hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Susan Blackmore
Susan Jane Blackmore (s. 29. heinäkuuta 1951) on brittiläinen toimittaja, luennoija, joka tunnetaan ehkä parhaiten meemejä käsittelevästä teoksestaan "The Meme Machine" (suom. "Meemit – kulttuurigeenit").
Blackmore tutki 1970-luvulla parapsykologisia ilmiöitä, muun muassa ruumiistapoistumiskokemuksia vuosikausia saamatta niistä näyttöä. Blackmore on kuulunut "Skeptical Inquirer" -lehden toimittajiin vuodesta 1998.
Blackmore harjoittaa zeniä, mutta katsoo, että ei ole buddhalainen . Blackmore on ateisti ja evoluutioteorian kannattaja, joka on arvostellut terävästi uskontoa, jota hän pitää epätotena.
Blackmoren viimeisin kirja "Consciousness: An Introduction" (2004) on tietoisuuden tutkimusta käsittelevä oppikirja. Teoksessa Blackmore käsittelee mieli-ruumis-ongelmaa, mielen filosofiaa, jumalan olemassaoloa, kognitiivista neuropsykologiaa, kognitiotiedettä, tekoälyä, evoluutiota, älykästä suunnittelua, parapsykologiaa, muuntunutta tietoisuuden tilaa, fenomenologiaa, buddhalaisuutta ja mietiskelyä.
Kirjassa on myös profiileja sellaisista alan uranuurtajista kuin Daniel Dennett, John Searle, David Chalmers, Patricia Churchland, Francis Crick, Antonio Damasio, V. S. Ramachandran, John Carew Eccles, Rodney Brooks, Alan Turing, Francisco Varela, René Descartes, David Hume, William James ja Buddha.
Bachir Gemayel
Bachir Gemayel (10. marraskuuta 1947 – 14. syyskuuta 1982) oli libanonilainen kristittyjen sotilaskomentaja ja poliitikko, joka valittiin presidentiksi, mutta surmattiin ennen virkaan astumista.
Hän oli Pierre Gemayelin, Kata'ib-puolueen eli falangistien perustajan poika. Gemayel ja isänsä olivat maroniittikristittyjä. Hän opiskeli lakia ja valtiotieteitä Beirutissa. Vuonna 1970 palestiinalaiset militantit kidnappasivat hänet hetkeksi, mikä saattoi vaikuttaa hänen vihamielisyyteensä palestiinalaisia kohtaan.
Vuonna 1971 hänet nimitettiin falangistien sotilassiiven tarkastajaksi. Seuraavana vuonna hän sai tutkinnon amerikkalaisesta yliopistosta Dallasista ja perusti asianajotoimiston Länsi-Beirutiin. Leipätyönsä ohella hän järjesti sotilaallisen "B.G."-ryhmän taistelemaan PLO:ta vastaan. Vuonna 1976 hänestä tuli Kata'ibin sotilasneuvoston johtaja ja hän muodosti Yhdistyneet libanonilaisjoukot taistelemaan Syyrian joukkojen miehitystä ja Syyrian kanssa liittoutuneita palestiinalaisia ja vasemmistolaisia vastaan. Vuonna 1978 hän johti voittoisaa sadan päivän sotaa syyrialaisia vastaan. Vuonna 1980 autopommi surmasi hänen vauvaikäisen tyttärensä Mayan.
Gemayelista tuli lähinnä kristityistä koostuneen Libanonilaisen rintaman johtaja ja hän johti 1980 ja 1981 kristittyjen joukot voittoon Zahlén taistelussa. Joukot saivat varusteita ja mahdollisesti koulutusta Israelista.
Kun Israelin joukot miehittivät Libanonin 1982, vaikka Gemayel ei avoimesti toiminut israelilaisten kanssa, hänen entinen yhteistoimintansa oli ainakin muslimien silmissä rasite. Vaikka hän oli ainoa ehdokas presidentinvaaleissa 23. elokuuta 1982, suurin osa muslimeista boikotoi vaalia Syyrian painostuksesta ja hänet valittiin pienimmällä enemmistöllä kautta Libanonin historian (57 ääntä 92:sta parlamentissa). Yhdeksän päivää ennen kuin hänen tuli vannoa virkavalansa, hän ja 25 muuta kuolivat pommiräjähdyksessä Kata'ibin päämajassa Achrafiehissa 14. syyskuuta. Israelin ja USA:n tiedustelupalvelujen mukaan Syyrian Hafez al-Assad määräsi salamurhan. Sabran ja Shatilan verilöylyt olivat kosto tästä surmasta ja Israelin joukot miehittivät sen johdosta myös Länsi-Beirutin.
Bachir Gemayelin sijaan presidentiksi nostettiin hänen vanhempi veljensä Amine Gemayel, joka hallitsi 1982–1988. Syyrian kansallissosialistisen puolueen (SSNP) jäsen Habib Tanius Shartuni tunnusti iskun ja hänet tuomittiin vankilaan, josta etenevä Syyrian armeija vapautti hänet lokakuussa 1990.
Mielipiteet Bachir Gemayelin vaihtelevat edelleen. Monille maroniittikristityille hän on sankari, jolle on omistettu muistosivustoja Internetissä (katso linkki alla). Toisaalta häntä pidetään Israelin armeijan pistimillä valtaan nostettuna nukkehallitsijana.
Härkähai
Härkähai ("Carcharhinus leucas") on suurikokoinen tiikerihaiden (Carcharhinidae) heimoon kuuluva rustokala.
Härkähai ui rannan lähellä, minkä vuoksi se on ihmiselle vaarallisin hai. Vaikka se on merikala, se uskaltautuu joskus myös järviin ja jokiin, ja sitä on kutsuttu myös jokihaiksi. Peto on havaittu noin 2 800 km:n päässä merestä Mississipillä ja 5 000 km:n päässä Amazonilla.
Härkähaiden poikaset aloittavat elämänsä jokisuistoissa. Siellä ne ovat muilta hailta turvassa ja uskaltautuvat mereen vasta kun ne ovat tarpeeksi isoja pitämään pedot loitolla.
Härkähai elää lämpimissä merissä kaikkien mantereiden rannikoilla. Se pysyy yleensä alle 30 metrin syvyydessä, ajoittain sitä on tavattu 150 metriin asti.
Härkähai on nimensä mukaisesti ruumiinmuodoltaan tanakka. Uros voi kasvaa kaksimetriseksi ja 90-kiloiseksi, naaras on paljon isompi: 3,5 metriä ja jopa 230 kiloa. Selkäpuoli on harmaa, vatsa valkoinen. Elinikä on alle 14 vuotta.
Härkähai syö melkein mitä tahansa liharavintoa: kalaa, toisia haita, rauskuja, delfiineitä, kilpikonnia, lintuja, äyriäisiä ja jopa uimassa olevia maanisäkkäitä. Härkähai ei erota ihmistä saaliseläimestä, mutta härkähaiden hyökkäykset ovat silti erittäin harvinaisia, koska ne vaativat poikkeusolosuhteita.
Jättiläishai
Jättiläishai ("Cetorhinus maximus") on maailman toiseksi kookkain hailaji. Vain valashai on sitä suurempi. Jättiläishai on ainoa Cetorhinidae-heimon elossa oleva jäsen, joskin myös kitahain on arveltu kuuluvan tähän heimoon.
Jättiläishaita tavataan kaikissa valtamerissä boreaalisilla ja lauhkeilla alueilla. Talveksi ainakin osa yksilöistä kuitenkin muuttaa trooppisille vesille.
Kaikkien aikojen suurin jättiläishai mitattiin Kanadassa vuonna 1851. Sillä oli pituutta yli 12 metriä ja painoa noin kuusitoista tonnia. Normaalisti jättiläishait jäävät 6–8 -metrisiksi; kymmenmetriset yksilöt ovat kalastuksen takia vuosi vuodelta harvinaisempia. Ulkonäöltään jättiläishait muistuttavat valkohaita. Lajit voi erottaa leuan muodosta ja kidusaukoista.
Jättiläishai syö planktonia, jota se kerää suodattamalla jopa 2000 kuutiometriä vettä tunnissa.
Näin isolla lajilla ei luulisi olevan juuri vihollisia, mutta miekkavalas ja tiikerihai voivat käydä nuoren tai heikon yksilön kimppuun.
Fritjof Capra
Fritjof Capra (s. 1. helmikuuta 1939, Wien) on itävaltalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko, joka 1980-luvun kirjoituksissaan yritti yhdistää nykyaikaista fysiikkaa ja itämaista uskontoa. Capra on tutkinut hiukkasfysiikkaa ja systeemiteoriaa. Capra on sekä buddhalainen että katolinen kristitty.
Hänen tunnetuimpia teoksiaan oli "Fysiikka ja tao" (1975), jossa hän pyrki vetämään yhtäläisyyksiä itämaisen ajattelun ja hiukkasfysiikan välille. Capra nojautui 1960-luvulla kehitettyyn ”kengännauhamallina” tunnettuun fysiikan hiukkaskuvaukseen, joka hylättiin pian keksimisensä jälkeen. Capra julisti, että ”länsimainen, mekanistinen” kuva luonnon peruspalikoista oli hylättävä. Hänen esittämistään ja niitä lähellä olevista opeista on käytetty nimitystä kvanttimystiikka.
Capraa on kritisoitu hänen oman lausumansa pohjalta, jonka mukaan fysiikka ei tarvitse mystisyyttä eikä mystisyys fysiikkaa, mutta ihminen tarvitsee molempia. Kriitikoiden mielestä mystinen kokemus selittyy psykologialla eikä kytkeydy fysiikkaan.
Vanhan ajan kiinalaiset ja intialaiset eivät tienneet nykyfysiikasta mitään. Joitain yhteisiä nimittäjiä fysiikan ja
muun maailman olioilla voi olla, esimerkiksi syntyminen ja katoaminen kuuluu kaikkeen olevaiseen tai suureen osaan olevaisesta.
Vuonna 1982 Capran lausuman mukaan fysiikan kehitys 1970-luvulla ja 1980-luvulla ei ollut kumonnut hänne teoriaansa. Capran mukaan myöskään yksi nykyfysiikan suurimmista läpimurroista, kvanttiväridynamiikka ei ollut onnistunut teoria.
Karhunvatukka
Karhunvatukka ("Rubus fruticosus") on vatukoihin kuuluva kasvi. Se tuottaa mustia marjan tapaisia hedelmystöjä, jotka koostuvat monesta pienestä yhteen kasvaneesta luumarjasta.
Karhunvatukoita on monia eri lajikkeita ja lukuisia eri lajeja, jotka muistuttavat toisiaan. Suomessa useimmat lajikkeet menestyvät vain eteläisessä osassa maata, ja niitä kasvatetaan usein kasvihuoneissa. Siperialainen karhunvatukka löydettiin Venäjältä 1980-luvulla, ja se on otettu lisäykseen, ja sitä on saatavilla. Se menestyy jopa V-vyöhykkeellä taimistojen mukaan. Karhunvatukka on erittäin piikkinen, ja kasvaa korkeammaksi kuin tavallinen vadelma ("Rubus idaeus").
Karhunvatukkaa voidaan kasvattaa sekä aurinkoisella että osittain varjoisella paikalla, mutta paikan tulee olla lämmin ja suojassa kovilta tuulilta. Kasvualustan tulee olla multava, kosteutta pidättävä ja hapan. Karhunvatukan kukat pölyttyvät omalla siitepölyllään, joten sitä voidaan istuttaa vaikkapa vain yksi taimi.. Se muistuttaa köynnöstä, ja se tuetaankin usein esimerkiksi säleikön. Karhunvatukkaa tuetaan sitomalla se paaluihin ja lankoihin siten, että kasvavat uusiutumisversot tulevat erilleen marjovista varsista. Tämä menettely estää tautien leviämistä ja helpottaa hoitoa. Sadonkorjuun päätyttyä kaikki marjoja kantaneet varret leikataan maata myöten.
Karhunvatukan suuret ja makeat marjat sopivat useisiin käyttötarkoituksiin. Karhunvatukan lehdistä tehdään teetä.
Varsinkin Yhdysvalloissa on kehitetty erilaisia vatukkalajien risteymiä; esimerkiksi ulkomailla paljon viljelty boysenmarja on samaa alkuperää. Vatukoita on tutkittu Suomessakin esimerkiksi 1980-luvulla, kun professori Peter Tigerstedt on koonnut viljelyaineistoa ja tutkinut risteytysmahdollisuuksia.
Vaihtoehtoinen suomenkielinen nimitys on poimuvatukka.
Tavaravaunu
Tavaravaunu on rautateiden tavarankuljetukseen tarkoitettu, tavarajunissa käytettävä vaunu.
Pyhä Sakarias
Pyhä Sakarias (k. 752)"The Book of Saints", s. 588. oli paavina 3. joulukuuta 741 – 15. maaliskuuta 752. Hän tuli kreikkalaissyntyisestä perheestä San Severinosta Calabriasta ja vaikuttaa olleen läheisissä väleissä Gregorius III:n kanssa. Hän oli taitava ja hienovarainen diplomaatti. Sakariaan ja pyhän Bonifatiuksen välistä kirjeenvaihtoa on säilynyt paljon, ja se osoittaa, miten paljon paavi vaikutti tapahtumiin Saksan ja Ranskan kuningashuoneissa.
Vakiinnuttaakseen kristinuskon asemaa Roomassa Sakarias rakennutti kirkon pakanallisen Minervan temppelin paikalle lähelle Pantheonia.
Maalaiskiaiset
Maalaiskiaiset ovat sukupuuttoon kuolleita laiskiaisiin (Folivora) kuuluvia nisäkkäitä, jotka ovat sukua nykyisille puissa eläville laiskiaislajeille. Maalaiskiaisia esiintyi Pohjois- ja Etelä-Amerikan mantereilla. Siellä niistä kehittyi jättiläismäisiä maanisäkkäitä kuten jättiläislaiskiainen eli "Megatherium". Maalaiskiaiset elivät maassa ja liikkuivat neljällä raajalla. Maalaiskiaiset eivät ole todellinen taksonominen ryhmä, sillä osa niistä on läheisempää sukua kaksivarvaslaiskiaisille kuin toisille maassa eläneille laiskiaisille.
Mantereelta maalaiskiaiset kuolivat sukupuuttoon viimeisen jääkauden lopussa, mutta viimeiset maalaiskiaiset elivät Haitin ja Kuuban saarilla vielä 1550-luvulla.
Kadrina
Kadrina () on kunta ja pienkauppala Länsi-Virumaan maakunnassa, Virossa. Kunnassa on noin 5 000 asukasta.
Kunnan pohjoisosan poikki ja Viitnan kylän pohjoispuolitse kulkee valtatie 1 Tallinnasta Narvaan ja edelleen Pietariin.
Kunta koostuu 39 kylästä sekä Huljan ja Kadrinan pienkauppaloista ("alevik"). Kunnan keskuksessa, Kadrinan pienkauppalassa on asukkaita noin 2 600, Huljassa noin 600, Kihleveressä noin 200, Vohnjassa noin 200, ja Viitnan kylässä noin 100 asukasta.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kadrinan kunnassa oli 4 902 asukasta, joista 4 617 (94,2 %) oli virolaisia, 183 (3,7 %) venäläisiä ja 99 (2,0 %) muita kansallisuuksia.
Kunta rajoittuu pohjoisessa Lahemaan kansallispuistoon, puiston opastuskeskus sijaitsee Viitnassa.
Alkuperäinen puinen kirkko oli rakennettu ilmeisesti 1200-luvulla, ja se oli pyhitetty Pyhälle Katriinalle, jonka nimestä kunnan nimikin tulee.
Kivikirkon rakentaminen aloitettiin 1400-luvulla. Kirkon rakentamisessa on huomioitu puolustautumistarpeet paksuine muureineen, korkealla olevine kapeine ikkunoineen ja holvin päälle tehdyn piilopaikan kera. Kirkon länsitorni valmistui vasta 1684, ja nykyinen 46 metriä korkea torni 1960-luvun alussa.
Viron kuuluisimpia tienvarsikrouveja ja kestikievareita ("kõrts" on suomeksi kapakka), pitkä ja komea hirsirakennus valmistui 1802. Kievarissa on kahvila ja ravintola, restauroitu vuonna 1978. Kievari tuhoutui tuhopoltossa lähes täysin 1989, ja nykyinen kopio alkuperäisestä on valmistunut 1993. Kestikievari sijaitsee valtatie 1:n varrella.
Viron kansalliseepoksen Kalevipoeg kirjoittaja Friedrich Reinhold Kreutzwald oli kotoisin Kadrinan Jõeperen kylästä.
Gregorius III
Gregorius III (k. 741) oli paavina 18. maaliskuuta 731 – 28. marraskuuta 741. Hän oli syntyjään syyrialainen. Hänen samoin kuin hänen edeltäjänsä aikana suhtautuminen ikonoklasmiin jakoi kirkkoa. Gregorius vetosi heti valituksi tultuaan Bysantin keisari Leo III:een, jotta tämä lieventäisi näkemyksiään. Kun keisari ei taipunut, paavi kutsui koolle kirkolliskokouksen, joka julisti kuvainraastajat kirkonkiroukseen. Gregorius III on julistettu katolisen kirkon pyhimykseksi.
Gregorius III:n jälkeen seuraava ei-eurooppalainen paavi oli vasta Franciscus, joka valittiin vuonna 2013.
Pyhä Gregorius II
Pyhä Gregorius II (669–731)The Book of Saints: 253. oli paavina 19. toukokuuta 715 – 11. helmikuuta 731. Hän oli syntyjään roomalainen. Hän julisti Leo III Isaurialaisen kirkonkiroukseen ikonoklasmin takia ja aloitti näin levottomuuksien sarjan, joka haittasi suuresti tulevien paavien valtaa.
George Adamski
George Adamski (17. huhtikuuta 1891 – 23. huhtikuuta 1965) oli puolalaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi matkakuvauksistaan lentävien lautasten kyydissä, tarinoista matkoistaan Marsiin ja Venukseen sekä esittelemistään lentävien lautasten kuvista. 1930-luvulla Adamski muun muassa perusti Kaliforniaan esoteeris-kristillisen luostarin.
Adamski syntyi Puolassa, mutta muutti New Yorkiin alle kaksivuotiaana.
Adamski tuli tunnetuksi yhdessä Desmond Leslien kanssa kirjoittamansa kirjan "Flying Saucers Have Landed" (1953) ansiosta. Kirjassa oli myös kuvia lentävistä lautasista. Alunperin Adamskin oli tarkoitus julkaista scifi-kirjoja. Ensimmäinen hänen nimissään julkaistu oli Lucy McGinnisin haamukirjoittama "Pioneers of Space"  vuodelta 1949. Vuonna 1955 ilmestynyt mutta totena esitetty "Olen ollut lentävällä lautasella" on olennaisesti sama tarina.
Myyrämies
Myyrämies (oikealta nimeltään Harvey Rupert Elder) on Marvel-kustantamon luoma superroisto. Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Myyrämiehen ensiesiintyminen oli yhdysvaltalaisen Fantastic Four -lehden numerossa 1 (1961). Suomessa Myyrämies esiintyi ensimmäisen kerran Mail-Man Ky:n julkaiseman Ihmeneloset-lehden ensimmäisessä numerossa (1982).
Myyrämiehellä ei ole yliluonnollisia kykyjä. Hän on kuitenkin erittäin nerokas, ja on maanalaisista piilopaikoista löytänyt ihmisen tietotason ylittäviä muinaisia laitteita. Myyrämies kykeni opettelemaan näiden outojen koneiden käytön ja tutustui ihmisen käsityksen yli meneviin tieteisiin.
Vaikka Myyrämies on liki sokea, hänen muut aistinsa ovat kuitenkin korostuneet kompensoimaan visuaaliset aistit. Myyrämiehen tarkentuneet aistit ovatkin melkein samaa mittaluokkaa Daredevilin kanssa. Myyrämies tuntee lisäksi maanalaisen maailman kuin omat taskunsa ja kykenee hallitsemaan valtakuntansa hirviöitä.
Myyrämies taistelee miltei kaksimetrisen sauvansa avulla (sauvat ovat yleensä tehdyt joko puusta tai alumiinista). Hänen sauvassaan piilee runsaasti kätkettyä aseistusta. Kaikki sauvat sisältävät biometrisen lukon joka estää ketään muuta kuin Myyrämiestä käyttämään niitä.
Hän on itse kehitellyt taistelutyylin joka muistuttaa bōjutsua. Huolimatta pienestä koostaan ja heikkouksistaan Myyrämies on taitava lähitaistelija. Myyrämies komentaa myös maanalaisten olentojen armeijaa, lukemattomia moloideja ja muita hirviöitä.
Moloidit ovat Deviaanien luomia olentoja. Maanalaisen maailman olennoista moloidit ovat heikoimpia mutta niiden määrä kompensoi voiman puutteen. Deviaanit eivät arvostaneet henkisesti ja fyysisesti rajoittuneita luomuksiaan ja yrittivät tuhota ne kaikki.
Nykyään moloidit palvelevat herraansa Myyrämiestä ja ovat yrittäneet useasti tuhota Ihmeneloset. Tyrannoidit taas ovat normaaleista moloideista poikkeava lahko, joka palvelee toista maanalaista diktaattoria Tyrannusta.
Myyrämiehen silmät ovat erittäin herkät valolle. Normaali huonevalaistus saa hänet hetkellisesti sokeaksi ja vaurioittaa hänen silmiään. Heikkouttaan vastaan Myyrämies on kehitellyt erityiset silmälasit, jotka himmentävät valon hänelle sopivaksi. Lasit myös tehostavat valoa pimeissä paikoissa, jolloin Myyrämies voi nähdä pimeässäkin.
Ultimate Marvel -jatkumossa Myyrämies on Baxter Buildingissa työskentelevä tiedemies tohtori Arthur Molekevic. Lempinimensä Myyrämies hän sai opiskelijoilta. Tohtori Molekevic erotettiin kuitenkin hänen yritettyään luoda elämää. Katkeroituneena Myyrämies pakeni maan alle luotujen moloidiensa kanssa. Täältä hän löysi muinaista tekniikkaa ja aikoi valloittaa maailman, mutta Ihmeneloset pysäytti hänet.
Ultimate Myyrämies muistuttaa fyysisesti alkuperäistä, mutta on raskasrakenteisempi ja kärsii pahasta ihosairaudesta.
Riia-Rosa Koskelainen
Riia-Rosa Koskelainen (s. 4. toukokuuta 1987) on suomalainen uimari, joka edustaa Cetus-uimaseuraa. Koskelainen on edustanut Suomea Suomi–Viro-maaottelussa useampaan kertaan. Hän oli myös mukana Budapestin EM-uinneissa, Helsingissä LREM-uinneissa vuonna 2006 ja pitkän radan Euroopan mestaruuskilpailuissa Eindhovenissa 2008. Hänen päälajinsa on 50 metrin selkäuinti.
Vihula
Vihula () oli kunta Länsi-Virumaan maakunnassa, Virossa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Vihulan ja Haljalan kunnat yhdistettiin uudeksi Haljalan kunnaksi.
Kunnan asukasluku oli 1 925 (2010), pinta-ala 364,28 neliökilometriä ja asukastiheys 5,3 asukasta neliökilometrillä. Se sijaitsi Länsi-Virumaan pohjoislaidalla rajoittuen Suomenlahteen.
Kunnassa oli rantaviivaa noin 100 kilometriä. Lahemaan kansallispuisto käsitti 60 % kunnan pinta-alasta, ja 70 % pinta-alasta oli metsää.
Vihulan alueella sijaitsivat Palmsen, Sagadin ja Vihulan kartanot sekä Toolsen linnan rauniot. Altjan kylä on parhaiten säilynyt vanha rantakylä Lahemaan alueella.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Vihulan kunnassa oli 1 603 asukasta, joista 1 566 (97,7 %) oli virolaisia, 18 (1,1 %) venäläisiä ja 18 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Suuri Amerikan eläimistövaihto
Suuri Amerikan eläimistövaihto tapahtui noin 3,5–2,5 (ehkä 2,7) miljoonaa vuotta sitten, kun Panamankannas nousi merestä tulivuorenpurkausten takia luoden maayhteyden Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan välille, jolloin eläinlajit pääsivät siirtymään mantereelta toiselle. Samanlaisia eläimistönvaihdoksia on tapahtunut muissakin tapauksissa, esimerkiksi Intian mantereen törmättyä Euraasian mantereeseen. Eläimistönvaihdoksen seurauksena noin puolet Etelä-Amerikan eläimistä on pohjoisamerikkalaista alkuperää.
Etelä-Amerikaan alkoi tulla lajeja jo myöhäisoligoseenilla noin 30 miljoonaa vuotta sitten eoseeni ja oligoseeni-ajoilla, hyppimällä saarelta saarelle muun muassa tulvien merelle ajamien ajopuiden mukana. Tällä tavoin siirtyi lähinnä pieniä jyrsijöitä. Nämä jyrsiät korvasivat Etelä-Amerikassa jo olleiden pienien pussieläinten ekologisia lokeroita ja alkoivat kehittyä itsenäisesti uusiksi lajeiksi. Tällaisia lajeja ovat muun muassa chinchilla ja vesisika. Hieman myöhemmin eli noin 25 miljoonaa vuotta sitten Etelä-Amerikkaan saapuivat myös kädelliset. Näiden kaikkien lajien uskotaan tulleen Afrikasta. Ensimmäisiä Pohjois-Amerikasta tulleita eläimiä olivat tiettävästi puolikarhut, jotka saapuivat Etelä-Amerikkaan noin 7 miljoonaa vuotta sitten. Etelä-Amerikassa kehittyi itsenäisesti uusia puolikarhuihin kuuluneita lajeja, mutta ne katosivat myöhemmin. Puolikarhujen jälkeen Etelä-Amerikkaan saapuivat muun muassa pekarit ja haisunäädät.
Panamankannasta pitkin alkoi levitä lajeja sekä pohjoiseen että etelään sen muodostuttua noin 3 miljoonaa vuotta sitten. Pohjois-Amerikasta tuli kasvinsyöjistä esimerkiksi kameleita, tapiireja, norsuja ja hevosia. Lihansyöjistä Etelä-Amerikkaan levisivät muun muassa sapelihammaskissat, koirat ja karhut. Etelä-Amerikasta pohjoiseen levisivät esimerkiksi maalaiskiaiset, glyptodontit, vyötiäiset ja nyt jo hävinneet notoungulata-lahkon lajeja. Lajienvaihdossa pohjoisesta etelään levittäytyneet lajit osoittautuivat menestyksekkäämiksi kuin etelästä pohjoiseen levittäytyvät. Etelästä pohjoiseen menestyksekkäästi siirtyneet lajit eivät eriytyneet paljoa eteläisistä kantamuodoistaan, kun taas pohjoisesta tulleet eriytyivät tehokkaasti. Monet eteläamerikkalaiset lajit hävisivät kun taas pohjoisamerikkalaisten lajien ei tiedetä hävinneen etelästä saapuneen kilpailun tuloksena. Eteläamerikkalaisten lajien tappio koski paljolti myös paikallisia istukkanisäkkäitä. Parhaiten Etelä-Amerikan lajeista pärjäsivät opossumit, vyötiäiset ja piikkisiat, jotka levisivät suureen osaan Pohjois-Amerikkaa, ja joita tavataan siellä vieläkin. Ainoat suuret etelästä pohjoiseen levinneet petoeläimet olivat hirmulinnut, muut Etelä-Amerikan suuret petoeläimet kuten Borhyaena ja Thylacosmilus hävisivät kilpailussa pohjoisesta tulleille pedoille.
Konstantinus (paavi)
Konstantinus oli paavina 25. maaliskuuta 708 – 9. huhtikuuta 715. Hän oli sukujuuriltaan syyrialainen. Vuosina 710–711 hän oli Konstantinopolissa keisari Justinianus II:n kutsusta. Tämä halusi sovitella vuoden 692 kirkolliskokouksen jälkeen nousseita erimielisyyksiä idän ja lännen kirkkojen välillä. Konstantinus nimesi pääneuvottelijaksen Gregoriuksen, josta tuli myöhemmin paavi Gregorius II. Jonkinlainen konsensus saavutettiinkin, mutta Justianus kuoli pian neuvottelujen päätyttyä. Uusi keisari oli monotelitismin kannattaja.
Johannes VII
Johannes VII oli paavina 1. maaliskuuta 705 – 18. lokakuuta 707. Hän oli syntyperältään kreikkalainen ja kotoisin Calabriasta. Hän oli hyvissä väleissä langobardien kanssa, jotka tuohon aikaan hallitsivat suurta osaa Italiasta.
Johannes VI
Johannes VI oli paavina 30. lokakuuta 701 – 11. tammikuuta 705. Hän oli syntyperältään kreikkalainen. Hän avusti Bysantin keisari Justinianus II:n eksarkkia Italiassa, ja esti tätä käyttämästä väkivaltaa roomalaisia kohtaan. Osaksi suostuttelemalla, osaksi lahjomalla hän sai myös Beneventon ruhtinaan vetäytymään keisarikunnan mailta.
Palmsen kartano
Palmsen kartano () sijaitsee Vihulan kunnassa Viron Länsi-Virumaalla.
Palmse on Viron tunnetuin kartano, joka kuului alun perin Tallinnan sisterssiläiselle Mikaelin nunnaluostarille.
Vuosina 1676–1922 kartanoa hallinnoi von der Pahlen-suku, ja vuodesta 1972 kartano on ollut osa Lahemaan kansallispuiston aluetta.
Päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Jakob Stael von Holstein 1690 - luvulla. Se kärsi suuria tuhoja suuren pohjan sodan aikana ja kunnostettiin vuoteen 1730 mennessä Arend Dietrich von der Pahlenin johdolla. Nykyinen barokkityylinen ilme on peräisin vuosien 1782–1785 rakennustöistä.
Lundqvistin liiketalo
Lundqvistin liiketalo on Helsingissä Kluuvin kaupunginosassa Aleksanterinkadun ja Mikonkadun kulmassa sijaitseva liikerakennus. Lundqvistin talo sijaitsee Hamsterin korttelissa osoitteessa Mikonkatu 5 - Aleksanterinkatu 13. Rakennuksessa on nykyisin Aleksi 13 -tavarataloketjun päätavaratalo.
Talo valmistui vuonna 1900 ja sen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist. Sen tilalta purettiin kaksikerroksinen Lundqvistin puutalo. Sanotaan, että Lundqvist sai tontin ilmaiseksi sillä ehdolla, että hän rakentaisi paikalle ensin puutalon ja myöhemmin kivirakennuksen. Lundqvistin talo voidaan ensimmäisenä liikerakennuksena Suomessa rinnastaa Chicagon koulukunnan luomuksiin. Sen kantava runko ja jugend-tyyliset julkisivut on erotettu toisistaan. Lindqvist suunnitteli rakennuksen yhdessä rakennusmestari Elia Heikelin kanssa, ja se perustui uusien materiaalien eli raudan ja betonin käytölle. Talon rakenneratkaisut ovat innovatiivisia ja muodostavat vastakohdan kadun toisella puolella olevalle Pohjolan talolle, joka valmistui samaan aikaan mutta on Lundqvistin talosta poiketen linnamainen ja jyhkeä. Sisätiloja valaisevat suuret ikkunat, ja pohjaratkaisu on muunneltava, sillä kantavia seiniä on vain porrashuoneiden yhteydessä ja talon muissa osissa on kantavina rakenteina käytetty valurautapylväitä. Kattosiluetti on rikas ja julkisivu on verhoiltu punatiilillä ja graniitilla. Julkisivun "Kehruu ja metsästys" -aiheiset veistokset laati Robert Stigell.
Rakennukselle tehtiin kovakourainen peruskorjaus vuonna 1981. Rakennuksen edistyksellistä suunnittelua edustanut kantava runko korvattiin uudella, ja ullakkokerrokseen puhkaistiin uusia ikkunoita.
Sagadin kartano
Sagadin kartano () sijaitsee Haljalan kunnassa Länsi-Virumaalla Pohjois-Virossa. Vuodesta 1987 kartano on ollut Viron metsähallituksen hallinnassa.
Ensimmäinen maininta kartanosta on vuodelta 1449. Vuoteen 1687 asti kartanon omistajia olivat Risebieter-, von dem Berge- ja Duwal-suvut, joiden jälkeen kartanon osti Gideon von Fock. Hänen sukunsa omistuksessa Sagadi pysyi lähes tauotta aina vuoteen 1919. Vuosina 1920–1974 kartanon päärakennuksessa oli koulu.
Fockien aikana kartanossa tehtiin suuria rakennustöitä. Vuosina 1749–1753 valmistui yksikerroksinen herrastalo, jonka julkisivu on Virossa harvinaista rokokoo-tyyliä. Vuonna 1793, Gideon Ernst von Fockin aikoina, päärakennusta laajennettiin siipien suuntaisesti ja sen julkisivu uusittiin uusklassiseen tyyliin. Vuonna 1894 takapuolelle rakennettiin parveke, jonka tyyli on uusrenessanssia. Talon edessä olevan aukion reunoilla olevat sivurakennukset ovat peräisin 1800–1900-lukujen vaihteesta.
Viron tasavallassa tehtiin vuonna 1919 maareformi. Kartanonherra Ernst Fock jäi kuitenkin kartanoon vuokralle, kunnes hän muutti perheineen Saksaan vuonna 1939. Maareformin yhteydessä kartanon herrastaloon sijoitettiin vuonna 1920 koulu, joka toimi vuoteen 1974 asti.
Vuonna 1977 Rakveren metsätalouslaitos aloitti kymmenen rakennuksen entisöintityöt, jotka kestivät vuoteen 1987. Niiden aikana rakennettiin vanhojen talojen raunioille uusia taloja. Sisustusarkkitehtina oli Leila Pärtelpoeg, joka pyrki säilyttämään vanhan aikakauden hengen ja suunnitteli taloon uusvanhat huonekalut. Lisäksi antiikkihuonekaluja ostettiin eri puolilta Viroa. Huoneiden kattomaalaukset entisöitiin ja ensimmäinen kerros entisoitiin vanhan kartanon 1800–luvun tyyliin. Toiseen kerrokseen perustettiin metsäalan museo. Sagadin kartanossa oli parhaimmillaan 52 rakennusta, joista osa on tuhoutunut. Osa on rakennettu uudestaan ja vanhat rakennukset on entisöity, ja noin 30 rakennusta on edelleen pystyssä.
Vuodesta 1987 Sagadin kartano on ollut Viron metsähallituksen (, RMK) hallinnassa. Metsäkeskuksessa on ollut muun muassa hotelli, matkustajakoti ja ravintola. Lisäksi siellä pidetään luontokoulua. Päärakennuksessa on kartanomuseo. Viron metsämuseo on kartanon vaunuvajassa.
Sagadin kartanossa on ranskalaistyylinen puisto, jossa on lampi. Puiston perusti kartanonrouva Eleonore Marie von Fock vuonna 1749. Vuonna 1790 sitä laajennettiin ja muutettiin englantilaistyyppiseksi metsäpuistoksi. Puistossa kasvaa jopa kynäjalava ja tammia, jotka ovat 33 metriä korkeita ja täten korkeimmat Virossa. 1980-luvulla aloitettujen kunnostustöiden yhteydessä puistoa kunnostettiin ja entisen hedelmätarhan tilalle perustettiin vuonna 1985 arboretum, jossa kasvaa yli sata puu- ja pensalajia. Arboretumin alue on 5,1 hehtaaria ja sinne istutetut ulkomaiset lajit ovat suvuittain ja opastauluin varustettuja.
Marketta Kitkiöjoki
Marketta Kitkiöjoki (s. 1957 Kajaani) on Sysmän kunnanjohtaja. Kitkiöjoki valittiin Sysmän kunnanjohtajaksi vuonna 2006, sitä ennen hän oli Suomenniemen kunnanjohtaja.
Toolsen linnoitus
Toolsen ritarikuntalinnoitus (, ) on ritarikuntalinnan rauniot Haljalan kunnan koilliskulmassa Suomenlahden rannalla Kundan sementtikaupungista länteen.
Toolsen linnan rakentamisen aloitti saksalainen ritarikunta 1471 ritarikunnan pohjoisimmaksi linnoitukseksi suojaamaan merirosvoilta tärkeää Toolsen satamaa.
Linnaa täydennettiin ja laajennettiin jatkuvasti 200 vuoden aikana. 1600-luvun lopulla se oli kuitenkin liki käyttökelvoton, ja suuren Pohjan sodan jälkeen se on saanut seistä raunioina.
Raunioiden päämuuria on tuettu romahtamiselta, ja linnoituksen sisälle on laitettu kyltein tieto mihin käyttötarkoitukseen mikäkin huone on tehty.
Glyptodon
Glyptodon oli jättiläismäinen vyötiäisten Cingulata-lahkoon kuulunut nisäkäs, joka muistutti muodoltaan kilpikonnaa. Se söi kasveja ja liikkui hitaasti. Se oli noin 2,5 metriä pitkä, noin 1,5 metriä korkea, ja se painoi 800–1000 kiloa. Sillä oli puolipallomainen selkäpanssari suojanaan ja joillakin lajeilla piikikäs puolustusnuija hännässä. Selkäpanssari oli Volkswagen Kuplan kokoinen, mutta latteampi. "Glyptodon" kuului vajaahampaisiin eli Xenarthra-nimiseen istukallisten nisäkkäiden ryhmään, johon kuuluivat muun muassa myös maalaiskiaiset.
"Glyptodon" vaelsi Pohjois-Amerikkaan noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten. Se hävisi noin 10 000 vuotta sitten, luultavimmin ihmisen metsästyksen seurauksena.
"Glyptodonia" on joskus kutsuttu "jättiläisvyötiäiseksi", mutta jättiläisvyötiäinen ("Priodontes maximus") on kuitenkin myös nykyisin elävän suhteellisen pienikokoisen vyötiäislajin lajinimi.
Vihulan kartano
Vihulan kartano () sijaitsee Haljalan kunnassa Viron Länsi-Virumaalla.
Kartano kuului von Schubert -suvulle 1810–1919. Päärakennus rakennettiin tulipalossa tuhoutuneen tilalle 1892. Sivurakennuksista valtaosa on 1830-luvulta.
Kartanoalue on laaja, ja osa rakennuksista on kunnostettu ja käytössä. Kartanossa on vierasmajatoimintaa. Alueen läpi virtaavaan Mustoja-jokeen on tehty lampi saarineen ja siltoineen. Kartanoalueella on myös kauppa.
Astrud Gilberto
Astrud Gilberto (s. Astrud Evangelina Weinert 30. maaliskuuta 1940 Salvador, Bahia, Brasilia) on brasilialainen bossa nova- ja samba-laulaja. Gilberto tuli kuuluisaksi laulaessaan Stan Getzin, silloisen miehensä João Gilberton ja Antônio Carlos Jobimin kanssa kappaleen ”The Girl from Ipanema” vuonna 1963. Gilberton laulajanura käynnistyi, kun hänen englannin kieltä osaamaton miehensä João tarvitsi portugalinkielisen ”Garota de Ipanema” -kappaleen englanninkieliselle versiolle esittäjän. Astrud osasi englantia ja mies laittoi hänet laulamaan siitä tehdyn englanninkielisen version ”The Girl from Ipanema”. Astrud ei ollut laulanut ammattimaisesti saadessaan mieheltään tehtävän.
Gilberto syntyi brasilialaiselle äidille ja saksalaiselle isälle Bahian osavaltiossa Brasiliassa. Perhe muutti kuitenkin varhain Rio de Janeiroon, jossa hän varttui. Vuonna 1959 hän avioitui João Gilberton kanssa. Pari muutti Yhdysvaltoihin 1963 ja erosi myöhemmin 1960-luvulla.
Gilberto ei ollut koskaan aiemmin laulanut ammatikseen, kun tuottaja Creed Taylor pyysi hänet vuonna 1963 Stan Getzin, Antônio Carlos Jobimin ja silloisen miehensä João Gilberton yhteislevytykselle, "Getz/Gilberto"-albumille laulamaan englanninkielinen säkeistö kappaleeseen ”Garota de Ipanema”, ”The Girl from Ipanema”.
Kun ”The Girl from Ipanemasta” tuli hitti vuonna 1964, saavutti Gilberto suuren suosion Yhdysvalloissa. Hänen ensimmäinen varsinainen sooloalbuminsa "The Astrud Gilberto Album" julkaistiin toukokuussa 1965. Vaikka se tuskin ylsi top 40 -listalle, sekoitus brasilialaisia klassikoita ja standardiballadeja osoittautui tarttuvaksi viihdemusiikiksi. 1960-luvulla Gilberto teki lähes tusinan verran albumeja Verve Recordsille, mutta hänen maineensa hiipui 1970-luvulla. Myöhemmin hän julkaisi lähinnä omia sävellyksiään.
Gilberto palkittiin ”Latin Jazz USA Award for Lifetime Achievement” -palkinnolla vuonna 1992. Vaikka hän ei olekaan virallisesti vetäytynyt musiikkialalta, hän ilmoitti vuonna 2002 "Jungle"-albumin julkaisun jälkeen pitävänsä taukoa julkisista esiintymisistä.
Radioactive Records
Radioactive Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö.
Yhtiön perustivat vuonna 1990 Gary Kurfirst ja Ian Flukes. Yhtiön levyjakelu tapahtui aluksi MCA Recordsin kautta, ja vuodesta 1996 lähtien Universal Music Groupin kautta. Yhtiön artisteja ovat olleet muun muassa Live, Ramones ja Big Audio Dynamite. Englantilaisen Anxious Recordsin levyjakelu tapahtui Yhdysvalloissa Radioactive Recordsin kautta.
Lahemaan kansallispuisto
Lahemaan kansallispuisto Lahemaan kansallispuisto () sijaitsee Suomenlahden rannalla Harjumaalla ja Länsi-Virumaalla; se ulottuu Kadrinan, Kuusalun, Loksan ja Haljalan kuntien alueelle Pohjois-Virossa.
Kansallispuisto on Viron ja koko entisen Neuvostoliiton alueen vanhin, perustettu vuonna 1971. Puiston nimi on peräisin professori Johannes Gabriel Granöltä, joka vuonna 1922 luokitteli Viron maastoalueet. Nimi viittasi tuolloin vain Suomenlahden rannikkokaistan lahtiin, joista neljä suurinta ovat Kolgan-, Haran-, Erun- ja Käsmunlahti.
Pinta-alaa puistolla on 72 500 hehtaaria, josta merialuetta on kolmannes. Kansallispuiston opastus- ja vierailukeskus sijaitsee Kadrinan kunnan Viitnan kylässä.
Lahemaan kansallispuistossa on merialueita ja meren lahtia, perinteisiä rantakyliä (kuten Altja), kartanoita, pitkiä niemimaita, erilaisia suo- ja metsäalueita, jokilaaksoja – kahdeksan jokea – ja koskematonta erämaata.
Kansallispuistossa on havaittu 24 kala-, 50 nisäkäs-, 222 lintu- ja yli 800 kasvilajia. Aarnialueille voi mennä vain oppaan kanssa.
Armi
Armi on suomalainen naisen etunimi. Nimi on lyhenne Armidasta, joka on alun perin latinaa ja tarkoittaa aseistettua. On myös esitetty, että Armida on feminiinimuoto germaanisesta nimestä Arminius, jonka pohjalla on nimielementti "irm".
Vuoden 2009 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 4960 Armi-nimen saanutta naista. Ennen vuotta 1950 nimi oli annettu myös noin sadalle miehelle.
"Armi" oli myös Lehtimiehet Oy:n 1980-luvun alussa kustantama aikakauslehti.
Relletin rautatieasema
Relletin rautatieasema () oli rautatieasema Suomen rataverkolla rataosalla Tuomioja–Raahe. Asema sijaitsi Ruukin kunnan, nykyisen Siikajoen kunnan Relletin kylässä.
Relletin rautatieasema avattiin liikenteelle, kun yksityinen Raahen rautatie valmistui vuonna 1900. Liikennepaikka toimi laiturivaihteena ja seisakkeena pitkän aikaa, kunnes se varustettiin releasetinlaitteella 1970-luvulla ja sitä alettiin käyttää junakohtauspaikkana.
1980-luvulla Pohjanmaan radan turvalaite- ja sähköistystöiden yhteydessä Relletin sivuraide sekä asetinlaite purettiin, ja Relletin liikennepaikka lakkautettiin. Relletissä ollut Siemensin valmistama releasetinlaite siirrettiin Tuiran rautatieasemalle.
Relletin alkuperäinen asemarakennus oli vuonna 1900 rakennettu odotuspaviljonki, jollaisia rakennettiin tuolloin vielä yksityisomistuksessa olevan Raahen radan varrelle. Rakennus huutokaupattiin, purettiin ja siirrettiin lähistölle yksityiskäyttöön vuonna 1965. Uudempi korvaava asemarakennus rakennettiin vuonna 1965, ja se purettiin vuonna 2003. Uudempaan rakennukseen rakennettiin odotushuone ja lipputoimisto, jotka jäivät tarpeettomiksi vuonna 1966 kun Tuomiojan ja Raahen välinen henkilöliikenne lakkautettiin.
We Will Rock You
We Will Rock You on Queenin kappale, joka julkaistiin vuonna 1977 albumilla "News of the World", sekä singlenä yhdessä "We Are The Championsin" kanssa. Sen kirjoitti yhtyeen kitaristi Brian May. Kappale tunnetaan erityisesti rytmistään, joka muodostettiin studion lattian polkaisuista ja taputuksista. Kappale on rakenteeltaan hyvin yksinkertainen, koostuen edellä mainitusta rytmistä sekä laulusta. Vasta kappaleen lopussa on lyhyehkö kitaraosuus. Kappaleen kertosäe on hyvin mahtipontinen.
Vuoteen 1982 asti Queen aloitti konserttinsa kappaleen nopeakulkuisella rock-versiolla.
Kappale on ollut myös kolajuoma Pepsin mainoksessa, jossa kappaletta laulavat gladiaattoreiksi pukeutuneet Britney Spears, Pink ja Beyoncé Knowles. Brian May ja Roger Taylor nähdään myös mainoksessa istumassa yleisön joukossa.
Axl Rose esitti kappaleen Freddie Mercuryn muistokonsertissa 1992. Kappaleen on esittänyt myös amerikkalainen glam metal -bändi Warrant.
Vuonna 2000 Queenin elossa olevat jäsenet levyttivät kappaleesta rap-tyylisen version 5ive-yhtyeen kanssa. Julkaisu meni suoraan Britannian singlelistan kärkeen.
Sean Payton
Sean Payton (s. 29. joulukuuta 1963 San Mateo, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon päävalmentaja, joka valmentaa tällä hetkellä NFL -joukkue New Orleans Saintsia.
Payton toimi ennen New Orleansiin siirtymistä pelinrakentajien valmentajana ja apulaisvalmentajana Dallas Cowboysissa. New Orleans palkkasi hänet 17. tammikuuta 2006. Kauden 2009 päätteeksi Payton johdatti Saintsin Super Bowliin, jossa kaatui Indianapolis Colts.
Payton kävi lukion Naperville Central High Schoolissa Napervillessä, Illinoisissa, jossa hän aloitti koulun joukkueen pelinrakentajana vuosi ennen valmistujaisiaan (1981). Paytonilla oli myös menestykäs yliopistoura Eastern Illinois Universityssa pelinrakentajana. Vuonna 1987 Payton alkoi pelata pelinrakentajana AFL-sarjassa Chicago Bruisers -joukkueessa. AFL-vuoden jälkeen Payton aloitti valmentamisen yliopistotasolta.
NFL tuomitsi Paytonin toimitsijakieltoon kaudeksi 2012. Syynä tähän oli epäviralliset rahapalkinnot, joita Saintsissa oli maksettu vastustajan vahingoittamisesta. Payton yritti salata palkitsemisohjelman eikä lopettanut sitä NFL:n käskystä huolimatta.
Paytonilla ja hänen ex-vaimollaan Bethillä on kaksi lasta, tytär Meghan (s. 21.3.1997) ja poika Connor Thomas (s. 31.5.2000).
Lupercus
Lupercus (latinaksi susien karkottaja tai susiolento) oli itsenäinen muinaisroomalainen karjan suojelusjumala sekä mahdollisesti Faunuksen lisänimi, jotka molemmat sittemmin yhdistettiin kreikkalaisten Paniin.
Lupercuksen papit, eli Luperci, viettivät Palatium-kukkulan juurella olevassa Lupercal-luolassa helmikuun 15. päivänä Lupercalia-uhrijuhlaa.
Umbra
Umbra (lat. hämärä, varjo) on ruskea maaväri. Raaka eli polttamaton umbra on vihertävää, mutta poltettuna sen sävy muuttuu punertavaksi. Umbraa saadaan rauta- ja mangaanioksideja sisältävästä ruskeasta savesta.
Nimitys tulee Italian maakunnasta Umbriasta, mutta vastaavaa savea löytyy muualtakin, esimerkiksi Kyprokselta. Poltettaessa savesta tulee väriltään intensiivisempi ja punertavampi, jolloin värin nimi on poltettu umbra. Umbraa on käytetty väriaineena jo esihistoriallisista ajoista lähtien.
Keskusjyvänen
Keskusjyväset eli sentriolit ovat mikrotubuluksista muodostuneita soluelimiä, joilla on tärkeä tehtävä solunjakautumisessa. Sentriolit osallistuvat solunjakautumiseen vetämällä tuplaantuneet soluelimet sekä kromosomit kasvattamillaan mikrotubuluksilla kumpaankin syntyvään soluun.
Sentriolit sijaitsevat "sentrosomissa", joka on tuman lähellä sijaitseva mikrotubulusten organisaatiokeskus. Sentronomiksi kutsutaan kohtaa, johon mikrotubulukset ovat ankkuroituneet. Eukaryooteilla eli aitotumallisilla soluilla on sentrosomissa kaksi sentriolia (ns. diplosomi)
Keskusjyväset ovat noin 0,3 formula_1 pitkiä 0,1 formula_1 paksuja onttoja lieriöitä, jotka koostuvat mikrotubuluksista. Niitä sijaitsee kaksi sentrosomin keskellä kohtisuorassa toisiaan vastaan. Keskusjyväset ovat osallisina tumasukkuloiden syntyyn vaellettuaan solun vastakkaisille puolille tumanjakautumisessa.
Tuman sijainti riippuu sentrosomin sijainnista, joten sillä on vaikutus soluelinten asettumiseen. Sentriolien liikkumiskyvyttömyyden on arvioitu liittyvän Meckelin oireyhtymään.
Sentrosomit kahdentuvat mitoosin ensimmäisessä vaiheessa - profaasissa. Sentriolit kulkeutuvat solun eri napoihin, ja interfaasissa kahdentunut perintöaines pakkaantuu paksuiksi sisarkromatideiksi (ns. kromosomien kondensaatio).
Raahen rautatieasema
Raahen rautatieasema (, ) on rautatieasema Suomen rataverkolla Raahen kaupungissa rataosalla Tuomioja–Raahe. Asemalla on nykyisin ainoastaan tavaraliikennettä. Lipunmyynti lopetettiin 2000-luvun alussa, henkilöliikenne lakkautettiin 25. syyskuuta 1966.
Yksityinen Raahen Rautatieosakeyhtiö rakennutti Raahen asemarakennuksen vuosina 1899–1890, ja se poikkeaa huomattavasti Suomen muista rautatieasemista. Asema-alue käsittää myös asemapuistikon. Museovirasto on huomioinut alueen valtakunnallisesti merkittävänä kulttuurihistoriallisena ympäristönä.
Raahen ratapihalla on kolme junaliikenteen käytössä olevaa raidetta ja viisi kuormaus- ja purkausraidetta.
Robert Reid
Robert Reid (s. 17. helmikuuta 1966) on englantilainen kartanlukija ja rallin maailmanmestari vuodelta 2001. Mestaruuden hän voitti toimiessaan Richard Burnsin kartturina Subaru-tallissa. Reid on tunnettu juuri Burnsin kartturina ja Burnsin lopetettua ja myöhemmän poismenon johdosta Reid ei ole ollut aktiivitoiminnassa sitten vuoden 2003.
Kuusalu
Kuusalu (, ) on kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku on 6 547 (1.1.2018), pinta-ala 710 neliökilometriä ja asukastiheys 9 asukasta neliökilometrillä.
Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla Valtatie 1:n varrella Tallinnasta noin 40 kilometriä itään.
Kunta muodostuu Kiiun, Kolgan ja Kuusalun pienkauppaloista (alevik) sekä 64 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kiiun pienkauppala. Kunnan asema ei muuttunut vuoden 2017 kuntauudistuksessa.
Vuonna 2011 Kuusalun kunnassa oli 6 412 asukasta, joista 6 057 (94,5 %) oli virolaisia, 252 (3,9 %) venäläisiä ja 99 (1,5 %) muita kansallisuuksia.
Kuusalun pienkauppalan lisäksi merkittävimmät paikat ovat yhdestä asuintornista koostuva vasallilinnoitus, Kiiun munkkitorni, sekä Kolgan kartano.
Nicky Grist
Nicky Grist (s. 1. marraskuuta 1961) on brittiläinen ralliautoilun kartanlukija. Hän on kotoisin Walesista. Grist on toiminut urallaan muun muassa Malcolm Wilsonin, Armin Schwarzin ja Juha Kankkusen kartanlukijana. Vuodesta 1997 vuoteen 2002 Grist toimi Colin McRaen kartturina, mistä hänet kenties muistetaan parhaiten. Kauden 2002 jälkeen pari erosi erimielisyyksien vuoksi, mutta heidän välinsä palautuivat myöhemmin. Viimeisen kerran pari ajoi yhdessä 2006 Turkin rallissa. Kisa oli myös Gristin viimeinen MM-startti.
Kaikkiaan Gristillä on 21 MM-rallivoittoa.
Uransa jälkeen Grist on toiminut kommentaattorin tehtävissä.
Raahen Rautatieosakeyhtiö
Raahen Rautatieosakeyhtiö oli yksityinen suomalainen rautatieyhtiö, joka rakennutti rautatien Raahesta Lappiin eli nykyiselle Tuomiojan rautatieasemalle. Yhtiö perustettiin 1899 ja kirjattiin osakeyhtiörekisteriin 9. kesäkuuta 1899, rautatie Raahesta Lapin asemalle valmistui jo samana vuonna. Yhtiö rakennutti omalla kustannuksellaan leveäraiteisen rautatien, joka yhdisti Raahen kaupungin valtion rataverkkoon.
Osakeyhtiö lakkautettiin virallisesti 23. toukokuuta 1941. Raahen rata oli siirtynyt valtion omistukseen jo vuonna 1921.
Kolgan kartano
Kolgan kartano (, ) sijaitsee Kuusalun kunnassa Harjumaan maakunnassa Virossa.
Kartanon omistivat Viron itsenäistyttyä Suomen Stenbockit, jotka lahjoittivat kartanon säätiölle.
Kolga kuului Gotlannin saaren Roman sisterssiläisluostarille 1230–1519. Vuonna 1581 Ruotsin kuningas Juhana III antoi Kolgan läänitykseksi Pontus De la Gardielle. Vuonna 1658 Kolga siirtyi Christine Catharina de la Gardien ja Gustav Otto Stenbockin avioliiton seurauksena Stenbock-suvulle ollen heidän suvullaan aina vuoden 1940 neuvostomiehitykseen asti.
Vanhin päärakennus valmistui 1642, mutta se jäi 1765–1768 rakennetun barokkikartanon sisälle. Siipiosat on rakennettu klassismin mukaisine pylväikköineen 1820-luvulla.
Amfitryon
Amfitryon ( 'kahdelta puolen kiusattu') oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoliin prinssi. Hän oli Alkaioksen poika, Alkmenen puoliso ja Herakleen isäpuoli.
Amfitryon oli kenraali, ja hän surmasi vahingossa setänsä Elektryonin ja joutui pakenemaan kihlattunsa Alkmenen, Elektryonin tyttären kanssa Thebaan enonsa Kreonin, Theban kuninkaan suojiin. Alkmene kieltäytyi menemästä naimisiin Amfitryonin kanssa, ennen kuin tämä oli kostanut hänen kaikkien veljiensä surmaajille. Amfitryonin poissa ollessa Zeus vieraili Alkmenen luona tämän aviomieheksi naamioituneena, ja Alkmene synnytti kaksoset: Ifikles oli Amfitryonin poika, Herakles Zeuksen poika.
Myytistä ovat kirjoittaneet omat versionsa Sofokles, Plautus, Luís de Camões, Molière, John Dryden ja Heinrich von Kleist. Henry Purcellin näyttämömusiikki on kirjoitettu John Drydenin tekstiin.
Kätkijät
Kätkijät () on englantilaisen kirjailijan Mary Nortonin vuonna 1952 julkaistu lastenkirja. Suomeksi se ilmestyi WSOY:n kustantamana 1959.
Norton on kirjoittanut kirjalle viisi jatko-osaa, joista kolme ensimmäistä on suomennettu: "Kätkijät taivasalla" ("The Borrowers Afield", 1955), "Kätkijät virran vieminä" ("The Borrowers Afloat", 1959) ja "Kätkijät yläilmoissa" ("The Borrowers Aloft", 1961). Neljäs jatko-osa on "Poor Stainless: A New Story About the Borrowers" (1966), ja viimeinen osa "The Borrowers Avenged" ilmestyi vasta parikymmentä vuotta muiden jälkeen 1982. Romaaneja ovat kuvittaneet Diana Stanley ja Ilon Wikland.
Kirja kertoo pienistä ihmisistä, ”kätkijöistä”, jotka eivät varasta vaan kätkevät tavaroita. Isossa talossa asuvan Lenderin perheen lattian alla asuu pieni kätkijäperhe, johon kuuluvat isä Pod Clock, äiti Homily Clock sekä lapset Arrietty Clock ja Peagreen Clock (suomeksi Kellolainen). Tarina alkaa, kun Lenderin perheen poika Pete löytää eräänä päivänä Arrietty Clockin huoneestaan.
"Kätkijöistä" on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia. Keskeisimpiä ovat vuonna 1997 ensi-iltansa saanut näytelmäelokuva "Kätkijät", jonka on ohjannut Peter Hewitt (näyttelijöinä muun muassa John Goodman, Mark Williams ja Tom Felton) sekä Studio Ghiblin japanilainen animaatioelokuva "Kätkijät" ("Karigurashi no Arrietty") vuodelta 2010. Myös vuonna 2011 valmistui elokuva "Kätkijät", ohjaajana Tom Harper ja pääosissa Christopher Eccleston, Sharon Horgan, Aisling Loftus ja Stephen Fry.
Ammattitauti
Ammattitauti on sairaus, joka todennäköisesti pääasiallisesti johtuu potilaan työhön liittyvistä fysikaalisista, kemiallisista tai biologisista tekijöistä. Käsitteen "ammattitauti" loi Paracelsus (1493–1541) kirjoittaessaan ensimmäisen aihetta käsittelevän kirjan.
Vuonna 2010 Suomessa todettiin 2 339 vahvistettua ammattitautia. Epäilyjä oli lisäksi 3 500.
Ammattitaudeista on säädetty työtapaturma- ja ammattitautilaissa (459/2015) ja ammattitautiasetuksessa (769/2015), jossa luetellaan yleisimmät ammattitaudit ja niitä aiheuttavat altistavat tekijät. Muitakin sairauksia voidaan todeta ammattitaudeiksi, jos voidaan osoittaa syy-yhteys työtehtävien ja sairastumisen välillä.
Yleisimmät ammattitaudit ovat meluvammat, hengitystieallergiat, ihosairaudet, asbestisairaudet ja yläraajojen rasitusvammat. Työterveyslaitos julkaisee vuosittain tilaston korvatuista ammattitaudeista ja ammattitaudeiksi epäillyistä sairauksista.
Ammattitaudista suoritetaan tapaturmavakuutuslain mukaiset korvaukset sairastuneelle.
Biologiset tekijät
Tyypilliset sairauden muodot
Andromakhe
Andromakhe () oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan prinssin Hektorin puoliso, jonka syvää kiintymystä mieheensä Homeros kuvaa "Ilias"-runoelman kuudennessa laulussa. Hän jäi leskeksi Akhilleuksen surmattua Hektorin Troijan sodassa.
Andromakhesta ovat kirjoittaneet muun muassa Homeros, Euripides, Vergilius sekä 1600-luvulla ranskalainen Jean Racine.
Pihtsusjärvi
Pihtsusjärvi (tai Pitsusjärvi, ) on järvi Enontekiön Yliperällä. Se on alueen suurimpia järviä, pituutta on noin 10 kilometriä ja leveyttä parhaimmillaan yli kilometrin verran. Järvi sijaitsee 739 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven itäpuolelta menee Kalottireitti. Se haarautuu metsähallituksen ylläpitämällä Pihtsusjärven autiotuvalla Haltille ja Somasjärvelle. Järven eteläpäässä on paikallisten paliskuntien porokämppiä. Pihtsusjärvi laskee Pihtsusjokea pitkin Vuomakasjärveen (), josta alkava Vuomakasjoki on yksi Lätäsenon toisen latvahaaran Poroenon latvahaaroista. Pihtsusjoessa on Suomen korkein vapaasti pystysuoraan putoava vesiputous, 17 metriä korkea Pihtsusköngäs. Pihtsusjärven länsipuolella kohoaa yli 1 240 metriä korkea Govddosgáisi.
Järvelle pääsee Kalottireittiä pitkin omin voimin liikkuen, tai vaihtoehtoisesti lentokoneella Kilpisjärveltä tai muualta.