hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oiva Ketonen
Oiva Toivo Ketonen (21. tammikuuta 1913 Teuva – 3. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen filosofi, joka toimi Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professorina vuosina 1951–1977. Filosofina Ketonen oli Eino Kailan oppilas. Hänen oma tutkimustyönsä liittyi matematiikkaan ja teoreettiseen filosofiaan. Ketonen sai akateemikon arvonimen vuonna 1980.
Ketonen syntyi Teuvalla ja opiskeli ensin Helsingin yliopistossa matematiikkaa mutta kiinnostui filosofiasta kuultuaan Eino Kailan luentoja. Filosofiaa hän opiskeli samaan aikaan Erik Steniuksen ja G. H. von Wrightin kanssa. Ketonen oli nykyaikaisen logiikan uranuurtajia Suomessa. Hänen väitöskirjansa "Predikaattikalkyylin täydellisyydestä" valmistui 1943. Ketonen oli useita kertoja vierailevana tutkijana Englannissa ja Yhdysvalloissa.
Ketonen kirjoitti ennen kaikkea tieteenfilosofiasta ja -historiasta sekä myös laajemmalle yleisölle suunnattuja filosofiaa ja etiikkaa käsitteleviä teoksia. Luonnontieteellisen todellisuuskäsityksen kehitystä Ketonen kuvasi erityisesti teoksissaan "Suuri maailmanjärjestys" ja "Eurooppalaisen ihmisen maailmankatsomus". Tämän lisäksi Ketonen oli merkittävä yliopistopoliittinen vaikuttaja ja korkeakoulututkimuksen kehittäjä. Hän osallistui Suomen korkeakoulu- ja tiedehallinnon kehittämiseen muun muassa toimimalla korkeakoulujärjestelmän kehittämiseen tähtäävän työryhmän puheenjohtajana sekä korkeakouluneuvoston ensimmäisenä puheenjohtajana. Työ johti korkeakoulujen kehittämislain säätämiseen, mikä takasi kunkin korkeakoulun määrälliset vähimmäistavoitteet vuosiksi 1967–1981.
Eläkevuosinaan Ketonen oli aktiivinen kulttuurikeskustelija. Hän laati teräviä puheenvuoroja Suomen 1980-luvun henkisestä tilasta. Suomen sisällissodan ongelmaa ja sen kipupisteitä hän analysoi teoksessa "Kansakunta murroksessa" (1983). Hän tulkitsi sodan osoittaneen suomalaisen sivistyksen ohueksi myös sivistyneistön piirissä. Myös teos "Kohtalon vaihtoehdot" (1989) liikkui sivistyneistön ja siltä vaadittavan kansalaisrohkeuden aiheessa.
Erik Stenius
Erik Gunnarsson Stenius (1. joulukuuta 1911 Helsinki – 2. tammikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko, filosofi ja professori. Hän opiskeli filosofiaa Helsingin yliopistossa Eino Kailan oppilaana ja logiikkaa Zürichissä Paul Bernaysin oppilaana. Stenius väitteli vuonna 1949 Helsingissä loogisia antinomioita käsittelevällä väitöskirjalla. Samana vuonna hänet nimitettiin Åbo Akademin filosofian professorin virkaan ja vuonna 1954 filosofian varsinaiseksi professoriksi. Turun aikoinaan hän tutki erityisesti Wittgensteinin "Tractatusta".
Steniuksesta tuli Helsingin yliopiston ruotsinkielisen filosofian professori vuonna 1963, kun Georg Henrik von Wright siirtyi johtamaan Suomen Akatemiaa. Steniuksen oppilaisiin kuuluvat mm. Ingmar Pörn ja Lars Hertzberg.
Steniuksen vanhemmat olivat arkkitehdit Gunnar Stenius ja Signe Lagerborg-Stenius. Hänen setänsä Rolf Lagerborg toimi Åbo Akademiin filosofian professorina. Hänen poikansa on KTH:n ja TKK:n professorina toiminut Per Stenius.
Hildesheimin tuomiokirkko
Hildesheimin tuomiokirkko () on keskiaikainen Neitsyt Marialle pyhitetty katedraali Hildesheimissa, Saksassa. Se on kuulunut UNESCO maailmanperintöluetteloon vuodesta 1985 yhdessä läheisen Mikaelinkirkon kanssa.
Tuomiokirkko rakennettiin vuosien 1010 ja 1020 välisenä aikana romaaniseen tyyliin. Kirkkoa korjattiin ja laajennettiin 1000-, 1100- ja 1300-luvulla. Se tuhoutui ilmahyökkäyksessä 1945 ja uudelleen rakennettiin 1950-luvulla.
Linnassa on taideaarteita 1000-luvulta.
Autonominen sosiaalikeskus Siperia
Autonominen sosiaalikeskus Siperia eli Siperia oli asunnottomien yönä 17. lokakuuta 2002 vallattu, Länsi-Herttoniemessä sijainnut puutalo. Talo oli alun perin ollut asuinkäytössä, mutta ennen valtausta se oli ollut tyhjillään jo pitkään ja alkanut ränsistyä. Talo tunnettiin aiemmin nimellä "Huvila 71". Uusi nimi juontui valtauksen alkuaikojen talvilämpötiloista.
Valtauksen tarkoitus oli kunnostaa huvila tilaksi nuorten omaehtoiselle sosiaalikeskukselle. Talossa järjestettiin poliittista toimintaa, bileitä ja työpajoja sekä ylläpidettiin pientä kirjastoa ja vietettiin aikaa muuten vaan. Tiloissa toimi keskiviikkoiltaisin pieni kahvila, "Café Laika". Talon viralliset yhteydet hoiti Vapaa katto ry. Talon asioista päätettiin maanantaisin pidetyissä talokokouksissa.
Yöllä 13. kesäkuuta 2006 talo tuhoutui tulipalossa. Talo oli palon syttyessä tyhjillään.
Alfre Woodard
Alfre Woodard (s. 8. marraskuuta 1952 Tulsa, Oklahoma) on Oscar-ehdokkaana ollut ja Emmyillä sekä Golden Globeilla palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä.
Woodard opiskeli näyttämötaidetta Bostonin yliopistossa. Hän on vieraillut useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa sekä ollut ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 1983 elokuvasta "Kultaiset hedelmät". Woodard asuu Santa Monicassa Kaliforniassa miehensä kirjailija Roderick Spencerin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Andrei Kolmogorov
Andrei Nikolajevitš Kolmogorov (, 25. huhtikuuta 1903 Tambov – 20. lokakuuta 1987 Moskova) oli neuvostoliittolainen matemaatikko, joka teki huomattavia tutkimuksia todennäköisyyslaskennan ja topologian aloilla sekä virtausmekaniikassa turbulenssin mallinnuksessa.
Kolmogorov opiskeli Nikolai Luzinin alaisuudessa ja valmistui tohtoriksi Moskovan valtionyliopistosta vuonna 1929. Vuonna 1931 hänestä tuli kyseisen yliopiston professori. Vuonna 1939 hän sai akateemikon arvonimen Neuvostoliiton tiedeakatemialta.
Uransa varhaisessa vaiheessa Kolmogorov tutki intuitionistista logiikkaa ja Fourier’n sarjoja sekä turbulenssia, klassista mekaniikkaa ja informaatioteoriaa. Hänen merkittävin työnsä oli kuitenkin matemaattisen perustan luominen todennäköisyysteorialle, satunnaismuuttujille ja stokastisille prosesseille. Hänet tunnetaan muun muassa Kolmogorovin aksioomista ja Chapman-Kolmogorovin yhtälöstä. Hän oli algoritmisen informaatioteorian pääkehittäjiä ja Kolmogorov-kompleksisuus on nimetty hänen mukaansa.
Eino Krohn
Eino Krohn (8. helmikuuta 1902 Helsinki – 18. helmikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija sekä kirjallisuustieteen ja estetiikan professori Turun yliopistossa. Hänen isänsä oli vuori-insinööri Leopold Edward (Leo) Krohn (1871–1948), ja hänen veljiään olivat filosofi Sven Krohn ja kuvataiteilija Alf Krohn. Eino Krohnin lapsista tunnettuja ovat näyttelijä Heidi Krohn ja kirjailijat Aarni Krohn ja Tiina Krohn (ent. Kaila).
Krohn edusti Suomessa fenomenologian ensimmäistä aaltoa 1920-luvulla. Krohn nimitettiin Kirjallisuudentutkijain Seuran kunniajäseneksi vuonna 1962.
Hän toimi Ruusu-Ristin vt. johtajana vuosina 1982–1983.
Mikaelinkirkko (Hildesheim)
Mikaelinkirkko () on ottolainen kirkko Hildesheimissa, Saksassa. Se muodostaa UNESCOn maailmanperintöluettelon kohteen yhdessä läheisen tuomiokirkon kanssa.
Mikaelinkirkko rakennettiin vuosien 1001 ja 1031 välisenä aikana piispa Bernwardin ohjauksessa benediktiiniluostarin kappeliksi. Uskonpuhdistuksen saavuttua Hildesheimiin kirkosta tuli protestanttinen, vaikka benediktiiniläisluostari säilyi, kunnes se maallistettiin vuonna 1803.
Kirkko tuhoutui ilmahyökkäyksessä toisessa maailmansodassa, mutta jälleenrakennettiin 1950–1957. Vuonna 1985 kirkosta tuli UNESCOn maailmanperintökohde Hildesheimin tuomiokirkon kanssa.
Mikaelinkirkko on yksi varhaisromaanisen tyylin tärkeimpiä kirkkoja. Siinä on kaksikuorinen basilika kaksine poikkilaivoineen ja neliönmuotoinen torni jokaisessa risteyksessä. Länsikuorta painottavat katettu käytävä ja krypta. Pohjapiirros seuraa geometristä suunnitelmaa, jossa mittayksikkönä on poikkilaivan risteyksen neliö, ja keskilaivaa reunustavat vuorotellen pilari ja kaksi pylvästä, joita yhdistävät arkadikaaret. Jokaiseen apsikseen on kaksi sisäänkäyntiä ja pohjois- sekä eteläpuolella on neljä sisäänkäyntiä.
Kuoren ja pylväskäytävän ohella maalattu puinen katto noin vuodelta 1230 on kirkon sisätiloiden merkittävin yksityiskohta. Se esittää Jeesuksen sukupuun.
Kirkon säilyneissä 4,5 m korkeissa pronssiovissa on kuvattu Vanhan ja Uuden testamentin tapahtumia pareittain: esimerkiksi syntiinlankeamus Aatamin ja Eevan kiusauksen muodossa on parina lunastukselle ristiinnaulitsemisen muodossa.
Vuoritalo
Vuoritalo oli Martti Välikankaan suunnittelema rakennus Nyyrikinpuistossa Helsingin Käpylässä. Se rakennettiin vuonna 1921 kaupunginosan vapaapalokuntaa varten ja oli myöhemmin vuosien ajan sekalaisessa käytössä. Vuoritalo purettiin marraskuussa 2012 sen vaurioiduttua pahasti tulipalossa.
Talossa oli punk-henkistä toimintaa jo 1970–1980-lukujen vaihteessa. Rakennus oli pitkän aikaa tyhjillään ja alkanut ränsistyä, kunnes PUNK ry (Pääkaupunkiseudun underground-nuorisokulttuuriyhdistys) vuokrasi sen Helsingin kaupungilta vuodesta 2002 alkaen. Rakennusta kunnostettiin talkoovoimin. Vuoritalolla toimi kolme bändiharjoitustilaa, pöytäjalkapallosaluuna sekä PUNK ry:n ja Anarkistisen Toiminnan toimistot. Toiminta Vuoritalolla loppui 30. huhtikuuta 2006.
Rakennus vaurioitui tulipalossa lokakuussa 2010 ja jälleen lokakuussa 2012. Jälkimmäisellä kerralla rakennus vaurioitui niin pahasti, että sen katto oli romahdusvaarassa ja Helsingin rakennusvalvontavirasto myönsi rakennukselle kiireellisen purkuluvan. 
Rakennus purettiin marraskuussa 2012.
James Denton
James Denton (s. 20. tammikuuta, 1963, Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterin parissa ja siirtyi televisioon lopullisesti 2000-luvulla, jolloin hänellä oli useita rooleja ABC:n sarjoissa. Vuodesta 2004 lähtien hän on näytellyt sarjassa "Täydelliset naiset".
Lääkärinvala
Lääkärinvala on lääkärien Suomessa vapaaehtoisesti vannoma vala, jossa sitoudutaan noudattamaan lääkärin eettisiä sääntöjä. Nykyään vannottava vala pohjautuu antiikinaikaiseen Hippokrateen valaan, joka on nimetty lääkäri Hippokrateen (n. 460-370 eaa.) mukaan, sekä Maailman lääkäriliiton vuonna 1949 hyväksyttyyn Geneven julistukseen.
Lääkärinvala kuuluu seuraavasti:
Kun ammattikunnat ja killat alkoivat keskiajalla kehittyä voimakkaasti, lääkärinammatin ongelmaksi muodostuivat erilaiset puoskarit. Ongelman ratkaisemiseksi Englannin kuningas Henrik VIII antoi Lontoon lääkäreille oikeudet valvoa lääkärikuntaa ja myöntää lääkärinoikeuksia vuonna 1518. Vastaavan oikeuden antoi Ruotsin kuningatar Kristina alueensa lääkäreille, jotka perustivat Tukholmassa toimineen Collegium Medicumin. Kun Suomi liitettiin Venäjään autonomisena suuriruhtinaskuntana, maahan perustettiin useimpien Ruotsin instituutioiden vastineet. Suomen Collegium Medicum aloitti toiminnan Suomen suuriruhtinaskunnassa vuonna 1811, jolloin lääkärin ammatinharjoittamisen edellytykseksi asetettiin tutkinnon lisäksi lääkärinvalan vannominen. Maailman Lääkäriliitto (WMA) hyväksyi vuonna 1949 oman eettisen ohjeistonsa, Geneven julistuksen.
Suomessa lääkärinvalan vannomisen perinne 1970- ja 1980-luvuilla vähitellen kuihtui, eikä vuonna 1994 hyväksytyssä "Laissa terveydenhuollon ammattihenkilöistä" (1994/559) lääkäreiltä enää edellytetty valaa. Suomen Lääkäriliitto piti kuitenkin tärkeänä sitoutumista lääkärin etiikkaan, ja sopi lääketieteellisten tiedekuntien kanssa, että lääkärit vannovat valmistumisen yhteydessä vapaaehtoisen valan. Lääkäriliiton valtuuskunta hyväksyi tällöin yllä olevan uuden valakaavan.
Power Macintosh 7300
Power Macintosh 7300 on Apple Computerin 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone. Mallin edeltäjinä toimi kaksi Power Macintosh -konetta, 7600 ja 7200, ja se julkaistiin yhdessä kallimpien 8600 ja 9600 -mallien kanssa. Power Macintosh 7300 käytti samaa Outrigger-koteloa kuin edeltäjänsä. Laitteesta julkaistiin myös AWS-palvelinversio nimellä WGS 7350/180. Power Macintosh 7300 -mallien tuotanto lakkautettiin 10. marraskuuta 1997.
Power Macintosh 7300 on toistaiseksi ainoa Applen tietokone, joka on päivitys suuremmalla mallinumerolla varustettuun tietokoneeseen. Power Macintosh 7600 -tietokoneisiin verrattuna 7300 sisältää uudemman PowerPC 604e -suorittimen, mutta siitä puuttuu videoliitännät. Molemmissa malleissa on suoritin tytärkortilla, mikä ominaisuus puuttui hankalasti päivitettävästä 7200-mallista.WGS 7350/180 -mallista oli kolmella ohjelmistopaketilla varustettua versiota, toimistokäyttöön tarkoitettu "Application Server Solution", tiedostopalvelinkäyttöön tarkoitettu "AppleShare Server Solution" ja verkkopalvelinkäyttöön tarkoitettu "Internet Server Solution".PC-yhteensopivassa mallissa oli PCI-kortille sijoitettu, ylimääräinen PC-suoritin ja tilaa 64 MTtn keskusmuistille MS-DOS-prosesseja varten. PCI-kortissa oli myös 15-nastainen sarjaportti.
Bernward
Pyhä Bernward (n. 960 – 20. marraskuuta 1022) oli Hildesheimin piispa 993–1022.
Bernward syntyi saksilaiseen aatelisperheeseen ja opiskeli Hildesheimin katedraalikoulussa. Vuodesta 977 hän toimi kirjurina ja kronikoijana Otto II:n ja Theofanon hovissa. Vuodesta 987 tai 988 Bernward oli yhdessä tulevan paavin Sylvester II:n kanssa vastuussa nuoresta hallitsijasta Otto III:sta.
Bernwardin aikana Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan johdossa oli saksilaisia hallitsijoita, joiden juuret olivat Hildesheimin alueella ja jotka olivat Bernwardin sukulaisia. Tuohon aikaan Hildesheim oli keisarikunnan keskuspaikkoja ja Bernward oli päättänyt antaa kaupungille imagon, joka sopisi sen tärkeyteen.
Bernwardin kuuluisimpia aikaansaannoksia ovat Hildesheimin tuomiokirkon pronssiset ovet, jotka jäljittävät Rooman Santa Sabinan basilikan puuovien pyhää historiaa ja varhaisromaaninen Mikaelinkirkko, joka valmistui vasta Bernwardin kuoleman jälkeen.
Paavi Celestinus III julisti Bernwardin pyhimykseksi.
Leukaluiden seisake
Leukaluut (lyh. Lut) on entinen seisake Tampere–Pori-rataosalla, nykyään Nokian kaupunkiin kuuluvan Suoniemen Sadanleukaluunsalmessa Kuloveden pohjoisrannalla. Junat eivät siellä enää pysähdy, mutta paikalla on nykyään mökkiläisten kokoontumispaikka. Seisake oli käytössä vuosina 1961–1989.
Sadanleukaluunsalmi on erään tarinan mukaan saanut nimensä siihen isonvihan aikana hukkuneiden venäläisten sotilaiden mukaan.
Yrjö Hirn
Yrjö Hirn (7. joulukuuta 1870 Lappeenranta – 23. helmikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen professori, diplomaatti, kulttuuripersoona ja esseisti, joka oli aikansa tunnetuimpia suomalaisia tiedemiehiä maailmalla.
Yrjö Hirnin vanhemmat olivat filosofian tohtori August Reinhold Hirn ja Aurora Elisabeth Hoffström ja puoliso 1895–1943 Karin Åberg. Ylioppilaaksi 1888 tullut Hirn valmistui filosofian kandidaatiksi 1892. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1896. Hän toimi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina vuosina 1894–1910 sekä Helsingin yliopiston estetiikan ja nykyiskansain kirjallisuuden dosenttina vuosina 1898–1910 ja professorina vuosina 1910–1937.
Hirn tutki monia eri aloja, muun muassa estetiikkaa käyttäen hyväksi psykologian ja sosiologian menetelmiä, ympäristöestetiikkaa, kirjallisuus-, teatteri- ja taidehistoriaa sekä karelianismia. Vuonna 1919 Hirn osallistui Suomen delegaation jäsenenä Pariisin rauhankonferenssiin.
Hirn oli myös aktiivinen myönteisen Suomi-kuvan levittäjä Pariisin epämuodollisissa verkostoissa sortovuosina 1899–1905. Itsenäistymisen jälkeen hän siirtyi Suomen Pariisin-suurlähetystön palvelukseen.
Karen Putzer
Karen Putzer (s. 29. syyskuuta 1978 Bolzano) on italialainen alppihiihtäjä. Ensimmäisen kerran Putzer oli Italian edustusjoukkueessa vuonna 1994. Putzerin seura on G.S. Fiamme Oro (il Gruppo Sportivo Fiamme Oro della Polizia di Stato). Putzer on laskenut ennen kaikkea suurpujottelua ja supersuurpujottelua. Hän on olympiamitalisti Salt Lake Citystä. Karen Putzer
Ensimmäisen maailmancupvoiton Karen Putzer otti 19.12.1999 St. Moritzin supersuurpujottelukilpailussa, jossa toiseksi sijoittui italialainen Alessandra Merlin ja kolmanneksi ranskalainen Régine Cavagnoud. Putzerin tähän saakka paras kausi on ollut kausi 2002 - 2003, jonka aikana hän voitti viisi maailmancupin kilpailua. Saman kauden yhteispisteissä Putzer tuli toiseksi Kroatian Janica Kostelicin jälkeen. Noiden vuosien jälkeen Putzeria ovat vaivanneet lukuisat loukkaantumiset ja fyysiset ongelmat, eikä menestys ole ollut yhtä hyvää.
1979 (kappale)
1979 on chicagolaisen alternative rock-yhtyeen Smashing Pumpkinsin hittikappale. Se julkaistiin yhtyeen tupla-albumilla "Mellon Collie and the Infinite Sadness" vuonna 1995, ja se julkaistiin myös singlenä. Kappaleen kirjoitti Billy Corgan. Kappale on yksi yhtyeen rauhallisimmista, mutta myös tunnetuimmista.
1979 oli Smashing Pumpkinsin ensimmäinen kappale jossa oli elektronisia vaikutteita ja sen jälkeen yhtye siirtyi yhä enemmän tekemään elektronista musiikkia.
1979 voitti MTV Video Music Awards-palkinnon "Best Alternative Video".
Kappaleet 1, 2 ja 4 on tehnyt Roli Mosimann. Kappaleen 3 on tehnyt Moby, joka remiksasi kappalee "pro bono".
Kahdet kasvot (vuoden 1992 elokuva)
Kahdet kasvot ("Raising Cain") on 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut Brian De Palma. Elokuvan pääosaa, sivupersoonista kärsivää lapsipsykologia, esittää John Lithgow, ja muita näyttelijöitä ovat Lolita Davidovich, Steven Bauer, Frances Sternhagen ja Gregg Henry.
"Helsingin Sanomien" ensi-ilta-arvostelussa Mikael Fränti näkee elokuvan esikuvana selvästi Hitchcockin Norman Bates -hahmon, mutta sanoo De Palman tällä kertaa välttävän liian suoran kopioinnin. Häntä kiehtovat elokuvan monet arvaamattomat käänteet, ja hänestä "Kahdet kasvot" on ”sisäkkäisten minuuksien tuima harhautusleikki, jossa ihminen on lopulta itsensä viimeinen todistaja”.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo De Palman tekevän ”uhkarohkean oudosta” filmistään liian monimutkaisen. Lithgow’n roolityötä hän kuvaa maaniseksi ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Kaksi tähteä antaa myös "VideoHound’s Golden Movie Retriever".
Frigideira
Frigideira on lyömäsoitin. Se on metallista valmistettu paistinpannun muotoinen esine, joka on halkaisijaltaan noin 15 cm. Soitettaessa sitä lyödään metallitangolla. Frigideira on ääneltään kilisevä.
Frigideira on säestyssoitin. Sitä käytetään yleisesti muun muassa sambamusiikissa.
Ekologinen tehokkuus
Ekologinen tehokkuus eli kulutustehokkuus () on hyötysuhde, joka kertoo kuinka suuri osuus eläimen ravinnon energiasta sitoutuu sen kudoksiin. Sillä tarkoitetaan myös koko tietyn trofiatason biomassaan sitoutunutta energiamäärää, joka on seuraavan tason käytettävissä.
Ekologinen tehokkuus ilmoitetaan yleensä prosenttiarvona. Suurin ekologisen tehokkuuden arvo on kasveilla ja muilla yhteyttävillä organismeilla, jotka voivat saavuttaa noin 100% tehokkuuden. Pienimmät ekologisen tehokkuuden arvot ovat tasalämpöisillä petoeläimillä.
Manikyyri
Manikyyri on käsien ja kynsien kosmeettinen hoito. Manikyyrejä tekevät muun muassa kosmetologit kauneushoitoloissa, kylpylöissä ja kampaamoissa. Hoitoon kuuluu usein käsien kylvetys ja hieronta, kynsinauhojen siistiminen ja kynsien leikkaus ja lakkaus. Manikyyrin yhteydessä voidaan myös laittaa rakennekynnet.
Käsihoidon järjestys:
1. Vanhan lakan poisto
2. Kynsien leikkaus ja viilaus
3. Kynsinauhavoiteen levitys
4. Käsikylpy
5. Kynsinauhaveden levitys
6. Kuolleen ihosolukon poisto sekä ns. "lihatikkujen" poisto
7. Hieronta
8. Kynsien lakkaus.
Ranskalainen manikyyri tarkoittaa kynsihoitoa, jossa kynsien kärjet lakataan valkoisella kynsilakalla ja muu kynsi vaaleanpunaisella tai ihonvärisellä sävyllä. Ranskalaisen manikyyrin suosio perustuu kynsien luonnolliseen ja eri tyyleihin yhteensopivaan ulkonäköön.
Sana "manikyyri" tulee latinan kielen sanoista "manus" eli käsi ja "cura" eli hoito.
Stiglerin laki
Stiglerin laki on Chicagon yliopiston tilastotieteen professorin Stephen Stiglerin esittämä periaate, joka yksinkertaisimmassa muodossaan väittää, ettei mitään tieteellistä keksintöä nimetä alkuperäisen keksijänsä mukaan. Stigler esitti lakinsa vuonna 1980, mutta se on saavuttanut laajempaa tunnettavuutta vasta Stiglerin myöhempien julkaisujen myötä 2000-luvulla.
Historiallinen maine jakautuu usein epätasaisesti ja epäoikeudenmukaisesti. Tieteellisesti merkittävät havainnot ja periaatteet nimetään usein kauan niiden keksimisen jälkeen ja usein jonkun tunnetun henkilön mukaan (kts. eponyymi). Usein tämä henkilö ei ole periaatteen alkuperäinen keksijä.
Stiglerin mukaan lain kehitti ensimmäisenä Robert K. Merton, jonka mukaan lakia ei ole nimetty.
Rafael Karsten
Sigfrid Rafael Karsten (16. elokuuta 1879 Koivulahti – 21. helmikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen uskontotieteilijä ja filosofi.
Rafael Karsten syntyi hyvin uskonnolliseen kotiin. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Klas Edvin Karsten (1836–1908) ja Maria Augusta Emilia (Emma) (1837–1920). Hän valmistui Wasa Svenska Lyceumista 1899 ja aloitti filosofian opinnot Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa Helsingissä. Karsten valmistui yliopistosta 1902. Vuonna 1903 hän aloitti ensimmäisessä työssään British Museumissa. Hän jatkoi opintoja sekä British Museumissa (1906–1907, 1909–1910), mutta opiskeli myös oikeusfilosofiaa Berliinissä (1906, 1907, 1910) ja moraali- ja yhteiskuntafilosofiaa Pariisissa (1906).
Filosofina Karsten oli Edvard Westermarckin oppilas. Jo opiskeluaikoinaan hän alkoi etsiä inhimillisiä selityksiä uskonnoille teologisten sijasta. Hän arvosteli kristinuskoa ja sen perusteita ja oli vaatimassa uskonnonvapautta maahan. Vuonna 1905 hän väitteli väitöskirjalla "The Origin of Worship: A Study in Primitive Religion", joka pyrki selvittämään uskontojen alkuperää.
Karsten osallistui yliopistopiireissä vuonna 1905 perustetun Prometheus-seuran toimintaan.
Teoksessaan "Pakanuus ja kristinoppi" (1910) Karsten pyrki osoittamaan, kuinka kristinusko on kehittynyt läheisessä suhteessa Vähä-Aasian ”pakanallisiin” uskontoihin. Karsten arvosteli myös kristillistä moraalia. Karstenin mukaan yliluonnollinen oppirakennelma yhdistettynä henkiseen suvaitsemattomuuteen tuotti vääräuskoisten vainoja. Reformaatiossa tilanne muuttui vain siten, että ”erehtymättömän kirkon sijaan saatiin erehtymätön kirja”. Valtiokirkko oli Karstenille alistamisen tunnus, joka ”tukahduttaa kaikkia itsenäisen ajattelemisen ilmauksia”.
Karsten meni naimisiin Margit Boldtin kanssa 5. joulukuuta 1921. Karsten julkaisi tutkimuksiaan 1920- ja 30-luvulla ja osallistui useisiin kansainvälisiin konferensseihin. Hän myös matkusteli Etelä-Amerikassa tutkimassa intiaaneja ja heidän uskontojaan. Harvinaisen lämpimänä kesänä 1927 hän matkusti Petsamoon tutkimaan kolttasaamelaisia ja heidän uskontoaan. Vuonna 1931 Karsten kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen uskontotieteen menetelmäoppaan "Uskontotieteen perusteet". Hän hoiti Helsingin yliopistossa käytännöllisen filosofian professuuria vuosina 1922–1946.
Rafael Karsten toimi esikuvana "Tintin seikkailuissa" Etelä-Amerikan intiaanien keskuudessa asuneelle "Ridgewellille".
Vanhemmiten Karstenin kritiikki kristinuskoa ja sen perusteita kohtaan laimeni. Hän kuoli äkillisesti vuonna 1956.
Kielentutkija Torsten (Tor) Evert Karsten (1870–1942) oli Rafael Karstenin veli.
Kimmo Porttila
Kimmo Porttila on suomalainen urheilutoimittaja, joka on työskennellyt muun muassa Ylen urheilutoimituksessa ja MTV Sport -toimituksessa. Hän on toiminut Ylen urheiluselostajana muun muassa jääkiekossa, alppihiihdossa, mäkihypyssä, yleisurheilussa ja jalkapallossa, sekä televisiossa että radiossa.
Vuonna 2011 Porttila siirtyi Yleltä MTV Sport -toimitukseen. MTV:n kanavilla Porttila selosti muun muassa Jääkiekon MM-kisoja ja satunnaisesti Hiihdon maailmancupia Antero Mertarannan ollessa lomalla. Hän oli usein myös hiihdossa toimittajana.
2015 hän siirtyi takaisin Yle Urheiluun. Vuonna 2016 Porttila selosti Ylellä Jalkapallon EM-kilpailuissa, Yleisurheilun EM-kilpailuissa ja yleisurheilua Rion kesäolympialaisissa.
Hänen isänsä on urheilutoimittaja Jari Porttila.
Emma Green
Emma Anna-Maria Green (s. 8. joulukuuta 1984 Bergsjön, Ruotsi) on ruotsalainen, uransa vuoden 2016 syksyllä lopettava yleisurheilija, jonka päälaji on korkeushyppy.
Green voitti sisäratojen Ruotsin-mestaruuden 2001. Hänen ensimmäiset arvokilpailunsa olivat Kingstonin nuorten MM-kisat 2002, joissa hän sijoittui korkeushypyssä yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia nuorten EM-kisoissa tuloksella 186. Vuonna 2004 hän voitti Ruotsin hallimestaruuden aikuisten sarjassa sekä alle 23-vuotiaiden mestaruuden niin sisä- kuin ulkoradoillakin. Hän voitti lisäksi alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuden. Seuraavana vuonna hän sai Euroopan alle 23-vuotiaiden mestaruuskisoissa hopeaa. Hän sijoittui lisäksi sisäratojen EM-kisoissa kahdeksanneksi ja voitti MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa ennätyksellään 196. Hän voitti samana vuonna maansa sisäratojen mestaruuden korkeushypyssä ja ulkoratojen mestaruuden sekä korkeushypyssä että pituushypyssä. Vuonna 2006 Green voitti jälleen korkeushypyssä maansa sisäratojen mestaruuden, mutta karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Hän sijoittui samana vuonna Euroopan cupin superliigassa viidenneksi 200 metrin juoksussa ja Göteborgin EM-kisoissa yhdenneksitoista korkeushypyssä. Hän juoksi Göteborgissa lisäksi ankkuriosuuden viidenneksi sijoittuneessa Ruotsin 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Green karsiutui Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 2007. Hän voitti Ruotsin mestaruuden sisä- ja ulkoradoilla sekä sijoittui Osakan MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Vuonna 2008 hän voitti Ruotsin hallimestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa. Hän oli Euroopan cupin ykkösliigassa toinen, voitti myös maansa ulkoratamestaruuden ja sijoittui Pekingin olympialaisissa yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli viides Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen superliigassa ja seitsemäs Berliinin MM-kilpailuissa. Lisäksi hän voitti Ruotsin-mestaruuden. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui viidenneksi. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui toiseksi ennätyksellään 201 cm. Lisäksi hän voitti Ruotsin sisä- ja ulkoratamestaruudet sekä Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigan ja oli toinen maanosien cupissa. Vuonna 2011 hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen superliigan korkeushypyn Tukholmassa. Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui 11:nneksi tuloksella 189 cm. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta. Saman vuoden Helsingin EM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 192. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi.
Green voitti Ruotsin halli- ja ulkoratamestaruuden 2013. Saman vuoden Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa hän sai pronssia tuloksella 196. Hän sijoittui Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen ykkösliigassa toiseksi. Moskovan MM-kilpailuissa hän oli viides tuloksella 197. Vuonna 2014 hän voitti Ruotsin hallimestaruuden ja oli viides Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa.
Emma Green avioitui maaliskuussa 2011 valmentajansa Yannick Tregaron kanssa. He jättivät avioerohakemuksen helmikuussa 2014.
Suora lähetys (Pikku G:n albumi)
Suora lähetys on Pikku G:n vuonna 2004 julkaistu albumi. Albumi menestyi hyvin myyden platinaa, mutta onnistui myymään vain neljäsosan verran edellisestä albumista, Räjähdysvaarasta, joka myi nelinkertaista platinaa.
Albumilla vierailee muun muassa Yö-yhtyeen solisti Olli Lindholm ja MTV3:n Huomenta Suomi -ohjelman juontaja Lauri Karhuvaara.
Sammy Väisänen
Sammy Väisänen on suomalainen urheilutoimittaja, joka on työskennellyt mm. Sport FM:llä ja Yleisradiossa. Nykyään hän toimii YLE Radio 1:ssä ja YLE Radio Suomessa.
Jääkiekon Euroopan cup 1966–1967
Kaudella 1966–1967 jääkiekon Euroopan cup pelattiin toista kertaa. Voittajaksi selviytyi tšekkoslovakialainen ZKL Brno, joka kukisti kaksiosaisessa finaalissa Tampereen Ilveksen. Näiden takana seuraaviksi sijoittuivat neuvostoliittolainen TsSKA Moskova ja itävaltalainen Klagenfurter AC.
Ilves pelasi tuolla kaudella Euroopan cupissa yhteensä 14 ottelua, joista se voitti kymmenen, pelasi yhden tasan ja hävisi kolme. Ilveksen maaliero oli 85–49.
Petri Viljanen (urheilutoimittaja)
Petri Viljanen on suomalainen urheilutoimittaja, jonka paraatilaji on pyöräily. Hän on selostanut ja selostaa edelleen Yleisradiossa, sekä radiolle että televisiolle, mm. tennistä, jääpalloa, pyöräilyä, alppihiihtoa ja jääkiekkoa.
Käkisalmen kirkko
Käkisalmen kirkko voi tarkoittaa seuraavia kirkkoja:
Luterilaiset:
Ortodoksiset:
Modo Hockey
Modo Hockey on ruotsalainen Allsvenskanin jääkiekkojoukkue, jonka kotipaikka on Örnsköldsvik. Joukkue on perustettu vuonna 1921, ja se on voittanut Ruotsin jääkiekon mestaruuden kaksi kertaa (vuosina 1979 ja 2007).
Modo on tunnettu laadukkaasta juniorityöstään .
Kaudesta 2006–07 alkaen joukkue on pelannut kotiottelunsa uudessa Fjällräven Centerissä.
Suomalaisista seurassa ovat pelanneet muun muassa Mikko Leinonen, Pekka Arbelius, Juha Tuohimaa, Jouko Narvanmaa, Kari Haakana, Timo Blomqvist, Juuso Riksman, Mika Lehtinen, Kristian Kuusela, Mikko Kurvinen, Tuomas Tarkki, Sami Torkki ja Ville Snellman. Kaudella 2009–10 Modossa pelasi neljä suomalaista: Hannu Pikkarainen, Marco Tuokko, Henri Laurila ja Samuli Suhonen. Joukkueessa on ollut kaksi suomalaista päävalmentajaa: Kaudella 2008-09 Harri Rindell ja kauden 2009-10 loppuun joukkueen päävalmentajana toimi Hannu Aravirta.
Modo on tullut tunnetuksi Peter Forsbergin kasvattajaseurana. Forsberg pelasi joukkueessa viimeiset kaksi kautta pääsarjatasolla ennen kuin päätti uransa kahden Colorado Avalanchessa pelatun ottelun jälkeen.
Kauden 2016 lopussa seura putosi sarjatasoa alemmaksi Allsvenskaniin ensimmäistä kertaa yli 30 vuoteen hävittyään ratkaisevan karsintaottelusarjan Leksandia vastaan otteluin 3-4.
DR-17
DR-17 on yksi Normandian maihinnousua varten rakennetuista hinaajista, joita ostettiin Suomeen miinanraivausoperaatiota varten.
Aluksen alkuperäinen nimi oli ST-481 ja sen rakensi John E. Matton & Sons Cohoesissa, New Yorkissa 1944.
Puolustusvoimien vuokraamana alus oli 30. syyskuuta 1946 - 23. marraskuuta 1948 miinanraivaustehtävissä. Alus vaurioitui pahoin magneettimiinan räjähtäessä sen raivaimessa Hangon edustalla elokuussa 1948, minkä jälkeen se palautettiin kansanhuoltoministeriölle.
Alus myytiin Korttila & Kumppaneille Kotkaan maaliskuussa 1949 ja se toimi vuoteen 1971 asti satamahinaajana nimellä "Poitsila", jolloin se myytiin Suomen Höyrylaiva osakeyhtiölle. Myöhemmin aluksen runkoa vahvistettiin. Räjähdyksessä vaurioitunut koneisto pysyi kuitenkin ongelmana, sitä ei koskaan onnistuttu täysin korjaamaan ennen yksityisomistusta.
Aluksella oli vuoteen 2005 mennessä kolmetoista omistajaa. Vuodesta 1998 alus on ollut Suomenlinnassa satamaansa pitävä yksityinen huvialus.
Ricardo Antonio Chavira
Ricardo Antonio Chavira (s. 1. syyskuuta 1971 Austin Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan sarjassa "Täydelliset naiset" vuosina 2004–2012. Chaviralla on meksikolaisia, saksalaisia ja irlantilaisia sukujuuria.
Chavira on esiintynyt useissa riippumattomissa elokuvissa sekä Touchstone Picturesin "Alamossa". Ennen "Täydellisiä naisia" hän oli vakinaisena sarjassa "The Grubbs" sekä väliaikaisena sarjoissa "Mullan alla" ja "The Division". Vierailurooleja hänellä oli sarjoissa "Joanin salaisuus", "Kartellikuningas", "24", "Kunnian miehet", "NYPD Blue", "Philly" ja "Enkelten kaupunki". Chavira oli myös jonkin aikaa "The George Lopez Show’ssa". Hän teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatioelokuvaan "", jossa hän esitti Major Forcea.
Chaviralla ja hänen vaimollaan Marcea Dietzelillä on kaksi lasta, vuonna 2003 syntynyt poika ja vuonna 2008 syntynyt tytär. Pariskunta avioitui vuonna 2007 oltuaan jo pitkään yhdessä. Ricardo Antonio Chaviran isä on Bexarin piirikunnan tuomari Juan Antonio Chavira.
Pyörätuolimiekkailu
Pyörätuolimiekkailu on miekkailusta sovellettu vammaisurheilulaji, jonka sir Ludwig Guttmann kehitti Stoke Mandeville -sairaalassa. Laji otettiin mukaan vuoden 1960 paralympialaisten ohjelmaan. Miekkailijat ottelevat pyörätuoleissa, jotka on kiinnitetty lattiaan lyhyen etäisyyden päähän toisistaan. Pyörätuolimiekkailussa otellaan perinteisen miekkailun tapaan kolmella eri aseella: säilällä, floretilla ja kalvalla. Säännöt ovat samat lukuun ottamatta sitä, että pyörätuolimiekkailussa ei ole jalkatöitä eikä näihin liittyviä sääntöjä.
Pyörätuolimiekkailun kansainvälinen lajijärjestö on International Wheelchair Fencing Committee (IWFC). Suomessa laji kuuluu Suomen Miekkailuliiton toimintaan. Laji on ainoa kamppailulaji, jossa pyörätuolinkäyttäjät voivat kilpailla paralympialaistasolla.
Laji esiteltiin ensimmäisen kerran Englannissa International Stoke Mandeville Games -nimisessä tapahtumassa. Ensimmäinen pyörätuolimiekkailussa käytetty ase oli säilä. Vuonna 1956 käyttöön tulivat myös floretti ja kalpa.
Pyörätuolimiekkailussa on kolme kategoriaa, joita merkitään A-, B- ja C-kirjaimilla. Ryhmän A urheilijoilla on hyvä tasapaino sekä taipuisa ja esteettä liikkuva ylävartalo. Ryhmässä B on huono tasapaino ja liikkuvuus, mutta ainakin yksi esteettä liikkuva käsi. Ryhmän C urheilijoilla on vamma kaikissa neljässä raajassa.
Vammat, jotka tuovat kilpailukelpoisuuden pyörätuolimiekkailuun ovat:
Hollannin Grand Prix 1971
Hollannin Grand Prix 1971 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. kesäkuuta 1971 Zandvoortin radalla. Kilpailu oli kauden neljäs ja sen voitti belgialainen Jacky Ickx Ferrarilla. kisa ajettiin sateessa. Ferrari sai etua Firestone renkaiden parempien märän kelin ominaisuuksien ansiosta. Kisan jälkeen Ickx myönsi mahdollisuutensa mestaruuteen pieniksi, vaikka olikin 5 pisteen päässä Stewartista.
Deluxe Paint
Deluxe Paint on vuonna 1985 julkaistu kuvankäsittelyohjelma, joka julkaistiin samaan aikaan Amiga 1000 -tietokoneen kanssa. Tämä oli eräs aikakautensa suosituimmista piirto-ohjelmista. Pikseligrafiikan tuottamiseen ja editointiin sopineen ohjelmiston pääsuunnittelijana mainitaan Dan Silva. Electronic Arts kehitti Deluxe Paintin alun perin Amiga-tietokoneelle. Myöhemmin ohjelmasta julkaistiin versioita myös muille alustoille.
Ohjelmasta julkaistiin myöhemmin versiot Deluxe Paint II (1986), Deluxe Paint III (1988), Deluxe Paint IV (1991), Deluxe Paint 4.5 AGA (1993) ja Deluxe Paint V (1995, viimeisin versio). Computer History Museum julkaisi vuonna 2015 ohjelmiston ohjelmiston I -version lähdekoodit vuodelta 1986.
Erkki Kivijärvi
Kaarle Erkki Kivijärvi (24. syyskuuta 1882 Oulu – 20. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja lehtimies. Päätyönsä hän teki Helsingin Sanomien toimittajana ja toimitussihteerinä.
Erkki Kivijärven vanhemmat, oululainen tervakauppias Karl Kivijärvi ja Majken (o.s. Nybergh) edustivat suomenmielistä porvarissäätyä, ja Kivijärvikin aloitti koulunkäyntinsä suomenkielisessä Rosendahlin-Westerlundin valmistavassa koulussa. Oulun suomalaiseen klassilliseen lyseoon hän siirtyi 1893, vajaa vuosi isän varhaisen kuoleman jälkeen. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Kivijärvi kirjoittautui Helsingin yliopistoon opiskelemaan kieliä, kansantaloutta ja filosofiaa. Vuonna 1904 hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja paria vuotta myöhemmin maisteriksi.
Erkki Kivijärvi kirjoitti Suomen luetuimpiin lehtiin ja toimi lukuisten albumien ja kulttuurilehtien avustajana. Näkyvimmän osan urastaan hän teki arvostettuna teatterikriitikkona, jolla oli perusteellinen tuntuma teatterimaailmaan. Kritiikkien ohella hän kirjoitti muun muassa "Näyttämöoppaan seuranäyttämölle" (1913) ja henkilökuvan "Adolf Lindforsista" (1923) sekä kahdeksan kokoillan näytelmää. Käytännön kokemusta teatterimaailmasta Kivijärvi sai vuosina 1908-1912 toimiessaan Viipurin maaseututeatterin johtajana.
Kivijärvi tunnettiin myös pakinoitsijana. Helsingin Sanomien maanantaikirjeissä hän esitteli kepeän henkevään tyyliinsä milloin kirjallisuuden klassikoita, milloin Ruotsin elinkeinoelämää. Suomen Kuvalehteen hän kirjoitti taas nimimerkillä Bagheera ja neuvoi "Saako? Sopiiko?" -palstallaan tapakulttuurin taitoja: minkälainen kravatti piti missäkin puvussa olla ja mitä viinejä milloinkin tuli juoda.
Miltei kaikissa Kivijärven romaaneissa on omaelämäkerrallisia piirteitä kotikaupungista Oulusta. Romaani "Tervaporvari" (1933) ajoittuu Oulun tervakaupan mahtivuosiin 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se kuvaa haaparantalaisen puusepän pojan Karlin urakehitystä konttoristista itsenäiseksi tervaporvariksi, jolla on oma kauppatalo Torikadulla. Karlin yritteliäisyys ja eteenpäin pyrkivä asenne kytkeytyvät osaksi 1930-luvun suomalaisen kaunokirjallisuuden aihemaailmaa, joka tähdensi perinteen ja jatkuvuuden sekä työn ja sitkeyden merkitystä.
Toinen Kivijärven romaanien keskeinen miljöö on vuosisadan alun Helsinki. Pääkaupunkiin sijoitettu "Painomuste ja punaviini" (1930) kuvailee 1920-luvun politiikan ja seurapiirien tapahtumia miljöönään sanomalehden toimitus. Lehti on mitä ilmeisimmin Helsingin Sanomat, jossa kirjailija itse oli toimitussihteerinä.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Bagheera":
Calixtlahuacan pää
Calixtlahuacan pää on pieni kivestä kaiverrettu miehen pää, joka on löydetty esiklassiselle mesoamerikkalaiselle ajalle (noin 1800 vuotta sitten) sijoittuvasta arkeologisesta kohteesta Tolucassa, Meksikossa. Joidenkin tutkijoiden mielestä veistos on selvästi roomalainen. Amerikoissa on myös joitakin muita väitettyjä merkkejä yhteyksistä muinaisiin roomalaisiin. Tällaisia ovat esimerkiksi roomalaiset rahat.
J. E. Salomaa
Jalmari Edvard Salomaa, vuoteen 1906 "Grönholm", (19. huhtikuuta 1891 Lieto – 3. syyskuuta 1960) oli suomalainen filosofi ja Turun yliopiston professori. Filosofian professuuria Salomaa hoiti vuosina 1931–1958 ja sen ohella kasvatustieteen ja psykologian niin sanottuja rinnakkaisprofessuureja vuoteen 1955 saakka. Filosofina Salomaa korosti oman filosofisen vakaumuksen muodostamista. Kasvatusfilosofiassaan hän korosti auktoriteeteista vapaata persoonallisuutta.
Jalmari syntyi Liedon pitäjän Ankan kylään pientilallinen Gustaf Edvard Grönholmin ja nahkurin tytär Vendla Sofia Stackelbergin pojaksi. Äiti kuoli Jalmarin ollessa vähän yli vuoden ikäinen. Käännekohdaksi lapsen elämässä muodostui 8-vuotiaana saatu pesti kesäpaimeneksi Väljään. Asumaton Väljä oli tunnettu kummituksista ja noidista. Jalmari katsoi paremmaksi karata Turkuun isoäitinsä luo.
Turussa Jalmari pääsi kouluun, ja hänestä tuli sukunsa ensimmäinen kansakoulun käynyt. Opintie jatkui Turun Reaalilyseossa vapaaoppilaana vuonna 1904, ja syksyllä 1910 Salomaa kirjoittautui Helsingin yliopistoon.
Salomaa valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen historia. Hänen laudaturtyönsä aiheena oli Karl Lamprechtin innoittama "Kirkkovaltion synty". Jo ensimmäisessä tutkielmassaan Salomaalla oli teoreettinen lähtökohta: tutkimustuloksenaan hän esitti, että kirkkovaltion synty määrittyy sen mukaan miten 'valtio' määritellään.
Yleisen historian professori M. G. Schybergson suositti Salomaalle laudaturtyön laajentamista väitöskirjaksi ja arveli hänen selviävän työstä noin vuodessa. Salomaa, joka oli asettanut väitöskirjan tavoitteekseen jo ennen laudatur-työn aloittamista, halusi kuitenkin tehdä akateemisen lopputyönsä filosofisesta aiheesta. Teoreettisen filosofian professori Arvi Grotenfeltin kanssa hän neuvotteli filosofianhistoriallisen väitöskirjansa aiheeksi Schopenhauerin ja von Hartmannin välisen suhteen.
Jatko-opintojaan varten Salomaa lähti Saksaan, Leipzigin yliopistoon. Siellä hän käytti aikansa erittäin tehokkaasti: pääasialliseksi toimeksi muodostui Wilhelm Wundtin johdolla tehty psykologinen tutkimus, jonka rinnalla hän keräsi aineistoa filosofian väitöskirjaa varten Johannes Volkeltin opastamana. Lisäksi Salomaa seurasi opetusta historian laitoksella ("Königlich Sächsisches Institut für Kultur- und Universalgeschichte"), erityisesti laitoksen johtajan Karl Lamprechtin luentoja. Salomaan ensimmäinen julkaisu vuodelta 1915 käsitteli juuri Lamprechtin historianmenetelmiä. Artikkeli julkaistiin "Historiallisessa aikakauskirjassa".
Ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot Leipzigissä. Psykologinen tutkimus jäi kesken. Vaikka Salomaa sai opiskelijakollegoidensakin keräämän aineiston käyttöönsä, hän katsoi sen olevan riittämätön väitöskirjaa varten. Vaivalloisia reittejä myöten Salomaa palasi Turkuun.
Suomessa Salomaa jatkoi ”kriitillis-vertailevaa” filosofianhistoriallista työtä Schopenhauerin ja von Hartmanin parissa. Väitöskirja valmistui vuonna 1918 pääosin Leipzigin antikvariaateista kerätystä kirjallisuudesta.
Ohion roomalaiset kolikot
Ohion roomalaiset kolikot ovat esineitä, jotka löydettiin vuonna 1963 sillanrakennustöiden yhteydessä Ohiosta, Yhdysvalloista. Kaksi kolikkoa on saatu museoon, mutta loput ovat kadoksissa. Rahat ovat roomalaisia ja ajoittuvat vuosille 268 ja 312 tai 313. Työmaalla olleen henkilön leski toimitti kolikot museolle vuonna 1997.
Kolumbusta varhaisempaan aikaan ajoittuvia vanhasta maailmasta peräisin olevia rahoja on väittämän mukaan löydetty Amerikan mantereelta yhteensä yli 40. Näiden joukossa on roomalaisten lisäksi muun muassa numidialaisia ja juutalaisia rahoja. Rahat ovat todennäköisesti kulkeutuneet Amerikkaan vasta viime vuosisatoina esimerkiksi keräilijöiden mukana. Neljänkymmenen kolikkolöydön tutkimukset eivät ole viitanneet siihen, että kyseessä olisivat ennen Kolumbusta Amerikkaan tulleet kolikot vaan että sellaiseksi väitetty alkuperä on joko kyseenalainen tai selvästi väärä ja osoitettu sellaiseksi joko löytöpaikan perusteella tai löytämisestä kerrottujen olosuhteiden perusteella.
Carlo Ponti
Carlo Ponti (11. joulukuuta 1912 Magenta, Italia – 10. tammikuuta 2007 Geneve, Sveitsi) oli italialainen elokuvatuottaja.
Alkujaan juristin koulutuksen saanut Ponti siirtyi elokuva-alalle vuonna 1940. Hän oli useita vuosikymmeniä kuuluisin italialainen elokuvatuottaja. Vuonna 1941 alkaneella urallaan hän ehti tuottaa yli 140 elokuvaa, joita ovat muiden muassa Federico Fellinin "La Strada – Tie", Vittorio de Sican "Boccaccio '70", David Leanin "Tohtori Živago" ja Michelangelo Antonionin "Blow-Up – erään suudelman jälkeen". 1940-luvun lopulla Ponti työskenteli Lux Film -yhtiössä, vuodesta 1950 yhteistyössä Dino De Laurentiisin kanssa ja sen jälkeen riippumattomana tuottajana.
Ponti tunnetaan myös näyttelijä Sophia Lorenin puolisona. He joutuivat avioitumisensa vuoksi vuonna 1957 vaikeuksiin lain kanssa, sillä katolinen kirkko ei myöntänyt Pontille eroa edellisestä avioliitosta. Vuosien oikeustaistelun jälkeen Ponti vältti tuomion kaksiavioisuudesta, ja pari meni uudelleen naimisiin vuonna 1966 Ranskan kansalaisina.
Uudenmaan historiallinen maakunta
Uudenmaan (, ) historiallinen maakunta sijaitsee Uudenmaan ja eteläisen Kymenlaakson nykymaakuntien alueilla. Alueella asuu nykyisin noin 1 700 000 henkilöä. Suurimpia kaupunkeja alueella ovat Helsinki, Espoo, Vantaa, Kotka ja Porvoo. Sen aluetta vastasi likimain myös aiempi Uudenmaan lääni eri laajuuksissaan. Likimain Uudenmaan historiallinen maakunta vastasi myös Raaseporin linnaläänin ja Porvoon linnaläänin alueita.
Nimensä mukaisesti Uusimaa maakuntana on useimpia muita Suomen historiallisia maakuntia nuorempi. Yhdessä Satakunnan historiallisen maakunnan kanssa se kuuluu niihin Suomen historiallisiin maakuntiin, joiden nimeen ei sisälly kansanomaisten Suomen heimojen nimityksiä, jotka esiintyvät esimerkiksi paikannimissä ja muussa kansanperinteessä. Päin vastoin Hämeen on sanottu aikoinaan ulottuneen "suolamerestä suolamereen", so. sekä Uudenmaan että Satakunnan rannikoille. Erityisesti Uudenmaan historiallisen maakunnan synty omana maakuntanaan liittyy Suomen rannikoiden ruotsinkieliseen uudisasutukseen, vaikka maakunnan sisäosat ovatkin aina olleet suomenkielistä aluetta.
EFL Trophy
EFL Trophy on englantilainen jalkapallon cup-kilpailu, joka on tarkoitettu Valioliigaa ja Englannin Mestaruussarjaa alempien sarjojen joukkueille sekä Valioliigan ja Mestaruussarjan U23-joukkueille.
Nate Dogg
Nathaniel Dwayne Hale (tunnettiin paremmin taiteilijanimellä Nate Dogg; 19. elokuuta 1969 Clarksdale, Mississippi – 15. maaliskuuta 2011 Long Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja ja sanoittaja. Hän oli keskeinen vaikuttaja g-funk-genren parissa.
Mississippissä syntynyt Nate Dogg varttui Kaliforniassa Long Beachin kaupungissa. Hän perusti teini-ikäisenä yhdessä ystävänsä Warren G:n ja serkkunsa Snoop Doggin kanssa 213-yhtyeen. Hän julkaisi uransa aikana kolme sooloalbumia sekä yhden studioalbumin yhtyeensä kanssa. Nate Dogg tunnettiin erityisesti kertosäkeiden laulajana ja yhteistyöstään tunnettujen hip hop-artistien kuten Eminemin, 50 Centin ja Dr. Dren kanssa. Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan vuonna 2011 ollessaan 41-vuotias.
Nathaniel Dwayne Hale syntyi Clarksdalessa Mississippissä vuonna 1969. Hän oli rap-artistien Butch Cassidyn ja Snoop Doggin serkku. Hale lauloi lapsena kuorossa baptistikirkossa, jossa hänen isänsä toimi pastorina ja äitinsä kuoronjohtajana. 14-vuotiaana hänen vanhempansa erosivat, ja hän muutti Kalifornian Long Beachiin. 17-vuotiaana hän lopetti lukion ja liittyi Yhdysvaltain merijalkaväkeen, jossa hän palveli seuraavat kolme vuotta.
Palattuaan Long Beachille Hale alkoi tehdä musiikkia Snoop Doggin ja Warren G:n kanssa 213-ryhmässä. Warren G soitti 213-ryhmän demonauhan velipuolelleen Dr. Drelle, joka oli jo menestynyt musiikkialalla. Dr. Dre piti kuulemastaan ja solmi levysopimuksen Snoop Doggin kanssa. Tämän kautta myös Hale pääsi mukaan Dr. Dren albumille "The Chronic" vuonna 1992, minkä jälkeen hänkin sai levytyssopimuksen Dr. Dren ja Suge Knightin perustamaan Death Row Recordsiin.Death Row Recordsin studiolla liikkui paljon katujengiläisiä, ja tunnelma oli epämukava. Hale ei koskaan mennyt studiolle ilman asetta ja hän käytti myös luotiliiviä. Hän äänitti albumiaan, mutta yhtiö ei koskaan julkaissut sitä, ja hänen välinsä Suge Knightin kanssa kylmenivät.
Hale teki vuonna 1994 yhdessä Warren G:n kanssa kappaleen ”Regulate”. Siitä muodostui suuri hitti, joka viimeistään toi hänet suuren yleisön tietoisuuteen. Hänen debyyttialbuminsa tuli kauppoihin vuonna 1998 Breakaway Recordsin julkaisemana.
213-yhtye julkaisi ainoaksi jääneen studioalbuminsa "The Hard Way" vuonna 2004.
Nate Dogg menehtyi 15. maaliskuuta 2011 Long Beachissä, Kaliforniassa 41-vuotiaana. Syynä tähän oli sydämen vajaatoiminta. Hänen tiedetään kärsineen eläessään sairauskohtauksista. Hän on selvinnyt aikaisemmin kahdesta vakavasta halvauksesta vuosina 2007 ja 2008. Rap-artisti Game julkaisi Nate Doggille omistetun kappaleen alle kaksi vuorokautta tämän menehtymisen jälkeen. Kappale kantaa nimeä "All Doggs Go to Heaven (R.I.P. Nate Dogg)".
Kaiooshin
Kaiooshin ("Higashi no Kaiōshin", "Supreme Kai", "Shin") on kuvitteellinen hahmo Akira Toriyaman luomassa Dragonball Z -sarjassa. Kaiooshin esiintyy Dragon Ball -kirjoissa 37-42. Animessa hän esiintyy ensimmäisen kerran jaksossa 212. Hahmolla on pieni rooli myös Dragonball GT -sarjassa.
Kaiooshin oli universumin itäisen neljänneksen hallitsija. Universumin muita neljänneksiä hallinneet muut kaiooshinit kuolivat hirviö Buun hyökkäyksien takia. Vain yksi kaiooshin jäi jäljelle ja sulki Buun munaan. Kaiooshin ilmestyi sarjassa ensimmäisen kerran varoittaakseen Gokua maagi Babidin aikeista herättää Buu jälleen henkiin.
Kaiooshin on ylempi hallitsija, jonka alaisuudessa on neljä Suur-Kaioota, joiden hallintaan on määrätty itäinen, eteläinen, läntinen ja pohjoinen galaksi. Maapallo kuuluu pohjoiseen galaksiin, jota hallitsee kaioo King Kai ("North Kaio"). Täten Kaiooshin hallitsee kaikkea elämää universumissa.
Kaiooshin näyttää nuorelta ja on lyhytkokoinen, mutta vaikka hänen ikäänsä ei sanota missään, hän on oletettavasti tuhansia vuosia vanha. Kaiooshin ei taistele sarjan missään vaiheessa, mutta osaa kuitenkin taikoja. Hänellä on henkivartija nimeltä Kibito, joka osaa parantaa ja teleportata. Kaiooshin pelkää Buuta, koska on nähnyt, mitä se saa aikaan.
Kirjassa 41 Kaiooshin fuusioituu Potara-korvakorujen avulla Kibiton kanssa yhdeksi vanhan Kaiooshinin ("Rō Kaiōshin, Old Kai") pyynnöstä. Fuusio on lopullinen, eivätkä he voi enää palata takaisin entiseen muotoonsa. Sen lisäksi, että fuusio on lopullinen, poikkeaa Potara-korvakorujen fuusio muista sarjassa tavattavista fuusioista siten, että uudella hahmolla on kahden eri hahmon päällekkäisen äänen sijaan vain Kaiooshinin ääni. Hahmoa kutsuttiin alkuperäisesti sarjassa fuusiosta huolimatta edelleen Kaiooshiniksi, mutta sarjan eri dubbauksissa hahmosta käytettiin nimeä "Kibitoshin" tai "Kibito Kai".