Chet Atkins
Chester Burton ”Chet” Atkins (20. kesäkuuta 1924 – 30. kesäkuuta 2001) oli jäljitelty yhdysvaltalainen kitaristi. Hän on tunnettu virtuoosimaisesta näppäilytyylistään, jonka inspiraation lähteenä olivat muun muassa Merle Travis, Django Reinhardt, George Barnes ja Les Paul. Atkins tuotti nauhoituksia Eddy Arnoldille, Don Gibsonille, Jim Reevesille, Jerry Reedille, Connie Smithille, ja Waylon Jenningsille. Hän loi Owen Bradleyn kanssa pehmeämmän countrymusiikin tyylin, jota kutsutaan nimellä "Nashville sound".
Atkins syntyi 20. heinäkuuta 1924 Luttrellissa Tennesseessä, lähellä Clinch Mountainsin vuoristoa. Hän kasvoi äitinsä ja kahden veljen ja siskon kanssa, joista Chet oli nuorin. Hänen vanhempansa erosivat, kun hän oli kuusivuotias. Atkins aloitti ukulelen soitolla, siirtyi myöhemmin viuluun ja vaihtoi veljensä kanssa pistoolin kitaraan, kun hän oli yhdeksän. Hänet sijoitettiin pakottamalla Georgiaan asumaan isänsä kanssa.
Toisin kuin muut pojat, Chet pakotti itsensä harjoittelemaan, imeytyen kitaransa maailmaan. Chet oli itseoppinut ja myöhemmin elämässään antoi itselleen arvon "CGP", tarkoittaen "Certified Guitar Player". Hänen velipuolensa Jim oli hyvä kitaristi, joka työskenteli Les Paul Triossa New Yorkissa.
Atkinsilla ei ollut vahvasti omaa tyyliään, ennen kuin vuonna 1939 hän kuuli Merle Travisin soittavan WLW Radiossa. Siinä missä Travisin oikea käsi käytti hyväkseen hänen etusormeaan melodialle ja peukaloa bassonuoteille, Atkins laajensi hänen oikean käden tyyliään sisällyttääkseen näppäilyn hänen kolmella ensimmäisellä sormella, peukalon soittaessa bassonuotteja.
Erottuaan lukiosta vuonna 1942, hän sai työn Knoxvillen WNOX-radiosta. Siellä hän soitti viulua ja kitaraa laulaja Bill Carlislen sekä koomikko Archie Campbellin kanssa, ja tuli myös aseman pienen Dixielans Swingsters -yhtyeen jäseneksi.
Kolmen vuoden jälkeen hän siirtyi Cincinnatin WLW-radioon, missä Merle Travis oli työskennellyt aikaisemmin. Kuuden kuukauden päästä Atkins muutti Raleighin luo ja työskenteli Johnnien ja Jackin kanssa ennen kuin suuntasi Richmondiin Virginiaan, jossa hän esiintyi Sunshine Sue Workmanin kanssa. Hän erotettiin usein, mutta hän oli pian valmis palaamaan työhön jollain toisella radioasemalla hänen ainutlaatuisen soittotyylinsä ansiosta.
Matkalla Chicagoon hän koe-esiintyi Red Foleylle, joka oli jättämässä tähden asemansa WLS-asemalla voidakseen liittyä Grand Ole Opry -ohjelmaan. Atkins teki ensimmäisen esiintymisensä kyseisessä ohjelmassa vuonna 1946 Foleyn bändin jäsenenä. Hän nauhoitti myös singlen Bullet Recordsille samana vuonna. Tämä single, "Guitar Blues", oli hieman progressiivinen, sisältäen klarinettisoolon Dutch McMillianilta, Owen Bradleyn soittaessa pianoa. Atkinsilla oli hetken soolopaikka Opryssa, mutta tämä loppui silloin kun hän siirtyi KWTO:lle Springfieldiin.
Kun Chet teki töitä Wester Bandin kanssa Denverissä, hän sai RCA Victor -yhtiön huomion. Si Siman oli rohkaissut Steve Sholesia värväämään Atkinsiniä, koska hänen tyylinsä oli sillä hetkellä suosittua. Sholes saikin värvättyä Atkinsin, ja tämä teki ensimmäisen nauhoituksensa RCA:n riveissä Chicagossa, vuonna 1947. Nauhoitus ei kuitenkaan myynyt. Atkins teki vielä yhden studionauhoituksen RCA:lle, mutta lähti myöhemmin samana vuonna takaisin Knoxvilleen, missä hän työskenteli Homerin ja Jethron kanssa WNOX:n uudessa lauantai-illan ohjelmassa. Silti Atkinsin oli vaikea elättää vaimoaan ja tytärtään. Hän alkoikin virittää pianoja toisena työnään. Vuonna 1949 hän lähti WNOX:lta ja liittyi takaisin KWTO:lle. KWTO:lla hän työskenteli Carterin perheen kanssa ja heidän työnsä saikin Opryn kiinnostuksen. WSM muutti Nashvilleen 50-luvun puolessavälissä ja Atkins aloitti samoihin aikoihin Opryssä.
Atkinsin ensimmäinen hittisingle oli muunnos "Mr. Sandman" -kappaleesta ja sitä seurasi duetto "Silver Bell" Hank Snowin kanssa.