hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Peridotiitti
Peridotiitti on musta, usein vihreään vivahtava karkearakeinen ultramafinen syväkivi. Se on asultaan tavallisesti tasarakeinen tai poikiliittinen. Myös kumulusrakenteet ovat yleisiä. Sen päämineraaleja ovat oliviini ja pyrokseenit. Muita peridotiitissa esiintyviä mineraaleja voivat olla amfibolit, granaatit, Ca-rikas plagioklaasi. Aksessorisina mineraleina voi esiintyä magnetiittia, ilmeniittiä ja kromiittia.
Peridotiitit luokitellaan niiden päämineraalikoostumuksen mukaan lherzoliitteihin, harzburgiitteihin, duniitteihin ja wehrliitteihin. Lherzoliitin päämineraaleja ovat oliviini, klinopyrokseeni ja ortopyrokseeni, hartsburgiitissa ne ovat ortopyrokseeni ja oliviini, wehrliitissä oliviini ja klinopyrokseeni; duniitti koostuu lähes yksinomaan oliviinista.
Peridotiittia esiintyy ns. ofioliiteissa, joiden on tulkittu olevan muinaisen merellisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat tektonisten prosessien myötä joutuneet osaksi vuorijonoa. Lisäksi peridotiittia esiintyy ns. alppiperidotiitteina, joiden on tulkittu olleen alun perin ofioliittien osia, mutta jotka ovat joutuneet tektonisissa prosesseissa erilleen alkuperäisestä kivilajiyksiköstään, ja esiintyvät nyt erillisinä, ultramafisina kivilajiyksiköinä.
Osittain ofioliiteista tehtyihin havaintoihin perustuen on tulkittu, että ainakin Maan vaipan yläosan koostumus on peridotiittinen.
Peridotiitti sopii ominaisuuksiensa vuoksi hyvin kiuaskiveksi.
Syeniitti
Syeniitti on syväkivi. Sen päämineraalit ovat kalimaasälpä, plagioklaasi, biotiitti ja sarvivälke. Väriltään syeniitti on vaalea, yleensä harmaa tai punertava ja se on helposti työstettävissä. Syeniitti painaa 2 700–2 800 kg/m. Se on kohtalaisen harvinainen kivilaji. Syeniittia käytetään jonkin verran rakennuskivenä.
Dioriitti
Dioriitti on syväkivi, josta noin 2/3 on maasälpää (plagioklaasi) ja 1/3 tummia mineraaleja (sarvivälke, pyrokseeni, biotiitti). Joskus se voi sisältää myös jonkin verran kvartsia. Dioriitti on tasarakeista ja raekooltaan hieno- tai keskirakeista. Dioriitti muistuttaa graniittia, ja kiveä onkin kutsuttu "mustaksi graniitiksi". Dioriitin tiheys on 2 700–2 800 kg/m, ja se on väriltään harmaa, tummanharmaa, vihertävän harmaa tai musta.
Dioriitti on Suomessa yleinen kivilaji, joskin muualla maailmassa sitä pidetään suhteellisen harvinaisena. Kiveä löytyy Suomen lisäksi muun muassa Italian Sondriosta, Saksan Thüringenistä ja Saksista, Romaniasta, Turkin koillisosasta, Ruotsista, Skotlannista ja Yhdysvaltojen Minnesotasta. Suomessa dioriittia esiintyy Keski-Suomessa, kuten Korpilahdella, Viitasaarella, Äänekoskella ja Jyväskylän alueella. Dioriitti on Keski-Suomen maakuntakivi.
Dioriittikivi on kovaa, mikä tekee sen työstämisestä vaikeaa. Kovuutensa vuoksi kiveä voidaan kuitenkin kaivertaa yksityiskohtaisesti ja kiillottaa korkealaatuisesti, ja kerran työstetty kivi on kestävää. Dioriittia on käytetty kaivertamiseen, mistä tunnetuin esimerkki lienee kivipaasi, johon on kirjoitettu Hammurabin laki. Taidekäytössä dioriitti oli arvostettu kivi muinaisissa Lähi-idän kulttuureissa, kuten Muinaisessa Egyptissä, Babyloniassa, Assyriassa ja Sumerissa.
Tadashi Sasaki
Tadashi Sasaki on klassinen kitaristi, joka syntyi Tokiossa. Nykyään hän asuu Saksassa, jossa hän on professorina musiikkikorkeakoulussa Aachenissa.
Vuonna 1968 Tadashi Sasakista tuli ensimmäinen japanilainen, joka voitti kansainvälisen kitarakilpailun Pariisissa. Hän myös toimi palkintotuomarina Heinsbergin kansainvälisillä kitarafestivaaleilla vuonna 2005.
Puno
Puno on kaupunki Titicaca-järven rannalla Perussa. Se on Punon alueen suurin kaupunki. Punossa on noin 91 900 asukasta.
Jane Adams
Jane Adams (s. 1. huhtikuuta 1965 Washington, D.C.) on Tony-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt niin elokuvissa, televisiossa kuin teatterissakin.
Vulkaniitti
Vulkaniitti tunnetaan myös yksinkertaisesti nimellä pintakivi. Vulkaniitit syntyvät maan pinnalle tunkeutuneesta magmasta eli laavasta jähmettymällä.
Pintakivien kemiallinen koostumus on sama kuin syväkivilläkin, mutta fyysinen rakenne on varsin erilainen erilaisista jähmettymisolosuhteista johtuen. Pintakivien perusrakenne on varsin pienirakeista, mutta seassa on myös suurempia hajarakeita. Kiveen on saattanut jäädä myös onteloita.
Vulkaniitteja ovat esimerkiksi diabaasi, basaltti, kvartsiporfyyri ja hohkakivi.
Jacob Smith
Jonathan Jacob Charles William Smith (s. 21. tammikuuta 1990) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jake Bakerin roolistaan elokuvasta "Villi tusina". Smithillä on yhtye My September Story, jossa hän soittaa siinä sähkökitaraa.
Smith aloitti näyttelemisen 1990-luvun lopussa. Hän näytteli monissa tv-sarjoissa, kuten Viiden juttu ja Step by Step. Vuonna 1998 Jacob näytteli toimintakomediassa "Pienet soturit" sekä elokuvissa "Troija".
Smithin perheeseen kuuluu veli Nathaniel ja sisko Natasha. Heidän vanhempansa ovat eronneet ja Jacob asuu isänsä kanssa Monorviassa.
Ontelolaatta
Ontelolaatta on teräsbetonista valmistettu elementti, jota käytetään rakennusten kantavana vaakarakenteena alapohjissa, välipohjissa ja yläpohjissa. Lisäksi ontelolaattoja voidaan käyttää kantavina ja osastoivina seininä, sekä sokkelin anturalaattana ja perustuspalkkina. Ontelolaattojen kehitys ja valmistus alkoi 1970-luvun alussa.
Ontelolaattoja voidaan käyttää myös liittolaatan osana.
Ontelolaatan sisällä on pitkittäissuuntaisia lieriömäisiä onteloita. Nämä tekevät laatasta kevyemmän. Onteloita voidaan käyttää myös sähköjohtojen kulkureittinä. Laatan raudoitteena ovat esijännitetyt teräspunokset, yleensä laatan alapinnassa. Ontelolaattoja on saatavissa myös yläpunoslaattoina, joita käytetään, kun laatta on ulokkeena.
Ontelolaatan pinnassa voi olla valmiina lämmöneristyskerros, jolloin elementillä saadaan nopeasti rakennettua kantava alapohjarakenne tai sokkeli. Eristettyjä laattoja saa myös paloaeristävinä luokkiin REI 120-240.
Ontelolaatan vakioleveys on 1200 mm (12M). Kohteesta riippuen voidaan käyttää jopa 20 metriä pitkiä ontelolaattoja: kantavuus on aina selvitettävä tapauskohtaisesti.
Laattojen paksuudet vaihtelevat: tyypillisiä vahvuuksia ovat 150, 200, 265, 320, 370, 400 ja 500 mm. Ontelolaatan paino neliömetriä kohden vaihtelee paksuuden mukaan 205 kilosta 560 kiloon, saumattuna painoa tulee neliölle vielä 10–40 kiloa lisää.
Asuinrakentamisessa käytetään kylpyhuoneiden kohdalla lattiakallistusten tekemiseksi joko muuta laatastoa matalampaa ontelolaattaa tai niin sanottua kylpyhuone- eli kololaattaa. Kololaatta on kolon kohdalta 90–170 mm vastaavaa normaalilaatta ohuempi. Kolon kohdalla ei ole onteloita.
Ontelolaatta valetaan pitkälle öljytylle teräspedille, johon vedetään vaijerit. Lisäksi vaijerit täytyy jännittää. Tämän jälkeen pedille nostetaan valukone ja laatta valetaan ja mitataan. Kun laatta on kovettunut, se pätkitään tilauksen mukaan tarvittavan pituisiin osiin.
Ontelolaattoja valmistavia elementtitehtaita ovat muun muassa Ansion Sementtivalimo, Lujabetoni, Parma, Betonimestarit ja Betset.
Katastrofielokuva
Katastrofielokuva on elokuvan lajityyppi, jossa kuvataan ihmisten selviytymistä jostain heitä kohtaavasta katastrofista kuten onnettomuuksista, rajuilmoista, luonnonmullistuksista tai vastaavista.
Lajityyppi oli varsin suosittu 1970-luvulla, jolloin niitä valmistui runsaasti. Katastrofielokuvat useimmiten noudattivat etenkin aiemmin samaa kaavaa. Alun roolihahmojen esittelyn jälkeen siirryttiin laivaan, lentokoneeseen, junaan tai eristyneeseen kylään tai vastaavaan, jossa sitten jokin menee vikaan tai luonnonvoimat alkavat uhata. Tässä kohtaa nousevat elokuvan sankarit esille. Useimmiten elokuva päättyy siihen, että sankari onnistuu pelastamaan matkustajat tai kylän asukkaat. Harvoissa tarinoissa kuitenkin maapallo tai jokin muu tuhoutuu/räjähtää, mutta näitä elokuvia ei näy usein.
Eniten tuottanut katastrofielokuva on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut "2012", joka spekuloi maailmanlopun tapahtuvan vuonna 2012, kun mayakalenterin 13, bakun päättyy.
Jânio Quadros
Jânio da Silva Quadros (25. tammikuuta 1917, Campo Grande – 16. helmikuuta 1992, Mato Grosso do Sul, São Paulo) oli brasilialainen poliitikko joka oli viisi kuukautta Brasilian presidenttinä 1961. Quadrosin meteorimaista uraa sävytti laaja populistisen retoriikan käyttö.
Quadros valmistui synnyinkaupungissaan lakimieheksi 1940 ja alkoi asianajajan työn ohella osallistua yhä enemmän politiikkaan. Hänet valittiin São Paulon kaupungin pormestariksi 1953 ja osavaltion kuvernööriksi 1955. Presidentiksi hänet valittiin 1960 ja hän aloitti virkakautensa 31. tammikuuta 1961.
Quadros syytti korkeasta inflaatiosta edeltäjäänsä, Juscelino Kubitschekiä. Presidenttinä hän kielsi uhkapelaamisen ja bikinien käyttämisen rannalla ja solmi diplomaattisuhteet Neuvostoliiton ja Kuuban kanssa.
Hänen erostaan on useita teorioita. Yleisesti oletetaan hänen että yrittäessään laajentaa valtaansa, hän erosi 25. elokuuta 1961 olettaen pysyvänsä vallassa laajan kannatuksen turvin. Brasilian lainsäädäntö ei kuitenkaan mahdollistanut tätä, joten parlamentille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin hyväksyä hänen eronpyyntönsä ja nostaa vasemmistolainen João Goulart presidentiksi. Quadrosin eron seurauksena syntyi vakava poliittinen kriisi, joka johti lopulta vuoden 1964 sotilasvallankaappaukseen.
Quadros pyrki São Paulon osavaltion kuvernööriksi 1962 ja 1982. Vuosina 1986—89 hän toimi jälleen São Paulon kaupungin pormestarina.
João Goulart
João Belchior Marques Goulart (1. maaliskuuta 1918 – 6. joulukuuta 1976) oli vasemmistolainen presidentti Brasiliassa (1961–31.3.1964).
Vanhana estancieirona (suurtilallinen) Goulart, lempinimeltään "Jango", opiskeli lakia Porto Alegressa. Hänet valittiin Rio Grande do Sulin osavaltion lainsäädäntöelimeen Brasilian työväenpuolueen (Partido Trabalhista Brasileiro, PTB) edustajana. Hän toimi myöhemmin oikeus- ja sisäministereinä. Getúlio Vargas nimitti hänet 1953 työ-, teollisuus- ja kauppaministeriksi. Varallisuudestaan huolimatta Goulart nautti suurta alaluokkien kannatusta ja solmi yhteyksiä ammattiliittoihin.
Jango valittiin 1956 Juscelino Kubitschekin varapresidentiksi, ja uudestaan hänet valittiin 1960. Tällä kertaa presidenttinä kuitenkin oli Jânio Quadros, toisen puolueen jäsen. (Tuolloin oli mahdollista äänestää sekä presidentistä että varapresidentistä erikseen.) Quadros erosi 1961. Joidenkin lähteiden mukaan kyseessä oli vallankaappausyritys. Vallankaappausyrityksen epäonnistuttua Goulart nousi presidentiksi kymmenpäiväisen kriisin jälkeen. Sotilasvallankaappaus kaatoi hänen hallintonsa 1964.
Valkokurkkusirkku
Valkokurkkusirkku ("Zonotrichia albicollis") on pohjoisamerikkalainen amerikansirkkujen sukuun kuuluva lintulaji.
Valkokurkkusirkku on keltasirkun kokoinen lintu, mutta sen nokka on selvästi tukevampi. Sen kurkku on valkea ja päälaella on leveät mustat ja valkeat juovat. Linnun kutsuääni on todella kuuluva ”tsink” ja joskus päinvastainen hiljainen ja heleä ”tsiihp”.
Lintu elää Kanadan keskiosissa ja Uudessa-Englannissa. Talveksi se muuttaa Yhdysvaltojen eteläosiin. Laji on havaittu Suomessa kahdesti.
Valkokurkkusirkku syö marjoja, siemeniä ja hyönteisiä.
Kerkola, Yrjö, Kotiranta, Heikki, Lokki, Heikki & Saksela, Olli 1974: Valkokurkkusirkku "Zonotrichia" "albicollis" Inkoon Sommarössä 1972. - Lintumies 1.1974 s. 32. SLY.
Niigatan prefektuuri
Niigatan prefektuuri () sijaitsee Japanissa Chūbun alueella Honshūn saarella Japaninmeren rannikolla. Prefektuurin pääkaupunki on Niigata. Siellä on 2 347 000 asukasta (vuonna 2012) ja sen pinta-ala on 12 583,83 neliökilometriä.
Niigatan prefektuuri jakautui Meiji-restauraatioon saakka Echigon ja Sadon provinsseihin. Sengoku-kaudella aluetta hallitsi Uesugi Kenshin.
Niigatan kaupunki on suurin ja tärkein maan Japaninmeren rannalla sijaitsevista kaupungeista. Se on ollut tärkeä satama Matthew Perryn ajoista 1800-luvun puolivälistä lähtien, erityisesti pohjoisen Korean ja Venäjän kanssa käydyn kaupan takia. Niigata olikin Japanin ensimmäinen kansainväliselle kaupalle avattu satama Japaninmerellä.
1960- ja 1970-luvuilla Japanin pääministerin Kakuei Tanakan johtama "Etsuzankai"-järjestö oli keskeisessä asemassa Niigatan infrastruktuurin kehittämisessä, ja prefektuuriin saatiinkin rakennettua Tokiosta Jōetsu Shinkansen ja Kan'etsun moottoritie. 23. lokakuuta 2004 prefektuuriin iski Chūetsun maanjäristys, jossa loukkaantui yli 3000 henkeä.
Niigatan prefektuuri käsittää lounaasta koilliseen noin 240 kilometrin pituisen maa-alueen Japaninmeren rannalla. Prefektuuriin kuuluu myös Sadon saari. Muotonsa vuoksi Niigataa on kutsuttu pieneksi Honshūksi.
Niigatan prefektuuri voi näkökulmasta riippuen kuulua joko Hokurikun tai Kōshin'etsun alueeseen, jotka molemmat ovat Chūbun alajakoja. Japanin pisimmän joen Shinanon suu sijaitsee Niigatassa.
Niigatan tärkein elinkeino on maatalous. Riisi on tärkein tuote, ja Niigata sijoittuukin prefektuurien riisintuotantoa vertailtaessa kokonaismäärässä toiseksi heti Hokkaidon jälkeen. Unonuman alue tunnetaan erityisesti "Koshihikari"-riisilajikkeestaan, jota pidetään Japanin paraslaatuisimpana riisinä. Myös riisiin liittyvät elintarviketeollisuuden alat ovat prefektuurille tärkeitä. Niigata tunnetaan Japanissa korkealaatuisesta sakesta, senbeistä, mochista ja araresta. Saken tuotannossa Niigata on Japanin kolmannella sijalla Gunman ja Kioton prefektuurien jäljessä.
Prefektuuri tunnetaan myös Japanille tyypillisen karpin, "Koin", kotialueena. Alueella tuotetaan myös atsaleoja ja liljoja, ja yhdessä Toyaman prefektuurin kanssa Niigata tuottaa eniten tulppaaneja Japanissa.
Vuonna 1885 Niigata oli maan väkirikkain prefektuuri, jopa suurempi kuin Tokio tai Osaka. Vuoden 2003 väestönlaskennassa Niigata oli maan neljänneksitoista väkirikkain alue.
Albert Charles Saunders
Albert Charles Saunders (12. lokakuuta 1874 – 18. lokakuuta 1943) oli Prinssi Edwardin saarelta kotoisin oleva kanadalainen poliitikko ja juristi.
Saunders toimi Summersiden pormestarina neljänä kautena. Hänet äänestettiin ensimmäistä kertaa provinssin lainsäätöelimeen vuonna 1919 ja hänestä tuli PEI Liberal Partyn puheenjohtaja 1923. Hän johti liberaalit voittoon vuoden 1927 vaaleissa. Saunderin hallitus uudisti julkisten koulujen opetussuunnitelman, nosti opettajien palkkoja sekä paransi saaren tiestöä.
Saunders toimi saaren pääministerinä vuoteen 1930, jolloin hän hyväksyi paikan provinssin korkeimmassa oikeudessa.
Juscelino Kubitschek
Juscelino Kubitschek de Oliveira (JK) (12. syyskuuta 1902 – 22. elokuuta 1976) oli Brasilian presidentti 1956–1961. Hän syntyi Diamantinassa, Minas Geraisin osavaltiossa. Tšekkiläistaustainen Kubitschek oli koulutukseltaan lääkäri.
Kubitschek valittiin Minas Geraisin osavaltion parlamenttiin 1934 ja samana vuonna Belo Horizonten pormestariksi. Hän toteutti kaupungissa monia uudistuksia, sai mainetta ja valittiin 1946 Brasilian liittovaltion parlamenttiin. Minas Geraisin kuvernöörinä hän toimi 1950–1954 ja Brasilian presidenttinä 1956–1961.
Kubitschek valittiin presidentiksi Partido da Social Democracia Brasileiran (PSD) edustajana ja hänen kampanjansa tunnetaan iskulauseesta ”50 vuoden kehitys viidessä vuodessa”. Kautensa aikana valtio kuitenkin velkaantui investointien lisääntymisen seurauksena ja inflaatio kohosi. Yksi hänen tunnetuimmista hankkeistaan on uuden pääkaupungin, Brasílian, rakentamisen alullepano.
Kubitschekia presidenttinä seurasi Jânio Quadros 1961. Vuonna 1964 sotilasvallankaappauksen seurauksena Kubitschek menetti poliittiset oikeutensa 10 vuodeksi ja lähti maanpakoon. Vuonna 1967 hän palasi Brasiliaan ja kuoli 1976 auto-onnettomuudessa. Hänen tyttärensa Márcia Kubitschek (1942–2000) valittiin kongressiin 1987.
James Waddell Alexander
James Waddell Alexander II (19. syyskuuta 1888 – 23. syyskuuta 1971) oli merkittävä matemaatikko. Hän kuului topologian tieteenalan perustajiin ja oli osa vaikutusvaltaista Princetonin topologieliittiä, johon kuuluivat Oswald Veblen, Solomon Lefschetz ja muita. Hän oli yksi Princetonilaisen-tutkimuskeskuksen (1933–1951) ensimmäisistä jäsenistä.
Hän toimi myös Princetonin yliopiston professorina (1920–1951).
Vasemmistolaisena hän joutui senaattori Joseph McCarthyn puhdistusten aikana pimentoon ja esiintyi julkisuudessa viimeisen kerran vuonna 1954 puolustaessaan Robert Oppenheimeria.
Luutsa
Luutsa (, ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa. Se sijaitsee Laukaanlahden pohjukassa muutaman kilometrin päässä Laukaanjoen suusta itään. Luutsa on Liivakylän ja Joenperän ohella yksi kolmesta kylästä, jossa vielä puhutaan vatjaa. Kylässä toimii vatjalaisten kansanmuseo, jonka johtajana on Tatjana Jefimova. Kylässä pidetään myös vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia heinäkuussa.
Kylä oli todennäköisesti olemassa jo 1500-luvulla. Kylä yhdistettiin 1800-luvulla Saviojan kylän kanssa. Molemmat kylät kuuluivat Saviojan kartanoon. Kylän lähellä sijaitsee Luizinan kartano.
Pisco (juoma)
Pisco (ketšuan sanasta "pisqu", "pieni lintu") on Perun ja Chilen viinialueilla rypäleistä tislattu alkoholijuoma (brandy). Se on Chilen, Bolivian ja Perun suosituin alkoholijuoma. Piscon alkuperästä käydään kiistaa Chilen ja Perun välillä. Solmiessaan kauppasopimukset 1999–2005 Euroopan unionin, USA:n ja Meksikon kanssa Chile on käyttänyt nimitystä "chileläinen pisco", mikä ei kiellä mahdollisen perulaisen piscon olemassaoloa.
Chilessä pisco jaetaan eri luokkiin alkoholipitoisuuden mukaan: "Pisco Especial" 35 tilavuus-%, "Pisco Reservado" 38–40 tilavuus-% ja "Gran Pisco" 43 tilavuus-% tai enemmän. Eri merkeillä on myös laatueroja sen mukaan, kauanko niiden on annettu kypsyä varastoissa amerikkalaisesta tammesta valmistetuissa tynnyreissä.
Perussa ei ole laatujen luokittelua alkoholipitoisuuden mukaan, koska se on vakio 42–43 tilavuus-%.
Tunnetuin piscosta tehtävä cocktail on pisco sour.
Antiketju
Matematiikassa, erityisesti järjestysteoriassa, antiketju on kahden osittain järjestetyn joukon välinen relaatio.
Olkoon S osittain järjestetty joukko S:n kaksi alkiota "a" ja "b" ovat vertailullisia jo "a" ≤ "b" tai "b" ≤ "a". S:n ketju C on pareittain vertailullinen S:n osajoukko, eli kaikki "C":n alkioit "x" ja "y" ovat vertailullisia. Toisaalta S:n antiketju on pareittain vertailemattoimien alkioiden muodostama S:n osajoukko. Siten "A" on S:n antiketju jos "A" on "S":n osajoukko jolle jokainen kahden "A":n alkion muodostama pari on vertailematon, eli kaikilla "A":n alkioilla "x" ja "y" "A" ei ole voimassa "x" ≤ "y" eikä "y" ≤ "x".
Dilworthin lauseen mukaan kokoa "n+1" olevaa antiketjua "A" "S":ssä ei ole jos ja vain jos "S" on yhdiste "n" täysin järjestetystä joukosta. Lauseen perusteella voidaan arvioida maksimaalisen antiketjun kokoa.
Spernerin lauseen mukaan äärellisen "n"-alkioisen joukon "X", joka on järjestetty osajoukkorelaation suhteen, on maksimaalisen antiketjun koko enintään formula_1.
Siperiankärhö
Siperiankärhö ("Clematis alpina" ssp. "sibirica", myös "Clematis sibirica") on kärhöihin kuuluva köynnös, jota tavataan luonnonvaraisena Euraasian havu- ja lehtimetsävyöhykkeellä pääasiassa Tyyneltämereltä Venäjän länsiosiin. Suomessa lajia tavataan luonnonvaraisena vain muutamasta kasvupaikasta ja se on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Siperiankärhö on puuvartinen köynnös, joka kasvaa tavallisesti 0,3–4 metriä pitkäksi, joskus jopa kahdeksaan metriin saakka. Kasvi suikertelee pitkän monivuotisen vartensa avulla maata pitkin tai kiipeää kärhilehtiensä avulla puiden, lähinnä kuusten, oksistoissa. Sen lehdet ovat vastakkain. Lehden lapa on kaksi kertaa kolmilehdykkäinen, lehdykät ovat 3–7 cm pitkiä, puikeita ja sahalaitaisia. Kellanvalkoiset, ulkopinnaltaan kiiltävän myötäkarvaiset, nuokkuvat kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Joskus harvoin kukat voivat olla myös violetinsinisiä. Kukan perä on 8–15 cm pitkä. Kukan kehä on teriömäinen ja se koostuu neljästä 2,5–4 cm pitkästä kehälehdestä. Siperiankärhö kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Kasvin siemenet kypsyvät pienissä mutta pitkäotaisissa ja huomiota herättävän höyhenmäisesti karvaisissa pähkylöissä, jotka leviävät helposti tuulten mukana. Siperiankärhö on myrkyllinen kasvi.
Siperiankärhö on ainoa Suomen alkuperäislajistoon kuuluva puuvartinen köynnös punakoison ("Solanum dulcamara") lisäksi.
Siperiankärhön yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Euraasian havu- ja lehtimetsävyöhykkeellä Tyynenmeren rannikolta Siperian läpi länteen aina Äänisjärven lähistölle. Lännempänä sitä tavataan vain muutamin paikoin Suomesta sekä Etelä-Norjasta Gudbrandsdalenin alueelta. Suomesta siperiankärhö tunnetaan vain muutamasta hyvin erillisestä paikasta. Kristiinankaupungin Lapväärtistä esiintymä löydettiin vuonna 1947, 30 vuotta myöhemmin 1977 laji löytyi Tervolasta. Nurmeksen esiintymä tuli viralliseen tietoon 1981, mutta maanomistajat tietävät lajin kasvaneen samalla paikalla niin kauan kuin muistavat. Laji on myöhemmin löydetty myös pohjoiselta Uudeltamaalta 2000-luvulla.
Siperiankärhö suosii mannermaista ilmastoa. Laji vaatii ravinteisen ja mieluiten kalkkipitoisen maaperän. Suomessa se kasvaa rehevissä, tuoreissa kangasmetsissä ja lehdoissa. Kasvupaikat ovat usein kuusivaltaisia sekametsiä. Siperiankärhö rauhoitettiin Suomessa vuonna 1952. Kaikki vanhat esiintymät ovat nykyisin suojelualueiden sisällä.
Siperiankärhöä viljellään toisinaan myös koristekasvina, mutta yleisemmin Suomessa viljellään lajin toista alalajia alppikärhöä ("Clematis alpina" ssp. "alpina"). Se kukkii edellisen vuoden versoin, joten sitä ei leikata syksyllä tai keväällä.
Punakoiso
Punakoiso ("Solanum dulcamara") on koisokasveihin kuuluva köynnös. Sitä tavataan luonnonvaraisena Keski- ja Etelä-Suomessa ja siitä etelään koko Euroopassa, sekä Venäjällä ja Siperiassa. Pohjois-Amerikkaan se on levinnyt ihmisen mukana.
Punakoiso kukkii heinä-elokuussa. Kukat ovat vaalean violetit ja muistuttavat perunan kukkia. Syksymmällä kehittyvät soikean tomaatin näköiset, noin sentin kokoiset punaiset marjat.
Koko kasvi sisältää keskushermostoon vaikuttavaa myrkkyä. Punakoiso sisältää lukuisia glykoalkaloideja (mm. solaniinia, solamargiinia ja lukoksantiinia), steroidialkaloideja (mm. solanidiinia, tomatidiinia, soladulsidiinia ja solasodiinia) ja lisäksi solanokapsiinia. Jo 4-5 marjaa riittää aiheuttamaan myrkytyksen lapselle, kymmenen marjaa on hengenvaarallinen määrä ja voi tappaa.
Funny How Sweet Co-Co Can Be
Funny How Sweet Co-Co Can Be (Manner-Euroopassa Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be) on brittiläisen Sweet-yhtyeen ensimmäinen varsinainen albumi, joka julkaistiin loppuvuodesta 1971.Väistö & Perttunen: s. 24.
Albumi sisältää lähinnä Chinn/Chapman-lauluntekijäkaksikon sävellyksiä, kuten singlehitit ”Funny Funny” ja ”Co-Co”. Mukana on myös kaksi cover-kappaletta: ”Reflections” (The Supremes) ja ”Daydream” (The Lovin’ Spoonful). Yhtye sai mukaan kaksi omaa sävellystä. Albumin materiaali nojautuu tyylillisesti pääasiassa purukumipoppiin.
Albumi ei menestynyt Britanniassa, mutta Suomessa se nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi.
Basisti Steve Priestin mukaan Sweet ei soita läheskään kaikilla kappaleilla, vaan monessa laulussa soittajina toimivat studiomuusikot. Yhtyeen jäsenet eivät myöskään saaneet valita albumin kappaleita. Lisäksi laulusolisti Brian Connollya painostettiin laulamaan kappaleet yhtyeen tuottajien haluamalla tyylillä. Tässä Connollylla oli ongelmia, mikä vaikutti hänen itseluottamukseensa negatiivisesti.Väistö & Perttunen: s. 25. Steve Priest on kertonut, ettei omista albumia siihen liittyvien huonojen muistojen vuoksi.
Levy ilmestyi loppuvuodesta 1971. Britanniassa albumi julkaistiin nimellä "Funny How Sweet Co-Co Can Be". Sen kansikuvassa on ruskea karamelli, jonka keskellä Sweetin jäsenet. Manner-Euroopassa albumi julkaistiin hieman erilaisella nimellä "Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be". Albumin kansi eroaa Britannian-versiosta, sillä siinä on mustavalkoinen kuva yhtyeestä lavalla sekä piirretty tölkki, josta valuu hunajaa. Etukannen taustaväri on musta ja takakannen valkoinen. Lisäksi levylle sisältyy ”Co-Co”-singlen b-puolella ilmestynyt ”Done Me Wrong Alright”.
Albumi ei ollut Britanniassa suuri menestys, eikä se saavuttanut siellä listasijoitusta.Väistö & Perttunen: s. 26. Manner-Euroopassa menestys oli parempaa: Suomessa levy nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi ja pysyi listalla yhteensä 39 viikkoa. Tanskassa levy ylsi sijalle 15 vuonna 1974.
Kitaristi Andy Scottin mukaan "Funny How Sweet Co-Co Can Be" -albumilla on 1970-luvun kitchissään oma paikkansa Sweetin diskografiassa. Hän on kehunut solisti Brian Connollyn tulkintaa The Supremes -coverissa ”Reflections”.A-puoli
B-puoli
Merivoimien tutkimuslaitos
Merivoimien Tutkimuslaitos (MerivTL) oli Suomen merivoimien komentajan alainen sotilaslaitos, joka vastasi merivoimien teknisestä ja luonnontieteellisestä tutkimus- ja kehittämistoiminnasta. Tehtäviin kuuluivat toiminnan suunnittelun ja koordinoinnin, teoreettisen tutkimuksen sekä käytännön mittaus- ja koetoiminnan. Tutkimuslaitos oli perustettu, tosin eri nimellä vuonna 1918. Merivoimien tutkimuslaitos lakkautettiin 31.12.2013. Merivoimien tutkimuslaitoksen ohjus- ja häivetutkimus siirtyi Puolustusvoimien tutkimuslaitokseen, mutta mm. vedenalaista sodankäyntiä ja laivatekniikkaa koskevat osuudet siirtyivät Merisotakouluun.
Laitoksen organisaatioon kuului johtaja, jota avusti hallintotoimisto ja kaksi osastoa: Mittaus- ja koetoimintaosasto sekä Tutkimus- ja kehittämisosasto. Nämä jakautuivat puolestaan sektoreihin. Laitoksen johtajana on vuodesta 2006 lukien toiminut insinöörikommodori Pekka Kannari. Hänen edeltäjiään olivat insinöörikommodorit Pekka Lopmeri vuosina 2000-06 ja Alpo Tuurnala 1994-2000.
Laitoksen nimi 1970-luvulla oli Merivoimien Koeosasto. Se on toiminut Turussa myös ns. Kallapään alueella. Nykyinen nimi tuli käyttöön 1994.
Laitos jatkoi Helsingin Sotasataman laboratorion, Laivastoaseman koelaitoksen, Miinakoeaseman ja Rannikkotykistökoulun tutkimusosaston perinteitä. Vuosipäivänään se vietti Sotasataman laboratorion perustamispäivää 11.9.1918. Perinteiden vaalimiseen osallistui Merivoimien tutkimuslaitoksen perinneyhdistys ry.
Laitoksen hallinto ja osa tutkimuksesta toimi Espoon Kilossa Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen kanssa samoissa tiloissa. Mittaus- ja koetoiminta sijaitsi Pansion laivastoasemalla.
Laitos on yhdistetty vuonna 2014 perustettuun Puolustusvoimien tutkimuslaitokseen.
Olavi Rissanen
Olavi ”Olli” Rissanen (s. 26. maaliskuuta 1947 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija ja myöhemmin jalkapallovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Rissanen pelasi SM-sarjassa yhteensä 403 ottelua, joissa hän teki yhteensä 185 maalia. Vielä 40-vuotiaana viimeisenä SM-sarjakautenaan hän teki viisi maalia.
Maajoukkueessa Rissasen tilille kertyi yhteensä 40 A-maaottelua ja hän teki niissä 7 maalia.
Hän toimi Kuopion Palloseuran toisena valmentajana loppukauden 1989 ja sen jälkeen kaksi kokonaista kautta 1990–1991. Ensimmäisen kauden saavutuksena oli Suomen Cupin voitto.
Haing S. Ngor
Haing S. Ngor (22. maaliskuuta 1940 – 25. helmikuuta 1996) oli amerikankambodžalainen lääkäri ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Oscar-palkitusta roolityöstään elokuvassa "Kuoleman kentät". Hän esittää elokuvassa kambodžalaista toimittajaa Dith Prania 1970-luvun Kambodžassa punaisten khmerien vallan alla.
Ngor eli itsekin Kambodžassa punaisten khmerien hallitessa maata kovaotteisesti ja selviytyi piilottelemalla faktaa, että hän on synnytyslääkäri ja gynekologi. Koulutettuna ihmisenä hänet olisi tapettu Pol Potin ankaran hallituksen aikana. Punaisten khmerien kaaduttua vuonna 1979 Ngor työskenteli lääkärinä pakolaisleirillä Thaimaassa ja muutti Yhdysvaltoihin 30. elokuuta 1980.
Ngor teki ensimmäisen näyttelijänsuorituksensa Kuoleman kentissä ja voitti parhaan miessivuosan Oscarin lisäksi kaksi BAFTAa (paras miespääosa ja paras uusi tulokas) sekä parhaan sivuosan Golden Globen . Tämän jälkeen Ngor näytteli muutamissa elokuvissa, joista merkittävimmät olivat Oliver Stonen "Taivas ja maa" ja "Elämäni".
Helmikuun 25. päivä vuonna 1996 Ngor ammuttiin asuntonsa ulkopuolella Los Angelesissa. Hänet ampuivat katujengin jäsenet, jotka vaativat Ngorilta medaljonkia, joka oli tämän kaulalla. Medaljonki sisälsi hänen kuolleen vaimonsa kuvan. Ngorilta ei varastettu yhtään rahaa, vaikka lompakko sisälsi muutama sata dollaria käteistä. Tuolloin liikkui myös jonkin verran spekulaatioita siitä, että jengi oli toiminut punaisten khmerien sympatisoijien puolesta, mutta tätä ei ole koskaan todistettu.
Kolme 19-vuotiasta "Oriental Lazy Boyz" -jengin jäsentä pidätettiin ja syytettiin Ngorin murhasta. Jokaisen oikeudenkäynti käytiin Los Angelesin ylioikeudessa yksittäisissä istunnoissa. Tak Sun Tan tuomittiin 56, Indra Lim 26 vuodeksi ja Jason Chan elinkautiseen vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaisuuteen.
Rivimoottori
Rivimoottori on mäntämoottori, jossa sylinterit ovat vierekkäin rivissä. Rivimoottorista käytetään myös nimitystä "suora moottori", koska sylinterit ovat suorassa rivissä vierekkäin. Autokäytössä rivimoottorissa on yleisimmin neljä sylinteriä, mutta kolme-, viisi- ja kuusisylinterisiä moottoreita käytetään pyrittäessä hyödyntämään niiden tuomia etuja joissain tapauksissa. Kolmesylinterisen moottorin etuja muihin verrattuna ovat luonnollisesti pienempi koko ja paino. Viisisylinterinen moottori on saatettu kehittää kuusisylinterisestä sitä lyhentämällä, esimerkiksi etuvetoon siirryttäessä, jolloin kuusisylinterinen olisi liian suuri asennettavaksi poikittain auton keulalle. Kuusisylinterisen käynti on rakenteesta johtuen hyvin tasaista sekä värinätöntä ilman erillisiä tasapainotusakseleita.
Fiat 500 on saatavissa 0,9 litran ahdetulla bensiinimoottorilla.Monet valmistajat, kuten Volvo, Audi, Mercedes-Benz ja Volkswagen Group käyttävät eräissä malleissaan (Transporterin dieselmoottorit ja henkilöautojen VR5).SisuDiesel aloitti keväällä 2009 7-sylinterisen dieselin valmistamisen. Uuden 9,8-litraisen moottorin tehoalueeksi on määritelty 250–350 kW (335–470 hv). Ensimmäiseksi sen saavat käyttöönsä Agcon valmistamat leikkuupuimurit.
Sitä tarjotaan myös traktoreihin, konttilukkeihin ja maarakennuskoneisiin.
Buick käytti hyvin pitkään 8-sylinterisiä rivimoottoreita automalleissaan. Suoran kahdeksansylinterisen hyviä puolia olivat värinättömyys ja hiljaisuus, jotka tietenkin sopivat arvokkaaseen autoon. Suora kasi poistui Buickin valikoimasta 1950-luvun alussa jolloin sen korvasi uusi V8 moottori. Myös muut autonvalmistajat ovat käyttäneet suoraa kahdeksikkoa loistoautoissaan. Chrysler teki 1990-luvun loppupuolella konseptiauton jossa oli kaksi Neonin nelisylinteristä moottoria yhdistettynä yhdeksi suoraksi kahdeksikoksi. Tämä on tunnetusti viimeinen valmistettu suora kahdeksansylinterinen moottori.
Itä-Savo (sanomalehti)
Itä-Savo on Savonlinnassa ilmestyvä seitsenpäiväinen sanomalehti. Levikkialuetta ovat Savonlinnan seutu ja Itä-Savon alue eli Enonkosken, Rantasalmen, Savonlinnan, ja Sulkavan kunnat. Lehden levikkialueeseen kuuluvat myös Pohjois-Karjalasta Kitee sekä Etelä-Karjalan Parikkala. Lehden levikki on noin 11 274 kpl, ja kokonaislevikki 12 165 kpl. Painetun lehden lukijamäärä on laskussa. Vuonna 2010 lukijamäärä oli 43 000 ja vuonna 2017 määrä oli laskenut 32 000:een. Vuoden 2018 painetun lehden lukijamäärä oli 28 000.
Itä-Savo muuttui kuusipäiväiseksi kesäkuun alusta 2018. Ilmestymispäivien vähentäminen vaikuttaa muuhunkin alueelliseen tiedonvälitykseen, sillä Itä-Savon jakelumuutosten johdosta Helsingin Sanomat luopui paperilehden sunnuntaijakelusta. Helsingin Sanomat on ollut yhteisjakelussa Itä-Savon kanssa.
Lehden levikki on niin ikään laskenut jyrkästi, ja samaan aikaan toimittajia on vähennetty. Kokonaislevikin kehitys:
Lehden päätoimittaja on Keskustapuolueen entinen paikallispoliitikko Jaana Rautio-Teijonmaa. Vuoden 2012 lopusta päätoimittajana toiminut Tiina Ojutkangas siirtyi Keskipohjanmaa-lehden määräaikaiseen kehityshankkeeseen tammikuun alussa 2018. Sitä edellinen päätoimittaja Tuomo Yli-Huttula siirtyi Finanssialan keskusliiton viestintäjohtajaksi. Yli-Huttula toimi lehden päätoimittajana vuoden 2008 alusta, kun edellinen päätoimittaja Kyösti Pienimäki siirtyi lehden pääkirjoitustoimittajaksi.
Lehteä julkaisee Kaakon Viestintä Oy, joka kuuluu Länsi-Savo-konserniin. Yhtiön omistavat Länsi-Savo Oy (75,5 %) Sanoma-konserni (24,5 %). Kaakon Viestintä Oy:n toimitusjohtaja on Juhana Tikka.
Lehti on perustettu 1907 nimellä "Savolainen". Lehti oli vanhasuomalaisen puolueen äänenkannattaja. Vuonna 1917 nimeksi vaihtui "Itä-Savo". Lehti siirtyi kansanpuolueen kautta nuorsuomalaisen puolueen työn jatkajaksi perustetun edistyspuolueen lehdeksi. Vuonna 1927 lehti julistautui maalaisliiton äänenkannattajaksi. Linjavalinnan syynä oli se, että maalaisliitto oli sivuuttanut Itä-Savon alueella edistyspuolueen maaseutuväestön tärkeimpänä edustajana. "Itä-Savo" julistautui puolueettomaksi tammikuussa 2002, viimeisenä suomalaisena seitsenpäiväisenä sanomalehtenä.
Itä-Savo julkaisee runsaasti saman konsernin muiden lehtien juttuja ja paikallisen materiaalin määrä on viime vuosina vähentynyt. Lehden toimitus sijaitsee Savonlinnan linja-autoaseman kiinteistössä. Aiemmin lehdellä on toimitus myös Parikkalassa, mutta nykyisin siellä ei ole yhtään vakituista toimittajaa.
Lehti painetaan Kaakon Viestinnän painossa Kouvolassa.
Suomen Kanoottiliitto
Suomen Kanoottiliitto ry oli vuoden 2012 alkuun saakka Suomen melontaseurojen muodostama keskusjärjestö, joka edisti lajia Suomessa ja vastasi sen kansainvälisiä yhteyksiä. Liitto julkaisi "Meloja"-lehteä.
Vuoden 2012 alusta Suomen Kanoottiliiton aiempi toiminta siirtyi osaksi Suomen melonta- ja soutuliiton toimintaa. Tämän uuden melonnan ja soudun yhteisen lajiliiton perustamisesta tehtiin päätös sekä Suomen kanoottiliiton että Suomen soutuliiton vuosikokouksissa 16.4.2011. Uusi kahden vesiliikuntalajin yhteinen lajiliitto perustettiin alkusyksyllä 2011.
Suomen Kanoottiliiton toiminta jakautui eri jaostoihin, joiden puheenjohtaja ja hallitus koostui osa-alueen asiantuntijoista tai pitkälle edenneistä harrastajista. Jaostot ovat:
Jamora
Jamora on fuchs-turkkinen, japanilaiskuvioinen pienehkö kani, jonka ihannepaino on 1,91-2,4 kg. Alkujaan jamora on risteytys hermeliiniä, angoraa sekä japanilaisrotuista kania, ja se on jalostettu Saksassa. Pohjoismaiseen standardiin se hyväksyttiin lokakuussa 2002.
Perusluonteeltaan jamorat ovat ehdottoman kilttejä, uteliaita ja miellyttämisenhaluisia. Jamora onkin luonteensa puolesta verrattavissa paremmin tunnettuun kääpiöluppaan. Kiltin luonteensa ansiosta jamorat ovat koulutettavissa estekaneiksi.
Jamoran turkkia ei tule leikata, se pysyy kunnossa viikoittaisella harjaamisella, mutta nuoria kaneja, joilla on poikaskarva, tulee harjata useammin. Jamora vaihtaa karvansa toisin kuin angora. Pitkästa karvastaan huolimatta jamora ei sovi ulkokaniksi, sillä se kestää huonosti vetoa.
Kuten kanit yleensä, jamora ei kuitenkaan sovi lemmikiksi pienelle lapselle, sillä ne ovat hoidostaan ja ruokinnastaan todella tarkkoja ja sairastuvat melko helposti. Myös turkin oikeanlainen hoito vaatii tottuneita otteita.
Jalostuksen ja poikastuotannon kannalta jamora on melko hankala, sillä hyviä jalostysyksilöitä on vaikea löytää; eri linjaisia kaneja ei ole paljon. Sisäsiitos on siis todellinen ongelma. Jamora saa usein vain 2-3 poikasta, ja poikasia kuolee paljon.
Ainoa värimuoto Suomessa tällä hetkellä on keltamusta japanilainen.
Petri Tiainen (jalkapalloilija)
Petri Juha Tiainen (26. syyskuuta 1966 Lahti) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tiainen aloitti uransa kasvattajaseurassaan Kuusysissä ja solmi ammattilaissopimuksen jo 19-vuotiaana alankomaalaisen Ajaxin kanssa. Hänen pärjäämisensä siellä loi pohjaa Jari Litmasen, Sami Hyypiän, Joonas Kolkan ja monien muiden myöhemmin Alankomaiden kautta Euroopan kentille matkanneiden suomalaisten uralle.
Tiainen palasi takaisin Suomeen keväällä 1989 loukkaantumisten vuoksi. Loukkaantumiset lähes lopettivat hänen uransa vuonna 1992. MyPan valmentaja Harri Kampman onnistui kuitenkin houkuttelemaan hänet uudelleen jalkapallokentille kaudeksi 1994, jonka jälkeen Tiainen pelasi vielä neljä kautta Veikkausliigaa. Viimeisimpänä hän oli nostamassa FC Lahtea liigaan vuonna 1998.
Maajoukkueessa Tiainen esiintyi 15 ottelussa.
Peliuransa jälkeen Tiainen on työskennellyt mainosalalla sekä FC Lahden ja MYPAn toiminnanjohtajana.
Skorpionikorennot
Skorpionikorennot ("Panorpidae") ovat hyönteisheimo, joka kuuluu jo mesotsooisella maailmankaudella esiintyneeseen kärsäkorentojen lahkoon. Alkukantaisuudestaan huolimatta skorpionikorennoilla on täydellinen muodonvaihdos. Skorpionikorentoja on maailmassa yhä ainakin 350 lajia, Suomessa niistä on tavattu ainakin viisi.
Skorpionikorentojen parittelu on varsin erikoinen koiraan erittämine sylkipalloineen ja tarttumapihteineen, mistä hyönteisten nimi juontuu. Naaras munii heti parittelun jälkeen. Toukat syövät eläinperäistä ravintoa, tavallisesti kuitenkin kuollutta materiaalia.
Montrealin metro
Montrealin metro () on metrojärjestelmä Montrealin kaupungissa Kanadassa. Järjestelmään kuuluu neljä linjaa ja sen linjojen yhteispituus oli 71 kilometriä vuonna 2016. Metrolla tehdään noin 400 miljoonaa matkaa vuosittain. Sitä ylläpitää Société de transport de Montréal (STM).
Metro avattiin pormestari Jean Drapeaun hallinnon aikana 14. lokakuuta 1966 ja se oli Pohjois-Amerikan ensimmäinen kumipyörillä kulkeva maanalainen. Alun perin metrolla oli 26 asemaa kolmella eri linjalla, nykyään asemia on 68 neljällä linjalla. Linjat palvelevat Montréalin pohjois-, itä-, ja keskiosia. Neloslinjalla on yhteys Longueuiliin ja kakkoslinjalla Lavaliin Quebeciin.
Jota Quest
Jota Quest on brasilialainen pop-yhtye Belo Horizontesta (Minas Gerais). Yhtyeen alkuperäinen nimi on Johnny Quest mutta Hanna Barbaran kanssa syntyneistä lainsäädännöllisistä ongelmista johtuen he ottivat käyttöön lempinimensä J. Quest ja muuttivat nimensä Jota Questiksi. Yhtyeen jäseniä ovat Rogério Flausino (laulu), Marco Túlio (kitara), Márcio Buzelin (koskettimet), PJ (basso) sekä Congeniality Paulinho Fonseca (rummut).
Daniela Mercury
Daniela Mercuri de Almeida Póvoas (s. 28. heinäkuuta 1965, Salvador da Bahia) on brasilialainen laulaja. Hän aloitti laulajanuransa 16-vuotiaana esiintyen baareissa Salvador da Bahiassa. 1989 hän muodosti pop-yhtye Companhia Clicin ja äänitti kaksi ensimmäistä levyään. Hänen ensimmäinen soololevynsä ilmestyi 1991, ja nykyään "Swing da Cor" -kappale tunnetaan samba-reggaen synonyyminä. Hänen ensimmäinen live-konserttinsa MASP:issa (Museu de Arte de São Paulo) keräsi yli 20 000 katsojaa. 1992 ilmestynyt axéa edustavalla "Canto da Cidade" -levy osoitti uuden tähden syntyneen Brasiliassa Danielan saavuttaessa ensimmäisenä muusikkona platinalevyn. Hänen seuraava albuminsa Musica de rua vuonna 1994 osoitti, ettei kyseessä ole tähdenlento.
Vuonna 1996 ilmestyneellä albumillaan "Feijão com arroz" hän sai vakuutetuksi kriitikot, ja samalla hänen suosionsa nousi myös ulkomaisilla levymarkkinoilla. Viimein 1998 hän julkaisi ensimmäisen live-albuminsa "Electrican", joka sisälsi useita aiemmin ilmestyneitä kappaleita sekä hänen aiemmin esittämiään mutta levyttämättömiä kappaleita. Vuonna 2000 ilmestynyt levy "Sol da Libertade" yllätti sekä ihailijat että kriitikot hänen yhdistäessään samba-reggaen elektroniseen musiikkiin. "Carnaval Eletrônico" -levylle (2004) hän kutsui Brasilian tunnetuimmat dj:t ja elektonisen musiikin tuottajat.
Charlie Brown Jr.
Charlie Brown Jr. on brasilialainen rockyhtye Santosista, São Paulosta. Tärkeimmät vaikutteet he ovat saaneet Red Hot Chili Peppersiltä, Suicidal Tendenciesiltä sekä Rage Against the Machineltä.Kaikki jäsenet ovat Santosista, lukuun ottamatta São Paulosta olevaa Chorãota.
HTP-arvo
Haitalliseksi tunnettu pitoisuus eli HTP-arvo on pienin ilman kemikaalipitoisuus, jonka sosiaali- ja terveysministeriö arvioi voivan aiheuttavan haittaa tai vaaraa työntekijän terveydelle. HTP-arvot on vahvistettu työturvallisuuslain (738/2002) 38 § 4 momentin nojalla annetulla sosiaali- ja terveysministeriön asetuksella (557/2009).
HTP-arvo ilmoitetaan yleensä haitallisten molekyylien suhteena ilmapartikkeleiden määrään miljoonasosina (ppm, ) tai milligrammoina ilmakuutiometriä kohti (mg/m). Haitalliseksi tunnettu pitoisuus ilmoitetaan 8 tunnin (HTP8h), 15 minuutin (HTP15min) tai hetkelliselle ilman epäpuhtauden pitoisuudelle altistumiselle.
Carlinhos Brown
Carlinhos Brown (s. 23. marraskuuta 1962, Salvador da Bahia) on brasilialainen muusikko Salvador da Bahiasta. Hänen musiikkinsa on sekoitus brasilialaista-, rock- ja soul musiikkia. Musiikille on tyypillistä rytmikkyys sekä karibialaiset ja afro-brasilialaiset musiikkityylit.
Ilhéus
Ilhéus on Etelä-Bahiassa 430 kilometriä Salvador da Bahiasta etelään sijaitseva kaupunki Brasiliassa. Kaupunki on yksi tärkeimmistä Koillis-Brasilian turismikeskuksista.
Kaupungin talous perustuu erityisesti turismiin kauniiden rantojen ja kulttuuriperinnön ansiosta. Kaupungissa asuu noin 180 000 henkilöä 1 841 km² alueella ja sen keskusta sijaitsee kilometrin päässä Atlantin valtamerestä. Aikaisemmin kaakaotuotannosta riippuneen kaupungin talous elää nykyään turismista. Ilhéus tunnetaan myös kirjailija Jorge Amadon kotikaupunkina.
Portuhalilaiset perustivat siirtokunnan nmeltä São Jorge dos Ilhéos vuonna 1532, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1881.
Väliviljely
Väliviljely eli lomittaisviljely on viljelyä, jossa viljelyskasveja kasvatetaan lomittain. Se liittyy usein luomuviljelyyn ja kestävään kehityksen, muun muassa permakulttuurin periaatteisiin. Kasvattamalla eri kasveja lähellä toisiaan voidaan hyödyntää viljelymaa tehokkaammin, vähentää tuhoeläinten haittoja ja toisinaan luoda toiselle kasvilajille suotuisa ilmasto, kun toinen tarjoa sille varjoa ja tuulensuojaa. Haittana on sadonkorjuun hankaloituminen, koska yleensä tässä viljelytavassa ei voida käyttää koneita sadonkorjuuseen.
Esimerkki viljelytavasta on palsta, jossa korkeiden kookospalmujen välissä kasvaa keskikorkea banaani ja maanpinnalla ananas, inkivääri tai varjossa viihtyviä yrttejä.
Skorpionilukki
Skorpionilukki ("Damon variegatus") kuuluu hämähäkkieläimiin. Skorpionilukkia tavataan tropiikissa, esimerkiksi Kaakkois-Aasiassa. Nimi skorpionilukki tulee siitä, että laji muistuttaa ulkoisesti jonkin verran skorpionia ja lukkia. Skorpionilukilla on kahdeksan pitkää, ohutta raajaa. Etummainen raajapari on kehittynyt 15 senttimetriä pitkiksi saalistusrihmoiksi, joissa on herkät tuntokarvat. Skorpionilukki ei ole myrkyllinen, vaan sillä on voimakkaat pyyntileuat (pedipalpit), joilla se saalistaa ravinnokseen sirkkoja ja muita hyönteisiä.
Hubertus
Hubertus (656?/658? Toulouse? – 30. toukokuuta 727?/728?) oli kristillinen pyhimys, jota kutsuttiin "Ardennien apostoliksi". Hänestä tuli Liegen piispa ja häntä pidetään metsästäjien, matemaatikkojen, optikkojen ja metallityöntekijöiden suojelupyhimyksenä, joka voi parantaa vesikauhun.
Legendan mukaan Hubertus yhdellä harvoista metsästyskerroistaan kohtasi hirven, jolla oli kaulan ympärillä sädekehä ja sarvien välissä risti, mikä sai hänet kääntymään heti kristityksi.
Tästä legendasta on saksalainen Jägermeister-yrttiviina saanut etikettinsä aiheen samoin kuin Hollolan vaakuna aiheensa Hollolan kirkon asehuoneen ja kirkkosalin välisessä puisessa ovessa olevan pellistä tehdyn kuvakertomuksen mukaan.
Porto Seguro
Porto Seguro on kaupunki Brasilian Bahian osavaltiossa. Kaupungissa on arviolta 147 444 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 408,492 neliökilometriä.
Portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro Álvares Cabral astui ensimmäisenä Brasilian maaperälle Porto Segurossa 22. huhtikuuta 1500. Kaupunki toimi vilkkaimpana satamana Portugalin siirtokunnissa vuodesta 1500 1800-luvun alkuun saakka ja on nykyään tärkeä matkailukohde. Kaupungin nimi tarkoittaa suomeksi "suojaisaa satamaa".
Barista
Barista on italian kieltä ja tarkoittaa espresso- ja baarimestaria. Termi barista on lähtöisin italialaisesta perinteestä, joka on laajentunut muualle Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin italialaisten siirtolaisten mukana.
Italian ulkopuolella termi on vakiintunut tarkoittamaan espressopohjaisia juomia valmistavaa tarjoilijaa.
Miyazakin prefektuuri
Miyazakin prefektuuri () sijaitsee Japanissa Kyūshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Miyazaki. Siellä on 1 126 000 asukasta (vuonna 2012) ja sen pinta-ala on 7 735,99 neliökilometriä.
Ennen Meiji-restauraatiota Miyazakin prefektuurin alueen käsitti Hyūgan provinssi. Prefektuuri sijaitsee Kyūshūn itärannikolla. Se rajautuu Tyyneen valtamereen etelässä ja idässä, Ōitan prefektuuriin pohjoisessa ja Kumamoton sekä Kagoshiman prefektuureihin lännessä.
Prefektuurin nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Obin linnakaupunki Edo-kaudelta, rantakallion luolassa sijaitseva Udon pyhäkkö sekä Japanin suurin, yhteensä 311 hautakumpua käsittävä hautausmaa, Saitobaru. Japanilaisen mytologian mukaan Miyazaki on Japanin luoneiden jumalten koti, ja Saitobaru onkin yksi monista prefektuurissa sijaitsevista paikoista, joilla on yhteys Japanin vanhoihin legendoihin ja tarinoihin.
Tottorin prefektuuri
Tottorin prefektuuri () sijaitsee Japanissa Chūgokun alueella Honshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Tottori. Siellä on 582 000 asukasta (vuonna 2012) ja sen pinta-ala on 3 507,28 neliökilometriä.
Ennen Meiji-restauraatiota prefektuurin alue koostui Inaban, Hokin ja Okin provinsseista.
Tottorin pohjoispuolella on Japaninmeri, idässä Hyōgon prefektuuri, lännessä Shimanen prefektuuri ja etelässä Hiroshiman ja Okayaman prefektuurit. Prefektuuri on pitkänomainen, ulottuen idästä länteen noin 120 kilometrin matkan ja pohjoisesta etelään noin 60 kilometriä.
Tottorissa sijaitsee "tottori-sakyū" (), Japanin ainoa aavikko.
Tottorin prefektuurissa on neljä kaupunkia.
Tottori on maatalousvaltainen prefektuuri. Alueen tunnettuja tuotteita ovat nashi-päärynä, nagaimo, sipulit ja vesimeloni.
Prince of Wales Trophy
Prince of Wales Trophy tai yksinkertaisemmin Wales Trophy on hopeasta valmistettu palkinto, jonka NHL myöntää kauden päätteeksi itäisen konferenssin mestarille. Prince of Wales Trophyn lahjoitti Walesin prinssi Edward vuonna 1924 (myöhemmin hänestä tuli kuningas Edvard VIII). Montreal Canadiens on voittanut palkinnon 25 kertaa, Boston Bruins 17 kertaa.
Prince of Wales Trophy jaettiin alun perin Montreal Canadiensin ja New York Americansin välisen ottelun voittajalle 15. joulukuuta 1925. Seuraavalla kaudella palkinto jaettiin NHL:n pudotuspelien voittajalle, joka kohtaisi Western Canada Hockey Leaguen voittajan Stanley Cup -otteluissa. Vuosina 1928–1938 palkinto myönnettiin NHL:n Amerikan divisioonan voittajalle. Kun Amerikan divisioona kuitenkin poistettiin käytöstä, alettiin palkintoa myöntää koko runkosarjan voittajalle. Näillä kriteereillä palkintoa jaettiin vuoteen 1967, jolloin NHL jaettiin jälleen kahteen divisioonaan. Vuosina 1968–1974 palkinto jaettiin itäisen divisioonan runkosarjan voittajalle. Vuosina 1975–1981 palkinto jaettiin Walesin konferenssin, nykyisen itäisen konferenssin, runkosarjan voittajalle. Vuodesta 1982 eteenpäin palkintoa on myönnetty konferenssin (joka vuonna 1993 vaihtoi nimensä nykyiseen muotoonsa) pudotuspelien voittajalle.
Palkintoon kaiverrettiin kaudella 1925–1926 myös kauden 1923–1924 liigan mestarin nimi. Kauden 1924–1925 voittajaa ei palkintoon ole kaiverrettu, mutta tuolloin voittaja oli edelliskauden tapaan Montreal Canadiens.
 Joukkue voitti myös Stanley Cupin
Kuoleman kentät
Kuoleman kentät ("The Killing Fields") on Roland Joffén ohjaama brittiläinen sotadraama, joka valmistui vuonna 1984. Elokuvan on käsikirjoittanut Bruce Robinson ja keskeisimmissä rooleissa ovat Sam Waterston, Haing S. Ngor, John Malkovich ja Julian Sands.
Elokuva pohjautuu kambodžalaisen toimittaja Dith Pranin kokemuksiin punaisten khmerien hallinnosta ja sitä edeltäneestä tapahtumista.
"Kuoleman kentät" voitti kolme Oscar-palkintoa seitsemästä ehdokkuudestaan. Haing S. Ngor voitti parhaasta miessivuosasta, Chris Menges parhaasta kuvauksesta ja Jim Clark parhaasta leikkauksesta. Ngor sai lisäksi BAFTAn ja Golden Globen roolityöstään. Elokuva voitti kokonaisuudessaan kahdeksan BAFTA-palkintoa .
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Kuoleman kentät" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
David Bottrill
David Bottrill on kanadalainen musiikkituottaja, joka on voittanut kolme Grammy-palkintoa.