Miinalaiva Louhi
Miinalaiva Louhi (aiemmin "Voin" ja "M-1") oli Suomen merivoimien miinalaiva vuosina 1918–1945. Entinen Venäjän keisarikunnan laivaston alus otettiin Suomen laivaston käyttöön keväällä 1918 venäläisten jätettyä sen jälkeensä vetäytyessään Suomesta. Aluksen alkuperäinen venäläinen nimi oli "Voin". Suomessa alus ristittiin aluksi "M-1":ksi (Miinalaiva 1) ja vuonna 1936 nimeksi vaihdettiin "Louhi". Alus upposi 12. tammikuuta 1945 ollessaan paluumatkalla miinoitusoperaatiosta. "Louhen" perässä tapahtui voimakas räjähdys kello 12.50. Alus upposi kahdessa minuutissa. Todennäköinen upottaja oli Saksan laivaston sukellusveneen "U-370" laukaisema akustinen torpedo. "Louhen" upotessa menehtyi yksitoista merisotilasta.
Miinalaiva "Voin" valmistui ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 lähellä Moskovaa Kolomnassa, josta se toimitettiin Itämerelle. Aluksella ehdittiin suorittaa sodan aikana joitakin miinanlaskuoperaatioita. Venäläisten poistuttua Suomesta keväällä 1918 se jäi suomalaisten haltuun ja ristittiin "M-1":ksi.
"M-1" osallistui sotatoimiin ensi kertaa vuonna 1919, kun alus osallistui Suomen laivaston ensimmäisen miinoitteen laskuun. Kahteen miinalinjaan laskettiin yhteensä 50 M/12 -merimiinaa Suomenlahdella Koiviston edustalla. Miinoitteen tehtävänä oli suojata alueelle tukeutuneita brittiläisiä aluksia. Brittiläinen laivasto-osasto toimi Suomenlahden pohjukassa sijaitsevia Neuvosto-Venäjän taistelualuksia vastaan aina Tarton rauhan voimaan astumiseen saakka vuonna 1920.
1920- ja 1930-luvuilla "M-1" (vuodesta 1936 "Louhi") toimi laivaston koulutusaluksena ja sukellusveneiden emälaivana.
Suomen laivaston miinoituskyky oli talvisodan syttyessä vuonna 1939 heikko. "Louhi" oli laivaston tehokkain miinoittaja sodan syttyessä. Muuta miinojen laskemiseen soveltuvaa kalustoa olivat Venäjän keisarikunnan laivastolta perityt viisi T-luokan miinavenettä, laivaston muut pinta-alukset ja sukellusveneet sekä laivaston käyttöön otetut siviilialukset. "Louhi" oli aluksista ainoa, joka pystyi laskemaan suuria miinoitteita.
Suomen laivasto laski talvisodassa kaikkiaan noin 1 900 merimiinaa, joista "Louhen" osuus oli noin kolmannes. Alus oli mukana erityisesti neuvostoliittolaisten sukellusveneiden Pohjanlahdelle pääsyä estävän laajan miinoitteen laskemisessa.
Laivaston vaatimattomasta miinoituskyvystä ja riittämättömistä miinavarastoista huolimatta miinoitteet osoittautuivat tehokkaaksi aseeksi ja vihollislaivaston toiminnan hillitsijäksi. Suomalaisiin talvisodan aikaisiin miinoitteisiin tiedetään varmuudella uponneen ainakin kaksi neuvostoliittolaista vartiovenettä, yksi sukellusvene ja yksi saksalainen rahtialus. "Louhen" laskemiin miinoitteisiin tuhoutui ainakin yksi neuvostoliittolainen alus. Joulukuussa 1939 Märketin kapeikkoon lasketun miinoitteen uhriksi joutui 3. tammikuuta 1940 sukellusvene "S 2". Miinoitustoiminta samoin kuin merisodankäynti päättyivät talvisodan osalta tammikuussa 1940 Suomenlahden jäätyessä umpeen. Toimintaa jatkettiin Suomenlahdella heti talvisodan päätyttyä ja meren vapauduttua jäistä Neuvostoliiton maihinnousuvaaran vuoksi.
Uusien miinalaivojen "Riilahden" ja "Ruotsinsalmen" kantaessa päävastuun laivaston miinoitustoiminnasta jäi vanhentunut "Louhi" taka-alalle, toimien sukellusveneiden emälaivana ja kauppa-alusten saattotehtävissä.
"Louhen" kohtaloksi koitui Saksaa vastaan käydyn Lapin sodan aikana Hangon eteläpuolella suoritettu miinoitusoperaatio. Se oli ollut laskemassa Saksan laivaston toiminnan estämiseksi tarkoitettua miinoitetta yhdessä miinalaiva "Ruotsinsalmen" kanssa 12. tammikuuta 1945. Alukset olivat paluumatkalla Hankoon suomalaisten ja neuvostoliittolaisten vartioveneiden suojaamina, kun "Louhen" takaosassa räjähti ja alus upposi vain kahdessa minuutissa 40 metrin syvyyteen 7,5 meripeninkulmaa kaakkoon Russarön majakasta. Uppoamisessa menehtyi 11 merisotilasta. Loput miehistöstä pelastettiin "Louhea" saattaneisiin aluksiin.
Uppoamisen syyksi epäiltiin alkuun jopa suomalaisten omaa merimiinaa. Mahdollinen miina olisi voinut olla peräisin joko suomalaisten vuonna 1941 tai saksalaisten vuonna 1944 laskemasta miinoitteesta. Hylylle tehtyjen sukellusten perusteella uskotaan kuitenkin konehuoneen kohdalle osuneen torpedon aiheuttaneen uppoamisen.
Saksassa 2000-luvulla tehdyt arkistotutkimukset paljastivat, että todennäköinen upottaja oli saksalaisen VIIC-luokan sukellusveneen "U-370" ampuma akustinen eli laivan ääneen hakeutuva torpedo. Sukellusveneen ampuman torpedon ampumisaika eroaa vain kolme minuuttia suomalaisten tiedoista. Kolmen minuutin eroa suomalaiset tutkijat selittivät laukaisun ja osumaan kuluneella ajalla.
"Louhen" uppoamispaikka on ollut pitkään merkittynä karttoihin, mutta ilmoitetusta kohdasta sitä ei ole löydetty. Sittemmin suomalaiset sukeltajat löysivät hylyn, jonka he uskovan olevan "Louhi". Toukokuussa 2015 Laivaston Sukeltajakillan sukeltajat kävivät hylyllä. Heidän mukaansa sen tunnistaa helposti kahdesta Vickers-tykistä.
Räjähdyksen voimasta perän kansi on romahtanut ja painunut alas, kun taas konehuoneesta keulaan päin kansi on ehjä. "Louhi" makaa vaakasuorassa kölillään kovalla hiekkapohjalla. Varsinainen räjähdyspaikka on noin sadan metrin päässä hylystä. Alus ehti kulkea nämä sata metriä ennen uppoamistaan.
Vuonna 2015 tuli ilmi, että "U-370:n" ja "Louhen" komentajat olivat olleet ystäviä keskenään. "Louhea" komensi sen upotessa kapteeniluutnantti Olavi Syrjänen ja "U-370:ta" komensi saksalainen Oberleutnant zur See Karl Nielsen. Syrjäsellä oli ollut hyvä kielitaito, ja siksi hänet oli nimitetty jatkosodan aikana suomalaisten ja saksalaisten yhteysupseeriksi. Nielsen kävi Syrjästen luona usein kylässä Helsingissä. "Louhen" upottua Syrjänen oli viimeinen elossa ollut, joka pelastettiin merestä.