hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Raamattu ja Koraani
Raamattu ja Koraani ovat kahden suurimman maailmanuskonnon, kristinuskon ja islamin pyhät kirjat. Ne ovat molemmat syntyneet Lähi-idän kulttuuripiirissä, joten ne sisältävät viittauksia lukuisiin henkilöihin ja tapahtumiin, jotka on kuvattu molemmissa teoksissa. Tapahtumien kulku, yksityiskohdat ja oppisisällöt saattavat kuitenkin poiketa keskeisestikin toisistaan. Yhtäläisyydet Raamatussa ja Koraanissa liittyvät erityisesti maailman alkuaikojen tapahtumiin sekä molempien uskontojen profeettoihin, pappeihin ja kuninkaisiin, joihin kuuluvat Raamatun henkilöistä muun muassa Aadam, Nooa, Abraham, Mooses, Daavid ja Jeesus sekä islamin profeetat.
Pyhien kirjojen kuvaukset samoista henkilöistä tai tapahtumista sisältävät yleensä vain vähän samanlaisia yksityiskohtia. Vaikka tapahtumat ovat jossain määrin yhteneviä, on niissä monesti tiettyjä poikkeamia. Esimerkiksi siinä missä Raamatun mukaan Mooseksen adoptoi Faaraon tytär Bitjan, Koraanissa Musan adoptoi Faaraon vaimo. Myös tapahtumat Mooseksen lähdettyä Faaraota pakoon eroavat selkeästi juuri yksityiskohdiltaan. Jotkut muslimit ovat kääntyneet Raamatun puoleen saadakseen paremman kokonaiskuvan käsitellyistä henkilöistä, vaikkakin perinteisesti muslimit ovat kyseenalaistaneet tällaisen lähestymistavan. Jotkut muslimit, kuten mu'taziliitit ja ismailiitit, katsovat, että Jumala on antanut erilaiset ilmestykset eri aikojen ja paikkojen tarpeisiin. Tämä selittäisi näille muslimeille Raamatun ja Koraanin erot ilman, että kumpaakaan tarvitsee erityisesti pitää turmeltuneena. Toisaalta uskontojen yksijumalisuus (Šema Israel, Athanasioksen uskontunnustus, Nikaian uskontunnustus, Tauhid sekä Raamatussa ), tawhidin ja Mooseksen saamat Kymmenen käskyä sisällöltään kuvaavat Jumalan pyhyyttä absoluuttisena.
Kokonaisuutena kirjat poikkeavat tyyliltään ja sisällöltään merkittävästi toisistaan. Raamattu koostuu laajasta kokoelmasta erityyppisiä tekstejä: juutalaisen kansan historiaa, profetioita, lakia, sananlaskuja, runoutta, ilmestyksiä, kirjeitä sekä kirkkohistoriaa. Koraanista suurin osa on pelkästään ilmestyksiä. Raamatussa on paljon sisältöä, jota Koraanissa ei ole lainkaan. Erityinen ero on suhtautumisessa Jeesukseen Jumalan Poikana, evankeliumeihin sekä Paavalin kirjeisiin. Myös käsitteet syntiinlankeemus, armo, pelastus, uskontunnustus ja temppeli poikkeavat kristinuskossa ja islamissa toisistaan merkittävällä tavalla. Koraanissa myös mainitaan Muhammed profeettana, jota ei mainita ollenkaan Raamatussa.
Raamatussa esiintyvä nimi on annettu ensin, sen jälkeen arabiankielinen nimi.
Pistojärvi
Pistojärvi () on asutus (ven. "posjolok") Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Luusalmen kunnassa. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 60 kilometriä Uhtuasta luoteeseen. Vuonna 2012 Pistojärvellä ei ollut enää lainkaan vakituisia asukkaita.
Pistojärven seutu asutettiin 1700-luvulla. Vanhimpia kyliä olivat Pistojärven ohella Katoslampi, Ohta, Suvanto, Tiirojärvi ja Tuhkala, jotka mainitaan uudiskylinä vuonna 1762. Myöhemmin Pistojärvi oli Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan keskus. Kunta rajoittui pohjoisessa Oulankaan, idässä Kiestinkiin, etelässä Uhtuaan ja Vuokkiniemeen sekä lännessä Suomeen. Vuonna 1905 siihen kuuluivat Pistojärven, Ohtan, Suvannon ja Tuhkalan kyläkunnat, joissa oli yhteensä 15 kylää, 175 taloa ja lähes 1 200 asukasta. Pistojärven kylässä oli kirkko, koulu, kyytiasema, 27 taloa ja 176 asukasta..
1920-luvulla perustettiin Uhtuan piirin Pistojärven kyläneuvosto, johon vuonna 1933 kuului kahdeksan kylää: Hirvisalmi, Häme, Kantoniemi, Malviainen, Ohta, Pistojärvi, Tiiro ja Tiiron Olkku. Kyläneuvoston alueella oli 724 asukasta, joista 606 oli karjalaisia ja 118 suomalaisia. Pistojärven kylässä asui 155 karjalaista. Sen kylänosia olivat Kontu, Kuusiniemi, Vaara ja Vuosma. Toisen maailmansodan jälkeen kyläneuvostossa oli Pistojärven lisäksi enää kaksi asutuskeskusta: Kantoniemi ja Malviainen. Nykyään seudulla ei ole lainkaan vakituista asutusta. Pistojärvi autioitui 2000-luvun alussa, mutta osa entisistä asukkaista on palannut sinne kesäisin.
Syrjäisen sijaintinsa ansiosta Pistojärven vanha kylämaisema oli hyvin säilynyt kokonaisuus aina 1990-luvulle saakka. Sillä on historiallisen asutuksen status. Suojeltuihin rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu navetta heinävarastoineen. Suomalaisista kansanrunouden kerääjistä Pistojärvellä vierailivat muiden muassa Elias Lönnrot, Daniel Europaeus ja I. K. Inha. Heidän runosaaliinsa jäi kuitenkin heikoksi, sillä monet seudun asukkaista ovat vanhauskoisia, eivätkä he suostuneet laulamaan kansanrunoja. Seudun kansankulttuurissa oli havaittavissa eräitä saamelaisia piirteitä kuten karjalankielisiä joikuja.
Kontokki
Kontokki on entinen kunta ja kylä Vienan Karjalan lounaiskulmassa Kostamuksen kaupunkialueella Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Kontokin kunta käsitti Kostamus- ja Kiitehenjärven ympärillä olevat kylät (Kontokki, Kostamus ja Akonlahti) sekä Suomen rajan tuntumassa sijaitsevat kylät (Vuokinsalmi, Saarijärvi ja Niskajärvi). Idässä kunnan raja ulottui Kenttijärven taakse. Kontokin kunnan naapurikuntia olivat pohjoisessa Vuokkiniemi ja Uhtua, idässä Jyskyjärvi, etelässä Kiimasjärvi ja lännessä Suomen puolella Suomussalmi. Aikaisemmin osia Kiimasjärven kunnasta oli kuulunut Kontokkiin. Kontokin kunnassa oli 1 872 asukasta vuonna 1907, kaikki karjalaisia.
Kontokin kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Uhtuan piiriin. Jatkosodan aikana Kontokin kunnan alue oli Suomen miehittämä 1941-44. Kostamuksen kylän läheltä löydettiin suuri rautamalmiesiintymä vuonna 1946 ja paikalle rakennettiin Kostamuksen kaupunki ja vuoriteollisuuskombinaatti suomalaisvoimin 1977–85.
Kontokin kylä sijaitsi Kontokkijärveen pistävällä niemellä. Kylä tuhoutui jatkosodan aikana. Kontokin kunnan suurimmat kylät Kostamus, Kontokki ja Akonlahti kuuluivat Vienan tärkeimpiin runokyliin, joissa muun muassa Elias Lönnrot vieraili runonkeruumatkoillaan 1832 ja 1833. Nyt kaikki nämä kylät ovat hävinneet.
Sirpa Tabet
Sirpa Marja Tabet (s. 18. syyskuuta 1943 Riihimäki) on suomalainen rikoskirjailija, joka on kirjoittanut myös historiallisia rikosromaaneja. Hänen teoksensa ovat psykologisia jännäreitä.
Sirpa Tabet syntyi Riihimäellä 1943. Tabet oli jo lapsena kiinnostunut kirjallisuudesta: 11-vuotiaana hän luki ensimmäisen dekkarinsa, Agatha Christien "Aikataulukon arvoituksen" ja kirjoitti ensimmäiset tarinansa, jotka olivat villistä lännestä kertovia tarinoita ja romanttisia sarjakuvakertomuksia. Dekkarikirjallisuudesta kirjoitettu kouluaine ei tosin miellyttänyt opettajaa, vaan arvosanaksi tuli vitonen.
Kirjailijan ura sai vielä odottaa, sillä Tabet ryhtyi opiskelemaan kauppatiedettä. Hän suoritti ekonomin tutkinnon 1967 ja työskenteli useissa yrityksissä ja yhdistyksissä. Vuoteen 1990 asti hän toimi Grafia ry:n toiminnanjohtajana ennen kuin ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja muutti Kiskoon. Hän on naimisissa ranskalaissyntyisen Alain Tabet'n kanssa, ja he asuvat nykyään Karjalohjalla.
Tabet'n esikoisromaani oli 1989 ilmestynyt "Punainen metsä". Se hyödynsi sekä historiallisen romaanin että dekkarikirjallisuuden perinteitä tavalla, joka oli uutta suomalaisessa kirjallisuudessa. Vielä samana vuonna ilmestyi nykyaikaan sijoittuva rikosromaani "Voi minun lintuni".
Sen jälkeen melko tasaiseen tahtiin ilmestyneet kirjat ovat vakiinnuttaneet Tabet'n aseman suomalaisessa dekkarikirjallisuudessa, vaikkei hän painosmäärissä mitattuna olekaan Suomen myydyimpiä dekkarikirjailijoita. Hänen jännitysromaaninsa "Kissan vuosi" (1995) pohjalta on tehty tv-sarja "Kadonnut näky".
Tabet'n kirjat poikkeavat perinteisestä dekkarista siinä mielessä, että päähenkilönä ei ole rikoksiin erikoistunut ammattilainen tai edes harrastelija. Sen sijaan Tabet'n kirjojen päähenkilöt ovat tavallisia ihmisiä ja yleensä naisia, eikä päähenkilö pysy tavallisesti kirjasta toiseen samana. Naispäähenkilö yhdistää Tabet'ta suomalaisiin naisdekkarikirjailijoihin, kuten Eeva Tenhuseen ja Leena Lehtolaiseen, jotka lukeutuvat myös Tabet'n omiin dekkarisuosikkeihin.
Tabet'n historiallisten rikosromaanien "Punainen metsä", "Tähkäyö" ja "Hämärän lapset" naispäähenkilöiden kautta kuvataan myös naisen asemaa historiallisina aikoina vähän samaan tapaan kuin Kaari Utrion historiallisissa romaaneissa, joskin yliluonnollinen ja psykologinen aines on kirjassa vahvempi ja tiivistyy loppua kohti. Toisaalta nykyajan kirjoissa tulee esiin myös nyky-yhteiskunta, eivätkä sen ongelmatkaan jää näkymättömiin.
Tabet'n kirjoja on vaikea luokittaa tyhjentävästi: epäilemättä ne ovat rikosromaaneja, mutta osassa kirjoista on myös historiallisen romaanin tai kauhukirjallisuuden piirteitä. Toisaalta teoksista löytyy myös rakkausromaanien piirteitä ja psykologista tarkastelua. Perinteisiin dekkareihin Tabet'n kirjoja yhdistää melkein loppuun asti arvoitukseksi jäävä murhaajan henkilöllisyys.
Metallurgia
Metallurgia on luonnontieteisiin ja teknisiin tieteisiin kuuluva tieteenala/oppi, joka käsittelee metallien (tai laajemmin käsitettynä myös muiden epäorgaanisten materiaalien) valmistus- ja jalostusmenetelmiä, sekä tutkii niiden elinkaarta ja sen aikana tapahtuvia muutoksia usein metallien kiderakenteen näkökulmasta. Historiallisesti metallurgian kehitys on kulkenut samaa tahtia teräksen valmistusmenetelmien kanssa, sillä valtaosa maailman metallintuotannosta liittyy teräkseen.
Metallurgia voidaan jaotella karkeasti prosessimetallurgiaan ja fysikaaliseen metallurgiaan, mutta monia muitakin alalajeja on, ja rajanveto on joskus vaikeaa, esimerkkeinä jauhemetallurgia ja rikastustekniikka, joka varsinkin anglosaksisissa maissa luetaan metallurgiaan kuuluvaksi.
Prosessimetallurgia käsittelee mm. materiaalien valmistukseen tarvittavien raaka-aineiden esikäsittelyä (esimerkiksi rikasteen pasutus ja sintraus), materiaalien valmistusta raaka-aineista (esimerkiksi malmirikasteiden sulatus) ja puolivalmiiden tuotteiden käsittely- ja jalostusprosesseja (esimerkiksi raffinointi, puhdistus ja konvertterissa tapahtuva hiilenpoisto, mellotus).
Prosessimetallurgia voidaan jaotella vielä hydrometallurgiaan ja pyrometallurgiaan.
Hydrometallurgia käsittelee liuoksissa tapahtuvia tai nesteen avustuksella/välityksellä tapahtuvia ilmiöitä, esimerkiksi korroosiota ja korroosionestoa, rikasteiden läjäliuotusta, kuparin elektrolyysiä ja metallien valmistusta liuospohjaisin menetelmin (Hydro-Copper).
Pyrometallurgia käsittelee korkeissa lämpötiloissa tapahtuvia ilmiöitä, esimerkiksi kuparin liekkisulatusta, masuunin toimintaa tai plasmapinnoitusta.
Fysikaalinen metallurgia käsittelee esimerkiksi materiaalien muokkausta tuotteiksi raaka-aineiden (metallien) valmistamisen jälkeen. Tyypillinen fysikaalisen metallurgian prosessivuo on:
Suomessa metallurgian korkeakouluopetusta antavat Aalto-yliopisto, Tampereen teknillinen yliopisto, Oulun yliopisto, Lappeenrannan teknillinen yliopisto ja Åbo Akademi. Metallurgian opetus Teknillisessä korkeakoulussa tapahtui aluksi Kemian osastolla, sen jälkeen siitä erotetulla Vuorikemian osastolla. Osaston nimi muutettiin sittemmin Vuoriteollisuusosastoksi, ja myöhemmin siitä tuli Materiaali- ja kalliotekniikan laitos, joka puolestaan muuttui myöhemmin Materiaalitekniikan osastoksi. Teknillisen korkeakoulun tultua osaksi Aalto-yliopistoa, opetus tapahtuu nyt Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulun Kemian tekniikan ja metallurgian laitoksen puitteissa.
Kuokkala (Jyväskylä)
Kuokkala on kaupunginosa Jyväskylässä Jyväsjärven ja Päijänteen välissä ja osa Kuokkalan suuraluetta. Kaupunginosaan kuuluvia pienempiä alueita ovat muun muassa Ainolanranta, Kekkola, Tikka ja Pohjanlampi. Kuokkala on vuonna 1989 valmistuneen Kuokkalan sillan kautta yhteydessä Jyväsjärven vastarannalla sijaitsevaan Lutakkoon.
Kuokkala liitettiin Jyväskylän kaupunkiin vuonna 1965. Sitä ennen se kuului Jyväskylän maalaiskuntaan. Kuokkala säilyi harvaan asuttuna, lähinnä omakotitaloista koostuvana alueena 1980-luvun loppupuolelle saakka, jolloin sinne alettiin rakentaa kerrostaloja. Vuonna 1989 valmistunut silta Jyväsjärven yli lyhensi matkaa Jyväskylän keskustaan huomattavasti.
Kuokkalan tila oli suuri maatila, jolla harjoitettiin maanviljelyä ja karjanhoitoa. Kuokkalan tilan pihapiirissä toimi Jyväskylän Höyrysaha Oy:n saha vuosina 1874–1914. Kuokkalan tila sai uuden Wivi Lönnin suunnitteleman päärakennuksen, Kuokkalan kartanon vuonna 1904. Myöhemmin kartano on ollut sota-aikana puolustusvoimien käytössä, sodan jälkeisinä vuosikymmeninä Jyväskylän maalaiskunnan synnytyslaitos sekä myöhemmin Jyväskylän yliopiston hydrobiologian laitos. Nykyisin kartano toimii Kauko Sorjosen säätiön taidekokoelman kotipaikkana, konserttien ynnä muiden kulttuuritapahtumien järjestämispaikkana sekä kokous- ja juhlahuoneistona.
Nykyisen Kuokkalan keskustan tuntumassa sijaitseva Survo-Korpelan alue on Keski-Suomen maakuntakaavassa maakunnallisesti arvokas rakennettu kulttuuriympäristö.
Kuokkalan osayleiskaava laadittiin vuosina 1974-78. Yksityiskohtainen suunnittelu pohjautuu Juhani Bomanin vuonna 1978 laatimaan kilpailuehdotukseen, jossa etsittiin uutta ratkaisua edellisten vuosikymmenien lähiörakentamiselle. Jyväskylän kaupungille myönnettiin Kuokkalan alueen onnistuneesta suunnittelusta Suomen Arkkitehtiliiton SAFA-palkinto vuonna 1985. Kuokkalassa on järjestetty vuosien 1985 ja 2014 asuntomessut.
Kuokkalan kirkko sijaitsee Kuokkalan keskustassa ja se vihittiin käyttöön 7. helmikuuta 2010. Kirkon ovat suunnitelleet arkkitehdit Anssi Lassila ja Teemu Hirvilammi, jotka voittivat kirkon rakennuttaneen Jyväskylän seurakunnan järjestämän arkkitehtikilpailun vuonna 2006 Kide-nimisellä työllään. Kirkon rakennuskustannukset olivat n. 9,5 miljoonaa euroa.
Vuonna 2015 Kuokkalaan valmistui niin ikään arkkitehti Anssi Lassilan suunnittelema Puukuokka-puukerrostalo, jolle myönnettiin vuoden 2015 arkkitehtuurin Finlandia-palkinto.
Kuokkalan keskustan palveluihin kuuluu muiden muassa Kuokkalan terveysasema, kaksi päivittäistavarakauppaa (K-Supermarket ja S-market), posti, apteekki, useita parturi-kampaamoja, kauneudenhoitoloita, kioski, kirkko, Kuokkalan koulu, leipomo-konditoria, pizzeria, grilli sekä muita ravintoloita. Kuokkalassa sijaitsee lisäksi Sulkurannan siirtolapuutarha ja kaupungin viljelyspalstoja.
Kuokkanen on Kuokkalan asukkaat ry:n julkaisema ilmainen kaupunginosalehti. Lehti ilmestyy kerran kuukaudessa, sen levikki on 9 000 ja se jaetaan alueen asukkaille ja yrityksiin. Lehden päätoimittajana toimii Kirsi Leskinen. Lehden arkistot löytyvät pdf-muodossa internetistä.
Selim I
Selim I (1465 – 23. syyskuuta 1520) tunnetaan myös nimillä ”Julma”, ”"Yavuz"” (rohkea turkiksi) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1512 vuoteen 1520.
Selim poisti isänsä Bayezid II:n valtaistuimelta 1512. Bayezid kuoli pian tämän jälkeen.
Hän osoitti valtaannousunsa tapattamalla kaikki veljensä ja veljenpoikansa. Tämä siitä syystä, että hänen isänsä Bayezid ja setänsä Cem sotivat keskenään, samoin hän ja veljensä Ahmed. Selim päätti, ettei yhtään lisää tällaista tapahtuisi.
Selim hyökkäsi ja tuhosi Mamelukien sulttaanikunnan Marj Dabiqin taistelussa ja al-Raydaniyyan taistelussa, joka johti Syyrian, Palestiinan ja Egyptin liittämiseen Osmanien valtakuntaan. Hän myös yletti Ottomaanien vallan Mekan ja Medinan pyhiin kaupunkeihin. Kun Egypti ja sen Arabian provinssit otettiin mamelukeilta, Selim julisti olevansa ”"Khadim ul Haremeyn"” (Kahden pyhäkön palvelija) ”"'Hakim ul Haremeyn"” (Kahden pyhäkön hallitsija) sijaan. ”Pyhäköt” viittaavat Masjid al-Haramin moskeijaan Mekkassa ja Masjid al-Nabawiin Medinassa, jotka ovat kaksi pyhintä paikkaa islaminuskossa. Kuten isoisänsä Fatih, myös Selim julisti olevansa kalifi (arabiaksi Muhammadin seuraaja); ”Islamin suojelija”, jonka katsottiin olevan koko islamin johtaja, niin šiiojen kuin sunnien. Selim määräsi sodan Persian šaahi Ismail I:stä vastaan, joka myös julisti olevansa kalifi. Sotaretki joka seurasi määräystä oli voittokulkue Selimille, jonka horjumattomuus ja rohkeus voitto janitsaarien niskoittelun.
Kun Selimistä tuli molempien islamin pyhien kaupunkien herra samalla kun hän valloitti Egyptin ja kaappasi Al-Mutawakkil III:n, viimeisen Abbasidien dynastian kalifin joka asusti siellä, hän pakotti Al-Mutawakkilin luopumaan virallisesti kalifin tittelistä ja myös ulkoisista vallanmerkeistä, miekasta ja profeetan viitasta. Kun Selim palasi kampanjaltaan Egyptiä vastaan, hän valmistautui sotaretkeen Rodosta vastaan, mutta sairastui ja kuoli yhdeksäntenä hallintovuonnaan, ollessaan 55-vuotias.
Turun saaristo
Turun saaristo (myös Lounais-Suomen saaristo tai Varsinais-Suomen saaristo) on noin 20 000 saaresta muodostuva, Särkisalosta ja Hiittisistä Kustavin saaristoon ulottuva saaristoalue Saaristomerellä Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaasta Turun saariston erottaa Kihdin selkä. Selkä on tosin sen verran kapea, että voidaan käsittää Turun saariston ja Ahvenanmaan olevan yksi saaristo. Jos ajatellaan siten, on kyseessä maailman monisaarisin saaristo.
Saaria yhdistää Saariston rengastie.
Turun saaristoa alueellisesti suppeampi käsite on Turunmaan saaristo, joka sijaitsee Paraisten ja Kemiönsaaren kuntien alueella Turunmaan seutukunnassa. Tämän myös Turunmaaksi nimitetyn Turun saariston eteläosan nykyisin Kemiönsaaren ja Paraisten kuntiin kuuluvat saaret sekä nykyisin Saloon kuuluva Särkisalo ovat vanhastaan olleet ruotsinkielistä aluetta. Nykyisin Turunmaan seutukunnan kunnat ovat kaksikielisiä, mutta ruotsi on niissä edelleen enemmistökieli.
Turunmaan saariston ja Turunmaan ulkopuolista Turun saaristoa on pohjoinen saaristo Turun, Kaarinan ja Naantalin kaupunkien sekä Maskun, Taivassalon ja Kustavin kuntien alueella. Tämä Pohjoinen saaristo, kuten Rymättylä ja muut nykyisin Naantaliin kuuluvat saaret on suomenkielistä aluetta, joskin Turku on kaksikielinen ruotsinkielisellä vähemmistöllä.
Aluepoliittisissa määrittelyissä Turun, Naantalin ja Kaarinan kaupunkien saaret eivät kuulu saaristoon. Joskus käytetään myös käsitettä Lounaissaaristo tai Saaristomeren saaristo, ja tällöin toisinaan luetaan mukaan Saaristomeren ohella myös Ahvenanmaa. Joissain yhteyksissä Turun saaristolla voidaan tarkoittaa myös Turun saaria eli Turun kaupungin nykyiselle alueelle jäävää osaa Turun saaristosta.
Mika Laitinen
Mika Antero Laitinen (s. 5. maaliskuuta 1973 Kuopio) on suomalainen entinen mäkihyppääjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Seuratasolla Laitinen edusti Puijon Hiihtoseuraa.
Koulutukseltaan Laitinen on tradenomi, erikoisalueenaan markkinointiviestintä. Hän valmistui Pohjois-Savon ammattikorkeakoulusta loppuvuodesta 2001.
Laitinen valittiin viime hetkellä mukaan 1992 Albertvillen talviolympialaisten joukkueeseen. Olympialaisissa Laitinen voitti kultaa joukkuemäessä ja oli normaalimäessä viides. Nuorella Laitisella oli vaikeuksia siirtyä käyttämään uutta v-tyyliä.
1994 Laitinen voitti muovimäen Suomen mestaruuden, ja 1995 MM-kisoissa hän oli voittamassa Suomelle joukkuemäen kultaa ja henkilökohtaisen normaalimäen pronssimitalin.
Laitinen hallitsi 1995–1996 maailmancupin alkupuolta ylivoimaisesti, mutta Keski-Euroopan mäkiviikolla Garmisch-Partenkirchenin harjoituksissa hän kaatui ja katkaisi solisluunsa. Laitinen palasi mäkeen vielä saman vuoden keväänä, mutta hyppyvarmuuden löytäminen vei aikaa. 1997 Trondheimista voitetun joukkuemäen kultamitalin jälkeen Laitinen loukkaantui jälleen, eikä enää palannut maailman terävimmälle huipulle.
Uransa huipuilla Laitinen tunnettiin vahvasta ponnistuksestaan ja häntä kutsuttiinkin lempinimellä "Puijon jousijalka".
Rakel Liekki
Tiina-Rakel Liekki (ent. Tiina-Rakel Koponen, s. 20. syyskuuta 1979 Suonenjoki), taiteilijanimi: Rakel Liekki, on suomalainen kuvataiteilija ja toimittaja sekä entinen pornotähti.
Liekki työskentelee markkinointi- ja viestintäpäällikkönä Nenäpäivä-kampanjaa järjestävässä Nenäpäivä-säätiössä.
Aiemmin Liekki työskenteli muun muassa toimittajana Yle Uutisten verkkotoimituksessa ja tuottajana, toimittajana ja televisiojuontajana Kioskissa. Hän on toiminut myös kolumnistina ja radiojuontajana.
Liekki on syntynyt Suonenjoella, mutta viettänyt lapsuutensa Mikkelissä. Lukion hän kävi Lapinlahden kuvataidelukiossa. Hän valmistui kuvataiteilijaksi vuonna 2001 Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulusta pääaineenaan maalaus.
Liekki on entinen pornonäyttelijä, -käsikirjoittaja ja -ohjaaja. Hän lopetti aikuisviihdeuransa 2005. Omien sanojensa mukaan hän hakeutui eikä ajautunut pornouralle. Pontimena oli taiteellinen kokeilu eikä kuuluisuuden hakeminen tai ansaitsemiskeino. Pornouransa aikana Liekki esiintyi ja käsikirjoitti kaapelikanava MoonTV:n "Välinetestiä" sekä "Rakelin ja Lassin panokoulua", jotka olivat osa "Pornostara"-ohjelmaa. Liekki työskenteli myös uutisankkurina helsinkiläisen paikallisen kaapelikanavan Aluetelevision "Alastomissa uutisissa". Taiteen saralla Liekki teki muun muassa Mikko Hynnisen kanssa "Fantasia#1 pornotähdelle" -äänitaideteoksen, jota esitettiin Kiasmassa vuonna 2006.
Liekki on toimittanut ja juontanut Subtv:llä esitettyä "Yö Rakelin kanssa" -henkilökuvaohjelmaa. Lisäksi hän toimi toimittaja-juontajana Metro FM:n Iltapäivässä ja juonsi Radio Suomipopin iltapäiväohjelmaa. Liekki on kirjoittanut henkilöhaastatteluja "Nöjesguideniin" ja kolumneja "Karjalaiseen", "Keskisuomalaiseen", "Länsi-Savoon", "Savon Sanomiin", "Hustleriin", "Etelä-Suomen Sanomiin," "Uutispäivä Demariin", "Lemmikki"-lehteen ja jääkiekkolehti "Lämäriin".
Vuonna 2015 Liekki juonsi Uuden musiikin kilpailun eli Suomen euroviisukarsinnan Roope Salmisen kanssa. Hän juonsi myös Uuden musiikin kilpailun Jälkimodulaatiota vuonna 2016 Mikko Silvennoisen kanssa.
Liekki harrastaa eläinsuojelua ja oli Animalian ja SEY:n "Irti mun munista!" -kampanjan keulakuva. Kampanjan tavoite oli saada kuluttajat ja tuottajat siirtymään häkkikananmunista luomumuniin. Liekki on myös ilmaissut vastustavansa turkistarhausta.
Liekki oli naimisissa Private Line -yhtyeen kitaristin Juha Jakosen kanssa 2007–2010 ja rekisteröidyssä parisuhteessa toimittaja-kansanedustaja Silvia Modigin kanssa huhtikuusta lokakuuhun 2011. Hän piti itseään aikaisemmin biseksuaalina ja sittemmin homoseksuaalina.
Liekki on ohjannut Olavi Uusivirran musiikkivideon ”Elvis istuu oikealla” vuonna 2012.
Lisäksi Liekki on esiintynyt seuraavilla musiikkivideoilla:
Liekin ääntä kuullaan The Capital Beatin kappaleella ”Baby is Sleeping” (2009).
Taulukkolaskentaohjelma
Taulukkolaskentaohjelma on tietokoneohjelma, joka on tarkoitettu numeerisen datan käsittelyyn. Ennen Applen ja PC:iden yleistymistä piti suuret numeeriset laskutoimitukset suorittaa keskustietokoneiden päätteillä, mikäli teknisten taskulaskinten suorituskyky ei riittänyt. Mikrotietokoneiden yleistymisen myötä teknisten laskinten rajoituksia voitiin korvata ohjelmoimalla itse BASIC:lla tarvittavat laskukaavat. Mikrotietokoneenkin muisti oli suuri verrattuna saman aikakauden teknisiin taskulaskimiin. Yleistyttyään teknisiä taskulaskimia alettiin kutsua niiden sisältämien runsaiden valmiiden funktioiden vuoksi funktiolaskimiksi, joiden käyttöä peruskouluissa, lukioissa ja ammattillisissa oppilaitoksissa alettiin sallia.
Taulukkolaskentaohjelmien, kuten VisiCalcin, MultiPlanin ja Lotus 1-2-3:n yleistyminen poisti tarpeen oppia BASIC:ia tai Pascalia ohjelmointikielenä laajojen laskutoimitusten suorittamiseksi itse. Ensimmäinen mikrotietokoneelle tehty taulukkolaskentaohjelma oli VisiCalc. Sen jälkeen suosiota saavuttivat MultiPlan ja Lotus 1-2-3, josta kehittyi myöhemmin Symphony-toimisto-ohjelmakokonaisuus ja lopulta Lotus -toimisto-ohjelmisto.
Kaikki data on tallennettu kaksiulotteisen taulukon soluihin. Niihin voi numeroarvojen lisäksi ohjelmoida laskukaavoja. Taulukko voi sisältää useita päällekkäisiä arkkeja, ja yksi kaava voi sisältää viittauksia monen arkin soluihin. Lisäksi taulukkolaskentaan liittyy usein kehittyneitä makrokieliä, jotka sallivat monimutkaisten laskuoperaatioiden toteuttamisen.
Solujen arvoista voi muodostaa myös kuvaajia: pylväikköjä, piirakoita jne.
Kun Microsoft kehitti Windows-käyttöjärjestelmää sen taulukkolaskentaohjelmasta, Microsoft Excelistä, tuli erittäin suosittu. Excelin tiedostoja voidaan käyttää myös monissa muissa taulukkolaskentaohjelmissa.
Muita suosittuja taulukkolaskentaohjelmia ovat OpenOffice.org:n Calc ja Linuxin Gnome-työpöytäkäyttöliittymän Gnumeric sekä KDE-liittymän K-Office. StarOfficen Calc kuuluu OpenOfficen kehityslinjan varhaisvaiheisiin.
Erilaisia funktioita: Summa, erotus, tulo, pii, jakolasku ja keskiarvo. Calc taulukkolaskennassa vuonna 2012 oli n. 200-300 funktiota joten ne on myös ryhmitelty käytön helpottamiseksi. Makrojen avulla voi rakennella sivulle painikkeita ja ohjelmoida niille tiettyjä toimintoja joka voi esimerkiksi sisältää tietynlaisen leikepöydän käytön kuten, kopioi solualue A5:C8, siirrä se alueelle A4:C7 ja tuhoa solualueen A8-C8 sisältö.
L’Olimpiade (Vivaldin ooppera)
L'Olimpiade on Antonio Vivaldin vuonna 1734 säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Pietro Metastasion librettoa käyttivät Vivaldin lisäksi lukemattomat säveltäjät (mm. Pergolesi, Paisiello ja Cimarosa) vuosien 1733 ja 1798 välillä - siitä on olemassa yli 120 versiota.
Tapahtumat sijoittuvat Eliin seudulle Kreikkaan, Olympian pyhäkköalueen lähelle, Olympian kisojen avajaispäiväksi. Neljää päähahmoa yhdistävät aiemmat ihmissuhdekuviot. "Megacle" on uljas ateenalainen urheilija joka rakastaa "Aristeaa", jota tytön isä, Sikyonin tyranni "Clistene" on kieltänyt nuorukaista tapaamasta. Megaclen hengen kerran pelastanut, Kreetan kuninkaan poika "Licida" taas rakastaa "Argeneä", mutta myös häntä tytön isä on neuvonut pysymään kauempana. Clistene on olympialaisten kilpailujen suojelija. Hän on luvannut Aristean käden kilpailujen sankarille. Mukanaan hänellä on uskollinen palvelijansa "Alcandro", jolle Clistene aikoinaan uskoi tehtäväksi heittää Aristean kaksonen Filindo aaltojen vietäväksi koska Delfoin oraakkeli oli ennustanut tämän eräänä päivänä tekevän isänmurhan. Ensimmäisen näytöksen alkaessa palvelijansa "Amintan" kanssa Olympiaan saapunut Licida on juuri rakastunut Aristeaan, unohtaen Argenelle tekemänsä lupaukset. Hän ei tiedä Argenen olevan myös Olympiassa Licori-nimiseksi lammaspaimeneksi naamioituneena ja aikoo voittaa prinsessan sydämen itselleen pistämällä Kreetalta kutsuman ystävänsä Megaclen kilpailemaan hänen (Licidan) nimellä.
Jani Soininen
Jani Soininen (s. 12. marraskuuta 1972 Jyväskylä) on entinen mäkihyppääjä. Hänen kirkkain saavutuksensa on normaalimäen olympiavoitto 1998 Naganon olympiakisoista.
Soininen ei vielä juniori-ikäisenä ollut maailman kärjessä, mutta hän kehittyi luotettavaksi arvokisaedustajaksi debytoiden Falunin MM-kisoissa 1993. Lillehammerin olympialaisissa seuraavana vuonna hän oli jo paras suomalainen. Soininen lopetti uransa kauden 2000–2001 jälkeen.
Soininen hyppäsi Keski-Euroopan mäkiviikolla 1994–1995 Garmisch-Partenkirchenin kilpailussa 1. tammikuuta 1995 kolmanneksi 112,5 ja 105 metriä kantaneilla hypyillään. Hän jäi kilpailun voittaneesta Janne Ahosesta 15,8 pistettä. Mäkiviikon yhteispisteissä Soininen oli seitsemäs.
Naganon olympialaisten normaalimäen kilpailu oli erittäin tasainen. Kumpikaan Soinisen hypyistä ei ollut äärimmäisen hyvä, vaan hänen valttinaan oli tasaisuus. Hakuban mäestä hyppääjä toisensa perään tuli lähes täsmälleen samoille lukemille. Ensimmäisen kierroksen jälkeen 90 metriä hypännyt Soininen oli toisena pisteen päässä Masahiko Haradasta. Toisella kierroksella hyppypuomia nostettiin, mutta Soininen hyppäsi vain 89 metriä, mutta Harada hermoili ja jäi 84,5 metriin. Soinisen hermoja koeteltiin Haradan hypyn aikana, mutta myös ennen hänen omaa hyppyään, kun hänet ollessaan jo lähtövalmiina komennettiin puomilta pois, ja vasta parin minuutin odotuksen jälkeen hän pääsi hyppäämään.
Seuratasolla Soininen on edustanut Jyväskylän Hiihtoseuraa. Soinisen valmentajina toimivat Risto Pirttimäki ja Jukka Kalso.
Nummi (Turku)
Nummi ( tai "Nummisbacken"; tunnetaan myös nimillä "Nummenmäki", "Nummenpakka", "Nummenpaka", "Pakka" ja "Nopola") on Turun kaupunginosa. Se on pääasiassa vanhaa puutaloaluetta, mutta sen alueeseen kuuluu myös Ylioppilaskylä. Nummi sijaitsee muutaman kilometrin päässä keskustasta itään. Asutus sijaitsee sekä Vanha Hämeentien–Itäharjun alueella että Kuuvuorella, jossa talot on rakennettu 1900-luvun alussa. Nummen asukasluku vuonna 2012 oli 7800.
Alueella toimii Nummen koulu, joka on aloittanut 1883.
Nummen lähellä sijaitsee Vähäjoen ja Aurajoen yhtymäkohdassa Koroisten niemi, jossa 1200-luvulla sijaitsi piispan asuinpaikka ja tornilinna. Pyhän Katariinan kirkko hallitsee aluetta, ja sen suunnittelu ja rakennustyöt aloitettiin 1340-luvulla. Vitaaliveljet ryöstivät ja polttivat kirkon 1396. Se rakennettiin uudestaan kolmilaivaiseksi 1440-luvulla.
Nummen kylässä oli 1500-luvulla kuusi taloa: Pappila, Kuikkula, Kylä, Simola, Tammi ja Veräjänkorva (Korvala). Talot oli rakennettu umpikartanoiksi, jossa rakennukset ja aita sulkevat pihapiirin kokonaan. Turun palon (4.9.1827) jälkeen ihmiset muuttivat halvempien hintojen perässä Kaarinan puolella olevaan Nummenpakkaan. Vuonna 1905 se muodostettiin Nummenmäki-nimiseksi taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Alue siirtyi Kaarinalta Turulle vuoden 1939 aluejaon jälkeen, jolloin taajaväkinen yhdyskunta samalla lakkautettiin.
1960-luvun loppuun saakka viereisessä Itäharjun kaupunginosassa toimi Kupittaan Savi Oy, jonka tehtaalta johti kapearaiteinen Kupittaan savirata joen yli Halisten pellolle, josta raaka-ainesavi kaivettiin.
Nummenpakalta olivat kotoisin Turun ja Porin läänin maaherrat Erkki Härmä, Esko Kulovaara ja Paavo Aitio.
KOffice
KOffice on KDE-työpöytäympäristöön tarkoitettu toimisto-ohjelmistopaketti, joka sisältää muun muassa tekstinkäsittely- ja taulukkolaskentaohjelmiston. KOffice on vapaa ohjelmisto.
KOffice tukee OpenDocument-formaattia. Ohjelman viimeisin vakaa versio 2.3.3 julkaistiin 24. kesäkuuta 2011.
Hairspray (musikaali)
Hairspray on New Yorkin Broadwaylla 15. elokuuta 2002 ensi-iltansa saanut musikaali. Euroopan-kantaesityksensä se sai Helsingin Kaupunginteatterissa elokuussa 2005. Musikaali perustuu John Watersin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan "Hairspray"-elokuvaan vuodelta 1988.
Vuonna 1962 Yhdysvaltojen Baltimoressa pullukka lukiolaistyttö Tracy Turnblad haaveilee pääsystä televisioon suosittuun nuorten tanssiohjelmaan. Yllättäen hän onnistuu ja kohoaa teinitähdeksi. Idoliroolinsa varjolla hän ajaa myös rotujen välistä tasa-arvoa. Päälle päätteeksi Tracy voittaa Miss Hairspray -kilpailun ja valloittaa ihastuksensa Link Larkinin sydämen.
Helsingin Kaupunginteatteriin musikaalin suomensi Mikko Koivusalo ja ohjasi Georg Malvius. Kapellimestarina toimi Lasse Hirvi ja koreografian suunnitteli Jüri Nael. Laulut oli harjoittanut Irina Milan, lavastuksesta ja pukusuunnittelusta vastasi Ellen Cairns.
Äiti Edna Turnbladin roolissa jatkettiin Suomessakin musikaalin pohjana olevasta John Watersin elokuvasta alkanutta perinnettä roolittaa osaan miesnäyttelijä. Vuoden 1988 elokuvassa roolin näytteli Divine, musikaalin kantaesityksessä Harvey Fierstein ja musikaalin pohjalta tehdyssä vuoden 2007 elokuvassa John Travolta. Helsingissä roolissa vuorottelivat Mikko Kivinen ja Tuomas Uusitalo.
Pirttisaari (Porvoo)
Pirttisaari (ruotsiksi Pörtö) on saari Porvoon ulkosaaristossa, jossa oli merivartioasema ja joka on tunnettu veneveistämöistään. Saarella on kuvattu elokuvan VMV 6 ulkokohtaukset vuonna 1936. Entinen sotilasalue on nykyisin Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen hoitama ulkoiluale, jossa on mm. retkisatama poijuineen.
Pirttisaari on ollut asuttuna 1700-luvun alusta saakka. Tänä päivänä ympärivuotisia asukkaita on noin kymmenen ja kesäasukkaita moninkertainen määrä. Pirttisaari toimi 1900-luvulla puolustusvoimien linnakesaarena. Muistona tältä ajalta Metsähallituksen hallinnoimalla Mellauddenilla on yksi tykki ja Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen Lerviksuddenilla kaksi tykkiä. Lisäksi alueella on paljon bunkkereita ja tulenjohtotorni.
Puupäähattu
Puupäähattu on Suomen sarjakuvaseuran ansioituneelle suomalaiselle sarjakuvantekijälle vuosittain myöntämä palkinto. Suurin osa palkituista on ollut sarjakuvapiirtäjiä, mutta palkinto on myönnetty joitain kertoja myös käsikirjoittajalle.
Puupäähattu on kopio Pekka Puupään tötteröhatusta päivänkakkaroineen. Ola Fogelbergin luomaa Pekka Puupäätä pidetään ensimmäisenä merkittävänä suomalaisena sarjakuvasankarina. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Sen jako on vakiintunut keväälle. Palkittu hatutetaan Kansalliskirjastossa, jossa järjestetään myös palkitun näyttely.
Purppuraa
Purppuraa on Dingon albumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2005. Se ei myynyt Dingon menestysvuosien tavoin: albumi oli Suomen TOP40-listalla vain kaksi viikkoa, käyden julkaisuviikollaan yhdeksäntenä. Toisella viikolla se oli sijalla 23 ja kolmannella viikolla se putosi listalta kokonaan.
Albumista on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, ”Musta leski” julkaistiin 8. kesäkuuta 2005 ja ”Purppuraa”-single julkaistiin 12. lokakuuta 2005. Kappaleesta ”Purppuraa” tehtiin myös musiikkivideo.
Kaikkien laulujen sanoitus, sävel ja laulu Pertti Neumann, ellei toisin mainita.
Purppuraa-albumin kansikuvasta on kaksi versiota. Ensimmäinen julkaistiin Dingon levy-yhtiön, Edel Recordsin kotisivuilla syyskuun 2005 alussa, ja myöhemmin myös virallisilla kotisivuilla. Alkuperäisessä versiossa "Purppuraa"-kirjoitus oli punaisella ja Dingon logo värjätty kullalla.
Lokakuussa 2005 kansikuvaa muutettiin. "Purppuraa"-kirjoitus vaihdettiin violetin väriseksi ja tekstin ympärille lisättiin koristeita. Dingon logon väriä myös muutettiin. Jälkimmäisestä versiosta tuli albumin virallinen kansikuva.
Ivar Böhling
Ivar Theodor Böhling (10. syyskuuta 1889 Inkoo – 12. tammikuuta 1929 Viipuri) oli suomalainen painija, joka voitti hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa 82,5 kiloa Tukholman kesäolympialaisissa 1912. Sarjan loppuottelussa hän kohtasi Ruotsin Anders Ahlgrenin. Seitsemän tunnin painin jälkeen ottelu keskeytettiin ratkaisemattomana ja molemmille annettiin hopeamitali – kultaa ei jaettu sarjassa ollenkaan.
Böhling voitti epävirallisen Euroopan mestaruuden Wienissä 1914 raskaassa keskisarjassa. Seuratasolla Böhling edusti Helsingin Atleettiklubia. Suomen mestaruuden hän voitti alle 83 kg:n sarjassa vuosina 1911 ja 1913 sekä raskaassa sarjassa vuosina 1915 ja 1916. Hän otteli 44 kilpailua, joista hän sai 37 ensimmäistä palkintoa. Böhling toimi ammattilaisena vuosina 1916–1920.
Kohokuva
Kohokuva eli korkokuva eli reliefi on taideteos, jossa kuvan hahmon muodot liittyvät yhtenäiseen taustapintaan, josta ne joko työntyvät ulospäin (pintareliefi) tai on koverrettu sen sisään (upotettu reliefi). Kohokuva on yleinen kuvanveiston muoto, jota tavataan ympäri maailmaa. Kohokuvia on käytetty temppeleiden ja muiden rakennusten koristeluun. Metalliin tai muuhun materiaaliin tehdyt pakotukset ovat reliefejä. Mitalitaiteen teokset ovat usein kohokuvia, kuten myös kolikot.
Kohokuvat voivat kuvata vain yhtä aihetta tai olla kertovia kuvasarjoja. Kohokuvat voi luokitella sen mukaan, mikä on kuvan suhde pintaan.
Kohokuvat voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin, jotka ovat korkea ja matala pintareliefi sekä upotettu reliefi. Ero korkean ja matalan pintareliefin välillä ei kuitenkaan ole tarkka, ja usein sama teos on osittain kumpaakin tyyppiä.
Matala pintareliefi (, ) on tasopinnalle tehty kuva, josta kuvattavat hahmot kohoavat jonkin verran esiin. Paitsi rakennusten koristelussa, käytetään tällaisia myös kolikoissa ja mitaleissa, joissa olevat kuvat ja tekstit ovat useimmiten matalia pintareliefejä.
Matalia pintareliefejä tehdään kaikista materiaaleista ja kaikilla teknisillä menetelmillä, joita kuvanveistossa käytetään, tavallisimmin kuitenkin kivestä kaivertamalla tai metallista valamalla.
Korkea pintareliefi (, ) on kohokuva, jossa ainakin tärkeimmät hahmot ovat selvästi taustapinnan ulkopuolella. Sellaisia on käytetty huomattavien rakennusten koristeluun kaikissa kulttuureissa kaikkina aikakausina, jolloin on tehty suuria veistoksia.
Upotettu reliefi eli "intaglio" on kuva, joka on tehty kaivertamalla siten, että kuvattavia hahmoja vastaa taustapinnan sisään työntyvä kuoppa. Tällaiset ovat erityisen tyypillisiä muinaisen Egyptin taiteelle, mihin vaikutti se, että Egyptin kirkkaassa auringonvalossa tällaiset kuvat näkyvät erityisen selvästi. Monissa kulttuureissa, muun muassa Euroopassa, upotettuja reliefejä on käytetty ennen kaikkea tekstien kaivertamiseen muistomerkkeihin ja -laattoihin sekä koriste-esineissä.
Huomattavia kohokuvia ja kohokuvilla koristettuja rakennuksia ovat esimerkiksi:
Desna
Desna ( ja ) on Venäjän federaation ja Ukrainan alueella virtaava 1 130 kilometriä pitkä joki, pisin Dneprin sivujoista.
Joki saa alkunsa Smolenskin ylängöltä Venäjällä ja yhtyy Dnepriin vasemmalta Ukrainassa noin 6 kilometriä Kiovan pohjoispuolella. Joki on purjehduskelpoinen 535 kilometrin matkalla alajuoksultaan. Joen varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat muiden muassa Brjansk ja Tšernihiv.
Erityisruokavalio
Erityisruokavaliossa rajoitetaan yhden tai useamman ruoka-aineen käyttö terveydellisistä (kuten allergiasta tai sairaudesta), eettisistä tai elämänkatsomuksellisista syistä. Erityisruokavalio voi olla sopimattoman ruoka-aineen korvaamista toisella, valmistautumista laboratoriotestiin, laihduttamista, perustua nielemis- tai puremisongelmiin, korkeaan verenpaineeseen tai veren rasva-arvoihin, sairauksiin kuten syövän, munuais- ja muiden elinsairauksien tai perinnöllisten aineenvaihduntasairauksien hoitoon. Erityisruokavaliossa täytyy olla erityisen huolellinen, jotta ruokavalion kokonaisuus säilyy monipuolisena ja tasapainoisena.
Fineli luokittelee erityisruokavalioksi gluteenittoman, kolesterolittoman, lakto-ovo-vegetaarisen, laktoosittoman, laktovegetaarisen, maidottoman, munattoman, rasvattoman, runsaskuituisen, vegaanisen, vähäkolesterolisen ja vähärasvaisen ruokavalion. Finfood luettelee erityisruokavalioiksi muun muassa ruoka-aineallergioista ja yliherkkyydestä johtuvat ruokavaliot, laktoosittoman ruokavalion, keliaakikon ruokavalion, kasvisruokavaliot, urheilijan ravitsemuksen ja diabeetikon ruokavalion.
Jotkut ryhtyvät erityisruokavaliolle sen vuoksi, että he eivät siedä jotain ravintoainetta. Laktoosi-intoleranssi estää maitosokerin hajoamista. Keliakiassa viljojen gluteeni vaurioittaa suolistoa. Allergioihin sisältyy muun muassa kananmuna-allergia ja pähkinäallergia. Maitoallergiassa lehmänmaidon proteiini saa aikaan ihmiselle allergisen reaktion.
Akvitania
Akvitania () on Lounais-Ranskassa sijaitseva Ranskan hallintoalue, joka rajoittuu lännessä Biskajanlahteen ja etelässä Espanjaan ja Pyreneihin.
Akvitania jakautuu viiteen departementtiin: Dordogne, Gironde, Landes, Lot-et-Garonne ja Pyrénées-Atlantiques. Pääkaupunki on Bordeaux. Asukkaita alueella on 3 150 890 (2007) (7,97 % Ranskan väestöstä) ja pinta-ala on 41 308 km² (7,6 % koko Ranskan pinta-alasta).
Akvitanian alueesta on puhuttu ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. lähtien. Akvitanialla on tarkoitettu erikokoisia alueita Pyreneiden ja Loiren välissä.
Rooman vallan aikana Akvitania oli Rooman provinssi, Gallia Aquitania, joka ulottui Pyreneiltä Loirelle ja sen pääkaupunki oli aluksi Saintes, sittemmin Poitiers ja Bordeaux. Visigoottien vallan aikana Akvitania oli kuningaskunta ja noin 600–800-luvuilla se muodosti jaksoittain Akvitanian ruhtinaskunnan ja 800-luvulta alkaen yhtäjaksoisesti.
Satavuotisessa sodassa Englanti sai Akvitanian haltuunsa vuonna 1356. Ranska valtasi alueen itselleen lopullisesti Castillonin taistelussa 1453.
Vuonna 2007 Akvitanian suurimmat kaupungit olivat (väkiluku suluissa)
Midas
Midas () oli muinaisen Fryygian toinen kuningas, joka on jäänyt historiaan kreikkalaisen mytologian ansiosta. Midas hallitsi isänsä Gordioksen kuoltua Fryygian valtakuntaa kahdeksannen vuosisadan viimeisillä vuosikymmenillä ennen ajanlaskun alkua.
Kimmerialaisten hyökättyä Fryygiaan ja tuhottua hänen kaupunkinsa Midaksen kerrotaan tehneen itsemurhan juomalla härän verta. Muutamat tutkijat arvelevat, että veri olisi mahdollisesti muuttunut myrkylliseksi sen seisottua pitkään. Myrkyllisyyden olisi ilmeisesti aiheuttanut botuliini. Vuonna 1957 muinaisen Fryygian pääkaupungista Gordionista löydettiin hauta, jonka sanotaan olleen Midaksen. Ilmeisesti Midas oli haudattu puiseen arkkuun, joka oli 50 metriä korkean savesta tehdyn hautakummun sisässä.
Tarun mukaan Silenos oli harhautunut pois muiden sileeneiden luota lähdettyään juovuksissa harhailemaan. Midas otti harharetkeläisen huomaansa, kunnes kymmenen päivän kuluttua palautti tämän Dionysoksen luokse. Tästä kiitollisena Dionysos antoi Midaksen toivoa mitä tahansa. Hän toivoi, että kaikki mihin hän koskee muuttuu kullaksi. Toive toteutui, mutta myös ruoka, juoma, ja Midaksen yrittäessä halata tytärtään tämäkin muuttui kullaksi. Lopulta kuningas joutui katumaan pyyntöään ja luopumaan lahjastaan.
Aristoteleen mukaan legenda kertoo Midaksen kuolleen nälkään ahneen toivomuksensa seurauksena. Joissakin tarinoissa hän pyysi jumalilta kiroustaan anteeksi ja se kumottiin. Mammonaa karttava Midas ryhtyi Panin seuraajaksi. Kerran Apollonin ja Panin kilpaillessa soittotaidoissa Midas ilmoitti vuorenjumala Tmolokselle olevansa tyytymätön tämän päätökseen valita Apollon voittajaksi. Tästä rangaistukseksi Apollon kasvatti Midakselle aasin korvat.
Vilpas Vikings
Vilpas Vikings on Salon Vilppaan koripallon miesten edustusjoukkue, joka pelaa Korisliigassa. Joukkueen huippuaika alkoi vuonna 2016. Kauden 2008–2009 päätteeksi Vilpas nousi takaisin Korisliigaan kaadettuaan Karkkilan Team Componentan nousukarsinnoissa.
Helmikuussa, sen jälkeen kun viisi vuotta Vilppaan päävalmentajana toiminut Mikko Tupamäki ilmoitti siirtyvänsä pois toimesta, Vilppaan uudeksi päävalmentajaksi syksystä 2016 lähtien nimettiin Joonas Iisalo.
Joukkueen kannattajaryhmä on nimeltään Vilpas Ultras. Salon Vilppaalla on sarjan korkein yleisökeskiarvo.
Korisliigan vuoden puolustuspelaaja
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Korisliigan vuoden tulokas
Vuoden I-divisioonapelaaja
Korisliigan vuoden valmentaja
Kauden 6.pelaaja
Joukkue pelaa kotipelinsä Salohallissa, jonka katsojakapasiteetti on 2 500 katsojaa.
Seuran yksittäisen ottelun yleisöennätys on 1860 katsojaa, ja se syntyi 7. huhtikuuta 2016 puolivälierässä Kouvoja vastaan. Runkosarjan katsojaennätys 1848 on samalta kaudelta, 27. helmikuuta 2016 runkosarjaottelusta KTP:tä vastaan.
Piipsjärvi
Piipsjärvi on kylä Oulaisten kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla, noin 7 km pohjoiseen Oulaisten keskustasta, samannimisen järven rannalla. Asukkaita on noin 800.
Kylällä toimii myös aktiivinen Piipsjärven nuorisoseura.
Piipsjärvi on Suomen ensimmäinen uudelleen vesitetty järvi. Järvi kuivatettiin 1800-luvulla maanviljelyn tarpeita varten. Järvi vesitettiin uudelleen 1978 virkistyskäyttöön. Järvellä on myös selkeä maisemaa parantava vaikutus. Nykyisin järvi on Pohjois-Pohjanmaan liiton määrittelemä arvokas luonnonsuojelukohde.
Järven pinta-ala on 3,89 neliökilometriä ja sen korkeus merenpinnasta on 73,5 metriä. Se kuuluu Pyhäjoen päävesistöön. Järvi on matala ja ruskeavetinen, ja siinä viihtyvät sekä suuret hauet että ahvenet. Istutuskaloina järvessä on myös kirjolohia. Särki on ahvenen ohella järven yleisin saaliskala.
Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita
Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita (ISBN 951-32-1520-2) on viides Suomessa julkaistu ainoastaan Don Rosan Disney-tarinoita sisältävä sarjakuvakirja.
Kirjan julkaisi Sanoma Magazines Finland vuonna 2003, ja toimittivat Jukka Heiskanen, Riku Perälä ja Elina Toppari. Kirjan kaikki tarinat on suomentanut Jukka Lindfors.
Kirja on 176-sivuinen, eli ohuempi kuin yksikään aikaisemmista Rosa-kokoelmista. Ohuuden lisäksi kirja oli monille Rosan faneille pettymys myös siksi, että "Kymmenen avataran aarre" -nimikkotarinaa lukuun ottamatta kaikki tarinat oli jo aikaisemmin julkaistu Suomessa, ja siksi, että Rosan lakon vuoksi hänen esipuheensa ja kutakin tarinaa koskevat kommenttinsa jouduttiin paikkaamaan Marja Ritolan "Don Rosa ja Ankkojen päättymätön tarina" -esipuheella, ja kommenteilla. Kirjasta ei myöskään julkaistu nahkakantista erikoispainosta, kuten neljästä aiemmin ilmestyneestä kokoelmasta.
Hormajärvi
Hormajärvi on kirkasvetinen järvi Lohjalla, Lohjanharjun (ensimmäisen Salpausselän) kupeessa, heti Lohjanjärven pohjoispuolella. Järven pinta-ala on noin 5 neliökilometriä ja suurin syvyys 21 metriä. Korkeus merenpinnasta on 32,5 metriä eli vain hiukan Lohjanjärveä ylempänä.
Hormajärven suurin saari on Hiidensaari. Muita saaria ovat Mustasaari, Rouvasaari ja Klupi.
Järven kaakkoisosassa on yleinen uimaranta.
Jyskyjärvi
Jyskyjärvi (, ) on maalaiskunta ja kahden siihen kuuluvan kylän nimi (Vanha ja Uusi Jyskyjärvi) Kalevalan kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Myös Vanhan Jyskyjärven pohjoispuolella olevaa Kemijoen laajentumaa kutsutaan Jyskyjärveksi.
Jyskyjärvellä oli yhteensä 1 300 asukasta, joista 2/3 karjalaisia. Väestöstä on työikäisiä noin 730, joista on työttömänä 54.
Jyskyjärvi oli myös historiallinen Arkangelin kuvernementin kunta Vienan Karjalassa Venäjän keisarikunnassa.
Jyskyjärven maalaiskunnassa on kolme asutuskeskusta: Vanhan Jyskyjärven kylä sekä Uuden Jyskyjärven ja Kepan taajamat.
Jyskyjärvi () tai Vanha Jyskyjärvi on kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Tsirkkakemijoen ja Kemijoen yhtymäkohdassa 118 kilometriä piirikeskuksesta Uhtuasta kaakkoon. Se on perinteenmukaisesti rakennettu komea karjalainen joenvarsikylä, jossa talot kulkevat nauhana pitkin joentörmää päädyt rantaan päin. Jyskyjärvellä on myös joen yli rakennettuja riippusiltoja, jotka yhdistävät joessa olevia saaria mantereeseen. Karjalainen kylä on yleensä kalmistoa lukuun ottamatta puuton. Jyskyjärvellä on kuitenkin paljon erilaisia koristepuita ja puutarhoja. Jyskyjärven kirkko on rakennettu vuonna 1998.
Jyskyjärvi oli itäisimpiä Vienan runokylistä. Vuonna 1905 kylässä oli 107 taloa ja 626 asukasta. Jyskyjärvellä vieraili useita runonkerääjiä 1800-luvulla. Ensimmäisenä Jyskyjärvellä vieraili Jaakko Fellman. Elias Lönnrot puolestaan vieraili vuonna 1835. Myöhemmin alueella vierailivat vielä Berner, Genetz, Basilier ja Meriläinen.
Uusi Jyskyjärvi () sijaitsee seitsemän kilometriä Vanhasta Jyskyjärvestä itään. Se on Kemijoen rannalle perustetun rautatieaseman ympärille syntynyt taajama. Sinne päättyvän rautatien toinen pää on Suojärvellä. Radan liikenne on hiljaista, puutavaraliikennettä ja paikallista henkilöliikennettä.
Arkangelin kuvernementin Jyskyjärven kunta sijaitsi Tsirkka-Kemijoen vesistöalueella ja käsitti suunnilleen Nuokkijärven ja Kemijoen välisen alueen. Sen naapurikuntia olivat pohjoisessa Uhtua ja Paanajärvi, idässä Voijärvi ja Tunkua, etelässä Rukajärvi ja Kiimasjärvi sekä lännessä Kontokki. Jyskyjärven kunnan kyliä olivat Jyskyjärvi (nykyinen Vanha Jyskyjärvi), Suopassalmi, Lukanniemi ja Piismalahti. Vuonna 1907 kunnassa oli 1 066 asukasta, joista 1 060 oli karjalaisia. Jyskyjärven kunta lakkautettiin vuonna 1920 ja sen alue liitettiin Uhtuan piiriin. Entisen kunnan länsiosa oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941–1944. Nykyisin entisen kunnan alueen käsittävät suunnilleen Jyskyjärven ja Borovoin kunnat.
Rahjan satamarata
Rahjan satamarata on toteutumatta jäänyt suunnitelma Pohjanmaan radan sivuradasta, joka kulkisi Kalajokilaaksossa, Ylivieskasta Kalajoelle Rahjan satamaan. Rautatielinjalle on tehty varauksia seutukaavassa, ja ne on säilytetty myös vuoden 2003 kaavamuutoksissa.
Nykyisin Rahjan satama toimii ympärivuotisena linkkinä rekka- ja laivaliikenteen siirtokuormauspisteenä. Ylivieska–Rahja-radan tarvetta on arvioitu useaan otteeseen 1970-luvulta lähtien.
Rahjan satamarata toimisi myös suorana linkkinä Iisalmen–Ylivieskan radalta, ja mahdollisesti siirtäisi osan Iisalmi–Kajaani-alueen Rahjaan suuntautuvasta liikenteestä rautateille.