Vapaamuurarit
Vapaamuurarit on yksi maailman vanhimmista, suurimmista ja kansainvälisesti laajimmista miesten yleisuskonnollisista liikkeistä. Vapaamuurarit opettavat jäseniään symboliikan ja allegorioiden avulla. Vapaamuurarit tahtovat herättää jäsenensä ajattelemaan, kysymään ja etsimään. Opetus tapahtuu pääasiassa eri asteiden salaisten rituaalien muodossa.
Vapaamuurariuden juuret yltävät pitkälle historiaan. Nykyaikaisen vapaamuurariuden katsotaan syntyneen vuonna 1717, kun englantilaiset vapaamuurariloosit perustivat keskusjärjestökseen Lontoon Suurloosin. Vapaamuurariaate levisi 1700-luvulla sotilaiden, kauppiaiden, merenkulkijoiden ja muiden vapaiden miesten mukana eri puolille maailmaa. Vapaamuurareilla ei ole kansainvälistä organisaatiota eikä ylikansallista keskusjohtoa. Vapaamuurarijärjestöt ovat kansallisia, ja niiden väliset kansainväliset suhteet perustuvat kunkin kansallisen keskusjärjestön kahdenvälisiin suhteisiin muiden maiden vastaavien keskusjärjestöjen kanssa.
Perinteisesti vapaamuurarius on mahdollista vain miehille, jotka uskovat yhteen jumalaan, mutta jokaisen jäsenen jumalakäsitys on tämän yksityisasia, josta ei keskustella. Niinpä valtavirran vapaamuurarijärjestöt ovat uskonnollisesti vapaamielisiä, ja samaan loosiin voi kuulua eri uskontokuntien edustajia ja myös uskontokuntiin kuulumattomia miehiä, jotka kuitenkin tunnustavat uskovansa yhteen jumalaan. Kuitenkin on myös puhtaasti kristillistä vapaamuurariutta, kuten ruotsalainen järjestelmä, joka toimii kaikissa Pohjoismaissa. Myös monet valtavirran eurooppalaisen vapaamuurariuden liitännäisasteet, myös Suomessa, edellyttävät jäseniltään kristillistä uskoa.
Lisäksi monissa maissa on suuria, niin sanottuja ateistisia vapaamuurarijärjestöjä, joita valtavirran vapaamuurariloosit eivät tunnusta vapaamuurariaatteeseen kuuluviksi. On olemassa myös tunnustuksetta jääneitä kaikkia sukupuolia jäsenikseen ottavia yhteisvapaamuurarijärjestöjä sekä pelkästään naisille tarkoitettuja vapaamuurarisuuntauksia. Suomessa on toiminut vuodesta 1920 saakka Kansainvälinen yhteisvapaamuurarijärjestö, joka on hyväksynyt naisia jäseneksi vuodesta 1893. Lisäksi Suomessa toimii ruotsinkielinen naisten vapaamuurarijärjestö.
Vapaamuurariksi haluavan on itse ilmaistava kiinnostuksensa jäsenyyteen, esimerkiksi ottamalla yhteyttä tuntemaansa vapaamuurariin. Vapaamuurariloosin jäseneksi pyritään kolmen järjestöön jo kuuluvan jäsenen suosituksesta. Tutkijalautakunnan suorittaman haastattelun jälkeen jäsenehdokkaan hyväksymisestä äänestetään loosissa. Jäseneksi pääsy edellyttää loosin muiden jäsenten yksimielistä hyväksymistä. Lopullinen jäseneksiotto tapahtuu vanhan perinteen mukaisesti noudattaen rituaalia, jossa jäseneksi pyrkivä henkilö sitoutuu säilyttämään järjestön salaisuudet antamassaan vakuutuksessa.
Kansainvälisesti vapaamuurareihin on arvioitu kuuluvan yli viisi miljoonaa jäsentä, ja yksistään Suomessa yli seitsemän tuhatta. Kuuluisia järjestön jäseniä ovat olleet muun muassa säveltäjät Wolfgang Amadeus Mozart ja Jean Sibelius sekä presidentti Risto Ryti.
Nykyaikaisen vapaamuurariuden historian katsotaan alkaneen 1700-luvun alussa. Ensimmäinen suurloosi eli usean loosin yhteinen hallintoelin perustettiin Lontoossa 1717..
Vapaamuurarien toimintayksiköitä sekä myös vapaamuurarien kokoontumispaikkoja kutsutaan suomen kielessä "looseiksi" tai "loošeiksi". Sana tulee työmaakoppia tarkoittavasta sanasta "lodge".
Liikkeen 1700-lukua edeltäneiden varhaisempien juurien ja vaikutteiden on katsottu olevan keskiajalla syntyneissä muurarikilloissa ja -looseissa. Ensimmäistä kertaa termi vapaamuurari () mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1376. Englannissa alettiin käyttää nimitystä vapaamuurarit joistakin erityisesti suurten katedraalien rakennustöihin osallistuneista kivi- ja rakentajamuurareista, joilla oli laillinen oikeus liikkua vapaasti eri puolilla Eurooppaa rakennustyömaalta toiselle, kun muu kansa ja myös suuri osa tavallisista muurareista oli varsin paikkaan sidottuja. Keskitetty vapaamuurariorganisaatio syntyi kuitenkin vasta nykyaikaisen spekulatiivisen vapaamuurariuden myötä.
Keskiajan killat olivat järjestäytyneet kolmiasteisesti: oppipojat, kisällit ja mestarit. Killan jäsenet saivat omalla ammattialallaan lailla säädetyn yksinoikeuden tietyssä kaupungissa tai hallitsijan vaikutusalueella, missä vain killan jäsenillä oli oikeus harjoittaa kyseistä ammattia. Killan jäsenyys edellytti sitoutumista ammattietiikkaan. Killoissa vaalittiin ja varjeltiin ammatillista tietämystä, hoidettiin liiketoimia ja ajettiin killan etua.
Rakennusalan killoissa ja vapaamuurareiden parissa säilyivät keskiajan myllerrysten läpi klassiset, antiikin Roomasta periytyvät rakennustaidot ja niiden edellyttämä vaativa matemaattinen, geometrinen ja muu tieto. Näitä tietoja sovellettiin muun muassa katedraalien rakentamiseen. On väitetty, että ainakin osa nykyaikaisenkin vapaamuurariuden symboliikasta ja rituaaleista periytyisi jo noilta keskiajan kivimuurareilta.
Nykyaikaisen vapaamuurariuden historian alkuajat osuvat myös yhteen deismin kukoistuskauden kanssa 1700-luvulla. Deismin ja vapaamuurarien ajattelun väliltä on löydettävissä yhtymäkohtia kuten usko jumalaan, mutta epädogmaattisuus teologiassa kuten neutraalin ilmaisun "Suuri Arkkitehti" käyttäminen Jumalasta. Jotkut merkittävät deistisen filosofian puolestapuhujat ja edustajat kuten Voltaire ja Benjamin Franklin olivatkin myös vapaamuurareita.
Katolinen kirkko on suhtautunut torjuvasti vapaamuurariuteen muun muassa juuri sillä perusteella, että se on katsonut vapaamuurariuden edustavan deististä uskontoa, joka kilpailee kirkon oman julistuksen kanssa.. Vapaamuurarit ovat kuitenkin systemaattisesti kieltäneet vapaamuurariuden olevan uskonto tai deistinen liike ja katsovat yleensä uskonnollisen vakaumuksen olevan jokaisen vapaamuurarin yksityisasia. Jotkut vapaamuurariuden haarat voivat kuitenkin edellyttää jäseniltään kristillisen kirkon jäsenyyttä, kun taas joissakin muissa haaroissa ei vapaamuurareilta edellytetä edes uskoa jumalaan.
Monet valtiot ovat pelänneet vapaamuurariuden olevan vallankumouksellista toimintaa. Sosialistiset, kommunistiset, natsistiset ja islamilaiset hallitukset ovat kieltäneet vapaamuuraritoiminnan. Adolf Hitler kielsi toiminnan Kansallissosialistisessa Saksassa, kuten myös Saksan miehittämissä valtioissa. Hitlerin lukemassa "Siionin viisaiden pöytäkirjat" -pamfletissa vapaamuurarien sanottiin olevan juutalaisten kontrolloima järjestö. Samoin teki Benito Mussolini Italiassa, Riveras ja Francisco Franco Espanjassa, Augusto Pinochet Chilessä, Antonio Salazar Portugalissa, Saddam Hussein Irakissa, Ajatollah Khomeini Iranissa ja Neuvostoliiton johto Venäjällä. Saksassa Hitler katsoi että vapaamuurarit ovat yhteistyössä juutalaisten kanssa, natsien mielestä vapaamuurarius tulisi hävittää sen humanistisen, suvaitsevaisen ja liberalistisen piirteen takia. Vapaamuurareita sen vuoksi pidätettiin ja tuhottiin, niinpä arviolta 80 000 - 200 000 vapaamuuraria tapettiin. Mussolini piti vapaamuurareita fasismin pettäjinä. Suurmestari Italiassa lähetti julkisen kirjeen Mussolinille, jossa fasismi tuomittiin ja demokratiaa puolustettiin. Se jälkeen pidätettiin satoja vapaamuurareita ja lähetettiin maanpakoon. Kaksikymmenluvulla tapettiin noin 100 vapaamuuraria ja heidän kotinsa ryöstettiin. Iranissa vallankumouksen jälkeen vapaamuurarius kiellettiin ja yli 200 mestattiin ja monet joutuivat pakenemaan maasta.
Kun vapaamuurarius on haluttu joskus yhdistää vanhempiin uskonnollisiin perinteisiin, veljeskunnan juurien on voitu haluta nähdä ulottuvan jopa muinaiseen Egyptiin. Vapaamuurariuden symboliikkaa on haluttu löytää myös Raamatusta tai sumerien "Gilgameš"-eepoksesta. Väitteille vapaamuurariuden tuhansien vuosien historiasta ja muinaisista perinteistä, jotka olisivat säilyneet tähän päivään asti, ei löydy kuitenkaan historiantutkimuksen näkökulmasta pohjaa.
Vanhoissa operatiivisten kivimuurarien säännöissä on mainittu tärkeimpänä vaatimuksena korostaa uskollisuutta kirkolle ja sen opetukselle sekä harhaoppien välttämistä.
Käsitykset vapaamuurariutta yhdistävistä keskeisistä opeista, symboleista ja arvoista (vapaamuurariuden maamerkit; engl. "Masonic Landmarks") ovat jossain määrin vaihdelleet historian aikana, mutta sellaisina on klassisessa vapaamuurariudessa pidetty veljeyden ihanteiden ohella yleensä ainakin seuraavia:
Muina vapaamuurariuden peruspiirteinä on voitu joskus pitää myös kultaista sääntöä, iankaikkisen elämän toivoa, vapaamuurareiden omia symboleja ja kertomuksia muun muassa Hiram Abiffista, vapaamuurariuden universaalisuutta jne.
Koska vapaamuurariuden perustavien tunnuspiirteiden tulkinta on vaihdellut, on se johtanut joskus ristiriitoihin erilaisten vapaamuurariloosien välillä ja siihen, että osaa looseista ei ole tunnustettu aidoksi vapaamuurariudeksi jonkin toisen vapaamuurariuden määritelmän mukaan. Ristiriitoja on eniten aiheuttanut suhtautuminen uskontoihin sekä naisten jäsenyyteen.
Yleensä miesvapaamuurarijärjestön jäseneksi haluavan tulee:
Kukin on halutessaan vapaa eroamaan jäsenyydestä. Sen voi myös menettää, mikäli jäsen on esimerkiksi syyllistynyt yhteiskunnan kannalta rangaistavaan tekoon.