hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Parhaan animaatioelokuvan Oscar-palkinto
Parhaan kokopitkän animaatioelokuvan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuodesta 2002 lähtien joka vuosi jakama palkinto edellisvuoden parhaalle animaatioelokuvalle. Palkinto on yksi animaatioelokuva-alan arvostetuimmista.
Palkinto otettiin käyttöön vuonna 2002, koska akatemian jäsenet olivat pettyneitä siihen, että suosittu animaatioelokuva "Kananlento" ei ollut vuonna 2001 ehdolla vuoden 2000 parhaaksi elokuvaksi. "Kananlennon" tekijät voittivat vuoden 2005 parhaan animaatioelokuvan palkinnon elokuvasta "".
Palkinto jaetaan ainoastaan, jos Los Angelesin alueen teattereissa on vuoden aikana esitetty ainakin kahdeksaa kokopitkää animaatioelokuvaa. Jos elokuvia on vähintään 16, ehdolle pääsee viisi elokuvaa, mutta jos elokuvia on vähemmän, ehdolla on vain kolme elokuvaa.
Šaranin piiri
Šaranin piiri (, ) on hallinnollinen piiri Baškortostanin länsiosassa. Piirin hallinnollinen keskus on Šaran kylä, joka sijaitsee 180 kilometriä pääkaupungista Ufasta. Piiriin kuuluu 14 kylähallintoaluetta, joissa on yhteensä 109 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1935.
Šaranin piirin pinta-ala on 1 384 km². Piirin asukasluku on noin 24 570 ja asukastiheys 17,8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, marit, tšuvassit, venäläiset ja baškiirit.
Piirissä toimii 49 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 17 keskiasteen oppilaitosta, 26 kirjastoa ja 4 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy sanomalehti "Lokakuun lippu" venäjäksi (Знамя Октября) ja tataariksi (Октябрь байрагы).
Väinö Bremer
Väinö (Wäinö) Bremer (22. huhtikuuta 1899 Turku – 23. joulukuuta 1964 Kerava) oli suomalainen olympiamitalisti ja 1930-luvun ennätyslentäjä.
Hän oli mukana Chamonix'n talviolympialaisissa vuonna 1924 sotilaspartiohiihdossa hopeaa voittaneessa Suomen joukkueessa. Sotilaspartiohiihto oli alun perin kisoissa mukana näytöslajina mutta vuonna 2006 KOK virallisti lajin. Pariisin olympialaisissa kesällä 1924 hän osallistui nykyaikaiseen viisiotteluun sijoittuen yhdeksänneksi.
Bremer toimi Suomen ilmavoimissa upseerina ja muun muassa taitolentoryhmän päällikkönä 1920-luvulla. Vuonna 1928 hän vastaanotti ansioituneelle suomalaislentäjälle vuosittain luovutettavan Harmon-patsaan. Vuonna 1931 Bremer lensi Euroopan ympäri, vuonna 1932 Helsingistä Kapkaupunkiin ja takaisin. Vuonna 1933 hän pyrki lentämään maapallon ympäri, mutta Neuvostoliitto ei antanut lupaa lentoon alueensa yli, joka olisi mahdollistanut lennon Alaskan kautta Amerikkaan. Siirtyminen Japanista Kaliforniaan tehtiin siksi laivalla. Toisaalta Atlantin ylitys tapahtui myös laivalla, koska Junkers A 50 ei pystynyt lentoon Islanninkaan kautta Eurooppaan. Bremer tapasi Yhdysvalloista lähtiessään italialaisen ennätyslentäjän, kenraali Italo Balbon. Etenkin lento Aasiaan, joka alkoi 11. toukokuuta 1933 ja päättyi 13. elokuuta 1933, nosti Suomen profiilia maailmalla. Lennot tehtiin Junkers A 50 Junior -koneella, joka on Helsinki-Vantaan lentoasemarakennuksessa esillä.
Väinö Bremer sai surmansa jouluaatonaattona 1964 lento-onnettomuudessa Keravalla, kun hänen ohjaamansa Beechcraft Baron -lentokone oli lähestymässä Seutulan lentokenttää. Bremer teki pimeässä ja huonohkossa säässä kaksi laskeutumisyritystä, joista toinen päättyi koneen syöksymiseen metsään Alikeravalla, Bremerin sekä koneessa matkustajana olleen henkilön saadessa surmansa. Tutkimuksissa todettiin onnettomuuden syyksi Bremerin vähäinen mittarilentokokemus. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Väinö Bremerin poika oli ralli- ja rata-autoilija Carl-Otto Bremer ja veljenpoika toimittaja, yrittäjä ja kansanedustaja Klaus Bremer.
De Morgen
De Morgen () on Belgiassa julkaistava hollanninkielinen sanomalehti. Se sai alkunsa vuonna 1978, kun "Vooruit"- ja "Volksgazet" -sanomalehdet yhdistyivät. Lehti ilmestyy päivittäin ja sen levikki on noin 53 860.
Lehteä julkaisee De Persgroep Publishing NV. Muita merkittäviä Persgroepin julkaisemia lehtiä ovat muun muassa flaamilainen Het Laatste Nieuws, edellisen kanssa yhtäläistä julkaisuformaattia käyttävä hollantilainen Algemeen Dagblad, sekä Hollannissa progressiivisvasemmistolaisena julkaisuna tunnettu de Volkskrant.
Narvan marssi
Narvan marssi, Kaarle XII:n Narvan Marssi tai Kaarle XII:n marssi Narvassa on tunnettu ja perinteinen surumarssi, jota soitetaan etenkin sotilashenkilöiden hautajaisissa.
Narvan marssin sävel on ilmeisesti irlantilaista alkuperää, ja sen on arveltu kulkeutuneen Ruotsiin Britteinsaarilta tulleiden värvättyjen sotilaiden mukana. Marssi on saanut nimensä vuonna 1700 käydystä Narvan taistelusta, jossa sitä perimätiedon mukaan soitettiin. Ensimmäinen tunnettu nuotinnos marssista on vuodelta 1798, jossa sen nimenä on "Marssi, käytetty Kaarle XII:n lähestyessä Narvaa". Taistelupäivänä oli sankka lumipyry, joten on luontevaa, että taistelumarssina käytettiin hidasta marssia, jotta rivit pysyisivät yhtenäisinä rynnäkköön saakka.
Vuonna 1818 uppsalalainen professori Erik Gustaf Geijer kirjoitti marssiin sanat Kaarle XII:n kuoleman satavuotisjuhlan kunniaksi. Marssin sovitti juhlaa varten Johann Christian Haeffner, jota joskus virheellisesti luullaan sen alkuperäiseksi säveltäjäksi. Uppsalalaisten ylioppilaiden laulettua Narvan marssia juhlassa siitä tuli suosittu, ja sitä ryhdyttiin pian soittamaan korkeiden sotilashenkilöiden hautajaisissa. Suomeen marssi tuli 1800-luvun alkupuolella.
Suomessa Narvan marssi on tapana soittaa sotilashautajaisissa. Muun muassa presidentit Carl Gustaf Emil Mannerheim, Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto sekä jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth saatettiin viimeiselle matkalleen Narvan marssilla. Suomen ja Ruotsin lisäksi marssi tunnetaan myös Virossa, ja sitä soitettiin Viron presidentin Lennart Meren hautajaisissa 2006.
Siviilihautajaisissa Narvan marssia soitetaan esimerkiksi silloin, kun vainaja on sotaveteraani tai siviilityötä varsinaisella sotatoimialueella tehnyt. Samoin lottien hautajaisissa se kuuluu asiaan.
Narvan marssi kulkee mollisävellajissa, mutta siinä on myös isänmaallista paatosta ja rohkeutta sisältävä taitekohta. Ilmeisesti marssi ei alun perin ollut surumarssi vaan tavallinen sotilasmarssi. Hautajaismarssiksi se muuttui vasta E. G. Geierin kirjoitettua siihen varsin synkän sanoituksensa Kaarle XII:n kuoleman muistoksi:
Runosta on olemassa ainakin kolme suomennosta. Tässä eräs hieman vanhahtava:
Utšalyn piiri
Utšalyn piiri (, ) on hallinnollinen piiri Baškortostanin pohjoisosassa Tšeljabinskin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus on Utšalyn kaupunki, joka sijaitsee 360 kilometriä pääkaupungista Ufasta koilliseen. Piiriin kuuluu 23 kylähallintoaluetta, joissa on yhteensä 86 kylää. Suurimmat kylät ovat Ahunovo ja Uralsk. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Utšalyn piirin pinta-ala on 4 510 km². Piirin asukasluku on noin 33 500 ja asukastiheys 16 asukasta/km², mutta maaseudulla vain 7 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, tataarit ja venäläiset.
Piirissä toimii 65 yleissivistävää koulua, mukaan luettuna 20 keskiasteen oppilaitosta, 33 kirjastoa ja 5 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy baškiirinkielinen (Яйык) ja venäjänkielinen (Серп и молот, "Sirppi ja vasara") sanomalehti.
Kärdla
Kärdla (, ) on epäitsenäinen kaupunki Hiidenmaalla. Se on saaren keskuspaikka ja samalla sekä Hiidenmaan maakunnan että Hiidenmaan kunnan hallinnollinen keskus. Kärdla sijaitsee saaren koillisosassa, Tarestenlahden rannalla. Sen asukasluku on 3 009 (1.1.2015), pinta-ala 4,50 neliökilometriä ja asukastiheys 687 asukasta neliökilometrillä. Kaupungin ruotsinkielinen nimi merkitsee "suolaaksoa"; kaupunki sijaitsee alavassa laaksossa.
Kärdlan kaupunki ja Kõrgessaaren kunta yhdistyivät 1.1.2014 Hiiun kunnaksi. Tällöin Kärdlasta tuli Hiiun kunnan osa, epäitsenäinen kaupunki (), jolla ei ollut itsenäistä hallinnollista asemaa.
Vuonna 2017 Hiidenmaan kunnat (Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa) yhdistettiin Hiidenmaan kunnaksi.
Kaupungin kaakkoisosassa sijaitsee 455 miljoonaa vuotta vanha Kärdlan kraatteri. Ensimmäinen kirjallinen maininta Kärdlan kylästä on vuodelta 1564, jolloin se oli ruotsalaisten asuttamana. Kaupunki kasvoi nopeasti, kun sinne perustettiin kangastehdas vuonna 1830 ja satama vuonna 1849. Satama ja tehdas kuitenkin tuhoutuivat toisessa maailmansodassa. Kaupunki Kärdlasta tuli vuonna 1938.
Kaupunki on Paraisten ystävyyskaupunki.
Kärdlan väkiluku on kehittynyt vaihtelevasti:
Vuonna 2011 Kärdlan kaupungissa oli 3 050 asukasta, joista 2 994 (98,2 %) oli virolaisia, 27 (0,9 %) venäläisiä ja 27 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Kärdlassa sijaitsee Kärdlan lentoasema, joka palvelee koko saarta. Lentoasemalta on kaksi päivittäistä lentoa Tallinnaan.
Pascoal Mocumbi
Pascoal Manuel Mocumbi (s. 10. huhtikuuta 1941, Maputo) on mosambikilainen poliitikko ja lääkäri.
Mocumbi syntyi Maputossa ja opiskeli 1960-luvulla Portugalissa ja Ranskassa. Myöhemmin hän liittyi FRELIMO-puolueeseen. Vuosina 1987–1994 hän toimi maansa ulkoministerinä ja 1994–2004 pääministerinä. Mocumbi on toiminut myös terveysministerinä. Hänen seuraajansa pääministerinä oli Luísa Diogo.
Folsom-kulttuuri
Folsom-kulttuuri oli arkeologisten löytöjen perusteellä määritelty muinainen kulttuuri Pohjois-Amerikassa noin 9000-8000 eaa. Folsom-kulttuurille tyypillinen keihäänkärki oli melko pieni, kaksipuolisesti isketty ja lehtimäinen. Sitä käyttäneet ihmiset olivat metsästäjä-keräilijöitä, joiden saaliseläimiin kuului myös nykyisin sukupuuttoon kuollut suurikokoinen biisonilaji. Löytöjä on tehty eniten Suurten tasankojen alueella.
Folsomin ihmiset olivat ensimmäisiä jotka käyttivät keihäänheitintä eli "atlatlia"..
John Bani
John Bennett Bani (s. 1. heinäkuuta 1941, Pentecost) on vanuatulainen poliitikko ja anglikaanipappi. Hän kuuluu Union des Partis Moderés -puolueeseen.
Bani toimi Vanuatun presidenttinä 25. maaliskuuta 1999 – 24. maaliskuuta 2004. Häntä edelsi Edward Natapei ja seurasi Roger Abiut.
Ufan piiri
Ufan piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanissa pääkaupungin Ufan ympärillä. Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta), joissa on yhteensä 90 asutuskeskusta. Suurimmat kylät ovat Avdon, Dmitrijevka, Mihailovka ja Aleksejevka. Ufan kaupunki ei kuulu piiriin. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Ufan piirin pinta-ala on 1 513 km². Piirin asukasluku on noin 61 000 (2010) ja asukastiheys 37,5 asukasta/km². Piirissä toimii 40 yleissivistävää koulua, maatalousammattiopisto ja Mihalovkan ammatillinen keskikoulu nro 83.
Amritsar
Amritsar (; ) on Punjabin osavaltiossa Intiassa sijaitseva kaupunki, jossa asuu noin 1 miljoona ihmistä (2011). Kaupungin nimi tarkoittaa ’kuolemattomuuden nektarin lammikkoa’.
Kaupungissa sijaitsee Harmandir Sahib eli Kultainen temppeli, joka on sikhien hengellinen ja kulttuurillinen keskus.
Amritsarin perusti vuonna 1577 guru Ram Das. Vuonna 1919 kaupungissa tapahtui Amritsarin verilöyly, jossa brittisotilaat surmasivat eri lähteiden mukaan 380–1 200, ehkä jopa 1 800 aseetonta sikhiä. Vuonna 1984 pääministeri Indira Gandhi lähetti joukkonsa Kultaiseen temppeliin, joka oli sikhikapinallisten hallussa. Sikhit raivostuivat pyhien paikkojensa häpäisystä, ja tapahtumat johtivat Gandhin murhaan myöhemmin samana vuonna.
Tatyšlyn piiri
Tatyšlyn piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan pohjoisosassa Permin aluepiirin vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskuskylä Verhnije Tatyšly sijaitsee 209 kilometriä pääkaupungista Ufasta koilliseen. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 78 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1935.
Tatyšlyn piirin pinta-ala on 1 376 km². Piirin asukasluku on noin 26 800 ja asukastiheys 19 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät vuonna 2002 olivat baškiirit (70%), udmurtit (20%) ja tataarit (5.5%).
Piirissä toimii 53 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 16 keskiasteen oppilaitosta, 26 kirjastoa ja 2 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy kaksi sanomalehteä: tataarinkielinen "Žitaktše" ja venäjänkielinen "Azlan".
Aukusti Aho
Aukusti Aleksanteri Aho (vuoteen 1886 "Eklund") (20. lokakuuta 1867 – 16. maaliskuuta 1934) oli suomalainen poliitikko. Hän oli kotoisin Turusta. Aho toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Cajanderin hallituksessa vuonna 1922 ja Kallion hallituksessa vuosina 1922–1924. Hän oli ns. ammattiministeri ja poliittisesti sitoutumaton. Aho toimi Mikkelin läänin maaherrana 1917–1918.
Stien Baas-Kaiser
Christina Wilhelmina "Stien" Baas-Kaiser (s. 20. toukokuuta 1938 Delft) on alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Huolimatta siitä, että Stien Baas-Kaiseria (silloin Stien Kaiser) ei valittu Innsbruckin talviolympialaisiin 1964, hänestä tuli pian ensimmäinen alankomaalainen maailmanluokan naispikaluistelija. Sekä 1965 että 1966 hän voitti pronssia yleisluistelun MM-kisoissa. Kahtena seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden, Deventerissä 1967 ja Helsingissä 1968. Grenoblen olympiakisoissa 1968 hän saavutti kaksi pronssimitalia – 1 500 metrillä Suomen Kaija Mustosen ja maannaisen Carry Geijssenin sekä 3 000 metrillä toisen maannaisen Ans Schutin ja taas Kaija Mustosen takana – ja ne olivat jonkinlaisia pettymyksiä. Geijssenista (joka voitti 1 000 metrin matkan) ja Schutista tuli hollantilaisten sankareita Kaiserin sijaan.
Vaikka Baas-Kaiser oli seuraavina vuosina edelleen kunnossa, samanikäinen maannainen Atje Keulen-Deelstra oli häntä parempi arvokisoissa. Vuonna 1972 Baas-Kaiser avioitui ja 33-vuotiaana ei ollut enää olympialaisten suosikkeja, varsinkin kun pikaluistelun Euroopan mestaruuskilpailuissa hän oli vasta yhdestoista. Sapporon kisoissa hänen ei alun perin pitänyt luistella, mutta kun Trijnie Rep oli pettymys 500 metrillä (20.) ja 1 000 metrillä (24.), Baas-Kaiserille annettiin mahdollisuus. Baas-Kaiser käytti sen hyväkseen: 1 500 metrillä hän voitti hopeaa Dianne Holumin jälkeen mutta voittaen Atje Keulen-Deelstran, ja 3 000 metrillä kaksi päivää myöhemmin hänestä tuli olympiavoittaja lyöden Holumin ja Keulen-Deelstran. Hän oli 33-vuotiaana vanhin naisolympiakultamitalisti pikaluistelussa. Hän päätti uransa myöhemmin samana vuonna neljänteen peräkkäiseen MM-kisojen hopeaan.
Urallaan Baas-Kaiser luisteli kahdeksan maailmanennätystä vuosina 1967–1971, yhden 1 000 metrillä, yhden 1 500 metrillä, neljä 3 000 metrillä ja kaksi pisteissä. Hän oli 3 000 metrillä ensimmäinen viiden minuutin alittaja luisteltuaan vuonna 1967 ajan 4.56,8.
Haibullinon piiri
Haibullinon piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin eteläosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskuskylä Akjar (Акъяр; ent. Haibullino) sijaitsee 520 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta kaakkoon. Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 57 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Haibullan piirin pinta-ala on 3 912 km². Piirin asukasluku on noin 31 700 ja asukastiheys 8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, venäläiset, tataarit ja ukrainalaiset.
Piirissä toimii 55 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 24 keskiasteen oppilaitosta, musiikkikoulu, ammattioppilaitos, 28 kirjastoa ja 4 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy kaksi sanomalehteä: venäjänkielinen "K novoi žizni" ja baškiirinkielinen "Jany tormoška".
Martin Andersen Nexø
Martin Andersen Nexø (26. kesäkuuta 1869 Kööpenhamina, Tanska – 1. kesäkuuta 1954 Dresden, Saksan demokraattinen tasavalta) oli tanskalainen kirjailija. Hän oli ensimmäinen tanskalainen, joka kirjoitti työväenluokan elämästä, ja ensimmäinen tanskalainen kommunisti, joka kirjoitti kaunokirjallisuutta. Häntä on sanottu Tanskan Maksim Gorkiksi.
Andersen syntyi köyhään suurperheeseen Kööpenhaminan laitamilla. Perhe muutti Nexøhön josta hän otti toisen sukunimen itselleen. Hän sairasti nuorena tuberkuloosin mutta parani ja työskenteli ensin sekatyömiehenä, ennen kuin opiskeli kansankorkeakoulussa ja ryhtyi lehtimieheksi. 1890-luvun puolivälissä Andersen matkusteli ja työskenteli Etelä-Euroopassa. Ensimmäinen julkaistu romaani "Pelle Erobreren" perustuu Andersenin lapsuuden kokemuksiin sekä kokemuksiin Italiassa. Bille August ohjasi sen pohjalta palkitun elokuvansa "Pelle Valloittaja" vuonna 1987.
Talvisodan aikana Andersen-Nexø kannatti Neuvostoliiton puolta.
Toisen maailmansodan aikana Tanskan poliisi pidätti kommunisteja ja Andersen pakeni Ruotsiin ja myöhemmin Neuvostoliittoon. Toisen maailmansodan jälkeen Andersen muutti Itä-Saksaan, jossa hänestä tuli kunniakansalainen.
Vuonna 2006 kaksi Andersenin romaaneihin pohjautuvaa elokuvaa, "Pelle Valloittaja" (1987) ja "Ditte ihmislapsi" (1946), otettiin kymmenen muun tanskalaiselokuvan joukossa mukaan Tanskan kulttuurikaanoniin.
Hudson’s Bay Company
Hudson's Bay Company (HBC) on vanhin kaupallinen yritys Pohjois-Amerikassa ja yksi maailman vanhimmista. Se on perustettu vuonna 1670 ja toimii edelleen samalla nimellä. Vuoden 2017 toukokussa - tappiollisen tulosvuoden jälkeen - yhtiön osakkeiden markkina-arvo oli 1,5 miljardia dollaria.
Yhtiö on nykyään tunnettu lähinnä omistamistaan ja operoimistaan tavarataloista Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Länsi-Euroopassa. Myymälät tarjoavat muotivaatteita, oheistuotteita, kosmetiikkaa ja kodin tuotteita. Yhtiön käytämiä myymäläketjujen nimiä ovat Hudson’s Bay, Lord & Taylor , Saks Fifth Avenue, Saks Fifth Avenue OFF 5TH, Find @ Lord & Taylor, Gilt, Home Outfitters, Galeria Kaufhof, Galeria Inno, ja Sportarena. Huhtikuussa 2017, HTC operoi noin 480 myymälää, minkä ohella yhtymällä on verkkokauppoja.
Pitkäaikaisesta pääkonttoristaan York Factorystä se on kontrolloinut turkiskauppaa suuresta osasta brittien hallinnoimasta Pohjois-Amerikasta vuosisatojen ajan. Sen kauppaajat solmivat varhaisia suhteita Amerikan alkuperäiskansojen kanssa. Turkiskaupan vähentyessä yhtiön toiminta painottui tarvikkeiden myymiseen läntiseen Kanadaan.
Yhtiön suuromistajiin ja yhtiön aiempiin governorin asemassa toimineisiin virkailijoihin lukeutuu yhdysvaltalainen miljardööri Anita Zucker.
Lindsay Anderson
Lindsay Gordon Anderson (17. huhtikuuta 1923 Bangalore, Intia – 30. elokuuta 1994 Angoulême, Ranska) oli englantilainen elokuva- ja teatteriohjaaja sekä elokuvakriitikko. Hän syntyi brittiläisen upseerin poikana Bangaloressa, Intiassa ja opiskeli Oxfordin yliopistossa.
Ennen ohjaajan uraansa Anderson oli elokuvakriitikko perustamassaan "Sequence"-elokuvajulkaisussa. Yhdessä toveriensa kanssa hän uskoi että brittielokuvan on aika ylittää luokkarajat ja kertoa työväenluokan elämästä. Hän sai rahoituksen monilta tahoilta muun muassa Ford-yhtymältä, ja alkoi tehdä lyhyeitä dokumentteja. Anderson sai parhaan lyhyen dokumenttielokuvan Oscarin vuonna 1954 kuurojen lasten opetuksesta kertovalla elokuvallaan "Torstain lapsi".
Anderson muistetaan parhaiten 1960-luvun lopulta 1980-luvulle ulottuvasta, David Sherwinin kirjoittamasta kolmen elokuvan kokonaisuudesta, joissa Malcolm McDowell esittää eräänlaista jokamieshahmoa Mick Travisia. Yhteiskunnallisia ongelmia satiirin keinoin käsittelevät elokuvat ovat "Jos..." (1968), "Onnenpoika" (1973) ja "Britannia Hospital – juhlapäivä" (1982). Myös Andersonin varhaistyötä "Miehen hinta" (1963) ja Yhdysvalloissa tuotettua myöhäisteosta "Elokuun valaat" (1987) pidetään arvossa.
Elokuvaohjausten lisäksi Anderson toimi tuottajana elokuvassa Onnenpoika.
Peggy Fleming
Peggy Gale Fleming (s. 27. heinäkuuta 1948 San José, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taitoluistelija, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Fleming voitti olympiakultaa Grenoblen talvikisoissa 1968, neljä vuotta aiemmin hän oli ollut kuudes. Hän voitti myös maailmanmestaruuden kolmasti vuosina 1966–1968.
Uransa jälkeen Fleming on toiminut muun muassa ABC Sports -kanavan taitoluistelukommentaattorina.
Maxwell Anderson
Maxwell Anderson (15. joulukuuta 1888 Atlantic, Pennsylvania – 28. helmikuuta 1959 Stamford, Connecticut) oli tuottelias yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, joka kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksia, laulujen sanoja ja esseekokoelmia. Hän työskenteli muun muassa Kurt Weillin kanssa.
Nuorena Anderson työskenteli lehtimiehenä, ja hän perusti ystävänsä Genevieve Taggardin kanssa runoutta käsittelevän lehden "The Measure" vuonna 1921. Omien näytelmiensä lisäksi hän muokkasi muiden tekstejä elokuviksi (muun muassa "Länsirintamalta ei mitään uutta"). Andersonin tekstien keskeinen teema on ihmisen arvokkuus ja monet hänen työnsä käsittelevät oikeudenmukaisuutta ja vapautta.
Andersonin kirjoittamat näytelmät "New Yorkin nukkuessa" ja "High Tor" voittivat New York Drama Critics’ Circlen parhaan näytelmän palkinnot peräkkäisinä vuosina 1936 ja 1937. Yksi osa hänen draamatuotantoaan ovat silosäkein () kirjoitetut historialliset näytelmät kuten "Elizabeth the Queen" (1930), "Mary of Scotland" (1933) ja "Anne of the Thousand Days" (1948, suom. "Päivä tuhannesta").
Muita Andersonin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat "Lauantailapsia (Saturday’s Children), Lothringenin Johanna (Joan of Lorraine)" ja Kurt Weillin kanssa tehty musikaali "Riemunpäivä (Knickerbocker Holiday)", josta on peräisin tunnettu laulu ”September Song”.
Maxwell Anderson kuoli Stamfordissa, Connecticutissa 28. helmikuuta 1959.
Philip Anderson
Philip Anderson (s. 13. joulukuuta 1923 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko. Hän on tutkinut muun muassa antiferromagnetismia ja korkeiden lämpötilojen suprajohtavuutta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon 1977 magneettisten ja epäjärjestäytyneiden aineiden elektronirakenteen teoreettisesta tutkimuksesta yhdessä Nevill Francis Mottin ja John Hasbrouck van Vleckin kanssa.
Anderson syntyi vuonna 1923 Indianapolisin kaupungissa Indianan osavaltiossa. Hän valmistui illinoisilaisesta high schoolista, minkä jälkeen hän suuntasi opiskelemaan Harvardin yliopistoon. Vuosina 1949–1984 eli 35 vuoden ajan hän työskenteli New Jerseyssä sijaitsevassa Bell Labsissa. Työnsä ohessa hän oli Cambridgen yliopiston teoreettisen fysiikan professorina 1967–1975. Jäätyään eläkkeelle Bell Labsista 1984 hän jatkaa professorina Princetonin yliopistossa.
Vuonna 2006 tilastofyysikko José Soler Madridin yliopistosta teki tutkimuksen tieteellisissä julkaisuissa olevista viittauksista verraten artikkelissa olevia viittauksia artikkeliin tehtyihin viitauksiin, ja päätteli Andersonin olevan maailman luovin fyysikko.
1-propanoli
1-propanoli eli n-propanoli kuuluu alkoholien aineryhmään. 1-propanolin rakennekaava voidaan esittää muodossa CHCHCHOH.
1-propanoli on normaaliolosuhteissa väritön, kirkas, helposti syttyvä ja palava neste. Sen moolimassa on 60,1 g/mol, kiehumispiste 97 °C, sulamispiste −127 °C, tiheys 0,80 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 15 °C, itsesyttymislämpötila 371 °C ja CAS-numero 71-23-8.
Yhdistettä esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
1-propanoli on propanolin CHOH isomeerinen muoto.
1-propanoli reagoi voimakkaiden hapettimien, kuten perkloraattien ja nitraattien, kanssa, jolloin voi aiheutua palo- ja räjähdysvaara. Aineen reagoidessa maa-alkalimetallien, voimakkaiden pelkistimien ja nitridien kanssa reaktion tuloksena voi muodostua syttyviä ja/tai myrkyllisiä kaasuja.
1-propanolia muodostuu käymisen yhteydessä ja voidaan erottaa tislaamalla niin kutsutusta sikunaöljystä. Teollisesti sitä kuitenkin valmistetaan pääasiassa hydroformyloimalla eteeniä ja pelkistämällä näin syntynyt propanaali rodium- tai kobolttikatalyytin avulla 1-propanoliksi. Yhdistettä voidaan tuottaa myös propaania hapettamalla. Elektrolyysiä voidaan myös käyttää kuparikatalyytin avulla 1-propanolin tuotantoon hiilimonoksidista, mutta toistaiseksi matalalla hyötysuhteella. 1-propanolin pääasiallinen käyttökohde on liuottimena käyttö. Yhdisteestä valmistetaan myös glykolieetteri-, propyyliasetaatti- tai propyylipropionaattijohdannaisia.
Ilman korkeita tuotantokustannuksia 1-propanoli soveltuisi ottomoottoreissa käytettäväksi liikennepolttoaineeksi. Sen oktaaniluku (RON) on 118 ja energiasisältö 24 MJ/l – vain 20 % pienempi kuin bensiinillä.
Gebre-egziabher Gebremariam
Gebre-egziabher Gebremariam (s. 10. syyskuuta 1984 Tigray, Etiopia) on etiopialainen kestävyysjuoksija ja maastojuoksun maailmanmestari.
Gebremariam voitti vuonna 2002 Dublinin MM-maastojuoksukisoissa juniorien matkalla kultaa. Myöhemmin samana vuonna Kingstonissa Jamaikalla pidetyissä nuorten MM-kisoissa hän voitti kultaa 10 000 metrillä ja juoksi 5 000 metrillä pronssille. Vuonna 2003 hän siirtyi aikuisten sarjoihin ja saavutti Lausannessa järjestetyissä maastojuoksun MM-kisoissa pronssia pitkällä matkalla. Samana kesänä Pariisin MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä kuudes ja samalla matkalla kolmas. Maastojuoksun MM-kisoissa 2004 Brysselissä hän saavutti hopeaa sekä pitkällä että lyhyellä matkalla. Ateenan olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä neljäs.
Seuraavina vuosina Gebremariam ei ollut arvokisoissa enää aivan terävimmän kärjen tuntumassa, mutta oli mukana saavuttamassa 2006 maastojuoksun MM-kisojen joukkuekilpailuissa pitkältä matkalta pronssia ja lyhyeltä hopeaa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi. Ammanin MM-maastojuoksukilpailuissa 2009 hän saavutti uransa ensimmäisen aikuisten arvokisavoiton karkaamalla muilta juoksun viimeisen ylämäen huipulla; toiseksi sijoittunut ugandalainen Moses Kipsiro hävisi hänelle kahdella sekunnilla. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 10 000 metrillä kymmenenneksi. Vuoden 2010 maastojuoksun MM-kilpailuissa Bydgoszczissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia.
Gebre-egziabher Gebremariam on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 58 kilogrammaa. Hän on naimisissa toisen maailmanluokan juoksijan, Werknesh Kidanen, kanssa.
Aleksandr Lebed
Aleksandr Ivanovitš Lebed (, 20. huhtikuuta 1950 Novotšerkassk Rostov – 28. huhtikuuta 2002) oli venäläinen kenraali ja poliitikko.
Lebed valmistui Rjazanin laskuvarjojoukkojen koulusta 1973. Vuosina 1981–1982 hän komensi pataljoonaa Afganistanissa, josta sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen, opiskeli 1982–1985 Frunzen sotilasakatemiassa ja sai komentoonsa 1988 laskuvarjodivisioonan, joka oli sijoitettu räjähdysherkille alueilla Tbilisissä ja Bakussa. Lebed nimitettiin laskuvarjojoukkojen varakomentajaksi tammikuussa 1991.
Kuuluisuutta hän saavutti elokuussa 1991 vallankaappausyrityksen aikana, kun hän komensi Tulasta Moskovaan parlamenttitaloa varmistamaan lähetettyjä joukkoja. Hän esti hyökkäyksen Jeltsinin päämajaan, mutta väitti myöhemmin, että oli kaappauksen aikana puolueeton ja olisi vallannut valkoisen talon käskystä.
Lebed oli kesäkuusta 1992 Moldovaan sijoitetun Venäjän 14. armeijan komentaja Moldovaan kuuluvassa Transnistriassa. Vuonna 1993 hän kieltäytyi tukemasta Jeltsiniä tai Jeltsinin vastustajia, arvosteli kollegaansa, puolustusministeri Pavel Gratševia armeijan tilasta ja Jeltsiniä Tšetšenian operaatiosta 1994, jonka jälkeen Jeltsin määräsi hänet eläkkeelle asevoimista 1995.
Joulukuussa 1995 Lebed valittiin duumaan ja osallistui 1996 presidentinvaaliin nationalistis-populistisella kampanjalla, mutta jäi kolmanneksi Jeltsinin ja kommunistien Gennadi Zjuganovin jälkeen. Jeltsin otti Lebedin kansallisen turvallisuusneuvoston johtoon turvatakseen uudelleenvalintansa toisella kierroksella. Lebed toimi kuitenkin itsenäisesti ja hyväksyi elokuussa aselevon Tšetšenian separatistien kanssa ja solmi Hasavjurtin rauhansopimuksen Aslan Mashadovin kanssa. Tämä suututti hallituksen sisäpiirin ja Lebed järjestettiin ulos hallituksesta lokakuussa 1996.
Vuonna 1998 Lebed valittiin Krasnojarskin aluepiirin kuvernööriksi. 28. huhtikuuta 2002 Lebed ja seitsemän muuta kuolivat helikopteriturmassa Krasnojarskin ulkopuolella.
Tú alfagra land mítt
Tú alfagra land mitt (”Sinä kallis maani”) on Färsaarten kansallislaulu. Färsaaret ovat autonominen osa Tanskaa. Laulun on sanoittanut Símun av Skarði (1872-1942) ja säveltänyt Peter Alberg (1885-1940). Laulu on ollut käytössä vuodesta 1948.
Kong Kristian
Kong Kristian stod ved højen mast i røg og damp ("Kuningas Kristian seisoi korkean maston juurella, savussa ja sumussa") on Tanskan kuningashymni ja näin ollen toinen maan kansallislauluista. Laulun alkuperäinen versio esiintyy Johannes Ewaldin (1743-1781) kirjoittamassa historiallisessa draamassa "Kalastajat" vuodelta 1780. Laulun melodia esiintyy ensi kerran nimettömässä viululle sävellettyjen kappaleiden kokoelmassa, joka ilmestyi vuosina 1762-1777. Säveltäjä Friedrich Kuhlau (1786-1832) antoi laululle sen nykyisin vakiintuneen sävelen oopperassaan "Keijukukkula" (Elverhøj) vuonna 1828.
Kong Kristian esitetään yleensä, mikäli paikalla on Tanskan kuningashuoneen jäseniä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain laulun ensimmäinen säkeistö. Maan kansallislauluna käytetään yleensä hymniä Der er et Yndigt land.
Henry Wadsworth Longfellow
Hakassit
Hakassit (hakassiksi Тадарлар, "Tadarlar", ) ovat turkkilais-tataarilainen kansa Etelä-Siperiassa sijaitsevassa Hakassian tasavallassa Venäjällä. Hakasseja on noin 80 000. Hakassien lähin sukukansa on kirgiisit.
Hakasseista on aikaisemmin käytetty monia, osin harhaanjohtavia nimityksiä, kuten "Minusinskin tataarit", "Abakanin tataarit" ja "Jenisein turkkilaiset".
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan hakasseja oli yhteensä 75 622. Hakassit muodostavat noin 12 prosenttia Hakassian tasavallan väestöstä, missä heitä asui 65 421. Lisäksi heitä asuu jonkin verran ympäröivillä alueilla, kuten Krasnojarskin aluepiirissä (4 489) ja Tuvan tasavallassa (1 219).
Hakassit jakaantuva viiteen heimoon (Beltir, Sagai, Katšin, Koibal ja Kyzyl), joiden kielet eroavat toisistaan melkoisesti, mutta tästä huolimatta heille luotiin 1920-luvulla yhteinen kirjakieli hakassi.
Suurin osa hakasseista harjoitti vielä 1900-luvun alkuun asti omaa šamanismistista uskontoaan, jossa oli vaikutteita buddhalaisuudesta. Ensimmäiset venäläiset lähetyssaarnaajat saapuivat jo 1700-luvulla, mutta vasta 1800-luvulla hakasseja alettiin käännyttää aktiivisemmin ortodoksikristityiksi. Nykyisin suurin osa on ortodokseja, mutta myös šamanistisia piirteitä on säilynyt runsaasti.
Hakassit ovat perinteisesti olleet paimentolaisia, mutta he ovat harjoittaneet myös maanviljelyä, metsästystä ja kalastusta. Hakassien paimentolaista elämäntapaa alettiin rajoittaa Neuvostoliiton perustamisen jälkeen ja suuri osa onkin luopunut paimentolaisuudesta. Lampaiden ja karjan kasvatus ovat toki vielä nykyisinkin melko yleisiä elinkeinoja, mutta monet hakassit työskentelevät nykyisin myös teollisuuden ja palveluelinkeinojen palveluksessa.
Hakassien esi-isien asuinalue oli 500-luvulta lähtien kirgiisien ajoittaisen vallan alainen. Asuinalue oli nykyistä laajempi ja ulottui Jenisein keskijuoksulle. Mongolit alistivat hakassit valtansa alle 1200-luvulla. Nykyinen hakassikansa syntyi kun hakassit sekoittuivat mongolien ja Jenisein alueella asuneiden kirgiisien kanssa.
Venäjä otti tämän "Kirgiisien maana" tai "Khongorain" nimellä tunnetun alueen haltuunsa 1700-luvulla. Venäläisten maahanmuutto alkoi 1820-luvulla, kun Minusinskin ympäristöstä löydettiin kultaa ja avattiin kaivoksia. Venäläiset alkoivat käännyttää hakasseja ortodoksisuuteen 1800-luvulla. Tällöin myös alkoi hakassien siirtyminen paimentolaisuudesta muihin elinkeinoihin.
Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana alkoi autonomia pyrkimykset levitä myös hakassien keskuudessa. Sittemmin hakassien alue tuli kuulumaan Neuvostoliittoon. Vuonna 1923 perustettiin Hakassien kansallinen piirikunta. Tuolloin myös luotiin virallisesti käsite "hakassit", joihin luettiin alueen viisi heimoa. Kansallisesta piirikunnasta muodostettiin Hakassien autonominen alue 20. lokakuuta 1930, joka oli osa Krasnojarskin aluepiiriä.
Neuvostoliiton hajotessa Hakassien autonominen alue julistautui Hakassian tasavallaksi.
Pietari–Viipuri-rata
Pietari–Viipuri-rata on osa vuonna 1870 valmistunutta Pietarin ja Riihimäen välistä rautatieyhteyttä. Rata alkaa Pietarin Suomen asemalta ja kulkee Valkeasaaren ja Terijoen kautta Viipuriin.
Pietari–Viipuri-radalla liikennöivät sekä venäläinen Lokakuun rautatiet että suomalainen VR-Yhtymä. Vilkasliikenteisin väli on Terijoelta Pietariin, jolla kulkee päivittäin yhteensä lähes 40 edestakaista pika- ja henkilöjunavuoroa. Muita Pietarista suuntautuvan henkilöliikenteen pääteasemia ovat Raivola, Kanneljärvi ja Perkjärvi. Viipuriin asti on päivittäin yksitoista henkilöjunavuoroa, neljä pikajunavuoroa sekä kolme kansainvälistä junavuoroa, jotka jatkavat Viipurista edelleen Helsinkiin. VR-Yhtymällä on yksi edestakainen Helsingin ja Pietarin välinen matkustajajunavuoro, ja kaiken muun liikenteen hoitaa Lokakuun rautatiet. Yksi kansainvälisen liikenteen junista liikennöi Pietarissa Laatokan rautatieasemalta, ja muu liikenne hoidetaan Suomen rautatieasemalta.
Musta syyskuu (terroristijärjestö)
Musta syyskuu (BSO, "The Black September Organisation") oli palestiinalainen terroristijärjestö. Se perustettiin vuonna 1970. Nimensä järjestö otti 16. syyskuuta 1970 alkaneesta "Mustan syyskuun" nimellä tunnetusta konfliktista, jossa Jordanian kuningas Hussein julisti maahan sotilasvallan estääkseen kiihkoarabien vallankaappausyritykset. Konflikti johti tuhansien palestiinalaisten kuolemiin tai karkotuksiin Jordaniasta. Musta syyskuu -järjestö aloitti toimintansa Fatahin sisällä pienenä ryhmittymänä. Ajan myötä ryhmään liittyi ihmisiä myös muista järjestöistä.
Musta syyskuu on tullut tunnetuksi 11 israelilaisen urheilijan kidnappaamisesta ja murhaamisesta, sekä saksalaisen poliisin surmaamisesta syyskuussa 1972 Münchenin olympialaisten aikana, kts. Münchenin verilöyly.
Historioitsijoilla, toimittajilla ja virallisilla lähteillä on eri käsityksiä siitä toimiko Musta syyskuu Fatahin komennuksessa, eli myös silloin PLO:n ja Jasser Arafatin alaisuudessa.
Fatahin perustajajäseniin kuuluva ja Arafatin puolustusjohtajana toiminut Abu Iyad on sanonut Mustasta syyskuusta: "se ei ole terroristijärjestö, vaan toissijainen vastarintaliikkeen yksikkö, jonka toimien poliittisia ja sotilaallisia tavoitteita on mahdoton kokonaan käsittää. Musta syyskuu on myös sanoutunut irti kaikista siteistä PLO:hon ja Fatahiin".
Toista näkökulmaa esittää taas se ajatus, että Musta syyskuu on toiminut vain peitetarkoituksessa Fatahin toimille, jotta Fatahin nimeä ei suoraan yhdistettäisi iskuihin. USA:n ulkoministeriökin luokitteli 1970-luvulla juuri Fatahin Mustaa syyskuuta johtavaksi organisaatioksi. Fatahin on arvioitu tarvinneen toimilleen jatkajaa sen ja PLO:n liittoutuessa, mikä rajoitti huomattavasti Fatahin merkitystä aseellisena järjestönä.
Mustan syyskuun terroristisoluihin kuului arviolta neljä tai vähän enemmän jäseniä, miehiä ja naisia. Solut pidettiin tietämättöminä toisista soluista. Ohjeet soluille tulivat ulkopuolelta; pienillä ryhmillä ei ollut omaa johtajaa. Mustan syyskuun solut Euroopassa ja ympäri maailmaa muodostuivat palestiinalaisista ja muista arabeista, jotka olivat asuneet maissaan useampia vuosia tavallisina opiskelijoina, liikemiehinä, opettajina ja diplomaatteina.
Vuonna 1973 PLO lakkautti Mustan syyskuun toiminnan, koska "poliittisesti ajateltuna ulkomailla tapahtuvalla terrorismilla ei saataisi mitään hyvää aikaan". 1974 Jasser Arafat käski PLO:n pidättäytymään väkivallasta Israelin ulkopuolella, Länsirannalla ja Gazan alueella.
Mossad piti järjestön korkeimpana johtajana myyttistä Ali Hassan Salamehia, jonka paikallistamisessa israelilaisilla oli suuria vaikeuksia. Münchenin verilöylyn kostoiskuissa Mossad luuli paikantaneensa Salamehin Norjan Lillehammeriin mutta sen sijaan he teloittivatkin täysin viattoman arabin. Vasta monia vuosia myöhemmin Salameh kuoli israelilaisten autopommi-iskussa Beirutissa.
Suomen Yksityisyrittäjäin Puolue
Suomen Yksityisyrittäjäin Puoluejärjestö (SYP) (ruots. "Privatföretagarnas Partiorganisation i Finland") oli 1970-luvun toiminut pienyrittäjien etupuolue. Yhdistyksenä tammikuussa 1972 perustettu SYP hyväksyttiin puoluerekisteriin 8. elokuuta 1972. Puolueen perustajat olivat lähinnä pienyrittäjiä, jotka pitivät hallituksen politiikkaa yrittäjien elinehtoja kaventavana.
Puolueohjelmassaan SYP korosti ihmiskeskeistä ja turvallista yhteiskuntaa, puolusti yksityistä omistusoikeutta sekä piti tarpeellisena turvata ihmisten halua yksityisyritteliäisyyteen ja työntekoon. SYP vastusti kaikkea sosialisointia.
SYP:n ensimmäinen puheenjohtaja oli tamperelainen liikkeenharjoittaja Reino Tamminiemi. Heikosti sujuneiden vuoden 1972 kunnallisvaalien jälkeen puolueen puheenjohtajaksi tuli Nils Meder. Hänen aikanaan puolue kuitenkin ajautui pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin porilainen leipomoalan yrittäjä Ilmari Holmlund, joka oli myöhemmin Kokoomuksen kansanedustajaksi ja sisäministeriksi valitun Anne Holmlundin isä.
Vuoden 1976 kunnallisvaaleissa Ilmari Holmlund keräsi Porissa yli 600 ääntä, joka oli kolmasosa puolueen äänimäärästä koko maassa. 1979 eduskuntavaalien yhteydessä Holmlund herätti huomiota esiintymisellään Yleisradion vaalitentissä. Hän muun muassa vertasi SYP:a pannukakkuun ja ilmoitti itse äänestävänsä jonkun muun puolueen ehdokasta.
SYP poistettiin puoluerekisteristä lokakuussa 1979 sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.
SYP:n puoluerekisteristä poiston jälkeen Ilmari Holmlund siirtyi Porin valtuustossa Kokoomuksen ryhmään.
Hull City AFC
Hull City Association Football Club on vuonna 1904 perustettu jalkapalloseura Kingston upon Hullista, Englannista. Se pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa. Joukkueen kutsumanimi on "The Tigers" ("tiikerit"), mikä juontaa juurensa peliasun värityksestä ja kuosista.
Hull City saavutti alkuvuosiensa parhaan sarjasijoituksen vuonna 1910, jolloin se sijoittui vanhassa 2. divisioonassa kolmanneksi, kun toinen sija olisi tiennyt nousua 1. divisioonaan, silloiselle korkeimmalle sarjatasolle. FA Cupissa joukkueen paras saavutus on finaalipaikka, vuonna 2014. Vuonna 1966 joukkue voitti silloisen 3. divisioonan mestaruuden ja vuosina 1933 ja 1939 silloisen 3. divisioonan etelälohkon.
Kauden 1990–1991 päätteeksi Hull City putosi silloisesta 2. divisioonasta, ja viisi vuotta myöhemmin uudesta kakkosdivisioonasta kolmoseen, neljänneksi korkeimmalle sarjatasolle, missä se pelasi kahdeksan kauden ajan ja kärsi talousvaikeuksista. Joukkueen talous oli niin kuralla, että erään kerran se ei maksamattomien vuokrien takia päässyt pelaamaan omalle kotikentälleen. Joukkueen pelastajaksi tuli entinen Leeds Unitedin kaupallinen johtaja Adam Pearson.
Kaudella 2002–2003 joukkue siirtyi uudelle 25 400 -paikkaiselle Kingston Communications -stadionille, jonka paikallinen valtuusto oli päättänyt rakentaa 43 miljoonalla punnalla. Samalla kaudella uudeksi manageriksi tuli Peter Taylor. Taylorin ensimmäisellä kokonaisella kaudella 2003–2004 joukkue sijoittui kolmosdivisioonassa toiseksi ja nousi uuteen Ykkösliigaan, kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle, mistä se nousi kaudeksi 2006–2007 Mestaruussarjaan sijoituttuaan toiseksi. Kaudella 2007–2008 seura sijoittui Mestaruussarjan kolmanneksi ja nousi Valioliigaan pudotuspelien kautta ensimmäisen kerran kautta aikojen. Loppuottelussa kaatui Bristol City maalein 1–0.
Pääsarjatasolla Phil Brownin suojatit säilyivät kaudella 2008–2009 vain niukasti sijoittuen 17:nneksi, pisteen päähän Newcastle Unitedista. Myös kaudella 2009–2010 Hullin meno hyytyi kevättä kohti, ja maaliskuun puolivälissä päävalmentaja Brown joutui jättämään tehtävänsä. Kauden päätteeksi seura putosi Mestaruussarjaan. Kaudella 2012–2013 Hull sijoittui Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi toistamiseen Valioliigaan. Kaudella 2013–2014 se sijoittui Valioliigassa 16:nneksi ja seuraavalla kaudella 18:nneksi pudoten jälleen Mestaruussarjaan. Seura nousi jälleen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017.
Maalivahti Mauno Rintanen pelasi Hull Cityssä neljä ottelua 1956–1957 (silloisessa 3. divisioonassa).
Amalienborg
Amalienborg Aktiebolags Bryggeri on vuodesta 1853 1900-luvun alkupuoliskolle asti Turun Kärsämäessä toiminut panimo.
Panimon tuotteita olivat muun muassa Porter ja Bayerska öl. Konkurssin jälkeen kauppias Garberg jatkoi panimon kiinteistössä makeistuontantoa Oy Hellas Ab -yhtiön nimissä vuodesta 1916 alkaen.
Stepan Bandera
Stepan Andrijovytš Bandera (, 1. tammikuuta 1909 – 15. lokakuuta 1959) oli ukrainalainen poliitikko, joka johti Ukrainalaisten nationalistien järjestöä (OUN) toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen.
Hänen isänsä toimi Uhryniv Staryissa kreikkalaiskatolisena pappina, ja hänen äitinsä kuului vanhaan kreikkalaiskatoliseen pappissukuun. Äiti kuoli tuberkuloosiin 1922. Galitsiassa vaikutti ukrainalais-kansallishenkinen ilmapiiri 1900-luvun alussa. Ukrainalaiset halusivat lisää oikeuksia Itävallalta, minkä valtapiiriin Länsi-Ukraina Itävalta-Unkarissa kuului Puolan aluehallinnon kautta. Toisaalta ukrainalainen maalaisväestö ja pienten kaupunkien väestö erottuivat poliittisesti myös suurempien kaupunkien puolalaisista.
Vuonna 1931 Bandera oli Ukrainan nationalistijärjestön paikallisjohtaja. Hänet tuomittiin kuolemaan vuonna 1934 tapahtuneen Puolan sisäministerin Bronisław Pierackin murhan järjestämisestä, mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Syyskuussa 1939 saksalaiset vapauttivat Banderan puolalaisesta vankilasta.
1940 Bandera ryhtyi johtamaan kahtia jakautuvan Ukrainan nationalistijärjestön jyrkkää siipeä.
Saksan vallattua Neuvostoliitolta Lvivin Banderasta tuli uuden Ukrainan hallituksen jäsen 30. kesäkuuta 1941. Tämän vuoksi saksalaiset, jotka eivät halunneet Ukrainaan kansallista hallitusta ensimmäisen maailmansodan aikaisen Pavlo Skoropadskin tapaan, vangitsivat Banderan ja lähettivät hänet Sachsenhausenin keskitysleiriin. Sieltä hänet vapauttivat Ukrainan nationalistijärjestön länsieurooppalaiset yksiköt ja Ukrainan vastarinta-armeija. Vastarinta-armeija jatkoi Neuvostoliiton vastaista taistelua Viron metsäveljien tapaan aina 1950-luvun alkupuolelle saakka erityisesti Karpaattien vuoristossa.
Bandera asettui sodan jälkeen asumaan Müncheniin. Neuvostoliiton agentti murhasi hänet siellä 15. toukokuuta 1959 syanidilla myrkyttämällä. Bandera haudattiin 20. lokakuuta 1959 Waldfriedhofin hautausmaalle Müncheniin.
Länsi-Saksan oikeusviranomaiset epäilivät, että Banderan oli myrkyttänyt vuonna 1961 pidätetty Bogdan Stašynski KGB:n johtajan Aleksandr Šelepinin ja Nikita Hruštšovin käskystä. Oikeudenkäynti aloitettiin 8. lokakuuta, ja se päättyi 15. lokakuuta 1962. Stašynski tuomittiin teosta kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen.
Saksan korkein oikeus päätti Karlsruhessa, että Stašynski oli syyllistynyt Banderan murhaan ja että Neuvostoliiton hallitus oli siihen osasyyllinen. Entinen KGB:n johtaja Vladimir Krjutškov totesi vuonna 2005 "Komsomolskaja Pravda" -lehdessä, että Stepan Banderan murha oli yksi viimeisimmistä, missä KGB ryhtyi epäsuosittujen henkilöiden poistamiseen väkivaltaisesti, minkä jälkeen KGB vaihtoi nimekseen FSB.
Suomen Kansallisoopperan orkesteri
Suomen Kansallisoopperan orkesteri () on kokoonpanoltaan Suomen suurin 112 soittajallaan.
Orkesteri on perustettu vuonna 1963, jolloin siinä oli 47 soittajaa toimiessaan vielä Aleksanterin teatterissa. Uuden oopperatalon valmistuttua vakanssimäärä nousi rajusti, vuonna 1993 orkesterissa oli jo 101 muusikkoa.
Ooppera- sekä balettiesiteysten ohella orkesteri konsertoi myös sinfoniakonsertein ja kamarimusiikkikokoonpanoin. Se on myös levyttänyt useita suomalaisia oopperoita.
Kansallisoopperan orkesterin ensimmäinen ylikapellimestari oli Jussi Jalas. Hänen seuraajiaan ovat olleet Ulf Söderblom (1973-1993), Miguel Gómez-Martinez (1993-1996), Okko Kamu (1996-1999), Muhai Tang (2003-2006) sekä Mikko Franck (2006-2013). Elokuusta 2013 alkaen Suomen Kansallisoopperan ylikapellimestarina on toiminut Michael Güttler.
Viru Valge
Viru Valge on virolainen viljasta tislattu vodka, jota valmistaa Liviko Distilleries. Tavallisen Viru Valgen alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia, Viru Valge Kangen 60 ja Viru Valge Väkevin 80 prosenttia. Viru Valgea myydään seuraavan kokoisissa pulloissa: 50, 200, 500, 700, 1 000 ja 1 750 millilitraa.
Jevgeni Zimin
Jevgeni Vladimirovitš Zimin (, 6. elokuuta 1947 Moskova, Venäjän SFNT – 28. joulukuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut jääkiekkoilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Zimin oli pelipaikaltaan oikea hyökkääjä. Hän pelasi 71 maaottelua tehden 27 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1965–1972. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Zimin pelasi 315 liigaottelua ja teki 185 maalia. Hän pelasi pääasiassa Moskovan Spartakissa. Zimin työskenteli kuolemansa aikaan kykyjenetsijänä NHL-joukkue Philadelphia Flyersissa. Hän kuoli 71-vuotiaana 28. joulukuuta 2018.
Juri Blinov
Juri Blinov (s. 13. tammikuuta 1949 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen hyökkääjä. Blinov pelasi 37 maaottelua tehden 23 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa 1971–1972. Blinov pelasi 236 liigaottelua ja teki 119 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa. Hän pelasi TsSKA Moskovassa.
Jevgeni Mišakov
Jevgeni Dmitrijevitš Mišakov (; 22. helmikuuta 1941 Moskova, Neuvostoliitto – 30. toukokuuta 2007) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen hyökkääjä. Mišakov pelasi 91 maaottelua 48 maalia 1965–1972. Mišakov pelasi 400 liigaottelua tehden 183 maalia. Hän pelasi jääkiekkoseuroissa TsSKA Moskova ja Lokomotiv Moskova.
Kauppakeskus Grani
Kauppakeskus Grani (rak. 2001, arkkitehti Kai Wartiainen) on Kauniaisten keskustassa sijaitseva ostoskeskus. Kauppakeskuksessa on kahdessa tasossa yli 30 liikettä, muun muassa S-market ja Alko. Rakennuksen osoite on Kauniaistentie 7.
Hans Assmann
Hans Assmann (9. joulukuuta 1923 Saksa – 19. kesäkuuta 1998 Danderyd, Ruotsi) oli Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla asunut, alkujaan saksalainen, myöhemmin Suomen kansalainen, joka on liitetty useisiin Suomen tunnetuimpiin yhä ratkaisematta oleviin henkirikoksiin.
Entinen rikoskomisario ja Alibin päätoimittaja Matti Paloaro ja neurologian professori Jorma Palo esittivät kirjoissaan "Bodomin arvoitus" (Palo, 2003) ja "Luottamus tai kuolema! Hans Assmannin arvoitus" (Paloaro & Palo 2004), että Assmann liittyisi selvittämättömiin murhiin, muun muassa Kyllikki Saaren murhaan, mikä poliisin mukaan ei pidä paikkaansa ja Bodominjärven murhiin. Häntä on epäilty myös KGB:n vakoilijaksi.
Assmann oli kertomansa mukaan vannoutunut kansallissosialisti, joka toimi jo 18-vuotiaana Waffen-SS -joukoissa. Hän aloitti vuonna 1942 19-vuotiaana Auschwitzin keskitysleirissä vartijana.
Toimittuaan yli kaksi vuotta keskitysleirivartijana Assmann rakastui Heidiin, juutalaisnaiseen, jonka kanssa hän suunnitteli karkaamista leiristä. Asiasta kuitenkin saatiin vihiä, ja Assmann komennettiin itärintamalle Wehrmachtin joukkoihin.
Itärintamalla hänen rykmenttinsä joutui vuonna 1944 puna-armeijan saartamaksi ja lopulta Assmann joutui neuvostoliittolaiselle sotavankileirille. Ennen joutumistaan sotavankileirille hän otti kaatuneelta asetoveriltaan, vääpeli Mart Assenbachilta tämän sotilaspassin ja käytti tämän henkilöllisyyttä, sillä entisenä SS-miehenä ja keskitysleirinvartijana hänet oltaisiin teloitettu.
Timo Sutinen
Timo Sutinen (s. 3. huhtikuuta 1949 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Sutinen aloitti uransa KooVeessä, jossa voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Suomen mestaruuden keväällä 1968. Kahden KooVeen kauden jälkeen Sutinen siirtyi kuudeksi vuodeksi Jokereihin, jossa voitti uransa toisen Suomen mestaruuden. Jokereista hän lähti vuonna 1975 liigaan nousseeseen FoPS:aan, jossa pelasi seuraavat kolme vuotta. Viimeinen kausista meni I-divisioonassa. Seuraavat kolme vuotta meni Saksassa. Suomeen hän palasi vielä FoPS:aan I-divisioonaan. Suomen pääsarjassa Sutinen pelasi yhteensä 251 ottelua tehoin 152+180.
A-maajoukkueessa Sutinen pelasi tasan 100 ottelua. Näissä kertyi saldo 20+22. MM-kisaedustuksia hänelle tuli neljä. Sutinen on Jorma Valtosen ohella ainoa pelaaja, joka on valittu forssalaisseurasta arvoturnaukseen.
Toukokuussa 2008 Forssan Lehdelle antamassaan haastattelussa Sutinen kertoi Berliinin vuosinaan käyttäneensä efedriiniä. Sutisen mukaan sen käyttö oli yleistä.