hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
1800-luvun filosofia
1800-luvun filosofia sisältää suuria muutoksia länsimaisessa ajattelussa. Suurimpana syynä oli jo 1700-luvun puolella Immanuel Kantin ansiosta tapahtunut tiedonkritiin käännekohta ja idealistisen metafysiikan uusi nousu.
Muita merkittäviä muutoksia olivat muun muassa evoluutioteoria, jota kehittivät Erasmus Darwin ja Johann Wolfgang von Goethe, sekä emergenssiteoria, joka näkyy muun muassa Adam Smithin ajatuksissa vapaista markkinoista. Yhteiskunnassa esiintyi paineita egalitarianismiin sekä yhä nopeampiin muutoksiin. Tämä huipentui lopulta vallankumouksiin ja muihin yhteiskunnallisiin levottomuuksiin, jotka vaikuttivat myös filosofisessa ajattelussa tapahtuneisiin muutoksiin.
Vuosina 1789–1815 Eurooppaa ravistelivat vallankumoukset, sodat ja muut yhteiskunnalliset levottomuudet. Edeltäneen vuosisadan sosiaaliset ja kulttuuriset tukipylväät kaatuivat, luoden pohjan suuremmille taloudellisille ja poliittisille muutoksille. Uusi eurooppalainen filosofia osallistui moniin näistä muutoksista, ja jopa ajoi niitä.
1800-luvun filosofia oli mitä suurimmassa määrin edeltävän vuosisadan valistusajattelun lapsi. 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa valistusajattelu alkoi toden teolla vaikuttaa yhteiskunnassa, ja sellaisten suurten filosofien kuin Immanuel Kant ja Jean-Jacques Rousseau teokset antoivat sykäyksen kokonaiselle uudelle sukupolvelle ajattelijoita.
1700-luvun viimeinen kolmannes tuotti runsaasti ideoita ja teoksia, jotka sekä systematisoivat edeltäneiden vuosisatojen filosofiaa että esittivät todellisen haasteen sille tavalle, jolla yleensäkään systematisoidaan filosofiaa. Erityistä merkitystä oli juuri Kantin ja Rousseaun töillä. Vaikka he olivatkin 1700-luvun ja sen oletusten tuotteita, he olivat kuitenkin uuden ajattelun airuita. Kun Rousseau yritti selittää valtion ja hallinnon luonnetta, hän kyseenalaisti koko hallinnon perustan: "Ihmiset ovat syntyneet vapaiksi, mutta ovat kaikkialla kahleissa", joskin Rousseaun johtopäätökset olivat antiliberaaleja siinä missä Kantin liberaaleja. Kant yritti säilyttää aksiomaattisen skeptisismin, ja joutui siksi toteamaan, että emme näe todellisuutta emmekä puhu siitä, ainoastaan siitä, miltä se meille näyttää.
Yksi ensimmäisiä filosofeja joka pyrki yhdistämään nämä vaikutteet oli Johann Gottlieb Fichte, jonka Kantin metafysiikkaan liittyvät työt loivat pohjaa koko 1800-lukua hallinneelle taidesuuntaukselle, romantiikalle. Se halusi yhdistää menneen ajan muodollisen rationalismin suurempiin ja välittömämpiin tunteisiin.
Hiirenvirna
Hiirenvirna ("Vicia cracca") eli hiirenherne on hernekasveihin kuuluva, Euroopassa ja Aasiassa yleinen monivuotinen kasvi. Se viihtyy monilla kasvupaikoilla, kuten kesannoilla, viljapelloilla ja niityillä.
Hiirenvirna voi kasvaa 20–100 sentin pituiseksi nopeasti. Kukan teriö on viisilehtinen ja väriltään sininen tai vaaleanpunertava. Hiirenvirna kukkii kesä-elokuussa. Sen lähellä maanpintaa kasvavien rönsyjen versojuuret voivat ulottua jopa 30 sentin syvyyteen. Hiirenvirna on myös hieman myrkyllinen kasvi.
Kaupunkipyöräjärjestelmä
Kaupunkipyöräjärjestelmä on kaupungin tai jonkin yksityisen tahon hallinnoima järjestelmä, jonka tarkoituksena on lainata tai vuokrata yhteiskäyttöpolkupyöriä niiden käyttäjille. Tyypillisesti järjestelmän käyttäminen on pyöräilijälle edullista, mikä kannustaa niiden käyttöön. Kaupunkipyöräjärjestelmiä on rakennettu paljon Euroopassa elinkaarimallin avulla. Tyypillisimmin yhteistyökumppanina toimii mainos-operaattori, jolloin järjestelmä voidaan rahoittaa osittain tai kokonaan mainostuloilla.
Pääperiaate järjestelmissä on, että polkupyörää käytetään lyhyisiin matkoihin kaupunkialueella, vaihtoehtona moottoriliikenteelle, vähentäen ruuhkia, päästöjä ja liikennemelua. Kaupunkipyöräjärjestelmä myös integroituu hyvin julkiseen liikenteeseen, jossa polkupyörää voidaan käyttää matkan osana mahdollistaen "ovelta ovelle" liikkumisen.
Modernissa kaupunkipyöräjärjestelmässä käyttäjä tunnistetaan älykortin avulla, joka vähentää merkittävästi vandalismia ja varkauksia. Järjestelmä koostuu asemista ja polkupyöristä. Pyörän voi tunnistautumisen jälkeen irrottaa asemasta, ja sen voi palauttaa mille tahansa asemalle, jossa on tilaa. Esimerkiksi Barcelonan pyöräjärjestelmässä Bicingissä on käytössä internetsivusto, josta voi tarkastaa, onko asemassa tilaa tai vaihtoehtoisesti vapaana olevia polkupyöriä. Saatavilla on myös sovellus samoilla toiminnallisuuksilla älypuhelimille.
Mattias (apostoli)
Mattias kuului Apostolien tekojen mukaan Jeesuksen oppilaisiin ja valittiin uudeksi apostoliksi Jeesuksen kavaltajan Juudas Iskariotin tilalle sen jälkeen kun tämä oli tehnyt itsemurhan. Uusi apostoli valittiin arvalla kahdesta ehdokkaasta, joista toinen oli Mattias ja toinen Joosef Barsabbas, toiselta nimeltään Justus. Jumalan ajateltiin arvanheiton kautta antavan päätöksensä. Mattiaasta ja hänen valinnastaan uudeksi apostoliksi kerrotaan vain Apostolien teoissa. Perimätiedon mukaan hän kärsi marttyyrikuoleman julistettuaan evankeliumia kaukaisissa maissa. Raamatun ulkopuolella hänet samaistetaan uskonnollisisa lähteissä tullimies Sakkeukseen, jonka Jeesuksen kerrotaan tavanneen Jerikossa.
Mattiaan muistopäivä roomalais-katolisessa pyhimyskalenterissa oli aikaisemmin 24. helmikuuta paitsi karkausvuosina 25. helmikuuta. Päivää vietettiin hänen muistokseen Suomessakin pyhäpäivänä vuoteen 1774 saakka. Nykyään muistopäivä katolisessa kirkossa on 14. toukokuuta.
Movistar Team
Team Movistar (UCI tallikoodi MOV) on kilpapyöräilyn ammattilaistalli, joka on mukana UCI ProTourilla, ammattilaispyöräilyn korkeimmalla tasolla. Joukkueen pääsponsori on espanjalainen tietoliikenneyhtiö Telefónica, jonka tuotemerkki Movistar on.
Joukkueen syntysijat ovat "Reynolds"-tallissa. Talli ajoi tällä nimellä vuosina 1980–1989 suurimpana tähtenään Ranskan ympäriajon 1988 ja Espanjan ympäriajon 1989 voittaja Pedro Delgado. Vuodesta 1990 joukkue tunnettiin nimellä "Banesto" (myöhemmin "iBanesto.com"), jossa ajoivat muun muassa viisinkertainen Ranskan ja kaksinkertainen Italian ympäriajon voittaja Miguel Indurain, kaksinkertainen Espanjan ympäriajon voittaja Alex Zülle ja mäkimies José Maria Jimenez. iBanesto.comin lopetettua taloudellisen tukensa vuonna 2003 talli onnistui hankkimaan sponsorikseen Baleaarien matkailulautakunnan.
Joukkueessa on perinteisesti ollut vahvasti mukana baskiväriä toimitusjohtaja José Miguel Echavarrin ja kolmen urheilujohtajan, Usebio Unzue Labianon, José Luis Jaimerenan ja Alfonso Galilea Zurbanon muodossa – unohtamatta tietenkään Miguel Indurainia.
Illes Balearsin vuoden 2005 joukkue oli vahva. Mukana olivat muun muassa Tour de Francen nelostilan kaapannut Francisco Mancebo, nouseva tähti Alejandro Valverde sekä 2004 valkoisen paidan niin ikään "Tourilla" vienyt venäläinen Vladimir Karpets. Sekä Italian että Ranskan ympäriajoissa 2005 Illes Balears sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi.
Uudella nimellä "Caisse d'Epargne-Illes Balears" talli sijoittui viidenneksi vuoden 2006 Ranskan ympäriajon joukkuekilpailussa. Óscar Pereiro Sío oli tallin paras ajaja ja sijoittui toiseksi. Koska Floyd Landisin 17. etapilla antama doping-näyte osoittautui positiiviseksi, Pereiro julistettiin lopulta kilpailun voittajaksi.
Pereiro ei halunnut heti Landisin dopingtapauksen tultua julki julistautua Ranskan ympäriajon voittajaksi. B-näytteen analysoimisen jälkeen Pereiro on kuitenkin sanonut, että hän pitää itseään kilpailun voittajana.
Landisin doping-tapausta käsiteltiin pitkään eri oikeusasteissa. Vasta syyskuussa 2007 kansainvälinen pyöräilyliitto UCI vahvisti virallisesti Pereiron vuoden 2006 Ranskan ympäriajon voittajaksi. Saman vuoden lokakuussa myös Ranskan ympäriajon järjestävä organisaatio ASO julisti Pereiron virallisesti voittajaksi.
Caisse d'Epargen Alejandro Valverde voitti Espanjan ympäriajon 2009 ja oli ProTourin kokonaiskilpailun voittaja 2006 ja 2008, mutta sai kahden vuoden kilpailukiellon osallisuudestaan Operaatio Puerto -dopingskandaaliin 2010.
Kertymäkiekko
Kertymäkiekko () on tähteä ympäröivä kaasukiekko.
Kertymäkiekko syntyy yleensä kaasun virratessa kiekkoon ulkoa, esimerkiksi kertymäkiekon keskustähteä kiertävästä tähdestä tai kiekkoa ympäröivästä kaasupilvestä. Kiekko on kuuma lähellä keskustähteä ja hieman viileämpi kauempana tähdestä. Kiekkoa lämmittää keskustähden lisäksi myös kaasun sisäinen kitka eli viskositeetti. Kitkalämpö on lähempänä keskustähteä suurempi, koska kaasu liikkuu keskustähden vetovoiman takia siellä nopeammin. Kiekossa on myös ns. kuuma piste (engl. hot spot), joka syntyy kun ulkoa virtaava kaasu osuu kiekossa jo virtaavaan kaasuun aiheuttaen kitkaa. Kuuma piste värähtelee ja säteilee massavirran muutosten mukaan.
Aurinkokunnan planeetat ovat syntyneet tieteen nykynäkemyksen mukaan vastasyntynyttä Aurinkoa ympäröivästä kertymäkiekosta. Kompaktia tähteä joka on kaksoistähtijärjestelmässä, ympäröi yleensä kertymäkiekko, jos kompakti tähti on kyllin lähellä toista tähteä viedäkseen siltä kaasua pois. Toinen tähti täyttää Rochen pinnan eli rajan, jonka ulkopuolelta ainetta virtaa pois. Kaasu virtaa putkimaista rataa pitkin kiekkoon kohdaten kiekon "kuumassa pisteessä" (engl. "hot spot"). Kompakti tähti voi olla esimerkiksi valkea kääpiö, neutronitähti tai musta aukko. Neutronitähteä tai mustaa aukkoa ympäröivä kertymäkiekko säteilee röntgensäteitä, koska se on niin kuuma. Esiplanetaarinen kiekko säteilee enimmäkseen infrapuna- ja radioalueilla, koska on niin kylmä. Yleensä kertymäkiekkoon liittyy suihkuja jotka johtuvat korkealämpötilaisen kiekonmagneettikentästä. Suihkut purkautuvat aivan kertymäkiekon keskustähden lähiympäristöstä molempiin suuntiin. Aurinkokunnan syntyessä kertymäkiekkoon virtasi ainetta muun muassa kiekon ylä- ja alapuolelta. Yliääninopeudella tapahtuva virtaus muodosti shokkirintaman kiekon rajoille.
Kompakti tähti
Kompaktit tähdet ovat mahdollisimman tiheitä ja massaltaan suuria kokoonpuristuneita taivaankappaleita. Ne ovat tilavuudeltansa pienikokoisia.
Valkoiset kääpiöt ovat yksi kompaktien tähtien ryhmä. Ne ovat himmeitä ja massaltansa jokseenkin Auringon mittaluokassa. Niiden säde on Maapallon kokoluokkaa. Valkoisten kääpiöiden suuren massan ja pienen koon takia ne ovat pieniä ja kompakteja taivaankappaleita joiden tiheys lähentelee miljoonaa kertaa veden tiheyttä.
Neutronitähdet ja niiden alaluokat esimerkiksi pulsarit ovat kompakteja tähtiä. Neutronitähtien massa vaihtelee 1,4 Auringon massasta kolmeen auringon massaan ja niiden läpimitta on noin 10 km.
Pienimassaiset mustat aukot, jotka ovat muodostuneet tähden luhistuttua tai kahden tähden törmättyä ovat tihein tunnettu kompaktien tähtien tyyppi. Niiden pintaa kutsutaan tapahtumahorisontiksi, jossa vetovoima ylittää valonnopeuden. Hiukkaset, jotka ovat ohittaneet tämän pinnan etenevät vääjäämättä kohti mustan aukon keskustaa. Niiden massa vaihtelee suuresti. Pienehköt mustat aukot ovat noin 3 Auringon massan kokoisia kun taas supermassiiviset mustat aukot ovat noin 10– kertaa Auringon massa. Supramassiiviset mustat aukot eivät ole suuren kokonsa takia kompakteja tähtiä.
Teoreettiset kvarkkitähdet ovat myös kompakteja tähtiä.
Aleksi
Aleksi on suomalainen miehen etunimi, joka juontaa juurensa kreikan nimestä "Alexandros" (Ἀλέξανδρος, ). Kreikan kielessä nimi merkitsee auttajaa, puolustajaa.
Väestörekisterikeskuksen mukaan nimi Aleksi on Suomessa vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 43 293 miehelle ja alle 5 naiselle.
Aleksin nimipäivä on vuodesta 1929 ollut 10. lokakuuta, Aleksis Kiven päivänä. Nimipäivä oli aiemmin juuri ennen naistenviikkoa, 17. heinäkuuta. Jo vuonna 1883 Aleksi oli Kansanvalistusseuran kalenterissa. Suomen viralliseen almanakkaan se otettiin heinäkuun 17. päiväksi vuonna 1890, mitä ennen samana päivänä keskiajalta asti oli ollut Aleksius, Alexius. Tällä päivällä Aleksi oli vuoteen 1907, minkä jälkeen keisari Nikolai II:n vuonna 1904 syntyneen Aleksei-pojan vaikutuksesta ortodoksisen perinteen mukaisena päivänä 18. lokakuuta, kunnes Suomen itsenäistyttyä Aleksi poistettiin almanakasta. Vuonna 1929 Aleksi otettiin almanakkaan nykyiseksi päiväksi. Nimen kantajista pääosa on syntynyt 1980-90-luvulla.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin manita
Schuinshoogten taistelu
Schuinshoogten taistelu (tunnetaan myös Ingogona) käytiin 8. helmikuuta 1881 ensimmäisen buurisodan aikana.
Brittikenraali George Pomeroy-Colleyn yhteyksiä Newcastleen häiritsivät jatkuvasti J.D. Weilbachin buuriratsuväen partiot Laing's Nekin taistelun jälkeen. Kenraali Pomeroy-Colley päätti puhdistaa Newcastle-Mount Prospectin tieltä häiriöttömän käytävän, jota pitkin brittien huolto pystyisi kulkemaan ja saataisiin täydennysjoukkoja.
Noin kello 9 aikaan hän lähti Mount Prospectin leiristä pääasiassa jalkaväestä koostuvalla joukolla. Komppania 60th Riflesistä (King's Royal Rifles) ja kaksi tykkiä jätettiin harjanteelle valvomaan Ingogo-jokea. Colleyn edetessä mäkeä ylös hän vastaanotti sanoman tiedustelijoiltaan, että pääasiassa ratsuväestä koostuva buurijoukko kenraali N.J. Smithin ja komentaja J.D. Eilbachin alaisuudessa oli lähestymässä. Britit muodostivat jalkaväkineliön Ingogon rannan harjalle 240 miehen, 38 ratsuväen ja 2 tykin voimin noin 300 buurin ympäröidessä heidät ja pyrkiessä katkaisemaan heidän pakoreittinsä. Keskipäivästä noin ilta viiteen asti käytiin lähitaisteluita ja britit kärsivät raskaita tappioita, mikä johtui buurien tarkasta, keskitetystä tulesta ja siitä, että brittien punaiset univormut erottuivat maastosta buurien käyttämän khakin sulautuessa hyvin maastoon. Lisäksi buureilla oli etu tuntea seutu jossa he taistelivat. Yksinkertaisesti sanottuna, buureja komensi kyvykkäämpi ja älykkäämpi komentaja kuin brittejä. Myöhemmin kova rankkasade katkaisi äkisti taistelun. Colley jätti kuolleet ja haavoittuneet vetäytyäkseen Mount Prospectin leiriinsä ja buurit siirtyivät etelään. On spekuloitu, että jos Colley olisi saanut apuvoimia ennen taistelua, hän olisi luultavasti kyennyt lyömään buurien joukot ensimmäistä kertaa ja antanut briteille paremmat asemat rauhanneuvotteluissa.
Seuraavana päivänä brittien palatessa hautaamaan kaatuneensa, he huomasivat buurien olevan tekemässä samaa, mutta yhteenottoa ei tapahtunut. 8 kuollutta buuria haudattiin "Geelhoutboomin" farmille noin 5 km taistelupaikasta länteen. Britit menettivät 7 upseeria ja 69 miestä minkä lisäksi 68 haavoittui. Miehet haudattiin taistelupaikalle, upseerien ruumiit kuitenkin kaivettiin ylös 4 päivää myöhemmin ja haudattiin uudelleen Fort Amielissa. Tappio piinasi Colleytä koko loppusodan, ja vaikka hän vastaanotti apujoukkonsa, hänen miehensä olivat masentuneita tappioiden ketjun takia. Colley kaatui myöhemmin Majuba Hillin taistelussa.
Luettelo Ranskan ympäriajon voittajista
Taulukossa on Ranskan ympäriajon voittajat. Keltaista paitaa "(maillot jaune)" kantaa kokonaiskilpailun johtaja, punapilkkupaitaa "(maillot à pois rouges)" mäkikilpailun ykkösmies, vihreää paitaa "(maillot vert)" pistekilpailun paras, joka käytännössä on kirimies ja valkoista paitaa "(maillot blanc)" kantaa kilpailun paras nuori kilpailija, joka on alle 25-vuotias 1. tammikuuta kuluvana vuonna.
Aiemmin oli oma punainen paita "(maillot rouge)" parhaalle välikirimiehelle. Välikirikilpailua käytiin vuodesta 1971 alkaen ja siitä luovuttiin vuoden 1989 jälkeen. Tällöin yhdistettiin välikiripisteet vihreän paidan kirikilpailuun. Punainen paita oli käytössä välikirikilpailun symbolina vuosina 1984–1989.
Vuodesta 1968 alkaen oli käytössä yhdistelmäpaita "(maillot combinaison)" kilpailijalle, joka oli parhaiten sijoittunut kaikkien erilliskilpailuiden yhteistuloksissa. Tästäkin paidasta luovuttiin vuoden 1989 jälkeen. Paitaa ei käytetty kaikkina vuosina ja vuosina 1980–1982 kyseisen paidan kilpailu käytiin sponsorin mukaan nimettynä 'TF1 Grand Prix' -nimellä.
Yrittelijäimmän ajajan titteli "(prix de combativité)" on jaettu lähes joka vuonna vuodesta 1959 alkaen. Arviointiperusteet ovat vaihdelleet vuosien aikana, nykyään mukana on kaikki etapit lukuun ottamatta aika-ajoja. Eniten pisteitä saa irtiotoista ja niiden yrityksistä. Erillistä paitaa ei tässä tapauksessa ole käytössä, vaan tunnuksena toimii valkoinen kilpailunumero punaisella pohjalla. Normaalisti käytössä on musta kilpailunumero valkoisella pohjalla.
Vuonna 2003 ympäriajon 100-vuotisjuhlakilpailussa kilpailtiin kuuden ensimmäisessäkin ympäriajossa mukana olleen etapin yhteistuloksesta. Voiton vei Australian Stuart O'Grady.
Vuodesta 2006 alkaen kilpailua johtava joukkue on käyttänyt keltapohjaisia kilpailunumeroita normaalien valkopohjaisten sijaan. Joukkuekilpailuun tuloksiin huomioidaan etapin kolme parasta ajajaa jokaisesta joukkueesta.
Huomioitavaa
Arja Mustakallio
Arja Liisa (Sabra) Mustakallio (myöh. Virolainen, s. 4. kesäkuuta 1946 Pyhäjoki) on suomalainen keihäänheittäjä.
Mustakallio osallistui Ateenan EM-kisoihin 1969, jossa sijoittui kymmenenneksi tuloksella 40,80. Hän heitti Suomen-ennätyksen 57,24 m Ruotsi-maaottelussa 1974. Kalevan kisoissa hän voitti kolme Suomen mestaruutta:Muita saavutuksia:
Hyvää yötä, Herra Hakkarainen
Hyvää yötä, Herra Hakkarainen on vuonna 1999 julkaistu Mauri Kunnaksen kirja. Se on ensimmäinen Kunnaksen kirja, jossa Herra Hakkarainen on päähenkilönä.
Mimmi Mustakallio
Raija Tuula (Mimmi) Mustakallio (20. tammikuuta 1945 Pyhäjoki – 2. syyskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen trubaduuri.
Mimmi löydettiin 1960-luvulla hänen ilmoittautuessaan vapaaehtoisena yleisön joukosta korvaamaan sairastunutta artistia televisio-ohjelmassa. Hän teki kaksi omaa singleä, "”Varkaat, kulkurit” / ”Sydämeni on viulu”" ja "”Borriquito” / ”Menina”". Hänen esittämänsä kappaleet esiintyvät useilla karaoke- ja toiveiskelmäkokoelmilla sekä laulukilpailujen esityskappaleina.
Näyttelijä Minttu Mustakallio on hänen tyttärensä ja keihäänheittäjä Arja Mustakallio hänen siskonsa.
Hubertus van Mook
Hubertus Johannes van Mook (30. toukokuuta 1894 Semarang, Alankomaiden Itä-Intia – 10. toukokuuta 1965 L’Isle-sur-la-Sorgue, Ranska) oli Alankomaiden Itä-Intian (nyk. Indonesia) kenraalikuvernööri vuosina 1942–1948, mukaan lukien toisen maailmansodan aika.
Van Mook pyrki viivästyttämään Japanin hyökkäystä Alankomaiden Itä-Intiaan sen jälkeen kun Alankomaiden hallitus oli 13. toukokuuta 1940 paennut Lontooseen Saksan hyökättyä maahan. Alankomaiden Itä-Intia suostui japanilaisten vaatimuksesta raaka-aineiden ja erityisesti öljytuotteiden toimituskiintiöihin Japanille, mikä oli tärkeää Japanin sodankäynnin jatkamiselle Kiinassa.
Japanin hyökättyä Pearl Harboriin Alankomaat, Iso-Britannia ja Australia julistivat 8. joulukuuta 1941 solidaarisuudesta Yhdysvaltoja kohtaan Japanille sodan, minkä jälkeen Japani lähti etenemään Kaakkois-Aasiassa ja valloitti myös Alankomaiden Itä-Intian. Van Mook nimitettiin tämän jälkeen japanilaisten miehittämän alueen nimelliseksi vt. kenraalikuvernööriksi, mitä tehtävää hän hoiti Australian Brisbanesta käsin. Hän pääsi saapumaan Indonesiaan vasta Japanin antauduttua syksyllä 1945. Van Mookin kuvernöörikauden loppuosaa leimasi Indonesian vallankumous ja ajoittaiset sotatoimet hollantilaisten joukkojen sekä Ahmed Sukarnon perustaman Indonesian tasavallan välillä. Vuonna 1948 sisällissota keskeytettiin kansainvälisen painostuksen vuoksi ja jonkin aikaa kestänyt aselepolinja sai nimekseen "van Mookin linja".
Sukkula
Sukkula eli syöstävä on Nykysuomen sanakirjan määritelmän mukaan ”kudonnassa käytetty soukkaa venettä muistuttava, tav. puinen väline, jonka sisällä on käämi ja jota viskelemällä kudelanka pujotetaan kangaspuiden loimiin avautuvaan viriöön.” Sukkulan leimallisesti edestakainen liike on ollut mallina sille, että sanaa "sukkula" on ryhdytty käyttämään myös tyypillisesti edestakaiseen liikenteeseen tarkoitetuista kulkuneuvoista (esimerkiksi avaruussukkula ja sukkulajuna).
Samoin ompelukoneessa sukkulaksi nimitetään osaa, joka solmii alalangan ylälangan kanssa. Yleinen ratkaisu on alapuolan ympärillä pyörivä "rotary hook".
Mittanauha
Mittanauha on kankainen, muovinen tai metallinen nauha, jossa on pituusmittamerkkejä. Etenkin rakennustöissä käytettävissä metallisissa mittanauhoissa on usein sekä metri- että tuuma-asteikko. Nauhan taipuisuuden johdosta mittanauhalla voidaan mitata myös kaarevia muotoja, ja se on myös helposti kuljetettavissa. Mittanauha riittää mittauksiin noin millimetrin tarkkuudella.
Ompelutöihin tarkoitettu mittanauha on yleensä tehty taipuisasta vahakankaasta tai muovista, kun taas rakennustöihin tarkoitettu mittanauha on metallista, joka pysyy jäykkänä mitan ollessa vedettynä auki, mutta taipuu kelalle säilytystä varten. Metallinen mittanauha on usein päällystetty lakalla, muovilla tai lasikuidulla. Mittanauhan päässä on usein metallikulma, joka liikkuu oman paksuutensa verran vedettäessä ja työnnettäessä, jolloin tarkkuus säilyy mitatessa sekä sisä- että ulkomittoja.
Mittanauha on edelleen yksi tärkeimmistä työkaluista, vaikka sitä ovat osin korvaamassa muun muassa laseriin perustuvat sähköiset mittausmenetelmät.
Vanha timpurin mittanauha on yleensä tehty kankaasta ja kotelo on nahkaa. Tällaisia käytettiin esimerkiksi puun mittaamiseen.
Christer Nuutinen
Christer Nuutinen (s. 1971 Södertälje, Ruotsi) on suomalainen taiteilija, joka toimii kuvittajana, käsikirjoittajana ja taiteen eri alueilla. Hänet tunnetaan muun muassa "Kramppeja & nyrjähdyksiä" -sarjan (kirj. Pauli Kallio) piirtäjänä ja Rumbassa ilmestyvän Doolbylandin tekijänä. Nuutinen on myös säveltänyt musiikkia televisioon ja mediataideteoksiin, Laura Neuvosen animaatioelokuviin Kutoja ja Möbleeraaja sekä Kai Lappalaisen animaatioelokuvaan Blop.
Tärkeimmät sarjakuvajulkaisut ja osanotot kokoelmateoksiin:
Ford Excursion
Ford Excursion on Fordin suurin SUV-malli. Excursion on rakennettu Ford F350 Super Duty -kuorma-auton pohjalle. Moottorivalikoimassa ovat 5,4 litran (V8) ja 6,8 litran (V10) bensiinimoottorit sekä 6 litran Dieselmoottori (V8). Vuoteen 2003 asti oli tuotannossa myös 7,3 litran V8-dieselmoottori. Varsinkin ympäristöjärjestöt ovat arvostelleet Excursionia paljon. Sen valmistus päättyi syksyllä 2005. Syyt tähän olivat Super Dutyjen kasvanut tuotantotarve ja auton kehnot myyntiluvut. Eniten Excursionin myyntiä söi öljyn ja siten fossiilipolttoaineiden kasvanut hinta, joka teki Excursionin ajamisen varsin kalliiksi, sillä auto kuluttaa bensiini-V8:lla varustettuna 24l/100km. V10-moottorin kulutus on vieläkin suurempi.
Moottorivalikoimassa on 5,4 litran (V8) ja 6,8 litran (V10) bensakoneet sekä 6 litran Diesel (V8). Vuoteen 2003 asti oli tuotannossa myös 7,3 litran V8-dieselmoottori.
Maire Gullichsen
Maire Eva Johanna Gullichsen (o.s. Ahlström, myöh. Gullichsen-Nyströmer; 24. kesäkuuta 1907 Porin maalaiskunta – 9. heinäkuuta 1990 Pori) oli suomalainen taiteen mesenaatti, joka toimi rahoittajana, ideoijana sekä käytännön toteuttajana monissa suomalaisen kuvataiteen, taideteollisuuden ja arkkitehtuurin hankkeissa. Hän syntyi ja kuoli Suomen varakkaimpiin teollisuusperheisiin kuuluneen Ahlströmin suvun Honkala-nimisessä huvilassa, joka sijaitsee Pihlavan huvila-alueella Porissa.
Maire Gullichsen jätti lukion kesken yhteiskoulun 7. luokalla ja opiskeli sen jälkeen taidetta Pariisissa Santeri Salokiven johdolla vuonna 1925, Helsingin yliopiston piirustussalilla, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Werner Åströmin yksityisoppilaana 1926–1927 sekä Pariisin vapaissa akatemioissa 1927–1928.
Vuonna 1935 hän perusti Aino ja Alvar Aallon kanssa Artekin, jonka tavoitteena oli yhdistää taide, tekniikka ja tiede. Sen mukaisesti Artekin tiloissa järjestettiin myös taidenäyttelyitä, jotka myöhemmin vuodesta 1949 alkaen siirtyivät vastaperustettuun Galerie Artekiin, joka puolestaan liitettiin Galerie Anhavaan vuonna 1997. Samana vuonna Artekin kanssa aloitti toimintansa Vapaa taidekoulu, jota Maire Gullichsen oli perustamassa ja jossa hän myös itse opiskeli.
Maire ja Harry Gullichsenin yhteistyö Aino ja Alvar Aallon kanssa tuotti eräitä tunnetuimpia modernin suomalaisen arkkitehtuurin ja taideteollisuuden esimerkkejä. Niitä ovat muun muassa Noormarkun ruukin alueella sijaitseva Gullichsenien koti ja edustusasunto Villa Mairea, Ahlström Oy:n teollisuus- ja asuinrakennukset Euran Kauttualla ja Kotkan Sunilassa, sekä lukuisat nykyäänkin tuotannossa olevat lasiesineet, kuten Savoy-maljakko. Gullichsen oli vuonna 1939 perustetun Nykytaide ry:n ideoija ja hän oli myös järjestämässä useita ajankohtaisen nykytaiteen näyttelyitä Helsingissä. Abstraktin ja erityisesti konstruktivistisen taiteen läpimurtoon Suomessa vaikuttivat ratkaisevasti vuonna 1952 järjestetty Klar Form -näyttely sekä vuodesta 1950 lähtien toimineen Galerie Artekin näyttelyt.
1960-luvulta lähtien Gullichsen toimi aktiivisesti tavoitteenaan modernin taiteen museon perustaminen syntymäkaupunkiinsa Poriin. Se aloitti toimintansa lopulta vuonna 1979. Porin taidemuseo sai perustamisensa yhteydessä haltuunsa Maire Gullichsenin nimeä kantavan taidesäätiön suomalaisen taiteen kokoelman. Professorin arvonimi Gullichsenille myönnettiin vuonna 1980. Hän kuoli vuonna 1990 syntymäkodissaan 83-vuotiaana, ollessaan kirjoittamassa muistelmateostaan. Teos ilmestyi myöhemmin hänen tyttärensä toimittamana nimellä "Sateenkaaren värejä, tummia sävyjä".
Gullichsen oli Ahlström-yhtiöiden perustajan Antti Ahlströmin pojan Walter Ahlströmin tytär. Vuonna 1928 hän meni naimisiin norjalaistaustaisen insinöörin Harry Gullichsenin (1902–1954) kanssa, joka toimi A. Ahlström Osakeyhtiön pääjohtajana vuodesta 1932 lähtien. Vuonna 1969 Gullichsen avioitui ruotsalaisen Bertil C. Nyströmerin (1904–1995) kanssa.
Maire ja Harry Gullichsenin lapsia ovat arkkitehti Kristian Gullichsen (s. 1932), professori Johan Gullichsen (s. 1936) sekä professori Lilli Alanen (s. 1941).
Ford Expedition
Ford Expedition on Fordin SUV-malli, joka kilpailee Amerikassa Chevrolet Tahoen, Chevrolet Suburbanin, Nissan Armadan ja Toyota Sequoian kanssa. Kooltaan se asettuu Fordin Explorerin ja Excursionin väliin.
Expeditionin ensimmäinen sukupolvi rakennettiin hyvin suositun Ford F-150 -kuorma-auton pohjalle. Se korvasi Ford Broncon ja tarkoitus on kilpailla yhä vain suosiotaan lisäävien suurten SUV:ien luokassa varsinkin Chevroletin Suburbania vastaan.
Moottorivalikoimassa tarjolla oli:
Expeditionista on johdettu mm. ylellinen Lincoln Navigator.
Toinen sukupolvi on tehty Fordin U-pohjalevylle. Samaa pohajalevyä käyttävät mm. Lincoln Navigator (uusi versio). Muotoilu on aikaisempaa kulmikkaampi.
Moottorivalikoima:
Guineanlahti
Guineanlahti on laaja Atlantin valtameren lahti Afrikan länsirannikolla Liberiassa sijaitsevan Cape Palmasin ja Gabonissa sijaitsevan Cap Lopezin välissä.
Niger-joen suisto erottaa Guineanlahden erillisiksi Bonnyn- ja Benininlahdeksi.
Rantavaltioita edellä mainittujen lisäksi lännestä etelää kohti ovat Norsunluurannikko, Ghana, Togo, Nigeria, Kamerun ja Päiväntasaajan Guinea.
Guineanlahteen virtaavat Nigerin lisäksi Volta ja Ogooué. Suurimmat saaret, Bioko, São Tomé ja Príncipe, kuuluvat tuliperäiseen ”Kamerunin-linjaan” (). Saarista viimeisinä mainitut muodostavat São Tomé ja Príncipen saarivaltion. Kamerunin-linjaan kuuluva Annobónin saari jää lahden etelärajan ulkopuolelle.
Guineanlahden pohjoisrannikko tunnetaan historiallisesti nimellä Ylä-Guinea, itärannikko nimellä Ala-Guinea. Eurooppalaiset kauppiaat ja tutkimusmatkailijat jakoivat Ylä-Guinean rannikon varhain neljään osaan, jotka saivat lännestä itään lueteltuina nimet Pippurirannikko, Norsunluurannikko, Kultarannikko ja Orjarannikko. Näistä nimistä Norsunluurannikko on nykyisinkin käytössä alueella sijaitsevan valtion nimenä. Kultarannikko tunnetaan nykyään maana nimellä Ghana.
2000-luvulla merirosvous on lisääntynyt nopeasti Guineanlahdella. Vuonna 2011 hyökkäyksiä sattui 64, kun vuosikymmen aiemmin niitä ei ollut yhtään. Merirosvous on vaikuttanut etenkin Beniniin, jonka Cotonoun sataman liikenne on laskenut 70 %.
Unissakävely
Unissakävely ("somnambulismi") tarkoittaa kävelemistä tai muiden valvetilaan kuuluvien toimien tekemistä tietämättään unitilassa. Unissakävely kuuluu NREM-univaiheen aikaisiin poikkeaviin tapahtumiin eli parasomnioihin. Unissakävelijän silmät ovat auki, mutta hän ei ole tietoinen toimistaan.
Unissakävelijöitä on 1–15 prosenttia väestöstä, ja yleensä kävely alkaa 4–8 vuoden iässä. Unissakävely on yleistä nuoressa lapsuusiässä, ja se saattaa usein liittyä painajaisiin. Lapsista jopa neljännes saattaa kävellä unissaan, mutta kävely vähenee iän myötä niin, että aikuisista enintään pari prosenttia harrastaa yöllistä kävelyä. Lasten unissakävelyn taustalla ei yleensä ole psyykkisiä häiriöitä, mutta aikuisilla siihen voi liittyä psyykkisiä ongelmia, vaikka myös täysin terveillä aikuisilla voi väsymyksen myötä esiintyä unissakävelyä. Unissakävely ei siis ole sairaus, eikä se ole merkki mielenterveysongelmista, mutta aikuisen kannattaa kuitenkin kääntyä lääkärin puoleen, jotta mahdolliset elimelliset sairaudet voidaan sulkea pois. Unissakävely voi joskus johtua korkeasta kuumeesta. Aikuiset unissakävelijät ovat yleensä kävelleet unissaan myös lapsena. Unissakävely on usein perinnöllistä.
Unissakävelijä ei yleensä muista unissakävelyään jälkeenpäin. Jos ensikertalainen unissakävelijä herää kesken kävelynsä, hän voi ihmetellä, kun löytää itsensä sängyn sijaan jostain väärästä paikasta. On suositeltavaa, että unissakävelijä ohjataan rauhallisesti sänkyyn.
Vihreä aalto
Vihreä aalto on liikennevalo-ohjauksessa käytettävä ajoitusmenetelmä, jossa pääväylän liikennevalot ajoitetaan siten, että liikennevirta pystyy etenemään risteyksestä toiseen pysähtelemättä. Peräkkäisissä risteyksissä vihreä valo siis syttyy ja sammuu siinä tahdissa kuin liikenne etenee.
Vihreä aalto pitää katkaista välillä, koska sivukaduilta tulijoiden ja jalankulkijoidenkin pitää päästä ylittämään risteystä. Joskus on mahdotonta saada vihreää aaltoa toimimaan molempiin suuntiin, jos kadulla on myös kääntyvää sekä poikittaisliikennettä. Yhteen suuntaan pystytään aina tekemään vihreä aalto, mutta molempiin ajosuuntiin samaan aikaan se on mahdollinen, jos liikennevalojen kiertoaika, valoristeysten välimatka ja liikenteen ajonopeus ovat sopivat. Ajoituksessa otetaan huomioon liikennetilanne ja aalto pyritään järjestämään vilkkaimpaan kulkusuuntaan eri vuorokaudenaikoina.
Vihreän aallon voivat myös saada hälytysajoneuvot joko liikenteenohjauskeskuksesta tehtävällä ohjauksella tai automaattisesti ajoneuvoihin sijoitetun radiolähettimen avulla.
Assur-Etil-Ilani
Assur-Etil-Ilani oli Assyrian kuningas 627-623 eaa. Hänen isänsä ja edeltäjänsä Assurbanipal kuoli 627 eaa., joidenkin historioitsijoiden mukaan tämä tosin luopui vallasta jo 630 eaa.
Assur-Etil-Ilanin valtakausi jäi lyhyeksi. Hänen veljensä Sinsharishkun julistautui vasallivaltio Babylonian kuninkaaksi, mutta babylonialaiset nousivat kapinaan ja karkottivat tämän. Sinsharishkun kaappasi sen sijaan vallan Assyriassa. Maa joutui sisällissotaan, ja Assur-Etil-Ilani kuoli taistelussa.
Sin-šar-iškun
Sin-šar-iškun oli Assyrian viimeinen varsinainen kuningas 623–612 eaa. Hän oli Assurbanipalin poika ja Assur-Etil-Ilanin veli.
Sin-šar-iškunin aikana Assyrian suurvalta koki loppunsa. Meedialaiset ja babylonialaiset hävittivät Assurin ja piirittivät pääkaupunki Niniven. Taistelun tai antautumisen asemesta Sin-šar-iškun poltti valtavan kuninkaanpalatsinsa ja sen mukana itsensä, vaimonsa, lapsensa ja orjansa. Ninive hävitettiin maan tasalle 612 eaa. Kolmen vuoden kuluttua tästä koko Assyrian valtio oli kadonnut maailmankartalta.
Maus (sarjakuva)
Maus () on yhdysvaltalaisen Art Spiegelmanin piirtämä kaksiosainen omaelämäkerrallinen ja tunnustuksellinen sarjakuva, joka sai vuonna 1992 Pulitzer-palkinnon.
Ensimmäinen Maus-jakso ilmestyi Spiegelmanin ja hänen vaimonsa Françoise Moulyn toimittaman avantgardistisen sarjakuvalehti RAW:n toisessa numerossa. RAW oli formaatiltaan isokokoinen lehti, mutta Spiegelman halusi julkaista Mausia pienikokoisena 20-sivuisena liitteenä lehden mukana.
Spiegelman on sanonut keksineensä, että hän voisi kertoa sukutarinansa "funny animals" -tyyliin (Funny Animals -lehdessä ilmestyi ensimmäinen Maus-tarina jo vuonna 1972), kuvitteellisen kerronnan avulla. Maus on myös piirretty suoraan julkaisukokoon, jotta muoto välittäisi vaikutelman päiväkirjan kirjoittamisesta.
Tarina etenee kahdella tasolla, toisaalta kuvataan Yhdysvalloissa elävän sarjakuvapiirtäjän ongelmallista isäsuhdetta, toisaalta isän kokemuksia 1930- ja 1940-luvuilla. Spiegelmanin isä oli puolanjuutalainen, joka selvisi hengissä keskitysleiriltä.
Sarjakuvan ensimmäinen osa sijoittuu Puolaan, ennen toista maailmansotaa ja saksalaismiehityksen aikaan. Toinen osa kuvaa lähinnä keskitysleirielämää, jonkin verran myös sodanjälkeistä Eurooppaa. Kansallisuudet esitetään eläiminä: juutalaiset ovat hiiriä, saksalaiset kissoja (ja natsit "katzeja"), puolalaiset sikoja, ranskalaiset sammakoita, britit kaloja, ruotsalaiset poroja, yhdysvaltalaiset koiria ja romanit yöperhosia.
Yhdysvalloissa Mausia on usein käytetty myös opetuksessa.
M A U S at the National Museum of American Jewish History
Williamsin oireyhtymä
Williamsin oireyhtymä eli Williams-Beurenin oireyhtymä (WS) on harvinainen geneettinen häiriö, joka johtuu 7. kromosomissa sijaitsevan elastiinigeenin (ELN) virheestä. Oireyhtymän kuvasi uusiseelantilainen kardiologian tohtori J. C. P. Williams vuonna 1961. Sen esiintyvyys väestössä on noin 1:10 000. Esiintyvyys sukupuolten välillä jakautuu tasaisesti. Sydänviat, purentaviat, diabetes ja muut elimistön häiriöt ovat siinä hyvin yleisiä. Älykkyysosamäärä on keskimäärin noin 60. Sydänongelmien syynä uskotaan suurimmaksi osin olevan elastiini-proteiinikompleksia koodaavan geenin puute. Tällä geenivirheellä saattaa myös olla vaikutusta kognitiivisiin toimintoihin.
Williamsin oireyhtymästä kärsivillä on tunnusomaisesti ”tonttumaisia” kasvonpiirteitä; pieni pystynenä ja leuka, pitkä ylähuuli / leveä suu sekä turvotusta silmien ympärillä. Sinisissä tai vihreissä silmissä on usein tähtimäinen kuvio iiriksen ympärillä. Tähän pohjautuen professori Howard Lenhoff onkin väittänyt, että he olisivat olleet esimerkkeinä peikko- ja keijukaistarinoille.
Oireyhtymää sairastavat ovat usein erittäin ulospäinsuuntautuneita, puheliaita ja sosiaalisia. Monilla heistä on musiikillisia taipumuksia. Absoluuttinen sävelkorva on yleinen (jopa 30 %). Muusikoillakin absoluuttinen sävelkorva on harvinaisempaa. Myös yliherkkä kuulo on tyypillistä. Tämä vaiva vähenee yleensä iän myötä.
Tarkastaja Ankardo
Ankardo () on Benoît Sokalin luoma aikuissarjakuva, jonka päähenkilö on samanniminen yksityisetsivä. Ankardo on ankka, joka pukeutuu pitkään takkiin. Ankardon hahmo viittaa paitsi Aku Ankkaan, myös stereotyyppiseen kovaksikeitetyn dekkarin etsivään. Seikkailut sijoittuvat eläinmaailmaan, joka varhaisissa albumeissa on tarkemmin selittämättä olemassa ihmisten maailman rinnalla ja myöhemmissä itsenäisesti.
Sarjakuvan muita hahmoja on muun muassa "Rasputin", joka on venäläinen kollikissa.
Evergrey
Evergrey on progressiivista metallia soittava Göteborgista, Ruotsista kotoisin oleva yhtye, joka perustettiin vuonna 1996. Yhtyeen ensimmäinen albumi "The Dark Discovery" julkaistiin vuonna 1998.
Evergreyn sanoitukset käsittelevät ihmisen tuskaa ja ahdistusta. "Solitude, Dominance, Tragedy" -albumin kantava teema on yksinäisyys. Laulaja-kitaristi Tom S. Englund sai inspiraation "In Search of Truth" -albumin aihepiiriin luettuaan Whitley Strieberin UFO-sieppauskokemuksensa pohjalta kirjoittaman kirjan "Communion". Vuonna 2003 ilmestynyt "Recreation Day" puolestaan kertoo elämän uudelleenrakentamisesta suuren menetyksen tai trauman jälkeen. Vuoden 2004 "The Inner Circle" -albumin sanoitukset käsittelevät uskontoa ja lasten hyväksikäyttöä.
Toukokuussa 2010 yhtye ilmoitti, että Jari Kainulainen, Jonas Ekdahl sekä Henrik Danhage eroavat bändistä yhteisymmärryksessä jäljelle jääneiden jäsenien kanssa. Tilalle tulivat Marcus Jidell, Johan Niemann sekä Hannes Van Dahl.
Asterix
Asterix on ranskalainen sarjakuvahahmo, joka on päähenkilönä hänestä kertovissa sarjakuva-albumeissa. Jokaisella albumilla on eri nimi, mutta ne muodostavat yhdessä sarjan nimeltä "Asterix seikkailee".
Asterix on pienikokoinen, mutta älykäs gallialainen soturi, joka ystävänsä, hiidenkivien toimitusmies Obelixin kanssa seikkailee Rooman valtakunnan aikana Julius Caesarin hallituskaudella noin vuonna 50 ennen ajanlaskun alkua. Asterix omistaa siivellisen kypärän joka vaihtaa siipien asentoa omistajan mielialan mukaan sarjakuvissa. Asterixin kotikylä on Gallian (Ranskan) viimeinen maa-alue, jota Rooma ei ole valloittanut. Asterix saa itselleen yli-inhimilliset voimat juomalla tietäjä Akvavitixin tekemää taikajuomaa, jota hän kuljettaa mukanaan pienessä pullossa. Obelixissa taikajuoma vaikuttaa pysyvästi, koska hän putosi pienenä taikajuomapataan. Asterixin ja Obelixin lempipuuhiin kuuluu roomalaisten löylyttäminen sekä villisikojen metsästys.
Obelix on Asterixin aisapari, apurihahmo, jonka Uderzo keksi sen jälkeen, kun Goscinny vaati päähenkilön olevan pieni kooltaan. Uderzo olisi itse halunnut Asterixin olevan päinvastainen; suuri ja vahva soturi, joten Obelixin liittäminen mukaan tarinoihin oli eräänlainen kompromissi.
Asterix kumppaneineen ilmestyi ensimmäisen kerran 29. lokakuuta 1959, jolloin sarjaa alettiin julkaista ranskalaisessa "Pilote"-lehdessä. Käsikirjoittajana toimi René Goscinny ja piirtäjänä Albert Uderzo. Goscinnyn kuoleman jälkeen (1977) Uderzo on jatkanut sarjan käsikirjoittamista itse. Vuonna 2013 ilmestyi uusin albumi "Asterix ja Piktit", joka on Uderzon itsensä valitseman käsikirjoittaja Jean-Yves Ferrin ja kuvittaja Didier Conradin tekemä.
Asterix on myös esiintynyt kahdeksassa piirroselokuvassa ja neljässä näytellyssä elokuvassa, jotka ovat "Asterix ja Obelix vastaan Caesar" (1999), "" (2002), "Asterix olympialaisissa" (2008) ja "Asterix ja Obelix Britanniassa" (2012).
Akvavitix
Akvavitix () on hahmo Asterix-sarjakuvassa, Asterixin kotikylän tietäjä eli druidi. Akvavitix on ainoa, joka osaa valmistaa yli-inhimilliset voimat antavaa taikajuomaa. Juoman tunnetuin osa-aines on misteli, joka pitää aina leikata kultaisella sirpillä. Koska juoma on ratkaiseva voima taistelussa roomalaisia vastaan, nämä ovat kerran (jos toisenkin, ehkä) napanneet tietäjän. Akvavitix osaa valmistaa myös eräitä muita ihmejuomia. Hän osallistuu säännöllisesti tietäjien kokoontumiseen Carnotumin metsässä (toisissa suomennoksissa Karnuuttien metsä) ja on useasti voittanut siellä parhaan tietäjän palkinnon.
Asterixin ystävä Obelix putosi pienenä taikajuomapataan, minkä seurauksena juoma vaikuttaa hänessä pysyvästi.
Akvavitix on mukana jo sarjan ensimmäisessä albumissa "Asterix gallialainen". Nimi Akvavitix perustuu luultavasti latinankieliseen ilmaisuun "aqua vitis" eli "voiman vesi".
Äänisen aallot
Äänisen aallot on George de Godzinskyn säveltämä ja Kerttu Mustosen sanoittama suomalainen valssi jatkosodan vuosilta.
Aloite ”Äänisen aaltojen” sanoittamiseksi ja säveltämiseksi tuli Suomen armeijan päämajoitusmestarilta, kenraaliluutnantti A. F. Airolta. Monet tuon ajan suositut valssisävelmät olivat alkuaan venäläisiä, kuten Maks Kjussin ”Amurin aallot”, Itämeren laivaston kapellimestari G. Dobrianskin ”Elämää juoksuhaudoissa” tai Ilja Šatrovin Mantšurian kukkuloilla. Airo piti tätä ongelmallisena ja halusi tilalle jotain suomalaista.
George de Godzinsky sävelsi valssin Äänisjärven rannalla, mistä se sai nimensä. Kerttu Mustosen kirjoittamat propagandistiset sanat heijastelevat Suur-Suomi-ideologiaa ja kuvaavat suomalaiset Itä-Karjalan vapauttajina.
Alun perin valssin levytti Georg Malmstén Saksassa helmikuussa 1942 31 muun kappaleen kanssa. 
Myöhemmin ”Äänisen aaltoja” ovat levyttäneet mm. Reijo Taipale, Joensuun Mieslaulajat, Solistiyhtye Suomi, Espoon Mieslaulajat, Korsuorkesteri, Jaakko Ryhänen ja Eino Grön, harmonikalla mm. Kalle Palonen ja Veikon Hanurikvartetti.
Tuonelan virta
Tuonelan virta eli Tuonen joki erottaa suomalaisessa mytologiassa Tuonelan elävien maailmasta. Vainajien on ylitettävä vaarallinen virta päästäkseen kuolleiden maahan Tuonelaan. Virta on joko verkkaisesti virtaava synkkä joki tai raivoisa ”palava” koski, jättiläismäinen pyörre eli Kinahmi. Rauhallinen tuonen joki esiintyy muun muassa Kalevalassa.
Vainajat vie verkkaisesti virtaavan joen yli Tuonen tytti lautallaan. Elävätkin saattavat pyrkiä kyytiin, uskotellen olevansa oikeasti kuolleita. Joesta voi myös päästä läpi uimalla, esimerkiksi muuttumalla vesieläimeksi. Tiellä voi kuitenkin olla rautaverkkoja, ja Tuonelassa on vartijoita. Manalla käynti onkin erittäin uskaliasta, sillä kerrotaan, että sinne menneitä on paljon, mutta ei paljon palanneita.
Virrassa ui Tuonen joutsen. Lemminkäinen kuolee, ja hänet syöstään virtaan, kun hän aikoo tappaa linnun. Lemminkäisen äiti kuitenkin noukkii poikansa vedestä ja saa herätettyä hänet eloon.
Jos virta on koski, siinä voivat virrata teräaseet: miesten miekat, urhojen tapparat ja naisten neulat. Sinne joutuneiden kerrotaan myös palavan. Kosken läpi pitää ilmeisesti kahlata, jos on tehnyt pahaa eläessään. Koski on sama kuin Rutjan (eli Ruijan) koski, jäämereen oletettu valtava pyörre, jonka sai kenties aikaan maailmanpylvään pyörintä akselinsa ympäri.
Myös skandinaavisessa mytologiassa teräaseita vilisevä virta tulee vastaan matkalla kuolleiden maahan. Koskea on verrattu myös skandinaavisen mytologian ginnungagapiin, kaoottiseen alkutilaan, jossa yhtyvät tuli ja jää.
Samankaltaisia virtoja esiintyy myös muissa mytologioissa; vertaa esimerkiksi kreikkalaisen mytologian Styksiin ja Akheroniin.
Idefix
Idefix () on René Goscinnyn ja Albert Uderzon luoma pieni koira, joka seikkailee Asterix-sarjakuvassa ja omassa lastenkirjasarjassaan. Se on Obelixin lemmikki. Idefixillä on usein tärkeä rooli Asterixin ja Obelixin seikkailuissa ja se pelastaa tarpeen mukaan, esimerkiksi johdattamalla sankarit pois Kheopsin pyramidin salakäytävistä tai löytämällä jonkun hajuaistinsa avulla.
Idefix esiintyy ensimmäisen kerran taustahahmona albumissa "Asterix lyö vetoa", joka on Asterix-sarjan viides albumi. Asterixin ja Obelixin oleskellessa Parisiumissa Idefix löytää heidät lihakaupan luota ja seuraa heitä heidän kiertäessään koko Gallian ympäri. Vasta aivan tarinan lopussa Obelix huomaa sen. Sankareita seuraavan koiran lisääminen tarinaan oli piirtäjä Uderzon idea eikä sitä mainita Goscinnyn alkuperäisessä käsikirjoituksessa. Goscinnyn täydentämässä käsikirjoituksessa Asterixin oli tarkoitus lopussa silittää koiraa, mutta Uderzo vaihtoikin tilalle Obelixin, josta näin tuli Idefixin omistaja. Tarinan valmistumisen jälkeen Asterixia julkaissut "Pilote"-lehti järjesti lukijakilpailun koiran nimestä ja neljän nuoren lukijan muodostama raati valitsi voittajaksi nimiehdotuksen "Idéfix". Ranskan kielessä "idée fixe" voisi tarkoittaa ”määrättyä ajatusta” tai pakkomiellettä.
Idefix rakastaa puita ja ulvoo aina jos näkee niitä kohdeltavan huonosti. Asterix-animaatioissa Idefixin rooli on usein suurempi kuin sarjakuvissa ja sille on voitu kirjoittaa omia kohtauksia tai sivujuonia.
Neliosaisen Idefix -kirjasarjan julkaisi Suomessa vuonna 1973 Sanoma Oy. Ranskankieliset alkuteokset ilmestyivät edellisenä vuonna. Idefix-sarjan suomensi Outi Walli.
Teksti: René Goscinny – Kuvitus: Albert Uderzo
Teksti ja kuvitus: Albert Uderzo
Vetehinen (taruolento)
Vetehinen on vedenhaltija suomalaisessa mytologiassa ja kansanperinteessä. Yleensä vetehinen käsitetään pahaksi olennoksi, toisinaan taas hyväksi. Vetehinen oli luultavasti veden väkeä.
Vetehinen saattoi olla hukkuneen sielu, joka pyrki houkuttelemaan eläviä hukkumaan. Vetehinen saattoi nousta maallekin ja tulla houkuttelemaan maan asukkaita veteen. Näissä suhteissa vetehinen muistuttaa näkkiä, ja saattaa Suomessa olla vierasperäisen näkki-hahmon kotoinen edeltäjä.
Vetehinen ei kuitenkaan aina ole paha. Eräissä loitsuperinteissä vetehiseen vedotaan paremman kalansaaliin toivossa, ja häntä kutsutaan Karjalan kala-Jumalaksi. Ihmisten myös kerrotaan saaneen kiinni vetehisen lehmiä, erityisen hyviä lypsylehmiä.
Erään kansantarinan mukaan vetehinen ahdisteli järvellä kalamiehiä. Se seurasi venettä pitkään ja tarttui lopulta kiinni sen laitaan, jolloin veneessä olleet miehet iskivät kirveellä vetehisen käden irti. Vetehinen lupasi jättää ihmiset rauhaan, jos saisi kätensä takaisin. Niin tapahtui, eikä vetehinen sen jälkeen ole noussut syvyyksistä ihmisiä häiritsemään.
Erään käsityksen mukaan vetehinen on nimitys miespuolisesta merenneidosta. Tällöin vetehinen kuvataan komeana ja lihaksikkaana miehenä, jolla alkaa navan alapuolelta pyrstö. Pyrstö on leveämpi kuin merenneidolla.
Vetehishevonen on muun muassa irlantilaisilla, skoteilla ja ruotsalaisilla ihmisiä syvyyksiin houkutteleva hevonen.
Vodjanoi () on slaavilaisen kansanperinteen miespuolinen veden henki. Vodjanoi voi esiintyä hyvin monenlaisissa hahmoissa. Hänen sanotaan asuvan vedenpyörteessä tai vedenalaisessa palatsissa, joka on täynnä uponneista laivoista peräisin olevia aarteita.
Vodjanoin sanotaan esiintyvän vanhan miehen hahmossa, jolla on vihertävä, lian peittämä parta. Hänen uskotaan aiheuttavan hukkumisia: hukkuneet hän vie veden alle palvelijoikseen. Kalastajilla on ollut tapana uhrata vodjanoille tupakkaa hyvän kalaonnen saadakseen. Vodjanoita voi lepytellä myös uhraamalla hänelle voita tai ensimmäisen saaliiksi saadun kalan. Vodjanoi on mylläreiden, mehiläistenkasvattajien ja kalastajien suojelushenki.
Klepsydra
Klepsydra () voi viitata seuraaviin:
Twilightning
Twilightning oli vuosina 1998–2009 toiminut imatralainen metalliyhtye, jonka tyyli vaihtelee ensimmäisen levyn power metalista myöhempien julkaisujen melodiseen hard rockiin.
Twilightning julkaisi ensimmäisen demonsa "Change of Scepter" vuonna 1999 kokoonpanolla Tommi Sartanen (laulu, kitara), Ville Wallenius (kitara), Jussi Kainulainen (basso), Mikko Naukkarinen (kosketinsoittimet) ja Juha Leskinen (rummut). Tätä seurasivat "Affection Seeker" vuonna 2000 ja "Return to Innocence" vuonna 2001, joista jälkimmäisellä kuultiin myös uutta laulajaa Heikki Pöyhiää. Viimeiseltä demolta päätyi kaksi kappaletta myös debyyttialbumi "Delirium Veilille", joka julkaistiin vuonna 2003 Spinefarmin kautta.
Toisen, enemmän hard rock -vaikutteisen albuminsa "Plague-House Puppet Show’n" Twilightning julkaisi vuonna 2004. Tammikuussa 2006 ilmestyi minialbumi "Bedlam", joka jäi kosketinsoittaja Naukkarisen viimeiseksi yhtyeessä. Twilightningin kolmas albumi "Swinelords" julkaistiin maaliskuussa 2007.
Yhtye ilmoitti toimintansa lopettamisesta heinäkuussa 2009.
Másfél
Másfél on unkarilainen, instrumentaalista progressiivista rockia soittava yhtye, joka yhdistelee musiikissaan punkkia, jazzia, heavy metalia ja teknoa. Yhtye perustettiin 1991. Levyjen lisäksi bändi on tehnyt musiikkia tietokonepeleihin ja elokuviin.Bändissä aikaisemmin soittaneita:
Fentanyyli
Fentanyyli (1-fenetyyli-4-N-propionyylianilinopiperidiini) on täyssynteettinen opioidi, joka syntetisoitiin ensimmäisen kerran Belgiassa 1950-luvun lopulla. Se on vahvuudeltaan noin sata kertaa morfiinia vahvempaa. Fentanyyli esiteltiin 1960-luvulla kipulääkkeenä lääkenimellä Sublimaze.
Fentanyylia käytetään nykyisin kipulääkkeenä erityisesti anestesian yhteydessä. Nukutuksessa ei tarvita niin syvää narkoosia, kun fentanyylillä estetään kivun tunne. Fentanyylin LD50-arvo on 3,1 mg/kg rotilla ja 0,03 mg/kg apinoilla. Ihmisen LD50-arvoa ei tunneta.
Durogesic on laastarimuodossa oleva fentanyylivalmiste. Sitä määrätään erittäin voimakkaisiin kroonisiin kiputiloihin, esimerkiksi leikkauksien jälkeen tai syöpäsairaille. Laastarin vaikutusaika on noin 72 tuntia.
Päihdekäyttö alkoi 1970-luvulla aineeseen käsiksi pääsevien keskuudessa. Fentanyyli on kymmeniä kertoja heroiinia vahvempaa, vaikutus alkaa välittömästi aineen nauttimisesta ja vaikutukset kestävät alle tunnin.
Fentanyyliä sisältävän laastarin nieleminen voi johtaa lähes välittömään yliannostukseen ja kuolemaan. Myös käytetyt laastarit ovat vaarallisia. Väärinkäyttäjät myös imeskelevät niitä, jolloin vaikuttava aine limakalvojen kautta kulkeutuu nopeammin aivoihin.
Väärinkäytössä fentanyyli on erittäin helposti hengenvaarallista ennen kaikkea sen hengitystä lamaavan vaikutuksen vuoksi. Fentanyylillä on euforisoiva vaikutus ja yliannostuksen vaara on suuri. Yleensä fentanyyliä käytetään suonensisäisesti, mutta myös polttaminen ja nuuskaaminen onnistuvat. Aineen huumekäyttöön liittyy myös muiden huumaavien aineiden nauttimista, jolla pyritään tehostamaan yhteisvaikutusta.
Yhdysvalloissa fentanyylin käyttö dopingaineena laukkahevosilla aiheutti suuren kohun vuonna 1976. Satojen hevosten virtsatesteistä löytyi fentanyyliä, ja positiivisen tuloksen saaneista hevosista suurin osa oli kotoisin itärannikolta. Kivun lievityksen lisäksi fentanyyli on voimakas stimulantti hevosille. Hevosten saavutukset hylättiin ja omistajat saivat sakkoja tai hyllytettiin.
Fentanyylillä on useita johdannaisia, joilla ei ole lääketieteellistä käyttöä. Ne kaikki ovat kiellettyjä huumeita: