hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hope (timantti)
Hope-timantti on tiettävästi maailman suurin sininen timantti. Se painaa 45,50 karaattia.
Intia oli ainoa timanttien tuottajamaa 1700-luvun alkuun asti ja kauppamatkustaja Jean-Baptiste Tavernier toi sieltä sinisen timantin muiden timanttien joukossa.
Ranskan kuningas Ludvig XIV osti tämän timantin 1668 ja se tuli tunnetuksi nimellä "Diamant bleu de la Couronne de France" (suom. Ranskan kruunun sininen timantti). Timantin paino oli tällöin 112 karaattia. Ludvig lahjoitti sen Markiisitar Montespanille.
Timantti hiottiin uudelleen 1673 jolloin sen painoksi tuli 67 ka. Kuningatar Marie Antoinette omisti timantin aina Ranskan vallankumoukseen asti. Ranskan kruununjalokivet varastettiin 1792 vallankumouksen sekavissa oloissa. Sinistä timanttia ei löydetty muiden mukana.
1812 John Francillion kuvaili Daniel Eliasonin omistuksessa olevan sinisen timantin, jonka hän oli ostanut kuningas Yrjö IV:ltä.
1830 pankkiiri Henry Philip Hope osti nykyiseen muotoonsa hiotun sinisen timantin. Pidetään todennäköisenä, että Hope-timantti on hiottu Ranskan sinisestä timantista.
Nykyään Hopen omistaa Smithsonian-instituutti. Hope-timantin väitetään tuovan omistajalleen epäonnea. Tavernier menetti omaisuutensa pian paluunsa jälkeen. Markiisitar Montespanin väitettiin harjoittavan mustaa magiaa ja Marie Antoinetten mestaus lisäsi timantin huonoa mainetta.
Euran kirkko
Euran kirkko on kivestä ja tiilestä vuonna 1898 valmistunut Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko Euran kunnan kirkonkylässä. Kirkko on oletettavasti järjestyksessään seurakunnan kolmas kirkko. Euran seurakunta on ollut olemassa emäseurakuntana jo vuodesta 1445 ja sen ensimmäinen, Pyhän Mikaelin kirkko oli jo tällöin olemassa. Nykyistä edellinen kirkko oli vuodelta 1728 ja se oli tyypillinen yksinkertainen lounaissuomalainen torniton pitkäkirkko. Tämä kirkko purettiin vuonna 1897. . Nykyisen kirkon seinät ovat muurattu luonnonkivestä ja torni sekä päädyt tiilestä.
Kirkkoon mahtuu noin 800 henkeä, ja se on muodoltaan pitkäkirkko. Taidemaalari Alexandra Frosterus-Såltinin vuonna 1899 maalaama alttaritaulu kuvaa Jeesuksen ylösnousemusta. Lisäksi kirkossa on keskiajalta peräisin oleva krusifiksi
Nykyiset kirkon urut ovat 21-äänikertaiset Kangasalan urkurakentamon vuonna 1938 valmistamat ja niissä on pneumaattinen koneisto, 3 sormiota ja jalkio. Alkuperäiset urut olivat B.A. Thulén Kangasalla vuonna 1902 rakentamat urut. Osa vanhojen urkujen äänikerroista on säilytetty vuoden 1938 uruissa.
Kirkon tornissa on kolme kelloa, jotka ovat vuosilta 1681, 1694 ja 1897. Kaksi vanhempaa kelloa lienevät olleet käytössä jo edellisen kirkon kelloina.
Euran kirkko ympäristöineen kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Dornogovi
Dornogovi () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Gobin autiomaassa ja rajautuu Ömnögovin, Dundgovin, Govisümberin, Hentiin ja Sühbaatarin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 57 930 asukasta ja sen pinta-ala on 109 500 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Sainšand.
Provinssi on jakaantunut 14 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Reima Salonen
Reima Untamo Salonen (s. 19. marraskuuta 1955 Taivassalo) on urheilu-uransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hänen parhaat saavutuksensa ovat Euroopan mestaruus Ateenan kisoissa vuonna 1982 ja Malmössä saavutettu MM-pronssi vuodelta 1976. Salosen 18. syyskuuta 1976 syntynyt MM-pronssiaika 3.58.52 oli uusi Pohjoismaiden ennätys.
Salonen edusti Turun Weikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Klaus Peurla. Salonen on 178 cm pitkä ja hän painoi 71 kg aktiiviuransa aikana. Päätettyään uransa Soulin olympiakisoihin hän on jatkanut toimimista kävelyn parissa, muun muassa valmennustehtävissä.
Ammatiltaan Reima Salonen on kalastaja jo kolmannessa sukupolvessa, ja hänet on entisen puolisonsa Pirjon kanssa palkittu vuoden 2003 Pro Kala -palkinnolla. Salonen työskenteli urheiluvuosiensa aikana myös palomiehenä. Neste Oy:n Naantalin jalostamolla.
Kunnallisvaaleissa 1988 Salonen valittiin Turun kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta. Myöhemmin hän on toiminut Taivassalossa Vasemmistoliiton kunnanvaltuutettuna.
Luettelo Ryhmä-X:n jäsenistä
Ryhmä-X on mutanteista koostuva fiktiivinen supersankarijoukkue, jonka seikkailuja julkaisee Marvel Comics. Lehtinumerot viittaavat alkuperäisiin Yhdysvalloissa julkaistuihin lehtiin.
Seuraavassa listassa ovat ryhmän jäsenet siten kuin heidät esiteltiin "X-Men" #1:ssä (syyskuussa 1963). Tarinan alkaessa kaikki jäsenet olivat jo liittyneet ryhmään Ihmetyttöä lukuun ottamatta, joten luettelo kertoo missä numerossa jäsenen liittyminen näytettiin.
Uusi ryhmä muodostettiin vuonna 1975.
Darhan-Uul
Darhan-Uul () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Ulan Batorin pohjoispuolella ja on kokonaan Selengen provinssin ympäröimä. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 90 642 asukasta ja sen pinta-ala on 3 280 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Darhan.
Provinssi jakaantuu neljään pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Govisümber
Govisümber () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan itäosassa Ulan Batorin kaakkoispuolella ja rajautuu Hentiin, Dornogovin, Dundgovin ja Tövin provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 13 081 asukasta ja sen pinta-ala on 5 540 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Tšoir.
Provinssi jakaantuu kolmeen pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Suomen Liberaalidemokraatit
Suomen Liberaalidemokraatit ry oli liberaali poliittinen ryhmittymä/puolue 1993–1994. Liberaalidemokraatit syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen joistakin aktivisteista johtajanaan LKP:sta lähtenyt Reima Luoto.
Puolueen perustaminen osaltaan hajotti liberaalien rivit. Tosin muutakin hajoamista esiintyi samoina aikoina, kuten siirtymistä Nuorsuomalaisiin.
Pavel Bure
Pavel Vladimirovitš Bure (, s. 31. maaliskuuta 1971 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ammattilaisuransa lopettanut venäläinen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli oikea laitahyökkääjä, ja hän pelasi urallaan useita kausia NHL:ssä sekä edusti Venäjän ja Neuvostoliiton maajoukkueita. Bure ilmoitti peliuransa päättämisestä 1. marraskuuta 2005 vedoten polvivaivoihin. Sittemmin hän on toiminut manageritehtävissä Venäjän olympiakisajoukkueessa.
Lempinimi "Venäläinen raketti" juontuu hänen erittäin kovasta luistelunopeudestaan. Bure muistetaan myös puolustushaluttomuudestaan: hän kärkkyi usein punaviivan kohdalla odottaen syöttöä läpiajoon. Pavel Bure muistetaan Suomessa varsinkin 1998 Naganon olympialaisten Suomen ja Venäjän välisestä välieräottelusta, jossa Bure viimeisteli peräti viisi maalia Suomen verkkoon. Pavelin veli Valeri on myös entinen NHL-jääkiekkoilija ja veljesten isä Vladimir Bure muun muassa Euroopan mestaruuden ja neljä olympiamitalia urallaan saavuttanut uimari, joka sittemmin toimi Vancouver Canucksin ja New Jersey Devilsin fysiikkavalmentajana.
Govi-Altai
Govi-Altai () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja rajautuu Bajanhongorin, Zavhanin ja Hovdin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 53 223 asukasta ja sen pinta-ala on 141 400 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Altai.
Provinssi jakaantuu 18 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Hematiitti
Hematiitti eli verikivi on raudan ja hapen yhdiste (FeO). Sana hematiitti on johdettu kreikan sanasta "hemos", joka tarkoittaa verta.
Hematiitin perusväri on teräksenharmaa, mutta rapautuessaan se muuttuu verenpunaiseksi. Rapautunutta, haurasta hematiittia käytetään väriaineena. Hematiittia esiintyy myös tiiviinä ja punaisena. Eriväristen hematiittien kemiallinen koostumus on sama, mutta niiden kiderakenteet poikkeavat toisistaan.
Hematiittia esiintyy yleensä kasaumina, pyöreinä muhkuraisina muodostumina tai kapeina levyinä, jotka kasvavat ristiin. Jälkimmäiset ovat suosittuja keräilijöiden kokoelmissa ja niitä kutsutaan ns. "rautaruusuiksi".
Hematiitti on yleinen sedimenttisyntyisten kivien rautamalmi suurissa esiintymissä, joita on mm. Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ukrainassa ja Brasiliassa. Magnetiitti ja hematiitti ovat koostumukseltaan hyvin samanlaisia ja ne esiintyvät usein samoilla alueilla, minkä takia hematiittia louhitaan usein myös magnetiitin korvikkeena. Suomen suurimmat hematiittiesiintymät ovat Kolarin ja Kittilän alueilla.
Hematiitista tehdään myös korukiviä. Erityisesti tiiviit ja paremmin iskunkestävät hematiitit hiotaan koruiksi. Ne säilyttävät kiiltonsa pidempään, eivät hapetu ja ovat kestäviä. Hienoksi jauhettua hematiittipölyä käytetään myös väriaineena.
Hematiitti on varsin yleinen mineraali, mutta metallinhohtoisia tai punaisia rapautumattomia hematiitteja voi olla vaikea löytää suurina kappaleina muualta kuin varsinaisista esiintymistä.
Hematiitti muodostaa myös usein pseudomorfooseja magnetiitin kanssa. Tämä tarkoittaa sitä, että koostumukseltaan hyvin samanlainen mineraali on kiteytynyt kovaan materiaaliin, esimerkiksi kvartsiin, ja magnetiitin liuetessa pois se jättää kovaan, liukenemattomaan kvartsiin kolon, joka täyttyy hematiitilla. Näin syntyy pseudomorfoottinen kide. Se saattaa olla kidejärjestelmältään sama liuenneen mineraalin kanssa, mutta sen kidehilat eivät mene kohtisuoraan pintojen kanssa. Tällaisia hematiitin muodostamia pseudomorfoottisia kiteitä kutsutaan "martiitiksi" (ks. kuva). Vaikka martiitti on periaatteessa samaa ainetta kuin hematiitti, se luokitellaan silti omaksi mineraalikseen.
Hematiitin kovuus on 5-6. Viiru on punaruskea tai kirsikan punainen. Kiilto on himmeä tai multamainen, mutta voi myös esiintyä metallinkiiltoisena.
Bajanhongor
Bajanhongor () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja rajautuu Govi-Altain, Zavhanin, Arhangain, Övörhangain ja Ömnögovin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 75 690 asukasta ja sen pinta-ala on 116 000 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Bajanhongor.
Provinssi jakaantuu 20 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Kolmas diadokkisota
Kolmas diadokkisota käytiin vuosina 314 eaa.-311 eaa. Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä. Toisen diadokkisodan jälkeen Antigonos I oli saanut valtaansa suuren osan Vähästä-Aasiasta. Häntä vastaan asettuivat Egyptin satraappi Ptolemaios I, Traakian satraappi Lysimakhos ja Makedonian hallitsija Kassandros. Antigonos sai tuekseen Polyperkhonin, jolla oli hallinnassaan osa Peloponnesoksesta.
Sodan aluksi Antigonos hyökkäsi Syyriaan, joka oli Ptolemaioksen hallinnassa. Ptolemaios kukisti Antigonoksen pojan Demetrioksen Gazan taistelussa vuonna 312 eaa. Samalla Seleukos varmisti itselleen Babylonin ja muut itäiset maakunnat. Antigonos sopi rauhasta Ptolemaioksen, Kassandroksen ja Lysimakhoksen kanssa, mutta jatkoi kuitenkin sotaa Seleukoksen kanssa. Vaikka Antigonos piiritti Babylonia vuonna 309 eaa., sai Seleukos hänet perääntymään Vähään-Aasiaan. Samoihin aikoihin Kassandros antoi murhata kuningas Aleksanteri IV:n ja hänen äitinsä Roksanen. Aleksanteria pidettiin kuitenkin vielä kuninkaana, koska Kassandros ei julkistanut hänen kuolemaansa.
Jeremy Irons
Jeremy John Irons (s. 19. syyskuuta 1948 Cowes, Wightsaari) on englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Southamptonin edustalla Wightsaarella syntynyt Irons kävi lapsuudessaan Sherbonen koulua Dorsetissa. Hän soitti rumpuja kavereidensa kanssa perustamassaan yhtyeessä, pyrki opiskelemaan eläinlääkäriksi mutta ei päässyt ja hakeutui näyttelijänkoulutukseen Bristol Old Vic Theatre Schooliin.
Irons aloitti näyttelijänuransa esiintymällä West End -teatterissa Bristolissa ja suoritti elokuvadebyyttinsä draamaelokuvassa "Ninjinsky" vuodelta 1980. Hän teki ensimmäisen pääosaroolinsa jo seuraavassa elokuvassaan, vuonna 1981 ilmestyneessä "Ranskalaisen luutnantin naisessa". Lopullisesti hän tuli kuuluisaksi samana vuonna ilmestyneestä klassisesta televisiosarjasta "Mennyt maailma", jossa hän esitti päähenkilöä. Irons jatkoi näyttelemistä ja esiintyi elokuvissa, televisiosarjoissa sekä teatterissa. Vuonna 1984 hän voitti Tony-palkinnon esiinnyttyään näytelmässä "The Real Thing". Hän myös voitti parhaan miespääosan Oscar-palkinnon esitettyään Claus von Bülowia draamaelokuvassa "Onnen kulissit" vuodelta 1990.
1990-luvulla Irons esiintyi useimmiten konnan roolissa. Hän toimi vuoden 1994 piirroselokuvassa "Leijonakuningas" ilkeän Scar-leijonan äänenä, ja seuraavana vuonna hän näytteli terroristi Simon Gruberia toimintaelokuvassa "Die Hard – Koston enkeli". Alexandre Dumas’n kirjaan pohjautuva "Rautanaamio" oli harvoja 1990-luvun elokuvia, joissa Irons esiintyi sankarina. Hän on jatkanut näyttelemistä 2000-luvulla esiintyen muun muassa elokuvissa "Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä", "Eragon" ja "Appaloosa". Vuosina 2011–2013 Irons näytteli paavi Aleksanteri VI:tta Showtimen historiallisessa draamasarjassa "Borgiat, maan ja taivaan valtiaat".
Jeremy Irons oli naimisissa Julie Hallamin kanssa, mutta heidän avioliittonsa ei kestänyt vuottakaan. Vuodesta 1978 lähtien hän on ollut naimisissa irlantilaisen näyttelijän Sinéad Cusackin kanssa, ja heillä on kaksi poikaa Samuel (s. 1978) ja Maximilian (s. 1985). Puolisoiden on huhuttu asuvan erillään ja havaittu julkisuudessa esiintyvän muidenkin seuralaisten kanssa.
T-paita
T-paita on yleensä napiton, kaulukseton ja taskuton paita, jossa on yleensä lyhyet hihat ja pyöreä tai V-mallinen kaula-aukko. T-paidan nimen alkuperä on epäselvä. Usein nimen ajatellaan juontuvan paidan T-kirjainta muistuttavasta muodosta, mutta myös toisenlaisia teorioita nimen synnystä on olemassa. On esitetty mm. että nimi juontaisi Yhdysvaltain armeijan käyttämästä nimityksestä ”training shirt”.
T-paitoja käytettiin alun perin aluspaitoina, mutta nykyään niitä käytetään tavallisesti myös ylävartalon ainoana asusteena (lukuun ottamatta naisia, jotka yleensä käyttävät rintaliivejä paidan alla). T-paitoja on useita eri malleja sekä miehille että naisille ja eri ikäryhmille. T-paidat on usein koristeltu erilaisilla teksteillä tai kuvilla.
Monissa maissa esimerkiksi kansalaisliikkeet käyttävät T-paitoja yhteiskunnallisen vaikuttamisen keinona. Paitoihin kirjoitetaan iskulauseita, joiden toivotaan kiinnittävän vastaantulijoiden huomiota.
T-paitoja tuottaa tekstiiliteollisuus. Ne on tavallisesti valmistettu puuvillasta, polyesteristä tai näiden kahden sekoituksesta. Halvan työvoiman takia suuri osa T-paidoista on valmistettu Bangladeshissa.
Suuren yleisön tietoisuuteen T-paita tuli Marlon Brandon käyttämänä elokuvassa "Viettelyksen vaunu".
Bajan-Ölgii
Bajan-Ölgii (, ) on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee aivan Mongolian länsiosassa ja rajautuu sekä Venäjään että Kiinaan. Provinssin pinta-ala on 45 700 neliökilometriä ja väkiluku 85 232 (vuonna 2010). Provinssin pääkaupunki on Ölgii.
Toisin kuin suuressa osassa maata, Bajan-Ölgiin provinssissa väestön enemmistö on kazakkeja, minkä vuoksi alueen kieli, uskonto ja tavat poikkeavat maan muista osista. Mongolian korkein vuori Hüyten Uul (4374 m) sijaitsee tässä provinssissa.
Provinssi jakaantuu 14 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Shadow Warrior
Shadow Warrior on 3D Realmsin kehittämä ja GT Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 1997 MS-DOS:lle ja Mac OS:lle. "Shadow Warrior" käyttää "Duke Nukem 3D" -pelissä ensimmäistä kertaa esiintynyttä Build-pelimoottoria. Vuonna 2005 3D Realms julkaisi pelin lähdekoodin GNU GPL -lisenssillä.
Pelin pohjalta julkaistiin kaksi Lo Wang -aiheista novellia. "For Dead Eyes Only" -novellin kirjoitti Dean Wesley Smith ja "You Only Die Twice" -teoksen Ryan Hughes.
Pelille on julkaistu samanniminen uusintaversio vuonna 2013.
Graafisesti peli muistuttaa paljon muita Build-pelejä, mutta pelimoottoriin tehtiin kuitenkin joitakin muutoksia, minkä vuoksi "Shadow Warriorissa" on muun muassa kiivettäviä tikapuita ja ajettavia kulkuneuvoja. Lisäksi peli käyttää toimintoihin ja objekteihin Sprite-grafiikan sijaan vokseleita, joka mahdollistaa muokatun pelimoottorin uudet ominaisuudet.
Pelaajalla ei ole pelin alussa muuta asetta kuin katana. Aseita, joita ovat muun muassa Uzi-konepistoolit, raketinheitin ja raidetykki, pystyy keräämään pelin edetessä. Peli sisältää toimintapainotteisen pelattavuuden lisäksi myös ongelmanratkontaa (), mikä ei ollut tyypillistä "Shadow Warriorin" aikaisille ensimmäisen persoonan ammuntapeleille, vaikka "Duke Nukem 3D" jo osittain rikkoikin valtavirran suuntausta.
Konserniyritys Zilla Enterprises on yksi Japanin mahtavimmista ja vaikutusvaltaisimmista yhtiöistä. Yhtiön johtajan, Master Zillan, vallanahneus kuitenkin ajaa konglomeraatin korruptioon, ja hän aloittaa Japanin valloituksen mutaatiosotilaiden ja muukalaisten avulla. Zilla Enterpriselle henkivartijana työskennellyt varjosoturi, Lo Wang, ei kuitenkaan aio olla osa entisen työnantajansa suunnitelmia vaan aikoo estää julman valloituksen.
Lehdistö suhtautui peliin varovaisen positiivisesti. "GameSpot" -sivusto antaa Shadow Warriorille pisteytyksen 7.2/10, kritisoiden hieman jälkeenjääneitä graafisia ominaisuuksia, mutta kehuen pelin toiminnallista antia ja suurta viihdearvoa. "PC Zone UK:n" antoi pelille 80/100, ja "GamePro" tarjosi pisteet 4.5/5.
Pian "Shadow Warriorin" julkaisun jälkeen peli aiheutti joissain piireissä hämmennystä. Esimerkiksi Computer Gaming World -lehden yksi journalisteista kritisoi pelin tavasta esittää itäaasialaiset kulttuurit sekä tavat sisällöttöminä ja alentavina sekä ihmiset julmina ja tunteettomina. 3D Realms reagoi asiaan sanomalla, ettei peli inspiroinut tyyliänsä nykyajan Aasiasta, vaan heidän tarkoituksensa oli tehdä hauska peli, joka pikemminkin saattaa muistuttaa ihmisiä huonoista kung-fu -elokuvista.
Sporting Kansas City
Sporting Kansas City on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa Major League Soccer -liigassa. Seuran kotipaikka on Kansasin Kansas City.
Sporting Kansas City perustettiin vuonna 1995 ja se kuului MLS:n perustajaseuroihin. Seura tunnettiin aluksi nimellä Kansas City Wiz, mutta nimi muutettiin jo ensimmäisen kauden jälkeen muotoon Kansas City Wizards. Vuoden 2010 lopulla nimeksi muutettiin Sporting Kansas City.
Sporting kuului vuodesta 1996 vuoteen 2004 MLS:n läntiseen konferenssiin, mutta vuonna 2005, kun laajennusseurat Real Salt Lake ja CD Chivas USA sijoitettiin läntiseen konferenssiin, se siirtyi itäiseen konferenssiin. Sporting palasi itäiseen konferenssiin vuonna 2015, New York City FC:n ja Orlando City SC:n liityttyä liigaan. Seura on voittanut Major League Soccerin mestaruuden, MLS Cupin, kahdesti, vuonna 2000, jolloin se voitti loppuottelussa Chicago Firen maalein 1–0, ja vuonna 2013, jolloin loppuottelu Real Salt Lakeä vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa. Lisäksi seura on ollut kerran MLS Cupin loppuottelun häviävänä osapuolena, vuonna 2004 D.C. United vei mestaruuden maalein 3–2. Sporting on voittanut myös neljästi Lamar Hunt U.S. Open Cupin mestaruuden (vuosina 2004, 2012, 2015 ja 2017) ja kerran MLS Supporters’ Shieldin (liigan runkosarjan voittaja, vuonna 2000).
Seuran alkuperäinen omistaja oli yhdysvaltalainen monen eri lajin parissa toiminut urheiluvaikuttaja Lamar Hunt, joka omisti vuosien varrella myös kaksi muuta MLS-seuraa, Columbus Crew’n ja FC Dallasin. Joulukuussa 2004 Hunt ilmoitti aikovansa myydä seuran kauden 2005 jälkeen, mutta uuden omistajan löytämisessä oli vaikeuksia. Elokuussa 2006 julkistettiin viimein seuran myynti paikalliselle omistajaryhmälle nimeltä OnGoal. Hunt kuoli joulukuussa 2006 74-vuotiaana.
Seura pelasi alun perin kotiottelunsa Arrowhead Stadiumilla, jonka pääasiallinen käyttäjä on amerikkalaisen jalkapallon Kansas City Chiefs, ja kausina 2008–2010 kotistadionina toimi väliaikaisesti baseballstadion CommunityAmerica Ballpark. Kaudesta 2011 alkaen seuran kotistadion on erityisesti jalkapalloa varten suunniteltu Children's Mercy Park, jossa on 18 500 istumapaikkaa.
Inkerin kirkko
Inkerin evankelis-luterilainen kirkko () on vuonna 1992 perustettu luterilainen kirkko Venäjällä. Kirkon juuret ovat 1610-luvulla, jolloin ensimmäinen luterilainen seurakunta syntyi Inkeriin. Ennen vuotta 1992 Inkerin kirkko toimi Viron evankelis-luterilaisen kirkon rovastikuntana.
Kirkkoon kuuluu nykyisin noin 80 seurakuntaa ja 15 000 jäsentä ympäri Venäjää. Sen hallinto sijaitsee Pietarissa Pyhän Marian kirkon yhteydessä. Ensimmäinen piispa oli suomalainen Leino Hassinen, ja kirkon nykyinen piispa on inkeriläinen Aarre Kuukauppi.
Inkerin kirkko julkaisee lehteä Inkerin Kirkko, joka on ilmestynyt joulukuusta 1991.
Ensimmäinen luterilainen seurakunta perustettiin Lempaalaan 1611. Stolbovan rauhan jälkeen 1617 suuri joukko savolaisia ja karjalaisia muutti Inkeriin, minkä vuoksi luterilaisuus alkoi levitä sinne. 1703 Venäjän keisarikunta valloitti Inkerin, mutta seurakunnat saivat jatkaa toimintaansa. Kun Suomi liitettiin Venäjään 1809, Inkeriin alkoi siirtyä suomalaisia pappeja.
Neuvostoliiton aikaan Inkerin luterilaisiin seurakuntiin kohdistui vainoja ja niiden jäsenet hajosivat Stalinin kuljetusten vuoksi ympäri maata muun muassa Siperiaan. 1970-luvulla Venäjälle perustettiin kaksi luterilaista seurakuntaa, Petroskoihin 1970 ja Puškiniin 1977. Ne toimivat Viron evankelis-luterilaisen kirkon yhteydessä. Neuvostoliiton hajottua perustettiin vuonna 1992 itsenäinen Inkerin kirkko. Uuden Inkerin kirkon ensimmäinen piispa oli suomalainen Leino Hassinen. Vuodesta 1996 piispana on toiminut Aarre Kuukauppi.
Inkerin kirkossa ei ole naispappeja. Kirkko ei myöskään lähettänyt edustajaansa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ensimmäisen naispiispan vihkimistilaisuuteen vuonna 2010.
Vuonna 2013 Helsingin yhteinen kirkkoneuvosto kielsi avustuksen Inkerin kirkolta, koska kirkko ei hyväksy naispappeutta eikä seksuaalivähemmistöjä. Raha oli tarkoitus käyttää kirkon Kazanin rakennushankkeeseen.
Inkerin Kirkko jakaantuu kuuteen rovastikuntaan, jotka sijaitsevat koko Venäjän federaation alueella. Yhteensä seurakuntia on melkein sata. Inkerin kirkolla on nykyisin seurakuntia seuraavissa pitäjissä ja kaupungeissa. Tähdellä merkityt seurakunnat ovat ns. vanhoja ja uudelleen perustettuja seurakuntia.
Lääninrovasti Aleksandr Voltshok (Murmansk)
Lääninrovasti Sergei Tatarenko (Pyhän Mikaelin seurakunta)
Lääninrovasti Pavel Krylov (Skuoritsa)
Lääninrovasti Sergei Shanin
Lääninrovasti Olav Pantsu
Lääninrovasti Juha Väliaho (Joškar-Ola) vs. Vladimir Botskov
Lääninrovasti Juha Saari (Omsk)
Inkerin kirkko toimii yhteistyössä maailman tunnustuksellisten luterilaisten kirkkojen Kansainvälisen luterilaisen neuvoston ja yhdysvaltalaisen Missouri-synodin kanssa. . Inkerin kirkko on lisäksi Euroopan kirkkojen konferenssin ja Luterilaisen maailmanliiton jäsen.
Korvakoru
Korvakoru on koru, jota käytetään korvalehden alueella, yleisimmin korvannipukassa. Korvakoruja varten korviin tehdään tavallisesti reiät, ja korvakoru onkin yleisin lävistystyyppi. Korvakoruja voi olla korvassa yksi tai useampia, ja ne voivat sijaita käyttäjän itse valitsemassaan paikassa. Korvakoruja käytetään nykyään useimmiten esteettisistä syistä, esimerkiksi asukokonaisuuden täydentäjinä.
Korvakorujen kiinnittämiseen on useita erilaisia tapoja.Korvakorut tehdään useimmiten metallista tai metalliseoksista, esimerkiksi kullasta, hopeasta, titaanista, platinasta tai kirurginteräksestä, mutta materiaaleiksi kelpaavat myös muovi, lasi, puu, kivi tai luu. Korvakorut voidaan koristella jalo- tai korukivillä, helmillä tai muilla koristemateriaaleilla.
On myös olemassa magneettikorvakoruja, joissa korvakoruun on kiinnitetty toiselle puolelle korvaa laitettava magneetti. Magneetti puristaa korvaa pitäen palat yhdessä..
Myös tavalliset korvakorut ovat lävistyksiä. Korvalävistyksiä voidaan tehdä korvannipukan lisäksi myös korvan rustoalueille. Erityyppisillä lävistyksillä on omat nimensä.
Jani Hurme
Jani Petteri Hurme (s. 7. tammikuuta 1975 Turku) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi urallaan NHL:ssä, SM-liigassa ja Elitserienissä. Hurmeella on kaksi SM-hopeaa, ja hänet palkittiin kaudella 1996–1997 SM-liigan runkosarjan parhaana pelaajana ja parhaana maalivahtina.
Hurmeen varasi NHL:ään Ottawa Senators vuoden . Hänen varausnumeronsa oli 58. Hurme aloitti ammattilaisuransa TPS:n joukkueessa vuonna 1993. Kaksi ensimmäistä kautta meni luukkuvahtina tai juniorijoukkueessa, mutta kaudella 1996–1997 hän oli TPS:n ykkösmaalivahti. Tämän kauden jälkeen hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi kaksi kokonaista kautta IHL-sarjassa, kunnes hän kaudella 1999–2000 pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa. Hurme oli vuosina 2000–2002 Ottawa Senatorsin kakkosmaalivahti ja siirtyi Florida Panthersin joukkueeseen kaudella 2002–2003. Hän ehti pelata joukkueessa 28 ottelua ennen kuin hänet myytiin Atlanta Thrashersin joukkueeseen. Hurme ei ehtinyt pelata uudessa joukkueessaan otteluakaan erinäisten vakavien sairauksien vuoksi.
Kaudella 2005–2006 Hurme toipui pelikuntoon ja pelasi ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa kahteen vuoteen. Samalla kaudella hän siirtyi Atlanta Thrashersin organisaatiosta Mighty Ducks of Anaheimin organisaatioon ja sieltä takaisin Suomeen, TPS:n joukkueeseen noin yhdeksän vuoden tauon jälkeen. Kaudeksi 2007–2008 Hurme siirtyy Ruotsiin, Malmö Redhawksin joukkueeseen. Kauden 2008–2009 aikana Hurme ei pelannut yhtään ottelua erilaisten vammojen vuoksi. Kauden 2009–2010 hän aloitti Malmön joukkueessa, mutta siirtyi joulukuussa Tampereen Ilvekseen loppukauden ja seuraavan kauden kattavalla sopimuksella. Hurme pelasi Ilveksessä puolitoista kautta, mutta ei saanut enää uutta sopimusta kaudelle 2011–2012.
Hurme osti osakkuuden Turun suurimmasta kuntokeskuksesta, M&M Kuntotalosta vuonna 2000 ja hän on sen pääomistaja veljensä kanssa. Osakkaina M&M Kuntotalossa ovat myös Sami Salo ja Tomi Kallio, jotka halusivat olla mukana rakentamassa Turkuun amerikkalaistyylistä liikuntakeskusta.
Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet
Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet ovat vuoden 2000 alusta voimaan astuneen maankäyttö- ja rakennuslain mukaisen maankäytön suunnittelujärjestelmän eli kaavoituksen uusi elementti verrattuna aikaisempaan rakennuslakiin. Taustalla on valtion viranomaisvalvonnan ja kaavojen vahvistusmenettelyn poistuminen lainmuutoksen yhteydessä ja ympäristöhallinnon roolin muuttuminen enemmän ohjauksen ja neuvonnan suuntaan. Kaavoitusvalta ja -vastuu jäi kunnille. Valtakunnallisilla alueidenkäyttötavoitteilla haluttiin luoda laissa luotujen kaavojen sisältövaatimusten rinnalle tiukemmin kuntien kaavoituskäytäntöjä yhdenmukaisina pitävä järjestelmä, jolla pystyttäisiin takaamaan kaavoituksen laatutaso kaikissa kunnissa. Toinen syy tavoitteiden asettamiseen on valtakunnallisten intressien puutteellinen välittyminen kuntakaavoihin vanhojen seutukaavojen kautta.
Tavoitteisto on valtioneuvoston hyväksymä (30.11.2000) ja saanut lainvoiman 26.11.2001. Tavoitteisto sisältää kuusi tavoitekokonaisuutta, jotka jakautuvat yleis- ja eritysitavoitteisiin. Yleistavoitteet eivät yleensä koske yksityiskohtaisia kaavoja. Tavoitteet on esitetty kirjallisesti ja ne ovat luonteeltaan yleispiirteisiä toimintaohjeita ja puitteita asioista, joita tulee ottaa huomioon eri kaavatasoilla. Tavoitteet eivät siis pidä sisällään sinällään huomioon otettavia suunnitteluratkaisuja, vaan tavoitteiden konkretisointi on jätetty kaavajärjestelmän tehtäväksi. Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet koskevat myös valtion viranomaisten toimintaa. Soveltamisohjeiden mukaan tavoitteen sanamuoto ratkaisee sen, kuinka laajasti tavoitetta sovelletaan.
Pekka Pesola
Pekka Antero Pesola (27. helmikuuta 1925 Soini – 28. maaliskuuta 2009Helsinki) oli suomalainen poliitikko, varatuomari ja pankinjohtaja. Pesola oli Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1966–1970.
Valituksi tullessaan Pesola syrjäytti eduskunnasta kansanpuoluelaisen Aaro Stykkin, ja vuonna 1970 Seppo Westerlund vuorostaan syrjäytti Pesolan eduskunnasta.
Pesolalla oli ylemmän oikeustutkinnon koulutus vuodelta 1951. Hän sai hovioikeudelta varatuomarin arvon vuonna 1954.
Ammatiltaan Pesola oli pankinjohtaja Kansallis-Osake-Pankissa. Pesola oli KOP:n Tapiolan konttorin johtaja vuosina 1959–1975 ja sen jälkeen johtajana KOP:n kiinteistöosaston palveluksessa.
Pesola oli Espoon kauppalanvaltuuston ja kauppalanhallituksen jäsen sekä Espoon kauppalan järjestysoikeuden lakimiesjäsen.
Pesola oli Espoon Edistysseuran puheenjohtaja vuodesta 1959 alkaen. Pesola oli lisäksi Vapaamielisten liiton varapuheenjohtaja, LKP:n hallituksen jäsen, Suomen asuntoliiton neuvottelukunnan, Pää­kaupunki­seudun yhteis­työ­valtuus­kunnan hallituksen ja Helsingin seudun kesäyliopiston hallituksen jäsen.
Jaakko Itälä
Jaakko Itälä (7. toukokuuta 1933 Porvoo – 9. marraskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtaja 1978–1982 ja kansanedustaja 1979–1983. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Itälä oli vuosina 1973−1984.
Itälää pidetään Suomen koulujärjestelmän uudistajana. Hän ajoi muun muassa peruskoulu-uudistusta.
Itälä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1952. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1956. Itälä suoritti Turun yliopistossa myös kasvatusopin ja Suomen historian opintoja. Helsingin yliopisto promovoi Itälän filosofian kunniatohtoriksi vuonna 1990.
Itälä toimi Ylioppilaslehden toimittajana 1955–1956, Akavan tiedotussihteerinä 1956 ja Yläneen keskikoulun rehtorina 1956–1957. Vuosina 1958–1959 hän oli K. J. Gummeruksen mainospäällikkö Jyväskylässä ja vuosina 1959–1962 Kunnallisvirkamiesliiton järjestösihteeri.
Työurallaan Itälä vaikutti erityisesti Väestöliitossa ja Mannerheimin Lastensuojeluliitossa (MLL). Hän toimi Väestöliiton kasvatusasiain sihteerinä 1962–1964, apulaisjohtajana 1964–1965 ja toiminnanjohtajana 1965–1968. MLL:n toiminnanjohtaja hän oli 1968–1989 ja pääsihteeri 1990–1997.
1960-luvun alkupuoliskolla Itälä teki ideologiatyötä Vapaamielisten Liitolle. Vuonna 1978 hän nousi liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtajaksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1982 asti. Itälä oli puolueen kansanedustaja yhden vaalikauden ajan 1979–1983 Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hän toimi opetusministerinä Karjalaisen II hallituksessa 1970−1971 ja Sorsan II hallituksessa 1978−1979.
Itälällä on ollut useita luottamustehtäviä. Hän on toiminut muun muassa koulunuudistustoimikunnan pääsihteerinä ja koulutusrakennekomitean puheenjohtajana sekä Asuntosäätiön hallituksessa.
Itälä avioitui filosofian maisteri, psykoanalyytikko Anna Helena Pokin kanssa vuonna 1956. Heillä on kaksi lasta. Itälä on kokoomuksen entisen puheenjohtajan Ville Itälän setä.
Tampere Areena
Tampere-areena (ent. Metroauto-areena) on Tampereen Kalevassa Hakametsän hallin naapurissa sijaitseva monitoimihalli. Sen kapasiteetti on noin 2500 istumapaikkaa. Areenan tiloissa on lisäksi ravintola Sisu, Elixia-kuntokeskus, hohtokeilahalli Kaatopaikka ja hohtopaintballhalli. Areenalla järjestetään erilaisia konsertteja, kokouksia ja juhlia.
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Ehdokkaat valitsevat akatemian näyttelijäjäsenet. Voittajan valitsevat kaikki. Alla olevassa listassa voittajat on merkitty elokuvan julkaisuvuoden mukaan: esimerkiksi vuoden 1999 paras miessivuosa julkaistiin vuoden 2000 seremoniassa.
Vain yksi näyttelijä, Walter Brennan, on saanut kolme parhaan miessivuosan Oscaria. Kahdesti palkinnon ovat saaneet Michael Caine, Melvyn Douglas, Anthony Quinn, Jason Robards, Peter Ustinov ja Christoph Waltz.
Alkujaan parhaasta miessivuosasta annettiin vain muistolaatta. Vuodesta 1943 voittaja on saanut myös Oscar-patsaan.
Vuoden 2018 gaalassa palkittu Sam Rockwell on tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri".
TUGZip
TUGZip on freewarena julkaistu pakkausohjelma Windowsille, joka pystyy myös avaamaan levykuvia ("disk image"). Ohjelma pystyy käsittelemään monia yleisimpiä pakkaustyyppejä (muun muassa ZIP, RAR, GZIP, BZIP2, 7z, BH, CAB, JAR, LZH, SQX, TAR, TGZ, YZ1). Ohjelma on saatavilla myös suomeksi.
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle naisnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen sivuroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, mutta palkinto parhaasta naissivuosasta jaettiin ensimmäisen kerran yhdeksännessä Oscar-gaalassa vuonna 1937. Ensimmäisen palkinnon vastaanotti Gale Sondergaard roolistaan elokuvassa "Seikkailija – Anthony Adverse". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä.
Palkinto on jaettu yhteensä 78 eri henkilölle. Useimmin parhaasta naissivuosasta on ollut ehdolla Thelma Ritter (6 kertaa), joka ei kuitenkaan voittanut sitä kertaakaan. Kaksi näyttelijää on saanut palkinnon kahdesti, Shelley Winters ja Dianne Wiest. Alkujaan parhaasta naissivuosasta annettiin vain palkintolaatta, Oscar-patsaan voittaja on saanut vuodesta 1943 lähtien. Vuoden 2018 gaalassa palkittu Allison Janney on tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "I, Tonya".
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuvaohjaajalle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen ohjaamisessa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Frank Borzage draamaelokuvastaan "Seitsemännessä taivaassa" (1927) ja Lewis Milestone komediaelokuvastaan "Tuhat ja yksi kujetta" (1927). Sittemmin draama- ja komediaelokuvia ei ole luokiteltu erikseen, vaan palkinto on jaettu vuosittain vain yhdelle elokuvalle. Eniten palkintoja tässä kategoriassa on voittanut John Ford, joka voitti yhteensä neljä Oscaria. Viimeisin palkittu on Guillermo Del Toro, joka palkittiin vuoden 2018 gaalassa elokuvasta "The Shape of Water" (2017).
Apostrofi
Apostrofi (kreikka: "apostrophe" = 'poiskääntyminen') tarkoittaa kirjallisuudentutkimuksessa kääntymistä poissaolevan puoleen. Se on puheen figuuri, jossa jokin paikka, abstrakti ominaisuus, idea, kuollut tai poissaoleva henkilö esitetään läsnäolevana ja kommunikaation kohteena.
Esimerkkejä apostrofeista ovat muun muassa Tuomas Anhavalta "Jää hyvästi, kotimaa/ ja nuoruus, hyvästi jää" ja Percy Bysshe Shelleyltä "O Wild West Wind, Thou breath of Autumn's being?". Jos apostrofi kohdistuu elottomaan tai ei-inhimilliseen, samalla toteutuu personifikaatio. Apostrofista on myös vetoaminen runottariin tai kuolleisiin suurmiehiin. Englantilaisen romantikon William Wordsworthin (1770–1850) runo "London 1802" alkaa vuonna 1674 kuolleelle John Miltonille omistetulla apostrofilla: "Milton! thou shouldst be living at this hour." Jonathan Culler on tutkimuksessaan "The Pursuit of Signs" (1981) sanonut, että apostrofisuus kuuluu lyriikan keskeisiin ominaisuuksiin. Barbara Johnsonin mukaan runous on yhtä suurta huutoa: "Äiti!"
Truro
Truro () on kaupunki Cornwallissa, Englannin lounaisosassa. Kaupungin väkiluku on noin 18 000. Truron tuomikirkon peruskivet on laskettu vuonna 1880, mutta samalla paikalla oli kirkko jo 1500-luvulla.
Truron lähistöllä on ollut rautakautinen asuinpaikka, ja kaupungin keskustassa on jäänteitä vanhasta normannilinnoituksesta. Truro kukoisti kauppa- ja satamapaikkana 1700-luvun puolivälistä 1800-luvun alkupuolelle, ja monet rakennukset ovat peräisin tuolta ajalta. Kun kalastus ja tinakaivostoiminta vähenivät, Truro on jäänyt alueensa hallinnolliseksi keskukseksi.
Jani
Jani on suomalainen miehen etunimi. Se tulee nimestä Johannes, joka tarkoittaa "Jahve on armollinen".
Janin nimipäivä on vanha juhannuspäivä 24. kesäkuuta. Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa on toukokuun 2017 loppuun mennessä ollut 25 524 Jani-nimistä miestä ja alle 10 naista. Nimi oli käytössä jo 1900-luvun alussa, mutta jokseenkin harvinaisena ja alkoi yleistyä vasta 1960-luvulta lähtien.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Pyhän Marian kirkko (Pietari)
Pyhän Marian kirkko on vuonna 1805 valmistunut luterilainen Inkerin kirkon piispankirkko Pietarissa lähellä Nevski prospektia ja Palatsiaukiota. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön helluntaina 19. toukokuuta 2002. Se peruskorjattiin Kirkon Ulkomaanavun rahoittamana vuosina 1999–2002.
Nykyseurakunnan edeltäjä perustettiin 1640 Nevanlinnassa, ja se kuului ruotsalaisen seurakunnan yhteyteen. Pohjan sodan jälkeen Inkerin alue siirtyi Venäjän alaisuuteen, ja osa seurakuntalaisista muutti asumaan Pietariin. Seurakunta alkoi kokoontua 1703 pastori Jaakko Meidelinin kodissa.
1734 keisarinna Anna lahjoitti seurakunnalle tontin nykyisen Nevski Prospektin läheisyydestä, jolle rakennettiin puinen Pyhän Annan kirkko. 1745 suomalainen seurakunta erotettiin ruotsalaisesta omaksi yhteisökseen. 1767 suomalaiset saivat ensimmäisen oman kirkkonsa. Puukirkko vaihtui sittemmin kiviseksi. Kirkon yhteydessä oli kaksi orpokotia, vaivaistalo, köyhien avustusrahasto ja koulu. Seurakunnan omistuksiin kuului myös kappeli Mitrofanin hautausmaalla ja rukoushuone Lahden kylässä.
1938 kirkko suljettiin ja muutettiin yhteisasuntolaksi. 1970–1990 tiloissa toimi Dom Prirody -niminen () pysyvä botaninen näyttely. 1990 rakennus luovutettiin Inkerin kirkolle ja vihittiin toukokuussa 2002. Vihkimystilaisuuden vieraina olivat tasavallan presidentti Tarja Halonen, Pietarin silloinen kuvernööri, äidin puolelta inkerinsuomalainen Vladimir Jakovlev ja arkkipiispa Jukka Paarma.
Nykyinen kivirakennus on vuodelta 1803, ja se vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1805. Alkuperäistä Paulsenin suunnittelemaa rakennusta muutettiin 1871 (arkkitehti Anderson) ja vielä 1890-luvulla (Benois).
Pyhän Marian kirkko
Pyhän Marian kirkko, Marian kirkko, Mariankirkko tai Maarian kirkko voi tarkoittaa ainakin seuraavia, useimmissa tapauksissa Neitsyt Marian mukaan nimettyjä kirkkoja:
Menneisyyden ote
Menneisyyden ote () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Clint Eastwoodin ohjaama draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Sean Penn, Tim Robbins ja Kevin Bacon. Elokuva perustuu Dennis Lehanen samannimiseen romaaniin, jonka on sovittanut käsikirjoitukseksi Brian Helgeland.
Elokuva oli ehdokkaana kuudessa Oscar-palkintokategoriassa vuonna 2004: paras elokuva, paras ohjaus, miespääosa (Penn), miessivuosa (Robbins), naissivuosa (Marcia Gay Harden) sekä sovitettu käsikirjoitus, joista Penn ja Robbins voittivat omat kategoriansa. Lisäksi he voittivat muun muassa Golden Globen roolisuorituksistaan.
Elokuva alkaa kertomuksella kolmesta nuorukaisesta Bostonissa: Jimmy (Penn), Dave (Robbins) ja Sean (Bacon). He olivat kymmenvuotiaita, kun Dave kidnapataan kesken pihaleikkien. Dave vangitaan neljäksi päiväksi. Vuosikymmeniä myöhemmin kolmikko on kasvanut ja kaikki asuvat edelleen Bostonissa. Jimmyn 19-vuotias tytär murhataan ja Dave joutuu epäilyksen alaiseksi. Rikosta tutkii Sean, josta on tullut poliisi.
Pekka Aarnio
Pekka Aarnio (s. 5. tammikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen musiikkituottaja ja laulaja.
Aarnion ja Martti Launiksen ensimmäinen lauluyhtye syntyi 1960-luvun alkupuolen folk-innostuksen keskellä, ja oli nimeltään Guldgurkorna. Nimi lienee osoitus Ressun poikien (Aarnio ja Launis) poikakouluhuumorista. Yhtye esiintyi lukuisissa folk-konserteissa Helsingin kouluissa, muun muassa Ressussa, Munkkiniemen Yhteiskoulussa ja Munkkivuoren Yhteiskoulussa. Sinikka Sokan folk-yhtye oli nimeltään Sinkat.
Vuonna 1970 Aarnio perusti yhdessä Launiksen ja Sokan kanssa Agit Prop -lauluyhtyeen. Samana vuonna hän esiintyy soolo- ja duettolaulajana levyllä "V. I. Lenin 1870–1970".
Vuonna 1976 Aarnio siirtyi päätoimiseksi levytuottajaksi Love Recordsille. Love Recordsin konkurssin jälkeen 1979 hän perusti Atte Blomin kanssa Johanna-levy-yhtiön. Hän on tuottanut muun muassa Tuomari Nurmion, Pelle Miljoonan, Leevi and the Leavingsin ja Ultra Bran levyjä.
Vuonna 2008 Aarnio sai Musiikki & Media -tapahtumassa Industry Awards -erikoispalkinnon työstään suomalaisen musiikkibisneksen hyväksi.
Gösta Thilén
Gösta Thilén (21. marraskuuta 1893 Vaasa – 1. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen sarjakuvapiirtäjä, kuvittaja, taidemaalari ja toimittaja.
Thilén oli tunnetun vaasalaisen sokerileipurin poika. Hänestä piti tulla arkkitehti, mutta hän sai sisällissodassa luodin keuhkoihinsa, ja luvut jäivät kesken. Muutettuaan 1920-luvun alussa Viipuriin hän toimi konttoristina, jonkin aikaa myös lehtimiehenä, mutta piirteli jo innokkaasti useisiin pilalehtiin, muun muassa Garmiin.
Thilén siirtyi 1920-luvun lopulla Viipurista Helsinkiin. Siellä hänestä tuli sarjakuvantekijä ja saippuamainoksiakin laatinut mainospiirtäjä.
Hän piirsi Suomen Kuvalehteen Veli Giovannin ideoimaa sarjakuvaa Herra Kerhonen.
Yrjöjen aikakausi
Yrjöjen aikakausi (; joskus suomennettu myös "georgiaaninen aikakausi") on Ison-Britannian kulttuurihistorian ajanjakso, joka kattaa Hannover-sukuisten kuninkaiden hallituskaudet Yrjö I:stä Yrjö IV:een eli vuodet 1714–1830. Se oli siis ennen viktoriaanista aikaa; väliin jääviä vuosia kutsutaan usein sijaishallitsijoiden ajaksi ("Regency era").
Yrjöjen aikakauden elämänmenoa on kuvattu muun muassa Jane Austenin romaanissa "Ylpeys ja ennakkoluulo". Parhaiten Yrjöjen aika tunnetaan arkkitehtuuristaan; englantilainen kaupunkikuva on tyypillisimmillään tämän ajan rakennuksissa. Arkkitehtuurissa sovellettiin antiikin Kreikan muotokieltä siltoihin, terasseihin ja puolikaaren muotoisiin taloriveihin. Sisätiloissa tapetit tulivat muotiin paneloinnin sijaan.
Sisustuksessa suosittiin kauden alkupuolella viininpunaista, salvianvihreää ja siniharmaata, myöhemmin värit kevenivät ja muotiin tulivat pehmeä harmaa ja utuinen ruusunpunainen. Aikakauden tunnetuimpia suunnittelijoita olivat arkkitehti Robert Adam ja huonekalusuunnittelijat George Hepplewhite ja Thomas Chippendale.
Die Hard – Koston enkeli
Die Hard – Koston enkeli () on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, joka on kolmas osa "Die Hard" -elokuvasarjassa. Elokuvan pääosaa, poliisietsivä John McClanea esittää Bruce Willis. Kahteen aiempaan sarjan elokuvaan verrattuna toimintaa ja väkivaltaa on korvattu dialogilla ja uusilla henkilöhahmoilla. Elokuvan antagonistia Simon Gruberia esittää Jeremy Irons ja Willisin vastentahtoista kumppania Zeus Carveria Samuel L. Jackson.
Sean Connery oli ohjaaja John McTiernanin ensimmäinen valinta terroristi Simon Gruberin rooliin, mutta Connery kieltäytyi roolista. Gruberin rooliin valittiin myöhemmin Jeremy Irons. Tony Halme esiintyi elokuvassa pienessä sivuroolissa Roman-nimisenä gangsterina. Samoin poliitikko Dick Cheney esiintyy pienessä roolissa.
Elokuva kuvattiin New Yorkissa vuonna 1994. dollarilla tuotettu elokuva oli lippukassamenestys, sillä se tuotti yli dollaria.
Elokuva alkaa New Yorkissa pommin räjähdyksellä. Outo pommimies soittaa New Yorkin poliisilaitokselle ja vaatii John McClanea takaisin töihin. Soittaja sanoo nimekseen Simon. Krapulainen John McClane joutuu töihin.
McClanen on juostava ympäri kaupunkia etsimässä piilotettuja pommeja, joihin on liitetty kieroja arvoituksia. Leikkiin joutuu myös vahingossa harlemilainen kauppias Zeus, joka pelastaa McClanen elokuvan alkupuolella. Pian selviää, että Simon on McClanen vuosia sitten tappaman terroristi Hans Gruberin veli elokuvassa "Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli". Nyt Simon haluaa kostaa veljensä kuoleman ja ryöstää kultaa.
Anathema
Anathema on englantilainen rock-yhtye, joka sai alkunsa Liverpoolissa vuonna 1990 nimellä Pagan Angel. Anathema oli yksi doom metalin ja death metalin risteytyksen pioneereista Unholyn, Thergothonin, Paradise Lostin ja My Dying Briden ohella. Yhtyeen alkuaikojen jälkeen sen tyyli on kehittynyt metallimusiikin genremääritelmien yli nykyiseen tunnelmalliseen ja synkänpuhuvaan rock-ilmaisuun.
Anathema on esiintynyt Suomessa useaan otteeseen: vuonna 1999 Ilosaarirockissa, joulukuussa 2005 Jyväskylässä, Oulussa ja Helsingissä, 30. kesäkuuta 2006 Tuska Open Air Metal Festival -festivaaleilla Helsingissä sekä joulukuussa 2006 Helldone-festivaalilla Helsingissä. Vuonna 2008 yhtye soitti muun muassa Kuopio Rockissa. Lisäksi Daniel Cavanagh on soittanut useita pienempiä klubikeikkoja Suomessa.
Anathema aloitti syksyn 2010 kiertueensa Suomesta.
Cetus
Cetus (rekisteröity nimellä Uinti Espoo-Esbo Sim ry) on espoolainen uimaseura.
Seura perustettiin 21. marraskuuta 2004 yhdistämällä neljä espoolaista uimaseuraa: Espoon Uimaseura (EUS), Laaksolahden Viri (LaVi), Simmis Espoo (SEE) ja Tapiolan Uimarit (TapU). Aluksi seura toimi nimellä Uinti-Espoo-Esbo Sim. 14. huhtikuuta 2005 seura otti brändinimekseen Cetus. Samalla julkistettiin seuran uusi ulkoasu. Cetuksen nimi juontaa juurensa valaskalan tähdistön latinankielisestä nimestä. Urheilutoiminnassa Cetuksella toimii kuusi päätoimista valmentajaa, joiden lisäksi 10 vetäjää vesipallossa, taitouinnissa ja uimahypyissä. Vesiliikunnassa toimii 13 päätoimista, koulujen uimaopetuksessa 12 päätoimista ja uimahallien valvonnassa 12 päätoimista henkilöä.
Cetuksessa on 25 valmennusryhmää, jotka harjoittelevat neljässä eri uimahallissa. Yhteensä kilpauimareita on noin 400. Seurassa toiminta perusutuu tasovalmennusjärjestelmään. Cetus on historiansa aikana saanut paljon menestystä lajin SM-kilpailuista. Esimerkiksi kesän 2010 kansallisissa arvokilpailuissa (Rollo, IKU, NSM, SM) Cetus voitti kaikki seurojen väliset pistekilpailut.
Vuoden 2010 Euroopan-mestaruuskilpailuissa mukana oli yhteensä neljä Cetuksen uimaria: Hanna-Maria Seppälä, Anni Alitalo, Aleksi Eskelinen sekä Kristian Outinen.
Cetuksessa harrastetaan aktiivisesti vesipalloa ja seura on harrastajamäärältään Suomen suurimpien vesipalloseurojen joukossa.
Kaudella 2017-2018 Cetuksen miesten joukkue saavutti seurahistorian ensimmäisen Suomen mestaruuden. Cetus voitti Suomen mestaruuden myös B-junioreiden ja C-junioreiden sarjoissa, sekä saavutti hopeaa D-junioreissa. Seuralla on toimintaa myös nuorimmissa E- ja F-junioreissa.
Kaudella 2011-2012 Cetuksen naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden. Miesten joukkue saavutti SM-pronssia kaudella 2013-2014 ja SM-hopeaa kaudella 2016-2017. Juniorisarjoissa Cetuksen joukkueet ovat säännöllisesti mitalisijoilla. Kaudella 2015-2016 D-juniorit voittivat Suomen mestaruuden, B-juniorit saivat hopeaa ja A-juniorit pronssia. Kaudella 2016-2017 sekä B- että C-juniorit voittivat Suomen mestaruuden.
Cetuksessa on syksystä 2009 lähtien toiminut kaksi kilparyhmää. Kilparyhmässä 1 harjoittelevat sarjan AG15- sekä FINA jr. -ikäiset taitouimarit ja kilparyhmässä 2 harjoittelevat AG12-sarjan ikäiset ja tasoiset.
Ylemmällä rivillä lyhyen radan seuraennätykset, alemmalla pitkän radan seuraennätykset.
Dežnjovinniemi
Dežnjovinniemi eli Itäniemi () on Tšuktšien niemimaan itäisin niemi Beringinsalmen rannalla. Dežnjovinniemi on koko Aasian itäisin kohta. Niemellä korkeimmillaan 741 metriä merenpinnan yläpuolelle nousevat vuoret laskevat jyrkästi mereen.
Lähin kylä on niemenkärjestä noin 11 kilometriä luoteeseen sijaitseva Uelen (Уэлéн), joka on koko Venäjän itäisin kylä ja jossa vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan oli 720 asukasta. Hallinnollisesti niemi on osa Tšuktšien autonomisen piirikunnan eli Tšukotkan 4 838 asukkaan (vuonna 2010) Tšukotkan piiriä. Sieltä on 82 kilometrin matka vastapäiselle Alaskan Prince of Walesin niemelle.
Vuonna 1879 Koillisväylän läpi purjehtinut Nordenskiöld nimesi niemen ensimmäisen Beringinsalmen läpi pohjoisesta etelään vuonna 1648 purjehtineen kasakka Semjon Dežnjovin mukaan. Koska kirjoitetussa venäjässä e-kirjaimella esitetään usein sekä jo- () että e-kirjain, niemi on toisinaan kirjoitettu hieman virheellisesti muodossa Deznevinniemi.
Luettelo panssariajoneuvoista
Tämä on luettelo toisen maailmansodan jälkeisistä panssariajoneuvoista. Katso myös Luettelo vanhoista panssariajoneuvoista (ensimmäinen ja toinen maailmansota).
A
B
C
D
E
F
G
H
I
J
K
L
M
N
O
P
Q
R
S
T
U
V
Hereford
Hereford [] ( []) on kaupunki Englannissa lähellä Walesin rajaa. Vuonna 2001 siellä oli 50 154 asukasta. Se tunnetaan maataloustuotteiden kauppapaikkana ja Ilmavoimien erikoisjoukkojen kotipaikkana. Herefordin nimi tunnetaan alueelta kotoisin olevasta jalostetusta lihakarjarodusta. Saksit perustivat Herefordin noin vuonna 600.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin maaliskuussa Indianapolisissa, Yhdysvalloissa. Ne olivat virallisesti ensimmäiset sisäratojen MM-kilpailut, vaikka kaksi vuotta aiemmin Pariisissa käydyissä kilpailuissa olikin jaettu MM-mitalit.