hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Haam
Haam () oli Raamatun Vanhassa testamentissa Nooan poika. Hänestä sanotaan juontuneen haamilaisia kieliä puhuvat haamilaiset, pohjois- ja itäafrikkalainen kansanryhmä, johon kuuluvat berberit, tuaregit, egyptiläiset, bedžat, gallat, somalilaiset, masai-kansa. Haamilaiskieliä ovat muun muassa berberikielet, muinaisegypti ja kuušilaiset kielet (Etiopiassa ja sen ympäristössä).
Haamilla oli neljä poikaa: Kus, Misraim, Put ja Kanaan. Kus tarkoittaa Nubiaa, Misraim Egyptiä ja Put Libyaa.
RealPlayer
RealPlayer on mediasoitin, jonka on kehittänyt RealNetworks. Soitin toistaa useita eri mediaformaatteja, kuten RealAudiota, RealVideota, MP3, MPEG-4, QuickTime, Windows-formaatteja jne. Soittimessa voi mm. koota mediakirjastoja sekä polttaa CD-levyjä.
Ensimmäiset versiot RealPlayeristä ilmestyivät huhtikuussa vuonna 1995. RealPlayer oli suosittu suoratoiston mediasoitin internetin alkuaikoina, mutta sittemmin Adobe Flashiin perustuvat verkkosivuille upotettavat videotoistimet ja myöhemmin HTML5-video ovat syrjäyttäneet sen.
RealPlayerin kilpailijoiksi kehittivät Microsoft Windows Media Playerin ja AppleiTunesin.
RealPlayeristä on kaksi versiota, ilmainen ja maksullinen, joista maksullinen tarjoaa enemmän ominaisuuksia.
Meitnerium
Meitnerium on radioaktiivinen siirtymäalkuaineisiin kuuluva keinotekoinen metallimainen alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Mt ja järjestysluku 109. Väristä ei ole täyttä varmuutta, mutta luultavimmin se on hopean vaaleaa tai harmaata . Kemiallisia kokeita meitneriumille ei ole tehty, jonka vuoksi yhtäkään alkuaineen perusominaisuutta ei ole määritetty kokeellisesti. Tiedot perusominaisuuksista perustuvat näin ollen vain teoreettisiin laskelmiin.
Meitneriumin vakaimman isotoopin Mt-278 puoliintumisaika on noin 5 sekuntia .
Peter Armbrusterin ja Gottfried Münzenbergin johtama saksalainen tutkijaryhmä löysi Meitneriumin vuonna 1982 Gesellschaft für Schwerionenforschung -tutkimuslaitoksessa (GSI) Darmstadtissa Saksassa . Armbruster ryhmänsä kanssa valmisti yhden atomin meitnerium-266 isotooppia pommittamalla vismutin isotooppia Bi-209 raudan isotoopin Fe-58 ytimillä lineaarista kiihdytintä käyttämällä .
Meitnerium-266 isotoopin fuusioitumisen reaktioyhtälö
Bi + Fe →Mt + n
Muodostuneen meitnerium-266 isotoopin puoliintumisaika on noin 3 millisekuntia . Löydös vahvistettiin kolme vuotta myöhemmin Dubnassa Joint institute for Nuclear Research tutkimuslaitoksessa . Kuusi vuotta myöhemmin valmistettiin samaa isotooppia kaksi atomia .
Meitnerium sai nimensä vuonna 1997 itävaltalais-ruotsalaisen fyysikon Lise Meitnerin mukaan . Sen väliaikainen, IUPAC:n mukainen, nimi ennen virallista nimeämiOstä oli unnilennium (Une) .
Meitnerium on keinotekoinen alkuaine. Oletettavasti huoneenlämpötilassa (298 K) meitnerium esiintyy kiinteänä. Väriltään se on todennäköisesti hopean vaaleaa tai harmaata. Meitnerium kuuluu jaksollisessa järjestelmässä ryhmään 9 ja jaksoon 7 sekä d-lohkoon. Ainuttakaan meitneriumin perusominaisuutta ei ole vielä määritetty kokeellisesti, vaan nämä perustuvat laskennallisiin arvioihin .
Elektronikuoren rakenne :
1s
2s 2p
3s 3p 3d
4s 4p 4d 4f
5s 5p 5d 5f
6s 6p 6d
7s
Vuoteen 2016 mennessä meitneriumia ei ole käytetty muissa kuin tutkimustarkoituksissa ja sitä on valmistettu muutamia atomeja. Todennäköisesti sitä ei koskaan tulla eristämään silmin havaittavia määriä. Tämä johtuu siitä, että meitnerium hajoaa erittäin nopeasti alfahiukkasten emissiolla . Meitneriumilla ei ole biologisia käyttökohteita ja radioaktiivisuuden takia se on myös myrkyllistä .
Meitneriumin atomimassa on 268 u ja sen kovalenttinen säde on 1,29 Å . Meitneriumin laskettu tiheys huoneenlämpötilassa on 37.4 g/cm. Se on toiseksi suurin tunnetuista alkuaineiden tiheyksistä.
Meitneriumilla on viisitoista isotooppia, joista kaikki ovat radioaktiivisia . Puoliintumisaika tiedetään yhdeksälle näistä isotoopeista. Vakain isotooppi on Mt-278, jonka puoliintumisaika on noin 5 sekuntia. Suurin osa meitneriumin isotoopeista hajoaa α-hajoamisen kautta, mutta osa isotoopeista hajoaa spontaanin fission (SF) kautta pienemmiksi ytimiksi.
Taulukko 2. "Meitneriumin tunnettuja isotooppeja, niiden atomimassat, puoliintumisajat ja hajoamistavat."
Heikki Kinnunen
Heikki Pentti Ilmari Kinnunen (s. 8. huhtikuuta 1946 Raahe) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Kinnunen tunnetaan erityisesti rooleistaan komediaelokuvissa ja -sarjoissa. Näistä ovat tunnettuja esimerkiksi televisiosarjat Ällitälli (1971, yhdessä Leo Lastumäen kanssa) ja Älywapaa palokunta (1984–1985) sekä elokuva Lampaansyöjät (1972). Hän on työskennellyt Suomen Kansallisteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, KOM-teatterissa sekä vuodesta 2002 Tampereen Teatterissa. Kinnunen on Komediateatteri Arenan (nyk. Suomen Komediateatteri) perustajajäsen ja esiintyi teatterin produktioissa vuoteen 1999 asti.
Kinnunen on esiintynyt myös venäjän kielen "Požaluista"- ja "Kapusta Master" -opetusohjelmissa ja viron kielen opetusohjelmassa "Nael kummi". Kotimaiset Kasvikset ry:n mainoksissa hänellä oli tapana todeta: "Ei kun syömään". 1970-luvulla Kinnunen oli monien muiden kulttuuri-ihmisten tapaan taistolainen. Hän myös esiintyi monissa poliittisissa näytelmissä, kuten Ylioppilasteatterin "Lapualaisoopperassa" (1966) sekä KOM-teatterin eri produktioissa.
Heikki Kinnunen on myös levyttänyt lähes kaksisataa laulua. Tunnetuin levytyksistä lienee vuodelta 1987 peräisin oleva "Prinsessan sukkanauha".
Kinnunen oli 1990-luvulla julkisuudessa yrityksensä taloudellisten vaikeuksien, erityisesti verovelkojen vuoksi. Syksyllä 1999 Kinnunen tuomittiin seitsemän kuukauden ehdollisen vankeusrangaistukseen veroasioista. Kinnunen on laskenut saavansa maksettua verovelat loppuun 74-vuotiaana.
Kinnunen on kertonut tv-koomikkorooleistaan Ällitällistä ÄWPK:hon Jukka Annalan tv-tietokirjassa "Toopelivisio" (Teos, 2006).
Tällä hetkellä Kinnunen on Tampereen Teatterin palveluksessa. Hän ilmoitti loppukesästä 2008 vetäytyvänsä eläkkeelle huhtikuussa 2009, jolloin hän täyttää 63 vuotta. Hän jatkaa näyttelemistä vapaana taiteilijana.Iltasanomat Heikki Kinnusella ulosotossa 240 000 euroa. viitattu 27.2.2009
Vuonna 2009 Kinnunen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Vuonna 2012 Kinnunen palkittiin Elämäntyöstään Kultaisella Venlalla.
Vuoden 2016 maaliskuussa ilmestyi Tammen kustantama ja Elisa Heilalan kirjoittama Kinnusen elämäkertakirja "Heikki Kinnunen Tarinankertojan elämät" (EAN: 9789513187378).
Vuonna 2018 Kinnunen nähdään Mielensäpahoittajana elokuvassa "Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja" edellisessä elokuvassa pääroolin tehneen Antti Litjan sairastuttua.
Kinnunen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Mikkelissä, jonka jätti 18-vuotiaana aloitettuaan Teatterikorkeakoulun Helsingissä. Kinnunen asuu avoliitossa puvustaja Marianne Pietiläisen kanssa. Aiemmin hän on ollut naimisissa Rose-Marie Prechtin ja Satu Silvon kanssa, jotka molemmat ovat näyttelijöitä. Näyttelijä Santeri Kinnunen syntyi avioliitosta näyttelijä Rose-Marie Prechtin kanssa. Liitosta näyttelijä Satu Silvon kanssa Kinnusella on lapset Vilma ja Paavo, jotka jäivät erossa vuonna 2002 isälle. Kinnunen on vapaamuurari.Mukana myös muun muassa albumeilla "Soi-tin-me-not" (1985) ja "Hui-Hai" (1987). (Diskografia ei ole täydellinen)
Luettelo mediasoittimista
Luettelo mediasoittimista
Pimeys
Pimeys on näkyvän valon puuttumista.
Tähtitieteellisen pimeyden katsotaan vallitsevan silloin, kun Aurinko on yli 18 astetta horisontin alapuolella. Silloin Auringon valoa ei siroa ilmakehän molekyyleistä juuri lainkaan ja yötaivaan kirkkaus on vain 1/400 000-osa siitä, mitä se on Auringon ollessa juuri horisontissa. Kun Aurinko on 12–18 astetta horisontin alapuolella, vallitsee "tähtitieteellinen hämärä", jolloin on käytännössä myös jo täysin pimeää.
Suomessa ei tule missään täyttä pimeyttä toukokuun ja heinäkuun välillä. Suomessa kaikkein pimeimmät yöt esiintyvät alkusyksyllä elokuun lopun ja syyskuun aikana. Silloin maa on tumma ja lumeton, ja puiden lehdet vähentävät ulkovalaistuksen leviämistä taivaalle. Päiväntasaajalla pimeys (astronominen hämärä) kestää joka yö vuoden ympäri vähän yli 10 tuntia.
NR-30
NR-30 oli neuvostoliittolainen monissa Neuvostoliiton ja Varsovan liiton lentokoneissa käytetty konetykki. Sen suunnittelijat olivat Aleksandr Emmanuilovitš Nudelman ja Aron Abramovitš Rihter ja se otettiin käyttöön vuonna 1954.
NR-30 oli yksiputkinen, lukkorekyyliperiaatteella toimiva 30 mm tykki. Ase oli periaatteelliselta ratkaisultaan suurennettu versio vuonna 1949 käyttöön tulleesta samojen suunnittelijoiden käsialaa olevasta 23 mm NR-23-tykistä. Tykin tehokas patruuna ja siitä johtuvat suuret rekyylivoimat edellyttivät suujarrun käyttöä, tarkoituksena estää ampuvan koneen rungon vaurioituminen ammuttaessa.
NR-30 tykkiä käytettiin MiG-19 -koneessa, joissakin MiG-21 malleissa, Suhoi Su-7 -koneessa ja Suhoi Su-17 -koneessa. Se oli käytössä myös Shenyang J-6 -koneessa, joka oli Kiinan kansantasavallan kopio MiG-19:stä. Kiinalaiset valmistivat myös omaa versiotaan, "Type-30", joka oli ominaisuuksiltaan hiukan erilainen, mutta käytännössä toiminnaltaan samanlainen kuin NR-30.
Tykkiä saatettiin käyttää myös Almaz-sarjan sotilasavaruusasemissa.
Mediasoitin
Mediasoitin, mediatoistin tai multimediakiintolevy on laite, jolla voidaan toistaa digitaalisesti tallennettua musiikkia, videoita tai valokuvia television ja stereoiden kautta. Laite voi toistaa median joko suoraan verkosta, tai laitteen omalta tallennusmedialta.
Soitin kytketään järjestelmään joko langallisesti Ethernet, USB- tai FireWire-liitäntää käyttämällä, tai langattomasti WLANin tai Bluetoothin yli. Ohjelmat voidaan toistaa esimerkiksi DLNAn avulla. Osa laitteista sisältää kiintolevyn, jolloin multimediatiedostot voidaan ladata tietokoneelta, jossa levy näkyy kiintolevyasemana kuten mikä tahansa muukin ulkoinen kiintolevy. Jos kiintolevyä ei ole, tiedostot toistetaan soittimeen kytketystä ulkoisesta kiintolevystä tai muusta USB-massamuistista. Joissain malleissa laitteeseen on integroitu audiotehovahvistin ja musiikkikäyttöön tarkoitetut laitteet saattavat itsenäisesti osata toistaa Internet radioasemien ohjelmia.
Soitinta käytetään kaukosäätimen välityksellä, kuten muitakin useimpia viihde-elektroniikkalaitteita. Soittimen käynnistyttyä mallista riippuen soittimen omaa valikkoa tai kiintolevyn kansioita selaillen toistetaan haluttu tiedosto. Yleensä soitin tukee kappaleita (eng. chapters) videon toistossa, joiden avulla tietyn kohtauksen / kohdan etsiminen videosta on helppoa. Kuten optisissa elokuvalevyissä, useat ääniraidat sekä tekstitykset tiedostossa ovat mahdollisia, ja ne valitaan soittimesta. Kappaleet, ääniraidat sekä tekstitykset "muxataan" esim. matroska kääreeseen. Yleensä soitin tukee resoluutiota 1080p tarkkuuteen asti.
Audiokäyttöön tehdyissä laitteissa on vähintään linjatasoinen RCA-liitin vahvistimeen ja yleensä myös optinen digitaalinen liitäntä.
Multimediasoittimessa on lisäksi yleensä vähintään HDMI- ja CVBS-liitännät televisioon (tai muuhun näyttölaitteeseen) liittämistä varten. Soittimessa voi olla myös USB-liitin sekä muistikorttipaikka tiedostojen toistoa varten. USB-liitintä voidaan käyttää mahdollisesti myös Firmware-päivitykseen, jolla saadaan parannettua soittimen ominaisuuksia ja/tai toimintaa. Joissain multimediakiintolevyissä on myös Ethernet-liitin internetyhteyttä varten, jolloin soittimen kautta voidaan katsoa esim. YouTube videoita. Samaan tarkoitukseen soittimessa voi olla myös langaton yhteys, kuten Wi-Fi.
Tässä on lueteltu tiedostomuodot tai koodeekit, joita multimediakiintolevyt yleensä tukevat.
Yleisimpiä mediasoittimien valmistajia.
Säyneinen
Säyneinen () oli Pohjois-Savossa sijainnut Suomen kunta. Se itsenäistyi Kaavin pitäjästä vuonna 1924 ja liitettiin vuonna 1971 Juankosken kuntaan. Säyneinen on ollut vuoden 2017 alusta alkaen osa Kuopiota.
Säyneisen naapurikunnat olivat Juankoski, Juuka, Kaavi, Muuruvesi, Nilsiä ja Rautavaara.
Kirkonkylällä eli Säyneisen taajamassa on kotiseutumuseo, urheilukenttä, kaukalo, sivuapteekki, kirkko, nuorisoseurantalo ja ulkoilmanäyttämö. Säyneisessä toimi alakoulu kesään 2015 asti, viimeisen lukuvuoden aikana 2014–15 koulussa oli 16 oppilasta.
Hirvisaari, Koskenala, Likosaari, Siikajärvi, Säyneinen, Tuohisaari, Viitaniemi, Venäänaho, Konttimäki, Pisankoski, Losomäki. Koskenala ja Tuohisaari ovat maarekisterissä olevia termejä, eivät varsinaisia eläviä kyliä.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Säyneisissä ei ollut lainkaan taajamia. Vuosina 1990–2011 Säyneisen kirkonkylä laskettiin taajamaksi, mutta ei enää vuonna 2014.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Säyneisten väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1930–1960.
Säyneisten seurakunta muodostettiin vuonna 1921 erottamalla Kaavista alue, jolla oli 2 583 asukasta.
Säyneisen kirkon ovat suunnitelleet Sakari Honkavaara ja Esko Suhonen. Se on rakennettu vuosina 1939–1940. 350-istumapaikkainen Säyneisen kirkko edustaa 1940-luvun funktionalismin romanttista tyylisuuntaa. Alttaritaulun paikalla on risti, mutta myös entisöity vanha alttaritaulu palautettiin vuonna 2002 näkyville kirkkosaliin. Kirkkorakennuksen yhteydessä on myös seurakuntasali.
Loot
Loot oli Raamatun Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Abrahamin veljenpoika. Hän vaelsi Kaldean Urista Kanaaninmaahan ja asettui Abrahamista erottuaan Jordaniaan asumaan lakeudelle.
Loot pakeni perheineen Sodoman ja Gomorran hävitystä. Kertomus Lootin vaimosta, joka paetessaan katsoi taakseen ja muuttui suolapatsaaksi, kuvastaa useiden kristittyjen mukaan käsitystä siitä, että Jumalan toimien tarkastelu on kuolemansynti.
Lootin tyttäret harrastivat juopuneen Lootin kanssa sukurutsaa, jonka seurauksena syntyivät pojat Ben-Ammi ja Moab.
Kaf
Kaf on monen seemiläisen kielen aakkoston 11. kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen, arabialaiseen ja aramealaiseen kirjaimistoon. Se on kreikkalaisen kapan, latinalaisen K:n ja kyrillisen К:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee kättä tarkoittavasta sanasta: sana tarkoittaa yhä kämmentä sekä nykyhepreassa että -arabiassa.
Heprean kielessä kaf ääntyy /k/, jos sen sisällä on piste ("dageš lene"). Kirjaimella on myös pisteetön muoto, jolloin se ääntyy kuten ḥet (foneettisessa merkinnässä /x/), samankaltaisena kurkkuäänteenä kuin saksan 'ch' esimerkiksi sanassa "ich". Sanan alussa kaf on aina pisteellinen.
Kaf on myös yksi niistä heprean kirjaimista, jotka kirjoitetaan eri tavalla sanan lopussa: sillä on "sofit"- eli loppumuoto kaf sofit. Heprealaisessa numerojärjestelmässä kafilla on lukuarvo 20. Kaf sofitin lukuarvo on 500.
Kieliopillisesti kaf toimii sanan alussa prepositiona, joka voi tarkoittaa muun muassa "niin kuin", "kuten" tai "mukaan". Se on lyhennys sanasta כּמו ("kəmo"). Kaf sofit puolestaan on sanan lopussa yksikön toisen persoonan omistusliite ja objektimuoto.
Esimerkkejä:
Juuda
Juuda on Raamatun Vanhassa testamentissa Jaakobin ja Lean poika, josta Juudan heimon sanotaan polveutuneen.
Juudan heimo oli alkujaan vain yksi Israelin 12 heimosta, mutta se kasvoi vähitellen niistä ylivoimaisesti suurimmaksi ja merkittävimmäksi. Sen mukaan ovatkin juutalaiset saaneet nimensä. Juudan heimon mukaan sai nimensä myös Juudan kuningaskunta, joka syntyi, kun Israelin kuningaskunta Salomon kuoleman jälkeen jakautui kahtia. Sen pääkaupunkina oli Jerusalem.
Leevi
Leevi ("לֵוִי") on Raamatun Vanhassa testamentissa Jaakobin ja Lean poika. Hän esiintyy Raamatussa sekä Leevin heimon että leeviläisen pappissäädyn, leeviläisten, kantaisänä. Hänen poikiaan olivat Gerson, Kehat ja Merari.
Seaborgium
Seaborgium (aiemmin "unnilhexium") on alkuaine, jonka järjestysluku on 106 ja kemiallinen merkki Sg. Se kuuluu 6. ryhmään ja 7. jaksoon. Alkuaineen tunnettujen isotooppien massaluvut ovat välillä 258–271 ja useimpien puoliintumisaika on alle yksi sekunti. Sen pysyvimmän havaitun isotoopin (Sg) puoliintumisajaksi on arvioitu noin 3,1 minuuttia.
Seaborgium on radioaktiivinen metalli, jota ei esiinny luonnossa. Seaborgium on ydinreaktioilla keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jolla ei ole kaupallista käyttötarkoitusta. Sitä tuskin pystytään valmistamaan niin merkittäviä määriä, että sen ominaisuuksia voitaisiin tarkemmin tutkia. Ei esimerkiksi tiedetä, minkä väristä se on, mutta sen arvellaan olevan metallin ja hopean valkoinen tai harmaa. Toistaiseksi sitä on onnistuttu valmistamaan vain muutama atomi.
Hapetusluku Sg+6:n arvellaan olevan pysyvin.
Seaborgiumia on onnistuttu valmistamaan vain hyvin pieniä määriä seuraavalla ydinreaktioon perustuvalla menetelmällä:
18 O + 249 Cf → 106 Sg + 41 n
Paul Scherrer Institutessa Sveitsissä seaborgiumin toista isotooppia onnistuttiin valmistamaan alkuaineiden kalifornium ja neon välisessä reaktiossa seuraavasti:
248 Cf + 22 Ne → 266 Sg + 41 n
Seaborgium löydettiin Lawrence Berkeley National Laboratoryssa (LBNL) vuonna 1974 ja samaan aikaan Dubnan JINR:ssa (ОИЯИ).
Alkuaineiden 104–109 nimeäminen aiheutti kiivaita riitoja 1960-luvulta lähtien. Berkeleyn yhdysvaltalainen ryhmä halusi alkuaineen 106 nimeksi 'seaborgium', mikä oli kyseenalaista, koska Glenn T. Seaborg oli vielä elossa ja nimeäminen oli IUPAC:in sääntöjen vastaista. Vuonna 1994 IUPAC ehdotti alkuaineille nimiä, joissa 106 olisi nimetty "rutherfordiumiksi" Ernest Rutherfordin mukaan. American Chemical Society (ACS) vaati yhdysvaltalaiselle tutkijaryhmälle oikeutta nimetä löytämänsä alkuaine. Seaborg vastusti ehdotusta.
IUPAC päätti jakaa kunnian alkuaineen löytämisestä myös Neuvostoliiton Dubnan JINR:lle, mutta dubnalaiset eivät ehdottaneet 106:lle nimeä. Koska yhdysvaltalaiset oppikirjat käyttivät jo 104:sta nimeä rutherfordium, päätti 39. IUPACin yleiskokous Genevessä vuonna 1997 antaa alkuaineelle nimen 'seaborgium'.
Seaborgiumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan 12 radioaktiivista isotooppia, näiden massaluvut ovat välillä 258–271. Massalukujen 268–270 isotooppeja ei ole löydetty, pois sulkien massaluvun 269 isotooppi joka löydettiin vuonna 2010. Isotoopeista vakain on Sg, jonka puoliintumisaika on noin 3,1 minuuttia. Seuraavaksi stabiileimmat ovat Sg jonka puoliintumisajaksi on mitattu 3,1±1,6 minuuttia ja Sg (1,8±0,7 min). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle minuutin, useimmiten vain joitain sekunnin murto-osia. Lisäksi seaborgiumilla on neljä tunnettua meta­stabiilia ydinisomeeriä.
Seaborgiumin isotoopit hajoavat lähes yksinomaan alfahajoamisella ja spontaanilla fissiolla. Vain Sg ja sen ydinisomeeri Sg hajoavat elektronisieppauksella ja vain Sg isotoopin tiedetään kykenevän β-hajoamiseen. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden olemassaolo ja puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti varmentamaan (vuonna 2016):
Dominick Arduin
Dominick Arduin (7. helmikuuta 1960 Pariisi – kadonnut maaliskuussa 2004) oli Suomessa vuodesta 1988 asunut ranskalainen seikkailija, joka katosi 6. maaliskuuta 2004 yritettyään ensimmäisenä naisena matkata yksin maantieteelliselle Pohjoisnavalle. Arduin asui elämänsä viimeiset 15 vuotta Lapissa toimien muun muassa Suomen Ladun tunturioppaana Kiilopäällä Urho Kekkosen kansallispuiston alueella.
Dominick Arduin oli kiinnostunut luonnosta, ja seikkailu oli hänen intohimonsa. Arduin oli hankkinut liikunnanohjaajan koulutuksen, ja hänellä oli monipuolinen urheilullinen ja liikunnallinen tausta. Arduin työskentelikin häntä kiinnostavissa ammateissa. Arduin saavutti eläessään myös urheilullisia voittoja, hän on muun muassa melonnan juniorien Ranskan mestari.
Arduin katosi matkallaan maantieteelliselle Pohjoisnavalle maaliskuussa 2004. Yleisesti uskotaan, että hiihtäen liikkunut Arduin on hukkunut maaliskuun 2004 aikana pudottuaan railoon tai vajottuaan heikkoihin jäihin. Viimeiset löydetyt jäljet päättyivät suuren railon reunalle luoteeseen Komsomoletsin saaren pohjoiskärjestä, josta Arduin oli lähtenyt hiihtäen matkaan. Marraskuussa 2004 Dominick Arduinin suomalainen edunvalvoja pyysi Helsingin käräjäoikeudelta ranskalaisseikkailijan julistamista kuolleeksi. Päätöstä kuolemasta ei voitu tuolloin antaa, koska käräjäoikeus katsoi, ettei tapaus täyttänyt kuolleeksi julistamisen ehtoja.
Dominick Arduin julistettiin lopulta kuolleeksi Lapin käräjäoikeuden 9. syyskuuta 2005 tekemällä päätöksellä. Kuolleeksi julistamista hakivat Arduinin edunvalvoja, varatuomari Sami Tervahauta, ja Arduinin sisarukset.
Syyskuussa 2004 julkaistiin pohjoissuomalaisen toimittajan Sven Pahajoen kirja Dominick Arduinista. Kirja "Dominick Arduin, Seikkailijan salaisuus" (Revontuli 2004, ISBN 9789525170405) käsitteli Arduinin elämää – Pahajoki sai tutkiessaan naisen taustoja selville, että hän oli Suomessa asuessaan pitkälti sepittänyt oman elämäntarinansa toimittajille ja ystäville.
Sven Pahajoki on julkisuudessa esittänyt arvailuja, että Arduin on saattanut lavastaa oman kuolemansa.
Pahajoki johti Jatulin Tarhat -yhdistystä, joka oli mukana rahoittamassa Arduinin etsintöjä.
Television
Television oli yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka Tom Verlaine ja Richard Lloyd perustivat New Yorkissa 1973. Yhtye julkaisi vain kaksi LP-levyä, joista varsinkin ensimmäinen eli "Marquee Moon" (1977) luetaan yleisesti rockhistorian klassikkojen joukkoon. Musiikillisesti Television edusti The Velvet Undergroundiin palautuvaa New Yorkin ”taidepunkia”, joka erosi tunnetummasta brittiläisestä punkrockista muun muassa älyllisyyttä tavoittelevan tyylinsä ja pitkien kitarasoolojen johdosta.
Yhtye teki paluun 1990-luvun alussa sekä vuonna 2001.
James Fenimore Cooper
James Fenimore Cooper (15. syyskuuta 1789 – 14. syyskuuta 1851) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Cooper opiskeli Yalen yliopistossa, mutta hänet erotettiin kurittomuuden takia, jolloin perhe lähetti hänet merille. Kuusi vuotta palveltuaan hän erosi laivastosta ja asettui Otsego-järvelle sukutilalleen.
Erityisesti Cooper muistetaan romaanikirjailijana, joka kirjoitti lukuisia meritarinoita ja historiallisia, romanttisia kertomuksia. Cooperista tuli Yhdysvaltain länteen sijoittuvan intiaaniromaanin isä. Cooperin romaanien tarinoissa on myös vakavampi juonne, jossa heijastuu Yhdysvaltojen historiallinen kehitys ja henkilöiden valinnat hyvän ja pahan välillä.
Tunnetuin on "Nahkasukka"-sarja, jonka päähenkilö on Natty Bumppo. Natty Bumppon intiaaniystävä on Chingachgook ja tämän poika Unkas. Sarjassa Nattyn elämää kuvataan kuudenkymmenen vuoden ajan. Natty on rehti eränkävijä ja Chingachgook on ”jalo villi”. Sarjan kuuluisin teos on "Viimeinen mohikaani", jota monet pitävät hänen pääteoksenaan. Se on kirjoitettu antiikin tragedian kuosiin, rakkaus ja tulevaisuus väistyvät kuoleman ja koston edessä.
Sarja ilmestyi epäkronologisessa järjestyksessä: nuoruudenkuvaus "Hirventappaja" ilmestyi viimeisenä, kun lukijat halusivat tietää kuinka Nattysta tuli Haukansilmä. Nimen antaa kuoleva irokeesi, ja entinen siirtyi siihen asti nimellä "Hirvensurma" tunnetulle rihlakiväärille. "Ruohoaavikko", joka on päätösosa, ilmestyi kolmantena. "Haukansilmä" sijoittuu ajallisesti "Hirventappaja"n ja "Viimeisen mohikaanin" väliin.
Kirjailijan tytär Susan Fenimore Cooper (1813–1894) oli tunnettu kirjailija ja filantrooppi.
Tyviö
Tyviö (vanhentuneelta nimitykseltään tyvikenttä) on heraldiikassa varsinainen airutkuvio, joka viittaa kilven alaosaan. Se ulottuu kilven reunasta reunaan ja käsittää vajaan kolmanneksen kilven alasta. Tyviön reuna ei ole aina tasainen, vaan se voi olla esimerkiksi aalto- tai sahakoroinen.
Airutkuvio
Airutkuvioilla tarkoitetaan heraldiikassa tiettyjä vakiintuneita tapoja kuvioida vaakunakilpeä. Ne ovat geometrisia kuvioita ja ulottuvat kilven reunoihin asti. Heraldiset kuviot jaotellaan usein varsinaisiin airutkuvioihin, airutkuvioiden lähisukulaisiin, risteihin ja yleiskuvioihin. Suomessa airutkuviot sijoitetaan aina kilvelle, ei kilpeen. Ne ovat siis plastisessa vaakunassa kohokuvioita. Monessa muussa maassa airutkuvioita tai ainakin osaa niistä pidetään kilven jakoina.
Airutkuvioiden alkuperän on arveltu olevan eri muotoihin asetelluissa puisissa ja rautaisissa tangoissa, joita on käytetty kilven osien kiinnittämiseen ja kilven vahvistamiseen.
Erkki Liikanen (muusikko)
Erkki Ilmari Liikanen (s. 16. huhtikuuta 1943 Viipuri) on suomalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja rumpali.
Erkki Liikanen otti laulajauransa ensiaskeleita ollessaan kiertueella Veikko Ahvenaisen orkesterin kanssa 1960-luvun alussa. Ensilevytys oli vuonna 1962 tehty "Hiiri Gonzales" (Sauvo Puhtilan sanoitus, alkuperäiskappale oli nimeltään ”Speedy Gonzales”). Liikanen soitti noihin aikoihin myös rumpuja sekä Erik Lindströmin että Pertti Metsärinteen yhtyeissä. 1960-luvun tunnetuimmat levytykset olivat "Kun hämärtää" (1965) ja "Manzanilla" (1963), joka oli duetto Arja Tuomarilan kanssa.
Vuonna 1965 levytetty lännenballadi "Mua älä hylkää" saneli laulajan tyylin jatkossa. Countrya on ollut usein mausteena myös myöhemmässä tuotannossa. Vuosikymmenen vaihteessa Liikanen oli mukana lauluduossa Heput, joka levytti mm. kappaleen "Kuljen kuljen", joka oli käännösversio "Proud Mary"stä.
Erkki Liikanen esiintyi komediallisessa televisiosarjassa Katapultti (1971-1972). Lisäksi Liikanen näytteli myös muutamissa elokuvissa. 1970-luvun puolivälissä syntyi country-henkinen pitkäsoitto nimeltään "Aikapommi" yhdessä Kari Tapion kanssa. Levyltä löytyy hittikappale "Meiä Veera", karjalan murteella tehty suomennos amerikkalaisesta kantrikappaleesta. Samaan aikaan Liikanen näytteli ja lauloi Merirosvoradiossa ja aloitti menestyksekkään osallistumisputken Syksyn Sävel -kilpailuihin kappaleella Evakkoreki (1975). Liikasen huumorirallit valloittivat listat seuraavina vuosina ja myöhemminkin syntyi vielä mm. kappale "Lampata" (1989).
Vuodesta 1976 lähtien Erkki Liikanen esiintyi vuosikausia "Seura"-lehden mainoskasvona laulajanuransa ohella. 1980-luvulla hän harjoitteli klassista laulua ja teki joitakin kirkkokonsertteja. Viimeisimmät levyt ovat olleet selkeitä kokonaisuuksia teemoiltaan: "Juha Vainion lauluja" (1997) yhdessä Aarno Ranisen johtaman Kotkan kaupunginorkesterin kanssa ja "Lapin lentojätkä rento" (2002), joka sisältää uusia sovituksia Lappi-aiheisista lauluista.
Erkki Liikasen ja Sanna Mansikkaniemen yhteistyönä syntynyt lastenmusikaali "Saastepeikko" kantaesitettiin Forssassa vuonna 2002 Lounais-Hämeen Musiikkipäivien tuotantona. Musikaalin pohjalta julkaistiin myös satukuunnelma-CD-levy vuonna 2006
Liikanen levytti jääkiekkoseura SaiPan kannustuslaulun ”Lätkä lentää” alkuperäisen version vuonna 1981. Hän on tehnyt myös Turun Palloseuran maalilaulun ”Maali se on hunajata”. Vuonna 2010 Liikanen levytti FC Hämeenlinnan seuralaulun ”Linna linna linna”.
Liikanen on tunnettu myös imitoinnin taidosta.
Erkki Liikanen oli 1970-luvun lopulla suosituimpia suomalaislaulajia "Syksyn Sävel" -kilpailussa saavutetun menestyksen myötä. Hän osallistui kilpailuun vuosina 1975, 1976, 1977, 1983, 1984 ja 1989. Liikanen voitti humoristisilla iskelmillään kilpailun vuosina 1975 ja 1976 ja sijoittui toiseksi muilla osallistumiskerroillaan. Kaikki kappaleet ovat Liikasen sävellyksiä ja sanoituksia.
Pertti Salovaara
Pertti Eero Olavi Salovaara (s. 19. lokakuuta 1970 Raahe) on suomalainen radiotoimittaja. Hän oli keskustan kansanedustaja vuosina 2003–2011.
1990-luvulla Salovaara toimi radiojuontajana Radiomafian humoristis-musiikillisissa ohjelmassa "Salovaara Show" (myöh. "Salodanger" ja "Härdelli"). Salovaara-show sai 1990-luvun alussa huomiota etenkin nuorison keskuudessa, sillä sen ote käsiteltäviin asioihin oli suorasukaisen lennokas. Vastaavantyylistä keskusteluohjelmaa ei valtakunnanlaajuisesti ollut aiemmin kuultu. Ohjelmalle varattu lähetysaika oli aluksi puolenpäivän jälkeiset tunnit. Suurempaa julkisuutta ohjelma sai myöhemmin, kun se siirrettiin lähetettäväksi perjantai-iltaan. Ohjelmaan oli usein mahdollista soittaa illan aikana, ja Salovaara haastatteli rennolla, mutta energisellä tyylillään usein humalaisia nuoria. Kaikki kolme ohjelmaa aiheuttivat lievää keskustelua siitä, mitä radiossa olisi hyväksyttävää esittää, mutta ohjelmien formaattia ei päädytty muuttamaan.
Myöhemmin Salovaara teki samalla kanavalla heinäkuussa 1997 lähetettävää "Heinähässäkkä"-ohjelmaa yhdessä toimittaja Jusu Lounelan kanssa. Tällöin ohjelman tyyli muuttui hieman rauhallisemmaksi. Myöhemmin vuonna 1997 Salovaara siirtyi Radio Novalle juontamaan torstai- ja perjantai-iltaisin ohjelmaa Sininen Eläintarha vuoteen 1998, ja myöhemmin 1998 sunnuntain liikenneohjelmaa "Salovaara liikenteessä vuoteen 2004 saakka". Hänet muistetaan sanonnoista ”Voe mahoton paikka sentään!” ja ”Päevää!”.
Salovaara nousi tunnetuksi radiojuontajaksi, joka teki juontokeikkoja. 1990-luvun lopulla Salovaara esiintyi myös useissa MTV3:n talk show -ohjelmissa juontajana. Ohjelmista tunnetuin oli "Pöllölaakson aarre". Salovaara juonsi MTV3:n Syksyn sävel -laulukilpailun neljä kertaa peräkkäin vuosina 1997–2000.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Salovaara valittiin kansanedustajaksi Helsingin vaalipiiristä keskustan listalta. Hänen äänimääränsä oli eduskuntaan valituista edustajista pienin. Hänet auttoivat eduskuntaan suhteellinen vaalitapa ja samassa vaalipiirissä paljon ääniä kerännyt Anneli Jäätteenmäki. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Salovaara siirtyi Pirkanmaan vaalipiiriin ja hänet valittiin jatkokaudelle. Salovaaran eduskuntatyötä vaikeutti syyskuusta 2008 alkanut sairausloma. Hän palasi eduskuntatyöhön huhtikuun alussa 2009. Salovaara kertoi myöhemmin kärsineensä masennuksesta ja työuupumuksesta.
Lokakuussa 2009 Iltalehti kertoi Salovaaralle, että tämä on lakivaliokunnan jäsen. Salovaara oli luullut olevansa varajäsen, eikä ollut osallistunut syksyn 2009 aikana yhteenkään valiokunnan 14 siihenastisesta kokouksesta.
Helmikuussa 2010 Salovaara ilmoitti, ettei aio asettua enää ehdolle eduskuntaan vaaleissa 2011.
Salovaara oli naimisissa näyttelijä Elina Rintalan kanssa vuosina 1997–2010. Heillä on kaksi lasta.
Keväällä 2014 Salovaara kihlautui uuden puolisonsa kanssa. He asuvat Lempäälässä. Pari sai lapsen syksyllä 2014 ja vaimo haki avioeroa kesällä 2018.
Anders Celsius
Anders Celsius (27. marraskuuta 1701 Uppsala – 25. huhtikuuta 1744 Uppsala) oli ruotsalainen tähtitieteilijä. Celsius toimi Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorina vuosina 1730–1744. Anders Celsiuksen tutkimukset kohdistuivat lähinnä meteorologiaan, revontuliin ja Maan magnetismiiin.
Celsius kuului Hälsinglandista kotoisin olevaan sukuun, jossa oli paljon tiedemiehiä. Hänen isänsä Nils oli tähtitieteilijä ja hänen äitinsä Cunilla oli tähtitieteilijän tytär. Hänen molemmat molemmat isoisänsä olivat professoreita Uppsalassa.
Anders Celsius toimi Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorina vuosina 1730–1744, ja vuonna 1740 hän perusti Uppsalan observatorion. Siihen aikaan Pohjoismaissa ei vielä ollut kunnon observatorioita, joten Celsius tutustui ensin Manner-Euroopan kuuluisiin tähtitieteellisiin observatorioihin ja vieraili Nürnbergissä, Roomassa ja Pariisissa.
Celsius vaikutti Maupertuis’n astemittausretken suuntautumiseen Tornionjokilaaksoon ja oli retkellä mukana.
Celsius tutki myös magneettikenttien muutoksia revontulten aikana ja pyrki mittaamaan tähtien kirkkautta.
1700-luvun alussa oli erilaisia lämpötila-asteikkoja käytössä yli kolmekymmentä mutta nykyään kaikkilla maailmassa, paitsi Yhdysvalloissa käytetään Celsius-asteikkoa joka on saanut nimensä Anders Celsiukselta. Hän esitti asteikon ensimmäisen kerran Ruotsin tiedeakatemialle vuonna 1742. Asteikossa veden jäätymispiste oli 100 ja kiehumispiste 0 astetta. Myöhemmin Carl von Linné käänsi asteikon toisin päin, nykyiseen muotoonsa.
Anders Celsius kuoli tuberkuloosiin vuonna 1744 Uppsalassa.
Celsiuksen kuva on ollut maalattuna Norwegian Air Shuttlen kahden sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737–800 -koneen pyrstöön.
Sadan vuoden päästäkin
Sadan vuoden päästäkin on suomirockyhtye Eppu Normaalin kolmastoista studioalbumi. Albumi julkaistiin 29. lokakuuta 2004, ja se päätti yhtyeen 11 vuoden mittaiseksi paisuneen levytystauon, sillä edellisen kerran yhtyeen uutta studiomateriaalia oli kuultu vuonna 1993 Studio Etana-albumilla. Albumia onkin luonnehdittu “suomalaisen musiikin odotetuimmaksi julkaisuksi”. Albumin on tuottanut yhtyeen kitaristi Mikko “Pantse” Syrjä. Jo avausviikollaan Sadan vuoden päästäkin päätyi nopeasti Suomen albumilistan kärkeen, ja se pysytteli ykkössijalla kolmen viikon ajan myyden platinaa julkaisupäivänään. Listalla albumi oli kaiken kaikkiaan 19 viikon ajan.
Albumin singleistä parhaiten listoilla menestyi ”Suolaista sadetta”, josta kuvattiin myös yhtyeen historian ensimmäinen musiikkivideo.
Keskuspankki
Keskuspankki on erityinen pankki, jonka tehtäviin kuuluu rahapolitiikan toteutus. Keskuspankin tärkein tehtävä on ylläpitää tasaista inflaatiota, valuutan vakautta ja rahavarantoa. Keskuspankki laskee liikkeelle valuutan lainaamalla sen pankeille ja valtiolle, ylläpitää valuutta- ja kultareservejä ja voi elvytystarkoituksessa ostaa kaupallisen pankin omistamia lainoja.
Keskuspankki voi olla valtion hallitsema, jolloin hallitus voi puuttua rahapolitiikkaan. Monien merkittävien teollisuusmaiden keskuspankit ovat itsenäisiä laitoksia, joiden toimintaan hallitukset eivät saa puuttua. Euroalueen keskuspankki on Euroopan keskuspankki. Suomen Pankki on Suomen keskuspankki, kansallinen rahaviranomainen sekä Euroopan keskuspankin ja euroalueen jäsen.
Ruotsin keskuspankki, Sveriges Riksbank, on maailman vanhin keskuspankki.
Shinty
Shinty, camanachd tai iomain on skotlantilainen joukkuepallopeli, joka muistuttaa hyvin paljon sukulaislajejaan hurlingia, maahockeyta ja jääpalloa. Shintya pelataan nykyisin lähes yksinomaan Skotlannin ylämailla.
Jääkiekon uskotaan kehittyneen shintyn pohjalta, kun Nova Scotian skotlantilaiset siirtolaiset pelasivat sitä jäällä 1800-luvulla Widsorin pikkukaupungissa. Vielä nykyäänkin kanadalaiset kutsuvat jääkiekon pienpelejä ja muita harrastepelailuja nimellä ""shinny"".
Tiglatpileser III
Tiglatpileser III oli muinaisen Assyrian kuningas vuosina 745–727 eaa. Hän oli luultavasti vallananastaja, joka kuulostaakseen uskottavammalta otti vanhan kuuluisan hallitsijanimen.
Tiglatpileser aloitti Assyrian valtapiirin laajentamisen. Hänestä voidaan katsoa alkaneen Assyrian toisen suurvaltakauden. Pian valtaannousunsa jälkeen hän valloitti Urartun (nykyisessä Armeniassa). Lisäksi hän kävi sotaa Juudaa vastaan, josta on maininta Aikakirjoissa. Hän myös alisti Babylonian Assyrian vallan alle.
Assyrian armeija huolsi itseään muun muassa ryöstämällä muita maita. Kuningas Assur-Nirari V ei tehnyt sotaretkiä, mikä nosti kaappauksen avulla Tiglatpileser III:n valtaan. Hän väitti olevansa iäkkään kuninkaan poika. Tiglatpileser järjesti Assyrian valtion uudestaan. Hän oti suurilta kaupungeilta, muun muassa Assurilta ja Harranilta pois vapautuksen veronmaksusta, ja määräsi myös Assurin asukkaat armeijaan. Isojen temppelien etuoikeudet hävisivät.
Maa jaettiin kuvernöörien hallitsemiin piireihin, ja melkein itsenäiset maakunnat lakkautettiin. Armeija aseistettiin paremmin. Urartun kuningas Sardur III:a tukivat Pohjois-Syyrian Malatia, Gurkum, Kummukh (Kommagene?) ja myös Bit Agushin aramealaisten johtama valtio Karkemishin luonaispuolella Arpadin seuduilla.
Tiglatpileser III voitti Urfan luona käydyn taistelun Sardurin johtamaa Urartua vastaan. Sardur pakeni Tuspaan, jossa hänen murhattiin. Assyria ei saanut Tuspaa vallattua. Sen jälkeen Tiglatpileser III hyökkäsi Bit Agusia vastaan Arpadissa. Tiglatpileser keräsi veroa Syyrian kuninkailta, ja kukistettuaan Hamatin levottomuudet laajensi Assyrian Issoksen lahden rannoille. Damaskoksen Rezin, arabi Zabibe ja Israelin Menahem suostuivat Assyrian vasalleiksi, mutta pian Israel liittoutui Damaskoksen kanssa kapinaan Assyriaa vastaan. Juudan Aahas ei lähtenyt kapinaan mukaan, vaan asettui Assyrian puolelle. Assyria valtasi 732 eaa. Damaskoksen ja Rezin kuoli. Israelissa Hoosea tappoi kuningas Pekahin, ja hänestä tuli Assyrian vasallikuningas. Assyria valtasi filistealaisten kaupungit, joita hallitsi kuningas Hanno.
Syyriassa aramealaiset kapinoivat. Keski-Mesopotamiaan tehtiin sotaretkiä ja sieltä siirrettiin väestöä pois. Babylonian Nabunassir oli voimaton maaseudun aramealaisia vastaan ja hänen poikansa kukistui aramealaisten kaapatessa vallan.
Aramealaiset sotivat melko taitavasti Assyriaa vastaan, joka kuitenkin voitti Babylonian kolmessa vuodessa. Hän pani jopa Etelä-Babylonian Marodak-Baladanin johtaman Bit-Jakimin heimon verolle. Tigletpileser otti Babyloniassa hallisijanimen Pulu ja pyrki säilyttämään Babylonin kulttimenot, jotteivat papit yllyttäisi kansaa kapinaan.
Voimavyö
Voimavyö on tietäjän, velhon tai noidan varuste, vyö, jonka uskotaan antavan tälle lisää ruumiin- tai hengenvoimia. Voimavöitä on sekä taruissa että todellisuudessa. Voimavöitä käyttivät useiden pohjoisten kansojen tietäjät, esimerkiksi saamelaiset, karjalaiset ja ilmeisesti skandinaavitkin. Voimavyössä on usein jotain metallista.
Skandinaavien Thor-jumalan varusteisiin kuuluu voimavyö "Megingjord".
Vienankarjalaisen tietäjän voimavyössä on toisesta päästään roikkuva metalliputki, umpiputki, tai useampiakin. Tällöin kyseessä on putkivyö.
Kalevalaisessa runoudessa on usein sodankävijän ja loitsijankin varusteeksi mainittu "lustot", "teräsvyöt", "rautapaidat" tai "rautapannat". Nämä on yleensä tulkittu panssaripaidoiksi, mutta jotkut tutkijat, kuten Martti Haavio olettavat, että kyseessä olisivat ainakin joissain tapauksissa taikavarusteet, voimavyöt.
Karnevaali
Karnevaalit ovat varsinkin katolisissa maissa laskiaisen aikaan ennen paastoa vietetty riehakas juhla.
Karnevaali-sanan alkuperäistulkintoja on useita; erään tulkinnan mukaan sana tulee keskiaikaisen latinan termistä "carnem levare", joka tarkoittaa lihan pois ottamista. Mahdollisia alkuperiä ovat myös "carnem vale" (”hyvästi liha”) ja "carnem laxare" (”jättää liha”). Toisaalta sanan on myös arveltu johtuvan sanoista "carrus navalis" (”laivavaunu”), mikä viittaisi kulkueissa käytettyihin koristeltuihin laivan muotoisiin vaunuihin.
Maailman suurin karnevaali on Rion sambakarnevaali. Nykyään karnevaali-sanaa käytetään yleisesti monista muistakin karnevaaleja muistuttavista juhlista.
Karnevalistisella naurulla, arjen kääntämisellä, oli sijansa jo antiikissa, jossa juhlittiin hedelmällisyyttä ja muun muassa Saturnaliaa. Useimmiten karnevaaleja juhlittiin marraskuun ja maaliskuun välillä, jolloin joko vuoden työrupeama oli saatu päätökseen tai talvi vaihtuu kevääksi.
Paaston aikaa edeltävät karnevaalit ovat suosittuja ja suuria juhlia erityisesti katolisissa maissa. Juhlaa on vietetty paikallisten perinteiden mukaisesti useita päiviä peräkkäin, etenkin kolmena viimeisenä päivänä ennen kirkollisen paastonajan alkua (laskiaissunnuntaista tiistaihin). Karnevaaleissa on tyypillisesti ollut näyttäviä kulkueita, äänekästä musiikkia sekä naurua ja erityisiä juhlaruokia.
Suomessa ja muissa protestanttisissa maissa ei ole varsinaista omaa karnevaaliperinnettä. Suomessa ja Pohjoismaissa karnevaaleja vastaava juhla on laskiainen. Laskiaissunnuntaina ja -tiistaina on juhlittu varsinkin leikkimällä (muun muassa laskemalla mäkeä) ja herkuttelemalla (kuten laskiaispullia), ennen kuin on ”laskeuduttu” paastoon.
Karnevaaleja järjestetään nykyään erityisesti Etelä-Amerikassa. Euroopassakin katolisissa maissa järjestetään karnevaaleja vuosittain helmikuussa. Esimerkiksi Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa ja Saksassa Reinjoen varrella karnevaaliperinne jatkuu vahvana.
Karnevaalin lähtökohtana on nurin päin käännetty maailma: virallinen kulttuuri ja karnevalisoitu kulttuuri asettuvat silloin vastakkain. Karnevaaliin olennaisesti kuuluva nauraminen voi kyseenalaistaa vallitsevat käsitykset. Karnevaalin aikana yhteisön normaalit rajat rikotaan ja pyhä muuttuu maalliseksi. Lopputuloksena on rituaalinomainen puhdistautuminen. Karnevalisointi on kirjallisuudessa jokseenkin samanlaista: auktoriteetit kyseenalaistavaa ja vaihtoehtoisia ratkaisuja tarjoavaa kirjallisuutta. Karnevaalihenki eli naurukulttuuri tunkeutuu arkipäivään, kun arkea ja sen itsestäänselvyyksiä halutaan kyseenalaistaa. Karnevalistisia piirteitä on parodisessa ja burleskissa kirjallisuudessa. Myös pakinat, satiirit ja komediat ovat esimerkkejä nykyajan karnevalismista: naurun avulla asetelmat käännetään ylösalaisin. Keskiajan Commedia dell’arte -näytelmissä valtakulttuuri pyrittiin niin ikään kyseenalaistamaan. Venäläinen tutkija Mihail Bahtin kuvaa karnevalisoinnin sekä vallankumouksellisena että varaventtiilinä, jonka kautta vallanpitäjät voivat antaa kansan parodioida itseään.
Pink TV
Pink TV on ranskalainen maksullinen TV-kanava, joka on avoimesti homoseksuaalinen ja se aloitti lähetyksensä 25. lokakuuta 2004.
Kansainvälisessä TV-tarjonnassa on jo jonkin aikaa ollut tapana sisällyttää ohjelmiin homoseksuaalisia henkilöitä, ja joskus tehdä jopa sarjoja heidän ympärilleen. Kuitenkaan kaikki kaupalliset TV-kanavat eivät ole olleet halukkaita niitä esittämään. Vielä paremmin tämä tulee esiin dokumenttien ja erilaisten keskusteluohjelmien suhteen, niissä asiallinen ja eritoten ns. homoaspektin huomioiminen jää hyvin vähälle tai ollaan suorastaan negatiivisia.
Ranskalainen poliittinen vaikuttaja ja viestintäalan ammattilainen Pascal Houzelot (45v.) suunnitteli pitkään oman, homoseksuaalisesti asennoituneen TV-kanavan perustamista. Hänellä ol hyvät yhteydet poliittisiin päätöksentekijöihin, kuin myös TV-bisneksen vaikuttajiinkin. Olihan hän työskennellyt lähellä presidentti Jacques Chiracia ja ollut keskeisessä asemassa muun muassa Ranskan TV1 kanavallakin. Kooten yhteen riittävän pääoman ja taitotiedon, pystyi Pink Tv aloittamaan maksulliset lähetyksensä 25. lokakuuta 2004.
Kaupallisesti homoseksuaalien arvo on ymmärretty jo jonkin aikaa. Pääsääntöisesti he ovat kohtuullisen hyvin toimeentulevia ja ostokykyisiä. He myös yleensä käyttävät rahaa. Osittain heitä pidetään eräänlaisina tiennäyttäjinä muodin ja elämäntapojen suhteen. Tämä kaupallinen realiteetti on tietenkin myös Pink TV:n perustamisen taustalla, Homoyhteisön lisäksi kohteena ovat ns. homomyönteiset ihmiset, jotka hakevat vaikutteita ja virikkeitä omaan elämäänsä vaikkapa juuri Pink TV:n kaltaisista organisaatioista. Kuten kanavan johtaja Pascal Houzelot on todennut ”Pink TV:n ei tule olla yhteisön televisio, vaan samaistumiseen pohjaava televisio”.
Kanavan laskelmien mukaan sillä tulisi olla vuoteen 2007 mennessä 180 000 maksanutta tilaajaa, jotta televisio toimisi kannattavasti. Tavoitteena kanavalla on, että noin 20 – 30% tilaajista olisi homoseksuaalisuuteen myönteisesti suhtautuvia heteroseksuaaleja. Television kuukausimaksu on 9 € Ranskassa ja 10 € Belgiassa. Kanava on nähtävissä kaapeliverkossa, satelliitin kautta, kuin myös ADSL-verkossa.
AFPn (Agence France Presse) antaman tiedon mukaan Pink-TV tuomittiin oikeuden päätöksellä vaihtamaan nimensä. Oli olemassa tuotantoyhtiö, jonka nimi oli P.I.N.K. ja se oli aloittanut toimintansa 27. joulukuuta 1999 Goevéa-nimisen yrityksen osana. Fovéa tuotti ohjelmia France 2-kanavalle vuonna 2000 nimelle Programme d'Information Non Konformiste (P.I.N.K.). Kuitenkin Pink-tv:n saaman taloudellisen tuen avulla saatettiin maksaa nimen käyttöoikeudesta 100.000 euron summa ja näin saattoi kumpainenkin jatkaa toimintaansa vanhalla nimellään.
Tärkeää ei suinkaan ole se, mitä tavoitteita asetetaan, vaan itse ohjelmat joita kanava katsojilleen välittää. Ohjelmisto rakentuu viidestä keskeisestä alueesta:
Edward Gierek
Edward Gierek (6. tammikuuta 1913 – 29. heinäkuuta 2001) oli puolalainen kommunistijohtaja. Hän toimi Puolan yhdistyneen työväenpuolueen pääsihteerinä vuosina 1970–1980.
Gierek syntyi Zagorzessa, Sosnowiecin esikaupunkialueella, mutta hänen perheensä muutti sittemmin Ranskaan, jossa Gierek vietti nuoruutensa. Hän liittyi Ranskan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1931. Kommunistit lähettivät Gierekin Puolaan organisoimaan Sleesian kaivoslakkoja. Gierek asui myös Belgiassa ja liittyi myös Belgian kommunistiseen puolueeseen työskennellessään Watersehein kaivoksilla.
Gierek palasi Puolaan vuonna 1948. Puolan parlamentin jäseneksi hänet valittiin vuonna 1957. Katowicen kaupungin puolueorganisaation sihteerinä Gierek toimi vuosina 1957–1970. Gierek edusti nuorta teknokraattipolvea puolueessa. Puolan taloudelliset vaikeudet jouduttivat Gierekin nousua Puolan johtoon joulukuussa 1970 kansan kapinoitua Władysław Gomułkaa vastaan. Gierek nousi Gomułkan tilalle puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi. Gierek lupasi taloudellisia uudistuksia ja lisäsi valtion velkaa. Uudistamalla teollisuutta ja lisäämällä kulutustavaroiden saatavuutta Gierek yritti parantaa Puolan taloutta. Rakennustuotantoa lisättiin merkittävästi. Puolan talous alkoi kuitenkin heikentyä öljykriisin vuoden 1973 aikana. Vuonna 1976 elintarvikkeiden hinnat nousivat. Tämä aiheutti lakkoilua ja levottomuutta Puolassa.
Taloudellisten muutosten välttämättömyys ja kommunistipuolueen yksinvalta nostivat Solidaarisuus-liikkeen poliittiseksi vaihtoehdoksi vuonna 1980. Kautensa lopussa Gierekin oli pakko antaa Solidaarisuudelle virallinen asema ja lakko-oikeus. Pian sen jälkeen hän joutui eroamaan, ja valtaan nousi ensin Stanisław Kania ja pian kenraali Wojciech Jaruzelski julisti Puolaan sotatilan 13. joulukuuta 1981.
NR-23
NR-23 on neuvostoliittolainen monissa Neuvostoliiton ja Varsovan liiton lentokoneissa käytetty konetykki. Sen suunnittelijat olivat A. E. Nudelman ja A. A. Rihter, jotka suunnittelivat sen korvaamaan sodanaikaiset NS-23 ja VJa-23 -tykit. Se otettiin käyttöön vuonna 1949.
NR-23 on yksiputkinen kaasutoiminen 23 mm konetykki. Se on samankaltainen kuin NS-23, mutta mekaaniset parannukset nostivat sen tulinopeutta yli 50 prosentilla. Teoreettinen tulinopeus on 850 laukausta minuutissa, mutta USAF:n tekemissä sotasaaliis-aseiden testeissä tulinopeudeksi todettiin vain 650 laukausta minuutissa. Paranneltu, hiukan raskaampi versio, tyyppimerkinnällä "AM-23", oli käytössä pommikoneiden tykkitorneissa. Se on toiminnaltaan samankaltainen, mutta painaa 43 kg ja pystyy huomattavasti suurempaan tulinopeuteen (1200-1300 laukausta minuutissa). Kiinan kansantasavalta valmistaa kopioita aseen molemmista versioista "Type 23-1" (NR-23) ja "Type 23-2" (AM-23) nimillä.
NR-23:a käytettiin hävittäjälentokoneissa, kuten MiG-15, Lavotškin La-15, MiG-17 ja joissain MiG-19 -malleissa. AM-23:a käytettiin Antonov An-12, Iljušin Il-28, Mjasištšev M-4, Tupolev Tu-14, Tupolev Tu-16, Tupolev Tu-22, Tupolev Tu-95/Tu-142 ja Tupolev Tu-98 -prototyypin tykkitorneissa.
Kun otetaan huomioon asetta käyttäneet maat ja lentokonemallit, niin se on luultavasti ollut kaikkein käytetyin lentokonetykki aikanaan. 1960-luvun puolivälissä tykki korvattiin Neuvostoliiton käytössä kaksiputkisella Grjazev-Šipunov GŠ-23L:llä. NR-23:n mekanismia kehitettiin valmistettaessa voimakkaampi 30 mm NR-30 -tykki, jota käytettiin MiG-19-koneessa ja joissakin MiG-21-malleissa.
Tätä tykkiä saatettiin käyttää myös Almaz-sarjan sotilasavaruusasemissa.
Chemistry
Chemistry () on japanilainen R&B-yhtye, jonka muodostavat Yoshikuni Dōchin (, s. 17. marraskuuta 1978 Hiroshima) ja Kaname Kawabata (川畑要, s. 28. tammikuuta 1979 Tokio). Yhtye perustettiin vuonna 2001, kun Dōchin ja Kawabata voittivat "Asayan"-televisio-ohjelman kykyjenetsintäkilpailun. Chemistryn ensimmäinen single ”Pieces of a Dream” julkaistiin 7. maaliskuuta 2001; se nousi Oricon-listan kärkeen ja myi yli miljoona kopiota.
Yhtye on julkaissut kolmetoista albumia ja yli 30 singleä.