Munkki
Munkki (, , , ) on eri uskontokuntien tapaperinteessä mies, joka viettää tiukan uskonnollista ja askeettista elämää usein saman elämäntavan valinneiden ihmisten yhteisössä, luostarissa. Sana tulee kreikan sanasta monakhos (μοναχός), joka käännetään yleensä yksinäiseksi henkilöksi, joko mieheksi tai naiseksi. Sana otettiin käyttöön kuvaamaan egyptiläisiä miehiä ja naisia, jotka 200-luvulla vetäytyivät yksinäisyyteen Nitrian autiomaahan omistautuakseen täysin uskonnolliseen elämään.
Munkin naispuolinen vastine on nunna.
Katolisessa kirkossa munkiksi tuleminen muodostuu useista eri vaiheista, jotka voivat erota toisistaan sekä luostarin että sääntökunnan traditioiden perusteella.
Munkiksi pyrkivää kutsutaan ensimmäisessä vaiheessa postulantiksi. Tänä aikana postulantti osallistuu luostarin elämään parhaan kykynsä mukaan, minkä jälkeen hänestä tulee noviisi. Postulanttivaihe kestää, sääntökunnan käytännön mukaisesti, yleensä vähintään vuoden ja noviisivaihe yleensä vuodesta viiteen vuoteen. Noviisivaiheen jälkeen annetaan ikuiset lupaukset, joiden jälkeen alkaa loppuelämän kestävä munkin elämä.
Katolisessa kirkossa munkit kutsuvat toisiaan "veljiksi". Vain papiksi vihittyjä munkkeja kutsutaan "isiksi". Papiksi vihittyjä munkkeja kutsutaan myös pappismunkeiksi.
Miesluostarin johtajaa kutsutaan katolisessa maailmassa apotiksi ja naisluostarin johtajaa abbedissaksi.
Ortodoksisessa kirkossa tie munkkeuteen kulkee kokelaskauden kautta. Silloin kilvoittelijaa nimitetään noviisiksi ja häntä kutsutaan puhuttelunimellä "veli".
Noviisikauden jälkeen seuraa vihkimys viitankantajamunkiksi, josta lyhykäisesti käytetään nimeä munkki ja puhuttelunimenä on Suomessa edelleen veli. Muun muassa Kreikassa munkkeja kutsutaan myös puhuttelunimellä "isä".
Munkki voidaan vihkiä kahteen erilaiseen syvempään munkkeuden asteeseen eli skeemaan. Ensimmäistä nimitetään pieneksi skeemaksi ja toista – jonka yhteydessä munkin nimi muuttuu jälleen kerran joksikin toiseksi – suureksi skeemaksi. Suuressa skeemassa olevien munkkien arvon eteen lisätään usein sana "skeema": skeemamunkki, skeemapappismunkki, skeemaigumeni…
Munkki voidaan vihkiä myös pappeuden eri asteisiin: diakoniksi tai papiksi, jolloin heistä vastaavasti tulee munkkidiakoneja tai pappismunkkeja, ja kutsumanimenä käytetään kirkollisen nimen yhteydessä "isä".
Pappismunkki voi saada kirkolliseksi arvonimekseen arkkimandriitta. Arvon myöntää piispa. Samate munkkidiakonille voidaan myöntää arvonimi arkkidiakoni.
Miesluostarin johtajaa kutsutaan ortodoksisessa maailmassa igumeniksi.
Buddhalaisuudessa munkki- ja nunnavihkimyksen sisältö ja asteet riippuvat koulukunnasta. Esimerkiksi zen-munkin lupaukset ovat erilaiset kuin Theravada-munkin. Buddhalaiset munkkilupaukset voidaan joissakin traditioissa antaa määräajaksi tai pysyvästi.
Kokelaan luostarisäännöstö Theravada-traditiossa koostuu kahdeksasta harjoitusohjeesta, joita myös maallikoiden tulisi noudattaa luostarialueella:Muissa traditioissa lupausten sisältö vaihtelee vähän (esimerkiksi Zen-luostareissa saatetaan nauttia ilta-ateria). Myös ohjeiden tulkinta vaihtelee, jotkin traditiot esimerkiksi pitävät tupakkaa tarkkavaisuutta heikentävänä aineena. Varsinainen noviisivihkimys käsittää kymmenen lupausta. Huvituksia ja ruumiin koristamista koskeva seitsemäs sääntö on jaettu kahtia, ja lisäksi rahan käsittelyä tulisi välttää.
Täyden vihkimyksen Theravada-munkkia kutsutaan "bhikkhuksi" (nunna on "bhikkhuni"), myös "bhiksu" ja "bhiksuni" -nimityksiä käytetään. Sana tarkoittaa kirjaimellisesti kerjäläistä. Maallikot käyttävät usein varsinkin vanhemmista munkeista kunnioittavaa nimitystä "bhante" "("kunnioitettu herra")". Bhikkhujen oletetaan seuraavan "vinaya"-säännöstöä, johon kuuluu 227 sääntöä.Tiibetiläisessä traditiossa munkin nimitys on "gelong" (nunnan "gelongma").
Buddhalaismunkin yhteiskunnallinen asema on varsin korkea: Thaimaassa kuningas kumartaa munkille, mutta munkki ei kuninkaalle.