Office of Strategic Services
Office of Strategic Services (OSS) oli vuosina 1942–1945 toiminut, CIA:ta edeltänyt sotilastiedusteluun keskittynyt Yhdysvaltojen tiedustelupalvelu.
OSS perustettiin toisen maailmansodan aikana, vuonna 1942, presidentti Franklin D. Rooseveltin määräyksellä. Syynä OSS:n perustamiselle oli amerikkalaisen tiedustelun hajanaisuus. Hallinnon eri tasoilla, mm. ulkoasiainministeriöllä, valtiovarainministeriöllä, armeijalla ja laivastolla, oli omaa tiedustelutoimintaa, johon ei ollut kenelläkään yksittäisellä toimijalla kokonaiskontrollia. Tiedustelutoiminnan katsottiin olevan huonosti johdettua ja puutteellista sota-ajan vaatimuksiin nähden. OSS oli aiemmista amerikkalaisista tiedusteluyksiköistä poiketen oma itsenäinen organisaationsa. OSS kuitenkin vastasi toiminnastaan aselajikomentajien neuvostolle (engl. Joint Chiefs of Staff).
OSS:n virallisena tehtävänä oli kerätä ja analysoida sellaista tietoa, jota aselajikomentajien neuvosto tarvitsi, sekä toteuttaa sellaisia erikoisoperaatioita, jotka eivät kuuluneet minkään muun Yhdysvaltain liittovaltion elimen tehtäviin.
OSS toimitti sodan aikana Yhdysvaltain hallinnon päätöksentekijöille tiedustelutietoa. OSS:n operaatioihin liittyvää toimintaa olivat mm. vastarintaliikkeiden avustaminen, propaganda, vakoilu, soluttautumistoiminta ja sodan jälkeisen tilanteen suunnittelu.
OSS jakautui sen organisaatiokaavion mukaisesti yhteentoista pääyksikköön. Lisäksi organisaatioon kuului pääyksiköitä tukevia toimintaryhmiä.
Pääyksiköitä olivat: 
Pääyksiköitä tukevia toimintaryhmiä olivat muun muassa:
CIA:n julkistamien tietojen mukaan OSS osti vuoden 1944 lopulla sisällöltään tuntemattomia (unidentified) Neuvostoliiton kryptografisia asiakirjoja Suomesta pois muuttaneilta Suomen armeijan sotilasarvoltaan upseeritasoisilta kryptoanalyytikoilta. OSS:n suorittama asiakirjojen ostaminen liittyi laajempaan Venona-projektiin. On esitetty, että OSS:n ostamaan materiaaliin olisi kuulunut osittain palanut koodikirja, jonka suomalaiset joukot olivat löytäneet Neuvostoliiton Petsamon konsulaatista kesäkuussa 1941.
Ostetut asiakirjat kuitenkin palautettiin pian venäläisille Yhdysvaltain ulkoministeri Edward P. Stettiniuksen suositeltua presidentti Rooseveltille, että asiakirjojen palauttaminen olisi Yhdysvaltain edun mukaista. CIA:n Venona-projektia koskevassa julkisessa raportissa kuitenkin todetaan tekstin alaviitteen 33 kohdassa, että OSS:n pääjohtaja kenraalimajuri William J. Donovan on saattanut kopioida (tai kopioituttaa) asiakirjat ennen niiden palauttamista. Tosin raportissa mainitaan, että Yhdysvaltain maavoimien Signaalitiedustelupalvelun arkistoista ei löydy näyttöä kopioinnista, eikä CIA:n ja NSA:n arkistoistakaan löydy tietoa kopioinnista.
Joka tapauksessa Neuvostoliiton Petsamon konsulaatista suomalaisten löytämät asiakirjat ovat päätyneet amerikkalaisille tiedusteluelimille, koska NSA:n avattua arkistojaan 1990-luvun puolivälissä salaisiksi ei enää luokitella asiakirjoja "NR 3702 CBTM13 20287A 19410530 Papers found in USSR consulate at Petsamo" NSA:n nettisivun mukaan Petsamosta löytynyt venäläisten koodikirja oli päätynyt amerikkalaisille tiedusteluelimille Yhdysvaltain maavoimien signaalitiedustelun everstiluutnantti Paul Neffin saatua haltuunsa toisen maailmansodan loppupäivinä valokopion osittain palanesta koodikirjasta Natsi-Saksan ulkoministeriön signaalitiedustelun arkistosta, joka sijaitsi linnassa Saksin osavaltiossa.
Presidentti Harry S. Truman lakkautti OSS:n toisen maailmansodan päätyttyä 1945, ja sen yksiköt tehtävineen jaettiin ulkoasiainministeriölle ja puolustusministeriölle. Puolustusministeriössä kaksi entisen OSS:n yksikköä, Salaisen tiedustelun yksikkö ja Vastavakoiluyksikkö X-2, sulautettiin yhteen Strategic Services Unit (SSU) -nimikkeen alle. Strategic Services Unit ehti olla puolustusministeriön hallussa vain muutamia kuukausia ennen sen siirtämistä väliaikaiselle Central Intelligence Group (CIG) -organisaatiolle.
Vuonna 1947 kansallisella turvallisuuslailla (engl. National Security Act) perustettiin ensimmäinen amerikkalainen pysyvä rauhan ajan tiedustelupalvelu, keskustiedustelupalvelu CIA. CIA:n alaisuuteen siirrettiin sen perustamisen yhteydessä väliaikaiselta CIG-organisaatiolta Strategic Services -yksikkö, joka nimettiin uudelleen Office of Special Operations -yksiköksi. Tällä tavoin osaksi CIA:ta tuli useiden uudelleen nimeämisten ja uudelleen organisointien jälkeen kaksi entisen OSS:n yksikköä, Salaisen tiedustelun yksikkö ja Vastavakoiluyksikkö X-2.
CIA:n asema ja tehtävät eivät ole OSS:ään verrattuna täysin samanlaiset. CIA on asemaltaan siviilitiedustelupalvelu, kun OSS oli asemaltaan sotilastiedustelupalvelu.
CIA:n virallisena tehtävä on kerätä ja analysoida tiedustelutietoja ulkomaisista hallituksista, järjestöistä ja yksilöistä, ja raportoida niitä Yhdysvaltain hallinnon eri osille, jotta nämä voisivat tehdä päätöksiä kansallisen turvallisuuden toteuttamiseksi, sekä toteuttaa mahdollisesti muita sille uskottuja tehtäviä. OSS:n virallinen tehtävä tietojen keräämisen ja analysoinnin suhteen oli suppeampi liittyen ensi sijassa sotilaallisesti merkityksellisen tiedon toimittamiseen aselajikomentajien neuvostolle.
Eräs CIA:lle uskottu muu tehtävä on ollut salaisten operaatioiden toteuttaminen. Alun perin tämä tehtävä perustettiin kansallisen turvallisuusneuvoston (engl. The National Security Council) säädöksillä NSC 4 (1947) ja NSC 10/2 (1948). Siten salaisten operaatioiden toteuttaminen virallisesti kuuluu tai on kuulunut molempien tiedusteluelinten tehtäviin.
CIA:n myöhemmistä pääjohtajista OSS:n jäseniä ovat olleet:
Muita tunnettuja OSS:n jäseniä ovat olleet:
Fiktiivinen OSS:ssä toiminut henkilö on Indiana Jones (Henry Jones Jr.). Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta -elokuvassa mainitaan, että Indiana Jones toimi OSS:n jäsenenä operaatioissa Tyynellä valtamerellä ja Berliinissä sekä saavutti everstin arvon. Toinen fiktiivinen OSS agentti on Karl Fairburne, joka on päähenkilö tietokonepelissä Sniper Elite, jossa hän estää Neuvostoliitton aikeita saada salaista aseteknologiaa Saksasta