Maltankoira
Maltankoira on kääpiökokoinen seurakoirarotu, joka on kotoisin keskisen Välimeren alueelta. Rotu kuuluu FCI:n ryhmään 9. Maltankoira on Suomessa toistaiseksi melko harvinainen, mutta rodun suosio on viime vuosina kasvanut.
Maltankoira on Suomen seitsemänneksi kallein koirarotu. Vuonna 2014 pennun keskihinta oli 1740 euroa.
Vuoden 2012 terveyskyselyyn ilmoitettiin 41 Suomen noin 500 maltankoirasta, Omistajien vastausten perusteella koirista noin 90 % on leikkisiä tai ystävällisiä. 70 % rohkeita tai vilkkaita, 30 % rauhallisia, 25 % varautuneita, vajaa 20 % hallitsevia tai eroahdistuneita, vajaa 10 % alistuvia tai aggressiivisia muita koiria kohtaan, noin 5 % arkoja tai paukkuarkoja ja muutama prosentti on aggressiivisia ihmisille.
Maltankoirat ovat miellyttämishaluisia ja oppivaisia, joten useimmiten ne on helppo kouluttaa. Maltankoira seuraa uskollisesti omistajaansa, eikä se viihdy yksin pitkiä aikoja. Pienen kokonsa vuoksi maltankoira ei yleensä sovi taaperoikäisten lasten lemmikiksi. Maltankoira on peloton, joten se tervehtii yleensä kaikkia ystävinään. Liian hemmoteltu maltankoira voi kuitenkin kasvaa kontrolloivaksi, ylisuojelevaksi ja turhan reviiritietoiseksi. Tällöin se ei välttämättä hyväksy lapsia tai muita eläimiä.
Vain puolet Suomen maltankoiranartuista kykenee synnyttämään normaalisti, puolessa synnytyksistä tehdään keisarinleikkaus joko ennakolta tai synnytyksen kestäessä. Syinä leikkauksiin ovat olleet nartun pienikokoisuus suhteessa pentujen kokoon, polttoheikkous, polttojen loppuminen kesken, synnytyskanavan aukeamattomuus ja pennun jääminen synnytyskanavaan jumiin.
Osalle koirista jalostettu liian lyhyt tai pieni kuono saattaa altistaa hengitystieongelmille, välihampaiden hammaspuutoksille ja kyynelkanavien ahtaumille.
Maltankoirilla esiintyy perinnöllisenä elimistön puolustusjärjestelmän häiriintymisestä johtuvaa keskushermoston tulehdussairautta nimeltä (GME).
Maltankoira ei kuulu ja sairauksien seurantaohjelma PEVISAAN, eikä Suomen rotujärjestö "JTO Maltalaiset" näe tarvetta liittyä siihen. Jalostustietojärjestelmän tilastoiden perusteella maltankoirille tehdään terveystutkimuksia hyvin vähän. Lonkkanivel-, kyynärnivel- tai sydäntutkimuksista ei ole tuloksia saatavilla viimeisen kymmenen vuoden aikana syntyneistä koirista. Polvinivel- ja silmätutkimuksia on viimeisen kymmenen vuoden aikana tehty vain muutamalle prosentille koirista.
Terveyskyselyn 2012 mukaan, jossa oli mukana noin 10 % Suomen maltankoirista, erilaisia tulehduksia esiintyi seuraavasti: ientulehdusta 27 %:lla, korvatulehduksia 22 %:lla, silmätulehduksia 15 %:lla sekä virtsatie-, hiiva- tai suolistotulehduksia 5 %:lla. Esiintyi myös yksittäisiä tulehdussairauksia; hännänpään tulehdus (johti hännän amputoimiseen), esinahan tulehdus, anaalirauhastulehdus, aivokalvontulehdus (joka ei ollut perinnöllinen) ja korvapunkin aiheuttama korvatulehdus.
Rodun esivanhemmat asuivat satamissa, missä ne saalistivat rottia ja muita haittaeläimiä. Renessanssin aikaan ne olivat jo ylenneet salonkeihin, ja monet taiteilijat kuvasivat niitä maalauksissaan. Ajan myötä maltankoira jalostui seurakoiraksi.
Rodun nimi ei viittaa siihen, että rotu olisi kotoisin Maltan saarelta, vaan adjektiivi "maltalainen" juontaa juurensa turvapaikkaa tai satamaa tarkoittavasta seemiläisestä kantasanasta "malat". Sana esiintyy monessa keskisen Välimeren paikannimessä kuten Mélédan (, ) saari Adrianmerellä, Melitan kaupunki Sisiliassa ja Maltan saari. Varsinkin kroatialaiset väittävät, että rotu olisi todistetusti kotoisin Mélédanin saarelta, minkä vuoksi he kutsuvatkin rotua usein nimellä "mljetski pas" tai "mljetski psić" - vapaasti käännettynä mljetin- eli mélédaninkoira.
Koira on pienikokoinen ja pitkärunkoinen, ja sillä on pitkä, runsas, valkoinen karvapeite, jossa ei ole aluskarvaa. Tämän vuoksi koirasta lähtee karvaa vain harjattaessa. Säkäkorkeus on uroksilla 21–25 cm, nartuilla 20–23 cm. Painoa on 3–4 kg.
Maltankoirilla on pitkä ja valkoinen turkki, jossa ei ole aluskarvaa. Turkki on hyvin kaunis ja tuo koiraan tiettyä eleganttiutta ja arvokkuutta. Karva on silkkistä ja suoraa, eikä siinä yleensä ole ainakaan erityisen huomattavia kiharoita. Joissakin kohdin turkissa saattaa kuitenkin olla kevyesti lainehtivaa karvaa. Hyvin hoidettuna turkki ei takkuunnu, mutta jotkut pitävät karvan parin kolmen sentin mittaisena hoidon helpottamiseksi. Turkki tulee kammata päivittäin, koska se takkuuntuu ja likaantuu helposti. Sanotaan, että sukulaistensa villakoiran ja bichon frisén tavoin rotu ei aiheuta allergiaa yhtä helposti kuin koirat yleensä. Koiralle syntyy helposti silmännurkkiin tummat läiskät, joita voi ehkäistä pitämällä kasvot puhtaina ja kuivina. Kannattaa myös suosia ruokaa, johon ei ole lisätty väriaineita.