hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Esko Roine
Esko Antero Roine (s. 5. syyskuuta 1944 Tampere) on näyttelijä, joka on työskennellyt pääasiassa Tampereen Työväen Teatterissa.
Tampereen Teatterissa hän työskenteli noin kaksikymmentä vuotta, ensin hallintojohtajana 1979–88 ja sitten toimitusjohtajana 1988–1998. Koko johtajakautensa hän näytteli aktiivisesti muun muassa musikaaleissa "Ghetto" ja "Evita". TT:stä Roine siirtyi Tampereen Työväen Teatteriin, jota johti ansiokkaasti, tehden myös koko teatterin katsojaennätyksen 2000-luvulla. Hän jätti johtajan tehtävät kesällä 2006. Jäähyväisnäytelmäkseen hän valitsi "Kauppamatkustajan kuoleman", jonka Willy Loman oli kaikkien kriitikoiden ylistämä. Tämän jälkeen Roine siirtyi vapaaksi näyttelijäksi. Hän näyttelee Tampereella, Helsingissä ja Turussa.
Esko Roineelle myönnettiin vuonna 1994 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 2004 Pro Finlandia -mitali.
Roineen vaimo on Tampereen teatterin näyttelijä Ritva Jalonen. Roineen ensimmäinen vaimo (1966–1976) oli näyttelijä Marjukka Halttunen, jonka kanssa hänellä on tytär, näyttelijä Susanna Roine ja poika, Sami Roine. Hänen isänsä oli näyttelijä Eero Roine ja setänsä, kansanedustaja Eino Roine. Esko Roineella on veli, Olavi, ja kaksi sisarta, jotka molemmat ovat näyttelijöitä, Eila Roine ja Liisa Roine.
Richard Fortus
Richard Fortus (s. 17. marraskuuta 1966 Saint Louisissa) on yhdysvaltalainen kitaristi. Fortus on soittanut Guns N' Rosesin lisäksi yhtyeissä Love Spit Love, Psychedelic Furs, Ben Folds Five ja Gravity Kills. 'N Syncissä hän soitti ainoastaan levyllä. Fortus soittaa Guns N' Rosesissa soolo- ja rytmikitaraa. Hän on kiertuoinut yhtyeen kanssa vuosina 2002, 2006, 2007 ja 2009/2010 Chinese Democracy World Tour kiertueella.
Toimittajat ilman rajoja
Toimittajat ilman rajoja (, , ) on Pariisissa päämajaansa pitävä kansainvälinen järjestö, joka tutkii ja pyrkii laajentamaan lehdistönvapautta. Järjestö on kooltaan pieni, eikä siinä ole julkisuudessa näkyviä jäseniä, mutta se on silti saanut osakseen kansainvälistä arvostusta
Järjestö sai vuonna 2005 Euroopan parlamentin Saharov-palkinnon nigerialaisen Hauwa Ibrahimin ja kuubalaisen Damas de Blanco -järjestön kanssa. Järjestö julkaisee vuosittain listaa maailman valtioista lehdistönvapauden mukaan.
Järjestö saa merkittävän osan varoistaan länsimailta, mistä syystä sitä on syytetty puolueellisuudesta. Varoista 11 prosenttia tulee Ranskalta, 15 prosenttia Euroopan komissiolta ja 1,3 prosenttia "Center for Free Cuba" -nimiseltä järjestöltä. Osa varoista on peräisin Yhdysvaltain kongressin rahoittamalta National Endowment for Democracy -järjestöltä.
Suomeen perustettiin järjestön alaosasto keväällä 2013. Järjestö järjestää seminaareja ja keskustelutilaisuuksia toimittajia ja sananvapautta koskevista aiheista.
Järjestön Suomen-osaston puheenjohtaja Ilkka Nousiainen erosi joulukuussa 2017, sen jälkeen kun ilmeni, että hänellä ja järjestön hallituksella on erilainen näkemys Viestikoekeskusta koskevasta Helsingin Sanomien jutusta. Nousiainen pitää juttua ylilyöntinä, järjestön hallitus katsoo, että sen tehtävä on puolustaa sananvapautta ja se tukee jutun tehneitä toimittaja.
Järjestön Suomen osaston 7. helmikuuta 2018 pitämässä vuosikokouksessa uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Jarmo Mäkelä ja hallituksen muiksi jäseniksi valittiin Jarmo Koponen, Thomas Slätis, Janne Hopsu, Petri Tyynmaa ja Riku Neuvonen. Varajäseneksi valittiin Kaijaleena Runsten, Aimo Ruusunen ja Hilkka Kotkamaa.
Svante Korkiakoski
Svante August Korkiakoski (s. 27. maaliskuuta 1939 Kauhava) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt eri elokuvissa 1960-luvulta 2000-luvulle ja televisiossa 1980-luvulta 2000-luvulle. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa sarjassa "Kivi ja Kilpi" ja lisäksi muun muassa saippuasarjoissa "Vihreän kullan maa" vuonna 1987 ja "Salatut elämät" vuosina 1999, 2000 ja 2001. Svante Korkiakoski on näyttelijä Miika Korkiakosken isä. Hän on toiminut myös Riihimäen Teatterin johtajana vuosina 1987–1999.
Niina Backman
Niina Johanna Kristiina Backman (o.s. Herala, s. 10. kesäkuuta 1983 Vantaa) on suomalainen malli ja juontaja. Mallin töitä Backman on tehnyt vuodesta 1999 sekä Suomessa että ulkomailla. Keväästä 2005 kevääseen 2009 hän oli yksi MTV3-kanavalla esitetyn viihdeohjelma "Huuman" juontajista. Juontajan roolin lisäksi Backman toimi myös "Huuman" taustatoimittajana Broadcastersilla. Backman on juontanut Idolsia Heikki Paasosen kanssa. Elokuussa 2012 hän alkoi juontaa yhdessä miehensä Lorenz Backmanin kanssa Radio Novalla "Backman vs. Backman" -parisuhdeohjelmaa.
30. joulukuuta 2013 Niina Backman aloitti Voicella aamuradio-ohjelman Herättäjät NRJ:n aamupojista tutun Anssi Honkasen kanssa. Tämän jälkeen hän siirtyi juontamaan Voicen iltapäivää. 2016 Niina Backman aloitti radio Novan iltapäivässä yhdessä Anssi Honkasen kanssa.
Backman on näyttelijä Helge Heralan ja tämän näyttelijävaimon Marja Korhosen pojantytär.
Backmanilla on kolme lasta. Esikoistyttö syntyi avoliittoon Wallu Valpion kanssa maaliskuussa 2004. Nykyisen aviomiehensä, juontaja-näyttelijä Lorenz Backmanin kanssa hänellä on huhtikuussa 2008 syntynyt tytär sekä kesäkuussa 2010 syntynyt poika. Niina ja Lorenz avioituivat heinäkuussa 2011.
Elric Melnibonélainen
Elric Melnibonélainen on kirjailija Michael Moorcockin tunnetuin romaanihenkilö ja yksi fantasiakirjallisuuden kuuluisimmista sankarihahmoista. Elric esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1961 ilmestyneessä novellissa "Unelmoiva kaupunki" (julkaistu suomeksi antologiassa "Velhojen valtakunta", 1988). Tuorein Elric-romaani, vuonna 2005 ilmestynyt "White Wolf´s Son", jää Moorcockin mukaan viimeiseksi.
Elricin hahmo on vahvasti symbolinen. Elric on rappeutuvan Melnibonén keisarikunnan viimeinen hallitsija, moraalisten pohdintojen, eksistentiaalisten kysymysten ja traagisten kohtaloiden vaivaama mies, sairaalloinen albiino, joka on riippuvainen maagisen "Myrskyntuoja"-miekkansa ('Stormbringer') hallitsemattomista voimista. Moorcock on kertonut saaneensa inspiraatiota Elriciin muun muassa Kalevalan Kullervo-hahmosta.
Elric-sarjaa arvostetaan melko laajalti yhtenä fantasiakirjallisuuden kunnianhimoisimmista ja onnistuneimmista luomuksista.
Romaaneista ja episodiromaaneiksi koostetuista novelleista koostuva Elric-sarja ei ole syntynyt lineaarisessa järjestyksessä. Sarjan päätösosa "Stormbringer" ilmestyi jo 1960-luvun lopulla. Ne osat, jotka juonellisesti muodostavat sarjan alun, Moorcock kirjoitti vasta 1970-luvulla. 1990-luvulla Moorcock alkoi kirjoittaa sarjaan lisäosia, jotka sijoittuvat juonellisesti alkuperäisen sarjan keskivaiheille.
Alkuperäinen Elric-sarja:
Myöhemmät lisäosat:
Salaiset arkistot
Salaiset arkistot () oli lyhytikäinen television scifi-sarja, jota Yhdysvalloissa esitti Sci Fi Channel -kanava. Sarjaa tehtiin kaikkiaan 22 jaksoa joiden ensiesitys Yhdysvalloissa oli 14. heinäkuuta 2001 - 22. maaliskuuta 2002. Salaiset Arkistot -sarja on joskus sekoitettu toiseen "scifi-sarjaan: Salaiset kansiot".
Gongi
Gongi on metallista valmistettu idiofoninen lyömäsoitin. Soittimen keskellä sijaitsee lyöntikuhmu johon lyömällä syntyy ääni. Gongi on aina viritetty tietylle sävelkorkeudelle. Ensimmäiset gongit olivat tiettävästi kiinalaisia ja ne oli valmistettu pronssista.
Gongeja käytetään myös merkinannossa, etenkin nyrkkeilyssä.
Tássos Papadópoulos
Efstáthios ”Tássos” Nikoláou Papadópoulos (, 7. tammikuuta 1934 Nikosia – 12. joulukuuta 2008) oli kyproslainen poliitikko, joka toimi Kyproksen tasavallan presidenttinä vuosina 2003–2008.
Papadópoulos opiskeli lakia Lontoossa. 1950-luvulla hän toimi PEKAssa, joka oli turkkilaiset saarelta ajamaan pyrkineen "Kyproksen taistelun kansallisen järjestön" (EOKA) poliittinen siipi. Hän otti osaa Lontoon konferenssiin 1959 ja äänesti Lontoon ja Zürichin sopimuksia vastaan. Hän oli myös yksi neljästä kreikkalaisesta edustajasta perustuslaillisessa komissiossa, joka laati Kyproksen tasavallan perustuslain.
Kun Kypros itsenäistyi 1959, Papadópoulos oli kaksitoista vuotta ensimmäisen hallituksen sisäministerinä, valtiovarainministerinä, työvoima- ja sosiaaliministerinä, terveysministerinä, maatalouden ja luonnonvarojen ministerinä.
Parlamenttivaaleissa 1970 Papadópoulos valittiin edustajainhuoneeseen Eniaío-puolueen ('Yhtenäisyys') jäsenenä ja 1976 sitoutumattomana. Hän toimi 1976 puoli vuotta parlamentin puhemiehenä. Turkin armeijan miehitettyä saaren pohjoisosan 1974 hän oli Gláfkos Klirídisin avustajana neuvotteluissa kreikkalaisten puolella ja toimi myöhemmin ryhmän johdossa huhtikuusta 1976 lähtien.
Papadópoulos valittiin vuosina 1991, 1996 ja 2001 edustajainhuoneeseen DIKO-puolueesta ("Dimokratikó Kómma"). Vuonna 2000 hänestä tuli puolueen johtaja ilman vastaehdokkaita sen perustajan Spýros Kyprianoún luopuessa tehtävästä.
Papadópoulos edusti Kyprosta monissa kansainvälisissä yhteyksissä, kuten ILOssa, YK:ssa ja Euroopan neuvostossa.
Papadópoulos kampanjoi helmikuun 2003 presidentinvaalissa vaatien muutosta ja julisti olevansa valmis työskentelemään saaren tilanteen ratkaisemiseksi. Häntä tukivat myös sosialistinen Akel ja sosiaalidemokraattinen Kisos. Hän voitti istuvan presidentin Klirídisin saatuaan 51,51 prosenttia äänistä jo ensimmäisellä kierroksella ja astui virkaan 28. helmikuuta 2003.
Vaikka Papadópoulos virkaan astuessaan julisti haluavansa viedä Euroopan unioniin yhtenäisen Kyproksen, kuitenkin ennen Kyproksen yhdistämisäänestystä Kofi Annanin suunnitelman mukaan 2004 hän kampanjoi kreikkalaisia hylkäämään sopimuksen. Hänen vaikutustaan pidetään yhtenä syynä suunnitelman hylkäämiseen kreikkalaispuolella. Hän on myöhemminkin ilmaissut vastustavansa YK:n suunnitelmaa saaren uudelleenyhdistämiseksi. 
Papadópoulos pyrki toiselle presidenttikaudelle helmikuun 2008 vaaleissa, mutta jäi jo ensimmäisellä kierroksella niukasti kolmanneksi entiselle ulkoministerille Ioánnis Kasoulídikselle ja parlamentin puhemiehelle Dimítris Christófiakselle, joka myös valittiin toisen kierroksen äänestyksessä Papadópouloksen seuraajaksi .
Tassos Papadópoulos oli naimisissa Foteiní Papadopoúloun (o.s. Michailídi) kanssa ja heillä on neljä lasta.
Papadópoulos kuoli keuhkosyöpään Nikosiassa 12. joulukuuta 2008.
Hänen ruumiinsa varastettiin haudastaan joulukuussa 2009.
Ruumis löytyi hautausmaalta Nikosiasta maaliskuussa 2010.
Epäiltynä ruumiinryöstöstä on kaksi veljestä, jotka palkkasivat intialaisen miehen varastamaan ruumiin, joka haudattiin välittömästi toiselle hautausmaalle, tarkoituksena kiristää rahaa Papadópouloksen perheeltä.
Jouko Ahola
Jouko ”Jokke” Ahola (s. 1. joulukuuta 1970 Hämeenlinna) on suomalainen voimamies ja näyttelijä. Hän voitti Maailman vahvin mies -kilpailun vuosina 1997 ja 1999.
Ahola on näytellyt elokuvissa "The Invincible – Voittamaton" (2001) ja "Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä" (2005). Hän näytteli myös kesällä 2007 kuvatussa Marko Mäkilaakson elokuvassa "War of the Dead", jonka Suomen ensi-ilta oli vuonna 2012.
Vuonna 2009 Ahola esiintyi toisessa pääroolissa uruguaylaisessa elokuvassa "Mal día para pescar", joka valittiin Uruguayn Oscar-ehdokkaaksi. Aholalla on ollut myös sivurooli History Channelin "Viikingit"-televisiosarjassa (2013).
Bafoussam
Bafoussam on Kamerunin läntisen provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee Bamboutos-vuorilla. Kaupungin asukasluku on noin 239 000 (2005). Väestö koostuu pääasiassa bamilékéistä.
Garoua
Garoua on Kamerunin pohjoisen provinssin pääkaupunki. Se sijaitsee Benuejoen rannikolla ja siellä on tärkeä jokisatama. Kaupungin arvioitu väkiluku on noin 236 000.
Garoua on maatalousvaltaisen alueen kaupan keskus ja kaupungissa on tekstiiliteollisuutta. Se on myös Kamerunin ensimmäisen presidentin Ahmadou Ahidjon syntymäpaikka. Tästä syystä se on kokenut positiivista kehitystä ja kaupungissa on esimerkiksi kansainvälinen lentokenttä, joka tarjoaa suoria lentoja Pariisiin Cameroon Airlinesin kautta.
Garouan lähettyvillä sijaitsee useita kansallispuistoja, joten se on suosittu turistikohde ja välietappi.
Garouan keskilämpötila vaihtelee talven 25 celsiusasteesta maalis-huhtikuun 32 celsiusasteeseen.
Ahmadou Ahidjo
Ahmadou Babatoura Ahidjo (24. elokuuta 1924, Garoua – 30. marraskuuta 1989, Dakar) oli kamerunilainen poliitikko ja maansa ensimmäinen presidentti.
Ahidjo syntyi Garouassa ja aloitti poliittisen uransa Ranskan Kamerunissa 1940-luvulla. Hän nousi vuonna 1960 itsenäisen Kamerunin ensimmäiseksi presidentiksi. Hänet valittiin uusille kausille vuosina 1965, 1970, 1975 ja 1980. Vuonna 1976 hän kielsi kaikki muut poliittiset puolueet paitsi omansa. Ahidjo erosi virasta 6. marraskuuta 1982. Hänen seuraajakseen nousi Paul Biya.
Loppuelämänsä Ahidjo asui Ranskassa ja Senegalissa. Hän kuoli Dakarissa, Senegalin pääkaupungissa vuonna 1989.
Pointe-Noire
Pointe-Noire on Kongon tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja Kouiloun maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee niemekkeellä Pointe-Noirenlahden ja Atlantin valtameren välissä. Kaupungin väkiluku on 715 334 (2007).
Pointe-Noire sijaitsee Angolalle kuuluvat Cabindan kaistaleen pohjoispuolella, lähellä vanhaa Luangun kaupunkia. Kaupunki sijaitsee alueella, jota asuttivat alun perin kongoihin kuuluvat vilit. Kaupunkiin on kuitenkin sittemmin muuttanut paljon väkeä muualta sekä Kongosta että ulkomailta. Kaupungin valtakieli on kituba, mutta myös kongoa ja ranskaa puhutaan laajalti.
Pointe-Noiresta lähtee 1924-1934 rakennettu rautatie Kongon pääkaupunkiin Brazzavilleen. Satama valmistui 1939. Siellä on myös kansainvälinen lentokenttä. Kaupunki on Le Havren (Ranska) ystävyyskaupunki.
Pointe-Noire on Kongon tasavallan liike-elämän keskus, mikä suurimmaksi osaksi perustuu rannikon lähellä tapahtuvaan öljyntuotantoon. Toinen tärkeä talouden ala on kalateollisuus. Pointe-Noiressa on myös Kongon suurin satama, jonka kautta Brazzavilleen suuntautuva tavaraliikenne kulkee.
Vasco da Gama -silta
Vasco da Gama -silta () on Euroopan toiseksi pisin silta (17 185 m). Se sijaitsee Lissabonin lähituntumassa Portugalissa ja ylittää Tajo-joen. Silta rakennettiin vuosina 1995–1998.
Jon Buckland
Jonathan Mark Buckland (usein Jon tai Jonny Buckland, s. 11. syyskuuta 1977 Lontoo, Englanti) on brittiyhtye Coldplayn kitaristi.
Buckland syntyi Lontoossa, Englannissa. Hän asui siellä nelivuotiaaksi asti, jolloin hänen perheensä muutti Pohjois-Walesiin, Pantymwyn-nimiselle paikkakunnalle. Musiikkialalle häntä innosti isoveli, joka oli suuri My Bloody Valentine -fani. Buckland alkoi soittaa kitaraa 11-vuotiaana The Stone Rosesin innoittamana. Buckland opiskeli walesilaisessa Alun Schoolissa ja muutti myöhemmin Lontooseen opiskelemaan tähtitiedettä ja matematiikkaa University College Londonissa (UCL), jossa hän myös tutustui tuleviin yhtyetovereihinsa.
Bucklandin musiikillisia vaikuttajia ovat olleet Ride, George Harrison ja Jimi Hendrix, ja kuten esikuvansa, hänkin käyttää usein slide-soittotyyliä.
Buckland on myös vieraillut Echo & the Bunnymenin laulajan Ian McCullochin "Slideling"-soololevyllä ja esiintynyt zombielokuvassa "Shaun of the Dead" yhdessä Chris Martinin kanssa.
Nykyisin Buckland asuu Lontoossa pitkäaikaisen naisystävänsä, korusuunnittelija Chloe Lee-Evansin kanssa. Heidän ensimmäinen lapsensa, tytär Violet, syntyi marraskuussa 2007. He avioituivat marraskuussa 2009.
Pirates of the Caribbean (huvipuistolaite)
Pirates of the Caribbean on yksi tunnetuimmista ja suosituimmista Disneyland-, Walt Disney World -, Tokio Disneyland - ja Disneyland Paris -huvipuistojen nähtävyyksistä. Se sisältää merirosvoaiheisen veneajelun, jonka tarina esitetään Audio-Animatronic -nukkehahmoilla ja äänitehosteilla. Alkuperäinen "Pirates" avattiin Kalifornian Disneylandiin 18. syyskuuta 1967 viimeisenä laitteena, jonka suunnitteluun vuotta aikaisemmin kuollut Walt Disney oli osallistunut.
Pariisin Disneylandissa Karibian merirosvot löytyy Adventurelandista. Ulkoisesti se muistuttaa Karibian saaren linnoitusta ja jonotusalueella vierailija imeytyy täysin vaikutelmaan, että paikka todellakin on linnoitus Karibian yössä, ja että hän astelee sisään salaista sisäänkäyntiä pitkin, joka johtaa linnoituksen uumeniin. Linnoitus on rähjäinen kuin taistelun jäljiltä ikään kuin varoittaen, että kutsumattomille vieraille ei käy hyvin.
Linnan uumenista löytyy salainen laivalaituri, jota kaapparit käyttävät saaliin piiloittamiseen. Vierailija hyppää veneen kyytiin ja seikkailu Karibian yössä voi alkaa.
Teknisesti Pariisin versio on edistynein. Tarinan kertomisessa hyödynnetään erilaisia elokuvien tekemisessä käytettäviä lavaste- ja tehostekikkoja. Jo pelkästään tarinan viimeiseen näytökseen käytetään 72 erikoistehostetta. Miekkailevat merirosvot olivat senhetkisen Audio-Animatronic-tekniikan huippusaavutus.
Menestynyt seikkailuelokuva "" pohjautuu vahvasti tähän huvipuistonähtävyyteen. Osa musiikista ja tilanteista on suoraan teemapuiston nähtävyydestä. Elokuvasta tutut hahmot on kuitenkin lisätty Disneylandin, Walt Disney Worldin ja Tokio Disneylandin nähtävyyksiin jälkikäteen. Disneyland Parisin nähtävyydessä itsessään ei esiinny elokuvan päätähtiä, mutta nähtävyyden ulkopuolella saattaa tavata imitoijan.
Ouagadougoun kansainvälinen lentoasema
Ouagadougoun kansainvälinen lentoasema sijaitsee Burkina Fasossa noin kolmen kilometrin päässä pääkaupungista Ouagadougousta. Vuonna 2004 lentoasemaa käytti 241 466 matkustajaa.
EppuPopedaNormaali
EppuPopedaNormaali oli loppuvuodesta 1987 toiminut Eppu Normaalin ja Popedan yhteinen kiertue ja projekti. Molempien yhtyeiden 10-vuotisjuhlaa juhlistanut kiertue järjestettiin 27. marraskuuta – 6. joulukuuta ja se kattoi yhteensä kymmenen esiintymistä.
EppuPopedaNormaali julkaisi myös singlen "20 vuotta sikana / Hyvä kankkunen". Single julkaistiin 16. marraskuuta 1987, ja se oli samalla kaikkien aikojen ensimmäinen CD-formaatissa julkaistu single Suomessa, tosin single julkaistiin myös vinyylilevynä. Singlen A-puolella kappaleen ”20 vuotta sikana” esittää Eppu Normaali, ja sen sävellyksestä vastasi Costello, sanoittamisesta Martti Syrjä ja sovittamisesta Costello ja Juha Torvinen, kun taas B-puolella kappaleen ”Hyvä kankkunen” esittää Popeda ja sen on säveltänyt Pantse ja sanoittanut Pate Mustajärvi.
Aero Mongolia
Aero Mongolia () on mongolialainen yksityisomisteinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 2002. Yhtiön solmukohtana toimii Ulan Batorissa sijaitseva Chinggis Khaanin kansainvälinen lentoasema. Myös yhtiön pääkonttori sijaitsee Ulan Batorissa.
Aero Mongolia lentää kahdella Fokker 50 -koneellaan kuuteen kohteeseen Pohjois-Aasiassa.
Aero Mongolia perustettiin vuonna 2002 ja se aloitti lentonsa 25. toukokuuta 2003. Yhtiön perusti mongolian kansallinen lentoyhtiö MIAT Mongolian Airlines kansainvälistä syöttöliikennettä varten. Yhtiö sai ensimmäisen Fokker 50 -koneensa joulukuussa 2002 ja vuokratun Fokker 100 -koneen tammikuussa 2006. Isomman koneen myötä yhtiö aloitti lennot Etelä-Korean Cheongjuun. Aero Mongolia vuokrasi toisen Fokker 100 -koneen saman vuoden kesäkuussa ja vuoden lopulla yhtiö avasi uuden reitin Tianjiniin, Kiinaan.
31. lokakuuta 2007 Aero Mongolia menetti liikennöintilupansa turvallisuuden laiminlyönnin seurauksena. Yhtiö sai lupansa takaisin vuonna 2008 ja aloitti liikennöinnin uudelleen kahdella Fokker 50 -koneella Fokker 100 -koneiden leasing-sopimusten päätyttyä.
Aero Mongolia lentää kuuteen kohteeseen, joista yksi sijaitsee Kiinassa.
Aero Mongolialla on ollut lisäksi vuokrattuna kaksi Fokker 100 -konetta. Yhtiön laivaston keski-ikä oli tammikuussa 2010 17,7 vuotta. Yhtiö ilmoitti 26.1.2010 neuvottelevansa kolmannen Fokker 50 -koneen hankkimisesta laivastoon.
Guy Berryman
Guy Rupert Berryman (s. 12. huhtikuuta 1978 Kirkcaldy, Skotlanti) on brittiläisen Coldplay-yhtyeen basisti.
Berryman syntyi Skotlannissa, mutta muutti 12-vuotiaana Kentiin, Englantiin. Hän on soittanut bassokitaraa 13-vuotiaasta lähtien. Hän kasvoi funk- ja groovemusiikin parissa ja keräilee yhä kyseisten tyylilajien harvinaisia levyjä. Sunday Timesin mukaan hänen netto-omaisuutensa on 25 miljoonaa puntaa. Berrymanin musiikillisia vaikuttajia ovat olleet muiden muassa James Brown, The Beatles, Kool & the Gang ja Pink Floyd.
Berrymanin isä oli insinööri, joka työskenteli Kanaalin tunnelin parissa. Yliopistoon mennessään myös Guy Berryman valitsi alakseen tekniikan mutta vaihtoi sen myöhemmin arkkitehtuuriopintoihin. Vuoden kuluttua hän keskeytti opintonsa keskittyäkseen Coldplayhyn ja basistin uraan. Coldplayn muiden jäsenten jatkaessa opintojaan Guy työskenteli baarimikkona paikallisessa pubissa. Ennen Coldplayn perustamista University College Londonissa Berryman oli kouluaikoinaan yhtyeessä nimeltä Time Out.
Syksyllä 2004 Berryman ja Coldplayn rumpali Will Champion vierailivat a-ha-yhtyeen kosketinsoittaja Magne Furuholmenin ensimmäisellä sooloalbumilla nimeltään "Past Perfect Future Tense".
Vuonna 2004 Berryman avioitui lapsuudenystävänsä Joanna Bristonin kanssa. He erosivat vuonna 2007. Heillä on vuonna 2006 syntynyt tytär. Vuonna 2014 Berryman kihlautui hollantilaismalli Keshia Gerritsin kanssa.
Air Tanzania
Air Tanzania on tansanialainen lentoyhtiö. Se perustettiin 10. maaliskuuta 1977. Yhtiön omisti alun perin Tansanian hallitus, mutta sen yksityistäminen aloitettiin vuonna 2001.Joulukuussa 2015:Aiemmin käytössä olleita konetyyppejä:
Perry Smith
Perry Edward Smith (27. lokakuuta 1928 – 14. huhtikuuta 1965) toteutti Richard Hickockin kanssa 15. marraskuuta 1959 suurta huomiota herättäneen Clutterin nelihenkisen viljelijäperheen murhan. Smith ja Hickock saatiin kiinni vuoden 1959 lopussa Las Vegasissa. Heidät tuomittiin pitkän oikeusprosessin jälkeen kuolemaan, ja heidät hirtettiin 14. huhtikuuta 1965.
Kirjailija Truman Capote teki Clutterin murhista dokumentaarisen romaanin "Kylmäverisesti" ("In Cold Blood"), mikä teki Capotesta yhden Yhdysvaltojen kuuluisimmista kirjailijoista. Vuonna 1967 Richard Brooks teki kirjasta samannimisen elokuvan, jossa Perry Smithiä esitti Robert Blake. Bennett Miller ohjasi vuonna 2005 Truman Capoten elämästä elokuvan nimeltä "Capote", jossa Perry Smithiä esitti Clifton Collins Jr.
Ashley Jones
Ashley Aubra Jones (s. 3. syyskuuta 1976 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Bridget Forresterina televisiosarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Jones nousi kuuluisuuteen esiintyessään televisiosarjassa "Tunteita ja tuoksuja", jossa hän esitti Megan Dennison Viscardia. Hän oli mukana sarjassa vuosina 1997–2000 ja teki vierailun sarjassa vuonna 2001. Jones on naimisissa näyttelijä Noah Nelsonin kanssa.
Kayla Ewell
Kayla Noelle Ewell (s. 27. elokuuta 1985 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Caitlin Ramirezina pitkäaikaisesta saippuaoopperasta "Kauniit ja rohkeat", Maureen Sampsonina NBC:n "Freaks and Geeks" -sarjassa sekä Vicki Donovanin CW:n hittisarjassa "The Vampire Diaries".
Ewell syntyi Long Beachilla, Kaliforniassa ja varttui Seal Beachilla, jossa hän opiskeli tanssia, laulua ja näyttelemistä "Orange County Song & Dance Company"ssä. Agentti huomasi Ewellin näyttelytunnilla vuonna 1999 ja pyysi tätä koe-esiintymiseen. Ewell valmistui Los Alamitos High Schoolista vuonna 2003.
Vuonna 2000 Ewell esiintyi televisiosarjassa "Freaks and Geeks" näytellen Maureen Sampsonia muun muassa jaksossa "Carded and discarded". Seuraavaksi Ewell sai roolin saippuasarjasta Kauniit ja rohkeat", jossa hän näytteli vuosina 2004–2005 ja vieraili muun muassa seuraavissa sarjoissa: "O.C.", "Käytäväpeliä", "Veronica Mars", "Kodinpuolustaja" ja "Entourage".
Ewell näytteli CW:n uudessa draamasarjassa "The Vampire Diaries" seitsemän ensimmäisen jakson ajan vuonna 2009. Ewell kuitenkin vihjasi marraskuussa 2009 saattavansa palata takaisin sarjaan. Sarjan luoja Kevin Williamson on kuitenkin sanonut ettei hahmo palaa enää sarjaan.
Shaman Spirits
Oy Shaman Spirits Ltd perustettiin Tyrnävän perunanviljelijöiden aloitteesta vuonna 1998. Shaman Spirits valmistaa maustamattomia ja maustettuja alkoholijuomia. Aluksi tuotannossa hyödynnettiin perunaa, mutta myöhemmin on siirrytty muihin raaka-aineisiin. Tyrnävän tehtaan tuotantokapasiteetti 2016 alussa oli 5 miljoonaa pulloa vuodessa.
Helmikuussa 2005 Shaman Spirits osti kuopiolaisen Viinaxin tuotannon tavara- ja tuotemerkkeineen. 2016 Shaman Spirits hankki Global Drinks Finland Oy solmivat esikauppasopimuksen, jossa Laplandia-, Moses- ja Finntastic-brändit siirtyivät Shaman Spiritsin omistukseen ja hallintaan. Lisäksi Global Drinks Finland Oy:n työntekijät siirtyivät Shaman Spiritsin palvelukseen 1.8.2016 alkaen.
Vuonna 2015 yrityksen liikevaihto oli 1 523 656,52€. Vuoden 2016 ensimmäinen vuosineljännes oli yhtiön kaikkien aikojen paras myynnillisesti liikevaihdon ollessa n. 400 000 €. Koko vuoden liikevaihdon on arvioitu olevan vuonna 2016 n. 2,2-2,3 milj. €, jossa olisi kasvua edelliseen vuoteen verrattuna n. 50 %. Myynti on jatkanut kasvuaan erittäin voimakkaasti, ja kasvu on tullut lähes täysin viennistä.
Jack Wagner
Jack Wagner (oik. Peter John Wagner, s. 3. lokakuuta 1959 Washington, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan esimerkiksi rooleistaan Melrose Placen Peter Burnsina ja Kauniiden ja rohkeiden Nick Maronena. Hän on myös ohjannut joitakin Melrose Placen jaksoja. Hän ollut ehdokkaana Daytime Emmy -palkinnon saajaksi suorituksestaan sarjoissa General Hospital ja Kauniit ja rohkeat.
Wagner on ollut kerran naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Heather Locklear
Heather Deen Locklear (s. 25. syyskuuta 1961 Westwood, Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan "Dynastian" Sammy Jo Carringtonina ja "Melrose Placen" Amanda Woodwardina.
Locklear on ollut kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen liittonsa Tommy Leen kanssa kesti toukokuusta 1986 elokuuhun 1993. Locklear meni naimisiin Bon Jovi -yhtyeen kitaristin Richie Samboran kanssa joulukuussa 1994 Pariisissa. Heillä on yksi lapsi, Ava Elizabeth-niminen tytär (s. 1997). Locklearin ja Samboran avioliitto päättyi helmikuussa 2006 Locklearin hakiessa avioeroa.
Locklear on kärsinyt päihderiippuvuudesta jo pitkään. Hän joutui vuonna 2008 vieroitushoitoon, jouduttuaan kiinni rattijuopumuksesta. Vuonna 2012 hän joutui psykiatriseen hoitoon ja jälleen vuonna 2017 vieroitushoitoon. Hänet pidätettiin helmikuussa 2018 väkivaltaisesta käytöksestä ja poliisin kimppuun käymisestä ja marraskuussa 2018 hänet toimitettiin jälleen psykiatriseen hoitoon.
Pussipäästäiset
Pussipäästäiset ovat eteläamerikkalaisia pieniä päästäismäisiä pussieläimiä, joita kutsuttiin aiemmin inkapäästäisiksi. Pussipäästäisiä on jäljellä kuusi lajia yhdessä lahkossa ("Paucituberculata") ja heimossa ("Caenolestidae").
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus pussipäästäisten uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "supiaisopossumit". Supiainen on päästäisen kansanomainen nimitys. Ehdotettu nimi supiaisopossumit voi olla sikäli harhaanjohtava, että pussipäästäiset eivät ole läheistä sukua päästäisopossumeille ("Monodelphis"), jotka kuuluvat pussirottien ("Didelphimorphia") lahkoon.
Pussipäästäiset elävät Andien syrjäisissä metsissä ja ruohomailla. Hyönteissyöjien puuttuessa Etelä-Amerikasta pussipäästäiset täyttävät niiden ekologisen lokeron.
Kooltaan pussipäästäiset vastaavat pientä rottaa (9–14 cm). Niillä on ohuet raajat, pitkä ja teräväkärkinen kuono sekä hoikka ja karvainen häntä. Pussipäästäiset syövät lähinnä pieniä eläimiä, kuten hyönteisiä, kastematoja ja pieniä selkärankaisia. Pussipäästäisillä on pienet silmät ja heikko näkö. Ne saalistavat pääasiassa varhain aamulla tai yöllä käyttäen kuuloaan sekä pitkiä ja herkkiä viiksikarvojaan saaliin paikallistamiseen.
Pussipäästäiset tunnetaan melko huonosti niiden eristäytyneen asuinympäristön takia. Niitä on aiemmin luultu harvinaisiksi, mutta uusimmat tutkimukset osoittavat, että eläimet ovatkin oletettua yleisempiä.
Zarah Leander
Zarah Stina Leander (alk. Sara Stina o.s. Hedberg, vuodesta 1956 Hülphers; 15. maaliskuuta 1907 Karlstad, Ruotsi – 23. kesäkuuta 1981 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä ja laulaja, joka oli toisen maailmansodan aikaan suuri filmitähti Saksassa.
Leanderin esiintyjänura alkoi vuonna 1929 Ernst Rolfin kabareekiertueella, jolle hänet oli värvätty kiertueen primadonnan Margit Rosengrenin sijaiseksi. Hän esitti Greta Garbon roolissa kappaleen ”Vill ni se en stjärna?”, josta oli tuleva hänen nimikkolaulunsa. Seuraavana vuonna hän esiintyi neljässä kabareessa Tukholmassa, näytteli elokuvassa ja teki ensimmäiset levytyksensä, joiden joukossa oli versio Marlene Dietrichin tunnetuksi tekemästä kappaleesta ”Falling in Love Again”. Läpimurto tapahtui vuonna 1931 Lehárin operetissa "Iloinen leski", jossa hän esiintyi Hanna Glavarin roolissa. Seuraavina vuosina häntä kysyttiin niin Skandinaviaan, Keski-Eurooppaan kuin Hollywoodiinkin, jossa työskenteli siihen aikaan useita muitakin ruotsalaisia näyttelijöitä ja ohjaajia. Kahden kouluikäisen lapsen äitinä hän ei pitänyt Hollywoodia sopivana vaihtoehtona, vaan lähti töiden perään Manner-Eurooppaan. Kansainvälisenä läpimurtona oli Ralph Benatzkyn operetti "Axel an der Himmelstür", jota esitettiin Wienin Theater an der Wienissä vuonna 1936.
Seuraavana vuonna hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Saksassa. Kansallissosialistisen Saksan Universum Film AG -yhtiölle tehtyjä, melodramaattisiksi luokiteltavia elokuvia kertyi yhteensä kymmenen. Lisäksi hän teki lukuisia suosittuja levytyksiä Saksassa, joukossa kappaleet ”Ich steh’ im Regen”, ”Ich weiss es wird einmal ein Wunder gescheh’n”, ”Nur nicht aus Liebe weinen” ja ”Der Wind hat mir ein Lied erzählt”. Leanderin hyvä saksan kielen taito perustui Riian-vuosiin, jolloin hän oli opiskellut laulua.
Leander palasi Ruotsiin vuonna 1943, mutta häneen suhtauduttiin kylmäkiskoisesti monen vuoden ajan, koska hän oli työskennellyt natsien palveluksessa. Hänen uransa saattoi jatkua Ruotsissa vasta 1950-luvun puolella.
Sittemmin Leander teki konttoritöitä Tukholmassa. Hän esiintyi useasti myös Suomessa ja järjesti jäähyväiskiertueensa vuonna 1973. Hän jäi eläkkeelle viihdemailmasta vuonna 1981. Samana vuonna hän kuoli Tukholmassa aivohalvaukseen.
Zarah Leander oli naimisissa kolmesti: näyttelijä Nils Leanderin, lehtimies Vidal Forsellin ja viimeksi suomalaistaustaisen pianisti-kapellimestarin Arne Hülphersin (1904–1978) kanssa. Hänen kaksi lastaan, Göran ja Boel, olivat syntyneet ensimmäisestä avioliitosta Nils Leanderin kanssa.
Marika Krook
Marika Krook (s. 27. lokakuuta 1972 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, ja näyttelijä.
Krook on opiskellut Sibelius-Akatemiassa. Hän teki oopperadebyyttinsä Vaasan Oopperan Madama Butterflyssä. Vuonna 1992 hän voitti Tallinnan kansainvälisen oopperalaulukilpailun. Krook on myös näytellyt monissa musikaaleissa, kuten "Sound of Musicissa" Helsingin Svenska Teaternissa sekä näytellyt Claes Olssonin elokuvassa "Ihanat naiset rannalla" (1998). Vuonna 1998 hän osallistui Edea-yhtyeen laulajana Eurovision laulukilpailuun kappaleella ”Aava” voitettuaan Suomen karsinnat.
2000-luvun alussa Krook alkoi kärsiä sairaudesta, jonka oireisiin kuului jalkojen liikuttamisen kykenemättömyys ja niiden tunnottomuus. Myöhemmin hänellä todettiin selkärankatulehdus, jonka ennuste oli huono. Krook löysi myöhemmin italialaisen vatsalääkärin, jonka mukaan Suomessa tehdyt diagnoosit olivat vääriä ja kyse oli vatsaongelmista. Hän toipui sairaudesta ruokavaliomuutosten avulla. Hän on julkisesti kertonut myös kärsineensä lähes koko uransa ajan esiintymispelkoa ja saaneensa paniikkikohtauksia ennen keikkoja.
Krookin perheeseen kuuluvat suomalais-italialainen avopuoliso Petri Viglione sekä lapset Nicole Krook-Viglione (s. 2008) ja Tobias Krook-Viglione (s. 2013).
Mary Higgins Clark
Mary Higgins Clark (s. 24. joulukuuta 1927 Bronx, New York) on yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hänen läpimurtoteoksensa oli "Vaanivat silmät" (1977).
Higgins tunnetaan Yhdysvalloissa lempinimellä ”jännityksen kuningatar” ("The Queen of Suspense"). Yhdysvalloissa hänen teoksiaan on myyty yli 70 miljoonaa kappaletta. Monista kirjoista on tehty myös elokuvia. Ranskassa Higgins on luetuin ulkomaalainen kirjailija.
Higgins Clark on saanut lukuisia kirjallisuuspalkintoja ja kunnianosoituksia. Ranskassa hän on saanut muun muassa Grand Prix de Littérature Policièren vuonna 1980 ja Chevalier des Arts et des Lettres -arvon vuonna 2000. Vuonna 2000 Yhdysvaltain jännityskirjailijat valitsivat hänet Edgar-palkinnon suurmestariksi ja perustivat vuonna 2001 hänen nimeään kantavan palkinnon, joka jaetaan Higgins Clarkin traditiota noudattaville jännityskirjailijoille. Lisäksi hän on 17 yliopiston kunniatohtori.
Higgins Clark asuu Saddle Riverissä New Jerseyssä ja kirjoittaa yhä korkeasta iästään huolimatta uusia kirjoja. Clark kirjoittaa kirjoja myös tyttärensä Carol Higgins Clarkin kanssa.
Lorenzo Lamas
Lorenzo Lamas (s. 20. tammikuuta 1958 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa "Viinitila Falcon Crest". Hän esiintyi myös saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat" Hector Ramirezin roolissa vuosina 2004–2007 sekä rikossarjassa "Renegade" vuosina 1993–1997. Lamas on ollut neljä kertaa naimisissa ja hänellä on kuusi lasta.
Arena (Verona)
Veronan Arena on suhteellisen hyvin säilynyt roomalaisajan amfiteatteri Veronassa Italiassa. Se on rakennettu ajanlaskumme ensimmäisen vuosisadan puolivälissä ja on Rooman Colosseumin ja Capuan amfiteatterin jälkeen Italian suurin. Se on ollut Veronan oopperajuhlien tapahtumapaikka vuodesta 1913.
Kaarepere
Kaarepere () on kylä Viron Jõgevamaalla Jõgevan kunnassa. Kylä sijaitsee viiden kilometrin päässä Palamusesta. Kylä on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1627 ja siellä on kirkko, koulurakennus ja rautatieasema. Rautatie kylän kautta valmistui vuonna 1876.
Kaareperen kylässä asuu noin 350 henkeä ja kylän asukastiheys on 45,6 asukasta neliökilometrillä. Kylä on kuntansa toiseksi suurin asutuskeskus Palamusen jälkeen.
Schae Harrison
Schae Harrison (s. 27. huhtikuuta 1963 Anaheim Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin tv-roolinsa on ohjelmassa Kauniit ja rohkeat, jossa hän esitti Darla Einsteiniä. Schae aloitti sarjassa 1989 ja oli pitkään vain pienessä sivuosassa, myöhemmin Darlasta tuli Thorne Forresterin vaimo ja sitä kautta keskeisempi hahmo. Hahmo ja sitä kautta Schae poistuivat kuitenkin sarjasta heinäkuussa 2006 Darlan kuollessa Taylorin ajaman auton alle.
Harrisonilla on joulukuussa 2003 syntynyt poika, Haven Jude Cain, näyttelijä Mick Cainin kanssa.
Kabala
Kabala on Koinadugun piirikunnan pääkaupunki Sierra Leonen pohjoisosassa. Vuonna 2004 siellä oli 14 108 asukasta.
Kaupungin väestö koostuu monista etnisistä ryhmistä, joista suurimpia ovat djalonket, kurankot, fulbet, mandinkat ja limbat.
Kabalassa on lentoasema.
Kimberlin Brown
Kimberlin Brown Pelzer (s. 29. kesäkuuta 1961 Hayward, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan antagonisti Sheila Carterin roolista sarjoissa "Tunteita ja tuoksuja" sekä "Kauniit ja rohkeat".
Irmelin Sandman Lilius
Rut Irmelin Sandman Lilius (s. 14. kesäkuuta 1936 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija.
Sandman Liliuksen puoliso oli taiteilija ja kirjailija Carl-Gustaf Lilius ja sisar kirjailija Heddi Böckman.
Sandman Lilius on julkaissut runoja, proosaa, novelleja, kuunnelmia, lastenkirjoja, matkakirjan ja elämäkertoja. Esikoisrunokokoelma "Trollsång" ilmestyi 1955 ja esikoisromaani "Historien om oss" 1958. Sandman Liliuksen teoksia on käännetty yli kahdeksalletoista kielelle, ja ne ovat saaneet useita palkintoja. Hän on myös kuvittanut itse useita teoksiaan.
Bob Hayes
Robert Lee ”Bullet Bob” Hayes (20. joulukuuta 1942 Jacksonville, Florida – 18. syyskuuta 2002 Jacksonville) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Pikajuoksu-urallaan Hayesia kutsuttiin "maailman nopeimmaksi ihmiseksi".
Vuonna 1963 Hayes rikkoi 100 jaardin juoksun maailmanennätyksen juoksemalla 9,1. Seuraavana vuonna Tokion olympialaisissa Hayes sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätysaikaa (10,0) juoksemalla 10,05 ja voitti olympiakultaa. Hän voitti toisen olympiakultansa maailmanennätyksen (39,06) juosseessa Yhdysvaltain 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Hayes lähti ankkuriosuudelle kolmisen metriä johtavan joukkueen jäljessä, mutta toi kapulan ensimmäisenä maaliin parin metrin erolla hopeajoukkueeseen. Hayesille arvioitiin viestissä yksilöajaksi jopa 8,6, jota pidettiin pitkään yleisesti kaikkien aikojen kovimpana viestiosuusaikana. Kilpailu oli myös Hayesin viimeinen yleisurheilijana, hän jatkoi sen jälkeen urheilu-uraansa amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisena.
Vuoden 1964 lopulla Hayes solmi sopimuksen Dallas Cowboysin kanssa pelaten ulomman laitahyökkääjän paikkaa ("wide receiver"). Hayes pelasi Dallas Cowboysissa vuodet 1965–1974 ja sen jälkeen vielä vuoden San Francisco 49ersissa ennen lopettamistaan. Hänet valittiin Pro Bowl -otteluun kolmasti ja hän voitti Dallasissa Super Bowlin vuonna 1971. Hayes on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa ja Super Bowlin. Vuonna 2009 hänet nimettiin Pro Football Hall of Fameen.
Hayesin urheilu-uran jälkeistä elämää varjostivat huume- ja alkoholiongelmat. Huhtikuussa 1979 hän sai 10 kuukauden vankilatuomion huumeiden välityksestä. Hayes julkaisi elämäkertansa nimellä "Run, Bullet, Run: The Rise, Fall, and Recovery of Bob Hayes". Hayes kuoli kotikaupungissaan 59-vuotiaana. Hänellä oli ollut viimeisinä vuosinaan ongelmia munuaisten, maksan ja sydämen kanssa sekä eturauhassyöpä.
Carl-Gustaf Lilius
Carl-Gustaf Henrik Casimir Lilius (14. heinäkuuta 1928 Helsinki – 14. joulukuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen taiteilija ja kirjoittaja. Hänen tuotantonsa ulottuu kuvanveistosta piirustuksen ja maalauksen kautta esseistiikkaan ja filosofiaa.
Carl-Gustaf Liliuksen taidemuseo sijaitsee Hangossa. Liliuksen tekemiä julkisia taideteoksia on esimerkiksi Helsingin Kruununhaassa Svenska litteratursällskapetin pihalla: "Linnunsiipinen nainen" -sarjaan kuuluva veistos "Cordula" 1960-luvulta. Siivekkään naishahmon lähtökohtana oli taiteilijan vaimo Irmelin Sandman Lilius. "Lenore"-niminen versio teoksesta on Hangossa Jussi Lundmarkin puistossa.
"Helsingin Sanomien" entinen päätoimittaja Janne Virkkunen mainitsee Liliuksen yhtenä suomalaisen itsesensuuri- ja suomettumiskeskustelun aloittajana 1970-luvun puolivälissä. Lilius julkaisi aiheeseen liittyvän kirjoituksen "Journal of Censorship" -aikakauslehdessä ja suomennettuna "Kanava"-aikakauslehdessä.
Mari Yaguchi
Mari Yaguchi (, s. 20. tammikuuta 1983 Jokohama, Kanagawa, Japani) on toisen sukupolven jäsen J-pop-yhtyeessä Morning Musume. Hän on julkaissut kolme kuvakirjaa. Hän erosi Morning Musumesta 14. huhtikuuta vuonna 2005 skandaalin vuoksi, kun japanilainen lehti FRIDAY julkaisi artikkelin hänen suhteestaan näyttelijä Oguri Shuniin.
Hänen verityyppinsä on A ja hän on 145 cm pitkä. Yaguchin Love Hello! Yaguchi Mari DVD oli eniten myyty idolin DVD Japanissa.
Yaguchi on myös näytellyt, vuonna 2003 hän näytteli adoptoitua lasta draamassa Kochira hon ikegami sho. Morning Musumesta eroamisensa jälkeen hän on näytellyt päivädraamassa Sentou no Musume!?.1998: モーニング刑事~抱いてHOLD ON ME！ (
2000: ピンチランナー (Pinch Runner)
2002: ナマタマゴ (Nama Tamago)
2003: 子犬ダンの物語 (Koinu Dan no Monogatari)
Matisyahu
Matthew Paul Miller (s. 30. kesäkuuta 1979 West Chester, Pennsylvania), taiteilijanimeltään Matisyahu, on yhdysvaltalainen reggaeta ja vaihtoehtorockia esittävä muusikko. Matisyahu on uskonnoltaan juutalainen, mikä näkyy monissa hänen kappaleissaan.
Matisyahu on jäsen newyorkilaisessa Chabad-Lubavitchin juutalaisyhteisössä, jota johtaa rabbi Menachem Mendel Schneerson. Matisyahu syntyi Pennsylvanian West Chesterissä ja hänen perheensä lopulta asettui New Yorkin White Plains -alueelle. Hän on tuonut esiin juutalaisuuden uudistamista ja on jonkun aikaa soittanut nimellä "MC Truth" MC Mysticin yhtyeessä Soulfari. Lopulta hän kääntyi ortodoksijuutalaisuuteen ja aloitti soittamisen juutalaisessa yhtyeessä Pey Dalid.
Matisyahu opiskeli Tooraa Hadar Hatorahissa ješivassa ja hän sanoitti ja äänitti ensimmäisen albuminsa ollessaan yhä opiskelijana siellä. Hän on saanut musiikillista inspiraatiotaan Bob Marleyltä, Phishiltä ja rabbi Shlomo Carlebachilta. Hän antaa arvoa rabbi Simon Jacobsonin kirjalle "Toward A Meaningful Life" vaikutuksesta hänen uuden albuminsa "Youth" sanoituksiin.
Papa Noël
Antoine Nedule Montswet eli Papa Noël (s. 25. joulukuuta 1940 Kinshasa) on kinshasankongolainen rumba-muusikko. Hän sai kitaran äidiltään ollessaan kahdeksan vuoden ikäinen. Ensimmäistä kertaa Papa Noël levytti 16-vuotiaana. Hän on sen jälkeen tehnyt yhteistyötä monien tunnettujen paikallisten muusikkojen kanssa, mutta julkaissut myös soololevyjä.
Liberaalipuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Liberaalipuolue ("Liberal Party") oli konservatiivien ohella toinen suurista brittiläisistä puolueista 1800-luvun alusta vuoteen 1918, jolloin se menetti toiseksi suurimman puolueen asemansa työväenpuolueelle. Vuonna 1988 se yhdistyi Sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa Liberaalidemokraattiseksi puolueeksi.
Alun perin liberaalipuolue oli Whig-puolueesta eriytynyt ryhmä.
Parom
Parom ( ’lautta, lossi’) on Energijan esittelemä, suunniteltu avaruushinaajaksi kutsuttu raketti, joka kykenee siirtämään kuormia matalalta kiertoradalta korkealle ja päinvastoin. Parom voi siirtää suunnitellun Kliper-sukkulan tai rahtisäiliön matalalta 200 km kiertoradalta avaruusaseman radalle. Avaruushinaaja voi tehdä matkansa kiertoratojen välillä moneen kertaan. Avaruushinaajia on kaavailtu jo pitkään. Parom painaa 6 800 kilogrammaa ja voi siirtää rahtia 200 kilometrin radalta kansainvälisen avaruuaseman radalle jopa 15 tonnia.
Parom, kuten kaikki miehitettyjen avaruuslentojen laitteet, vaatii toimiakseen luotettavaa tekniikkaa. Venäläisillä on pitkä kokemus kauko-ohjauksesta avaruudessa. Kuitenkin esimerkiksi huoltoalus Progressin automaattinen telakointi Mir- ja ISS-avaruusasemiin ei ole aina toiminut. Telakointiongelmat ovat joskus estäneet miehistön siirtymisen aluksesta toiseen. Toisinaan länsimaiden medioissa on uutisoitu kolarivaurioista, tosin ei hengenvaarallisista. ESA on valinnut venäläisen automaattitelakointijärjestelmän ATV-aluksiinsa.
On epäselvää, tuleeko Paromista muun muassa uudelleenkäytettävä ja monipuolinen. Uudelleenkäytettävyys vaatii ainakin ajoaineen tankkausta ja ehkä muutakin huoltoa. 
Alun perin NASAn Apollo-ohjelman Kuu-aluksen laukaisu piti tehdä kahdessa vaiheessa, jotka telakoituisivat matalalla kiertoradalla. Uudelleenkäytettävyys on ESAn kehittelemän ConeExpress-nimisen tietoliikennesatelliittien huoltoaluksenkin kohdalla auki. Kaikki nykyiset kiertoradalla huolto-operaatioita tekevät alukset (niiden kaavailut) perustuvat ISS-avaruusaseman käyttöön huoltoaluksen emäaluksena.
Kompressori
Kompressori tai ahdin on mekaaninen laite, jolla kaasun tai höyryn painetta lisätään sen tilavuutta pienentämällä. Normaali teollisuuden käyttämä paine on 0,6-1,0 MPa. Puristusprosessi vaatii aina työn tekemistä ja prosessissa kaasu lämpenee. Puristustyön seurauksena väliaineen entropia kasvaa.
Kompressorit jakautuvat kineettisiin ja syrjäytyskompressoreihin. 
Tavallisimpia käyttökohteita ovat kaasuturbiinit, lentomoottorit, paineilmakompressorit, jääkaappien kylmäkoneistot, lämpöpumput ja erilaiset kuljettimet (esimerkiksi purukuljetin sahateollisuudessa). Kompressori patentoitiin 1800-luvun loppupuolella ja sen ensimmäisenä käyttötarkoituksena oli toteuttaa hiilikaivosten ilmanvaihto.
1920-luvulta lähtien kompressoreja on asennettu autoihin niiden polttomoottorin tehon lisäämiseksi. Käyttövoiman se saa moottorista hammashihnan tai hammaspyörien välityksellä (mekaaninen ahdin) tai pakokaasusta (turboahdin).
Paineilmakompressoreita käytetään paineilman tuottamiseen teollisuuden, sairaaloiden ja laitosten tarpeisiin. Pienet, koti- ja harrastuskäyttöön tarkoitetut mäntäkompressorit muodostuvat seuraavista peruskomponenteista:Kaasun puristaminen kasvattaa sen lämpötilaa.
missä
josta saadaan
ja lopulta
Josta integroimalla alkuperäinen yhtälö saadaan
missä p on paine, V on tilavuus, eksponentti n saa eri arvon riippuen puristuksen tyypistä ja alaindeksit 1 & 2 viittaavat lähtö- ja lopputiloihin.missä "T" ja "T" ovat absoluuttisia lämpötiloja yksikössä Kelvin [K], "p" ja "p" ovat absoluuttisia paineita ja k on ominaislämpökapasiteettien suhde (ilmalle k = 1,4). Adiabaattinen puristus- tai paisuntaprosessi on lähimpänä todellista prosessia, kun se on tarpeeksi eristetty, kaasuntilavuus on suuri tai prosessilla on lyhyt aikajakso (suuri teho). Käytännössä prosessissa on aina hieman lämpöhäviöitä, koska prosessin jokaista komponenttia ei voi aivan täydellisesti lämpöeristää. Työn yhtälössä lämpötilojen ja paineiden suhteen yhteys tarkoittaa sitä, että eksponentti n saa arvon k (ominaislämpökapasiteettien suhde) adiabaattisessa prosessissa.Isentrooppisessa prosessissa eksponentti n saa arvon 1, jolloin työn lausekkeeksi saadaan:
Isotermisessä prosessissa tehty työ on pienempi kuin adiabaattisessa.
Ted Demme
Ted Demme (26. lokakuuta 1963 New York, New York, Yhdysvallat – 13. tammikuuta 2002 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen setänsä oli elokuvaohjaaja Jonathan Demme. Ted Demmen lyhyehkön uran kuuluisimmat ohjaustyöt lienevät elokuvat "Unelmien tytöt" (1996) ja "Blow" (2001). Demme kuoli noin vuoden päästä "Blown" kuvaamisesta kokaiinin aiheuttamaan sydänkohtaukseen.
Paatsjoki
Paatsjoki (, . tai Патсойоки) on Paatsjoen vesistön Inarijärven Barentsinmereen laskeva laskujoki, joka virtaa Suomen, Venäjän ja Norjan alueilla. Joki on 145 kilometrin pituinen. Se alkaa Inarin kunnan Nellimin läheltä, virtaa vuonna 1947 Neuvostoliitolle myydyn Jäniskosken alueen läpi ja sen jälkeen 112 kilometrin matkan Norjan ja Venäjän rajajokena. Boris Glebin (Kolttakönkään) kohdalla joki on lyhyen matkan taas kokonaan Venäjän alueella, ja aivan alajuoksullaan Norjan alueella, jossa se laskee Varanginvuonon sivuvuonoon Bøkfjordeniin Kirkkoniemen kaupungin lähellä Etelä-Varangin kunnassa.
Paatsjoki on valjastettu vesivoiman käyttöön venäläisten, norjalaisten ja suomalaisten yhteistyönä. Sen seitsemän voimalaitosta latvalta lukien ovat Kaitakosken, Jäniskosken, Rajakosken, Hevoskosken, Skogfossin, Melkefossin ja Boris Glebin voimalaitokset. Näistä Skogfoss ja Melkefoss ovat norjalaisia, muut venäläisiä. Kolme ylintä voimalaa ovat suomalaisten rakentamia. Osa voimaloista sijaitsee rajalinjan päällä.
Joen nimi muilla kielillä on , , , , Inarinsaameksi Paačvei ja kveeniksi "Paatsjoki".
Vuosina 1920–1944, jatkosodan päättäneeseen Moskovan välirauhaan asti, Paatsjoki oli osa Suomen Petsamon kunnan ja Norjan välistä rajaa. Välirauhassa Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle. Neuvostoliiton joukot kuitenkin miehittävät Itä-Inariakin vielä jonkin aikaa sopimuksen jälkeen. Kesällä 1945 Suomen ja Neuvostoliiton raja käytiin vanhalle Petsamon rajalle. Muotkavaarasta Korvatunturiin asti hakattiin kahdeksan metriä leveä raja-aukko. Perääntyvät saksalaiset olivat räjäyttäneet Suomen Kolosjoen nikkelisulattoa varten rakentaman Jäniskosken vesivoimalaitoksen hylyksi. Viikko ennen helmikuussa 1947 Pariisin rauhansopimusta Suomi luovutti vielä erillisellä sopimuksella niin sanotun Jäniskosken–Niskakosken alueen Neuvostoliiton vaatimusten perusteella, 1,3 miljardin markan osahyvityksenä liittoutuneiden (käytännössä Neuvostoliiton) valvontakomission määräämistä noin kuuden miljardin markan nk. saksalaissaatavien korvaussummasta, joka oli riippumaton varsinaisista sotakorvauksista. Luovutettu alue käsitti Paatsjoen kylästä Rajakosken lähelle ulottuvan Inarin kunnan Paatsjoen alueen ja Inarin vesivoiman; siihen kuului 176 neliökilometriä maata, valtion varoin jälleenrakennettu Jäniskosken voimalaitos ja Niskakoskeen rakennettu säännöstelypato. Jäniskosken ja Niskakosken lisäksi luovutetulla alueella Paatsjoessa oli viisi muutakin koskea.