Avohakkuu
Avohakkuu on metsänuudistamisen menetelmä, jossa metsikkökuviolta kaadetaan kaikki tai lähes kaikki hakkuualueen puut .
Suomessa on yleisesti käytössä metsänhoidon tapa, jossa metsää hoidetaan päätehakkuuseen katkeavin, kiertoajaksi kutsutuin jaksoin. Metsän kiertoajassa avohakkuu on lyhytaikainen vaihe, 1-3 vuotta. Suomessa voimassa olevassa PEFC-metsäsertifioinnissa edellytetään 5–10 säästöpuun jättämistä kaatamatta jokaiselle avohakatulle hehtaarille. Säästöpuita ei saa viedä koskaan pois metsästä. Suomen talousmetsistä yli 95 prosenttia on PEFC-sertifioitu.
Kun harsintametsätaloudesta luovuttiin vuosina 1949-50, siirryttiin metsikkö kohtaiseen tarkasteluun. Tässä yhteydessä avohakkuita alettiin perustella pääosin neljällä myytillä, jossa avoimeksi hakkaamista verrattiin luontaiseen metsän kehitykseen. Ensimmäisen harhakäsitys muodostui kun perusteltiin metsäpalon polttavan kaikki metsän puut, jolloin syntyy luonnollinen avohakkuu. Metsäpaloja on kuitenkin erityyppisiä ja niissä eivät tuhoudu kaikki puut. Toinen myytti liittyy metsäpalon jälkeisen metsän tasaikärakenteisuuteen. Kolmannen myytin muodostaa käsitys että luonnontilainen metsää muodostuu vanhetessaan yhden puulajin metsäksi. Neljäs perustelu on luonnontilaisen metsän häiriödynamiikan liiallinen yksinkertaistaminen.
Nykypäivän metsänhoidossa avohakkuu on yksi metsänuudistamisen menetelmä muiden joukossa 
. Avohakkuiden lisäksi metsää voidaan uudistaa myös luontaisilla menetelmillä, tai metsää voidaan kasvattaa eri-ikäisrakenteisena. Metsäpolitiikka, metsänhoidon suositukset ja käytännöt kannustavat monipuoliseen metsänhoitoon ja metsien monimuotoisuuden säilyttämiseen osana metsätaloutta 
.
Avohakkuuta tehdään yleensä alueilla, joissa pääosa metsästä on jo ohittanut voimakkaan kasvun vaiheen. Sitä ennen on usein tehty yksi tai useampia harvennushakkuita.
Metsänhoitoa ja metsänomistajan velvollisuuksia  säädellään Suomessa etenkin metsälaissa  Metsälain mukaan uusi taimikko on perustettava uudistushakkuun jälkeen. Luontaista uudistamista käytettäessä uuden, kehityskelpoisen taimikon tulisi syntyä Etelä-Suomessa 5 vuodessa hakkuun jälkeen, Pohjois-Pohjanmaalla ja Kainuussa 7 vuodessa ja Lapissa 10 vuodessa. Taimikon perustamista koskevat toimenpiteet on saatettava loppuun viiden vuoden kuluessa uudistushakkuun aloittamisesta tai kolmen vuoden kuluessa uudistushakkuun päättymisestä. Tämä metsän uudistamisvelvollisuus koskee kaikkia metsänomistajia. Metsälaki antaa metsänomistajalle vapauden valita kiertoajan pituuden.
Tohtori Tapio Klenin mukaan avohakkuilla on negatiivisia vaikutuksia ympäristöön ja metsien rinnakkaiskäyttöön. Esimerkiksi mustikka kuolee avohakkuiden seurauksena palaten metsään vasta 40 vuoden kuluttua. Nettomääräisesti puolet mustikkametsistä onkin kadonnut metsänhoidon seurauksena viimeisen 50 vuoden aikana.
Metsäntutkimuslaitoksen emeritustutkija Simo Hanneliuksen mukaan avohakkuut ovat luonnonmukaisia aiemmin yleisten metsäpalojen mukaelmia ja edesauttavat mustikka- ja puolukkasatoja, päiväperhosia, kukkaketoja ja ylipäänsä valoa kaipaavia kasveja, myös pioneerikasveja. Esimerkiksi avohakatulle alueelle tulevat jäkälät tuovat maaperään typpeä.
Avohakkuu huonontaa maisemaa tilapäisesti, mutta sitä voi parantaa jättämällä alueelle säästöpuuryhmiä ja kelopuita, kuten nykyään on tapana.
Hanneliuksen mukaan avohakkuiden tuottama tasaikäinen metsä sitoo enemmän hiilidioksidia ja kasvaa nopeammin.