hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lars Svedberg
Lars Runar Svedberg (s. 23. tammikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hänet tunnetaan myös kertojana ja äänikirjojen lukijana.
Svedberg alkoi näytellä teatterissa jo nuorella iällä, ja hän avusti radiossa ja televisiossa vuodesta 1963 alkaen ohjauksessa ja näytelmätehtävissä. Vuosina 1963–1967 hän näytteli ja ohjasi sekä Ylioppilasteatterissa että Studentteaternissa, ja hän oli myös Kammarteaternin jäsen.
Svedberg valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1966. Vuosina 1967–1969 hän näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa. Vuosina 1969–1972 Svedberg toimi Turun ruotsalaisessa teatterissa johtajana, ohjaajana ja näyttelijänä. Vuosina 1974–1996 hän toimi Suomen Kansallisteatterissa näyttelijänä, vuosina 1980–1982 Kansallisteatterin taiteellisena johtajana ja vuosina 1989–1996 Kansallisteatterin sijaisjohtajana. Vuosina 1996–2002 Svedberg toimi Svenska Teaternin johtajana.
Näyttelijänrooliensa lisäksi Svedberg on toiminut kertojana ja ääninäyttelijänä, ja hän on lukenut yli sata suomen- ja ruotsinkielistä äänikirjaa. Svedberg on ohjannut "Knalli ja sateenvarjo" -kuunnelmasarjaa.
Svedberg on naimisissa näyttelijä Aila Svedbergin kanssa.
IMEC
IMEC (Interuniversity Microelectronics Centre) on eurooppalaisen puolijohdeteollisuuden yhteinen tutkimuslaitos, joka sijaitsee Leuvenin lähistöllä Belgiassa. Vuonna 2005 on avattu osasto Alankomaissa (IMEC-NL) yhteistyössä TNO:n (Netherlands Organisation for Applied Scientific Research) kanssa. IMEC keskittyy seuraavan sukupolven elektroniikan tutkimukseen noin 3-10 vuotta ennen teollisuuden tarvetta. IMECin organisaatiossa on noin 1,400 henkeä.
IMECin perusti Prof. Roger Van Overstraeten 1984 voittoa tavoittelemattomana organisaationa Leuven Katolisen yliopiston yhteyteen ja sillä on valvova johtoryhmä, jossa ovat mukana teollisuuden edustajat, yliopistojen edustajat ja Flanderin hallinnon edustajat. Kesäkuussa 1999 professori Gilbert Declerck tuli Roger Van Overstraetenin seuraajaksi laitoksen johtajaksi.
Kantatie 44
Kantatie 44 on Sastamalan Kiikasta Kauhajoen Aronkylään kulkeva kantatie. Tien pituus on 150 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja laadultaan vaihteleva.Kiikan ja Kauhajoen välinen tie on rakennettu useassa osassa ja vaiheessa vuosikymmenten saatossa. Muutaman kilometrin pituinen yhdystie nykyiseltä valtatie 12:lta Kiikan kirkonkylään rakennettiin jo 1960-luvun alussa. Varsinkin Kiikan ja Kiikoisten välinen tie oli 1980-luvun lopulle saakka kapeaa ja mutkaista soratietä ja tämä osuus rakennettiinkin käytännössä kokonaan uudelleen. Myös Kiikoisten ja Kankaanpään välillä tie siirtyi uudelleen rakennettaessa monin paikoin sivuun entisestä reitistä. Kiikan ja Kankaanpään välinen seututie 258 muutettiin kantatieksi 44 vuoden 1996 tienumerouudistuksessa. Honkajoen ohikulkutie valmistui 90-luvun lopulla. Vuosituhannen vaihteessa myös seututiet 271 ja 669 muutettiin osaksi kantatietä 44. Valtatien 23 liittymä Kankaanpäässä on muutettu 2000-luvun puolivälissä kiertoliittymäksi.
Kungsportsavenyn
Kungsportsavenyn, lyhennetään usein Avenyn, on Ruotsin toiseksi suurimman kaupungin, Göteborgin pääkatu. Se luotiin 1860- ja 1870-luvulla, kansainvälisen kaupunkisuunnittelukilpailun tuloksena. Katu on noin yhden kilometrin pituinen, ja se muistuttaa monin tavoin Pariisin Champs-Élysées'ta.
Gerberat
Gerberat ("Gerbera") on asterikasvien heimoon kuuluva suku, johon kuuluu noin 30 jäsentä. Yleensä viljellään Etelä-Afrikasta kotoisin olevaa lajia "Gerbera jamesonii" tai sen ja "Gerbera viridifolian" välistä hybridiä.
Gerbera on suosittu leikkokukkana ja ruukkukasvina. Ruukkugerberaa kastellaan kerralla paljon ja annetaan mullan kuivahtaa kasteluiden välillä. Kesällä lannoitetaan joka viikko. Gerbera ei viihdy hyvin sisätiloissa, koska se vaatii runsaasti valoa kukkiakseen.
Gerbera kukkii koko kesän ulkona, ja sisällä vain pienen hetken. Kasvin voi tuoda talvehtimaan viileään paikkaan, mutta usein siihen on kesän aikana iskenyt niin paljon tuholaisia, että se kannattaa heittää pois.
Kantatie 53
Kantatie 53 on Hämeenlinnan Tuuloksesta Padasjoelle kulkeva kantatie. Tien pituus on 47 kilometriä. Tie on valtatien 10 jatke valtatielle 24.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 53 oli Lohjanharjun ja Tammisaaren välinen maantie. Myöhemmin tietä jatkettiin niin, että pisimmillään se ulottui Mäntsälästä Hankoon. Vuoden 1996 tienumerouudistuksesta tie muutettiin valtatieksi 25.
Nykyinen kantatie 53 on osittain valtatien 4 ensimmäistä linjausta. Kun valtatie 4 siirrettiin kulkemaan Lahden kautta, jäi vanha tie maantieksi. Tuuloksen ja Padasjoen välisestä tiestä tehtiin kantatie 53 vuonna 1996. Muutos tehtiin jo muutamaa kuukautta ennen Mäntsälän ja Hangon välisen tien muuttamista valtatieksi, joten Suomessa oli hetken aikaa kaksi kantatietä 53.
Tuuloksen kohdalle rakennettiin kiertoliittymä kesällä 2009 osana Pohjoisten huoltoasema-alueen liikennejärjestelyjä.
Kantatien 53 ja valtatien 24 liittymä Padasjoella tullaan rakentamaan tulevaisuudessa eritasoliittymäksi.
Älvsborgin silta
Älvsborgin silta () on Götajoen ylittävä riippusilta Göteborgissa Ruotsin länsirannikolla. Se yhdistää kaupungin pohjoisen ja eteläisen osan. Sillan vihki käyttöön 8. marraskuuta 1966 silloinen viestintäministeri Olof Palme. Sillan rakentaminen alkoi vuonna 1963, sen suunnittelija on Sven Olof Asplund. Silta on kokonaispituudeltaan 933 metriä, sen pääjänne on 417 metriä ja kannen leveys 28,1 metriä. Teräsbetoniset pylonit kohoavat noin 90 metrin korkeuteen.
Silta maalattiin vihreäksi Göteborgin isännöimien vuoden 1995 yleisurheilun MM-kilpailujen kunniaksi. Maalausurakka aloitettiin vuonna 1993, ja maalaukseen käytettiin noin 36 000 litraa maalia.
Korvike
Korvike tarkoittaa erilaisten asioiden "korvaajaa", korvaamansa asian tilalla käytettävää. Nimitystä on käytetty erityisesti pula-aikoina, jolloin ulkomailta tuotavia tai muuten vaikeasti saatavia tuotteita on korvattu helpommin saatavilla. Kahvi korvattiin osittain tai kokonaan sikurilla tai paahdetulla viljalla. Paperia on käytetty korvaamaan kangasta. Suomessa käytettiin talvella 1941-42 paperia mattojen, patja-, verho- ja huonekalukankaiden sekä jalkineiden vuorimateriaalien valmistukseen tekstiilitehtaissa. Leipäviljan perinteinen korvike oli Suomessa pettu. Suomen 1940-luvun pula-aikana korvikkeista ja niiden käytöstä annettiin ohjeita kirjoissa, lehdissä ja mm. Martta-järjestön tilaisuuksissa.
Sota-aikana ja sen jälkeen sanaa korvike käytettiin erityisesti kahvin korvikkeista. Suomessa vuonna 1941 kauppaan tullut kahvin korvike oli pääasiassa valmistettu rukiista, ohrasta, lantusta ja voikukan juuresta, mutta sisälsi myös noin 25 prosenttia aitoa kahvia. Vuonna 1942 tuli käyttöön myös kahvin "vastike", joka ei sisältänyt aitoa kahvia lainkaan. Vastike sisälsi 85 % viljaa lopun ollessa sokerijuurikasta ja sikuria. Kahvin puute ylläpiti salakuljetusta. Suomeen tuotiin salaa Ruotsista sikäläistä kahvinkorviketta, jonka tuotenimi oli Mabou. Sitä välitti erityisesti haaparantalainen kauppias Erik (Erkki) Innala; hänet tunnettiinkin lisänimellä "Mabou-Erkki".
Korvikevoita valmistettiin siten, että osa voista korvattiin muilla ainesosilla, kuten jauhoilla ja maidolla. Korvaavina osina käytettiin myös kananmunaa ja perunasosetta. Munavoita käytetään edelleenkin yleisesti karjalanpiirakoiden kanssa. Korvikevoin ohjeita sisältyi esimerkiksi vuonna 1943 julkaistuun, kansanhuoltoministeriön tiedotustoimiston päällikkö Untamo Utrion toimittamaan kirjaan "Pois pula, pois puute: keinot ja korvikkeet käyttöön".
Korvikealkoholilla tarkoitetaan etyylialkoholia sisältävien, ei nautittavaksi tarkoitettujen aineiden käyttöä päihtymistarkoituksessa. Korvikealkoholi on siis alkoholijuoman korviketta. 
Pula hyödykkeistä ja erilaisten korvikkeiden ilmaantuminen ärsytti kansalaisia. Tätä ilmentää Matti Jurva säveltämällään ja sanoittamallaan kappaleella Lauluke, eli laulun korvike (1934), joka ottaa kantaa myös kielen muuttumiseen. Siinä mm. todetaan: "Kaikki on nyt vastiketta, soossikin on kastiketta."
Terence Tao
Terence Chi-Shen Tao (s. 17. heinäkuuta 1975 Adelaide, Australia) on australialais-amerikkalainen matemaatikko. Hän työskentelee muun muassa osittaisdifferentiaaliyhtälöiden, kombinatoriikan ja analyyttisen lukuteorian parissa. Tao on tällä hetkellä UCLA:n matematiikan professori. Hän sai lukuteorian tutkimuksistaan matematiikan arvostetuimman palkinnon, Fieldsin mitalin, elokuussa 2006. Vain kuukausi myöhemmin, syyskuussa 2006, hän sai MacArthur Fellowship -palkinnon.
Nykyään Tao asuu vaimonsa ja lapsensa kanssa Los Angelesissa, Yhdysvalloissa.
Taon molemmat vanhemmat ovat ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajia Hongkongista Australiaan. Hänen isänsä Tao Xiangguo on lastentautilääkäri ja äitinsä on entinen matematiikan opettaja. Terence Taon isä kertoi lehdistölle, että kahden vuoden iässä Terence opetti viisivuotiasta matematiikassa ja että Tao puhuu kantoninkiinaa, mutta ei kirjoita kiinaksi.
Terence Tao osoitti matemaattisen lahjakkuutensa jo nuorena. Hän suoritti yliopisto-opintoja jo yhdeksän vuoden iässä. Hän on toinen niistä kahdesta lapsesta, jotka ovat saaneet Johns Hopkinsin Study of Exceptional Talent -ohjelmassa vähintään 700 pistettä SAT:n matematiikkatestissä kahdeksanvuotiaana. Hänen tuloksensa oli 760.
Vuosina 1986, 1987 ja 1988 Tao oli nuorin osallistuja Kansainvälisissä matematiikkaolympialaisissa. Hän osallistui olympialaisiin ensi kertaa kymmenvuotiaana ja voitti pronssia 1986, hopeaa 1987 ja kultaa 1988. Hän voitti kultamitalin juuri täytettyään 13 vuotta ja on toistaiseksi olympialaisten nuorin kultamitalisti. 14-vuotiaana Tao liittyi Research Science Instituteiin. Hän suoritti kandidaatin ja maisterin tutkinnon 17-vuotiaana Flindersin yliopistossa Garth Gaudryn ohjauksessa. Vuonna 1992 hän sai Fulbright-stipendin aloittaakseen jatko-opinnot Yhdysvalloissa. Vuosina 1992–1996 Tao oli jatko-opiskelijana Princetonin yliopistossa ohjaajanaan Elias Stein. Tao väitteli tohtoriksi 20-vuotiaana. Samana vuonna hän alkoi työskennellä Kalifornian yliopistossa.
Beckholmsbron
Beckholmsbron () on Tukholman keskustassa sijaitseva puinen silta, joka yhdistää Djurgårdenin ja Beckholmenin saaret. Se rakennettiin alun perin vuosina 1848–1858, mutta useiden korjaustöiden jälkeen se päätettiin vuonna 1922 rakentaa kokonaan uudelleen.
Silta on Tukholman säilyneistä puisista silloista ainoa, jota edelleen käyttävät myös raskaat kulkuneuvot. Tukholman kaupunginmuseo on luokitellut sillan historialliseksi monumentiksi. Nykyinen nimi virallistettiin vuonna 1961.
Kantatie 56
Kantatie 56 on Jämsästä Mänttään kulkeva kantatie. Tien pituus on 38 kilometriä.
Tie oli varsin kapea ja mutkainen, mutta vuosina 2013-14 sitä parannettiin merkittävästi noin 30 kilometrin matkalla eli lähes koko pituudeltaan. Tien päällysrakennetta stabiloitiin ja routivia kohtia korjattiin teräsverkoilla. Tien poikkileikkausta levennettiin noin kaksi metriä ja jyrkimpiä mutkia oikaistiin. Koko tiejakso myös päällystettiin uudelleen ja uusittiin kaksi kapeaa ja huonokuntoista siltaa. Mustalahden alueella Mäntässä rakennettiin uutta kevyen liikenteen väylää noin 2,5 kilometriä ja uusittiin tievalaistus. Hanke maksoi noin 7 miljoonaa euroa ja se paransi merkittävästi erityisesti raskaan liikenteen ajo-olosuhteita ja liikenneturvallisuutta.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 56 oli tie Hämeenlinnasta Toijalan kautta Tampereelle. Alkuperäinen kantatie 56 on sittemmin lakkautettu valtateiden 3 ja 9 muutosten yhteydessä. Alkuperäisen kantatien 56 linjaus on pääpiirteissään sama kuin nykyisellä Hämeenlinnan ja Tampereen välisellä moottoritiellä.
Nykyinen kantatie 56 syntyi vuoden 1996 tienumerouudistuksessa, kun entiset maantiet 347 ja 603 muutettiin kantatieksi.
Djurgårdsbron
Djurgårdsbron ("Djurgårdenin silta") on Tukholman keskustassa sijaitseva silta, joka yhdistää Djurgårdenin saaren mantereeseen Östermalmin kaupunginosan kohdalla. Silta toimii Narvavägenin eteläisenä jatkeena ja alkaa Strandvägeniltä.
Silta rakennettiin Tukholman isännöimää vuoden 1897 suurta taide- ja teollisuusnäyttelyä varten ja se valmistui 1896. Sillan suunnitteli arkkitehti Erik Josephson ja sen rakennutti insinööri Carl Fraenell. Silta on koristeltu Rolf Adlersparren veistämillä neljää skandinaavisen mytologian jumalaa esittävillä patsailla, jotka seisovat korkeiden graniittipylväiden päällä. Sillan pohjoispäässä ovat Heimdall ja Frigg, eteläpäässä Freija ja Thor.
Saaren ajoneuvoliikennettä rajoitetaan kesäaikaan sulkemalla silta moottoriajoneuvoilta busseja, takseja ja saaren asukkaita lukuun ottamatta. Vuonna 2018 siltaa on suljettu viikonloppuisin ja tiistai-iltaisin, jolloin saarelta kuvataan "Allsång på Skansen" -tv-ohjelma.
Miki Roqué
Miguel ”Miki” Roqué Farrero (8. heinäkuuta 1988 Tremp, Lleidan maakunta, Espanja – 24. kesäkuuta 2012) oli espanjalainen jalkapalloilija, hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Roqué pelasi juniorina Lleidassa, josta hän siirtyi englantilaiseen Liverpooliin kesällä 2005. Hän oli voittamassa nuorten FA Cupia kaudella 2005–2006. Debyyttinsä Liverpoolin edustusjoukkueessa hän teki 5. joulukuuta 2006 Mestarien liigan ottelussa turkkilaista Galatasarayta vastaan. Vuosina 2007–2009 hän pelasi lainalla Oldham Athleticissä, Xerezissä ja Cartagenassa.
Liverpoolin vapautettua Roquén kesällä 2009 hän siirtyi Real Betisiin.
Roque kuoli kesäkuussa 2012 lantiosyöpään.
Prix de Rome
Prix de Rome (Rooman-palkinto) oli vuosina 1663–1968 myönnetty taideopiskelijoiden apuraha, jonka kustansi Ranskan valtio. Samannimisiä palkintoja ovat jakaneet tai jakavat myös Belgian, Kanadan, Hollannin ja Yhdysvaltain valtiot, mutta tässä käsitellään Ranskan valtion palkintoa.
"Prix de Rome" luotiin Ludvig XIV:n kaudella. Palkinto jaettiin vuosittain lupaaville taideopiskelijoille (taidemaalareille, kuvanveistäjille ja arkkitehdeille), jotka osallistuivat vaikeaan karsintakilpailuun. Kilpailu oli avoin Ranskan kuninkaallisen taideakatemian opiskelijoille. Voittaja sai asua neljä vuotta Ranskan akatemian Mancini-palatsissa Roomassa Ranskan kuninkaan kustannuksella. Voittaja saattoi jatkaa asumistaan, jos instituutin johtaja piti sitä tarpeellisena.
Rooman-palkinto oli tärkeä ja haluttu, koska Roomaa pidettiin varsinkin ennen vuotta 1850 maailman taiteen keskuksena. 
Palkinto jaettiin kolmen alan opiskelijoille: maalaustaide, kuvanveisto ja arkkitehtuuri. Vuonna 1803 lisättiin neljäs, musiikki, ja 1804 viides, piirustus.
Esimerkiksi Eugène Delacroix, Edouard Manet, Edgar Degas ja Maurice Ravel yrittivät saada "Prix de Romen" mutta eivät onnistuneet. Kun Jacques-Louis David oli epäonnistunut kolme kertaa peräkkäin, hän harkitsi itsemurhaa. Ravel yritti yhteensä viisi kertaa voittaa palkinnon, mutta viimeinen epäonnistuminen johti sellaiseen kiistaan, että Pariisin konservatorion hallinto järjestettiin uudelleen.
Kirjailija ja kulttuuripoliitikko André Malraux lopetti Prix de Romen vuonna 1968 toimiessaan Ranskan kulttuuriministerinä. Sen jälkeen on perustettu uudenlaisia kilpailuja, ja akatemiat yhdistettiin Ranskan instituuttiin. Nykyisin voittajat saavat oleskella 18 tai joskus 24 kuukautta Ranskan akatemian omistamassa Villa Medicissä Roomassa.
Ancient Leaves
Ancient Leaves on amerikkalaisen ambient-muusikko Michael Stearnsin toinen sooloalbumi ja hänen ensimmäinen LP-levyllä julkaistu albuminsa. Levyllä on mukana kantele sekä gregoniaanista kirkkolaulua.
Torben Ulrich
Torben Ulrich (s. 4. lokakuuta 1928 Tanska) on tanskalainen entinen tennispelaaja, kirjailija, muusikko, journalisti, taiteilija, elokuvaohjaaja ja Metallican perustajajäsenen rumpali Lars Ulrichin isä.
Ulrich pelasi tennistä 1940-luvun loppupuolelta 1970-luvulle ja Tennis Grand Masters tourilla hän pelasi 1970- ja 1980-luvuilla. Vuonna 1976 hän oli rankingissa paras senior-pelaaja. Ulrichin paras sijoitus maailmanlistalla oli 96:s sija, jonka hän saavutti lokakuussa 1973.
Beckholmen
Beckholmen on pienehkö saari Ruotsin pääkaupungin Tukholman keskustassa, Djurgårdenin saaren eteläpuolella. Beckholmsbron-silta yhdistää Beckholmenin Djurgårdeniin. Saari on näytellyt historiansa aikana suurta roolia Tukholman merenkulkuteollisuudessa. 1900-luvulla se oli vuosikymmeniä Ruotsin merivoimien hallinnassa. Nykyisin Beckholmen on suojeltua aluetta, osa kansallista kaupunkipuistoa ja luokiteltu historialliseksi monumentiksi.
Saaren nimi (”Pikisaari”) tulee vuonna 1633 perustetusta pienkeittämöstä, jossa keitettiin piestä laivanvalmistuksessa tarvittavaa tervaa. Sitä ennen saari tunnettiin nimellä Biskopsholmen (”Piispansaari”). Kuningatar Kristiina lahjoitti 1600-luvun puolivälissä saaren kruunulta Tukholman kaupungille. Myöhemmin saarella harjoitettiin pitkään tervan varastointia ja käsittelyä. Saaren rakennuksista vanhin on vuonna 1690 valmistunut vanha tervamestarin virkatupa, jonka alkuperäinen versio tosin tuhoutui tulipalossa 1723. Se rakennettiin uudelleen 1725.
Ruotsin tervakauppa kuihtui Suomen menettämisen jälkeen 1800-luvun alkupuolella, joten vuonna 1848 Ruotsin tukkukauppiaiden seura hankki Beckholmenin haltuunsa ja rakennutti sinne 1850 kaksi laivatelakkaa sekä laivaveistämön. Saaren keskelle rakennettiin 1871 Axel Kumlienin suunnittelema telakkamestarin asuinhuvila. Tukholman kaupunki osti koko saaren vuonna 1918 ja myi sen Ruotsin merivoimille. Merivoimat rakennutti 1920-luvun puolivälissä aiempien telakoiden rinnalle kuningas Kustaa V:n mukaan nimetyn niin sanotun GV-telakan. GV-telakan telakka-allas on pidentämisen jälkeen 197 metriä pitkä. Sitä vuokrattiin myöhemmin aina 1980-luvun puoliväliin asti Finnboda Varv -laivanrakennusyhtiölle. Telakkatoiminta jatkuu saarella edelleen. Koko saari on ollut vuodesta 1995 osa Tukholman kansallista kaupunkipuistoa.
Beckholmenin nähtävyyksiin kuuluvat myös kirahvien näköisiksi maalatut satamanosturit, jotka siirrettiin saarelle 1988 Hammarbyn satamasta.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2004 olivat historian yhdeksännet maailmanmestaruuskilpailut ja viidennet miesten MM-kisat. Ne pelattiin Sveitsissä. Mukana oli yhteensä 26 maata kolmessa eri sarjassa. Mestaruuden vei Ruotsi, toiseksi tuli ensimmäistä kertaa mitaleille päässyt Tšekki ja kolmanneksi Suomi.
C-sarja pelattiin kuukautta aiemmin kuin A- ja B-sarja, ja sarjan pelit pelattiin Espanjassa. Alun perin C-sarjassa mukana piti olla myös Georgia, mutta Espanjan järjestäjät eivät antaneet joukkueelle pelilupaa.
Japani nousi B-sarjaan
Italia nousi A-sarjaan
Viimeinen syksy
Viimeinen syksy on suomalaisen rockyhtye Pelle Miljoona & 1980:n syksyllä 1979 julkaistu toinen albumi ja Pelle Miljoonan kolmas. Ennen levyä julkaistiin singlet ""Lanka palaa" / "Intiaanikesä"" (joka ei ole levyllä) ja ""Tahdon rakastella sinua" / "Viimeinen syksy (jukebox)"". Levyn varsinainen hitti oli "Tahdon rakastella sinua", Tumppi Varosen laulama Ari Taskisen sävellys ja sanoitus. Sen levytti myöhemmin mm. Taiska.
Albumin kaksi puolta ovat selkeästi erottuvia kokonaisuuksia. Pelle Miljoona laulaa ja on sanoittanut kaikki A-puolen laulut, mutta B-puoli on soundeiltaan Problems?-henkinen, ja sen neljä ensimmäistä kappaletta laulaakin Tumppi Varonen. 1980 tarjoaa kokonaisuuteen uusia värejä mm. hienoisia jazz-sävyjä. Levyn kannessa oli ensimmäisessä painoksessa yhtyeen nimenä pelkästään "1980", mutta albumin myöhemmissä painoksissa on käytetty yhtyeen pitempää nimeä. Levyn rummut ja basso äänitettiin "Finnvox"-ykkösstudiolla ja kitarat sekä laulu "Finnscandia"-kakkosstudiolla, jossa levy myös miksattiin. Pelle Miljoona voitti Soundi-lehden lukija-äänestyksessä vuoden 1979 säveltäjä/sanoittaja-sarjan. "Viimeinen syksy" -albumin jälkeen yhtyeeltä ilmestyi livealbumi "Näyttämökuvia", joka oli äänitetty yhtyeen viimeiseltä keikalla Tavastialla 17. joulukuuta 1979.
Pelle Miljoona & 1980:n kitaristi Stefan Piesnack erotettiin yhtyeestä juuri ennen "Viimeinen syksy" -levynjulkaisutilaisuutta. Tässä levynjulkaisutilaisuudessa laulaja Matti "Makke" Fagerholm (joka myöhemmin tunnetaan paremmin nimellä Michael Monroe) ja kitaristi Nasse Stenfors (taiteilijanimenä 'Nasty Suicide' Hanoi Rocks -aikoina) perustivat Hanoi Rocksin Stefan Piesnackin kanssa.
Seuraava Pelle Miljoonan yhtye oli Pelle Miljoona Oy.
A-puoli
B-puoli
Sileä lihaskudos
Sileä lihaskudos () muodostaa ruumiin painosta vain noin kolme prosenttia. Sileällä lihaskudoksella on suuri merkitys sisäelinten toiminnalle. Sileää lihaskudosta on onttojen putkimaisten ja pussimaisten elinten kuten verisuonten, hengitysteiden, ruoansulatuskanavan, virtsateiden ja sukuelinten ympärillä. Ihon pienet karvankohottajalihakset muodostuvat sileästä lihaskudoksesta. Myös silmissä on sileää lihaskudosta. Sydämen ympärillä sileän lihaskudoksen sijasta on poikkijuovaista sydänlihaskudosta. Sileän lihaskudoksen toiminta on tahdosta riippumaton.
Verrattuna monitumaisiin jättiläismäisiin poikkijuovaisiin lihassoluihin, sileät lihassolut muistuttavat paljon enemmän muiden kudosten soluja sekä kooltaan että rakenteeltaan. Sileä lihaskudos koostuu tavallisesti sukkulamaisista 0,02–0,5 mm pitkistä ja 3–10 µm:n paksuista poikkijuovattomista soluista, joissa on yksi tuma keskellä solua. Sileät lihassolut ovat uusiutumiskykyisiä. Sileissäkin lihassoluissa on aktiinia ja myosiinia, mutta ne eivät ole järjestyneet filamenteiksi ja sarkomeereiksi. Epäsäännöllisen järjestyksen ansiosta sileä lihas pystyy supistumaan tehokkaasti laajalla pituusalueella. Se on tärkeää, koska monien onttojen elinten tilavuus vaihtelee erittäin paljon. Niiden on supistuttava, vaikka ne olisivat äärimmilleen venyneitäkin. Kun sileä lihaskudos supistaa onttoa sisäelintä, voi sisäelimen paine palauttaa sileän lihaksen takaisin alkuperäiseen pituuteensa supistuksen jälkeen.
Sileät lihassolut, kuten poikkijuovaisetkin, supistuvat aktiini- ja myosiinisäikeiden liukuessa toistensa lomaan. Sileän lihaskudoksen toiminta ei ole tahdonalaista vaan tahdosta riippumatonta autonomisen hermoston säätelemää. Välittäjäaineina toimivat ainakin asetyylikoliini ja noradrenaliini. Suurin osa sileistä lihaksista supistuu spontaanisti myös ilman hermoimpulssia (esimerkiksi suolen seinämän lihassyyt). Myös hormoneilla on vaikutusta sileän lihaksen ärsytyskynnykseen ja supistumiseen. Sileän lihaksen supistus alkaa ja päättyy paljon hitaammin kuin poikkijuovaisen. Yksittäinen lihasnykäys saattaa kestää useita satoja millisekunteja. Sileät lihakset ovat väsymättömiä ja ne toimivat koko ajan vaihtelevalla teholla.
Sileät lihakset muun muassa kuljettavat ravintoaineita ruoansulatuskanavassa, tyhjentävät virtsarakon, osallistuvat keuhkojen ilmavirtaukseen, kohottavat ihokarvoja ja säätelevät verisuonten läpimittaa, silmän mustuaisen muotoa sekä katseen kohdistusta.
Charge-oireyhtymä
Charge-oireyhtymä eli CHARGE on vuonna 1977 kuvattu oireisto, jonka arvioitu esiintymistiheys on noin 1/12 000. Sairaus on yleisempi naisilla kuin miehillä.
Charge-oireyhtymän keskeisiä piirteitä ovat silmähalkiot, kuulovaurio, kehitysvammaisuus, sydänvika, nenänieluaukon umpeuma sekä epämuodostumat mm. sukupuolielinten alueella. Joskus oireyhtymä aiheuttaa munuaisvaurioita, tasapaino-ongelmia, keskushermostomuutoksia ja harvoin silmättömyyttä. Nenänieluaukon umpeutuminen voi olla oireyhtymän kanssa syntyneelle vaarallista.
Silmähalkiot johtavat toisinaan heikentyneeseen näkökykyyn. Potilaat ovat useimmiten myös kuulovammaisia, ja charge-oireyhtymä onkin yleisimpiä synnynnäisen kuurosokeuden syitä.
Charge-nimi on lyhenne, joka on muodostettu oireiston tyypillisiä piirteitä kuvaavista englannin kielen sanoista. Oireissa on myös yksilöllistä vaihtelua.
On arvioitu, että charge-yhdistelmävammaa potee Pohjoismaissa yhteensä parisensataa ihmistä. Suomessa ei ole Charge-potilasjärjestöä.
Formula 1 -kausi 1977
Formula 1 -kausi 1977 oli 28. Formula 1 -kausi. Se alkoi 9. tammikuuta ja päättyi 23. lokakuuta 1977 17:n kilpailun jälkeen.
Mestaruuden vei jälleen Niki Lauda ja valmistajissa Ferrari. Lauda saavutti kauden aikana kymmenen palkintosijaa, joka oli aikansa ennätys.
Arvinger
Arvinger on norjalainen viikinkimetalliyhtye, jonka varsinaiset jäsenet ovat laulaja-sanoittaja Djerv sekä muista soittimista vastaava Hauk. Arvingerissa on vieraillut muutama sessiomuusikko sen jälkeen kun yhtye perustettiin vuonna 2001. Aluksi yhtye julkaisi kotistudiollaan äänittämiä kappaleitaan MP3.Com-sivulla, mutta niiden saavutettua merkittävää suosiota, julkaisivat he pian esikoisalbuminsa "Helgards Fall" (2002).
Anthony Gardner
Anthony Gardner (s. 18. elokuuta 1981 Stafford, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Hull Cityä. Hän on pelipaikataan puolustaja.
Yhtenä Valioliigan nopeimpana pelaajana tunnettu Gardner aloitti uransa Port Valessa vuonna 1998. Kahden Vale -kauden aikana hän teki 4 maalia pelaamassaan 45:ssä ottelussa. Tammikuussa 2000 Gardner siirtyi Tottenhamiin. Reservien kautta edustusjoukkueeseen noussut staffordilainen pelasi debyyttiottelunsa maaliskuussa 2001 Derby Countya vastaan. Polvivamma piti Gardnerin loppukauden sivussa. Syyskuussa 2002 Gardner teki ensimmäisen maalinsa "Spurs" -paidassa tekemällä maalin 3–2 voitto-ottelussa paikallisvastustaja West Ham Unitedia vastaan.
Kesällä 2008 Garner siirtyi pysyvällä sopimuksella Hull Cityyn Tottenhamista.
Macintosh Color Classic II
Macintosh Color Classic II on Applen 31. lokakuuta 1993 julkaisema tietokone. Laitetta myytiin vain Kanadassa, Euroopassa ja Aasiassa ja se perustui Macintosh Color Classic-tietokoneeseen. Ensimmäiseen Color Classiciin verrattuna Color Classic II sisälsi kehittyneemmän, Macintosh LC III -mallisen emolevyn ja 33 MHz:n suorittimen. Myöhemmin laitetta myytiin myös nimellä Performa 275. Laitteiden tuotanto lakkautettiin 1. syyskuuta 1995.
Merirosvoradio (televisiosarja)
Merirosvoradio oli vuosina 1974–1976 esitetty suomalainen komediasarja, jossa tehtiin radiolähetyksiä sekä haastateltiin eri henkilöitä ja myös seurattiin eri henkilöiden elämää. Sarjassa radion työntekijät tekivät hauskoja radiolähetyksiä ja ohjelmia.
Sarjaa tuotti . Ohjaajina toimivat Pertsa Reponen ja Vesa Nuotio. Päätehtävissä nähtiin Heikki Kinnunen, Leo Lastumäki, Petra Frey, Pekka Laiho, Erkki Liikanen, Risto Mäkelä, Esko Roine ja Leena Uotila.
Hurrikaani Iris
Hurrikaani Iris oli pienikokoinen mutta voimakas trooppinen hirmumyrsky, joka tuhosi Belizen eteläosia lokakuun 2001 alulla. Se oli vuoden 2001 Atlantin hurrikaanikauden yhdeksäs nimetty trooppinen myrsky. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin 4. luokkaan. Myrsky aiheutti tuhoja Belizessä, Dominikaanisessa tasavallassa ja Guatemalassa. Sen tuhoiksi arvioitiin 150 miljoonaa silloista Yhdysvaltain dollaria.
Ensimmäinen säähäiriö, josta Iris myöhemmin kehittyi, oli havaittavissa eteläisellä Atlantilla syyskuun lopulla. Se kehittyi trooppiseksi matalapaineeksi 4. lokakuuta. Seuraavan päivänä Iris täytti jo trooppisen myrskyn tunnusmerkit. Hirmumyrskyn voiman se saavutti 6. lokakuuta iltapuolella, kun sen tuulennopeus oli 32 m/s ja matalapaineen keskus 992 hPa. Kovimmillaan tuulet olivat yli 60 m/s 9. lokakuuta keskiyöllä, jolloin paine Iriksen silmässä oli 948 hPa. Vuorokauden kuluttua tästä Iris oli jo laantunut.
Surmansa saaneiden tarkkaa määrää ei tiedetä, mutta 31 hengen kuolema on vahvistettu. Heistä kolme oli dominikaanisessa tasavallassa, kahdeksan rankkasateiden aiheuttamien tulvien takia Guatemalassa ja 20 laivalla nimeltä "Wave Danger", joka kaatui Belizen rannikolla. Lehtitietojen mukaan 30 muuta belizeläistä menehtyi myrskyn kourissa.
Aineelliset vahingot olivat pahimpia Belizen eteläosien sisämaassa köyhissä maalaiskylissä. Yli puolet alueen 56 koulusta oli raunioina.
Kantatie 52
Kantatie 52 on Tammisaaresta Salon ja Someron kautta Jokioisiin kulkeva kantatie. Tien pituus on 111 kilometriä.
Tie Tammisaaresta Somerolle on pääosin hyvälaatuista kaksikaistaista tietä, joskin Perniön ja Salon välillä tie on liikennemääriinsä nähden melko kapea. Salon kohdalla tie kulki kaupungin keskustan halki, mutta ohikulkutien ykkösosan valmistuttua joulukuussa 2016, kulkee liikenne kaupungin itäpuolitse 110-tielle. Tie kulkee myös Someron keskustan halki. Someron ja Jokioisten väli on sen sijaan kapea, mutkainen, mäkinen ja siten kantatieksi hyvin heikkotasoinen. Etelästä pohjoiseen kuljettaessa tiellä on viitoitukset Tammisaaresta Saloon ja Salosta Forssaan. Forssaan suuntautuva viitoitus kääntyy kuitenkin Someron pohjoispuolella seututielle 282 ja kantatien 52 pohjoisimman osan viitoitus suuntautuu Jokioisiin.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 52 oli maantie Tammisaaresta Saloon. Tämä osa tiestä on yhä alkuperäisellä paikallaan, joskin se on rakennettu uudelleen 1960- ja 1970-luvuilla. Suurelta osin se kulkee yhä keskiaikaisen Kuninkaantien kohdalla tai hyvin lähellä sitä. Osuus Salosta Somerolle on rakennettu 1960-luvulla. Sen tienumero oli aluksi 240. Osuus Somerolta Jokioisten Haapaniemeen on entistä valtatietä 2. Kakkostien nykyisen linjauksen valmistuttua siitä tuli maantie 2803. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa maantiet 240 ja 2803 muutettiin osaksi kantatietä 52.
Vuonna 2010 Perniön kohdalle seututien 183 risteykseen rakennettiin kiertoliittymä.
Toukokuussa 2015 käynnistyivät Salon itäisen ohitustien rakennustyöt ja ykkösosa avautui liikenteen käyttöön 29.12.2016. Keskustaan johtava Perniöntie (vanha kantatie 52) liitettiin kantatiehen tasoliittymänä. Ohikulkutiestä tuli yksiajoratainen, ja siihen liitettiin seututiet 186 ja 110 porrastettuina tasoliittyminä. Hankkeen kustannukset olivat noin 10 miljoonaa euroa, mutta ylittyivät siitä miljoonalla eurolla.
Kantatien 52 pohjoisin osuus Someron ja Jokioisten välillä on niin kapea, mutkainen ja mäkinen, että se ei täytä kantatien eikä edes seututien standardeja. Vaikka Forssaan suuntautuva viitoitus kääntyykin seututielle 282, on myös Someron ja Jokioisten välinen tieyhteys suosittu esimerkiksi Someron ja Loimaan väliselle liikenteelle. Tien parantamista ei kuitenkaan ole toistaiseksi suunniteltu.
Cockaynen oireyhtymä
Cockaynen oireyhtymä on oireisto, jonka taudinkuvaan kuuluvat mm. kääpiökasvuisuus, kehitysvammaisuus, epätavallinen valonherkkyys ja ennenaikainen vanheneminen. Sairaudesta kärsii yksi ihminen 250 000:sta, joidenkin arvioiden mukaan tätäkin pienempi määrä.
Oireisto tavataan jakaa kolmeen tyyppiin. A-tyypin Cockaynessa oireet ovat eteneviä ja alkavat varhaisessa lapsuudessa. B-tyypin Cockayne on synnynnäinen, ja näitä lievempi, harvinainen C-tyyppi ilmenee vasta myöhemmällä lapsuus- / nuoruusiällä. C-tyyppiin ei yleensä liity kehitysvammaisuutta, mutta siihen kuuluu joitakin oireita sekä A- että B-tyypeistä.
Cockaynen oireyhtymästä kärsivät ovat monesti kuuroja. Varhainen dementia ja verenpainetauti on mahdollinen. Potilaat ovat yliherkkiä valolle, ja 10–15 tunnin altistus UV-säteilylle saattaa vaurioittaa heidän elimistöään merkittävästi. Oireisto aiheuttaa ennenaikaisen vanhenemisen, ja progeerikkojen tavoin useimmat Cockayne-potilaat eivät elä aikuisiälle. Keskimääräinen elinikä on 12 vuotta, ja tyypillinen kuolinsyy on mm. keuhkokuume.
Oireisto nimettiin Edward Alfred Cockaynen mukaan.
Cri du chat
Cri du chat on kromosomissa 5 esiintyvän deleetion aiheuttama oireyhtymä, jonka piirteitä ovat vaikean tai syvän kehitysvammaisuuden lisäksi mm. pienikokoisuus, pienipäisyys ja puheen kehittymättömyys. Nimensä oireisto on saanut potilaiden omaleimaisesta itkusta, jonka vihjataan muistuttavan kissan nau'untaa.
Syvästi kehitysvammaisista henkilöistä yhdellä prosentilla on cri du chat -oireisto. Syndrooman esiintyvyydestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta arvioita on esitetty runsaasti 1/15 000 ja 1/60 000 väliltä.
Cri du chat -oireyhtymän kuvasi ensimmäisenä ranskalainen Jérôme Lejeune vuonna 1963.
Jérôme Lejeune
Jérôme Jean Louis Marie Lejeune (26. kesäkuuta 1926 – 3. huhtikuuta 1994) oli ranskalainen lastenlääkäri ja geneetikko. Hän oli abortin vastustaja ja paavi Johannes Paavali II:n henkilökohtainen ystävä.
Lejeune hoiti urallaan useita Down-lapsia ja havaitsi ensimmäisenä, että heillä oli yhteistä kromosomin 21 trisomia.
Lejeune kuvasi ensimmäisenä cri du chat -oireiston vuonna 1963. Hän kuoli syöpään Pariisissa 1994.
Kantatie 46
Kantatie 46 on Kouvolan ja Heinolan kirkonkylän välinen kantatie, jonka pituus on 61 kilometriä. Tie on kaksikaistainen ja paikoitellen mutkainen. Raskaan liikenteen määrä on kohtalaisen suuri. Väylällä sijaitsevat Rautkosken tienhaaran ja Uimilan pikavuoropysäkit Jaalassa. Tie on osa lyhintä päätieyhteyttä Kotkasta ja Kouvolasta Jyväskylään.Kuusankosken Voikkaan ja Heinolan välinen tie on rakennettu 1970- ja 1980-luvuilla. Vuonna 1976 siitä tuli kantatie 60. Tie Voikkaalta valtatielle 15 valmistui vuonna 1992. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa kantatie 60 siirtyi Tampereen kehätielle, ja Kouvolan ja Heinolan välisestä tiestä tuli kantatie 46.
Kantatietä 46 tullaan tulevaisuudessa leventämään Uudenmaan ELY-keskuksen alueella koko matkaltaan. Nykyinen tie Uimilan ja Heinolan Kirkonkylän välillä on kapea ja mutkainen, eikä täytä kantateille asetettuja vaatimuksia.
Fluxus
Fluxus ( 'katoavainen', häilyvä' 'virtaava') on kansainvälinen taiteilijoiden, säveltäjien ja muotoilijoiden verkosto, joka perustettiin vuonna 1962. Sille on tyypillistä eri taiteenalojen ja suuntausten yhdistäminen. Fluxustaiteilijat ovat olleet aktiivisia kuvataiteissa, musiikissa, sekä kirjallisuudessa, kaupunkisuunnittelussa, arkkitehtuurissa ja muotoilussa. Fluxusta kuvataan usein sanalla intermedia. Esimerkiksi runous ja kuvataide kohtaavat toisensa visuaalisessa runoudessa.
Fluxus-sanan otti käyttöön liettualaissyntyinen, Yhdysvalloissa asunut taiteilija Jurgis Mačiūnas (1931-78) vuonna 1962. Ryhmän juuria voidaan jäljittää 1950-luvun lopulle New Yorkin "New School for Social Researchin" kokeellisen säveltämisen kursseille, joita johti John Cage 1957-1959. Monet Cagen oppilaat olivat taiteilijoita, joilla oli vähän kokemusta musiikista. Fluxuksen perustajia olivat Jackson Mac Low, Al Hansen, George Brecht ja Dick Higgins. Cagen luokilla vierailivat myös muun muassa Fluxukseen vaikuttaneet Marcel Duchamp ja Allan Kaprow (jota pidetään ensimmäisten happeningien luojana). Varhaiskaudella Fluxus oli aktiivinen Euroopassa, erityisesti Saksassa sekä Japanissa ja Yhdysvalloissa.
Fluxus rohkaisi itse tehtyyn estetiikkaan, arvosti yksinkertaisuutta monimutkaisuuden sijaan. Kuten dada ennen sitä, fluxukseen kuului vahva epäkaupallisuus ja anti-taide, joka halveksi perinteistä taidemarkkinoiden ohjaamaa taidemaailmaa ja suosi taiteilijakeskeistä luovaa käytäntöä. Fluxus-taiteilijat työskentelivät yleensä millä tahansa materiaaleilla, joita oli saatavilla, ja joko loivat omat teoksensa tai toimivat yhteistyössä kollegoidensa kanssa. Fluxuksen taiteilijat eivät tavallisesti ulkoistaneet luovaa prosessia kaupallisille valmistajille.
Fluxuksella ei ole yleistä hyväksyttyä määritelmää. Useimmat fluxus-tutkijat ja taiteilijat ovat samaa mieltä seuraavista:
Suomessa ei ole varsinaisia fluxuksen toimintaan osallistuneita. Fluxus yhdistetään Suomessa usein 1960-luvun undergroundiin. J. O. Mallanderilla oli yhteyksiä ryhmään ja hänen taidettaan voisi nimittää fluxukseksi.
Postitaiteen pioneereina olivat fluxus-taiteilijat. Suomeen postitaide saapui 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Tuon ajan tunnetuimpia osallistujia olivat J. O. Mallander, Arto Kytöhonka ja Ilkka-Juhani Takalo-Eskola. Performanssiryhmä Kone-Kekkosen toteuttamaa "lottovoittohuijausta" vuonna 2010 voidaan pitää esimerkkinä uuden sukupolven fluxus-taiteesta.
Valmistellessaan "40 vuotta: fluxus ja sen vaikutus" -näyttelyä Wiesbadeniin René Block vieraili vuonna 2001 Pohjoismaissa. Pohtiessaan jälkeenpäin, mitä tekemistä tämän päivän nuorella pohjoismaisella taiteella on fluxuksen kanssa, hän kirjoitti vaikutelmistaan:
Fluxuksen yhteydessä on toiminut useita taiteilijoita, kirjailijoita ja säveltäjiä, muun muassa:
Rodriguesin sokeus
Rodriguesin sokeus on autosomin kautta peittyvästi periytyvä oireyhtymä.
Taudinkuvaan kuuluvat pienisilmäisyyden ja sarveiskalvon puutteellisuuden aiheuttama sokeus sekä normaalista poikkeavat hampaat. Sairastuneet jäävät lyhytkasvuisiksi ja ovat keskitasoisesti kehitysvammaisia.
Rodriguesin sokeus havaittiin ensimmäisen kerran vuonna 1992 veljellä ja siskolla, jotka olivat syntyneet Rodriguesin saarella.
Formula 1 -kausi 1978
Formula 1 -kausi 1978 oli 29. Formula 1 -kausi. Se alkoi 15. tammikuuta ja päättyi 8. lokakuuta 1978 16:n kilpailun jälkeen Mario Andrettin ja Lotuksen voitonjuhliin. Lotus johti koko kauden valmistajien MM-sarjaa.
Kolmen pennin ooppera
Kolmen pennin ooppera () on Kurt Weillin säveltämä laulunäytelmä Bertolt Brechtin yhteistyössä Elisabeth Hauptmannin kanssa kirjoittamaan librettoon. Libreton pohjana on käytetty John Gayn kirjoittamaa balladioopperaa Kerjäläisooppera vuodelta 1728. Brecht käyttää Gayn tekstiä voimakkaan sosialistisen yhteiskuntakritiikin välineenä. Se sai ensi-iltansa 31. elokuuta 1928 "Theater am Schiffbauerdammissa" Berliinissä.
"Kolmen pennin oopperasta" tuli suuri menestys ja teosta on esitetty yli 10 000 kertaa ja se on käännetty 18:lle kielelle. Teoksen ensimmäinen elokuvaversio valmistui jo vuonna 1931. G.W. Pabstin ohjaama teos sai nimekseen "Die 3-Groschenoper". Kaj Chydenius nimitti laulunäytelmänsä Lapualaisoopperan (1966) "oopperaksi" Weillin esimerkin mukaisesti.
Suomessa Kolmen pennin oopperaa on esitetty nimellä "Kerjäläisooppera" KOM-teatterissa 1978–1980 (ohjaus Laura Jäntti). "Kolmen pennin oopperana" sitä on esitetty useassa teatterissa: Lappeenrannan kaupunginteatterissa vuonna 2016 (ohjaus Timo Sokura), Tampereen teatterissa vuonna 2010 (ohjaus Mikko Viherjuuri) Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2007 (ohjaus Kari Heiskanen ja Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1997-1998 (ohjaus Antti Einari Halonen). Turun kaupunginteatterissa näytelmän ensi-ilta oli vuonna 1970, sen ohjasi Ossi Räikkä.
Mariestadin tuomiokirkko
Mariestadin tuomiokirkko () on tuomiokirkko Mariestadin kaupungissa, Ruotsissa. Se edustaa goottilaista tyylisuuntaa, ja rakennettiin vuosina 1593–1615. Kirkko kuuluu Skaran hiippakuntaan. Kirkko on Kalmarin tuomiokirkon lisäksi ainoa ruotsalainen tuomiokirkko, joka ei ole hiippakuntansa pääkirkko.
Kantatie 69
Kantatie 69 on Äänekosken Hirvaskankaalta Suonenjoen Levään kulkeva kantatie. Tien pituus on 88 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja laadultaan vaihteleva.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 69 sijaitsi lähes nykyisellä paikallaan: Tie alkoi Laukaan Tervatehtaalta silloiselta nelostieltä ja kulki jokseenkin nykyisen tien linjausta Suonenjoelle. Nelostien nykyisen linjauksen valmistumisen jälkeen Jyväskylän ja Tervatehtaan välinen osuus muutettiin kantatieksi 69. Vuonna 1965 linjausta muutettiin, kun Hirvaskankaan ja Konneveden Tankolammen välinen tie valmistui.
Kantatie 69 lakkautettiin ja muutettiin maantieksi 644 välillä Hirvaskangas–Suonenjoki, kun valtatien 9 Jyväskylän ja Kuopion välinen osuus valmistui 1970-luvun alussa. Tie kuitenkin palautettiin kantatieksi vanhalla numerolla jo saman vuosikymmenen puolivälissä.
Tiellä sattui 28. heinäkuuta 1956 vakava linja-auto-onnettomuus, kun Konneveden ja Rautalammin kuntien rajalla sijainneelle Kivisalmen lossille ajaneen linja-auton jarrut pettivät ja linja-auto syöksyi Konneveteen. Onnettomuudessa hukkui 15 ihmistä ja 18 pelastui. Paikalle valmistui silta vuonna 1963.
Linköpingin tuomiokirkko
Linköpingin tuomiokirkko () on tuomiokirkko Linköpingin kaupungissa, Itä-Götanmaalla, Ruotsissa. Kirkkorakennus on 110 metriä pitkä ja 107 metriä korkea, näin ollen Linköpingin kaupungin näkyvimpiä maamerkkejä.
Paikalla on sijainnut kirkko jo 1100-luvulla: romaaninen basilika, joka oli kooltaan noin kolmasosan nykyisen kirkon koosta.
Kun noin vuonna 1230 kävi ilmi, että kivinen basilika alkoi käydä liian pieneksi, kirkkoa laajennettiin idän suuntaan. Rakennettiin uusi kuori sekä poikkilaiva. Nämä osat ovat säilyneet, ja ovat nähtävissä vielä nykypäivänä. Nykyisen pituutensa kirkko sai Ruotsin kuningas Valdemar Birgerinpojan kruunajaisten aikoihin, vuonna 1251.
Vuosina 1408–1420 kirkon kappelit rakennettiin goottilaista tyylisuuntaa noudattaen. Kappelit nimettiin Pyhän Andreaan, piispa Nicolaus Hermannin eli Nils Hermanssonin ja piispa Thomas Becketin mukaan. Näistä Pyhän Andreaan kappeli nimettiin uudelleen myöhemmin Neitsyt Marian mukaan.
Tulipalo vaurioitti kirkon kattoa vuonna 1546, sekä jälleen vuonna 1567. Vuosina 1747–1758 kirkon torni uudelleenrakennettiin, ja tämä toistettiin vuosina 1877–1886 ruotsalaisen arkkitehti Helgo Zettervallin johdolla. Vuonna 1967 restauroitiin kirkon katto takaisin 1600-luvun asuun.
Apuraha
Apuraha on taloudellinen tuki tai palkinto tieteelliselle tutkimukselle tai kulttuuriselle toiminnalle. Myös huippu-urheilijoille myönnetään apurahoja. Suomessa apurahoja myöntävät pääasiassa säätiöt, kunnat ja opetusministeriö. Apurahan myöntämisen kriteerit riippuvat myöntäjän apurahalle asettamista tavoitteista. Niillä tuetaan esimerkiksi alallaan ansioitunutta jatko-opiskelijaa tai tutkijaa työssään tavoitteena suomalaisen tieteen edistäminen.
Valtion taiteilija-apurahan suuruus oli 1.2.2016 alkaen 1.2.2016 alkaen 1 692,45 euroa kuukaudessa.
Apuraha on yleisnimitys monenlaiselle taloudelliselle tuelle. Esimerkiksi Taiteen edistämiskeskus myöntää valtion 0,5–5-vuotisia taiteilija-apurahoja sekä kohdeapurahoja ja eri taidetoimikunnat jakavat muun muassa produktioavustuksia, matka-avustuksia ja laatutukia. Vuonna 2007 Taiteen keskustoimikunta myönsi tukea taiteelliseen työskentelyyn taiteilijoille, projekteihin taiteilijoille, työryhmille ja yhteisöille, sekä muille yhteisöille tukea yhteensä 20,4 miljoonaa euroa. Noin neljä prosenttia aktiivisista taiteilijoista saa kerrallaan valtion myöntämiä taiteilija-apurahoja.
Kalevi Kivistö ajoi läpi viisitoistavuotisten taiteilija-apurahojen järjestelmän, mutta Tytti Isohookana-Asunmaa korvasi ne viisivuotisilla ollessaan opetusministerinä.
Apurahoista ja avustuksista päättävät niitä myöntävien tahojen asiantuntijat. Taiteen edistämiskeskuksessa, valtion taidetoimikunnissa ja alueellisissa taidetoimikunnissa päätöksentekoelinten jäsenet ovat eri taiteenalojen ammattilaisia ja muita asiantuntijoita. Päätökset perustuvat vertaisarviointiin hakemusten taiteellisen laadun perusteella.
Suomessa on lukuisia tieteenalojen apurahoja jakavia säätiöitä.Apurahalla työskentely on määräaikaista, jolloin kyse ei ole työsuhteesta. Apurahalla työskentelevä hankkii itse MYEL-eläkevakuutuksensa Melasta ja maksaa MYEL-maksun. Vakuutusta on haettava kolmen kuukauden kuluessa apurahan alkamisesta.
Apurahansaajien, joille on myönnetty Suomesta taiteelliseen tai tieteelliseen toimintaan tarkoitettu apuraha on otettava MYEL-vakuutus. Vakuutusvelvollisuus koskee lain mukaan niitä Suomen sosiaaliturvan piiriin kuuluvia apurahansaajia, jotka ovat saaneet Suomesta myönnetyn työskentelyapurahan vuonna 2009 tai sen jälkeen. Vakuutusvelvollisuuden piirissä olevan apurahan tulee olla tarkoitettu vähintään neljän kuukauden taiteelliseen tai tieteelliseen työskentelyyn Suomessa ja määrältään sen on oltava vähintään 1 259,53 euroa, mikä vastaa vuosiansiona 3 778,59 euroa vuoden 2016 tasossa. Vakuutusvelvollisuus koskee sekä henkilökohtaisen apurahan saaneita, että työryhmässä apurahalla työskenteleviä.
Niilo Mäki Instituutti
Niilo Mäki instituutti (NMI) on Jyväskylässä toimiva oppimisvaikeuksien tutkimusyksikkö. NMI:n taustalla toimivat Jyväskylän yliopistosäätiö, Jyväskylän kaupunki ja Haukkalan lastenpsykiatrisen hoitolaitoksen kannatusyhdistys. Sen toimintaa ovat rahoittaneet mm. Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus, Kela, STAKES, Opetushallitus, EU ja yksityislahjoittajat.
NMI tarjoaa koulutusta ja julkaisee NMI-Bulletin lehteä, kirjallisuutta sekä testi-/arviointimenetelmiä. Yhdessä Jyväskylän perheneuvolan kanssa NMI ylläpitää kouluikäisten lasten oppimisvaikeuksia tutkivaa ja kuntouttavaa Lastentutkimusklinikkaa.
Princess Ai
Princess Ai () on Misaho Kujiradōn kolmiosainen shōjo-mangasarja, joka pohjautuu Courtney Loven ja DJ Milkyn kirjoittamaan tarinaan. Sarjakuva kertoo muistinsa menettäneestä Ai-nimisestä tytöstä, joka herää hämmentyneenä Tokion kadulla ja joka lähtee selvittämään kuka hän on ja miksi hän on Tokiossa. Suomeksi sarjaa julkaisee Punainen Jättiläinen.
Sarjalle luvattiin myös jatkoa: yksiosaiset "Rumors From The Other Side" (2008), "Encounters" (2009), strippikokoelma "Princess Ai of Ai Land" (2009) ja kolmiosainen jatkosarja "The Prism Of Midnight Dawn" (2009). Niistä "Rumors From The Other Side" ilmestyi tavallisesti ja "The Prism Of Midnight Dawn" alkoi ilmestyä nimellä "Keskiyön kajastus", mutta "Princess Ai of Ai Land" sekä "Encounters" peruttiin erimielisyyksien takia. Myöhemmin "Encounters" ilmestyi Pauna Media Groupilta nimellä "Princess Ai: Kohtaamisia".
Antti Hannikainen
Antti Juhana Hannikainen (18. heinäkuuta 1910 – 13. tammikuuta 1976) oli suomalainen lakimies, joka toimi oikeusministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961, oikeuskanslerina vuosina 1961–1964 ja korkeimman oikeuden presidenttinä 1964–1975.
Vastavalmistuneena lakitieteen kandidaattina Hannikaisesta tuli Viipurin hovioikeuden ylimääräinen virkamies vuoden 1936 alussa. Samalla vuosikymmenellä hän hoiti myös Rannan tuomiokunnan tuomarin tehtäviä sekä toimi virkaatekevänä puheenjohtajana Viipurin maanjako-oikeudessa. Hannikainen harjoitti 1930-luvun lopulla myös asianajajan ammattia, ensin Aarne Aaltosen asianajotoimistossa Kuopiossa ja sittemmin omistamassaan Pentikäisen toimistossa Viipurissa. Tehtävät vaihtuivat siis uran alusta alkaen taajaan, ja samanaikaisesti tulessa tapasi olla vähintään kaksi rautaa.
Virkanimikkeet muuttuivat talvi- ja jatkosodan aikana: kapteeniksi ylennyt Hannikainen toimi sotatuomarina sekä lukuisissa hallinnollisissa tehtävissä, viimeiseksi sotaylioikeuden viskaalina 1943–1945. Lisäksi hän tuli sota-aikana eduskuntatyöhön eduskunnan oikeusasiamiehen sihteeriksi ja rauhan tultua eduskunnan suuren valiokunnan sihteeriksi. Oikeusasiamiehen varamies ja lainvalmistelukunnan jäsen hänestä tuli 1947. Hannikainen väitteli vuonna 1948 lakitieteen tohtoriksi tieteellisesti täysipainoisella, pidätysoikeutta käsittelevällä väitöskirjallaan.
Tammikuussa 1959 maalaisliittolainen Hannikainen nimitettiin V. J. Sukselaisen toisen hallituksen oikeusministeriksi.
Vuonna 1964 Hannikaisesta tuli korkeimman oikeuden presidentti. Tässä tehtävässä hän toimi lokakuuhun 1975 asti.
Mill Ends Park
Mill Ends Park on Guinnessin ennätysten kirjan mukaan maailman pienin puisto eli määrätty viheralue. Puisto perustettiin 17. maaliskuuta 1948 Pyhän Patrickin päivänä Portlandin kaupunkiin Oregonin osavaltioon irlantilaisten haltijoiden ("leprechaun") siirtomaaksi. Puisto on ympyrän muotoinen, pinta-alaltaan 0,3 neliömetriä ja se sijaitsee liikenteenjakajassa, johon alun perin piti tulla lyhtypylväs. Koska liikenteenjakajaa ei vuonna 1948 paikalle ilmaantunut, alkoi siinä kasvaa rikkaruohoja. Oregon Journal -lehden irlantilainen kolumnisti Dick Fagan istutti paikkaan kukkia ja nimesi sen lehtikolumninsa "Mill Ends" mukaan.
Fagan on kuvaillut puistonsa syntytarinaa seuraavasti. Fagan katsoi ikkunasta alas ja näki haltijan kaivavan kuoppaa. Hän juoksi alas ja nappasi haltijan kiinni ja sai siltä yhden toivomuksen. Fagan toivoi omaa puistoa, mutta ei huomannut kertoa sen kokoa, joten haltija antoi hänelle kyseisen kuopan. Seuraavien vuosikymmenten aikana Fagan kuvaili hulluttelevissa kolumneissaan useasti puistoa ja siellä asuvaa ystäväänsä Patrick O'Toole -nimistä haltijaa.
Fagan menehtyi syöpään 1969, mutta toiset jatkoivat puiston hoitamista sen jälkeen. Puisto sai virallisen puiston aseman Portlandin kaupungissa 1976. Vuonna 2006 puisto siirrettiin väliaikaisesti rakennustöiden tieltä Two World Trade Center Plazaan.
Lundin tuomiokirkko
Lundin tuomiokirkko () on tuomiokirkko Lundin kaupungissa, Skånen maakunnassa, eteläisessä Ruotsissa.
Kirkkorakennus rakennettiin keskiajalla hiekkakivestä, noudattaen Lombardian ja Reinin-alueen romaanisen arkkitehtuurin tyylisuuntaa. Kirkon tornit kohoavat 55 metrin korkeuteen, kirkonkelloista vanhin on peräisin vuodelta 1513.
Tuomiokirkossa on myös astronominen kello, "Horologium mirabile Lundense", joka on peräisin vuoden 1424 tienoilta. Kello sisältää kirkon uruista pienimmät, jotka soittavat päivittäin sävelmän "In dulci jubilo". Kirkossa on yhteensä kuudet urut. Suurimmat niistä on rakennettu vuosina 1932–1934, ja niissä on 102 äänikertaa ja 7074 pilliä. Urkujen rakentajana toimi tanskalainen yritys Marcussen & Søn.
Kirkossa vierailee vuosittain 700 000 kävijää ja jumalanpalveluksissa 90 000.
Paavi Franciscus vieraili tuomiokirkossa lokakuussa 2016 luterilaisten ja katolisten yhteisessä jumalanpalveluksessa. Vierailulla kunnioitettiin uskonpuhdistuksen 500-vuotista historiaa. 1100-luvulta peräisin olevalla tuomiokirkolla on myös katolinen tausta.