Nahkealehtinen kasvillisuus
Nahkealehtinen kasvillisuus eli välimerenkasvillisuus on kuuma kesällä kuivalle ja talvisateiselle Välimerenilmastolle tyypillinen kasvillisuusvyöhyke, jonka kasvit ovat sopeutuneet kesien kuumuuteen ja kuivuuteen monin eri tavoin. Kasvien lehdet ovat usein pieniä, vahapintaisia tai karvaisia, jotta haihtuminen olisi niistä mahdollisimman vähäistä. Kasveja ovat mm. sitrushedelmäpuut ja viinirypälepensaat. Kosteammilla alueilla, esimerkiksi jokilaaksoissa ja painanteissa nahkealehtinen kasvillisuus on parhaimmillaan kuivahkoa subtrooppista metsää, kuivemmilla alueilla läpitunkematonta pensaikkoa. Useimmiten se on kuitenkin jotakin tältä väliltä.
Välimeren alueella maannos on paikalla aiemmin kasvaneen metsän tuottaman ruskomullan ja aavikkomaannoksen välimuoto. Kallioperän rauta värjää laajoilla alueilla maan punaiseksi, mistä on peräisin maannoksen nimi terra rossa. Humuskerros on historiallisena aikana tehtyjen hakkuiden ja laiduntamisen sekä niitä seuranneen eroosion vuoksi hyvin ohut. Monin paikoin humuskerros puuttuu kokonaan.
Välimeren kasvillisuuden alueella ihminen on vaikuttanut tuhansia vuosia. Hakattujen metsien tilalla kasvaa monin paikoin matalaa piikkipensaikkoa, ja esimerkiksi parkkitammi on yleistynyt rautatammen harvinaistuessa. Muita ihmisen toiminnasta hyötyneitä kasveja ovat jänönpavut, piiskaherneet ja väriherneet.
Talvi on sateinen ja selvästi kesää viileämpi. Talvella hepoasteiden pysyvä korkeapaineen rintama siirtyy auringon mukana etelään, jolloin lauhkealle vyöhykkeelle tyypilliset viileät ja kosteat länsituulet pääsevät puhaltamaan talvisadealueelle, tuoden runsaasti sateita. Sateita saadaan lähinnä lokakuun alun ja huhtikuun lopun välisenä aikana, mutta myös kesäisin, jos korkeapaineet väistyvät. Ensimmäisten talvisateiden alkamista ei kuitenkaan voida ennustaa samalla tavalla tarkasti, kuin esimerkiksi Aasian monsuunisateita. Välimerellä talvet vaihtelevat, eli joskus talvi voi olla kuivahko, joskus liiankin märkä, yleisesti talven aikana sataa talvisadealueella 60–100 cm, eli selvästi enemmän kuin Suomessa vuoden aikana.
Talvisin pohjoisesta saapuvat matalapaineet saavat edelleen lisää kosteutta itseensä lämpimästä Välimerestä. Talvella Välimerelle pääsevät pohjoisten länsituulten tuomat satunnaiset Atlantilta tulevat matalapaineet ovat keskeisessä asemassa puhuttaessa Välimeren sateisuudesta, talvella länsituulet ovat voimakkaita ja tämä näkyy myös Etelä-Suomessa asti talvella: Etelä-Suomessa talvet ovat yllättävän harmaita ja pilvisiä. 
Hallaöitä on Välimerellä monesti keskitalvella, yöpakkaset ovat harvinaisempia. Öiset lumi- ja räntäsateet ovat harvinaisia, mutta niitäkin esiintyy muutaman vuoden välein. Talven sateet aloittavat kasvukauden, jolloin monet vyöhykkeelle tyypilliset sipulikasvit versovat ja kukkivat. Sadekaudella maa on vihreä ja kukkien peitossa. Appelsiinipuut, oliivit ja viinit ovat tyypillistä välimerenkasvillisuutta, sillä ne tarvitsevat pitkän kypsymiskauden. 
Kesän tullen eteläinen subtrooppinen pysyvä korkeapainealue siirtyy auringon mukana pohjoiseen, jolloin kosteat länsituulet eivät enää pääse puhaltamaan talvisadealueelle. Keväsin tuulet puhaltavat etelästä, Saharan suunnilta, ja yhdessä välimerestä haihtuvan kosteuden kanssa, ne saavat ajoittain aikaan Välimeren Pohjois-Rannikolla kurasateita. Samaan aikaan päiväntasaajan pysyvä matalapaineen alue pääsee tuomaan sateita Saharan ja Kongon sademetsien välisille savanneille, joilla koittaa tällöin sadekausi. Kesä on nahkealehtisen kasvillisuuden alueella kuiva ja kuuma, jolloin kasvien hedelmät kypsyvät. Hedelmät kehittyvät talvella talvisateiden ansiosta. Kesän kuivuuden takia metsä- ja pensastopalot ovat tällöin tavallisia ja eräille alueen kasveille lisääntymisen ehto.