Mihail Suslov
Mihail Andrejevitš Suslov (, 21. marraskuuta 1902 Šahovskoje, Venäjä – 25. tammikuuta 1982 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen valtiomies ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) pääideologi. Suslov oli NKP:n politbyroon ja sihteeristön jäsen.
Suslov liittyi 16-vuotiaana NKP:n nuorisojärjestö Komsomoliin ja itse puolueeseen vuonna 1921. Hän opiskeli taloutta Plehanovin instituutissa ja Punaprofessoreiden instituutissa, myöhemmin hän opetti Moskovan yliopistossa ja Teollisuusakatemiassa.
Suslov valittiin puoluekoneiston kouluttajaksi 1931. Suslov valittiin keskuskomitean valvoman komission tarkastajaksi. Hänen tehtävänään oli keskittyä lukuisiin ”henkilökysymyksiin”, puuttua poikkeamiin puolueen yleisestä linjasta ja tarvittaessa erottaa henkilöitä puolueesta.
Suslov ohjasi komission aloittamaa puhdistusta puolueessa Uralin ja Tšernigovin provinsseissa vuosina 1933–1934. Lazar Kaganovitš oli Puoluevalvontatoimikunnan puheenjohtajana 1930-luvun alkupuolella, eikä hän koskaan ottanut huomioon tiedostavia työntekijöitä komissiossaan.
Suslovin roolia uusiutuvissa puhdistuskampanjoissa 1937 ja 1938 ei ole dokumentoitu, vaikka on selvää että puhdistukset, jotka poistivat suurimman osan puolueaktivisteista, avasivat tien hänen nopealle ylenemiselleen. Suslovista tuli Stavropolin puoluekomitean ensimmäinen sihteeri ja jäsen keskuskomitean tarkastuskomiteassa (GPSU) vuonna 1939. Hän oli ehdolla keskuskomitean täysjäseneksi 1941.
Toisen maailmansodan aikana Suslov oli toteuttamassa tšetšeenien ja muiden muslimivähemmistöjen karkotusta Kaukasukselta.
Vuosina 1944–1946 Suslov oli perustamassa neuvostohallintoa Liettuaan. Suslov karkotti kokonaisia kyliä vankileireille Siperiaan ja oli Samizdat-kirjallisuuden vastustustyössä. Stalin antoi Susloville viran Orgbyrossa 1946 ja asetti hänet työskentelemään keskuskomiteaan. Suslov valittiin puolueen sihteeristöön 1947 ja politbyroon jäseneksi vuonna 1949. Hän oli lähes keskeytyksettä politbyroon jäsen kuolemaansa 1982 asti.
Suslov toimi puoluelehden Pravdan päätoimittajana vuosina 1949–1951. Suslov oli hetkellisesti epäsuosiossa Stalinin kuoleman jälkeen ja hänet erotettiin politbyroon täysjäsenyydestä 1953. Hänet valittiin Neuvostoliiton ulkoministeriön komission puheenjohtajaksi 1954.
Suslov valittiin uudelleen politbyroon täysjäseneksi 1955. Suslov ryhmittyi Nikita Hruštšovin taakse kesäkuussa 1957 vastustaakseen ”puolueenvastaista ryhmää”, jota johtivat Georgi Malenkov, Vjatšeslav Molotov ja Lazar Kaganovitš. Suslov oli myöhemmin merkittävässä roolissa Hruštšovin poistamisesta vallasta ja Leonid Brežnevin nostamisessa valtaan lokakuussa 1964. Suslovia kutsuttiin usein ”harmaaksi eminenssiksi”.
Hän oli muotoilemassa NKP:n ideologiaa suurimmastaan osastaan ajastaan sihteeristössä. Hänen kuolemansa oli alkua valtataistelulle Brežnevin seuraajan Juri Andropovin, joka turvasi Suslovin ideologian jatkuvuuden, vastustajien Andrei Kirilenkon ja Konstantin Tšernenkon välille.
Suslov oli poliittinen esikuva Juri Andropoville ja Mihail Gorbatšoville sekä vähemmän tunnetuille kommunistivirkamiehille Boris Ponomareville ja Aleksei Jepiševille.
Suslov asui Moskovassa 26. Kutuzovski prospektilla, samassa rakennuksessa Brežnevin ja Andropovin kanssa. Suslovilla oli myös datša Sosnovka-1, 11,5 hehtaarin maatila ja yksityinen ranta Moskvajoen rannalla. Hänellä oli vaimo ja kaksi lasta, poika ja tytär, jotka ovat asuneet Itävallassa vuodesta 1990 lähtien.
Suslov kuoli aivoverenvuotoon 25. tammikuuta 1982. Hänet haudattiin valtiollisin kunniamenoin Stalinin viereen Kremlin muuriin.