hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hernando de Soto
Hernando de Soto (n. 1496 tai 1497 – 21. toukokuuta 1542) oli espanjalainen löytöretkeilijä, joka tunnetaan Mississippijoen eurooppalaisena löytäjänä.
De Soto syntyi Espanjan Extremadurassa köyhään aatelisperheeseen. Hänen opetuksestaan huolehti Pedrarias Davila, jonka mukana hän lähti 23-vuotiaana Amerikkaan. Vuonna 1532 hän liittyi Francisco Pizarron joukkoihin Perun valloituksessa. Hän palasi Espanjaan rikkaana miehenä, vastaanotti hallitsijan suosionosoitukset ja meni naimisiin Davilan tyttären kanssa.
Vuonna 1538 de Soto lähti omalla kustannuksellaan valloittamaan Floridaa etsiäkseen kultaa ja jalokiviä. Hänen joukkoihinsa liittyi 30. toukokuuta 1539 Tampa Bayssä 600 espanjalaista ja portugalilaista kavaljeeria. Neljän vuoden ajan he vaelsivat Kaakkois-Amerikassa aarteiden perässä. Alkuperäisasukkaat saivat de Soton miehineen tunkeutumaan yhä syvemmälle erämaihin harhaanjohtavilla lupauksillaan aarteista.
De Soto kuoli Mississippin rantatörmällä. Hänen seuraajansa kietoivat hänen ruumiinsa viittaan ja upottivat sen yöllä keskelle virtaa salatakseen hänen kuolemansa.
DeSoton piirikunta Mississippin osavaltiossa on nimetty Hernando de Soton mukaan. Hänen kuolinpaikkansa arvellaan olevan tämän piirikunnan länsirajan muodostavan Mississippijoen partaalla.
Suomen Big Band -mestaruuskilpailu
Suomen Big Band -mestaruuskilpailu pidetään joka toinen vuosi. Järjestäjinä ovat Suomen Big Band -yhdistys ja Imatra Big Band Festival. Välivuosina järjestetään big band -sävellyskilpailu.
Kilpailu on avoin kaikille Suomessa toimiville big bandeille. Edellytyksenä kilpailuun osallistumiselle on se, että orkesteri toimii vakituisesti eikä ole kilpailua varten koottu.
Kilpailussa oli kaikille avoimen kilpailun (alla "senior-sarja") rinnalla vuosina 1984–1998 myös junior-sarja, johon osallistuvien orkestereiden soittajista suurimman osan oli oltava alle 25-vuotiaita.
Suomen Big Band -mestaruuskilpailun voittajat ovat olleet:
Suomen Big Band -yhdistys
Suomen Big Band -yhdistys (SBBY) perustettiin vuonna 1978 edistämään big band -musiikkia Suomessa ja tarjoamaan yhdysside suomalaisille orkestereille. Nykyään SBBY toimii yli neljänkymmenen suomalaisen big bandin katto-organisaationa järjestäen koulutusta sekä nuottimateriaalia jäsenilleen.
Vuonna 2004 SBBY käynnisti uudelleen Big band -orkesterien Suomen mestaruuskilpailut Imatralla.
Seuraavista orkestereista löydät listätiedoja Wikipediasta:
Godiva
Godiva (muinaisengl. "Godgifu" ’jumalan lahja’) eli Lady Godiva oli anglosaksinen aatelisnainen, joka legendan mukaan ratsasti 1000-luvulla alasti Coventryn kaupungin halki saadakseen aviomiehensä lopettamaan kaupungin asukkaiden raskaan verotuksen.
Tarinan mukaan Godiva oli Leofricin (968–1057), Mercian jaarlin ja Coventryn lääninherran, puoliso. Hän pyysi toistuvasti miestään alentamaan tukahduttavia veroja. Mies kieltäytyi kuitenkin itsepäisesti. Viimein hän kyllästyi vaimonsa aneluun ja lupasi täyttää toiveen, mikäli tämä ratsastaisi alastomana kaupungin katujen halki. Lady Godiva myöntyi, ja julistettuaan, että jokaisen asukkaan piti pysyä sisällä tai sulkea ikkunansa, hän ratsasti kaupungin halki ainoastaan pitkiin hiuksiinsa kietoutuneena.
Vain yksi coventrylainen ei totellut Lady Godivan määräystä: räätäli Tom. Hän porasi reiän kaihtimiensa läpi nähdäkseen Godivan ratsastavan ohi ja sokeutui näystä. Englannin kielessä "Peeping Tom" on tarinan seurauksena tirkistelijän synonyymi.
Lady Godivan puoliso piti lupauksensa ja lopetti raskaan verotuksen. Vaikka Godiva mainitaan henkilönä asiakirjalähteissä, hänen alaston ratsastuksensa on mitä todennäköisimmin vain legenda. Taiteessa Godivan ratsastus on ollut suosittu aihe.
Godivan juhlakulkue ("The Godiva procession") on tämän legendaarisen ratsastuksen muistojuhla, jota vietettiin 31. toukokuuta 1678 lähtien osana Coventryn markkinoiden juhlintaa vuoteen 1826 asti. Vuosien 1848 ja 1887 välisenä aikana se elvytettiin, ja sitä vietetään edelleen.
Tiedosto
Tiedosto on tietokoneessa yhdeksi kokonaisuudeksi ymmärrettävä tietojen kokonaisuus, joka voi sisältää esimerkiksi tekstiä, musiikkia, videokuvaa tai käyttäjän hyödynnettävissä olevan ohjelman. Tiedosto tallennetaan massamuistille, jossa tieto säilyy myös virran katkaisuista myöhemmin käsiteltäväksi.
Useimmissa nykyisissä käyttöjärjestelmissä tiedosto on vain peräkkäin tallennettu joukko tavuja, ja siihen viitataan tiedostonimen avulla. Tiedoston tiedostomuodon tunnistaminen ja tiedon tulkitseminen ja sen käsittely jää kokonaan sovellusohjelmien vastuulle.
Täten käyttöjärjestelmä ei ota kantaa siihen sisältääkö tiedosto tekstiä, kuvaa vai ääntä ja käsittelee kaikkia tiedostoja samalla tavoin.
Tiedostojen tallennus massamuistiin tapahtuu tiedostojärjestelmän tasolla. Tiedostot järjestetään hierarkkisesti sisäkkäisiin hakemistoihin eli kansioihin, joista lueteltaessa muodostuu "hakemistopolku". Nykyaikaisissa tietokonejärjestelmissä tiedostoilla on aina ainutkertainen nimi, joka koostuu kirjaimista tai muista merkeistä. Nimen lisäksi tiedostoon liittyvää välttämätöntä metadataa on sen koko tavuina, sillä tiedosto sisältää sille ennalta määrätyn määrän tavuja. Tiedostoille voidaan määrittää myös omistaja ja eritasoisia käyttöoikeuksia.
On eräitä käyttöjärjestelmiä joissa tiedosto voi olla yksinkertaista tavujen joukkoa rakenteellisempi. Tällainen on ainakin OpenVMS:n Files-11-tiedostojärjestelmä, jossa tiedosto voi koostua tietokannan tavoin määrätyistä tietueista, joissa voi olla useampia määrättyjä kenttiä.
Toinen nykyisestä käytännöstä poikkeava käyttöjärjestelmä on CP/M, jonka tiedostoilla ei ole kokoa, vaan tietty määrä varattuja lohkoja. Tällöin sovellusohjelman pitää huolehtia siitä ettei se lue tiedostoon kuulumatonta tietoa.
IEEE 802.3
802.3 on IEEE:n standardi Ethernet-lähiverkkotekniikkaa varten. Tärkeimmät erot alkuperäiseen Ethernet-määritelmään (nk. Ethernet II tai DIX Ethernet v2.0) liittyvät siihen, miten ylemmän kerroksen protokollien kuten IP:n paketit kehystetään lähiverkossa siirtoa varten. 802.3 määritteli LLC ja SNAP -kehykset, jotka käytännössä vain lisäävät 8 tavua ylimääräistä tietoa IP-paketteihin. Käytännössä kaikki verkkokortit ja Ethernet-laitteet toimivat sekä Ethernet-II että 802.3-kehystystä käyttävissä verkoissa.
Luettelo sotilasoperaatioista
Tämä on luettelo sotilasoperaatioista.
Olav Tryggvason
Olav Tryggvason eli Olavi Tryggvenpoika (, n. 964 – 9. syyskuuta 1000) oli Norjan kuningas vuosina 995–1000. Hänet tunnetaan myös nimellä Olav I. Olav oli Tryggve Olafssonin poika ja Harald Kaunotukan pojanpojanpoika.
Olav syntyi pian sen jälkeen kun Harald Harmaaturkki oli surmannut hänen isänsä. Legendojen mukaan Olav pakeni äitinsä Astridin kanssa Kiovan ruhtinaan Vladimirin luo, jossa Olav sai viikinkisoturin koulutuksen. Vuonna 991 Olav liittyi viikinkijoukkoihin, jotka hyökkäsivät Englantiin. Viikingit pakottivat Englannin hallitsijan Ethelred Neuvottoman tuolloin maksamaan lunnaita. Ethelred joutui maksamaan lunnaita myös vuonna 994, jolloin Olav miehitti Englannin Tanskan kuninkaan Sven Haaraparran kanssa.
Olav oli maanpaossa kääntynyt jo kristityksi ja hänet konfirmoitiin Andoverissa vuonna 994, Ethelredin toimiessa hänen kummisetänään. Kuultuaan Haakon Sigurdinpoikaa vastaan nousseesta kapinasta Olav palasi Norjaan vuonna 995. Haakonin kuoltua Olav valittiin yksimielisesti kuninkaaksi. Pian valintansa jälkeen hän aloitti Norjan käännyttämisen kristinuskoon. Hänen vaikutusvaltansa ulottui kuitenkin vain rannikkoalueille ja läntisille saarille, eikä hän pystynyt vakiinnuttamaan kristinuskoa eikä hallintoa Norjassa. Olav pystyi silti viemään kristinuskon Shetlantiin, Färsaarille, Orkneysaarille, Islantiin ja Grönlantiin. Hän perusti vuonna 997 Trondheimin, josta tuli maan ensimmäinen pääkaupunki. Olav kaatui Svoldin taistelussa vuonna 1000.
Denver
Denver on Yhdysvaltain Coloradon osavaltion pääkaupunki. Se sijaitsee osavaltion koillisosassa, laakealla Suurten tasankojen alueella noin kaksikymmentä kilometriä Kalliovuorista itään. Denverin asukasluku on noin 650 000 (2013); laajemmalla metropolialueella asuu yhteensä noin 2,7 miljoonaa asukasta. Kaupungissa on paljon elintarvike-, rauta- ja metalliteollisuutta. Denver on yksi Yhdysvaltojen aurinkoisimmista kaupungeista: aurinkoisia päiviä on vuodessa noin 300, mikä vertautuu hyvin esimerkiksi floridalaisiin ja kalifornialaisiin kaupunkeihin. Talvet kaupungissa ovat aurinkoisia vaikkakin kylmiä, koska mantereinen ilmasto ja kaupungin korkeus merenpinnasta aiheuttavat lämpötilojen putoamisen talviaikaan. Aspenin hiihtokeskus sijaitsee noin 160 kilometriä Denveristä länteen.
Denverin tunnetuin lempinimi "The Mile-High City" (mailin korkuinen kaupunki) viittaa kaupungin korkeuteen merenpinnasta, mikä on 1 609 metriä eli yksi maili, johtuen kaupungin sijainnista tasankoalueella parinkymmenen kilometrin päässä Kalliovuorista. Eräs Denverin useista lempinimistä on "The Thin City", hoikkien kaupunki. Tämän lempinimen taustalla on pienempi ylipainoisten osuus kuin muissa yhdysvaltalaisissa kaupungeissa, mitä selitetään erinomaisilla liikuntamahdollisuuksilla (muun muassa pyöräilyreitit ja laskettelumahdollisuudet) kaupungin läheisyydessä ja fyysisellä aktiivisuudella.
Denver oli alkujaan turkismetsästäjien käyttämä kauppapaikka kahden joen yhtymäkohdassa. Vuoden 1859 kultaryntäyksessä se alkoi vähitellen kehittyä kaupungiksi. Onnenonkijoita ja lainsuojattomia äkkirikastunut kaupunki veti magneetin tavoin puoleensa ja eräs tuon levottoman ajan kuuluisuuksia oli Buffalo Bill, jonka museo ja hautakin ovat kaupungissa. Helmikuussa joka vuosi Denverissä juhlitaan Buffalo Billin syntymäpäivää. Villin Lännen päiviin voi tutustua Denverin historiallisessa museossa. Myös karjapaimenperinne elää kaupungissa. Tammikuussa vuodesta 1887 lähtien on Denverissä järjestetty maan mahtavin rodeo.
Yhdysvaltojen Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 401,3 km² josta maata on 397,2 km² ja vettä 4,1 km². Veden osuus on 1,03 %. Denver sijaitsee yli puolitoista kilometriä merenpinnan yläpuolella.
Kaupungissa toimii vuonna 1864 perustettu yksityinen yliopisto University of Denver. Yliopistossa on perustutkinto-opiskelijoita 5311 (2007) ja jatko-opiskelijoita 5806 (2007). Muita tunnettuja yliopistoja ovat yksityinen Johnson & Wales University, ja katolinen Regis University.
Colorado Springs
Colorado Springs on kaupunki noin sata kilometriä Denveristä etelään Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Asukasluku oli vuonna 361 890. Kaupunki sijaitsee Kalliovuorten itäreunalla 1 840 metrin korkeudessa merenpinnasta ja sen lähistöllä sijaitsee luonnonkaunis Pikes Peak -niminen vuorenhuippu.
Seutu on vanhastaan cherokee-intiaanien asuinalueella. Itse kaupungin perusti vuonna 1871 sisällissodan veteraani kenraali William Palmer. Seudulla vierailee vuosittain jopa kuusi miljoonaa turistia, ja turismin ohella merkittävin työnantaja on Yhdysvaltain ilmavoimat, joilla on siellä tärkeä koulutuskeskus.
Dover
Dover on merkittävä satamakaupunki Englannissa kanaalin rannalla. "Dover" voi tarkoittaa myös seuraavia:
Doveriin liittyvät myös seuraavat:
Terveys
Terveys voidaan määritellä negatiivisesti ruumiillisten ja henkisten sairauksien poissaolona tai positiivisesti hyvänä ruumiin ja hengen tilana, jota kuvaa parhaiten sana hyvinvointi. Terveys on kuitenkin laaja käsite, jonka määritelmää on vaikea esittää. Maailman terveysjärjestön määritelmän mukaan ”terveys on päivittäisen elämän voimavara, ei elämän päämäärä. Terveys sisältää sosiaaliset ja henkilökohtaiset voimavarat sekä fyysisen toimintakyvyn”.
Markku Andersson
Markku Ensio Andersson (s. 27. maaliskuuta 1950 Tampere) on suomalainen kaupunginjohtaja. Hän oli vuosina 2004–2015 Jyväskylän kaupunginjohtaja ja vuosina 1993–2004 Lappeenrannan kaupunginjohtaja. Puoluekannaltaan Andersson on kokoomuslainen.
Andersson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1969 Tampereen normaalilyseosta ja opiskeli Jyväskylän yliopistossa yhteiskunta- ja kasvatustieteitä 1970-luvulla. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1972, yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1975 ja kasvatustieteiden maisteriksi vuonna 1978. Andersson promovoitiin Jyväskylän yliopiston kasvatustieteiden kunniatohtoriksi vuonna 2009.
Opiskeluaikanaan Andersson vaikutti eri luottamustehtävissä Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa sekä Hämäläis-Satakuntalaisen Osakunnan hallituksessa, isäntänä ja kuraattorina.
Vuosina 1974–1975 Andersson työskenteli Etelä-Hämeen Nuorisoseurojen Liiton toiminnanjohtajana ja toimi vuodet 1975–1983 Jyväskylän yliopistossa tutkimusassistenttina sekä kasvatustieteiden tiedekunnan suunnittelijana ja tiedekuntasihteerinä.
Vuosina 1983–1988 Andersson oli Porin kaupunginsihteeri, 1989–1993 Tuusulan kunnanjohtaja ja 1993–2004 Lappeenrannan kaupunginjohtaja ennen siirtymistään Jyväskylän kaupunginjohtajaksi 27. syyskuuta 2004. Hän jäi eläkkeelle huhtikuun lopussa 2015.
Keväällä 2015 Andersson toimi selvityshenkilönä työ- ja elinkeinoministeriön hankkeessa, joka tutki seudullisten kehittämisyhtiöiden roolia työ- ja elinkeinopolitiikan toteuttamisessa.
Jyväskylän kaupunginvaltuustossa Andersson toimi 1977–1983 ja kaupunginhallituksessa 1981–1983. Vuosina 1993–2001 Andersson oli Suomen Kuntaliiton valtuuston jäsen, 2001–2009 valtuuston puheenjohtaja, 2009 hallituksen puheenjohtaja ja vuodesta 2010 varapuheenjohtaja.
Andersson toimi Lappeenrannan teknillisen yliopiston hallituksen jäsenenä 2002–2004 ja Jyväskylän yliopiston hallituksen jäsenenä 2005–2011. Hän on Keski-Suomen Kauppakamarin hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 2005.
Andersson toimi Alvar Aalto Säätiön hallituksessa vuosina 2004–2009. Vuodesta 2006 hän on ollut Ilmasotakoulun killan valtuuskunnan puheenjohtaja. Vuodesta 2009 Andersson on ollut Finnagoran hallituksen jäsen ja Pro Ysitie -yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja.
Sotilasarvoltaan Andersson on sotilasmestari (2003) ja suorittanut valtakunnallisen maanpuolustuskurssin nro 145 (1997). Hänelle myönnettiin sotilasansiomitali vuonna 2001.
Anderssonille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki vuonna 2001. Kaupunkineuvoksen arvonimen hän sai vuonna 2014.
Kallahti
Kallahti () on alue Helsingin Vuosaaressa. Alueella on lähinnä vuosina 1991–1999 rakennettuja kerrostaloja. Asukkaita Kallahdessa on 6 992 (1.1.2012), työpaikkoja 548 (31.12.2010) ja sen maapinta-ala on 1,95 km².
Kallahden alueeseen kuuluu myös virkistyskäytössä oleva Kallahdenniemi, joka on tärkeä henkireikä ja ulkoilualue lähistön asukkaille. Niemellä sijaitsee muun muassa Kallahdenharjun luonnonsuojelualue ja muutama muu suojeltu luontokohde, sekä suosittu uimaranta. Niemi kuuluu kokonaisuudessaan Helsingin Natura 2000 -alueisiin.
Kallahti rajautuu Kallvikinniemeä ja merialuetta lukuun ottamatta lännessä Meri-Rastilaan, pohjoisessa Vuotiehen, idässä Aurinkolahteen ja etelässä mereen. Kallvikinniemeä ympäröi lukuisat saaret. Merialue rajautuu koillisessa Aurinkolahteen ja Uutelaan, kaakossa Ulkosaariin, etelässä Villinkiin, ja lännessä Vartiosaareen ja Meri-Rastilaan.
Kallahden alueella sijaitsi 1900-luvulla Sasekan tehtaita. Vuonna 1937 Saseka ja Lohjan kalkki osti Nordsjön kartanon hiekkamaat. Tehtaiden pääomistaja oli tuolloin vuorineuvos Petter Forsström.
Saseka teki hiekkatiiliä ja Siporex-kevytbetoniharkkoja Vuosaaressa oli kaikki, mitä tehdas tarvitsi: valtavat hiekkaesiintymät. Yritys menestyi hyvin. Se piti huolta työntekijöistään rakentamalla asuntoja ja järjesti palveluita.
Tehtaasta tuli paljon melua ja saastetta, joten 1940-luvun lopulla vanhat huvila-asukkaat alkoivat muuttaa pois alueelta.
Vuonna 1949 Sasekan alueella oli jo 700 asukasta.
Työikäisen väestön äkillinen maaltamuutto ja pääkaupungin paheneva asuntokurjuus pakottivat päättäjät toimenpiteisiin. 1963 alkoi massiivinen uudisrakentaminen Vuosaaren keskiosiin, Sasekan maille. Kaupunki osti loputkin tehtaan alueet laajoine hiekkakuoppineen 1975. Sasekan toiminta loppui joulukuussa 1978, ja kaupunkisuunnittelijoille jäi vapaat kädet suunnitella Etelä-Vuosaarta.
Vuonna 1947 rakennettu ruokala, nykyinen Saseka-talo on ainoa tehtaasta jäljelle jäänyt rakennus. Se palvelee nyt lähiympäristön asuntoyhtiöiden omistamana toimintakeskuksena.
Luettelo yliopistoista
Tämä on luettelo yliopistoista. Yhdysvaltojen yliopistot yms. korkeakoulut ovat omana luettelonaan Luettelo Yhdysvaltojen yliopistoista ja korkeakouluista.
"Yliopistot":
"Valtiolliset korkeakoulut":
Ewald von Kleist
Paul Ludwig Ewald von Kleist (8. elokuuta 1881 Braunfels, Saksa – 13. tai 16. lokakuuta 1954 Vladimir, Venäjä) oli saksalainen sotamarsalkka, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa ratsu-upseerina. Toisessa maailmansodassa hän johti Saksan 1. panssariarmeijaa. Sodan jälkeen hänet tuomittin sotarikoksista Jugoslaviassa ja Neuvostoliitossa, missä hän kuoli vankilassa.
Kleist aloitti vuonna 1900 sotilasuransa upseerikokelaana 3. kuninkaallisessa kenttätykistörykmentissä, ja hänet ylennettiin seuraavana vuonna luutnantiksi.
Kleist liittyi vuonna 1910 Hannoverin ratsuväenkouluun ja meni samana vuonna naimisiin Gisela Wachtelin kanssa. Kleist jatkoi opintojaan sittemmin Preussin sotakorkeakoulussa Berliinissä.
Kleist siirrettiin maaliskuussa 1914 ratsumestariksi 1. husaarirykmenttiin. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän oli mukana itärintamalla Tannenbergin taistelussa. Kleist palveli 1915–1918 upseerina länsirintamalla.
Saksan asevoimat nimettiin vuonna 1920 Reichswehriksi. Kleistasti tuli 1923 Hannoverissa sijaineen ratsuväenkoulun opettaja. Hänet siirrettiin 1928 Breslauun 2. ratsuväkidivisioonaan. Kleist ylennettiin 1931 everstiksi, ja hänet nimettiin 9. jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hänet ylennettiin 1932 edelleen kenraalimajuriksi ja 1936 ratsuväenkenraaliksi, jolloin hän sai komennettavakseen VIII armeijakunnan.
Hänet painostettiin eläkkeelle vuonna 1938 natsivastaisten mielipiteidensä vuoksi. Hänet kuitenkin kutsuttiin takaisin palvelukseen toisen maailmansotan syttymisen takia.
Kleist oli salamasotataktiikan asiantuntija ja osallistui vuonna 1939 Puolan offensiiviin. Hän komensi moottoroitua XXII armeijakuntaa. Kleistin alaisuudessa panssariryhmään kuului vuonna 1940 kaikki Saksan panssaroidut divisioonat, kun Saksa hyökkäsi länteen. Samana vuonna hänet ylennettiin kenraalieverstiksi.
Kleist johti 1941 panssaroitua joukkoa, joka otti haltuunsa Belgradin. Operaatio Barbarossan alkuvaiheessa hän johti saksalaisten hyökkäystä Kiovaan ja edelleen läpi Ukrainan. Kleistin joukot valtasivat marraskuussa 1941 Rostov-na-Donun, mutta viikkoa myöhemmin Semjon Timošenko onnistui saamaan takaisin kaupungin hallinnan vastahyökkäyksensä ansiosta.
Kleist sai 1942 johtavakseen vastaperustetun 1. panssariarmeijan. Kleist vei joukkonsa Kaukasuksen esivuoriston halki, mutta joutui perääntymään selvittyään täpärästi motituksesta.
Kleist ylennettiin sotamarsalkaksi vuonna 1943. Hänet vapautettiin tehtävistään maaliskuussa 1944 määrättyään Adolf Hitlerin käskyjen vastaisesti 8. armeijan perääntymään tilanteessa, jossa oli ollut vaara, että se joutuisi venäläisten tuhoamaksi.
Yhdysvaltalaiset joukot vangitsivat Kleistin vuonna 1945 ja lähettivät hänet Jugoslaviaan. Siellä hänet tuomittiin seuraavana vuonna sotarikoksista 15 vuoden vankeusrangaistukseen. Vuonna 1948 hänet luovutettiin Neuvostoliittoon, jossa hänet tuomittiin elinkautiseen. Hän kuoli Vladimirovkan vankilassa vuonna 1954.
Luettelo kenraaleista
Tämä on epätäydellinen luettelo kenraaleista.
Toisen maailmansodan aikana palvelleita itävaltalaiskenraaleja löytyy luettelosta natsi-Saksan kenraaleista.
Ks. Luettelo natsi-Saksan kenraaleista
.Katso myös
M/S Amorella
M/S Amorella on Viking Line -varustamon matkustaja-autolautta. Laiva on rakennettu Brodosplitin telakalla Splitissä, Jugoslaviassa, nykyisessä Kroatiassa, "Sour Brodogradjevna Industrija Split" -telakalla vuonna 1988. Laivan pituus on 169,4 metriä, leveys 27,6 metriä ja suurin syväys 6,35 metriä. Laivan koneet tuottavat 24 000 kilowatin tehon ja 20,5 solmun maksiminopeuden.
"Amorella" ottaa 2 480 matkustajaa, ja hyttipaikkoja on 1 946 hengelle. 4,7 metriä korkealle autokannelle mahtuu 450 henkilöautoa tai noin 50 rekkaa. Laivan jääluokitus on 1A Super.
"M/S Amorella" on "M/S Isabellen", "M/S Gabriellan" ja "M/S Crown Seawaysin" sisaralus.
"Viking Gracen" myötä Viking Line on muuttanut hyttiluokkien nimet perinteisistä kirjainlyhenteistä nimistä uusiin kuvailevimpiin nimiin. Nimet on muutettu hiljalleen myös muilla Viking Linen aluksilla. Kaikissa hyteissä Budget-luokkaa lukuun ottamatta on WC ja suihku."Amorellan" tilaaja oli Viking Line -konserniin kuuluva SF-Line Ab, joka alkoi liikennöidä Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitillä lokakuussa 1988. Laivan oli tarkoitus aloittaa reitillä jo keväällä 1988, mutta laiva valmistui puoli vuotta myöhässä, koska telakka kärsi muun muassa valuuttapulasta eikä saanut hankittua rakennusmateriaaleja. Laivan omistus rekisteröitiin vuonna 1995 Viking Line AB:n nimiin.
Laiva on liikennöinyt koko historiansa ajan vakituisesti linjaa Turun ja Tukholman välillä lukuun ottamatta paria muutaman päivän–viikon mittaista vierailua Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitillä. Sen pareina ovat aiemmin toimineet "M/S Viking Sally", "M/S Kalypso", "M/S Rosella", "M/S Cinderella" ja "M/S Isabella" sekä nykyisin "M/S Viking Grace".
Tammikuussa 2017 Viking Line ilmoitti myyvänsä "M/S Amorellan" Kiinasta tilattavan arviolta keväällä 2020 valmistuvan aluksen tieltä.
M/S Gabriella
M/S Gabriella () on Viking Line -varustamon matkustaja-autolautta. Laivan pituus on 171,2 metriä, leveys 27,6 metriä ja syväys 6,4 metriä. Laivan koneet tuottavat 23 760 kilowatin tehon ja 20,5 solmun maksiminopeuden. "Gabriellan" matkustajakapasiteetti on 2 400, hyttipaikkoja on 2 402 hengelle. 4,7 metriä korkealle autokannelle mahtuu 400 henkilöautoa tai noin 50 rekkaa. Laivan jääluokitus on 1A Super.
Gabriellan sisaralukset ovat "M/S Amorella", "M/S Isabelle" ja "M/S Crown Seaways"."Viking Gracen" myötä Viking Line on muuttanut hyttiluokkien nimet perinteisistä kirjainlyhenteistä nimistä uusiin kuvailevimpiin nimiin. Nimet on muutettu hiljalleen myös muilla Viking Linen aluksilla. Kaikissa hyteissä on WC ja suihku.
Vuonna 1989 vastaperustettu Euroway-varustamo tilasi Kroatian Splitistä Viking Linen "M/S Amorellan" ja "M/S Isabellan" pohjalta suunnitellun aluksen. Sotatoimet haittasivat aluksen rakennustöitä, minkä vuoksi laiva pääsi aloittamaan liikenteen puoli vuotta aiottua myöhemmin.
Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1991, ja se luovutettiin Sea-Link Shipping Ab:lle 5. toukokuuta 1992. Birgit Nilsson kastoi 16. toukokuuta 1992 aluksen "Frans Suelliksi". Liikenteen reitillä Malmö–Travemünde/Lyypekki alus aloitti 19. toukokuuta 1992. Reitti laajennettiin kulkemaan Kööpenhaminan kautta 1. syyskuuta 1993 alkaen.
Euroway-reitti lopetettiin 12. maaliskuuta 1994. Alus siirrettiin Vuosaaren telakalle, jossa siihen tehtiin uudistuksia ja se maalattiin Silja Linen väreihin. Alus rahdattiin Silja Linelle 31. maaliskuuta 1994 alkaen. Se asetettiin reitille Turku–Maarianhamina–Tukholma nimellä "Silja Scandinavia".
"Silja Scandinaviaksi" muuttunut "Frans Suell" myytiin Viking Linelle 18. marraskuuta 1996. Alus siirrettiin Vuosaaren telakalle 4. huhtikuuta 1997 maalattavaksi Viking Linen väreihin. Samana päivänä alus oli viimeisen kerran liikennöinyt Tukholman ja Turun väliä Silja Linen väreissä.
Alus alkoi liikennöidä reitillä Helsinki–Tukholma nimellä "Gabriella" 17. huhtikuuta 1997. Maarianhaminassa alettiin käydä 30. kesäkuuta 1999 alkaen. Tämän jälkeen laiva on tehnyt satunnaisia vierailuja Turku–Maarianhamina–Tukholma- ja Helsinki–Tallinna-reiteillä.
Laivaa peruskorjattiin keväällä 2016 ja sinne avattiin kahdeksan uutta baaria ja ravintolaa. Lisäksi laivan sisääntuloaulaan tuli uusi myymälä, jossa on tarjolla vaihtuva valikoima tunnettuja muotituotteita. Myös yleinen matkustusmukavuus koheni, kun laivalle tuli lähes 100 uudistettua hyttiä sekä uusi kylpyläosasto. Laivaan maalattiin jo muissa Viking Linen aluksissa olleet ”aaltoviivat”.
Laiva peruskorjattiin ja uudistettiin Naantalin telakalla 12.–29. huhtikuuta 2018.
Suorakulmainen kolmio
Suorakulmainen kolmio on geometriassa kolmio, jonka yksi kulma on suora eli 90 astetta. Suoran kulman viereisiä sivuja kutsutaan kateeteiksi ja suoran kulman vastaista sivua hypotenuusaksi.
Hypotenuusan projektion pituus kateetilla on yhtä pitkä kuin kateetti itse. Hypotenuusan keskipiste on yhtä etäällä kaikista kolmion kärjistä.
Suorakulmaisen kolmion ortokeskus sijaitsee aina siinä kolmion kärjessä, jossa on suora kulma. Jos suoraan kulmaan piirretään kulmanpuolittaja, jää sen kantapiste kolmion keskijanan ja korkeusjanan puoliväliin.
Pythagoraan lauseen mukaan suorakulmaisessa kolmiossa hypotenuusan (suoran kulman vastaisen sivun) neliö on yhtä suuri kuin muiden sivujen eli kateettien neliöiden summa. Jos hypotenuusan pituus on "c" ja kateettien "a" ja "b", tämä voidaan ilmaista yhtälöllä 
Tämä pätee myös kääntäen: jos kolmion sivut toteuttavat tämän yhtälön, sivujen "a" ja "b" välinen kulma on suora. Yhtälö osoittaa myös, että hypotenuusa on suorakulmaisen kolmion pisin sivu.
Suorakulmaisen kolmion terävät kulmat ovat toistensa komplementtikulmia, koska formula_2
Geometrisen keskiarvon lauseen mukaan hypotenuusaa vastaan oleva korkeus on kateettien a ja b projektioiden n ja m keskiverto eli
Kateetti a on hypotenuusan ja hypotenuusalla olevan projektionsa "n" keskiverto eli formula_4 eli
Korkeusjanojen pituudet ovat kateetille "a" formula_6 ja hypotenuusalle formula_7 mikä johtaa myös muotoon formula_8
Keskijanojen pituudet ovat kateetille "a"
ja hypotenuusalle "c"
Kulmanpuolittajat ovat kateetille "a"
ja hypotenuusalle "c"
Yleisesti kolmion pinta-ala lasketaan kannan "a" ja korkeuden "h" avulla
Suorakulmaisessa kolmiossa kummatkin kateetit "a" ja "b" kohtaavat toisensa kohtisuorasti ja toimivat korkeusjanana, jolloin pinta-alan suuruus voidaan ilmoittaa sivujen avulla
Kun merkitään piirin pituuden puolikasta formula_15, tulee suorakulmaisen kolmion pinta-alaksi
Suorakulmaisen kolmion sisään piirretyn ympyrän säde on 
Säteen lauseke voidaan kirjoittaa myös
Thaleen lause sanoo, että puoliympyrän sisältämä kehäkulma on suora kulma. Sen seurauksena kolmio, jonka yksi sivu on ympyrän halkaisijalla ja sen vastainen kärki ympyrän kehällä, on suorakulmainen kolmio. Tämän ympyrän säde on 
Ympyrän keskipiste sijaitsee siis hypotenuusan keskipisteessä. Jos kolmio tämän lisäksi tasakylkinen, tulee säteeksi
Tietynkokoiselle neliöruudutetulle paperille voidaan yleensä piirtää useitakin sellaisia suorakulmaisia kolmioita, joiden kärkipisteet osuvat viivojen risteyskohtiin. Kuten yllä on todettu, suorakulmaisen kolmion hypotenuusan pituutta "c" vastaava korkeus "h" saadaan kateettien pituuksien "a" ja "b" avulla:
Kun tässä esim. "a" = 3, "b" = 4 ja "c" = 5, saadaan "h" = 2,4. Piirtämisen helpottamiseksi tämä voidaan kertoa viidellä, jolloin korkeudeksi saadaan 12. Suurennetun kolmion kärkipisteet voidaan nyt asettaa esim. koordinaattipisteisiin (0, 0), (9, 12) ja (25, 0).
ASCII-taide
ASCII-taide eli "ASCII-grafiikka" on ASCII-merkistöllä tehtyä kuvataidetta. Se voi olla yhdellä rivillä oleva, muutamista merkeistä koostuva pieni kuva kuten hymiö, mutta myös satoja rivejä pitkä, todella monen merkin uurastus. Merkkigrafiikkaa on käytetty ja käytetään edelleen merkkipohjaisissa viestintäjärjestelmissä, kuten BBS:t, uutisryhmät, sähköposti, IRC ja SMS-tekstiviestit, joskin graafisen WWW:n yleistyminen on vähentänyt huomattavasti sen käyttöä ja arvostusta.
ASCII-grafiikan edeltäjänä voidaan pitää Baudot-koodia käyttäville kaukokirjoitinlaitteille tarkoitettua merkkigrafiikkaa, jota kutsutaan radioamatööripiireissä RTTY-grafiikaksi.
BBS-järjestelmissä suosittu ANSI-grafiikka käytti yleiseen päätteenohjausstandardiin ja sen laajennuksiin kuuluvia päätteenohjauskoodeja mm. värien vaihtamiseen, mikä etenkin PC-koneiden laajempaan merkistöön yhdistettynä mahdollisti huomattavasti perinteistä ASCII-grafiikkaa näyttävämmät kuvat.
ASCII-grafiikkaa tehdään yleensä jollakin teksti- tai merkkieditorilla. On myös olemassa ohjelmia, jotka muuttavat bittikarttakuvia ASCII-grafiikaksi, mutta näiden ohjelmien tulosteita eivät kaikki pidä varsinaisena tai "oikeana" ASCII-taiteena. Mainitsemisen arvoinen on joka tapauksessa avoimeen lähdekoodiin perustuva aalib-kirjasto, jolla voi esimerkiksi katsella elokuvia ASCII-merkeiksi muutettuna.
Seldžukit
Seldžukit olivat turkkilaiskansa, joka saapui ensimmäisenä turkkilaiskansana Vähään-Aasiaan 1000-luvun alussa Keski-Aasiasta. He tekivät turkkilaiskansoista Vähän-Aasian mahtitekijän.
Seldžukit olivat aluksi Keski-Aasiassa yksi 24 oğuz-heimosta ja heidän asuinalueensa oli Syr-Darjan alajuoksulla. Nimi seldžukki on peräisin heimon oletetusta esi-isästä. Bysanttilaiset kirjasivat muistiin heimon saapumisen levottomaan Armeniaan vuonna 1016. Heimopäällikkö Toğrul Beg valtasi Pohjois-Persian 1040-luvulla voitettuaan vuonna 1040 Dandanaqanin taistelussa Ghaznavidien valtakunnan ja alkoi sitten laajentaa aluettaan länteen. Seldžukkisulttaani Alp Arslan löi vuonna 1071 Manzikertin taistelussa Bysantin joukot ja nousi hallitsevaan asemaan koko Anatoliassa. Voiton seurauksena seldžukkiheimon yksi haara perusti Rūmin sulttaanikunnan. Alp Arslanin pojan Malik Shah I:n aikana valtakunta laajeni käsittämään Keski-Aasiaan asti ulottuvan alueen.
1200-luvulla seldžukkien suurvaltakunnasta oli jäljellä enää Rūmin sulttaanikunta. Samaan aikaan valtion sivistystaso oli kuitenkin huipussaan ja se laajeni etelään Antalyan ja Sinopen alueille sekä pohjoisessa Trapezuntin maakuntaan. Heimo oli kehittänyt omaperäisen sotilasperinteen ja sen taiteellinen lahjakkuus kukoisti. Seldžukit jättivät huomattavan jäljen Turkin arkkitehtuuriin, erityisesti Konyan kaupunkiin. Tyylisuunta muistuttaa telttaa kahdeksan- tai kymmenkulmaisine rakenteineen, mutta puukaiverruksiin perustuvassa koristelussa on päästy pitkälle, ja samaa sovellettiin stukko- ja kivityössä. Sisäosissa käytettiin sinisävyisiä fajanssikaakeleita, joista myöhemmin kehittyi turkkilainen kaakelikoristelu. Moskeijoissa käytettiin kaakeliin maalattuja tai marmoriin kaiverrettuja Koraanin lauseita. Elinkeinoelämän vilkastuminen oli huomattavaa, sillä valtakunta rohkaisi viljelijöitä maataloustuotteiden kauppaamiseen. Turkin kielestä tuli 1400-luvulle mennessä koko Anatolian hallitseva kieli. Konyasta on lähtöisin myös derviššien tanssikulttuuri.
Aasiasta levittäytyneet mongolit valtasivat Erzurumin vuonna 1242 ja samana vuonna he löivät Kay Khosraun II:n johtaman seldžukkien armeijan Kuzadagissa. Mongolien jäljiltä Vähä-Aasia jakautui pieniin emiraatteihin, jotka puolestaan kukistuivat, kun Pohjois-Fryygian Osman I laajensi aluettaan ja perusti Osmanien valtakunnan. Osmanin joukkoja kutsuttiin osmaneiksi.
Teoria
Teoria on mietiskelevä ja rationaalinen tyyppi abstrahoidusta tai yleistävästä ajattelusta, tai sellaisen ajattelun lopputulos. Riippuen asiayhteydestä, lopputulokseen voi esimerkiksi sisältyä yleistäviä selityksiä siitä miten luonto toimii. Sanalla on juuret muinaiskreikassa, mutta nykyisessä käytössä se on ottanut ylleen useita läheisiä merkityksiä. Teoria ei ole sama asia kuin hypoteesi. Teoria tarjoaa selittävän kehyksen jollekin havainnolle. Selityksen oletuksista seuraa joukko mahdollisia hypoteeseja, joita voi testata. Teoria voi näin saada tukea tai tulla haastetuksi.
Teoria voi olla "normatiivinen" (tai ohjaileva), tarkoittaen postulaatiota siitä miten asian tulisi olla. Se tarjoaa “päämääriä, normeja ja standardeja”. Teoria voi myös olla yhtenäinen tietojen järjestelmä, joka voi olla osa tai irrallinen erityisistä selittävistä malleista. Esimerkiksi matematiikassa teoria tarkoittaa samaan asiakokonaisuuteen liittyvien, oikeiksi todistettujen lauseiden kokoelmaa. Teorisoimisella tarkoitetaan tämänkaltaisen yhtenäisen tietojen järjestelmän kehittämistä.
Kuten jo Aristoteleen määritelmissä, teoria on usein vastakkain "käytännön" ("praxis", "πρᾶξις") kanssa. Puhtaaseen teoriaan ei sisälly mikään muu tekeminen kuin se itse. Klassinen esimerkki “teorian” ja “käytännön” erosta löytyy lääketieteestä: Lääketieteelliseen teoriaan kuuluu pyrkimys sairauksien luonteiden ja aiheuttajien ymmärtämiseen, kun taas lääketieteen harjoittamiseen kuuluu pyrkimys tehdä ihmisistä terveitä. Nämä kaksi asiaa liittyvät toisiinsa, mutta voivat olla itsenäisiä. On mahdollista tutkia sairauksia ilman, että parantaa yhtäkään potilasta ja on mahdollista parantaa potilas ilman, että tietää miten parantava tekijä toimi.
Modernissa tieteessä, sanalla “teoria” viitataan tieteelliseen teoriaan, joka on hyvin perusteltu selitys ilmiölle. Selitykseen on saavuttu tavalla, joka on yhteneväinen tieteellisen menetelmän kanssa ja täyttää modernin tieteen kriteerit. Tieteelliset teoriat ovat muotoiltu niin, että kuka tahansa kyseisellä tieteen alalla on asemassa ymmärtämään ne ja joko esittämään empiirisen tuen (”verifioinnin”) tai empiirisen vastaväitteen (”falsifioinnin”) nille. Tieteelliset teoriat ovat luotetuin, täsmällisin ja kattavin tieteellisen tiedon muoto. Tämä eroaa suuresti “teoria” -termin yleisestä käytöstä, joka viittaa siihen, että jokin on perusteeton ja spekulatiivinen. Tieteelliset teoriat ovat erillään hypoteeseista, jotka ovat empiirisesti koeteltavissa olevia konjektuureja, ja tieteellisistä laeista, jotka ovat kuvailevia selostuksia siitä, miten luonto käyttäytyy tietyissä olosuhteissa.
Guantanamo Bayn laivastotukikohta
Guantanamo Bayn laivastotukikohta (, lyh. GTMO tai Gitmo) on 116 neliökilometrin kokoinen Yhdysvaltain laivaston tukikohta Kuubassa Guantánamonlahden rannoilla, lähellä Guantánamon kaupunkia.
Tukikohta perustettiin 1898 Yhdysvaltain otettua Kuuban hallintaansa sodassa Espanjaa vastaan. Yhdysvallat vuokrasi tukikohdan 1903 itsenäistyneeltä Kuuban valtiolta 2000 kultadollarilla vuodessa (nykyrahassa noin 40000 USD). Sopimus tehtiin vuoden 1903 perustuslain lisäyksen nojalla, johon Kuuban oli suostuttava miehitysjoukkojen poistamiseksi maasta. Lisäys teki Kuuban itsenäisyydestä lähinnä nimellisen ja sitä vastustettiin monissa kansannousuissa, jotka Yhdysvaltain armeija kukisti lisäyksen suomalla oikeudella.
Fidel Castro nousi Kuubassa valtaan vuonna 1959 ja seuraavasta vuodesta lähtien Kuuba on kieltäytynyt vastaanottamasta maksuja. Castron mukaan sopimus on laiton. Vuoden 1969 jälkeen Kuuban hallitus on väittänyt näkemyksensä perustuvan 1969 solmittuun valtiosopimusoikeutta koskevaan Wienin yleissopimukseen, mikä muun muassa pitää pakolla tai uhalla tehtyjä sopimuksia laittomina. Sopimuksen 4. artiklassa kuitenkin todetaan, ettei sopimus ole retroaktiivinen, eikä koske kansainvälisiä sopimuksia, jotka on solmittu ennen Wienin yleissopimuksen voimaantuloa sopimukseen liittyneissä maissa.
Yhdysvalloilla ja Kuuballa on sopimus, jonka mukaan Yhdysvallat palauttaa tukikohtaan loikanneet henkilöt Kuubaan, ja Kuuba palauttaa Yhdysvalloista paenneet henkilöt, jotka ovat syyllistyneet rikoksiin tukikohdan alueella. Kuuban hallinto on katkaissut veden tukikohdasta ja pakottanut sen valmistamaan oman juomavetensä. Tukikohdassa on töissä muutama kuubalainen, jotka ylittävät tukikohdan rajan töihin mennessään, mutta Kuuba ei salli uusien työntekijöiden palkkaamista Kuubasta.
Stamfordin sillan taistelu
Stamfordin sillan taistelu käytiin 25. syyskuuta 1066 Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan ja Norjan kuninkaan Harald Ankaran välillä.
Harald Godwinpoika yllätti Harald Ankaran tekemällä viisi päivää kestäneen pikamarssin Etelä-Englannista. Vaikka englantilaisilla oli pienempi armeija, Haraldin onnistui kukistaa norjalaiset. Harald Ankara kuoli taistelussa.
28. syyskuuta normannien herttua Vilhelm Valloittaja nousi maihin Etelä-Englannissa ja Harald Godwininpojan oli marssittava takaisin väsyneen armeijansa kanssa kohdatakseen hänet. Harald kukistui 14. lokakuuta käydyssä Hastingsin taistelussa.
Stamfordin sillan taistelu on usein määritelty viikinkiajan päätepisteeksi.
Kovalenttinen sidos
Kovalenttinen sidos ("co" = 'yhteinen', valenssi) on kemiallinen sidos, jossa atomit jakavat elektroneja keskenään tasaisesti. Atomien välille syntyvä molemminpuolinen sähkömagneettinen vetovoima pitää molekyylin koossa. Kovalenttinen sidos ei ole täysin kovalenttinen silloin kun sidosta muodostavien atomien välillä on elektronegatiivisuusero. Sidos on silloin kovalenttisen ja ionisidoksen välimuoto: polaarinen kemiallinen sidos, jossa elektronit ovat jakautuneet epätasaisesti atomien välillä ja syntyvä sidos on usein heikompi kuin täysin kovalenttinen sidos.
Usein kovalenttinen sidos yhdistää vain muutamia atomeja yhdeksi molekyyliksi. Näin on laita muun muassa vety-, typpi-, happi- ja vesimolekyyleissä sekä yleensä orgaanisissa yhdisteissä. Mutta on myös aineita, jossa kokonaista kidettä pitävät koossa atomien väliset kovalenttiset sidokset. Sellaiset aineet ovat sidoksen voimakkuuden vuoksi yleensä erittäin kovia, ja niiden sulamispiste on hyvin korkea. Sellaisia ovat esimerkiksi pii, kvartsi ja timantti.
Atomeilla on taipumus jakaa elektronit niin, että niiden uloimmat elektronikuoret täyttyvät. Sidokseen osallistuvat siis vain uloimmalla kuorella olevat valenssielektronit. Useimmiten kovalenttinen sidos syntyy sellaisten atomien välille, joilla on likimain samansuuruinen (ja korkea) elektronegatiivisuusarvo. Kovalenttinen sidos voi olla yksin-, kaksin- tai kolminkertainen. Kolminkertainen kovalenttinen sidos sisältää näistä eniten energiaa. Siten asetyleeni eli etyyni palaa kuumemmalla liekillä kuin etaani (maakaasun komponentti), mikäli happea on riittävästi. Samoin molekyylistä typpeä (kaksi typpiatomia kiinnittyneenä kolmoissidoksella) on vaikeampaa hajottaa kuin molekyylistä happea (kaksi happiatomia kiinnittyneenä kaksoissidoksella). Erityyppisillä kovalenttisilla sidoksilla on suuri merkitys orgaanisen kemian synteeseissä.
Kovalenttista sidosta merkitään yhdistämällä atomien kemialliset merkit pisteillä tai viivoilla. Esimerkiksi etaanin (CH-CH) kaavassa viiva kuvaa hiiliatomien yhteistä elektroniparia. Eteenissä (CH=CH) hiiliatomit jakavat kaksi elektroniparia, eli ne muodostavat kaksoissidoksen.
Ionisidos
Ionisidos on vahvan sähköisen vetovoiman ilmentymä, jota esiintyy negatiivisten ja positiivisten ionien välillä. Ionisidosten muodostamaa yhdistettä kutsutaan ioniyhdisteeksi tai suolaksi. Poolisen kovalenttisen sidoksen ja ionisidoksen rajaksi määritellään usein elektronegatiivisuusero 1,7. Mikäli atomien elektronegatiivisuuksien välinen ero on tämän verran tai korkeampi, on sidoksella selkeä ioniluonne. Selvää rajaa kovalenttisen ja ionisidoksen välillä ei kuitenkaan ole, koska elektronegatiivisuuseron kasvaessa sidoksen ioniluonne kasvaa asteittain. Ionisidos on vahva sidostyyppi, mistä johtuen ioniyhdisteillä on korkea sulamis- ja kiehumispiste.
Ionisidos muodostuu elektropositiivisen metallin ja elektronegatiivisen epämetallin tai moniatomisen ionin välille. Moniatominen ioni on muodostunut kovalenttisin sidoksin toisiinsa liittyneistä atomeista. Elektronegatiivisempi osapuoli vetää sidoselektroneja niin voimakkaasti puoleensa, että ne käytännössä siirtyvät sille kokonaan. Tällöin elektropositiivinen ioni (kationi) saa positiivisen varauksen ja elektronegatiivinen ioni (anioni) puolestaan negatiivisen varauksen.
Ioniyhdisteessä jokainen ioni pyrkii saamaan lähelleen mahdollisimman monta erivarauksista ionia ja pitämään samanvarauksiset ionit mahdollisimman etäällä. Tästä seuraa, että ioniyhdiste kiteytyy sopivissa olosuhteissa säännölliseksi kolmiulotteiseksi hilarakenteeksi, ionihilaksi. Ionihila pysyy koossa sähköisten vetovoimien vaikutuksesta.
Hyvä esimerkki suolasta on natriumkloridi eli ruokasuola. Se koostuu Na- ja Cl-ioneista, joiden elektronegatiivisuusero on 2,1. Natriumkloridilla on kuutionmuotoinen ionihila, jossa kukin kloridi-ioni sitoutuu kuuteen natriumioniin ja kukin natriumioni vastaavasti kuuteen kloridi-ioniin.
Kiteiset ioniyhdisteet ovat yleensä heikkoja sähkönjohteita, sillä niillä ei ole vapaita varauksenkuljettajia, kuten elektroneja. Suolojen vesiliuokset ja sulatteet sen sijaan johtavat usein hyvin sähköä.
Van Allenin vyöhyke
Van Allenin vyöhykkeet ovat Maan ympärillä olevia toroideja vyöhykkeitä, joissa on Maan magneettikentän vangitsemia suurienergisiä sähköisiä hiukkasia, elektroneja ja protoneja, eli plasmaa. Van Allenin vyöhykkeiden hiukkaset häiritsevät avaruuslaitteiden elektroniikkaa, esimerkiksi keinotekoisia satelliitteja. Kun Van Allenin vyöhykkeet ylilatautuvat Auringon purkausten takia, niiden hiukkasia sinkoaa maan ilmakehään aiheuttaen revontulia. Nimensä ne saivat yhdysvaltalaisen avaruustutkijan James Van Allenin mukaan.
Van Allenin vyöhykkeitä on kaksi. Ne kiertävät maata ja ulottuvat 65 asteen päähän päiväntasaajasta; napa-alueilla on reikä. Sisempi vyö on noin 1 000 – 6 000 kilometrin korkeudessa maanpinnasta ja koostuu lähinnä positiivisesti varatuista protoneista. Sen protonien energia on yli 100 megaelektronivolttia. Tämän sisemmän vyön alueella Maan magneettikenttä on huomattavasti voimakkaampi kuin ulomman.
Ulompi Van Allenin vyö on 10 000 – 65 000 kilometrin korkeudessa, voimakkaimmillaan 14 500 – 19 000 kilometrissä, ja koostuu lähinnä negatiivisesti varatuista elektroneista. Ulompi vyöhyke heikkenee nopeasti etäisyyden kasvaessa siten, että elektronin liike-energia E > 40 keV pienenee 100 kilometrin säteellä tuhatkertaisesti. Muutos johtuu aurinkotuulesta. Elektronien seassa on ioneja: protoneja, alfahiukkasia (heliumytimiä) ja happi-ioneja. Ionit tulevat luultavasti monista eri lähteistä Van Allenin vyöhön.
Van Allenin vyöhykkeiden olemassaolo oli ennustettu jo ennen satelliittien aikaa. Ne löydettiin yhdysvaltalaisten satelliittien Explorer 1:n 31. tammikuuta 1958 ja Explorer 3:n tekemistä mittauksista, joita tutki professori James Van Allen. Explorer 4 ja Pioneer 3 kartoittivat säteilyvyöhykkeiden muodon.
Vyöhykkeet eivät ulotu yli seitsemän maan säteen päähän. Maan ilmakehän takia Van Allenin vyöhykkeet ovat aina vähintään 200 kilometrin korkeudessa. Kolmen millimetrin paksuisella alumiinilla suojattu satelliitti vastaanottaa tällä alueella 2 500 rem (25 Sv) säteilyannoksen vuodessa. Kuulennolla tullut säteilymäärä oli pieni, koska nopeasti liikkunut kuualus ei ehtinyt vastaanottaa kyllin paljon säteilyä, ja aluksen kuori suojasi säteilyltä.
Kationi
Kationi on positiivinen ioni. Nimi tulee siitä, että johdettaessa sähköä sulaan suolaan tai suolaliuokseen suolan kationit liikkuvat katodille.
Suurin osa kationeista on metalli-ioneja eli metalliatomeja, joista on poistunut yksi tai useampi elektroni. Jos sama metalli muodostaa useita ioneja, joiden varaus poikkeaa toisistaan, merkitään metallin nimen jälkeen suluissa roomalaisilla numeroilla sen hapetusluku, joka vastaa varausta alkeisvarausyksikköinä. Lisäksi on olemassa useamman atomin muodostamia kationeja kuten ammoniumioni (NH) sekä happojen vesiliuoksissa esiintyvä oksoniumioni (HO).
Anioni
Anioni on negatiivinen ioni eli atomi tai molekyyli, joka on vastaanottanut elektroneja. Nimi tulee siitä, että johdettaessa sähköä sulaan suolaan, suolan anionit liikkuvat anodille, jossa ne luovuttavat elektroninsa ja hapettuvat.
Anionit ovat nukleofiilisiä ja emäksisiä, mutta nämä ominaisuudet vaihtelevat anionista riippuen. Esimerkiksi hiilen anionit, karbanionit, ovat niin voimakkaasti emäksisiä, ettei niitä voi pitää vesiliuoksessa, koska vesi on liian hapanta — vaaditaan täysin hapoton (protoniton) liuotin, jotta karbanioneja voi havaita. Vastaesimerkkinä on kloridi, joka on niin lievästi emäksinen anioni, että se on täysin vakaa vesiliuoksessa.
Nukleofiilisyydelläkin on ääripäänsä. Esimerkiksi t-butyylianioni on myös nukleofiili, ja reagoi elektrofiilien, kuten karbonyylien kanssa (karbonyylistä tulee t-butyylialkoholi). On kuitenkin erittäin voimakkaita typpianioniemäksiä, kuten LDA (litiumdi-isopropyyliamidi, (CH)N-Li)), jotka eivät pysty reagoimaan elektrofiilien, kuten karbonyylien kanssa. LDA:n tapauksessa isopropyyliryhmät vievät niin paljon tilaa, ettei typellä ole tilaa reagoida suuremman elektrofiilin kanssa.
Yksiatomisten anionien nimet muodostetaan alkuaineen latinalaisesta nimestä päätteellä -idi, esimerkiksi kloori - kloridi ja oxygenium (happi) - oksidi. Sellaisten moni­atomisten anionien nimissä, joissa on mukana happi­atomeja, on yleensä pääte -aatti tai -iitti, jolloin -aatti -loppuisessa anionissa on happeen sitoutuneen alkuaineen hapetusluku on suurempi kuin -iitti -loppuisessa, esi­merkiksi sulfaatti SO (rikin hapetusluku +VI) ja sulfiitti SO (rikin hapetusluku +IV). Ioniyhdisteiden niminä käytetään yhdys­sanoja, joissa ensimmäisenä osana on kationin (useimmiten sama kuin alku­aineen) ja jälkimmäisenä anionin nimi, esimerkiksi natriumkloridi, jossa kationina on natrium­ioni Na ja anionina kloridi-ioni Cl.
Guacamole
Guacamole on avokadosta tehty meksikolaisperäinen dippi tai lisuke. Nimi guacamole tulee Nahuatl-intiaanien sanoista "ahuacatl" ("avokado") ja "molli" ("kastike"). Guacamolen yleisimmät ainesosat ovat avokado, sitrushedelmät ja suola. Valmistukseen voidaan käyttää myös chiliä, tomaatteja, sipuleita, korianteria ja muita mausteita. Guacamole on muun muassa seisovien pöytien napostelulisuke ja maistuu niin miniporkkanoiden kuin nacho-lastujenkin kanssa.
SHAEF
SHAEF "(Supreme Headquarters Allied Expeditionary Force)" oli liittoutuneiden Luoteis-Euroopan joukkojen komentokeskus toisessa maailmansodassa vuosina 1944 ja 1945. Kenraali Dwight Eisenhower oli SHAEF:in johdossa koko sen olemassaolon ajan. SHAEF johti Normandian maihinnousun suunnittelua ja toteutusta.
SHAEF luotiin joulukuussa 1943 kun Eisenhower kutsuttiin Välimeren sotatoimialueelta takaisin Englantiin. SHAEF:in henkilökunta otti suunnitelmansa pohjaksi kenraaliluutnantti Sir Frederick Morganin (COSSAC - "Chief of Staff to the Supreme Commander Allied Forces") Normandian maihinnousua ("Operaatio Overlord") varten laatiman luonnoksen ja muokkasi siitä lopullisen version joka toteutettiin 6. kesäkuuta 1944. Eisenhower ja maihinnousun alkuvaiheen maajoukkojen komentaja kenraali Bernard Montgomery osallistuivat maihinnousun suunnitteluun.
SHAEF pysyi Englannissa kunnes riittävä määrä joukkoja oli siirretty maihin ja SHAEF voitiin siirtää Ranskaan. Tämän toteuduttua Montgomery ei enää johtanut kaikkia maihinnousujoukkoja vaan hänestä tuli yksi niistä kolmesta armeijaryhmän komentajasta jotka olivat Eisenhowerin alaisia.
SHAEF johti suurinta määrää yhdysvaltalaisia joukkoja joita on koskaan alistettu yhden operaation toteutukseen, yhdessä huomattavien ranskalaisten, brittiläisten ja kanadalaisten joukkojen kanssa. Se johti kolmea armeijaryhmää, jotka ohjasivat kahdeksaa kenttäarmeijaa (viittä yhdysvaltalaista, yhtä ranskalaista, brittiläistä ja kanadalaista) ja lentokuljetusjoukkoja (Liittoutuneiden 1. laskuvarjoarmeija, muodostelma joka koostui laskuvarjojoukoista ja niiden pudotuksesta huolehtivista lentokoneista).
SHAEF komensi myös merkittäviä laivastovoimia operaatio Neptunen, Normandian maihinnousun laivasto-operaation aikana, sekä kahta taktista ilmavoimaa (Ninth Air Force ja Second Tactical Air Force). Yhdistyneen kuningaskunnan strategiset pommikoneet olivat myös sen komennossa operaatio Neptunen aikana.