hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Miranda (kuu)
Miranda on Uranuksen kuu, jonka löysi hollantilais-amerikkalainen tähtitieteilijä Gerard Kuiper vuonna 1948. Se on saanut nimensä William Shakespearen näytelmässä "Myrsky" esiintyvän Prosperon tyttären mukaan. Mirandan koko on 480 × 468,4 × 465,8 kilometriä.
Miranda on Uranuksen ainoa geologisesti aktiivinen kuu. Se koostuu lähinnä silikaattimineraaleista ja metaanin orgaanisista yhdisteistä, ja sen pinta on todennäköisesti vesijäätä. Sitä halkovat paikoin 20 kilometrin syvyiset kanjonit sekä teräväpiirteiset rikkoutuneen maaston alueet, jotka kertovat kuun aktiivisesta menneisyydestä. On arveltu, että aktiivisuus on peräisin Uranuksen aiheuttamista vuorovesivoimista. Toisen, epätodennäköisemmän teorian mukaan tormäys toisen kappaleen kanssa on halkaissut Mirandan palasiksi, jotka myöhemmin ovat liittyneet jälleen yhteen eri tavoin.
Lisäksi Mirandan pinnalla on soikeita "koronoja", syvennyksiä, jotka ovat syntyneet mahdollisesti lämpimän jään purkautuessa ylöspäin. Kraattereita on havaittavissa myös monien muiden muodostumien päällä, mikä kertoo niiden suhteellisen vanhasta iästä.
Mirandan radan kaltevuus Uranuksen päiväntasaajan suhteen (yli neljä astetta) on poikkeuksellisen suuri niin lähellä emoplaneettaansa kiertävälle kuulle. On mahdollista, että Mirandan kiertorata on joskus ollut 3:1 resonanssissa Umbrielin radan kanssa, mikä olisi aiheuttanut vuorovesivoimien välityksellä kitkaa kuun sisäosiin lämmittäen niitä ja siten mahdollistaen geologiset muutokset.
Toistaiseksi Mirandaa on päästy tutkimaan kunnolla vain kerran, kun Voyager 2-avaruusluotain ohitti sen tammikuussa 1986. Tutkijoiden onneksi Miranda sattui olemaan Uranuksen kuista se, jonka luotain ohitti kaikkein lähimmältä ja joka oli myös geologisesti kaikkein mielenkiintoisin. Luotain sai tarkkoja kuvia Mirandan eteläisestä pallonpuoliskosta, joka tuolloin oli kääntynyt kohti Aurinkoa.
Nivala–Haapajärven seutukunta
Nivala-Haapajärven seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Oulun Eteläisellä alueella, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu viisi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 176.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Umbriel
Umbriel on Uranuksen kolmanneksi suurin kuu. Sen löysi William Lassell yhdessä Arielin kanssa vuonna 1851. Kuun nimesi Lassellin pyynnöstä John Herschel vuonna 1852 yhdessä kolmen silloin tunnetun Uranuksen kuun kanssa. Umbrielin designaatio on Uranus II.
Umbrielia on toistaiseksi päästy tutkimaan vain Voyager 2 -avaruusluotaimen välityksellä, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Ohilennon aikaan kuun eteläinen pallonpuolisko oli kääntynyt Aurinkoon päin, joten vain sitä tutkittiin.
Umbriel on Uranuksen tummin kuu ja samalla geologisesti passiivisin. Se koostuu suurimmaksi osaksi vesijäästä ja lisäksi silikaattikivestä sekä metaanijäästä, joista viimeksi mainittu on keskittynyt lähinnä pinnalle.
Umbrielin silmiinpistävin piirre on "Wunda"-niminen suuri ympäristöään selvästi kirkkaampi rengas lähellä kuun päiväntasaajaa. Sen luonne on arvoitus, mutta se saattaa olla suhteellisen tuore suuri kraatteri, joka on paljastanut vaaleamman materiaalin pinnan alta. Wundan lähellä sijaitsee Skynd-kraatteri, jolla vaalean renkaan sijaan on kirkas keskushuippu.
Oberon
Oberon on Uranuksen kuista toiseksi suurin ja neljästä suuresta kuusta uloin. Oberonin designaatio on Uranus IV.
Kuun löysi William Herschel vuonna 1787 samaan aikaan Titanian kanssa. John Herschel nimesi Oberonin vuonna 1852 yhdessä kolmen muun silloin tunnetun Uranuksen kuun kanssa. Oberon on saanut nimensä William Shakespearen näytelmässä "Juhannusyön uni" esiintyvän keijukaisten kuninkaan mukaan.
Ainoa Oberonia lähietäisyydeltä tutkinut luotain on Voyager 2, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Ohilennon aikana kuun eteläinen pallonpuolisko oli kääntyneenä Aurinkoon päin, joten ainoastaan sitä puolta kyettiin tutkimaan. Oberonista noin 50 prosenttia on vesijäätä, 30 prosenttia silikaattikiveä 20 prosenttia metaanin muodostamia orgaanisia yhdisteitä. Pinta on jäinen, vanha ja voimakkaasti kraattereiden peittämä. Monien kraattereiden pohjaa peittää tunnistamaton tumma materiaali. Kraattereiden lisäksi Oberonista tunnetaan pitkiä, kapeita ja jyrkkäreunaisia vajoamia "(Chasma)".
Caliban
Caliban on viisijäseninen metalcore-yhtye Saksasta. Yhtye on julkaissut kahdeksan studioalbumia. Jotkut Calibanin kappaleet ovat hyvinkin hardcore-painotteisia.
Caliban perustettiin Hattingenissa, Saksassa vuonna 1997. Tuolloin he soittivat nimellä "Never Again". Kun yhtye oli soittanut kuusi kuukautta, he nauhoittivat kaksi demokappaletta, joita ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Lifeforce Records -niminen levy-yhtiö tarjosi heille ensimmäisenä sopimusta, kuultuaan kyseiset demobiisit. Caliban julkaisi ensimmäisen virallisen levynsä vuonna 1999, jonka jälkeen yhtye aloitti Euroopan-kiertueensa. 2000-luvulla Caliban on kiertänyt Eurooppaa aktiivisesti ja julkaissut useita albumeja. Yhtyeen seitsemäs studioalbumi "Say Hello To Tragedy" julkaistiin vuonna 2009. Yhtye julkaisi 2. Helmikuuta 2012 heidän kahdeksannen studioalbuminsa, se sijoittui sijalle 21. Saksalaisten virallisessa myyntilistassa. 24. Tammikuuta 2014 Caliban julkaisi yhdeksännen studioalbuminsa Ghost Empire.
Prospero
Prospero on alun perin päähenkilön nimi William Shakespearen näytelmässä "Myrsky". Lisäksi se on:
Ariel (kuu)
Ariel on Uranuksen neljänneksi suurin kuu, jonka löysi William Lassell vuonna 1851 samaan aikaan Umbrielin kanssa. Lassellin pyynnöstä John Herschel antoi nimen Arielille ja Uranuksen kolmelle muulle silloin tunnetulle kuulle vuonna 1852. Arielin designaatio on Uranus I.
Voyager 2-avaruusluotain on toistaiseksi ainoa Arielia tutkinut luotain. Tammikuussa 1986 se ohitti kuun kuvaten sen eteläistä pallonpuoliskoa, joka tuolloin oli kääntynyt Aurinkoon päin. Arielin koostumus on karkeasti arvioiden 50 % vesijäätä, 30 % silikaattikiveä ja 20 % metaanijäätä. Paikoin pinnalla näyttää olevan varsin tuoretta jäätä, ja kraattereiden vähyys tai puuttuminen monin paikoin kertoo kuun hiljattain tapahtuneesta geologisesta aktiivisuudesta. Pinnalla on havaittavissa lukuisia siirroskanjoneita ja nestemäisen veden purkauksien jäänteitä.
Nanjing Automobile
Nanjing Automobile on 1947 perustettu Kiinan vanhin autonvalmistaja Jiangshun maakunnassa. Sen omistajiin kuuluvat Yuejin Automobile Group (52,99%), Jiangsu Provincial Guoxin Asset Management Co. ja Jiangsu Communication Industry Co., jolle se siirtyi 2003 Yuejin Automobile Group in Jiangsu, and China Huarong Asset Management Companyn, China Cinda Asset Management Co:n osuuksin pääomien uudelleen järjestelyssä. Omistuksestaan luopuneet yhtiöt ovat hoitamattomien lainojen hallitsemiseen perustettuja valtionyhtiöitä.
2001 Shanghai Automotive Industry Corporation (SAIC) ja Nanjing Automobile suunnittelivat fuusiota, mikä keskeytyi siihen, että Kiinan keskushallinto siirsi Yuejin Automobile Groupin hallinnon Jiangsun maakuntahallinnolle, joka pyrkii järjestämään autotuotantoa alueperiaatteelle.
Muita Jianshussa olevia autonvalmistajia ovat linja-autoja yhteistyössä Mercedes-Benzin kanssa yhteisyritys valmistava Yangzhou Yaxing ja Changzhou Bus Co, jolla on niin ikään linja-autojen valmistusyhteistyötä Ivecon kanssa sekä Chunlan Automobile Co. Kaiken kaikkiaan Kiinassa on noin 120 ajoneuvonvalmistajaa, joiden järjestäytymistä konserneiksi ja yhteisyrityksiksi Kiinan keskushallinto toivoo.
2003 Nanjing Automobilen tuotantokapasiteetti oli 180 000 Nanjing Iveco, Yuejin Light Truck Co ja Nanjing Fiat -yhteisyrityksiin perustuvaa kuorma- ja henkilöautoa.
2005 Nanjing Automobile osti 22. heinäkuuta voitettuaan tarjouskilpailun shanghailaisen SAICin kanssa brittiläisen Roverin sekä ilmoitti valmistavansa yhdessä General Motorsin kopioinnista epäilemän Cheryn kanssa 200 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisella tehtaalla vuoteen 2010 mennessä 40 000 kevyttä kuorma-autoa omalla tavaramerkillään Venäjällä.
Chery Automobile aikoo tuottaa Venäjällä myös Fengyun-merkkisiä SEAT Toledoa muistuttavia sedaneita ja Tiggo-autoja noin 6500 kappaletta vuosittain ensi vuodesta alkaen.
Nanjing Automobilella on Kiinassa 16 000 työntekijää ja sen tarkoituksena on valmistaa 300 000 autoa vuosittain. 22. heinäkuuta 2005 Nanjing Automobile osti brittiläisen MG Roverin.
Borgåbladet
Borgåbladet oli Porvoossa vuosina 1860–2014 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Se yhdistettiin vuoden 2015 alussa loviisalaisen "Östra Nylandin" kanssa uudeksi "Östnyland"-lehdeksi.
Lyseonlehtori Gabriel Lagusin aloitteesta perustettu "Borgåbladet" oli aluksi vapaamielinen ja sittemmin ruotsinmielinen paikallinen sanomalehti. Vuonna 1892 sen kilpailijaksi perustettiin "Borgå Nya Tidning". Vuodesta 1895 lähtien "Borgåbladet" kävi kielitaistelua "Uusimaa"-lehden kanssa. Sortovuosina 1900-luvun alussa se oli perustuslaillisuutensa takia kahdesti lakkautettuna.
Autonomian loppuvuosina "Borgåbladet" kannatti ruotsalaista kansanpuoluetta. Itsenäisyyden alussa se tuki puolueensa konservatiiveja ja myötäili Lapuan liikettä. "Östra Nylandin" ja "Hufvudstadsbladetin" lisäksi lehti kilpaili vuosina 1922–1947 helsinkiläisen "Nylandin" kanssa. Kilpailun tuloksena "Borgåbladetista" kehittyi Porvoon ja sen lähialueiden nykyaikainen uutislehti, joka 1970-luvulla teki kirjapainoyhteistyötä myös "Uusimaan" kanssa.
"Borgåbladet" ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1874 lähtien kahdesti, vuodesta 1908 kolmesti, vuodesta 1969 neljästi ja vuodesta 1976 viisi kertaa viikossa. Sen levikki nousi 1880-luvun kahdesta–kolmesta sadasta yli tuhanteen kappaleeseen 1890-luvun lopulla, yli viiteen tuhanteen 1930-luvun lopussa ja yli kymmeneen tuhanteen 1970-luvun alussa. Vuonna 2009 levikki oli noin 7 920 ja vuonna 2014 6 500 kappaletta. Lehden levikkialueena oli Uudenmaan maakunnan itäosa, varsinkin Porvoo ja Sipoo.
Lehden päätoimittajina työskentelivät Gabriel Lagus (1861–1863), A. Lindfors (1862–1863), Anders J. Silfvander (1864–1866), Rudolf Lindblad (1867–1868), Kondrad Fr. Ottelin (1868–1871), V. L. Cajander (1872–1886, vastaava toimittaja 1874–1875 ja 1880–1886), Robert Rostedt (1887–1891), Edvard Rindell (vast. toim. 1891–1892), Ossian Wichman (vast. toim. 1892–1893), Einar Ottelin (vast. toim. 1893–1894), Uno Stadius (1894–1897, vast. toim. 1894), Adolf Backman (vast. toim. 1895–1901), Erik Söderström (1901–1910), Karl Alexander Björksten (1909 ja 1919–1920), Karl Julian Karlsson (1910–1911), Torsten Mikander (vast. toim. 1911–1912), Oskar Holmström (1912), Oscar Lundell (1912–1914), Gustaf Adolf Lundell (1914–1919), Valter Lindroos (1919), Helmer J. Wahlroos (1920–1966), Karl Erik Pakarinen (Bagerstam, 1966–1968), Leo Ruth (1968–1970 ja 1974), Harry Granberg (1970–1974), P. H. Nyman (1974–1982), Rolf Gabrielsson (1982–1985) ja Johanna Freiborg (1985–). Viimeinen päätoimittaja oli Micaela Röman.
Konstsamfundet-säätiö osti "Borgåbladetin" kustannusoikeudet paikallisen teollisuusmiehen August Eklofin suvulta vuonna 1989. Sen jälkeen julkaisijana toimi säätiön omistama Östra Nylands Tidningar Ab. "Borgåbladet" yhdistyi "Östra Nylandin" kanssa uudeksi "Östnyland"-lehdeksi tammikuussa 2015. Lopettamishetkellään se oli Suomen kolmanneksi vanhin edelleen ilmestyvä lehti.
Nanjing Fiat
Nanjing Fiat on Fiatin Kiinaan Jiangsun maakuntahallinnon Nanjing Automobilen kanssa perustama yhteisyritys, joka valmistaa Fiat Siena- ja Palio-mallisia pieniä henkilöautoja. Yritys myi vuonna 2003 36 000 autoa, ja vuoden 2004 myynti oli vain 26 000 autoa.
Kinahmi
Kinahmi eli Kurimuksen kurkku, Rutjan koski, Meren napa tai Kurkkio on kalevalaisessa runoudessa monilla nimillä esiintyvä jättiläismäinen meren pyörre, kurimus eli merennielu. Vastaavantapaisia merennieluja tunnetaan myös skandinaavien, saamelaisten ja monien muidenkin kansojen taruista eri puolilta maapalloa.
Nimitys Rutjan koski liittyy Pohjoisen jäämeren rannalla sijaitsevaan Ruijan alueeseen. Pyörteen kerrottiin sijaitsevan äärimmäisessä pohjoisessa. Pyörteen saattoi aiheuttaa Pohjantähteen tukeutuvan maailmanpylvään pyöriminen taivaankannen tai maankiekon pyöriessä. Pyörrettä kuvataan palavaksi, ja puiden kerrotaan putoavan sinne latva tai tyvi edellä.
Oletetaan, että pyörre olisi reitti Tuonelaan, samaan tapaan kuin toisten kertomusten rauhallisesti virtaava Tuonen musta joki. Joissain uskomuksissa naisten neulat ja miesten tapparat virtaavat koskessa. Ilmeisesti pahantekijät joutuivat kahlaamaan koskessa ottaen vastaan joessa virtaavien teräaseiden iskut. Väinämöisen on kerrottu purjehtineen Tuonelaan tämän pyörteen kautta.
Suomalaisten Kinahmille sukua on varmaankin skandinaavisten kertomusten ginnungagap, joka on myös jonkinlainen palava nielu. Myös ginnungagap sijaitsi äärimmäisessä pohjoisessa. Ginnungagap oli alkutila, kaaos, jossa tuli ja jää yhtyivät muodostaen elämää.
Myöhempi, ei kuitenkaan moderni, suomalainen merimiesperinne tunsi käsityksen, että Kurimuksen kurkku on pyörre, joka menee läpi maapallon. Toiselta puolelta "kurkku" imee, toiselta sylkee imemänsä. (Tähän uskomukseen on vaikuttanut mytologian kannalta melko uusi tieto maapallon muodosta. Muinoin maa käsitettiin lähinnä litteäksi.) Lapin suomalaisten mukaan meren Kurkkio oli peninkulmien laajuinen ja imi siihen joutuneet laivat. Kerrotaan, että jos laiva joutui pyörteeseen, sen miehistö selvisi vain, jos sillä oli varastossa useaksi vuodeksi ruokaa. Kesti nimittäin monta vuotta, kunnes pyörre sylki kerran imemänsä laivan taas ulos. Saamelaiset ja Lapin suomalaiset ovat arvelleet kurimuksen sijaitsevan Jäämerellä tai Norjan rannikon tuntumassa. Myös skandinaavit tunsivat tämänkaltaisen uskomuksen merennielusta, joka on siis eri asia kuin ginnungagap. Se sijaitsi Norjan rannikon lähellä sijaitsevien Lofoottien saariryhmän edustalla. Uskottiin, että jos merellä kulkeva alus vaihtaa kesken matkaa suuntaansa ilman havaittavaa syytä, virtaus on alkanut kuljettaa sitä merennielua kohti. Tällöin suunta piti kiireesti vaihtaa takaisin, tai voisi olla liian myöhäistä. Merennielun syyksi voitiin panna myös navigointivirheet. Joskus uskottiin, että laiva on kulkenut koko ajan oikeaan suuntaan, mutta silti oltiin väärässä paikassa. Silloin näkymätön virtaus on vienyt alusta kääntämättä kuitenkaan sitä.
Merennielun avulla selitettiin myös vuorovesiä. Tunnettu, vuorovedet aiheuttava merennielu oli väitetysti Messinan lähellä Pohjois-Italiassa. Meripyörteitä kerrotaan olleen myös Pohjois-Espanjan ja Britteinsaarten välillä.
Khoit
Khoit tai khoikhoit eli hottentotit ovat pääosin Etelä-Afrikassa, Botswanassa ja Namibiassa elävä kansa, joka sanien kanssa muodostaa khoisan-ryhmän. Khoisanit ovat eteläisen Afrikan alkuperäisihmisiä, ja eläneet tiettävästi aiemmin huomattavasti laajemmalla alueella, mutta tulleet myöhemmin bantuheimojen syrjäyttämiksi. Nykyisin khoita elää Etelä-Afrikassa noin 2 400, Namibiassa noin 3 400 ja Botswanassa 1 900. Heistä noin 150 Etelä-Afrikassa, Namibiassa noin 1 700 ja Botswanassa noin 100 elää vielä perinteisen kulttuurin ja tapojensa mukaista elämää.
Kansaan aiemmin viitannut hollantilaisperäinen nimitys "Hottentotti" merkitsi "hikottelijaa" tai "änkyttäjää", mutta nykyisin asiateksteissä käytetään kansan omakielisiä nimityksiä. Useiden lähteiden mukaan termiä hottentotti pidetään nykyisin loukkaavana. "Hikottelija" viittaa khoiden omaan maiskausäänteitä sisältävään kielteen. Nimitys khoi tulee heimon omasta kielestä ja merkitsee "oikeita ihmisiä".
Khoiden uskonnossa Kuulla on erityinen merkitys. Sekä uusi- että täysikuu ovat tärkeitä saderiittien toimittamisaikoja. Kuuta on pidetty taivaaseen, maahan ja erityisesti sateeseen liittyvän jumaluuden fyysisenä manifestaationa.
Khoit ovat hyvin lyhyitä, keskipituudeltaan noin 1,5 metriä. Iho on väriltään kellertävä ja ryppyinen, ruumiinrakenne hintelä, hiukset ovat kähärät ja kasvavat mättäittäin. Naisille tyypillinen piirre on niin sanotut rasvapakarat eli steatopygia.
Hottentotit tulivat yleiseen tietoisuuteen 1960-luvun alussa ""Hottentottilaulu""-nimisen lastenlaulun ansiosta, jonka Maikki Länsiö ja Esa Saario levyttivät vuonna 1961. Laulu on alun perin norjalainen, ja sen suomenkieliset sanat ovat Jukka Virtasen käsialaa.
Falun
Falun on noin 37 000 asukkaan kaupunki Ruotsissa, Bergslagenin metsäisellä vaara-alueella Tukholman luoteispuolella Falunin kunnassa, jonka koko väkiluku vuonna 2010 oli noin 56 000.. Falun on perustettu kuparikaivoksen luo jo 1200-luvun puolivälissä. Varsinaiset kaupunkioikeudet Falun sai 1641. Nykyään se on Taalainmaan läänin pääkaupunki. Falunissa sijaitsee toinen Taalainmaan korkeakoulun kampuksista, joista toinen on Borlängessä.
Stora Kopparbergin kaivosyhtiö ("Stora Kopparbergs Bergslags AB", vuodesta 1984 "STORA AB") on luultavasti maailman vanhin kaivosyhtiö: se on kaivanut kultaa ja kuparia Falunin liepeiltä vuodesta 1347. Vuonna 1999 STORA yhdistettiin Enso-Gutzeitin kanssa Stora Ensoksi.
Falunin alueella on pitkään tehty punamultamaalia, "falunin punaista", joka on vallitseva väri myös Länsi-Suomen maalaistalojen ulkorakennusten seinissä. Väriä saadaan nykyisestä kaivoksesta. Kuuluisa ruotsalainen makkara "Falukorv" on peräisin Falunista.
Falunissa on eräs Ruotsin talviurheilun keskuksista. Falun on Haminan ystävyyskaupunki.
Falunin ja Stora Kopparbergetin kaivosalue on Unescon maailmanperintökohde.
Jorma K. Miettinen
Jorma Kalervo Miettinen (11. elokuuta 1921 Helsinki – 11. helmikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen radiokemian professori ja tieteen akateemikko.
Miettinen opiskeli muun muassa A. I. Virtasen johdolla ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1954. Helsingin yliopiston radiokemian laitoksen professori hänestä tuli 1964, ja hän johti laitosta eläkkeelle jäämiseensä saakka 1986. Hän oli kemiallisten aseiden ja ydinaseiden asiantuntija ja toimi myös sotatieteen professorina 1982–1983. Miettinen kutsuttiin akateemikoksi vuonna 1995.
Miettinen sai Helsingin yliopiston tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1987 ja kultaisen Gadolin-mitalin vuonna 1994.
Eläkkeelle jäätyään Miettinen toimi aktiivisesti Nobel-palkittujen tiedemiesten perustamassa Pugwash-liikkeessä, joka etsii ratkaisuja globaaleihin ongelmiin ja tukee aseriisuntaa. Miettinen oli aktiivinen myös ikääntyvien ihmisten aktiivisuuden puolestapuhujana, ja hän herätti huomiota palatessaan opiskelemaan alansa uusia käänteitä, muun muassa DNA-tutkimusta, perusopiskelijoiden joukossa. Suomen kristillisen rauhanliikkeen rauhanpalkinnon hän sai 2006.
Jorma K. Miettisen poika oli hiukkasfyysikko ja yritysjohtaja Hannu I. Miettinen. Hänen pojanpoikiaan ovat kirjailija Tuomas Vimma ja Hybrid Graphicsin NVIDIA-yhtiölle myynyt Ville Miettinen.Jorma K. Miettisellä oli myös kaksi muuta poikaa, Seppo K. Miettinen, logiikan ja peliteorian asiantuntija, logiikan oppikirjojen tekijä , jolla oli myös oma yritys M-opetus (milloin lopettanut?), sekä Matti Miettinen.
Päiviö Tommila
Juhani Päiviö Tommila (s. 4. elokuuta 1931 Jyväskylä) on historiateoksia julkaissut historiantutkija, emeritusprofessori, Helsingin yliopiston entinen rehtori ja vuodesta 2004 lähtien akateemikko.
Tommila väitteli filosofian tohtoriksi 1962 väitöskirjalla "La Finlande dans la politique européenne en 1809–1815" (”Suomi ja eurooppalainen politiikka 1809–1815”). Hän työskenteli Helsingin yliopiston assistenttina 1959–1965 ja dosenttina 1962–1967, Turun yliopiston Suomen historian professorina 1965–1976 sekä Helsingin yliopiston Suomen historian professorina 1976–1994. Tommila teki uraa myös Helsingin yliopiston hallinnossa ja toimi yliopiston rehtorina 1988–1992. Päiviö Tommila on tutkinut Suomen historiaa, etenkin poliittista historiaa 1800-luvulla, kaupunkihistoriaa, lehdistön ja historiankirjoituksen historiaa. Tieteellisten tutkimusten lisäksi hän on julkaissut yleistajuisia tekstejä ja ollut useiden teossarjojen päätoimittaja tai työryhmän jäsen.
Arto Salomaa
Arto Kustaa Salomaa (s. 6. kesäkuuta 1934 Turku) on suomalainen matemaatikko ja akateemikko. Salomaa on tutkinut muun muassa kryptografiaa ja DNA-laskentaa.
Hän toimi Turun yliopiston matematiikan professorina vuosina 1966–1999. Hän oli vuosina 1966–1999 vieraileva tietojenkäsittelytieteen professori University of Western Ontariossa Kanadassa, vuosina 1973–75 Århusin yliopiston viraileva professori, vuosina 1981–1982 Kanadan University of Waterloon vieraileva professori ja 1990–2005 apulaisprofessori University of Western Ontariossa Kanadassa. Suomen Akatemian akatemiaprofessorina hän oli kaksi jaksoa vuosina 1975-1980 ja 1990-1999.
Arto Salomaa sai Suomen Kulttuurirahaston 40  000 markan tunnustuspalkinnon vuonna 1986. Professori Salomaa on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1970 Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1980 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1992 sekä Unkarin tiedeakatemian jäsen. Professoriliitto valitsi hänet vuoden professoriksi vuonna 1993. Akateemikon arvonimen hän sai vuonna 2001.
Olavi Granö
Olavi Johannes Granö (27. toukokuuta 1925 Helsinki – 19. huhtikuuta 2013 Turku) oli suomalainen akateemikon arvonimen saanut maantieteilijä. Hän toimi maantieteen professorina ja kanslerina Turun yliopistossa.
Granö väitteli tohtoriksi vuonna 1957. Toimittuaan Helsingin yliopiston maantieteen assistenttina 1948–1951 ja Kauppakorkeakoulun maantieteen assistenttina 1954–1957, Granö nimitettiin Turun yliopiston maantieteen apulaisprofessoriksi 1959 ja professoriksi 1962. Hän hoiti tehtävää vuoteen 1988 saakka. Turun yliopiston kanslerina hän toimi 1984–1994. Akateemikon arvonimi Granölle myönnettiin vuonna 1980.
Granön tutkimusaloja olivat rannikkomaantiede sekä maantieteen historia ja metodologia sekä yleisemmin tieteenhistoria ja tieteen sosiologia. Hän käsitteli tutkimuksissaan Suomen saaristojen ja Pohjanmeren rannikkojen luontoa.
Granö oli muun muassa Suomalainen Tiedeakatemian esimies 1994–1995, Lontoon Royal Geographical Societyn kunniajäsen vuodesta 1980 lähtien, Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1985 lähtien, Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 lähtien. Hän oli kolmen yliopiston kunniatohtori: puolalaisen Toruńin Nicolaus Copernicus -yliopiston, Tarton yliopiston ja Åbo Akademin. Granö valittiin vuonna 1992 myös Turun yliopiston ylioppilaskunnan kunniajäseneksi.
Olavi Granö oli aktiivinen Turun ja Tarton välisessä yhteistyössä. Turun Yliopistosäätiö ylläpitää Tartossa Alvar Aallon suunnittelemassa Villa Tammekannissa Granö-keskusta. Granö nimitettiin vuonna 2006 Viron maantieteen seuran kunniajäseneksi.
Myös Olavi Granön isä J. G. Granö oli maantieteilijä, joka toimi Tarton, Helsingin ja Turun yliopiston maantieteen professorina ja Turun yliopiston rehtorina. Olavi Granö oli J. G. Granön neljästä lapsesta nuorin.
Pirjo Mäkelä
Pirjo Helena Mäkelä (o.s. Hautala, 16. joulukuuta 1930 Lahti – 22. marraskuuta 2011) oli suomalainen bakteriologian tutkija ja akateemikko. Hänen tutkimusryhmänsä kehitti rokotteita, joista esimerkkinä epidemiauhan alla vuonna 1973 nopeasti kehitetty aivokalvontulehdusrokote. Mäkelä sai 11. helmikuuta 2003 ensimmäisenä suomalaisena naisena tieteen akateemikon arvonimen.
Mäkelä pyrki erityisesti auttamaan kehitysmaiden lapsia ja työskenteli rokotusohjelmissa muun muassa Bangladeshissa ja Filippiineillä. Hän oli Kansanterveyslaitoksen (ja sen edeltäjien) bakteriologian osaston johtaja ja professori 1965–1991 sekä infektiotautien yksikön päällikkö 1992–1996. Mäkelä toimi myös Englannissa ilmestyvän "Microbial Pathogenesis" -aikakauslehden päätoimittajana ja tuotti uransa aikana yli 200 julkaisua.
Mäkelä kirjoitti ylioppilaaksi 1949. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1961. Kliinisen mikrobiolääketieteen erikoislääkäri hänestä tuli 1963.
Mäkelän vanhemmat olivat lehtori Yrjö Eerikki Hautala ja Alli Alexandra Räikkä. Hän oli vuodesta 1954 naimisissa bakteeriopin ja serologian professori Olli Mäkelän kanssa. Mäkelälle syntyi neljä lasta. Hänen nuorimmaisensa Tomi Mäkelä on biokemian ja molekyylibiologian professori.
Mäkelä sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1989.
Kilpilahti
Kilpilahti () on Porvoon kaupungin kylä, joka sijaitsee meren rannalla noin 15 kilometriä Porvoon keskustasta länteen.
Kilpilahdessa on öljynjalostusta ja kemianteollisuutta. Kokonaispinta-alaltaan Kilpilahden alue on noin 13 neliökilometriä.
Kilpilahdessa toimii myös tonnimäärältään Suomen suurin satama Sköldvikin satama, maantiejakeluterminaali, rautatievaunujen purkausterminaali ja teknologiakeskus. Lisäksi alueella on Nesteen Porvoon öljynjalostamo, kemian teollisuutta, muun muassa Borealis Polymers Oy:n muovi- ja petrokemiantehtaat, BEWi StyroChemin EPS-tehdas, Ashland Finland Oy ja maakaasuun erikoistuneen Gasum Oy:n nesteytetyn maakaasun (LNG) tuotantolaitos.
Teollisuusalueella työskentelee vakituisesti noin 3 500 ihmistä. Kilpilahdessa sijaitsee myös Sköldvikin rautatieasema.
Fortum Oyj:n edeltäjäyhtiö Neste Oy osti Sköldvikin kartanon vuonna 1962 ja perusti sen maille sataman sekä öljynjalostamon.
Hieman öljynjalostamon rakentamisen jälkeen Pekema Oy rakensi öljynjalostamon viereen polyolefiini-, PVC-muoveja sekä liimahartseja valmistavat tehtaat. PVC-tehdas vaihtoi 1970-luvun lopulta lähtien useamman kerran omistajaa kuuluen vuoroin niin Neste Chemicalsiin kuin Dyneaankin. Lopulta tehdas meni Finnplast Oy-nimisenä konkurssiin vuonna 2007.
Chery Tiggo
Chery Tiggo (瑞虎) on kiinalaisen Chery Automobilen valmistama kaupunkimaasturi, jossa on vaikutteita muun muassa Toyota RAV4- ja Honda CR-V -malleista. Se ei kuitenkaan ole suora kopio kummastakaan. Sitä valmistetaan vuodesta 2007 lähtien myös Uruguayssa yhteistyössä argentiinalaisen Socma-yhtiön kanssa.
Nils Erik Enkvist
Nils Erik August Enkvist (27. syyskuuta 1925 Helsinki – 26. toukokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kielitieteen professori ja akateemikko. Hän oli Åbo Akademin englannin kielen ja kirjallisuuden professori (1957–1984) sekä tyylin- ja tekstintutkimuksen professori (1984–1988), rehtori (1966–1969) ja kansleri (1991).
Enkvist oli ensimmäisiä soveltavan kielitieteen harjoittajia Suomessa. Hän oli perustamassa 1960-luvun lopulla yliopistoihin kielikeskuksia, joissa opetettiin vieraita kieliä muita pääaineita kuin kieliä opiskeleville. Hän korosti kielitaidon merkitystä suomalaiselle tiedemaailmalle ja yhteiskunnalle laajemmin jo ennen Euroopan yhdentymisen ja globalisaation aiheuttamia kasvaneita kielitaitovaatimuksia.
Enkvist oli Ruotsin Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademienin jäsen.
Konvergenssi (meteorologia)
Konvergenssi tarkoittaa meteorologiassa aluetta, jolle tuuli tuo enemmän ilmaa kuin vie siitä pois. Tämän ei tarvitse tarkoittaa erisuuntaisia tuulia: yhdensuuntaisen tuulen hidastuminen riittää.
Massan jatkuvuuden ja ilman kokoonpuristumattomuuden takia konvergenssi maanpinnan lähellä aiheuttaa nousevan ilmavirtauksen, joka edistää ukkosten ja sadekuurojen syntyä.
Konvergenssin vastakohta on "divergenssi" jossa ilmaa lähtee enemmän kuin tulee. Tällaiseen paikkaan ei synny tyhjiötä, vaan pystyliikkeet kompensoivat sitäkin: maanpinnan läheisen divergenssialueen kohdalla on laskevaa liikettä, yläilmakehän divergenssin kohdalla nousevaa liikettä.
Sääkarttoja ja varsinkin virtaviivoja katselemalla konvergenssi on helppo sekoittaa "konfluenssiin" jossa tuulen suunta muuttuu niin että näyttää että "eri suunnista tulevat tuulet törmäävät". Konfluenssialueilla kuitenkin nopeuden muutos kumoaa suuntakonvergenssin, eikä pystyliikettä synny. Vastaavasti divergenssi ja "diffluenssi" näyttävät yhdessä tasossa samantapaisilta, mutta kolmiulotteisen rakenteen tarkastelu tai tuulennopeuden analysointi paljastaa eron.
Isobaari
Isobaari on saman ilmanpaineen isoviiva sääkartalla. Esimerkiksi 990 hPa:n (eli aikaisemmin käytetyillä yksiköillä 990 mbar:n) isobaari voi kiertää matalapainetta samaan tapaan kuin maastokartalla 90 m:n korkeuskäyrä kiertää laaksoa.
"Isobaarianalyysi" tehdään merkitsemällä kartalle säähavainnoissa tietyllä hetkellä mitattu ilmanpaine (merenpinnan korkeuteen redusoituna) kunkin havainto-aseman kohdalle. Sitten aloitetaan esimerkiksi lukemasta 1000 hPa niin että alle 1000 hPa paineet jäävät johdonmukaisesti viivan vasemmalle, suuremmat paineet oikealle puolelle. Viiva voi kulkea kartan poikki tai muodostaa suljetun renkaan, mutta ei mennä itsensä kanssa ristiin. Jos ilmanpaine esimerkiksi Helsingissä on 1002 hPa ja Tallinnassa 999 hPa, niin 1000 hPa:n isobaari menee havaintoasemien välistä lähempää Tallinnaa (jos paine muuttuu alueella tasaisesti, viivan etäisyys Tallinnasta on kolmannes asemien välimatkasta).
Jos isobaarit ovat tiheässä, alueella tuulee voimakkaasti, sillä kova tuuli liittyy paine-erovoiman kautta suuriin ilmanpaine-eroihin, jotka puolestaan näkyvät sääkartalla monina lähekkäisinä isobaareina. Isobaarit ovat tiheässä voimakkaiden matalapaineiden reunoilla ja harvassa korkeapaineiden alueella, matalapaineen keskuksessa ja muilla alueilla missä paine ei muutu paljoa.
Sääkarttaan piirretään isobaarit yleensä 5 hPa:n välein. Jos kahden tällaisen isobaarin väli on 600 km, tuulee 2 boforin voimalla eli 2-3 m/s. Tuuli on tällöin heikkoa. Vastaavasti
Pekka Jauho
Pekka Antti Olavi Jauho () oli fysiikan professori, akateemikko ja VTT:n pääjohtaja.
Pekka Jauhon isä Antti Jauho oli Oulun lyseon rehtori ja Oulun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Isänsä Jauho menetti jo 13-vuotiaana, hänen äitinsä taas kuoli Lapin sodan aikana. Nuorukaisena Jauho toimi hävittäjälentäjänä jatkosodassa. Lentämiseen hän innostui jo ennen sotia rakentaessaan alkeisliitokonetta. Hävittäjälentäjänä hän teki 14 pakkolaskua ilman vakavampia seurauksia, kesällä 1944 hän haki Saksasta viisi kertaa Messerschmitt -koneita Suomeen. Viimeisen kerran hän lensi Malmin kentältä Cessna-pienkoneella vuonna 1994. Jauho valmistui ensin maisteriksi, mutta teki sitten ennätysajassa eli parissa vuodessa teoreettisen fysiikan väitöstyön Lundin yliopistossa. Professori Erkki Laurila houkutteli hänet Teknilliseen korkeakouluun.
Jauho toimi vakuutusyhtiö Kansan päämatemaatikkona vuodesta 1951 vuoteen 1954. Teknillisen korkeakoulun ydinfysiikan professorina hän toimi 1957–1966, reaktorilaboratorion johtajana 1962–1970, teknillisen fysiikan professorina 1966–1970 ja ydinfysiikan dosenttina 1971–1990. Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan dosenttina hän oli toiminut jo 1953–1957. VTT:n pääjohtaja ja professori hän oli vuodesta 1970 vuoteen 1987, jolloin Markku Mannerkoski tuli hänen seuraajakseen. Samaan aikaan, vuosina 1971–1977 hän oli Teknisten tieteiden akatemian esimies. Vaikka hän opiskeli vakuutusmatemaatikoksi, hänen varsinainen elämäntyönsä tiedemiehenä ja professorina liittyi paitsi opetuksen kehittämiseen, ennen muuta uusien tekniikan ja teollisuuden alojen tuloon Suomeen, samoin kuin kansainväliseen yhteistyöhön. Tämä johti muun muassa ydinvoimaloiden rakentamiseen osaksi suomalaisin voimin. Hänen Teknillisen korkeakoulun vuosinaan teoreettisen fysiikan alalta valmistui 36 tekniikan tohtoria, 38 tekniikan lisensiaattia sekä 98 diplomi-insinööriä. VTT:llä hän taas toimi aktiivisesti muun muassa ulkoisesti rahoitetun tutkimuksen kasvattamiseksi.
Jauho oli pitkäaikainen sanomalehti Kalevan johtokunnan jäsen, vuosina 1955–1973 ja 1994–1999. Johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1974–1981. Kööpenhaminassa sijaitsevan pohjoismaisen teoreettisen atomifysiikan tutkimuslaitoksen Norditan johtokunnan jäsen hän oli myös pitkään, 1956–1987, ja sen puheenjohtaja 1969-1972. Hallintoneuvoston jäsenyyksiä hänellä oli Instrumentariumissa, Huhtamäki Oy:ssä, KOP:issa sekä Hypoteekkiyhdistyksessä. Wärtsilässä hän oli hallituksen jäsen. Jauho toimi European Atomic Energy Societyn jäsenenä ja puheenjohtajana, samoin kuin Suomen ensimmäisen atomienergiakomitean sihteerinä.
Tieteellisten ja monien muiden julkaisujensa ohella Jauho julkaisi muun muassa oppikirjan "Atomi- ja ydinfysiikka" vuonna 1962 sekä omaelämäkerran "Ensiksi kielsin konditionaalin" vuonna 1999. Jauho oli tekniikan kunniatohtori Oulun yliopistosta vuonna 1983 ja Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1985. Vuonna 2007 hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun fyysikkokillan kunniajäseneksi.
TGWU
Transport and General Workers' Union (TGWU) on Britannian kuljetusalan työntekijöiden ammattiliitto. Sen pääsihteerinä toimii Tony Woodley.
TGWU:lla on 835 000 jäsentä ja se on perustettu 1. tammikuuta 1922 14 ammattiliiton pohjalle, minkä jäsenistö koostui 350 000 ahtaajasta, huolitsijasta, tehdastyöntekijästä ja toimihenkilöstä. Yhdistyminen tapahtui Ernest Bevinin johdolla. Liiton alkuaikojen suurtapahtuma oli vuoden 1926 yleislakkoon osallistuminen. Britannia pysähtyi yhdeksäksi päiväksi eivätkä kaivoksenomistajat tai hallitus perääntyneet.
1920-luvulla Britannia pyrki palauttamaan punnan ensimmäistä maailmansotaa edeltäneeseen kultapariteettiarvoonsa, koska punta oli maailmalla dollaria edeltänyt varantovaluutta. Tämä Ranskasta ja moinista muista voittajavaltioistakin poikkeava monetaristinen politiikkaa hidasti Britannian taloudellista elpymistä ja aiheutti tyytymättömyyttä.
TGWU liittyi Labour-puolueeseen ja tuki 1924 sekä 1929 Labour-vähemmistöhallituksia, joista jälkimmäinen, Ramsay MacDonaldin johtama ajautui 1929 suureen lamaan. Valtiontalouden tasapainottamiseksi hän ehdotti työttömyyskorvausten alentamista. Tuen saamiseksi muodostettiin laajempi "kansallinen hallitus" jota tukivat lisäksi liberaalit ja konservatiivit.
Muun Labourin mukana TGWU vastusti Mosleyn oikeistoradikalismia ja senkin jäsenet osallistuivat Espanjan tasavallan puolella taistelleeseen kansainväliseen prikaatiin, joista kuuluisin on pääsihteeri Jack Jones.
Ernest Bevinistä tuli 1940 työministeri Winston Churchillin johtamaan yhteishallitukseen. 1945 hänestä tuli ulkoministeri Clement Attleen johtamaan Labour-hallitukseen.
1960-1970 luvuilla TGWUn jäsenmäärä kasvoi. Sillä oli 1970 1,5 miljoonaa jäsentä ja 1977 kaksi miljoonaa jäsentä. Vastauksena 1980-luvun vaikeuksiin ja Margareth Thatcherin konservatiivihallituksen toimiin alkoivat ammattiliitot vaatia neljän punnan minimituntipalkkaa, minkä Labour-hallitus toteutti 1997.
Pääsihteeri Woodley on 2005 nostanut esille kysymyksen vaikeuksiin ajautuneen MG Roverin omistuskysymyksistä peläten omistuksen ajautumisen kiinalaisille hävittävän varsinaisen tuotannon Britanniasta. Tavoitteena on pelastaa MG Roverin Longbridgen tehtaan tuotanto.
Larvik
Larvik on rannikkokaupunki ja kunta Etelä-Norjassa Vestfoldin läänissä. Varsinaisessa Larvikin kaupungissa asuu noin 23 000 asukasta. Koko kunnan pinta-ala on läänin suurin kuntaliitosten seurauksena. Kunta rajoittuu pohjoisessa Lardaliin, idässä Andebuhun ja Sandefjordiin sekä lännessä Porsgrunnin ja Siljanin kuntiin. Larvikin koko suurkunnan alueella asui vuoden 2013 alussa 43 132 asukasta ja alue oli koko Norjan 18. suurin asukasluvulla mitattuna.
Larvikilla on 123 kilometriä rantaviivaa, jolla on paljon hiekkarantoja. Eräs Norjan parhaimmiksi sanotuista lohijoista, Numedalslågen, laskee Larvikinvuonoon.
Norjan ensimmäiseksi kaupungiksi sanotun viikinkiaikaisen kaupungin Kaupangin kaivaukset sijaitsevat viiden kilometrin päässä nykyisen Larvikin keskustasta. Kaupunki oli noin vuosina 780–900 tärkeä viikinkien kauppapaikka.
Larvik sai kaupunkiaseman 1671, jolloin siitä tuli Laurvigenin kreivikunnan pääpaikka. Kaupungin sijainti Numedal-joen suulla nosti puutavarakaupan, merenkulun ja laivanrakennuksen paikkakunnan pääelinkeinoiksi. Alueelta löytyi Norjan ainoa mineraalivesilähde 1880, joka nosti paikan kylpyläkaupunkina Euroopan-laajuiseen maineeseen.
1. tammikuuta 1988 Larvikin, Tjøllingin, Hedrumin, Brunlanesin ja Stavernin kunnat yhdistyivät nykyiseksi suurkunnaksi, jonka nimeksi ja luonnolliseksi keskukseksi tuli Larvik. Kuntaliitos herätti paljon mielipidekeskustelua.
Torpin panttivankikriisi vuonna 1994 käynnistyi Larvikista, kun kaksi ruotsalaista ryösti kunnassa sijaitsevan Østre Halsenin postikonttorin.
Larvik on monipuolinen kauppa- ja teollisuuskaupunki ja myös matkailukaupunki. Suurin yritys on Treschow-Fritzøe-konserni. Mineraalivesiyritys Farris perustettiin 1915 ja on edelleen tunnettu tuotemerkki.
Kunnan läpi kulkee Eurooppatie E-18. Vestfoldin rautatie kulkee Larvikin läpi. Junavuoroja Osloon menee tunnin välein. Kaupungista on lauttayhteyksiä Tanskaan (Hirtshalsiin) Color Linen operoimana.
Larvik on Jyväskylän maalaiskunnan ystävyyskunta.
Albert de la Chapelle
Albert Fredrik de la Chapelle (s. 11. helmikuuta 1933 Helsinki)
Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1950 ja valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1957 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1962. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai vuonna 1965.
Apulaislääkärinä Helsingin diakonissaopiston sairaalan sisätautiosastolla vuosina 1958–1962, HYKSin röntgenapulaislääkäri 1959–1960. Helsingin yliopiston IV sisätautiklinikan apulaislääkäri 1963–1965. Lääketieteellisen genetiikan dosentti 1965–1974 ja valtion lääketieteellisen toimikunnan vanhempi tutkija 1965–1974, jolloin tutkijana Columbian yliopistossa (New York, Yhdysvallat) vuosina 1966–1968 ja Medical Research Councilissa vuonna 1974 (Lontoo, Britannia).
Tämän jälkeen tohtori de la Chapelle oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen genetiikan professori vuosina 1974–1997 ja HYKS:n konsultoiva ylilääkäri ja ylilääkäri 1977–1997. Hän toimi Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1985–1990 ja 1990–1995. Hän tutkii solu- ja molekyylibiologiaa ja myös lääketieteellistä genetiikkaa. Hän oli tuomassa kromosomianalyysiä Suomeen ja kuvasi ensimmäisenä miehen, jolla oli XX-sukupuolikromosomit. Yhdessä työtovereittensa kanssa hän paikallisti ja kuvasi sairauksia aiheuttavia geenipoikkeamia.
Vuodesta 1997 hän on ollut USA:ssa Ohio State Universityn syöpä- ja molekyyligenetiikan professori.
De la Chapelle palkittiin vuonna 1990 Matti Äyräpään palkinnolla ja Anders Jahren palkinnolla 1989. Professori de la Chapelle on Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 1997 hänet kutsuttiin jäseneksi Yhdysvaltain tiedeakatemiaan.
Puserolaki
Puserolaki eli laki kiellosta käyttää poliittisia tunnusmerkkejä eräissä tilaisuuksissa (AsK 132/1934) säädettiin Suomessa 5. huhtikuuta 1934. Lain nojalla kiellettiin poliittisten tunnusten käyttö julkisissa tilaisuuksissa. Lailla pyrittiin ensi sijassa vaikeuttamaan mustiin kauluspaitoihin ja sinisiin solmioihin pukeutuvan Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) mutta jossain määrin myös kommunistien julkista toimintaa.
Puserolaki oli määräaikainen, ja se oli aluksi voimassa vuoden 1936 loppuun. Voimassaoloaikaa jatkettiin vuosina 1936, 1938 ja 1942 niin, että laki oli kaiken kaikkiaan voimassa vuoden 1945 loppuun.
Sharm el-Sheikhin autopommit 2005
Sharm el-Sheikhissa, Egyptissä, räjähti ainakin kolme autopommia 23. heinäkuuta 2005. Iskuissa kuoli 88 ihmistä ja haavoittui ainakin 200. Kuolleiden joukossa oli ulkomaalaisia turisteja.
Autopommit räjähtivät torilla ja kahdessa rantahotellissa.
Sharm el-Sheikh on sukellusturistien suosima lomakohde Punaisenmeren rannalla. Sinne tehdään sukellusmatkoja Suomestakin, mutta ei heinäkuussa.
Al-Qaidaan yhteydessä oleva islamistinen ryhmä "Abdullah Azzamin prikaatit" ilmoitti internetissä olevansa vastuussa iskuista.
Myöhemmin kaksi muuta ryhmää ilmoittivat samanlaisia väitteitä, "Tawhid ja Jihad-ryhmä Egyptissä" ja "Egyptin pyhät soturit".
88 kuolleesta ja noin 200 loukkaantuneesta valtaosa oli egyptiläisiä. Kuolleista 11 oli brittejä, kuusi italialaisia, kaksi saksalaisia, yksi tšekkiläinen, yksi israelilainen ja yksi yhdysvaltalainen.
The Sisters of Mercy
The Sisters of Mercy on vuonna 1980 perustettu englantilainen rock-yhtye. Vaikutteita The Sisters of Mercy on kertonut saaneensa muun muassa Leonard Cohenilta, The Stoogesilta, The Velvet Undergroundilta, Suicidelta ja Motörheadilta. Yhtye on nimetty Cohenin kappaleen ”Sisters of Mercy” mukaan. Vuonna 1986 The Sisters of Mercystä eronneet Wayne Hussey ja Craig Adams perustivat oman yhtyeen, jonka alkuperäinen materiaali koostuikin kaksikon vanhasta Sisters-kappalemateriaalista. Yhtye aloitti alun perin "Sisterhood"-nimisenä, mutta tästä vihastuneena yksin jäänyt The Sisters of Mercy -keulahahmo Andrew Eldritch levytti nopeasti The Sisterhood -nimellä singlen ja albumin, pakottaen Husseyn ja Adamsin valitsemaan yhtyeelle uuden nimen The Mission.
Nykyisin The Sisters of Mercy pysyttelee koossa konsertoinnin avulla. Viimeisimmän albuminsa he julkaisivat vuonna 1990. Yhteensä he julkaisivat vain kolme pitkäsoittoa. Yhtyeen ainoa vielä mukana oleva alkuperäinen jäsen on laulaja ja lauluntekijä Andrew Eldritch (edes Doktor Avalancheksi nimetty rumpukone ei ole alkuperäinen jäsen). Doktor Avalanchen kulloinenkin hoitaja tunnetaan aina nimellä ”Nurse”.
The Sisters of Mercy on yksi goottirock-piirien suosituimpia ja siihen eniten vaikuttaneita yhtyeitä, vaikka he ovat 1990-luvulla yrittäneet päästä irti gootti-imagostaan.
Yhtyeen fanit odottavat yhä neljättä studio-albumia julkaistavaksi. Eldritch on vihjannut, että hän nauhoittaisi peräti kolme uutta albumia, mikäli hänelle maksettaisiin siitä kolme miljoonaa dollaria. Ottaen huomioon hänen maineensa hankalana ja ailahtelevana persoonana ja The Sisters Of Mercyn aseman ”kulttiyhtyeenä” pikemmin kuin listasuosikkina yksikään levy-yhtiö ei ole innostunut ajatuksesta.
The Sisters Of Mercy on vierallut Suomessa kolme kertaa: Tuska-festivaalilla 2006, Helsingin Nosturissa maaliskuussa 2009 ja Tavastialla heinäkuussa 2011. Yhtyeen Tuskan esitys sai alan medioissa hyvin vaihtelevia arvosteluja.
Toisin kuin usein luullaan, kappale ”Cry Little Sister” "The Lost Boys" -elokuvan soundtrackilta ei ole The Sisters Of Mercyn vaan Gerard McMannin esittämä.
Sharm el-Sheikh
Sharm el-Sheikh () on kaupunki Egyptissä Siinain niemimaan eteläkärjessä, Punaisenmeren ja Siinai-vuoren välisellä rantakaitaleella. Sinne tehdään turistimatkoja sukellusmahdollisuuksien houkuttelemina. Vuonna 2006 kaupungissa oli 38 478 asukasta.
Alun perin Sharm oli kalastajakylä. Israelin valtion perustamisen jälkeen siitä tuli merkittävä Egyptin laivastotukikohta. Israelilaiset valtasivat sen 1956 ja egyptiläiset takaisin 1957. YK:n rauhanturvaajat Siinailla olivat alueella kymmenen vuotta. Kuuden päivän sodassa Israel vei kaupungin jälleen, ja Egypti sai niemimaan takaisin 1982.
Sharm el-Sheikhissa on sattunut kaksi merkittävää onnettomuutta. Tammikuussa 2004 Flash Airlinesin matkustajakone putosi Punaiseenmereen. Heinäkuussa 2005 autopommit surmasivat yli 80 henkeä.
Suomen leijona
Suomen leijona voi tarkoittaa seuraavia:
Yläkartta
Yläkartta ilmoittaa tyypillisesti säätilan korkeammalla ilmakehässä kuin maanpinnan lähellä. Tavallisin yläkartta ilmoittaa sään 500 hPa:n (500 mbar) painepinnalla. Tämän painepinnan korkeus vaihtelee korkea- ja matalapaineiden mukaan. Keskimäärin se on noin 5500 metriin korkeudessa. Painepinnan korkeuskäyrät ilmoitetaan isohypseinä. Yläkartan ja alemman ilmakehän matalapaine ovat hieman eri paikoissa. Yläkartassa näkyy selvästi maanpinnalle monesti huonoa säätä tuottava ylämatala eli kylmä pisara. Yläkartoissa näkyy myös matalapaineeseen liittyvä aaltohäiriö ja suursäätilan määräävä suihkuvirtaus. Myös eri ilmamassoja voi tunnistaa yläkartoista.
Yläkartta on piirretty radioluotausten tiedoista: jokaisen luotausaseman kohdalle merkitään, millä korkeudella (metreinä) luotain on saavuttanut kyseisen paineen, ja nämä korkeuslukemat analysoidaan samalla tavalla kuin isobaarit säähavaintoasemien ilmanpainehavainnoista. Yläkartalle piirretään radioluotauksista myös lämpötila, kosteus, tuuli ja joskus tropopaussin korkeus. Näitä suureita voidaan analysoida samalla tavalla kuin painepinnan korkeuttakin.
Tyypilliset painepinnat, joilta yläkarttoja piirretään, ovat 850, 700, 500 ja 300 hPa. Lisäksi voidaan tehdä kartta tropopaussin korkeudesta ja maksimituulesta suihkuvirtausanalyysiä varten.
Skinnarila
Skinnarila on Lappeenrannan länsiosassa sijaitseva kaupunginosa, joka rajoittuu pohjoisessa Saimaaseen, etelässä Uus-Lavolan ja idässä Sammonlahden kaupunginosaan. Alueella sijaitsee muun muassa Lappeenrannan teknillinen yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu, Technopolis Skinnarila ja paljon opiskelija-asuntoja.
Sammonlahdenkadun varressa olevat päivittäistavarakaupat K-Supermarket Sammonlahti ja S-market Sammonlahti sijaitsevat nimestään poiketen Skinnarilan kaupunginosassa. Lappeenrannan teknillinen yliopisto on perustettu vuonna 1969. Yliopiston ensimmäinen rakennusvaihe valmistui Skinnarilaan vuonna 1975, jonka jälkeen sitä on laajennettu useamman kerran. Yliopistossa on opiskelijoita noin 5000 ja henkilökuntaa 930. Skinnarilanniemen kärjessä sijaitsee 1980-luvulla rakennettu siirtolapuutarha.
Skinnarila on saanut nimensä Kinnarin tilasta, joka oli perustettu jo vuonna 1709. Skinnarila oli pitkään lähinnä maaseutualuetta, jonka rannoilla sijaitsi muutamia huviloita. Varsinainen rakentaminen alkoi 1970-luvulla yliopiston myötä, jolloin Skinnarilaan alkoi nousta kerrostaloja ja omakotitaloja. Alueelle 1920- ja 1930-luvuilla rakennetuista huviloista vielä muutamia on jäljellä.
Ford Fiesta
Ford Fiesta on Fordin vuodesta 1976 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli. Fiesta tunnettiin ennen ainoana etuvetoisena Fordina, vaikkakin Ford oli valmistanut etuvetoista Taunus 12M -mallia jo 1960-luvulla. Fiestasta on normaalin henkilöautomallin lisäksi valmistettu myös pakettiautoversiota nimeltään Fiesta Van, josta takaistuimet on poistettu tavaratilan suurentamiseksi.
Sääkartta
Sääkartta on kartta, jossa näkyy säätilanne. Sääkartta voi olla helposti ymmärrettävä yksinkertainen sääkartta, tai hyvinkin tieteellinen analysoitu sääkartta. Sadetutkan ja sääsatelliittien kuvat eivät ole varsinaisia sääkarttoja, vaikka antavatkin monesti tarkkaa tietoa säästä, ja vaikka niitä monesti käytetään sääkarttojen yhteydessä.
Sääkarttoja on kolmenlaisia:
Luotauksista saadaan eri painepinnoilta (korkeuksilta) sääkarttoja, joissa näkyvät muun muassa lämpötilat.
Niistä voidaan piirtää yläkartta, joka ilmoittaa esimerkiksi 500 millibaarin pinnan korkeuden. Siinä voi olla myös ylätuulen suunnat.
Patrick Stewart
Sir Patrick Stewart (s. 13. heinäkuuta 1940 Mirfield, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat olleet Jean-Luc Picard televisiosarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi" ja Professori Xavier elokuvissa "X-Men," "X-Men 2", "" ja "".
Kotimaassaan Stewart tunnetaan myös teatterirooleistaan Shakespeare-näytelmissä.
Waldemar Bonsels
Waldemar Bonsels (1880-1952) oli itävaltalais-saksalainen lastenkirjailija. Hänen äitinsä oli tanskalainen ja isä lääkäri ja luonteeltaan kulkuri, tämä piirre periytyi myös pojalle. Teoksiinsa hän upotti usein yhteiskunnallisia ulottuvuuksia, kuten kirjaan Himmelsvolk ja faabeliin Maija Mehiläinen ("Die Biene Maja"), josta myöhemmin tehtiin alkuperäisteoksesta huomattavasti poikkeava TV-piirrossarja. Bonselsin tuotanto käsittelee usein kaiken olemassa olevan suhdetta Jumalaan. Elinaikanaan Bonsels matkusti runsaasti Euroopassa ja Aasiassa. Bonsels oli avoimen juutalaisvastainen ja tuki Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen kansallissosialismia julkaisemalla propagandateoksia, mikä on sittemmin vaikuttanut hänen maineeseensa kielteisesti.
Sanherib
Sanherib(Akkadian: Sîn-ahhī-erība) oli Assyrian kuningas arviolta vuosina 704 eaa.–681 eaa.
Luettelo Assyrian kuninkaista
Tämä on luettelo Assyrian kuninkaista.