Yrjö Mäkelin
Yrjö Esaias Emanuel Mäkelin (1. kesäkuuta 1875 Tampere – 18. syyskuuta 1923 Helsinki) oli suomalainen suutari ja poliitikko, joka teki elämäntyönsä sosialistisena sanomalehtimiehenä, Suomen sosialidemokraattisen puolueen johdossa ja kansanedustajana (1908–1910, 1913–1917).
Mäkelin toimi tamperelaisen Kansan Lehden päätoimittaja 1900–1906, mutta sai potkut. Helsinkiin perustamansa Oikeus-lehden (1906) sekä oululaisen Kansan Tahdon päätoimittaja (1907–1914 ja 1917–1918. Mäkelin kuului jääkäriliikkeeseen, ja hänen poikansa oli jääkäri, mutta valkoiset pitivät häntä yhtenä vastuullisena sisällissodan puhkeamiseen, ja siksi hän sai vankilatuomion, jonka hän kärsi Tammisaaressa.. Vapauduttuaan yleisessä armahduksessa sisällissotaan osallistumisesta saamastaan elinkautisesta vankeusrangaistuksesta ja liki neljän vuoden vankeudesta (1918–1922) Mäkelin oli Kansan Tahdon seuraajaksi perustetun Pohjan Kansan (ja Uuden Pohjan Kansan) ”aputoimittajana” pidätykseensä asti 1923. Kaikissa noissa lehdissä hän esiintyi etenkin pohjoisessa tunnetuksi tulleella pakinoitsijanimimerkillä Riitahuhdan Esa.
Mäkelin tunnetaan vanhan yhtenäisen SDP:n kansallismielisenä poliitikkona. Hän oli kiihottanut nuorukaisia Bobrikovin aikaisiin kutsuntalakkoihin ja tehnyt yhteistyötä aktivistien kanssa. Hän edusti kautskylaista marxilaisuuden luokkataistelulinjaa samoin kuin puoluejohtokin, mutta oli usein kiistoissa ennen muuta Työmies-lehden päätoimittaja Edvard Valppaan edustaman enemmistön kanssa taktisista menettelytapakymyksistä. Mäkelin oli kysytty puhuja, mutta ennen muuta kirjoitetun sanan taitaja. Häntä on sanottu yhdeksi taitavimmista kirjoittajista vanhassa työväenliikkeessä ja hänen kynästään ovat lähtöisin muun muassa Suomen työväenpuolueen Forssan äänioikeusjulistus (”Mitä köyhät sanovat Äänioikeusasiasta?”, 1903) ja vuoden 1905 suurlakon Punainen julistus. Vuoden 1917 työväenenemmistöinen eduskunta hyväksyi Mäkelinin johtaman perustuslakivaliokunnan esityksen valtalaiksi, jolla se julistautui maan ylimmän vallan haltijaksi.
Yrjö Mäkelin syntyi Tampereella suutari Wilhelm (Vilho) ja Paulina (o.s. Hellman) Mäkelinin perheeseen. Perheen vanhimman lapsen kuoltua Yrjö jäi kahdeksanpäisen sisarusparven vanhimmaksi. Perheen asuessa Ruovedellä Mäkelin kävi 11-vuotiaana yhden luokan kansakoulua. 15-vuotiaasta hän elätti itsensä suutarinkisällinä Tampereella, Helsingissä ja Porissa tehden 14-tuntisia työpäiviä pimeissä loukoissa usein asuenkin niissä. Hän liittyi 16-vuotiaana wrightiläiseen porvarien johtamaan työväenyhdistykseen. Ensimmäisessä julkisessa puheessaan 23-vuotias suutari arvosteli Porin työväenyhdistyksen johdossa olleen pappismiehen näkemyksiä tavalla, jossa hänen myöhempi, räväkkä ”stiilinsä” oli jo iduillaan. Esiintymisensä takia Mäkelin ja hänen elinikäinen kumppaninsa, tehtaantyöläinen Ellen Mäkelin erotettiin työväenyhdistyksestä. Samassa suutarinverstaassa työskennelleen Eetu Salinin kanssa he pääsivät takaisin työväenyhdistyksen jäseniksi, ja heidät valittiin Porin työväenyhdistyksen edustajina työväenyhdistysten edustajakokoukseen vuonna 1899. Se julistautui porvarien vastustuksesta huolimatta Suomen työväenpuolueeksi ja valitsi Mäkelinin puoluehallitukseen.
Mäkelin pidätettiin niin sanotussa Kallion leikkauksessa elokuussa 1923. Hän kuoli syyskuussa Etsivän keskuspoliisin sellissä. On esitetty väitteitä sekä itsemurhasta ottamalla yliannos unilääke Veronalia että myrkytyksestä..
Työväen marttyyriksi nousseen Mäkelinin ruumissaatossa Oulussa oli 6 000–7 000 ihmistä. Neljänä vuonna hänen kuolinpäivänsä tietämissä Pohjolan 
ammatillinen piirijärjestö järjesti muistojuhlta, ja viidentenä paljastettiin Pohjolan ammatillisen piirijärjestön (SAJ) keräyksellä kustannettu hautamuistomerkki Oulun Intiön hautausmaalla. Sen Mäkelin-reliefin on tehnyt kuvanveistäjä Emil Wikström.
Yrjö Mäkelin sai Ouluun nimikkokadun johtamansa Kansan Tahdon perustamisen 60-vuotisjuhlavuonna. Kansankadun pohjoispää, jota pitkin useat Kansan Tahdon seuraajalehtien toimittajista 1920-luvulla vietiin toimituksesta Oulun lääninvankilaan, nimettiin Mäkelininkaduksi. Hänellä on myös nimikkoseura, vuonna 2003 perustettu pohjoissuomalaisen vasemmistolaisen viestinnän ja kulttuurin tutkimusta ja tallentamista edistävä Yrjö Mäkelin -seura.
Mäkelinin vanhin poika Leo Mäkelin (1897−?) liittyi jääkäriliikkeeseen ja yleni vääpeliksi. Hän palasi Suomeen muiden jääkärien mukana, mutta siirtyi pian sen jälkeen Neuvosto-Venäjälle.
Nimimerkillä "Risto Koutaniemi":
Nimimerkillä "Riitahuhdan Esa":
Nimimerkillä "Y. M.":