hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Radioaktiivinen laskeuma
Radioaktiivinen laskeuma eli ydinlaskeuma on ydinaseen räjähdyksen tai reaktorionnettomuuden aiheuttama, onnettomuus- tai räjähdyspaikan välittömän ympäristön ulkopuolella tapahtuva radioaktiivinen saastuminen. Ydinräjähdykseen tai reaktorionnettomuuteen liittyvässä päästössä vapautuu ilmakehään suuri määrä radioaktiivisia isotooppeja sisältäviä pienhiukkasia. Nämä kulkeutuvat ilmakehän virtausten mukana pois räjähdys- tai onnettomuuspaikalta ja laskeutuvat painovoiman tai sateen vaikutuksesta maahan. Kuuluisin ja Suomeen eniten vaikuttanut ydinlaskeuma aiheutui Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta vuonna 1986, mutta erityisesti Suomen Lappi kärsi 1960-luvulla merkittävästi Neuvostoliiton tekemien ydinkokeiden kaukolaskeumista.
Laskeuman leviäminen riippuu päästön syntytavasta. Mikäli radioaktiiviset hiukkaset vapautuvat troposfäärin alimpaan kerrokseen, ne laskeutuvat hyvinkin nopeasti, jolloin maasto voi saastua paikallisesti erittäin pahasti. Tällöin puhutaan lähilaskeumasta. Toisaalta mikäli räjähdys tai tulipalo nostaa hiukkasia stratosfääriin, laskeuma kulkeutuu kauas ja leviää hyvin laajalle alueelle, mutta paikallinen saastuminen jää pienemmäksi.
Radioaktiivisen laskeuman päästö koostuu radioaktiivisista pienhiukkasista, joiden koko on mikrometrin luokkaa. Hiukkasissa olevat radioaktiiviset isotoopit vähenevät ajan mittaan eksponentiaalisesti, joten laskeuma on vaarallisin heti räjähdyksen tai onnettomuuden jälkeen. Olennaista laskeumalta suojautumisessa onkin estää voimakkaasti säteileviä hiukkasia pääsemästä iholle tai kehon sisäpuolelle. Sisätiloissa tämä toteutetaan tiivistämällä ovet ja ikkunat sekä sammuttamalla ilmastointi. Ulkona liikuttaessa käytetään suojapukua tai sen puuttuessa sadevaatteita sekä hengityssuojainta, jotka huuhdellaan ennen sisätiloihin tuloa saastehiukkasten poistamiseksi. Väestönsuoja antaa erinomaisen suojan laskeumalta.
Radioaktiivisen laskeuman sisältämistä radioaktiivisista isotoopeista biologisesti merkittävimpiä ovat jodin ja cesiumin radioaktiiviset isotoopit. Näistä jodi varastoituu kilpirauhaseen ja cesium korvaa luuston kalsiumia. Radioaktiivisen jodin varastoituminen kilpirauhaseen voidaan estää nauttimalla ennen laskeuman vaikutuksen alaiseksi joutumista joditabletti, joka täyttää kilpirauhasen jodivarastot. Tällöin mahdollinen radioaktiivinen jodi poistuu elimistöstä normaaliin tapaan. Cesiumin saantia puolestaan vähennetään välttämällä saastuneiden elintarvikkeiden, kuten esimerkiksi saastunutta rehua syöneiden lehmien maidon, nauttimista.
Suomessa radioaktiivinen laskeuma kyetään havaitsemaan jo sen alkuvaiheessa viranomaisten jatkuvasti toiminnassa olevien säteilyvalvonta-asemien avulla. Tarvittaessa väestöä varoitetaan ja suojautumisohjeet annetaan yleisellä hälytysmerkillä, minkä jälkeen jatko-ohjeet annetaan radiossa, televisiossa ja internetissä.
Pektiini
Pektiinit ovat suurimolekyylisiä hiilihydraatteja. Niitä on kaikissa kasvikunnan tuotteissa. Pektiiniä tehdään omena- ja sitrushedelmien puristusjätteestä.
Pektiiniä on paljon raaoissa kuorimarjoissa sekä omenoissa ja sitrushedelmissä. Marjojen kypsyessä niiden pektiinipitoisuus laskee. Mansikat, vadelmat, kirsikat ja mustikat eivät ole kovin pektiinipitoisia.
Pektiiniä käytetään hillojen, hyytelöiden, marmeladien ja muiden tuotteiden rakenteen muodostamiseen. Pektiiniä pidetään yleisesti haitattomana, ja sitä käytetään elintarvikelisäaineena, jonka E-koodi on E 440. Pektiinin CAS-numero on 9000-69-5. Turun yliopistossa tehdyn vuonna 2014 julkaistun tutkimuksen mukaan pektiini lisää koe-eläimillä diabetesriskiä. Vaikutuksesta ihmisiin ei ole varmuutta.
Norrbotten
Norrbotten (joskus myös ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Norrbottenin pinta-ala on 26 666,6 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 192 525 asukasta, joten väentiheys oli 7,2 asukasta neliökilometriä kohti.
Norrbotten rajautuu etelässä Västerbottenin maakuntaan, lännessä Ruotsin Lapin maakuntaan ja idässä Suomeen. Maakunta oli alun perin pohjoisin osa Västerbottenia (Länsipohjaa) ja siksi suomen kielessä Länsipohjaksi nimitetään myös Norrbottenin maakuntaa.
Ruotsin lääneistä Norrbottenin maakunta on osa Norrbottenin lääniä, johon lisäksi kuuluu osa Ruotsin Lapin maakuntaa.
Norrbottenin itäosassa Suomen rajan lähistöllä osa väestöstä on länsipohjan murretta puhuvia meänkielisiä. Maakunnan suurin kaupunki on Luulaja. Korkein kohta on Vitberget, joka kohoaa 594 metrin korkeuteen. Suurin järvi on Miekojärvi.
Norrbottenin vaakuna symboloi neljää suurehkoa Norrbottenin jokea, jotka laskevat Pohjanlahteen: Piitimenjoki, Luulajanjoki, Kainuunjoki ja Tornionjoki.
Maakunnan alueella sijaitsevat etelästä pohjoiseen lueteltuina seuraavat kunnat:
Norrbottenissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 192 525 asukasta, jotka kaikki asuivat Norrbottenin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Jokamiehenluokka
Jokamiehenluokka on suomalainen AKK:n alainen autourheilulaji. Autot ovat pääasiassa takamoottorisia Fiateja ja VW Kuplia, mutta etu- ja kardaanivetoiset autot (esimerkiksi Saab, Ford, Opel ja Volvo) ovat myös näkyvästi esillä lajissa.
Jokamiesluokka pyritään pitämään edullisena. Yksi jokamiesluokan erikoistekijä on autonmyynti. Kilpailun jälkeen auto pitää myydä, jos siitä tehdään ostotarjouksia. Autojen kilpailumyyntihinta on 1400 euroa joka pitää autojen rakentelua ja virittelyä kurissa hinnan kustannuksella. Jokainen kuljettaja ilmoittautuessaan kilpailuun sitoutuu samalla myymään autonsa tuohon hintaan kilpailuun kuuluvan ostotarjousmenettelyn puitteissa. Ostotarjouksen saavat tehdä kilpailuun osallistuvat kilpailijat ja muutkin henkilöt, joilla on jokamiesluokkaan oikeuttava kilpailulisenssi ja JM-tutkinto. Mikäli samasta autosta on tehty useampi tarjous, ratkaistaan auton ostaja eli uusi omistaja arvalla.
Mukaan pääsee nuorten luokkaan jo sinä vuonna kun täyttää 15 vuotta, suoritettuaan JM-tutkinnon, jolloin nuorelle annetaan debytanttikortti. Nuorten luokassa sekä pojat että tytöt ajavat yhdessä. Tutkinto täytyy uusia viiden vuoden välein.
Radat ovat joko sora-asfaltti- tai kokoasfalttiratoja ja talvisin ajetaan järvien jäällä tai maalle jäädytetyillä radoilla. Osallistujamäärät vaihtelevat 100-900 osallistujan välillä. Vuodessa on kilpailuja noin 100 ympäri Suomea. Suomenmestaruudesta taistellaan yleisessä, naisissa, nuorissa sekä joukkueittain.
2014 ajetaan ensimmäinen EVK-autoilla ajettava suomenmestaruus. EVK-auto = etu- tai kardaanivetoinen.
Vuoden 2013 suomenmestarit ovat yleisessäluokassa Juha Peralä,KauhUA ,naisissa Jonna Leppämäki Mäntän UA ja nuorissa Joona Lammi,AL-HÄRMÄ. Joukkuemestaruuden voitti Kauhajoen UA:n joukkue.
Jiri
Jirí () on tšekkiläinen miehen etunimi, muunnelma nimestä Georgios ja sen saksalaisesta vastineesta "Jürgen". Saman nimen vastineita ovat myös esimerkiksi suomalainen Yrjö ja englantilainen George.
Suomessa Jiri-nimisiä on vuoden 2012 loppuun mennessä merkitty Väestörekisteriin hieman alle 1100
Tšekissä Jiři on kaikista yleisin miehen nimi, sitä kantaa noin 330 000 henkilöä. Tšekissä Jiřín nimipäivää juhlitaan 24. huhtikuuta. Nimen femiininen muoto on Jiřina.Jiřít ovat tšekkiläisiä, ellei toisin mainita
Moni Maker
Moni Maker oli menestyksekäs ravihevostamma. Se juoksi urallaan 105 lähtöä, joista voittoja oli 67, kakkossijoja 18 ja kolmossijoja 10. Tamman ennätys on 09,7a ja voittosumma 5 595 586 dollaria. Tamma lopetti uransa 6. lokakuuta 2000 Red Milen radalla juosten montén ME:n 11,0a/1609m
Moni Maker, alkuperäiseltä nimeltään Nursery Rhyme, syntyi vuonna 1993. Tamman emä isä oli Speedy Crown ja emä Nan´s Catch.
Moni Maker voitti uransa aikana Euroopassa mm. Prix d'Amériquen, Elitloppetin ja Lotterian. Pohjois-Amerikassa se voitti mm. Hambletonian Oaksin, Matron Stakesin, Nat Ray Trotin kolmesti, vanhempien hevosten Breeders' Crownin, Classic Oaksin, Trotting Classicin, Maple Leaf Trotin ja Trot Mondialin.
Aku Käyhkö
August (Aku) Käyhkö (3. toukokuuta 1887 Kesälahti – 4. joulukuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Käyhkö aloitti uransa 18-vuotiaana Meri Roinin teatterikiertueilla 1905, minkä jälkeen hän näytteli Viipurin Maaseututeatterissa, Tampereen Teatterissa ja Kansan Näyttämöllä. Vuosina 1919–1931 hän toimi teatterinjohtajana Vapaalla Näyttämöllä, Viipurin Näyttämöllä ja Koiton Näyttämöllä.
Elokuvarooleja Käyhkölle kertyi kolmisenkymmentä, muun muassa "Nummisuutarit" (1923, Mikko Vilkastus) ja "Koskenlaskijan morsian" (1923, saarnamies Kero-Pieti). Kipparikvartetin keulahahmo Kauko Käyhkö oli Aku Käyhkön veljenpoika.
Rosa Mota
Rosa Mota (s. 29. kesäkuuta 1958 Porto) on entinen portugalilainen kestävyysjuoksija.
Mota aloitti maastojuoksukilpailuihin osallistumisen teini-ikäisenä. Vuonna 1980 hän tapasi Pedro Pedrosan, josta tuli hänen valmentajansa. Ensimmäinen naisten arvokisoissa järjestetty maratonkilpailu käytiin 1982 yleisurheilun EM-kisoissa. Mota voitti juoksun ennen Ingrid Kristiansenia. Seuraavan vuoden MM-kisoissa hän sijoittui maratonilla neljänneksi. 1984 kesäolympialaisissa hän voitti pronssimitalin.
Mota juoksi maratonennätyksensä (2.23.29) 1985 Chicagon maratonilla, jolla hän sijoittui huippuajastaan huolimatta vasta kolmanneksi. 1986 EM-kisoissa ja 1987 MM-kisoissa Mota otti ensimmäiset arvokisavoittonsa. Hän voitti myös 1988 kesäolympialaisten maratonjuoksun aloittamalla loppukirin kaksi kilometriä ennen maalia, jonka ansiosta hän voitti toiseksi sijoittuneen Lisa Martinin 13 sekunnilla.
Vuoden 1990 EM-kisoissa Mota saavutti viimeisen arvokisamitalinsa voittamalla maratonin. Hän lähti heti juoksun alussa irtiottoon ja johti puolivälissä puolellatoista minuutilla. Valentina Jegorova saavutti hänet kuitenkin 35 kilometrin kohdalla, mutta Mota onnistui voittamaan juoksun loppukirissä viiden sekunnin erolla. Mota kärsi urheilu-uransa aikana iskiaksesta, jonka takia hän joutui lopettamaan uransa vuonna 1992. Arvokisavoittojen lisäksi hän voitti Bostonin maratonin kolmesti (1987, 1988, 1990), Chicagon maratonin kahdesti (1983, 1984), Rotterdamin maratonin (1983), Tokion maratonin (1986) ja Lontoon maratonin (1991). Hän voitti myös São Paulon uudenvuodenjuoksun viidesti vuosina 1982–1986.
Mota toimi olympiatulen kantajana Ateenan olympialaisissa 2004.
Andreas Katsulas
Andrew C. ”Andreas” Katsulas (18. toukokuuta 1946 St. Louis, Missouri – 13. helmikuuta 2006 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan suurlähettiläs G'Karina tieteissarjassa "Babylon 5". Hän on lisäksi näytellyt useissa elokuvissa sekä televisiosarjoissa, muun muassa "Murhasta tuli totta", "NYPD Blue" sekä "".
Katsulas on kreikkalais-amerikkalaisen työläisperheen lapsi, joka kiinnostui näyttelijäntyöstä ensi kerran nelivuotiaana, kun hänen äitinsä vei hänet paikalliseen teatteriin. Katsulas opiskeli teatteritaidetta Saint Louisin yliopistossa sekä Indianan yliopistossa. Vuosina 1971–1986 hän kierteli Peter Brookin kansainvälisen teatteriryhmän mukana, ja esiintyi sekä ohjatuissa että improvisaationäytelmissä, esiintyen useissa eri paikoissa aina Lincoln Centeristä pieniin venezuelalaisiin kyliin.
Katsulas muutti Los Angelesiin 1986. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa "The Sicilian", "Someone to Watch Over Me", "Sunset", "Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti", "Executive Decision" ja "Takaa-ajettu".
Alkuvuodesta 2005 Katsulasilla diagnosoitiin keuhkosyöpä, jota ei voitu leikata. "Babylon 5:n" tuottajan J. Michael Straczynskin mukaan Katsulas "rakasti tupakointia niin intohimoisesti ettei sitä voi sanoin kuvata". Katsulas menehtyi vuotta myöhemmin 59-vuotiaana. Hänen perheeseensä kuuluivat tuolloin vaimo ja kaksi lasta. Vuorokausi hänen kuolemansa jälkeen hänen vastanäyttelijänsä Jerry Doyle omisti suuren osan päivittäisestä radio-ohjelmastaan Katsulasin muistolle.
Päivi Setälä
Päivi Eeva Marjatta Setälä (o.s. Priha; 20. tammikuuta 1943 Kuopio – 7. maaliskuuta 2014 Helsinki) oli filosofian tohtori ja historiantutkija, joka vaikutti suomalaisen kulttuurielämän eri alueilla. Tunnetuimmaksi hän on tullut yhtenä suomalaisen naistutkimuksen puolestapuhujana. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi.
Setälä väitteli historian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1977. Hänen väitöskirjansa "Private domini in Roman brick stamps of the empire" käsitteli Rooman valtakunnassa käytettyjä tiilileimoja. Setälä työskenteli yliopistossa historian assistenttina 1970–1982 ja hoiti 1980-luvulla useita professorin viransijaisuuksia. Vuonna 1991 hänet nimitettiin naishistorian ylimääräiseksi professoriksi samana vuonna perustettuun Kristiina-instituuttiin. Kolmivuotisen professuurinsa jälkeen hän toimi Suomen Rooman instituutin johtajana vuosina 1994–1997.
Setälän tuotannon pääosan muodostavat populaarit naishistorian yleisesitykset. Teos "Kuningatar Kristiina – aikansa eurooppalainen" (1990), jonka hän toimitti yhdessä Matti Klingen, Laura Kolben ja Maria-Liisa Nevalan kanssa, sai Tieto-Finlandian kunniamaininnan, samoin kuin eurooppalaisen naisen historiasta kertovan teostrilogian ensimmäinen osa "Antiikin nainen" (1993). Trilogian muut osat ovat "Keskiajan nainen" (1996) ja "Renessanssin nainen" (2000). Setälä on toiminut myös Helsingin yliopiston historiaan liittyneiden hankkeiden parissa. Hän toimi Helsingin yliopiston 350-vuotisjuhlien yliairuena eli pääsuunnittelijana 1988–1990 ja on ollut aloitteellinen Helsingin yliopiston Alumni ry:n perustamisessa sekä Helsingin yliopistomuseon suunnittelussa ja näyttelytoiminnan kehittämisessä.
Sepelvaltimo
Sepelvaltimot () eli koronaarivaltimot ovat verisuonia, jotka kuljettavat hapekasta verta sydänlihakselle.
Ihmisellä on yleensä kaksi sepelvaltimoa, "oikea sepelvaltimo" () ja "vasen sepelvaltimo" (). Sepelvaltimot lähtevät aortasta heti aorttaläpän yläpuolelta, ja kulkevat sydämen pinnan uurteissa. Oikean sepelvaltimon päähaara kiertyy eteis-kammiovälissä sepeluurteessa oikealle sydämen taakse. Vasen sepelvaltimo puolestaan jakautuu kahteen päähaaraan. Näistä "laskeva haara" () kulkee alas kohti sydämen kärkeä, ja "kiertävä haara" () kiertyy sepeluurteessa vasemmalle sydämen taakse. Päähaarat jakautuvat edelleen pienemmiksi haaroiksi, joiden rakenteessa esiintyy vaihtelua ihmisten välillä.
Osa sepelvaltimoiden verestä kulkee takaisin sydämen eteisiin erityisiä pikkulaskimoita myöten. Osa taas kulkeutuu sepelvaltimoita seuraaviin sydänlaskimoihin, jotka yhtyvät sydämen takana sepelpoukamaksi, joka kuljettaa veren edelleen eteisiin.
Vasemman sepelvaltimon verenkierto hidastuu ja saattaa jopa pysähtyä sydämen supistumisen aikana tapahtuvan paineen nousun vuoksi. Oikeassa sepelvaltimossa veri kiertää koko ajan normaalisti.
Sepelvaltimotauti tarkoittaa sepelvaltimoiden ahtautumista. Sepelvaltimon tukkeutuminen saattaa johtaa sydäninfarktiin.
Hämeenlinna Hope
Hämeenlinna Hope on kristillinen nuorisotapahtuma, joka on järjestetty vuosina 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2008. Hämeenlinnan torilla ja 2008 Linnanpuistossa järjestettyyn tapahtumaan on perinteisesti kuulunut musiikki- ja tanssiesityksiä, puheita, ns. todistuksia sekä rukoilua.
Hämeenlinna Hope 2006 -toritapahtuma järjestettiin syyskuussa 2006. Tapahtuman suunnittelusta ja järjestämisestä vastasi aiempien vuosien tapaan joukko kristittyjä nuoria tukenaan seurakuntien nuorisotyöntekijöiden kanssa. Taloudellisesti tapahtuman järjestämisen mahdollisti joukko hämeenlinnalaisia, kristillisiä seurakuntia.
Toritapahtuman lisäksi on Hämeenlinna Hope -nimikkeen alla 2006 järjestetty myös nuorteniltoja hämeenlinnalaisissa seurakunnissa.
Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti
Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti on vuonna 1991 valmistunut parodiaelokuva, jonka pääosissa ovat Charlie Sheen, Cary Elwes, Valeria Golino, Lloyd Bridges, Jon Cryer, Kevin Dunn ja Bill Irwin. Elokuvan on ohjannut Jim Abrahams, joka toimi avustavana ohjaajana elokuvassa Hei, me lennetään!. Käsikirjoituksesta vastasivat Abrahams sekä Pat Proft. Elokuva sai myös jatko-osan, "Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti".
"Hot Shotsissa" parodioidaan erityisesti elokuvia "Top Gun" ja "Hei, me lennetään!" (joka itsekin on parodia katastrofielokuvista). Elokuvassa Sheen esittää lentäjä-ässä Topper Harleyta, jota pyydetään palaamaan Yhdysvaltain laivaston palvelukseen sen jälkeen kun hän on lopettanut lentäjänkurssin kesken ja muuttanut asumaan alkuperäiskansojen pariin. Harley on iskenyt silmänsä Ramadaan (Golino), johon myös toinen lentäjä (Elwes) on rakastunut. Kaaoksen keskellä lentokonetehtaan johtaja yrittää sabotoida tehtävää saadakseen laivaston hävittäjälentokoneet näyttämään kelvottomilta ja saadakseen siten laivastolta tilauksen oman tehtaansa saksalaisvalmisteisista koneista.
Eräässä elokuvan kohtauksessa eräs Lähi-idän johtaja (joka muistuttaa Saddam Husseinia) rentoutuu lepotuolissa uima-altaan reunalla ja nauttii juomaa, kun lähes metrinen pommi putoaa taivaalta hänen syliinsä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano valittaa, miten vain harvat elokuvan tykittämät koomiset episodit osuvat nauruhermoon. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Tempera-kvartetti
Tempera-kvartetti on vuonna 1997 perustettu suomalainen jousikvartetti. Siinä soittavat Laura Vikman ja Silva Koskela viulua, Tiila Kangas alttoviulua sekä Ulla Lampela selloa. Kvartetti on esiintynyt monilla suomalaisilla musiikkijuhlilla sekä eri puolilla maailmaa, ja se on levyttänyt ja kantaesittänyt monia teoksia.
Vuonna 2001 kvartetti valittiin Finland Festivals-ketjun "Vuoden nuoreksi taiteilijaksi". Vuosina 2004–2007 Tempera-kvartetti toimi Riihimäen kesäkonserttien taiteellisena johtajana.
Laurent Lafforgue
Laurent Lafforgue (s. 6. marraskuuta 1966) on ranskalainen matemaatikko.
Laurent Lafforgue syntyi Antonyssa, Ranskassa. Hän kirjoittautui sisään École Normale Supérieureen vuonna 1986. Vuonna 1994 sai filosofian tohtorin tutkinnon Université de Paris-Sudin aritmetiikan ja algebrallisen geometrian tutkimusryhmän jäsenenä. Hän on nykyään tutkimusjohtajana CNRS:ssä ja pysyvässä matematiikan professorin virassa Institut des Hautes Études Scientifiquessä Bures-sur-Yvettessä Ranskassa.
Vuonna 2002 24:nnessä kansainvälisessä matemaatikkojen kongressissa Pekingissä hän sai Fieldsin mitalin yhdessä Vladimir Vojevodskin kanssa. Lafforgue teki huomattavia tuloksia Langlandsin ohjelmaan tutkimalla lukuteoriaa ja analyysiä.
Lafforguen merkittävä tulos oli ratkaista kysymys tiettyjen moduleiden varistojen kompaktisoinnista. Hänen todistuksensa on yli kuuden vuoden intensiivisen työn tulos.
Zagros Ensemble
Zagros (aiemmin "Zagros Ensemble") on nykymusiikin tulkintaan erikoistunut viidentoista muusikon ryhmä. Zagros perustettiin vuonna 1993 Korvat auki -yhdistyksen aloitteesta Sibelius-Akatemian opiskelijoiden uuden musiikin yhtyeeeksi, ja se esiintyy konsertista toiseen muuttuvin kokoonpanoin. 1900-luvun modernit klassikot ja uusin nykymusiikki ovat keskeisiä yhtyeen ohjelmistossa.
Vuonna 2005 Zagros oli ehdolla Pohjoismaiden musiikkipalkinnon saajaksi. Yhtyeen levy "Zagros" oli ehdolla klassinen Emma 2007 -sarjassa Emma-gaalassa. Yleisradion musiikkitoimittajat valitsivat kyseisen levyn vuoden 2007 levyksi.
Osmo Alaja
Osmo Viktor Johannes Alaja (vuoteen 1935 Alander, s. 26. tammikuuta 1915 Helsinki – 30. kesäkuuta 2001 Tampere) oli Mikkelin hiippakunnan piispa lähes yhdeksäntoista vuoden ajan 1959-1978. Alaja vihittiin papiksi 1937, ja hän toimi muun muassa Kymin seurakunnan kappalaisena 1944-1952 ja kirkkoherrana 1952-1955 sekä Turun tuomiorovastina (1955-1959) ennen kuin päätyi Mikkelin piispaksi.
Alajan taustayhteisö oli herännäisyys. Nuoruudessaan hän oli lahjakas aitajuoksija. Alaja toimi rintamapappina talvi- ja jatkosodassa ja haavoittui vakavasti heinäkuussa 1941. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan ja väitteli teologian tohtoriksi 1944. Sodan jälkeen hän profiloitui kansankirkon pappina Asevelipapit ry:ssä, ja painotti pappisurallaan seurakuntatyötä tavallisen kansan parissa korkeakirkollisten muotojen kuten liturgiamenojen sijaan. Hän jäi Mikkelin hiippakunnan piispan virasta eläkkeelle 1. helmikuuta 1978.
Alaja julkaisi useita kirjoja, joissa pohdiskellaan kirkon ja uskonnon asemaa ihmisten arkielämässä.
Tapani Maskula
Tapani Maskula (s. 1941 Turku) on suomalainen elokuvakriitikko, jonka kirjoituksia on julkaistu muun muassa Turun Sanomissa. Hän on yksi Suomen pitkäaikaisimmista elokuvakriitikoista ja on yhtäjaksoisesti kirjoittanut Turun Sanomissa vuodesta 1980. Tapani Maskula oli mukana myös Helsingin Sanomien NYT-viikkoliitteen ”kriitikoiden valinnat” -taulukossa, johon on kerätty kriitikoiden antamat arvosanat teatterielokuvista.
Maskula aloitti kriitikon uransa jo vuosien 1960–1961 aikana silloisen SKDL:n lehdessä "Uusi Päivä". Tämän jälkeen hän pääsi johtokuntaan Turun elokuvakerhossa, jonka jäsenenä hän oli ollut 16-vuotiaasta lähtien. Vuonna 1961 Maskula oli perustamassa turkulaista "Lähikuva"-elokuvalehteä yhdessä silloisen Turun ylioppilaslehden kriitikon Pekka Alrothin kanssa. Samana vuonna Maskulasta tuli Suomen elokuvakerhojen liiton (SEKL) "Projektio"-lehden päätoimittaja, ja Ahlrothista toimitussihteeri. Myöhemmin Maskula erosi liitosta yhdessä Turun elokuvakerhon ja Kinokoplan kanssa vedoten muun muassa sen Helsinki-keskeisyyteen. 1960-luvun lopussa Maskula siirtyi hiljalleen pois Turun elokuvakerhon toimista. Hän on kirjoittanut myös Turun ylioppilaslehteen vuosina 1970–1980 sekä toiminut elokuvateatterin ovimiehenä.
Maskula arvostelee elokuvansa tähtiasteikolla yhdestä viiteen. Suomen elokuvaohjaajaliiton toiminnanjohtaja Janne Pellinen on sanonut Maskulan tähtiarvostelujen nouseen vitsiksi. Maskula on sanonut vihaavansa elokuvien tähdittämistä. Elokuvakriitikko ja vapaa toimittaja Kalle Kinnunen on Maskulan tekstien perusteella arvioinut ”että hänen logiikassaan elokuvan täytyy edustaa yhteiskunnallista progressiota juuri sellaisena kuin hän parhaaksi katsoo, vasta sitten niitä tähtiä heruu”.
Naapuruussopimus
Suomen ja Venäjän sopimus suhteiden perusteista (ns. Perussopimus) solmittiin 20. tammikuuta 1992. Sopimuksessa käsitellään alueellista koskemattomuutta ja valtiollista yhteistyötä. Sen allekirjoittivat Suomen pääministeri Esko Aho ja Venäjän varapääministeri Gennadi Burbulis. Sopimus ratifioitiin 26. kesäkuuta ja se tuli voimaan 11. heinäkuuta 1992.
Sopimuksen neuvottelu aloitettiin jo Neuvostoliiton loppuvaiheissa. Solmimishetkellä sovittiin, että neuvostoajalta peräisin ollut YYA-sopimus lakkaa olemasta voimassa valtioiden keskinäisellä noottien vaihdolla.
Sopimuksen laatimisen yhteydessä Suomen puolelta esitettiin, että sopimukseen tulisi maininta Suomen oikeuksista kehittää ja suojella suhteitaan Venäjällä oleviin suomalais-ugrilaisiin kansoihin. Vastavuoroisesti Venäjä sai oikeuden suojella "Venäjältä peräisin olevien omaperäisyyttä Suomessa."
Uusi Helsinki -kvartetti
Uusi Helsinki -kvartetti (UHK) on jousikvartetti, jossa soittavat Petri Aarnio ja Taija Angervo, viulu, Ilari Angervo, alttoviulu, sekä Tuomas Lehto, sello. Kvartetti perustettiin vuonna 1982, jolloin siinä soittivat Jan Söderblom ja Satu Sulkumäki, viulu, Ilari Angervo, alttoviulu, sekä Jan-Erik Gustafsson, sello. Kvartetti on palkittu kolmessa jousikvartettikilpailussa: Viitasaaren kvartettikilpailussa (1984), Concertino Praga -kilpailussa (1984) sekä Lontoon kansainvälisessä jousikvartettikilpailussa (1994). Kvartetti on esiintynyt Suomen lisäksi eri puolilla Eurooppaa sekä Japanissa, Australiassa, USA:ssa ja Israelissa. Konserttien lisäksi UHK on tehnyt useita levytyksiä ja radionauhoituksia.
Uusi Helsinki -kvartetti on perustanut konserttisarjan Jousikvartetit Ritarihuoneella.
Alakol
Alakol (, ) on laskujoeton suolainen järvi Kazakstanissa, 347 metrin korkeudessa. Se sijaitsee kapeassa laaksossa, joka yhdistää Kazakstanin ylängöt Luoteis-Kiinan aroalueisiin. Alakolin valuma-alue on 65 200 neliökilometriä ja se saa lisäksi ajoittain vettä Urdzhar-joesta, joka laskee järven pohjoispäähän. Järven suurin syvyys on 45 metriä, ja sen pinta-ala on 2 650 neliökilometriä.
Järven pohjoispää on rehevöitynyt suoalueeksi, joka on lintujen suosima levähdys- ja pesimäpaikka. Suoranta on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi.
Askersund
Askersund on pienehkö kaupunki Ruotsissa, Örebron läänissä, Vättern-järven pohjoispuolella. Se on Askersundin kunnan keskustaajama. Kaupungin juuret ulottuvat 1300-luvulle saakka, mutta kaupunkioikeudet se sai vasta vuonna 1643. Sen asukasluku on noin 3 887, ja pinta-ala 2,78 km². Askersund on Euran kunnan ystävyyskaupunki.
Borgholm
Borgholm on kaupunki Kaakkois-Ruotsissa, Öölannin saarella Itämeressä. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1816, mutta oli tärkeä laivastotukikohta jo tätä ennen. Nykyään kaupunki on osa Borgholmin kuntaa.
Borgholm oli myöhäiskeskiajalla Ruotsin merkittävin laivastotukikohta ja siellä on Ruotsin suurin rauniolinna, Borgholmin linna. 
Ruotsin kuningasperheellä on aivan kaupungin lähellä kesäresidenssi Sollidenin linna.
Meta4
Meta4 on vuonna 2001 perustettu jousikvartetti. Alun perin Mäntän musiikkijuhlien festivaaliyhtyeeksi perustetun kvartetin toiminta vakiintui vuonna 2003. Kvartetin alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Antti Tikkanen ja Minna Pensola, viulu, Eriikka Nylund, alttoviulu sekä Tomas Djupsjöbacka, sello. Vuodesta 2006 kvartetin alttoviulistina on soittanut Atte Kilpeläinen.
Kvartetin kansainvälinen ura käynnistyi Moskovassa vuonna 2004 järjestetyn Dmitri Šostakovitš -kilpailun voitolla sekä erikoispalkinnolla kilpailun parhaasta Šostakovitš-tulkinnasta. Vuonna 2007 Meta4 voitti Wienissä Joseph Haydn -kilpailun  ja sai myöhemmin samana vuonna opetus- ja kulttuuriministeriöltä Suomi-palkinnon  tunnustuksena kansainvälisestä menestyksestään. Meta4 toimi myös BBC:n New Generation Artistina vuosina 2008–2010  ja vuonna 2013 se sai Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon.  Meta4 konsertoi aktiivisesti Suomessa sekä eri puolilla maailmaa. Kotimaassa kvartetti on toiminut Oulunsalo Soi -musiikkijuhlien taiteellisena johtajana 2008–2011 ja vuodesta 2008 se on ollut Kuhmon Kamarimusiikki -festivaalin residenssikvartetti.
Meta4 on opiskellut Eurooppalaisessa Kamarimusiikkiakatemiassa (ECMA)  ja sen merkittävimpiä opettajia ovat olleet Hatto Beyerle ja Johannes Meissl. Kvartetilta on ilmestynyt kolme albumia Hänssler Classicille: niistä ensimmäinen, vuonna 2009 julkaistu Haydnin Jousikvartetot op. 55, 1-3, palkittiin Echo Klassik -palkinnolla vuonna 2010  ja toinen, keväällä 2012 julkaistu Šostakovitšin Jousikvartetot 3, 4 ja 7 voitti YLE:n Vuoden levy 2012 -palkinnon  sekä Vuoden klassinen Emma -palkinnon. Lisäksi kvartetilta on ilmestynyt levyllinen Kaija Saariahon kamarimusiikkia (Ondine, 2013) sekä LP-levyllä Sibeliuksen jousikvartetto ‘Voces Intimae’ (Berliner Meister Schallplatten, 2013). Kvartetin uusin albumi, Bartókin Jousikvartetot 1 & 5 (Hänssler Classic), julkaistiin lokakuussa 2014.
Albano Laziale
Albano Laziale on runsaan 40 000 asukkaan kunta Italiassa, Laziossa, Albanovuorilla, Rooman eteläpuolella. Samalla alueella on useita historiallisia pikkukaupunkeja ja järviä, ja se on ollut roomalaisten suosimaa huvila-aluetta jo kahdentuhannen vuoden ajan.
Rooman olympialaisten soutukilpailut käytiin Albanossa.
Groove FM
Groove FM oli 1999 aloittanut Helsingissä ja Hyvinkäällä kuuluva radioasema, joka soitti rytmimusiikkia. Se soitti muun muassa soulia, funkia, bluesia ja jazzia. Lähetyksensä Groove FM aloitti Helsingissä, ja se kuului myöhemmin myös Turun, Tampereen, Lahden, Kuopion, Jyväskylän, Oulun ja Porin seuduilla. Kanavan ydinkohderyhmää olivat 25-44-vuotiaat naiset, ja sillä oli 63 000 viikkokuulijaa.
Groove FM:llä oli "erilaisen" radioaseman maine sen erikoistuessa afroamerikkalaiseen musiikkiin, mutta vähitellen se lisäsi tavanomaisen popin osuutta soittolistoissaan. Groove FM:n sisarkanavia olivat Radio Suomipop ja Metro Helsinki. Vuoden 2009 loppupuolella Groove teki kanavauudistuksen yhdessä kuuntelijoidensa kanssa, ja siitä alkaen kanavan musiikki keskittyi 1980-luvun soul- ja rytmimusiikkiin. Kanavalla soivat muun muassa seuraavat artistit: Bee Gees, Rick Astley, Boney M, ABBA ja Tina Turner.
Groove FM:n entisillä 6. marraskuuta 2013 taajuuksilla aloitti uusi, erityisesti sosiaalisen median aktiivikäyttäjille suunnattu radiokanava Loop. Groove FM siirtyi Helsingissä väliaikaiselle taajuudelle 92,2 MHz. 10. tammikuuta 2014 Groove FM otti käyttöönsä Radio Helsingin vanhat taajuudet, jotka ovat Helsingissä 88,6 MHz ja kaupungin pohjoispuolella 89,4 MHz. 10. toukokuuta 2016 Groove FM muuttui pelkäksi nettiradioksi, ja kanavan entiset fm-taajuudet siirtyivät uudelle Helmiradiolle.
Kanavan juontajina toimivat vuoden 2015 loppupuolelle saakka Minni Salminen, Mika Kankaanpää ja Kaisa Siirala.
Sátoraljaújhely
Sátoraljaújhely [] (, ) on kaupunki Unkarin Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä. Sátoraljaújhely sijaitsee Pohjois-Unkarissa lähellä Slovakian rajaa ja 82 kilometriä läänin pääkaupungista Miskolcista.
Sátoraljaújhelyssa on 16 299 asukasta (2009) ja sen pinta-ala on 73,47 neliökilometriä. Kuningas Tapani V myönsi sille kaupunkioikeudet vuonna 1261. Samoihin aikoihin paikalle rakennettiin linna.
Trianonin rauhassa vuonna 1920 viidesosa kaupungin väestöstä ja neljäsosa maa-alasta siirtyi osaksi Tšekkoslovakiaa.
BSD-demoni
BSD-demoni, lempinimeltään Beastie, on BSD-käyttöjärjestelmien maskotti, joka on nimetty taustalla ajettavien eli daemon-tyyppisten Unix-sovellusten mukaan. Hahmon kolmikärkinen keihäs symboloi daemon-sovellusten tapaa luoda lapsiprosesseja. BSD-demonin tekijänoikeudet omistaa BSD-kehittäjä Marshall Kirk McKusick. McKusick on antanut luvan käyttää Beastien hahmoa BSD:n yhteydessä "hyvän maun rajoissa". Laajamittaiselle kaupalliselle hyödyntämiselle hän edellyttää luvan pyytämistä etukäteen.
Stargate Atlantis
Stargate Atlantis on kanadalais-yhdysvaltalaisen "Tähtiportti"-televisiosarjan spin-off, jonka ensiesitys Yhdysvalloissa oli 16. heinäkuuta 2004. Sarjaa ei ole esitetty Suomessa. Sarjaa kuvattiin The Bridge Studiosissa Vancouverissa sekä eri puolilla Brittiläistä Kolumbiaa.
Stargate Atlantiksen viides ja viimeiseksi jäänyt tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa 11. heinäkuuta 2008 – 9. helmikuuta 2009. Sen loputtua alettiin kuvata uutta sarjaa, "Stargate Universea", joka alkoi SCI FI:lla 2. lokakuuta 2009.
Alun perin "Stargate Atlantiksen" tarkoitus oli olla jatkoa "Tähtiportille", mutta molemmat sarjat jäivät elämään rinnakkain kolmen vuoden ajaksi, kun "Tähtiportin" tuotantoa jatkettiin. "Tähtiportin" tuotanto päättyi 10. tuotantokauden jälkeen 2006. "Stargate Atlantiksen" tuotanto jatkui tästä vielä kaksi kautta ja päättyi vuonna 2008. Sarjan oli tarkoitus päättyä elokuvaan, mutta tuotantoyhtiö MGM peruutti elokuvan tuotannon 2011.
Sarjan tapahtumat ovat jatkoa "Tähtiportti"-sarjan seitsemännen kauden päätösjaksolle "Kadonnut kaupunki" ("Lost City"), jossa Tähtiportin henkilökunta lähettää Atlantis-retkikunnan tutkimaan Atlantiksen kadonnutta kaupunkia, jonka muinaiset ovat rakentaneet.
Retkikunta saapuu Pegasus-galaksiin tietäen, että kotiinpaluu ei välttämättä ole mahdollista. Pegasuksessa he kohtaavat uuden vaarallisen vihollisen, wraithit.
Edvard Kardelj-Sperans
Edvard Kardelj-Sperans (27. tammikuuta 1910 Ljubljana, Slovenia, Itävalta-Unkari – 10. helmikuuta 1979 Ljubljana, Jugoslavia) oli jugoslavialainen kommunistipoliitikko, valtiomies, Jugoslavian ulkoministeri 1948–1953, kirjailija. Kansallisuudeltaan hän oli sloveeni. Häntä pidetään Jugoslavian omintakeisen kommunismin keskeisenä teoreetikkona.
Kardelj syntyi Ljubljanassa, Sloveniassa, Itävalta-Unkarissa. Hän toimi laittomassa kommunistipuolueessa, ja oli tämän vuoksi ollut vangittuna 1930-luvulla. Toisen maailmansodan hän toimi partisaanijoukoissa. Hän oli yksi merkittävimmistä kommunistisen idelogian teoreetikoista Josip Broz Titon hallituksessa Jugoslaviassa. Hän toimi Jugoslavian sotilasjärjestössä KOS. Hän myös johti Jugoslavian neuvotteluja Stalinin kanssa 1940-luvun lopulla ja oli vaikuttamassa Jugoslavian irrottautumiseen Neuvostoliiton valtapiiristä.
Hän toimi myös YK:ssa ja Pariisin rauhankokouksessa 1946 Jugoslavian ulkoministerinä. Hänen merkittävimpiä kirjojaan olivat "Slovenian kansallisuuskysymysten kehittäminen" (1939) ja "Vaihtoehtoinen kommunistiohjelma" vuonna 1958, joka huononsi uudelleen suhteita Neuvostoliittoon. Kardeljin oli osasyyllinen puoluetoveri Aleksandar Rankovicin kukistumiseen vuonna 1966. Kardelj kuoli Ljubjanassa. Kardelj oli Tiede- ja taideakatemian jäsen (SAZO) ja oli virallisesti kunnioitettu kansallissankari. Plocen rannikkokaupunki eteläisessä Kroatiassa oli uudelleen nimetty Kardeljoksi hänen kunniakseen vuosina 1950–1954 ja 1980–1990.
Bean – äärimmäinen katastrofielokuva
Bean – äärimmäinen katastrofielokuva on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut brittiläinen komediaelokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Rowan Atkinson, Richard Curtis ja Robin Driscoll sekä ohjannut Mel Smith.
Elokuvan päähenkilönä on Rowan Atkinsonin näyttelemä Mr. Bean, joka on aiemmin esiintynyt komediasarjassa "Nolojen tilanteiden mies". "Bean – äärimmäinen katastrofielokuva" on Mr. Beanin ensimmäinen kokoillan elokuva, ja sen jatko-osa (ei ilmeisesti suora) on "Mr. Bean lomailee".
Elokuvan tapahtumat saavat alkunsa siitä, kun taidemuseon työntekijäksi palkattu Mr. Bean lähetetään Yhdysvaltoihin pitämään puhe tilaisuuteen, jossa James Whistlerin maalaus "Whistlerin äiti" julkistetaan yleisölle.
Yhdysvalloissa Bean otetaan vastaan kokeneena taiteen asiantuntijana. Hän tapaa museon kuraattorin nimeltä David (Peter MacNicol) ja muuttaa asumaan tilapäisesti tämän luokse. Davidin vaimo ja hänen kaksi lastaan eivät pidä Beanista, vaan muuttavat isoäitinsä luokse siksi aikaa, kunnes Bean on lähtenyt.
Kun Bean jätetään taidemuseolla "Taiteilijan äidin" kanssa hetken ajaksi samaan huoneeseen, hän aivastaa vahingossa taulua päin. Yrittäessään pyyhkiä aivastuksen jälkeä nenäliinalla hän tulee sotkeneeksi taulun maaleja. Bean kiidättää taulun nopeasti huoneeseen jossa säilytetään maaleja ja puhdistusvälineitä ja yrittää puhdistaa maalauksen tinnerillä. Hän luulee jo onnistuneensa, kunnes huomaa, että lian lisäksi myös maalauksen maalit ovat liukenemassa tinneriin. Hän hankaa taulua nenäliinallaan epätoivoissaan niin kauan, kunnes "taiteilijan äidin" pään kohdalla on pelkkä suttuinen ja harmaa läikkä. Hän palauttaa taulun alkuperäiseen huoneeseensa. Kun David palaa, hän huomaa, ettei taulu ole paikallaan seinällä ja kysyy mr. Beanilta, mihin tämä on pannut sen. Kun Bean vetää kankaan pois taulun päältä, David alkaa huutaa nähdessään, että Bean on tuhonnut taulun ja piirtänyt vielä "taiteilijan äidin" kasvojen kohdalle karikatyyrin hiuksettomasta vanhasta naisesta. Taulu palautetaan alkuperäiselle paikalleen, ja Bean ja David poistuvat galleriasta.
Bean ratkaisee tilanteen tunkeutumalla taidegallerian tiloihin keskellä yötä ja korvaamalla alkuperäisen maalauksen värittömällä kynsilakalla ja kananmunalla sivellyllä julisteella. Ennen sitä hän on hoidellut tieltään museon yövartijan sekoittamalla ulostuslääkettä hänen kahviinsa ja pitänyt huolen siitä, että vartija on niin keskittynyt käymälään pääsemiseen, ettei huomaa häntä, koska Bean on hetkeä aiemmin vaihtanut talon avainten paikkaa. Seuraavana päivänä Bean pitää puheensa taidemuseossa ilman, että kukaan huomaa tätä huijausta ja David on hyvin helpottunut.
Pian tämän jälkeen Davidin tytär Jennifer joutuu moottoripyöräonnettomuuteen ja joutuu tajuttomana sairaalaan. Beania luullaan erehdyksessä lääkäriksi ja hän herättää Davidin tyttären tämän syvästä kooman kaltaisesta unesta. Kiitollisena Davidin vaimo leppyy Beanille ja tämä saa asua perheen luona ylimääräisen viikon. Palattuaan kotiin Bean käpertyy nukkumaan omaan vuoteeseensa Teddynsä kanssa, oikean "Whistlerin äidin" riippuessa hänen huoneensa seinällä.
Python kisat
Python kisat () olivat antiikin kreikkalaiset Apollon-jumalan kunnaksi järjestetyt musiikki- ja urheilukilpailut. Ne järjestettiin Apollonin kulttipaikalla Delfoissa joka neljäs vuosi. Kisat olivat yhdet neljästä panhelleenisistä kisoista, nykyaikaisten olympialaisten edeltäjistä.
Python kisojen nimi oli peräisin Delfoin vanhasta nimestä Pytho. Kreikkalaisessa mytologiassa kisojen kerrotaan syntyneen sovitukseksi Apollonin surmattua Python-hirviön.
Ensimmäiset Python kisat pidettiin ilmeisesti noin vuonna 591/590 eaa. Niihin kuului alun perin ainoana lajina hymni Apollonin kunniaksi (paiaani) kitharan säestyksellä. Tämän jälkeen seuraavat kisat järjestettiin kahdeksan vuotta myöhemmin vuonna 582 eaa., jolloin kisoista tuli yhdet panhelleenisistä kisoista, ja ne alettiin järjestää joka neljäs vuosi.
Aristoteles ja Kallisthenes kokosivat noin vuonna 330 eaa. kisojen voittajien luettelon "Python kisojen voitot".
Kisat järjestettiin Apollonin kunniaksi kaksi vuotta ennen (ja jälkeen) Olympian kisoja, toisin sanoen olympiadin kolmantena vuotena, ja Nemean ja Isthmian kisojen välissä. Kisat pidettiin nykyisen heinä-elokuussa aikaan (tai elo-syyskuun vaihteessa).
Kisoissa mukana lajeina olivat paiaani, huilunsoitto, huilun säestyksellä laulaminen sekä urheilu. Urheilulajit olivat muutoin samat kuin Olympian kisoissa, paitsi ettei aluksi kilpailtu valjakkoajoissa, mutta sen sijaan pojille oli omia juoksukisojaan. Myöhemmin kisoihin lisättiin uusia lajeja (mm. nelivaljakkoajot) ja joistakin vanhoista lajeista luovuttiin, mutta pääpiirteissään kisojen sisältö pysyi samana pitkälle jälkeen ajanlaskumme alun.
Aluksi sekä musiikki- että urheilukilpailut käytiin Apollonin temppelin yläpuolella sijaitsevalla Delfoin stadionilla, mutta myöhemmin musiikki- ja runouskilpailut siirtyivät pidettäviksi Delfoin teatteriille sen valmistuttua joskus 200-luvun lopulla eaa. Valjakkoajot järjestettiin hippodromilla, joka sijaitsi kauempana Krisan tasangolla. Urheilijoiden harjoittelupaikkana toimi Delfoin gymnasion.
Voittajat saivat palkinnoksi laakeriseppeleet, jotka oli tehty thessalialaisesta Tempen solasta kerätyistä laakerinoksista. Voittajien kunnaksi kirjoitettiin myös runoja. Parhaiten tällainen runous tunnetaan Pindarokselta, joka kirjoitti useita hymnejä Python-voittajien kunniaksi.
Olympiadi
Olympiadi (, gen. ) oli antiikin kreikkalainen ajanlaskuun käytetty neljän vuoden kausi, joka alkoi kesällä yksistä Olympian kisoista ja päättyi neljän vuoden päästä seuraaviin kisoihin. Ensimmäinen olympiadi alkoi ensimmäisistä historiallisesti tunnetuista Olympian kisoista eli vuoden 776 eaa. kisoista, ja käsitti näin ajan kesästä 776 eaa. kesään 772 eaa.
Koska jokaisella antiikin kreikkalaisella kaupunkivaltiolla oli oma kalenterinsa, niillä ei ollut pitkään aikaan mitään yhteistä ajanlaskua. Koska Olympian kisat ja olympiadit olivat kaikille kreikkalaisille yhteiset, niistä tuli lopulta yhteisen ajanlaskun perusta. Timaios oli ensimmäinen historioitsija, joka yhdisti noin 300 eaa. tunnetut historialliset tapahtumat olympiadeihin, mistä lähtien ne toimivat historiankirjoituksessa tapahtumien ajoittamisen pohjana. 200-luvulla eaa. Eratosthenes jakoi olympiadit tarkemmin neljäksi vuoden mittaiseksi jaksoksi. Näin esimerkiksi ensimmäisen olympiadin kolmas vuosi käsitti ajan kesästä 774 eaa. kesään 773 eaa.
Roomalaisella ajalla olympiadien rinnalle kehittyi roomalainen ajanlasku, jossa vuosia laskettiin Rooman kaupungin perustamisesta lukien ("ab urbe condita"). Tästä huolimatta olympiadit säilyivät käytössä ajanlaskussa aina bysanttilaiselle ajalle saakka.
Nykyisin myös nykyaikaisia olympialaisia lasketaan olympiadeittain. Näin Ateenan vuoden 1896 olympialaiset olivat I olympiadin kisat ja esimerkiksi Helsingin vuoden 1952 olympialaiset XV olympiadin kisat.
Isthmian kisat
Isthmian kisat () olivat antiikin kreikkalaiset Poseidon-jumalan kunnaksi järjestetyt urheilukilpailut. Ne järjestettiin Korintin kannaksella () sijainneella Isthmian Poseidonin pyhäkköalueella joka toinen vuosi. Kisat olivat yhdet neljästä panhelleenisistä kisoista, nykyaikaisten olympialaisten edeltäjistä.
Kreikkalaisen mytologian mukaan Isthmian kisat perusti joko Sisyfos tai Theseus. Korinttilaisten itsensä mukaan ne perusti Sisyfos Saroninlahteen hukkuneen Melikertes-Palaimonin muistoksi delfiinin tuotua tämän ruumiin Isthmiaan. Ateenalaiset sen sijaan pitivät perustajana Theseusta.
Isthmian kisoja vietettiin ensimmäisen kerran varmuudella 49. olympiadin aikana eli 582–578 eaa., jolloin niistä tuli yhdet panhelleenisistä kisoista. Kisat olivat Korintin hallinnassa muulloin, paitsi ajalla 146–44 eaa., jolloin kaupunki oli raunioina roomalaisten tuhottua sen. Tuona aikana kisoja hallinnoi Sikyon, ja ne saattoivat myös olla siirretty Sikyoniin.
Vuonna 336 eaa. Aleksanteri Suuri nimettiin Isthmian kisoissa kreikkalaisten johtajaksi Persiaa vastaan. Roomalaisten osallistuminen kisoihin sallittiin vuonna 288 eaa. Titus Quinctius Flamininus käytti vuoden 196 eaa. kisoja julistaessaan kreikkalaiset valtiot vapaiksi Makedonian vallasta. Keisari Nero vieraili Isthmiassa ja sen kisoissa vuonna 67 jaa. Tuolloin hän muun muassa ilmoitti kisojen osallistujille aloittavansa Korintin kanavan rakentamisen. Kisoja järjestettiin, kunnes keisari Theodosius I kielsi ne muun pakanauskonnon mukana.
Isthmian kisat järjestettiin yhdessä Nemean kisojen kanssa aina samana vuonna, aina vuosi ennen ja vuosi jälkeen joka neljäs vuosi järjestettyjä Olympian kisoja, toisin sanoen aina olympiadin toisena ja neljäntenä vuotena. Ennen ajanlaskun alkua kisat osuivat nykyisessä ajanlaskussa parillisille ja ajanlaskun alun jälkeen parittomille vuosille. Kisat järjestettiin suunnilleen nykyisen huhtikuun lopulla tai toukokuun alussa.
Kisojen lajeihin kuuluivat hevosurheilukilpailut, jotka järjestettiin Isthmian hippodromilla; muita urheilukilpailuita, jotka järjestettiin Isthmian stadionilla; sekä musiikkikilpailuita.
Isthmian kisojen voittajat saivat alun perin palkinnoksi männynhavuseppeleet, myöhemmin villisellerin lehvistä tehdyt seppeleet. Voittajien kunnaksi kirjoitettiin myös runoja. Parhaiten tällainen runous tunnetaan Pindarokselta, joka kirjoitti useita hymnejä Isthmian voittajien kunniaksi.
Paul Davies
Paul Charles William Davies (s. 22. huhtikuuta 1946) on englantilaissyntyinen, kansainvälisesti tunnustettu fyysikko ja tietokirjailija.
Davies opiskeli London University Collegessa ja väitteli vuonna 1970. Hän työskenteli kaksi vuotta Fred Hoylen kanssa Cambridgen yliopistossa ja siirtyi sitten Kings Collegeen Lontooseen, ja julkaisi monia tärkeitä artikkeleita kvanttikenttäteoriasta. 1980-luvun hän oli Newcastlessa ja julkaisi tieteellisen työn ohessa yleistajuisia kirjoja. Vuonna 1990 hän muutti ensimäisen kerran Australiaan.
Davies on toiminut luonnonfilosofian professorina Australian astrobiologian keskuksessa ja Sydneyn yliopistossa erikoisaloinaan kosmologia, kvanttikenttäteoria ja astrobiologia.
Vuodesta 2005 alkaen hän on toiminut International Academy of Astronauticsin SETI: Post-Detection Science and Technology Taskgroupin puheenjohtajana, jonka tarkoituksena on tutkia ja miettiä erilaisia vaihtoehtoja siitä miten maapallon ulkopuolisen elämän löytämisen jälkeen pitäisi toimia.
Soittoääni
Soittoääni on matkapuhelimiin tarkoitettu ääni, joka ilmaisee puhelun saapumista. Useimmissa soittoäänissä on jonkin tunnetun kappaleen melodia, mutta nykyään on markkinoilla myös soittoääniä, joissa on puhetta tai muuta nauhoitettua ääntä.
Ensimmäiset soittoäänet olivat monofonisia, eli niissä soi vain yksi sävel kerrallaan. Uudemmat moniääniset eli polyfoniset ja melodiset soittoäänet sisältävät useampia yhtäaikaisia säveliä, joilla melodiaan saadaan syvyyttä ja ne kuulostavatkin enemmän musiikilta. Moniääniset soittoäänet voivat olla 16- tai 40-kanavaisia. Nokia 3510 oli ensimmäinen matkapuhelin, joka pystyi toistamaan moniäänisiä soittoääniä.
Maailman ensimmäinen kaupallinen soittoäänien latauspalvelu oli Yomi Median Radiolinjalle (nyk. Elisa) tuottama Jukeboksi-palvelu, jonka web-sivusto avattiin syksyllä 1998. Palvelussa käyttäjä pystyi valmiiden soittoäänien lataamisen lisäksi myös säveltämään itse soittoääniä ja julkaisemaan ne muiden ladattaviksi. Palvelusta tuli nopeasti hyvin suosittu, minkä jälkeen soittoäänien latauspalvelut alkoivat yleistyä ympäri maailmaan. Soittoääniliiketoiminta arvioitiin vuonna 2006 noin 6 miljardin dollarin arvoiseksi . Suomalainen Vesa-Matti Paananen, joka oli vastuussa Jukeboksi-palvelun kehittämisestä Radiolinjalle, palkittiin kesäkuussa vuonna 2004 Mobile Entertainement Forumin (MEF) Special Recognition Award -palkinnolla "kaupallisten soittoäänien isänä".
Soittoäänet synnyttivät kokonaan uuden teollisuuden alan, kun tunnettuja sävelmiä alettiin muokata matkapuhelimiin sopiviksi soittoääniksi.
Soittoäänen voimakkuus on yleensä säädettävissä. Joissakin tiloissa soittoäänten käyttäminen on periaatteessa kiellettyäkin kuten kirjastoissa. Jos puhelimessa on käytettävissä myös värinähälytys, voi soiton tai viestin havaita värinästä.
Stephan Eberharter
Stephan Eberharter (s. 24. maaliskuuta 1969, Brixlegg, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hän hallitsi miesten alppihiihdon vauhtilajeja yhdessä Hermann Maierin kanssa 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa. Hän on kaksinkertainen maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja. Eberharter vetäytyi kilparinteiltä syksyllä 2004 voitettuaan 29 maailmancupin osakilpailua ja saavutettuaan 75 palkintopallisijaa.
Flanger
Flanger on ääniefekti, jossa manipuloidaan äänen viivettä ("delay") ja sävelkorkeutta ("pitch").
Flanger voidaan manuaalisesti toteuttaa esimerkiksi siten, että pyöritetään kahta nauhaa joissa on täsmälleen sama sisältö yhtäaikaisesti. Toisen nauhan ääneen aiheutetaan viive nauhojen toistuessa. Tämä voidaan tehdä koskettamalla kopioidun nauhan kelaa halutulla voimakkuudella, jolloin pyörimisnopeus ja analogisesti sävelkorkeus l. taajuudet muuttuvat. Saatu tulos nauhoitetaan edelleen tai nauhureiden signaalit liitetään yhteiseen ulostuloon.
Onnistuneena lopputulos pyyhkii kuultavan musiikin yli taajuuksien summautuessa, korostuessa ja vaimentuessa eri tavoin aiheuttaen vaikutelman äänen kiertymisestä ja huojumisesta. Vaikutelmaa voidaan vielä korostaa panoroimalla ääntä äänikentässä esimerkiksi kaiuttimesta toiseen.
Ensimmäisiä kappaleita joissa efektiä kuultiin oli Small Facesin "Itchycoo Park." 
Mekaanisen menetelmän haittana on kopionauhan signaalin jääminen jälkeen alkuperäisestä nauhasta.
Sekä Beatles että Jimi Hendrix käyttivät 1960-luvun lopussa flanger-efektiä kappaleissaan manuaalisesti tehtynä. Beatlesin kappale "Tomorrow Never Knows" albumilta Revolver on kuuluisa esimerkki. Hendrixin n nimikappaleen loppuvaihe on varhainen esimerkki stereona toteutetusta efektistä.
Nykyään vastaava efekti on toteutettu yleensä digitaalisesti. Tämän etuna on vähäinen tai olematon taustakohina, joka korostuu runsaalla efektiasetuksella sekoittaen instrumentin ääntä.
Flanger-efekti kuuluu useimpiin sähkökitaroiden tai muiden soitinten monipuolisiin ääniefekti-laitteisiin. Sähkökitaraan sitä myydään myös erillisenä efektinä.
Flangerille läheistä sukua on chorus, joskin yleensä sillä viitataan flangeria lyhyempiin viiveaikoihin ja useimmiten flangeria nopeampaan modulaatioon tai sitten ainoastaan kahden erivireisen mutta soinniltaan samanaikaisen ja samankaltaisen äänen synnyttämään efektiin.
Katrin Dörre
Juana Katrin Dörre (vuodesta 1992 Dörre-Heinig, s. 6. lokakuuta 1961 Leipzig) on saksalainen kestävyysjuoksija.
1980 hän voitti Itä-Saksan mestaruuden 3 000 metrin juoksussa. Pian sen jälkeen hän alkoi tehtailla Itä-Saksan ennätyksiä maratonilla. Vuonna 1982 hän juoksi Karl-Marx-Stadtissa ajan 2.45.54. Ensimmäisen merkittävän voittonsa hän sai 1984 Osakassa ajalla 2.31.41. 1985 hän voitti yleisurheilun maailmancupissa Hiroshimassa ja euroopancupissa Roomassa. 1987 hän voitti Tokion maratonin.
Soulin olympialaisissa 1988 Dörre sijoittui kolmanneksi, mikä oli ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa saksalaisnaisen saavuttama olympiamitali maratonjuoksusta. 1991 MM-kisoissa hän sijoittui myös pronssille. Hän osallistui myös 1992 ja 1996 olympialaisten maratoneille, mutta jäi molemmilla kerroilla niukasti mitaleilta. 1992 hän oli viides ja 1996 neljäs. Vuonna 1999 hän juoksi parhaan aikansa, 2.24.35. Dörre voitti urallaan neljä kertaa Osakan maratonin, kolme kertaa Lontoon ja Frankfurtin maratonit sekä kerran Berliinin, Tokion ja Hampurin maratonit. Hän meni 1992 naimisiin valmentajansa Wolfgang Heinigin kanssa. Dörrellä on tytär nimeltään Katharina.