Kemin sarjakuvakeskus
Kemin sarjakuvakeskus järjestää Kemin sarjakuvatapahtumia, tuottaa sarjakuvanäyttelyitä ja harjoittaa kustannustoimintaa. Sarjakuvakeskuksen yhteydessä toimii huomattava sarjakuvakirjasto.
Kemin sarjakuvakeskus perustettiin vuonna 1988 Sarjakuvakeskus Kemi ry –nimisenä tukemaan Kemin kaupungin kulttuurilautakunnan sarjakuvatoimintaa.
Kulttuurilautakunta oli aloittanut sarjakuvatapahtumien järjestämisen jo vuonna 1981 ja valtakunnallisen läpimurron sarjakuvapäivät saivat vuonna 1986. Vuonna 1993 Kemin sarjakuvapäivien järjestäminen siirtyi kokonaan sarjakuvakeskukselle.
Kemin sarjakuvakeskuksen historia juontaa joulukuun 30. päivään vuonna 1974, jolloin Kemin kaupunginhallitus äänestyspäätöksellä karsi poliittisen perustein kasvatusneuvolaan tilattavien lehtien listalta Aku Ankka -lehden. Pikku-uutinen päätöksestä levisi erilaisin versioin ympäri maailmaa: Kemille naurettiin Sri Lankaa myöten.
Kemin saama julkisuus muistettiin kun kaupunkiin perustettiin kulttuurilautakunta vuonna 1977. Yhdeksi toiminta-alueekseen lautakunta päätti ottaa kotimaisen populaarikulttuurin, erityisesti sarjakuvan edistämisen.
Ranskasta 1950-luvun lopulla alkanut sarjakuvan aikuistuminen tavoitti Suomen näkyvimmin vasta 1980-luvulla. Kemillä oli tässä kehityksessä merkittävä panos. Samalla Kemi on kääntänyt 1970-luvulla saamansa negatiivisen julkisuuden positiiviseksi voimaksi.
Sarjakuvakeskuksen puheenjohtajina ovat toimineet tiedotuspäällikkö Hannu Sainio (nyk. Simeoni Hellman), varatuomari Veijo Röntynen, sosiaali- ja terveystoimenjohtaja Riitta Luosujärvi, opettaja ja toimittaja Maippi Tapanainen, sarjakuvataiteilija Ilpo Koskela, lastenkulttuurikoordinaattori Outi Hyvönen ja nykyään puheenjohtajana toimiva toimittaja Risto Koskinen.
Kemin sarjakuvapäivien järjestäminen aloitettiin vuonna 1981 ja ne kansainvälistyivät vuonna 1985. Sarjakuvapäivillä järjestettiin muun muassa sarjakuvakilpailuja ja jaettiin Lempi-palkintoja. Toistaiseksi viimeiset sarjakuvapäivät järjestettiin vuonna 2016.
Vuodesta 2004 alkaen Sarjakuvakeskus on järjestänyt myös Sarjakuva & Musiikki -sävellys- ja sanoituskilpailuja. Tuon vuoden sarjakuvapäivien teemana oli juuri Sarjakuva & Musiikki. Kilpailun palkitut julkaistiin CD-levynä.
Kemin sarjakuvakeskuksen näyttelytoiminta jakaantuu kahteen osaan. Keskus edeltäjineen on tuonut Kemiin sarjakuvapäivien ajaksi sarjakuvanäyttelyitä ja tuottanut omia näyttelyitä, jotka ovat Kemin tapahtuman jälkeen kiertäneet muuallakin Suomessa. Pääasiassa sarjakuvapäivien näyttelyt järjestettiin pitkään Kemin taidemuseossa, mutta muitakin tiloja on käytetty. Erikoisin on ollut vuonna 1984 kaupungintalon hisseissä järjestetty ranskalaisen Barben eroottisten pystysarjakuvien näyttely nimeltä 2 x 13 kerrosta.
Sarjakuvakeskuksen tuottamista näyttelyistä menestyksekkäin on ollut Tarmo Koiviston "Mämmilä 20" vuodelta 1995, joka veti Kemin taidemuseoon kuukauden aikana ennätykselliset 18 248 kävijää. Mämmilä on sittemmin kiertänyt Orivedellä, Helsingin kaapelitehtaalla, Malmitalossa ja Jyväskylän Alvar Aalto-museossa. Kaikkiaan näyttelyn on nähnyt yli 60 000 katsojaa.
Mittavin ulkomaisista näyttelyistä on ollut vuoden 1993 sarjakuvapäivillä esillä ollut Ranskan kansallisen sarjakuvakeskuksen tuottama amerikkalaisen, nykyisin Ranskan ja Espanjan rajalla kuvanveistoa harrastavan Robert Crumbin aikaisemmin Angoulemessa nähty Crumbin maailma, jonka Kemiin käytännöllisesti tuotti Hannu Sainio.
Lisäksi sarjakuvakeskuksen tuottamat kolmiulotteiset Viivi ja Wagner ja Aku Ankka-näyttelyt, myös Hannu Sainion Kemiin tuottama, ovat 
vierailleet Riihimäen taidemuseossa. Aku Ankka- ja Karvinen-näyttelyt 
olivat näytillä myös Silja Linen laivoilla kesällä 2011. Kemissä Aku Ankat ja muut ankat olivat palaa Kulttuurikeskuksen kahvion palossa.
Sarjakuvakeskus
on myös avustanut ja toiminut asiantuntijan roolissa erilaisissa 
näyttelyissä. Keskuksen näyttelymateriaalia on ollut lainassa 
esimerkiksi Kulta ja sarjakuva-näyttelyssä Tankavaaran kultamuseossa 
vuonna 2014.
Vuonna 2015 Kemin sarjakuvakeskus avasi kaupungin keskustaan ympäri vuotisen ja pysyvän sarjakuvanäyttelyn. Näyttely esittelee sarjakuvaa monin tavoin ja sisältää esimerkiksi kymmeniä sarjakuvaoriginaaleja ja kolmiulotteisia patsaita tunnetuista sarjakuvahahmoista. Näyttelyssä on myös vaihtuvia näyttelyosioita. Näyttelyn myötä Kemin sarjakuvakeskus on pystynyt työllistämään yhden vakituisen työntekijän sekä lukuisia työharjoittelijoita.
Näyttelyjä Kemin sarjakuvapäivillä 1981-2016.
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990 (Murmansk)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2010 Karvinen -näyttely (Risto Koskinen / Kemin sarjakuvakeskus)
2015 Pahkasika -näyttely (Kemin sarjakuvakeskus)
2016 Lordi-sarjakuvanäyttely (Risto Koskinen / Kemin sarjakuvakeskus)
Muita, vuonna 2015 avatussa sarjakuvanäyttelyssä olleita vaihtuvia näyttelyosioita.
2017 Jope Ruonansuun karikatyyreja
2017 Kalervo Palsa -näyttely
2017 Tähti-sarjakuvanäyttely
2017-2018 Kiinalaisen sarjakuvan näyttely
1985
Serge Clerk, Ranska
Patrick Boyer, Ranska
1986
Pierre Christin, Ranska
Ted Benoit, Ranska
Joakim Pirinen, Ruotsi
Rolf Clarsson, Ruotsi
1987
Alexandro Jodorowsky, Ranska
Loustal, Ranska
Arno, Ranska
1988
Claire Bretecher, Ranska
Gilbert Shelton, USA / Ranska
Priit Pärn, Viro
1989
Wolinski, Algeria / Ranska
Hunt Emerson, Englanti
Horst Schröder, Ruotsi
1990 (Murmansk)
Carol Bennett, Englanti
Tony Bennet, Englanti
Chris Andrews, Englanti
Hunt Emerson, Englanti
Gilbert Shelton, USA / Ranska
Suzy Varty, Englanti
Andrew Bich, Englanti
David Shenton, Englanti
Berhard Willem, Hollanti
Vanessa Morgan, Englanti
1991
Jose Munoz, Argentiina / Italia
Carlos Sampayo, Argentiina / Espanja
Anatoli Bavykin, NL
Hans Tjörneryd, Ruotsi
Pierre Holländer, Ruotsi
1992
Norio Yamanoi, Japani
Francois Chuiten, Belgia
Benoit Peeters, Belgia
Craig Ylitalo, USA
Heiki Ernits, Viro
Margo Väinö, Viro
1993
Frank Odoi, Kenia
Jean-Pierre Mercier, Ranska
1994
Neil Gaiman, USA
Jean van Hamme, Belgia
1995
Robert Crumb, USA / Ranska
Scott McCloud, USA
Hunt Emerson, Englanti
Luis Loiro, Portugali
Shpend Bengu, Albania
1996
Miquelanxo Prado, Espanja
Raul, Espanja
Carsten Graabaek, Tanska
Sergei Smetanin, Venäjä
1997
Recis Loisel, Ranska
Baru, Ranska
Arildt Mithun, Norja
1998
Jeff Smith, USA
Vijaya Iyer, USA
Bryan Talbot, Englanti
Anders Westerberg, Ruotsi
1999
Max Cabanes, Ranska
Jano, Ranska
Bjarni Hinriksson, Islanti
2000
Joe Sacco, USA
Philippe Vuillemin, Ranska
Mato Zsolt, Unkari
Jan Romare, Ruotsi
2001
Eddie Campbell, Australia
Ben Katchor, USA
Vicar, Chile
Florence Cestac, Ranska
Peter Madsen, Tanska
Morten Harper, Norja
2002
Patrick Gaumer, Ranska
Vittorio Leonardo, Belgia
Carla Rui, Belgia
Mauritzio Dotti, Italia
Mauro Boselli, Italia
Teddy Kristiansen, Tanska
2003
Moebius/Jean Giraud, Ranska
Isabelle Champeval, Ranska
2004
Pascal Mezzo, Ranska
Christian Marmonnier, Ranska
Jano, Ranska
2005
Benoit Mouchard, Ranska
2006
David Lloyd, Englanti
Aurélia Aurita, Ranska
Frédéric Boilet, Ranska
Freddy Milton, Tanska
2008
Paul Gravett, Englanti
2009
Chie Kutsuwada, Japani
2010
Guy Delisle, Kanada
Kiriko Kubo, Japani
2011
Kolbeinn Karlsson, Ruotsi
Allan Haverholm, Tanska
Vuonna 1986 Kemin kulttuurilautakunta julkaisi ensimmäisen suomalaisen sarjakuvaa käsittelevän esseekokoelman Puhekuplia - kirjoituksia sarjakuvasta. Kirjan toimitti kulttuuritoimiston siviilipalvelusmies Erkki Huhtamo, joka on myöhemmin toiminut muun muassa mediatieteen professorina Lapin yliopistossa. Teosta on käytetty yliopistollisena kurssikirjana. Puhekuplia 2 ilmestyi Heikki Ansan toimittamana seuraavana vuonna 1987.
Vuonna 1988 julkaisutoiminta jatkui ensimmäisellä suomalaisella sarjakuvan oppikirjalla, Keijo Ahlqvistin ja Ari Kutilan Piirrä sarjakuvaa!. Teoksesta on otettu kaksi painosta ja sitä on myyty 3500 kappaletta.
Ensimmäinen Sarjakuvakeskuksen itsensä kustantama teos oli Pekka Rönkön vuonna 1988 toimittama Kalervo Palsan (1947-1987) postuumi koostealbumi "Kuolema ja intohimo". Albumin ranskankielinen laitos "La mort et la passion" ilmestyi Kirsi Kinnusen kääntämänä seuraavana vuonna. Se julkistettiin Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla.
Muita Sarjakuvakeskuksen kustantamia kotimaisia sarjakuva-albumeja ovat mm. Jope Pitkäsen Murmanskissa julkistettu "Puolipohja" (1990) ja Lempi-kooste "Karjala takaisin" (1991) sekä Hannu Hirvosen Eroottinen eläintarina. Ilpo Koskelan "Irlantilainen" ilmestyi (1991) ja Ari Kutilan "Mustapukuinen mies" (1995).
Suomennoksina Sarjakuvakeskus on kustantanut amerikansuomalaisen Craig Ylitalon "Einon ja Toivo"n (1993) ja ruotsalaisen kulttipiirtäjän Ulf Lundkvistin albumin "Kahvi kylmenee" (1994).
Sarjakuvakeskus on julkaissut muiden vähän kustantamaa sarjakuvaa käsittelevää tietokirjallisuutta. Puhekuplia -sarjan jatkona ilmestyi Sauli Pesosen hakuteos "Alkupalat" (1992). Sani Liljenbäckin "Erotiikan ruututarha - Sarjakuvan seksihistoria, lyhyt oppimäärä" (1994) oli myyntimenestys. Keittokirjojakin on julkaistu: Ari Kutilan ja Ilpo Koskelan "Sarjakuvakeittokirja" (1992), joka sisältää sarjakuvatarinoihin liittyviä reseptejä.
Sarjakuvakeskuksen mittavin kustannushanke toteutui keväällä 1996, jolloin julkaistiin kahden vuoden toimitustyön tuloksena Heikki Jokisen ja Kalervo Pulkkisen "Suomalaisen sarjakuvan ensyklopedia".
Pääosan Sarjakuvakeskuksen julkaisutoiminnasta muodostavat kuitenkin vuosittaisten sarjakuvakilpailuiden voittajatyöt sisältävät albumit. Niitä on julkaistu vuodesta 1982 lähtien.
Kemin kaupunginkirjaston tiloissa toimii sarjakuvakirjasto, jossa on noin 10000 nidettä ja muuta aineistoa, mm. Robert Crumbin kirjeet Pekka Gronowille 1970-luvun puolivälissä. Julkaisuja ei lainata, vaan ne on tarkoitettu tutkijoiden käyttöön itse paikalla.
Sarjakuvakirjaston laajaan undergroundsarjakuvien kokoelmaa on hyödyntänyt muun muassa Päivi Arffman "”Comics go underground!”" (2004) väitöskirjassaan.
Kemin sarjakuvakeskus on yhteistyössä opetusministeriön ja Kemin kulttuuritoimen kanssa järjestänyt muun muassa sarjakuvatyöpajoja.