hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Artukaisten lentokenttä
Artukaisten lentokenttä oli Artukaisissa Turussa sijainnut lentokenttä, joka aloitti toimintansa vuonna 1935. Turun kaupunki tarvitsi toimivan maalentokentän kelirikon aiheuttaessa ongelmia vesitasokoneille. Tähän päätökseen tuli Turun kauppakamari, joka aloitti keskustelun uuden maalentokentän perustamisesta vuonna 1925. Läheiselle Lumikonkadun mäelle rakennettiin korkea Pansion lentomajakka joka vieläkin on pystyssä. Lentomatkustajia varten rakennettiin asemarakennus, jonka on suunnitellut Turun kaupungin rakennuskonttorin arkkitehtiosastolla H. Smedberg vuonna 1935.
Suunnitelmissa oli aluksi rakentaa maalentokenttä Ruissalon saarelle edullisen maavuokran vuoksi, mutta alueen pehmeäpohjainen maalaji ei soveltunut lentokentän alustaksi, jonka takia sijaintipaikaksi valittiin lähellä oleva Artukainen. Avautuessaan 1935 Artukaisten lentokenttä oli Suomen ensimmäinen sekä maailman pohjoisin toimiva siviililentokenttä. Ennen tätä Turun kaupallinen lentoliikenne toimi vesikoneiden varassa Ruissalon lentosatamassa, jonka toiminta päättyi muutama vuosi Artukaisten lentokentän valmistumisen jälkeen 1938. Artukaisten lentokentän avajaisissa oli mukana muun muassa Suomen Tasavallan presidentti P.E. Svinhufvud joka ihasteli Artukaisten lentokentän terminaalia. Aeron bussiliikenteen lähtöpysäkki Artukaisiin sijaitsi Turun kauppatorilla Aurakadulla.
Toisen maailmansodan aikana kentältä operoivat esimerkiksi Suomen ilmavoimien Fokker-hävittäjät. Lentokenttä ei kärsinyt pahoja vaurioita sodan aikana venäläisten koneiden pommittaessa viereisiä alueita.
Turun lentokerho ylläpiti Artukaisten lentokentän toimintaa vuoteen 1965 saakka. Lentoliikenne siirtyi valmistuneelle Ruskon lentokentälle eli nykyiselle Turun lentoasemalle v. 1955.
Artukaisten lentokenttäalueelle oli rakennettu sora- ja asfalttipäällysteinen kilpa-ajorata, jossa käytiin 1950–1980-luvun loppuun SM-tasoisia kilpailuja niin rata-autoilun kuin TT-moottoripyörien SM-luokissa. Niitä kerääntyi katsomaan jopa 15 000 henkeä Artukaisiin.
Radalla nähtiin kuuluisuuksia kuten Keke Rosberg, Jarno Saarinen sekä italialainen maailmanmestari Giacomo Agostini.
Farma-maatalousmessut olivat myös Artukaisten lentokenttäalueen vetovoimaisia tilaisuuksia 1960-luvulla. Tällä hetkellä alueella sijaitsevat Turkuhalli, Artukaisten ratsastuskoulu ja Turun Messu- ja Kongressikeskus A. Terminaalirakennus on nykyisin hotellikäytössä.
Vuonna 1975 Artukaisten lentokentälle kokoontui 35 000 ihmistä SRK suviseuroihin.
Komiikka
Komiikka (, komediaa koskeva < "kōmos," Dionysoksen kunniaksi järjestetty riemukulkue) tarkoittaa hullunkurisuutta ja naurettavuutta sekä myös koomisuutta taiteessa. Sen synnyttää nurinkurinen asioiden suhde toisiinsa tai yllättävä käänne toiminnassa. Nämä aikaansaavat hyväntuulista huvittuneisuutta tai voimakkaimmillaan nauruksi laukeavan ilon.
Komiikka on yksi esteettisistä ilmenemismuodoista eli kategorioista kauniin, ylevän, arvokkaan jne ohella. Komiikkaa inhimillisempi ja elämänmyönteisempi ilmiö on huumori. Toisaalta komiikka perustuessaan yksinomaan naurettavuuteen eroaa häijynälykkäästä ironiasta ja ivallisesta satiirista.
Komiikan lajeja ovat
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1972
Yhdysvaltojen 1972 vaaleja sävytti Vietnamin sota. Suosittu Alabaman kuvernööri George Wallace pyrki sodanvastaisuudellaan demokraattien ehdokkaaksi, mutta hän halvaantui murhayrityksessä ja virka jäi häneltä haaveeksi. Demokraattien ehdokkaana vaaleissa oli lopulta George McGovern vastassaan istuva presidentti Richard Nixon. Nixon valittiin Yhdysvaltain presidentiksi suurella äänivyöryllä, mutta joutui pian valtavaan pyöritykseen Watergate-skandaalissa. Senaattori Edward M. Kennedy oli vahva ehdokas puolueella vuoden 1972 vaaleihin, mutta hän ei lähtenyt ehdokkaaksi autokolarinsa ja sen myötä sihteerinsä oudon kuolemantapauksen vuoksi.
Ehdokkaaksi valittiin Wallacen ampumisen myötä suurella enemmistöllä McGovern.
Nixon keräsi 68 prosentin kannatuksen ja tuli valituksi ehdokkaaksi puolustamaan virkaansa.
Tony Estanguet
Tony Estanguet (s. 6. toukokuuta 1978 Pau) on ranskalainen koskipujottelija ja kolminkertainen olympiavoittaja C1-sarjassa (kanadalaisyksikkö).
Estanguet voitti kanoottipujottelussa kultaa Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Lontoossa 2012. Pekingissä 2008 Estanguet kantoi Ranskan lippua. Itse kilpailuissa hän jäi kuitenkin välieriin.
Tony Estanguetin isoveli Patrice voitti olympiapronssia kanoottipujottelussa Atlantassa 1996.
Tony Estanguet valittiin Lontoon vuoden 2012 kisojen aikana KOK:n urheilijajäseneksi seuraavaksi kahdeksaksi vuodeksi..
Aigeus
Aigeus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas ja Theseuksen isä. Hänen oli vaikea saada miespuolista perillistä, minkä takia hän kävi Delfoin oraakkelin puheilla. Kotimatkalla hän siitti lapsen, josta tuli Theseus. Kotiin palattuaan hän meni naimisiin Medeian kanssa. Aikuistuttuaan Theseus saapui Ateenaan, Medeia yritti surmata tämän, mutta Aigeus tunnisti poikansa ja pelasti tämän viime hetkellä.
Hän surmasi itsensä hukuttautumalla mereen, kun luuli poikansa kuolleen Minotauroksen labyrintissä. Tätä meren osaa kutsutaan siksi Aigeianmereksi (tai Egeanmereksi).
Ignaz Pleyel
Ignaz Pleyel (18. kesäkuuta 1757 Ruppersthal, Ala-Itävalta, Itävalta – 14. marraskuuta 1831 Pariisi) oli itävaltalainen klassismin aikakauden säveltäjä. Pleyel oli omana aikanaan hyvin suosittu: lyhyen aikaa Joseph Haydnin huippukauden ja Ludwig van Beethovenin uran alun välissä hän oli ehkä koko Euroopan kuuluisin säveltäjä, mutta nykyisin hän on jäänyt edellä mainittujen säveltäjien varjoon. Pleyel sävelsi uransa aikana 41 sinfoniaa, 70 jousikvartettoa sekä lukuisia jousikvintettoja ja oopperoita.
Pleyel pääsi vuonna 1772 Haydnin oppilaaksi Eisenstadtiin, ja Haydn piti Pleyeliä erinomaisena oppilaana. He pysyivät läheisinä ystävinä vanhemman mestarin kuolemaan asti. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli kreivi Erdődyn hovi. Vuonna 1783 Pleyel muutti Strasbourgiin, Ranskaan, jossa hän otti käyttöön myös nimensä ranskalaisen muodon "Ignace" ja työskenteli apulais-"Kapellmeisterina" kaupungin katedraalissa František Xaver Richterin alaisena. Ranskan vallankumouksen lopetettua kirkkomusiikin esitykset Pleyel etsi uutta työpaikkaa ja matkusti Lontooseen, jossa hän johti Wilhelm Cramerin järjestämiä "Professional"-konsertteja samaan aikaan kun hänen entinen opettajansa Haydn piti Lontoossa omaa Johann Peter Salomonin organisoimaa konserttisarjaansa. Pleyel rikastui Lontoossa huomattavasti ja palattuaan Strasbourgiin hän osti suuren talon. Elämänsä loppuajan Pleyel eli Pariisissa ja toimi muun muassa musiikkikustantajana ja pianonvalmistajana.
Musiikkikustantajana Pleyel julkaisi 39 vuoden aikana nelisen tuhatta nuottijulkaisua muun muassa Beethovenilta ja Haydnilta, Luigi Boccherinilta, Muzio Clementiltä ja Jan Ladislav Dussekilta.
Pleyelin pianoverstas kehitti alkuvaiheessaan Pianinoksi kutsutun pystypianon, joka perustui lontoolaisen pianontekijän Robert Wornumin kehitelmiin. Vuodesta 1815 yrityksessä oli mukana myös Pleyelin poika Camille Pleyel (1788–1855). Myöhemmin yritystä jatkoi vävypoika Gustave Lyon (1857–1936). Yritys tuli tunnetuksi kromaattisen harpun kehittämisestä 1800-luvun lopulla.
Vuonna 1839 yhtiö avasi Pariisin rue Rochechouartilla 300-paikkaisen Salle Pleyel -konserttisalin. Vuonna 1927 yritys rakennutti uuden 3 000-paikkaisen salin rue du Faubourg Saint-Honorén varteen. Salle Pleyel toimii yhä sekä Orchestre de Paris’n että Ranskan radion sinfoniaorkesterin yhtenä vakiosalina.
Aljaksandar Kazulin
Aljaksandar Uladzislavavitš Kazulin (, 25. marraskuuta 1955, Minsk) on valkovenäläinen poliitikko ja oli ehdolla Valko-Venäjän presidentinvaaleissa 2006.
Kazulin suoritti asevelvollisuutensa Neuvostoliiton laivastossa merijalkaväessä, valmistui 1980 Valko-Venäjän valtionyliopistosta matematiikasta, toimi yliopistossa vuoteen 1988 luennoitsijana ja dekaanina. Hänellä on tohtorintutkinto myös kasvatustieteissä, ja hän toimi Komsomolissa ohjaajana. Vuodet 1988–1996 Valko-Venäjän opetusministeriössä, jossa hän nousi varaministeriksi.
Vuonna 1996 hänet nimitettiin Valko-Venäjän valtionyliopiston rehtoriksi. Vuonna 2000 hänet valittiin uudelleen rehtorien vaalissa tähän tehtävään. Kazulin toi yliopiston mukaan kaupallisiin hankkeisiin ja perusti sille radioaseman.
Lukašenko erotti Kazulinin marraskuussa 2003 yliopiston kanssa yhteistyötä tekevään yritykseen liittyvän skandaalin vuoksi. Vuoden 2005 alussa Kazulin perusti poliittisen liikkeen "Kansan tahto" ("Narodnaja volja"), joka julkaisi saman nimistä lehteä. Maaliskuussa 2005 Kazulin liittyi toiseen Valko-Venäjän sosiaalidemokraattisista puolueista ja nimitettiin yhdistymiskokouksessa Yhdistyneen sosiaalidemokraattisen puolueen johtoon.
Kazulin on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän ei puhu valkovenäjää mutta on ilmoittanut aikovansa opiskella.
Kazulin pidätettiin 1. maaliskuuta vuoden 2006 presidentinvaalien aikana ja tuli poliisin pahoinpitelemäksi. 25. maaliskuuta opposition mielenosoituksessa Kazulin pidätettiin jälleen. Hänet tuomittiin 13. heinäkuuta viiden ja puolen vuoden vankeuteen huliganismista ja epäjärjestyksen tuottamisesta. Amnesty Internationalin mukaan syytteet liittyivät tilanteisiin, joissa poliisi yritti väkivaltaisesti estää Kazyliniä rekisteröitymästä mukaan poliittiseen kokoukseen. Hän oli vankilassa 53-päiväisessä nälkälakossa, jonka aikana menetti painostaan 40 kg. Kazulin sai helmikuussa 2008 kolme päivää vapaata vankilasta vaimonsa kuoltua syöpään. Eräiden järjestöjen mukaan hän oli maan ainoa poliittinen vanki.
16. elokuuta 2008 Kazulin vapautettiin yllättäen. Sitä ennen Euroopan unioni oli kertonut pitävänsä tämän ja eräiden muiden oppositiopoliitikoiden vapauttamista vaatimuksena sille, että Brysselin ja Minskin välille voitaisiin palauttaa diplomaattiset suhteet.
Frank Morris
Frank Lee Morris (s. 1. syyskuuta 1926 Washington, D.C. – katosi 11. kesäkuuta 1962) on/oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka pakeni Alcatrazin vankilasta ja katosi jäljettömiin.
Ensimmäisen kerran Morris tuomittiin rikoksesta jo 13-vuotiaana. Sittemmin hän istui monta kertaa vankilassa muun muassa huumausainerikoksista ja aseellisista ryöstöistä. 20. tammikuuta 1960 hänet vietiin Alcatraziin, missä hänestä tuli vanki numero AZ1441. Morris teki tarkan pakosuunnitelman yhdessä Clarence Anglinin ja John Anglinin kanssa. He suurensivat betoniseinässä olevaa ilmastointireikää, josta he pääsivät ilmastointikanavan kautta katolle. Vuonna 1962 he saivat reitin valmiiksi. Yöllä 11. kesäkuuta 1962 kolmikko pakeni sellistä katolle ja sieltä alas rantaan lautalle, jonka he olivat rakentaneet sadetakeista. Vangit meloivat lautallaan Angel Islandille, josta he jatkoivat mantereelle. Matkaa Angel Islandille oli noin 3 kilometriä. Seuraavana aamuna vartija ihmetteli, kun Frank Morris ei herännyt. Vartija läimäytti Morrisia kaltereiden välistä kasvoille, jolloin Morrisin tekopää putosi lattialle ja pako paljastui. National Geographic-kanavan dokumentissa löydettiin FBI:n asiakirjoja, joiden mukaan kolmikon kumivene löytyi ehjänä Angel Islandilta, vastoin FBI:n julkista ilmoitusta. Kuukauden kuluttua paosta norjalaisen aluksen kerrotaan havainneen vanginvaatteita muistuttavia asusteita vedessä kelluneen ruumiin päällä. Anglinin veljesten sukulaiset ovat väittäneet saaneensa heiltä kirjeitä.
Paosta on kuitenkin kehitetty salaliittoteorioita ja yhden teorian mukaan vangit olisivat päässeet pakenemaan, mutta Yhdysvaltain hallitus piti häpeissään asian salaisuutena.
Tapauksen pohjalta on valmistunut elokuva "Pako Alcatrazista" (Don Siegel, 1979).
Kalmukian lippu
Kalmukian lippu on yksi Kalmukian tasavallan virallisista tunnuksista. Se koostuu keltaisella pohjasta, jonka keskellä on sininen ympyrä, jonka keskellä puolestaan on valkoinen lootuksen kukka.
Keltainen väri kuvaa aurinkoa, kansaa ja voimakasta uskoa kansakuntaan. Sininen kuvaa taivasta, ikuisuutta ja pysyvyyttä. Valkoinen lootuksen kukka puolestaan symboloi puhtautta, hengellistä elpymistä ja onnellisuutta. Kukan viisi ylempää terälehteä edustavat maanosia ja neljä alempaa terälehteä puolestaan maapallon neljänneksiä. Yhdessä ne symboloivat kalmukkien tahtoa elää ystävyydessä ja yhteistyössä kaikkien maailman kansojen kanssa.
Sergei Gaidukevitš
Sergei Vasiljevitš Gaidukevitš (, , s. 1954) palveli Neuvostoliiton armeijassa 1976–1991 ja kohosi everstin arvoon. Vuodet 1982–1984 hän oli Neuvostoliiton sotilasasiantuntijana Irakissa, 1992–1994 valtion turvallisuuselinten työsuojelukomitean johdossa.
Gaidukevitš johtaa 25000 jäsenen Valko-Venäjän liberaalidemokraattista puoluetta, joka muistuttaa venäläistä vastinettaan (Vladimir Žirinovskin puolue). Gaidukevitšia on syytetty autoritaarisista otteista ja puolueen huonosta menestyksestä vaaleissa. Vuoden 2001 presidentinvaalissa hän sai 2,5 % äänistä. Kesäkuussa opposition "Narodnaja volja" tuomittiin maksamaan Gaidukevitšille 100 miljoonaa ruplaa korvauksia sen syytettyä Gaidukevitšia laittomasta Irakin öljyn myynnistä.
Vuoden 2006 vaaleissa Gaidukevitš jäi kolmanneksi ja sai 3,5 % äänistä. Hän sanoi tienneensä Lukašenkon voittavan ja ottavansa presidentinvaalit urheiluna ja harjoittelun kannalta ja ryhtyvänsä ehdokkaaksi kolmannen kerran 2011.
Ali Abdul Aziz Ali
Ali Abdul Aziz Ali (علي عبدالعزيز علي) on al-Qaida -järjestön jäsen ja eräs Yhdysvalloissa tapahtuneiden syyskuun 11. päivän iskujen pääsuunnittelijoista ja -rahoittajista. Hän kuuluu iskujen pääsuunnittelijan Khalid Sheikh Mohammedin lähipiiriin.
14. joulukuuta 2001 tuli julkisuuteen luettelo, jossa mainittiin pidätettyjen tai kuolleiden al-Qaidan jäsenten nimiä. Vaikka virallista rekisteriä asiasta ei ole, yleisesti pidetään varmana, että Ali Abdul Aziz Ali on ns. "haamuvanki" jossakin salaisessa vankilassa.
On epäselvää, oliko Mustafa al-Hawsawi Ali Abdul Aziz Alin käyttämä salanimi vai toinen henkilö.
Wilhelm Cramer
Wilhelm Cramer (s. 2. kesäkuuta 1746, Mannheim, k. 5. lokakuuta 1799. Lontoo) oli saksalainen viulisti ja impressaari. Cramer syntyi ja kävi koulunsa Mannheimissa ja muutti vuonna 1772 Lontooseen. Johann Christian Bachin myötävaikutuksella hän nousi pian kaupingin johtavien viulistien joukkoon. Cramer järjesti vuosina 1794–95 konserttisarjan säveltäjä Ignaz Pleyelin kanssa, joka kilpaili Johann Peter Salomonin ja Joseph Haydnin konserttisarjan kanssa.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1976
Vuoden 1976 presidentinvaalit huipentui tiukkaan taisteluun. Richard Nixonin erottua Watergate-skandaalin vuoksi hänen tilalleen oli astunut Gerald Ford, joka nyt tavoitteli virkansa säilyttämistä. Hänen vastaehdokkaanaan oli demokraattien Jimmy Carter, joka voitti vaalit. Tärkeimpänä syynä Carterin voittoon on pidetty sitä, että Ford antoi yhä rikostutkinnan kohteena olleelle Nixonille ehdottoman armahduksen.Carter voitti vaalit ajaen muutosta rappeutuneeseen tilanteeseen Nixonin Watergate-skandaalin vuoksi.Ford voitti äärimmäisen tiukasti Reaganin. Syynä tähän pidettiin Fordin kohtelua varapresidentti Nelson Rockefelleriä kohtaan sekä muutenkin haluttiin muutosta ryvettyneeseen istuvaan hallintoon.Ford oli Yhdysvaltain historian ainoa presidentti, jota ei valittu vaaleilla presidentiksi tai varapresidentiksi. Kun Richard Nixon valittiin presidentiksi, hänen aisaparinaan oli varapresidentti Spiro Agnew. Agnew’n erotessa korruptiosyytteiden takia 1973 Nixon nimitti Fordin tämän tilalle. Kun Nixon itse erosi Watergate-skandaalin seurauksena seuraavana vuonna, Ford astui virkaan ja ilmoitti, että ”kansakuntamme pitkä painajainen on ohi”. Ford nimitti varapresidentiksi Nelson Rockefellerin.
Haruki Uemura
Haruki Uemura (上村春樹; "Uemura Haruki", s. 14. helmikuuta 1951) on japanilainen entinen judoka.
Uemura voitti 1976 Montrealin olympialaisissa kultamitalin miesten avoimessa sarjassa peitottuaan loppuottelussa Keith Remfryn. MM-kisoissa hän voitti avoimen sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1975 ja saavutti vuonna 1973 hopeaa.
Aktiiviuransa jälkeen Uemura on toiminut Japanin maajoukkueen managerina.
George Wallace
George Corley Wallace Jr. (25. elokuuta 1919 – 13. syyskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli Alabaman kuvernöörinä neljä kautta 1963–1967, 1971–1979 ja 1983–1987.
Wallace pyrki useasti Yhdysvaltain presidentiksi tulematta kuitenkaan valituksi. Hän tavoitteli demokraattien presidenttiehdokkuutta neljä kertaa vuosina 1964, 1968, 1972 ja 1976, minkä lisäksi hän osallistui vuonna 1968 esivaalin hävittyään varsinaisiin presidentinvaaleihin Amerikan Itsenäisyyspuolueen (American Independence Party) ehdokkaana. Vuoden 1968 presidentinvaaleissa Wallace voitti viidessä etelävaltiossa ja on näin ollen toistaiseksi viimeisin ”kolmannen puolueen ehdokas” (ei demokraatti eikä republikaani), joka on onnistunut saamaan valitsijamiehiä Yhdysvaltain presidentinvaalissa. Pyrkiessään ensi kerran Alabaman kuvernööriksi vuonna 1958 Wallace hävisi demokraattien esivaalin John Pattersonille ja omaksui tämän jälkeen rotuerottelua kannattavan linjan. Hänet valittiin kuvernööriksi 1962, jolloin hän virkaanastujaispuheessaan vakuutti erottelun jatkuvan ikuisuuteen. Vuonna 1963 Wallace yritti henkilökohtaisesti estää kolmen afroamerikkalaisen oppilaan pääsyn Alabaman yliopistoon seisomalla sisäänkäynnin edessä. Lopulta presidentti John F. Kennedy joutui käyttämään Alabaman kansalliskaartia kuvernööriä vastaan tilanteen ratkaisemiseksi.
Vuonna 1966 Alabaman perustuslaki esti häntä hakemasta jatkokaudelle, jolloin hänen vaimonsa Lurleen Wallace valittiin tammikuussa 1967 alkaneelle kaudelle. Rouva Wallace kuoli toukokuussa 1968 miehensä presidentinvaalikampanjan aikana, mikä vähensi Wallacen vaikutusvaltaa Alabaman politiikassa, kunnes hänet valittiin uudelleen kuvernööriksi 1970, kun kausirajoitukset oli poistettu.
1970-luvun lopulla Wallace tuli uskoon ja pyysi anteeksi mustien kansalaisoikeusliikkeen johtajilta aiempia näkemyksiään. Hänen viimeisellä kaudellaan 1983–1987 ennätysmäärä mustia nimitettiin osavaltion virkoihin.
Wallacea vastaan tehtiin murhayritys 15. toukokuuta 1972, minkä seurauksena hän halvaantui. Arthur Bremer ampui häntä viisi kertaa Laurelissa Marylandissa. Bremerin päiväkirjan mukaan syynä ei ollut politiikka, vaan kuuluisuudentavoittelu. Wallace halvaantui ja joutui pyörätuoliin. Bremer vapautui vankilasta 2007.
Sahan tasavallan lippu
Sahan tasavallan lippu on yksi Venäjään kuuluvan Sahan tasavallan virallisista tunnuksista. Se otettiin käyttöön 14. lokakuuta 1992, jolloin Sahan parlamentti hyväksyi lain Sahan tasavallan lipusta.
Lippu koostuu neljästä vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältäpäin lueteltuina vaaleansininen, valkoinen, punainen ja vihreä. Sininen kenttä on levein 3/4 leveydestä, vihreä kenttä on 1/8 leveydestä ja punainen ja valkoinen molemmat 1/16 leveydestä. Sinisen kentän keskellä on lisäksi valkoinen ympyrän, jonka halkaisija on 2/5 lipun leveydestä. Lipun leveyden suhde pituuteen on 1:2.
Valkoinen ympyrä kuvaa pohjoista aurinkoa. Sininen kenttä kuvaa taivasta, valkoinen lunta ja vihreä taigaa. Punainen väri puolestaan kuvaa kansan rohkeutta ja uskollisuutta.
Ennen nykyistä lippua on Sahalla ollut käytössä kuusi muuta lippua. Venäjän keisarikunnan romahdettua, myös jakuutit pyrkivät itsenäistymään. Vuosina 1918–1923 jakuutit käyttivät lippua, jossa oli kolme vaakaraitaa. Lippu oli sama kuin Saksan keisarikunnalla eli raitojen värit olivat alhaalta ylöspäin punainen, valkoinen ja musta.
Neuvostoliitto perusti Jakutian ASNT:n jo vuonna 1921, mutta sillä kesti pitkään saada koko alue hallintaansa. Jakutian ASNT:llä oli käytössä kaikkiaan viisi eri lippua. Ensimmäinen Jakutian ASNT:n lippu otettiin käyttöön vuonna 1926. Lippu oli väriltään punainen ja sen tangon puoleisessa yläkulmassa oli ylhäältä alaspäin kirjainlyhenteinä "Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta", "Jakutian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta", ensin venäjäksi ja sitten jakuutiksi.
Vuonna 1937 lippua muutettiin sen verran, että jakuutinkielinen teksti tuli ennen venäjänkielistä tekstiä ja sanat Saha ja Jakutia kirjoitettiin auki, kun niistä oli aiemmassa lipussa ollut vain etukirjaimet.
Vuonna 1957 lipun tangon puoleiseen reunaan lisättiin vaaleansininen pystyviiva ja vasempaan yläkulmaan tuli Venäjän SNT:n lyhenteen tilalle Neuvostoliiton lipusta tutut sirppi ja vasara sekä tähti. Jakutian ASNT:n nimi säilyi paikallaan, mutta se sijoitettiin yhdelle riville, siten että ensin tuli jakuutinkielinen nimi, sitten venäjänkielinen nimi ja lopuksi autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan lyhenne, joka oli molemmilla kielillä sama.
Vuonna 1978 lippua muutettiin siten, että jakuutinkielinen nimi ja venäjänkielinen nimi kirjoitettiin jälleen allekkain, venäjänkielinen alempana. ASNT:n lyhenne sijoitettiin näiden viereen siten, että sen korkeus vastasi sen vasemmalla puolella olevia jakuutin ja venäjänkieliä tekstejä.
Viimeinen Jakutian ASNT:n lippu otettiin käyttöön vuonna 1982. Tällöin venäjänkielinen teksti siirrettiin ylemmäksi ja ASNT:n lyhenne kirjoitettiin molempien kielisten nimien perään.
Katy Hertell
Katy Hertell (s. 1941) on suomalainen keramiikkataiteilija. Hänen pienten (n. 30–40 cm) keramiikkapatsaidensa teemat liittyvät usein eläinaiheisiin tai intialaiseen mytologiaan. Tuotantoon kuuluu myös mm. suuria astioita ja eläinaiheisia teekannuja.
Kim Kyong-hun
Kim Kyong-hun (s. 15. heinäkuuta 1975, Hanam) on eteläkorealainen taekwondoin ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa taekwondon yli 80 kilon sarjassa Sydneyssä vuonna 2000. MM-kisoissa hän voitti pronssia alle 76 kg:n sarjassa 1997 ja alle 84-kiloisissa 2001.
Ingušian lippu
Ingušian lippu on Ingušian tasavallan virallinen lippu. 
Lippu koostuu leveästä valkoisesta vaakakentästä, jonka ala- ja yläpuolella on kapeammat vihreät vaakakentät. Valkoisen kentän keskellä on inguušien uskonnollinen ja filosofinen punainen auringon tunnus. Aurinko tunnus edustaa auringon ja universumin lisäksi hengellistä ymmärrystä ja ykseyttä niin menneisyydessä, nykyisyydessä kuin tulevaisuudessakin.
Punainen väri muistuttaa inguušien kamppailua olemassaolostaan ja kotimaansa puolustamista. Valkoinen väri kuvaa kansakunnan ajatusten ja näkemysten jumalaista puhtautta. Vihreä väri puolestaan on islamin symboli.
Joice Heth
Joice Heth (n. 1766—1836) oli negridi orja Yhdysvalloissa. Elämänsä loppupuolella hän oli sokea ja lähes täysin liikuntakyvytön, mutta pystyi puhumaan ja liikuttamaan hieman oikeaa kättään. Viimeisenä elinvuotenaan P. T. Barnum osti hänet ja laittoi näytteille omaan kummajaisnäyttelyynsä valehdellen ihmisille, että hän oli ollut George Washingtonin sairaanhoitaja ja yli 160 vuoden ikäinen. Heth kertoi yleisölle tarinoita "pikku Georgesta" ja lauloi lauluja. Kuollessaan Heth oli noin 70-vuotias.
IGCC-voimalaitos
IGCC-voimalaitos on erityistyyppi kombivoimalaitoksesta. IGCC (Integrated Gasification Combined Cycle) prosessissa polttoaine (kiinteä tai neste) kaasutetaan ja kaasu käytetään kaasuturbiinin polttoaineena sähköntuotantoprosessissa. Kaasuturbiinin kuumien pakokaasujen lämpö otetaan talteen lämmöntalteenottokattilassa ja sillä kehitetään höyryä höyryturbiinille.
IGCC-prosessi mahdollistaa suhteellisen huonojen ja hankalasti poltettavien polttoaineiden hyödyntämisen hyvällä hyötysuhteella. Erityisesti kombikytkennällä päästään tavallista parempaan sähköntuotannon hyötysuhteeseen. IGCC-prosessin heikkouksia ovat kaasutuskaasun puhdistamiseen liittyvät ongelmat sekä prosessin kokonaishyötysuhdetta laskeva kaasutukseen tarvittava energia.
IGCC-voimaloissa hiilidioksidi voidaan ottaa talteen ja vaikka haudata maahan. Ne kiinnostavat etenkin Yhdysvaltoja, sillä niiden käyttöönotto auttaisi hiilidioksidipäästöjen hillitsemisessä. Floridassa toimii Polkin IGCC voimala vuodesta 1996. Indianan Wabashissa on toinen voimala käytössä vuodesta 2005. Euroopan ensimmäiset voimalat ovat Alankomaissa ja Espanjassa.
Yhdysvaltojen Mississippin osavaltiossa on rakenteilla suuri Kemperin voimalaitos, joka hyödyntää uusinta IGCC-tekniikkaa. Voimala on myöhässä aikataulustaan mutta sen arvioidaan valmistuvan vuoden 2014 lopulla. Myös rakennuskustannukset ovat tulleet ennakoitua kalliimmiksi, hinta-arvio on viisi miljardia dollaria alkujaan budjetoidun kahden miljardin sijasta.
Vuonna 2013 japanilaiset Tepco ja Mitsubishi ilmoittivat korvaavansa Fukushinam ydinvoimalan IGCC-laitoksella.
Maša ja Daša Krivošljapova
Maša ja Daša Krivošljapova (3. tammikuuta 1950 – 17. huhtikuuta 2003) olivat venäläiset siamilaiset kaksoset.
Heillä oli yhteensä kaksi päätä, neljä kättä ja kolme jalkaa. Kyseistä henkilöä kutsutaan nimellä "ischiopagus tripus". Heidän selkänsä olivat toisiinsa nähden suorassa kulmassa. 20 vuoden ajan heille tehtiin erilaisia lääketieteellisiä kokeita ja heille puettiin vaatteet päälle ainoastaan valokuvia varten. Kolmas jalka amputoitiin teini-iässä. 40 ensimmäistä elinvuottaan kaksoset elivät vammaisten hoitokodeissa.
Vuonna 1989 Maša ja Daša pääsivät omaan asuntoon Moskovaan. He kärsivät alkoholismista, mikä laittoi sydämen koville. 17. huhtikuuta 2003 Maša sai sydänkohtauksen ja kuoli. Lääkärit yrittivät auttaa Dašaa, mutta tämä kieltäytyi irrotusleikkauksesta ja hänelle annettiin nukutuslääkettä. Hän kuoli 17 tunnin kuluttua.
Oh Land of Beauty
Oh Land of Beauty! (”Kauneuden maa!”) on Saint Kitts ja Nevisin kansallislaulu, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Kenrick Georges. Laulu otettiin käyttöön 1983.
Frances O’Connor (sirkusesiintyjä)
Frances Belle O’Connor (22. syyskuuta 1914 Granite Falls, Minnesota – 30. tammikuuta 1982 Long Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sirkusesiintyjä, joka oli syntynyt ilman käsiä. Hän ansaitsi elantonsa sideshow-esityksillä, joissa hän teki erilaisia temppuja, kuten söi, joi ja tupakoi jalkojensa avulla. Hän käytti taiteilijanimeä ”Elävä Milon Venus”. Vuonna 1932 O’Connor esiintyi Tod Browningin sirkuselokuvassa "Freaks – kummajaiset" lukuisten muiden kehityshäiriöistä kärsivien ihmisten kanssa. Hän ei koskaan avioitunut, vaikka hänellä kerrotaan olleen lukuisia ihailijoita.
Sons and Daughters of St. Lucia
Sons and Daughters of Saint Lucia (”Saint Lucian pojat ja tyttäret”) on Saint Lucian kansallislaulu, joka otettiin käyttöön maan saadessa itsehallinnon 1967 ja jonka asema vahvistettiin maan itsenäistyessä 1979.Laulun on sanoittanut Charles Jesse ja säveltänyt Leton Felix Thomas.
Violetta
Violetta, oikealta nimeltään Aloisia Wagner (s. 1906 Saksa – k. ?) oli nainen, jolla ei ollut käsiä eikä jalkoja. Muutoin hän oli täysin terve ja kerrotaan, että hän olisi myös itse kyennyt pukemaan päälleen, laittamaan hiuksensa, ompelemaan ja selviytymään muista arkisista askareista. Hän ansaitsi elantonsa laulajana, muun muassa Coney Islandin Dreamland -huvipuistossa.
Saint Vincent Land So Beautiful
St. Vincent! Land So Beautiful (”St. Vincent! Niin kaunis maa”) on Saint Vincentin ja Grenadiinien kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Phyllis Joyce McClean Punnett ja säveltänyt Joel Bertram Miguel. Laulu otettiin käyttöön saarivaltakunnan saavuttaessa itsehallinnon 1967 ja sen asema vahvistettiin valtion itsenäistyessä vuonna 1979.
St. Vincent! Land so beautiful,
With joyful hearts we pledge to thee,
Our loyalty and love, and vow,
To keep you ever free.
"Refrain:"
Whate'er the future brings,
Our faith will see us through,
May peace reign from shore to shore,
And God bless and keep us true.
Hairoun! Our fair and blessed isle,
Your mountains high, so clear and green,
Are home to me, though I may stray,
A haven, calm serene.
"Refrain"
Our little sister islands are,
Those gems, the lovely Grenadines,
Upon their seas and golden sands,
The sunshine ever beams.
"Refrain"
St. Vincent! Niin kaunis maa,
iloisin sydämin me uhraamme sinulle
uskollisuutemma ja rakkautemme, ja vannomme
pitävämme sinut ikuisesti vapaana.
"Kertosäe:"
Mitä tulevaisuus tuokaan tullessaan,
rakkautemme auttaa meitä selviämään.
Vallitkoon rauha rannikolta rannikolle,
Jumala siunatkoon meitä ja pitäköön meidät uskollisina.
Hairoun! Meidän ihana ja siunattu saaremme,
meidän korkeat vuoremme, niin seesteiset ja vihreät,
ovat minun kotini, vaikka kulkisinkin kauas,
hiljainen rauhan tyyssija.
"Kertosäe"
Meidän pienet sisarsaaremme,
ihanat Grenadiinit, ovat jalokivien kaltaisia,
Niiden merillä ja kultaisilla hietikoilla,
aurinko säteilee aina.
"Kertosäe"
Carl Herman Unthan
Carl Hermann Unthan (1848–1928) oli preussilaissyntyinen viulisti, jolla ei ollut käsiä.
Unthan opetteli kahden vuoden ikäisenä syömään jaloillaan ja kymmenen vuoden ikäisenä hän opetteli soittamaan viulua siten, että hän laittoi sen kiinni tuoliin. 16-vuotiaana hänet lähetettiin musiikkiopistoon, mistä hän valmistui kaksi vuotta myöhemmin. 20-vuotiaana hän esiintyi täysille konserttisaleille. Myöhemmin Unthan lisäsi esityksiinsä erilaisia temppuja. Ensimmäisessä konsertissaan häneltä katkesi viulusta kieli, mutta hän vaihtoi tilalle uuden jalkojaan käyttäen. Tämän jälkeen hänen uskotaan tahallaan katkoneen kieliä, jotta pääsisi esittämään taitojaan. Hän pystyi myös käsittelemään tuliaseita jaloillaan.
Unthan kierteli esiintymässä ympäri maailmaa ja meni naimisiin Antonie Neschtan kanssa, jonka oli tavannut matkoillaan. Myöhemmin elämänsä varrella hän muutti Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 1925 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksensa "Das Pediscript", jonka hän oli kirjoittanut jaloillaan.
Humat al-hima
Humat al-hima () on vuodesta 1987 Tunisian kansallislaulu. Laulun on kirjoittanut egyptiläinen Mustafa Sadik el-Rafii, jonka teksti muokattiin sittemmin Tunisian oloihin sopivaksi. Kyseessä oli pitkään presidentti Habib Bourguibaa vastustavan kansanliikkeen vastarintahymni, joka otettiin virallisesti kansallislauluksi 7. marraskuuta 1987. Se syrjäytti edellisen hallituksen aikaisen hymnin, Ali Khallidin. Laulun on säveltänyt Mohammed Abdel Wahab, joka on säveltänyt myös Yhdistyneiden arabiemiraattien kansallislaulun Iši biladi ja Libyan kansallislaulun Libya, Libya, Libya.
Jane Barnell
Jane Barnell, taiteilijanimeltään Lady Olga, (1871 Pohjois-Carolina – tuntematon) oli yhdysvaltalainen parrakas nainen, joka esiintyi sideshow-näytöksissä.
Joseph Mitchellin artikkelissa ”Lady Olga” kerrotaan Barnellin äidin myyneen hänet Great Orient Family Circus -sirkukseen, joka myöhemmin yhdistyi osaksi isompaa sirkusta. Sirkus teki matkan Saksaan, missä Barnell sairastui ja hänet jätettiin orpokotiin. Sieltä hänet myöhemmin löysi hänen oma isänsä.
Aikuistuttuaan Barnell työskenteli isoäitinsä maatilalla, missä hän tapasi sirkuksen voimamiehen, joka kutsui hänet John Robinsonin sirkukseen. Hän käytti lukuisia taiteilijanimiä, mutta päätyi lopulta käyttämään pysyvästi nimeä "Lady Olga Roderick". Noihin aikoihin hänen partansa oli 13 tuuman mittainen. Myöhemmin hän esiintyi lukuisissa erilaisissa sirkuksissa sekä Tod Browningin sirkuselokuvassa "Freaks – kummajaiset" vuodelta 1932.
Barnell oli naimisissa kolme kertaa ja sai kaksi lasta.
Naisten parrakkuus
Naisten parrakkuus on ilmiö, jossa naisella kasvaa kasvoistaan tummia, pitkiä karvoja. Varsinkin entisajan sirkuksista parrakas nainen on tuttu hahmo.
Osalla naisista kasvaa parran näköistä tummaa karvaa kasvoissa. Monet naiset pyrkivät poistamaan karvat kulttuurillisista syistä, mutta varsinkin 1800- ja 1900-luvuilla tiedetään lukuisia sirkuksissa esiintyneitä naisia, joilla oli hyvin pitkä parta. Suurin osa tapauksista on kuitenkin huijauksia.
Julia Pastrana (1834-1860) oli kuuluisa meksikolainen parrakas sirkusnainen. Hänellä oli "hypertrichosis terminalis", ts. hänen kasvojaan ja kehoaan peitti suora musta karva. Hänen korvansa ja nenänsä olivat epätavallisen suuret ja hampaat epätasaiset. Kiinan akatemian tutkimusryhmän "American Journal of Human Genetics" -tiedejulkaisussa 12.5.2009 julkaiseman tutkimuksen mukaan sirkusnaisten ulkomuoto oli seurausta eräänlaisesta ihosairaudesta nimeltä Congenital Generalized Hypertrichosis (CGH), joka johtui geenivirheestä kromosomissa 17q24.2-q24.3. Sairautta esiintyy eri asteisena.
Nykyään jotkut feministit jättävät tarkoituksella kasvoistaan karvat poistamatta rikkoakseen yhteiskunnan normeja. Tunnetuin lienee Frida Kahlo.
Joissakin tapauksissa voimakas karvojenkasvu naisilla johtuu hormonihäiriöstä nimeltä hirsutismi. Perinnöllinen liikakarvaisuutta aiheuttava häiriötila on hypertrikoosi.
Munasarjojen monirakkulaoireyhtymän yksi oire on liikakarvaisuus, johon voi liittyä parrankasvua.
Keskiaikaisen legendan mukaan Wilgefortis oli nuori nainen, joka ei halunnut suostua isänsä järjestämään avioliittoon. Hän rukoili Jumalaa muuttamaan hänen ulkomuotoaan niin, ettei tuleva aviopuoliso enää huolisi häntä vaimoksi. Tarinan mukaan Jumala vastasi rukoukseen kasvattamalla Wilgefortikselle parran. Isä tulistui asioiden saamasta käänteestä niin, että antoi ristiinnaulita tyttärensä. Monissa Keski-Euroopan kirkoissa on nähtävänä Pyhää Wilgefortista esittäviä krusifikseja, joissa ristillä on parrakas nainen.
Wilgefortiksen historiallisuudesta ei ole lainkaan todisteita. Legenda on mahdollisesti saanut alkunsa väärinkäsityksestä liittyen italialaisen Luccan katedraalin Volto Santo -krusifiksiin, jossa on kuvattuna pitkään kaapuun puettu Jeesus. Kyseinen krusifiksi oli suosittu pyhiinvaelluskohde keskiajalla, ja siitä valmistettiin kopioita, jotka levisivät matkamuistoina ympäri Eurooppaa. Pyhiinvaeltajat ovat tämän selityksen mukaan tulkinneet Volto Santo -krusifiksissa kuvatun hahmon parrakkaaksi naiseksi ja kehittäneet näkemänsä pohjalta tarinan, joka alkoi elää omaa elämäänsä. Wilgefortiksen muistopäivänä on pidetty 20. heinäkuuta.
Jumalan kahdeksan sormea
Jumalan kahdeksan sormea () on Philip K. Dickin vuonna 1957 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Pekka Markkula.
Belmontin hiukkaskiihdytinlaboratoriossa 1959-10-02 tapahtuu vakava onnettomuus, jossa kahdeksan matkailijaa putoaa päälläolevan hiukkaskiihdyttimen säteilykammioon. Sattumalta matkailijat siirtyvät toiseen maailmaan, joka on täysin erilainen kuin oikea maailma. Uudessa maailmassa jumala on konkreettisella tavalla mukana ihmisten elämässä; Vääristä teoista saa jumalallisia rangaistuksia, ja rukouksilla ja rituaaleilla voi hankkia fyysisiä tavaroita, ihmeparannuksia ja muita etuja itselleen. Kirjan päähenkilö, tiedemies "Jack Hamilton", joutuu saman tien hankaluuksiin tämän uskonnollisen yhteiskunnan kanssa ja alkaa selvittää, mistä uudessa maailmassa on todella kyse.
Jennifer Miller
Jennifer Miller (s. 1961) on yhdysvaltalainen lesbo- ja feministiaktivisti, tulennielijä, jonglööri, parrakas nainen sekä Los Angelesin yliopiston maailman taiteiden ja kulttuurien professori.
Millerin molemmat vanhemmat olivat juutalaisia professoreja. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessa hieman yli 20-vuotias. Miller kiinnostui esittävistä taiteista ja teatterista ollessaan lukiossa. Hän on työskennellyt urallaan lukuisten tunnettujen koreografien, tanssijoiden ja sirkustaiteilijoiden kanssa. Vuonna 1989 hän perusti Circus Amok -ryhmän ja toimii yhä sen johtajana. Hän toimii opettajana erilaisissa oppilaitoksissa.
P. T. Barnum
Phineas Taylor Barnum (5. heinäkuuta 1810 Bethel, Connecticut – 7. huhtikuuta 1891) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka perusti omaa nimeään kantaneen tunnetun sirkuksen ja järjesti kummajaisnäytöksiä. Hän järjesti näytöksiä ostamassaan museossa, joka tunnettiin nimellä Barnum's American Museum.
Barnum aloitti liiketoimensa kaupanpitäjänä ja arpajaisten järjestäjänä kotiosavaltiossaan, kunnes Connecticutin hallinto kielsi arpajaiset 1834. Vuosina 1831–1834 Barnum julkaisi kerran viikossa ilmestynyttä sanomalehteä "The Herald of Freedom" Danburyn kaupungissa. Muutaman oikeusjutun ja vankilatuomion jälkeen hän muutti New Yorkiin vuonna 1834, jossa hän myös piti kauppaa samalla kun hänen vaimonsa piti täyshoitolaa. Vuonna 1835 hän perusti kummajaisnäytöksen. Hän osti vanhan, sokean ja liikuntakyvyttömän entisen orjan Joice Hethin, jonka valehteli olevan yli 160-vuotias George Washingtonin entinen hoitaja. Heth kuoli vuonna 1836, mutta Barnum jatkoi maan kiertämistä vuoteen 1839 saakka. Vuonna 1841 hän hankki itselleen Scudder’s American Museumin, mistä tuli erittäin suosittu. Museossa oli näytteillä muun muassa erittäin pienikokoinen mies General Tom Thumb, Feejeen merenneito, joka oli olevinaan eriskummallisen olennon muumioitunut ruumis sekä maailman ensimmäiset tunnetut siamilaiset kaksoset Chang ja Eng Bunker ja Zip the Pinhead, jolla oli erikoisen muotoinen pää. Vuonna 1843 Barnum palkkasi joukkoonsa intiaani Do-Hum-Men.
Vuosina 1844—1845 Barnum kierteli Charles Strattonin kanssa Euroopassa ja tapasi kuningatar Viktorian. Vuonna 1850 hän houkutteli Yhdysvaltoihin kuuluisan ruotsalaisen laulajattaren Jenny Lindin, jonka kanssa hän teki molemmille hyvin tuottoisan Amerikan-kiertueen.
Vuonna 1855 Barnum vetäytyi show-alalta viideksitoista vuodeksi Connecticutin Bridgeportin lähelle rakennuttamaansa itämaistyyliseen palatsiin, kunnes vuonna 1871 hän perusti uuden kummajaisnäyttelyn ja sirkuksen nimeltä "P.T. Barnum’s Grand Traveling Museum, Menagerie, Caravan, and Circus", joka toimi aluksi kiinteästi teltassa New Yorkin Brooklynissä. Vuonna 1881 Barnumin sirkus yhdistyi James Baileyn ja James L. Hutchinsonin sirkuksen kanssa. Vuosina 1885—1888 Baileyllä ja Barnumilla oli välirikko, mutta sirkukset palasivat takaisin yhteen nimellä "Barnum & Bailey Greatest Show On Earth", myöhemmin "Barnum & Bailey Circus". Näytöksen vetonaula oli Barnumin vuonna 1882 Lontoon eläintarhasta ostama afrikannorsu Jumbo.
Barnum oli myös poliitikko: hän toimi edustajana Connecticutin kongressissa, ja hänet valittiin Bridgeportin pormestariksi vuonna 1875.
Barnum kuoli 7. huhtikuuta 1891. Vuonna 1907 hänen sirkuksensa myytiin Ringlingin veljeksille 400 000 dollarin hintaan. Barnum & Baileyn ja Ringlingin sirkukset toimivat aluksi erillisinä samasta omistajasta huolimatta, kunnes ne yhdistettiin vuonna 1919. Yhdistynyt sirkus toimi nimellä Ringling Bros. and Barnum & Bailey Circus toukokuuhun 2017 saakka.
Barnumin sirkus- ja kummajaisnäytöksistä tehtiin vuonna 2017 elokuva nimeltään The Greatest Showman.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1980
Yhdysvaltain vuoden 1980 presidentinvaalit pidettiin 4. marraskuuta 1980. Republikaanipuolueen ehdokas Ronald Reagan voitti demokraattiehdokkaan ja istuvan presidentin Jimmy Carterin. Kolmanneksi tuli sitoutumaton ehdokas, republikaani John B. Anderson. Monien analyytikkojen mukaan presidentti Jimmy Carterin kykenemättömyys ratkaista Iranin panttivankikriisi johti lopulta hänen tappioonsa Reaganille.
Ehdokkaat
Reagan voitti esivaalit ja valitsi varapresidenttiehdokkaakseen George H. W. Bushin.
Ehdokkaat
Presidentti Carterin uudelleenvalinnan haastoi liberaali senaattori Edward "Ted" Kennedy. Kennedyn kampanja, vaikka oli hän paljon vetovoimaisempi ja kampanja persoonallisempi kuin Carterin, oli huonosti organisoitu ja se ei pystynyt pääsemään ylitse henkilökohtaisista ongelmista, eritoten vuoden 1969 auto-onnettomuudesta, jossa menehtyi Kennedyn naispuolinen sihteeri hämärissä olosuhteissa. Vaikkakin puolueen yhtenäisyys Iranin panttivankikriisissä antoi Carterille johtoaseman alkuvaiheessa ja pakotti Brownin pois kisasta, Kennedy teki myöhemmin paluun. Demokraattisen puolueen valtakunnallisessa kokouksessa Kennedy hyväksyi ehdokkuuden ja vaati liberaalimpaa asennetta puolueelle puheessa minkä monet näkivät hänen uransa parhaimpana.
Do-Hum-Me
Do-Hum-Me oli sac-intiaaniheimon päällikön tytär 1800-luvulla.
Vuonna 1843 hän rakastui Cow-Hick-Kee -nimiseen mieheen. He päätyivät töihin P. T. Barnumin American Museumiin Manhattanille, missä he esittivät perinteisiä intiaanitansseja. Do-Hum-Me oli erittäin suosittu esiintyjä, mutta kuoli jo viisi viikkoa Barnumille pestautumisen jälkeen 9. maaliskuuta 1843, 18 vuoden iässä.
Abigail ja Brittany Hensel
Abigail ja Brittany Hensel (s. 7. maaliskuuta 1990 Minnesota, Yhdysvallat) ovat yhdysvaltalaiset tunnetut siamilaiset kaksoset.
Abigail ja Brittany jakavat lukuisia sisäelimiä. Heillä on kaksi päätä, kaksi selkärankaa, jotka yhtyvät lantiossa, kolme keuhkoa, kaksi sydäntä, yhteinen verenkierto, yksi maksa, kaksi mahalaukkua, kolme munuaista, yksi suolisto, yhdet munasarjat, yksi emätin ja yksi virtsaputki. Käsiä oli alun perin kolme, mutta välissä ollut surkastunut käsi amputoitiin.
Kun kaksoset syntyivät, vanhemmat päättivät olla erottamatta heitä toisistaan, sillä toimenpiteeseen olisi sisältynyt riskejä ja molemmat olisivat todennäköisesti joutuneet viettämään loppuelämänsä pyörätuolissa. Vanhemmat eivät kadu päätöstä, eivätkä kaksoset itsekään halua irrottautua toisistaan.
Kumpikin kaksosista ohjailee vartalon omaa puoltaan, joten yhteistoiminnan ansiosta kävely onnistuu. He myös pelaavat lentopalloa, koripalloa ja uivat sekä ajavat polkupyörällä ja autolla.
Frunzen piiri
Frunzen piiri () on hallintopiiri Pietarissa. Se sijaitsee kaupungin ydinkeskustan kaakkoispuolella. Piirin asukasluku oli 405 274 vuonna 2004. Asukkaista oli miehiä 178 658 ja naisia 226 616.
Frunzen piiri jakautuu kuuteen kunnallishallintoalueeseen, jotka ovat asemaltaan Pietarin keskustan kaupunginosia. Kunnallishallintoalueet ovat
Viipurin piiri
Viipurin piiri tarkoittaa seuraavia hallintoalueita:
Anatoli Lebedko
Anatoli Lebedko (Anatol Labiedźka, ; s. 27. kesäkuuta 1961 Trilesin kylä, Stoubtsyn piiri, Minskin alue, Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta) on valkovenäläinen oppositiopoliitikko ja Valko-Venäjän Yhdistyneen kansalaispuolueen () johtaja.
1990-luvulla Lebedkosta tuli presidentti Aljaksandr Lukašenkan johtavia kriitikkoja. 1990-luvun lopussa ja 2000-luvulla hänet pidätettiin lukuisia kertoja koska hän oli osallistunut mielenilmaisuihin ja marsseihin. Lokakuussa 2005 hän hävisi niukasti Aljaksandr Milinkevitšille Valko-Venäjän opposition presidenttiehdokasvaaleissa. Vuoden 2006 presidenttivaaleissa Lebedko toimi vahvasti Milinkevitšin tukijana.
Kmara
Kmara on georgialainen liberaali opiskelijaliike, joka osallistui Georgian pääkaupungissa mielenosoituksin 2003 aikaansaatuun ruusuvallankumoukseen 2003.
Ruusuvallankumouksen jälkeen liikkeen johtajia on siirtynyt Liberty Instituteen.
Vastaavanlainen opiskelijajärjestö on serbialainen Otpor ja ukrainalainen Pora.
Valko-Venäjän turvallisuuspalvelu epäili ennen 19. maaliskuuta 2006 järjestettyä presidentinvaalia Kmaria räjähdysten suunnittelusta Valko-Venäjällä poliittisen tilanteen horjuttamiseksi näyttämällä videofilmin, missä Kmarin aktivistin sanottiin suorittaneen koetta georgialaiselle turvallisuuspalvelun everstille ja yhdysvaltalaiselle opetusupseerille Kmarin harjoitusleirillä.
Johnny Hayes
John Joseph ”Johnny” Hayes (s. 10. huhtikuuta 1886, New York City – 25. elokuuta 1965, Englewood, New Jersey) oli yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija.
Hayes aloitti juoksu-uransa 1906 Bostonin maratonilla sijoittumalla viidenneksi. Seuraavana vuonna hän oli kolmas ja vuonna 1908 toinen, mikä oikeutti hänet osallistumaan olympialaisiin. Olympiamaratonilla italialainen Dorando Pietri saapui ensimmäisenä Wimbledon-stadionille. Pietri kuitenkin menetti tajuntansa ja virkailijat auttoivat hänet maalilinjan yli. Yhdysvaltojen joukkue teki asiasta protestin ja Pietri hylättiin. Toisena maaliin tullut Hayes nousi sitten voittajaksi ajalla 2.55.18,4. Lontoon olympialaisten maraton oli ensimmäinen 42 195 metrin olympiamaraton, joten Hayesin aikaa pidetään matkan ensimmäisenä olympiaennätyksenä.
Olympialaisten jälkeen Pietri ja Hayes siirtyivät ammattilaisiksi. Marraskuussa 1908 ja 15. maaliskuuta 1909 heidän välilleen järjestettiin maratonkaksintaistelut, jotka molemmat Pietri voitti. Urheilu-uransa jälkeen Hayes toimi liikunnanohjaajana. Hän oli 1912 kesäolympialaisissa Yhdysvaltojen joukkueen valmentaja.
Itkuhälytin
Itkuhälytin on järjestelmä, jota käytetään lähinnä nukkuvan lapsen tarkkailuun toisesta huoneesta. Itkuhälytin koostuu vauvanyksiköstä, joka sisältää mikrofonin, sekä hoitajanyksiköstä, jossa on kaiutin. Yleensä ääniyhteys avautuu vasta vauvan äännellessä, eli kun mikrofoni vastaanottaa riittävän voimakkaan signaalin.
Useimmissa hälyttimissä on linkkiyhteyden tarkastus, joka varoittaa mahdollisista katkoksista lähettimen ja vastaanottimen välillä.
Monissa itkuhälyttimissä on erilaisia lisäominaisuuksia. Esimerkiksi uusimmissa kaksisuuntaisissa hälyttimissä vanhemmat voivat puhua lapselle takaisin. Edistyneimmissä malleissa lähetin välittää videokuvaa, jota voidaan katsoa vastaanottimen videonäytön tai pienen television avulla. On olemassa myös yhdistetty itkuhälytin ja liiketunnistin, jossa patjan alle asennetaan liikkeen tunnistava levy ja lähettimessä on liiketunnistintoiminnon hälytin.
Useimmat itkuhälyttimet ovat langattomia, ja yhteys vauvan ja hoitajan välillä on toteutettu radioaalloilla.
On olemassa sekä analogisia että digitaalisia itkuhälyttimiä. Analogisissa hälyttimissä signaali on kenen tahansa kuunneltavissa sopivalla vastaanottimella. Jos samalla alueella on paljon vauvoja ja useita samanlaisia hälyttimiä, niiden signaalit saattavat sekoittua.
Itkuhälyttimissä voidaan käyttää useita eri taajuusalueita. Perushälyttimet toimivat usein VHF-kanavilla eli maasta riippuen 30–50 MHz taajuudella tai noin 860 MHz taajuudella, kun taas digitaaliset hälyttimet saattavat käyttää samanlaista DECT-yhteyttä kuin langattomissa puhelimissa. Näissä signaali on suojattu, eikä se siis ole muiden kuultavissa. Videohälyttimet toimivat usein 2,4 GHz ISM-taajuusalueella (vapaa taajuus). Itkuhälyttimet voivat perustua myös PMR446-radiopuhelimiin.
Yleensä itkuhälytintä voidaan käyttää 2–4 eri kanavalla muiden, samalla taajuudella toimivien laitteiden aiheuttamien häiriöiden välttämiseksi. DECT-hälyttimissä kanavan valinta on yleensä automaattinen. ISM-alueella toimivissa järjestelmissä häiriöitä voivat aiheuttaa muun muassa WLAN-verkot sekä mikroaaltouunit.
Laitteiden toimintaetäisyys vaihtelee 100 metristä (videohälyttimet) 250 metriin (perushälyttimet) tai useaan kilometriin (PMR446-laitteet).
Happo-emäsreaktio
Happo-emäsreaktio eli protolyysi on kemiallinen reaktio, joka tapahtuu hapon ja emäksen välillä. Yleensä sillä tarkoitetaan reaktiota, jossa happo luovuttaa vetyionin eli protonin ja emäs vastaanottaa sen.
Esimerkiksi suolahappo protolysoituu vesiliuoksessa seuraavasti luovuttaen vesimolekyylille protonin, jolloin syntyy positiivinen oksoniumioni ja negatiivinen kloridi-ioni:
Reaktioyhtälön vasemmalla puolella happona toimii HCl ja emäksenä vesi. Reaktioyhtälön oikealla puolella taas oksoniumioni on happo ja kloridi-ioni emäs (vetykloridin konjugaattiemäs).
Kaikki hapot eivät protolysoidu yhtä helposti. Heikot ja vahvat hapot erotetaankin sen perusteella, kuinka helposti ne luovuttavat protonin emäkselle. Ainoa täydellisesti protolysoituva happo on perkloorihappo (HClO). Käytännössä vahvojen happojen, kuten suolahapon (HCl) ja typpihapon (HNO), katsotaan kuitenkin protolysoituvan vesiliuoksissaan täydellisesti.
Hapoille ja emäksille on olemassa useita määritelmiä, jotka täydentävät toisiaan. Keskeisin näistä on Brønstedin (Brønsted–Lowry) teoria, vanhin Arrheniuksen teoria ja niitä laajentaa Lewisin teoria.