hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Messina
Messina (, ) on Sisilian kolmanneksi suurin kaupunki Italiassa Messinansalmen rannalla. Se on Messinan metropolikaupungin pääkaupunki. Messinan asukasluku on noin .
Messina on merkittävä kauppa- ja satamakaupunki. Sen satama on merkittävä sekä Manner-Italiaan suuntautuvan laivaliikenteen että muun muassa sitrushedelmien viennin ansiosta. Messinassa on tekstiili-, huonekalu- ja kemianteollisuutta.
Messina sijaitsee Sisilian saaren Manner-Italiasta eli Apenniinien niemimaasta erottavan Messinansalmen rannalla lähellä saaren koilliskärkeä. Kaupungissa on luonnonsatama, jota suojaa sirpin muotoinen niemi. Etäisyys Messinasta Palermoon on noin 224 kilometriä ja saaren koilliskärkeen noin kymmenen kilometriä. Messinansalmen toisella puolella sijaitsee Reggio di Calabrian kaupunki.
Messina perustettiin kreikkalaisena siirtokuntana joskus vuoden 735 eaa jälkeen. Sen alkuperäinen nimi oli "Zankle" (”Sirppi”), mikä viittasi kaupungin satamalahtea suojaavan niemen muotoon. Noin vuonna 488/487 eaa. kaupungille annettiin uusi nimi "Messene" (doorilaisittain "Messana") Kreikan Messenen mukaan.
Kaupunki sijaitsi keskeisellä paikalla merenkulun kannalta ja hallitsi Sisilian ja Italian välistä salmea, minkä ansiosta se nousi kukoistavaksi merenkulku- ja kauppakaupungiksi. Kaupunki hallitsi salmea 400-luvun eaa. alkupuolelle, jolloin herruus siirtyi Rhegionille. Se säilyi kuitenkin merkittävänä ja kukoistavana läpi koko antiikin ajan. Hellenistiseltä kaudelta lähtien Messeneä asuttivat mamertiinit. Kaupunki tuli Rooman vallan alle ensimmäisen puunilaissodan (264–241 eaa.) myötä. Rooman kansalaisoikeudet kaupunkilaiset saivat noin vuonna 36 eaa.
Kaupunki säilyi keskeisen sijaintinsa ansiosta merkittävänä läpi keskiajan. Saraseenit valtasivat sen vuonna 843.
Messina tuhoutui lähes kokonaan voimakkaassa vuoden 1908 maanjäristyksessä. Järistyksessä kuoli eri arvioiden mukaan – ihmistä. Siellä on kuitenkin säilynyt yliopisto vuodelta 1548 ja katedraali 1100-luvulta. Antiikin aikaisia jäänteitä kaupungissa ei ole säilynyt.
Kuraattori
Kuraattori (latinan sanasta "curare": huolehtia, hoitaa, vaalia) voi olla sosiaalityöntekijä, joka toimii koulussa lasten ja nuorten parissa koulun oppilashuollossa, osakunnan toiminnan johtaja tai taidenäyttelyn järjestäjä.
Helsingin yliopiston osakunnilla on kuraattorit. Osakuntien kuraattorit ovat osakunnan toimintaan hyvin perehtyneitä, yleensä ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneita jäseniä. Ensimmäiset kuraattorit aloittivat osakunnissa 1680-luvulla . Kuraattorin tehtävänä on johtaa osakunnan toimintaa inspehtorin keskittyessä yhteyksiin yliopiston ja osakunnan välillä.
Myös monilla Helsingin yliopiston tiedekuntajärjestöillä on kuraattori, esimerkiksi valtiotieteellisen tiedekunnan Kannunvalajilla, Svenska social- och kommunalhögskolanin StudOrgilla ja Yliopiston farmasiakunnalla. Näissä järjestöissä kuraattori on yleensä vanhempi opiskelija tai valmistunut yhdistyksen entinen jäsen, jonka tehtävänä on tukea ja neuvoa järjestön hallitusta. Muutamissa opiskelijajärjestöissä kuraattorin tehtävää vastaa seremoniallinen yhdistyksen puheenjohtajan tehtävä, esimerkiksi Pykälä ry:ssä.
Englanninkielinen sana "curator" tarkoittaa muun muassa museon intendenttiä. Kuraattori-sana alkoi Suomessa 1980-luvulta alkaen tarkoittaa myös näyttelyn ja erityisesti taidenäyttelyn järjestäjää. Kuraattori voi organisoida esimerkiksi taidemuseossa tai taidegalleriassa esitettäviä taidenäyttelyitä. Kuraattorin työ on kuratointia. Kuraattoria kutsuttiin aikaisemmin Suomessa näyttelykomissaariksi, mutta nykyisin kuraattori-sana on korvannut sen. Näyttelykuraattorit toimivat usein varsinkin kansainvälisten taidenäyttelyiden järjestäjinä.
Kuraattori saattaa valita näyttelyn taiteilijat, järjestää sen rahoitusta, markkinointia ja tiedotusta sekä hoitaa näyttelyn järjestämiseen liittyviä käytännön asioita. Kuraattori toimii usein yhteyshenkilönä esimerkiksi taidemuseon tai taidegallerian, sponsoreiden ja taiteilijoiden välillä. Kuraattori laatii usein taidenäyttelyn konseptin, jossa määritellään sen idea, tarkoitus ja tavoitteet. Kuraattori on tässä mielessä paljolti sama kuin tuottaja.
Vuonna 2007 perustettu Suomen Kuraattorien Yhdistys SKY ry toimii Suomessa taiteen ja kulttuurin kentällä sekä instituutioissa että itsenäisesti työskentelevien kuraattorien ja alan muiden toimijoiden aatteellisena etujärjestönä. Se pyrkii vakiinnuttamaan kuraattorien ammattinimikkeen, tekemään kuraattorien työtä ja työnkuvaa tunnetuksi sekä parantamaan heidän työmahdollisuuksiaan.
Boomslang
Boomslang ("Dispholidus typus") on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva iso afrikkalainen käärmelaji. Sen nimi merkitsee afrikaansin kielessä puukäärmettä. Boomslang on Afrikan myrkyllisin käärme ja vaarallinen ihmisellekin.
Boomslang elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Boomslangit ovat vihertäviä, mustia tai ruskeita ja kasvavat noin puolitoista metriä pitkiksi. Boomslangin myrkkyhampaat osoittavat kohti sen kurkkua, mutta purrakseen se saa suunsa auki liki 180 asteen kulmaan. Käärme kuuluu tarhakäärmeisiin, jotka hyvin usein ovat vaarattomia ihmiselle. Boomslang onkin ainoa tarhakäärme, joka voi tappaa terveen ja hyväkuntoisen miehen.
Boomslang saa tärkeää tietoa ympäristöstään (esimerkiksi lähellä olevasta saaliista, parittelukumppanista tai kilpailevasta koiraasta) keräämällä kaksihaaraisen kielensä kanssa pieniä kemiallisia tuoksuhiukkasia maasta tai ilmasta suussa sijaitsevaan vomeronasaalielimeen. Näköaisti on melko hyvä, mutta kuuloaisti on huono. käärme kuulee vain tärinän ja matalia ääniä. Boomslangin ainoa kuuloluu sijaitsee leuassa.
Boomslangit viihtyvät puiden oksilla.
Boomslang tekee 10–20 munaa onton puun koloon tai jopa maakuoppaan, jos sopiva lämpötila ja kosteus vallitsevat.
Boomslangeja pidettiin harmittomina, kunnes vuonna 1957 herpetologi Karl Schmidt kuoli sellaisen puremaan. Ne eivät ole aggressiivisia, ja siksi myrkytystapauksia on ollut vähän. Myrkytyksen oireina ovat huimaus, oksentelu, verenvuoto nenästä ja lopulta tappavat sisäiset verenvuodot. Esimerkiksi Agatha Christien rikosromaanissa "Lentävä kuolema" murha tehdään boomslangin myrkyn avulla.
Kuningaskobra
Kuningaskobra ("Ophiophagus hannah") on kookas, nopealiikkeinen myrkkykäärme. Nimestään huolimatta laji ei kuulu kobrien sukuun ("Naja") vaan "Ophiophagus"-sukuun (suom. "käärmeiden syöjä").
Kuningaskobra on maailman suurin myrkkykäärme. Se voi kasvaa 5,5 metriä pitkäksi, kohottautuessaan sillä voi olla korkeutta noin 175–185 cm ja painoa jopa 10 kiloa. Sen nahka on musta, vihertävä tai ruskea, ja siinä on usein keltaisia raitoja, varsinkin nuorissa yksilöissä. Sen niskan kohdalla on hupuksi kutsuttua nahkaa. Kuningaskobran leukaluut eivät ole luutuneet, joten se voi levittää kitaansa saaliin koon mukaan. Kuningaskobran myrkkyhampaat voivat kasvaa 1,25 cm pitkiksi. Kuningaskobra levittää huppunsa, kun se aikoo hyökätä. Käärme voi myös sihistä tuntiessa olonsa uhatuksi.
Kuningaskobraa tavataan villinä Kiinan eteläosissa sekä Kaakkois-Aasiassa, kuten Intiassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Filippineillä, mutta ei esimerkiksi Sri Lankalla.
Kuningaskobra munii 20–40 munaa , joita naaras hautoo paastoten 60–80 päivää, mutta lähtee pesästä hetkeä ennen kuoriutumista; poikaset ovat kuoriutuessaan 45–50 cm pitkiä ja tappavia jo kolmituntisina. Myös koiras partioi pesän lähistöllä.
Kuningaskobra saalistaa päivisin. Se on erikoistunut pyytämään muita käärmeitä, jotka se surmaa myrkkyhampaillaan. Saalistava kuningaskobra suosii vaarattomia käärmeitä, kuten pensaskäärmeitä, mutta hyökkää myös kobrien ja kraittien kimppuun. Tilaisuuden tullen se pyydystää liskojakin.
Kuningaskobra jäljittää saalistaan hajun perusteella. Se lipoo kieltään ja "maistelee" ilmaa, jolloin kieleen tarttuu hajumolekyylejä. Palatessaan suuhun kieli ylittää Jacobsonin elimen, hajuelimen, joka pystyy aistimaan erilaisia tuoksuja. Kun käärme iskee, myrkky pusertuu ulos ontoista myrkkyhampaista ja halvaannuttaa uhrin hengityslihakset.
Kuningaskobran myrkky ei ole erityisen vahvaa, mutta sen myrkkyrauhasissa on niin paljon myrkkyä, että se voisi tappaa norsun tai 20–30 ihmistä. Kuningaskobran veri neutraloi myrkkyjä, joten se on immuuni muiden käärmeiden myrkkypuremille, mutta ei oman lajitoverin myrkylle.
Mispeli
Mispeli ("Mespilus germanica") on ruusukasvilaji, jota kasvatetaan hedelmiensä vuoksi sekä koristepensaana ja -puuna. Se on suvun Mespilus ainoa laji. Laji muistuttaa päärynäpuuta, mutta sen hedelmä on erilainen.
Mispeli kasvaa yleensä noin kuusimetriseksi mutta saattaa yltää liki kymmenmetriseksi puuksi. Puuksi se lyhytikäinen ja elää yleensä vain 30–50 vuotta. Valkoiset kukat ovat 3–6 cm leveitä. Mispelin erittäin kova hedelmä muistuttaa rusehtavaa ruusunmarjaa, jossa on tähden muotoinen uurre keskellä ja viisi terälehteä sivuilla. Ranskalaiset kutsuvat hedelmää nimellä "cul de chien" (koiranperse).
Mispelin luontainen levinneisyysalue ulottuu Kaakkois-Euroopasta Länsi- tai jopa Keski-Aasiaan. Viljelyn takia lajia esiintyy paljon laajemmalla alueella, muun muassa Keski- ja Länsi-Euroopassa.
Mispeli on ikivanha viljelylaji sen hedelmien takia. Hedelmiä voi nauttia sellaisenaan, perinteisesti viinin kera. Hedelmät poimitaan raakana ja jätetään perinteisesti oljille kypsymään. Vasta kun hedelmät ovat ylikypsiä, lähes mätiä, pehmennyt malto voidaan lusikoida pois. Ylikypsistä tai pakkasen puremista hedelmistä tehdään myös säilykkeitä tai hyytelöjä. Viktorian ajan Englannissa mispeliä nautittiin usein portviinin kera aterian päätteeksi. Kaikkia maku ei kuitenkaan miellytä. George Bunyard, 1800-luvulla elänyt englantilainen puutarhuri, vertaili eri mispelilajeja toisiinsa ja totesi: ”Kaikki ovat tasavertaisen epämiellyttäviä”.
Mispelin ominaisuuksista Platina toteaa: ”Kun mispeli syödään ruokailun aluksi, se hillitsee tehokkaasti sekaisen vatsan kuivan ja viileän ominaisuutensa vuoksi. Lisäksi mispeli on tehokas apu hammassärkyyn.”
Lajia käytetään myös koristekasvina.
Banaani (täsmennyssivu)
Banaani tarkoittaa seuraavia asioita:
Dave Weckl
Dave Weckl (s. 8. tammikuuta 1960 St. Louis) on yhdysvaltalainen fuusioon erikoistunut jazz-rumpali.
Weckl tunnetaan yhtenä maailman teknisesti taitavimmista rumpaleista ja myös Yamaha-rumpujen ja Zildjian-symbaalien pitkäaikaisena mannekiinina. Nykyään Weckl soittaa Sabian-symbaaleilla. Hän tuli kuuluisaksi soitettuaan Chick Corea Elektric Bandissä vuosina 1985-1991. Suurimpana innoittajanaan Weckl pitää Buddy Richiä. Weckl on julkaissut useita omia soololevyjä aina vuodesta 1990 lähtien.
Wecklin soittoa voi kuulla lukuisten artistien levyillä, joihin kuuluvat esimerkiksi Bill Connors, the Brecker Brothers, Tânia Maria, Paquito D'Rivera, Eliane Elias, Paul Simon, George Benson, Diana Ross, Madonna ja Robert Plant.
Jeff Porcaro
Jeff Porcaro (1. huhtikuuta 1954 Hartford, Connecticut – 5. elokuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rumpali. Hän oli yksi kysytyimmistä freelance-rumpaleista ja yksi Toto-yhtyeen perustajajäsenistä.
Jeff Porcaro syntyi 1. huhtikuuta 1954 Connecticutin osavaltion pääkaupungissa Hartfordissa. Hänen isänsä on kuuluisa jazz-rumpali Joe Porcaro, veljet Steve ja Mike Porcaro puolestaan Toton jäseniä. Jeff aloitti soittamisen seitsemänvuotiaana isänsä opastuksella. Myöhemmin hänen opettajanaan toimi muun muassa Richie Hayward (Little Feat), jonka vaikutus tulee esille hänen soitossaan. Myös Jim Keltner vaikutti nuoreen Porcaroon; ensitapaamisen jälkeen Keltner hämmästeli, kuinka valmis soittaja tämä oli jo 17-vuotiaana. Porcaron ”laidback”-soittotapa on paljolti Keltnerin vaikutuksen ansiota.
1970-luvun alussa 17-vuotiaana Porcaro oli muun muassa Sonny and Cher -yhtyeen rumpalina. 20-vuotiaana hän oli soittanut jo sadoilla albumeilla. Hän liittyi 20-vuotiaana vuonna 1974 Steely Dan -yhtyeeseen ja jo tuolloin häntä pidettiin yhtenä parhaista rumpaleista. Porcarolla oli virheetön rytmitaju ja hän osasi soittaa monipuolisesti lähes mitä vain. Viimeistään Steely Danin vuoden 1975 menestyneellä "Katy Lied" -albumilla Porcaro nousi tunnetuksi Yhdysvalloissa. Samana vuonna hän oli mukana Boz Scaggsin "Silk Degrees" -albumilla, joka myi yli neljä miljoonaa kappaletta. Albumilla hän soitti yhdessä tulevien Toto-jäsenten David Paichin, Steve Porcaron ja David Hungaten kanssa. Hän teki Boz Scaggsin kanssa vielä kiertueen ennen Toton perustamista.
Jeff Porcaro meni naimisiin Los Angelesissa television uutistenlukijana toimineen Susan Norrisin kanssa vuonna 1983. He saivat kolme poikaa, jotka syntyivät 1984, 1986 ja 1991.
Porcaro perusti Toto-yhtyeen yhdessä kosketinsoittaja David Paichin kanssa vuonna 1977, ja oli yhtyeen kantava voima kuolemaansa asti.
Porcaro kuoli sydänkohtaukseen 5. elokuuta 1992, 38-vuotiaana. Hän oli ruiskuttamassa hyönteismyrkkyä puutarhassaan ja hengitti tappavan määrän myrkkyä. On myös väitetty, että hänen sydämensä olisi heikentynyt tupakoinnista ja kokaiinin käytöstä. Ruumiinavaus paljasti Porcaron sydämen olleen heikossa kunnossa.
Toton jäsenet järkyttyivät suuresti, koska yhtyeen Kingdom of Desire -maailmankiertue oli juuri alkamassa.
Porcaron 10. elokuuta 1992 pidettyihin hautajaisiin arvioitiin osallistuneen noin 1 500 ihmistä. Jeff Porcaron muistorahasto perustettiin tukemaan musiikki- ja taideosastoja Grant High Schoolissa Los Angelesissa, jossa hän oli opiskellut 1970-luvun alussa. Hänen kunniakseen järjestettiin muistokonsertti Universal Amphitheaterissa Los Angelesissa 14. joulukuuta 1992. Konsertissa esiintyivät Boz Scaggs, Donald Fagen, Don Henley, Michael McDonald, George Harrison, Eddie Van Halen ja Toton jäsenet. Konsertin varat lahjoitettiin Porcaron lasten opiskelurahastoon. Hänet haudattiin Hollywood Hillsissä sijaitsevalle Forest Lawn Memorial Park -hautausmaalle.Jeff on myös monilla Toton kokoelmalevyillä ja live-taltioinneilla.
Akira Jimbo
Akira Jimbo (s. 27.2.1959) on japanilainen freelance-fuusiorumpali.
Akira Jimbo aloitti rumpujen soiton suhteellisen myöhään, 18-vuotiaana. Hänen soittouransa aukeni japanilaisessa Casiopea-fuusioyhtyeessä vuonna 1979. Casiopea ehti levyttää toistakymmentä pitkäsoittoa ja niittää maailmanmainetta vuosina 1979-1989 kunnes Jimbo lähti Casiopeasta luomaan omaa soolouraansa mm. Jimsaku-yhtyeessä, jonka hän perusti Casiopeasta lähteneen basistin Tetsuo Sakurain kanssa.
Casiopea
Casiopea oli japanilainen fuusioyhtye, jonka perustivat vuonna 1976 kitaristi Issei Noro ja basisti Tetsuo Sakurai. Vuonna 1977 yhtyeeseen liittyivät kosketinsoittaja Minoru Mukaiya ja rumpali Takashi Sasaki. Vuonna 1980 Sasakin paikan rumpalina otti Akira Jimbo.
Vuonna 1989 Tetsuo Sakurai ja Akira Jimbo jättivät yhtyeen musiikillisista erimielisyyksistä johtuen ja perustivat oman Jimsaku-yhtyeensä.
Heidän paikkansa ottivat Yoshihiro Naruse basistina ja Masaaki Hiyama rumpalina.
Yhtye hajosi jo vuonna 2006 jäsenten erimielisyyksien vuoksi, mutta palasi kokoon uudelleen vuonna 2012. Kosketinsoittaja Minoru Mukaiyuan korvasi kuitenkin jazz-urkurina aiemmin tunnettu Kyuomi Otaka.
Etiopianbanaani
Etiopianbanaani ("Ensete ventricosum" syn. "Musa ensete") on "Ensete"-sukuun kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on kotoisin Afrikan eteläosista.
Etiopianbanaanin koko vaihtelee paljon kasvupaikan mukaan, mutta hyvissä oloissa se voi saavuttaa jopa 12 metrin korkeuden. Varret yltävät noin viiden metrin korkeuteen ja ne ovat väriltään punertavanruskeita. Varret sisältävät maitiaisnestettä, joka värjäytyy punertavaksi joutuessaan ilman kanssa kosketuksiin. Lehdet levittäytyvät banaanikasveille tyypilliseen asentoon tasaisesti varren ympärille. Lehdet ovat pitkulaisia ja keihäsmäisiä, päältä vihreitä ja kiiltäväpintaisia, alta nukkaisia.
Etiopianbanaani tekee kolmenlaisia kukkia: hede-, emi- ja hermafrodiittisia kukkia. Hedekukat ovat muuten valkoisia, mutta niiden terälehtien kärjet ovat oransseja. Hedekukassa on viisi hedettä. Ponnet ovat purppuranpunaisia tai violetteja ja palhot valkoisia. Hermafrodiittisissa kukissa on 1–5 hedettä. Ponnet ovat hiukan palhoja suuremmat. Emikukat ovat harvinaisia. Ne ovat samanlaisia kuin hermafrodiittiset kukat paitsi, että niiltä puuttuvat heteet.
Etiopianbanaani on levittäytynyt hyvin laajalle alueelle päiväntasaajan eteläpuoliseen Afrikkaan. Itä-Afrikassa sen levinneisyys yltää myös päiväntasaajan pohjoispuolelle aina Sudaniin, Etiopiaan, Eritreaan ja Somaliaan saakka. Etiopianbanaani on Afrikan yleisin ja laajimmalle levinnein "Ensete"-suvun kasvi.
Etiopianbanaani on yleinen viljelykasvi. Lämpimillä alueilla sitä viljellään ulkona ja kylmemmillä kasvi- ja asuinhuoneissa. Etiopianbanaanin hedelmä ei yleensä kelpaa ruoaksi, mutta nuoret kukat ovat keitettyinä syötäviä. Myös kasvin siemeniä, varsia ja juuria käytetään ravinnoksi. Kasvin lehtiä käytetään Afrikassa talojen kattojen rakennusaineena ja versoista saadaan kuitua köysien punontaa varten.
Aragoniitti
Aragoniitti on ortorombista kalsiumkarbonaattia (CaCO), jota esiintyy luonnossa mineraalina kuumien lähteiden läheisyydessä sekä kalkkikiviluolissa. Se on pysymätöntä ja muuttuu hitaasti kalsiitiksi eli kalkkisälväksi. Helmet sekä kalkkikuoristen vesieläinten ja fossiilien kuoret ovat aragoniittia.
Aragoniitti on nimetty löytöpaikkansa, Espanjan Molina de Aragónin (25 km Aragonian ulkopuolella) mukaan.
Aragoniitilla ja kalsiitilla on samanlainen kemiallinen koostumus, mutta niiden rakenne ja kidemuoto poikkeavat toisistaan. Aragoniitti on fluoresoiva, ja sen etsinnässä käytetään ultraviolettivaloa. Aragoniitin kiilto erottaa sen kalkista.
Aragoniittia käytetään myös öljyvärimaalauksessa vaalentamassa muita väriaineita ja antamassa niille kiiltoa. Valkoisena väriaineena aragoniittia ei voi käyttää. Roomalaisessa maalaustaiteessa kalkkia (sekä aragoniittia että dolomiittikalkkia) käytettiin yleisesti muun muassa taustamaalauksessa sekä muihin väriaineisiin sekoitettuna. Jan van Eyck käytti aragoniittia voimistamaan matarapunaisen värin hehkua.
Bauksiitti
Bauksiitti on syväkivilajien rapautumistuote, joka koostuu suureksi osaksi alumiinihydroksidista Al(OH), ja on tärkeä alumiinin raaka-aine.
Bauksiitti on saanut nimensä Ranskassa lähellä Avignonia sijaitsevan Les Baux -nimisen paikkakunnan mukaan, josta kemisti Pierre Berthier löysi sitä vuonna 1821.
Bauksiitin värejä ovat valkoinen sekä vaalean keltaiset ja vaaleanpunaiset sävyt. Se on himmeä ja läpinäkymätön.
Chicle
Chicle-massaa saadaan sapotillapuusta. Sitä käytetään purukumin raaka-aineena. Se on tiivistettyä puun maitiaisnestettä. Nimi tulee nahuatlin kielen tahmeaa ainetta tarkoittavasta sanasta. Asteekit ja mayat tunsivat chiclen käytön ja opettivat sen eurooppalaisille.
Chicleä varten kerätään maitiaisnestettä puun kuoreen tehdystä viillosta samalla tavalla kuin kautsua. Maitiaisnestettä keitetään kokoon, kunnes se on riittävän paksua.
Nykyisin purukumia tehdään myös synteettisistä aineksista.
Tanger
Tanger (arab. طنجة "Tanjah", berb. ⵜⵉⵏ ⵉⴳⴳⵉ "Tin Iggi") on satamakaupunki Pohjois-Marokossa, Gibraltarinsalmella. Vuonna 2013 kaupungissa arvioitiin olevan asukkaita 869 000 ja urbaanialueella 915 000.
Tangerissa on ollut Marokon kuninkaallinen kesäasunto vuodesta 1962.
Tanger on merkittävä satamakaupunki. Matkaa Espanjan eteläkärkeen on vain 27 km. Kaupungista on hyvät rautatie- ja maantieyhteydet Casablancaan, Fèsiin, Meknèsiin ja Rabatiin. Siellä on myös kansainvälinen lentoasema.
Berberi-legendan mukaan Tangerin rakensi Tinjiksen poika nimeltään Sufax. Tinjis oli berberi-sankari Antaioksen vaimo. Toisten tarinoiden mukaan kaupungin perustaja oli Herkules.
Karthagolaiset perustivat 400-luvun eaa. alussa "Tingis"-nimisen asutuksen, joka sitten siirtyi roomalaisten hallintaan. He kutsuivat sitä nimellä "Tingitana". Oltuaan välillä vandaalien ja Bysantin valtakunnan hallussa, Tangerista tuli arabien hallinnoima vuonna 702.
Tangierin maantieteellinen sijainti sai Euroopan maat kiinnostumaan alueesta 1800-luvun ja 1900-luvun taiteessa.
1900-luvulla Ranska rupesi kiinnostumaan Marokosta sotilaallisessa ja taloudellisessa mielessä. 31. maaliskuuta 1905 Saksan keisari Vilhelm II teki silloisen kansleri Von Bülowin kehotuksesta Välimeren matkansa aikana vierailun kaupunkiin. Keisarin tarkoitus oli saada Ranska epäilemään Entente cordialen hyödyllisyydestä. Tätä vierailua kutsutaan Ensimmäiseksi Marokon kriisiksi.
Ranska pyysi apua Britannialta. Saksa vaati Marokon tulevaisuutta koskevan konferenssin järjestämistä, joka järjestettiinkin 16. tammikuuta 1906 Algecirasissa, Espanjassa.
7. huhtikuuta 1906 Saksa ja Ranska sopivat Algecirasissa, että molemmat maat saavat vapaasti harjoittaa kauppaa Marokon kanssa ja sallivat ulkomaalaisten pankkien ja yritysten tulon Marokkoon. Marokkoon perustettiin samassa yhteydessä espanjalaisten ja ranskalaisten upseerien johtamat poliisivoimat. Algecirasin konferenssissa tehty sopimus takasi Marokon itsenäisyyden.
Toinen Marokon kriisi alkoi 1. heinäkuuta 1911, kun saksalainen tykkivene Panther saapuu Agadiriin. Virallinen sopimus Marokosta allekirjoitettiin Fezissä, 30. maaliskuuta vuonna 1912, kun Marokon sulttaani Abdelhafid allekirjoitti sopimuksen, jossa Marokosta tehtiin Ranskan protektoraatti. Saksa tunnusti Marokon osaksi Ranskaa.
Espanja sai alueita Marokon pohjoisosista. Näin Marokko jaettiin kahtia: pohjoisessa oli Espanjan Marokko ja etelässä Ranskan Marokko. Allekirjoituksen jälkeen Marokon sulttaani Abdelhafid luopui kruunusta veljensä Jusef ben Hassanin hyväksi.
Marokkoon palkattiin erityistarkastaja, joka oli sveitsiläinen. Hänen tehtävänään oli valvoa, että sopimuksen mukaan tehdyt ehdot pidettiin. Hän asettui asumaan juuri Tangeriin.
Tangerista tehtiin vuonna 1923 kansainvälinen vyöhyke, jota hallitsivat Ranskan, Espanjan ja Britannian virkamiehet. Italia liittyi sopimukseen vuonna 1928. Toisen maailmansodan aikana espanjalaiset miehittivät Tangerin ja se palautettiin Marokolle vuonna 1956.
1900-luvun alussa kaupungissa asui 40 000 ihmistä joista 10 000 muslimia ja 9 000 juutalaisia Euroopasta (joista 7 500 oli espanjalaisia).
Johannes Koskinen
Hannu Erkki Johannes Koskinen (s. 10. joulukuuta 1954 Janakkala) on suomalainen poliitikko. Hän oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1991–2015. Koskinen oli oikeusministeri Lipposen toisessa hallituksessa vuosina 1999–2003, Jäätteenmäen hallituksessa vuonna 2003 ja Vanhasen ensimmäisessä hallituksessa vuosina 2003–2005.
Koskinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1976) ja varatuomari. Hän on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1989–2004 ja uudelleen vuodesta 2009 lähtien. Aiemmin hän oli Janakkalan kunnanvaltuutettu vuosina 1977–1988. Koskinen on toiminut Hämeen maakuntahallituksen puheenjohtajana toukokuusta 2009 lähtien.
Eduskuntavaaleissa 2007 Koskinen oli Hämeen Sosialidemokraattien asettama ehdokas ja oli Hämeen vaalipiirin ääniharava 9 045 äänellä. Hän oli vuosina 2007–2010 eduskunnan toinen varapuhemies. Vuosina 2011–2015 Koskinen toimi eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana.
Lainkäytön emeritusprofessori Jyrki Virolaisen mukaan Koskinen arvosteli oikeusministerinä kymmeniä tuomioistuinten yksittäisiä ratkaisuja ja sai toimistaan nuhteet oikeuskansleri Jaakko Jonkalta. Virolaisen mukaan Koskisen lausunnon voitiin tulkita ottaneen kantaa Alpo Rusin syyllisyyteen tämän vapauttavan tuomion jälkeen, mistä aiheutui valtiolle vahingonkorvausvelvollisuus ihmisoikeussopimusta rikkovan menettelyn vuoksi. Virolainen arvosteli myös sitä, ettei valtio ole perinyt vahingonkorvausta takaisin Koskiselta.
Koskinen valittiin keväällä 2015 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi, eikä ollut ehdolla eduskuntaan vaaleissa 2015. Hän aloittaa uudessa tehtävässään syyskuussa 2015.
Hannes Manninen
Hannes Manninen (s. 20. joulukuuta 1946 Kuusamo) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 1995–2011 ja alue- ja kuntaministerinä Jäätteenmäen ja Vanhasen hallituksissa vuosina 2003–2007. Hän sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1997.
Manninen valmistui hallintotieteiden maisteriksi 1969 ja hallintotieteiden lisensiaatiksi 1992. Hänet valittiin Haapaveden kunnanjohtajaksi 23-vuotiaana ja Suomen kaikkien aikojen nuorimpana kunnanjohtajana. Tornion kaupunginjohtajana Manninen toimi 1973–2010. Hän jäi virkavapaalle tullessaan valituksi kansanedustajaksi vuonna 1995 ja jäi eläkkeelle toukokuussa 2010.
Manninen on toiminut Lapin liiton ja Raha-automaattiyhdistyksen hallitusten puheenjohtajana. Elokuussa 2012 hänet valittiin Eläkeliiton puheenjohtajaksi. Hän toimi puheenjohtajana vuoteen 2015.
Manninen on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Mannisen vanhempi veli Mauno Manninen oli kansanedustajana 1973–1987.
Ossi V. Lindqvist
Ossi Veikko Lindqvist (s. 27. huhtikuuta 1939 Lappeenranta) on eläintieteilijä ja Kuopion yliopiston biotieteiden laitoksen soveltavan biotekniikan yksikön emeritusprofessori. Hän toimi Kuopion yliopiston rehtorina 1990–1998 ja Korkeakoulujen arviointineuvoston puheenjohtajana 2000–2007.
Lindqvist valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1963 ja filosofian tohtoriksi 1968. Hän opiskeli 1960-luvulla myös Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä.
Lindqvistin tutkijantyöstä muistetaan erityisesti hänen rapututkimuksensa. Hänen rehtorikaudellaan Kuopion yliopisto kasvoi nopeasti ja panosti erityisesti biotekniikkaan. Soveltavan biotekniikan instituutti oli pitkälti hänen aikaansaannostaan. Lindqvist jäi eläkkeelle 2004, mutta on jatkanut tämän jälkeen aktiivisesti muun muassa kansainvälisten tehtävien parissa.
Lindqvist on Ruotsin Kuninkaallisen metsä- ja maatalousakatemian elinikäinen jäsen. Kuopion yliopiston ylioppilaskunta osoitti kunnioitustaan valitsemalla hänet vuonna 1995 uitettavaksi proffaksi.
Lindqvist on taistellut tieteenalallaan jo 30 vuotta muun muassa ravun alamittaa vastaan. Hänestä laji kehittyy epäsuotuisasti, kun nopeakasvuisimmat ja geneettisesti vahvimmat yksilöt pyydystetään pois. Kalastusta hän kritisoi etenkin kiloperustaisista kiintiöistä.
Juha Korkeaoja
Juha Sakari Korkeaoja (s. 11. tammikuuta 1950 Kokemäki) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko ja maanviljelijä. Hän toimi keskustan kansanedustajana vuosina 1991–2011 ja oli maa- ja metsätalousministeri Jäätteenmäen hallituksessa (2003) sekä Vanhasen I hallituksessa (2003–2007).
Korkeaoja oli vuosina 1993–2004 Kokemäen kaupunginvaltuutettu. Hänet valittiin uudelleen valtuustoon vuosiksi 2008–2012. Eduskunnassa Korkeaoja oli vuosina 2007–2011 puolustusvaliokunnan puheenjohtaja.
Korkeaoja on koulutukseltaan agronomi (1976). Hän toimi Maataloustuottajain Satakunnan liiton toiminnanjohtajana vuosina 1979–1991. Maanviljelystä hän on harjoittanut vuodesta 1981.
Korkeaoja on naimisissa Marja-Liisa Korkeaojan kanssa ja heillä on kolme poikaa, joista Aapo Korkeaoja tunnetaan performanssitaiteilijana. Sotilasarvoltaan Korkeaoja on reservin majuri.
Leena Luhtanen
Leena Marjatta Luhtanen (o.s. Nikulainen, s. 12. helmikuuta 1941 Kuopio) on suomalainen poliitikko. Hän oli Vanhasen I hallituksen oikeusministeri (liikenne- ja viestintäministeri syyskuun 2005 loppuun) ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1991–2007. Hän oli myös Jäätteenmäen hallituksen liikenne- ja viestintäministerinä. Koulutukseltaan Luhtanen on valtiotieteiden maisteri.
Yhtenä ensimmäisistä toimistaan hän palautti Kimmo Sasin vaihtaman VR:n hallituksen samojen tahojen edustamaksi kuin se oli ennen vaihdosta. Kysymys liittyi VR:n pääomarakenteeseen ja strategiaan Samuli Haapasalon yhdessä Tiina Kortteen kanssa laatiman "Tie auki taivasta myöden" -muistion sisältämästä ajatuksesta muuttaa VR:n luonnetta Pendolino-painotteisemmaksi Itä- ja Pohjois-Suomen teollisesta tavarankuljettajasta.
Luhtasen puoliso on diplomi-insinööri Oiva Juhani Luhtanen.
Leena Luhtanen oli ennen kansanedustajauraansa opetusministeriön tiedesihteeri vuosina 1985–1991. Hänen kotikuntansa on Espoo, jonka kaupunginvaltuustossa hän on ollut vuodesta 1985. Luhtasesta tuli lainmuutoksen mahdollistamana Suomen ensimmäinen oikeusministeri, jolla ei ole ylempää yliopistollista oikeustutkintoa.
Leena Luhtanen sai vuoden 2007 eduskuntavaaleissa 2 440 ääntä, ja hänestä tuli ainoa Vanhasen hallituksen ministeri, jota ei enää valittu kansanedustajaksi.
Eduskuntavaalien 2007 alla Iltalehti julkaisi väitteen, jonka mukaan Luhtasen kunnallisvaalikampanjassa 2004 olisi vaalimainoksien suunnittelutyötä maksettu pimeästi noin tuhannella eurolla. Asiaa oli hoitanut Luhtasen mies. Luhtanen ilmoitti selvityttävänsä lakimiehillä, mihin toimiin voisi ryhtyä Iltalehden kirjoittelun johdosta.
Leenan mies Juhani Luhtanen oli pohjustanut maksutapahtumaa sähköpostiviestein. "Sen ilmoituksen laskun, jossa on mainittu SDP:n eduskuntaryhmä, voit tehdä verollisena. Mutta muut eli Nana ja Leena (4 x 100) sekä kaikki muut maksaisin käteisellä. Voisitko kertoa lopputuleman", Luhtanen kirjoitti yrittäjälle 29.10.2004. Hän palasi aiheeseen toisella sähköpostiviestillä 7.11.2004: "Sen 2 × 150 maksaa SDP:n e-ryhmä, joten siitä tulisi tehdä verollinen lasku. 4 × 100 menee kahden ehdokkaan kassasta, mutta uskon, että käteinen jossain sopivassa välissä on se tapa. Kaikki muut maksaisin mielelläni suoraan käteen ilman alvia." Vaali-ilmoitukset tehnyt yrittäjä maksoi laskuista oma-aloitteisesti arvonlisäveron, joka normaalisti peritään asiakkaalta.
Luhtasen vaalirahoitusta paheksunut vihreiden kansanedustaja Heidi Hautala jäi ministerinä olleessaan itse kiinni verojen ja eläkemaksujen välttelemisestä.
Sinikka Mönkäre
Taru Sinikka Laisaari (o.s. "Toikka", ent. "Mönkäre", s. 6. maaliskuuta 1947 Sippola) on sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Raha-automaattiyhdistyksen entinen toimitusjohtaja. Mönkäre on Suomen pisimpään eli 3 817 päivää valtioneuvoston jäsenenä toiminut nainen. Viimeksi hän palveli Vanhasen hallituksessa sosiaali- ja terveysministerinä. Mönkäre on ollut SDP:n kansanedustajana vuosina 1987–1991 ja 1995–2006.
Sinikka Mönkäre on koulutukseltaan lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän toimi Tiurun sairaalan osastonlääkärinä vuosina 1977–1991 ja Imatran kaupungin terveyskeskuksen apulaisylilääkärinä vuosina 1991–2003. Mönkäreen kotipaikka on Imatra, jonka kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1980–1995 ja 2005. Mönkäre luopui valtuustopaikastaan tultuaan valituksi RAY:n toimitusjohtajaksi marraskuussa 2005. Lisäksi Mönkäre oli Turun yliopiston hallituksen jäsen vuosina 2009–2011.
Eduskuntaan Mönkäre valittiin vuoden 1987 vaaleissa, mutta hän putosi jo seuraavissa vaaleissa vuonna 1991. Pudottuaan eduskunnasta Mönkäre palasi Imatran terveyskeskuksen apulaisylilääkäriksi. Vuoden 1995 vaaleissa Mönkäre palasi takaisin kansanedustajaksi, ja hänet nimitettiin heti Lipposen ensimmäisen hallituksen sosiaali- ja terveysministeriksi.
Mönkäre jatkoi myöhemmin työministerinä ja kauppa- ja teollisuusministerinä. 22. helmikuuta 2004 hänestä tuli Suomen pitkäaikaisin naisministeri.
Jäätyään eläkkeelle vuonna 2012 Mönkäre otti käyttöön miehensä sukunimen Laisaari.
Mönkäre nimitettiin Raha-automaattiyhdistyksen toimitusjohtajaksi huhtikuussa 2006. Hänen seuraajakseen eduskuntaan nousi varasijalta Sirpa Paatero, joka aloitti kansanedustajana 1. helmikuuta 2006.
Sosiaali- ja terveysministerinä ollessaan Mönkäre tuki Suomen rahapelitoiminnan monopolin säilyttämistä. Mönkäreen mukaan järjestelmä ehkäisee rahapelien haittoja ja turvaa vastuullista pelitoimintaa.
Mönkäre torjui vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeisissä hallitusneuvotteluissa esiin nousseen ehdotuksen rahapeliorganisaatioiden yhdistämiseksi. Mönkäreen mukaan Fintoton, Rayn ja Veikkauksen yhdistäminen olisi perusteetonta ja pelitoiminnalle tulisi antaa työrauha toiminnan kehittämiseksi. Hän myös uskoi ettei yhdistymisellä saavutettaisi tavoiteltuja säästöjä. Yhdistyminen toteutettiin lopulta vuoden 2017 alussa, ja uuden rahapeliyrityksen nimeksi tuli Veikkaus Oy.
Mönkäreen määräaikainen nimitys RAY:n johdossa päättyi 1. huhtikuuta 2012, jolloin hänen seuraajanaan aloitti Velipekka Nummikoski. Mönkäre itse jäi samalla eläkkeelle.
Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Mönkäreen vuonna 2004 tekniikan kunniatohtoriksi.
Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Mönkäreelle ministerin arvonimen 30. marraskuuta 2007.
Liisa Hyssälä
Liisa Marja Hyssälä (o.s. Liimatta, s. 18. joulukuuta 1948 Iissä) on entinen Kelan pääjohtaja. Aikaisemmin hän ollut poliitikko Keskustapuolueessa. Ennen pääjohtajuutta hän oli sosiaali- ja terveysministeri.
Koulutukseltaan hän on hammaslääketieteen tohtori ja valtiotieteiden maisteri. Hyssälä oli kansanedustajana vuosina 1995-2010. Hyssälä oli myös Jäätteenmäen hallituksen ja Vanhasen I hallituksen peruspalveluministeri vuosina 2003–2007. Jäätteenmäki ei aluksi halunnut Hyssälää mukaan hallitukseen ennen kuin Varsinais-Suomen keskustalaiset painostivat asiassa. Syynä pidettiin kansanedustaja-aikoina esitettyä värikästä, mutta ei niin harkitsevaista kielenkäyttöä, johon opposition on ollut helppo tarttua.
Hyssälä nimitettiin keväällä 2010 Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi. Nimitys astui voimaan lokakuussa. Hyssälä valittiin tehtävään poikkeuksellisesti ilman psykologisia sovelutuvuustestejä, vaikka Kelan henkilöstösuunnittelupäällikön mukaan ulkopuolisten testausyhtiöiden tekemät psykologiset testit ovat Kelan rekrytointioppaan mukainen käytäntö.
Liisa Hyssälä kävi lukion kotipaikkakunnallaan Iissä. Opinnot hän on kertonut rahoittaneensa poimimalla puolukoita, koska hänen vanhempiensa Sylvi ja Martti Liimatan koti oli vaatimaton "neljä lasta, neljä lehmää ja neljä hehtaaria" -tyyppinen tila. Lukion jälkeen opinnot jatkuivat Turun yliopistossa, josta hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi (pääaineena sosiaalipolitiikka) vuonna 1974. Hän jatkoi tämän jälkeen opintojaan Turun yliopistossa ja suoritti hammaslääketieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 1978, koska ei kokenut naispuolisilla valtiotieteilijöillä olevan töitä. Hammashuollon erikoishammaslääkäri hänestä tuli vuonna 1986. Kansanterveystieteen alaan kuuluva väitöskirja tarkastettiin 24. huhtikuuta 1992 Turun yliopistossa aiheena nuorperheen isien terveyskäyttäytyminen. Vastaväittäjänä oli dosentti Eeva Widström Oulun yliopistosta. Terveydenhuollon hallinnon pätevyyden hän saavutti vuonna 1993.
Väitöskirja aiheutti aikanaan jonkin verran kohua yleisönosastoissa, koska siinä kritisoitiin neuvolajärjestelmän toimintaa – äideille tarkoitettua mittaus-punnitus-systeemiä – joka ei huolehdi riittävästi perheiden yksilöllisistä tarpeista. Tutkimuksen mukaan neuvoloissa tulisi siirtyä omahoitajajärjestelmään, jotta "asiakassuhteet olisivat luottamuksellisia, tuttuja ja turvallisia." Tutkimuksen mukaan terveydenhoitajien koulutuksessa pitäisi lisätä alakulttuurien tuntemusta, koska varsinkin maanviljelijämiehet ja teollisuustyöntekijät kokivat neuvolat vieraiksi. Tutkimuksen todettiin vahvistavan käsitystä, että naisella on hallitseva rooli perheen terveyskäyttäytymisessä.
Hyssälän tutkimus liittyi laajempaan, suomalaisen nuorperheen terveyskasvatusvalmiuksia selvittäneeseen projektiin. Hyssälän sanottiin tulleen mukaan tutkimukseen, kun hän käveli sisään kansanterveystieteen laitokselle ja kyseli sopivaa tutkimusaihetta..
Tarja Filatov
Tarja Katarina Filatov (s. 9. elokuuta 1963 Hämeenlinna) on suomalainen poliitikko ja SDP:n kansanedustaja vuodesta 1995. Hän on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1989–2000 ja uudelleen vuodesta 2009.
Filatov on pisimpään työministerinä toiminut suomalainen ja kuudenneksi pitkäaikaisin naisministeri 2611 ministeripäivällään. Vuosina 2007–2010 Filatov oli sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2010–2011 eduskunnan toinen varapuhemies. SDP:n varapuheenjohtajana hän oli vuosina 1990–1991 ja 2002–2008. Vuonna 2014 Filatov valittiin SDP:n puoluevaltuuston puheenjohtajaksi.
Eduskunnassa Filatov on työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan puheenjohtaja vuodesta 2011. Hän on myös jäsen ympäristövaliokunnassa (2012–) ja Yleisradion hallintoneuvostossa (2011–). Vuodesta 2011 Filatov on tasa-arvoasiain neuvottelukunnan varapuheenjohtaja ja vuodesta 2014 romaniasiain neuvottelukunnan puheenjohtaja.
Filatovilla on useita luottamustehtäviä. Hän on ollut muun muassa Hämeen ammattikorkeakoulun ja Verkatehdas Oy:n hallitusten puheenjohtaja.
Filatov on yhteiskuntatieteiden ylioppilas. Hän on opiskellut tiedotusoppia Tampereen yliopistossa muttei saanut graduaan valmiiksi. Hän on toiminut tiedottajana tasa-arvovaltuutetun toimistossa.
Captain Commando
Captain Commando oli Capcomin maskotti 1980-luvulla. Hahmon nimi kumpusi itse yhtiön nimestä.
Alun perin hahmo nähtiin Capcom-pelien ohjekirjoissa, joissa hahmo useimmin kiitti pelaajaa Capcomin tuotteiden tukemisesta. 1990-luvun alussa hahmolle annettiin lopulta oma beat ’em up -peli, mutta se ei menestynyt.
Nykyään Capcomin maskotteina pidetään lähinnä "Mega Mania" tai "Street Fighter 2" -pelin hahmokaartia.
Irkutskin kuvernementti
Irkutskin kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan ja sen jälkeen Venäjän SFNT:n hallintoalue Itä-Siperiassa, Baikaljärven länsipuolella Angaran ja Lenan yläjuoksun vesistöalueilla. Kuvernementin pääkaupunki oli Irkutsk (51 473 as. vuonna 1897), ja asukasluku vuonna 1897 noin 514 000. Aluehallinnollisesti tämä pinta-alaltaan suuri (yli kaksi kertaa Suomen kokoinen) kuvernementti oli jaettu viiteen aluepiiriin (okrug).
Väestö oli vuoteen 1897 mennessä venäläistynyt ja asukkaista noin 6 % oli sinne karkotettuja. Kielelliseltä jakaumaltaan venäläisiä oli 73,1 %, burjaatteja 21, 2%, juutalaisia 1,4 %, tataareja 1,4 %, puolalaisia 0,8% ja ukrainalaisia 0,4 %. Muut kielelliset ryhmät olivat pienempiä. Kaupunkiasukkaita oli tuolloin 12,2 prosenttia (62 795 as.) kuvernementin asukkaista. Heistä 55 620 kirjattiin väestönlaskennassa venäjänkielisiksi (venäjän, ukrainan tai valkovenäjän puhujat), juutalaisia oli 3 686, puolalaisia 1 236 ja tataareja 1 020. Muilta kielialueita edusti pienempi osa kaupunkiväestöstä.
Kuvernementti perustettiin vuonna 1764. Se lakkautettiin 1926 ja liitettiin pääasiassa Itä-Siperian maakuntaan. Nykyisin entinen kuvernementin alue kuuluu pääosin Irkutskin alueeseen.
Virkavalta
Virkavalta eli virastovaltaisuus tarkoittaa sitä, että virkahenkilöstöllä on huomattavan suuri merkitys yhteiskunnan toiminnassa. Arkikielessä virkavalta tarkoittaa vain poliisia. Virkavalta ei ole politiikkaa, sillä se ei säädä lakeja vaan toteuttaa niitä. Yhteiskuntaa voidaan sanoa virkavaltaiseksi tai byrokraattiseksi, jos virkamiehistön rooli on korostunut siten, että on paljon säädöksiä, joiden toteutumista yleensä runsaslukuinen virkamiehistö vahtii. Virkavallalla on kuitenkin myös oikeus tehdä omia päätöksiään lakien puitteissa, ja on siten liikkumavaraa annettujen lakien ja säädösten toteuttamisessa. Yhteiskuntaa voidaan myös pitää sitä virkavaltaisempana, mitä enemmän mainittua liikkumavaraa on eli mitä enemmän virkamiehillä on valtaa. Länsimaat ovat melko virkavaltaisia; varsinkin Ranskalla ja Saksalla on virkavaltainen maine.
Virkavaltaisuus on myös sellainen yhteiskuntamuoto, jossa virkamiehistö hallitsee. Tällaista ei ole maailmanhistoriassa pitkäaikaisena nähty.
Virkavalta esitetään usein sanan byrokratia synonyymiksi.
Hydrostaattinen paine
Hydrostaattinen paine on vedessä ja muissa nesteissä vallitseva nesteen oman painovoiman aiheuttama paine.
Hydrostaattinen paine on nesteen tiheyden, putoamiskiihtyvyyden ja nesteen korkeuden tulo. Se voidaankin esittää yhtälöllä 
jossa:
Kaavasta voidaan laskea, että normaalia ilmanpainetta (1,013 · 10 Pa) vastaavan vesipatsaan (tiheys 1000 kg/m) korkeus on 10,3 metriä. Elohopealla vastaava lukema on 760 mmHg.
Nesteen sisällä vallitsevaan paineeseen vaikuttaa kaksi tekijää: nesteeseen kohdistuva ulkoinen paine sekä nesteen omasta painosta johtuva hydrostaattinen paine. Ulkoinen paine voi olla nesteen pinnalla vaikuttava ilmanpaine, lisäksi ulkoinen paine voidaan luoda sulkemalla neste sylinteriin, jossa mäntää painamalla kohdistetaan nesteeseen haluttu ulkoinen paine.
Hydrostaattiseen paineeseen vaikuttavat vain painovoima, nesteen tiheys ja tarkasteltavan pisteen syvyys, ei nesteen kokonaistilavuus tai kokonaismassa. Niinpä nesteessä kaikki samalla syvyydellä olevat kappaleet ovat yhtä suuren paineen ympäröimänä. Toisaalta taas, jos eri muotoisissa astioissa on samaa nestettä yhtä korkealla, astioiden pohjassa vallitsee yhtä suuri paine. Eli hydrostaattiseen paineeseen ei vaikuta astian muoto.
Nesteiden käyttäytymisen ymmärtämiseksi on ulkoisen paineen leviämistä koskeva laki tärkeä. Tarkastellaan tilannetta, missä tutkittava neste täyttää säiliön kokonaan, ts. vapaata ilmatilaa ei jää. Säiliöön yhdistettyä mäntää painamalla voidaan nesteeseen kohdistaa halutun suuruinen ulkoinen paine.
Oletetaan, että nesteeseen on eri kohtiin sijoitettu painemittareita, jotka ilmoittavat ko. kohdassa vallitsevan paineen. Havaitaan, että kun mäntää painetaan, kaikki painemittarit osoittavat yhtä suuren paineen muutoksen mittarin sijainnista riippumatta. Tästä voidaan päätellä, että ulkoisen paineen vaihtelu leviää yhtä suurena kaikkialle nesteeseen. Tämä tulos on Pascalin laki, ja sillä on merkittäviä sovelluksia mm. hydrauliikassa. Pascalin laki on seurausta nesteiden erittäin pienestä kokoonpuristuvuudesta.
Ilmiötä voidaan havainnollistaa seuraavilla yksinkertaisilla kokeilla: Asetetaan vesiastiaan kellumaan esim. pullonkorkki. Tämän päälle lasketaan läpinäkyvä juomalasi alassuin. Painettaessa lasia kohtisuoraan vedenpinnan alle havaitaan, että korkki vajoaa sitä mukaa kuin lasia painetaan syvemmälle. Lasi ei siis täyty vedellä, vaan ilma pysyy lasin sisällä. Toisaalta kun lasi ensin upotetaan kokonaan vedenpinnan alle niin, että se täyttyy vedellä, ja sitten nostetaan lasia kohtisuoraan ylöspäin pohja edellä, havaitaan, että lasissa oleva vesi nousee lasin mukana vesiastiassa olevan vedenpinnan yläpuolelle.
Hydrostaattinen paine on otettava huomioon mm. patoja rakentaessa. Padon alaosissa vallitsee huomattavasti suurempi paine kuin yläosissa. Siksi pato rakennetaan alhaalta paksummaksi. Hydrostaattisen paineen eräs tärkeä hyödyntämistapa on vesitornien kautta tapahtuva vesijohtojen paineistaminen.
Uralskin oblasti
Uralskin oblasti tai Uralskin alue () oli Venäjän keisarikunnann hallinnollinen alue Uraljoen alajuoksulla ja Kaspianmeren ja Araljärven välisellä alueella, pääosin nykyisen Kazakstanin länsiosassa. Sen pääkaupunki oli Uralsk.
Kari Häkämies
Kari Pekka Häkämies (s. 17. syyskuuta 1956 Karhula) on suomalainen poliitikko, virkamies ja rikoskirjailija. Hän on oli kokoomuksen kansanedustaja 1987–1998, oikeusministeri 1996–1998 ja sisäasiainministeri 1999–2000.
Häkämies on ollut Kuopion kaupunginjohtaja ja Hämeenkyrön sekä Pyhtään kunnanjohtaja. Vuosina 2013–2015 hän oli Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtaja ja aloitti helmikuussa 2015 Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtajana.
Häkämies valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1980. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1982. Ennen politiikkaan siirtymistä Häkämies työskenteli Kymin tuomiokapitulin notaarina 1981–1982 ja Kotkan kaupungin sosiaali- ja terveystoimen hallintopäällikkönä vuodesta 1982. Hän oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen vuodet 1981–1996.
Eduskuntaan Häkämies valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1987 vaaleissa. Hän oli kansanedustajana vuoteen 1998 ja toimi oikeusministerinä Lipposen I hallituksessa vuosina 1996–1998 ja sisäasiainministerinä Lipposen II hallituksessa 1999–2000. Häkämies oli eduskunnassa perustuslakivaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1995–1996. Vuonna 1998 Häkämies jätti eduskunnan ja siirtyi Kuopion kaupunginjohtajaksi. Vuonna 2001 hän aloitti sisäministeriön kansliapäällikkönä.
Vuonna 2003 Häkämies erosi kansliapäällikön tehtävästä naishenkilöön kohdistuneen teleurkinnan ja pahoinpitelyn vuoksi. Hänet pidätettiin kansliapäällikön virasta 20. toukokuuta 2003 ja hän jätti kesäkuussa eroanomuksensa, joka koski viranhoitoa 9. heinäkuuta 2003 alkaen. Häkämies tuomittiin 90 päivän päiväsakkoon eli noin 3 000 euron sakkoon Raaseporin käräjäoikeudessa.
Vuosina 2004–2005 Häkämies työskenteli Turkki & Kokko -asianajotoimiston neuvottelevana lakimiehenä. Vuonna 2005 hän aloitti Kotkan kaupungin sosiaali- ja terveystoimen hallintojohtajana. Huhtikuussa 2009 Häkämies valittiin Hämeenkyrön kunnanjohtajaksi. Hän irtisanoutui tehtävästä tammikuussa 2011. Häkämies kertoi muuttavansa perheensä kanssa Kotkaan ja jatkavansa juristin töitä. Kesäkuussa 2011 Häkämies valittiin Pyhtään kunnanjohtajaksi. Hän aloitti tehtävässä elokuussa. Elokuussa 2012 Häkämies siirtyi Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajaksi Turkuun. Helmikuussa 2015 Häkämies aloitti Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtajana.
Muun uransa ohella Häkämies on kirjoittanut rikosromaaneita. Hänen esikoisteoksensa "Rehelliseksi tunnettu" julkaistiin Tampereen kirjamessuilla helmikuussa 2010.
Häkämiehen kirjoja ovat julkaisseet Teos ja Crime Time.
Häkämiehen isä oli opetusneuvos ja kansanedustaja Erkki Häkämies. Hänen veljensä Jyri Häkämies on entinen kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri, joka toimii Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtajana.
Tammikuussa 2009 Häkämies avioitui kulttuurijohtaja Laura Päiviön kanssa. Häkämiehellä on poika ensimmäisestä avioliitostaan luokanopettaja Kirsi-Marja Perttulan kanssa.
Maija Rask
Maija-Liisa (Maija) Rask (s. 28. tammikuuta 1951 Turku) on suomalainen poliitikko. Rask oli Lipposen toisen hallituksen opetusministeri vuosina 1999–2003 ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1991–2007. Hän putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa.
Rask on valmistunut sairaanhoitajaksi vuonna 1974 ja terveydenhoitajaksi vuonna 1980. Hän työskenteli sairaanhoitajana Ulleråkersin sairaalassa Uppsalassa vuosina 1974–1977 ja Kemin kaupungin terveydenhoitajana vuosina 1979–1984, jonka jälkeen Rask siirtyi vuonna 1985 sairaanhoidon opettajaksi Kemin terveydenhuolto-oppilaitokseen. Rask valmistui vuonna 2006 kasvatustieteen maisteriksi ja vuonna 2012 kasvatustieteen tohtoriksi Lapin yliopistosta. Hänen kotikuntansa on Kemi, jonka kaupunginvaltuustossa hän on ollut vuodesta 1985.
Avaruusvoimala
Avaruusvoimala on NASAn jo 1970-luvun alussa esittelemä ehdotus ratkaisuksi öljykriisin aiheuttamaan sähköpulaan Yhdysvalloissa. Avaruusvoimala kiertäisi maapalloa tai olisi sijoitettu Kuuhun. Avaruuden tyhjiössä aurinkokennojen teho on maksimaalinen. Vaihtoehtoisesti avaruusvoimalassa voitaisiin auringon säteilyllä kaasuttaa nestemäistä vetyä erityisiä turbiineja ja edelleen sähkögeneraattoreita pyörittämään. Avaruuden kylmyydessä vety voidaan nesteyttää uudelleen.
Laitoksen tuottama sähköenergia välitettäisiin maapallolle laseria, mikroaaltoja tai antimateriaa käyttäen. Ongelmina ovat säteilyn vaarat ja antimaterian toimittaminen maapallolle avaruusaluksilla: mahdollisessa onnettomuudessa tapahtuva räjähdys olisi atomipommin luokkaa. Antimaterian muuntaminen takaisin energiaksi onnistuu seuraavasti: esimerkiksi antivedyn ja vedyn yhdistäminen magneettisessa "pullossa" synnyttäisi suuren määrän lämpöenergiaa, jolla tuotettaisiin höyryä höyryturbiinia varten.
Kalevi Hemilä
Matti Kalevi Hemilä (s. 21. syyskuuta 1952 Kärsämäki) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja ja poliitikko. Hän toimi Lipposen ensimmäisessä (1995–1999) ja toisessa hallituksessa maa- ja metsätalousministerinä (ammattiministeri).
Hemilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1971 ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1984. Hän työskenteli tutkijana Maatalouden taloudellisessa tutkimuslaitoksessa 1980–1986 ja toimi maatilahallituksen viimeisenä pääjohtajana 1986–1992. Virkaan nimitettäessä lokakuussa 1986 juuri 34 vuotta täyttänyt Hemilä oli itsenäisen Suomen toistaiseksi kaikkien aikojen nuorin keskusviraston pääjohtaja. Vuosina 1993–1995 hän oli maa- ja metsätalousasioiden erityisasiantuntijana Suomen EU-edustustossa Brysselissä ja ministerikautensa jälkeen 1999–2002 maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkönä. Hemilä siirtyi 2002 Elintarviketeollisuusliiton toimitusjohtajaksi ja 2003 edelleen Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton johtoon.
Hemilä sai rajun aivoverenvuodon 24. syyskuuta 2003, josta kuitenkin kuntoutui ja palasi työelämään. Huhtikuussa 2005 Hemilä aloitti Keskinäisen eläkevakuutusyhtiö Eteran varatoimitusjohtajana. Eteran toimitusjohtajana hän toimi 1. tammikuuta 2006 alkaen 16. joulukuuta 2009 asti, jolloin hän yllättäen erosi toimitusjohtajan tehtävistä. Aiemmin samana vuonna hän oli hakenut julkisesti Kuntien eläkevakuutuksen toimitusjohtajuutta, mutta ei tullut valituksi. Tasavallan presidentti myönsi Hemilälle ministerin arvonimen 30. marraskuuta 2007.