Agnostisismi
Agnostisismi tai agnostismi (kreik. α- "a"-, ei + γνώσις "gnōsis", tieto) on käsitys, jonka mukaan tiettyjen olemassaoloa koskevien väitteiden – erityisesti Jumalan tai yliluonnollisen olemassaoloa koskevien väitteiden – totuusarvoa ei tiedetä tai ei voida tietää. Käsitteen loi Thomas Henry Huxley vuonna 1869. Sanaa on käytetty myös laajemmassa merkityksessä viittaamaan skeptismiin eli epäilyyn: käsitykseen että ei ole mahdollista saada tietoa joistakin asioista. Agnostismi ei tarkoita välttämättä uskonnottomuutta. Vaikka agnostikko kieltää esimerkiksi kristillisen jumalan olemassaoloa koskevan tiedon olemassaolon, agnostikko ei välttämättä ole ateisti eli hän saattaa silti uskoa Jumalaan, esimerkiksi ”tunteellisin perustein”.
Thomas Henry Huxley loi termit ”agnostismi” ja ”agnostikko” 1860-luvulla kuvaamaan ajatuksiaan: ”’Agnostikko’ tuli mieleeni vastineeksi kirkkohistorian gnostikolle, henkilölle, joka halusi tietää niin paljon juuri siitä mistä minä en tiedä mitään.”
Filosofi Michael Scriven on muotoillut ateismin, agnostismin ja teismin tietoteoreettiseen määritelmän, jossa agnostismi määritellään asteikkona. Scrivenin mukaan agnostismi laajassa merkityksessä voidaan jakaa kolmeen lajiin. Scriven nimittää epäilijöiksi niitä, joiden mielestä jumalan olemassaolon puolesta on joitakin todisteita, mutta jumalan olemassaolo on epätodennäköistä. Agnostikkoja käsitteen suppeassa merkityksessä ovat Scrivenin mukaan ne, joiden mukaan jumalan olemassaolon todennäköisyys on 50 %.
Scrivenin mukaan agnostikot voidaan jakaa kahteen ryhmään myös toisella perusteella. Scriven nimittää "positiiviseksi agnostismiksi" käsitystä, jonka mukaan on runsaasti todisteita sekä jumalan olemassaolon puolesta että jumalan olemassaoloa vastaan. "Negatiivinen agnostismi" taas on Scrivenin mukaan asenne, jossa ei haluta ottaa kantaa jumalan olemassaoloon vaan vedotaan tietämättömyyteen.
Negatiivista ateistia saatetaan kutsua myös agnostikoksi, ja puhutaan myös agnostisesta ateismista ja agnostisesta teismistä.
Filosofi Kai Nielsenin kuvailun mukaan agnostikko saattaa ajatella, että kaikkeuden ”takana”, ”tuolla puolen” tai ”perustana” on jokin voima, vaikka myöntääkin ettei sellaisen olemassaolosta ole näyttöä. Sanaa ”ietsismi” (hollannin sanasta "iets", ’jotain’) on joskus käytetty tarkoittamaan uskoa johonkin tarkemmin määrittelemättömään inhimillistä korkeampaan voimaan. Osa agnostikoista kuuluu uskonnollisiin yhteiskuntiin esimerkiksi uskonnollisten rituaalien arvostamisen vuoksi.
Vuonna 2014 tehdyn tutkimuksen mukaan Hollannissa 31 % piti itseään agnostikkoina, 27 % korkeampaan voimaan uskovina, 25 % ateisteina ja 17 % teisteinä. Vuoden 2016 kyselyn mukaan Suomessa 37 % väestöstä uskoi luterilaisen kirkon Jumalaan, 27 prosenttia ei uskonut jumalaan tai korkeampaan voimaan ja 21 prosenttia uskoi johonkin korkeampaan voimaan.
Teistit voivat arvostella agnostismia siitä, että se ei myönnä uskonnollisia totuuksia. Toisaalta fideistisen näkemyksen mukaan uskon jumalaan tulee nojautua uskoon itseensä järjen sijasta.
Ateististen arvostelijoiden mukaan agnostismi ei eroa ateismista. Michael Scrivenin mukaan agnostismi on päättämättömyyttä silloin, kun kyse ei ole itsensä suojelemisesta yhteisössä, jossa ateisteihin suhtaudutaan kielteisesti. Filosofi Julian Baggini on arvostellut agnostistista asennetta siitä, että johdonmukaisesti sen mukaan ei voitaisi sanoa, nouseeko aurinko huomenna, koska mikään kokemustieto ei ole täysin varma. Richard Dawkins on verrannut jumalan olemassaoloa koskevan agnostismin mielekkyyttä keijujen kaltaisten taruolentojen olemassaoloa koskevaan agnostismiin.