Elokuvien ikärajat Suomessa
Elokuvan ikäraja on järjestelmä, jolla luokitellaan elokuvat niiden lapsille haitallisen sisällön perusteella. Ikärajat eivät kerro siitä, minkä ikäisille elokuva on tarkoitettu.
Elokuvia esittävien teattereiden henkilökunta on velvoitettu huolehtimaan ikärajoitusten noudattamisesta. Sama koskee myös kotikatseluun tarkoitettua videomateriaalia myyvää tai vuokraavaa henkilökuntaa, elokuvia esittäviä televisiokanavia sekä elokuvia tarjoavia internetsivustoja (VoD-palvelut). Erilaisten DVD-boksien ja kokoelmien ikärajat määräytyvät kokoelman korkeimman ikärajan saaneen elokuvan mukaan.
Suomessa tuli vuoden 2012 alussa voimaan uusi kuva­ohjelma­laki. Sen mukaan elokuville, samoin kuin muillekin kuva­ohjelmille, voidaan asettaa 7, 12, 16 tai 18 vuoden ikäraja, joka on merkittävä sitä tarkoittavalla symbolilla. Ikärajan asettaa Kansallisen audiovisuaalisen instituutin (KAVI) Media­kasvatus- ja kuva­ohjelma­yksikön kouluttama kuvaohjelmaluokittelija tai KAVIn virkamies, jonka tehtäviin luokittelu kuuluu. Ikäraja on asetettava, jos elokuva väkivaltaisuutensa tai seksuaalisen sisältönsä vuoksi tai ahdistusta aiheuttamalla taikka muulla näihin rinnastettavalla tavalla on omiaan vaikuttamaan haitallisesti lapsen kehitykseen. Yleisö voi pyytää KAVIlta ikärajan tarkistusta. Tämä tapahtuu menemällä kansallisen AV-instituutin ylläpitämälle nettisivulle http://www.ikarajat.fi/ ja antamalla siellä yleisöpalaute kohdassa "Pyydä ikärajan tarkistusta". Ennen tarkistuspyyntöä sen esittävän katsojan on syytä selvittää mistä syystä ikäraja on se mikä se on ja mitkä tuon ikärajan määräyssyyn ikärajakriteerit sekä senhetkisessä että pyydetyssä uudessa ikärajaluokassa ovat. Näistä asioista löytyy kattavasti tietoa edellä mainitulta nettisivulta. Voi myös hankkia tietoa siitä mitä ikärajoja sama elokuva muissa maissa on saanut jos haluaa vedota siihen tarkistuspyynnössään että jonkun toisen maan ikärajaluokitus samalle elokuvalle poikkeaa suomalaisesta luokituksesta merkittävästi. Tällöin uudelleenluokituspyynnössä on syytä mainita minkä maan suomalaisesta poikkeavaan luokitukseen vetoaa. Ikärajan tarkistusta pyytävältä kyseinen nettisivu kysyy miten eri ikärajaperusteiden kriteerit hänen mielestään täyttyvät. Lisäksi pyyntöä voi perustella vapaamuotoisesti, tässä kentässä voi esimerkiksi mainita saman elokuvan ikärajan jossain muussa maassa jos katsoo sen tarpeelliseksi. Pyynnön saatuaan kansallinen AV-instituutti luokittelee elokuvan uudestaan ja antaa pyynnön esittäjälle tiedon pyynnön johdosta tehdystä päätöksestä. Kansalliselle AV-instituutille voi tällaisen suoran ikärajan muutospyynnön lisäksi esittää myös vapaamuotoista palautetta ikärajakriteereistä jos yksittäinen kansalainen katsoo näkemänsä elokuvan ikärajan olevan syystä tai toisesta virheellinen huolimatta siitä että asetetun ikärajan kriteerit täyttyvät.
"Katso artikkeli: Kuvaohjelmien ikärajat Suomessa"
Suomessa tarjottavat (eli myytävät, esitettävät, tai vuokrattavat) elokuvat, televisio-ohjelmat ja digitaaliset pelit on merkittävä ikärajalla ja sisältösymboleilla. Ikärajat eivät ole suosituksia tietyn ikäisille. Kaikille sallittu ohjelma ei siis tarkoita lastenohjelmaa, vaan että ohjelmassa ei ole lapsille haitallista väkivaltaa, seksiä, ahdistavuutta tai päihteidenkäyttöä.
Elokuvateattereissa ja muissa julkisissa esityksissä enintään kolmea vuotta ikärajaa nuorempi henkilö pääsee aikuisen seurassa katsomaan elokuvaa, jonka ikäraja on 7, 12 tai 16 vuotta. Edellä mainittu ikäjoustosäänto ei koske ylintä K-18-ikärajaa. Tilassa, jonne on pääsy kaikenikäisillä (myymälät, aulatilat, linja-autot), saa esittää vain kaikenikäisille sallittuja elokuvia tai ohjelmia.
Videopelien ikärajat merkitään PEGI-merkinnällä.
Ennen vuoden 2001 alusta voimaan tullutta laki­uudistusta elokuvien ikä­rajoituksissa käytettiin usein parillisia ikä­vuosia, mutta silti elokuvassa saattoi olla mikä vain ikäraja vuosien 6 ja 18 väliltä. Videolevityksissä lähes aina alle 16 vuoden ikärajat oli mainittu suositusikärajoiksi. Elokuva­teattereiden käyttöön painetuissa valmiissa pahvi­kylteissä sanamuoto oli Kielletty lapsilta alle (nn) vuoden, jossa "nn" oli ikäraja. Yleisimmät vanhat ikärajoitukset olivat:Aikaisemmat ikärajoitukset olivat ehdottomia. Joissakin harvoissa poikkeus­tapauksissa elokuville saatettiin määrätä myös muu ikäraja kuin jokin yllä mainituista sekä mahdollinen kaksois­ikä­raja, jos mainittua pää­ikä­rajaa nuoremman henkilön sallittiin katsoa elokuvan teattereissa vanhemman henkilön seurassa. Tällöin vanhemman henkilön edellytettiin olevan nuoremman katsojan huoltaja.
Joidenkin vanhojen elokuvien kohdalla ikärajoitusta on saatettu tarkistaa uudelleen lievempään suuntaan elokuvaa levittävän yhtiön pyynnöstä varsinkin video­levityksen yhteydessä.
Vuonna 1965 annetun lain mukaan täysi-ikäisillekään ei saanut esittää elokuvia, jotka katsottiin "hyvien tapojen vastaisiksi", "epäsiveellisiksi, raaistaviksi, mielen­terveyttä vahingoittaviksi" tai jotka saattoivat "vaarantaa yleistä järjestystä tai turvallisuutta tahi maanpuolustusta taikka huonontaa valtakunnan suhteita ulkovaltoihin".
Vuoden 1965 lain kolmenatoista viimeisenä voimassaolovuotena oli voimassa myös videovuokrausta koskeva vuoden 1987 laki, jonka nojalla K18-luokiteltuja elokuvia ei saanut videolla vuokrata. Tämä kieltolaki jäi kuitenkin historiaan vuoden 2000 lain voimaan tullessa 1.1.2001.
Vuoden 1999 alusta lähtien TV-ohjelmatiedoissa tuli merkitä uuden televisio- ja radiotoimintaa koskevan lain mukaan K-tunnuksella ohjelmat, joita olivat kiellettyjä alle 16-vuotiailta. Ensimmäinen K-tunnuksella merkitty ohjelma oli elokuva M – kaupunki etsii murhaajaa, jonka Yle TV1 esitti uudenvuodenpäivänä 1999 kello 0.05.