hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kalle Chydenius
Kalle Chydenius (s. 4. kesäkuuta 1970 Helsinki) on suomalainen musiikkituottaja. Hänen tunnetuimpia tuotoksiaan ovat Don Huonojen "Hyvää yötä ja huomenta" (1997), Egotripin "Superego" (1996) ja Kemopetrolin "Slowed Down" (2000). Hän on ollut myös mukana tuottamassa Samuli Edelmannin albumeja "Ihana valo", "Tuhat yötä" ja "Mahdollisuus".
Chydenius jätti vuonna 2004 musiikkituottajan ansiotyön keskittyäkseen teatterin tekemiseen perustamassaan Akseli Ensemble -ryhmässä. Hän on työskennellyt vuodesta 2008 vakituisesti KOM-teatterissa. Teatterityön ohella Chydenius soittaa bassoa The Mama King -nimisessä rockyhtyeessä. Chydenius on myös tehnyt elokuvamusiikkia. Vuonna 2008 Chydenius oli tuottajana Kalle Aholan levylle Audio Wunderbaum.
Kalle on kokeillut tehdä myös konemusiikkia ja onkin perustanut yhtyeen nimeltään Dramatic Orchestra.
Kalle Chydeniuksen vanhemmat ovat säveltäjä Kaj Chydenius ja ohjaaja Kaisa Korhonen, hänen veljensä on muusikko Jussi Chydenius. Kalle ja Jussi tekivät myös yhdessä Isän kädestä-levyn nimellä Veljekset Chydenius, jossa on Kajin sävellyksiä.
James Reipas
James Reipas on suomalainen elektronista musiikkia esittävä trio. Tyyliltään yhtyeen musiikki on yhdistelmä koneellista, suomisaundi-tyylistä dance/trance-musiikkia yhdistettynä live-instrumentteihin. Yhtye on keikkaillut ahkerasti Suomessa, ja se on tunnettu vauhdikkaista lavaesiintymisistään.
Yhtyeen jäsenet ovat Kolmas Vasemmalta (kitara, laulu), Oskari Olevainen (lyömäsoittimet, laulu), Kayab (koskettimet, haitari) sekä Aki Himanen (trumpetti).
Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto "This Is Not In Fashion" julkaistiin australialaisella "Demon Tea" -levymerkillä vuonna 2001. Kotimainen Freakdance Records julkaisi yhtyeen toisen albumin "Uwaga" joulukuussa 2005. Keväällä 2008 orkesterin kolmas albumi, "Personal Trainer" ilmestyi hongkongilaiselta "Faerie Dragon" -levymerkiltä. Neljäs albumi, Super Life, julkaistiin joulukuussa 2010.
Oleg Maskajev
Oleg Aleksandrovitš Maskajev (; s. 2. maaliskuuta 1969) on Venäjää edustava nyrkkeilijä ja ammattilaisten WBC-liiton raskaansarjan entinen maailmanmestari. Hän asuu nykyään Staten Islandilla New Yorkissa.
Entinen Venäjän armeijan upseeri Maskajev aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan hän voitti kolmannessa erässä viimeisen ottelunsa otelleen Venäjän raskaan sarjan entisen mestarin Aleksandr Mirošnitšenkon teknisellä tyrmäyksellä. Pian Maskajev siirtyi ottelemaan Yhdysvaltoihin, ja kuudennessa ammattilaisottelussaan Lontoossa 29. syyskuuta 1995 hän voitti 12-eräisessä ottelussa Pan-Aasian nyrkkeilyliiton avoimesta raskaan sarjan mestaruudesta Nikolai Kulpinin kaikin tuomariäänin. 5. huhtikuuta 1997 hän kohtasi David Tuan ottelussa WBC:n International-tittelistä, mutta hävisi 11. erän teknisellä tyrmäyksellä.
Myöhemmin Maskajev puolusti PABA-titteliään Toakipa Tasefaa, Jeff Woodenia ja Shane Sutcliffeä vastaan kunnes menetti sen 
7. lokakuuta 2000 Kirk Johnsonille neljännen erän tyrmäyksellä. Välissä hän otteli lukuisia muitakin otteluita, joukossa muun muassa tyrmäysvoitto Hasim Rahmanista marraskuulta 1999. 10. maaliskuuta 2001 hän haastoi hallitsevan WBC:n Amerikan-mestarin Lance Whitakerin, mutta tuli tyrmätyksi jo toisessa erässä.
Vuosina 2000–2002 Maskajev kärsi kolme tyrmäystappiota, ja hänen silloinen valmentajansa ehdotteli vakavasti uran lopettamista. Maskajev ei kuitenkaan suostunut siihen. Sandersille kärsimänsä tappion jälkeen hän voitti yhdeksän ottelua peräkkäin, joista tyrmäyksellä kahdeksan, ja pääsi 12. marraskuuta 2005 iskemään WBC:n International-tittelistä Sinan Samil Samia vastaan. Ottelu kesti täydet 12 erää ja tuomittiin Maskajevin voitoksi kaikin tuomariäänin, jolloin hän pääsi haastamaan hallitsevan maailmanmestarin Hasim Rahmanin. Ottelu Rahmania vastaan käytiin 12. elokuuta. Myös toisessa miesten välisessä kohtaamisessa voitto meni tyrmäyksellä Maskajeville, tällä kertaa viimeisen erän viimeisellä minuutilla, kun Rahman oli pitkän aikaa ahdingossa Maskajevin iskujen tulituksessa.
Ensimmäisen kerran Maskajev puolusti mestaruuttaan Moskovassa 10. joulukuuta Peter Okhelloa vastaan, Maskajev voitti ottelun tuomariston yksimielisellä päätöksellä. Vain päivää aikaisemmin hänelle oli myönnetty Venäjän kansalaisuus. Sitä ennen hän oli edustanut Kazakstania. Toisessa puolustusottelussaan 8. maaliskuuta 2008 Maskajev menetti WBC-liiton tunnustaman mestaruusvyön kärsittyään tappion Nigerian Samuel Peterille.
Targa Florio
Targa Florio oli vuosittainen Palermon seudulla Sisiliassa vuosina 1906–1977 järjestetty urheiluautojen kestävyyskilpailu.
Ensimmäinen Targa Florio järjestettiin vuonna 1906. Ajatuksen isä oli Vincenzo Florio, rikas kilpa-autoilija ja moottoriurheilufanaatikko, joka oli jo vuonna 1900 järjestänyt Lombardian Bresciassa Coppa Florio -ajot. Ensimmäinen Targa Florio oli 446 kilometrin mittainen kilpailu mutkaisilla vuoristoteillä. Kilpailun voitti Alessandro Cagno keskinopeuden ollessa 50 kilometriä tunnissa. 1920-luvulle tultaessa Targa Florio oli lunastanut paikkansa yhtenä Euroopan merkittävimmistä autokilpailuista Mille Miglian ja Le Mansin 24 tunnin ajon rinnalla, kun vielä varsinaista Grand Prix -sarjaa ei ollut.
Muun muassa Mercedeksen, joka tuolloin ei vielä ollut yhdistynyt Benzin kanssa, saavuttamat voitot 1920-luvulla toivat automerkille huomattavaa mainetta Saksassa, erityisesti Christian Wernerin voitto vuoden 1924 kilpailusta. Ensimmäinen nainen joka osallistui Targa Florioon oli Eliška Junková vuonna 1926. Vuonna 1953 kansainvälinen autoliitto FIA järjesti ensi kertaa urheiluautojen maailmanmestaruussarjan, ja Targa otettiin sen osakilpailuksi vuonna 1955. Vuosien varrella kilpailuun osallistui lukuisia ulkomaalaisia legendaarisia GP-tähtia kuten Juan Manuel Fangio, Olivier Gendebien ja Stirling Moss sekä italialaisia mestareita kuten Tazio Nuvolari, Alfieri Maserati, Achille Varzi sekä paikallinen suuruus Nino Vaccarella.
Historian varrella kilpailu käytiin hyvin monenlaisilla radoilla. Alkuaikoina käytettiin 148 kilometrin mittaista kierrosta, joka myöhäisempinä vuosina lyhennettiin 72 kilometriin ja kierrosmäärä lisättiin kymmeneen. Lähtö- ja maaliviiva sijaitsivat Cerdassa ja vastapäivään kierretty rata kulki Caltavuturon ja Collessanon kautta yli 600 metrin korkeuteen merenpinnasta, mistä matka jatkui Campofelice di Roccellan kautta rannikolle Buonfornelloon. Autot lähtivät liikkellee väliaikalähdöllä, koska yhteislähtö ei ollut kapeilla teillä mahdollinen. Rataennätys on Helmut Markon nimissä vuodelta 1972, kun hän kiersi Alfa Romeolla radan ajassa 33 minuuttia ja 41 sekuntia keskinopeudella 128,23 kilometriä tunnissa, tosin vuonna 1970 Leo Kinnunen kiersi radan vieläkin nopeammin hänen kierrettyä radan Porsche 908:llaan 33 minuuttiin ja 36 sekuntiin keskinopeudella 128,571 km/h. Kuljettajilla oli usein tapana harjoitella pitkällä radalla jo viikkoja ennen kilpailua yleisen liikenteen seassa. Viimeisen kerran Targa oli mukana MM-sarjassa vuonna 1973. Se jatkui vielä muutaman vuoden ajan kansallisena kilpailuna, mutta lopulta lopetettiin kokonaan vuonna 1977 tapahtuneen kuolemantapauksen seurauksena.
Colin Davis
Colin Davis on seuraavien henkilöiden nimi:
Glen Johnson
Glen Johnson voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Gene Fullmer
Gene Fullmer (21. heinäkuuta 1931 - 27. huhtikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä.
Fullmer syntyi mormoniperheeseen Utahiin. Hän ryhtyi nyrkkeilyammattilaiseksi vuonna 1951, vain kuukautta ennen 20-vuotissyntymäpäiväänsä. Kuudestatoista ensimmäisestä ammattilaisottelustaan hän voitti neljätoista tyrmäyksellä. Ammattilaisuran alkupään otteluihin mahtui myös mm. pistevoitto tulevasta keskisarjan maailmanmestarista Paul Penderistä. Vuonna 1956 Fullmer voitti Rocky Castellanin, Gil Turnerin (jolle tosin edellisessä ottelussa oli kärsinyt ammattilaisuransa ensimmäisen tappion) ja Ralph "Tiger" Jonesista ja pääsi seuraavan vuoden tammikuussa iskemään mestaruudesta.
2. tammikuuta 1957 New Yorkin Madison Square Gardenissa käydyssä keskisarjan maailmanmestaruusottelussa Fullmer kohtasi silloisen hallitsevan mestarin Sugar Ray Robinsonin. Ottelu kesti täydet 15 erää ja voitto meni kaikin tuomariäänin väsymättömästi iskujaan jaelleelle Fullmerille. Uusintakohtaamisessa Robinsonin kanssa saman vuoden toukokuussa Fullmer menetti mestaruutensa Robinsonin tyrmättyä hänet vasemmalla koukulla viidennessä erässä. Kaksi vuotta myöhemmin 28. elokuuta 1959 Fullmer otti nimiinsä avoimena olleen NBA:n keskisarjan mestaruuden voitolla Carmen Basilioa vastaan 14. erässä teknisellä tyrmäyksellä. Samaan aikaan Robinson menetti mestaruutensa Paul Penderille, joka kuitenkin ehti lopettaa ennen kuin ehti kohdata Fullmeria mestaruusottelussa.
Fullmer puolusti NBA-titteliään Spider Webbiä, Joey Giardelloa (ratkaisematon) ja Basiliota vastaan, sekä kahdesti Robinsonia vastaan ensimmäisen kohtaamisen päätyttyä ratkaisemattomaan ja toisessa kaikin tuomariäänin saavutetulla voitolla, sekä Benny Paretia vastaan. Hänen valtakautensa päättyi 23. lokakuuta 1962 15-eräisen ottelun päätteeksi kärsittyyn tappioon Dick Tigerille WBA-liiton maailmanmestaruusottelussa. Fullmerin ja Tigerin uusintakohtaaminen seuraavana vuonna päättyi ratkaisemattomaan, ja kolmannen ja Fullmerin uran viimeiseksi jääneen ottelun, jossa panoksena oli myös WBC-mestaruus, hän hävisi seitsemännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä valmentaja Merv Jensenin pyydettyä tuomaria lopettamaan kamppailun.
Myös Gene Fullmerin veljet Don Fullmer ja Jay Fullmer olivat nyrkkeilijöitä.
Fullmer valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1991.
K-1 (potkunyrkkeily)
K-1 on potkunyrkkeilyn promootio, jossa käytetään tekniikoita monista pystykamppailulajeista kuten nyrkkeilystä, potkunyrkkeilystä, thai-nyrkkeilystä, shorinji kemposta ja karatesta (katso vapaaottelu). Promootion perusti vuonna 1993 japanilainen entinen Kyokushin-karateka Kazuyoshi Ishii, jolla oli aikaisemmin oma karateliitto Seidokaikan, tavoitteenaan selvittää kuka on maailman paras pystyottelija. Nimen K-1 takana on vastaavankaltainen periaate kuin autourheilun kuninkuusluokkana pidetyssä Formula 1:n nimessä.
K-1-otteluissa sallittavia tekniikoita ovat potkut jalkoihin, keskivartaloon ja päähän sekä nyrkkeilyssä sallitut lyönnit. Nykyisin thainyrkkeilyssä suuressa osassa oleva pystypaini ja sitominen on sallittua ainoastaan yhden polvella suoritettavan potkun verran.
Perinteisesti K-1-turnaukseen osallistuu kahdeksan ottelijaa, jotka pudotuspelisysteemillä ottelevat toisiaan vastaan kolmesta kolmen minuutin erästä koostuvissa kamppailuissa. Otteluissa on kolme pistetuomaria, ja ottelut pisteytetään samalla tavalla kuin ammattilaisnyrkkeilyssä. Pisteratkaisun lisäksi ottelu voi päättyä tyrmäykseen, tekniseen tyrmäykseen, hylkäämiseen tai ratkaisemattomaan. Luvunlaskutilanteessa tuomari laskee aina kahdeksaan. Kolme luvunlaskua yhden erän aikana katsotaan tekniseksi tyrmäykseksi.
Jos kolmen erän jälkeen tilanne on ottelijoiden välillä tasan voidaan otella lisäerä, jolloin voittaja saadaan selville. Turnauksissa ottelu ei voi päättyä "ratkaisemattomaan" eli tasapeliin.
K-1 järjesti lukuisia turnauksia ja -kilpailuita Japanissa ja ympäri maailmaa, nykyisin tapahtumia järjestetään lähinnä vain Japanissa. Suurimpia turnauksia olivat eri puolilla maailmaa järjestettävät World Grand Prix -turnaukset, joita järjestettiin vuosittain kuusi kappaletta, sekä K-1 MAX -turnaukset, joissa on 70 kilogramman painorajoitus. Vuoden lopulla kummassakin järjestettiin kahdeksan parhaan ottelijan finaaliturnaukset Japanissa. Lisäksi eri puolilla maailmaa järjestettiin lukuisia K-1-turnausjärjestelmää noudattavia alueellisia turnauksia, sekä yksittäisiä K-1-säännöillä käytäviä otteluita.
Suurin K-1-kilpailu oli "World Grand Prix", joka koostui sekä kahdeksan miehen turnauksista että yksittäisistä ottelijoista. Kahdeksan parhaan ottelijan kesken käytävä lopputurnaus järjestettiin yleensä Tokiossa Tokya Domessa, jonne jokainen manner lähetti yhden edustajan. Lisäksi mukaan otettiin ottelijoita ns. villillä kortilla.
World Max on tavallisilla K-1-säännöillä oteltava sarja, jossa on 70 kilogramman enimmäispainorajoitus.
K-1 Fighting Network oli turnausten sarja, jonka oli tarkoitus löytää uusia K-1-kykyjä. Vuonna 2006 turnauksia järjestettiin 12 eri maassa.
PRIDE Fighting Championships
PRIDE Fighting Championships, lyhyemmin Pride oli japanilainen vapaaottelujärjestö, jonka säännöillä käytävissä otteluissa yhdisteltiin tekniikoita useista muista kamppailulajeista. Ensimmäinen PRIDE:n alainen kilpailu järjestettiin Tokiossa vuonna 1997.
PRIDE-säännöillä käytävä ottelu koostui kolmesta erästä, joista ensimmäinen kestää kymmenen minuuttia ja kaksi muuta viisi minuuttia. Erien välillä on kahden minuutin tauot. Kevyen keskisarjan ja kevytsarjassa, joista käytetään nimitystä BUSHIDO, ottelut muodostuivat kahdesta viiden minuutin erästä.
Maaliskuussa 2007 PRIDE myytiin kilpailevan UFC-järjestön omistavalle yhtiölle ja sittemmin sen toiminta lopetettiin.
Suomen arkkitehtuurimuseo
Arkkitehtuurimuseo eli Suomen arkkitehtuurimuseo (vuoteen 2012 asti Suomen rakennustaiteen museo, ) on Helsingissä toimiva arkkitehtuurin erikoismuseo. Museo on perustettu vuonna 1956, ja se on maailman toiseksi vanhin arkkitehtuurimuseo. Museo järjestää näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Sen toimintaan kuuluu arkiston ja kirjaston ylläpito, tutkimus, julkaiseminen ja tietopalvelut.
Arkkitehtuurimuseossa vieraili vuonna 2017 yhteensä noin 19 000 ihmistä.
Arkkitehtuurimuseo sijaitsee Helsingissä Kasarmikadulla. Samalla tontilla sijaitsee myös Designmuseo.
Uusrenessanssi-tyyliä edustava rakennus on Magnus Schjerfbeckin suunnittelema, ja se valmistui vuonna 1899 Tieteellisten seurain taloksi. Rakennustaiteen museo muutti rakennukseen vuonna 1981 Kaivopuistossa sijaitsevasta huvilasta, joka on yhä museon käytössä. Kasarmikadun rakennus valmistui tieteellisten seurojen käyttöön, ja se on ollut aiemmin myös Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen käytössä.
Museolla on yleisötiloja kolmessa kerroksessa. Pohjakerroksessa ovat lipunmyynti, kirjakauppa ja kirjasto. Toisessa kerroksessa ovat vaihtuvien näyttelyiden tilat ja kolmannessa pysyvä näyttely, arkisto ja museon hallinnon tilat. Museota ylläpitää Suomen arkkitehtuurimuseo- ja tiedotuskeskussäätiö, joka saa museon toimintaan rahoituksen pääosin valtionapuina.
Kerrallaan museossa on yleensä kaksi näyttelyä. Museon näyttelyt ovat esitelleet tunnettujen arkkitehtien töitä, kaupunkisuunnittelua, arkkitehtikilpailujen voittajia jne.
Museon johtaja Juulia Kauste irtisanottiin maaliskuun lopulla 2018 ja työsuhde päättyy toukokuun lopussa 2018. Väliaikaisena johtajana toimii Reetta Heiskanen kunnes uusi on valittu.
Magnus Schjerfbeck
Svante Magnus Schjerfbeck [šärvbek] (24. heinäkuuta 1860 Pietarsaari – 8. toukokuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui Suomen Polyteknillisestä opistosta 1881. Schjerfbeck toimi arkkitehtina Yleisten rakennusten ylihallituksessa, jossa hän aloitti työt heti valmistuttuaan. Yliarkkitehtina hän oli siellä vuoteen 1926. Hän johti vuonna 1890 Raaseporin linnan raunioiden korjausta. Taidemaalari Helene Schjerfbeck oli hänen sisarensa ja taidemaalari Johanna Appelberg hänen tyttärensä.
1800-luvun loppupuolella Schjerfbeckin suunnitelmien tyyli oli uusrenessanssia. 1900-luvun alkupuolen suunnitelmissa on puolestaan piirteitä jugendista, ja myöhemmät taas alkavat jo olla klassismia.
Monet Schjerfbeckin suunnittelemista rakennuksista ovat sairaaloita tai kouluja. Hänen suunnittelemiaan rakennuksia ovat muun muassa
Poole
Poole on satamakaupunki Dorsetissä, Englannin etelärannikolla. Kaupunki sijaitsee 32 kilometriä Dorchesteristä itään ja lähellä Bournemouthia. Poolesta tehtiin yhden tason hallintoyksikkö vuonna 1997. Vuonna 2011 väestönlaskennan alustavien tulosten mukaan kaupungissa oli 147 600 asukasta, mikä tekee siitä Dorsetin toiseksi suurimman kaupungin Bournemouthin jälkeen.
Poolen satama on hyvä luonnonsatama, ja sitä tiedetään käytetyn jo rautakaudella, sillä satama-altaasta on löytynyt rautakautinen vene. Alueella on ollut asutusta jo ennen rautakautta.
Poole on lomakohde, joka vetää vierailijoita puoleensa satamallaan, historiallaan ja hiekkarannoillaan.
Portsmouth
Portsmouth on kaupunki Englannin etelärannikolla, Hampshiren kreivikunnassa. Vuonna 2005 kaupungissa arvioitiin olevan noin 189 600 asukasta, mutta sen metropolialueella (South Hampshire), johon kuuluvat Portsmouthin lisäksi Southampton, Bognor Regis, Salisbury, Winchester, sekä Andover, asuu noin 1,5 miljoonaa ihmistä. Portsmouth on ollut merkittävä sotilassatama ja laivastotukikohta, vaikka viime vuosinasen merkitys on pienentynyt. Monet kaupungin matkailukohteet liittyvät sen merihistoriaan: Portsmouthissa on telakkamuseo, HMS Victory ja muita museolaivoja sekä Normandian maihinnousun museo.
Kaupungin jalkapallojoukkue Portsmouth FC pelaa nykyään ykkösliigassa, jonne se putosi vuonna 2012. Joukkue pelasi Valioliigassa 2003–2010.
Agadez (alue)
Agadez on yksi Nigerin seitsemästä alueesta ("région"). Siellä on vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 487 620 asukasta ja sen pinta-ala on 634 209 neliökilometriä. Pinta-alaltaan Agadez on Nigerin alueista suurin. Sen pääkaupunki on Agadez.
Alue rajoittuu pohjoisessa Algeriaan ja Libyaan sekä idässä Tšadiin. Naapurialueet ovat Diffa, Maradi, Tahoua ja Zinder. Alue jaetaan edelleen kolmeen departementtiin (Arlit, Bilma, Tchirozérine).
Altševsk
Altševsk (, ) on teollisuuskaupunki Ukrainan kaakkoisosassa, Luhanskin alueella, noin 45 kilometrin päässä alueen pääkaupungista Luhanskista. Vuonna 2013 siellä arvioitiin olevan 111 360 asukasta. Altševsk on yksi Donetsin laakion tärkeimmistä teollisuuskeskuksista; siellä tuotetaan neljännes koko alueen teollisuustuotannosta. Kaupungin talous rakentuu rauta- ja terästehtaan ympärille.
Tammikuussa 2006 kaupungin kaukolämpöjärjestelmä romahti kovilla pakkasilla, ja 60 000 ihmistä jäi useiksi viikoiksi ilman lämmitystä. Pari päivää myöhemmin myös viemärijärjestelmä jäätyi. Luhanskin alueen kuvernööri piti tapahtumaa Ukrainan itsenäisyyden ajan suurimpana ihmisen aiheuttamana katastrofina.
Diffa (alue)
Diffan alue () on hallintoalue Nigerin kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 156 906 neliökilometriä. Asukkaita on 593 821 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).
Diffan alue muodostaa 12,4 % Nigerin pinta-alasta. Se rajoittuu lännessä Zinderin ja pohjoisessa Agadezin alueisiin, idässä Tšadiin ja etelässä Nigeriaan.
Seutu kuuluu Tšadjärven altaaseen. Pinnanmuodostusta leimaavat hiekkadyynit, laaksot ja pohjoisen kalliorinteet. Vesistöjä ovat koillisessa sijaitseva Tšadjärvi ja Nigerian rajalla virtaava Komadougou Yobé. Kuivuudesta ja laiduntamisesta kärsinyt kasvillisuus on pohjoisessa aroa ja etelämpänä savannia. Kaikkein eteläisimmässä osassa on jäljellä vähän metsää.
Alueen eteläosa kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen. Pohjoisosa on Sahelin ja Saharan siirtymäaluetta. Vuotuinen sademäärä vaihtelee etelän 400 millimetristä pohjoisen 20 millimetriin. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun. Tammikuun keskilämpötila on 30,7 ja toukokuun 42,3 astetta.
Alue jakautuu kuuteen departementtiin ja 12 kuntaan. Departementit ovat Bosso, Diffa, Goudoumaria, Mainé Soroa, N’Gourti ja N’Guigmi. Kaupunkikuntia ovat Diffa, Mainé Soroa ja N’Guigmi ja maalaiskuntia Bosso, Chétimari, Foulatari, Goudoumaria, Gueskérou, Kabaléwa, N’Gourti, N’Guelbeyli ja Toumour. Perinteinen hallinto käsittää kuusi kantonia ja joukon paimentolaisryhmiä.
Alueella asuu 3,5 % Nigerin väestöstä. Kaupunkiväestön osuus on 14,8 %. Asukkaiden enemmistö on kanureja (58 % vuonna 2001). Lisäksi on fulbeja (27 %), tubuja (7 %), hausoja (3 %), arabeja (3 %), budumoja ja tuaregeja. Vallitseva uskonto on islam.
Tärkein liikenneväylä on lännestä N’Guigmiin johtava asfaltoitu maantie RN1. Diffassa on lentokenttä.
Alueen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja lehmänpapu. Keinokastelun avulla viljellään pippuria, sipulia, riisiä, vehnää, maissia ja ohraa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.
Matkailu alueelle on hyvin vähäistä. Kiinnostavina kohteina mainitaan Goudoumarian keidas, Talin valkoinen autiomaa N’Guigmin pohjoispuolella, Tšadjärvi, Komadougou Yobé, Kanem-Bornun muinaisen pääkaupungin Garou Melen rauniot ja autiomaareitti N’Guigmista Agademin kautta Bilmaan. Matkailupalveluja on lähinnä vain Diffassa.
Dosso (alue)
Dosson alue () on hallintoalue Nigerin lounaisosassa. Sen pinta-ala on 31 000 neliökilometriä ja väkiluku 2 037 713 henkeä (väestönlaskenta 2012). Alueen hallinnollinen keskus on Dosson kaupunki.
Dosson alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Tillabérin ja idässä Tahouan alueisiin, kaakossa Nigeriaan ja lounaassa Beniniin. Sen pohjoisosa kuuluu Sahelin ja eteläosa Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Kuiva kausi kestää marraskuusta toukokuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun. Vuotuinen sademäärä on 511–810 millimetriä (vuosina 2009–2013). Keskilämpötilat vaihtelevat 22:n ja 36:n asteen välillä. Pinnanmuodostusta leimaavat tasangot sekä pohjoisesta etelään kulkevat vadit, joita kutsutaan nimellä "dallol". Alueen etelärajalla virtaa Nigerjoki.
Alue jakautuu Boboyen, Dioundioun, Dogondoutchin, Dosson, Falmeyn, Gayan, Logan ja Tibirin departementteihin sekä 43 kuntaan. Kaupunkikuntia ovat Birni N’Gaouré, Dogondoutchi, Dosso, Gaya ja Loga. Perinteinen hallinto käsittää Dosson sulttaanikunnan, 15 kantonia ja kolme fulberyhmää. Vuonna 2014 alueella oli 1 672 kylää ja hallinnollista heimoa.
Asukkaista 48,1 % on djermoja, 42,1 % hausoja, 8,6 % fulbeja ja 1,0 % tuaregeja (vuonna 2001). 91,1 % väestöstä elää maaseudulla. Asutus on tiheintä alueen eteläosassa.
Alueen halki kulkee päällystetty valtatie N1, josta haarautuu Dossossa päällystetty valtatie N7 Beninin rajalle Gayaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja metsien hyödyntäminen. Maanviljely on keskittynyt Nigerjoen laaksoon ja vadien varsille. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset ja aasit. Teollisuutta edustavat leipomot ja maataloustuotteiden jalostus. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Matkailu alueelle on vähäistä.
Koulutusjärjestelmä käsittää lastentarhoja, ala- ja yläkouluja, ammattikouluja sekä Dosson, Dogondoutchin ja Gayan lukiot. Terveysasemien ja terveyskeskusten lisäksi on viisi piirisairaalaa ja aluesairaala.
Maradi (alue)
Maradi on yksi Nigerin alueista ("région"). Se rajoittuu idässä Zinderiin, lännessä Tahouaan, pohjoisessa Agadeziin ja etelässä Nigeriaan. Siellä on vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 3 402 094 asukasta ja sen pinta-ala on 38 581 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki on Maradi.
Maradi jaetaan edelleen kuuteen departementtiin (Aguie, Dakoro, Guidan Roumdji, Madarounfa, Mayahi, Tessaoua).
Maradi
Maradi on Nigerin kolmanneksi suurin kaupunki ja Maradin alueen pääkaupunki. Se sijaitsee maan eteläosassa lähellä Nigerian rajaa.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa Maradin asukasluku oli 148 017, joista pääosa on hausoja.
Tahoua (alue)
Tahoua on yksi Nigerin alueista ("région"). Sen pohjoisosa kuuluu Saharan autiomaahan sekä keski- ja eteläosat Sahelin vyöhykkeeseen. Alueen pinta-ala on 113 371 neliökilometriä. Asukkaita on 2,7 miljoonaa henkeä (vuonna 2010, arvio).
Tahouan alue rajoittuu pohjoisessa Agadezin ja idässä Maradin alueisiin, etelässä Nigeriaan sekä lännessä Dosson ja Tillabérin alueisiin sekä Maliin. Alueeseen kuuluu 8 departementtia: Abalak, Birni N’Konni, Bouza, Illéla, Keita, Madaoua, Tahoua ja Tchintabaraden. Ne käsittävät yhteensä 9 kaupunkikuntaa ja 35 maalaiskuntaa. Hallinnollinen keskus on Tahouan kaupunki.
Asukkaista 78,2 % on hausoja, 17,5 % tuaregeja, 2,5 % fulbeja, 0,8 % djermoja ja 0,7 % arabeja. Tärkeimmät kielet ovat hausa, berberikieli tamašek ja fulani. Noin 90 % väestöstä on muslimeja, loput animisteja ja kristittyjä. Keskimääräinen asukastiheys on 23,4 henkeä neliökilometrillä ja kaupunkiväestön osuus 12,5 %.
Alueen keski- ja eteläosien pääelinkeino on maanviljely ja karjanhoito. Pohjoisessa harjoitetaan paimentolaisuuteen perustuvaa karjanhoitoa. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja sipuli. Kotieläimiin kuuluvat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset ja aasit. Tärkeä merkitys on myös käsityöammateilla. Alueen kaikkein pohjoisin osa on täysin asumatonta autiomaata.
Ole Kandelin
Ole Kandelin (22. marraskuuta 1920 Porvoo - 23. tammikuuta 1947) oli suomalainen taidemaalari. Nuorena tuberkuloosiin kuollut Kandelin ennakoi maalauksillaan modernismin kehittymistä Suomessa. Hänen viimeiset maalauksensa olivat ensimmäisiä täysin abstrakteja kokeiluja Suomessa. Kandelinin tuotannosta suuri osa on Ruotsissa, jossa hän vietti aikaa keuhkotautiparantolassa.
Erillisjousitus
Erillisjousitus on yksi autojen jousitusjärjestelmistä, joissa ajoneuvon saman akseliston pyörien joustoliikkeet eivät vaikuta toisiinsa. Erillisjousituksen vastakohta on jäykkä akselisto, jossa toisen pyörän pystysuuntainen liike vaikuttaa myös toiseen saman akselin pyörään.
Akselistolla tarkoitetaan kokonaisuutta, johon kuuluvat pyörien lisäksi pyörien tuenta sekä osa ohjauslaitteista ja voimansiirtolaitteista. Pyörien tuentaan kuuluvat jousitus- ja pyöräntuentajärjestelmä, joka yhdistää pyörän ja auton rungon.
Jousituksen tarkoituksena on pienentää ja vakauttaa korin liikkeitä pyörän kulkiessa epätasaisuuksien yli. Nykyisissä henkilöautoissa on erillisjousitus etupyörissä ja hyvin usein myös takapyörissä.
Tillabéri (alue)
Tillabéri on yksi Nigerin alueista ("région"). Siellä on vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 2 722 482 asukasta ja sen pinta-ala on 89 623 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki on Tillabéri. Sen naapurialueet ovat Dosso ja Tahoua. Lisäksi sen rajojen sisäpuolella sijaitsee Niamey, joka kuitenkin muodostaa oman pääkaupunkialueensa kuulumatta alueihin.
Tillabéri jaetaan edelleen kuuteen departementtiin (Filingué, Kollo, Ouallam, Say, Téra, Tillabéri).
Zinder (alue)
Zinder on yksi Nigerin alueista ("région"). Sen pääkaupunki on Zinder. Siellä on vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 3 539 764 asukasta ja sen pinta-ala on 145 430 neliökilometriä.
Zinderin alue rajoittuu Agadezin, Diffan ja Maradin alueihin sekä etelässä Nigeriaan. Zinder jaetaan edelleen viiteen departementtiin (Gouré, Magaria, Matameye, Mirriah, Tanout).
Berdjansk
Berdjansk (, ), vuosina 1939–1958 Osipenko, on satamakaupunki Ukrainassa, Asovanmeren rannalla. Vuonna 2012 siellä oli 116 563 asukasta. Kaupungissa toimii useita kombinaatteja, muun muassa Azovkabel, Južhidromaš ja Azovselmaš, jotka tarjoavat työpaikkoja teollisuuden parissa. Berdjanskissa on myös terveyskylpylä, jossa annetaan mutakylpyjä ja ilmastohoitoa. 1800-luvulla niistä kävi nauttimassa parhaimmillaan yli puoli miljoonaa ihmistä vuodessa.
Donald Slayton
Donald Kent ”Deke” Slayton (1. maaliskuuta 1924 Sparta, Wisconsin – 13. kesäkuuta 1993) oli yhdysvaltalainen astronautti, yksi seitsemästä alkuperäisestä Mercury-astronautista.
Slayton syntyi maatilalla lähellä Spartaa, Wisconsinin osavaltiossa. Hän liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin vuonna 1942 ja osallistui toiseen maailmansotaan B-25-pommikoneen lentäjänä 56 taistelulennolla Euroopassa. Sodan jälkeen Slayton suoritti ilmailualan insinööritutkinnon Minnesotan yliopistossa.
Sydämen rytmihäiriöistä johtuen Deke Slayton ei voinut osallistua avaruuslennoille, ja hän oli alkuperäisistä seitsemästä astronautista ainoa, joka ei lentänyt Mercury- ja Gemini-lennoilla.
Jouduttuaan lääketieteellisistä syistä syrjään lentotehtävistä Slayton erosi ilmavoimista ja työskenteli avaruushallinto NASA:n palveluksessa siviilinä vastaten astronauttien valinnasta lennoille.
Slaytonin läpäistyä terveystarkastukset, hän osallistui vuonna 1975 Apollo–Soyuz-lennolle yhdessä Thomas Staffordin ja Vance B. Brandin kanssa. Apolloon telakoituneen Soyuz-aluksen miehistön kosmonautteina olivat ensimmäisen avaruuskävelyn suorittanut Aleksei Leonov ja Valeri Kubasov.
Deke Slayton kuoli pahanlaatuiseen aivokasvaimeen vuonna 1993.
Bila Tserkva
Bila Tserkva (, , ) on kaupunki Keski-Ukrainassa Kiovan alueella, noin 80 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta etelään, Dneprin sivujoen Rosin varrella. Se on asukasluvultaan Kiovan alueen suurin kaupunki ja hallinnollisesti alueen alainen kuntatason yksikkö. Bila Tserkvan kaupunki toimii myös sitä ympäröivän Bila Tserkvan piirin hallintokeskuksena. Vuonna 2010 kaupungissa asui 209 400 henkeä.
Bila Tserkva on perustettu vuonna 1032, ja historiansa kuluessa se on kuulunut niin Liettuaan (vuodesta 1363), Puolaan (vuodesta 1569) kuin Venäjäänkin (vuodesta 1795). Neuvostoaikoina siitä tuli teollisuuskeskus, jossa oli konepaja- ja rakennusteollisuutta.
Bila Tserkvan rautatieasema sijaitsee Ukrainan rautateiden päärataverkolla ja kaupungista on toimivat yhteydet niin Kiovan suuntaan kuin maan itäisiin osiinkin. Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu kaupungin noin 6 kilometrin päästä idästä ohittava valtatie M5, joka on osa laajempaa Pietarista Mustallemerelle johtavaa eurooppatietä . Satelliittikuvan perusteella noin 6 kilometriä kaupungin keskustan länsipuolella on sotilaslentokenttä.
Akatemiatalo
Akatemiatalo on uusklassistinen alun perin Turun Akatemian käyttöön vuonna 1815 valmistunut mutta vuonna 1817 vihitty rakennus Turun keskustassa I kaupunginosassa tuomiokirkon tuntumassa. Rakennuksen on suunnitellut Carl Christoffer Gjörwell. Se on Suomen huomattavimpia esimerkkejä kustavilaisesta uusklassistisesta rakennuksesta.
Talon Hämeenkadun puoleisessa päätykolmiossa lukee teksti "Primus lapis positus MDCCCII ultimus MDCCCXV." Ensimmäinen kivi siis asetettiin 1802 ja viimeinen 1815"." Akatemiatalon peruskiven muuraus vuonna 1802 oli merkkitapaus, johon osallistuivat muun muassa Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea. Akatemiatalo kärsi vakavia vaurioita Turun palossa vuonna 1827. Turun tuhouduttua laajalti palossa päätettiin yliopisto siirtää Helsinkiin. Rakennus kunnostettiin kuitenkin entiselleen Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaisesti ja luovutettiin vuonna 1830 Turun hovioikeuden, Turun tuomiokapitulin ja lääninhallituksen käyttöön. Nykyään tilat ovat kokonaisuudessaan hovioikeuden käytössä, lukuun ottamatta juhlasalia, jota hallinnoi Turun yliopisto. Juhlasali Solennitetssalen on ainut juhlasali Ruotsin vallan ajalta Suomessa.
Dalasi
Dalasi (tunnus GMD, lyhenne D) on Gambian valuutta, joka jakautuu 100 bututuun. Dalasi otettiin käyttöön 1971. Se korvasi aiemmin käytössä olleen Gambian punnan vaihtosuhteessa 1 Gambian punta = 5 dalasia.
Hakata-Gion Yamakasa
Hakata-Gion Yamakasa, toisinaan Hakata-Gion Yamagasa () on Fukuokan kaupungissa heinäkuussa pidettävä festivaali. Se on kaupungin vanhin festivaali ja sen historia yltää yli 700 vuoden päähän. Festivaali kerää vuosittain noin 2 miljoonaa katsojaa.
Yamakasa-festivaaliin osallistuvat Fukuokan kaupungin kansalaiset ja se tapahtuu Hakatan alueella, Nakagawa-joen ja Mikasagawa-joen välissä. Tapahtuman ylin elin on Kushida Jinja (Kujidan temppeli) ja se on osa Gion Matsuria, joka pidetään heinäkuun aikana Kiotossa.
Yamakasa on Hakatan tärkein edustaja Japanissa. Sen aikana käytettävä rituaalimainen huuto () äänestettiin vuonna 1996 Japanin 100 kauneimman äänen joukosta kaikkein kauneimmaksi.
Yamakasan osallistujat ovat kaikki Fukuokan kaupungin asukkaita. Festivaaliin ei osallistu ainoastaan tavallisia asukkaita vaan myös Kushidan temppelin Shinto-papit ovat mukana juhlassa.
Festivaalissa kilpailijat kantavat kilpaa raskasta bambusta kasattua temppeliä olkapäillään läpi ennaltamäärätyn reitin Hakatan alueella. Yhdessä joukkueessa osanottajia on useita satoja ja joukkueita on yhteensä seitsemän. Reitti kestää juosta läpi noin 34 minuuttia.
Festivaaliin osallistuminen on suuri kunnia ja siihen voi osallistua vain kutsulla. Monet hääparit pitävätkin häänsä heinäkuussa, jotta festivaaliin osallistuvat miehet voisivat tulla paikalle perinteisiin vaatteisiin pukeutuneena.
Vuonna 1241 Kamakura-kaudella Hakataan iski rutto, joka tappoi runsaasti kaupungin asukkaita. Shouten temppelin ylipappi Sei'ichi rakennutti itselleen kannettavan bambutemppelin, jolla häntä kannettiin ympäri kaupunkia. Temppelinsä päältä Sei'ichi heitti sairaiden päälle pyhää vettä, jonka kerrottiin parantaneen ihmiset.
Alun perin Sei'ichin muistoa kunnioitettiin yhden temppelin voimin sen kiertäessä kaupunkia heinäkuussa. Toisen maailmansodan jälkeen tapahtumasta muodostui kilpailu, jossa oli alun perin 13 joukkuetta. Nykyään joukkueita on 7; Ebisu-nagare, Daikoku-nagare, Doi-nagare, Higashi-nagare, Nishi-nagare, Nakasu-nagare ja Chiyo-nagare.
Nykyisenkaltaisia temppeleitä alettiin käyttää Edo-kaudella vuonna 1687, jolloin tapa matkittiin Kioton alueelta. Alun perin Doi-nagareksi nimetyn kauppiasjoukon miehet rakensivat Tōchōjin temppelin pihalle kannettavan temppelin, jota he kantoivat huutaen "Oi san" ().
Vuonna 1955 festivaali nimettiin virallisesti "Hakata-Gion Yamakasa" -festivaaliksi ja myös Hakatan ulkopuolisessa Shintenchōn kauppakadulla alettiin pystyttää Yamakasa-temppeleitä. Vuodesta 1970 myös pienet lapset ovat saaneet osallistua tapahtumaan ja heillä on oma lasten vuori (), jota he kantavat.
Festivaalin tapahtumilla on tarkka aikataulu, jonka mukaan kilpailun eri osat tapahtuvat joka vuosi samoina päivinä.
Regis McKenna
Regis McKenna on yhdysvaltalainen liikemies, joka tunnetaan monien Piilaakson yritysten alkutaipaleelta. Hän perusti vuonna 1970 mainostoimiston Regis McKenna, Inc., joka tarjosi konsultointi- ja markkinointipalveluita IT-alan yrityksille. McKennan uran varrelta löytyvät muun muassa seuraavat yritykset: America Online, Apple Computer, Compaq, Electronic Arts, Genentech, Intel, Lotus Software, Microsoft, National Semiconductor, Silicon Graphics ja 3COM.
McKenna jäi eläkkeelle mainostoimistostaan vuonna 2000, mutta jatkaa työtä riskisijoittajien konsulttina.
Mercallin asteikko
Mercallin asteikko kuvaa maanjäristyksen intensiteettiä eli sen aiheuttamia tuhoja ja muita vaikutuksia maanpinnalla tietyssä paikassa. Asteikossa on kaksitoista porrasta. Mercallin asteikko on subjektiivinen asteikko, eli sen arvo riippuu havaitsijasta ja havaintopisteestä. Tunnetumpi Richterin asteikko on objektiivinen asteikko, ja se kuvaa maanjäristysprosessissa vapautuvaa energiaa eli järistyksen magnitudia.
Richterin asteikolla ja Mercallin asteikolla on suora yhteys. Mitä suurempi on järistyksen magnitudi, sitä suuremmat vaikutukset sillä on maanpinnalla eli se saa suuremman järistysintensiteetin. Järistyksen aiheuttamat tuhot heikkenevät sen keskipisteestä poispäin mennessä, joten kauempana keskipisteestä järistys saa pienempiä Mercallin arvoja, vaikka sen magnitudi pysyy samana. Syvät tai syrjässä tapahtuvat maanjäristykset voivat saada pienen intensiteettiarvon, vaikka niiden magnitudi olisi hyvinkin iso.
Alimman eli I-luokan järistystä (magnitudi alle 3,4) ihmiset eivät pysty havaitsemaan. Ylimmän, XII-luokan järistys (magnitudi yli 8,0) aiheuttaa kutakuinkin täydellisen tuhon.
Nykyisin käytössä oleva maanjäristyksen vaikutuksia, intensiteettiä mittaava muunnettu Mercallin asteikko eli MMI-asteikko.
Se on kehitetty aikaisemmista Giuseppe Mercallin 1800-luvun lopulla käyttöön ottamasta Rossi-Forelin asteikosta. Mercallin asteikon aiempia muunnelmia olivat muun muassa Mercalli–Cancani–Sieberg-asteikko (MCS) ja Mercalli–Wood–Neuman-asteikko (MWN). Nykyinen MM-asteikko on Charles Richterin muokkaama.
Kosteikko
Kosteikko on yleisnimitys luontotyypeistä, jotka sijoittuvat kovanmaan ja avoveden välille. Kosteikkoja ovat esimerkiksi märät ja vettyneet matalat maa-alueet, matalat järvet ja merialueet, suot, tulvametsät ja virtaavat vedet.
Kosteikot tarjoavat kasvualustan monille eläin- ja kasvilajeille ja ne voivat toimia puskurina tulva-alueilla ja estää voimakkaat ja äkilliset tulvat. Sateet, valuma-alueelle tulevat vedet, alueen maaperä ja maanpinnan korkeuserot sekä veden haihtuminen muodostavat kosteikkojen hydrologiset olosuhteet. Kosteikot ovat yksi arvokkaimmista ja uhanalaisimmista luontotyypeistä maapallolla. Suot, umpeen kasvavat järvet, tulvaherkät alueet, matalat merenlahdet, veden peittämät ranta-alueet ja mangroverannat, ovat kaikki uhanalaisia luontotyyppejä.
Pohjois-Euroopassa on kosteikoiksi luokiteltavia alueita enemmän kuin monessa muussa maanosassa. Suomessa ja Ruotsissa kosteikkoja on noin 25 % maapinta-alasta.
Ramsarin sopimus on kansainvälinen sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta. Floridassa, Yhdysvalloissa sijaitseva Evergladesin valtava rämealue kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Kosteikkoja on kunnostettu Suomessa ja muualla maailmassa niiden luontoarvojen vuoksi. Muun muassa useat vesi- ja kahlaajalinnut sekä hyönteiset viihtyvät kosteikkoalueilla. Esimerkiksi Suomessa on Helsingissä kunnostettu Vantaanjoen suiston kaislikkoaluetta ja Floridassa, Yhdysvalloissa Evergladesin valtavaa rämealuetta.
Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskus
Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen (EFES) vastuualueena oli Suomen lentotiedotusalueen (ICAO-koodi EFIN) eteläosa, joka kattoi Etelä- ja Keski-Suomen Oulun läänin etelärajaan saakka. Tällä alueella tapahtuvien lentojen lennonvarmistuspalveluita (lennonjohto-, lentotiedotus- ja hälytyspalvelu) varten lennonvarmistuskeskuksessa toimi aluelennonjohto (, lyh. "ACC"). Lyhenne EFES tulee sanoista Europe, Finland ja Etelä-Suomi.
Lennonvarmistuskeskuksessa toimi myös lentopelastusta koordinoiva ja johtava lentopelastuskeskus (, lyh. "RCC").
Vuosittain Etelä-Suomen lennonvarmistuskeskuksen vastuualueella tapahtui noin 220 000 mittarilentosääntöjen ( lyh. "IFR") mukaan suoritettua lentoa, joka oli noin 95% IFR-lentojen kokonaismäärästä Suomen alueella.
Keskus sijaitsi vuodesta 1966 lukien Tampereen Aitolahden Olkahisissa Aitovuoressa.
Pohjois-Suomen lennonvarmistuspalveluita hoiti Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskus (EFPS), joka on toiminut Rovaniemellä Rovaniemen lentoaseman alueella vuodesta 1976 alkaen. Finavia päätti kuitenkin huhtikuussa 2009 keskittää koko Suomen lennonvarmistustehtävät Tampereelle ja lakkauttaa EFPS:n. Kyseinen uusi toimintamalli tuli käyttöön marraskuussa 2010, jolloin Etelä- ja Pohjois-Suomen lennonvarmistuskeskukset lakkautettiin ja tilalle perustettiin Suomen aluelennonjohto.
GtkRadiant
GtkRadiant on tietokonepelien tasojen suunnitteluun tarkoitettu ohjelma. Sen alkuperäiset kehittäjät ovat id Software ja Loki Software. Tällä hetkellä sitä ylläpitää ja kehittää id Software ja joukko vapaaehtoisia. GtkRadiant on vapaa ohjelmisto jota levitetään GNU GPL:n alla.
GtkRadiant pohjaa pitkälti id Softwaren sisäisiin pelinkehitystyökaluihin, erityisesti QE4-tasoeditoriin jota käytettiin "Quake II":n kehittämiseen. QE4:stä kehittyi QERadiant, josta GtkRadiant kehittyi. Samasta koodista on myös lähtöisin Q3Radiant, "Quake III Arena"n tasoeditori, ja D3Radiant, "Doom 3":n sisäänrakennettu tasoeditori.
GtkRadiant on alustariippumaton: Se pohjaa GTK+-käyttöliittymäkirjastoon ja toimii Windowsin lisäksi myös Linuxilla ja Mac OS X:ssä. Lisäksi se on pelimoottoririippumaton: Siihen voidaan helposti lisätä tuki uusille peleille, myös peleille jotka eivät pohjaa id Softwaren pelimoottoreihin (mm. "Half-Life" on tuettu, joskin se käytännössä pohjaa erittäin pitkälti muuteltuun "Quake"-pelimoottoriin).
Joanna Hoffman
Joanna Hoffman on yhdysvaltalainen ohjelmistosuunnittelija. Hän työskenteli Apple Computerin Macintosh-projektin parissa 1980-luvun alussa. Ennen Applea Hoffman työskenteli fyysikkona ja arkeologina.
Jef Raskin palkkasi Hoffmanin Macintosh-projektin viidenneksi jäseneksi syyskuussa 1980. Projektissa Hoffman työskenteli teknisenä markkinointiasiantuntijana. Hän kirjoitti Macintoshin ikkunointirajapinnan ensimmäisen dokumentaation kolmannen osapuolen ohjelmistokehittäjiä varten. Työ oli erityisen merkittävä siksi, että ennen graafisen käyttöliittymän sisältäviä käyttöjärjestelmiä ohjelmistokehittäjät rakensivat itse sovelluksiinsa käyttöliittymät. System 1.0:n myötä käyttöjärjestelmä tarjosi kirjastot graafista käyttöliittymää varten, joten rajapinnan dokumentointi oli tärkeää sovellusten kehittämiseksi.
Hoffman ideoi Apple University Consortium -ohjelman perustamisen, jolla myytiin Macintosheja edulliseen hintaan yliopistoille ja korkeakouluille.
Vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Steve Jobs" Hoffmania näytteli Kate Winslet.
Harar
Harar on kaupunki itäisessä Etiopiassa. Se on Hararin osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2012 siellä oli 110 457 asukasta. Harar sijaitsee 1 885 metrin korkeudessa ja noin 500 kilometrin päässä maan pääkaupungista Addis Abebasta.
Harar on ollut jo vuosisatojen ajan merkittävä kauppakeskus. Se on yhdistetty kauppareittien avulla muuhun Etiopiaan ja Afrikan sarveen sekä Arabian niemimaahan.
Vuonna 2006 Harar valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Kaupunkia pidetään islamin "neljänneksi pyhimpänä kaupunkina" ja siellä sijaitsee 82 moskeijaa, joista vanhimmat 900-luvulta, sekä 102 pyhäkköä .
Hararin asukkaat edustavat useita etnisiä ryhmiä, kuten amharoita, oromoita, somaleita, gurageja ja tigrejä, sekä muslimeja että kristittyjä. Kaupungin muurien sisäpuolella asuvasta väestöstä suurin osa on kuitenkin syntyperäisiä harareja. He puhuvat seemiläistä hararin kieltä, ja periytyvät mahdollisesti Aksumin valtakunnan sotilaallisen tukikohdan asukkaista.
Tšerkasy
Tšerkasy () on kaupunki Keski-Ukrainassa Dneprin länsirannalla, noin kaksisataa kilometriä Kiovasta etelään. Se on Tšerkasyn alueen hallinnollinen keskus. Vuonna 2013 siellä oli runsas 285 000 asukasta.
Rautatie Moskovasta Odessaan kulkee Tšerkasyn kautta ja ylittää siellä Dneprjoen 12 km pitkää yhdistettyä rautatie- ja maantiesiltaa pitkin.
Tšerkasyssa on Bohdan H'melnytskyn kansallinen yliopisto ja Tšerkasyn valtion teknillinen yliopisto.
Tšernihiv
Tšernihiv (, , "Tšernigov") on vanha kaupunki pohjoisessa Ukrainassa. Vuonna 2012 siellä asui runsas 250 000 asukasta. Se on Tšernihivin alueen hallinnollinen keskus ja sijaitsee Dneprin merkittävän sivuhaaran Desnan varrella.
Paikkakunnan sijainti vesireitin varrella näkyy kaupungin asutushistoriassa. Nykyisen Dneprin ja Desnan varrella liikkui metsästäjiä pian edellisen jääkauden mannerjään vetäytymisen jälkeen. Myöhäispaleoliittisen kauden Kostjonkin kulttuuri kattoi Desnan jokivarren. Nykyisen Tšernihivin alueelta on löydetty asutuksen jälkiä sekä nuoremmalta kivikaudelta, että pronssikaudelta.
Myös Ukrainan historiallisella ajalla kaupunki on merkittävä. Vanhimmat kronikkamaininnat Tšernihivistä ovat vuodelta 907, mutta paikkakunnan katsotaan olleen itäslaavilaisten heimojen asuttama jo satoja vuosia aiemmin. Nämä heimot sulautuivat osaksi Kiovan Rusjia. 1100-1300-luvuilla kaupunki oli vauraan Tšernihivin ruhtinaskunnan keskus. Tämän ruhtinaskunnan 1. hallitsija Mstislav oli Vladimir Suuren poika.
Kaupungissa on useita vanhoja luostareita ja vauraita kirkkoja eri vuosisadoilta.
Tšernihivin rautatieasema on merkittävä solmukohta Valko-Venäjältä ja Venäjältä tulevalle rautatieliikenteelle. Valtatie M01 ohittaa kaupungin länsipuolelta, ja tuo osana Pietarista Kiovaan ja edelleen Mustallemerelle johtavaa eurooppatietä sujuvat maantieyhteydet lähiseudun metropoleihin. Desna-joen varrella on kaupungin jokisatama.
Eco (valuutta)
Eco on suunnitteilla oleva eräiden Länsi-Afrikan talousyhteisön (ECOWAS) jäsenvaltioiden rahayksikkö. Viisi maata, Gambia, Ghana, Nigeria, Sierra Leone ja Guinea ovat muodostaneet West African Monetary Zonen (WAMZ), joiden lisäksi myös Liberia saattaa liittyä mukaan yhteisvaluuttaan. Lopullisena tarkoituksena on yhdistää eco ja CFA-frangit ja siten luoda yhteisvaluutta kaikille läntisen ja keskisen Afrikan maille.
Valuutan käyttöönottoa valmistelee West African Monetary Institute, joka sijaitsee Accrassa Ghanassa. Eco-valuutta on pitänyt ottaa käyttöön jo useita kertoja, mutta sen käyttöönottoa on lykätty useita kertoja. Viimeksi vuonna 2009 ECOWAS asetti tavoitteeksi, että Eco pitäisi saada käyttöön vuoteen 2020 mennessä. Helmikuussa 2018 ECOWAS vahvisti aikomuksensa käynnistää prosessi uudelleen vuonna 2020, mikä on ehdottomasti mahdotonta, joten se on aikomus julistaa aikomustaan. Taloustieteilijä Jean Joseph Boillotin mukaan helmikuun 23. päivänä 2018 ei ole vielä tehty merkittävää työtä tämän toteutuksen teknisistä näkökohdista yliopistotasolla tai valtion tasolla. Uusi valuutta (jonka nimi ei välttämättä ole ympäristöystävällinen) olisi paljon vakaampi kuin CFA, mutta rahallinen epävakaus on tuhoisaa taloudelle. Mutta tämä vakaus on isku, julkisten alijäämien rajoittaminen, joka hillitsee valtion investointien mahdollisuuksia. Tämä tasapaino löytyy Euroopan unionin avusta, joka on keskeinen osa laajentumista koskevista pohdinnoista ja CFA: n mahdollisesta uudistuksesta ja yhteisestä rahasta 80-luvulta alkaen toteutettavaan hankkeeseen. koko Länsi-Afrikka (laajennettu CFA-frangia tai muu valuutta).
Alanko
Alanko tarkoittaa maantieteessä laajaa aluetta, joka pinnanmuodostuksesta riippumatta on muuta maan pinnan korkeutta alempana, 0–200 metriä merenpinnan yläpuolella.
Suomen pinta-alasta 80 prosenttia on määriteltävissä alangoksi. Tanska on korkeimmillaan 170 metriä merenpintaa ylempänä ja siten kokonaan alankoa.
Tšernivtsi
Tšernivtsi (, , , , puol. Czerniowce, jidd. Tšernovits) on kaupunki läntisessä Ukrainassa Prutjoen varrella Karpaattien juurella.
Vuonna 2012 siellä oli noin 255 000 asukasta, joista 80 % ukrainalaisia, 11 % venäläisiä ja 4 % romanialaisia. Se on Tšernivtsin alueen hallinnollinen keskus.
Kaupunki on yksi Ukrainan sisämaan vanhimpia. Arkeologisissa tutkimuksissa löydetty asutus on perustettu 1100-luvun jälkipuoliskolla. Kirjalliset lähteet mainitsevat sen kaupunkina vuonna 1408, mutta Moldavia oli saanut sen valtaansa jo 1300-luvun puolivälissä. Tšernivtsi on kuulunut vuosisatojen varrella myös turkkilaisille, Itävaltaan (1775–) ja Itävalta-Unkariin, Romaniaan (1918–), Neuvostoliittoon (1940–), uudelleen Romaniaan ja Neuvostoliittoon ja vuodesta 1991 itsenäiseen Ukrainaan.
Tšernivtsi on maantie- ja rautatieliikenteen risteyspaikka. Yliopisto on perustettu 1875. Lisäksi kaupungissa on 1200-luvun linnoitus, 1600-luvun puinen kirkko ja 1800-luvun tuomiokirkko. Kaupungissa on elintarvike-, tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta. Bukovinan lääketieteellinen valtionyliopisto sijaitsee myös kaupungissa.
Durmitorin kansallispuisto
Durmitorin kansallispuisto sijaitsee Montenegrossa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1952. Kansallispuiston pinta-ala on 390 neliökilometriä ja korkein huippu, Bobotov kuk, kohoaa 2 522 metrin korkeuteen. Tarajoen laakso on Euroopan syvin kanjoni.
Durmitorin kansallispuisto sijaitsee Dinaarisilla Alpeilla 450–2522 metrin korkeudessa lähellä Välimeren ja Tonavan välistä vedenjakajaa. Durmitorin massiivin huipuista 48 yltää 2 000 metriin. Niistä korkein on 2 522 metrin korkuinen Bobotov Kuk.
Kansallispuiston maisemia hallitsevat kalkkikivimuodostelmat, jotka ovat peräisin keski- ja myöhäistriaskaudelta sekä myöhäisjura- ja myöhäisliitukausilta. Jää ja vesi on kaivertanut kalkkikiveen erilaisia muodostelmia. Tarajoen kanjoni on Euroopan syvin. Joki virtaa 60 kilometrin ajan jopa 1 300 metriä syvässä kanjonissa.
Kansallispuistossa on 18 jäätikköjärveä, joista suurin on Crno jezero, ”Mustajärvi”. Osa järvistä laskee vetensä maanalaisiin luoliin, joista suurin on 897 metriä syvä.
Kansallispuiston ilmasto vaihtelee laaksojen välimerellisestä ylätasankojen viileään ilmastoon.
Durmitorin kansallispuistosta on löydetty noin 700 kasvilajia. Kasvillisuus vaihtelee laaksojen ainavihannoista metsistä, välimerellisiin havumetsiin, alpiinisiin metsiin ja soihin sekä alppiniittyihin.
Kansallispuiston metsien nisäkkäisiin kuuluvat karhu, saukko, villisika, villikissa ja gemssi. Birdlife Internationalin mukaan puistossa elää 130 lintulajeja. Niihin kuuluvat maakotka, käärmekotka, muuttohaukka, mehiläishaukka, kivikkopyy, metso ja teeri.
Puiston vesissä elää useita lohikaloja, kuten tonavanjokilohi, purotaimen, puronieriä ja harjus.
Kansallispuiston alueella elää noin 1 500 ihmistä, joista suurin osa saa elantonsa maanviljelystä ja paimentamisesta. Suurinta osaa korkeimmista niityistä paimentaa kesäisin lampaita ja karjaa. Puiston itärajalla on Žabljakin kylä, jossa on noin 2 000 asukasta.
Kansallispuisto perustettiin 1952, mutta aluetta on suojeltu jo vuodesta 1907, jolloin Crno jezero -järvi suojeltiin.
Kansainvälistä tunnustusta sille tuli 1976, jolloin Tarajoen laakso listattiin Unescon biosfäärialueeksi. Maailmanperintöluetteloon se otettiin 1980.