hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
El Corte Inglés
El Corte Inglés (suom. "englantilainen leikkaus") on espanjalainen vähittäiskauppaketju.
Yhtiön liikevaihto vuonna 2016 oli 15,5 miljardia euroa, josta tavarataloketjun osuus oli 9,7 miljardia euroa. Tavarataloja on yhteensä yli 90 eri puolilla maata (2017).
El Corte Inglésin tytäryhtiöitä ovat muun muassa Viajes El Corte Inglés (matkatoimisto), Hipercor (hypermarketketju), Supercor (supermarketketju), Informática el Corte Inglés (IT-palvelut), Sfera (muotivaate- ja kosmetiikkaketju), BriCor (kodintavara- ja puutarhaketju) sekä Óptica 2000 (optikkoketju). Financiera El Corte Inglés on rahoitusyhtiö, joka toimii yhteistyössä Santander-pankin kanssa. Tytäryhtiöistä Viajes El Corte Inglés, Informática el Corte Inglés ja Sfera toimivat myös Espanjan ulkopuolella.
Yhtiön perusti vuonna 1934 Ramón Areces, joka omisti räätälinliikkeen Madridin Calle Preciadosilla. Arecesin kuoltua vuonna 1989 hänen seuraajakseen nimettiin Isidoro Álvarez, josta tuli pian yksi Espanjan vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Vuonna 1995 El Corte Inglés osti ainoan merkittävän kilpailijansa, Galerias Preciadosin. Vuonna 2001 avattiin ensimmäinen Espanjan ulkopuolinen liike Lissabonissa, Portugalissa. Toinen Portugalin tavarataloista sijaitsee Vila Nova de Gaiassa, Porton metropolialueella (2014).
Mikseri.net
Mikseri.net on suomalainen musiikkiportaali, joka sisältää ilmaista suomalaista mp3-muodossa olevaa musiikkia. Se on Suomen suurin ilmaisen musiikin Internet-jakelija ja yhteisö. Vuonna 2005 sivuston taustalle perustettiin osakeyhtiö Mikseri Finland Oy. Mikseri.net siirtyi Reflekto Oy:n omistukseen vuonna 2009.
Mikseri.net perustuu siihen, että artistit voivat lähettää sinne kappaleitaan MP3-muodossa ilmaiseksi kaikkien kuunneltavaksi. Rekisteröityneet käyttäjät voivat luoda omia projektejaan, arvostella ja kommentoida kappaleita, sekä kirjoittaa forumille tai pikaviestinä suoraan toisille käyttäjille. Mikseri.net on myös järjestänyt yhdessä Universal Musicin kanssa kaksi kilpailua, joissa parhaiksi valitut osallistujat ovat päässeet "Greatest Bits" -levylle. Mikseri.net:in sivuilla toimi koekäytössä MikseriWiki joka oli GFDL-lisensoitu käyttäjien muokattavissa oleva avoin musiikkitietopankki. Ominaisuus kuitenkin lakkautettiin.
Mikseri.netiin rekisteröityminen on ilmaista. Sivustolla on myös maksullinen Goldmember-jäsenyys, joka on tarkoitettu käyttäjille, jotka haluavat tukea Mikseri.netiä. Goldmemberin etuihin kuuluu esimerkiksi, ettei lähetettävien MP3-tiedostojen bittivirtaa rajoiteta.
Entisistä Mikseri.netin artisteista levytyssopimuksen ovat saaneet muun muassa Uniklubi, Happoradio, @junkmail, Chorale, Steen1, Pyhimys, Stella, Kivimetsän Druidi, Piru Kange ja Dirty Licks.
Idean Mikseri.netistä sai joulukuussa 2000 Arto Aaltonen. Mukana ideoinnissa oli myös Miikka Koivuniemi. Ensimmäinen versio julkaistiin puolivuotisen kehitystyön jälkeen 27. toukokuuta 2001.
Luistin
Luistimet ovat luistelua varten suunnitellut kengät, joiden pohjissa on tätä tarkoitusta varten terät.
Manchester Metropolitan -yliopiston tutkimuksen mukaan eteläinen Suomi sopisi parhaiten luistinten keksimisalueeksi. Vanhimmat Pohjois-Euroopasta löydetyt eläimen luista valmistetut luistimet on ajoitettu 5000 vuoden päähän. Luistinten keksimiseen uskotaan johtaneen sen, että ne helpottivat liikkumista ja siten elannon hankkimista. Federico Formentin ja Alberto Minettin johtaman tutkimusryhmän mukaan Suomen asukkaat pystyivät hyödyntämään keksintöä pitkään muita paremmin hyväkseen.. Tulos perustuu matemaattiseen malliin, jonka mukaan Suomen oloissa luusta tehtyjen luistinten käyttö vähentää energiankulutusta 10 %. Norjassa vastaava säästö on 3 % ja Ruotsissa, Saksassa sekä Alankomaissa alle prosentti. Väitettä tukee myös se, että eteläisessä Suomessa on tiheimmin järviä sadan neliökilometrin alueella. 
Tuolloin luistimilla olisi liikuttu eteenpäin sauvojen avulla. Luistimilla ei potkittu vauhtia. Museoviraston mukaan Suomesta ei tiettävästi kuitenkaan ole löydetty kivikautisia luistimia.
Brittiläisen tietosanakirja Encyclopædia Britannican mukaan luistelu keksittiin todennäköisimmin Skandinaviassa noin 1 000 eaa. Luistimien terät valmistettiin hirven, härän, poron tai muiden eläinten luista. Tarkalleen ei tiedetä, koska metallinen terä tuli luistimiin, mutta varhaiset alankomaalaiset piirrokset kuvaavat metalliterällä varustettuja luistimia. 1800-luvun loppuun mennessä luistimissa oli puiset jalansijat, joihin oli kiinnitetty metalliset terät, sekä nahkaiset kiinnitysremmit. Luistinta kehitti merkittävästi yhdysvaltalainen E. W. Bushnell vuonna 1850, jolloin hän esitteli ensimmäisenä kokoteräksiset luistimet. Taitoluistimien kärjessä olevat piikit kehitettiin vuoden 1900 jälkeen. Piikit auttavat tiettyjen hyppyjen tekemisessä.
Toistaiseksi ei olla kyetty selittämään miksi luistimet toimivat. Yleinen luulo on, että luistelu on mahdollista, koska luistimien terä aiheuttaa jäähän paineen, jonka ansiosta jään sulamispiste alenee ja jää sulaa. Tutkimuksissa on kuitenkin todettu, ettei paine kasva niin suureksi että se alentaisi jään sulamispistettä tarpeeksi. Toinen selitys on, että terän ja jään välinen kitka sulattaa jään hetkeksi ja luistimet liikkuisivat sulan vesipatsaan päällä.
Lawrencen yliopiston emeritusprofessori Robert M. Rosenbergin "Physics Today" -lehteen vuoden 2005 joulukuussa kirjoittaman artikkelin mukaan jään pinnan molekyylit voivat väreillä, sillä niiden yläpuolella ei ole jäätyneitä molekyylejä, jotka pitäisivät ne paikoillaan. Rosenbergin teorian mukaan jään pinnan liukkaus johtuu sen väreilevistä molekyyleistä, jotka käyttäytyvät nesteen tavoin.
Luistimia on eri tarkoitukseen erityyppisiä:
Pekko Aikamiespoika
Pekko Aikamiespoika on Timo Koivusalon luoma ja esittämä komediahahmo 1990-luvulta. Pekko esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa kertomassa vitsejä Yle TV2-kanavan viihdeohjelmassa Kansanhuvit. Pekko on myös tehnyt cameoroolin elokuvassa "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies" (1998), joka jäi hahmon viimeiseksi esiintymiseksi valkokankaalla.
Pekko sai oman kahdeksanosaisen televisiosarjan "Pekko Aikamiespoika" alkuvuodesta 1993. Sarjan ohjasi Visa Mäkinen. Kaikki viisi Pekko-elokuvaa on nähty myös televisiosarjaversioina Yle TV2-kanavalla.
Visa Mäkinen olisi halunnut tehdä hahmosta elokuvan, mutta ei päässyt Koivusalon kanssa yhteisymmärrykseen hahmon oikeuksista, jotka koskivat aiemmin tehtyä "Pekko"-televisiosarjaa. Koivusalo teki elokuvan lopulta ilman Mäkistä. Ensimmäinen elokuva "Pekko Aikamiespojan poikamiesaika" valmistui vuonna 1993. Viimeisin Pekko-elokuva "Pekko ja unissakävelijä" on vuodelta 1997.
Ensimmäisen Pekko-elokuvan, "Pekko Aikamiespojan poikamiesaika", ohjasi Sina Kujansuu. Elokuva esitettiin seuraavana vuonna kahdeksanosaisena, laajennettuna televisiosarjana, jossa itse elokuvaan kuulumattomat kohtaukset oli kuvattu jälkikäteen. Seuraavan neljän vuoden aikana Timo Koivusalo ohjasi ja käsikirjoitti neljä muuta Pekko-elokuvaa: "Pekko ja poika" (1994), "Pekko ja massahurmaaja" (1995), "Pekko ja muukalainen" (1996) sekä "Pekko ja unissakävelijä (1997)". Nämä neljä elokuvaa on esitetty neliosaisina televisiosarjoina ensi-iltaa seuraavana vuonna Yle TV2-kanavalla.
Elokuvien keskeinen tapahtumapaikka on Keski-Suomessa sijaitseva kuvitteellinen Tyräahon kylä.
Koivusalo on myös tehnyt aiheeseen liittyviä oheistuotteita, kuten ""Pekko"" ja ""Pekko 2"" -nimiset vitsikasetit, musiikkialbumin ""Pekko Aikamiespoika"" (1992) sekä romaanin ""Pekko ja Outolintu"" (1997).
Janne Hurme
Janne Petteri Hurme (s. 27. marraskuuta 1973) on suomalainen laulaja-muusikko.
Hurmeen ura alkoi rock-muusikkona 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Läpimurtonsa hän teki iskelmälaulajana vuonna 1995 kappaleella "Kirje". Muita Hurmeen esittämiä tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "Tinasormus", "Postikortti" ja "Elämän malja".
Hurme toimii myös hard rock -musiikkia esittävän Human Temple -yhtyeen laulajana. Hänen vakituinen taustayhtyeensä on Power of Cover.
Hurme on laulanut myös Dream Asylum -yhtyeessä, joka ei ole enää toiminnassa.
Vuonna 2014 Hurme oli mukana Hausmyllyn uusintaversiossa "Aurinko"-biisistä, josta tehtiin myös musiikkivideo.
Hurme oli yksi Vapauspuolueen ehdokkaista vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Varsinais-Suomen vaalipiirissä ja hän sai 43 ääntä. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän oli ehdokkaana Perussuomalaisten listalta Turun kaupunginvaltuustoon ja sai 62 ääntä.
Hurme avioitui ruotsalaisen Annica-etunimisen naisen kanssa heinäkuussa 2017. Hän oli aiemmin naimisissa Sari Hurmeen kanssa, josta erosi vuonna 2012. Heillä on yhteinen Verneri-niminen poika.
Festivaali
Festivaali on yleensä säännöllisesti pidettävä juhla, kuten elokuva- tai musiikkifestivaali. Sana on peräisin latinan sanasta "festīvus", joka tarkoittaa ”juhlallinen”.
Tunnettuja festivaaleja Suomessa ovat esimerkiksi Ruisrock, Provinssirock, Ilosaarirock, Ankkarock, Pori Jazz, Qstock, Rock the Beach, Weekend Festival, Tuska Open Air Metal Festival, Imatra Big Band Festival, Maata näkyvissä -festarit, Sauna Open Air Metal Festival, Raumanmeren juhannus, Down By The Laituri, Himos Festival, Meripäivät, Helsingin juhlaviikot ja Savonlinnan oopperajuhlat.
Katsastus (elokuva)
Katsastus on Matti Ijäksen ohjaama, vuonna 1988 valmistunut tv-elokuva, joka perustuu Joni Skiftesvikin novelleihin "Vanha mies", "Näprääjä", "Katsastus" ja "Vainajan veli". Kaksi ensiksi mainittua novellia on julkaistu kokoelmassa "Puhalluskukkapoika" "ja" "taivaankorjaaja" (1983) ja jälkimmäiset kokoelmassa "Tuulen poika" (1985). Kaikki novellit on julkaistu yhteiskokoelmissa "Viltteri ja Mallu" (2003) ja "Katsastus" (2010).
Elokuvan päähenkilöitä ovat pohjoissuomalaiset kaverukset, kolmekymppinen Viltteri (Vesa Vierikko) ja nelikymppinen Öövini (Sulevi Peltola), sekä Viltterin vaimo Mallu (Kaija Pakarinen) ja Mallun veli Junnu (Markku Maalismaa). Elokuvan alussa Viltteri ja Mallu menevät naimisiin ja saavat lapsen, ja Öövinikin joutuu kohtaamaan keski-ikäistymisensä. Viltterin auton katsastusreissusta kehittyy pienimuotoinen road movie Ruotsiin ja takaisin. Elokuva on kuvattu Torniojokilaaksossa ja Helsingin seudulla.
Katsastus on noussut harvojen suomalaisten kulttielokuvien joukkoon. Elokuvan varsinainen teema on vanheneminen, mutta sen käsitteleminen poikamaisen uhon kautta on tuonut elokuvalle ystäviä erityisesti nuorten miesten joukosta.
Teema-kanavan yleisöäänestyksessä marraskuussa 2008 Katsastus valittiin 1980-luvun suosituimmaksi tv-ohjelmaksi. Elokuvan kaupallinen DVD-tallenne tuli myyntiin helmikuussa 2010. Skiftesvik on kirjoittanut Katsastuksen myös näytelmäksi. Sen kantaesitys oli Oulun kaupunginteatterissa syksyllä 2010 Tuomo Aitan ohjaamana. Näytelmä on sisällöltään laajempi kuin tv-elokuva. Oulun jälkeen näytelmää on esitetty mm. Lahden kaupunginteatterissa, Haminan teatterissa, Kuusankosken teatterissa ja Ykspihlajan Työväen Näyttämöllä Kokkolassa. Kesäteatterit mukaan lukien näytelmää on esitetty yli kymmenessä teatterissa.
Kjell Hallbing
Kjell Hallbing (s. 5. marraskuuta 1934 Bærumissa, k. 6. toukokuuta 2004 Tønsbergissa) oli norjalainen kirjailija.
Hallbing kirjoitti elämänsä aikana yhteensä 160 kirjaa, joista suosituimmiksi nousivat Louis Masterson -salanimellä kirjoitetut, Texas Rangerista ja myöhemmin liittovaltion šeriffistä Morgan Kanesta kertovat lännenkirjat. Kaiken kaikkiaan Morgan Kane -kirjoja ilmestyi 83 (joista suomennettu 80). Hän on käyttänyt myös salanimiä Ward Cameron, Leo Manning, Lee Morgan ja Colin Hawkins sekä omaa nimeään.
Hallbing aloitti kirjoittamisen harrastuksena pankkityönsä ohessa, mutta myöhemmin siitä tuli hänelle täysipäiväinen ammatti. Hänen ensimmäinen kirjansa oli vuonna 1961 omalla nimellään julkaistu teos "Ubåt-kontakt", ja samana vuonna hän kirjoitti myös ensimmäisen Villiin länteen sijoittuvan teoksen "Portrett av en revolvermann".
Hallbing on Norjan kaikkien aikojen suosituin kirjailija. Hänen teoksiaan on myyty kaikkiaan yli 22 miljoonaa kappaletta, joista Morgan Kane -kirjoja jo yksistään Norjassa yli 11 miljoonaa. Teoksia on julkaistu muun muassa Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa, Islannissa, Puolassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Isossa-Britanniassa.
Terri Schiavo
Terri Schiavo (3. joulukuuta 1963 – 31. maaliskuuta 2005) oli floridalainen nainen, joka muodostui Yhdysvalloissa passiivisen eutanasian ennakkotapaukseksi.
Schiavo sai sydänkohtauksen kotonaan vuonna 1990. Hän sai aivovaurion ja joutui koomaan. Kaksi ja puoli kuukautta koomaan vajoamisen jälkeen hänen todettiin olevan vegetatiivisessa tilassa ilman mahdollisuutta tulla koskaan tajuihinsa.
Schiavon huoltajaksi nimetty aviomies kävi 1990-luvun lopulta alkaen tämän vanhempien kanssa oikeustaistelua irrottaa Schiavo häntä pitäneestä ruokintakoneesta. Oikeustaistelu rikkoi osallistujien välit ja sai lopulta poliittisia piirteitä ja maailmanlaajuista huomiota. Huolimatta liittovaltion korkeimman oikeuden pyynnöistä paikallinen oikeus päätyi ratkaisuun, jonka mukaan ruokintaletku voitiin irrottaa. Letku irrotettiin 18. maaliskuuta 2005, Schiavo kuoli lopulta 31. maaliskuuta 2005.
Sofía (Espanjan kuningatar)
Sofía (koko nimi "Sofía Margarita Victoria Federica de Schleswig-Holstein-Sönderborg-Glücksburg", espanjaksi: "Sofía de Grecia y Dinamarca"; kreikaksi: "Βασίλισσα Σοφία της Ισπανίας") (s. 2. marraskuuta 1938 Ateenassa, Kreikassa) on Espanjan entisen kuninkaan Juan Carlos I:n puoliso ja Espanjan entinen kuningatar.
Sofía on Kreikan kuningas Paul I:n (1901–1964) ja Hannoverin prinsessa Frederikan (1917–1981) lapsista vanhin. Hänen vanhempansa ovat Britannian kuningattaren Viktorian jälkeläisiä, ja huolimatta hänen synnyinmaastaan molempien puolien sukupuu on lähes yksinomaan saksalaista ja tanskalaista alkuperää. Kreikan kuningashuone on Tanskan kuningashuoneen Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgin nuorempi sukuhaara, joka puolestaan on Oldenburgin suvun haara. Sofíalla on veli Konstantin II ja sisar Irene.
Sofía vietti lapsuutensa Egyptissä ja Etelä-Afrikassa perheen ollessa maanpaossa Kreikasta toisen maailmansodan aikana. Perhe palasi Kreikkaan vuonna 1946. Sofía kävi koulua Schloss Salemin sisäoppilaitoksessa Saksassa ja opiskeli myöhemmin musiikkia ja arkeologiaa Ateenassa. Hän puhuu espanjaa, kreikkaa, saksaa, ranskaa ja englantia. Sofía on pescovegetaristi eli kasvissyöjä joka syö myös kalaa ja kananmunia. Hän ei katso härkätaistelua toisin kuin miehensä, joka on lajin innokas seuraaja. Sofía edusti Kreikkaa purjehduksessa vuoden 1960 kesäolympialaisissa.
14. toukokuuta 1962 hän nai Espanjan tulevan kuninkaan, prinssi Juan Carlos de Borbón y Borbónin, jonka oli tavannut risteilyllä Kreikan saaristossa vuonna 1954. Samalla hän luopui oikeudestaan Kreikan kruunuun ja kääntyi ortodoksista katoliseksi. Kuningasparilla on kolme lasta, prinsessat Elena ja Cristina sekä kuningas Felipe VI.
Sofía on äitinsä kautta Britannian kuningattaren Viktorian lapsenlapsenlapsenlapsi ja siten miehensä kaukainen serkku. Samasta syystä hän on sukua myös Norjan, Ruotsin ja Tanskan kuningasperheille.
Sofía on nimeään kantavan "Fundación Reina Sofían" (Kuningatar Sofía -säätiö) puheenjohtaja. Hän on myös "Real Academia de Bellas Artes de San Fernandon" (San Fernandon kuninkaallinen kuvataideakatemia) ja "Real Academia de la Historian" (Kuninkaallinen historia-akatemia) kunniajäsen. Rosarion, Valladolidin, Cambridgen, Oxfordin, Georgetownin, Evoran ja New Yorkin yliopistot ovat myöntäneet hänelle kunniatohtorin arvonimen. Hän on erittäin kiinnostunut huumeiden vastaisesta työstä, jonka tehtävissä hän käy kokouksissa Espanjassa ja ulkomailla. "Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía" Madridissa on nimetty hänen mukaansa, samoin "Aeropuerto Reina Sofía" Teneriffalla.
Kuningattaresta on vuonna 2008 julkaistu journalisti Pilar Urbanon kirjoittama haastattelu- ja elämäkerta "La Reina muy de cerca", joka herätti hämminkiä jo ennen julkaisua. Kuningatar ilmaisi haastatteluissa varsin konservatiivisen kannan mm. homoseksuaalien parisuhteisiin, uskonnonopetukseen kouluissa sekä aborttiin. Hänen mielestään homoseksuaalien parisuhteita ei pitäisi kutsua avioliitoksi ja uskonnonopetuksen kouluissa on oltava pakollista vähintäänkin tiettyyn ikään asti, "koska lapset tarvitsevat selityksen maailman ja elämän alusta."
Enrico Caruso
Enrico Caruso (25. helmikuuta 1873 Napoli – 2. elokuuta 1921 Napoli) oli yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista tenoreista oopperan historiassa. Caruso oli myös suosituin laulaja kaksikymmentä vuotta 1900-luvun alussa ja yksi äänitetyn musiikin pioneereista. Hän oli myös hyvä näyttelijä.
Uransa aikana hänen äänensä tallennettiin noin 230 äänilevyyn. Laulajana hän ansaitsi yli miljoona Yhdysvaltain dollaria.
Samaan aikaan kun Caruso lauloi maailman arvostetuimmissa oopperataloissa mukaan lukien La Scala Milanossa ja Covent Garden Lontoossa, hän on parhaiten tunnettu New Yorkin Metropolitan-oopperan johtavana mieslaulajana 16 vuoden ajalta.
Italialainen Caruso syntyi Napolissa ja hän aloitti uransa samaisessa kaupungissa vuonna 1894. Sen jälkeen hän konsertoi muun muassa Pietarissa, Buenos Airesissa ja Lontoossa. Hän kohtasi suuren menestyksen seuraavana vuonna Milanossa. Siellä hän teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1902. Vuonna 1903 hän meni New Yorkiin laulamaan Metropolitan-oopperaan, minne hän teki myös elinikäisen kiinnityksen. Näytäntökausien välillä hän teki vierailuja Etelä- ja Pohjois-Amerikkaan sekä Eurooppaan.
Caruson ohjelmistoon kuului noin 60 oopperaa, pääasiassa italiankielisiä, joskin hän lauloi myös ranskaksi ja englanniksi vahvalla italialaisella korostuksella. Hänen valikoimiinsa kuului 500 laulua aina klassista italialaisista lauluista tuon ajan suosittuihin lauluihin. Hän oli yksi ensimmäisistä laulajatähdistä, joka teki lukuisia levytyksiä, ja hän myös ylitti miljoonan myydyn levyn rajan levyllä Canion aaria "Vesti La Giubba" oopperasta "Pajatso".
Hänen tähtiroolejaan oopperoissa olivat "Pajatso" Canio, "Lemmenjuoman" Nemorino, "Carmenin" Don Josè sekä "Toscan" Cavaradossi.
Caruso nautti elämästä, ruoasta, viinistä ja sikareista. Hän oli avulias ja ystävällinen. Maailmansodan aikana hän esiintyi lukuisissa hyväntekeväisyyskonserteissa.
Caruso kuoli vuonna 1921 ja hänet haudattiin Napoliin. Vuonna 1986 italialainen muusikko Lucio Dalla sävelsi laulun ”Caruso” kunnianosoitukseksi oopperalaulajaa kohtaan. Laulusta tuli suosittu ympäri maailmaa.
ITA Tuuli
ITA Tuuli oli Suomen merivoimien tilaama sotilaskäyttöön rakennettu ilmatyynyaluksen prototyyppi.
Se kuului alun perin Laivue 2000:n kokoonpanoon, johon suunniteltiin kuuluvaksi kaksi Hamina-luokan ohjusvenettä ja neljä Tuuli-luokan ilmatyynyalusta. Aluksen hankintahinta ilman aseistusta oli noin 13,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2003 puolustusministeriö valtuutti merivoimat myymään ilmatyynyaluksen varusteineen. Syksyllä 2005 alus oli ostajaehdokkaiden koeajossa Suomenlahdella, mutta kauppoja ei syntynyt.
Ilmatyynyaluksia oli tarkoitus käyttää ”nopeasti liikkuvina, kaikkina vuodenaikoina toimimaan kykenevinä ohjuslavetteina”. Virallisen puolustusvoimien kannan mukaan alus täytti ja jopa ylitti kaikki sille asetetut vaatimukset, mutta ilmatyynyaluksista luovuttiin suorasta iskukyvystä meriliikenteen suojaamiseen siirtyneen merivoimien tehtävien painopisteen takia. Meriliikenteen suojaamiseen kiinteärunkoiset ohjusveneet ovat sopivampia niiden pitkän toiminta-ajan takia. Niinpä toukokuussa 2003 laivueen uudeksi kokoonpanoksi päätettiin neljä Hamina-luokan ohjusvenettä. Tuulta yritettiin myydä usean vuoden ajan, kunnes se päätettiin vuonna 2013 romuttaa. Tuuli romutettiin vuonna 2014.
Tuuli valmistui vuonna 2002 Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Alusta säilytettiin Kirkkonummella Upinniemen laivastotukikohdassa.
Brandon Routh
Brandon James Routh (s. 9. lokakuuta 1979 Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen malli. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan Teräsmiehenä elokuvassa "Superman Returns".
Routh syntyi Des Moinessa, Iowassa. Nuoruutensa hän varttui lähellä Norwalkia. Hänen vanhempansa ovat nimeltään Katie ja Ron ja hänellä on kolme sisarusta. Hänen vanhempi sisarensa Sara on laulaja ja säveltäjä.
Routh oli nuorena kiinnostunut näyttelemisestä ja esiintyi useissa Norwalkin teatterin näytelmissä. High schoolin jälkeen hän opiskeli vähän aikaa kirjallisuutta Iowan yliopistossa, mutta uusia näyttelijöitä etsivän Patrick Pacan (kykytoimisto Nassif & Pacas) vaatimuksesta hän keskeytti opintonsa ja liittyi vuonna 1999 IMTA:han (International Model and Talent Association).
Routh esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa ABC:n sarjassa "Odd Man Out" (1999), jota seurasi vierailuroolit sarjoissa "Gilmoren tytöt" ja "Undressed". Vuosina 2001–2002 Brandon näytteli Seth Andersonia sarjassa "One Life to Live", minkä jälkeen vuorossa olivat esiintymiset vierailevana näyttelijänä sarjoissa "Todistettavasti syyllinen" (2003) ja "Will & Grace". Ensimmäisessä elokuvassaan "Karla" (2005) Brandon näyttelee Tim Petersiä.
Pitkän hakuprosessin jälkeen tuotantoyhtiö Warner Brothers ilmoitti virallisesti 22. lokakuuta 2004 valinneensa 190-senttisen Routhin näyttelemään pääroolia Bryan Singerin ohjaamassa elokuvassa "Superman Returns". Routh oli ensimmäinen valkokankaan Teräsmies sitten vuoden 1987, jolloin Christopher Reeve näytteli hahmoa elokuvassa "Teräsmies ja uhka auringosta".
Vuodesta 2014 lähtien Routh on näytellyt Ray Palmeria eli Atomia The CW -verkon televisiosarjoissa, alkuun "Arrow’ssa" ja myöhemmin "Legends of Tomorrow’ssa". Hän on vieraillut myös "The Flashissa".
FK Zenit Pietari
FK Zenit (, "Futbolnyi klub Zenit Sankt-Peterburg") on pietarilainen jalkapalloseura, joka pelaa Venäjän korkeimmalla sarjatasolla Venäjän Valioliigassa. Zenit on Venäjän menestyneimpiä seuroja ja voittanut viiden liigamestaruutensa lisäksi UEFA Cupin vuonna 2007–08 ja UEFA Super Cupin vuonna 2008.
Zenitin suurin omistaja on valtiollinen öljy- ja maakaasukonserni Gazprom.
Vuodesta 2017 lähtien Zenitin kotistadionina on toiminut Stadion Krestovski.
Jalkapalloseura perustettiin vuonna 1925 Leningradin metallurgisen tehtaan työntekijöiden joukkueeksi. Vuoteen 1940 seuran nimi oli "Stalinets" (). Vuonna 1940 Leningradin tehdas siirtyi osaksi sotateollisuutta, ja sen urheilutoiminta siirtyi osaksi Zenit-seuraa. Tuolloin, joukkueen pelatessa kakkosdivisioonassa, myös jalkapallojoukkueen nimi muutettiin. Sodan jälkeen seura siirtyi LOMO-optiikkatehtaan omistukseen, ja 1990 siitä tuli itsenäinen kaupungin omistama seura. Joulukuussa 2005 enemmistö seurasta siirtyi öljy- ja maakaasukonserni Gazpromin omistukseen. Gazpromin suunnitelmissa on rakentaa joukkueelle uusi stadion ja kehittää myös muita olosuhteita sekä junioritoimintaa.
Vuonna 1944 Zenit voitti Neuvostoliiton cupin, mutta sen jälkeen menestys on ollut keskinkertaista. Vuonna 1967 Zenit sijoittui sarjassa viimeiseksi, mutta ei pudonnut alemmalle sarjaportaalle, koska päättävien elimien mielestä olisi ollut epäsoveliasta pudottaa leningradilainen joukkue lokakuun vallankumouksen 50-vuotisjuhlavuonna.
Vasta 1980-luvulla Zenit saavutti suurempaa menestystä voittamalla vuonna 1980 pronssimitalin, ja viimein, vuonna 1984 ensimmäisen mestaruutensa.
Vuonna 1992 pelattiin Venäjän liigan ensimmäinen kausi, ja Zenit putosi heti alemmalle sarjatasolle. Vuonna 1996 se nousi takaisin pääsarjaan. Vuonna 1999 se voitti Venäjän cupin, sijoittui 2001 liigassa kolmanneksi, pääsi cupin finaaliin vuonna 2002, sijoittui liigassa kakkoseksi vuonna 2003 ja voitti samana vuonna liigacupin. 11. marraskuuta 2007 Zenit voitti Venäjän-mestaruuden.
Zenit selviytyi kaudella 2007–2008 UEFA Cupin loppuotteluun voittamalla välierissä Bayern Münchenin yhteismaalein 5–1. City of Manchester -stadionilla pelatussa loppuottelussa Zenit voitti skotlantilaisen Rangersin Igor Denisovin ja Konstantin Zyrjanovin maaleilla 2–0, ja saavutti historiansa ensimmäisen eurocup-mestaruuden. Myöhemmin vuonna 2008 Zenit voitti Euroopan Supercupissa Manchester Unitedin maalein 2–1.
Zenit vieraili syksyllä 1953 Suomessa. Se saapui Suomeen 28. lokakuuta ja pelasi 1. marraskuuta Helsingin joukkuetta vastaan ottelun, jonka se voitti 0–2. Se voitti myös 4. marraskuuta Tampereen joukkueen 1–6 ja 8. marraskuuta Vaasan 0–4."Tilanne 24. maaliskuuta 2018"
Karla (elokuva)
Karla on yhdysvaltalainen tositapahtumiin perustuva elokuva kahdesta kanadalaisesta sarjamurhaajasta Paul Bernardosta ja Karla Homolkasta. Elokuvan on ohjannut Joel Bender. Bernardoa näyttelee Misha Collins ja Karlaa Laura Prepon. Elokuva sai ensi-iltansa 2006.
Venäjän jalkapalloliiga
Venäjän Valioliiga (, lyhennettynä RFPL, suomeksi yleensä vain Venäjän liiga) on Venäjän jalkapallon korkein sarjataso.
Sarjaan osallistuu 16 joukkuetta, joista kauden lopulla kaksi vähiten pisteitä kerännyttä putoaa 1. divisioonaan ja päinvastoin 1. divisioonan kaksi parasta joukkuetta nousee pääsarjaan.
Venäjän jalkapallon mestaruudesta on pelattu vuodesta 1992 saakka, josta lähtien korkein sarjataso oli 1. divisioona (Первый Дивизион) vuoteen 2001 saakka. Vuonna 2002 perustettiin erillinen liiga samaan tapaan kuin Englannin Valioliiga.
Teatro alla Scala
Il Teatro alla Scala (usein La Scala) on kuuluisa oopperatalo Milanossa, Italiassa. Nykyisellä paikallaan La Scala on järjestyksessä toinen teatteri. Ensimmäinen muinainen Teatteri Ducale tuhoutui tulipalossa karnevaaligaalan jälkeen 1776.
Uusi teatteri rakennettiin Santa Maria alla Scalan kirkon paikalle, josta myös nykyinen teatteri sai nimensä. Teatteri valmistui 3. elokuuta 1778 nimellä "Nuovo Regio Ducal Teatro alla Scala". Avajaisia juhlisti Salierin "L’Europa riconosciuta".
La Scalan näyttämöä valaisivat alun perin 84 öljylamppua, minkä lisäksi teatterin muissa tiloissa oli tuhat lamppua. Tulipalon vaaran vähentämiseksi joihinkin huoneisiin oli varastoitu satoja vesisankoja. Aikanaan öljylamput korvattiin kaasulampuilla, jotka vaihtuivat sähkövaloihin vuonna 1883.
Nykyinen julkisivu on peräisin vuoden 1907 korjauksesta. Toisen maailmansodan aikana La Scala kärsi vaurioita lentopommeista. Sodan jälkeen La Scala korjattiin ja avattiin uudelleen 11. toukokuuta 1946 kapellimestari Arturo Toscaninin johdolla.
La Scalassa on pidetty monen oopperan ensiesitys. Oopperalla oli erikoinen suhde Giuseppe Verdiin. Usean vuoden ajan Verdi ei sallinut töidensä esitystä teatterissa, koska orkesteri oli muuttanut joltakin osin hänen musiikkiaan.
La Scalassa on myös museo, Museo teatrale alla Scala, jonne on pääsy teatterin aulasta. Museossa on nähtävillä kokoelma maalauksia, piirroksia, patsaita, pukuja ja muuta materiaalia oopperaan liittyen.
La Scalan esityskausi alkaa perinteisesti 7. joulukuuta pyhän Ambrosiuksen päivänä. Ambrosius on Milanon suojeluspyhimys. Jokainen esitys päättyy ennen keskiyötä, minkä vuoksi pitkät oopperaesitykset alkavat tavanomaista aikaisemmin. Pääsylipun haltijaa ei päästetä sisälle esityksen aloittamisen jälkeen.
La Scalan perinteisiin kuuluu esittää Beethovenin hautajaismarssi tyhjälle salille oopperan johtajan kuoleman jälkeen. Perinne alkoi 1957.
Maailmancup
Maailmancup eli maailman cup (lyhenne MC) on eri urheilulajeissa järjestettävä maailmanlaajuinen cup- tai sarjamuotoinen kilpailu.
Kamtšatkan aluepiiri
Kamtšatkan aluepiiri () on Venäjän federaation osa Kamtšatkan niemimaalla Venäjän kaukoidässä.
Kamtšatkan aluepiiri muodostettiin 1. heinäkuuta 2007 yhdistämällä entinen Kamtšatkan alue ja Korjakian autonominen piirikunta. Aluepiirin muodostaminen hyväksyttiin 23. lokakuuta 2005 pidetyssä kansanäänestyksessä. Aluepiirin lakiasäätävä kokous aloitti toimintansa 31. joulukuuta 2008.
Alueella on useita kansallisia luonnonsuojelualueita.
Kamtšatkan aluepiirin osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 yhteensä 101,7 miljardia Venäjän ruplaa, joka oli vain 0,27 prosentista maan bruttokansantuotteesta. Aluepiirin laskennallinen BKT henkeä kohti ylitti kuitenkin Venäjän keskitason. Vuonna 2010 se oli jokaista aluepiirin asukasta kohti noin 7 734 EUR/vuosi (eli oli 121 % maan keskiarvotasosta 6 413 EUR).
Kamtšatkan aluepiirissä oli 322 079 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan. Aluepiirin pääkaupunki on Petropavlovsk-Kamtšatski (179 780 as.), jossa asui yli puolet aluepiirin väestöstä. Muita kaupunkeja ovat Jelizovo (39 569 as.) Viljutšinsk (22 905 as.). Kaupunkilaisten osuus väestöstä on 77,4 prosenttia.
Väestön enemmistön muodostavat venäläiset (290 000), suurin vähemmistö ovat ukrainalaiset (20 870). Muita merkittäviä ryhmiä ovat alueen alkuperäiskansat korjakit (7 328) ja eveenit (noin 1 500). Korjakeista noin 6 700 asuu Kamtšatkan pohjoisosissa sijaitsevassa Korjakian autonomisessa piirikunnassa.
Paikallishallinnossa aluepiiriin jaetaan ylemmällä tasolla kolmeen kaupunkipiirikuntaan ("gorodskoi okrug") ja 11 kunnallispiiriin. Näissä on paikallishallinnon alemmalla tasolla yhteensä 6 kaupunkikuntaa ja 50 maalaiskuntaa.
Vepsän kansallinen volosti
Vepsän kansallinen volosti (, vepsäksi "Vepsän rahvahaline volost’") oli vuosina 1994–2005 Karjalan tasavallassa sijainnut pohjoisten vepsäläisten kansallinen itsehallintoyksikkö. Vepsän kansallinen volosti sijaitsi Äänisen rannalla Äänisenrannan piirin kaakkoisosassa, Kuolan valtatien M18 varrella. Etelässä se rajoittui Leningradin alueeseen. Volosti käsitti Šokšun, Šoutjärven ja Kalajoen kyläneuvostojen alaiset hallintoalueet.
Vepsän kansallisen volostin keskus oli Šoutjärven () kyläkeskus. Volostin asukasluku vuonna 2002 oli 3493 henkeä, joista vepsäläisiksi oli tilastoitu 1202. Vepsäläisten määrä on kuitenkin ollut tätä huomattavasti suurempi, sillä usein seka-avioliittojen lapset on merkitty venäläisiksi.
Vepsän kansallinen volosti oli pinta-alaltaan yhteensä 820 neliökilometriä, joista metsiä 748, asutuksia 8,94, teollisessa käytössä olleita 6,38, viljelymaita 47,7, taloudellisesta käytöstä poistettuja 9,65 ja vesistöjä 10,8 neliökilometriä.
Kunnallishallintouudistuksessa 1.1.2006 volosti lopetettiin, ja siitä muodostettiin kolme Äänisenrannan piiriin kuuluvaa "vepsäläistä maalaiskuntaa" (): Šokšun (ven. "Šokša"), Šoutjärven ("Šoltozero") ja Kalajoen ("Rybreka") vepsäläiset maalaiskunnat.
Alla kylien ja kylänosien (posadojen) nimet on suomalaisen ja/tai venäläisen (translitteroitu) nimen jälkeen esitetty vepsäksi vepsän kielen virallisella ortografialla; kirjoitusasut on tarkistettu Irma Mullosen kirjasta "Očerki vepsskoi toponimii". Mullonen on väitellyt tohtoriksi kyseisestä aiheesta, ja johtaa nykyisin Venäjän tiedeakatemian Kielten, kirjallisuuden ja historian instituuttia Petroskoissa.
Majubavuoren taistelu
Majubavuoren taistelu (lähellä Volksrustia, nykyisessä Etelä-Afrikassa) 27. helmikuuta 1881 oli taistelu ensimmäisessä buurisodassa. Se oli vaikuttava voitto buureille. Kenraalimajuri Sir George Pomeroy Colley miehitti joukoillaan Majubavuoren harjanteen epäselvistä syistä 26.–27. helmikuuta välisenä yönä. Buurit uskoivat brittien yrittävän koukata heidän asemansa selustaansa Laing’s Nekissä ja muodostivat pieniä hyökkäysryhmiä ajaakseen britit pois harjanteelta.
Pääosa brittien 405 miehestä olivat 171 miestä 58. jalkaväkirykmentistä ja 141 miestä 92. Ylämaan rykmentistä. Buurit muodostivat nopeasti joukon iskuryhmiä sekalaisesta joukosta vapaaehtoisia Nicolas Smitin johdolla. Yhteensä ryhmiin kuului noin 450 miestä, ehkä enemmänkin.
Aamunkoittoon, kello 4.30 mennessä 92. Ylämaan rykmentti kattoi laajan alueen harjanteella ja pieni ryhmä miehiä oli miehittämässä Gordon's Knollin harjanteen oikealla puolella. Tähän aikaan kolme buurien iskuryhmää, vahvuudeltaan 100–200 miestä kukin, aloittivat hitaan etenemisen rinnettä ylös. Ryhmiä johtivat kenttäkornetti Stephanus Roos, komendantti D. J. K. Malan ja komendantti Joachim Ferreira. Koska buurit olivat huomattavasti parempia ja tarkempia ampujia kuin britit, pystyivät he pitämään britit suojassa harjanteen huipulla samalla kun iskuryhmät ylittivät avoimen maaston ja hyökkäsivät Gordon's Knollille, jossa kello 12.45 Ferreiran miehet avasivat kovan tulituksen paljastuneelle kukkulalle ja valtasivat sen. Seuraavan tunnin aikana buurit vyöryivät brittien linjojen yli ja ryhtyivät taistelemaan heitä vastaan pitkältä etäisyydeltä, välttäen lähitaistelua ja ampuen brittejä yksitellen kaukaa. Hämmennyksen ja suurien tappioiden keskellä Colley määräsi perääntymisen vain hetkeä ennen kuin hän itse tuli buurien ampumaksi. Loput brittien joukoista pakenivat alas mäen takarinnettä ja joutuivat harjannetta nyt miehittävien buurien kovaan tulitukseen.
Vaikkakin pieni kooltaan, oli tämä taistelu historiallisesti merkittävä kolmesta syystä:
Brittien tappiot taistelussa olivat 92 kuollutta (mukaan lukien Colley), 134 haavoittunutta ja 59 vankia. Hämmästyttävästi vain kaksi buuria kuoli ja kuusi muuta haavoittui, mikä osoitti brittien huonon ampumataidon sekä buurien taidon sulautua maastoon ja käyttää maastonvärisiä varusteitaan. Kahdesta kuolleesta buurista H. Bekker kuoli kentällä ja J. Groenewald kaksi päivää myöhemmin haavoihinsa.
Oletusyhdyskäytävä
Oletusyhdyskäytävä () on reitti aliverkosta ulkoiseen verkkoon. Oletusyhdyskäytävän tehtävä on tarjota seuraavan tason IP-osoite ja rajapinta sijainteihin, jotka eivät sijaitse aliverkossa. Ilman oletusyhdyskäytävää ei kommunikointi aliverkon ulkopuolelle onnistu. Default gateway on esimerkiksi LANin (Local Area Network) ja WANin (Wide Area Network) yhdistävä yhteysosoite.
Rawson Marshall Thurber
Rawson Marshall Thurber (s. 9. tammikuuta 1975 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Ohjaamisen lisäksi Thurber on ollut käsikirjoittajana elokuvassa "Dodgeball – boltsit pelissä" (2004) sekä käsikirjoittajana ja tuottajana elokuvassa "The Mysteries of Pittsburgh" (2008).
Mureiini
Mureiini eli peptidoglykaani on muun muassa bakteerien soluseinän eräs rakennusaine. Se antaa bakteereille muodon ja vaikuttaa soluliman osmoottiseen paineeseen. Mureiini koostuu sokereista ja aminohapoista.
Mureiinikerroksen paksuus vaihtelee eri bakteerilajeilla kymmenestä noin 80 nanometriin.
Soluseinä
Soluseinä on kasvisolujen ja lähes kaikkien bakteerien solukalvon ulkopuolinen rakenne. Soluseinä tukee solun rakennetta, suojaa sitä ja antaa solulle muodon. Eläinsolussa ei ole soluseinää ja myös mykoplasmoilta se puuttuu.
Kasvien soluseinä on muodostunut selluloosasta, hemiselluloosasta, ligniinistä ja pektiinistä.
Sienisoluissa soluseinä on muodostunut glukosamiinista kitiinistä. Kaikilla sienillä ei ole soluseinää
Bakteerien soluseinä (soluketto) koostuu peptidoglykaanista, joka koostuu polysakkaridipolymeereista (oligosakkarideista) ja niitä toisiinsa liittävistä aminohapoista (N-asetyyliglukosamiinista ja N-asetyyli-muraminaatista). Bakteerien soluseinään kuuluu uloimpana limakapseli, joka suojaa ympäristön haittavaikutuksilta.
Bakteereiden soluseinä on verkkomainen ja harvasilmäinen. Bakteerit voidaan jakaa gramnegatiivisiin ja grampositiivisiin soluseinän rakenteen perusteella. Grampositiivisten bakteerien soluseinässä useita päällekkäisiä peptidoglykaanikerroksia ja teikkohappoja, polysakkarideja ja proteiineja. Gramnegatiivisten bakteerien seinässä vain yksi peptidoglykaanikerros, ja sen ulkopuolella ylimääräinen ulkokalvo lipopolysakkarideista ja proteiineista. Soluseinän värjäytymisreaktioita (gramvärjäys) käytetään bakteerien tunnistukseen.
Lakisto
Lakisto on Espoon kaupunginosa, jossa toimii myös pääkaupunkiseudun kehitysvammalaitos Rinnekoti. Rinnekotia ryhdyttiin rakentamaan 1930-luvulla ja se vihittiin käyttöön vuonna 1952. Laitoksella on oma lämpökeskus. Lakistossa on mahdollisuus virkistäytyä esimerkiksi ratsastamalla ja pelaamalla golfia. Alueella on myös pieni ostoskeskus, jossa on muun muassa lähikauppa. Tällä hetkellä alueella on kahvila ja baari. Lisäksi alueella on pieni kirkko. Kaupunginosassa oli 214 asukasta vuodenvaihteessa 2016–2017. Lakiston rakennuskanta koostuu pääosin 1960- ja 1970-luvuilla valmistuneista kerrostaloista.
Rinnekodin asukkaat saavat veden Vihdin rajan tuntumassa olevasta Majalammesta, jonka yhteyteen on rakennettu pieni vedenottolaitos. Puhdistettu vesi johdetaan Rinnekodin omaan vesitorniin, jonka korkeus on noin 20 m.
Lakiston eteläosassa kulkee Vihdintie (seututie 120, alkujaan valtatie 2). Siitä erkanevat seututiet etelän suuntaan Kunnarlaan ja pohjoisen suuntaan Nurmijärven Lepsämään. Lakistosta on Vihdintietä pitkin vajaa kymmenen kilometriä Kehä III:n risteykseen ja noin 25 kilometriä Helsingin keskustaan. Lakistoon pääsee seutulinjalla 345 Helsingin Elielinaukiolta ja Espoon sisäisellä linjalla 348.
Ikämieli
Ikämieli oli saamelainen tietäjä ja sotapäällikkö, joka vaikutti Sodankylän seudulla. Hänestä on säilynyt runsaasti kansantarinoita, joista osa on merkitty muistiin jo varhain. Ikämieli on hänen suomalainen nimensä, eri saamen kielissä häntä kutsuttiin eri nimillä, kuten Akmeeli. Lisäksi hänellä oli kristillinen ristimänimi Antereeus.
Ikämieltä pidetään historiallisena henkilönä, hän saattoi elää 1500- tai 1600-luvulla. Veroluettelossa mainitaan 1500-luvulla nimi Ikämieli Sompiossa, Kitkajärvellä ja Kuolajärvellä. Nimi on suomalainen, mutta ilmeisesti se oli veroluettelossa käännös. Suomalaisten keskuudessa saamelaisilla oli tapana käyttää suomalaisia versioita nimistään. Ikämielen pojanpojanpojaksi väitti itseään eräs henkilö vuonna 1822.
Ikämieli oli tunnettu saamelaisten, norjalaisten ja venäläisten tarinoista ja kansanperinteistä. Hänen kerrotaan keränneen Sompion, Sodankylän ja Keminkylän lappalaiset, ja lyöneen näiden avulla venäläiset sissit. Sekä venäläiset että norjalaiset lupasivat Ikämielestä tapporahan, mutta Ikämieli eli vanhaksi.
Ikämieli oli tarinoissa tietäjä, joka vajosi transsiin, jolloin hänen sielunsa matkasi valaana. Ikämielen kerrotaan olleen myös niin jalo tietäjä että hän pystyi muuntautumaan hukaksi, karhuksi, kalaksi tai jopa linnuksi. Kerrotaan, että Ikämielen haudalla on käyty alueen saamelaisen perinteen mukaisesti hakemassa tietoa hänen sielultaan.
Näistä kertomuksista voi olla peräisin Kalevalasta tunnettu suomalainen kansantarina käynnistä maassa jo pitkään maanneen väkevän tietäjän Antero Vipusen luona hakemassa tietoa, luotteita. Ikämielen kristitty nimi Antereeus on läheinen nimelle Antero, tosin kaikissa suomalaisissa versioissa maassa makaajan nimi ei muistuta Antereeusta. Ehkä vastaavia saamelaisperäisiä taruhahmoja on tunnettu jo aiemmin, mutta Ikämieleltä on peräisin ainakin nimi Antereeus.
Ikämielen väitetty hauta on Sompiojärven takana, Hietaojan varrella. Siellä on kolme hiekkakumpua, joita sanotaan Akmeelinkummuiksi. Yhdessä niistä on ollut kuoppa, jota sanotaan Akmeelinhaudaksi. Siellä on ollut puuristi, jonka myöhempi tietäjä Polvari-Jaako eli Jaako Alariesto pystytti Akmeelille käydessään hakemassa tältä tietoa. Tämän puuristin lahottua pois tilalle pystytettiin uusi puuristi, josta on säilynyt piirros. Tutkimuksissa ei kuitenkaan ole löydetty merkkejä hautauksesta, ja kuoppaa arvellaan peuranpyyntikuopaksi. Jos Ikämieli haudattiin tänne, hänet on voitu jättää pakanalliseen tapaan arkussa maan pintaan. Silloin hänestä ei olisi jäänyt mitään.
Ananda Mahidol
Ananda Mahidol (, kuninkaallinen nimi Phrabat Somdej Phra Paramenthara Maha Ananda Mahidol Phra Athama Ramathibodinthra; 20. syyskuuta 1925 Heidelberg, Saksa – 9. kesäkuuta 1946 Bangkok) oli Thaimaan kahdeksas kuningas, joka valittiin kuninkaaksi alaikäisenä vuonna 1935 ja hallitsi varsinaisesti maata vuosina 1945–1946. Kuninkaan virallinen järjestysnimi oli Rama VIII, mutta hän käytti nimeä Ananda Mahidol. Kuningas Ananda Mahidol oli Thaimaan Chakri-dynastian kahdeksas hallitsija.
Ananda Mahidol syntyi Heidelbergissa Saksassa. Hän asui vanhempiensa kanssa mm. Pariisissa, Sveitsin Lausannessa ja Yhdysvaltain Massachusettsissa.
Thaimaan veretön palatsivallankumous vuonna 1932 pakotti Thaimaan silloisen kuninkaan Prajadhipokin luopumaan kruunusta. Mahidol asui koko tämän ajan Lausannessa. Mahidol oli 13-vuotias käydessään ensimmäistä kertaa Thaimaassa vuonna 1938 tietämättään, että hänet oli valittu maan kahdeksanneksi kuninkaaksi vuonna 1935. Tuleva kuningas opiskeli vielä Sveitsissä saadessaan tietää, että hänen setänsä Prajadhipok oli pakotettu luopumaan kruunusta ja että hänestä tulisi Thaimaan seuraava kuningas.
Ananda Mahidol löydettiin murhattuna makuuhuoneensa sängystä kuninkaallisesta palatsista 9. kesäkuuta 1946. Hänen nuoremmasta veljestään Bhumibol Adulyadejista tuli hänen jälkeensä seuraava hallitsija. Virallisesti tapaus selitetään edelleen vahingonlaukaukseksi, eikä asiasta ole vieläkään sallittua julkaista uutta tietoa Thaimaan sisällä.
Jerry Siegel
Jerome Siegel (17. lokakuuta 1914 – 28. tammikuuta 1996 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja. Siegel työskenteli sarjakuvakustantamo National Comicsissa (nyk. DC Comics). Hän kehitti mm. Aaveen, Doctor Occultin ja Sam Bradleyn. Siegel muistetaan kuitenkin parhaiten supersankari Teräsmiehen toisena keksijänä.
Siegel haastoi ystävänsä Joe Shusterin kanssa DC Comicsin useasti oikeuteen koskien Teräsmiehen omistajaoikeuksia. Vasta Siegelin kuoleman jälkeen vuonna 1999, yhdysvaltalainen oikeuslaitos määräsi 50 % omistajaoikeudet hahmosta Siegelin ja Shusterin perikunnille.
Siegel ja Shuster ovat luoneet myös mm. seuraavat Teräsmies-sarjakuvien hahmot: Lois Lane, Lex Luthor ja vuonna 1945 luotu Teräspoika (Teräsmiehen seikkailut, kun hän oli nuori).
Joe Shuster
Joseph Shuster (10. heinäkuuta 1914 Toronto, Ontario – 30. heinäkuuta 1992 Los Angeles) oli kanadalais-yhdysvaltalainen sarjakuva-artisti, joka työskenteli sarjakuvakustantamo National Comicsissa (DC Comics) ja oli vastuussa muun muassa sarjakuvahahmoista Dr. Occult, Sam Bradley ja Radio Squad.
Shuster oli itseoppinut piirtäjä, joka ei huonontuneen näkönsä vuoksi pystynyt enää ammatikseen piirtämään 1950-luvun jälkeen. Hän keksi yhdessä ystävänsä Jerry Siegelin kanssa sarjakuvahahmo Teräsmiehen ("Superman").
Shuster myi ystävänsä Jerry Siegelin kanssa Teräsmiehen oikeudet National Comicsille 40-luvun loppupuolella vain runsaan sadan Yhdysvaltain dollarin korvausta vastaan mutta tunsi tulleensa petetyksi; kävi vuosikymmeniä oikeustaistelua Nationalia vastaan saadakseen tekijäoikeudet takaisin. 1970-luvulla DC Comics suostui lopulta maksamaan Shusterille ja Siegelille pienimuotoista taiteilijaeläkettä; DC myös palautti Siegelin ja Shusterin nimet takaisin Teräsmies-sarjakuviin merkitsemällä nämä hahmon luojiksi (Superman created by Jerry Siegel & Joe Shuster).
Shuster kuoli vuonna 1992 lähes sokeana ja vieläkin katkerana saamastaan kohtelusta.
Iapetos
Iapetos () oli kreikkalaisessa mytologiassa titaani, Uranoksen ja Gaian poika ja Atlaan, Prometheuksen, Epimetheuksen ja Menoitioksen isä. Hänen vaimonsa oli Okeanoksen tytär – Apollodoroksen mukaan Asia ja Hesiodoksen mukaan Klymene.
Zeus löi Iapetoksen Titanomakhiassa muiden titaanien tavoin, ja heitti hänet Tartarokseen. Hyginus sekoittikin titaanit gigantteihin, ja nimeää Iapetoksen Tartaroksen pojaksi.
Kreikkalaiset pitivät Iapetosta ihmiskunnan esi-isänä, koska hän oli Prometheuksen isä.
Taranton Bohemund
Bohemund (noin 1058 – 3. maaliskuuta 1111) oli Taranton ruhtinas ja myöhemmin myös Antiokian ruhtinas. Hän oli Apulian ja Calabrian herttuan Robert Guiscardin vanhin poika tämän ensimmäisestä avioliitosta Buonalbergon Alberadan kanssa.
Bohemund otti osaa isänsä suuren sotaretkeen Bysantin valtakuntaa vastaan vuosina 1080–1085. Sillä välin, kun hänen isänsä oli Italiassa vuosina 1082–1084, Bohemund johti normannijoukkoja. Hän hyökkäsi Thessaliaan ja pääsi aina Larissaan asti, ennen kuin keisari Aleksios I Komnenos löi normannit. Vuonna 1085 Guiscard kuoli. Bohemundin nuorempi velipuoli Roger Borsa (Robert Guiscardin toisesta avioliitosta Sikelgaitan kanssa) peri Apulian. Bohemund peri Bysantilta vallatut alueet, mutta nämä menetettiin pian. Lohdutukseksi Sikelgaita antoi Bohemundille Taranton ruhtinaskunnan siitä hyvästä, että tämä luopui vaatimuksistaan herttuakuntaan.
Bohemund otti osaa ensimmäiseen ristiretkeen enemmänkin siitä syystä, että saisi vallata kreikkalaisia maita, kuin uskonnollisista syistä. Bohemund keräsi kokoon hyvin varustetun armeijan normanneista, ehkä ristiretken parhaimman. Kun hän saapui Konstantinopoliin vannoi hän, muista ristiretken johtajista poiketen, muitta mutkitta keisarin vaatiman valan. Aleksioksen tytär, historioitsija Anna Komnena, oli erityisen kiinnostunut Bohemundista ja antaakin hänestä sympaattisen kuvauksen isänsä elämäkerrassa.
Kun ristiretki saapui Antiokiaan, Bohemund otti kaupungin piirityksen johtoonsa. Kun kaupungin lopulta vallattiin vuonna 1098, Bohemund julisti itsensä Antiokian ruhtinaaksi.
Vuonna 1100 Bohemund jäi danishmendien vangiksi, ja hänet päästettiin vapaaksi vasta vuonna 1103. Tämän jälkeen hän kärsi tappioita niin muslimeja kun kreikkalaisia vastaan. Hän palasi Italiaan keräämään lisää apua. Tällä matkalla hän nai Ranskan kuninkaan Filip I:n tyttären Constancen. Kerättyään lisäjoukkoja Bohemund ei palannutkaan Antiokiaan, vaan päätti jälleen hyökätä Bysantin valtakuntaa vastaan. Bohemundin joukot kukistuivat sen jälkeen kun keisari Aleksios sai venetsialaiset avukseen. Bohemundin oli allekirjoitettava nöyryyttävä Devolin rauha vuonna 1108. Rauhansopimuksen mukaan hänestä tuli Aleksioksen vasalli. Bohemund palasi Italiaan murtuneena miehenä. Hän ei koskaan palannut Lähi-itään.
Suomalaisessa kirjallisuudessa Bohemond esiintyy Juha-Pekka Koskisen historiallisissa romaaneissa Ristin ja raudan tie sekä Seitsemäs temppeliherra.
Elektrodi
Elektrodi on sähköisen virtapiirin osa, jossa sähkö siirtyy väliaineeseen tai väliaineesta virtapiiriin.
Sähkökemiassa anodi on elektrodi, jolla tapahtuu hapettuminen ja katodi elektrodi, jolla tapahtuu pelkistyminen. Sähkövirta kulkee kennon sisällä katodista anodiin ja kennon ulkopuolella anodista katodiin.
Puhekielessä anodilla usein tarkoitetaan sähköisesti positiivista elektrodia ja katodilla negatiivista elektrodia. Elektroniputken positiivinen elektrodi on anodi ja negatiivinen elektrodi on katodi; ohjauselektrodi on nimeltään hila.
Lääketieteessä elektrodeja käytetään kehon virtojen välittämisessä mittalaitteelle, esimerkiksi EEG- ja EKG-tutkimuksissa. Yleisin elektrodityyppi on hopea-hopeakloridielektrodi, joka muuttaa kehon ionivälitteisen virran mittalaitteelle luettavaan elektronivälitteiseen muotoon.
Šaahi
Šaahi () tarkoittaa entisen Persian hallitsijaa. Viimeinen šaahi oli Mohammad Reza Pahlavi, joka oli vallassa vuoteen 1979. Sana "šaahi" tulee muinaisen persian kielen sanasta "khšathra-pava" ’kuningas’.
Muutamat Suurmogulien valtakunnan hallitsijoista käyttivät šaahin arvonimeä.
The Massacre
The Massacre on rap -artisti 50 Centin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2005. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 1.14 miljoonaa kappaletta. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa 5 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti 10 miljoonaa kappaletta.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan seitsemännellä sijalla, ja pysui listalla yhteensä kymmenen viikkoa.
Oksennustauti
Oksennustaudiksi, arkikielessä vatsataudiksi tai mahataudiksi kutsutaan yleisesti mitä tahansa sairautta, joka aiheuttaa oksentelua ja vatsavaivoja. Taudin aiheuttaja on usein virus, ruokamyrkytyksen yhteydessä syynä on pilaantunut ruoka. Noroviruksen kyseessä ollessa taudin itämisaika on lyhyt, 12 tunnista kahteen vuorokauteen, ja taudin kesto jää tyypillisesti alle kolmeen vuorokauteen..
Bhumi Jensen
Bhumibol Jensen (), (16. elokuuta 1983 San Diego, Kalifornia – 26. joulukuuta 2004 Khao Lak), oli Thaimaan kuninkaan Bhumibol Adulyadejin tyttären, prinsessa Ubol Ratanan ja tämän entisen aviomiehen Peter Ladd Jensenin poika. Bhumi Jensen, lempinimeltään Khun (herra) Poom, oli autistinen.
Prinssi Bhumi Jensen kuoli Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksessä. Hän oli äitinsä, prinsessa Ubol Ratanan kanssa lomalla La Flora Resortissa, Khao Lakissa. Bhumi oli parhaillaan rannalla, kun maanjäristyksen aiheuttama tsunami iski, ja hän hukkui heti. Hänen ruumiinsa löydettiin seuraavana päivänä rannalta. Bhumi Jensenin setä, kuningas Maha Vajiralongkorn tunnisti ruumiin, joka lennätettiin Bangkokiin haudattavaksi.