hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Husaariapina
Husaariapina ("Erythrocebus patas") on afrikkalainen häntäapinalaji. Se on sukunsa Erythrocebus ainoa laji.
Husaariapina kasvaa 70—90 senttimetriä pitkäksi, ja häntä on samanmittainen. Koiras painaa 7–13 kilogrammaa, naaras 4–7 kg. Selkäpuoli on punaruskea, vatsa vaaleampi.
Husaariapinoita tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa Senegalista Etiopiaan ja Tansaniaan asti.
Husaariapinoita on vaikea lähestyä. Viekkaat ja vauhkot eläimet pakenevat heti nähdessään ihmisen. Husaariapinoiden nopeudeksi on mitattu 55 kilometriä tunnissa.
Husaariapinat kehittyvät nopeasti ja lisääntyvät nuorempina kuin mikään muu vanhan maailman apinalaji. Naaraat saavuttavat sukukypsyyden kaksi- ja puolivuotiaina ja synnyttävät kolmivuotiaina. Poikaset selviävät omillaan puolivuotiaina, mutta emot imettävät niitä vuoden ikäisiksi asti. Emot parittelevat ja synnyttävät uuden poikasen joka vuosi. Emo voi samaan aikaan olla tiineenä, imettää poikasta ja huolehtia vallattomasta pennusta. Husaariapinaemojen joukossa on niin ylihuolehtivia kuin huolettomiakin. Ne jättävät hyvinkin nuoria poikasia muiden naaraiden kaittaviksi siksi aikaa kun itse syövät, mutta jos toinen naaras lähestyy poikasta pyytämättä, antaa emo tunkeilijalle hiljaisen varoituksen avaamalla suunsa.
Vaikka husaariapinat ovat vankeudessa eläneet yli 20-vuotiaiksi, on vapaudessa eläneen husaariapinalauman keskimääräinen elinikä noin neljä vuotta. Apinat syövät pihkaa ja puiden turvonneissa piikeissä majailevia muurahaisia sekä heinäsirkkoja ja muita hyönteisiä.
Useimmat kädelliset nukkuvat yhdessä puiden oksilla, mutta husaariapinat nukkuvat yksin ja vaihtavat yöpuuta joka ilta, kenties hämätäkseen leopardeja ja muita petoja. Husaariapinat tekevät laajempia syöntiretkiä (noin kuusi kilometriä päivässä) suuremmilla reviireillä (noin 4000 hehtaaria) kuin muut samankokoiset kädelliset. Yleensä noin 20 naaraasta ja näiden jälkeläisistä sekä yhdestä liki sivullisesta uroksesta koostuvaa laumaa johtaa täysikasvuinen naaras, joka painaa keskimäärin viisi kiloa ja on noin puolet uroksen koosta.
Koska husaariapinat ovat varsin alttiita luonnonolojen vaihteluille, ne tuskin selviävät uusista, ihmisten aiheuttamista uhista.
Husaariapina on ihmisen lisäksi toinen kädellinen, joka alkaa hikoilla liikkuessaan.
Nuh
Nuh (, ) on Koraanin 71. suura. Suura kertoo Nooasta, jonka jumala pelasti vedenpaisumuksesta. Jumala antoi Nooalle käskyn rakentaa arkki ja ottaa mukaan perheensä ja kaikkia maailman eläimiä. Sama tarina kerrotaan myös suurassa numero 11 ja ensimmäisessä Mooseksen kirjassa.
Seulaperiaate
Seulaperiaate, eli inkluusio-ekskluusioperiaate on kombinatoriikan tulos. Sen mukaan jos formula_1 ovat perusjoukon formula_2 osajoukkoja, on voimassa
Timothy Spall
Timothy Leonard Spall, OBE (s. 27. helmikuuta 1957 Battersea, Lontoo) on englantilainen Bafta-palkittu elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä.
Spall aloitti teatteriuransa National Youth Theatressa sekä myöhemmin Royal Academy of Dramatic Artissa, jossa hänet palkittiin vuosikurssinsa lupaavimpana näyttelijänä. Vuonna 1979 hän liittyi Royal Shakespeare Companyyn.
Esiinnyttyään 1980-luvun taitteessa pienissä elokuvasivurooleissa Spall teki televisioläpimurtonsa ujona sähköasentaja Barry Taylorina draamakomediassa "Näkemiin vaan, muru!" Suurelle yleisölle hän tuli tutuksi viimeistään Peter Piskuilanin roolista kolmessa "Harry Potter" -elokuvassa.
Kuningatar Elisabet II nimitti Spallin Brittiläisen imperiumin upseeriksi (Officer of the British Empire) vuonna 1999.
Spallin poika Rafe Spall (s. 1983) on myös näyttelijä.
Taidelainaamo
Taidelainaamo tai artoteekki ( = taide; = paikka) on paikka, josta voi lainata kuvataidetta pientä kuukausimaksua vastaan.
Taidelainaamotoiminta alkoi kirjastoista. Kuvataiteen haluttiin löytävän tiensä koteihin siinä missä kirjallisuudenkin. Kynnyksen ajateltiin olevan matalammalla kirjastossa kuin taidegalleriassa.
Taidelainaamo on esimerkki reilusta kaupankäynnistä, jossa tekijälle jää oikeudenmukainen korvaus. Taidelainaamoja pitävätkin Suomessa tavallisesti taiteilijayhdistykset.
Taidelainauksen historia juontaa juurensa Yhdysvalloista, jossa perustettiin ensimmäinen taidelainaamo kirjaston yhteyteen Illinoisiin 1920-luvulla. Eurooppaan saatiin ensimmäiset taidelainaamot 1940-luvulla. Berliiniläiset taiteilijat tutustuivat matkoillaan Yhdysvalloissa sikäläisiin taidelainaamoihin ja toivat idean Eurooppaan.
Nykyään taidelainaus on erittäin suosittua monissa Euroopan maissa. Esimerkiksi Ranskassa miltei jokaisen kirjaston yhteydessä toimii artoteekki.
Suomen ensimmäinen taidelainaamo perustettiin 1971 Joensuuhun, Joensuun Taiteilijaseura ry ylläpitää lainaamoa edelleen, ja näin ollen se on Suomen vanhin. Seuraavana vuonna myös Helsinki sai oman taidelainaamonsa, mutta se jouduttiin lopettamaan kannattamattomana. Muita lainaamoja ovat esimerkiksi Lahden kaupunginkirjaston yhteyteen perustettu artoteekki ja Helsingin Taiteilijaseuran ja Helsingin kaupunginkirjaston yhteistyönä syntynyt Rikhardinkadun kirjaston yhteyteen perustettu taidelainaamo, joka aloitti toimintansa 1995.
Lee Woon-jae
Lee Woon-jae (, (uudistettu latinisaatio Lee Un-jae) s. 26. huhtikuuta 1973 Cheongju) on eteläkorealainen jalkapallomaalivahti, joka edusti viimeisinä vuosinaan Chunnam Dragonsia. Hän on ollut Etelä-Korean maajoukkueessa vuosien 1994, 2002 ja 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänet tuli tunnetuksi Etelä-Korean ja Japanin vuonna 2002 järjestämissä kisoissa erinomaisena rangaistuspotkujen torjujana.
Space Vol 1 &amp; 2
Space Vol 1 & 2 on Deep Purplen livejulkaisu. Se on taltioitu vuonna 1970 Reiterstadionilla Aachenissa Saksassa. Alun perin se on julkaistu bootlegina 1970-luvun alussa. Albumi on julkaistu myös nimellä "Live in Aachen 1970".
Russellin teekannu
Russellin teekannu (myös taivaallinen teekannu, kosminen teekannu tai Bertrandin teekannu) on filosofi Bertrand Russellin (1872–1970) kehittämä analogia, jonka tarkoituksena on ilmentää, ettei filosofinen todistustaakka koske epäilijöitä, eikä heidän siten tule joutua todistamaan väittämiä vääriksi, etenkään uskonnon tapauksessa. Russell kirjoitti, että jos hän väittäisi, että Aurinkoa kiertää teekannu, hänen olisi järjetöntä odottaa muiden olevan epäilemättä häntä vain siksi, etteivät he pysty todistamaan hänen väitteensä olevan väärä. Russellin teekannuun viitataan yhä keskusteltaessa jumalan olemassaolosta.
Lainaus Russellin artikkelista ”Onko Jumalaa olemassa?”:
Richard Dawkins kehitti teekannuteemaa vielä pitemmälle kirjassaan "A Devil’s Chaplain":
Käsitettä Russellin teekannusta on sovellettu huumorintäyteisiin, selvempiin uskontoparodioihin kuten Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen ja Lentävä spagettihirviö.
Gemini Suite Live
Gemini Suite Live on Deep Purplen klassisen musiikin ja rockin yhdistävä liveäänite. Se on taltioitu syyskuussa 1970 Royal Festival Hallissa Lontoossa yhdessä Light Music Society-orkesterin kanssa, jota johti Malcolm Arnold. Teos on jaettu kolmeen osaan, joissa jokaisella yhtyeen jäsenellä on oma osuus orkesterin kanssa. Albumi julkaistiin vasta yli 20 vuotta esityksen jälkeen.
Ranskalainen korttipakka
Ranskalainen korttipakka eroaa tavallisesta korttipakasta siten, että siinä on vain 32 korttia seiskasta ässään. Jokereita ranskalaisessa korttipakassa ei käytetä. Ranskalaista korttipakkaa käytetään mm. Piquet'ssä, Telesinassa ja Americanassa.
Scandinavian Nights
Scandinavian Nights on Deep Purplen livealbumi joka nauhoitettiin Tukholman Konserhusetissa marraskuussa 1970. Alun perin se julkaistiin vuonna 1988. Uusi, remasteroitu painos nimellä "Live in Stockholm" julkaistiin vuonna 2005 oikealla kappalejärjestyksellä konsertin mukaan.
Antifates
Antifates () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa seuraaviin hahmoihin:
Derek Daly
Derek Patrick Daly (s. 11. maaliskuuta 1953 Dublin, Irlanti) on entinen irlantilainen Formula 1 -kuljettaja.
Keskiluokkaiseen irlantilaisperheeseen syntynyt Daly aloitti kilpa-ajamisen 12-vuotiaana Irlannin ja Englannin sarjoissa, joita hän kierteli muunnellulla koulubussillaan. Hän menestyi hyvin Formula Ford ja Britannian Formula 3 sarjoissa, joissa voitti mestaruudet vuosina 1975 ja 1977. Hän voitti myös Irlannin mestaruuden sekä vuoden 1976 Formula Ford Festivalin.
Dalyn menestys alemmissa sarjoissa tukivat hänen nousuaan Formula 1:iin, kun hän ajoi ensimmäisen kilpailun huhtikuussa 1978 Hesketh-tallin autolla sarjan ulkopuolisessa kilpailussa British International Trophyssä. Kilpailussa hän nousi ensimmäisellä kierroksella kilpailun johtoon, kunnes pyörähti sateisella Silverstonen radalla. Formula 1:iin kuuluvissa kilpailuissa puolestaan Daly ei onnistunut pääsemään kilpailuihin saman tallin autolla, minkä seurauksena hän vaihtoi Ensign-talliin kesken kauden keräten yhden pisteen kauden päätösosakilpailusta. Kausi 1979 oli ensimmäisen kaltainen sisältäen paljon kilpailujen ulkopuolelle jäämisiä ja keskeytyksiä ja talli vaihtui Tyrrelliin kesken kauden. Kaudella 1980 asiat menivät kuitenkin hieman paremmin, kun Daly onnistui keräämän kauden aikana 6 pistettä ja paras sijoitus oli kahdesti saavutettu neljäs sija, jotka jäivät Dalyn parhaiksi sijoituksiksi. Samalla kaudella hän tosin koki myös takaiskuja, mm. Monacon GP:ssä hän törmäsi avauskierroksella ilmalentoon joutumisen seurauksena tallikaveriinsa Jean-Pierre Jarieriin. Daly saavutti 12. MM-sijan, joka on hänen uransa paras. Kausi 1981 oli jälleen heikko Marchin tallissa.
Pisteiden osalta Dalyn uran parhaaksi kaudeksi jäi hänen viimeinen kautensa F1:ssä, kun hän siirtyi kesken kauden Theodorelta Williams-talliin Carlos Reutemannin lopettaessa uransa autolla. Hän keräsi kahdeksan pistettä ja sijoittui kuljettajien MM-sarjassa 13. sijalle, mutta sinänsä kausi ei ollut kovinkaan loistava, kun Dalyn tallikaveri Keke Rosberg voitti maailmanmestaruuden Dalyn itse jäädessä palkintokorokesijoitusten ulkopuolelle.
Dalyn lopettaessa Formula 1:ssä hän siirtyi IndyCariin ja urheiluautoluokkiin, joissa ajoi vuoteen 1992 asti. Indianapolis 500 kilpailuihin hän osallistui vuosina 1983-89. Daly joutui vuonna 1984 vakavaan onnettomuuteen, kun hän kolaroi Michiganin International Speedwayllä 212 mailin tuntinopeudella ja mursi jalkansa, mutta jatkoi kilpailemista toivuttuaan.
Daly kilpaili myös CART-sarjassa, jossa hän osallistui 66 kilpailuun vuosina 1982–1989. Parhaimmiksi saavutuksiksi jäi selviytyminen kymmenen parhaan joukkoon 21 kertaa ja yksi palkintosija, jolloin hän oli kolmas.
Daly on toiminut kilpa-ajajan työnsä ohella kaivostyöläisenä, kirjailijana ja tv-kommentaattorina.
Hänen yhdysvaltalaissyntyinen poikansa Conor Daly on myös kilpa-autoilija.
40 Wall Street
40 Wall Street tai Trump Building on 72-kerroksinen pilvenpiirtäjä New Yorkin Manhattanilla, Yhdysvalloissa. Se on rakennettu vuosina 1929–1930 ja sen suunnittelusta vastasivat H. Craig Severance ja Yasuo Matsui. Pilvenpiirtäjällä on korkeutta 282,5 metrin verran ja valmistuttuaan vuoden 1930 huhtikuussa se ehti olla maailman korkein rakennus saman vuoden toukokuun 27. päivään asti, jolloin sen ohitti Chrysler Building. Rakennus on nykyään toimistokäytössä ja sen kokonaispinta-ala on noin 120 000 neliometriä.
40 Wall Street on listattu Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisterissä ("National Register of Historic Places", NRHP). Pilvenpiirtäjän nykyinen omistaja on presidentti Donald Trump.
Renaissance Tower
Renaissance Tower on 56-kerroksinen pilvenpiirtäjä Dallasin kaupungissa Texasissa, Yhdysvalloissa. Se on valmistunut vuonna 1974 ja sen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Hellmuth, Obata & Kassabaum. Rakennusta uudistettiin vuonna 1986 arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin suunnitelmien mukaisesti. Pilvenpiirtäjä yltää 270 metrin korkeuteen.
Bank of America Corporate Center
Bank of America Corporate Center on 60-kerroksinen pilvenpiirtäjä Charlotten kaupungissa Pohjois-Carolinassa, Yhdysvalloissa. Se yltää 265 metrin korkeuteen ja se on rakennettu vuosina 1989–1992. Pilvenpiirtäjän suunnittelusta ovat vastanneet César Pelli ja arkkitehtitoimisto HSK Architects. Pilvenpiirtäjässä toimii Bank of American pääkonttori.
Tuivio
Tuivio ("Microbiota decussata") on sypressikasvien heimoon kuuluva ainavihreä matala pensas. Tuivio kasvaa luonnonvaraisena ja on kotoperäinen Sihote-Alinin vuoristossa Venäjän kaukoidässä, mistä se löydettiin vasta 1920-luvulla. Se on suvun "Microbiota" ainoa laji. Geneettisten tutkimusten perusteella sen lähin sukulaislaji on idäntuija ("Platycladus orientalis").
Tuivio on matala, leveähkö ja kasvutavaltaan suikertava havupensas. Se kasvaa yleensä 20–30 senttimetriä korkeaksi, joskus lähes metrin korkuiseksi. Suomumaiset lehdet ovat 2–4 mm pitkiä. Lehdet muuttuvat väritykseltään kuparinruskeiksi talvella ja vihertyvät uudelleen keväällä. Kävyt ovat 2–3 mm pitkiä, ja ne ovat pienimpiä havupuiden kävyistä. Siivettömät siemenet ovat 2 mm pitkiä, ja kävyissä on yleensä vain yksi siemen, harvoin kaksi.
Tuivio kasvaa luonnonvaraisena Venäjän kaukoidässä Sihote-Alinin vuoristossa Primorjen aluepiirissä. Lajia esiintyy lähes merenpinnankorkeudelta yli 1 300 metriin. Se viihtyy hyvin vettä läpäisevillä maaperillä, ja kestää hyvin pakkasta, jopa -40 C° asti.
Tuivio kasvaa sekä harvassa alppiniityillä, usein pensassembran ("Pinus pumila") tai koreanrohtokatajan ("Juniperus sabina" var. "davurica") kanssa, että vuoristometsien aluskasvillisuudessa. Näiden metsien valtapuulajeja ovat usein ajaninkuusi ("Picea jezoensis"), koreansembra ("Pinus koraiensis"), ohotanpihta ("Abies nephrolepis"), amurinpihlaja ("Sorbus amurensis"), kiinanvaahtera ("Acer ukurunduense"), kivikoivu ("Betula ermanii") sekä sahalininleppä ("Alnus maximoviczii").
Tuivio on talvenkestävä koristekasvi, jota voidaan käyttää esimerkiksi peittokasvina. Yksi kasvi voi levitä nopeasti neliömetrin alueelle. Suomessa se menestyy maan eteläosissa ja voi pohjoisempanakin talvehtia lumen alla. Puutarhakasvina se on yleensä helppohoitoinen ja menestyy monenlaisilla kasvupaikoilla.
Tuivion käytön historia on verrattain lyhyt. Laji löydettiin ja kuvailtiin tieteellisesti vasta 1920-luvulla, Neuvostoliiton ulkopuolelle sitä tuotiin ensimmäistä kertaa vasta 1960-luvulla. Nykyisin se on yleinen koristekasvi kaikkialla maailman viileän vyöhykkeen alueilla.
Joey Lauren Adams
Joey Lauren Adams (s. 9. tammikuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi varsinkin rooleillaan Kevin Smithin elokuvissa, kuten "Amyn jäljillä" (1997).
Adams syntyi North Little Rockissa, Arkansasissa, ja lähti Hollywoodiin 1988. Hän loi läpimurtoroolinsa elokuvassa "Surutta? Sekaisin" vuonna 1993. Hän on esiintynyt myös televisiossa ja tehnyt työtä elokuvaohjaajana.
Adams oli vuonna 1998 ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi. Hän pitää countrymusiikista ja kirjoitti itse "Amyn jäljillä" -elokuvassa esittämänsä laulun.
Aegviidu
Aegviidu () on kauppala (alev) ja entinen kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 717 (2014), pinta-ala 11,97 neliökilometriä ja asukastiheys 71,5 asukasta neliökilometrillä. Aegviidu mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1796 kartassa nimellä "Aegwid".
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aegviidu menetti itsenäisen asemansa, kun siitä tuli Anijan kunnan osa.
Vuonna 2011 Aegviidun kunnassa (ja samalla Aegviidun kauppalassa, "alev") oli 761 asukasta, joista 678 (89,1 %) oli virolaisia, 42 (5,5 %) venäläisiä ja 39 (5,1 %) muita kansallisuuksia.
The Yellow Kid
The Yellow Kid ( tai "Kulmalan poika") eli Mickey Dugan oli päähahmo Yhdysvaltojen ensimmäisessä yhtäjaksoisesti ilmestyneessä sarjakuvassa, "Hogan’s Alleyssä". The Yellow Kid oli kalju, irvinaamainen ja huonohampainen lapsi, joka seikkaili keltaisessa yöpaidassaan muiden yhtä outojen hahmojen kansoittamalla kadulla. "The Yellow Kid" -sarjakuvissa käytettiin hahmojen dialogia sisältäviä puhekuplia, joskin kakara itse kommunikoi paitaan putkahtaneilla tekstatuilla ilmauksilla. Yellow Kid puhui harvoin, ja hänen puheensa oli rikkonaista ja omalaatuista gettoslangia.
Sarjakuvan piirtäjä oli Richard F. Outcault. Se ilmestyi aluksi joitakin kertoja "Truth"-lehdessä 1894–1895 mustavalkoisena, mutta saavutti suunnatonta suosiota New Yorkissa esiintyessään ensimmäisen kerran Joseph Pulitzerin "New York World" -sanomalehdessä 17. helmikuuta 1895 ja myöhemmin värillisenä 5. toukokuuta 1895. Vuonna 1897 Outcault siirtyi piirtämään Yellow Kidiä William Randolph Hearstin "New York Journaliin". Siksi Pulitzer palkkasi George Luksin tekemään sarjasta toista versiota "Worldiin". Yellow Kid esiintyi näin ollen yhtaikaa kahdessa kilpailevassa lehdessä. Molemmat versiot lopetettiin 1898. Kahden edellä mainitun ”keltaisen lehden” harjoittama sensaatiojournalismi johti käsitteen "keltainen lehdistö" syntymään.
1940-luvulla Milton Caniffin piirtämässä ja käsikirjoittamassa "Terry and the Pirates" -sarjakuvassa esiintyi hahmo nimeltä Big Stoop, jonka visuaalinen ilmiasu parodioi The Yellow Kidiä. Toisaalta kuuluisa yhdysvaltalainen huijari Joseph Weil (1877–1975) tunnettiin nimellä ”Yellow Kid Weil”.
"The Yellow Kid" oli yksi niistä kahdestakymmenestä sarjakuvasta, jotka otettiin mukaan Yhdysvaltain postilaitoksen julkaisemaan Comic Strip Classics -postimerkkisarjaan 1991.
"Yellow Kidiä" pidettiin pitkään historian ensimmäisenä sarjakuvana, mutta todellisuudessa sellaisen löytäminen on osoittautunut luultua vaikeammaksi. Sveitsiläisen Rodolphe Töpfferin "Herra Koipeliini" -sarjakuva sai esimerkiksi alkunsa vuonna 1830 eli jo kauan ennen Keltaista kakaraa.
"Yellow Kidiä" julkaistiin myös suomalaisissa lehdissä. Jossain lehdessä nimenä on ollut "Kulmalan poika" tai "Kulmalan kakara". Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Tryfiodoros
Tryfiodoros oli kreikkalainen runoilija, joka eli Egyptissä joko 200- tai 300-luvulla eaa. Hänen ainoa säilynyt työnsä on "Troijan valloitus", 691 säkeen runoteos. Hänen tiedetään olleen myös tekijä kahdelle muulle sittemmin hävinneelle teokselle: "Marathoniaka" ja "Hippodameian tarina".
Tryfiodoroksen kirjoituksia pidetään tyyliltään Nonnoksen ja Quintus Smyrnaeuksen välimuotona.
Anija
Anija oli kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 5 741 (1.1.2014), pinta-ala 520,94 neliökilometriä ja asukastiheys 11,0 asukasta neliökilometrillä. Kunnan keskus oli Kehran epäitsenäinen kaupunki (), jossa oli vuoden 2014 alussa 2 792 asukasta. Kunta koostui 31 kylästä.
Vanha Anijan kunta liitettiin osaksi uutta Anijan kuntaa vuoden 2017 lokakuussa.
Vuonna 2011 Anijan kunnassa (Kehran epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 5 731 asukasta, joista 4 020 (70,1 %) oli virolaisia, 1 251 (21,8 %) venäläisiä ja 450 (7,9 %) muita kansallisuuksia.
Gerry &amp; The Pacemakers
Gerry and The Pacemakers oli englantilainen 1960-luvulla vaikuttanut rock and roll -yhtye. The Beatlesin tapaan yhtye tuli Liverpoolista, ja lisäksi molemmilla yhtyeillä oli managerina Brian Epstein.
Gerry Marsden (s. 24. syyskuuta 1942 Liverpool) perusti yhtyeen 1959 veljensä Fredin, Les Chadwickin ja Arthur McMahonin (Mack) kanssa. Yhtyeen nimi oli aluksi Mars Bars. Markkinoilla olleen saman nimisen suklaatuotteen vuoksi yhtye joutui vaihtamaan nimensä yhtiön vaatimuksesta. Les Maguire korvasi McMahonin pianistina vuonna 1961.
Gerry Marsden sävelsi useita yhtyeen levyttämistä kappaleista. Tunnetuin niistä on ehkä "Ferry Cross The Mersey" joka on saman nimisestä elokuvasta,
jossa yhtye oli suuressa roolissa. "It's Gonna Be Allright" on myös tästä elokuvasta.
"Don't Let The Sun Catch You Crying" - kappaleesta yhtye sai ainoan kultalevynsä sen myytyä yli miljoona kappaletta kansainvälisesti. Se oli samalla yhtyeen suurin menestys Yhdysvalloissa. Gerry Marsdenin ja Chadwickin ideoima kapplale merkittiin kaikkien yhtyeen jäsenten säveltämäksi. Se annettiin aluksi Louise Cordet:lle jonka versio ei menestynyt. Versionsa ovat tehneet mm. José Feliciano ja Gloria Estefan.
"You'll Never Walk Alone" -kappaleen yhtye löysi vanhasta 1940-luvun Carousel-nimisestä musikaalista. Se on nykyisin tunnettu Liverpool FC -jalkapallojoukkueen tunnuslauluna.
Rumpali Freddie Marsden kuoli 66 vuoden ikäisenä 9. joulukuuta 2006.
Laistrygonit
Laistrygonit (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa jättiläisten kansa, joka harrasti ihmissyöntiä ja kuvattiin muutenkin äärimmäisen barbaariseksi. He eivät harjoittaneet maanviljelyä vaan ainoastaan karjankasvatusta. Laistrygonien esi-isäksi mainitaan Laistrygon, Poseidonin ja Gaian poika.
Harharetkillään Odysseus poikkesi heidän maahansa sen jälkeen, kun hän oli lähtenyt Aioloksen saarelta, ja ennen kuin hän oli vieraillut Kirken luona Aiaian saarella. Hän menetti täällä suuren osan miehistöstään ja laivansa, jotka laistrygonit rikkoivat, yhtä lukuun ottamatta.
Laistrygonien kaupungin nimeksi kerrotaan Lamos, ja heidän kuninkaakseen nimetään Antifates, jonka tytär tapasi Odysseuksen tiedustelijat Artakian lähteellä. Tytär toi tiedustelijat isänsä luo, joka söi yhden heistä herkkupalanaan. Homeroksen versiossa annetaan ymmärtää, että kaupunki, johon Odysseus rantautui, olisikin Telepylos, ja Lamos laistrygonien kuninkaan nimi.
Odysseus onnistui pakenemaan pienen osan kumppaneistansa kanssa alukselleen, joka ainoana oli ankkuroitu sataman ulkopuolelle laistrygonien tuhotessa kaikki satamassa olevat alukset miehistöineen heittämällä niitä kalliolta valtavilla kiven järkäleillä.
Laistrygonien maan sijainti ei ole tiedossa, mutta myöhemmät kreikkalaiset sijoittivat sen Sisiliaan, ja siellä erityisesti Etnan juurelle. Tosin viitteet maahan, jossa aurinko ei koskaan laskenut – Helios pysähtyi siellä tarun mukaan sekä matkallaan länteen että palatessaan takaisin itään – antaa ymmärtää sen sijainneen hyvinkin pohjoisessa, mutta siinäkin tapauksessa, että Odysseus olisi käyttänyt itäistä reittiä, maa on sijoitettu Mustanmeren rannikoille.
Metsänokiperhonen
Metsänokiperhonen ("Erebia ligea") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Metsänokiperhosen siipien yläpinnan pääväri on ruskeanmusta. Siivissä on punaiset juovat, jossa etusiivissä 3–4 silmätäplää ja takasiivissä 3 silmätäplää. Siipiripset ovat voimakkaan mustan ja valkoisen kirjavat. Takasiipien alapinnalla on valkoinen viiru. Naaraan takasiiven alapuoli on yleensä vaaleampi kuin koiraalla. Siipien kärkiväli on 36–54 mm. Toukka on väriltään ruskeankellertävä.
Metsänokiperhosta tavataan Euroopasta Aasian kautta Japaniin saakka. Euroopassa on kaksi erillistä esiintymisaluetta, toinen on Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja toinen Pohjois-Euroopassa. Laji puuttuu muun muassa Pyreneiden niemimaalta, Etelä-Balkanilta, Britteinsaarilta ja Keski-Euroopan pohjoisosista. Suomessa Pohjois-Lapista ja Ahvenanmaalta on vain satunnaisia havaintoja, muuten laji esiintyy koko maassa. Lentoaika on heinä–elokuu.
Metsänokiperhonen on Keski- ja Etelä-Euroopassa yleensä vuoristolaji, jota tavataan 1 700 metrin korkeuteen. Fennoskandiasta itään Venäjälle se on alankolaji. Se elää tuoreissa metsissä ja metsänreunoilla. Toukan kehitys vie aikaa kaksi vuotta. Esiintymisen runsaudessa on havaittu jaksoittaisuutta, jossa samalla alueella se on yleinen joka toinen vuosi.
Toukan ravintokasveja ovat heinälajit, kuten tesmat ("Milium") ja lauhat ("Deschampsia").
Pinotage
Pinotage on eteläafrikkalainen viinirypälelajike, joka on Pinot Noirin ja Cinsaut'n risteytys. Tämä punaviinirypäle kehitettiin vuonna 1925, mutta siitä tuli suosittu vasta 1950-luvun lopulla. Pinotage'ia kasvatetaan laajasti Etelä-Afrikassa ja vähäisemmissä määrin Yhdysvaltojen Kaliforniassa sekä Uudessa-Seelannissa.
Rypäleet ovat keskikokoa pienempiä, vähäaromisia ja sokeripitoisia. Pinotage kypsyy varhain ja on runsassatoinen, joskus satomääriä onkin rajoitettava voimakkaasti. Uusilla trimmausmenetelmillä satojen määrää on saatu pienennettyä ja makua muutettua runsasaromisemmaksi.
Pinotagesta tehdystä viinistä saattaa löytyä hillan, balsamiviinietikan, pihkan, tervan ja paahdettujen hedelmien aromeita.
Herra Koipeliini
Herra Koipeliini ("Monsieur Cryptogame") oli vuonna 1830 alkunsa saanut sarjakuva, jonka kehitti yhtenä sarjakuvan kantaisistä pidetty sveitsiläinen Rodolphe Töpffer. Sen 1845 julkaistu kirjaversio levisi käännöksenä moniin Euroopan maihin. Suomessa osa siitä ilmestyi jatkosarjana "Sanomia Turusta" -lehdessä 1857. Sen mukaan on saanut nimensä suomalainen, käännössarjakuville myönnettävä Herra Koipeliini -palkinto.
Aikuiselle väestölle suunnatussa "Herra Koipeliinissa" ei käytetty puhekuplia, ja tyyliltään se oli absurdia komediaa. Sarjakuvan päähenkilö oli nuori herra Koipeliini, jota kiinnostivat luonnontieteet ja perhosten keräily.
Töpffer teki alkuperäiset piirroksensa litografioina. Taiteilija Cham valmisti niistä puupiirrosversiot vuonna 1845.
Anna-Maria Jurvelin
Anna-Maria Jurvelin (s. 1971 Oulu) on suomalainen sopraano ja oopperalaulaja.
Jurvelin valmistui Oulun konservatoriosta Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alimman asteen kanttoriksi 1993 ja jatkoi kirkkomusiikkiopintojaan Sibelius-Akatemiassa. Esittävän säveltaiteen osastolle hän siirtyi 1994 isänsä, tenori Esko Jurvelinin oppilaaksi. Vuonna 2001 hän suoritti Sibelius-Akatemian laulun diplomitutkinnon ja valmistui musiikin maisteriksi. Ensikonsertti Sibelius-Akatemiassa oli 2003.
Jurvelin sijoittui toiseksi vuoden 1995 Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja 1996 toiseksi Lappeenrannan kansallisissa laulukilpailuissa.
Vuonna 1997 Jurvelin esiintyi Mozartin oopperoiden solistitehtävissä Savonlinnan oopperajuhlilla sekä Suomen kansallisoopperassa. Vuosina 1998–99 hän opiskeli Zürichin oopperan studiossa Sveitsissä, ja oli kiinnitettynä Pforzheimin kaupunginteatteriin 1999–2000. Sittemmin hän on laulanut mm. Ruotsissa Dalhallan oopperajuhlilla, Vaasan oopperassa ja Oulun oopperassa.
Sulttaaniperhonen
Sulttaaniperhonen ("Charaxes jasius") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen.
Sulttaaniperhosen siipien kärkiväli on noin 9 cm, naaras on koirasta kookkaampi. Siipien yläpinnan pääväri on tummanruskea ja siivissä on kellanruskea reunajuova. Siipien alapinnan tyviosa on ruskeiden valkoreunaisten juovien ja täplien kirjavoima.
Sulttaaniperhosen levinneisyys rajoittuu Välimeren alueelle Kreikasta länteen. Italiassa se on yleinen länsirannikolla, mutta puuttuu Adrianmeren rannikolta. Ranskassa se esiintyy harvinaisena Provence-Alpes-Côte d'Azurista Itä-Pyreneille ja Espanjassa ja Portugalissa sitä on paikallisena ja niukkana rannikoilla ja sisämaassa. Pohjois-Afrikassa se esiintyy Marokon, Algerian ja Tunisian rannikoilla. Sulttaaniperhonen lentää kahtena sukupolvena, ensimmäinen maaliskuusta kesäkuuhun ja toinen heinäkuusta lokakuuhun.
Sulttaaniperhosta tavataan merenpinnan tasolta noin 500 metrin korkeudelle.
Toukan ravintokasvi on mansikkapuu ("Arbutus unedo").
Nopsa
Nopsa on nykyään Intersportin omistama Suomessa markkinoitava polkupyörämerkki. Ensimmäiset Nopsa-pyörät tulivat myyntiin 1951. Nopsa-pyöriä valmisti Pyörätehdas Haapala Oy Turussa. Se fuusioitiin 1995 Tunturipyörä Oy:öön.
Nopsa-malleja ovat muun muassa Fiore, Original, Picnic ja Sport.
Intersport
Intersport eli IIC – Intersport International Corporation on kansainvälinen urheilutarvikekaupan kauppaketju, joka on perustettu 1968. Sen pääkonttori sijaitsee Bernissä, Sveitsissä. Intersport-kauppoja on yli viisi tuhatta 42 eri maassa. Suomessa on 62 Intersport-kauppaa. Ne kuuluvat K-ryhmään, mutta niissä toimivat itsenäiset kauppiaat. Intersport Finland toimii Suomessa myös Budget Sport -konseptilla. Pienemmillä paikkakunnilla toimii Kesport-urheilukaupat.
Sovetski sport
Sovetski sport () on venäläinen (aiemmin neuvostoliittolainen) päivittäin ilmestyvä urheiluaiheinen sanomalehti. Vuosina 1924–1946 sen nimi oli "Krasnyi sport" () eli ”Punainen urheilu”. Lehteä ei painettu vuosien 1928 ja 1932 välillä.
Moskovassa 20. heinäkuuta 1924 perustettu lehti oli Neuvostoliiton ensimmäinen urheiluaiheihen sanomalehti ja Fyysisen kulttuurin ja urheilun komitean sekä VTsSPS:n () virallinen elin. "Sovetski sport" oli yksi Neuvostoliiton päälehdistä, ja vuonna 1975 sitä jaettiin 104 maahan levikin ollessa noin 3 900 000. Vuonna 1988 levikki oli kohonnut jo yli viiteen miljoonaan. Lehti maksoi vain kolme kopeekkaa, joten se oli jokaisen asukkaan saatavissa.
"Sovetski sport" tarjosi reportaaseja merkittävistä kilpailuista Neuvostoliitossa ja ulkomailla sekä selostuksia kansallisten ja kansainvälisten urheiluliittojen toiminnasta. Se myös julkaisi urheilijoiden ja valmentajien haastatteluja ja pyrki edistämään terveellistä elämäntapaa. Lisäksi lehti järjesti esimerkiksi jääkiekko-, yleisurheilu-, lentopallo-, uinti- ja hiihtokilpailuita. Sanomalehti palkittiin Työn punaisen lipun kunniamerkillä 1974.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen lehden levikki laski noin 123 000:een (2006). Yksi tärkeimmistä syistä tähän oli päivittäislehti "Sport-Ekspressin" perustaminen 1991. Senkään levikki – 650 000 – ei tosin ole yhtä suuri kuin "Sovetski sportin" aiemmin.
Nykyisin "Sovetski sportin" julkaisijoina toimivat Venäjän olympiakomitea ja Sovetski sport -kustantamo. Vuodesta 2001 lähtien lehteä on painettu värillisenä.
Jadel Gregório
Jadel Gregório (s. 16. syyskuuta 1980 Jandaia do Sul, Brasilia) on brasilialainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä.
200-senttinen ja satakiloinen Gregório hyppäsi toukokuussa 2007 kolmiloikan ennätyksekseen 17,90 jolla hän rikkoi 32 vuotta vanhan João Carlos de Oliveiran nimissä olleen Etelä-Amerikan ja Brasilian ennätyksen yhdellä senttimetrillä.
Papillon (elokuva)
Papillon on Franklin J. Schaffnerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka pohjautuu ranskalaisen Henri Charrièren omaelämäkerralliseen teokseen "Vanki nimeltä Papillon" (1970).
Pääosissa näyttelevät Steve McQueen ja Dustin Hoffman. Elokuva nimettiin Oscar-ehdokkaaksi parhaasta musiikista. Steve McQueen nimettiin Golden Globe -palkinnon saajaehdokkaaksi. Saksassa elokuva sai Goldene Leinwand -palkinnon.
"Papillon" on yksi Suomen kaikkien aikojen eniten teatterikatsojia saanut ulkomainen elokuva. Vuoteen 1981 mennessä sen oli teattereissa nähnyt lähes 641 000 suomalaista.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Bello Romano piti "Papillonia" pituudessaan ja synkkyydessään hieman puuduttavana, mutta päättäväisyydessään kiinnostavana tutkielmana ihmistahdosta.
Nelson Évora
Nelson Évora (s. 20. huhtikuuta 1984) on syntyjään kapverdeläinen ja nykyään Portugalia edustava kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Évora syntyi Norsunluurannikolla jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Kap Verdestä. Évoran ollessa viisivuotias perhe muutti Portugaliin. Portugalin kansalaisuuden hän sai kesäkuussa 2002. Tätä ennen hänellä oli Kap Verden kansalaisuus. Évora pitää edelleen hallussaan Kap Verden ennätyksiä pituushypyssä ja kolmiloikassa.
Osakan MM-kisoissa 2007 Évora voitti kolmiloikan maailmanmestaruuden uudella henkilökohtaisella ja Portugalin ennätyksellä 17,74 m. Évoran kulta oli ensimmäinen portugalilaisen miehen voittama yleisurheilun maailmanmestaruus. Vuoden 2008 sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa Évora saavutti pronssia tuloksella 17,27 m, joka jäi kuusi senttiä hänen samana talvena hyppäämästä halliennätyksestään.
Évora voitti vuonna 2008 maailmanmestaruuden jatkoksi olympiakultaa Pekingistä. Évoran neljännen kierroksen tulos 17,67 m oli kauden kärkitulos maailmalla ja riitti viiden senttimetrin voittoon ennen brittiläistä Phillips Idowua.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui toiseksi tuloksella 17,55 m. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Prahassa 2015 tuloksella 17,21 m. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 17,52 m. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Belgradissa 2017 tuloksella 17,20. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 17,19. Hän sai Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 pronssia Portugalin ennätystuloksella 17,40. Hän voitti samana vuonna Euroopan-mestaruuden Berliinissä tuloksella 17,10.
Monarkkiperhonen
Monarkkiperhonen ("Danaus plexippus") on täpläperhosten ("Nymphalidae") heimoon kuuluva suurikokoinen päiväperhonen. Monarkkiperhosen alalaji "Danaus plexippus plexippus" vaeltaa Pohjois-Amerikassa vuosittain pitkiä matkoja Suurten järvien ja Meksikon välillä, alalaji "Danaus plexippus megalippe" ei vaella ja se esiintyy Yhdysvaltain Georgiasta ja Floridasta Länsi-Intian saarille ja sieltä Keski-Amerikan kautta Amazonasin alueelle.
Monarkkiperhosen siipien kärkiväli on noin 8,5–12,5 cm. Koiraan siipien yläpuolen pääväri on kastanjanruskea. Siipien suonien kohdat ja reunat ovat mustat. Reunassa on kaksi riviä valkeita täpliä. Koiraalla on takasiipien yläpinnalla koirastäplä, joka tuottaa feromoneja. Siipien alapinnan pääväri on vaaleampi kuin yläpinnan. Naaraan siipien pääväri on vaaleampi kuin koiraalla ja siipisuonet tummempia.
Monarkkiperhosen alkuperäiseen levinneisyysalueeseen kuuluu Amerikassa alue Kanadan eteläosista Amazonasin alueelle. Laji on levinnyt 1800-luvulla uusille alueille sopeuduttuaan uusiin ravintokasveihin. Sitä tavataan myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Atlantin itäpuolella sen esiintymisalueeseen kuuluvat Kanariansaaret Lanzarotea lukuun ottamatta, Azorit ja Madeira. Monarkkiperhonen puuttuu Aasian, Afrikan ja Euroopan mantereilta, mutta on satunnaisena vaeltajana tavattu monissa Atlantin rannikon maissa Euroopassa. Lentoaika on ympäri vuoden useina sukupolvina, ensimmäinen sukupolvi huhtikuusta alkaen.
Monarkkiperhonen elää monenlaisissa ympäristöissä. Se muuttaa Pohjois-Amerikassa sankoin joukoin etelään elokuusta alkaen. Itäinen kanta muuttaa Meksikon keskiosiin, läntinen talvehtii Kalifornian rannikon keskiosissa. Talvehtinut kanta alkaa yleensä lisääntyä vasta sen jälkeen, kun se jättää talvehtimispaikkansa helmi-maaliskuussa. Itäinen kanta muuttaa keväällä suunnilleen Yhdysvaltojen Teksasiin ja Oklahomaan. Vasta seuraavat sukupolvet muuttavat pohjoisemmaksi Yhdysvalloissa ja Kanadaan.
Toukan ravintokasveja ovat alkuperäisillä esiintymisalueilla monet "Asclepias"-suvun lajit, Kanariansaarilla "Gossypium arboreum" ja "Euphorbia mauretanica".
Yläpuolinen indeksointipilkku
Yläpuolinen indeksointipilkku, lyhyesti myös "indeksointipilkku" tai "pilkku", on matematiikassa, luonnontieteissä ja kielitieteessä käytettävä merkki.
Unicode sisältää yhdeksän erilaista yläpuolista indeksointipilkkua. Näistä kahdelle on määritelty HTML-koodi.
LaTeXissa yläpuolinen indeksointipilkku tuotetaan merkinnällä \prime, joka tulostaa merkin yksinään käytettynä tekstirivin korkuisena (formula_1). Merkki on asetettavissa ylä- ja alaindeksiksi normaaliin tapaan: esimerkiksi f_\prime^\prime tulostuu muodossa formula_2.
Unicode-standardin mukaan tarkkeenomaisia indeksointipilkkuja käytetään kielitieteessä ja muita matematiikassa, luonnontieteissä sekä erilaisissa tekniikkaan liittyvissä asioissa. Tosin ulkoasultaan ne ovat keskenään samanlaisia kuin merkit, joiden Unicode-arvot ovat 02B9 ja 2032 sekä 02BA ja 2033.
Yläpuolisilla indeksointipilkuilla on matematiikassa monia eri merkityksiä eri asiayhteyksissä.
Indeksointipilkkuja käytetään myös eräiden pituuden ja kulman, joskus ajankin mittayksiköiden tunnuksina. Pituusmerkintänä "yläpuolinen indeksointipilkku" (2032) ja "kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku" (2033) tarkoittavat jalkoja ja tuumia, eli merkintä 3′ 5″ tarkoittaa kolmea jalkaa ja viittä tuumaa.
Kulman yksikkönä yläpuolinen indeksointipilkku tarkoittaa kulmaminuuttia eli asteen kuudeskymmenesosaa ja yläpuolinen kaksinkertainen indeksointipilkku kulmasekuntia eli kulmaminuutin kuudeskymmenesosaa. Esimerkiksi merkintä 10° 3′ 5″ tarkoittaa kymmentä astetta, kolmea kulmaminuuttia ja viittä kulmasekuntia.
Toisinaan käytetään indeksointipilkkuja myös aikayksiköiden, minuutin ja sekunnin, merkintöinä, jolloin 3′ 5″ tarkoittaa 3 min 5 s. Tämä merkitsemistapa ei ole SI-järjestelmän eikä nykyisten standardien mukainen, mutta sitä näkee usein käytettävän esimerkiksi äänilevyissä osoittamassa kappaleiden kestoaikaa.
"Kolminkertaista yläpuolista indeksointipilkkua" (2034) käytetään Ranskassa ja Sveitsissä ilmaisemaan rannekellojen liikkeen suuruutta. Yksikköä kutsutaan nimellä "ligne", ja sen vaihtoehtoinen tunnus on L. Yksi ligne on 2,2558291 millimetriä.
Kielitieteessä yläpuolisia indeksointipilkkuja käytetään translitteroinnissa ja ääntämisasun esittämisessä. Niistä on tarkoitettu kielitieteelliseen käyttöön "tarkkeenomainen yläpuolinen indeksointipilkku" (02B9) ja "tarkkeenomainen kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku" (02BA). Näistä ensiksi mainittu on ISO 9 -standardin mukainen translitteraatio kyrilliselle kirjaimelle ь ja jälkimmäinen kirjaimelle ъ. Englanninkielisissä sanakirjoissa, joissa ääntämisasua ei ilmaista IPA-merkein, ilmaistaan painollinen tavu sen perään sijoitetulla "tarkkeenomaisella yläpuolisella indeksointipilkulla". Esimerkiksi sanan "syllabification" ääntämisasu voidaan ilmaista merkinnällä /si-labʹ-ə-fi-kayʹ-shən/. Normaali IPA:n mukainen esitys on //.
Virnaperhonen
Virnaperhonen ("Leptidea sinapis") on keskikokoinen kaaliperhosten ("Pieridae") heimoon kuuluva hento päiväperhonen.
Virnaperhosen etusiiven pituus on yleensä 18–24 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 32–42,5 mm. Siivet ovat pitkänomaiset, pyöreäpäiset ja niiden pääväri on valkoinen. Koiraalla on etusiiven yläpinnalla kärkitäplä, jonka väri vaihtelee vaalean harmaasta tumman harmaaseen, naaraalla kärkitäplän paikalla on harmaata varjostusta suonissa. Takasiiven alapinta on kellertävä ja siinä on epäselviä harmaita varjostuksia. Tuntosarven nuija on musta, kärki kastanruskea ja kärjen alapuolella valkoinen täplä. Toukka on väriltään vihertävänkellertävä.
Maastossa laji on helppo tunnistaa hitaasta, hennosta ja poukkoilevasta lentotavasta.
Virnaperhonen esiintyy koko Euroopassa lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita, Keski-Euroopan luoteisosia ja Britteinsaarien pohjoisosia. Kaakossa esiintymisalue ulottuu Syyriaan ja Kaukasukselle asti. Suomessa virnaperhonen esiintyy koko maassa, mutta Lapissa vain satunnaisesti. Suomen eteläosissa laji on yleinen, mutta useimmiten yksilöitä tavataan yksitellen.
Lentoaika on huhti–toukokuusta alkaen, kaksi sukupolvea kesässä. Suomessa runsaslukuisempi ensimmäinen sukupolvi on lennossa pääosin toukokuun lopulta alkaen, satunnainen ja harvalukuinen toinen sukupolvi lentää heinä–elokuussa.
Virnaperhonen elää niityillä, teiden ja polkujen varsilla sekä puutarhoissa. Perhosta tavataan myös valoisilla metsäisillä alueilla, kuten lehti- ja sekametsien avoimilla paikoilla. Laji talvehtii kotelona.
Toukan ravintokasveja ovat hernekasvit, etenkin virnat ("Vicia") ja nätkelmät ("Lathyrus").
Antifates (laistrygoni)
Antifates () oli kreikkalaisessa mytologiassa laistrygonien, ihmissyöntiä harrastavan jättiläisten kansan kuningas.
Jätettyään taakseen Aioloksen saaren Odysseus rantautui seitsemän päivää myöhemmin Telepyloksen kaupungin läheisyyteen. Hän lähetti kolme miestään tiedustelemaan. Nämä tapasivat matkallaan Antifateksen tyttären, joka vei heidät isänsä palatsiin. Siellä Antifates söi välittömästi yhden miehistä. Odysseus onnistui pakenemaan muutamien kumppaneidensa kanssa alukselleen, joka ainoana oli ankkuroitu sataman ulkopuolelle. Laistrygonit tuhosivat kaikki satamassa olevat alukset miehistöineen heittämällä niitä kallioilta valtavilla kivenjärkäleillä.
Kaaliperhoset
Kaaliperhoset ("Pieridae") on runsaslajinen heimo päiväperhosten yläheimossa ("Papilionoidea"). Maailmanlaajuisesti kaaliperhoslajeja tunnetaan yli 1 000 ja sukuja noin 76. Euroopasta kaaliperhosia on tavattu yli 40 lajia ja Suomestakin 16 lajia.
Kaaliperhosten siipien pohjaväri on yleensä valkoinen tai keltainen ja niissä on usein mustaa kuviointia. Väri aiheutuu siipisuomuihin kotelovaiheen aikana aineenvaihdunnan sivutuotteena kertyneistä pteridiinipigmenteistä. Pteridiinien varastoituminen siipiin on juuri kaaliperhosten heimolle ominainen piirre. Sukupuolet ovat lähes aina keskenään erinäköisiä erojen liittyessä yleensä siipien tumman kuvioinnin määrään. Kaaliperhosten värityksellä on suuri merkitys perhosyksilöiden välisessä kommunikoinnissa, etenkin koiraiden kesken. Monet lajit joko heijastavat tai absorboivat ultraviolettisäteilyä ja joillakin lajeilla siipien väritys ultraviolettialueella riippuu sukupuolesta.
Kaikilla heimon lajeilla on kolme paria täysimittaisia jalkoja. Heimon yhdistävinä tuntomerkkeinä aikuisen perhosen keskiruumiin "pronotumin" levyt eivät yhdisty keskikohdastaan. Lisäksi eturaajojen kynnet ovat kaksihaaraiset.
Kaaliperhoslajeilla on usein voimakas vaellustaipumus, jonka vuoksi niitä saatetaan tavata kaukanakin lajin vakituisen elinalueen ulkopuolella. Joidenkin lajien toukat ovat huomattavia maatalouden tuholaisia.
Tikkipokeri
Tikkipokeri eli tikkipokka on 2–4 hengen korttipeli. Nimen mukaisesti tikkipokassa yhdistyy kaksi korttipeliä, tikki ja pokeri.
Jokaiselle pelaajalle jaetaan 10 korttia. Näistä korteista kukin pelaaja valitsee itselleen kaksi viiden kortin kättä, toisen tikkiin ja toisen pokeriin. Jos pelaajalla ei ole kädessään yhtäkään ässää tai kuvakorttia, saa hän ottaa uudet 10 korttia. Pokerikäsi asetetaan sivuun ja ensiksi pelataan tikki. Tikki pelataan perinteisillä tikin säännöillä, eli noudatetaan maapakkoa ja viimeisen tikin voittaja ansaitsee pisteen. Tämän jälkeen katsotaan pokerikädet ja pokerin voittaja saa myös yhden pisteen. Mikäli sama pelaaja voittaa kierroksen molemmat pelit, saa hän lisäpisteen. Pelin voittaa pelaaja, joka saa ensimmäisenä tasan 12 pistettä. Kuitenkin jos pelaaja menee yli 12 pisteen, putoaa hän seitsemään pisteeseen.
On olemassa myös toinen pelitapa tikkipokkaan. Pelaajille jaetaan 5 korttia käteen. Ensimmäisenä kortin lyö pöytään se joka on jakajaa ennen. Sen jälkeen peli on kuin normaalia tikkiä mutta se joka voittaa tikin saa 2 pistettä. Tikin jälkeen katsotaan kortit samanlailla kun pokerissa. alle 10 pareista saa 1 pisteen, kolmosista 2 ja nelosista voittaa pelin. peli pelataan 15. Yli 10 ja 10 pareista saa 2 pistettä ja kolmosista 3. Väristä saa 5, suorasta 8, täyskädestä 5, värisuorasta 10. Pokeri tyyliset pisteet saa se pelaaja jolla on parhaat kortit. Mutta jos tikki menee tasan? Silloin 2 pistettä jaetaan tasan mutta jos voittajia on kolme niin jokainen saa 1 pisteen. Pelissä silti voi huijata eli voitte vaihtaa kaverin kanssa kortteja pimeästi mutta jos tämä huomataan teidät poistetaan pelistä.
Tietyillä käsillä pelaaja voi saada lisä- tai miinuspisteitä.
Kakkoslopetus: Mikäli pelaaja voittaa tikin lyömällä viimeisenä korttinaan kakkosen, saa hän siitä yhden lisäpisteen.
Kolmoslopetus: Lisäpisteen voi myös ansaita ottamalla kiinni tikissä toisen pelaajan kakkoslopetusyrityksen saman maan kolmosella ja voittamalla kyseisen kierroksen.
Janarisuora: Janarisuora on suora, jonka korkein kortti on 10 tai pienempi. Voittamalla pokerin janarisuoralla, pelaaja ansaitsee lisäpisteen. Jos janarisuoralla ei kuitenkaan voita pokeria, sakotetaan pelaajaa tästä yhdellä miinuspisteellä.
U-10-bonus: Jos pelaaja voittaa sekä tikin että pokerin kädellä, joka ei sisällä yhtään ässää tai kuvakorttia, hän saavuttaa vielä yhden lisäpisteen. (Kuten tästä huomaamme, aina ei kannata vaihtaa kortteja, vaikka se olisi mahdollista)
Yhdellä kierroksella pelaaja voi siis saavuttaa yhteensä peräti kuusi pistettä. Tämä onnistuu esimerkiksi yhdistelmällä "kakkoslopetus - janarisuora - U-10-bonus".
Ari Huusela
Huusela on purjehtinut kilpaa 30 vuotta. Avomeripurjehduksen Suomen mestaruutta Huusela oli voittamassa vuonna 1997. Vuonna 1999 Huusela osallistui ensimmäistä kertaa Atlantin ylittävään Mini-Transat -kilpailuun 6,5-metrisellä Pomi-veneellä. Huusela oli paras pohjoismaalainen sijoittuen kolmanneksitoista. Syksyllä 2007 hän osallistui vaativaan kisaan toistamiseen. Transat 6,50 purjehdittiin vuonna 2007 La Rochellesta Ranskasta, Madeiran kautta Salvador da Bahiaan Brasiliaan. Vain kaksi suomalaista on onnistunut pääsemään mukaan 6,50-luokan Transat-kilpailuun. Reima Alander vuonna 1997 ja Ari Huusela 1999 sekä 2007.
Vuonna 2014 Huusela pääsi ensimmäisenä pohjoismaalaisena maaliin legendaarisessa Route du Rhum -yksinpurjehduskilpailussa Ranskan Saint Malosta Guadeloupeen. Huusela osallistui kilpailuun Class40-tyypin veneellään, Rhum-luokassa. Vene purjehti kilpailun nimellä Neste Oil.
Huusela siirtyi 2017 yksinpurjehduksen kuninkuusluokkaan, hankittuaan Dee Caffarin Vendee Globe 2008 -veneenä ja Aviva-nimellä tunnetuksi tulleen IMOCA60:n. Päätavoite on maailman kovin purjehduskilpailu Vendée Globe 2020.
KaNgwane
KaNgwane oli yksi Etelä-Afrikan alueelle apartheid-järjestelmän aikana perustetuista mustien "kotimaista" eli bantustaneista ja se oli tarkoitettu swazi-heimon kotimaaksi. KaNgwane liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan vuonna 1994 ja on nykyisin osa Mpumalangan provinssia.
Poiketen muista bantustaneista, KaNgwanella ei ollut omaa lippua.
Antifates (Argos)
Antifates () oli kreikkalaisessa mytologiassa näkijä Melampuksen ja joko Ifianassan tai Ifianeiran poika ja Argoksen kuningas. Vaimonsa Zeuksippen, Hippokoonin tyttären, kanssa hän sai kaksi poikaa: Oikles ja Amfalkes, joista ensin mainittu seurasi häntä valtaistuimelle hänen kuolemansa jälkeen.
Leslie Djhone
Leslie Djhone (s. 18. maaliskuuta 1981 Abidjan, Norsunluurannikko) on ranskalainen pikajuoksija.
Djhone kilpaili 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa, joissa karsiutui pituushypyssä tuloksella 746. Vuonna 1999 hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa sekä pituushypyssä että Ranskan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Vuonna 2001 hän sijoittui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa neljänneksi sekä pituushypyssä että pikaviestissä.
Vuonna 2002 hän karsiutui sisäratojen EM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 21,14. Myöhemmin samana vuonna Münchenin EM-kisoissa hän oli mukana Ranskan joukkueessa, joka voitti EM-pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna Djhone karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin välierissä ajalla 21,09. Samana vuonna hän juoksi Euroopan cupissa 200 metrillä viidenneksi ajalla 20,68. Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän sijoittui 400 metrin juoksussa viidenneksi ajalla 44,83. Samoissa kisoissa hän oli mukana Ranskan pitkän viestin joukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen mitali kirkastui kullaksi. Kesän 2003 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän voitti 400 metrin juoksun ja juoksi pikaviestissä toiseksi.
Djhone juoksi 2004 Euroopan cupin kolmanneksi 400 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän oli Ateenan olympialaisissa samalla matkalla seitsemäs ja neljäs. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja karsiutui Helsingin MM-kisojen alkuerissä. Helsingin MM-kisojen pitkässä viestissä hän sijoittui kuudenneksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän voitti henkilökohtaisella matkalla EM-pronssia sekä oli mukana voittamassa pitkässä viestissä EM-kultaa. Vuonna 2007 Djhone voitti 400 metrillä Ranskan mestaruuden. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 400 metrillä viidenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 400 metrillä kahdeksanneksi. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui kuudenneksi. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän voitti 400 metrin juoksun Ranskan ennätysajalla 45,54 s. Lisäksi hän kuului Ranskan kultajoukkueeseen 4 ×400 metrin viestissä.
Aleksandra Marinina
Aleksandra Marinina (), oikealta nimeltään Marina Anatoljevna Aleksejeva (, s. 16. heinäkuuta 1957 Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen rikoskirjailija. Hän on julkaissut 25 romaania, joita on käännetty 20 kielelle.
Marininan isä oli etsivä ja äiti oikeustieteen tohtori. Marinina itse väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1986. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli pitkään Neuvostoliiton ja Venäjän sisäministeriössä. Vuonna 1998 hän siirtyi vapaaksi kirjailijaksi miliisin everstiluutnantin arvosta, jaostopäällikön paikalta Moskovan oikeustieteellisessä instituutissa.
Marininan rikoskirjojen päähenkilö on rikostutkija "Anastasia Kamenskaja". Suomessa Marininan kirjoja julkaisee Otava, sekä Loisto.