Rembrandt
Rembrandt Harmenszoon van Rijn () oli hollantilainen taidemaalari. Hänen maalaustyylilleen on tyypillistä chiaroscuron käyttö eli valojen ja varjojen vivahteikas vaihtelu. Rembrandt tunnetaan erityisesti aikalaismuotokuvistaan, omakuvistaan ja raamatunaiheisista maalauksistaan. Hän oli Alankomaiden merkittävin taidemaalari 1600-luvulla.
Rembrandt aloitti uransa Leidenissa ja siirtyi Amsterdamiin 1630-luvun alussa. Hän oli jo elinaikanaan hyvin arvostettu, ja nykyisin häntä pidetään eräänä kaikkien aikojen merkittävimmistä maalareista.
Rembrandt Harmenszoon van Rijn syntyi 15. heinäkuuta 1606 Leidenissä, Alankomaissa. Hänen isänsä Harmen oli mylläri ja äitinsä Cornelia leipurin tytär. Rembrandt oli kymmenestä lapsesta toiseksi nuorin. Hänen vanhempansa eivät olleet varakkaita, mutta he yrittivät kouluttaa poikaansa. Rembrandt kävi oppikoulua ja kirjoittautui vuonna 1620 Leidenin yliopistoon, mutta hänen ainevalinnoistaan ei ole säilynyt tietoa, eikä ole varmaa, ilmoitettiinko hänet yliopistoon edes opiskelemaan.
Rembrandt keskeytti yliopisto-opintonsa vuonna 1621 aloittaakseen taidemaalarin opintonsa paikallisen taiteilijan Jacob van Swanenburghin johdolla. Kolmen vuoden kuluttua noin vuonna 1624 Rembrandt meni Amsterdamiin Pieter Lastmanin oppiin seitsemän kuukauden ajaksi. Palattuaan Leideniin 1625 tai 1626 hän perusti sinne oman ateljeensa. Hän oli jo tuolloin arvostettu taiteilija.
Rembrandt ystävystyi Leidenissa toisen paikallisen taiteilijan, Jan Lievensin kanssa. Miehet tekivät useiden vuosien ajan yhdessä töitä, ja joistain heidän teoksistaan on vaikea erottaa, kumman maalaama se on. Leidenin-aikoinaan Rembrandt teki lähinnä pienikokoisia, uskonnollisaiheisia töitä sekä joitain muotokuvia, henkilötutkielmia ja omakuvia.
Rembrandt alkoi ottaa oppilaita vuodesta 1628 alkaen: heistä myöhemmin tunnetuimpia olivat esimerkiksi Gerrit Dou, Govaert Flinck, Carel Fabritius ja Aert de Gelder. Oppilaat maksoivat Rembrandtille vuosittaisen 100 guilderin lukukausimaksun, joka oli melko suuri summa noihin aikoihin.
Rembrandt muutti Amsterdamiin talvella 1631–1632 ja asettui kaupunkiin pysyvästi. Hän alkoi maalata virallisia tilausmuotokuvia, jotka toivat hänelle mainetta ja tekivät hänestä pian kaupungin kysytyimmän taiteilijan. Hän ystävystyi nimekkään taidekauppiaan Hendrick van Ulenburghin kanssa. Rembrandt työskenteli Ulenburghin ateljeessa 1631–1635. Näin hän teki ehkä päästäkseen kaupungin taiteilijakillan jäseneksi, mikä vaadittiin taiteen myyntioikeuteen kaupungissa. Hänestä tuli Pyhän Luukkaan killan jäsen 1634.
Rembrandt maalasi yhden tunnetuimmista teoksistaan, "Yövartio", vuosina 1640–1642. Rembrandtin maalaustuotanto väheni huomattavasti teoksen jälkeen vuosien 1643–1652 välillä. Sinä aikana hänen tyylinsä muuttui aiempaa monipuolisemmaksi, ja sitä seurannutta kautta kutsutaan Rembrandtin myöhäiskaudeksi.
Rembrandt kihlasi Ulenburghin varakkaan serkun Saskian vuonna 1633, ja he menivät vuotta myöhemmin naimisiin. Rembrandt osti perheelleen suuren talon vuonna 1639. Saskia kuoli vuonna 1642. Hän oli ehtinyt synnyttää neljä lasta, joista vain viimeinen jäi henkiin. Rembrandt löysi rinnalleen uuden naisen, Hendrickje Stoffelsin (1626–1663), josta tuli hänen toinen vaimonsa ja kahden lapsensa äiti. Perheestä oli Rembrandtin kuollessa elossa vain vuonna 1654 syntynyt tytär Cornelia.
Rembrandt käytti omaisuuttaan taidekokoelmansa kasvattamiseen, vaikka ei enää ansainnutkaan muotokuvamaalauksillaan entiseen tapaan. Rembrandt alkoi keräillä taidetta ja muita esineitä jo Leidenissa asuessaan, ja hänen kokoelmastaan kasvoi monipuolinen ja laaja. Siihen kuului taiteen lisäksi simpukoita, koralleja, mitaleita, kipsivaloksia, aseita ja soittimia.
Englantia vastaan käyty sota 1652–1654 oli kohtalokas Hollannin talouselämälle ja pakotti Rembrandtin myymään osan kokoelmistaan ja ottamaan lainoja. Hän ei kyennyt maksamaan lainojaan takaisin ja suostui vararikkoon vuonna 1656 välttääkseen vankilan. Hänen omaisuutensa myytiin ja hän joutui muuttamaan vaatimattomaan huoneistoon Amsterdamin Rozengrachtiin. Tämän jälkeen Rembrandtin sosiaaliset ja psyykkiset ongelmat alkoivat helpottaa. Hän sai kaksi tilaustyötä, jotka olivat suurikokoisia.
Taiteilijana Rembrandt oli viimeisinäkin vuosinaan hyvin arvostettu, ja hän työskenteli ahkerasti loppuun asti. Rembrandt kuoli 4. lokakuuta 1669. Hänet haudattiin Amsterdamissa paikkaan, jonka sijaintia ei tiedetä.
Valtaosa Rembrandtin tuotannosta on muotokuvia sekä uskonnollisaiheisia teoksia. Hän maalasi huomattavan monta omakuvaa. Hän teki lisäksi historiallisia, mytologisia ja allegorisia töitä sekä maisemia, arkielämän kuvauksia ja asetelmia. Maalausten lisäksi Rembrandt teki paljon piirroksia ja etsauksia. Häneltä tunnetaan kolme–neljäsataa maalausta, lähes kolmesataa etsausta ja yli tuhat piirrosta. Rembrandt usein yhdisti grafiikan töihinsä myös nykyisin kuivaneulaksi kutsuttuja menetelmiä ja syövyttämisen lisäksi myös kaiversi painolaattaan viivoja.
Rembrandt tunnetaan valon ja varjon maalaajana. Hänen realisminsa sai jotkut kriitikot väittämään, että hän suosi rumuutta.
Rembrandtin maine muotokuvamaalarina perustuu hänen tarkkaan havainnointikykyynsä ja taiturilliseen tekniikkaansa. Hän kykeni kuvaamaan esimerkiksi kalliita pukuja hyvin realistisesti. Hän oli myös taitava ihon kuvaaja, mutta hänen maalaustensa, mukaan lukien omakuviensa, näköisyyttä kohteensa kanssa arvosteltiin toisinaan.
Pieter Lastmanilta saatu oppi oli ratkaisevampaa Rembrandtin taiteelliselle kehitykselle kuin Swaneburghin vaikutus. Nuoren Rembrandtin töissä näkyy Leidenin kaudella (1625–1631) Lastmanin vaikutus: hänen maalauksensa olivat silloin vielä verrattaen pienikokoisia, valovaikutelmaltaan voimakkaita ja henkilöiden eleet ja ilmeet eloisia. Pääväreinä olivat uran alussa keltainen ja sinivihreä ja aiheet olivat usein uskonnollisia ja vertauskuvallisia. Rembrandtin väripaletti oli hänen uransa alussa verrattain kylmä, mutta vuodesta 1640 lähtien hän alkoi käyttää lämpimämpiä värejä, kuten täyteläisen ruskeita ja viimeisinä vuosina myös punaisia ja kullanruskeita. Hänen maalaustensa kuuluisa valohämy myös pehmeni ja rikastui loppua kohti. Valohämyyn Rembrandt oli tutustunut erityisesti Lastmanin opastuksella. Rembrandt saavutti täyden kypsyyden Amsterdamin muuttoa vuonna 1631 seuranneina neljänä vuonna. Töistä tuli suurikokoisia ja aiheet olivat dramaattisia. Hän maalasi paljon muotokuvia, mutta myös mytologisia ja raamatun aiheita sekä maisemaalauksia ja muita luontoaiheita. Rembrandtin tyyliin tuli 1640-luvun vaikeuksien jälkeen hiljaista surumielisyyttä. Rembrandtin myöhäiskauden tunnusmerkkejä ovat leveämmät ja näkyvämmät siveltimenvedot, jotka vaikuttavat joskus myös aiempaa vapaammilta ja sattumanvaraisemmilta. Muotokuvien hahmot ovat kuitenkin liikkumattomia. Myöhäiskaudella maalauksista tuli kooltaan pienempiä, mutta vuodesta 1650 töiden koot alkoivat taas suureta. 1660-luvulla hän maalasi lukuisa muotokuvia ja omakuvia. Hänen kypsälle tuotannolleen ovat ominaista emotionaalinen aitous, vapautuminen taiteen sovinnaisista kaavoista sekä väkevä sivellintyöskentely.
Rembrandtin etsauksissa, grafiikassa ja piirroksissa on nähtävissä olevat tyylin kehitysvaiheet vastaavat maalausten tyylin kehitystä. Piirrosten aiheet ovat osittain samoja maalausten kanssa. Piirroksissa on nähtävissä valohämy ja aiheen psykologinen esitys sekä Rembrandtin pyrkimys maalaukselliseen tehoon.
Nuorena miehenä Rembrandt signeerasi työnsä monogrammilla "RH", joka tuli hänen etunimistään. Vuodesta 1626/1627 alkaen hän käytti signeerausta "RHL" ("L" viittasi ilmeisesti Leideniin), vuonna 1632 "RHL van Rijn", vuoden 1632 lopulla "Rembrant" (ilman d:tä), ja vuoden 1633 alusta lähtien aina "Rembrandt". Pelkän etunimen käytön Rembrandtin on arveltu ottaneen italialaisilta mestareilta, joiden vertaisena hän itseään piti. Rembrandt oli myös hyvin harvinainen etunimi.
Rembrandt oli 1600-luvun johtava hollantilainen maalari. Rembrandtin kuoltua klassisismi oli syrjäyttänyt Hollannissa realismin suosiossa, mutta Rembrandtin maine ulkomaisten taiteentuntijoiden ja keräilijöiden keskuudessa säilyi korkeana. Rembrandtin kuoleman jälkeen hänen maineensa himmeni joksikin aikaa. Häntä alettiin arvostaa uudelleen 1810-luvun jälkeen romantiikan aikakaudella, jolloin taidekriitikot painottivat tunneilmaisun tärkeyttä. Rembrandtia alettiin pitää taidehistorian suurimpana mestarina 1900-luvun alussa, ja hänen maineensa on edelleen hyvin korkealla. Rembrandt on Hollannissa noussut paitsi suuren taiteilijan, myös hollantilaisuuden symboliksi.
Tärkein Rembrandtin teosten kokoelma on Amsterdamin Rijksmuseumissa, jossa on esillä myös "Yövartio".
Rembrandtin myöhäistuotantoon kuuluva "Lukeva munkki" (1661) on Kansallisgallerian kokoelmassa, kuten myös 13 grafiikanlehteä, jotka on ajoitettu 1600-luvulle.