hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Olari Elts
Olari Elts (s. 27. huhtikuuta 1971 Tallinna) on virolainen kapellimestari, joka teki läpimurtonsa voitettuaan kansainvälisen Jean Sibelius -kapellimestarikilpailun Helsingissä vuonna 2000. Vuotta aiemmin hän voitti kansainvälisen Jorma Panula -kapellimestarikilpailun.
Elts opiskeli aluksi Viron musiikkiakatemiassa Kuno Arengin johdolla kuoronjohtoa ja Wienin musiikkiakatemiassa orkesterinjohtoa. Hän opiskeli myös Jorma Panulan yksityistunneilla ja osallistui Esa-Pekka Salosen ja Neeme Järvin mestarikursseille.
Vuosina 2001–2006 Elts toimi Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Syksyllä 2006 hän aloitti Bretagnen orkesterin taiteellisena neuvonantajana ja kaudesta 2007–2008 lähtien hän on toiminut Skotlantilaisen kamariorkesterin ja Viron kansallisen sinfoniaorkesterin päävierailijana. Elts perusti vuonna 1993 nykymusiikkiyhtye NYYD Ensemblen, joka pyrkii ennakkoluulottomaan ohjelmistosuunnitteluun ja jonka kokoonpano vaihtelee yksittäisestä soittajasta kamariorkesteriin. Oopperakapellimestarina Elts debytoi 1996 johtaessaan Benjamin Brittenin Albert Herringin Viron kansallisoopperassa. Myöhemmin hän on johtanut Mozartin Don Giovannin ja Idomeneon sekä Puccinin Il Tritticon. Syksyllä 2008 Elts johtaa Heinrich Marschnerin oopperan Der Vampyr Rennesin oopperassa.
Elts on johtanut Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteria, BBC Scottish sinfoniaorkesteria, Cincinnatin sinfoniaorkesteria, Dresdenin sinfonikoita, London Sinfonietta -orkesteria ja Wienin Tonkünstler-orkesteria. Lisäksi hän on vieraillut johtamassa Barcelonan, Berliinin, Liverpoolin, Luzernin, Stuttgartin, Toulousen ja Wienin sinfoniaorkesteria sekä Frankfurtin, Suomen ja Ruotsin radion sinfoniaorkesteria. Kaudella 2002–2003 Elts teki menestyksekkään debyyttikiertueen Australiaan Adelaiden sinfoniaorkesterin kanssa ja hän on sen jälkeen vieraillut maassa vuosittain. Elts on johtanut Australiassa lisäksi Melbournen ja Länsi-Australian sinfoniaorkesteria sekä naapurimaassa Uuden-Seelannin sinfoniaorkesteria. Alkuvuodesta 2018 Elts aloitti Kymi Sinfoniettan taiteellisena neuvonantajana.
Pierre Drieu La Rochelle
Pierre Eugène Drieu La Rochelle (3. tammikuuta 1893 Pariisi – 15. maaliskuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, jonka tuotanto käsitti romaaneja, novelleja ja esseitä. Hän oli myös toimittaja ja poliittinen kirjoittaja ja aktivisti, joka toimi Ranskassa fasismin näkyvänä puolestapuhujana sekä yhteistyömiehenä saksalaisten natsien kanssa Ranskan miehityksen aikana.
Drieu La Rochelle syntyi normandialaiseen kansallismieliseen porvarisperheeseen, joka oli muuttanut asumaan Pariisin XVII kaupunginosaan. Perheessä oli vaikeita taloudellisia että aviollisia ongelmia. Hän saattoi kuitenkin käydä arvostettua yhteiskunnallisiin aloihin painottunutta korkeakoulua "École libre des sciences politiques"ia. Ensimmäisen maailmansodan seurauksena hän sai vakavia henkisiä ongelmia, ja lisäksi hän haavoittui kolmesti. Vuonna 1934 ilmestynyt novellikokoelma "La Comédie de Charleroi" ilmentää hänen kokemuksiaan sodasta. Sotaseikkailujen lisäksi hänellä oli myös useita rakkausseikkailuja, sillä hän on argentiinalaisen Victoria Ocampon ja myös Christiane Renault’n (autotehtailija Louis Renault’n puoliso) rakastaja.
Drieu oli henkisesti ja tyylillisesti lähellä surrealisteja eritoten 1920-luvun aikana. Heistä läheisin oli ehkä Louis Aragon, johon kuitenkin ystävyys myöhemmin katkesi. Hän oli kiinnostunut ranskalaisesta fasismiin suuntautuneesta "Action française" -liikkeestä mutta ei kutenkaan liittynyt sen mihinkään virtaukseen. Hän tuli yleisesti tunnetuksi vuonna 1922 julkaisemallaan esseellä ”Mesure de la France”. Drieu voidaan luokitella 1920-luvun aikana tasavaltalaiseksi, uskonnottomaksi, antiklerikaaliksi ja individualistiksi, joka oli lähellä tuolloista Radikaalia puoletta.
1930-luvulla hän julistautui samalla kertaa sekä sosialistiksi että fasistiksi, mikä olisi voinut olla hänen erilaisten ajatustensa ratkaisumalli ja samalla vastaus nykyaikaisen yhteiskunnan materiaaliseen rappioon. Vähän ennen toista maailmansotaa hän liittyi fasistiseen "Parti populaire français" -puolueeseen ja ryhtyi sen lehden päätoimittajaksi. Aivan sodan aattona hän kuitenkin erosi puolueesta ja lehden toimituksesta.
Ranskan miehityksen aikana hän johti "La Nouvelle Revue française" -aikakauslehteä ja otti voimakkaasti kantaa saksalaisten natsien kanssa tehtävän yhteistyön puolesta. Pariisin vapautuksen jälkeen hän ei kuitenkaan suostunut maanpakoon eikä piiloutumaan, vaikka useat hänen ystävänsä, eritoten André Malraux, sitä hänelle suosittelivat. Yritettyään useita kertoja itsemurhaa hän lopulta kuoli 5. maaliskuuta 1945.
Rautainen Coogan
Rautainen Coogan ("Coogan's Bluff") on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut jännitys- ja rikoselokuva, jonka ohjasi Don Siegel ja pääosassa on Clint Eastwood.
Elokuva oli Siegelin ja Eastwoodin ensimmäinen yhteinen elokuva, jonka jälkeen he tekivät muun muassa menestyselokuvat Likainen Harry ja Pako Alcatrazista.
Elokuva kertoo arizonalaisesta poliisista, Walt Cooganista, joka on saanut tehtäväkseen hakea vanki New Yorkista. Vanki on Cooganille jo ennestään tuttu, eikä hän iloitse tehtävästä. New Yorkin poliisit tekevät vangin luovutuksen kaikkein vaikeimman kautta. Lopulta, kun vanki annetaan Cooganin haltuun, auttavat vangin toverit hänet pakoon ja lyövät Cooganin kanveesiin. Cooganin esimies kieltää häntä tekemästä mitään tyhmää, mutta Coogan aloittaa oman raivokkaan ajojahtinsa New Yorkin pimeissä öissä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo "Rautaista Coogania" erinomaiseksi citytrilleriksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä.
C. H. Spurgeon
Charles Haddon Spurgeon, tavallisemmin C.H. Spurgeon, (19. kesäkuuta 1834 – 31. tammikuuta 1892) oli englantilainen baptistisaarnaaja, joka muistetaan voimakkaasti vaikuttaneen kristittyjen kesken eri suuntauksissa. Sekalainen joukko kristittyjä muistaa hänet edelleen ”Saarnaajien ruhtinaana” (). Elämänsä aikana Spurgeon saarnasi arviolta noin ihmiselle. Vuonna 1857 hän myös perusti hyväntekeväisyysrahaston nimeltä ”Spurgeonin lasten hoitokoti” () orpolasten hyväksi, joka toimii edelleen maailmanlaajuisesti Meksikossa, Afrikassa ja Itä-Euroopassa. Hänen saarnojaan käännettiin monelle eri kielelle jo hänen elinaikanaan.
Spurgeon toimi Lontoossa New Park Street Chapel -baptistiseurakunnan pastorina 38 vuotta. Hän osallistui useisiin väittelyihin Ison-Britannian baptistiyhteisössä (), josta hänen täytyi myöhemmin lähteä. Spurgeon kärsi läpi elämänsä masennuksesta.
SECI-malli
SECI-malli eli tiedon luomisen prosessimalli on Ikujirō Nonakan ja Hirotaka Takeuchin kehittämä malli uuden tiedon luomiseen organisaatiossa. Malli kuvaa prosessiin neljä vaihetta, jotka ovat tiedon sosialisaatio (socialization), ulkoistaminen (externalization), yhdistäminen (combination) ja sisäistäminen (internalization).
Malliin sisältyy "tiedon spiraali", jossa eksplisiittinen ja hiljainen tieto vuorovaikuttavat keskenään jatkuvana prosessina. Tämä vuorovaikutus johtaa uuden tiedon luomiseen. Mallin keskeinen ajatus on, että yksilöt jakavat jo olemassa olevaa tietoaan toistensa kanssa, jolloin se yhdistyy uudeksi tiedoksi. Tiedon spiraali - eli tiedon määrä - kasvaa sitä enemmän, miten monta kierrosta (iteraatiota) mallissa edetään.
Kateřina Emmons
Kateřina Emmons tyttönimeltään Kůrková (s. 17. marraskuuta 1983 Plzeň) on tšekkiläinen ampuja ja olympiavoittaja. Hän kilpailee kivääriammunnassa.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa Kurkova saavutti voittaessaan kultaa MM-kilpailuissa 2002. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti muun muassa olympiapronssia ja Euroopan mestaruuden. Deauvillestä vuonna 2007 hän voitti toisen Euroopan mestaruutensa.
Kurkova avioitui vuonna 2007 yhdysvaltalaisen ampujan Matthew Emmonsin kanssa ja vaihtoi myös sukunimeään. Hänen nykyinen valmentajansa on Petra Kůrky. Seuratasolla Emmons edustaa Rapid Plzeňiä.
Pekingissä 2008 Emmonsista tuli kisojen ensimmäinen olympiavoittaja. Hän otti kultaa tuloksella 503,5, ja voitti toiseksi tulleen venäläisen Ljubov Galkinan 1,4 pisteellä. Pienoiskiväärin 50 metrin asentokilpailussa Emmons jäi hopealle hävittyään Kiinan Du Lille noin kolmella pisteellä. Emmonsin ero pronssille jääneeseen Kuuban Eglis Yaima Cruziin oli vain 0,1 pistettä.
Emmons on 168 cm pitkä ja painaa 56 kg.
Luettelo 3D-grafiikkaohjelmista
3D-grafiikkaohjelmisto tarkoittaa tietokoneohjelmaa, jolla luodaan 3D-grafiikkaa. Tyypillisesti on olemassa monta vaihetta, joita studiot käyttävät luodessaan 3D-objekteja elokuvia ja pelejä varten ja tämä artikkeli käsittää vain osan käytetyistä ohjelmistoista. Useimmilla 3D-ohjelmistoilla on laajennettava plugin-orientoitunut modulaarisuus, ja ammattilaistason pluginit, joita studiot käyttävät, maksavat kymmeniä tai satoja tuhansia. Suurimmat studiot yleensä käyttävät muita kaupallisia ohjelmistoja näiden ohjelmistojen lisäksi. Useista ammattilaistason ohjelmistoista on ilmaisversio itseopiskelua varten.
Huomaa, että 3D-ohjelmisto ei vielä tarkoita säteenseurantaa, vaan olemassa on useita eri renderöintimenetelmiä eri tarkoituksiin. CAD-ohjelmat ovat oma, erillinen ohjelmaryhmänsä.Swift3D ohjelmistolla voi muuntaa Lightwave tai 3DS Max objektit Flash animaatioiksi. Liittämisohjelmistoa käytetään yleisesti liittämään kuvattu video tietokoneella luotuun videoon, pitäen kaksi synkronoituna kun kamera liikkuu. Poser on kaikkein suosituin ohjelma ihmisten mallintamiseen. Videon tuottamisen jälkeen studiot editoivat tai liittävät kuvamateriaalin videoksi käyttäen ohjelmaa kuten Adobe Premiere tai Apple Final Cut kotikäyttäjän tarpeisiin, tai Autodesk Combustion, Eye-on Digital Fusion, Apple Shake ammattilaistason videoissa. MetaCreations Detailer ja Painter 3D ovat lopetettuja tietokonesovelluksia erityisesti tekstuurien maalaamiseen takia 3D-malleille. Mikä tahansa rasteri-grafiikkaohjelmaa voidaan käyttää korjaaman renderoituja 3D still-kuvia mistä tahansa 3D sovelluksesta.
Kotkat kuuntelevat
Kotkat kuuntelevat () on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut toiminta- ja seikkailuelokuva. Elokuvan ohjasi Brian G. Hutton, ja sen pääosissa esiintyvät Richard Burton ja Clint Eastwood.
Elokuva kertoo erikoisjoukkojen majurista Jonathan Smithistä, joka saa vaikean ja haasteellisen tehtävän. Hänen täytyy hakea joukkoineen natsi-Saksan vangiksi joutunut yhdysvaltalainen kenraali, joka jäi natsien armoille hänen lentokoneensa hajottua. Kenraali on viety erään vuoren huipulla olevaan linnakkeeseen, Schloss Adleriin, jonne vain kotkat pääsevät. Kaiken kukkuraksi vuori sijaitsee saksalaisten asuttaman kylän liepeillä. Tehtävää vaikeuttaa kaiken lisäksi se, että ryhmään on soluttautunut vieraan vallan agentti, joka yrittää parhaansa mukaan estää joukkion pelastusyrityksiä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi piti teosta sotaelokuvan ehdottomaan aateliin kuuluvana ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Brittiläinen heavy metal -yhtye Iron Maiden on tehnyt elokuvaan perustuvan kappaleen ”Where Eagles Dare” albumilleen "Piece of Mind".
Timo Kämäräinen
Timo Kämäräinen (s. 29. huhtikuuta 1979) on suomalainen kitaristi, laulaja, lauluntekijä ja tuottaja.
Kämäräinen on esiintynyt ja levyttänyt useiden artistien ja yhtyeiden kanssa tyylilajien venyessä rockista ja jazzista nykymusiikkiin. Vuonna 2005 hän julkaisi rockjazzia sisältävän soololevyn "Unea" ja myös Beagon-yhtyeen "Countryside"-levy julkaistiin samana vuonna. Beagon-yhtyeessä Kämäräinen laulaa, soittaa kitaraa, säveltää ja sanoittaa. Yhtyeeseen kuuluvat myös basisti Jape Karjalainen ja rumpali Olli Krogerus. Beagonin toinen albumi "Traffic" julkaistiin elokuussa 2007, jonka jälkeen Beagon jäi tauolle. Toinen sooloalbumi "Pulpae" julkaistiin tammikuussa 2010. Maaliskuussa 2012 julkaistiin TOOT TOOT-duon debyyttialbumi TOOT TOOT, jossa Kämäräinen myös soittaa kitaraa ja laulaa vastaten lisäksi sävellyksistä ja sanoituksista. Rumpuja TOOT TOOT:issa soittaa Olli Krogerus.
Lisäksi Kämäräinen on toiminut tuottajana, sovittajana ja säveltäjänä useissa eri yhteyksissä.
Nekalan surmat
Nekalan surmat olivat Tampereen Nekalassa sijaitsevassa kerrostaloasunnossa 21. elokuuta 2007 tapahtunut Suomen oloissa poikkeuksellisen raaka ja ajallisesti pitkäkestoinen henkirikos.
Vuonna 1948 syntynyt mies ja tämän vuonna 1974 syntynyt poika saivat surmansa, kun heidän asuntoonsa tunkeuduttiin yöllä. Tunkeutujat riistivät asunnossa olleilta miehiltä hengen väkivalloin käyttäen apunaan muun muassa silityslautaa, suihkuletkua ja paistinpannua. Lisäksi heitä kuristettiin ja potkittiin ja heidän päällään hypittiin. Uhreja myös viillettiin ja pisteltiin puukolla, mattoveitsellä ja keittiöveitsellä. Ruumiinavauksessa vanhemmalla uhrilla todettiin 111 erillistä ulkoista vammaa. Nuoremmalla uhrilla ulkoisten vammojen määräksi kirjattiin 61 kappaletta. Tekijät varastivat asunnosta kymmenen euroa, pelikoneen ja DVD-pelin, digisovittimen, matkapuhelimen, lääkkeitä ja Tapio-viinapullon. Henkirikoksen jälkien peittelemiseksi yksi tekijöistä sytytti asunnon tuleen.
Teko oli ollut täysin sattumanvarainen, eikä tekijöiden ja uhrien välillä ollut aiempaa historiaa. Ennen asuntoon pääsemistä seurue oli häiriköinyt Tampereen Atomikylän alueella ja pyrkinyt väkivaltaisesti ainakin yhteen asuntoon siinä kuitenkaan onnistumatta. Tekijät olivat yhtä lukuun ottamatta tekohetkellä humalassa.
Markku Petteri Laitinen (s. 1986), Teemu Petteri Lappalainen (s. 1989), Juha Tapani Olkkola (s. 1988) ja Toni Artturi Välimaa (s. 1985) vangittiin teosta noin kuukauden kuluttua tapahtuneesta.
Tampereen käräjäoikeus käsitteli surmia 18. ja 21. tammikuuta ja antoi välituomion 4. helmikuuta 2008. Kaikki neljä lähetettiin sen jälkeen mielentilatutkimuksiin, joissa heidät todettiin syyntakeisiksi.
Elokuussa 2008 käräjäoikeus tuomitsi Laitisen kahdesta murhasta, törkeästä ryöstöstä ja tuhotyöstä elinkautiseen vankeuteen, Välimaan kahdesta murhasta ja törkeästä ryöstöstä elinkautiseen vankeuteen, Lappalaisen nuorena henkilönä tehdystä taposta, törkeästä pahoinpitelystä ja törkeästä ryöstöstä 7 vuoden ja 6 kuukauden vankeusrangaistukseen ja Olkkolan taposta, törkeästä pahoinpitelystä ja törkeästä ryöstöstä 7 vuoden ja 6 kuukauden vankeusrangaistukseen. Olkkolan kohdalla oikeus katsoi osuuden tekoon muita vähäisemmäksi.
Kesäkuussa 2009 Turun hovioikeus katsoi Lappalaisen syyllistyneen nuorena henkilönä tehtyyn murhaan ja kovensi rangaistusta yhdeksään vuoteen vankeutta. Muiden tuomiot pysyivät ennallaan.
Davidson Ezinwa
Davidson Ezinwa (s. 22. marraskuuta 1971) on entinen nigerialainen pikajuoksija ja kolminkertainen arvokisamitalisti.
Ezinwa kuului hopeaa voittaneeseen Nigerian viestijoukkueeseen Barcelonan olympialaisissa 1992. Hän oli mukana hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa myös MM-kilpailuissa 1997. Ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalinsa Ezinwa voitti sisäratojen MM-kisoissa 1997, joissa hän sai pronssia 60 metrillä.
Ezinwa on 100 metrin ennätyksellään 9,94 Nigerian kaikkien aikojen tilastossa kolmantena edellään Olusoji Fasuba (9,85) ja Seun Ogunkoya (9,92). Hän juoksi ennätyksenä 4. heinäkuuta 1994 Linzissä.
Vuonna 1996 Ezinwa jäi kiinni efedriinin käytöstä ja sai kolmen kuukauden kilpailukiellon. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän jäi kiinni kielletyn HCG-hormonin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Davidson Ezimwan kaksoisveli Osmond Ezinwa oli myös pikajuoksija.
Kuokkalan koulu (Lempäälä)
Kuokkalan koulu on Lempäälässä sijaitseva koulu, joka sijaitsee kilometrin päässä Kuokkalan kylästä. Koulussa opiskelee noin 150 oppilasta ja opettajia on 8. Vuonna 2007 koululle rakennettiin uudet tilat, jossa opiskelevat 4–6 luokan oppilaat. Kuokkalan koulu on yksi monista Lempäälän kouluista.
Käsipallon naisten maailmanmestaruuskilpailut
Käsipallon naisten maailmanmestaruuskilpailut on kansainvälisen käsipalloliiton (IHF) vuodesta 1957 alkaen järjestämä naisten käsipallon maailmanmestaruusturnaus. Nykyisin se järjestetään kahden vuoden välein. Yleisemmän, hallissa pelattavan käsipallon lisäksi myös ulkona pelattavassa käsipallossa järjestettiin kolmet maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1949–1960.
Heikko signaali
Heikko signaali on Igor Ansoffin 1970-luvulla kehittämä strategiatutkimuksen käsite. Sen perusajatus on, että organisaatioiden on vaikea vastata äkillisiin muutoksiin, joita ne eivät ole kyenneet ennakoimaan. Ansoff käytti havainnollistavina esimerkkeinä hyökkäystä Pearl Harbouriin, Troijan hevosta, öljykriisiä sekä autoteollisuuden kykenemättömyyttä vastata viranomaisten turvallisuusvaatimuksiin. Ansoff esitti, että aikansa ennakointimenetelmien ja suunnitteluideologian tilalle tuli omaksua strategisesti joustavampia toimintatapoja ja alkaa systemaattisesti tarkkailla ja käsitellä sellaisia toimintaympäristön muutoksia, jotka saattavat johtaa kriiseihin. Signaali merkkinä tulevasta ja itse tulevaa ilmiötä ei ole aina käytännössä mahdollista erottaa, vaikka Ansoff nämä teoreettisesti erottikin. Ansoffin käsitys oli, ihmiset yrityksissä havaitsevat oireita muutoksista mutta eivät ymmärrä niiden merkitystä, koska luottavat siihen, mitä menneestä on opittu, mikä johtaa tappioihin tai voittojen menetykseen.
Heikon signaalin käsite on omaksuttu myös tulevaisuudentutkimuksen piiriin. Aiheesta on Suomessa kirjoitettu etenkin 2000-luvulla. Mika Mannermaa esitteli heikon signaalin, megatrendin ja paradigmasokeuden peruskäsitteet kirjassaan Heikoista signaaleista vahva tulevaisuus (2004). Sissi Silvánin Valppaus on valttia - Heikot signaalit löytyvät läheltä (2006) jakoi yritysjohtajille vinkkejä signaalien tunnistamiseen. Elina Hiltunen vastasi etenkin heikon signaalin määrittelyyn kohdistettuun kritiikkiin. Heikoista signaaleista kirjoittaminen ja puhuminen yleistyi myös aikakauslehtien talous-, matkailu ja kulutusaiheisissa jutuissa sekä eri hallinnonalojen seminaareissa ja koulutuksissa.
Oulu (laiva)
Oulu, tutummin Oulu-laiva, on vuonna 1963 Reposaaren Konepajalla Porissa rakennettu moottorialus, jonka omistaja on oululainen Merellinen Oulu -yhdistys.
Alus rakennettiin alun perin Merenkulkuhallituksen toimeksiannosta ja valmistuttuaan se sijoitettiin Oulun Luotsipiiriin tarkastusalukseksi. Myöhemmin alus siirrettiin Oulusta Saimaalle, jolloin sen nimeksi tuli "Soisalo", ja vuonna 1989 se kunnostettiin. Kunnostuksen jälkeen alus siirtyi Suomen merivoimien omistukseen ja se sai nimekseen FNS "Kustaanmiekka". Merivoimat poisti "Kustaanmiekan" kalustostaan 2007 ja sen hankki Merellinen Oulu ry.
Laivan omistukseensa hankkineen oululaisen yhdistyksen tavoitteena on kunnostaa se alkuperäiseen asuunsa ja saada se hyväksyttyä perinnelaivarekisteriin. Alus luovutettiin yhdistykselle keväällä 2008, kun siitä oli riisuttu merivoimille tarpeellinen varustus. Alus sai takaisin vanhan nimensä ja sitä tullaan käyttämään muun muassa Oulun edustan saaristoristeilyliikenteessä. Laivassa oli alun perin hyttipaikkoja 28 hengelle, kerrallaan se voi kuljettaa noin 50 matkustajaa.
Vuosina 2009–2012 alukselle tehtiin täydellinen remontti, jonka yhteydessä mm. sisätilat varustettiin sprinklerijärjestelmällä. Remontin myötä aluksen matkustajakapasiteetti kasvoi 46:een ja se sai Special Purpose Ship (SPS) -luokituksen, säilyttäen kuitenkin museolaivastatuksensa.
Sargon
Sargon-nimisiä hallitsijoita ovat olleet:
Ed O’Brien
Edward ”Ed” John O’Brien (s. 15. huhtikuuta 1968 Oxford) on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin kitaristi. Rolling Stone -lehden listauksessa 100 merkittävimmästä kitaristista hän sijoittui sijalle 59.
Thom Yorke pyysi O’Brienia liittymään yhtyeeseen, huomattuaan tämän muistuttavan Morrisseyta. Häntä pidetään usein yhtyeen tähtenä ja hän nauttii yleisön seurasta. PR-materiaalit kuitenkin yhä edelleen painottuvat Yorkeen ja yhtyeen basistin Colin Greenwoodiin. O’Brien on yhtyeen pisin jäsen. Hän on 196 cm pitkä. Hän on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
O’Brien tunnetaan laajasta efektipedaalien kokoelmastaan, joiden avulla aikaansaadaan Radioheadin tunnusomainen soundi. Pedaaleja käytetään myös kappaleissa, joissa ei muuten ole kitaraosuuksia. Pedaalien avulla muun muassa muokataan Yorken laulua. O’Brien toimi yhtyeen varhaisilla levyillä lähinnä rytmikitaristina, mutta yhtyeen musiikkityylin vaihduttua vaihtoehtorockin ulkopuolelle, Jonny Greenwood on usein soittanut koskettimia tai esimerkiksi Ondes Martenotia ja O’Brienista on tullut yhtyeen pääkitaristi. Hän on itseoppinut kitaristi, mutta hän on opiskellut rumpujen soittoa ja on myös taitava rumpali. Radioheadissä hän on soittanut taustarumpuja vain "Hail to the Thief" -albumin kappaleella ”There There” yhdessä Jonny Greenwoodin kanssa.
Yhtye ei yleensä erottele kuka minkäkin verran on vaikuttanut mihinkin kappaleeseen. O’Brien ei kuitenkaan yleensä osallistu kappaleiden sävellystyöhön, lukuun ottamatta muutamia poikkeuksia, kuten ”Go to Sleep” -kappaleen avausriffi, joka on O’Brienin käsialaa samoin kuin ”The Bends” ja ”Street Spirit (Fade Out)” kappaleiden riffit. Useimmiten hän auttaa laajentamaan Yorken luomaa musiikillista kehystä ja hänen vaikutuksensa on kuultavissa erityisesti ”Karma Police" kappaleessa, johon hän loi kappaleen päättävän efektin. Kappaleeseen ”Lucky” hän kehitti avausefektit ja hänen taustalaulunsa kertosäkeessä on olennainen osa kappaletta. ”Treefingers”-kappaleessa hänen kitaransa on muokattu pedaalien avulla kuulostamaan ambient-musiikilta.
O’Brien työskenteli BBC:n draamasarjan "Eureka Street" musiikin parissa ennen "Kid A" -albumin nauhoitusta. "Kid A" ja "Amnesiac" albumien nauhoitusten aikana hän piti yhtyeen faneja ajan tasalla pitämällä blogia yhtyeen kotisivuilla. O’Brienin viimeisin työ Radioheadin ulkopuolella liittyy Asian Dub Foundation -yhtyeen albumin kitaraosuuksiin, joissa hän oli avustamassa.
Gautier Capuçon
Gautier Capuçon (s. 3. syyskuuta 1981 Chambéry Ranska) on ranskalainen sellisti. Hän aloitti sellonsoiton viisivuotiaana Ecole Nationale de Musique de Chambéryssä. Pariisissa Conservatoire National Supérieur de Musique -konservatoriossa hän opiskeli opettajanaan Philippe Muller. Wienissä hänen opettajanaan oli Heinrich Schiff. Capuçon voitti Ranskassa Maurice Ravel -musiikkiakatemian sellokilpailun, sai toisen palkinnon Uudessa-Seelannissa Christchurchin kansainvälisessä sellokilpailussa ja voitti ensimmäisen palkinnon André Navara -kilpailussa Toulousessa.
Capuçon soitti vuosina 1997–1998 Euroopan yhteisön nuoriso-orkesterissa, jota johtivat Claudio Abbado, Bernard Haitink ja Kent Nagano. Vuonna 2001 hän sai Victoires de la Musique -järjestön vuoden tulokas -palkinnon ja 2004 hän sai Saksan television Echo-palkinnon sekä Borletti Buitonin säätiön palkinnon.
Capuçon on soittanut useiden huippuorkesterien solistina. Hän on esiintynyt muun muassa Ranskan kansallisorkesterin, Liègen orkesterin, Wienin kamariorkesterin, Ranskan radion sinfoniaorkesterin ja Philadelphian orkesterin solistina. Suomessa hän soitti huhtikuussa 2007 Radion sinfoniaorkesterin solistina Henri Dutilleux'n sellokonserton. Kamarimusiikkia hän on soittanut Martha Argerichin, Daniel Barenboimin, Juri Bašmetin, Paul Guldan ja Emmanuel Pahud'n kanssa. Hän on esiintynyt myös veljensä, viulisti Renaud Capuçonin kanssa.
Gautier Capuçon levyttää Virgin Classics -levy-yhtiölle yksinoikeudella. Hän on julkaissut Johannes Brahmsin, Camille Saint-Saënsin ja Franz Schubertin musiikkia sekä Joseph Haydnin konserttoja ja Maurice Ravelin kamarimusiikkia. EMI-levy-yhtiölle hän on levyttänyt Dmitri Šostakovitšin pianotrion yhdessä Martha Argerichin ja Maksim Vengerovin kanssa.
Capuçon soittaa vuonna 1701 valmistuneella Matteo Goffriler -sellolla.
Shanadoo
Shanadoo on japanilainen eurodance-tyttöbändi, joka on perustettu Saksassa. Yhtyeen jäsenet ovat japanilaisia, laulavat japaniksi ja tanssivat paraparaa. Yhtye on kuitenkin suunnattu saksalaiselle ja itävaltalaiselle yleisölle.
Shanadoon historia alkaa Vivace-nimisestä yhtyeestä, joka toimi Avex traxin alaisuudessa Japanissa. Vivaceen kuuluivat Shanadoon nykyiset jäsenet Junko Fukuda, Chika Shibuya ja Manami Fuku sekä Kotomi Ban, joka lähti yhtyeestä hieman sen perustamisen jälkeen. Vivace ei menestynyt kovinkaan hyvin, ja yhtyeen koko diskografia koostuu kokoelmalevyille päässeistä kappaleista.
Sveitsiläinen tuottaja David Brandes (Vanilla Ninjan entinen manageri) päätti antaa yhtyeelle mahdollisuuden. Kaikkien ennakko-odotusten vastaisesti Minami, Junko ja Chika solmivat sopimuksen SMD Icezone Musicin (Sony BMG) kanssa. Brandes toi yhtyeeseen myös jotakin uutta, uuden jäsenen Marina Gendan, joka asetettiin uuden Shanadoon keulakuvaksi. Vuonna 1989 syntynyt Marina oli myös muita jäseniä (syntyneet kaikki vuosina 1984–1986) nuorempi.
Yhtyeen ensimmäinen single "King Kong" (Alkuperäinen versio E-Rotic) julkaistiin kesäkuussa 2006 ja se pääsi sijalle 15 Saksassa ja sijalle 14 Itävallassa. Toinen single "My Samurai" julkaistiin kolme kuukautta myöhemmin ja se menestyi yhtä hyvin kuin edeltäjänsä. Näihin aikoihin yhtyeen musiikkivideota soitettiin useasti saksalaisella musiikkikanava VIVAlla, ja tytöt esiintyivät useasti tv-ohjelmissa.
Single "Guilty of Love", joka julkaistiin marraskuussa vuonna 2006, menestyi edeltäjiään huonommin ja saavutti parhaimmillaan listan sijan 30. Tämä takaisku ei kuitenkaan estänyt yhtyettä julkaisemasta ensimmäistä kokopitkää albumiaan joulukuussa 2006. Yhtyeen toinen albumi julkaistiin vuonna 2007, ja kolmas, "Launch Party!!!" vuonna 2009.
Black Sun Empire
Black Sun Empire on kolmen alankomaalaisen DJ:n muodostama ryhmä, joka tuottaa nykyään pääasiassa drum’n’bassia. Ryhmän perustivat vuonna 1993 Milan Heyboer, Micha Heyboer ja Rene Verdult. Vasta vuonna 1997 yhtye löysi lopullisen tyylinsä, tätä ennen he olivat kokeilleet useita erilaisia musikaalisia tyylejä. Black Sun Empire on saanut voimakkaasti vaikutteita muun muassa yhtyeiltä No U Turn, Prototype ja Virus.
Yhtyeen kappaletta ”Arrakis” käytetään "EVE Online" -verkkoroolipelin trailerissa.
Daniel Buren
Daniel Buren (s. 25. maaliskuuta 1938) on ranskalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan muun muassa "Les Deux Plateaux" -teoksesta Palais-Royalin pihalla Pariisissa.
Buren syntyi Boulogne-Billancourtissa ja opiskeli École des Métiers d'Artissa ja École Nationale Supérieure des Beaux Artsissa. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 Praemium Imperiale.
André Dussollier
André Dussollier (s. 17. helmikuuta 1946) on ranskalainen näyttelijä. Hänet on palkittu kolmella Césarilla vuosina 1993, 1998 ja 2002.
Dussollier on esiintynyt lukuisissa ranskalaisissa menestyselokuvissa, joista kansainvälisesti tunnetuimpia ovat olleet "Musta hehku" (1986), "Tunteeton sydän" (1992), "Tuttu laulu" (1997), "Varastettu elämä" (1998), "Pitkät kihlajaiset" (2004) ja "Vallan piiri" (2004).
Claude Pinoteau
Claude Pinoteau (25. toukokuuta 1925 – 5. lokakuuta 2012) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Yossi Benayoun
Yossi Benayoun (s. 5. toukokuuta 1980 Dimona, Israel) on israelilainen jalkapalloilija. Koska hän on erittäin monipuolinen pelaaja, häntä voi käyttää sekä hyökkääjänä että hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Tällä hetkellä hän edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa West Ham Unitedia. Hän edustaa myös Israelin maajoukkuetta ja toimii joukkueen kapteenina. Israelin maajoukkuepaidassa Benayoun on edustanut maataan 90 kertaa ja viimeistellyt kyseisissä otteluissa 24 maalia. Seurajoukkueista hän on ennemmin edustanut muun muassa Liverpoolia, Chelseaa ja Arsenalia. Benayounia pidetään yleisesti yhtenä maansa kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Heinäkuussa 2010 Benayoun teki kolmivuotisen sopimuksen jalkapalloseura Chelsean kanssa. Siirtosummaksi ilmoitettiin 5,5 miljoonaa puntaa. Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan itseään avauskokoonpanoon ja kesän 2011 siirtoikkunan viimeisenä päivänä hän siirtyi kauden kestävällä lainasopimuksella Arsenaliin. Kaudeksi 2012–2013 Benayoun lainattiin West Ham Unitediin. 30. kesäkuuta 2013 päävalmentaja Jose Mourinho ilmoitti, että Chelsea luopuu Benayounin palveluksista.
James Brolin
James Brolin (s. 18. heinäkuuta 1940) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu Emmy-palkinnolla vuonna 1970 sekä kahdella Golden Globella vuosina 1971 ja 1973.
Brolin syntyi Craig Kenneth Bruderlinina Los Angelesissa. Hänet nähtiin televisiosarja "Bus Stopissa" jo vuonna 1961, ja varhaisimmat suuret roolinsa elokuvissa hän sai 1960-luvun lopulla. 1970-luvulla hän näytteli pääosia menestyselokuvissa "Luojan tähden, paetkaa!" ja "Capricorn yksi".
Brolinin nykyinen puoliso on Barbra Streisand. Hän on demokraatti ja kannatti John Kerrya vuoden 2004 presidentinvaaleissa. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Hänen poikansa Josh Brolin on myös näyttelijä.
Ted Post
Ted Post (31. maaliskuuta 1918 – 20. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän teki lukuisten elokuviensa ohella työtä televisiossa, esimerkiksi "Peyton Place" -sarjan jaksoissa.
Post oli vuonna 1955 ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
(15874) 1996 TL66
(15874) 1996 TL on transneptuninen kohde hajanaisen kiekon alueella, joka löydettiin vuonna 1996. Se oli löytöhetkellä suurin tunnettu Kuiperin vyöhykkeen objekti. Sen läpimitaksi on arvioitu 630 kilometriä.
Ron Shelton
Ron Shelton (s. 15. syyskuuta 1945) on muun muassa urheiluaiheisia elokuvia tehnyt yhdysvaltalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Shelton syntyi Kaliforniassa neljästä veljeksestä vanhimpana ja opiskeli Arizonan yliopistossa sekä Westmont Collegessa. Hän pelasi myös baseballia, mutta ei yltänyt MLB-tasolle.
Shelton oli vuonna 1989 ehdolla parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi "Vampista ja veteraanista", joka oli myös hänen esikoisohjauksensa.
Shelton on naimisissa kanadalaisen näyttelijä Lolita Davidovichin kanssa.
Esteban de Palma
Esteban de Palma (s. 18. tammikuuta, 1967) on argentiinalainen entinen lentopalloilija. Hän kuului maajoukkueeseen, joka voitti pronssia vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa.
De Palma oli mukana Argentiinan joukkueessa myös Los Angelesin olympialaisissa 1984.
Lolita Davidovich
Lolita Davidovich (s. 15. heinäkuuta 1961) on kanadalainen näyttelijä.
Itäeurooppalaisille vanhemmille syntynyt Davidovich on esiintynyt elokuvien ohella muiden muassa televisiosarjoissa "L-koodi" ja "CSI".
Davidovich on naimisissa elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja Ron Sheltonin kanssa.
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen käsipalloliiton (IHF) järjestämä miesten käsipallon maailmanmestaruusturnaus. Ensimmäinen turnaus pelattiin vuonna 1938, ja nykyisin se järjestetään kahden vuoden välein. Yleisemmän, hallissa pelattavan käsipallon lisäksi myös ulkona pelattavassa käsipallossa järjestettiin seitsemät maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1938–1966.
Länsi-Saksan ja Itä-Saksan yhteinen joukkue.
Vain halliversio.
Zaharia Stancu
Zaharia Stancu (7. lokakuuta 1902 – 5. joulukuuta 1974) oli romanialainen kirjailija. Hän aloitti vuonna 1921 uransa toimittajana Gala Galactionin tukemana.
Stancu päätti kirjallisuuden ja filosofian opintonsa Bukarestin yliopistolla vuonna 1933. Hän julkaisi runokokoelmiensa ohella merkittäviä romaaneja, joita on julkaistu suomeksi Keltaisessa kirjastossa.
Stancu joutui toisen maailmansodan aikana poliittiseksi vangiksi, mutta nousi vuonna 1946 Romanian kansallisteatterin johtajaksi. Hänestä tuli myöhemmin Romanian akatemian jäsen ja vuodesta 1966 Romanian kirjailijaliiton puheenjohtaja.
Stancu voitti merkittäviä palkintoja paitsi Romaniassa, myös ulkomailla; hänelle muun muassa myönnettiin vuonna 1971 itävaltalainen Herder-palkinto. Hän kuoli 72-vuotiaana.
Ingeborg Hunzinger
Ingeborg Hunzinger (3. helmikuuta 1915 Berliini, Saksa – 19. heinäkuuta 2009) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimpien töidensä joukossa on "Die Erde", joka sijaitsee Berliinin Monbijouparkissa.
Kirjailija Julia Franck on Ingeborg Hunzingerin lapsenlapsi.
Julia Franck
Julia Franck (s. 20. helmikuuta 1970) on saksalainen kirjailija. Hän syntyi Itä-Berliinissä, mutta muutti vuonna 1978 perheineen Länsi-Berliiniin ja myöhemmin Schleswig-Holsteiniin. Hänen äitinsä on näyttelijä, isänsä elokuvaohjaaja ja isoäiti on kuvanveistäjä Ingeborg Hunzinger.
Franckille on myönnetty muun muassa Ingeborg Bachmannin 3sat-Preis (2000) ja Saksan tärkein kirjallisuuspalkinto Deutscher Buchpreis (2007).
Vuokrasulhanen
Vuokrasulhanen on Valentin Vaalan ohjaama elokuva vuodelta 1945. Se jatkoi hänen romanttisesti tyypittelevän komedian sarjaa. Farssin käsikirjoitti nimimerkki Tet eli Kersti Bergroth yhdessä Vaalan ja Joutsenon kanssa. Tyyliltään elokuva vastaa 1930-luvun ja 1940-luvun aikaisten Hollywood-elokuvien piirteitä. Pääosassa näyttelee jälleen Lea Joutseno.
Kolmikko Tet, Vaala ja Joutseno oli tehnyt aiemmin elokuvat "Morsian yllättää" (1941), "Tositarkoituksella" (1943) ja "Dynamiittityttö" (1944), ja tämän elokuvan jälkeen he tekivät vielä yhden, "Viikon tytön" (1946).
Rentola palkittiin roolisuorituksestaan Jussi-palkinnolla.
Vaikka aikalaisarvioissa elokuvaa ei nostettu käsikirjoituskolmikon aiempien yhteistyöelokuvien tasolle, se sai kuitenkin paljon myönteisiä luonnehdintoja, ja Hans Kutter (Hufvudstadsbladet) piti sitä jopa ohjaajan parhaana komediana. Paula Talaskiven mukaan Lea Joutseno on armoitettu komedienne.
Vuoden 1980 televisioesityksen yhteydessä arvioijien äänenpainot olivat jo jokseenkin kriittisiä: Pertti Lumirae (Suomen Sosialidemokraatti) piti tarinaa "hölmönä ja sekavana", Antti Lindqvist (Kansan Uutiset) toteaa, että "alkupuolen itseironinen, liioitteleva sävy lupaa enemmän kuin elokuva lopulta kykenee antamaan".
Vuoden 2013 televisioesityksen aikaisen kritiikin mukaan elokuva on teknisesti epätasainen eikä yllä käsikirjoituksen laatijoiden aiemman yhteistyöelokuvien tasolle vaan on väärinkäsityskomediana "uuvuttava soppa".
Enkeli taivaan
Enkeli taivaan (saks. "Vom Himmel hoch") on Martti Lutherin vuonna 1535 kirjoittama jouluvirsi. Se on nykyisessä suomalaisessa virsikirjassa numero 21. Virren sanat perustuvat Luukkaan evankeliumin jakeisiin 2:8–16, joissa kerrotaan, kuinka enkeli ilmestyi paimenille ilmoittaen Kristuksen syntyneen.
Virren alkuperäisessä saksankielisessä versiossa on 15 säkeistöä. Luther tarkoitti sen alun perin lasten seimikuvaelmaksi, jossa ensin enkeli lauloi ensimmäiset viisi säkeistöä, minkä jälkeen lapset lauloivat loput säkeistöt 7. säkeistöstä lähtien asettuen yksitellen seimen ääreen. Kuudennen sekä viimeisen säkeistön lapset lauloivat yhteisesti.
Suomalaisessa virsikirjassa virsi on ollut vuoden 1605 virsikirjasta lähtien, alkujaan Hemminki Maskulaisen suomentamana. Hänen suomennoksessaan oli 12 säkeistöä. Myöhemmin virren on uudestaan suomentanut muun muassa Elias Lönnrot, mutta hänen käännöksensä ei tullut käyttöön. Nykyisen suomennoksen laati vuoden 1886 virsikirjauudistusta varten Julius Krohn. Tällöin virsi sai numeron 21, ja sama numero sillä on ollut molemmissa myöhemmin vahvistetuissa, vuosien 1938 ja 1986 virsikirjoissa. Nykyisessä suomennoksessa on 10 säkeistöä.
Suomessa Enkeli taivaan on mahdollisesti kaikista virsistä tunnetuin. Se lauletaan Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa lähes poikkeuksetta sekä jouluaaton että joulupäivän jumalanpalveluksissa. Perinteisesti virsi on laulettu koulujen joulujuhlissa, mutta tästä on monissa kouluissa luovuttu. Monesti siitä tosin lauletaan vain kaksi ensimmäistä sekä viimeinen (10.) säkeistö. Viimeinen säkeistö lauletaan aina seisten.
Lutherin virrestä on Ruotsin kirkon virsikirjassa eri käännös kuin Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa. Virren kaikki 15 säkeistöä on käännetty suomeksi ja se alkaa sanoilla "Tuon teille ilosanoman" (Virsi 125). Käännöksen on ruotsinkielisen tekstin pohjalta tehnyt Niilo Rauhala.
Epävarman perimätiedon mukaan mukaan myös virren sävel olisi Lutherin säveltämä. On kuitenkin mahdollista, että se on mukaelma Saksassa jo 1400-luvulla tunnetusta kansanlaulusta. Suomalaisessa virsikirjassa sama sävel on myös virressä 50, joka on Marian kiitosvirren mukaelma "Jumalaa kiittää sieluni."
Sävelmä esiintyy myös Johann Sebastian Bachin Jouluoratoriossa, jossa sillä lauletaan koraalit "Ach mein Herzliebes Jesulein", "Schaut hin, dort liegt in finstern Stall" ja "Wir singen dir in deinem Heer".
Enkeli taivaan -virren viimeinen säe eroaa vain yhden sävelen verran Jumala ompi linnamme -virren viimeisestä säkeestä.
Seuraavassa ovat virren alkuperäiset saksankieliset sekä nykyisen virsikirjan mukaiset suomenkieliset sanat. Suomenkielisessä versiossa ei alkutekstin 3.-6. ja 10. säkeistöillä ole vastinetta.
Toppila (täsmennyssivu)
Toppila voi tarkoittaa seuraavia:
Eduard Topol
Eduard Vladimirovitš Topol (; 8. lokakuuta 1939 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on venäjänjuutalainen, nykyään lännessä asuva kirjailija ja toimittaja.
Topol toimi Neuvostoliitossa lehtimiehenä yli 20 vuotta laatien käsikirjoitukset seitsemään sikäläiseen elokuvaan ja kirjoitti kaksi näytelmää. Länteen hän pääsi siirtymään vuonna 1978; hän loikkasi kesken virallisen matkan ja anoi lännestä poliittista turvapaikkaa, jonka saikin. Sittemmin hän muutti New Yorkiin, jossa toimii vapaana lehtimiehenä ja kirjailijana. Hän on saanut runsaasti tunnustusta ja palkintoja niin artikkeleistaan kuin elokuva-alallakin; hänen asiantuntemuksensa nimenomaan Neuvosto-Venäjästä on ollut monesti korvaamatonta. Hän on myös julkaissut useita kirjoja lännessä, ja muutamia niistä on käännetty suomeksikin.
Topolin kirjoitustapaa leimaa katkeruus neuvostojohtoa kohtaan; hän kirjoittaa maanpakolaisen viiltävällä tavalla, kaipuuta menetettyyn kotimaahansa tuntien. Vuoden 1983 kirjassaan "Venäläinen sukellusvene!" () hän purkaa erityistä katkeruuttaan; juuri edellisenä vuonna sattunut sukellusveneselkkaus Ruotsin vesillä antaa hänelle lähtökohdan, josta rakentaa karvas ja vihaa pursuava hyökkäys hänen roistoina pitämiään neuvostojohtajia vastaan, eritoten silloinen pääsihteeri Juri Andropov joutuu kovan hyökkäyksen kohteeksi. Topol maalaa hänestä kuvan natsijohtajien veroisena raakimuksena. Eivätkä alemmat byrokraatit jos sotilaatkaan pääse sen vähemmällä.
Myös muissa suomennetuissa teoksissaan Topol jatkaa samaa linjaa; vuonna 1988 julkaistiin suomeksi hänen seuraava kirjansa "Punaista kaasua" (). Hän piirtää päähenkilöstä eli kertojahahmona olevasta venäläisestä juristivirkamiehestä lähes sympaattisen kuvan – jonka kuitenkin murskaa epilogissa. Myös hänen myöhemmät teoksensa ovat edustaneet samaa linjaa.
Chilenhirvi
Chilenhirvi ("Hippocamelus bisulcus") on erittäin uhanalainen hirvieläinlaji, joka elää Chilen ja Argentiinan vuoristoisilla alueilla. Chilenhirvi, toinen "Hippocamelus"-sukuun kuuluvista kahdesta lajista, elää Andien kylmissä laaksoissa ja korkeilla rinteillä. Chilenhirven levinneisyyttä, elinympäristöä, käyttäytymistä ja ravintotottumuksia tutkitaan jatkuvasti. Jäljellä olevan pienen populaation elinmahdollisuudet huolestuttavat tutkijoita huomattavasti.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus chilenhirven uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”chilenhemuli”, mutta suomen kielen lautakunta ei pitänyt sellaista muutosta perusteltuna.
Hirvellä on voimakkaat jalat ja tanakka ruumis, jota peittää karkeakarvainen ja paksu turkki. Hirvi on harteilta noin metrin korkuinen.
Reidar Andersen
Reidar Andersen (20. huhtikuuta 1911 Norderhov – 15. joulukuuta 1991 Oslo, Norja) oli norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1930-luvulla. Hän saavutti olympiapronssia mäkihypyssä vuoden 1936 talviolympialaisissa Garmisch-Partenkirchenissä.
Andersen saavutti myös kolme hopeamitalia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1930, 1935 ja 1937.
Holmenkollenin kisat Andersen voitti vuosina 1936–1938. Hän on ainoa urheilija, joka on voittanut kilpailun kolmena peräkkäisenä vuotena.
Oulun vaakuna
Oulun kaupungin vaakunan on suunnitellut arkkitehti Martti Heikura. Oulun kaupunginvaltuusto hyväksyi Heikuran suunnitteleman vaakunan vuoden 1953 lopulla ja sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan seuraavana vuonna.
Vaakunaselite: "Punaisessa kentässä hopeisesta tyviöstä nouseva kultainen, sinisin portti- ja ikkuna-aukoin varustettu linna, jossa neljä viirein koristettua kupukattoista tornia; tyviössä sininen, punavaruksinen lohi."
Vaakunasta on olemassa myös niin sanottu "barokkivaakuna", joka on vain käytössä.
Africanus
Africanus on latinan kielen genetiivi sanasta Africa. Se voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä tai asioita.
Henkilöitä
Ihmisapinalaji
Tieteellinen nimi
Victor de Sabata
Victor de Sabata (10. huhtikuuta 1892 Trieste – 11. joulukuuta 1967 Santa Margherita Ligure) oli italialainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän tuli tunnetuksi varsinkin oopperakapellimestarina (mm. Giuseppe Verdi, Giacomo Puccini, Richard Wagner), mutta hän levytti myös muunlaista musiikkia, kuten Ludwig van Beethovenin sinfonioita. Hänen omia sävellyksiään ei nykyään tunneta paljonkaan.
Sabata syntyi Triestessä, aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana ja muutti perheineen Milanoon vuosisadan vaihteessa. Hänestä tuli vuonna 1918 Monte Carlon oopperan johtaja, ja myöhemmin hän toimi yli kahdenkymmenen vuoden ajan Milanon La Scalan musiikillisena johtajana.
Varsinkin toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Sabatan kansainvälinen maine koheni: hän vieraili muiden muassa brittiläisten ja yhdysvaltalaisten orkesterien kapellimestarina. Hän koki 1950-luvulla sydäninfarktin ja kuoli 75-vuotiaana joulukuussa 1967.
Mehiläissyöjä
Mehiläissyöjä ("Merops apiaster") on värikäs pistiäisravintoon erikoistunut säihkylintu.
Linnun pituus on 25–29 cm, siipien kärkiväli 36–40 cm ja paino noin 60 g. Hyvin värikäs höyhenpuku. Lajin voi sekoittaa vain johonkin toiseen mehiläissyöjälajiin, lähinnä vihermehiläissyöjään. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun selkä on himmeä ja vihertävä.
Mehiläissyöjä pesii Etelä- ja Itä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja läntisessä Aasiassa Intian länsiosiin saakka. Euroopassa elää 950 000–2 000 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.Laji on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa. Suomessa lajia tavataan lähes vuosittain kesäaikaan touko-elokuussa, ensimmäinen havainto on tehty 1949.
Pesimäaikana elää avoimessa, lämpimässä ympäristössä, kuten viljelysseuduilla, puutarhoissa, harvapuustoisilla rinteillä ja jokivarsilla.
Laji pesii yhdyskuntina jokivarsilla. Se kaivaa pitkän, 1–1½ m joskus jopa 4 m pitkän, pesätunnelin hiekkatörmään ja naaras munii 5–8 munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 3 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä 20–30 päivän ikäisinä.
Syö pääasiassa ilmassa lentäviä hyönteisiä, enimmäkseen pistiäisiä kuten mehiläisiä, ampiaisia ja herhiläisiä. Ennen syömistä se poistaa myrkkypiikin hakkaamalla saalista jotakin kovaa vasten. Se syö noin 250 pistiäistä päivässä.
Marian tyttäret
Marian Tyttäret on katolinen hyväntekeväisyysjärjestö, joka perustettiin auttamaan kodittomia tyttöjä. Se on salesiaanien sääntökunnan sisärjärjestö. Sen perusti 1800-luvulla Giovanni Bosco.
Marian tytärten jäseniä on Euroopassa 18 maassa noin 7 000, Amerikassa noin 4 500, Aasiassa noin 2 000, Afrikassa noin 450 ja Oseaniassa noin 50. He ylläpitävät kouluja, tekevät nuorisotyötä, järjestävät lukutaitokursseja ja turvakoteja sekä terveyspalveluita.
Salesiaanit
Salesiaanit on katolinen sääntökunta eli uskonnollinen yhteisö, yksi maailman suurimpia. Sen perusti italialainen pappi Giovanni Bosco 1800-luvulla. Salesiaanien sääntökunta toimii 128 valtiossa eri puolilla maailmaa ja ylläpitää noin tuhatta ammattikoulua, poikakotia ja opettajaseminaaria. Suurimmat maat ovat Italia, Intia, Espanja, Puola ja Brasilia. Salesialaisiin järjestöihin kuului vuonna 2005 yhteensä noin 402 500 jäsentä.
Minervan pöllö
Minervan pöllö ("Athenen pöllö") on pöllö, joka roomalaisessa mytologiassa kulkee Minervan, viisauden jumalattaren, mukana. Kreikkalaisessa mytologiassa Minervaa vastasi Athene. Minervan pöllö on viisauden tunnus ja filosofian vertauskuva. Pöllöä on perinteisesti pidetty viisaana. G. W. F. Hegelin sanojen mukaan ”Minervan pöllö lähtee lentoon vasta hämärän laskeutuessa”. Hegel viittasi tällä filosofian luonteeseen asioita jälkikäteen tarkastelevana ja ymmärtävänä toimintana.
G. W. F. Hegel kirjoitti filosofiaan viitaten teoksessaan "Oikeusfilosofian pääpiirteet" (1821) Minervan pöllöstä: ”Minervan pöllö lähtee lentoon vasta hämärän laskeutuessa” ja tarkoitti sillä, että filosofia ymmärtää elämää vasta, kun se kulkee ohi, todellisuutta vasta, kun asiat ovat jo tapahtuneet, ja aikakauden tarkoituksen ja olemuksen vasta sen lähetessä loppuaan. Filosofia ei voi olla ennalta määräävää eli määrätä millainen todellisuuden tulisi olla, koska se ymmärtää asioita vasta jälkiviisaasti.
”Harmaalla harmaassa” Hegel tarkoitti filosofian teoriaa vanhenevan maailmanmuodon taustamaalauksena. Filosofi voi tiedostaa tämän maailmanmuodon olemuksen ja saattaa sen muiden tietoisuuteen, mutta ei voi muuttaa sitä muuksi ainakaan välittömän käytännöllisesti.
"Minervan pöllö" on muun muassa Georg Henrik von Wrightin teoksen sekä Helsingin yliopiston filosofian opiskelijoiden ainejärjestön Dilemman lehden nimi.
Blondin kosto (musikaali)
Blondin kosto () on musikaali, joka perustuu samannimiseen elokuvaan Blondin kosto. Ennen Broadwayta Blondin kostoa esitettiin San Franciscon Golden Gate Theatressa 23. tammikuuta - 24. helmikuuta 2007. Show sai ensi-iltansa Broadwaylla 29. huhtikuuta 2007. Broadway-tuotannon on ohjannut Jerry Mitchell, joka oli myös show’n koreografi. Show’ta esitetään Palace Theatressa ja se on saanut suurimmaksi osaksi hyviä arvosteluja. Musikaali esitetty Yhdysvalloissa myös tv:ssä. Musikaali sai Suomen ensi-iltansa Turun Samppalinnan kesäteatterissa vuonna 2011.
O.S. Engines
O.S. Engines on Japanilainen laivamalli-, pienoisauto-, ja lennokkimoottoreiden valmistaja.
Vuonna 1936 Japanilainen koneenrakentaja Shigeo Ogawa (perint. "Ogawa Shigeo") aloitti pienoishöyrykoneiden valmistamisen. Samana vuonna hän aloitti 2-tahtisten bensiinimoottorien tuotannon. O.S. type 1 (Pixie) moottorin iskutilavuus oli 1,665 kuutiosenttimetriä ja ensimmäinen sarja käsitti 200 moottoria.
Toisen maailmansodan jälkeen O.S. aloitti O.S. MAX moottorisarjan - ja sama tavaramerkki on edelleen käytössä. 
Moottoreiden hyvät ominaisuudet (mm. laatu, käyntivarmuus ja kestävyys) ovat johtaneet siihen, että muita merkkejä verrataan O.S:ään - ja eräät moottorimerkit (ASP, SC) ovat pitkälti O.S:n kopioita.
O.S. on valmistanut yksi-viisisylinterisiä moottoreita sekä käyttötarkoitukseltaan tai toimintaperiaatteeltaan erilaisia moottorityyppejä. Huipputehon kierrosluku on, moottorityypistä riippuen, alle 10 000 kierroksesta minuutissa jopa yli 30 000 kierrokseen
Useimmat moottoreista ovat kaksitahtisia. Tämän moottorityypin etuina ovat yksinkertaisuus, helppokäyttöisyys ja vähäinen huollon tarve. 
Kaksitahtimoottoreissa on myös malleja tiettyihin käyttötarkoituksiin: nestejäähdytteisiä venemoottoreita, autonmoottoreita, puhallinlennokkien () moottoreita, helikopterimoottoreita jne.
Nelitahtimoottorit ovat toinen suuri ryhmä. Näitä valmistetaan myös monisylinterisinä, lähinnä mallilennokkeja varten.
Lisäksi tehdas on kehittänyt pienoiskokoisia wankel- ja sysäysputkimoottoreita (). Polttoainejärjestelmänsä osalta, elektronisesti ohjatulla polttoaineensuihkutuksella varustetut mallit, ovat oma ryhmänsä. O.S: on toteuttanut myös mekaanisen ahtimen ja polttoainepumpun. Lennokkimoottoreissa nämä ovat melko harvinaisia ratkaisuja.
Malliston ääripäinä voidaan pitää pieniä kaksitahti moottoreita (esimerkiksi O.S. 15 LA) ja suuria, monisylinterisiä, nelitahtimoottoreita (esimerkiksi vuonna 2007 esitelty nelisylinterinen rivimoottori IL-300 ). Tuotannossa on noin 50 eri moottorimallia. Tämä lukumäärä vaihtelee: uusia malleja kehitetään ja vanhoja jää pois.
Moottoreiden lisäksi O.S. valmistaa varaosia ja tarvikkeita (moottoripukkeja, hehkutulppia, äänenvaimentimia, ilmansuodattimia ja viritettyjä pakoputkia ns. "pillejä".)