hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
PDP-1
PDP-1 (Programmed Data Processor-1) oli ensimmäinen Digital Equipment Corporationin valmistama minitietokone ja Programmed Data Processor -sarjan ensimmäinen. Tietokone on merkittävä muun muassa ensimmäisenä kaupallisena "interaktiivisena" tietokoneena.
Tietokone julkaistiin vuonna 1959 ja sitä valmistettiin noin 50 kappaletta. Tietokoneella oli sillä merkittävä rooli varhaisen tietokoneharrastuksen alullepanijana: kone oli ostettu MIT:hen ja muutamiin muihin korkeakouluihin, joissa käyttöpolitiikka oli sen verran vapaamielinen, että opiskelijat saattoivat varata sen käyttöönsä vapaa-aikanaan ja toteuttaa sillä omia pelejään ja kokeilujaan.
PDP-1 oli transistoripohjainen kone, jonka arkkitehtuuri perustui MIT:ssä kehitettyihin varhaisiin transistorikoneisiin (TX-0 ja TX-2). Sen suurimpia etuja oli pienikokoisuus: koko laitteisto vei vain muutamia neliömetrejä lattiapinta-alaa. Erikoisuutena oli myös suuri tutkamainen kuvaputki, jota käytettiin usein pelien ja interaktiivisten ohjelmien näyttölaitteena. Ensisijaisena massamuistina oli reikänauha. Sananpituus oli 18-bittinen, ja ferriittirengasmuistilla toteutetun keskusmuistin koko vaihteli 4096:n ja 65536:n sanan välillä. Nopeimmat konekäskyt suoritettiin 10 mikrosekunnissa.
PDP-1 oli ensimmäinen tietokone, joka ajoi tietokonepelien historiaan keskeisesti kuuluvaa "Spacewar"-peliä. PDP-1 on ollut myös Suomessa nähtävillä GameOn-tietokonepelinäyttelyssä syksyllä 2003.
David Niven
James David Graham Niven (1. maaliskuuta 1910 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 29. heinäkuuta 1983 Château-d’Œx, Sveitsi) oli englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä.
David Niven syntyi Lontoossa, Englannissa vanhempinaan William Edward Graham Niven ja ranskalaissukuinen Henrietta Julia Degacher. Niven väitti itse syntyneensä Kirriemuirissa Skotlannissa, mutta kun hänen syntymätodistuksensa tarkastettiin hänen kuolemansa jälkeen, tieto osoittautui virheelliseksi. Hänen isänsä kuoli Gallipolin taistelussa vuonna 1915 ja hänen äitinsä meni myöhemmin naimisiin sir Thomas Comyn-Plattin kanssa. Käytyään koulunsa loppuun Niven valmistui kadetiksi Sandhurstissa ja omaksui tuolloin ”upseerin ja herrasmiehen” käytöksen, josta muodostui hänen tavaramerkkinsä.
Saavuttuaan Hollywoodiin 1930-luvulla Niven työskenteli elokuvissa aluksi avustajana ja vuonna 1935 hänellä oli pieni rooli elokuvassa "Kapina laivalla". Ensimmäiset pääosaroolinsa hän teki 1930-luvun lopulla.
Niven palveli Britannian armeijassa toisen maailmansodan aikana ja yleni lopulta everstiksi. Hän osallistui myös Normandian maihinnousuun. Sodan jälkeen hän jatkoi näyttelijänuraansa esiintyen muun muassa Phileas Foggin roolissa Jules Vernen teokseen perustuvassa elokuvassa "Maailman ympäri 80 päivässä", korpraali Millerinä elokuvassa "Navaronen tykit", herrasmiesvaras Charles Lyttonina elokuvassa "Vaaleanpunainen pantteri" ja James Bondina Bond-parodiassa "Casino Royale".
Nivenin viimeisiksi elokuviksi jäivät "Vaaleanpunainen pantteri" -sarjan elokuvat "Vaaleanpunaisen pantterin jäljillä" ja "Vaaleanpunaisen pantterin kirous". Hän menehtyi heinäkuussa 1983 Sveitsissä ALS-tautiin.
Vuonna 1940 Niven meni naimisiin Primula Susan Rollon kanssa. He saivat kaksi yhteistä lasta, nimiltään David Jr. ja Jamie. Primula Niven menehtyi vuonna 1946 tapaturmaisesti vain 28-vuotiaana. Nivenin toinen puoliso, jonka hän nai vuonna 1948, vain kymmenen päivää ensimmäisen tapaamisen jälkeen, oli Hjördis Paulina Tersmeden (o.s. Genberg), eronnut ruotsalainen malli ja näyttelijä. Heillä oli kaksi yhteistä lasta, adoptoidut tyttäret Kristin ja Fiona.
Vuonna 1959 Niven voitti parhaan miespääosan Oscarin ja Golden Globen suorituksestaan elokuvassa "Eri pöydissä" ("Separate Tables"). Lisäksi hän voitti vuonna 1954 Golden Globen kategoriassa paras miespääosa musikaalissa tai komediassa suorituksestaan elokuvassa "Viattomuus kadulta" ("The Moon Is Blue") ja oli ehdolla samassa kategoriassa vuonna 1958 roolistaan Godfrey Smithinä elokuvassa "Rakkaani, älä karkaa!" ("My Man Godfrey").
Põltsamaa jõgi
Põltsamaa jõgi on Keski-Virossa virtaava Pedjan joen 135 km pitkä sivujoki. Se alkaa Pandiveren ylängöltä ja Endlan luonnonsuojelualueelta Jõgevamaan, Järvamaan ja Länsi-Virumaan maakuntien rajamailta.
Põltsamaa jõgi virtaa keskivaiheillansa Põltsamaan kaupungin halki. Se yhtyy Pedja jõgeen Alam-Pedjan luonnonsuojelualueen tuntumassa lähellä Võrtsjärveä.
Varsinkin yläjuoksulla majavat ovat tehneet patojaan jokeen. Siellä täällä joen poikki on myös itsestään kaatuneita ja paksujakin puita, mikä haittaa kanoottiretkeilyä. Joki on kuitenkin erinomainen melontajoki, rauhallinen ja kaunis. Joen yli kaartuvat puut muodostavat lehvästötunneleita. Joki mutkittelee paikoitellen hyvinkin voimakkaasti. Rannat ovat paikoitellen vaikeakulkuisia.
Koillismaan seutukunta
Koillismaan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kaksi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 178.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Koillismaan seutukunnan tärkeimmät elinkeinot ovat matkailun lisäksi maa- ja metsätalous sekä puu-, metalli-, elintarvike-, tietotekniikka- ja käsityöteollisuus. Seutukunnan tärkeimmät kulkuyhteydet ovat valtatie 20 Oulusta Kuusamoon ja valtatie 5 Kajaanista Kuusamoon sekä reittilentoliikenteen kenttä Kuusamossa. Maantieteellisesti seutukunta sijaitsee Oulun läänin koillisosassa. Sen pohjoispuolella on Itä-Lapin seutukunta, länsipuolella Oulunkaaren seutukunta ja eteläpuolella Kehys-Kainuun seutukunta. Itärajana on Venäjän valtion raja.
Koillismaan seutukunnan tavoite 1 -ohjelman visio on, että Koillismaa olisi alue, jonka asukkailla olisi mahdollisuus toimeentuloon ja korkeatasoisiin palveluihin luonnonläheisessä ympäristössä. Suurimpana tavoitteena on työllisyyden parantaminen Koillismaalla vuoteen 2006 mennessä niin, että työllisen työvoiman määrä nousee kokonaisuudessaan 1 500 hengellä, osaamisen taso ja työvoiman laatu nousevat sekä yrittäminen lisääntyy. Tavoitteet on jaettu kolmeen ryhmään, joissa jokaisessa on omat kehittämistoimenpiteensä ja hankkeensa. Ryhmät ovat yritystoiminan kehittäminen, osaamisen tason nostaminen sekä maaseudun kehittäminen.
Pinta-ala- ja väkilukutietoja Koillismaan seutukunnan kunnista. (*) = Seutukunnan numero.
Bukavu
Bukavu on kaupunki Kongon demokraattisessa tasavallassa. Se sijaitsee Kivu-järven rannalla ja on Sud-Kivun provinssin pääkaupunki.
Belgialaiset perustivat Costermansvillen vuonna 1901. Nimi muutettiin Bukavuksi vuonna 1966
Bukavussa on lentokenttä, hyvättieyhteydet eri suuntiin ja satama Kivu-järven rannalla, josta kulkee vuosittain yli sata tonnia rahtia.
Vuonna 2004 kaupungissa oli noin 472 000 asukasta.
Minitietokone
Minitietokone on vanhahtava käsite, jolla tarkoitetaan etenkin 1960- ja 1970-luvuilla suunniteltuja tietokoneita, joiden toteutuksessa kiinnitettiin erityistä huomiota pieneen kokoon ja yksinkertaisuuteen. Käsitteenä tämä tarkoittaa suurtietokonetta fyysisesti pienempää laitetta. PDP-8 oli ensimmäinen laite, josta käytettiin minitietokone-sanaa.
Minitietokoneet ajavat yleensä UNIXin tai VMS:n kaltaista monen käyttäjän käyttöjärjestelmää, jota käytetään koneeseen liitettyjen päätteiden avulla. Mikrotietokoneiden yleistyessä minitietokone-käsitettä vastaavia laitteita kutsutaan nykyään palvelinkoneiksi, jotka ovat pienempiä ja halvempia kuin suurtietokone-käsitteen palvelimet.
Minitietokoneet ajoittuvat samalle aikakaudelle mikropiirien yleistymiseen. Kehitys johti edelleen mikroprosessorin kehittämiseen ja tietokoneiden pienentymiseen.
Lubumbashi
Lubumbashi ( entinen Élisabethville (ranskaa) tai Elisabethstad (flaamia)) on Kongon demokraattisen tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja maan kaakkoisosan keskus. Tämä kuparinlouhintateollisuudesta vaurastunut kaupunki on Katangan maakunnan pääkaupunki. Lubumbashin asukasluku vuonna 2004 oli noin 1,3 miljoonaa.
Lubumbashi sijaitsee noin 1000 metriä merenpinnan yläpuolella niin sanotulla kuparivyöhykkeellä, joka ulottuu Kongon eteläosasta Sambian keskiosiin. Kafwe-joki virtaa läheisellä Sambian rajalla liittyäkseen Sambesi-jokeen etelämpänä.
Lubumashi sijaitsee Ilebosta, Kolwezista ja Kindusta tulevien rautateiden risteyskohdassa. Rautatietä pitkin kuljetetaan mm. kuparia, kobalttia, sinkkiä, tinaa ja hiiltä. Kaupungissa on myös kansainvälinen Luanon lentokenttä.
Lubumbashi perustettiin vuonna 1910. Sen nimi oli vuoteen 1965 saakka "Elisabethville".
Vuonna 1960 Belgian Kongon itsenäistyessä Belgiasta Katangan maakunta julistettiin itsenäiseksi. Lubumbashi toimi tämän separatistisen valtion pääkaupunkina vuoteen 1963 saakka, jolloin YK:n joukot, jolta Kongo oli pyytänyt apua tilanteen ratkaisemiseksi, kukistivat kapinan.
Mobutu Sese Sekon aikana kaupunki oli alennustilassa, mutta vuosina 1999-2003 se toimi valtion pääkaupunkina.
Lubumbashi on kansallisesti tärkeä taloudellinen ja teollinen keskus. Siellä valmistetaan tekstiilejä, elintarvikkeita, painotuotteita, tiiliä ja kuparijalosteita.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat mm. kasvitieteellinen puutarha, eläintarha ja arkeologis-etnologinen Lubumbashin kansallismuseo. Siellä on myös korkeatasoinen yliopisto.
Lubumbashi on väestörakenteeltaan monikansallinen. Suurimpia väestöryhmiä ovat sangat, lambat, lubat, lundat ja rundat. Kaupungin valtakieli on swahili, josta on kehittynyt siellä erityinen kingwana-murre.
Abanjom
Abanjom tai "abanyom" on nigeriläis-kongolainen kieli. Se on tonaalinen kieli. Kielen puhujia on noin 12 500 Nigeriassa.
Matteo da Perugia
Matteo da Perugia (kuoli 1418) oli italialainen säveltäjä. Hänen syntymävuodestaan ei ole varmaa tietoa. Hän toimi kanttorina ja kuoronjohtajana Milanon katedraalissa vuosina 1402-1407 ja uudelleen 1414-1416.
Matteo da Perugian sävellyksiä on säilynyt yhdessä käsikirjoituksessa kaikkiaan noin kolmekymmentä. Siinä on sekä uskonnollista että maallista musiikkia. Useimmissa lauluissa on ranskankieliset sanat.
PDP-11
PDP-11-sarjan (lyhenne sanoista "Programmed Data Processor") tietokoneet olivat Digital Equipment Corporationin menestyneimpiä minitietokoneita. Sarjan tuotanto alkoi vuonna 1970 ja jatkui aina 1990-luvulle asti.
PDP-11:n suoritinarkkitehtuuri käyttää 16-bittisiä sanoja, jotka jakautuvat kahteen 8-bittiseen tavuun. Osoiteavaruuden koko on 65 536 tavua. Suurimmissa malleissa on erikseen käsky- ja data-avaruus, mutta tätä ominaisuutta eivät DEC:n käyttöjärjestelmät hyödyntäneet. Käytännössä kaikissa PDP-11-malleissa fyysinen keskusmuisti on paljon osoiteavaruutta suurempi.
Rekistereitä on kahdeksan, ja ne ovat luonteeltaan yleiskäyttöisiä, joskin rekisteri 7 toimii ohjelmalaskurina ja rekisteri 6 pino-osoittimena. PDP-11-arkkitehtuurista saadut vaikutteet näkyvät paitsi sen seuraajassa VAXissa, myös esimerkiksi Motorolan 68000-sarjan mikrosuorittimissa.
Alkuperäinen UNIX-käyttöjärjestelmä ja C-ohjelmointikieli kehitettiin aivan alkuvaiheita lukuun ottamatta PDP-11:llä. Ensimmäinen versio Unixista kehitettiin PDP-7:lle assemblyllä. Uusin PDP-11:llä toimiva UNIX-versio on 2.11BSD. DEC:n omia käyttöjärjestelmiä olivat RT11, RSTS, RSX11 ja DOS.
PDP-11:t olivat ensimmäisiä laajasti kloonattuja länsikoneita Neuvostoliitossa ja muissa itäblokin maissa. PDP-11-arkkitehtuurin suosio jatkui näissä maissa pitempään kuin länsimaissa, ja esimerkiksi Neuvostoliitossa valmistettiin PDP-11-pohjaisiin mikrosuorittimiin perustuvia kotitietokoneita, ohjelmoitavia laskimia ja satelliitteja.
Bernart de Ventadorn
Bernart de Ventadorn eli Bernart de Ventadour (s. 1100-luku Corrèze, Ranska) oli ranskalainen trubaduuri.
De Ventadornin syntymävuodesta ei ole tarkkaa tietoa. Hänen isänsä oli mahdollisesti leipuri. De Ventadorn opiskeli musiikkia ja runoutta luultavasti Eblen kreivin opissa.
Myöhemmin De Ventadorn toimi muun muassa Eleonoora Akvitanialaisen palveluksessa. Viimeisinä vuosinaan hän vetäytyi luostariin Dordogneen, jossa hän kuoli todennäköisesti 1100-luvun viimeisellä vuosikymmenellä.
De Ventadornilta säilyi epätavallisen suuri määrä teoksia; 45 runoa, joista 18:sta on jäljellä myös musiikki. Tunnetuimpiin melodioihin kuuluu muun muassa "Quan vei la lauzeta mover".
Jari Mantila
Jari Mantila (s. 14. heinäkuuta 1971 Kotka) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän voitti Thunder Bayn MM-hiihdoissa 1995 hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Joukkuekilpailuissa hän voitti olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002 ja maailmanmestaruuden Ramsaussa 1999.
Yleisen sarjan SM-mitaleja Mantilalla on kolme, SM-kulta vuodelta 1994. Mantila edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Kauden 2004-2005 Mantila toimi yhdistetyn joukkueen suksihuoltajana. Oberstdorfin MM-kisoissa hän toimi Suomen mäkihyppyjoukkueen suksihuoltajana. Näiden kisojen aikana Mantila jäi kuitenkin kiinni rattijuopumuksesta ja joutui passitetuksi kotiin.
Kaudesta 2005–2006 lähtien Mantila on toiminut Venäjän mäkihyppymaajoukkueen palveluksessa. Vuonna 2012 hän on toiminut Harri Ollin valmentajana.
Olympialaiset
MM-hiihdot
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2005
Vuoden 2005 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin 16.–27. helmikuuta Saksan Oberstdorfissa. Kilpailujen menestynein maa oli Norja, joka voitti seitsemän kultaa ja yhteensä 19 mitalia.
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Päivämäärä: 17. helmikuuta
Päivämäärä: 27. helmikuuta
Päivämäärä: 20. helmikuuta
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Päivämäärä: 17. helmikuuta
Päivämäärä: 26. helmikuuta
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Päivämäärä: 21. helmikuuta
Päivämäärä: 27. helmikuuta
Päivämäärä: 18. helmikuuta
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Päivämäärä: 19. helmikuuta
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Päivämäärä: 20. helmikuuta
Päivämäärä: 26. helmikuuta
Homofobia
Homofobia on homoseksuaalisuutta tai homoseksuaalisia henkilöitä kohtaan tunnettua pelkoa, vastenmielisyyttä tai heihin kohdistuvaa syrjintää.
Suurin osa seksuaalisiin vähemmistöihin kuuluvista ihmisistä on kohdannut homofobiaa elämänsä aikana jossain muodossa.
Homofobian idea on tunnettu jo antiikin Kreikan kirjoituksissa. Homofobia-termin loi amerikkalainen psykologi George Weinberg 1960-luvun loppupuolella. Weinberg lanseerasi termin laajempaan tietoisuuteen vuonna 1972 julkaistussa kirjassaan Society and the Healthy Homosexual.
Sigmund Freud esitti psykoanalyyttisessa teoriassaan homofobian johtuvan siitä, että asianosainen torjuu omat homoseksuaaliset yllykkeensä. "Journal of Abnormal Psychology" -lehdessä julkaistiin vuonna 1996 tutkimus, jossa homovihaajiksi luokitellut miehet kiihottuivat homoeroottisesta elokuvasta enemmän, kuin "neutraaleiksi" luokitellut. Joidenkin psykologisten teorioiden mukaan homofobia voi erityisesti miesten kohdalla liittyä yksilön tarpeeseen korostaa omaa hetero-maskuliinista identiteettiä.
Erään teorian mukaan homofobia johtuu latentista homoseksuaalisuudesta.
Homomiehillä jotka identifioituvat antavaksi osapuoleksi (homoslangissa "top") on muita homomiehiä enemmän sisäistettyä homofobiaa (engl. "internalized homophobia"), joka tarkoittaa itseinhoa omia homoseksuaalisia haluja kohtaan.
Homofobia vaikeuttaa homoseksuaalisten ihmisten itsensä hyväksymistä ja voi johtaa seksuaalisuutensa kieltämiseen. Syrjintä ja homofobia aiheuttaa masennusta, vaikeuttaa sosiaalisia suhteita ja voi johtaa jopa itsemurhiin.
ILGA:n raportin mukaan useiden valtioiden lainsäädäntö tukee homofobiaa. Homoseksuaaliset teot ovat kiellettyjä kahdeksassakymmenessä maassa. Mauritaniassa, Sudanissa, Iranissa, Saudi-Arabiassa ja Jemenissä homoseksuaalisista teoista voidaan määrätä kuolemanrangaistus.
Kansainvälinen homo- ja transfobian vastainen päivä (IDAHO) on 17. toukokuuta.
Tutkija Gregory M. Herekin mukaan termistä homofobia pitäisi luopua, koska kysymyksessä ei ole patologinen fobia. Tilalle Herek tarjoaa kolme korvaavaa termiä: seksuaalinen stigma, heteroseksismi ja seksuaalinen ennakkoluulo. Seksuaalinen stigma tarkoittaa poikkeavalle seksuaalisuudelle annettua leimaa, joka johtaa valtaeroihin yhteiskunnassa. Heteroseksismillä viitataan niihin kulttuurisiin ideologioihin ja systeemeihin, jotka tuottavat heteroseksuaalisuudesta poikkeavan käyttäytymisen stigmatisoitumista. Seksuaalisilla ennakkoluuloilla tarkoitetaan heteroseksuaalien vihamielisyyttä ja kielteisiä asenteita, jotka kohdistuvat homoseksuaaleihin.
Erään tutkimuksen mukaan miehet turvautuvat homovastaisiin vitseihin, kun heidän itsetuntonsa kaipaa vahvistamista ja erityisesti kun heidän maskuliinisuutensa on uhattuna.
Intellivision
Intellivision on Mattel Electronicsin vuonna 1979 julkaisema toisen sukupolven pelikonsoli. Koemyynti Kaliforniassa oli lupaava ja seuraavana vuonna konsoli tuli myyntiin laajemmin. Nimi on yhdistelmä sanoista "intelligent television", älykäs televisio.
Intellivisionia myytiin yli kolme miljoonaa kappaletta ja sille julkaistiin 125 peliä. Sen pahimpana kilpailijana pidettiin Atari 2600:ta, joka menestyi paremmin markkinoilla vaikka oli teknisiltä ominaisuuksiltaan heikkotasoisempi. Konsoli maksoi 299 dollaria ja myi 175 000 kappaletta ensimmäisenä vuotenaan.
Vuoden 1983 videopelilama vaikutti paljon Matteliin, jolle konsoli aiheutti 300 miljoonan dollarin tappiot.
Laitteen suorittimena oli General Instrumentin 16-bittinen CP1610-prosessori 894 kHz:n kellotaajuudella.
Laitteessa oli muistia 1352 tavua.
Atari 2600
Atari 2600 oli ensimmäinen menestyksekäs mikroprosessoripohjainen pelikonsoli. Atari julkaisi sen vuonna 1977 aluksi nimellä Atari Video Computer System (VCS). Mikroprosessorin käyttöön siirtyminen mahdollisti pelien tallentamisen ROM-moduuleille sen sijaan, että ne olisi täytynyt rakentaa erikseen laitteistotasolla aiempien Pong-koneiden tapaan. Suorittimen käyttö mahdollisti myös aiempaa monipuolisemmat pelit.
1970-luvun lopulla mikropiirit ja muistipiirit olivat kalliita. Yleiskäyttöisellä pelikonsolilla oli kuitenkin kustannusrajoja, joihin Atarilla toiminut kehittämisryhmä joutui etsimään ratkaisuja. Ryhmään kuulunut mikropiirisuunnittelija Jay Miner (1932–1994) kehitti ratkaisuksi TIA-piirin ja jätti pois kuvapuskurin. Hän sai teknisillä ratkaisuillaan 128 tavun muistin riittämään. Uusi konsoli ei vielä kuitenkaan riittänyt menestykseen, vaan siihen tarvittiin markkinat voittava peli. Sellaisen kehitti japanilainen Tomohiro Nishikado. Hänen "Space Invaders" -pelinsä idea oli saatu vuonna 1898 julkaistusta H. G. Wellsin "Maailmojen sota" -romaanista. Pelissä ammuttiin kuvaruudun yläreunasta laskeutuvia lonkeromuukalaisia. Pelistä julkaistiin vuonna 1980 VCS-versio, josta tuli myyntimenestys ja Ataria myytiin enemmän kuin kilpailijoitaan.
Atari 2600:n suorittimena on MOS 6502:n kutistettu versio 6507, jonka osoiteavaruuden koko on vain 8 kilotavua. Tämä kuitenkin riittää, sillä 2600:n ROM-moduulin maksimikoko on 4 kilotavua ja RAM-muistia on vain 128 tavua. Lisäksi 2600:n TIA-videopiirissä ei ole DMA:ta lainkaan, joten kaikki grafiikka on toteutettava tarkasti ajoitetuilla TIA:n rekisterien käsittelyillä. TIA tarjoaa kuitenkin grafiikalle aikaansa nähden hämmästyttävät 128 väriä ruudussa samanaikaisesti (4 väriä per vaakarivi), pari erityyppistä sprite-objektia ja mahdollisuuden karkealle taustakuvalle.
Atari 2600:aa pidettiin aikanaan vaikeimpana mahdollisena koneena ohjelmoida, mutta toisaalta hankala tekninen ohjelmoitavuus tarjosi ohjelmoijille vapauksia ylittää Atarin rajoituksia. Rajoittuneesta tekniikasta huolimatta taitavat ohjelmoijat ovat toteuttaneet 2600:lle pelejä, joita voisi helposti pitää laitteiston ominaisuuksiin nähden mahdottomina. Suosittujen kolikkopelien uskollisten käännösten lisäksi valikoimaan kuuluu mm. shakkiohjelma ja jopa alkeellinen BASIC-tulkki.
Atari 2600 kytketään televisiovastaanottimeen, ja pelaamiseen käytetään joystickeja, joita voi kaksinpelejä varten olla kiinni kaksi kerrallaan. Atari-tyyppinen peliohjainliitäntä on ollut suosittu myös kotitietokonemaailmassa ja löytyy mm. useimmista Atarin ja Commodoren kotitietokoneista, MSX:stä ja Segan Master Systemistä ja Mega Drivestä.
Atari 2600 on ollut vaikea kone emuloida. Siinä ei ole näyttöpuskuria, joten emulaattori joutuu emuloimaan konsolin lisäksi myös televisiota. Lisäksi peliohjelmoijat oppivat konsolin pitkäikäisyyden myötä hyödyntämään Atarin laitteiston bugeja luodakseen uskomattoman tuntuisia erikoisefektejä, kuten "Cosmic Ark" -pelin tähtikenttä. Bugeja on vaikea selvittää teknisistä dokumenteista. Nykyiset emulaattorit pystyvät kuitenkin emuloimaan Atari 2600:aa melko tarkasti.
Huesca (maakunta)
Huesca (aragoniaksi "Uesca") on maakunta pohjoisessa Espanjassa Aragonian itsehallintoalueen pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Ranska sekä Lleidan, Zaragozan ja Navarran maakunnat.
Huescan pinta-ala on 15 626 neliökilometriä. Sen väkiluku on 219 702 (vuonna 2017) ja väestötiheys 14,1 asukasta neliökilometrillä. Viidennes väestöstä asuu pääkaupungissa Huescassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Ayerbe, Sabiñánigo, Jaca, Benasque, Graus, Benabarre, Barbastro, Tamarite de Litera, Monzón ja Fraga. Maakunnassa on yhteensä 202 kuntaa.
Viimeiset aragonian kielen puhujat asuvat Pyreneiden vuoriston laaksoissa Huescassa. Maakunnan itäosissa on myös useita katalaaninkielisiä alueita.
Pyreneiden korkein vuori, Aneto, sijaitsee Huescassa. Ordesa y Monte Perdidon kansallispuisto on myös alueella.
Sevilla (maakunta)
Sevilla on maakunta eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen länsiosassa. Sen rajanaapureita ovat Málagan, Cádizin, Huelvan, Badajozin ja Córdoban maakunnat.
Sevillan pinta-ala on 14 036 neliökilometriä ja väkiluku 1 939 527 (vuonna 2017). Väestötiheys on 138,2 asukasta neliökilometrillä. 40 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Sevillassa. Maakunnassa on yhteensä 105 kuntaa.
Sevilla jakaa Doñanan kansallispuiston Huelvan kanssa.
Segovia (maakunta)
Segovia on maakunta keskisessä Espanjassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen eteläosassa. Sen rajanaapureita ovat Burgosin, Sorian, Guadalajaran, Madridin, Ávilan ja Valladolidin maakunnat.
Maakunnan väkiluku on 154 184 (vuonna 2017) ja pinta-ala 6 923 neliökilometriä. Noin 35 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Segoviassa. Maakunnassa on yhteensä 209 kuntaa, joista yli puolet on alle 200 asukkaan kyliä.
Bertran de Born
Bertran de Born (n. 1140 – ennen 1215) oli ranskalainen trubaduuri ja sotilas. Hän oli myös Hautefortin varakreivi. Bertran de Born vietti viimeiset vuotensa Dalonin luostarissa.
Bertran de Born on tunnettu lähinnä kirjoittamiensa runojen ansiosta. Vain yksi hänen sävellyksensä on tallella.
Málaga (maakunta)
Málaga on maakunta Välimeren rannikolla eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueen eteläosassa. Sen rajanaapureita ovat Cádizin, Sevillan, Córdoban ja Granadan maakunnat.
Málagan pinta-ala on 7 308 neliökilometriä ja väkiluku 1 630 615 (vuonna 2017). Kaksi viidesosaa väestöstä asuu pääkaupungissa Málagassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Marbella, Nerja ja Ronda. Maakunnassa on yhteensä 100 kuntaa.
Málaga on tunnetuin pääelinkeinostaan matkailusta, erityisesti Aurinkorannikon lomakohteista. Rannoilla lomailevat miljoonat eurooppalaiset matkailijat vuosittain. Rantojen lisäksi vuoristoisessa maakunnassa on muitakin vierailemisen arvoisia kohteita, kuten El Chorron sola, Torcalin kalkkikivimuodostelmat Antequerassa ja Nerjan luolat.
Jehan Bodel
Jehan Bodel (1165–1210) oli ranskalainen trubaduuri. Hän eli Arrasissa ja vaikutti 1100-luvun lopulla. Bodel tunnetaan parhaiten runojen kirjoittajana, sillä häneltä on säilynyt näihin päiviin saakka vain vähän musiikkia. Hän kuoli spitaaliin 1200-luvun alussa.
Pèire Cardenal
Pèire Cardenal (1180–1278) oli ranskalainen yksi aikansa suosituimmista trubaduureista. Häneltä on säilynyt jopa 70 runoa, mutta vain muutamia sävellyksiä.
La Défense
La Défense on Pariisin laidalla sijaitseva liikekaupunginosa, joka sijaitsee Nanterren, Puteaux’n ja Courbevoien kuntien alueella.
La Défensen alueen tunnetuin rakennus on riemukaarta muistuttava Grande Arche. Se muodostaa samalla päätepisteen Pariisin keskustasta, Louvren sisäpihalta länteen johtavalle noin 8 kilometrin pituiselle leveiden katujen, aukioiden ja historiallisten rakennusten akselille ("Axe historique" eli historiallinen akseli), jonka osia ovat Tuileries-puiston suuri puistokäytävä, Avenue des Champs-Élysées, Avenue de la Grande Armée, Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle sekä silta Pont de Neuilly. Saman akselin varrella ovat myös Place de la Concorde obeliskeineen sekä Pariisin suuri Riemukaari. Champs-Élysées:ltä tai Tuileries'stä katsottuna La Défense ja Grande Arche ovat suoraan Riemukaaren takana.
Nimi Défense merkitsee puolustusta. Alue on saanut nimensä Pariisista Nanterreen johtavan tien varrelle vuonna 1883 rakennetusta patsaasta ("La Défense de Paris") joka rakennettiin kunnianosoitukseksi sotilaille jotka puolustivat Pariisia Ranskan-Preussin sodassa.
Patsaan pystyttämisen jälkeenkin Défensen alue oli kauan syrjäistä esikaupunkialuetta, pääosin teollisuusaluetta. Nykyiselleen aluetta on alettu rakentaa vuodesta 1958 lähtien, jolloin Ranskan valtio perusti alueen rakennustöitä johtamaan erityisen toimikunnan, "l'Établissement public pour l'aménagement de La Défense" (EPAD). Sitä ennen alueelle oli jo alettu rakentaa suurta näyttelyrakennusta, "Centre des nouvelles industries et technologies" (Uusien teollisuudenhaarojen ja teknologioiden keskus, CNIT), joka valmistui vuonna 1958. Ensimmäinen toimistorakennus valmistui alueelle vuonna 1966.
Emanuel II
Emanuel II (19. maaliskuuta 1889, Lissabon – 2. heinäkuuta 1932) ("Manuel Maria Filipe Carlos Amélio Luís Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Francisco de Assis Eugénio") lisänimiltään "patriootti" (portugaliksi "o Patriota") tai kaivattu kuningas ("o Rei Saudade") oli Portugalin viimeinen kuningas vuosina 1908–1910. Hän tuli valtaan isänsä Kaarle I:n ("Carlos") ja veljensä Luís Filipen (1887–1908) salamurhan jälkeen, jossa hän myös itse haavoittui.
Kuningas yritti pelastaa asemansa erottamalla diktaattori João Francon ja hänen hallituksensa 1908. Maahan luvattiin vapaat vaalit, jotka sosialistit ja tasavaltalaiset voittivat ylivoimaisella enemmistöllä. Vallankumous puhkesi 4. lokakuuta 1910 ja Emanuel II pakeni perheineen Gibraltarille, kun hänen palatsiaan alettiin pommittaa, ja sieltä edelleen Isoon-Britanniaan.
Hän eli maanpaossa Britanniassa ja nai 1913 Augusta Viktorian, Hohenzollern-Sigmaringenin prinsessan (1890–1966). Hän kirjoitti arvokkaan oppaan keskiaikaiseen ja renenssanssin ajan Portugalin kirjallisuuteen, mutta kuoli nuorena Fulwell Parkissa, Twickenhamissa, Middlesexin kreivikunnassa Englannissa. Rojalistiliikkeet eivät saaneet palautettua Bragançan sukua Portugalin valtaistuimelle.
Altair 8800
MITS Altair 8800 oli varhainen Intel 8080-suorittimeen perustuva mikrotietokone, jota myytiin rakennussarjana elektroniikkaharrastajille Popular Electronics -lehden kautta vuodesta 1975 alkaen. Altairin suosio yllätti suunnittelijansa, sillä sitä myytiin jo ensimmäisen kuukauden aikana useita tuhansia kappaleita.
Altairin laajentamattomassa perusmallissa oli suorittimen lisäksi käytännössä vain "Altair-väylä", jota myöhemmin kutsuttiin S-100 -laajennusväyläksi, ja 256 tavua RAM-muistia. Muistin ja suorittimen käsittely tapahtui kytkimiä ja valoja käyttävän etupaneelin kautta samoin kuin useissa minitietokoneissa. Harrastajat kuitenkin suunnittelivat ja toteuttivat koneelle muun muassa muistilaajennuksia ja liitäntöjä erilaisten lisälaitteiden kuten päätteiden ja reikänauhalukijoiden liittämiseen.
Altair 8800 on historiallisesti merkittävä paitsi ensimmäisenä suosittuna harrastelijatietokoneena, myös koneena, jolle Paul Allenin ja Bill Gatesin perustama Microsoft julkaisi ensimmäisen ohjelmansa, BASIC-tulkin, vuonna 1975.
Yrjö II
Yrjö II tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Adrien Brody
Adrien Brody (s. 14. huhtikuuta 1973 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Brody syntyi Woodhavenissa, New Yorkin Queensissä. Hänen äitinsä on unkarilaissyntyinen kuvatoimittaja Sylvia Plachy ja isänsä amerikanjuutalainen historioitsija Elliot Brody.
Brody teki ensimmäinen elokuvaroolinsa vuonna 1989 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "New York Stories", jossa hänellä oli pieni sivuosarooli. Ensimmäisen pääosaroolinsa hän teki vuonna 1996 pienen budjetin elokuvassa "Ten Benny" ja ensimmäinen niin sanottu suurelokuva, jossa hänellä on merkittävä rooli, oli Terrence Malickin ohjaama, vuonna 1998 ensi-iltansa saanut sotaelokuva "Veteen piirretty viiva".
Suuren yleisön tietoisuuteen Brody nousi esiinnyttyään pääosassa Roman Polańskin ohjaamassa tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa "Pianisti". Brody sai vuonna 2003 roolistaan puolanjuutalaisena pianistina Władysław Szpilmanina parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Brody on kaikkien aikojen nuorin kyseisen palkinnon voittaja. Hän oli ehdolla myös muun muassa Golden Globen ja Baftan saajaksi.
Paul I
Paul I (, 14. joulukuuta 1901 – 6. maaliskuuta 1964) oli Kreikan kuningas, joka hallitsi Kreikkaa 1. huhtikuuta 1947 – 6. maaliskuuta 1964.
Vuodet 1917–1920 Paul eli isänsä Konstantin I:n kanssa maanpaossa. Paul oli koulutukseltaan laivaston upseeri. Vuodet 1923–1935 ja 1941–1946 hän oli maanpaossa veljensä Yrjö II:n kanssa. Toisen maailmansodan ajan hän oli Kreikan pakolaishallituksen mukana Lontoossa ja Kairossa. Kairosta hän lähetti viestejä kreikkalaisille. Hän palasi Kreikkaan 1946 ja nousi valtaan 1947 veljensä Yrjö II:n kuoleman jälkeen, kommunistien ja monarkistien sisällissodan aikana.
9. tammikuuta 1938 hän nai Friederike von Hannoverin. Heidän kolme lastaan ovat:
Konstantin II
Konstantin II (, s. 2. kesäkuuta 1940) oli Kreikan kuningas ja Tanskan prinssi, toimi Kreikan viimeisenä monarkkina 6. maaliskuuta 1964 – 1. kesäkuuta 1973.
Konstantin II on Paul I:n ja Friederike (Frederika) von Hannoverin poika. 20-vuotiaana hän kilpaili Rooman vuoden 1960 kesäolympialaisissa ja voitti kultaa purjehduksessa Louhi-luokassa.
Kuninkaana Konstantinilla oli myrskyisät välit keskustalaisen pääministerinsä Geórgios Papandréoun kanssa. Papandréoun ero vuonna 1965, hänen taisteltuaan Konstantinin kanssa armeijan hallinnasta, johti sekaannukseen ja Kreikan sotilasjuntan sotilasvallankaappaukseen 21. huhtikuuta 1967.
Joulukuussa Konstantin pakeni perheineen Roomaan juntan syrjäytyksen epäonnistuttua. Monarkia jatkui valtionhoitajien alaisuudessa. Vuonna 1973 sotilasjuntta päätti monarkian ja julisti tasavallan. Joulukuussa 1974 uusi Konstantínos Karamanlíksen demokraattinen hallitus järjesti kansanäänestyksen monarkiasta, mikä vahvisti sen lopettamisen. Monarkian jatkaminen sai vain yhden kolmasosan annetuista äänistä.
Konstantin oli monta vuotta ei-toivottu henkilö, sillä hän vaati entisen kuninkaallisen omaisuuden palauttamista. Oikeus tuomitsi Kreikan valtion maksamaan murto-osan Konstantinin hakemista korvauksista.
Vuonna 1964 Konstantin II nai Tanskan prinsessa Anne-Marien (s. 1946), joka on Tanskan kuningattaren Margareeta II:n sisar. Avioliiton myötä Anne-Marien nimi muutettiin Anna-Mariaksi. Jos monarkia palaisi, tulisi kuninkaaksi Konstantinin jälkeen hänen vanhin poikansa. Kruununprinssinä on Pavlos (s. 1967). Pavloksen lisäksi Konstantinilla ja Anna-Marialla on neljä lasta: prinssit Nikolaos (s. 1969) ja Philippos (s. 1986) sekä prinsessat Alexia (s. 1965) ja Theodora (s. 1983).
Konstantin II:n sisar Sofía on Espanjan entisen kuninkaan Juan Carlos I:n vaimo. Konstantin II ja Anna-Maria elivät pitkään maanpaossa Lontoossa ja ovat Walesin prinssi Charlesin hyviä ystäviä. Konstantin II on prinssi Williamin kummi.
Vuonna 2013 Konstantin II ja Anna-Maria palasivat Kreikkaan.
MSX
MSX on Microsoftin Kazuhiko "Kaye" Nishin johdolla luotu yhteinen laitteistostandardi 8-bittisille kotitietokoneille. MSX-standardi on luotu vuonna 1983 julkaistun Spectravideon SV-328-mallin pohjalta. MSX-yhteensopivia mikrotietokoneita valmistivat mm. Spectravideo, Philips, Sony, Sanyo, Mitsubishi, Canon, Hitachi, Toshiba, Yamaha ja Sharp. Vuonna 1984 14 japanilaista yhtiötä oli mukana valmistuksessa.
MSX-standardin nimen merkityksestä on olemassa kaksi pääasiallista versiota. Alun perin uskottiin yleisesti kirjainten olevan lyhenne sanoista "MicroSoft eXtended", viitaten Microsoftiin ja koneiden mukana tulleeseen Microsoft BASIC -ohjelmointikieleen. Myöhemmin kuitenkin eräs MSX-standardin kehittäjistä, Kazuhiko Nishi, kertoi näkemyksenään lyhenteen muodostuvan sanoista "Machines with Software eXchangeability".
Myös Suomessa tapahtui kaupallista MSX-ohjelmakehitystä, esimerkiksi Spectravideon maahantuoja Teknopiste Oy julkaisi useita kasettipelejä sekä Spectravideon vanhemmille malleille että MSX:lle. Suomessa oli myös pitkään SVI/MSX-käyttäjäkerho nimeltä Mikroilijat ry, joka lopetti toimintansa vuonna 1997. Vieläkin Suomessa järjestetään kuitenkin aktiivisesti käyttäjäkokoontumisia.
Nykyisin MSX-tavaramerkki sekä MSX-immateriaalioikeudet kuuluvat japanilaiselle MSX Associationille, jonka virallinen edustaja Japanin ulkopuolella on hollantilainen Bazix VOF -yhtiö. Vuonna 2006 alkaa One Chip MSX -laitteen valmistus ja myös Wii-pelikonsolilla voi pelata joitain MSX-laitteille tehtyjä pelejä.
Standardista tuli vuosien varrella uusia versioita, joiden mukaiset tietokoneet olivat esimerkiksi grafiikkaominaisuuksiltaan 8-bittisten koneiden kärkipäätä ja kilpailivat jopa 16-bittisten kanssa. Pääasiassa MSX-standardi on taaksepäin yhteensopiva.
MSX 1 -standardin mukaisessa tietokoneessa on Zilog Z80A -suoritin, 8–64 kilotavua RAM-muistia, TMS 9918 -videopiiri 16 kilotavun näyttömuistilla, AY-3-8910-äänipiiri sekä 32 kilotavun ROM-muisti, joka sisältää BIOSin ja Microsoftin kehittämän MSX-BASIC-tulkin, josta Microsoft sittemmin kehitti MS-DOSille suositun GW-BASICin, jonka jälkeläisiin nykyinen Visual Basic lukeutuu. Sega Master System -pelikonsoli pohjautuu pitkälti MSX1-tekniikkaan.Jotkut laitteet poikkesivat tästä standardista laajennetuin ominaisuuksin, esimerkiksi Spectravideo SVI-738 ja Yamaha CX5M/128, joka oli MIDI-liitäntöineen suunnattu ammattimuusikoille.MSX 2 -standardin mukaiset laitteet olivat teknisesti monella tavalla edistyksellisiä, mutta eivät saavuttaneet juurikaan menestystä Japanin, Hollannin ja Neuvostoliiton ulkopuolella. Neuvostoliitossa ne olivat monessa koulussa opetusvälineinä. Myös mm. Espanjassa, Brasiliassa ja joissakin Lähi-idän maissa oli oma käyttäjäkuntansa. Suomessa myytiin ainoastaan Sonyn MSX2-laitteita ja näitäkin ainoastaan yrityskäyttöön. MSX 1 -laitteena myydyssä Spectravideo SVI-738 X'Press -tietokoneessa oli MSX2:n V9938-videopiiri, ja se oli mahdollista laajentaa täysiveriseksi MSX 2 -laitteeksi päivittämällä ROM-piirit ja lisäämällä VRAM-muistia MSX2:n vaatimaan 64 kilotavuun.
Panasonic oli ainoa valmistaja, joka teki Turbo R -laitteita.
Kasettiasemaliitin on poistettu tästä mallista.
Kuume
Kuumeella eli pyreksialla tarkoitetaan tilaa, jossa ihmisen ruumiinlämpö kohoaa aineenvaihdunnan kiihtymisen johdosta yli normaalilämpötilan, joka on keskimäärin 37º C mutta joka voi vaihdella 35,8–37,8 asteen välillä.
Normaalin aamuisen lämmön yläraja on useimmilla välillä 36,5–37,5 °C, mutta tässä esiintyy huomattavaa yksilöllistä vaihtelua. Illalla lämpö voi normaalistikin olla 0,5 °C korkeampi kuin aamulla. Melko vähäinenkin rasitus nostaa ruumiinlämpöä lihasten tuottaman lämmön vuoksi.
Terveillä imeväisillä peräsuolesta mitattu lämpö saattaa olla jopa hieman yli 38 °C. Yli 41 °C:n kuume voi olla vaaraksi terveydelle ja on toisinaan merkki sairaalahoidon tarpeesta. Yli 42 °C:n kuume voi olla hengenvaarallinen. Tällöin henkilön ruumiinlämpöä lasketaan esimerkiksi viileällä suihkulla tai kosteilla pyyhkeillä, joista haihtuva vesi vie lämpöä pois iholta.
Kulkunsa puolesta kuume voidaan jakaa kolmeen ryhmään. Yhtäjaksoinen kuume () on kyseessä, kun aamu- ja iltapäiväkuumeen erotus on vähäinen. Vaihteleva kuume ("febris remittens") on kyseessä, kun aamu- ja iltapäiväkuumeen erotus on suurehko eli 2 °C tai enemmän. Vuorotteleva kuume ("febris intermittens") on kyseessä, kun kuumeiset ja kuumeettomat päivät vuorottelevat.
Kuumeen aiheuttaa ruumiin lämmöntuotannon ja lämmönkulutuksen välisestä tasapainotilasta huolehtivan selkäytimessä sijaitsevan lämpökeskuksen kiihottuminen. Tämä voi johtua esimerkiksi vereen joutuneiden bakteerien synnyttämien myrkkyjen vaikutuksesta. Kuume ei siis ole itsenäinen tauti vaan jonkin taudin olemassaolon oire: kuumeen nousu usein ilmaisee sen, että ihmisen ruumiin immuunijärjestelmä on aktivoitunut.
Kuume on yleensä merkki virus- tai bakteeritartunnoista, kuten esimerkiksi flunssasta, influenssasta, poskiontelotulehduksesta ja useista muista tulehdustiloista, angiinasta tai keuhkokuumeesta. Harvinaisempia aiheuttajia ovat tietyt syöpätaudit, kuten Hodgkinin tauti. Aina kuumeen aiheuttajaa ei saada selville, ja joillain tällaista oireilua saattaa aiheuttaa HIV tai malaria.
Yli 40 °C:n kuume ei yleensä ole tappava mutta saattaa aiheuttaa jo huomattavaa väsymystä ja kuumekouristuksia. Sen sijaan yli 42 °C:n kuume alkaa haitata elintoimintoja jo merkittävissä määrin. Poikkeuksellisen korkeaa, yleensä noin yli 42 °C:n kuumetta, kutsutaan myös hyperpyreksiaksi, mutta tällaiselle tilalle altistutaan hyvin harvoin. Sen voi aiheuttaa mm. lämpöhalvaus tai verenmyrkytys, ja tuloksena saattaa pahimmillaan olla pysyvä elinvaurio tai kuolema. Tavallisten infektioiden aiheuttamat kuumeet eivät yleensä ylitä 41 °C, eikä niistä siten jää potilaalle pysyviä haittavaikutuksia. Yli 42 °C:n kuume katsotaan olevan vaarallinen, koska se on lähellä aivojen proteiinien hajoamislämpötilaa. Ihmisen elimistö ei pysty itse toipumaan yli 43 °C:n kuumeesta, vaan tällainen kuume vaatii kylmennystä.
Kuumeisella henkilöllä saattaa esiintyä kouristelua ja unettomuutta. Se kuitenkin johtuu ruumiinlämpötilan nopeasta noususta eikä niinkään korkeasta lämpötilasta. Kuumekouristuksia ei kuitenkaan pidetä vaarallisina, eikä niitä tulisi estää. Lapsista muutama prosentti kokee niitä kuumetilan aikana.
MOS Technology
MOS Technology, toiselta nimeltään Commodore Semiconductor Group, oli Commodoren omistama mikropiirivalmistaja, joka valmisti suorittimia ja muita piirejä tietokone- ja laskinkäyttöön. MOS:n ehkä tunnetuin tuote oli 8-bittinen MOS 6502 -suoritin.
Yrityksen perusti Allen-Bradley, joka halusi varmistaa toisen lähteen Texas Instrumentsin suunnittelemille mikropiireille.
Vuonna 1976 Commodore osti yrityksen.
Atari ST
Atari ST on Atarin vuonna 1985 julkistama Motorola 68000-suoritinta käyttävä tietokonemallisto. Sarjan tietokoneet kilpailivat markkinoista pitkälti Commodoren Amiga-sarjan kanssa.
ST-sarjan perusmallit olivat 520ST ja 1040ST, joissa oli 512 ja 1024 kilotavua keskusmuistia. 8-bittiset Atari XL ja XE -tietokoneet olivat menestyneet heikosti korkean hintansa takia ja ST:tä suunniteltaessa Atari pyrki saamaan hinnan kilpailijansa Commodoren tietokonetta alemmas. Tässä myös onnistuttiin.
Vuonna 1989 julkaistiin uudet STe-mallit, joissa oli laajempi väripaletti, digitaaliääni ja blitter-piiri. Näiden ominaisuuksien hyödyntäminen peleissä jäi suhteellisen vähäiseksi, koska pelit tehtiin vanhempia malleja ajatellen. 1990-luvun puolella julkaistiin vielä kehittyneemmät mallit Atari TT030 ja Atari Falcon, jotka eivät ominaisuuksistaan huolimatta menestyneet halutulla tavalla.
ST korvattiin myöhemmin Atari TT030, Atari MEGA STE ja Atari Falcon tietokoneilla.
ST oli ensimmäinen tietokone, jossa oli integroitu MIDI-tuki. Sisäänrakennettu MIDI menestyi musiikkiohjelmistojen ja -soitinten käyttäjien keskuudessa. Sitä käyttivät konserteissa artistit kuten Madonna, Tangerine Dream sekä Fatboy Slim. Tällöin ST:tä käytettiin ohjaamaan ulkoisia syntetisaattoreita tai muita midi-yhteensopivia äänilaitteita.
Koneen varsinainen äänipiiri oli Yamahan YM2149, joka oli lisensioitu versio General Instrumentsin piiristä AY-3-8910. Alun perin ST:seen oli suunniteltu uutta äänipiiriä, mutta kiireellisen aikataulun myötä päädyttiin käyttämään samaa äänipiiriä, joka oli jo monissa 8-bittisen sukupolven tietokoneissa. Vaikka kyseessä on vain kanttiaaltoa ja kohinaa generoiva PSG-äänipiiri, voi sen kautta toistaa ohjelmallisin tempuin digitoitua ääntä, mikä kuitenkin kuluttaa prosessoriaikaa. Etenkin pelien alkumusiikki toteutettiin joskus näin. Jotkut ohjelmat hyödyntävät myöhemmissä STe -malleissa lisänä ollutta DMA-äänipiiriä, joka toistaa nimenomaan digitoitua ääntä (8-bittistä, taajuus: 6,25, 12,50, 25,00 tai 50,00 kHz). Tuossa äänipiirissä on vain kaksi äänikanavaa (jotta saavutetaan stereoääni, vasen ja oikea), mutta ne yleensä jaetaan ohjelmallisin keinoin neljäksi tai kahdeksaksi. Tällöin äänen frekvenssejä joudutaan tiputtamaan tai vaihtoehtoisesti turvautumaan laskennallisesti raskaampiin keinoihin, jotka vievät prosessoriaikaa.
Käyttöjärjestelmänä on Atari TOS, joka koostuu CP/M:aa ja MS-DOSia muistuttavasta GEMDOSista, jonka päällä ajetaan graafista GEM-ympäristöä. Käyttöjärjestelmä on yleensä sijoitettu ROM-piireille, joten koneen käynnistyminen on nopeaa. TOS osaa lukea MS-DOSin levykkeitä. Varhaisimmissa malleissa oli ulkoinen yksipuolinen levykeasema, sekä erikseen levykkeeltä ladattava TOS. Eric R. Smith kehitti moniajoon kykenevän ja muistinsuojauksen sisältävän TOS-kloonin nimeltä MiNT (MiNT is not TOS versio 0.1 vuonna 1990), joka sisälsi myös jotain Unixin ominaisuuksia. Atari julkaisi sen Falconin mukana nimellä MultiTOS.
Sitkūnai
Sitkūnai on paikka Keski-Liettuassa, 18 kilometriä Kaunasin keskustasta pohjoisluoteeseen. Sitkunai sijaitsee aivan valtatien M1 länsipuolella, eurooppateiden ja (M8) liittymän lounaispuolella.
Sitkunai tuli kuuluisaksi Neuvostoliiton ajan lopussa, kun 13. tammikuuta 1991 Neuvostoliiton erikoisjoukot valtasivat Vilnan televisio- ja radiotornin estääkseen lähetykset. Tuolloin 13 siviiliä sai surmansa pyrkiessään turvaamaan televisiotornin lähetysten häiriöttömän jatkumisen. Silloin Sitkunai jäi ainoaksi radioasemaksi, joka radioi itsenäisyyteen pyrkivien viestejä.
Sitkunaissa on radioasema , joka lähettää keskiaalloilla 1386 kHz, mitä taajuutta on myös Venäjä pitänyt itsellään samanaikaisesti Neuvostoliiton seuraajavaltiona.
Pancho Villa
José Doroteo Arango Arámbula (5. kesäkuuta 1878 – 20. heinäkuuta 1923), joka tunnettiin paremmin vallankumousnimellään "Francisco Villa" tai sen diminutiivillä Pancho Villa oli yksi Meksikon vallankumouksen kuuluisimmista kenraaleista.
Villa syntyi Rio Granden kylässä Durangossa nimellä Doroteo Arango. Hän oli mestitsi, jolla oli myös afrikkalaissyntyisten orjien verta suonissaan. Perhe eli velkaorjuudessa. Kuusitoistavuotiaana Villa tappoi "hacendadon", tilanomistajan, pojan, koska tämä oli raiskannut hänen siskonsa. Tämän vuoksi hän pakeni vuorille ja ryhtyi lainsuojattomaksi. Seuraavat 16 vuotta hän terrorisoi seudun maanomistajia vuorilta käsin käyttäen nimeä Pancho Villa. Nimen alkuperä on epäselvä: onko nimi lainattu kuolleelta roistolta vai Doroteon omalta isoisältä Jesús Villalta. Kolmenkymmenen vuoden iässä mies oli koonnut itselleen omaisuutta ja opetellut vankilatuomioidensa aikana lukemaan.
Meksikon presidentti Porfirio Díaz valitutti itsensä uudelle toimikaudelle lokakuussa 1910. Tyytymättömyys häntä kohtaan oli laajaa, jonka takia Diaz yritti saada vastustajansa Francisco I. Maderon vangiksi. Se ei kuitenkaan onnistunut, vaan armeija asettui Maderon puolelle ja nosti tämän valtaan. Kenraali Victoriano Huerta tuomitsi tällöin Villan kuolemaan tottelemattomuudesta. Villa pakeni Yhdysvaltoihin, mutta palasi pian takaisin.
Tammikuussa 1916 Villa teloitutti 18 yhdysvaltalaista kaivosinsinööriä, joka oli vangittu junaryöstössä. Kaksi kuukautta myöhemmin hän johti 1 500 meksikolaista taistelijaa Yhdysvaltoihin maan tunnustettua Carranzan hallinnon. Meksikolaiset hiipivät rajan yli yöllä. Amerikkalaiset eivät olleet aavistaneet mitään, mutta heidän onnekseen hyökkäys oli suunniteltu huonosti. Meksikolaiset hyökkäsivät Yhdysvaltain ratsuväkeä vastaan, ottivat sata hevosta ja muulia ja polttivat Columbuksen kylän Uudessa Meksikossa surmaten 17 siviiliä. Myöhemmin Yhdysvallat teki rankaisuretken Meksikoon.
Yhdysvaltain 6 000 miehen rankaisuretkikuntaa johti kovaotteinen upseeri John J. Pershing, joka oli pitkään yrittänyt tavoitella Villaa. Villa pyrki vetämään heidät syvälle Meksikoon saadakseen aikaan maiden välisen selkkauksen. Yhdysvallat veti joukkojaan Meksikosta Eurooppaan ensimmäiseen maailmansotaan.
20. heinäkuuta 1923 Villa oli palaamassa ristiäisistä, kun hänen ohitseen ajoi auto, josta kuului: "Viva Villa". Se oli sovittu merkki ja sillä hetkellä luoteja alkoi sadella Villan autoa kohti. Villa kuoli lähes heti. Muut kuolleet olivat hänen autonkuljettajansa ja kaksi henkivartijaa. Yksi henkivartija pääsi pakoon ja kertoi ihmisille Pancho Villan kuolleen. Teosta vahvin epäilty on ollut Álvaro Obregón, joka oli tuolloin Meksikon presidenttinä, mutta murhaa ei ole virallisesti selvitetty.
Pancho Villa on esittänyt itseään elokuvissa vuosina 1912–1914. Sittemmin (varsinkin 1900-luvun alussa) häntä ovat esittäneet useat näyttelijät useissa elokuvissa, yhtenä viimeisimmistä Antonio Banderas tv-elokuvassa "And Starring Pancho Villa as Himself" vuonna 2003.
Kalinin
Kalinin voi tarkoittaa seuraavia:
Vorošilov
Vorošilov, katso:
Chen Kaige
Chen Kaige (yksink.: 陈凯歌, perint.: 陳凱歌, pinyin: Chén Kǎigē, s. 12. elokuuta 1952 Peking) on kiinalainen elokuvaohjaaja.
Chen Kaige luetaan Zhang Yimoun ja Tian Zhuangzhuangin ohella kiinalaisten elokuvaohjaajien niin sanottuun viidenteen sukupolveen, 1980-luvulla uransa aloittaneiden ja kiinalaista elokuvaa myös muualla maailmassa tunnetuiksi tuoneeseen joukkoon. Chen Kaigen elokuvaa "Keltainen maa" (1984) pidetään eräänlaisen ”viidennen sukupolven” ohjelmanjulistuksena. "Keltaisen maan" kuvauksesta vastasi Zhang Yimou, Chen Kaigen opiskelutoveri Pekingin elokuva-akatemiasta. Yimou aloitti oman ohjaajanuransa muutamaa vuotta myöhemmin.
Kansainvälisesti eniten huomiota Chen Kaigen ohjaamista elokuvista ovat saaneet Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisella palmulla vuonna 1993 palkittu "Jäähyväiset jalkavaimolle" sekä Kiinan ensimmäisestä keisarista Qin Shi Huangdista kertova historiallinen fiktio "Keisari ja salamurhaaja".
Jacopo da Bologna
Jacopo da Bologna oli italialainen 1300-luvulla vaikuttanut säveltäjä. Hän toimi muusikkona lukuisissa hoveissa. Milanolainen Viscontin perhe palkkasi hänet vuosina 1339-1360, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa Veronassa. Jacopon sävellystyö osuu ajalle, jolloin moniäänisyys oli uutta. Tuotannossa näkyy miten moniäänisyys kehittyy vuosien varrella. On arveltu hänen opettaneen säveltäjä Francesco Landinia.
Jacopo da Bolognan teoksista noin 35 ovat säilyneet. Niihin kuuluu muun muassa useita madrigaaleja.
Felice Anerio
Felice Anerio (1560–1614) oli italialainen säveltäjä.
Anerio syntyi Roomassa ja vietti koko elämänsä siellä. Hän aloitti musiikin harrastamisen laulamalla kuoroissa. Noin vuonna 1580 Anerio alkoi säveltää. Hän sävelsi erityisesti madrigaaleja, joissa oli vaikutteita suositun säveltäjä Luca Marenzion teoksista. Vuonna 1594 Anerio korvasi Giovanni Pierluigi da Palestrinan paavillisen kuoron virallisena säveltäjänä. Noin vuonna 1607 Anerio ryhtyi myös papiksi.
Anerion teoksiin kuuluu muun muassa:
Manuel Cardoso
Manuel Cardoso (kastettu 11. joulukuuta 1566 – 24. marraskuuta 1650) oli portugalilainen säveltäjä ja urkuri.
Cardoso syntyi Fronteirassa, lähellä Portalegrea todennäköisesti vuonna 1566. Hän aloitti musiikin harrastamisen laulamalla kuorossa. Vuonna 1588 Cardoso liittyi karmeliittoihin. Hän kuoli Lissabonissa vuonna 1650.
Cardosolta on säilynyt muun muassa kolme kirjaa messuja. Monet säveltäjän teokset tuhoutuivat Lissabonin maanjäristyksessä vuonna 1755.
Gregor Aichinger
Gregor Aichinger (n. 1565 – 1628) oli saksalainen säveltäjä ja pappi. Hän opiskeli musiikkia muun muassa Giovanni Gabrielin johdolla Italiassa.
Aichinger sävelsi pääasiassa uskonnollista musiikkia. Hänen teoksissaan oli vaikutteita muun muassa Orlando di Lasson musiikista.
Aichinger sävelsi myös jonkin verran soitinmusiikkia.
Giovanni Animuccia
Giovanni Animuccia (n. 1514 – 1571) oli italialainen säveltäjä. Myös hänen veljensä, Paolo Animuccia oli säveltäjä.
Animuccia syntyi Firenzessä. Claude Goudimel opetti hänelle musiikkia. Vuodesta 1555 kuolemaansa saakka hän toimi myös kuoromestarina Roomassa. Animuccian säilyneisiin teoksiin kuuluu muun muassa neljä kirjaa madrigaaleja.