hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Santiago de Compostela
Santiago de Compostela on Galician itsehallintoalueen pääkaupunki A Coruñan maakunnassa Espanjan luoteisosassa. Santiago de Compostelan vanha kaupunki ja pyhiinvaellusreitti kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon.
Santiago de Compostelan asukasluku oli 95 966 vuonna 2016.
Apostoli Jaakob vanhemman hauta Santiago de Compostelassa Euroopan läntisimmässä osassa on ollut jo tuhannen vuoden ajan Euroopan tärkeimpiä pyhiinvaelluskohteita, ja sinne johtavat Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitit saattavat olla jopa 1600 kilometriä pitkiä. Kuuluisin näistä on niin sanottu "ranskalainen tie" (esp. Camino Francés), joka alkaa Pyreneiden vuoristossa sijaitsevasta ranskalaisesta Saint-Jean-Pied-de-Portin kylästä ja kulkee ensin Espanjan puolelle Roncevaux'n kylään ja sieltä Pohjois-Espanjan läpi Santiago de Compostelaan. Reitin pituus on 769 kilometriä ja se kulkee muun muassa Pamplonan, Logroñon, Burgosin ja Leónin kaupunkien kautta.
Kaupungissa on pyhiinvaelluksesta ja sen historiasta kertova museo Museo das Peregrinacións.
Santiago de Compostelan katedraalin paikalla on ollut kirkollista toimintaa 800-luvun alusta. Nykyisen katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1075, ja ne jatkuivat jaksoittain vuoteen 1211 saakka
Katedraali edustaa vahvasti romaanista arkkitehtuuria. Sen pilarit ovat perusmuodoltaan neliöitä, ja niiden sivuissa on kiinni neljä puolipylvästä. Pylväät kannattavat tynnyriholvia sekä jakavat tilan osiin. Keskikäytävän puoleisin puolipylväs kohoaa koko käytävän korkuiseksi kannattelemaan holvikattoa. Sivuikkunat toimivat epäsuorana valonlähteenä.
Hermann Staudinger
Hermann Staudinger (23. maaliskuuta 1881 Worms, Saksa – 8. syyskuuta 1965 Freiburg im Briesgau, Länsi-Saksa) oli kemisti. Hän oli makromolekyyli­kemian perustaja ja kehittäjä.
Jo 1800-luvulla oli todettu, että eräistä orgaanisista yhdisteistä voi tietyissä olosuhteissa muodostua tervamaisia, liukenemattomia aineita. Näiden aineiden kemiallista rakennetta ei kuitenkaan tunnettu, ennen kuin Staudinger 1930-luvulla osoitti niiden samoin kuin luonnonkuminkin muodostuvan erittäin pitkistä ketjumaisista molekyyleistä. Staudingerin tutkimukset vaikuttivat osaltaan siihen, että näitä aineita voitiin käyttää muovien raaka-aineina.
Vuonna 1953 Staudinger sai Nobelin kemianpalkinnon ""for his discoveries in the field of macromolecular chemistry"" ("löydöistään makromolekyylikemian saralla").
Oberkommando der Wehrmacht
Oberkommando der Wehrmacht eli OKW (”Wehrmachtin pääesikunta”) oli Saksan asevoimien ylin johto toisen maailmansodan aikana. Se muodostettiin vuonna 1938 korvaamaan Reichswehrministerium ja hajotettiin vuonna 1946 yhdessä Wehrmachtin kanssa. OKW johti maavoimia (), ilmavoimia () sekä laivastoa (), sekä koordinoi niiden yhteistoimintaa ja toimi yleisenä sotilasasioiden toimistona.
Kesäkuussa 1938 Oberkommando der Wehrmacht muodostui seuraavista osastoista:WFA korvasi aikaisemman "Wehrmachtsamt" (Sotaministeriö), joka oli ollut toiminnassa vuosien 1935 ja 1938 välillä. Wilhelm Keitel oli johtanut Wehrmachtsamtia ja Adolf Hitler ylensikin hänet OKW:n johtoon tittelillä "Chef OKW", eli OKW:n johtaja. Keitel nimitti WFA:n johtajaksi Max von Viebahnin, joka kuitenkin poistettiin asemastaan kahden kuukauden kuluttua. Myöhemmin Alfred Jodl, WFA/L:n johtaja, ylennettiin WFA:n johtajaksi ja hänen tilalleen nousi Walther Warlimont.
Elokuussa 1940 WFA:n nimi muutettiin "Wehrmachführungsstabiksi" (Wfst). Joulukuussa 1941 suoritettiin lisää muutoksia ja "Abteilung Landesverteidiführungsamnt" (WFA/L) liitettiin pysyvästi osaksi Wfst:tä. Muutokset olivat kuitenkin pääasiassa kosmeettisia, sillä henkilökunta pysyi enimmäkseen samana ja entisissä tehtävissään.
Edellä kuvailtu mekanismi ohjasi Saksan asevoimia sodan aikana. OKW:stä oli aina läsnä päivittäisissä tilannekatsauksissa ("Lagevortrag") Jodl, Keitel sekä Wehrmachtin adjutanttina toiminut upseeri. Näissä kokouksissa WFA/L:n valmistamat tilanneraportit esiteltiin Hitlerille ja keskustelun jälkeen Hitler antoi seuraavat toimintakäskyt. Jodl toimitti Hitlerin käskyt minuuttien sisällä WFA/L:lle, joka muodosti niistä uudet komennot ja toimitti ne oikeille viranomaisille.
Nürnbergin oikeudenkäynnissä OKW:ta syytettiin rikollisjärjestöksi, mutta syytteet hylättiin. Keitel ja Jodl kuitenkin tuomittiin kuolemaan hirttämällä.
Merenptah
Merenptah oli Egyptiä 19. dynastian aikaan vuosina 1213–1203 eaa. hallinnut faarao.
Merenptahin isä on hänen edeltäjänsä Ramses II ja hänen äitinsä kuningatar Isetnofret. Takhat ja Isetnofret olivat hänen päävaimojaan. Merenptahilla oli ainakin yksi poika, Seti-Merenptah, josta tuli hänen seuraajansa Seti II. Ramseksen kuoltua Merenptah oli vanhin hänen elossa olevista pojistaan ja nousi valtaistuimelle noin 60-vuotiaana. Merenptahista ei ole juuri merkintöjä ennen Ramses II:n 44. hallitusvuotta, jolloin hänestä tehtiin armeijan komentaja. Hänen oletetaan nousseen perijän asemaan Ramseksen 55. hallitusvuonna, jolloin hän täytti 48 vuotta. On hyvin todennäköistä, että tässä vaiheessa Merenptah otti hallinnolliset tehtävät vastuulleen Ramseksen korkean iän (noin 80 vuotta) takia.
Merenptahin hallituskauden aikana Egyptiä uhkasivat monet vaarat. Syyriassa puhkesi kapina, jonka Merenptah kuitenkin onnistui nopealla iskulla kukistamaan. Myös libyalaiset ja merikansat yrittivät murtaa Egyptin rajoja Niilin suistossa, mutta Merenptah vei joukkonsa nopeasti paikalle ja torjui hyökkäyksen. Voitto vaati Egyptiltä noin 8 000 kaatunutta. Voiton muistoksi pystytetyssä kivessä eli Merenptahin steelassa mainitaan voitettujen heimojen nimessä ensimmäisen kerran nimi Israel. Nopean voiton jälkeen Merenptah ehti kukistaa Nubiassa alkamaisillaan olevan kapinan. Sotilaallisesta menestyksestään huolimatta Merenptah pyrki ylläpitämään Ramses II:n luomaa rauhaa heettiläisten kanssa. Hän jopa lähetti heeteille viljaa heidän kärsiessään katovuodesta.
Merenptah siirsi hallinnollisen pääkaupunkinsa Pi-Ramseksesta takaisin Memfikseen, jonne hän rakensi palatsinsa Ptahin temppelin viereen. Hautatemppelinsä hän rakensi Theban länsirannalle Memnonin kolossien taakse, johon käytetystä rakennusmateriaalista suurin osa oli varastettu Amenhotep III:n hautatemppelistä. Lisäksi hän rakensi temppeleitä ja pyhäkköjä mm. Abydokseen ja Denderaan.
Merenptah on muiden Uuden valtakunnan kuninkaiden tapaan haudattu Kuninkaiden laaksoon (hauta KV8). Hänen muumionsa löydettiin 1898 muumiokätköstä. Haudasta löytyi kappaleita kahdesta ulommasta kivisestä sarkofagista, jotka ovat edelleen hautakammiossa. Sisin sarkofagi siirrettiin Tanikseen faarao Psusennes I:n hautausta varten, ja se on nykyään Kairon museossa.
Teologi
Teologi () tarkoittaa sananmukaisesti ”sitä, joka ymmärtää Jumalan”. Varhaiskirkossa sana teologi olikin paljolti tässä käytössä. Nykyään sillä tarkoitetaan usein ainoastaan akateemista oppiarvoa.
Akateemisena oppiarvona teologi tarkoittaa teologian maisterin tutkinnon suorittanutta henkilöä.
Erityisesti ortodoksisessa kirkossa ”teologi” on käytössä myös merkittävien kirkon opettajien arvonimenä. Tässä käytössä se on sangen harvinainen, sillä ainoastaan kolmen henkilön on katsottu sen ansaitsevan:
Seminaarinmäen mieslaulajat
Seminaarinmäen mieslaulajat, lempinimeltään "Semmarit", on Jyväskylässä toimiva vuonna 1989 perustettu mieskuoro.
Ryhmän musiikki ei ole tavanomaista mieskuorolaulua, vaan rikkoo tarkoituksellisesti kuoromusiikin rajoja, joten sitä on varsin vaikea sijoittaa mihinkään tiettyyn musiikkityyliin. Musiikki juontaa kuitenkin juurensa rockista ja popista. Kappaleet ovat itse tehtyjä ja syntyvät koko kuoron yhteistyönä. Niissä ei enimmäkseen ole instrumentaalista säestystä, vaan säestys syntyy kuorolaisten omista äänistä. Yksittäisiä soittimia käytetään joissakin kappaleissa tehokeinona. Semmareiden käyttämiin soittimiin lukeutuu perinteisten kitaran ja pianon lisäksi muun muassa kazoo, djembe, didgeridoo, säkkipilli, vedellä täytetyistä olutpulloista rakennettu pan-huilu, kainalopierut, vessan ovi ja sepalus.
Seminaarinmäen mieslaulajien esiintymiset ovat yhtä poikkeuksellisia kuin kuoron musiikkikin. Jokainen Semmareiden konsertti on tarkasti suunniteltu yhdistelmä valolla ja savulla aikaansaatavia efektejä, usein huumoripitoista juontoa ja koreografiaa, sekä tietysti musiikkia. Kuorolla on langattomien mikrofonien järjestelmä, niin kutsutut headsetit, joka mahdollistaa draamallisten elementtien käytön ja vapaan liikkumisen ympäri lavaa. Kuorolaisten perusvaatetus on musta puku, mutta poikkeuksellista pukeutumistakin, esimerkiksi vihreitä trikoita, saatetaan käyttää antamaan tehoa show’lle. Jäsenet ovat tavallisia työssäkäyviä miehiä joille kuoro on harrastus, joten kuoro ei esiinny kovin usein. Suurin osa esiintymisistä tapahtuu kesäisin, sekä kiertueilla, joita järjestetään pari kertaa vuodessa. Semmarit on tehnyt kiertueita ja keikkoja myös ulkomailla, esimerkiksi Virossa, Ruotsissa, Saksassa, Sveitsissä, Portugalissa,Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Kiinassa.
Semmareiden kokoonpano on seuraava: 
Kuoroon kuuluu siis 18 jäsentä. 
Semmarit crew: miksaaja Risto Ronkainen, kuljetus Timo Ilmonen, lavatekniikka Tuomas Käppi.
Ensimmäinen vuosisata eaa.
Nykyisen länsimaisen ajanlaskun mukainen ensimmäinen vuosisata eaa. tarkoittaa vuosia 100 eaa. – 1 eaa.
100-luku eaa.
100-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 199–100 eaa.
200-luku eaa.
200-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 299–200 eaa.
Kaksi ensimmäistä puunilaissotaa Rooman ja Karthagon välillä:
400-luku eaa.
400-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 499–400 eaa.
500-luku eaa.
500-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 599–500 eaa.
600-luku eaa.
600-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 699–600 eaa.
Suomalais-permiläinen sanasto
Tämä sivu sisältää sanarinnastuksia suomen, saamen ja näiden Volgan alueella puhuttujen sukukielten välillä (permiläiset kielet, marin kieli ja mordvalaiset kielet). Nämä osoittavat omalta osaltaan kielten välistä sukulaisuutta, ja niiden on perinteisesti katsottu edelleen osoittavan näiden kielten olevan toisilleen läheisempää sukua kuin ugrilaisille ja samojedikielille. Tämä oletettu kieliryhmä tunnetaan nimellä suomalais-permiläiset kielet, ja sen sisältä on usein edelleen eroteltu pienempiä ryhmiä, kuten suomalais-volgalaiset kielet. Nämä hypoteesit on kuitenkin nyttemmin kyseenalaistettu.
Udmurtin ja komin sanoissa ı vastaa laveaa keskivokaalia, ë vastaa pyöreää keskivokaalia. Perinteisessä litteraatiossa vastaavat merkit olisivat "i̮" ja "e̮".
Sanoilla on sama merkitys kuin suomen sanalla, ellei muuta ole esitetty.
Lukuisilla suomen kielen sanoilla on vastineita sekä permiläisissä että useimmissa maantieteellisesti läheisemmissä sukukielissä. Perinteisen mallin mukaan näiden on oletettu palautuvan erilliseen suomalais-permiläiseen kantakieleen. Yritykset rekonstruoida tätä kieltä ovat kuitenkin osoittautuneet äänne- ja muoto-opiltaan miltei identtisiksi uralilaisen kantakielen kanssa, joten monet näistä sanoista voivat olla vain myöhemmin kadonneet suomen itäisimmistä sukukielistä. Osa voi myös olla kulkusanoja, jotka ovat levinneet kieliin vasta ko. kieliryhmien jo alustavasti erottua toisistaan.
Tunnetaan myös eräitä suomea, permiläiskieliä ja mahdollisesti saamea yhdistäviä sanueita, joilla ei ole vastineita mordvassa tai marissa. Tällaiset sanueet — mikäli niiden oletetaan olevan yhteistä perintöä — joudutaan tulkitsemaan sanoiksi, jotka ovat myöhemmin kadonneet viimeksimainituista kielistä.
Fahrenheit 451
Fahrenheit 451 on vuonna 1953 ilmestynyt Ray Bradburyn kirjoittama romaani. Kirja on saanut nimensä paperin syttymispisteestä, jonka Bradbury kuuli olevan 451 astetta Fahrenheit-asteikolla eli noin 233 celsiusastetta.
Teos on tulevaisuusskenaario, dystopia ydinsodasta. Kirjan mukaan tulevaisuuden Yhdysvalloissa hallitsijat kontrolloivat kansaa tylsyttämällä ihmisten mielet äärimmilleen viedyn roskaviihteen avulla. Jotta ihmiset eivät saisi mielelleen virikkeitä, kaikki kirjallisuus on kiellettyä. Kirjan päähenkilö on palomies Guy Montag. Palomiesten tehtävänä ei kuitenkaan ole sammuttaa tulipaloja, vaan sytyttää niitä: löydetyt kirjat poltetaan, kuten myös kirjojen omistajan talo. Montag ryhtyy kuitenkin ajattelemaan asioita uudestaan, kyseenalaistaa vallitsevan järjestelmän ja joutuu lopulta vaikeuksiin.
Vuonna 2002 antamassaan haastattelussa Bradbury kertoi pitävänsä "Fahrenheit 451:tä" ainoana todellisena "science-fiction"-kirjanaan ja muita kirjojaan fantasiana: ”Kirja perustuu tosiasioihin ja toisaalta myös vihaani niitä ihmisiä kohtaan, jotka polttavat kirjoja.”
On ehdotettu, että käyttöön otettaisiin kirjan mukaan nimetty HTTP-virhekoodi HTTP 451, jota näytettäisiin internetsivuilla, jotka eivät lakisyistä ole saatavilla. Tällaisia syitä olisivat esimerkiksi kansallisen turvallisuuden uhkaaminen, tekijänoikeus- ja yksityisyydensuojan rikkomukset sekä muut lait ja oikeuden määräykset.
François Truffaut ohjasi kirjan pohjalta englanninkielisen elokuvan "Fahrenheit 451", joka valmistui vuonna 1966. Toinen filmatisointi on HBO-maksukanavan tuottama, Ramin Bahranin käsikirjoittama ja ohjaama samanniminen elokuva vuodelta 2018.
520-luku eaa.
Persian kuningas Kambyses II kukisti ja teloitti faarao Psammetikos III:n. Egyptissä alkoi ensimmäinen persialaiskausi, joka kesti 121 vuotta. Sodassa Kambyses tuhosi mm. Heliopoliin täysin.
Kiinassa elettiin Kevättä ja syksyä -kautta. Kuninkaina olivat Zhou Jingwang (周景王, 544 eaa.-521 eaa.) ja Zhou Daowang (周悼王, 520 eaa.).Persian kuningas Kyyros II kuoli taistelussa massageetteja vastaan 529 eaa. Häntä seurasi Kambyses II (528–522), joka hyökkäsi Egyptiin vuonna 525, valtasi sen ja nousi Egyptin faaraoksi. Pappi Smerdis nousi valtaan vallankumouksen kautta vuonna 522. Hänen valtakauttaan ei kuitenkaan kestänyt kauan, kun Dareios I nousi valtaistuimelle 521.
Lucky Luke
Lucky Luke on alun perin belgialaisen Morrisin (oikea nimi "Maurice de Bevere") piirtämä ja kirjoittama sarjakuva, joka sijoittuu villiin länteen. Myöhemmin kirjoittajana toimi pitkään René Goscinny. Nykyisin sarjakuvaa piirtää ranskalainen taiteilija Achdé.
Lucky Luke ampuu nopeasti ja tarkasti, mutta ei uuteen sarjakuvajakelijaan siirryttyään ole haavoittanut tai tappanut ketään (paitsi vuoden 1956 seikkailussa "Phil Defer"). Hän ampuu varjoaankin nopeammin ja tuhoaa vihollisensa aseistuksen ampumalla pistoolin pois tämän kädestä tai luodin vihollisen aseen piipusta sisään. Joskus Luke tyytyy yksinkertaisempaan keinoon, eli ampuu vihollisen pistooleista iskurit tai nöyryyttää vastustajaansa ampumalla vihollisen henkselit poikki niin että housut tipahtavat kintuille. Albumien lopussa Lucky Luke tyypillisesti poistuu auringonlaskuun laulaen ”I'm a poor lonesome cowboy, and a long way from home...”
Ensimmäinen albumi "Arizona / La mine d’or de Dick Digger" julkaistiin Ranskassa 1947. Ensimmäisissä albumeissa näkyi Disneyn vaikutus. Kaikki albumit on julkaistu myös suomeksi.
Suomessa lyhyitä Lucky Luke -sarjakuvia on julkaistu albumeiden lisäksi "Mustanaamio"-sarjakuvalehdessä. Lucky Lukelle on tehty myös kolme rinnakkaissarjaa: Kid Lucky, Rantanplan sekä Daltonit.
Lucky Lukesta tuttuja hahmoja ovat sankarin lisäksi hevonen Jolly Jumper, pelokas ja varjoaankin tyhmempi koira Rantanplan sekä sarjakuvan kestokonnat Daltonin veljekset (joilla on todellinen esikuva). Daltonin veljekset: Joe, Jack, William ja Averell. Jokainen on tässä järjestyksessä toistaan päätään pidempi. Averellilla on aina nälkä, Joe on nelikon aggressiivisin, Jack on viinaan menevä asehullu ja William taas valepukeutumisen kuningas.
Lucky Lukesta on tehty useita piirrosfilmejä sekä neljä näyteltyä elokuvaa.
Shenzhou
Shenzhou ( "jumalten alus", "jumalainen kulkuneuvo") on Kiinan kansantasavallan avaruushallinnon miehitettyjen avaruusalusten perhe.
Shenzhou 5 vei ensimmäisen taikonautin (kiinalainen avaruuslentäjän), Yang Liwein, kiertoradalle avaruuteen lokakuussa 2003.
Avaruusaluksen kehitystyö alkoi vuonna 1992. Alus pohjautuu venäläiseen Sojuz-avaruusalukseen. Ensimmäiset neljä miehittämätöntä koelentoa suoritettiin vuosina 1999, 2001 ja 2002. Kantorakettina Shenzhou-ohjelmassa on käytetty Pitkä Marssi 2F -rakettia. Laukaisut tehdään Jiuquanin avaruuskeskuksesta.
Nykyisin Kiinan avaruushallinto valitsee taikonauttinsa lähinnä tutkijoista.
Vuosikymmen
Vuosikymmen on kymmenen vuoden jakso, erityisesti jokin ajanlaskun kymmenluku.
Normaali vuosikymmenien nimeämistapa niin suomessa kuin muissakin kielissä perustuu vuosiluvun alkuosaan; esimerkiksi 1910-luku tarkoittaa vuosia 1910–1919. Varsinkin arkikielessä saatetaan lyhyyden vuoksi jättää vuosisata mainitsematta: ”60-luvulla” on tarkoitettu 1960-lukua, mutta nykyään ”10-luku” voisi viitata perustellusti myös vuosikymmeneen 2010–2019.
Vuosikymmeniä voidaan pitää merkittävänä ajanlaskun käsitteenä, sillä monesti puhutaan tiettyyn vuosikymmenen muodista, nuorisosta tai musiikista.
Vuosisadan ensimmäinen vuosikymmen on nimeltään ensikymmen. Esimerkiksi 2000-luvun ensikymmen alkoi 1. tammikuuta 2000 ja päättyi 31. joulukuuta 2009.
Vuosisata
Vuosisata on sadan vuoden jakso, erityisesti jokin ajanlaskun sataluku.
Suomessa yleisimmin käytetty vuosisatojen nimeämistapa perustuu vuosiluvun alkuosaan. "Tuhatyhdeksänsataaluku" eli 1900-luku sisältää vuodet 1900–1999. Samoin määritellään vuosikymmenet, esimerkiksi 1910-luku (vuodet 1910–1919).
Sama järjestelmä on ruotsissa ("nittonhundratalet", "1900-talet"; "åttiotalet", "80-talet").
Monissa kielissä, joskus suomessakin, vuosisadoista käytetään järjestyslukuja (, 'kahdeskymmenes vuosisata'), jolloin on tapana määritellä ensimmäiseksi vuosisadaksi vuodet 1–100, toiseksi vuosisadaksi 101–200 ja niin edelleen. Tällöin esimerkiksi 20. vuosisata sisältäisi vuodet 1901–2000. Käytännössä 20. vuosisadalla tarkoitetaan usein vuosia 1900–1999.
700-luku eaa.
700-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 799–700 eaa.
800-luku eaa.
800-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 899–800 eaa.
900-luku eaa.
900-luku eaa. oli vuosisata, johon kuuluivat vuodet 999–900 eaa.
Popol Vuh
Popol Vuh (tai Popol Wuj k'ichen kielellä) on Guatemalan ylänköalueilla asuvien kiche-mayojen kansalliseepos. Se on mayojen vanhan mytologian pohjalta 1550-luvulla kirjoitettu myyttis-historiallinen teos, jossa selitetään kiche-kansan ja heidän jumaliensa vaiheet, maailman luominen, ihmisen valmistaminen, taistelut hyvän ja pahan sekä elämän ja kuoleman välillä, sekä lopuksi kiche-kansan historia aina 1550-luvulle asti. Nimi "Popol Vuh" tarkoittaa ’Neuvoston/Yhteisön Kirja’.
"Popol Vuhin" kirjoittivat luultavasti noin vuosien 1554–1558 välillä kiche-mayat maansa valloittaneilta espanjalaisilta konkistadoreilta piilossa Santa Cruz del Quichéssä, joka sijaitsee kahden kilometrin korkeudella Guatemalan vuoristossa. Teoksen kirjoittajien nimiä ei tiedetä. He kuuluivat ilmeisesti kolmeen entistä Kiche-valtakuntaa hallinneeseen sukuun: Caueceihin, Niha’ihin ja Ahau Kicheihin. "Popol Vuhissa" puhutaan ”alkuperäisestä kirjasta ja muinaisesta kirjoituksesta”, mistä voidaan päätellä, että kirjoittajalla oli käytössään jokin vanhempi teksti, jota mayat piilottelivat espanjalaisilta. Nämä valloittajat polttivat kaikki käsiinsä saamat mayatekstit, lukuun ottamatta neljää Jukatanin mayojen koodeksia. Niiden lisäksi mayoilta on säilynyt vain "Popol Vuh".
Santa Cruz del Quichéstä käsikirjoitus matkasi Chichicastenangoon, missä sen näki vuosien 1701–1703 välillä ensimmäisenä eurooppalaisena munkki Francisco Ximénez. Hän teki kirjasta kichen- ja espanjankielisen rinnakkaisversion, josta hän kuitenkin ilmeisesti jätti siinä olleen kuvituksen pois. Tämä on vanhin nykypäivään asti säilynyt versio, jossa on alkuperäiskielellä kirjoitettu teksti. Käsikirjoitus kulkeutui Ciudad de Guatemalan San Carlosin yliopiston kautta Pariisiin, mistä se palasi vuonna 1911 Atlantin yli nykyiseen säilytyspaikkaansa Newberryn kirjastoon Chicagossa.
"Popol Vuh" oli alun perin yhtenäinen, pitkä runoelma, mutta käännöksen jälkeen se jaettiin esipuheeseen ja neljään erilliseen kirjaan. Sisällöltään teos voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäinen osa tapahtuu luojajumalien maailmassa, ja siinä kuvataan maailman luomisen lisäksi kaksi epäonnistunutta yritystä luoda ihminen, joka palvoisi jumaliaan. Toisessa osassa kerrotaan kahden sankarikaksossukupolven tarina, jonka pääteemana on matka mayojen manalaan Xibalbaan. Sen lisäksi kirjassa kuvataan, miten jotkin eläimet saivat erityisiä piirteitään. Seuraavaksi kirjassa kuvataan luojajumalien ensimmäinen onnistunut yritys luoda ihminen valkoisesta ja keltaisesta maissista. Teos loppuu pitkään kertomukseen kiche-kansan myyttisestä ajasta aina 1550-luvulle saakka.
Shenzhou 5
Shenzhou 5 oli 15. lokakuuta 2003 tapahtunut Kiinan ensimmäinen miehitetty avaruuslento. Se laukaistiin käyttämällä Pitkä marssi 2F -kantorakettia. Mukana matkusti ensimmäinen kiinalainen avaruuslentäjä, taikonautti Yang Liwei.
Laukaisu tapahtui Jiuquanin avaruuskeskuksesta 15. lokakuuta 2003 kello 01:00,03 UTC (paikallista aikaa 09:00,03). Lento kesti 21 tuntia, 22 minuuttia ja 45 sekuntia laskeutuen Sisä-Mongoliaan kello 22:22,48 UTC (16. lokakuuta 06:22 paikallista aikaa). Alus kiersi Maan 14 kertaa ja saavutti 336 kilometrin korkeuden. Aluksen orbitaalimoduuli jatkoi kiertoradalla ja teki automatisoituja kokeita 16. maaliskuuta 2004 asti. Moduuli putosi Tyyneenmereen 30. toukokuuta 2004.
Australianterrieri
Australianterrieri () on pienikokoinen terriereihin kuuluva koirarotu. Australianterrieriä käytettiin aikaisemmin maatiloilla mm. tuhoeläinten torjumisessa sekä vahtikoirana.
HSC SuperSeaCat Four
HSC Superseacat Four oli SuperSeaCatin operoima laiva. Alus on rakennettu vuonna 1999 Italiassa Fincantierin telakalla Riva Trigosossa. Vuodesta 2000 lähtien alus oli Helsinki–Tallinna-reitillä pika-aluksena, vuoden 2006 heinäkuuhun asti Silja Linen väreissä. Aluksen kotisatama oli La Spezia, Italia.
Tammikuussa 2008 alus myytiin Kreikkaan Aegean Speed Lines -yhtiölle ja saman vuoden lokakuussa Superseacat lopetti liikennöinnin aluksella. Alus ajettiin Puolan Gdanskin Remontowaan huollettavaksi. Toukokuun 12. päivänä 2009 alus nimettiin ja rekisteröitiin uudella nimellä Speedrunner IV. Myöhemmin samassa kuussa alus lähti kohti Kreikkaa. Laiva aloitti kesäkuussa 2009 liikenteen reitillä Pireus - Serifos - Sifnos - Folegandros - Milos.
Joulukuussa 2016 laiva myytiin kreikkalaiselle Golden Star Ferries -yhtiölle Pireukseen. Vuonna 2017 laiva nimettiin uudelleen, uudeksi nimeksi annettiin Superrunner.
Laivan sisaraluksia ovat "SuperSeaCat One", "SuperSeaCat Two" ja "SuperSeaCat Three".
Laivan pituus on 100 metriä ja leveys 17,1 metriä. Syväys on 2,75 metriä ja aluksen bruttovetoisuus on 4 500 tonnia. Autoja se pystyy kuljettamaan noin 150 ja matkustajia vajaa 800. Aluksen koneiston muodostaa neljä Ruston 20RK270 -dieselmoottoria, joiden voima siirretään vesisuihkupropulsioon. Koneiden teho on 27 500 kilowattia. Alus pystyy saavuttamaan 38 solmun matkanopeuden, mikä on huomattavasti enemmän kuin tavallisten matkustajalauttojen matkanopeus.
Microsoft Access
Microsoft Access on Microsoft Office -ohjelmistopaketteihin kuuluva tietokantojen käsittelyohjelma.
Microsoft Access on niin sanottu relaatiotietokantaohjelma, joka soveltuu pienten ja keskisuurten aineistojen käsittelyyn. Raporttien ja lomakkeiden suunnittelu tehdään yleensä sen ohjattujen toimintojen avustamana tai valmiita mallipohjia käyttäen. Ohjelmaa käytetään esimerkiksi käyttöliittymänä SQL-tietokantoihin. Sisäisesti Microsoft Access käyttää Jet-tietokantamoottoria. Kantaan voidaan liittyä ODBC-rajapinnan kautta muistakin ohjelmista.
Ohjelma toimii muiden Microsoftin ohjelmien kanssa. Esimerkiksi Microsoft Excel -taulukon tiedot voidaan tuoda Microsoft Accessiin, jolloin niitä voidaan tarkastella lomake- tai raporttimuodossa. Taulukot voidaan myös viedä Exceliin esimerkiksi graafisten esitysten tekoa varten. Halvemmissa Office-paketeissa, esimerkiksi Officen "peruspaketeissa", kuten "Personal" ja "Student" ei ole Microsoft Accessia mukana. Microsoft Access sisältyy Microsoft Officen "Enterprise"- ja "Professional"- versioihin.
Konkistadori
Konkistadori ( ’valloittaja, valtaaja’) tarkoittaa Amerikan mantereen valloittajaa. Kiinnostus uuteen mantereeseen alkoi Kristoffer Kolumbuksen löydöistä 1490- ja 1500-luvulla, jolloin eurooppalaiset valtasivat suurimman osan Etelä- ja Keski-Amerikkaa.
Kaikki konkistadorit eivät olleet espanjalaisia. Normanni Béthencourt valloitti Kanariansaaret vuodesta 1402 lähtien ja ensimmäiset purjehtijat, jotka aloittivat tutkimus- ja valloitusretket, olivat muita kuin espanjalaisia: Kolumbus oli genovalainen, Vespucci firenzeläinen ja Magalhães portugalilainen. Kaikki konkistadorit eivät olleet sotilaita: Quesada oli lakimies, joka johti retkikunnan ylös Magadalenajokea. Saapuessaan Bogotán laaksoon hänen nälkäänäkevällä 200 miehen joukollaan ei ollut enää ruokaa, ruutia eikä hevosia, mutta diplomatialla hän sai hallintaansa lähes koko nykyisen Kolumbian alueen.
Suurin osa konkistadoreista oli kuitenkin "La fronteran" Andalusian ja Extremaduran provinsseista ja palvelivat katolisia kuninkaallisia Isabellaa ja Ferdinandia, joiden tavoitteena oli kristinuskon levittämisen lisäksi saada varoja sotiin maureja, protestantteja ja toisia valtakuntia vastaan. Reconquistan päättyminen merkitsi, että ylimääräisiä sotajoukkoja oli käytettävissä, mutta varallisuutta muslimien kukistamisesta ei tullut.
Vuonna 1493 paavi Aleksanteri VI määräsi "Inter caetera" -bullassaan kaiken maan sata leguaa (100 × 5,56 km merellä) Kap Verden saarista länteen Espanjalle ja muut pakanoiden maat Portugalille. Portugalin kuningas Juhana II ei pitänyt sopimuksesta ja 1494 Tordesillasin sopimuksessa Espanja ja Portugali jakoivat maailman uudelleen 370 leguaa Kap Verdestä. Paavi Julius II vahvisti sopimuksen 1506. Muilta Euroopan mailta, Ranskalta, Englannilta ja Alankomailta kiellettiin erityisesti uudet valloitukset, jonka jälkeen ne turvautuivat merirosvoukseen päästäkseen osallisiksi Amerikan kullasta. Myöhemmin nämä maat sanoutuivat irti paavin määräysvallasta uskonpuhdistuksen yhteydessä.
Rencontre-ongelma
Rencontre-ongelma eli yhteensattumisongelma on todennäköisyys sille, että kun joukon formula_1 alkiot kuvataan joukon formula_2 alkioiksi ja joukon formula_2 alkiot sekoitetaan satunnaiseen järjestykseen, niin kuvauksessa kaikki joukon formula_1 alkiot saavat sekoituksessa jonkun uuden joukon formula_2 alkion. Todennäköisyyden arvo riippuu alkioiden lukumäärästä, mutta se on asymptoottisesti vakio formula_6.
Käytännön esimerkkinä tästä ovat pikkujoulun lahjapaketit, missä juhlavieraat tuovat lahjasäkkiin lahjapaketin ja ne jaetaan takaisin lahjan tuoneiden kesken umpimähkään. Penconte-ongelmassa päätellään todennäköisyys sille, että "kukaan ei saa omaa lahjaansa takaisin".
Ratkaisu on johdettavissa käyttäen apuna joukko-opin ja todennäköisyyslaskennan kaavoja.
Olkoon lahjapaketin tuojien lukumäärä formula_7. Sovitaan, että tapahtuma formula_8 sattuu, jos vieras formula_9 saa takaisin oman lahjansa. Kysytty todennäköisyys on siis
formula_10.
De Morganin lakien mukaan pätee yhtälö
formula_11.
Tämän ja komplementin todennäköisyyden kaavalla saadaan yhtälö
formula_12.
Todennäköisyyslaskennan yleinen yhteenlaskukaava on
formula_13.
Näin ollen riittää laskea tapahtumien formula_14 kaikkien kombinaatioiden leikkausten todennäköisyydet. Koska lahjojen oletetaan jakautuvan symmetrisin todennäköisyyksin, on
formula_15
kaikilla indeksikombinaatioilla formula_16. Yhteenlaskukaava supistuu tällöin binomikertoimen avulla merkittynä muotoon
formula_17.
Todennäköisyys, että formula_18 ensimmäistä vierasta saavat takaisin omat lahjansa, on
formula_19.
Kun tämä sijoitetaan yhteenlaskukaavaan, saadaan vastaus
formula_20.
Tämän kaavan avulla pystytään kysytty todennäköisyys laskemaan helposti eri lukumäärän formula_21 arvoille. Kun formula_21 lähestyy ääretöntä, suppenee todennäköisyys eksponenttifunktion määritelmän mukaan kohti Neperin luvun käänteislukua formula_23. Summalausekkeen luonteesta johtuen suppeneminen on hyvin nopeaa, ja likiarvo formula_24 pätee aina, kun lahjan tuovia vieraita on vähintään kuusi.
Kulttuurivihkot
Kulttuurivihkot on Helsingissä julkaistava valtakunnallinen aikakauslehti. Se on ilmestynyt keskeytyksettä vuodesta 1973. Lehti ilmoittaa olevansa puolueisiin sitoutumaton vasemmistolainen kulttuurilehti.
Lehden perusti marxilais-leniniläinen Kulttuurityöntekijäin liitto ry, joka julkaisi sitä vuosina 1973–1991. Vuosina 1992–1998 lehteä julkaisivat Vihreä Lyhty Oy ja Kulttuurivihkot-yhdistys ry, vuoden 1999 Kulttuurivihkojen kannatusyhdistys (rekisteröimätön yhdistys). Vuodesta 2000 lehteä on julkaissut helsinkiläinen Domirola Oy.
Lehdellä oli 1970-luvulla parhaimmillaan liki kymmenentuhatta tilaajaa. Vuonna 2004 lehden painosmäärä on noin neljätuhatta.
Kulttuurivihkojen päätoimittaja on 1. syyskuuta 2004 alkaen Elias Krohn.
nro/vuosi (nimike jos poikkeaa päätoimittajasta)
Tekstinkäsittely
Tekstinkäsittely tarkoittaa tietokoneella toimivan tekstinkäsittelyohjelman käyttämistä tekstin kirjoittamiseen, muokkaamiseen ja tulostamiseen. Tekstinkäsittelyn apuneuvoina itse tietokoneen ja tekstinkäsittelyohjelman lisäksi voivat toimia näppäimistö ja hiiri, sekä joissakin tapauksissa myös mikrofoni tai muu eri käyttäjien (esimerkiksi liikuntarajoitteisten) fyysisiin tarpeisiin suunniteltu laite.
Tekstinkäsittelyyn kuuluu tyylien käyttö. Tekstinkäsittelyohjelmalla voi tehdä automaattisia sisällysluetteloita, alaviitteitä ja ristiviittauksia. Tekstinkäsittelyohjelmissa on alkeellisia taulukkolaskenta-, tietokanta- ja graafisia ominaisuuksia.
Tekstinkäsittelyyn tarkoitettuja ohjelmia ovat:
Microsoft Word on markkinoiden johtava tekstinkäsittelyohjelma käyttäjien lukumäärällä mitattuna. Microsoft on arvioinut, että Office-julkaisua käyttää noin puoli miljardia käyttäjää. Markkinoilla on lukuisa määrä muita kaupallisia tekstinkäsittelyohjelmia, kuten WordPerfect. Avoimen lähdekoodin ohjelmistojen puolella OpenOffice.org Writer lisää nopeasti tunnettavuutta.
IBM alkoi käyttää termiä tekstinkäsittely 1960-luvulla.
Varhain 1970-luvulla Linolex, Lexitron ja Vydec rakensivat pioneerityönä tekstinkäsittelyjärjestelmän, jossa oli kuvaputkinäyttö muokkausta varten. Varsinainen läpimurto tapahtui kuitenkin vuonna 1976, jolloin Wang Laboratories valmisti kuvaputkipohjaisen järjestelmän. Myös kanadalainen elektroniikkayhtiö Applied Electronics Company esitteli samanlaisen järjestelmän, mutta meni konkurssiin vuotta myöhemmin.
Aikaisemmin yleisesti käytössä olleita tekstinkäsittelyohjelmia ovat olleet:
PDF
PDF () on Adoben 1990-luvulla kehittämä PostScript-kieleen pohjautuva ohjelmistoriippumaton, siirrettävä tiedostomuoto. Sitä käytetään pääasiallisesti sähköiseen julkaisemiseen, tulostamiseen ja painamiseen. PDF-tiedosto on tulostimen ja näytön tarkkuudesta riippumaton. PDF:n versio 1.7 on hyväksytty ISO 32000 -standardi.
PDF-tiedostomuoto soveltuu valmiiden julkaisujen siirtämiseen tietojärjestelmistä toiseen, esimerkiksi mainostoimiston tietokoneelta painotalon tietokoneelle. Julkaisun taitto, grafiikka ja kirjasimet – puhekielellä fontit – siirtyvät PDF-tiedoston mukana. Julkaisun ulkoasu säilyy kaikissa käyttöjärjestelmissä samana. Kuvia on mahdollista pakata PDF-tiedostoa tehtäessä, jos halutaan tehdä nopeasti latautuva ja tiedostokooltaan pieni sähköinen julkaisu. Kirjasimet voidaan liittää PDF-tiedostoon, joten tiedoston teksti näkyy oikein, vaikka lukijan koneessa ei olisikaan kyseisiä kirjasimia. Tämä on varsin suositeltavaa.
Paino- tai tulostuskäyttöön tehtävää PDF-tiedostoa luotaessa on kuitenkin aina huomioitava luotavan tiedoston resoluutio sekä mahdolliset jälkikäsittelyvarat sivukokoon eli minkälaiseen käyttöön ja kokoon tiedosto on tarkoitettu.
PDF-tiedostoihin voi liittää vuorovaikutteisia toimintoja. Kuvaa klikkaamalla voi esimerkiksi käynnistää videoesityksen, tai julkaisuun voi liittää äänitiedostoja, jotka käynnistyvät sivuja avattaessa. PDF-asiakirjoihin voi liittää myös hyperlinkkejä.
PDF-tiedostoista voi tehdä luettelon, johon voi kohdistaa hakuja mistä tahansa samalla tietokoneella sijaitsevasta PDF-tiedostosta. Luetteloita voi olla useita ja niihin kaikkiin voi tehdä haun yhden vuoropuheluikkunan kautta. Lähes samaan tapaan etsitään avainsanoja julkaisun sisällöstä.
PDF-tiedostoja voi tehdä tulostamalla asiakirjan ensin virtuaalitulostimella PostScript-tiedostoksi (PS), minkä jälkeen PS-tiedosto muunnetaan PDF-tiedostoksi esimerkiksi Acrobat Distiller -ohjelmalla tai ps2pdf-ohjelmalla (Unix/Linux). Asiakirjan voi useista ohjelmista tulostaa myös suoraan PDFWriter-nimiseen virtuaalitulostimeen, joka luo PDF-dokumentin suoraan. Joistakin ohjelmista (esimerkiksi LibreOffice, Adobe Photoshop, Microsoft Office, OpenOffice) on myös mahdollisuus tallentaa tiedostoja suoraan PDF-muotoon.
PDF-standardointi sisältää muun muassa seuraavat ISO-standardien mukaiset alaluokat:
PDF-tiedostot voivat sisältää DRM-tekniikkaa kuten eston dokumentin tulostamiselle tai ne voivat lähettää tietoa halutulle web-serverille. Tämä mahdollistaa PDF-tiedoston kotiin soittamisen ja siten käyttäjän IP-osoitteen ja mahdollisesti muiden tietojen tallentamisen.
PDF-tiedostojen tuottamiseen, lukemiseen ja muuhun käsittelyyn löytyy monia ohjelmia.
PDF:n katselu onnistuu muun muassa seuraavilla ohjelmilla:
Myös internetselaimet, kuten Chrome ja Firefox osaavat näyttää PDF-tiedostoja.
PDF:n luominen onnistuu muun muassa seuraavilla ohjelmilla:Myös toimisto-ohjelmistot, kuten LibreOffice, Microsoft Office ja OpenOffice osaavat tallentaa PDF-tiedostoja.
Ohjelmakirjastoja ja -komponentteja PDF-tiedostoformaatin liittämiseksi ohjelmiin:
PDF-tiedoston lähettäminen Postita-palvelussa API:n kautta ja postitus paperikirjeenä:
Taloussanomat
Taloussanomat on nykyisin vain internetissä osana Ilta-Sanomia julkaistava taloussanomalehti ja Suomen suurin talousverkkomedia eri kävijöiden määrällä mitattuna. "Taloussanomien" viimeinen painettu versio ilmestyi vuoden 2007 lopussa, minkä jälkeen lehti siirtyi kokonaan verkkoon.
Taloussanomat.fi:ssä oli vuonna 2012 viikoittain noin 700 000 eri kävijää, mikä tekee "Taloussanomista" maan suurimpiin kuuluvan verkkojulkaisun. 
Luvut käyvät ilmi TNS Metrixin viikoittain julkaisemasta verkkolehtien kävijämääristä.
"Taloussanomien" osana toimii myös talousuutistoimisto Startel. Lehti julkaisee myös tieto- ja viestintätekniikan ajankohtaisverkkolehteä "Digitoday" sekä vuosien 1999 ja 2015 aikana "It-viikko"-verkkolehteä. Lehteä julkaiseva "Ilta-Sanomat" kuuluu Sanoma-konsernin Sanoma Media Finland -tytäryhtiöön, joka omistaa "Taloussanomat" kokonaan.Sanoma Osakeyhtiö alkoi pohtia 1990-luvulla kilpailijan perustamista "Kauppalehdelle", joka tuolloin hallitsi kokonaan talouslehtien markkinaa. "Taloussanomien" ensimmäinen numero julkaistiin lopulta 18. marraskuuta 1997. Paperiversio lehdestä ilmestyi tiistaista lauantaihin. Ensimmäinen "It-viikon" numero ilmestyi 18. marraskuuta 1999. Vuosina 2002–2005 "Taloussanomat" hoiti myös tv-kanava Nelosen "Talousuutisia". Myös Nelonen kuuluu Sanoma-konserniin.
"Taloussanomien" levikki vuonna 2006 oli arkisin 34 002 ja lauantaisin 42 933. Viimeinen, järjestyksessään 2 537. paperilehti ilmestyi 28. joulukuuta 2007. Painettu lehti muuttui vuoden 2008 alusta vain internetissä ilmestyväksi. Painettuna "Taloussanomat" oli tehnyt tappiota koko historiansa ajan.
Keväällä 2009 Sanoma-konserni kertoi siirtävänsä "Taloussanomat" osaksi "Ilta-Sanomien" organisaatiota. Tässä yhteydessä vastaavaksi päätoimittajaksi nimitettiin "Ilta-Sanomien" vastaava päätoimittaja Tapio Sadeoja.
Vuoden 2015 lopussa "Taloussanomat" ilmoitti "Digitodayn" ja "It-viikon" toimitusten yhdistyvän, minkä johdosta "It-viikko" lopetettiin ja sen toimitus siirtyi "Digitoday"-verkkolehden toimitukseen. "Taloussanomien" mukaan "Digitoday" on jo nyt Suomen ict-alan suurin verkkomedia ja vahvistuu tällä muutoksella entisestään.
Jani Saxell
Jani Saxell (s. 1972 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on työskennellyt WSOY:n kustannustoimittajana ja "Kulttuurivihkot"-lehden toimitussihteerinä. Saxell on toimittanut Suomen Kirjailijaliiton "Kirjailija"-lehteä yhdessä Terhi Rannelan kanssa.
Vapaana toimittajana Saxell on avustanut yli 50 lehteä (muun muassa "City", "Parnasso", "Vihreä Lanka", "Voima", "Kansan Uutiset", "Kirkko ja kaupunki" ja "Yliopisto"), kirjoittanut eri artikkelikokoelmiin ja tehnyt journalistisia matkoja Venäjälle, Valko-Venäjälle, Israeliin ja Palestiinaan sekä Latinalaiseen Amerikkaan ja Yhdysvaltoihin.
Saxell valmistui filosofian maisteriksi kesällä 2006. Hänen gradunsa aiheena oli Timo Pusan tuotanto. Hän on opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä, folkloristiikkaa, uskontotiedettä, taide- ja yhteiskuntahistoriaa, viestintää ja Latinalaisen Amerikan ja Venäjän tutkimusta.
Vuonna 2000 Saxell voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun.
Saxellin novellikokoelma "Ensilumi" (2002) liikkuu vuosituhannen vaihteen suomalaisessa todellisuudessa. Novellien henkilögalleriaan kuuluu pikkurikollisia, taiteilijanalkuja, sopeutumattomia ja skinheadeja, radanvarsikaupunkien ja vanhana syntyneiden, surumielisesti Kehä III:n suuntaan hymyilevien lähiöiden kasvatteja.
Romaani "Minä, Lotta ja Päivikki" (2003) sijoittuu 2000-luvun alkuun helsinkiläisiin opiskelijapiireihin, mediatalojen liepeille ja globalisaatiokriittiseen aktivismiin kytkeytyvä kolmiodraama ja aikalaisromaani. Juhana Rossi kritisoi "Ylioppilaslehdessä" Saxellin tapaa käyttää tunnistettavasti oikeita henkilöitä fiktiivisen tarinansa hahmoina.
"Huomispäivän vartijoiden" (2007) pitkien novellien aihepiiri liikkuu Itä-Helsingistä science fictioniin, fantasiaan ja lähiötason maagiseen realismiin. Tapahtumapaikkoja ovat myös 1950-luvun Pariisi, 2010-luvun Yhdysvallat ja 2030-luvun Pietari.
Saxellin matka- ja reportaasikirja "Vaihtoehtoinen USA" (2009) on katsaus Yhdysvaltain kansalaisjärjestökenttään, Vietnamin ja Irakin veteraanien, naisten, mustien, latinoiden ja intiaanien näkemyksiin maansa nykytilasta. Siinä tutustutaan New Orleansin kivuliaaseen jälleenrakennukseen hurrikaani Katrinan jäljiltä, New Yorkin Brooklynin monikulttuurisuuteen, Seattlen musiikkipiireihin, San Franciscon lahteen turistikulissien takana ja Yhdysvaltain ja Meksikon rajalle kohoavaan, laittoman siirtolaisuuden vastaiseen muuriin. Kirja käsittelee myös amerikkalaista nykykulttuuria, erityisesti amerikkalaista nykykirjallisuutta haastattelujen muodossa.
Vuonna 1999 Saxell valittiin sitoutumattoman vasemmiston edustajaksi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon.
Vasemmistotaiteilijoiden ja -kulttuurityöntekijöiden toimintaryhmä VATAKin pamfletissa Ilman Lenin-setää (Into Kustannus Oy, 2011) Saxell aatetovereineen hahmotteli vasemmiston tulevaisuutta.
Saxell
Saxell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
F5
F5-opiskeluoikeusliike oli Raino Vastamäen perustama pääasiassa Helsingissä toiminut ryhmä, joka pyrki 1990-luvun lopulla vaikuttamaan opetusministeriöön, jotta yliopisto-opiskelijoiden opiskeluoikeutta ei rajoitettaisi viiteen vuoteen. Ryhmä syntyi viranomaismietintöjen tultua julkisuuteen.
F5 järjesti mielenosoituksia Helsingissä, Vaasassa ja Tampereella. Ryhmä saavutti tavoitteensa, mutta 2004 opiskeluoikeuden rajaamisesta alettiin jälleen puhua.
Opiskeluoikeus yliopistoissa on ollut perinteisesti rajoittamaton. Tämä on perustunut akateemisen vapauden periaatteeseen.
CCD-kenno
CCD-kenno () on valoherkkä kenno, joita käytetään muiden muassa video- ja digitaalikameroissa, kuvanlukijoissa ja kaukoputkissa valon tai infrapunasäteilyn muuntamiseksi digitaaliseksi signaaliksi. Kennon valoherkät fotodiodit eivät näe värejä, vaan ne muodostavat kohteesta säteilyn voimakkuuden pohjalta harmaasävykuvan. Värit syntyvät valoherkkien diodien päällä olevista värisuotimista. Värisuotimet ovat yleensä punainen, vihreä ja sininen. Digitaalikameran CCD-kennossa voi olla myös smaragdin värinen ("emerald") suodin jo mainittujen lisäksi.
CCD-kennon yksi pikseli on hyvin pieni: nykyaikaisessa kuuden megapikselin (2816 x 2112) CCD-kennossa pikseli on tyypillisesti 2 µm leveä ja korkea.
CCD:n keksivät Willard S. Boyle ja George E. Smith AT&T Bell Labsissä vuonna 1969. Keksinnön johdosta heille myönnettiin Charles Stark Draper -palkinto vuonna 2006 ja Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2009.
1862 Apollo
1862 Apollo on Maan lähelle tuleva Q-tyypin asteroidi, jonka Karl Wilhelm Reinmuth löysi vuonna 1932. Pikkuplaneetta kuitenkin katosi, ja se löydettiin uudelleen vasta vuonna 1973. Nimensä asteroidi sai kreikkalaisten ja roomalaisten Apollon-jumalan mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1932 HA.
Apollo antoi nimensä Apollo-asteroideille, sillä se on ryhmän ensimmäinen nimetty pikkuplaneetta. Tosin sen tunnusnumero on suurempi kuin eräillä muilla ryhmän asteroideilla (esim. 1566 Icarus), koska se kadotettiin 41 vuodeksi. Apollon kiertorata risteää Marsin ja Venuksen ratojen kanssa. Apollo oli ensimmäinen asteroidi, jonka radan havaittiin risteävän Maan kiertoradan kanssa (tosin aiemmin löydetyn 887 Alindan havaittiin myöhemmin tekevän samoin).
Apollo on pieni pikkuplaneetta. Sen läpimitta on vain noin 1,5 km. Sen on havaittu olevan alttiina YORP-vaikutukselle, joka muokkaa asteroidien pyörimistä. Myös 25143 Itokawan oli ajateltu altistuneen vaiukutukselle, mutta myöhempien tietojen valossa todisteita YORP:ista ei löytynyt. Apollon pyörähdysaika on vain noin 3,07 tuntia. Apollolla tiedetään olevan noin 75 metrin läpimittainen kuu, joka kiertää noin kolmen kilometrin päässä pikkuplaneetasta.
Suurlähettiläs
Suurlähettiläs eli ambassadööri on valtion toisessa valtiossa, toiselle hallitukselle tai kansainvälisessä järjestössä ylläpitämän diplomaattisen edustuston päällikkö. Hänen päätehtävänsä on hoitaa lähettäjävaltion suhteita vastaanottajaan. Yleensä suurlähettilään asemapaikka on valtion pääkaupunki. Muissa kaupungeissa työskenteleviä diplomaattisten lähetystöjen johtajia kutsutaan (lähetetyiksi) konsuleiksi. Lisäksi on kunniankonsuleita. Yleensä vastaanottajavaltio antaa suurlähettilään käyttöön alueen, jota kutsutaan suurlähetystöksi sekä tälle henkilökuntineen diplomaattisena koskemattomuutena tunnetun suojan isäntävaltion lailta.
Suurlähettiläs edustaa valtion päämiestä, kun taas lähetystön päällikkö eli lähettiläs edustaa maan hallitusta. Asiainhoitaja edustaa ulkoasiainministeriötä.
Hu Jintao
Hú Jǐntāo (, s. 21. joulukuuta 1942 Jiangyan, Jiangsu, Kiina) on Kiinan entinen presidentti, kommunistisen puolueen pääsihteeri ja keskussotilaskomission puheenjohtaja.
Hu on ammatiltaan hydrauliikkainsinööri. Hän on valmistunut Kiinan maineikkaasta Tsinghuan yliopistosta. Hu'n virallisen elämäkerran mukaan hänellä on valokuvamuisti. Merkittävää Hu'n urassa on hänen nopea nousunsa valtaan. Hänen tunnusmerkkejään ovat maltilliset mielipiteet, varovainen asenne sekä pyrkimys pidättäytyä loukkaamasta tai vieraannuttamasta vanhempia tukijoitaan. Vastoin kuin "Shanghain nurkkakunnan" jäsenet, Hu on toiminut suuremman osan urastaan Kiinan köyhemmillä läntisillä alueilla kuin taloudellisesti nopeammin kehittyneillä rannikkoseuduilla. Osin tämän vuoksi länsimaiset analyytikot eivät tienneet hänestä juuri mitään ennen hänen valtaannousuaan.
Hän on ensimmäinen vallankumouksen jälkeen kommunistiseen puolueeseen liittynyt puoluejohtaja. Tiibetin autonomisen alueen puoluesihteerinä hän oli vastuussa vuoden 1989 alun poliittisessa iskussa, joka johti muutamien tiibetiläisten aktivistien kuolemaan. Hän toimi myös kulttuuritoiminnan liberalisoinnin edistämisen puolesta. Virkaan astuessaan Hu oli kommunistipuolueen seitsemänhenkisen politbyroovaliokunnan nuorin jäsen.
16. Kommunistisen puolueen keskuskomitean neljännessä täysistunnossa Jiang Zemin erosi Keskussotilaskomission puheenjohtajan paikaltaan, samalla vieden loppuun vallan siirtämisen nuoremmalle sukupolvelle.
Vierailullaan tammikuussa 2011 Yhdysvalloissa presidentti Obaman kutsusta Hu on Ylen uutisten mukaan sanonut, että Kiinalla on tekemistä ihmisoikeusten suhteen, mutta kansalliset erovaisuudet on otettava huomioon ihmisoikeuskysymyksissä.
Hun puoliso on Liu Yongqing, jonka hän tapasi Tsinghuan yliopistossa. Heillä on poika, Hu Haifeng sekä tytär, Hu Haiqing. Hu on myös ensimmäinen Kiinan kansantasavallan presidentti, joka ei käytä huomattavaa aksenttia mandariinikiinan kielessään.
Nicolas de Condorcet
Marie Jean Antoine Nicolas de Caritat, Condorcet'n markiisi (17. syyskuuta 1743 Ribemont – 28. maaliskuuta 1794 Bourg-la-Reine) oli ranskalainen filosofi ja matemaatikko sekä aikainen valtio-opillinen tieteilijä, joka muun muassa kehitti Condorcet'n vaalitavan. Hän oli vuodesta 1769 Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Condorcet oli lakiasäätävän kansalliskokouksen ja kansalliskonventin jäsen. Hän kannatti vallankumousta, ja hänen näkemyksensä olivat usein yhteneviä girondistien kanssa. Condorcet vangittiin terrorin aikana ja hänet löydettiin kuolleena vankisellistään. Kyseessä lienee ollut itsemurha.
Condorcet oli monin tavoin aikaansa edellä 1700-luvulla. Hän kannatti vapaata taloutta, maksutonta ja tasa-arvoista julkista koulutusta, perustuslaillista oikeutta, sekä yhtäläisiä oikeuksia naisille ja kaikille etnisille ryhmille. Hänen kirjoituksensa vaikuttivat merkittävästi Ranskan ja maailmanpolitiikkaan, ja ovat merkittäviä vielä nykyäänkin. Condorcet uskoi ihmiskunnan kykyyn edistyä rajattomasti. Hänen filosofinen pääteoksensa oli "Esquisse d'un tableau historique des progrès de l'espirit humain", jonka hän viimeisteli vankilassa hieman ennen kuolemaansa.
Vuonna 1785 Condorcet kirjoitti teoksen "Essee analyysin soveltamisesta enemmistöpäätösten todennäköisyyksiin", jossa hän kuvaili Condorcet'n paradoksin. Sen mukaan on mahdollista, että enemmistö pitää vaihtoehtoa A parempana kuin B:tä, B:tä parempana kuin C:tä ja C:tä parempana kuin A:ta, samoilla äänestyslipuilla. Samassa paperissa hän kuvaa yksinkertaisen Condorcet'n menetelmän äänestystulosten selvittämiseen. Hän kävi myöhemmin useita debatteja Jean-Charles de Bordan kanssa Condorcet'n menetelmän paremmuudesta Borda-laskentaan nähden.
Condorcet saattoi olla ensimmäinen henkilö, joka sovelsi systemaattisesti matematiikkaa sosiaalitieteisiin.
Condorcet’n menetelmä
Condorcet’n menetelmä eli Condorcet’n vaalitapa on vaalitapa, joka on nimetty 1700-luvulla eläneen ranskalaisen markiisi Nicolas de Condorcet’n mukaan. Condorcet-voittaja on jonkin äänestyksen ehdokas, joka on jokaista muuta ehdokasta suositumpi, jos ehdokkaita verrataan kaksittain. Condorcet-kriteerin täyttäviä vaalitapoja on useita, ei ainoastaan yksi. Joskus nimeä käytetäänkin koko tällaisten vaalitapojen ryhmästä.
Condorcet’n paradoksista johtuen yksiselitteistä voittajaa ei ole kaikissa Condorcet-vaalitavalla toteutetuissa äänestyksissä.
Jokainen äänestäjä lajittelee ehdokkaat haluamaansa suosituimmuusjärjestykseen omalle äänestyslipulleen. Jokaisella ehdokasparilla vertaillaan, kumpaa ehdokkaista useampi äänestäjä on äänestänyt toisen edelle (ehdokkaat, joiden kohdalle äänestäjä ei ole merkinnyt sijalukua, tulkitaan yleensä äänestettyjä ehdokkaita epäsuositummiksi ja keskenään yhtä suosituiksi). Jos yksi ehdokkaista voittaa pareittain kaikki muut ehdokkaat, hänet valitaan.
Schulzen vaalitapa
Schulzen vaalitapa on Markus Schulzen kehittämä Condorcet'n vaalitapa. Se tuottaa yhden voittajan äänestyslipuista, joihin äänestäjät ovat listanneet ehdokkaat mieluisuusjärjestykseen. Sitä voidaan käyttää myös kaikkien ehdokkaiden listaamiseen paremmuusjärjestyksessä. Vaalitapa tunnetaan myös nimellä beatpath-menetelmä tai polkuäänestys.
Schulzen menetelmä on käytetyin Condorcet-vaalitavoista. Sitä käyttävät mm.
Stadion (täsmennyssivu)
Stadion voi tarkoitaa useampaa asiaa: