertyi kuuden kauden aikana 106 Veikkausliigan ottelua.
Tammikuussa 2011 hän teki neljän Interissä pelaamansa kauden jälkeen sopimuksen hollantilaisen Telstarin kanssa. Bantamoi edusti Telstaria kevätkauden 2011, mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään sarjapelissä. Hän oli loukkaantumisten vuoksi poissa pelikentiltä yli kaksi vuotta, kunnes tammikuussa 2014 oli mukana Suomen joukkueessa Oslossa järjestetyssä jalkapallon kansainvälisen pelaajayhdistyksen FIFPron sopimuksettomien pelaajien turnauksessa. Bantamoi on työskennellyt logistiikka-alalla ja valmentanut Ilveksen junioreita Tampereella. Kesällä 2014 Bantamoin uutisoitiin liittyneen FC Viikinkien riveihin lainasopimuksella FC Espoosta. Bantamoi pelasi syksyllä 2014 kolme peliä Rovaniemen Palloseuran riveissä ja on sen jälkeen ollut pelaamatta. Heinäkuussa 2015 hänen kerrottin tehneen loppukauden kattavan sopimuksen kakkosessa pelaavan FC Viikinkien kanssa.
Torgny Mogren
Torgny Mogren (s. 26. heinäkuuta 1963 Hällefors, Ruotsi) on ruotsalainen entinen hiihtäjä.
Mogren voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1986–1987 ja sijoittui kaikkiaan viisi kertaa maailmancupin loppupisteissä kolmen parhaan joukkoon. Hän voitti 50 kilometrin maailmanmestaruuden sekä 1991 Val di Fiemmessä että 1993 Falunissa.
Seuratasolla Mogren edusti Åsarna IK:ta. Hän harrastaa moottoriurheilua ja golfia (tasoitus 16).
Isännänviiri
Isännänviiri on yleisnimitys viirille, jota pidetään nostettuna omakotitalon tai kesämökin lippusalkoon. Isännänviirin sanoma on, että isäntäväki on paikalla viirin ollessa nostettuna. Isännänviirinä voidaan käyttää suku-, kaupunki-, kunta-, maakunta- tai siniristiviiriä.
Perinteiseksi isännänviiriksi ymmärretään siniristiviiri, jota voidaan käyttää, ellei saatavilla ole oikeaa kotiseutuviiriä. Siniristiviiri on pohjaltaan valkoinen, ja siinä on merensininen risti. Ristin leveys on yleensä noin yksi kolmasosa viirin leveydestä.~
Kahta puolen vuosituhannen vaihteen alkoi hiljalleen yleistyä uusi paikkakuntakohtainen isännänviirimalli; siinä on viirin tyvessä neliö jossa on kyseisen kylän tai kunnan vaakuna; myös maakuntien vaakunoita on vähin erin alettu sijoittaa isännänviireihin.
Muuten viireissä on normaalit aluevärit.
Myös pursilippuihin kuuluu tällainen ns. majaviiri.
Isännänviirin pituus on yleensä noin puolet lipputangon pituudesta. Viirin kannan leveyden suhde koko viirin pituuteen on yleensä noin 1:10.
Suomessa isännänviirillä voi liputtaa muulloin kuin liputuspäivinä, jolloin on tapana liputtaa siniristilipulla. Isännänviirillä ei voi suorittaa suruliputusta.
Isännänviirin käyttöä tai ulkonäköä ei säädellä laissa. Viiriä ei myöskään tarvitse laskea yöksi.
Ville Nylund
Kaj Wilhelm “Ville” Nylund (s. 14. elokuuta 1972 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta kykeni pelaamaan myös keskuspuolustajana tai oikealla laidalla. Koulutukseltaan tradenomi oleva Nylund toimii nykyisin Suomen Palloliitossa kilpailutoiminnan tuotepäällikkönä.
Nylundin kasvattajaseura on Oulun Luistinseura, jossa oli 90-luvun vaihteessa koossa myöhemmin ammattijalkapallossa merkittäväksi osoittanunut nelikko (Nylund, Nurmela, Niemi ja valmentaja Malinen). Hän pelasi aikuisten tasolla uransa aikana FC Oulussa, FC 1991:ssa, FF Jarossa ja viimeisimpänä Helsingin Jalkapalloklubissa, jonne hän siirtyi vuonna 1997. Ville Nylund oli HJK:n pitkäaikainen kapteeni.
Suomen A-maajoukkueessa Nylund pelasi 21 ottelua ja Veikkausliigassa 285. HJK:n riveissä hän osallistui myös Mestarien liigaan mm. pelaten kaikissa kuudessa otteluissa täydet minuutit, kun joukkue eteni kilpailussa lohkovaiheeseen asti kaudella 1998. Uransa aikana Nylund voitti kolme Veikkausliigamestaruutta, neljä Suomen Cup- ja kaksi Liigacup-mestaruutta. Häntä kutsuttiin lajin piirissä lempinimellä "Nulli".
Pelaajauransa jälkeen Ville Nylund on toiminut muun muassa toiminnanjohtajana HJK ry:ssä. Sieltä hän siirtyi Suomen Palloliittoon, jossa aloitti kilpailutoiminnan tuotepäällikön tehtävässä 17. maaliskuuta 2008. Nylundin tehtäviin kuuluu muun muassa Suomen cupien, naisten jalkapalloliigan sekä Ykkösen kilpailutoiminnan kehittäminen. Lisäksi Nylund on naisten 2009 EM-kilpailuissa Olympiastadionin keskusjohtaja.
Anna Hanski
Anna Milanja Hanski (s. 6. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja ja näyttelijä. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Tunteisiin” ("Salatut elämät" -sarjan tunnuskappale), ”Jos et sä soita” ja ”Sanat pienetkin”.
Vuonna 1993 Hanski levytti englanninkielisen albumin "Gypsies & Indians" yhdessä laulaja-lauluntekijä Lee Hazlewoodin kanssa. Jo tätä ennen Hanski oli levyttänyt useita Hazlewoodin kappaleita suomeksi, joista tunnetuin on Hazlewoodin ”Kotiviini” (alk.per. ”Summer Wine”), jonka Nancy Sinatra teki kuuluisaksi. Anna Hanski esitti kyseisen kappaleen suomeksi vuonna 1990 Vilperin Perikunnassa soittaneen ja laulaneen Pekka Kaasalaisen kanssa. Kyseinen kappale on myös Lee Hazlewoodin kanssa englanniksi esitettynä duettona em. "Gypsies & Indians"-albumilla.
Hanskin uran valovoimaisimmat vuodet ajoittuivat 90-luvun alusta puoliväliin, jolloin hän levytti Ensio Music -yhtiölle. 90-luvun puolivälin jälkeen hän siirtyi Fazer Recordsille, joskin levytti siellä vain kaksi albumia ("Sanat pienetkin" ja "Sydämessä asutaan"). Fazer-kauden jälkeen Anna teki kaksi levyä BMG Finland/SonyBMG:lle vuosina 1999 ja 2006. Loppuvaiheen pitkät julkaisutauot selittyvät ainakin osittain perheenlisäyksellä.
Hanski myös näyttelee. Hän on näytellyt mmun muassa Rauman kaupunginteatterissa, Hämeenlinnan Uudessa Kesäteatterissa ja Taaborinvuoren kesäteatterissa.
Hanski on UNICEFin hyvän tahdon lähettiläs.
Anna Hanski on laulaja Seppo Hanskin ja Isa Hanskin tytär. Hänen äidin puoleinen isoisänsä oli näyttelijä Pehr-Olof Siren, ja isoäitipuolensa Anja Pohjola. Anna on Pinja Hanskin, Janus Hanskin ja Petra Hanskin sisar. Hanski avioitui muusikko Leri Leskisen kanssa vuonna 1994 ja heille syntyi vuonna 1994 tytär Nenna. Hnaskilla on myös Jyrki Jefremoffin kanssa vuonna 2000 syntynyt tytär Alina. Hanski seurusteli ja asui Jefremoffin kanssa avoliitossa Helsingin Töölössä vuosina 1997–2007. Anna hanskista tuli isoäiti keväällä 2018. Hanski asuu avoliitossa Aku Nyyssösen kanssa taiteilijatalo Jallukassa Helsingin Jätkäsaaressa.
Anna Hanski oli mukana Juha Tapanisen nostalgisessa elokuvassa "Iskelmäprinssi" (1991) esittäen sivuroolissa linja-auton rahastajatyttöä. Elokuvan ääniraidalla kuultiin Annan laulamana Jukka Alihangan tekemät kappaleet "Nukke rakastui nukkeen", "Mustikkasuu" ja "Hiekkakuopalle uimaan". Viimeksi mainitussa oli duettoparina Pekka (Kaasalainen).
Ruumiinavaus
Ruumiinavaus eli autopsia (sairaaloissa nimellä obduktio) on yleensä kuolinsyyn selvittämiseksi tehtävä kuolleen henkilön ruumiin tutkimus. Obduktiot voidaan luokitella lääketieteelliseen ja oikeuslääketieteelliseen obduktioon. Lääketieteellisessä obduktiossa tiedetään kuoleman aiheutuneen sairaudesta, mutta sairauden laatu on epävarma tai epäselvä. Oikeuslääketieteellinen ruumiinavaus suoritetaan poliisin pyynnöstä, kun epäillään kuolemanluokan olevan tapaturma tai kuolemaan liittyvän rikos. Vaikka ulkoiset vammat näyttäisivät olevan kuolinsyy, saattaa niihin johtaneen onnettomuuden taustalta löytyä muita syitä kuten huumaavat aineet tai myrkytys. Suomen laki edellyttää kuolinsyyn tutkimista aina mahdollisen henkirikoksen paljastamiseksi. Tämän vuoksi mm. yksinään kuolleet jotka on löydetty joko kodeistaan tai muista paikoista, joutuvat oikeuslääketieteelliseen ruumiinavaukseen.
Lääketieteen opetukseen testamentatuille ruumiille tehtyä ruumiinavausta kutsutaan dissektioksi, erotukseksi obduktiosta. Dissektoitava ruumis on käsitelty formaliinilla, eikä siis haudattuna maatuisi. Siksi dissektoitu ruumis pitää opetuksen jälkeen polttohaudata.
Eläimelle tehtävää ruumiinavausta nimitetään nekropsiaksi.
Alkujaan ruumiinavauksia suoritettiin ihmisen anatomian tutkimiseksi. Jo muinaiset egyptiläiset olivat hyvin taitavia käsittelemään ihmisruumista, mistä on todisteena hyvin säilyneet muumiot. Roomalainen laki kielsi 150 eaa. ruumiinavaukset, mikä oli suuri takaisku anatomian ja lääketieteen kehitykselle. Uudella ajalla suurta kohua herättäneet anatomiset näytökset olivat aikoinaan suosittuja ja vihattuja. Näiden tieteellisyys oli toisinaan hyvinkin kyseenalaista.
Harri Marstio
Harri Tapio Marstio (6. tammikuuta 1957 Iitti – 31. tammikuuta 2019 Kuusankoski) oli suomalainen muusikko. Marstio vaikutti soolouransa lisäksi muun muassa yhtyeissä Harri Marstio ja Maanantai, Kultakurkut, Harri Marstio Duo, Pedro's Heavy Gentlemen ja Harri Marstio Band. Hän tuli tunnetuksi vierailtuaan vuonna 1982 Pedro's Heavy Gentlemenin albumilla ja esittäen ”Romany Violin” -kappaleen. Myöhemmin Marstio levytti suomenkielisiä tulkintoja kuten ”Tie” ja ”Muisto vain jää”. Marstion omista kappaleista tunnetuimpia lienevät ”Sirkustyttö” ja ”Talo”.
Vuonna 2007 Harri Marstio levytti muiden Kuusankoskelta kotoisin olevien tai siellä vaikuttaneiden taiteilijoiden kanssa ”Jokivarsi”-kappaleen, jonka tuotto meni alueen kehittämiseen. Kipinä levyn tekoon syntyi UPM:n ilmoitettua Voikkaan tehtaan lopettamisesta.
Kesällä 2008 sai paljon radiosoittoa ”Sandra of St. Mura” -niminen kappale, jonka Marstio levytti Folkswagen-yhtyeen albumille "Kyläkaupan rappusilla". Kappale on englanninkielinen versio Esa Pakarisen tunnetuksi tekemästä ”Suhmuran Santrasta”. Loppuvuodesta 2008 Marstio pyrki Akaan valtuustoon, sinne kuitenkaan pääsemättä.
Syksyllä 2009 alkoivat Marstion 11. studioalbumin äänitykset. Kappaleita sille ovat tehneet Marstion lisäksi ainakin Timo Kiiskinen, Pauli Hanhiniemi, A.P. Sarjanto, Sami Visto, Reijo ”Mehu” Järvi sekä ”Muisto vain jää” -kappaleen säveltäjä Norman Bergen. Marstion mukaan levyllä ”mennään maanläheisellä linjalla”. Albumin kerrottiin ilmestyvän vuoden 2011 aikana.
Marstiolla diagnosoitiin vuoden 2014 keväällä imusolmukesyöpä, joka leikattiin saman vuoden alkukesällä. Syöpä uusiutui kesällä 2016 ja hän jäi uudelleen keikkatauolle, joka kesti toukokuuhun 2017 saakka. Syöpä uusiutui jälleen kesällä 2018. Marstio menehtyi auto-onnettomuudessa 62-vuotiaana 31. tammikuuta 2019.
Nipa Niilola
Jukka ”Nipa” Niilola on suomalainen sessiomuusikko. Hän on kotoisin Voikkaalta, Kuusankoskelta. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Top Rank, Maanantai, Harri Marstio Duo, The Charlies ja Kultakurkut sekä lisäksi muun muassa Remu Aaltosen, Pate Mustajärven, Seppo Hakasalon ja Moog Konttisen taustayhtyeissä. Hän soitti myös yhtyeessä Remu & Hurriganes.
Oodi ilolle
Oodi ilolle () on Friedrich Schillerin tunnetuimpia runoja ja Beethovenin 9. sinfonian neljännen osan otsikko. Runo julistaa tasa-arvoisten ihmisten yhteiskuntaa, jota yhdistävät ilo ja ystävyys.
Euroopan unioni käyttää Beethovenin sävelmää tunnushymninään.
Osan runosta on suomentanut Kirsi Kunnas. Pertti Reponen on sanoittanut kappaleen iskelmäversion 1970. Runoon löytyy myös vanhemmat, Toivo Lyyn sanat.
Ylin oikeusaste
Ylin oikeusaste eli korkein oikeusaste tai viimeinen oikeusaste on useimmissa valtioissa ja toimialueissa oikeusaste, jonka ratkaisu on lopullinen ja jonka tuomioista tai päätöksistä ei voi valittaa tai hakea niihin muutosta miltään toimielimeltä tai tuomioistuimelta.
Ylimmän oikeusasteen kehityksen alkuna on ollut useimpiin yhteiskuntiin sisältynyt ajatus lopullisesta tuomiovallasta. Itsevaltiuden aikana se kuului hallitsijalle, jolla oli oikeus muuttaa tuomioistuinten päätöksiä hänelle tehtyjen valitusten perusteella. Valistuksen aikana syntyneen vallan kolmijako-opin mukaan tuomiovalta eriytettiin hallitsijan ja lainsäätäjän vallasta. Myös tähän uuteen järjestelmään luotiin ylin tuomiovalta, joka saattoi kumota alempien tuomioistuinten päätökset.
Anglosaksisissa maissa ylin oikeusaste kehittyi Ison-Britannian parlamentin ylähuoneen oikeudesta ottaa käsiteltäväksi tuomioistuinten ratkaisuja. Lainsäädäntöä kehitettiin pitkälti ylähuoneen ns. lakilordien tekemien ennakkoratkaisujen perusteella. Nykyään tämä kehityssuunta näkyy voimakkaasti esimerkiksi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden itsenäisessä toimivallassa.
Useimmissa Euroopan maissa on yleensä kaksi korkeinta oikeusasteen tuomioistuinta. Hyvin tyypillinen on jako siviili- ja rikosasioiden sekä hallintoasioiden ylimpään oikeusasteeseen. Tällainen jako on voimassa myös Suomessa. Monissa maissa on myös erillinen perustuslakituomioistuin, joka ratkaisee lainsäätämiseen ja perustuslain tulkintaan liittyviä kysymyksiä.
Euroopan unionin jäsenmaiden korkeimpien tuomioistuinten toimivaltaa rajoittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuin. EU:n jäsenmaiden tuomioistuimilla on velvollisuus pyytää EY-tuomioistuimelta lausuntoa tietyn EU:n asetuksen tai direktiivin tulkinnasta ja soveltuvuudesta oikeudenkäynnin kohteena olevaan asiaan. Jäsenmaan tuomioistuin on velvollinen noudattamaan EY-tuomioistuimen asiassa antamaa ratkaisua.
Suomessa on kaksi pysyvää korkeinta oikeusastetta:
Ylimpien virkamiesten ja valtioneuvoston jäsenten virkarikossyytteitä käsittelevä valtakunnanoikeus on tarvittaessa kokoontuva erityistuomioistuin, jota voitaneen luonteensa takia pitää eräänlaisena korkeimpana oikeusasteena sen käsiteltävissä olevissa jutuissa, vaikka kyseessä onkin pikemmin juttujen ensimmäinen ja ainoa oikeusaste.
Eduskunnan perustuslakivaliokunnan toiminnassa on lisäksi katsottu olevan joitakin perustuslakituomioistuimen toimivaltaan kuuluvia piirteitä. Perustuslakivaliokunta ei kuitenkaan ole tuomioistuin.
Flemming Andersen
Flemming Andersen (s. 2. kesäkuuta 1968, Kööpenhamina) on tanskalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Aku Ankka -lehdessä ja Aku Ankan taskukirjoissa ilmestyneistä Disneyn eläinmaailmaan sijoittuvista sarjakuvaseikkailuista.
Jukka Lewis
Jukka Sakari ”Jay” Lewis (ent. Homi, s. 22. huhtikuuta 1963 Helsinki) on tamperelainen muusikko. Hän on Jay Lewis Gangin laulaja-basisti. Aiemmin hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (1999–2016), Oz, Masque, Sarcofagus, Princess Pang, The Chiefs, Skin 'n' Bones ja Billion Dollar Babies. Jukka Lewis on asunut uransa aikana myös Yhdysvalloissa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2007 ilmestyi hänen ensimmäinen soololevynsä Jay Lewis: "Manhattan Files". Toinen sooloalbumi, nimeltään "Beat the Elite", ilmestyi kesäkuussa 2009. Jukka Lewis on laulanut myös joitain kappaleita Yön levyillä, kuten ”Karheaa ja kaunista” (2003), "Deadline" (2007) ja ”Oikee enkeli” (2005).
Lewis on myös laulanut vuoden 2003 "Rakkaus on lumivalkoinen" -kappaleesta englanninkielisen version nimellä "Love Me Like You Never Did Before".
Lewis on myös toiminut lauluntekijänä oman soolotuotannon lisäksi mm. Yö- ja The Neropats-yhtyeille sekä Costello Hautamäen englanninkieliselle tuotannolle. Joulukuussa 2016 Lewis ja Yössä vuodesta 2000 vaikuttanut kitaristi Asko "Daffy" Terävä erotettiin yhtyeestä. Lewis nosti Olli Lindholmia vastaan oikeusjutun laittomasta irtisanomisesta Yö-yhtyeestä, mutta hävisi jutun ja joutui maksamaan 26 000 euron oikeudenkäyntikulut.
Lewis perusti Yöstä potkut saatuaan loppuvuodesta 2016 yhdessä myös Yöstä potkut saaneen kitaristi Daffy Terävän kanssa uuden yhtyeen, Jay Lewis Gangin. Sen rumpalina toimii niin ikään Yössä soittanut Frogley ja koskettimia soittaa Popedassa soittanut Jani Kemppinen. Yhtyeeltä ilmestyi 9. tammikuuta 2017 "Liekki"-niminen single ja video.
Aleksander Kwaśniewski
Aleksander Kwaśniewski [] (s. 15. marraskuuta 1954 Białogard, Puola) on puolalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä 23. joulukuuta 1995 – 23. joulukuuta 2005. Kwaśniewski voitti vuoden 1995 vaaleissa edeltäjänsä Lech Wałęsan, ja hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2000 ylivoimaisesti kun osuus äänistä oli 53,90 prosenttia..
Kwaśniewski toimi entisen hallitsevan yhtyneen työväenpuolueen seuraajan Puolan sosiaalidemokraattisen puolueen johdossa ja myöhemmin demokraattisen vasemmistoliiton johdossa.
Valittaessa presidenttia 1995 Kwaśniewski ja Wałęsa saivat ensi kierroksella ääniä melko tasaveroisesti. Toisella kierroksellakaan ero ei ollut suuri, Kwaśniewski 51,7 ja Wałęsa 48,3 prosenttia äänistä. Hän otti viran vastaan 23. joulukuuta 2015.
Aiemmin urallaan Kwaśniewski toimi nuoriso- ja urheiluministerinä 1985–1987 ja nuorison ja ruumiinkulttuurin komitean johdossa vuoteen 1990 asti. Hän oli perustamassa sosiaalidemokraattista puoluetta ja toimi sen johdossa, kunnes hänet valittiin presidentiksi. Vuonna 1991 (vai 1989?) hän oli myös perustamassa Demokraattinen vasemmistoliitto -koalitiota, ja hänet valittiin Sejmiin Varsovasta suurimmalla äänimäärällä. Hän toimi Puolan olympiakomitean puheenjohtajana 1988–1992.
Kwaśniewski on opiskellut taloustieteitä Gdańskin yliopistossa, mutta ei ole suorittanut loppututkintoa. Hän oli kahdessa kommunistilehdessä toimittajana ja päätoimittajana.
Kwaśniewski on ilmoittanut julkisesti olevansa ateisti, mikä herätti närää syvästi katolisessa Puolassa.
Isabella (nimi)
Isabella on naisen etunimi. Isabellan nimipäivä on suomenruotsalaisessa ja vuodesta 2015 lähtien myös suomen­kielisessä kalenterissa 11. helmikuuta. Nimi on alun perin espanjalainen ja italialainen muunnos Elisabetista ja siten myös Liisan sisarnimi.
Suomessa nimen Isabella on vuoden 2009 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan saanut 3 775 henkilöä, joista melkein puolet on 2000-luvulla syntyneitä.
Mikko Kangasjärvi
Mikko Olavi Kangasjärvi on tamperelainen muusikko. Hän on Yön, Ruby Tuesdayn ja Aurinkosirkuksen kosketinsoittaja. Kangasjärvi on toiminut kapellimestarina Musiikkiteatteri Palatsissa ja säveltänyt muun muassa Yö-yhtyeelle ja Jani Koskiselle.
Antti Mäkinen (muusikko)
Antti Mäkinen (s. 16. huhtikuuta 1975) on suomalainen muusikko. Hän on soittanut rumpuja useissa yhtyeissä. Mäkinen on kouluttautunut lyömäsoittajaksi ja opettanut ulkomailla.
Daffy Terävä
Asko ”Daffy” Terävä on tamperelainen Jay Lewis Gang -yhtyeen kitaristi. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (2000–2016), Nuket (1988–1992), Hangover, Kohu-63 ja Colme cowboyta. Hän on soittanut myös muun muassa Pate Mustajärven, Michael Monroen, Pelle Miljoonan ja Harri Marstion taustayhtyeissä.
Daffy Terävän vaimo on laulaja Päivi Lepistö, ja parille syntyi poika kesäkuussa 2006 ja tyttö syyskuussa 2010. Daffy omistaa yli 40 kitaraa, joista 12 Gibson Les Pauleja, joita hän käyttää useimmiten keikoilla. Daffy tiettävästi käyttää keikoilla vahvistimenaan Rocktron Prophesya, päätteinä Rocktron Velocity 300:aa liitettynä 4×12-tuumaisiin Mesa Boogie Rectifier -kaappeihin. Daffya kutsutaan myös Taffyksi tai Daffiksi.
Daffy on toiminut säveltäjänä muun muassa Colme cowboyta- ja Nuket-yhtyeille.
Terävän ja basisti Jay Lewiksen tultua erotetuksi Yöstä loppuvuodesta 2016 he perustivat yhdessä uuden yhtyeen nimeltä Jay Lewis Gang.
Carl-Gustaf Jernström
Carl-Gustaf ”Kalle” Jernström (s. 31. heinäkuuta 1944) on Sirkus Finlandian perustaja. Hänen perheeseensä kuuluu myös vaimo Leena Jurvakainen sekä lapset Maria, Anna, Heidi ja Carl-Johan, joka on sirkuksen johtaja isänsä jälkeen nimellä Carl Jernström jr. Kolmatta sukupolvea edustavat Marian, Annan ja Heidin tyttäret Anita, Aleksia ja Katerina.
Jernström
Jernström tai Järnström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Markku Toikka
Markku Tapani Toikka (s. 5. huhtikuuta 1955 Somero) on suomalainen näyttelijä, muusikko, käsikirjoittaja ja stand up -koomikko. Toikka on esiintynyt sekä elokuva- että teatterinäyttelijänä ja tullut tunnetuksi yhtenä Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenenä.
Toikan ensimmäinen suuri elokuvarooli oli Tapio Suomisen elokuvassa "Syöksykierre" (1981). Vuonna 1983 hän esiintyi päähenkilö Rahikaisen roolissa Aki Kaurismäen elokuvassa "Rikos ja rangaistus" ja oli mukana vuonna 1985 myös Kaurismäen elokuvassa "Calamari Union". Vuonna 1984 Toikka oli Jussi-palkintoehdokkaana Anssi Mänttärin "Rakkauselokuvan" pääroolillaan ja esiintyi myös Mänttärin Suvi-Marja Korvenheimon nimellä ohjaamassa elokuvassa "Huhtikuu on kuukausista julmin" (1983).Toikka on Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsen. Yhtyeen alkutaipaleen aikana 1983–1990 hän ehti tehdä kuusi albumia Lapinlahden Linnuissa ja osallistua sketsisarjojen "Kyllä elämä on ihanaa", "Seitsemän kuolemansyntiä" ja "Maailman kahdeksan ihmettä" tekoon. Toikka liittyi yhtyeeseen jälleen vuonna 2006.
Yhtyeessä Casablanca Vox Toikka oli laulaja ja lauluntekijä. Horjuvat Horsmat -duossa Toikka on tehnyt levyn Konepestäviä kertakäyttömukeja vuonna 2004.
Vuonna 2012 Toikka ja Antero Priha perustivat Markku Toikka & Band -nimisen yhtyeen, jonka kanssa hän teki "Lauluja Dorkalan portilta" -nimisen levyn. Levyn kappaleet ovat Antero Prihan säveltämiä. Kappaleista kuusi on Toikan sanoittamia.
Lisäksi Toikka on tehnyt sanoituksia Dallapélle ja Lapinlahden linnuille.
Toikka on lavakomiikan uranuurtajia Suomessa. Hän on tehnyt stand up -keikkoja jo vuodesta 1991. Alun perin Espoon teatteriin tuotettu Toikkarointia on esimerkki Toikan kyvystä käsitellä liioitellusti ja korostetusti tuttuja asioita, kuten kännykän käyttöä tai suomalaisen miehen rakkauselämää. Hän on käsikirjoittanut Susanna Indrénin ohjaaman "Konepestäviä kertakäyttömukeja". Toikka esiintyy muusikko-säveltäjä Pekka Nylundin kanssa duona Horjuvat Horsmat, joka on perustettu vuonna 1998.
Toikka kirjoitti ensimmäisen suomalaisen lavakomiikan oppaan Ala naurattaa, Stand up -komedian käsikirja Maritta Vennon kanssa. Hän on opettanut lavakomiikkaa stand up -komedian kurssilla Teatterikorkeakoululla vuosina 2001 ja 2002.
Vuonna 1986 Toikalla oli yksi päärooleista Arto Paasilinnan romaaniin pohjautuvassa tv-elokuvassa "Hirtettyjen kettujen metsä". "Lottovoittajien maa" -sarjassa vuonna 1990 Toikka esitti Jessen roolin. "Viiskulmasta itään" oli vuorossa 1991. Sarjassa "Puhtaat valkeat lakanat" Toikka nähtiin työnjohtaja Nuutisena vuosina 1993–1996. Hän oli "Viva"-televisiosarjassa sen jälkeen vuonna 1997 ja "Headhunters"-sarjassa vuonna 2002. Televisiosarjassa "Tahdon asia" Toikka esitti Turre Heinosta vuonna 2005. Vuosina 2006–2007 hän näytteli televisiosarjassa "Donna Paukku" Raimo ”Tollo” Koskivuon roolia. Toikka on esiintynyt myös "Salatut elämät" -sarjassa vuoden 2010 huhtikuusta joulukuuhun tiede- ja teknologiaministeri Asko Erkkilän roolissa.
"The Simpsons Movie" -elokuvan suomeksi puhutussa versiossa Toikka antoi äänensä Homer Simpsonille.
Tapio Wilska
Tapio Wilska (s. 19. syyskuuta 1969 Savonlinna) on suomalainen muusikko, joka on mm. metalliyhtye Sethianin laulusolisti. Hän oli Finntrollin laulaja vuodesta 2002 tammikuuhun 2006 saatuaan potkut erimielisyyksien takia.
Wilska soittaa nykyisin myös bassoa yhtyeissä Survivors Zero ja Sörnäinen. Hän on vaikuttanut myös Wizzardissa, Lyijykomppaniassa, Soulgrindissa ja Nattvindens Gråtissa. Wilska on tehnyt satunnaisesti yhteistyötä Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen, Nightwishin ja Klamydian kanssa.
Kesällä 2018 Wilska ryhtyi Laterna Magica -gallerian ja kirjakaupan yrittäjäksi.
Beduiinit
Beduiinit (arabian sanasta "badawi", بدوي, 'aavikon asukas') ovat paimentolaisarabeja, joiden asuinaluetta ovat laajat autiomaat Saharan Atlantin puoleiselta rannikolta Siinaihin, Negeviin ja aina Arabian autiomaan itäisille rannikoille. Beduiineiksi nimitetään toisinaan myös joitakin ei-arabeja, pääasiassa Punaisenmeren rannikkoa asuttavia bejoja.
Perinteisesti beduiinit jakautuivat useisiin alaheimoihin, joista kutakin johti šeikki. Beduiinit kasvattivat kameleita, lampaita ja vuohia, sekä erityisen arvostettua Arabian täysveristä hevosta. Vuosisatojen ajan beduiinit ovat vastustaneet ulkopuolisia vaikutteita ja hallinnon pyrkimyksiä sopeuttaa heidät yhteiskuntaan. Kuitenkin 1950-1960-luvuilta lähtien on beduiinin perinteisessä elämäntyylissä tapahtunut muutosta. Monet ovat hylänneet perinteisen paimentolaiselämän, muuttaneet Lähi-idän kaupunkeihin ja ryhtyneet tekemään vakituista palkkatyötä.
Kaksoislataus
Kaksoislataus on tilanne, jossa suustaladattavan aseen piippuun tai putkeen ladataan vahingossa kaksi latausta päällekkäin.
Esimerkiksi kranaatinheitintä laukaistaessa myöhemmin ladattu kranaatti estää pohjalla olevaa, laukaistua kranaattia lähtemästä normaalisti putkesta. Ajopanoksella ikään kuin ammutaan kaksi kertaa niin painava kranaatti kuin olisi tarkoitus. Putkeen tulee niin suuri paine, ettei se kestä. Pahimmassa tapauksessa putkeen syntyvä ruutikaasupaine riittää sytyttämään tai jopa detonoimaan kranaatin räjähdysaineen, vaikka sytytin ei toimikaan. Putkesta ja kranaateista irtoaa sirpaleita, jotka ovat hengenvaarallisia aseen lähellä oleville henkilöille, yleensä sillä ampuvalle kranaatinheitinryhmälle.
Unua Libro
Unua Libro ("Ensimmäinen kirja") on esperanton historian kuvauksissa vakiintunut nimitys julkaisulle, jossa kieli ensi kertaa kuvattiin.
Se julkaistiin ensimmäisen kerran venäjän kielelle 26. heinäkuuta 1887 ja myöhemmin puolan kielelle 1887, ranskan kielelle 1887, saksan kielelle 1887, jälleen venäjän kielelle vuonna 1888 (tämän toisen painoksen otsikko sivulla on mainittu 1887, mutta tosiasiallisesti se sai luvan sensuurilta saman vuoden 31. joulukuuta,  kyseisen vuoden toinen painos painettiin seuraavan vuoden alussa). Vuonna 1888 ilmestyi ”katastrofaalisen huonoksi” kuvattu englanninkielinen versio, jonka seuraavana vuonna korvasi uusi käännös. Vuonna 1888 kirjanen käännettiin myös hepreaksi ja v. 1889 ilmestyi ruotsinkielinen versio.
Julkaisu oli venäjänkielinen vihkonen (44 sivua ja sanastolehti) nimeltään "Meždunarodnyi jazyk. Predislovije i polnyi utšebnik." ("Kansainvälinen kieli. Esipuhe ja täysi oppikirja"), ja sen kirjoittaja esiintyi salanimellä Dr. Esperanto. Nimi "Unua Libro" on tullut käyttöön pitkän nimen lyhyenä vastineena, jonka syntyyn vaikutti epäilemättä saman tekijän vähän myöhemmin julkaisema teos nimeltä "Dua Libro de l’ lingvo internacia" ("Kansainvälisen kielen toinen kirja"); sekin sensuurin takia ensin venäjänkielisenä versiona, joka on jäänyt lähes tuntemattomaksi, kun kirja heti sen jälkeen ilmestyi esperantonkielisenä.
Kirjasen tekijä oli oikealta nimeltään L. L. Zamenhof, ja hänen pseudonyymistään (esperantoksi Doktoro Esperanto, ’tohtori toivoja') muodostui vähitellen kielen nimi "esperanto".
Venäjänkielinen Unua Libro sisälsi joitakin sanoja, jotka korjattiin myöhemmissä, muunkielisissä painoksissa.
Rouen
Rouen [ʁwɑ̃] on kaupunki Luoteis-Ranskassa Seinen rannalla. Kaupungissa on arkkipiispanistuin ja yliopisto, joka on perustettu vuonna 1964. Vuonna 2006 Rouenin kaupunkialueen väkiluku oli 523 236 asukasta. Itse kaupungin asukasluku oli 107 904 ja pinta-ala 21,38 neliökilometriä.
Rouen on Normandian historiallinen pääkaupunki ja nykyään "Ylä-Normandian" alueen pääkaupunki.
Roomalaiset perustivat siirtokunnan nykyisen Rouenin paikalle ensimmäisellä vuosisadalla, joka oli nimeltään "Rotomagus". Keskiajalla Rouen oli Euroopan suurimpia ja kukoistavimpia kaupunkeja. Vuoden 1348 ruttoepidemiassa kuoli kolme neljäsosaa kaupunkilaisista.
Rouen jäi Ranskan ja Englannin välisen satavuotisen sodan jalkoihin vuosina 1337-1453. Tämän sodan yksi episodi oli Orléansin englantilaisten miehityksestä vapauttaneen Jeanne d’Arcin polttaminen roviolla Rouenissa vuonna 1431.
Kaupungissa on lukuisia rakennusmuistomerkkejä keskiajalta. Tärkein niistä 1200-1500-luvulta peräisin oleva katedraali, joka on Ranskan gotiikan päätöitä. Lisäksi Rouenissa on 1300-luvulla rakennettu Saint-Ouenin kirkko ja 1400-luvulla rakennettu oikeuspalatsi.
Yksi tärkeä maamerkki ja nähtävyys on 1300-luvulla rakennettu iso yksiviisarinen kello, "Gros-Horloge", joka sijaitsee samannimisellä kadulla. Kello siirrettiin nykyiselle paikalle 1500-luvulla, kun kaupunkilaiset eivät nähneet kelloa kellotapulissa kaupungin kapeilta kaduilta.
1600-1700-luvulla Rouen oli kuuluisa fajanssinvalmistuksesta.
Rouen on Ranskan neljänneksi suurin satamakaupunki, vaikka se sijaitsee 86 kilometriä rannikolla olevasta Le Havresta sisämaahan. Lisäksi kaupungissa on mekaanista- ja sähköteollisuutta.
Paikallinen Ranskan pääsarjan jääkiekkojoukkue Dragons de Rouen on voittanut kaksitoista kertaa Ranskan mestaruuden (2012).
Max Roach
Max Roach (10.tammikuuta 1924 – 16. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko, rumpali, orkesterinjohtaja, säveltäjä ja bebop-tyylin luoja. Hän teki tunnetuksi paljon jäljitellyn, teknisesti upean ja rytmiikaltaan omaperäisen rumputyylin, joka soi rumpalille itsenäisemmän roolin. Hän oli edelläkävijä myös harvinaisempien tahtilajien käytössä jazzissa.
Max Roach oli naimisissa muusikko-näyttelijä Abbey Lincolnin kanssa vuosina 1962–1970.
Roach esiintyi yhtyeineen Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1978 (Max Roach Quartet), 1983 (Max Roach Double String Quartet) ja 1999 (Max Roach and The Brass Quintet).
Sekveenit
Sekveenit tai sekvanit () olivat gallialainen heimo. He voittivat vuonna 60 eaa. heedut Ariovistuksen johtamien sveebien avustuksella. Caesar voitti sveebit 58 eaa. ja karkotti nämä takaisin Germaniaan. Caesar myös pakotti sekveenit palauttamaan anastamansa maan ja omaisuuden takaisin heeduille. Tästä katkeroituneena sekveenit liittyivät 52 eaa. Vercingetorixin johtamaan kapinaan roomalaisia vastaan.
Anfangi
Anfangit ( 'alku') ovat tekstin suurikokoisia alkukirjaimia. Niiden tehtävänä on parantaa tekstin visuaalista kiinnostavuutta ja siten tehdä lukeminen houkuttelevammaksi. Niitä käytetään leipätekstin alussa ja muuallakin tekstissä silloin, kun väliotsikoita ei ole. Anfangit perustuvat koristeellisiin initiaaleihin, joita tapaa varsinkin vanhoissa teksteissä.
Anfangeja on kahta perustyyppiä: upotettuja ja nousevia. Upotettu anfangi on palstan sisällä ja kahden tai useamman leipätekstirivin korkuinen. Nouseva anfangi on samalla peruslinjalla kuin leipätekstin ensimmäinen rivi, mutta se on muita kirjaimia suurempi. Nykyään myös niiden yhdistelmät ja muut kokeilevat anfangit ovat tavallisia.
Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
orem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
Käärmekuoppa
Käärmekuoppa on vanha, mahdollisesti fiktiivinen eurooppalainen teloitustapa erityisen vaarallisille tai vihatuille rikollisille. Siinä tuomittu heitetään noin 2–3 metriä syvään kuoppaan, jonka pohjalle on koottu myrkyllisiä käärmeitä, kuten kyitä. Tuomittu menehtyy käärmeenpuremien aiheuttamiin myrkytyksiin yleensä hitaasti ja tuskallisesti.
Tunnetuin käärmekuopassa teloitettu lienee ollut viikinkisotaherra Ragnar Lodbrok, jonka Northumbrian kuningas Ælla II kertoman mukaan teloitti tällä tavalla voitettuaan hänen armeijansa vuonna 865.
Anfangi (rakentaminen)
Anfangi (tunnetaan myös nimellä "olka" tai "holvikanta") oli rakentamisessa käytetty tekniikka, jonka avulla rakennettiin holvikaari. Anfangi toteutettiin tekemällä seinään syvennys, johon asetettiin puurakenteinen muotti ja tämän päälle ladottiin holvin vaatimat tiilet.
Marjatta Raita
Marjatta Raita (17. helmikuuta 1944 Pori – 27. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli yksi Helsingin kaupunginteatterin pitkäaikaisimmista näyttelijöistä. Valkokankaalla hänet tunnettiin parhaiten Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvien Elisabeth Turhapurona eli Uuno Turhapuron vaimona.
Raidan vanhemmat olivat näyttelijät Eino ja Valli Raita. Hän opiskeli teatterikoulussa vuosina 1962–1965.
Vuodesta 1965 lähtien Raita esiintyi Helsingin kaupunginteatterissa lukuisissa näytelmissä, kuten "Tulipunakukan" Kyllikkinä, "Nummisuutarien" Kreetana ja "Diivat"-näytelmän rouva Florencena. Hän näytteli myös Jouko Turkan kultakauden useissa ohjauksissa, esimerkiksi "Murtovarkaus", "Jeppe Niilonpoika" ja "Hypnoosi". Hänen viimeiseksi työkseen kaupunginteatterissa jäi Bertolt Brechtin ja Kurt Weilin näytelmä "Kerjäläisooppera".
Elisabeth Turhapuro oli Raidan ensimmäinen elokuvarooli. Hän on ainoa, joka on esiintynyt kaikissa 20 Uuno-elokuvassa. Raita kuvaili roolihahmoaan kamalaksi, mutta sanoi sen myös olevan hauskin, mitä hän koskaan teki. Uunoissa hän ei kuitenkaan päässyt käyttämään kunnolla kykyjään: Spede Pasasen mukaan naiset eivät saaneet olla hauskoja ja Raidasta itsestään tuntui, etteivät savolaissyntyisen Speden repliikit kunnolla istuneet hänen omaan turkulaisperäiseen puheeseensa. Turkka on kuitenkin sanonut, että Raita oli harvinaisuus turkulaiseksi näyttelijäksi siinä, ettei paikallinen murre haitannut hänen työtään.
Turhapurojen lisäksi Raidan elokuvatöihin kuului muun muassa "Tie naisen sydämeen" (1996).
Televisiossa Raita näytteli esimerkiksi sarjoissa "Muodollisesti pätevä" (1999) ja "Kylmäverisesti sinun" (2002). Hän oli usein mukana myös "Spede Show’ssa" ja useissa "Knalli ja sateenvarjo" -kuunnelmasarjan jaksoissa.
Näyttämötyönsä ohessa Raita toimi Helsingin Kaupunginteatterin Näyttelijäyhdistyksen luottamusmiehenä vuodesta 1981 lähtien sekä Teatterisäätiön hallituksen jäsenenä näyttelijäyhdistyksen valitsemana neuvottelevana jäsenenä. Hän kuului vuodesta 1996 lähtien Suomen Näyttelijäliiton hallitukseen. Samana vuonna hänelle myönnettiin Suomen Näyttelijäliiton kultainen ansiomerkki.
Raita eli yli 20 vuotta avioliitossa näyttelijä Aarno Sulkasen kanssa. Pariskunta oli kolmetoista vuotta avoliitossa, kunnes päätyi naimisiin 1986. Heidän ensimmäinen liittonsa kesti pari vuotta. Avioeron jälkeen he löysivät jälleen toisensa ja menivät toistamiseen naimisiin vuonna 1996. Raidalla on kaksi lasta, poika ja tytär, avioliitosta näyttelijä Arto Tuomisen kanssa. Komediennen leimastaan huolimatta Raita korosti usein olevansa perusvakava ihminen ja tosikkoluonne. Raita kuoli syyskuussa 2007 nopeasti edenneeseen syöpään. Hänen viimeiseksi elokuvaroolikseen jäi Uuno Turhapuro -elokuvasarjan päätös "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004).
Marita Nordberg
Hjördis Marita Nordberg-Mustakallio (o.s. Nordberg; 15. helmikuuta 1929 Tuusula – 30. lokakuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Nordberg oli freelance-näyttelijä 20 vuotta, jonka jälkeen hän oli vuodesta 1988 kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin. Hän toimi myös Televisioteatterissa, esiintyi 16 "Uuno Turhapuro" -elokuvassa Uunon anoppina Reetta Tuurana sekä yli kahdessakymmenessä muussa elokuvassa.
Tuusulan Kellokoskella syntyneen ja kasvaneen Nordbergin vanhemmat olivat ruukin sorvari ja konttoristi. Ylioppilas Nordberg aloitti Helsingin yliopistossa kirjallisuuden ja historian opinnot, mutta päätyi lopulta Suomen teatterikouluun innostuttuaan harrastajateatteri Ympäristöteatterin ansiosta teatterista. Esiinnyttyään eri teattereissa ja oltuaan mukana Televisioteatterissa sen perustamisesta lähtien hän jäi freelanceriksi 1967. Teatteriuran huippukohtia oli esiintyminen Joonas Kokkosen oopperassa "Viimeiset kiusaukset", jonka mukana hän pääsi Metropolitan-oopperaan asti. Freelance-kauden jälkeen oli vuorossa Kansallisteatteri, ja hän on sanonut harmitelleensa freelance-kautta siksi, että teatteriin hän on aina kaivannut ja että mielenkiintoisia teatterirooleja saattoi jäädä freelanceriuden vuoksi tekemättä.
Nordberg nähtiin kymmenissä televisioelokuvissa ja -sarjoissa, kuten "Ilkamat" ja "Parempi myöhään". Ääninäyttelijänä Nordberg teki Baylenen roolin elokuvassa "Dinosaurus". Hänen viimeiseksi jäänyt elokuvansa oli "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Nordberg harkitsi kesällä 2009 roolia "Salatut elämät" -sarjassa, mutta hän päätti kuitenkin, ettei ota roolia vastaan. Yksi syy oli, ettei "hän voinut sitoutua kuvauksiin niin pitkäksi aikaa".
Marita Nordbergin puoliso oli vuodesta 1956 lääketieteen tohtori, professori Kimmo K. Mustakallio. Heidän poikansa Sami Mustakallio on julkisuudessa kertonut kokemuksistaan CP-vammaisena. Sami Mustakallio vihittiin papiksi monien hankaluuksien jälkeen vuonna 2000.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1993
Vuoden 1993 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Falunissa, Ruotsissa 19. - 28. helmikuuta.
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Päivämäärä: 20. helmikuuta
Päivämäärä: 28. helmikuuta
Päivämäärä: 26. helmikuuta
Päivämäärä: 21. helmikuuta
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Päivämäärä: 27. helmikuuta
Päivämäärä: 26. helmikuuta
Päivämäärä: 18. helmikuuta
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Päivämäärä: 27. helmikuuta
Päivämäärä: 21. helmikuuta
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Arawa
Arawa on kaupunki Papua-Uudessa-Guineassa Bougainvillen maakunnassa.
Arawa oli maakunnan pääkaupunkina noin suosina 1978–1997, kunnes se siirrettiin Bukan saarella sijaitsevaan Bukan kaupunkiin. Suunnitelmissa on siirtää maakuntapääkaupungin toiminnot takaisin Arawaan tulevaisuudessa. Arawan satama palveli läheistä Pangunan kuparikaivosta, kunnes tuhoutui lähes täysin Bougainvillen separatistikapinassa 1988–1997. Rauhansopimus Bougainvillen vallankumouksellisen armeijan ja hallituksen joukkojen välillä allekirjoitettiin Arawassa 2001.
Vuoden 1980 väestönlaskennassa Arawassa oli yli 12 000 asukasta, mutta vuosina 2000 ja 2011 alle 3000.
Arawan paikallishallintoalueella (LLG) asukkaita oli 44 351.
Kemin lumilinna
Kemin Lumilinna on talvisin vuodesta 1996 alkaen rakennettu suosittu matkailukohde. Linna on noussut historiansa aikana neljään eri paikkaan. Ensimmäinen lumilinna rakennettiin Ruutinpuistoon ja vuonna 2008 linna kohosi kauppatorille. Pisimpään Lumilinna on sijainnut Kemin sisäsatamassa, Perämeren rannalla. 21.1.2017 Lumilinna avasi ovet Mansikkanokan camping-alueella. Uusi osoite on Lumilinnankatu 15 entinen Mansikkanokankatu 15.
Ensimmäinen Lumilinna 1 100 metriä pitkine muureineen pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana lumilinnana. Kolmena ensimmäisenä vuonna Lumilinnan kävijämäärä oli noin 300 000 henkilöä.
Lumilinnaan rakennetaan vuosittain kappeli, ravintola ja hotelli. Ravintola on kokonaan rakennettu lumesta ja jäästä, kuten lumilinnakin. Ravintolassa on tilaa noin 250 ruokailijalle kerrallaan. Ekumeenisessa kappelissa on pidetty lukuisten parien häitä, joista kaukaisimmat ovat tulleet Japanista ja Hongkongista.
Linna työllistää vuosittain rakentamisaikaan jopa useita kymmeniä henkilöitä, ja kauden aikana noin 40 henkilöä. Linnan rakennuttaa ja sen toiminnasta kokonaisuudessaan vastaa Kemin Matkailu Oy.
Lumilinnan teemat vuosittain:
Komsomolsk-na-Amure
Komsomolsk-na-Amure () on noin 260 000 asukkaan kaupunki (2010) Amurin varrella Habarovskin aluepiirin eteläosassa Venäjän Kaukoidässä 356 kilometriä pohjoiseen Habarovskista.
Kaupungissa on metalli-, koneenrakennus-, öljynjalostus- ja laivarakennusteollisuutta sekä lentokoneteollisuutta. 
Kaupungissa on vuonna 1936 perustettu telakka Amurski sudostroitelnyu zavod ja lentokonetehdas KnAAPO, joka on rakentanut Suhoin Su-27, Su-30, Su-33, Su-35 -hävittäjiä. Uusi matkustajakone Sukhoi Superjet 100 esiteltiin kaupungin lentokentällä.
Lentokoneteollisuuden ansiosta kaupungin eteläpuolella on KnAAPO:n Hurban lentokenttä ja lentotukikohta ja pohjoispuolella Dzembin lentotukikohta, joista on yhteydet Vladivostokiin ja Moskovaan.
Kaupungista on rautatieyhteys BAM-rataa pitkin länteen Krasnojarskiin ja Moskovaan asti ja itään Sovetskaja Gavaniin Japaninmeren rannalle sekä etelään Habarovskiin.
Kaupungissa on valtiollinen teknillinen ja humanistis-pedagodinen yliopisto, kaksi teatteria ja museota. Kaupungissa ilmestyy seitsemän lehteä, mukaan lukien KnAAPOn, telakan ja Amurmetallin lehdet.
Komsomolsk-na-Amuren alue kuului 1200-luvulta mongolien valloittamana Kiinaan. Alue liitettiin Venäjään 1858 solmitun Aigunin sopimuksen perusteella. Komsomolsk-na-Amure perustettiin 1860 ja kaupunki siitä tuli 1932. Kaupungista kehittyi merkittävä teollisuuskeskus kommunistisen nuorisojärjestön Komsomolin myötä, josta myös kaupungin nykyinen nimi on peräisin. Alkuperäinen nimi oli Permskoje.
Picardie
Picardie oli Ranskan hallinnollinen alue Île-de-Francen pohjoispuolella. Vuoden 2016 alusta se on osa Nord-Pas-de-Calais-Picardien hallintoaluetta.
Historiallisesti alueella sijaitsi Pikardian maakunta. Picardien pääkaupunki on Amiens. Vuonna 1999 Picardiessa asui 1 857 481 ihmistä.
Picardien alue on enimmäkseen tasaista maatalousaluetta, vain eteläosassa maasto on kumpuilevaa. Ensimmäisen maailmansodan Sommen taistelu käytiin Picardien pohjoisosassa 1. heinäkuuta 1916 alkaen.
Picardien nykyinen alue on laajempi kuin Pikardian historiallinen maakunta. Aisnen departementin eteläosa ja suurin osa Oisen departementista ovat historiallisesti kuuluneet Île-de-Francen maakuntaan. Île-de-Francen pohjoisosat liitettiin Picardieen, koska Pikardian historiallista aluetta pidettiin sellaisenaan liian pienenä hallintoalueeksi.
Rune Andréasson
Rune Andréasson (11. elokuuta 1925 Lindome – 15. joulukuuta 1999 Viken) oli ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänen tunnetuimmat sarjansa ovat 1961 suunniteltu Maailman vahvin Nalle ja Pellefantti.
1970-luvulla Andréasson lopetti piirtämisen ja keskittyi käsikirjoittamiseen. Hän lopetti sarjakuvien tekemisen vuonna 1990. Andréasson kuoli syöpään 15. joulukuuta 1999.
Mandrake
Mandrake voi tarkoittaa seuraavia asioita:Kasveja:
Liikekannallepano
Liikekannallepano eli mobilisaatio tarkoittaa valtion asevoimien (useimmiten erityisesti sen reservin) ja muun yhteiskunnan määräämistä taisteluvalmiuteen.
Liikekannallepanossa asevoimien reserviläiset kutsutaan palvelukseen sekä joukkojen ja tarvikkeiden valmistellaan sotaa varten. Mobilisaatio-sanaa käytettiin ensimmäisen kerran sotilaallisessa merkityksessä kuvaamaan Preussin armeijan valmistelua 1850- ja 1860-luvuilla. Liikekannallepanoteoriat ja -tekniikat ovat jatkuvasti muuttuneet vuosien aikana. Etenkin ennen ensimmäistä ja toista maailmansotaa lukuisat maat kehittivät monimutkaisia suunnitelmia yltääkseen nopeaan ja tehokkaaseen mobilisaatioon sodan syttyessä. Mobilisaatio voi olla täydellinen tai osittainen, jolloin vain osa reserviä kutsutaan asepalvelukseen.
Suomessa siirryttiin 1935 liikekannallepanossa aluejärjestelmään.
Talvisodassa liikekannallepano toteutettiin ”ylimääräisinä kertausharjoituksina”, joihin kutsut vietiin henkilökohtaisesti reserviläisille 6. lokakuuta 1939 alkaen. Kun reserviläiset olivat saapuneet ”harjoituspaikoille” ja johtosuhteet määrätty, voitiin todeta armeijan muodostuneen ja liikekannallepanon tapahtuneen. Jatkosodassa liikekannallepano toteutettiin myös ylimääräisenä harjoituksena, johon reserviläiset kutsuttiin henkilökohtaisesti, 18. kesäkuuta 1941 alkaen. Liikekannallepantu armeija oli taisteluvalmis viikon kuluttua liikekannallepanon aloittamisesta.
Nykyinen liikekannallepanojärjestelmä on osa laajempaa puolustuksen valmiudenkohottamisjärjestelmää, joka perustuu alueellisen puolustuksen doktriiniin. Valmiutta pyritään kohottamaan joustavasti siten, että palvelukseen kutsutaan ne joukot, jotka ovat kulloisessakin tilanteessa tarpeen. Tätä varten yksiköt on jaettu käskytyseriin, joista osa kutsutaan palvelukseen jo valmiuden kohottamisen alkuvaiheessa, osa taas vasta, kun vieraan valtion epäillään aikovan ryhtyä laajamittaiseen hyökkäykseen alueiden valtaamiseksi. Valmiustiloja on neljä.
Valmiutta nostettaessa puolustusvoimien sotilasläänit ja aluetoimistot toteuttavat käytännössä reserviläisten sekä pakko-otettavien ajoneuvojen kutsumisen palvelukseen. Joukkoja perustavat rauhanaikaiset joukko-osastot, sotilasläänit, puolustushaarat sekä aluetoimistot. Tarvittaessa vain tietyllä alueella käytettävät joukot perustetaan. Käskykortit välitetään pääasiassa postitse.
Alueellisen iskun torjunnan joukkojen täyden toimintakyvyn saavuttaminen vie nykytilanteessa useita viikkoja tai kuukausia. Tämän vuoksi myös näiden joukkojen kertauskoulutus aloitetaan joustavasti jo verrattain alhaisessa uhkatilassa. Asevelvollisuuslaki ja siviilipalveluslaki antavatkin mahdollisuuden kutsua reserviläisiä ja siviilivarantoon kuuluvia entisiä siviilipalvelusmiehiä koulutustarkoituksessa ylimääräiseen palvelukseen jo silloin, kun arvio uhkaavan kriisin olemassaolosta perustuu vielä ainoastaan salaisiin tiedusteluhavaintoihin. Siviilivarantolaiset koulutetaan tällöin omaa kriisiajan sijoitustaan vastaaviin väestönsuojelun tai sosiaalitoimen tehtäviin.
De jure
De jure tai de iure on ilmaus, joka sananmukaisesti tarkoittaa ”lakiin perustuen”. Sen rinnalla esiintyy termi "de facto", joka viittaa käytäntöön.
"De jure" kuvaa poliittista tilannetta, jossa valtiolla tai muulla poliittisella toimijalla on laki tai sopimus asiasta. Esimerkiksi Suomessa on "de jure" kaksi kansalliskieltä, jotka yleensä luetaan "virallisiksi kieliksi", joita on voitava käyttää viranomaisen kanssa asioitaessa, kun taas esimerkiksi Yhdysvalloissa ei ole "de jure" virallisia kieliä. Ilmaus sisältää usein piiloviestin siitä, että tosiasiassa, "de facto", asia ei ole aivan yksinkertainen.
Asiaa voidaan havainnollistaa siten, että vaikka Suomessa on "de jure" kaksi virallista kieltä, ei moni suomalaisista todellisuudessa, "de facto", osaa käyttää kuin suomea.
Little Boy
Little Boy oli 6. elokuuta 1945 Enola Gay -lentokoneesta Hiroshimaan pudotetun ydinpommin peite- tai lempinimi. Se oli 3 m pitkä, halkaisijaltaan 71 cm ja painoi 4 000 kg. Sen toiminta perustui alle kriittisen massan oleviin renkaisiin uraanin isotooppia U, jotka yhdessä muodostivat kriittisen massan ketjureaktion aikaansaamiseksi. Little Boyn räjähdysvoima vastasi noin 16 kilotonnia (eli 16 milj. kg TNT:tä). Fissiili materiaali painoi 64 kg, joskaan se ei ollut aivan täydellisesti puhdasta 235-isotooppia uraanista, vaan rikastusaste oli hyvin lähelle 80 prosenttia.
Tämän tyyppistä pommia ei ollut koeräjäytetty. Yksi tärkeä syy lienee ollut sekä kokeisiin että kehitystyöhön käytettävien voimavarojen (kuten tarvittavan fissiilin materiaalin), määrärahojen ja ajan niukkuus. Lisäksi tulivat vielä niin säteilyn kuin mahdollisten tietovuotojen aiheuttamat turvallisuusriskit. Sen sijaan Trinity-kokeessa räjäytetty ydinase vastasi Fat Man -pommia, joka pudotettiin Nagasakiin.
Pommin kokeilemattomuudesta johtui se, että reaktioaineesta vain osa toimi varsinaisessa räjähdysreaktiossa; loput aineesta hajosi ja aiheutti pääosan laskeumasta. On arvioitu, että räjähdyksen teho olisi ollut noin kaksi ja puolikertainen (2½x = jolloin yhteensä arviolta jopa noin 40kT), jos kaikki reaktioaine olisi toiminut suunnitellusti. Räjähdyksen teho ylitti silti odotukset. Ydinasetta koetettiin mallintaa kuitenkin erilaisin testein. "Trinity"-ydinkoetta lukuun ottamatta ne eivät voineet olla täysimittaisia. Itse laitteen lisäksi tuli volframi-karbidinen päällys. Sen tarkoitus oli pitkittää räjähdysreaktiota.
"Bronx Shipments" -peitenimellä varustetussa operaatiossa kuljetettiin pommin osat Tinianiin. Putken ja uraanikappaleet toimitti raskas risteilijä USS Indianapolis, joka upposi paluumatkallaan Guamista lähdön jälkeen. Aluksen torpedoi Keisarillisen Japanin laivaston sukellusvene "I-58" (I.58). Muut pommin osat oli toimittanut 509. raskas erityispommitusrykmentti käyttäen omia C-54 -tyypin kuljetuskoneitaan.
Pommin osat oli valmistettu Los Alamosissa (LANL). Pommin kokosivat 1. taisteluvälinelaivueen jäsenet Tinianissa, ja pommi aktivoitiin eli saatettiin operaatiovalmiuteen vasta lennolla kohti Japania.