María Farantoúri
María Farantoúri (, s. 28. marraskuuta 1947, Ateena) on kreikkalainen laulaja, poliitikko ja kulttuuriaktivisti, joka on tullut kansainvälisesti tunnetuksi erityisesti Míkis Theodorákiksen ja Mános Chatzidákiksen sävellysten esittäjänä. Farantoúri on esiintynyt Theodorákiksen mukana maailmalla muun muassa "Canto General" -oratorion ja "Mauthausen-sarjan" puitteissa. Hän on tehnyt kansainvälistä yhteistyötä erimaalaisten säveltäjien kanssa ja yhdistelee musiikissaan vaikutteita ympäri maailmaa kreikkalaiseen perinteeseen.
Farantoúri on vaikuttanut 1990-luvulla myös politiikassa ja edustanut Kreikan parlamentissa sosialidemokraattista PASOK-puoluetta. Farantoúria pidetään yhtenä suurista kreikkalaisista naislaulajista Nána Moúschourin ja Melína Merkoúrin ohella. Hän on tunnettu syväntummasta, suuresta äänestään ja hänen äänialansa on kontra-altto, puolentoista oktaavin äänialalla. Farantoúri on uransa aikana levyttänyt 12 eri kielellä.
María Farantoúri syntyi marraskuussa 1947 Ateenassa, Néa Ionían esikaupunkialueella. Hänen isänsä, Gerásimos, oli kotoisin Kefalonián saarelta ja äitinsä, Eléni, Kytheralta. Hän kärsi lapsuudessaan terveysongelmista ja joutui olemaan pitkiäkin aikoja sairaalassa lastenosastolla. Laulamisen hän aloitti kouluikäisenä Sýllogos Fílon Ellinikís Mousikís -kuorossa, jonka riveistä vuonna 1963 säveltäjä Míkis Theodorákis nosti esille Farantoúrin ja pyysi häntä tulemaan mukaan orkesteriinsa. Farantoúri oli ottanut klassisen laulun oppitunteja, mutta Theodorákis keskeytti hänen mezzosopraanon urasuunnitelmansa ja alkoi itse kouluttaa Farantoúria lauluilleen sopivaksi.
Farantoúri sekä Theodorákiksen orkesteri vierailivat Moskovassa vuonna 1965. Tällöon armenialainen säveltäjä Aram Hatšaturjan mieltyi Farantoúrin ääneen ja pyysi häntä jäämään Neuvostoliittoon. Farantoúri kuitenkin kieltäytyi ja jatkoi yhteistyötään ja suosiollisesti alkanutta uraansa Theodorakisin kanssa Kreikassa.
Farantoúri levytti 1966 Theodorákiksen sävellysteoksen, "Mauthausen-sarjan," debyyttialbumilleen "I balánta tou Mauthausen". Hän oli yksi teoksen kantaesittäjistä, ja Theodorákis oli sovittanut teoksen osat nimenomaan Farantoúrin äänelle. Juuri tämän vuoksi Mauthausenia kutsutaan yhdeksi osaksi Theodorákiksen ""Kýklos Farantoúria"" eli ""Farantoúri-sarjaa"". Farantoúri kiersi 1960-luvun puolivälissä esiintymässä Theodorákiksen orkesterin mukana pääosin itäisen Euroopan maissa.
Farantoúri joutui pakenemaan Kreikassa noussutta sotilashallintoa Pariisiin sekä myöhemmin Lontooseen. Tällöin, vuosina 1967–1974, hän levytti Theodorákiksen kanssa useita juntanvastaisia protesti- ja rauhanlauluja. Näistä lauluista ajalle tyypillisimmäksi ovat nousseet muiden muassa ”To gelastó paidí (Naurava poika)”, "Sou eípan psémata pollá (He valehtelivat paljon)" ja ”Lígo akóma (Vielä vähän)”. Tuona aikana Theodorákista pidettiin poliittisena vankina Kreikassa, ja myös Farantoúri joutui olemaan maanpaossa Ranskassa, josta hän kiersi Eurooppaa esittämässä Theodorákiksen, kotimaassaan kiellettyjä, sävelmiä.
Tuolloin hän nautti suurta suosiota niin eurooppalaismedioissa kuin konserttiyleisönkin keskuudessa; häntä jopa pyydettiin jäämään Ranskaan ja alkavan kaupalliseksi laulajaksi sekä muoti-ikoniksi, mutta hän kieltäytyi. Farantoúri pääsi käymään kotimaassaan Kreikassa ainoastaan kerran, vuonna 1972, jolloin pidettiin hänen isänsä hautajaiset. Viranomaiset olivat antaneet Farantoúrille sekä hänen seurueelleen 24 tuntia aikaa maassa oleskeluun.
Farantoúri levytti Lontoon-aikanaan vuonna 1971 kitaristi John Williamsin kanssa levyllisen Federico García Lorcan runoja Theodorákiksen säveltämänä albumille "Theodorakis Songs of Freedom — Romancero Gitano". Samana vuonna Theodorákis alkoi kehittää orkesterilleen oratoriota chileläisrunoilija Pablo Nerudan runokokoelma "Canto Generaliin" perustuen. Farantoúrista tuli yksi oratorion kantaesittäjistä Arja Saijonmaan ja Petros Pandisin kanssa.
Juuri sotilasdiktatuurin kaatumisen jälkeen, lokakuussa 1974 Theodorakisin johdolla pidettiin Ateenan Pireuksen suurella Karaiskakis-stadionilla suuri konsertti, jossa esiintyi monia maanpaossa olleita laulajia. Paikalla oli kuulemassa noin 40 000 ihmistä. Farantourin lisäksi esiintymässä olivat muun massa George Dalaras, Melina Merkouri ja Mariza Koch. Konsertti taltioitiin nimellä "Ta tragoudia tis fotias" ("Tulen lauluja") ja se televisioitiin kansainvälisesti.
Vuonna 1977 Farantoúri levytti albumin "Tragoúdia diamartyrías apó ólo ton kósmo", johon oli koottu aikakauden suosittuja, etenkin latinalaisamerikkalaisia lauluja. Albumi sisältää muun muassa Victor Jaran ja Violeta Parran lauluja sekä negrospirituaaleja. Albumi myi kultalevyyn oikeuttavan määrän. Saman vuosikymmenen lopulla Farantoúri levytti myös albumillisen Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin lauluja (”I Tzéni ton peiratón (Piraatti-Jenny)”, ”Alabama song”) ja teki yhteistyötä kreikkalaissäveltäjä Mános Loḯzoksen kanssa levyttäen hänen kappaleitaan muun muassa albumille "Ta Négrika".
Farantoúri aloitti sittemmin vuosia kestäneen yhteistyönsä kreikkalaissäveltäjä Mános Chatzidákiksen kanssa albumilla "I Epochí tis Melissánthis" vuonna 1980. Seuraavana vuonna hän esiintyi puolestaan Theodorákiksen kanssa Kuubassa konsertissa, jossa oli edustettuna Kuuban silloinen poliittinen johto, mukaan lukien Fidel Castro. Samana vuosikymmenenä hän piti useita suuria konsertteja Ateenassa Herodes Atticuksen odeionilla muun muassa Zubin Mehtan, Jan Garbarekin ja Eléni Karaḯndroun kanssa. Karaḯndroun kanssa Farantoúri levytti myöhemminkin muun muassa konserttitallenteen "Elegy of the Uprooting" vuonna 2005. Tällöin, 1980-luvun puolivälin jälkeen, hän vetäytyi julkisuudesta parin vuoden ajaksi lapsensa syntymän sekä kansanedustajuuden vuoksi. Vuonna 1987 Farantoúri kuitenkin vieraili Espanjassa talossa, jossa runoilija Federico Garcia Lorca oli syntynyt ja jossa Garcia Lorcan sisko, Isabel Garcia Lorca asui vielä tuolloin. Farantoúri lauloi runoilija Garcia Lorcan siskolle sekä maalari José Caballerolle lauluja Theodorakisin säveltämästä, kreikankielisestä "Romanceros Gitanos" -laulusarjasta.
Vuosikymmenen vaihteessa Farantoúri levytti muun muassa Mercedes Sosan ja Dionýsis Savvópouloksen kanssa albumin "17 Songs", joka sisältää yhteensä 17 laulua, kreikaksi, englanniksi, portugaliksi, italiaksi, saksaksi, ranskaksi ja espanjaksi. Orkesteria johti kuubalainen Leo Brouwer ja tuottajana toimi Vangelis, jonka kanssa Farantoúri on tehnyt aiemminkin yhteistyötä. Farantoúrin pitkäaikainen ystävä ja työtoveri on myös turkkilainen säveltäjä ja kirjailija Zülfü Livaneli, jonka kanssa hän on pitänyt useita konsertteja 1970-luvun lopulta lähtien Kreikan ja Turkin suhteiden ja solidaarisuuden vaalimisen puolesta. Tunnetuimpia heidän yhteisistä lauluistaan ovat Livanelin säveltämät ”San to metanásti (Siirtolaisen lailla) ja ”Leïlim léi”. Farantoúri on myös konsertoinut naistriona kreikkalaiskollegoidensa Élli Paspalán ja Savína Giannátoun kanssa 1990-luvun lopulta lähtien. Saman vuosikymmenen puolivälissä Farantoúri tutustui italialaiseen Lucio Dallaan, jonka lauluja Farantoúri lauloi albumille "I María Farantoúri tragoudá Lucio Dalla", kreikaksi ja italiaksi. Tämän albumin lauluista etenkin "Caruso" on jäänyt pysyvästi Farantoúrin ohjelmistoon.
Vuonna 1998 hän levytti yhteistyössä Theodorákiksen ja saksalaisen levy-yhtiö Peregrina Musicin kanssa kaksi albumia ("Serenátes" sekä "Ásmata") Theodorákiksen ennen julkaisemattomia kappaleita. Vuosituhannen alussa Farantoúri julkaisi säveltäjä Léna Plátonoksen kanssa yhteistyöalbumin "I tríti pórta" sekä konserttitallenteen "Énas aiónas ellinikó tragoúdi", joka on kokoelma kreikkalaisista kansanlauluista vuosisadan ajalta. Lisäksi Farantoúri piti Federico Garcia Lorcan syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi konsertin Ateenan konserttitalossa vuonna 2002. Tällöin hän esitti kappaleita "Romanceros Gitanos" -laulusarjasta, Chatzidákiksen niin ikään kreikankielisestä "Matoménos Gámos" -kokoelmasta sekä Garcia Lorcan runoihin tehtyjä espanjalaisia lauluja, "Canciones Populares". Konsertti taltioitiin albumille "Tou fengarioú ta páthi".
Farantoúri levytti vuonna 2010 yhdysvaltalaisen jazzsaksofonistin Charles Lloydin kanssa yhteisen "Athens Concert" -albumin, joka yhdistelee perinteikästä kreikkalaista kansanmusiikkia ja uutta jazzia. He tekivät Ateenan-konsertin lisäksi useita konsertteja ympäri Eurooppaa ja vierailivat Yhdysvalloissa. Farantoúri esiintyi myös vierailevana tähtenä New Yorkissa, Metropolitan Museum of Artissa Lloydin 75-vuotisjuhlakonsertissa alkuvuodesta 2013. Farantoúri ja Lloyd olivat tavanneet toisensa ensimmäisen kerran vuonna 2002 Kalifornian Santa Barbarassa, jossa Farantoúri oli pitämässä konserttia.
Vuonna 2011 Farantoúri teki berliiniläisen kamarimusiikkiorkesterin ja turkkilaisen säveltäjän ja saz-muusikon Taner Akyolin kanssa kreikkalaista ja anatolialaista musiikkiperinteitä sekoittavan albumin, "Maria Farantouri Sings Taner Akyol." Syyskuussa 2013 hän juhlisti 50-vuotistaiteilijajuhlavuottaan Ateenassa Herodes Atticuksen odeionilla, "Chtes árchisa na tragoudó" -konsertilla useiden muiden kreikkalaisartistien kanssa. Konserttiyleisössä olivat läsnä muun muassa Theodorákis ja Karaḯndrou sekä Aléxis Tsípras.
Farantoúri on tehnyt useita Euroopan-kiertueita Theodorákiksen kanssa, mutta viime vuosina hänen säestäjinään ovat toimineet saksalaiset Henning Schmiedt, Volker Schlott ja Jens Naumilkat. Syksyllä 2015 Farantoúri teki tällä kokoonpanolla sekä pitkäaikaisen kollegansa, Giórgos Ntaláraksen kanssa "Mikis Theodorakis 90" -kiertueen Euroopassa; he vierailivat sen aikana muun muassa Helsingissä. Farantoúri on ollut Suomessa aiemminkin, muun muassa heinäkuussa 2003 Kaustisella ja Helsingin Kulttuuritalolla 1967. Farantouri vieraili niin ikään Suomessa marraskuussa 2017, Helsingin Kulttuuritalolla, eläkkeellä olevan kreikan kielen lehtori Jussi Korhosen kutsumana.
Toukokuussa 2016 Farantoúri vieraili nuorten kreikkalaisten laulaja- ja lauluntekijäkaksosten Michális ja Pantelís Kalogerákiksen levyllä "Prosopikó", jolla Farantoúri lauloi muun muassa Bertolt Brechtin tekstiin sävelletyn kappaleen "Ta patómata (Lattiat)". Kesällä 2016 Farantoúri osallistui Yhdistyneiden kansakuntien alaisen Fundación Onuart -säätiön järjestämään "Mediterranean Concert" -konserttiin Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvoston päämajassa, Palace of Nationsissa, Genevessä. Konsertin muita osanottajia olivat muun muassa espanjalainen Maria del Mar Bonet sekä tunisialainen Yosra Zekri.
Vuonna 2004 Kreikan silloinen presidentti Konstantínos Stefanópoulos myönsi Farantoúrille Feniksin ritarikunnan kultaisen ansioristin työstään kreikkalaisen musiikin edistämisestä. Ranskalaislehti "Le Monde" kutsui Farantoúria "Välimeren Joan Baeziksi" ja brittiläinen "The Guardian" kertoi arvostelussaan Farantoúrin äänen olevan "lahja Olympoksen jumalilta".Lokakuussa 2014 Farantoúri vastaanotti San Remossa, Italiassa laulaja Luigi Tencon kunniaksi perustetun palkinnon, "Premio Tencon". Palkinto myönnettiin Farantoúrille tunnustuksena kreikkalaisen musiikin levittämisestä maan rajojen ulkopuolella. Palkinto on myönnetty aikaisemmin muun muassa Leonard Cohenille, Cesaria Evoralle sekä Joni Mitchellille.
Syyskuussa 2017 Farantoúri palkittiin kansainvälisellä Liber Press -palkinnolla Gironassa, Kataloniassa. Palkinto myönnettiin hänen "vertaansa vailla olevasta äänestään ja tulkinnastaan".
Yhdysvaltalainen jazzmuusikko Nels Cline on omistanut Farantoúrille "Angelica"-albumillaan kappaleen ”Maria Alone (for Maria Farandouri)”.
Farantoúrin puoliso on PASOK-puolueen poliitikko Tilémachos Chytíris. Farantoúri tapasi Chytírisin ollessaan diktatuurin aikana Italiassa maanpaossa. Heillä on vuonna 1985 syntynyt poika, Stéfanos, joka asuu New Yorkissa ja on niin ikään muusikko. Theodorákiksen maailmankiertueella 1970-luvulla Farantoúri ystävystyi suomalaislaulaja Arja Saijonmaan kanssa.
Sotilasjuntan aikaan Farantoúri asui enimmäkseen Lontoossa, mutta etenkin 1970-luvun alussa, maailmankiertueen aikaan myös Pariisissa. Nykyisin hän asuu Ateenassa.
Sotilasjuntan aikaan Farantoúri muutti useiden kreikkalaisten tavoin maastaan pois vastalauseena diktatuurille. Kotimaassaan tiukasti kielletyn Theodorákiksen musiikin avulla hän toi esille maanmiestensä kärsimyksen ja antoi näkyvyyttä Kreikan tapahtumille. Hän onkin sanonut tuota aikaa ajaksi, jolloin ”artistien täytyi olla eturintamassa”. Hän saikin lauluillaan kansainvälistä huomiota.
Vuonna 1989 Farantoúri valittiin vaalikaudeksi Kreikan parlamenttiin sosialidemokraattisen PASOK-puolueen listoilta. Hän oli parlamentin jäsen vuosina 1989–1993. Tällöin hän työskenteli Melína Merkoúrin sekä Stávros Bénoksen kanssa kulttuuriasioissa. Farantoúri on tehnyt työtä myös demokratian ja ihmisoikeuksien puolestapuhujana ja on käynyt esimerkiksi Iranissa tapaamassa naisten oikeuksien agendalla Maryam Rajavia, joka on toinen Kansan mujahedin -järjestön johtajista. Farantoúri pitää itseään kuitenkin ensisijaisesti taiteilijana, ei poliitikkona. Albumillaan "Maria Farantouri Sings Taner Akyol" hän ottaa kantaa kurdien asemaan Turkissa.
Farantoúri on yleisesti tunnettu raskaasta, sävyltään tummasta, eeppisestä äänestään. Hänen musiikillinen skaalansa on hyvin vaihteleva. Hän on laulanut uransa aikana niin kreikankielisiä vastarintalauluja kuin myös George Gershwinin ja Charles Lloydin amerikkalaista jazzia. Uransa alkuvaihessa sotilasjuntan aikana hänen ääntänsä pidettiin lähes symbolisena Kreikan vastarintaliikkeelle. Theodorákiksen laulut vaihtelivat eeppisistä suurteoksista (Canto General) rock-tyylisiin poliittisiin lauluihin (”To sfageío (Teurastamo)”) sekä melodisiin laulelmiin (”Sto perigiáli to kryfó (Salaisella rannalla)”).
Maailmanmusiikkia Farantoúri levytti ensimmäisen kerran levyllään "Tragoúdia diamartyrías apó ólo ton kósmo", johon oli koottu aikakauden suosittuja, etenkin latinalaisamerikkalaisia nueva cancion -liikkeen lauluja sekä negrospirituaaleja. Farantoúri on tehnyt useita levyjä kreikkalaista "éntechno"-taidemusiikkia käyttäen. Tämä musiikki on orkesterijohtoista taidemusiikkia, jossa laadukas teksti ja melodisuus ovat keskeisessä osassa.
Monet kriitikot ovat kehuneet Farantoúrin äänen voimakkuutta, melodisuutta sekä tunnepitoisuutta. Kriitikko Paul Lloyd on kuvannut australialaisessa The Advertiser -lehdessä Farantoúrin ääntä "jännittäväksi, kauniiksi, vaikuttavaksi ja koskettavaksi". Toimittaja ja kirjailija Edward W. Batchelder on kirjoittanut: "jos Delacroix'n maalauksella "Vapaus johtaa kansaa" olisi ääni, se kuulostaisi kutakuinkin samalta kuin Farantoúrin altto — soiden selvänä ja puhtaana, ollen tietyllä tavalla kannustava ja tummasävyinen, sekä syvää viisautta sisältävä". Kriitikko Mylène Rizzi on puolestaan kirjoittanut Galerie-lehdessä, että ”Maríalle on suotu ääni ja uskomaton karisma ja hän yhdistää niitä pettämättömään vaatimattomuuteen, lämpöön ja silkkaan ystävällisyyteen, myös ylivoimaisen koskettavaan vilpittömyyteen”.