Joukkosukupuutto
Joukkosukupuutto, joukkotuho tai sukupuuttoaalto ("mass extinction") tarkoittaa hyvin monien eliölajien tai -ryhmien samanaikaista sukupuuttoa. Maan geologisen historian aikana on useissa vaiheissa 50–90 % kerrostumista tunnetuista eliölajeista hävinnyt geologisessa mittakaavassa katsottuna lyhyessä ajassa.
Todennäköisesti 99 % maailmassa eläneistä lajeista on kuollut sukupuuttoon historian vuosimiljoonien aikana.
Joukkosukupuuttojen syinä pidetään muun muassa asteroiditörmäyksiä, jättimäisiä tulivuorenpurkauksia, suuria ilmastonmuutoksia, tauteja sekä suuria geologisia muutoksia, jotka yhdistävät mantereita ja sekoittavat eri mantereiden eläimistöjä keskenään. Meren eläimistöä saattaa kuolla merenpinnan korkeuden muutosten takia.
Suuria joukkosukupuuttoja ovat muun muassa dinosaurusten tuhoutuminen liitukauden lopulla ja megafaunan tuho jääkauden päättyessä. Perusteellisin tunnettu joukkotuho oli permikauden lopun joukkotuho. Monet meren kalkkikuoristen eliöiden tuhoutumisista liittyvät meren happamuuden muutoksiin.
Joukkosukupuuttojen välissä on tapahtunut pienempiä joukkotuhoja, joissa alle 30 % lajeista on hävinnyt. Viimeisen 500 miljoonan vuoden aikana on ollut ainakin 54 suurempaa ja pienempää joukkosukupuuttoa.
Tunnetuimmat joukkotuhot ovat liitukauden joukkotuho ja permi-triaskauden joukkotuho, joka oli tunnetuista suurin. Suuria joukkosukupuuttoja tunnetaan kaikkiaan viisi.
Nykyisin puhutaan myös ihmisen aiheuttamasta kuudennesta joukkosukupuutosta.
Laavaa voi purkautua valtavina laakiopurkauksina, jotka kestävät tuhansia vuosia ja peittävät satoja tai tuhansia neliökilometrejä. Niissä vapautuu viilentäviä ja/tai kuumentavia aineita Maan kaasukehään.
Myös merenpohjasta tai ikirouta-alueilta vapautuvaa metaania on pidetty mahdollisena joukkosukupuuttojen aiheuttajana, samoin kuin ilmastonmuutoksia ja meteorien iskuja.
Hyvin suuri asteroiditörmäys on tuhoisa, koska se paineaallon, kuumuuden aiheuttamien metsäpalojen, mahdollisen hyökyaallon ja muiden välittömien tuhojen lisäksi pimentää ilmaan nostamallaan tuhkapölyllä Auringon kuukausiksi, jopa vuosiksi.
Nisäkkäiden valtakaudellakin, kenotsooisella maailmankaudella, on sattunut monia suuria eliöstölle tuhoisia mullistuksia. Melko suuria joukkotuhoja sattui tertiäärikaudella 60, 54 ja 43 miljoonaa vuotta sitten.
Noin 54 miljoonaa vuotta sitten Grönlanti repesi irti Englannista. Tässä yhteydessä suuret tulivuorenpurkaukset Pohjois-Atlantilla purkivat maan ilmakehään valtavat määrät hiilidioksidia. Se synnytti paleoseenin lopun ilmastonmuutoksen. Valtamerten happamoituminen vaurioitti koralliriuttoja, ja monet merenpohjan eliöt kuolivat sukupuuttoon.
Jääkauden päättyessä monet suuret kasvinsyöjäeläimet hävisivät Euraasiassa ja Amerikassa. Näitä olivat Amerikassa mammutit, jättiläislaiskiaiset ja mastodontit. Myös mammuttien poikasia pyydystänyt sapelihammaskissa hävisi Amerikasta. Euroopassa katosivat muun muassa mammutti ja villasarvikuono. Tämän joukkotuho johtui sekä ilmastonmuutoksesta että ihmisen toimista.
Muutamat paleontologit ovat väittäneet joukkosukupuuttojen toistuneen säännöllisesti 26 miljoonan vuoden välein. Syyksi on esitetty Aurinkoa kiertävää hypoteettista Nemesis-tähteä, joka säännöllisin väliajoin joutuisi Oortin pilveen ja häiritsisi komeettojen kiertoliikettä niin, että niitä tällöin joutuisi tavallista enemmän aurinkokunnan sisäosiin, jolloin jotkin niistä saattavat törmätä Maahankin.