hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sergio Balanzino
Sergio Balanzino (s. 20. kesäkuuta 1934, Bologna, Italiassa) on italialainen diplomaatti.
Balanzino opiskeli lakia Rooman yliopistossa ennen kuin meni töihin Italian ulkoministeriöön 1958. Balanzino oli suurlähettiläs Kanadassa vuosina 1990–1994. Balanzino oli NATO:n virkaatekevä pääsihteeri vuonna 1994 ja 1995. Ensimmäisen kerran hän seurasi saksalaista Manfred Wörneria, joka erosi syövän vuoksi ja toisen kerran belgialaista Wily Cleasea joka erosi korruptioskandaalin vuoksi. Balanzinon seuraajaksi nousi 5. joulukuuta 2005 espanjalainen Javier Solana.
Balanzino opettaa nykyisin Loyola University Chicago Rome Centerissä Roomassa.
Caseyn lause
Geometriassa Caseyn lause kuuluu seuraavasti: Olkoon "C", "C", "C", "C" neljä ympyrää, jotka sivuavat annettua ympyrää "C" kaikki joko sisä- tai ulkopuolelta. Kuvatkoon "t, 1≤i,j≤4" ympyröiden "C" ja "C" sen janan pituutta, joka saadaan, kun piirretään ympyröille "C" ja "C" yhteinen tangentti ja joilla ympyrät "C" ja "C" ovat samalla puolelle tangenttia, ja valitaan janan päätepisteiksi tangentin sivuamispisteet "C":n ja "C":n kanssa. Tällöin on voimassa
formula_1 Edelleen, jos ympyröille "C", "C", "C" ja "C" on voimassa formula_2 joillakin valinnoilla "+" ja "-", on olemassa ympyrä, joka sivuaa kaikkia neljää ympyrää joko sisä- tai ulkopuolisesti. Lauseen todistuksen toinen suunta on esitetty artikkelissa ja toinen artikkelissa
Wigand on yleistänyt Caseyn lausetta seuraavalla tuloksellaan: Olkoon annettu säännöllinen "n"-kulmio, missä "n" on pariton ja olkoon monikulmion sivut "v...,v" ja "C" monikulmion ympäri piirretty ympyrä. Piirretään jokaiselle "v" ympyrä, joka sivuaa sisäpuolelta "v":tä ja "C":tä ja oletetaan, että näin piirretyillä ympyröillä on sama säde. Olkoon "P" mielivaltainen piste "v":tä ja "v":ää yhdistävällä pienemmällä ympyrän kehällä ja olkoon "t" janan "P":stä ympyrälle "C" pisteeseen "v", pituus. Tällöin
formula_3
Toimintaterapia
Toimintaterapia on kuntoutusta, jonka tavoitteena on antaa yksilölle keinoja selviytyä mahdollisimman omatoimisesti oman elinympäristönsä arkisissa tilanteissa. Terapiassa pyritään toiminnalla vaikuttamaan yksilön toimintamahdollisuuksiin, joita saattavat rajoittaa erilaiset kehitykselliset häiriöt, ikääntymisen mukanaan tuomat muutokset, sairaudet tai vammat. Terapian avulla toimintakykyä ja kehitystä pyritään edistämään ja ylläpitämään opastamalla yksilö löytämään ja hallitsemaan keinoja huolehtia itsestään, olemaan vuorovaikutuksessa muiden ihmisten kanssa, tekemään työtä tai opiskelemaan, viettämään vapaa-aikaa ja leikkimään.
Toimintakykyä ja toimintaterapian tarvetta arvioidaan esimerkiksi testeillä, haastattelemalla ja havainnoimalla sekä eri toimintamuotojen avulla. Toimintamuodot vaihtelevat potilaan yksilöllisten tarpeiden mukaan, ja niitä sovelletaan mahdollisimman mielekkään kuntoutuksen aikaansaamiseksi. Toimintaterapeutti voi tutustuttaa potilaan myös erilaisiin arjen tilanteita helpottaviin apuvälineisiin, valmistaa yksilöllisiä ortooseja ja ehdottaa potilaan asuntoon laadittavia muokkauksia mahdollistamaan turvallinen sekä itsenäistä toimintaa ja elämänlaatua tukeva elinympäristö. Toimintaterapia voi olla yksilö- tai ryhmäterapiaa.
Toimintaterapiaa saa antaa laillistettu kuntoutusalan ammattilainen.
Luettelo Turun kaupunginosista väkiluvun mukaan
Turun kaupunginosien väkilukuja Turun pienalue- ja kaupunginosajaon mukaan vuonna 2007. Kun pienalueiden ja kaupunginosien rajojen yhteensopimattomuus aiheuttaa ongelmia tilaston luotettavuudessa, tämä on merkitty yläviitteellä ja selitetty huomioissa.
Suomen musiikkiteatteri
Suomen musiikkiteatteri on suomalainen teatteri. Se järjestää esityksiä Tampereella Tammerkosken kaupunginosassa sijaitsevassa Yo-talossa Gustav Nyströmin vuonna 1901 suunnittelemassa tilassa, joka edustaa wieniläisjugendia.
Suomen Musiikkiteatteri toteuttaa vuoden aikana noin 100 esitystä konserttisaleissa ympäri maan.
Suomen Musiikkiteatterin taustalla on taiteilijapariskunta Katariina Leino ja Petri Lairikko. Kirjailija Katariina Leino toimii taiteellisena johtajana ja teatteriohjaaja-näyttelijä Petri Lairikko toimi teatterinjohtajana.
Manlio Brosio
Manlio Brosio (10. heinäkuuta 1897, Torino – 14. marraskuuta 1980, Torino), oli italialainen juristi, diplomaatti, poliitikko ja Naton pääsihteeri vuosina 1964–1971.
Brosio opiskeli lakia Torinon yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana Brosio oli upseerina Italian Alppi-alueella. Sodan jälkeen Brosio oli varaulkoministerinä ja puolutustusministerinä vuonna 1945.
Vuodesta 1947 alkaen Brosio toimi Italian suurlähettiläänä ensin Neuvostoliitossa, vuodesta 1952 alkaen Britanniassa, vuodesta 1955 alkaen Yhdysvalloissa ja vuosina 19611964 Ranskassa.
Vuosina 1964–1971 hän toimi Naton pääsihteerinä. Hän oli hollantilaisen Dirk Stikkerin seuraaja.
Rebecca Watson
Rebecca Watson (s. 1980) on yhdysvaltalainen bloginpitäjä ja podcast-juontaja. Watson on "Skepchick"-sivuston perustaja ja yksi "The Skeptics’ Guide to the Universe" -podcastin juontajista. Skepchickin aiheita ovat tiede, tieteellinen skeptismi, ateismi, sekularismi ja feminismi.
Rebecca Watson perusti Skepchick International -sivuston, joka pyrki edistämään tieteellistä skeptismiä naisten keskuudesta. Sivusto julkaisi vuonna 2006 naispuolisia skeptikkoja esittävän pin-up-kalenterin. Tuotto käytettiin James Randi Educational Foundationin vuoden 2006 The Amazing Meeting -kokouksen naispuolisten osallistujien avustamiseen. Myöhemmin julkaistiin naisversion lisäksi miesaiheinen "Skepdude"-kalenteri. Myöhemmin sivusto muuttui usean kirjoittajan yhteisblogiksi.
Watson oli aikaisemmin jonglööri ja taikuri. Asteroidi "153289 Rebeccawatson" on nimetty Watsonin mukaan.
Jaltan konferenssi
Jaltan konferenssi oli Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Neuvostoliiton välinen konferenssi 4.–11. helmikuuta 1945 Jaltan kaupungissa, Krimin niemimaalla. Siihen osallistuivat Josif Stalin, Franklin Roosevelt ja Winston Churchill ulkoministereineen ja yleiskuntaedustajineen. Konferenssissa päätettiin sodanjälkeisen Saksan kohtelusta, sen miehitysvyöhykejaosta, Saksan ja sen valloittamien maiden demokratisoinnista sekä YK:n perustamisesta. Jaltan kokouksen päätöksien tulkinnasta syntyi myöhemmin liittoutuneiden välille kiistaa.
Jaltan konferenssissa päätettiin sodankäynnistä Saksaa vastaan, Saksan yhteisestä miehityksestä ja valvonnasta. Saksan militarismin ja kansallissosialismin tuhoaminen ja sotarikollisten tuomitseminen olivat myös asialistalla. Saksalaisten aiheuttaman hävityksen korvauksen perimisestä ja yhdistyneiden kansakuntien edustajien konferenssin koollekutsumisesta tehtiin myös päätös.
Tapaamisessa laadittiin vapautettua Eurooppaa koskeva julistus, jossa selitetään, että järjestyksen palauttaminen ja kansantaloudellisen elämän jälleenrakentaminen on tapahduttava tavalla, joka tekee mahdolliseksi Saksan herruudesta vapautetuille kansoille ja entisille akselin aseenkantajamaille "hävittää natsismin ja fasismin viimeisetkin rippeet ja luoda oman valintansa mukaisia demokraattisia laitoksia".
Puolan suhteen päätettiin, että sen väliaikainen hallitus on muodostettava laajemmalle demokraattiselle pohjalle, ottamalla siihen Puolassa ja ulkomailla olevia johtajia. Puolan itärajasta sovittiin ns. Curzonin linja, kuitenkin eräin 5–8 kilometrin poikkeuksin Puolan hyväksi. Hyvityksenä Puolalle annettiin lisäalueita pohjoisessa ja lännessä Saksan alueista.
Konferenssin tiedonannossa on muutamia ohjeita Jugoslavialle ja sovittiin kolmen valtakunnan ulkoministereiden säännöllisistä kokouksista tarpeen vaatiessa.
Edelleen sovittiin salaisesti Neuvostoliiton osallistumisesta sotaan Japania vastaan.
Ndélé
Ndélé eli N'Délé on Bamingui-Bangoranin prefektuurin pääkaupunki Keski-Afrikan tasavallassa. Se sijaitsee maan pohjoisella puoliskolla, Bamingui-Bangoranin kansallispuistosta itään. Banguihin on matkaa noin 800 kilometriä.
Ndélén asukasluku on 11 966 (2006). Vuoden 2003 väestönlaskennassa väkiluku oli 10 850, ja vuonna 2013 oli arvioitu väkiluku 13 704. Kaupunki tyhjentyi asukkaista marraskuussa 2009 levottomuuksien vuoksi. Heitä palasi kotiseudulle alkuvuodesta 2012.
Ndéléssä on lentoasema. Kaupungin perusti 1890-luvulla orjakauppias Mohammed as-Sanusi (Senoussi) Dar al-Kutin valtakunnan keskukseksi.
Nikopol
Nikopol () on kaupunki Dneprin länsirannalla Ukrainassa sata kilometriä Dnepropetrovskistä lounaaseen. Vuoden 2013 alun asukasluvuksi arvioitiin runsas 118 000.
Nikopol sijaitsee hedelmällisen maanviljelysalueen keskellä, ja alueella on runsaat mangaanivarat. Kaupungin teollisuus tuottaa metalliseoksia, putkia, nostokurkia, rakennusmateriaaleja sekä elintarvikkeita. Dneprin vastarannalla on Enerhodar ja sen suuri Zaporižžjan ydinvoimala.
Nikopol sijaitsee ikiaikaisella Dneprin ylityspaikalla. Kasakat pitivät siellä linnoitettua päämajaansa jo 1600-luvulla. Kaupungin eteläpuolella on ollut vuodesta 1956 lähtien Dnepriin padottu Kah’ovkan tekojärvi.
Kadijivka
Kadijivka (; ennen 13.5.2016:ta "Stah’anov" () tai "Stahanov" ()) on teollisuuskaupunki Luhanskin alueella Itä-Ukrainassa, 63 kilometriä Luhanskista länteen. Vuonna 2013 siellä oli noin 77 500 asukasta. Kadijivkan kaupunkipiirin (91 962 as.) alueeseen kuuluvat myös Almaznan (4 325 as.) ja Irminon (10 044 as.) kaupungit.
1800-luvulla (1814) paikkakunnalle perustettiin hiilikaivostaajama Kadijivka (Кадіївка). Tälle myönnettiin kaupungin asema vuonna 1932. Sodan aikana (1937–1943) kaupunki kulki vähän aikaa nimellä Serho (Серго), mutta sitten aiempi nimi palautettiin. Nimen Stahanov kaupunki sai neuvostovallan aikana vuonna 1978 kuuluisan, tuolloin edesmenneen neuvostoliittolaisen työn sankarin, kaivosmies Aleksei Stahanovin (1905-1977) muistoksi. Stahanov oli elokuussa 1935 tehnyt kaupungin kaivoksessa tuotantoennätyksen hiilen kaivamisessa. Tästä sai alkunsa neuvostotyön tuottavuutta kohottamaan pyrkinyt stahanovilainen liike. Vuonna 2016 Ukrainan parlamentti palautti paikkakunnan alkuperäisen nimen 12. toukokuuta 2016 julkaistulla säädöksellä, joka astui voimaan seuraavana päivänä.
Kaupungissa on terästehdas, hiilen ja koksin tuotantoa sekä ompelimo.
Vaala (Turku)
Vaala () on Turun kaupunginosa ja lähiö, jonka väkiluku on 972. Vuonna 2004 Vaalan väestöstä 30 % oli alle 15-vuotiaita ja 4 % yli 65-vuotiaita.
Vaala sijaitsee Turun Itäharju-Varissuo suuralueella. Sen naapurilähiöt ovat Turussa Varissuo ja Lauste, sekä Kaarinassa Lähteenmäki.
Vaalassa on Turun paikallisliikenteen linjojen 9, 33 ja 60 päätepysäkki, mutta myös linjat 90, 91, 99 ja P2 pysähtyvät lähiössä.
Juovamaaorava
Juovamaaorava eli idänmaaorava ("Tamias striatus") on jyrsijöiden lahkoon kuuluva eläin, jota tavataan itäisessä Pohjois-Amerikassa. Sillä on tummia juovia, joista sen erottaa helposti. Lajille on ehdotettu uutta suomenkielistä nimeä "tikutaku".
Juovamaaoravat elävät lehtimetsissä ja puistoissa. Muiden maaoravien tapaan ne kuljettavat ruokaa poskipusseissaan. Lajin lisääntymisaika on maaliskuussa ja synnytys tapahtuu huhtikuun lopussa tai toukokuun alussa. Naaras saa kerrallaan 3-5 sokeana syntyvää poikasta.
Juovamaaoravat ovat aktiivisia päiväsaikaan ja päästelevät lintumaisia, tirskuttavia ääniä. Disney-filmien pikkuoravat Tiku ja Taku ovat mitä ilmeisimminkin lajiltaan juovamaaoravia, ja ääniraitaa nopeuttamalla tehty "pikkuoravien ääni" on myös saanut nimensä tästä lajista.
Giovanni Lavaggi
Giovanni Lavaggi (s. 18. helmikuuta 1958 Sisilia) on italialainen entinen Formula 1 -kuljettaja. Aatelisen sukutaustansa takia hänellä oli varaa ostaa itselleen tallipaikka yhteensä 10 kilpailuun Pacific- ja Minardi-talleilta kausina 1995 ja 1996. Hän teki debyyttinsä 30. heinäkuuta 1995 Saksan GP:ssä. Kaudella 1995 Lavaggi osallistui neljään kilpailuun, mutta joutui keskeyttämään niistä jokaisen. Kaudella 1996 Lavaggi osallistui kuuteen kisaviikonloppuun, mutta uuden 107 % -säännön takia hän karsiutui kolmesta kilpailusta. Lisäksi hän keskeytti yhdessä kilpailussa. Lavaggi ei saavuttanut lyhyellä F1-urallaan yhtään MM-pistettä. Hänen vauhtinsa oli usein auton todellista suorituskykyä hitaampi.
Ennen F1-uraansa Lavaggi toimi March -tallin testikuljettajana vuonna 1992. Hän osallistui vuonna 1992 Le Mansin 24 tunnin ajoon ja sijoittui siinä seitsemänneksi. Giovanni Lavaggi on viimeisin aatelinen henkilö, joka on osallistunut Formula 1 -sarjan kilpailuun.
Sjeverodonetsk
Sjeverodonetsk () tai Sjevjerodonetsk (, , "Severodonetsk") on teollisuuskaupunki Luhanskin alueella itäisessä Ukrainassa. Vuoden 2013 alussa siellä oli 109 466 asukasta.
Kaupungin nimi oli alun perin Lišimstroj, mutta se nimettiin uudelleen vuonna 1950 kaupungin lounaispuolitse virtaavan Donets-joen mukaan. Vuonna 1958 Neuvostoliitto myönsi sille kaupunkioikeudet.
Keskellä Donetsin laakiota sijaitsevalla kaupungilla on vahva teollisuustausta etenkin kemian ja elektroniikan alalla. Itä-Ukrainan sotatilan johdosta Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto siirsi hallintonsa Luhanskista Sjeverodonetskiin syksyllä 2014, joten syksyllä 2017 yliopisto raportoi toimineensa jo kolme vuotta vähitellen parannetuin tilapäisjärjestelyin.
Hōjō (Inuyasha)
Hōjō () on henkilö manga- ja animesarja Inuyashassa.
Hōjō on Kagomen luokkatoveri ja yksi koulun älykkäimmistä sekä suosituimmista oppilaista. Hän pitää Kagomesta, jota yrittääkin saada usein treffeille kanssaan. Yuka, Eri ja Ayumi yrittävät usein saada Kagomea suostumaan, sillä he ajattelevat, että Hōjō olisi parempi poikaystävä kuin Inuyasha, josta ovat saaneet Kagomen puheitten perusteella käsityksen hurjana öykkärinä.
Hōjō kuvataan ystävälliseksi nuoreksi mieheksi, joka uskoo täysin kaikki Kagomen isoisän selitykset tämän poissaolojen syiksi, vaikka selitykset eivät olekaan kovin uskottavia. Kagomen isoisä keksii selityksiksi usein sairauksia, joita esiintyy normaalisti lähinnä vanhuksilla ja tämän tuloksena Hōjō tuo Kagomelle usein perheensä kaupasta esineitä, joiden parantavaan voimaan hän luottaa. Hän myös auttaa Kagomea tämän opinnoissa.
Sarjan alussa Kagome päätti mennä Hōjōn kanssa treffeille riideltyään Inuyashan kanssa. Joka tapauksessa hän muisti Inuyashan haavat ja lähti treffeiltään melko pian takaisin Inuyashan luokse. Hän myös yrittää uudestaan jaksossa 48, mutta tajuaa lopulta että rakastaa Inuyashaa.
Yksi huvittavimmista kohdista animessa on se, kun Hōjō haastaa Inuyashan miekkataisteluun, jonka Inuyasha hyväksyy mielellään. Hōjō käyttää tavallista miekkaa, Inuyasha vetää esiin Tessaigan.
Akitoki Hōjō on Hōjōn esi-isä ja tämä on luultavasti hänen reinkarnaationsa. Kumpikin on ihastunut Kagomeen, mutta kummallakaan heistä ei ole sen parempaan onnea hänen kanssaan. Toisaalta Hōjōa huono onni ei seuraa joka paikkaan niin kuin esi-isäänsä.
Peniskateus
Peniskateus (saks. "Penisneid") on psykoanalyyttiseen teoriaan sisältyvä käsitys, jonka mukaan miehen ulkoiset sukupuolielimet herättävät naisissa kateutta ja alemmuudentunnetta. Tyttöjen psyykkiseen ja seksuaaliseen kehitykseen vaikuttaa tyttöjen havainto siitä, ettei heillä ole siitintä.
”Tyttö tulee panneeksi merkille veljensä tai kanssaan leikkivän pojan silmäänpistävän, suureksi pyrkivän peniksen, oivaltaa sen heti oman pienen ja piilevän elimensä vastineeksi ja lankeaa siitä hetkestä peniskateuden pauloihin. – – Hänen mielipiteensä ja päätöksensä on samassa selvä: hän on nähnyt sen, hänellä ei ole sitä, hän tahtoo sen.”
Teoria kuuluu Sigmund Freudin ajatuksista tunnetuimpiin. Hän käytti sanaa ensimmäisen kerran vuonna 1913 ja tarkasteli aihetta kirjoituksissaan ”Anatomisten sukupuolieroavuuksien psyykkisiä vastineita” (1925) ja ”Naisen sukupuolisuudesta” (1931).
Teoriaa on arvosteltu muun muassa siitä, ettei Freud tiedostanut, missä määrin teoria juontui patriarkaalisesta kulttuurista, eikä hän tutkinut yksityiskohtaisesti kuin poikien tilannetta.
Windows Aero
Windows Aero on nimi "Windows Vistan" ja Windows 7:n käyttöliittymälle.
Se on akronyymi sanoista Authentic, Energetic, Reflective and Open, joka tarkoittaa suomeksi vapaasti kääntäen: "Aito, innokas, kuvastava ja avoin".
Näkyvimmät Aeron uudistukset ovat ne, että se lisää ikkunoihin lasi- ja läpinäkyvyystehosteita ja esimerkiksi ikkunaa pienennettäessä ja suurennettaessa ikkuna "lentää" takaisin alapalkkiin. Myös ainoa kolmiulotteinen tehoste, Flip3D-toiminto voidaan laskea osaksi Aeroa. Se ei ole käytössä, mikäli Aerokaan ei ole. Aerossa on myös monia muitakin kuin visuaalisia uudistuksia. Oletusfonttina Aerossa on Segoe UI.
Keltahaarakas
Keltahaarakas ("Ramaria flava") kasvaa kangasmetsissä. Sen itiöemä on vaaleankeltainen, haaroittunut ja tyveltä vaalea. Keltahaarakas on nuorena syötävä, eikä se tarvitse esikäsittelyä. Vanhemmiten maku muuttuu kitkeräksi. Se voi kasvaa kilojen painoiseksi. Voi sotkea kavalahaarakkaaseen ("Ramaria formosa"), joka on lievästi myrkyllinen, tai kuusihaarakkaaseen ("Ramaria eumorpha") ja keltasarvikkaan ("Calocera viscosa").
Vaaleaorakas
Vaaleaorakas ("Hydnum repandum") on kauppasienilaji ja herkullinen, harvalukuinen ruokasieni. Joissakin yhteyksissä
orakkaita ei määritellä tarkoin lajeiksi tai muuksi ryhmäksi, vaan niillä tarkoitetaan eräänlaista ryhmää. Esimerkiksi vaalea- ja rusko-orakas ("Hydnum rufescens") katsotaan joskus kuuluviksi samaan lajiin. Joidenkin tietojen mukaan rusko-orakkaiksi lasketut sienet taas muodostavat kolme lajia. Ruskea muoto on joka tapauksessa vaaleaa yleisempi.
Vaaleanorakkaan lakki on epäsäännöllinen ja kupera. Vaaleankeltainen lakki on pinnaltaan kuiva ja 5–15 senttiä leveä, ns. rusko-orakkaan lakki taas on punertavankeltainen ja 2–9 cm leveä. Sienen lakin värinen jalka on tukeva. Useimmiten toukaton malto on valkoista, haurasta ja hajutonta, sen maku on raakana kirpeä. Kirpeä maku häviää kypsennettäessä.
Vaaleaorakas muistuttaa päältäpäin lampaankääpää, mutta lampaankäävällä on lakin alla on pillikerros, orakkailla lakin alla on hauraiden piikkien muodostama kerros.
Vaaleaorakas kasvaa muutaman sienen rykelminä, eikä se ole koskaan kovin runsaslukuinen. Se kasvaa tuoreissa kangasmetsissä ja lehtomaisissa metsissä. Sienen parasta kasvualuetta ovat synkät kuusikot koko Suomessa, mutta pohjoisessa vaaleaorakas on harvinainen. Sienen kasvuaika kestää elokuusta lokakuuhun.
Rusko-orakasmuoto kasvaa puolestaan yleensä tavallista vaaleaaorakasta kosteammissa paikoissa, tuoreissa kangasmetsissä ja lehdoissa. Se on vaaleaorakasta hauraampi.
Vaaleaorakas kuuluu säteilyturvakeskuksen mukaan niihin ruokasienilajeihin, jotka keräävät runsaanpuoleisesti cesiumia.
The Battle Hymn of the Republic
The Battle Hymn of the Republic on amerikkalainen patrioottinen laulu, joka tuli tunnetuksi Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Sanat siihen on kirjoittanut Julia Ward Howe. Alun perin se oli kuitenkin hengellinen laulu, jota kutsuttiin nimellä "Canaan's Happy Shore" tai "Brothers, Will You Meet Me?". Laulun sävelsi ja sanoitti eteläcarolinalainen William Steffe. Sittemmin sävelmä levisi ympäri Yhdysvaltoja ja siihen sanoitettiin lukuisia eri sanoituksia.
Työväenliike ja Yhdysvaltain vasemmisto on käyttänyt samaa sävelmää suositussa laulussa "Solidarity forever". Suomeksi laulun sävelellä lauletaan marssilaulua "Kalle Kustaan muori" ja lastenlaulua "Pikku-Matin autosta on kumi puhjennut".
Laulun sanat englanniksi:
Karri Kokko
Karri Kokko (s. 10. huhtikuuta 1955 Pori) on suomalainen runoilija ja toimittaja. Kokko on toiminut Parnasson ja Suomen Kuvalehden toimittajana.
Maailman Kuvalehti
Maailman Kuvalehti (vuoteen 2011 Maailman Kuvalehti Kumppani) on globaalikysymyksiin perehtynyt suomalainen aikakauslehti. "Maailman Kuvalehti" kertoo kehitysmaiden arjesta ja monikulttuurisesta Suomesta. Sen teemoja ovat kehityspolitiikka, ihmisoikeudet, ympäristö, kulttuuri ja pohjoisen ja etelän välinen kuilu. Lehden julkaisija on Fingo.
"Maailman Kuvalehti" on saanut kotimaisen Joutsenmerkki-ympäristömerkinnän. Maailman Kuvalehti palkittiin vuonna 2018 jo toista kertaa kunniamaininnalla Aikakausmedian Edit-kilpailussa Vuoden yleisölehti 2017 -sarjassa "lehtenä, joka erityisen hyvin tavoittaa kohderyhmänsä". Samassa kilpailussa lehden kansi 1/2017 oli ehdolla Vuoden kanneksi.
Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepa aloitti "Kumppani"-lehden julkaisemisen 1990-luvun alussa osana toimintaansa kehitysyhteistyön äänitorvena Suomessa. Lehden julkaiseminen oli mahdollista pitkälti ulkoministeriön tuen avulla. Vuoteen 2005 asti lehti ilmestyi kuusi kertaa vuodessa ja oli täysin ilmainen. Vuodesta 2005 eteenpäin lehti muuttui maksulliseksi ja ilmestyi aluksi kuukausittain. Vuonna 2009 lehden nimi muuttui "Maailman Kuvalehti Kumppaniksi", ja vuoden 2011 syksyllä lehti jätti Kumppanin pois nimestään ja on pelkkä "Maailman Kuvalehti". Sen jälkeen kun Kepa ja Kehys ry yhdistyivät Fingoksi vuonna 2018, lehden julkaisemista jatkaa Fingo. Vuonna 2019 lehti ilmestyy kuusi kertaa.
Witenagemot
Witenagemot (kutsutaan myös nimellä witan, joka viittaa kokoukseen osallistuvan arvoon) oli poliittinen instituutio anglosaksisessa Englannissa. Se toimi suunnilleen 600-luvulta 1000-luvulle. Nimi "witenagemot" tarkoittaa muinaisenglanniksi "viisaiden miesten tapaamista" ("witan", viisas mies tai neuvonantaja, "gemot", kokoontuminen). Se oli jäänne muinaisista germaanisista heimokokouksista, jotka olivat kehittyneet maan vaikutusvaltaisimpien ja tärkeimpien ihmisten (vanhemmat kirkonmiehet, "ealdormen", johtavat "thegnit") kokoontumisiksi ja kuninkaan tapaamisiksi.
Ennen Englannin yhdistymistä 800-luvulla Essexin, Kentin, Mercian, Northumbrian, Sussexin ja Wessexin kuninkaat kutsuivat koolle erilliset witenagemotit. Vaikka Wessexistä tuli johtava kuningaskunta Englannissa, paikalliset witanit jatkoivat kokoontumista aina vuoteen 1065 asti.
Witenagemotin kutsui koolle kuningas, myöhemmin paikallinen jaarli. Kokous neuvoi kuningaskunnan hallintoa ja organisointia koskevissa asioissa, kuten verotuksessa, juridiikassa sekä sisäisessä ja ulkoisessa turvallisuudessa. Witenagemotia tarvittiin myös vahvistamaan jokaisen kuninkaan seuraaja. Uusi kuningas oli aina se, jonka kokous päätti parhaaksi johtamaan maata. Hän ei välttämättä ollut edellisen monarkin jälkeläinen. Kokous saattoi myös syöstä kuninkaita tai jaarleja virastaan. Näin kävi Wessexin Sigeberthille vuonna 755 ja Northumbrian Ethelwaldille vuonna 765.
Witenagemot oli jossain mielessä parlamentin edeltäjä, mutta sillä oli varsin erilainen valta ja joitakin tärkeitä rajoitteita, kuten kiinteän työjärjestyksen, aikataulun tai tapaamispaikan puute. Kuninkaalla oli noina päivinä rooli, jossa oli joitakin presidentin tehtävän piirteitä. Witanit näin ollen valvoivat kuninkaallista valtaa, ehkäisivät itsevaltiutta ja johtivat hallintoa "interregnumin" aikana.
Witenagemotit kokoontuivat ainakin kerran vuodessa, tavallisesti useammin. Kansallisella witenagemotilla ei ollut yksittäistä kotipaikkaa. Tavallisesti se seurasi kuningasta, jolla ei tyypillisesti ollut yhtä kiinteää hovia. Witenagemotin tiedetään kokoontuneen ainakin 116 paikkakunnalla, mukaan lukien Amesbury, Cheddar, Gloucester, Lontoo ja Winchester. Kokouspaikat olivat usein kuninkaallisissa kiinteistöissä, mutta jotkut witenagemotit kokoontuivat julkisilla avoimilla paikoilla (suuret kivet, kukkulat, niityt ja kuuluisat puut).
Tunnetuin witenagemot kokoontui 5. tammikuuta 1066. Se hyväksyi Harald Godwininpojan kuninkaaksi Edvard Tunnustajan kuoltua.
Witenagemot instituutiona päättyi, kun normannit valloittivat Englannin vuonna 1066. Witenagemotin korvasi "curia regis", "kuninkaan hovi". Witenagemotin vaikutuksesta kuitenkin kertoo se, että kronikoitsijat nimittivät curia registä "witaniksi" vielä 1100-luvulle asti.
Sisters club
Sisters club on kirjasarja, joka kertoo kuudesta 13-vuotiaasta tytöstä. Kaikki tytöt asuvat Cabledenissa ja käyvät sen yläastetta. Tytöt työskentelevät yhden heistä (Fenin) tädille kuuluvassa kahvilassa. Kirjasarjan on kirjoittanut Ann Bryant. Kirjoja on 13 kappaletta.
Bel canto
Bel canto [] on italiaa ja tarkoittaa kaunista laulua. Termi kuvailee varsinkin italialaisessa oopperassa 1800-luvulla kukoistanutta laulutyyliä, joka korostaa mahdollisimman kaunista äänensävyä ja vokaalista virtuositeettia. Bel canto -laululle ovat tyypillisiä korukuviot, juoksutukset, koko äänialueen hallinta ja dynaamiset tehokeinot.
Ahtaimmassa merkityksessään bel canto on ainoastaan lyyrisen laulun taidetta, siis laulua, jota laulusolistit ovat harjoittaneet oopperassa aina 1600-luvulta 1900-luvulle saakka. Bel canto antoi arvon tulkitsijoiden vokaalisille kyvyille useinkin näyttelemistaidon kustannuksella. Bel canto -laulajan tuli esitellä hämmästyttävää teknistä valmiutta sekä erilaisia huippusuorituksia: korkeita ääniä, trillejä, pitkiä kadensseja, improvisaatioita ja niin edelleen. Nämä olivat bel canton tyylipiirteitä vähintäänkin 1600-luvulta 1700-luvulle asti.
Tyypillisin bel canto -oopperoiden aika lienee 1800-luvun alkupuoli, vaikka itse termi tuli yleiseen käyttöön vasta 1800-luvun puolivälissä. Tämän bel canton huippukauden säveltäjänimet ovat Gioachino Rossini, Gaetano Donizetti ja Vincenzo Bellini, myöhemmin traditiota kehittivät omaan suuntaansa muun muassa Giuseppe Verdi, Giacomo Puccini, Ruggero Leoncavallo ja Pietro Mascagni.
Sopraanot Maria Callas ja Joan Sutherland ovat ehkä kaikkein tunnetuimmat sodanjälkeisen ajan bel canto -laulajat. Tunnettuja nykyisiä bel canto -tenoreja ovat muun muassa Raul Gimenez, Juan Diego Flórez ja William Matteuzzi.
Dovžansk
Dovžansk (; 12.5.2016 saakka "Sverdlovsk", , ) on kaupunki ja aluehallinnon alainen kaupunkipiiri Luhanskin alueella Ukrainan kaakkoisrajan tuntumassa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä 60 kilometriä Luhanskista eteläkaakkoon ja vain 10 kilometriä Venäjän Rostovin alueen rajasta länteen. kaupungin ja sitä ympäröivän hallinnollisen piirin nimi muutettiin Ukrainan parlamentin päätöksellä 12.5.2016 osana maan pyrkimystä luopua kommunistisen ja fasistisen perinteen mukaisista paikkakuntanimistä. Kaupunki on Itä-Ukrainan sodan seurauksena kuulunut ympäristöineen vuodesta 2014 Ukrainan hallituksen kontrollin ulkopuolelle jääneisiin kapinallisalueisiin.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Dovžansk kaupungin väkiluvuksi 64 232 (2017). Yhä nimellä Sverdlovskin kaupunkipiiri tunnetun kaupunkipiirin väkiluku oli 96 814, kaupunkipiiriin kuului Dovžanskin kaupungin ohella Voznesenivkain kaupunki (Вознесенівка; aiempi Tšervonopartyzansk , 15 485 as.) ja kuusi kaupunkityyppistä taajamaa sekä joukko maaseutukylien asukkaita. Lisäksi Dovžansk toimii hallintokeskuksena ympäröivälle Dovžanskin piirille (11 754 as. vuonna 2017).
Kaupunki syntyi Katariina Suuren joukoissa taistelleiden Donin kasakkojen atamaani Vasyl Orloville Dolžykjoen varrelta lahjoittaman maatilan ympärille. Kylää kutsuttiin aluksi Dolžykovo-Orlovskeksi () ja sittemmin Šarapkinoksi (). Seudun kylät kasvoivat 1900-luvun alkuun mennessä kaivostaajamiksi. 1930-luvulla eräs seudun kaivoksista ja siihen liittynyt taajama nimettiin bolševikkijohtaja Jakov Sverdlovin mukaan. Vuonna 1938 useita seudun kaivostaajamia yhdistettiin Sverdlovskin kaupungiksi.
Ympäröivän Dovžanskin (Sverdlovskin) piirin alueella oli kaksi Ukrainan rajavartiolaitoksen maanteiden raja-asemaa Venäjän Rostovin alueelle, mutta Ukraina on nyttemin sulkenut ne (alue ei enää Ukrainan hallituksen valvonnassa). Lisäksi oli kaksi rautateiden rajanylityspistettä. Maantien raja-asemista suurempi on noin 20 kilometriä Dovžanskin eteläpuolitse kulkevan valtatie M03:n (Harkova-Slovjansk-Antratsyt-Venäjän raja) ja samalla eurooppatien raja-asema Venäjälle. Toinen maanteiden aiemmista Ukrainan raja-asemista sijaitsi Dovžanskista itään johtavan paikallistiellä.
Ainakin toukokuussa ja kesäkuun alussa 2014 Dovžanskin (Sverdlovskin) seudulla oli Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia, vahvasti aseistettuja Venäjä-mielisiä separatisteja. Kesäkuun 4. päivänä 2014 uutisoitiin, että kapinalliset olisivat ottaneet haltuun Ukrainan rajavartioiden tukikohdan Dovžanskin (Sverdlovskin) kaupungista. Uutislähteen mukaan kapinalliset kertovat pyrkivänsä luomaan "humanitaarisen käytävän" Venäjälle. Ukrainan rajavartioston tiedotteeseen viittaava lähde kertoo Ukrainan rajavartioston siirtäneet miehitystään ja varusteita kaupungeista suoraan vastuullaan olevan Venäjän rajan läheisyyteen. Kaupunkipiirin viranomaiset ovat oikoneet 4.6.2014 ainakin joitain ukrainalaismediassa olleissa väitteistä alueen kylissä panssaroiduilla ajoneuvoilla liikkuvien separatistien oleskelusta seudulla perättöminä. Viestintä Luhanskin alueen etelä- ja keskiosien hallinnasta oli alkukesällä 2014 kuitenkin osin ristiriitaista.
Sodankylän lentokenttä
Sodankylän lentokenttä (aiemmin "Sodankylän lentoasema", ) on pohjoissuomalainen lentopaikka, joka sijaitsee Sodankylän kunnassa. Lentopaikkaa ylläpitää Sodankylän kunta.
Sodankylän lentokenttä on otettu käyttöön 1940-luvun alussa, jolloin se palveli Petsamon reitin välilaskupaikkana. Vuodesta 1966 alkaen kenttä on palvellut ilmailuharrastajien käytössä. Vuonna 1975 valmistui 1 100 metrin pituinen sorapintainen kiitotie. Asfalttipintainen kiitotie ja lentoasemarakennus valmistuivat vuonna 1989, minkä jälkeen alkoi kevytreittiliikenne Sodankylään reitillä Oulu–Rovaniemi–Sodankylä–Ivalo. Reittiliikenne kuitenkin loppui vuonna 1996 kannattavuussyistä. Reittiä liikennöi Air Botnia.
Ajoittain on esitetty suunnitelmia nykyisen kiitotien jatkamisesta tai kokonaan uuden rakentamisesta suoran tilauslentoliikenteen mahdollistamiseksi. Ainakaan toistaiseksi suunnitelmat eivät ole toteutuneet, ja lentoasema muutettiinkin valvomattomaksi lentopaikaksi 1. heinäkuuta 2010.
Pohjois-Suomen alueella operoivan Lapin pelastushelikopteri Aslakin tukikohta sijaitsee Sodankylän lentokentän alueella. Tukikohdan yhteydessä toimii myös "lentävien lääkäreiden" lääkäriasema Aslak, joka tarjoaa monipuolisia lääkäripalveluita väestölle. Lääkäriasema tuottaa lääkintäpalvelut pelastushelikopterille ja hälytystehtävien luonteesta riippuen ensihoitoon perehtynyt lääkäri osallistuu hälytystehtäville. Aslakin lääkärioperaattorina toimii EMA Group Oy ja lento-operaattorina Heliflite Oy.
Kuusamon lentoasema
Kuusamon lentoasema on pohjoissuomalainen lentoasema, joka sijaitsee Kuusamon kaupungissa. Se palvelee kotimaanlentojen lisäksi erityisesti talviturismia.
Vuonna 2016 kautta kulki 76 848 matkustajaa. Lentoaseman terminaalia on laajennettu vuosina 2008–2009.
Finnair on ilmoittanut lisäävänsä viisi uutta viikoittaista vuoroa Helsinkiin talvikaudelle 2017–2018. Samana talvena Lufthansa tekee Kuusamossa historiaa, kun se avaa suoran reitin ulkomailta, Frankfutista Kuusamoon. Lufthansa käyttää Kuusamon lennoissa Airbus koneita.
Slavutytš
Slavutytš (, ) on kaupunki Pohjois-Ukrainassa Dneprjoen vasemmalla rannalla, noin 40 km Tšernihivistä ja 200 km Kiovasta. Se sijaitsee Tšernihivin alueen sisällä, mutta kuuluu hallinnollisesti Kiovan alueeseen. Kaupunki rakennettiin vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen saastuneesta Prypjatista evakuoitujen asuinpaikaksi.
Kaupungin asukasluvuksi arvioitiin noin 25 000 (2013 alussa). Kaupunki on nimetty Dneprin vanhan slaavilaisen nimen mukaan.
Kaupungin rakennus alkoi 1986 pian onnettomuuden jälkeen, ja ensimmäiset asukkaat muuttivat lokakuussa 1988. Slavutytš sijaitsee noin 50 km:n päässä onnettomuuspaikalta, ja ennen rakennustöiden alkua alue peitettiin kahdella metrillä puhdasta maata. Puolet kaupunkilaisista kävi edelleen työssä laitoksella, joka suljettiin lopullisesti vasta 2001. Kaupungista kulkee suora rautatie Valko-Venäjän alueen kautta voimalalle. Tämän jälkeen kaupunki on nimitetty erikoistalousalueeksi, mutta siitä huolimatta ainakin 1500 on muuttanut muualle.
Kaupungin arkkitehtuuri on modernia ja sen suunnitteluun hankittiin arkkitehteja kahdeksasta neuvostotasavallasta. Kaupunki on jaettu kahdeksaan piiriin, joilla on kullakin omaleimainen tyylinsä.
1-pentaanitioli
1-pentaanitioli on orgaaninen yhdiste (tioli), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CHS ja rakennekaava on CH(CH)SH. 1-pentaanitiolista käytetään myös nimityksiä "amyylimerkaptaani", "pentyylimerkaptaani", "amyylihydrosulfidi" ja "2-metyylibutyylimerkaptaani".
1-pentaanitiolin moolimassa on 104,2 g/mol, sulamispiste −75,7 °C, kiehumispiste 61,3 kPa paineessa 126,6 °C, suhteellinen tiheys 0,84 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), ei liukene veteen, leimahduspiste 18 °C ja CAS-numero 110-66-7.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Jane Campion
Jane Campion (s. 30. huhtikuuta 1954 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen elokuvaohjaaja. Hän on myös tuottanut ja käsikirjoittanut elokuvia.
Campion aloitti elokuvien tekemisen 1980-luvun puolivälissä. Kuuluisimpia hänen elokuvistaan ovat "Piano" (1993) ja "Holy Smoke – pyhässä pilvessä" (1999). Hän on voittanut urallaan useita arvostettuja elokuva-alan palkintoja, muun muassa Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun ainoana naisena (1993) ja Venetsian Hopeisen leijonan (1990). "Piano" voitti myös Oscar-palkinnon parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta (1994). Vuonna 2014 Campion johtaa Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoa.
Campion oli naimisissa niin ikään elokuva-alalla työskentelevän Colin Englertin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heidän tyttärensä Alice on näyttelijä.
Užhorod
Užhorod (, , , , , , ) on kaupunki Länsi-Ukrainassa Slovakian rajalla. Se on Taka-Karpatian alueen pääkaupunki. Sen väkiluku on 111 300 (2013).
Kaupunki on nimetty pohjoisesta Karpaateilta saapuvan, kaupungin läpi virtaavan Už-joen mukaan.
Kaupungin ovat perustaneet luultavasti slaavit ensimmäisellä vuosituhannella. Siitä tuli 800-luvulla pienen myyttisen Laboretsin hallitseman ruhtinaskunnan keskus. Vuodesta 1318 sen omistivat 360 vuotta italialaiset herttuat.
Vuonna 1919 alue liitettiin Tšekkoslovakiaan ja vuoden 1938 Wienin tuomiossa siirrettiin Unkarille.
Toisessa maailmansodassa 27. lokakuuta 1944 sen valtasi Puna-armeijan 4. Ukrainan rintama. Vuodesta 1945 lähtien kaupunki on kuulunut Ukrainaan.
Asukkaista 77,8 % on ukrainalaisia ja ruteeneja, 9,6 % venäläisiä, 6,9 % unkarilaisia ja 2,2 % slovakkeja (vuoden 2001 väestölaskenta).
Slovjansk
Slovjansk (, ) on kaupunki Itä-Ukrainassa, Donetskin alueen pohjoisosissa. Aluekeskus Donetskiin on 114 kilometriä. Slovjanskin kaupungin asukasluvuksi arvioitiin 113 196, koko kaupunkipiirissä asukkaita oli (vuonna 2017). Kaupunkipiiriin kuuluu Slovjanskin kaupungin ohella Svjatohirskin pikkukaupunki (4 504 as.).
Vielä vuonna 2013 kaupunkipiirissä arvioitiin asuvan 137 783 ihmistä; tällöin alueeseen kuului myös Mykolajivkan kaupunki (15 684 as., 2013), mutta piirirajoja on sittemmin muutetettu. Kaupunkipiirin väkiluku oli laskenut edellisinä vuosikymmeninä, sillä vuonna 1989 asukkaita oli vielä noin 157 300 ja vuonna 2001 146 600.
Ensimmäinen kirjallinen maininta asutuksesta Torin suolajärven lähistöllä on vuodelta 1622. Vuonna 1676 kaupungin nykyiselle paikalle perustettiin linnoitus nimeltä Tor, joka sai nimensä Donetsin sivujoen Kazenyi Toretsin aiemman nimen mukaan. Lähistöllä on useita suolajärviä. Suolantuotanto ja kalastus olivat aluksi merkittäviä elinkeinoja. Vuosina 1676–1784 paikkakunnan nimi viittasi suolaan (). Vuonna 1784 kaupunki sai nykyisen nimensä.
Kaupungissa ja sen lähistöllä käytiin kovia taisteluja Itä-Ukrainan kriisin aikana huhti-heinäkuussa 2014, koska se oli yksi separatistien keskuspaikoista ja kuului "Donetskin kansantasavallalle". Slovjanskin kaupungin otti haltuunsa 12. huhtikuuta "Donetskin kansantasavallan" joukkoihin kuuluvaksi ilmoittautunut "kansansuojeluskunta". Ukrainan joukot saivat kaupungin jälleen haltuunsa 5. heinäkuuta 2014, jolloin "Donetskin kansantasavallan" joukot perääntyivät Krematorskin suuntaan ja jatkoivat sieltä Gorlovkuun ja Donetskiin. Kaupunkiin jäivät taistelujen jälkeen aluepuolustuspataljoonat Kiev-1, Prikarpatje ja Harkov-2.
Kaupungissa on muun muassa kemian- ja keramiikkateollisuutta, kalusteiden valmistusta, ompelimo, kalankasvatusta, kylpylöitä. Slovjanskissa Ukrainan rautateiden poikittaiselta Pultavasta Harkovan alueen Lozovan kautta itään kohti Horlivkaa johtava pääradalta lähtee sivurata pohjoiseen Krasnyi Lymaniin.
Ukraina solmi Koillis-Ukrainan Dneprin-Donetskin altaan liuskekaasukentän erään osan, eli Juzovskan esiintymän osalta 50-vuotisen tuotanto-osuussopimuksen Shell-yhtiön kanssa vuoden 2013 alussa. Juzovskan esiintymän ydinalueet osuvat juuri Donetskin alueen Slovjanskin ja Harkovan alueen Izjumin seudulle.
Gasti
Gasti tarkoittaa muuta miehistönjäsentä kuin kipparia purjealuksessa. Se on lainasana saksan kielen sanasta "Gast", joka tarkoittaa "vieras".
Kilpapurjeveneessä gastilla on useasti hyvin rajattu rooli, jolloin gastit voidaan jakaa tehtävien mukaan mm. keulagasteihin, pianisteihin, trimmaajiin, taktikoihin, navigaattoreihin, perämiehiin. Yhdellä gastilla voi olla monta tehtävää.
Keulagasti toimii purjeveneen kannella maston etupuolella ja hänen tehtävinään on mm. etupurjeiden vaihdot ja spinaakkerijiipissä spinaakkeripuomin käsittely.
Tehtävään kuluun kajuutan katolla olevien rivissä olevien nostin- ja säätököysien hoito. Pianisti huolehtii myös köysien siisteydestä ja selkeydestä kannella ja istuinkaukalossa.
Ohjaa venettä peräsimellä. Perämies tunnetaan myös pinnamiehenä.
Tehtävänä on selvittää nopein mahdollinen reitti huomioiden kilpapurjehdussäännöt, olosuhteiden muutokset ja muut kilpailijat.
Tehtäviin kuuluu venevauhdin rakentaminen purjeita säätämällä.
Frome
Frome ([fruːm]) on kaupunki Somersetissa, Englannissa lähellä Mendipien kukkuloita. Sen asukasluku on 26 203 (vuoden 2011 väestönlaskenta). Vuodesta 950 vuoteen 1650 se oli suurempi kuin 20 kilometriä pohjoiseen sijaitseva Bath. Alun perin kaupunki kasvoi kudontateollisuuden vuoksi ja kutojien mökkejä on säilynyt. 
Viime aikojen tunnetuimmat Fromessa syntyneet ovat Formula 1 -ajaja Jenson Button ja näyttelijä Charlie Higson. Kaupungin jalkapallojoukkue Frome Town FC on perustettu vuonna 1904 ja se pelaa Western Football Leaguessa.
Iskunvaimennin
Iskunvaimennin on heilahdusliikettä vaimentava laite varsinkin moottoriajoneuvon jousitusjärjestelmässä.
Ilman iskunvaimentimia ajoneuvon keinahtelu jousien varassa jatkuisi pitkään, mikä heikentäisi pyörien otetta tienpinnasta ja tekisi matkustajien olon epämukavaksi. Iskunvaimennin muuttaa liike-energiaa palautumattomasti lämmöksi, jolloin heilunta vaimenee nopeasti.
Nykyisin käytetään yleisimmin putkityyppisiä nesteiskunvaimentimia (teleskooppi-iskunvaimentimia). Niissä on sylinteri ja siinä joustoliikkeiden mukaan liikkuva mäntä, jonka kummallakin puolella on nestettä. Männän liikkuessa neste joutuu virtaamaan männän toiselta puolelta toiselle ahtaiden kanavien kautta, mikä pyrkii hidastamaan männän liikkeitä. Kanavien kokoa tai lukumäärää muuttamalla voidaan myös iskunvaimentimen vaimennustehoa muuttaa. Myös ajon aikana säädettäviä tai automaattisesti säätyviä iskunvaimentimia on olemassa.
Aikaisemmin on käytetty muun muassa täysin mekaanisia kitkaiskunvaimentimia ja hydraulisia vipuiskunvaimentimia ("sammakkovaimentimia"), mutta nykyautoissa niitä ei enää tavata. 
Yhdysvalloissa sijaitsevassa Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa on kehitetty iskunvaimennin, joka tuottaa sähköenergiaa absorboimastaan liike-energiasta. Vaimennin toimii siten, että iskunvaimentimen sisällä olevaa nestettä ohjataan turbiinin läpi. Männän liikkuessa virtaava neste saa generaattoriin kytketyn turbiinin pyörimään. Auton energiankulutusta on saatu pienennettyä tällä keksinnöllä jopa kymmenen prosenttia, mutta paras hyöty arvioidaan saatavan raskaasta liikenteestä.
F-Clef
F-Clef oli suomalainen teknotapahtumien organisaattori, joka järjesti yleisöjuhlia Turun alueella vuosina 1990–1994.
F-Clef:in ydinjäsenet Timo Salonen ja Samu Sundqvist perustivat vuoden 1989 lopulla ryhmittymän International Acid Crew, ja aloittivat acid-/teknotapahtumien järjestämisen kesällä 1990 vanhassa autiotalossa Turun kupeessa, Piikkiössä.
Järjestön tapahtumiin saapui ympäristökunnista huomattavina kulkueina juhlakansaa, ja elokuussa 1990 virkavallan määräyksestä ihmisryhmien pääsyt juhliin estettiin. Kymmenien metrien ihmisjono Turun ohikulkutiellä herätti huomiota, ja virkavalta saapui paikalle ennen keskiyötä 3.8.1990, tyhjentäen autiotaloon rakennetun tapahtumapaikan ja sen ympäristön yleisöstä.
International Acid Crew:in perustalle nousi seuraavana vuonna järjestö F-Clef, jonka jäseneksi liittyi Marko Laine. Vuodesta 1991 eteenpäin, yötapahtumia järjestettiin ensisijaisesti Turun tehdashalleissa. Mynämäellä metsämökissä järjestetyt F-Clef –juhlat kokosivat yhteen myös muita ajan organisaattoreita, mukaan lukien Hyperdelic Housers-ryhmän aktivisteja, joilta F-Clef sai osaltaan vaikutteita.
Aktiivisimpana ajanjaksona noin kerran kuukaudessa tehdashalleissa järjestetyt F-Clef -juhlat poikkesivat muista 1990-luvun alun laittomista ravetapahtumista massiivisemman valoshown ja äänentoiston saralla, osoittaen näin tietä myös tuleviin rave-juhlliin. F-Clef käytti aggressiivista mainontaa, liittäen tapahtumiinsa ajalle tyypillisiä elementtejä Saksasta ja Britanniasta. Kadulla jaetutut flyerit kantoivat mukanaan juhlien nimiä, jotka olivat lainattuja latinankielen tauteja kuvaavista sanoista, kuten Myxodema, HemorhHHoid!, Diarrhea sekä Fecalis.
F-Clefin tapahtumiin kokoontui ajan mittaan asiakaskuntaa myös genren ulkopuolelta, ja tieto tapahtumista kiiri yhä nopeammin myös virkavallan korviin. Viimeiset F-Clefin järjestämät yöjuhlat pidettiin Turun Itäharjulla, Kalevantiellä sijainneessa kaksikerroksisessa varastohallissa, jonne Turun poliisi teki tarkastuksen aamuyöllä 17. lokakuuta 1992. Juhlat päättyivät ratsiaan talossa, ja halli tyhjennettiin ihmisistä.
Juhlissa esiintyivät muun muassa H2, Marko Laine, Mr Kirk ja Mono Junk.
F-Clefin päättymisen jälkeen Salonen on edennyt tapahtuma- ja radioalalla, mm perustaen tanssimusiikkiin erikoistuneen Radio KLF:n. Myös Laine toimii edelleen musiikin parissa, tehden myös DJ-keikkoja.
Edvard Maanpakolainen
Edvard Maanpakolainen (, s. 1016 – k. helmikuussa 1057) oli Englannin kuningas Edmund Rautakyljen ja Ealdgythin poika. Hän sai lisänimen "Maanpakolainen" vietettyään suuren osan elämästään poissa Englannista. Edvardin oltua vain muutaman kuukauden ikäinen, vallananastaja Knuut Suuri lähetti hänet murhattavaksi Tanskassa Englannin maaperän sijaan. Näin ei kuitenkaan tapahtunut vaan Edvard kuljetettiin salaa Kiovaan, josta hän siirtyi Unkariin.
Kuultuaan Edvardin olevan elossa, Edvard Tunnustaja kutsui hänet Englantiin ja teki hänestä perillisensä. Edvard Maanpakolainen kuoli kuitenkin pian maahan saapumisensa jälkeen. Tämän jälkeen perijäksi nimettiin hänen poikansa Edgar Atheling, joka ei kuitenkaan ehtinyt hallita kuninkaana normannien vallattua Englannin vuonna 1066.
Edvardin vaimo oli mystinen nainen nimeltä Agatha. Heidän lapsiaan olivat Edgar Atheling, Skotlannin Pyhä Margareta ja Cristina.
Rivne
Rivne (, , ) on historiallinen kaupunki Länsi-Ukrainassa. Se on Rivnen alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on 250 333 (2013).
Rivne on mainittu teksteissä vuodelta 1283. Se kuului 1300-luvun puolivälin jälkeen Liettuaan ja 1569 Puola-Liettuaan. Vuoden 1793 Puolan jaossa se jäi Venäjälle. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheissa se oli lyhytaikaisen Ukrainan kansantasavallan pääkaupunkina. Vuoden 1921 Riian rauhassa se jäi Puolalle. Vuoden 1939 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaan Länsi-Ukraina liitettiin Neuvostoliittoon ja Ukrainan neuvostotasavaltaan. Kesäkuun 28. 1941 Rivne jäi saksalaisten valloittamaksi ja siitä tehtiin Ukrainan valtakunnankomissariaatin pääkaupunki. Tuolloin asukkaista noin puolet oli juutalaisia, joista 23000 marssitettiin metsään Sosenkiin ja teloitettiin 6.–8. marraskuuta. Jäljelle jääneet 5 000 sijoitettiin gettoon, jonka asukkaat lähetettiin heinäkuussa 1942 Kostopoliin, missä heidät surmattiin ja getto likvidoitiin. Puna-armeija valtasi kaupungin Rovnon taistelussa 2. helmikuuta 1944.
Kaupungin raitiovaunuliikenne alkoi vuonna 1974. Vuonna 1983 Rivne juhli 700-vuotispäiviään.
Valtatie M06, joka muodostaa osan eurooppatietä E40, kulkee Lvivistä Rivnen kautta Žytomyriin ja Kiovaan. Valko-Venäjän rajalta pohjoisesta saapuu ja kaupungin ohi etelään Hmelnytskyitä kohti Starokonnstantinoviin saakka kulkee valtatie M21. Rautatieyhteydet kaupungin eteläpuolelle Zdolbunivin risteysasemalle, Sarnyyn ja Koveliin. Kaupungissa on myös lentoasema.
Uljanovsk
Uljanovsk (, entinen Simbirsk, Симби́рск) on kaupunki Volgaan padotun Kuibyševin tekojärven rannalla Venäjällä, 890 kilometriä Moskovasta itään. Se on Uljanovskin alueen pääkaupunki, jonka asukasluku oli 614 786 (2010). Uljanovskissa on merkittävää teollisuutta, kuten maastoajoneuvoja valmistavan UAZ:in tehtaat ja Aviastarin lentokonetehdas sekä instrumenttiteollisuutta. Se on myös tärkeä tiede-, koulutus- ja kulttuurikeskus, jossa on muun muassa 15 korkeakoulua, 43 kirjastoa, seitsemän elokuvateatteria ja sinfoniaorkesteri.
Uljanovsk on nimetty kaupungissa syntyneen Vladimir Leninin alkuperäisen sukunimen (Uljanov) mukaisesti.
Simbirskin linnoitus rakennettiin alun perin 1648 Volgan länsirannan kukkulalle suojaamaan Venäjää nogailta. Muutama vuosikymmen myöhemmin se kesti Stenka Razinin kuukauden mittaisen piirityksen. Kun Venäjän raja siirtyi itään, Simbirsk menetti merkityksensä linnoituksena ja kasvoi kaupungiksi. Kaupunginoikeudet se sai 1796. Volgan yli rakennettiin rautatiesilta 1912–1916. Leninin kuolinvuonna 1924 kaupunki nimettiin uudelleen Uljanovskiksi.
Kun Kuibyševin pato ja vesivoimalaitos rakennettiin 200 km etelään Uljanovskista 1955–1957, Volga leveni 3–6 kilometriin kaupungin lähellä. Tuolloin joen yli kulkevaan siltaan lisättiin kaksi autokaistaa. Silta on ainoa Volgan ylityspaikka 400 km:n matkalla Kazanista Toljattiin.
Uuden sillan rakennustyöt aloitettiin 1986 ja lähes 13-kilometrinen silta vihittiin käyttöön marraskuussa 2009. Suuri osa Uljanovskista sijaitsee yhä tekojärven ja Volgan pintaa alempana patovallien suojaamana.
Neuvostoaikana Uljanovskista purettiin lähes kaikki vanhat rakennukset, kuten Pyhän kolminaisuuden katedraali (rakennettu 1827–1841). Vain harvoja vallankumousta edeltäviä rakennuksia on jäljellä – merkittävimpänä talo, jossa Lenin asui 1870–1887. Pyhän kolminaisuuden katedraalin uudelleenrakentaminen on käynnissä.
Jääpalloseura Volga pelaa Venäjän jääpallon superliigaa. Jalkapalloseura FC Volga pelaa Venäjän jalkapallon 2. divisioonassa.
Leninin ja hänen vanhempiensa ohella kuuluja kaupungin asukkaita ovat kirjailija Ivan Gontšarov, historioitsija Nikolai Karamzin ja väliaikaisen hallituksen puheenjohtaja Aleksandr Kerenski.
Myös Ivan Ozhogin, venäläinen ooppera- ja musikaalilaulaja, syntyi Uljanovskissa.
Lohduta minua surussani
Lohduta minua surussani () on Jumalanäidin ikoneihin kuuluvan ikonityypin nimi Venäjällä.
Ikonin varhaishistoriaa ei tunneta, mutta alkuperäinen ikoni oli Moskovassa Pupyšin Pyhän Nikolain kirkossa jo 1640. Sitä on kunnioitettu ihmeitätekevänä ikonina 1760 tapahtuneesta ihmeparantumisesta lähtien.
Ikoni on pyhän Nikolai Odrinon luostarissa Karatševin alueella. Ikonin omisti alkuaan kreivi Nikolai Borisovits Samoilov ja hän lahjoitti sen sitten luostarille 1700-luvun lopulla.
Ikonin kunniaksi Venäjällä vietetään ortodoksisessa kirkossa muistopäiviä kaksi kertaa, toinen tammikuun 25. päivänä ja toinen lokakuun 9. päivänä.
Stavropol
Stavropol () on vajaan 400 000 asukkaan kaupunki Lounais-Venäjällä, Pohjois-Kaukasiassa Stavropolin aluepiirissä.
Stavropol perustettiin 1777 Venäjän–Turkin sodan 1768–1774 jälkeen sotilasleiriksi ja nimitettiin kaupungiksi 1785. Grigori Potjomkin rakensi Stavropolin Katariina Suuren määräyksestä yhdeksi kymmenestä linnoituksesta Asovanmeren ja Mozdokin välille ja oli tärkeässä osassa myös kaupungin synnyssä. Terekin kasakat asettuivat Stavropolin ja Georgijevskin ympäristöön suojelemaan keisarikunnan rajoja. Kaupungin strateginen sijainti auttoi myös Venäjän imperiumin pyrkimyksiä Kaukasian valloituksessa.
Nimi Stavropol on venäläinen versio kreikkalaisesta nimestä "Stauropolis", ristin kaupunki. Siitä tuli piispanistuin 1843 ja kuvernementin pääkaupunki 1847.
Venäjän sisällissodan aikana kaupunki vaihtoi useasti omistajaa Puna-armeijan ja Denikinin johtamien valkoisten joukkojen välillä. Vuonna 1935 kaupunki nimettiin Vorošilovskiksi Kliment Vorošilovin mukaan, mutta nimi muutettiin takaisin jo 1943. Toisen maailmansodan aikana, 3. elokuuta 1942 – 21. tammikuuta 1943 kaupunki oli saksalaisten miehittämä.
Stavropolissa toimivia korkeakouluja ovat on Stavropolin valtionyliopisto, Pohjois-Kaukasian valtion polyteknillinen yliopisto, maatalousyliopisto ja Stavropolin valtiollinen lääketieteellinen akatemia. Kaupunkiin on tullut runsaasti muuttajia Venäjän epävakailta reuna-alueilta Kaukasiasta.