hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kamaripop
Kamaripop on pop-musiikin laji, jonka hallitseva tunnuspiirre on kamarimusiikin vaikutus. Se näkyy sovituksissa ja orkestroinnissa, johon liittyy usein paljon jousia tai puhaltimia sekä muita perinteisiä kamarimusiikkisoittimia. Englannin kielessä tyylistä käytetään myös barokki-johdannaisia nimityksiä kuten "baroque pop", "baroque rock" tai "English baroque". Kamaripop sai alkunsa 1960-luvun puolivälissä, jolloin rock 'n' roll -kappaleisiin alettiin lisätä elementtejä klassisesta musiikista. Tyylin harjoittajat alkoivat käyttää rockille epätyypillisiä instrumetteja kuten cembaloa, oboeta tai käyrätorvea. Tyyli oli eniten suosiossa aikana, jolloin käytössä ei ollut syntetisaattoreita tai samplereita, joten levyillä käytettiin "oikeita", tavallisesti studiomuusikoiden soittamia instrumentteja. Kamaripop eroaa progressiivisen rockin klassisista orkestroinneista yksinkertaisemmilla kappalerakenteillaan, jotka ovat lähempänä tavanomaisempia pop-kappaleita, sekä lähempänä valtavirtaa olevilla sanoituksillaan.
Nykykamaripop ammentaa vahvasti mm. Brian Wilsonin, Burt Bacharachin ja Lee Hazlewoodin tuotannosta. Se syntyi paljolti vastareaktiona 1990-luvun vaihtoehtomusiikissa vallinneelle lo-fi-estetiikalle.
Belle &amp; Sebastian
Belle & Sebastian on tammikuussa 1996 perustettu indie pop-yhtye Glasgow'sta, Skotlannista. Yhtyeessä on seitsemän jäsentä. Aluksi he levyttivät Jeepster Recordsille, mutta ovat nykyisin tehneet sopimuksen Rough Trade Recordsin kanssa Isossa-Britanniassa ja Matador Recordsin kanssa Yhdysvalloissa. Molemmat levy-yhtiöt ovat itsenäisiä eli eivät toimi suurimpien ja markkinoita hallitsevien levy-yhtiöiden avustuksella tai alaisuudessa.
Yhtye on nimetty 1960-luvun suositun televisiosarjan "Belle ja Sebastian" mukaan.
Maastricht
Maastricht on noin 122 000 asukkaan kaupunki Alankomaissa. Se on Limburgin maakunnan pääkaupunki ja sijaitsee Maasjoen varrella maan eteläosassa, Belgian ja Saksan väliin jäävällä kapealla alueella. Matkaa Belgian rajalle on vain pari kilometriä.
Kaupunki on perustettu roomalaisten leiripaikalle. Se oli piispanistuin vuosina 382–721. Brabantin herttua, espanjalaiset ja ranskalaiset ovat vallaanneet sen useita kertoja historian varrella. Toisessa maailmansodassa saksalaiset hyökkäsivät sinne Alankomaiden valtauksen ensimmäisenä päivänä, ja se oli myös ensimmäinen kaupunki joka vapautettiin saksalaisista 1944. Vuonna 1992 kaupungissa allekirjoitettiin Maastrichtin sopimus.
Kaupungin eteläpuolella on hiekkakivilouhoksia, joiden käytävissä on piiloteltu pakolaisia ja karjaa sotien aikana.
Maastrichtin yliopistossa on lähes 16 tuhatta opiskelijaa. Sen opetusmenetelmä on "problem based learning", ja se sanoo olevansa Alankomiden yliopistoista kansainvälisin.
Maastrich pyrkii vuoden 2018 Euroopan kulttuuripääkaupunkien joukkoon. Times HIgher Education-listalla Maastricht nousi sadan parhaan joukkoon lukuvuodelle 2013–2014.
Jalkapalloseura MVV Maastricht on kotoisin Maastrichtista. Seura pelaa Eerste Divisiessa. Kaupungista on kotoisin myös amerikkalaisen jalkapallon seura Maastricht Wildcats, joka pelaa Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla.
Maastrichtin ystävyyskaupungit ovat Liège Belgiassa, Koblenz Saksassa ja Rama Nicaraguassa.
Näennäissatunnaislukugeneraattori
Näennäissatunnaislukugeneraattori (valesatunnaislukugeneraattori, pseudosatunnaislukugeneraattori) on matemaattinen algoritmi, joka pyrkii annetun siemenen perusteella luomaan mahdollisimman satunnaisen luvun. Luonnollisesti pelkillä matemaattisilla operaatioilla ei voida luoda täysin satunnaista lukua, minkä vuoksi puhutaankin näennäissatunnaisluvuista.
Tyypillinen näennäissatunnaislukugeneraattori tuottaa tasajakautuneella todennäköisyydellä lukuja välillä 0...1, jonka jälkeen arvottu luku voidaan muokata jonkun muun jakauman mukaiseksi.
Satunnaislukugeneraattorin tasoa arvioidaan sen perusteella, kuinka sen tuottama satunnaislukujono käyttäytyy. Hyvä generaattori pystyy tuottamaan suunnattoman määrän toisistaan riippumattomia satunnaislukuja joiden jakauma noudattaa satunnaisjakaumaa. Huono generaattori tuottaa vain esimerkiksi tuhannen luvun jonon, jonka jälkeen lukujono alkaa toistaa itseään. Tällöin myös merkkijonon jakauma on epätasainen, ja satunnaisuuden näennäinen matkiminen ei toteudu.
Tyypillinen näennäissatunnaislukugeneraattori laskee seuraavan arvon edellisestä satunnaisluvusta
jollain sopivalla funktiolla.
Ensimmäinen luku on valittava, ja sitä sanotaan siemeneksi. Mikäli satunnaisluvuksi tulee sama kuin siemenestä, koko kierros alkaa identtisenä alusta. Siemenluku haetaan yleisimmin tietokoneen kellosta.
Tunnettu näennäissatunnaislukugeneraattori on LCG, jossa f(x)=(a*x+b) mod c. Käytännössä c on yleensä kahden potenssi, koska se mahdollistaa hitaan mod-operaation korvaamisen yksinkertaisella binäärisellä AND-operaatiolla. Kun prosessori pystyy työskentelemään log(c) -bittisillä kokonaisluvuilla, myös AND-operaatio voidaan ohittaa koska c:n ylittävä osa luvusta ”leikkaantuu” pois kokonaislukuylivuodon avulla.
"Numerical recipes in C" mainitsee LCG:n jossa a=1664525, b=1013904223 ja c=2. Tämän generaattorin jakso on 2.
Vaikka LCG on helppo toteuttaa, sen viat ovat ilmeisiä esimerkiksi statistisissa testeissä. LCG häviää myös nopeudessa kehittyneemmille generaattoreille jotka eivät käytä kertolaskua. LCG voi kuitenkin olla riittävä käyttötarkoituksiin jotka eivät vaadi korkeatasoista ”satunnaisuutta”, esimerkiksi videopeleille.
Satunnaislukugeneraattori, joka yksinkertaisesti ajaa funktion edelliselle generoidulle luvulle, omaa jakson jonka pituus on maksimissaan yhtä kuin sallittujen lukujen lukumäärä. Syntymäpäiväparadoksin vuoksi täyden jakson omaavan generaattorin statistinen virheellisyys alkaa kuitenkin viimeistään näkyä kun generoitujen lukujen lukumäärä on kutakuinkin sallittujen lukujen lukumäärän neliöjuuri. Tämän vuoksi hienostuneemmat generaattorit käyttävät useamman sanan (muuttujan) sisäistä tilaa.
Suosittu Mersenne Twister käyttää 624:n sanan sisäistä tilaa. Se ”sekoittaa” koko sisäisen tilansa, sitten tuottaa 624 lukua ajamalla sisäisen tilan sanat yksitellen lyhyen muunnosfunktion läpi. MT on nopea, joskaan ei nopein normaalit statistiset testit läpäisevä pseudosatunnaislukugeneraattori.
Wassenaarin sopimus
Wassenaarin sopimus on kansainvälinen vientirajoitusjärjestelmä, jolla valvotaan ja rajoitetaan tavanomaisten aseiden ja sotilasteolliseen käyttöön soveltuvien ns. kaksikäyttötuotteiden vientiä sopimuksen ulkopuolisiin maihin.
Sopimus allekirjoitettiin vuonna 1996. Suomi on yksi sopimuksen 33:sta perustajajäsenestä. Helmikuussa 2009 sopimuksessa oli mukana 40 valtiota.
Aseteollisuuden tuotteiden lisäksi tietoteknisesti merkittävää on, että sopimukseen liittymisen jälkeen kryptografisia ohjelmistotuotteita sai tuoda Yhdysvalloista vapaasti Suomeen. Kuluttajamarkkinoille tarkoitettujen salaustuotteiden kontrolloinnista luovuttiin kokonaan.
Ennen sopimusta Suomeen sai tuoda ainoastaan 40 bitin salausvahvuudella toimivia tuotteita. Kyseiset tuotteet oli siis käytännössä helppo murtaa. Yhdysvaltain vientilainsäädännöt olivat niin tiukat, että käytännössä suomalainen sai kyllä matkustaa Yhdysvaltoihin kannettavan tietokoneen kanssa, johon oli asennettu vahvaa salausta käyttävä ohjelmisto, mutta Yhdysvalloista ei saanut poistua tuotteen kanssa.
Lähde:
Stefan Lochner
Stefan Lochner (n. 1410 Meersburg am Bodensee – 1451 Köln), tunnetaan myös nimillä Stephan Lochner ja mestari Stephan, oli goottilaisen kauden loppupuolen saksalainen taidemaalari. Häntä pidetään Kölnin koulun merkittävimpänä edustajana. Hänet tunnetaan etenkin mystisistä, uskonnollisia aiheita kuvaavista maalauksista.
Stefan Lochner on tunnettu pehmeästä, erinomaisen tarkasta tyylistään. Hänen tyylissään on goottilaista kiintymystä pitkiin, virtaaviin viivoihin ja kirkkaita, jalokivimäisiä värejä flaamilaisvaikutteisella todenmukaisuudella ja yksityiskohtaisuudella. Hän teki uskonnollisia maalauksia, joissa oli hienovaraisia tunteita.
Lochner työskenteli pääosin Kölnissä, ja hänen päätyönsä, triptyykki "Kaupunginsuosijoiden alttari", sijaitsee Kölnin katedraalissa. Teoksessa hän kuvaa, kuinka kaupungin asukkaat osoittavat kunnioitusta Jeesuslapselle.
Tavallaan yhteenveto hänen tyylistään on "Madonna Ruusutarhassa" -maalaus, jossa on neitsyt Maria ja Jeesuslapsi kukkivan ruusutarhan keskellä enkeleiden ympäröimänä.
Harri Sirola
Harri Erkki William Sirola (28. toukokuuta 1958 Helsinki – 16. elokuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Sirola pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1977, opiskeli eri aineita Helsingin yliopistossa ja oli myös puusepän opissa. Hänen äitinsä on kirjailija ja lääkäri Irma Kerppola-Sirola.
Harri Sirolan esikoisteos "Abiturientti" ilmestyi 1980, ja siitä hänet muistetaan yhä parhaiten. Aikanaan se oli kohuttu teos, jossa kritisoitiin voimakkaasti Suomalaista Yhteiskoulua ja porvarillista elämää ja kuvailtiin päähenkilön estotonta sukupuolikäyttäytymistä silloiseen suhtautumiseen nähden melko värikkäästi. Vuonna 1983 Janne Kuusi ohjasi "Abiturientista" elokuvasovituksen "Apinan vuosi", jonka pääosaa esittää Heikki Salomaa. "Abiturientin" jälkeen Sirolalta ilmestyi kahdeksan teosta, joiden aihepiirit vaihtelevat runsaasti. Ryhdyttyään kalastamaan hän innostui kirjoittamaan kokoelman kalastusnovelleja.
Sirola kirjoitti myös Viron vankila-, vankileiri- ja loikkauskokemuksista kertovan teoksen "Kaksi kaupunkia". Kirjoitus- ja muokkausprosessi kesti viisi vuotta, minä aikana maailma muuttui hyvin paljon. Kun Sirola valmistautui kirjoittamiseen, hänellä oli käsissään runsaasti todellista kohumateriaalia, jollaista edes sensaatiolehdet eivät tuolloin uskaltaneet julkistaa. Vuosia kestäneen prosessin aikana Viro nousi kuitenkin yleiseksi puheenaiheeksi, eikä kirja saanut ehkä ansaitsemaansa huomiota.
Kun "Kaksi kaupunkia" jäi vaille suurempaa huomiota, Sirola vajosi syvään masennukseen. Itse hän kuvasi tilaa seuraavasti:
”Tuska-depressioon sairastuminen on kuin siirtyminen maanpäällisestä elämästä vedenalaiseen. Paine on veden alla kova. Korvat paukkuvat. Keuhkot eivät saa happea. Ja niin jonkin ajan kuluessa kaikki elintoiminnot pysähtyvät, tai paremmin sanottuna: lähes pysähtyvät. Jommoinenkin olkipilli johtaa kauas pinnalle. Pysyt vaivalloisesti hengissä, ilma virtaa pillin läpi katkonaisesti, mutta virtaa sittenkin – ja juuri kun kuvittelet hapen loppuvan, pillistä tuhahtaa sen verran mädänhajuista ilmaa, että kykenet tuntemaan kivun.”
Sirola oli mukana perustamassa nuorten kulttuuriradikaalien "Kiima"-lehteä.
Harri Sirola teki itsemurhan 16. elokuuta 2001 Helsingissä hyppäämällä Kampissa metron alle. Hän oli lähtenyt Lapinlahden sairaalasta aamukävelylle ilman henkilöpapereitaan. Metron alle heittäytynyt tuntematon mies osoittautui Sirolaksi vasta seuraavana päivänä.
Anja Kaurasen "Syysprinssi"-teoksen päähenkilön esikuvana oli Harri Sirola.
Intertekstuaalisuus
Intertekstuaalisuus tarkoittaa tekstissä esiintyviä sekä implisiittisiä että eksplisiittisiä viitteitä muihin teksteihin. Sananmukaisesti intertekstuaalisuus tarkoittaa tekstienvälisyyttä. Se on keskeinen teoreettinen käsite nykyaikaisessa kirjallisuustieteessä.
On sanottu, että kirjailija kirjoittaa kaikki tekstinsä muiden lukemiensa kirjojen pohjalta, tai kenties pohjautuen koko elämänkokemukseensa. Toisaalta lukijan näkökulmasta voidaan sanoa, että kaikki tekstit tulkitaan aina suhteessa joihinkin niitä edeltäviin teksteihin ja suhteessa lukijan omaamaan elämänkokemukseen ja -tilanteeseen. Niinpä intertekstuaalisia viitteitä voi havaita kaikessa kirjallisuudessa ja yleensä kulttuurissa. Käsitteen intertekstuaalisuus määritteli ja toi laajempaan tietoisuuteen ranskalais-bulgarialainen semiootikko ja kirjallisuusteoreetikko Julia Kristeva vuonna 1966.
Intertekstuaalisuuden lajeja ovat esimerkiksi
Kristeva on omassa ajattelussa kritisoinut ajatusta intertekstuaalisuudesta suorina viittauksina. Tämän vuoksi hän on ajoittain käyttänyt intertekstuaalisuuden sijasta käsitettä transpositio.
Jacques Derrida oli filosofisen jälkistrukturalismin edustaja, joka kehitti dekonstruktion perusperiaatteita. Intertekstuaalisuutta on pidetty dekonstruktion alalajina.
Dekonstruktio yleisesti ottaen on ero tekstin ja marginaalin välillä, ero kirjaan painetun ja lukijan tulkitseman tekstin välillä, "se, mikä on rivien välissä." Intertekstuaalisuus on vain yksi esimerkki dekonstruktiosta.Selviä esimerkkejä intertekstuaalisuudesta ovat tyylijäljitelmät eli pastissit sekä parodiat eli ivamukaelmat.
Nykyisin puhutaan intertekstuaalisuuden ohella myös intermediaalisuudesta. Tällä halutaan painottaa ajatusta siitä, että erilaisten kirjallisten tekstien ja toisaalta mediatekstien (esimerkiksi elokuva, tv-sarjat) välillä tapahtuu jatkuvaa liikettä ja syntyy viittaussuhteita. Intermediaalisuuden käsitettä on tarkastellut ja määritellyt muun muassa Tampereen yliopiston mediatutkija Mikko Lehtonen.
Anna
Anna on monissa maissa yleinen naisen etunimi. Anna on muunnos heprean armoa tai suosiota tarkoittavasta nimestä Hannah. Nimen laajaan maailmanlaajuiseen suosioon on vaikuttanut se, että Neitsyt Marian äiti oli kristillisen ja islamilaisen perimätiedon mukaan Anna.
Anna-alkuisia yhdysnimiä, joilla on Suomessa yli 500 kantajaa, ovat Anna-Kaisa, Anna-Leena, Anna-Liisa, Anna-Maija, Anna-Mari, Anna-Maria ja Anna-Sofia. Anna-Liisa on Suomen yleisin yhdysnimi.
Vuoden 2013 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity noin 115 800 Anna-nimen saanutta naista sekä muutamia miehiäkin. Anna on yksi suosituimmista tyttöjen etunimistä Suomessa.
Anna otettiin suomalaiseen almanakkaan vuonna 1705. Nimipäivä oli aluksi 15. joulukuuta, mutta 1708 se muutettiin Ruotsin mallin mukaan nykyiselle päivälleen 9. joulukuuta. Roomalaiskatoliset juhlivat Annaa 26. heinäkuuta. Ortodokseilla nimipäivä on perinteisesti 25. heinäkuuta, mutta nykyisin myös 10. helmikuuta, 9. syyskuuta sekä suomalaisalmanakan kanssa yhtä aikaa 9. joulukuuta.
Myös useiden Annan muunnelmien nimipäivä on 9. joulukuuta: Annen, Annin, Anun, Annelin, Annikin, Annikan ja Annukan. Annasta on muitakin muunnelmia, joilla on eri nimipäivä tai joita ei ole otettu suomalaiseen almanakkaan, esimerkiksi Anniina, Anja, Anita, Anitta, Ana, Annu, Annele, Ann, Anette ja Annette. Anna-nimen yksi monissa maissa esiintyvä muunnos on myös Ana. Suomessa Ana on kuitenkin virallisesti miehen nimi, koska sitä käytetään paljon lempinimenä mm. Antti- ja Antero-nimisten miesten keskuudessa, vaikka onkin alun perin muunnos naisen Anna -nimestä. Ana-nimen saa Suomessa vuosittain n. 20 miestä.
Ulkomailla Ana on myös naisen nimi. Lisäksi Anna on ollut suosittu kaksoisnimien alkuosana, kuten: Anna-Kaisa, Anna-Leena, Anna-Liisa, Anna-Maija ja Anna-Mari.
Aku
Aku on suomalainen miehen etunimi, lyhentymä latinankielisestä sanasta "Augustus", joka tarkoittaa kunnianarvoisaa. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan vuoden 2018 loppuun mennessä Aku on Suomessa annettu nimeksi 3429 miehelle ja muutamalle naiselle.
Juhana
Juhana on suomalainen miehen etunimi, yksi Johannes-nimen monista suomalaisista mukaelmista. Se on syntynyt nimen ruotsalaisesta muunnelmasta Johan. Juhanan nimipäivä on vanha juhannuspäivä 24. kesäkuuta.
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan Suomessa on 1800-luvun lopulta kesäkuuhun 2014 mennessä annettu nimi Juhana 12 139 miespuoliselle henkilölle.
Nimeä Juhana käytetään suomen kielessä vakiintuneesti historiallisissa yhteyksissä myös useimmista monarkeista, joiden nimenä on ollut jokin Johannes-nimen muunnelma. Johannes-nimisistä paaveista käytetään kuitenkin raamatun mukaista nimimuotoa Johannes. Samoin Espanjan entisestä kuninkaasta käytetään suomeksikin nimeä Juan Carlos.
Virallisena etunimenä nimi Juhana esiintyy muiden muassa seuraavilla tunnetuilla nykyajan henkilöillä:
Nimeä Juhana käytetään varsinkin vanhemmassa kirjallisuudessa myös monista Suomen historian henkilöistä, joista aikalaislähteissä tai asiakirjoissa on käytetty ruotsinkielistä nimeä Johan, samoin kuin myös muiden maiden historian henkilöistä, joiden nimenä on ollut jokin Johannes-nimen muunnelmista:
RMB
RMB on Rolf Maier-Boden (s. 6. maaliskuuta 1974 Berliini) ja Farid Gharadjedaghin (s. 26. toukokuuta 1974 Teheran) muodostama saksalainen elektronista musiikkia soittava yhtye. Yhtyeen varhainen materiaali on enemmän tekno ja rave -henkistä, mutta kehittyi 90-luvun loppua kohden enemmän trancetyyliin ottaen vaikutteita myös monista muista tyylilajeista.
Rolf Maier-Bodella sekä Farid Gharadjedaghilla oli pieniä musiikkiprojekteja opiskeluidensa ohella 90-luvun alussa. Kaksikko lyöttäytyi lopulta yhteen vuonna 1993 pienellä Adam&Eve levymerkillä josta he siirtyivät pian Low Spirit Recordsille.
Vuonna 1994 julkaistiin single Redemption ja vuonna 1995 Passport To Heaven sekä Experience singlet. Singlet ja 1995 julkaistu albumi This World Is Yours menestyivät hyvin Saksassa.
Vuonna 1996 julkaistiin single Spring, jota myytiin Saksassa muutamassa kuukaudessa yli 250 000 kappaletta. Spring nousi myös Suomen viralliselle single-listalle. Vuonna 1997 ilmestynyt Break The Silence -single nousi puolestaan kahdeksaksi viikoksi Suomen virallisen single-listan top-20:een. Vuonna 1998 ilmestyi RMB:n kolmas albumi Widescreen, joka kävi myös Suomen albumi-listojen top20:ssä. Kolme vuotta myöhemmin ilmestyi RMB:n neljäs albumi Mission Horizon, josta tehtiin 2002 kahden levyn uusintatuotanto.
RMB otti musiikissaan ja musiikkivideoissaan vahvasti kantaa ympäristöongelmiin. Molemmat artistit osallistuivat myös erilaisiin ympäristönsuojeluhankkeisiin sekä ympäristöjärjestö Greenpeacen protesteihin. Molemmat osallistuivat mm. protesteihin Mururoa Atollilla, joka toimi Ranskan ydinkoealueena. RMB julkaisi myös kappaleen "Our Trip to Mururoa" joka oli omistettu Mururoan atollin prostestille.
Rolf Maier-Bode jatkaa tätä nykyä soolouralla ja häneltä on ilmestynyt albumi "Thirteen Stories" vuonna 2009.
Pääsiäissaari
Pääsiäissaari (esp. "Isla de Pascua", rapanuin kielellä "Rapa Nui", 'suuri saari') on Chilelle kuuluva saari eteläisellä Tyynellämerellä. Saarta voidaan kutsua myös nimellä Pääsiäissaaret, sillä pääsaaren lisäksi siihen kuuluvat kaksi pientä asumatonta naapurisaarta Motu Iti ja Motu Nui.
Pääsiäissaari on Chilen tärkeimpiä turistikohteita sen kauneuden ja muinaisuuden vuoksi. Muinaisesta sivilisaatiosta ovat jääneet jäljelle jättimäiset moai-patsaat, joiden suojelusta Rapa Nuin kansallispuistossa vastaa Chilen hallituksen alainen CONAF-metsänsuojelujärjestö. Ne ovat kuuluneet Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1995 lähtien.
Pääsiäissaari on vulkaaninen saari Polynesian saaristossa. Saaren pinta-ala on 163 neliökilometriä. Saari sijaitsee noin 3 700 kilometriä länteen Chilen rannikolta ja noin 2 000 kilometrin päässä lähimmästä asutusta saaresta Pitcairnista. Muodoltaan saari on kolmiomainen ja sen kärjet ovat sammuneita tulivuoria.
2,269
Saarella asui noin 6 370 asukasta vuonna 2015, joista suurin osa asuu saaren ainoassa kaupungissa Hanga Roassa. Vuonna 2002 oli 59,85 % polynesialaisia rapanuita, suurin osa muista on peräisin Chilestä. Saarella puhutut kielet ovat espanja ja rapanui.
Pääsiäissaari on Chilen maakunta ja kunta, jota hallitaan sen mukaisesti. Saarella on kuvernööri, jonka nimittää tasavallan presidentti, sekä pormestari ja kunnanvaltuutettuja, jotka valitaan vaalein.
Polynesialaiset lienevät asuttaneet saaren joskus 900–1200 jaa. Pääsiäissaarelaisten kieli ja kulttuuri on tyypillisesti polynesialainen. Jotkut, kuten Thor Heyerdahl, ovat väittäneet ainakin saaren pappiseliitin tulleen intiaanien asuttamasta Etelä-Amerikasta, mutta tästä ei ole pitäviä todisteita.
Metsäiselle saarelle syntyi asutuksen yhteydessä pian muun muassa maanviljelyllä, metsästyksellä ja kalastuksella elävä päällikkövaltainen kulttuuri. Saari oli jaettu runsaan kymmenen klaaninpäällikön kesken. Päälliköt esiintyivät tavalliselle kansalle jumalan jälkeläisinä ja asuivat rannassa parhailla mailla. Päälliköillä lienee ollut jonkinlainen sopimusjärjestelmä, joka mahdollisti valtavien moai-patsaiden rakennuttamisen eri puolilta saarta saaduista kivistä. Patsaat lepäsivät ahuiksi kutsuttujen suurten alustojen päällä. Ahut olivat alkujaan hautojen lähellä olevia temppelimäisiä keskuksia.
Noin vuoteen 1650 mennessä metsät oli pääosin hakattu pois. Maa kului eroosion myötä, mistä seurasi nälänhätää ja ihmissyöntiä. Pappisvaltainen järjestelmä romahti eikä patsaita enää pystytetty. Soturieliitti kaappasi vallan ja klaanit sotivat keskenään. Uusi uskonto nousi.
Eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1722. 1800-luvulla moni saarelainen joutui perulaisten orjiksi tai kuoli eurooppalaisten tuomiin tauteihin. Vuonna 1888 saari siirtyi Chilelle, joka antoi saarelaisille kansalaisoikeudet vasta vuonna 1966.
Solmu (täsmennyssivu)
Solmu on solminnan lopputulos.
Solmu voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:
Pleissaus
Pleissaus (myös spleissaus tai pujonta) on köyden tai vaijerin säikeiden punomista itsensä tai muiden köysien kanssa siten, että muodostuu kestävä ja pitävä yhteys, joka paksuntaa köyttä vain vähän. Pleissauksen ero solmuun on, että pleissaus ei ole helposti avattavissa, mutta köysi kulkee rissojen yms. läpi paremmin kuin solmittu liitos ja pleissaus heikentää köyttä merkittävästi vähemmän kuin solmiminen.
Merimiesperinteessä purjelaivojen aikana kaikki kiinteät liitokset tehtiin pleissaamalla ja solmuja käytettiin vain köysien väliaikaiseen kiinnittämiseen.
Yleisimpiä pleissaustyyppejä ovat köyden jatkaminen (tai köyden päiden punominen yhteen), silmukkapleissi (luonnollisen silmukan teko köyden päähän) ja kruunupleissi (köyden avoimen pään päättely luonnollisesti).
Kierretyssä, yleensä kolmisäikeisessä, köydessä avataan köyden säikeitä päästä n. 6 kierrosta ja pujotaan säikeet toisen köyden säikeiden väliin. Vaijeri pleissataan vastaavalla tavalla. Mikäli köydessä tai vaijerissa on ydin, menetelmä on monimutkaisempi. Köyttä pleissattaessa säikeitä voidaan ohentaa 3-4 pujotuksen jälkeen, jolloin tulos on kauniimpi ja päättyy sulavasti.
Punottujen ytimettömien köysien pleissaminen on helppoa, köysi voidaan vain työntää riittävän pitkältä matkalta (10-20 kertaa köyden paksuus) köyden muodostaman putken sisälle ja varmistaa liitos ompelemalla.
Punottujen ytimellisten köysien pleissaus riippuu köyden rakenteesta. Jos myös ydin on ontto, putkirakenteinen, kerrokset voidaan pujottaa toistensa sisään ja saada kestävä liitos. Eräillä valmistajilla on tarjoilla suuria muovineuloja heidän köysiensä liittämiseksi. Joidenkin köysien kohdalla tarvitaan erityisiä tekniikkoja.
Yleisin työkalu on kourumalspiikki (suom. myös pujotuspuikko, eng. marlinspike tai fid), jolla avataan köyden säikeitä ja pujotetaan säikeet säikeiden lomaan. Vaijerien pleissaukseen tarvitaan umpinaista teräksistä malspiikkia. Lisäksi voidaan tarvita purjeneuloja ja lankaa työn päättelyyn rihmaamalla sekä ruuvipenkkiä tai lukkopihtejä vaijerin käsittelyyn.
Liechtensteinin lippu
Liechtensteinin lippu on Liechtensteinin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Siinä on ruhtinaskunnan kansalliset värit punainen ja sininen samankokoisina vaakasuuntaisina raitoina, sininen ylhäällä. Sinisen raidan vasemmassa reunassa on kultainen ruhtinaan kruunu. Sininen väri kuvaa kirkasta taivasta ja punainen kotilieden hiillosta. Kultainen kruunu kuvaa ruhtinassuvun ja kansan yhteyttä. Lipun mittasuhteet ovat 3:5. Kruunu lisättiin vuonna 1937 sen jälkeen, kun Liechtensteinin lippu oli vuonna 1936 Berliinin olympialaisissa sekoittunut identtiseen Haitin lippuun. Kruunun ulkomuotoa muutettiin hiukan vuonna 1982.
Liechtensteinin vaakuna
Liechtensteinin vaakuna on Liechtensteinin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on samalla myös ruhtinashuoneen tunnus. Sitä käytetään paitsi virallisissa yhteyksissä, myös postimerkeissä ja muussa sellaisessa. Oikeus vaakunan käyttöön on ainoastaan ruhtinashuoneen jäsenillä ja valtion virkamiehillä. Hallitus voi myös antaa yksityisille henkilöille ja yrityksille oikeuden käyttää vaakunaa, jos se hyödyttää myös valtiota.
Heraldinen selitys:
Mont Pelée
Mont Pelée (, ) on aktiivinen tulivuori Martiniquen (Ranskan merentakainen departementti Länsi-Intiassa) saaren pohjoiskärjessä Karibianmerellä. Sammuneeksi luultu Mont Pelée purkautui 8. toukokuuta 1902 (katso Mont Peléen tulivuorenpurkaus 1902) tuhoten noin kuusi kilometriä vuorenhuipusta etelään sijainneen Saint-Pierren kaupungin.
Saint Pierre oli tuolloin saaren pääkaupunki, asukasluvultaan noin 25 000, jota kasvattivat 25. huhtikuuta alkaneiden pienempien tulivuorenpurkauksien mutavyöryjä ja pieniä räjähdyksiä paenneet pakolaiset. 8. toukokuuta noin 30 000 ihmistä sai tulivuorenpurkauksessa surmansa muutaman minuutin sisällä purkauksen alkamisesta. Ainoastaan kaksi pelastui: kaupunginvankilan maanalaisessa kuolemansellissä ollut kuolemaantuomittu vanki (armahdettiin myöhemmin), sekä kaupungin laidalla asunut mies. Kuolleiden joukossa oli useita kaupungin satamaan ankkuroituneiden laivojen matkustajia ja miehistön jäseniä.
26. huhtikuuta kadonneen "Roraima"-laivan uskotaan uponneen jonkin pääpurkausta edeltäneen purkauksen tuhkapilven uhrina.
Mont Pelée jatkoi hävitystyötään pitkälle vuoteen 1903 asti. 30. elokuuta 1902 laavavirta iski Morne Rouge’n kylään, jolloin ainakin 1 000 ihmistä sai surmansa.
Viimeksi tulivuori on purkautunut vuosina 1929–1932.
Mont Pelée on nykyään tulivuorentutkijoiden ja geofyysikkojen jatkuvan tarkkailun kohteena.
Rytmi
Musiikillisen rytmin on määritellyt "J. Combarieu" lyhyesti: " Rytmi syntyy siitä, että sävelteoksen esittämiseen tarvittava aika järjestelmällisesti jakaantuu korvalle tajuttavalla lailla."
Ilmari Krohn kuvailee, että "säveltaiteessa rytmi tarkoittaa sävelteosten osien, - niin laajempien kuin pienempienkin - suhtautumista siihen kokonaisuuteen, johon ne lähinnä kuuluvat."
Ilmari Krohnin käyttämät rytmiyksiköt:
Iskun puolestaan voidaan katsoa jakautuvan seuraavanlaisesti:
Tempo määrittää kappaleen nopeuden. Klassisessa musiikissa kappaleen esitystempo merkitään tavallisesti nuotteihin käyttämällä vakiintuneita italialaisperäisiä ilmaisuja.
Oben am jungen Rhein
Oben am jungen Rhein on Liechtensteinin kansallislaulu. Sen sanat on kirjoittanut vanhan perinteisen runon pohjalta saksalainen pappi Jakob Jauch, joka piti Balzersissa aamumessuja 1852–1856. Melodiana käytetään H. Careyn sävelmää, joka on käytössä myös Ison-Britannian kansallislaulun "God Save the Queen"in melodiana.
Sanoitus sisälsi alun perin viisi säkeistöä, mutta Liechtensteinin parlamentti muokkasi ja lyhensi kappaletta 1963. Laulun ”saksalaisesta Reinistä” tuli ”nuori Rein” ja ”saksalaisesta isänmaasta” ”kallis isänmaa”.
Vanhastaan on ollut tapana, että viimeisen säkeistön sanojen ”Hoch leb' der Fürst vom Land” kohdalla oikea käsi kohotetaan tervehdykseksi ruhtinaalle. Koska tämä ele muistuttaa monien mielestä liikaa Hitler-tervehdystä, noudatetaan tapaa nykyään enää harvoin.
Kuuntele!
Oben am jungen Rhein
1. "Oben am jungen Rhein"
"lehnet sich Liechtenstein"
"an Alpen höh'n."
"Dies liebe Heimatland,"
"das teure Vaterland"
"hat Gottes weise Hand"
"für uns erseh'n."
"Dies liebe Heimatland,"
"das teure Vaterland"
"hat Gottes weise Hand"
"für uns erseh'n."
2. "Hoch lebe Liechtenstein"
"blühend am jungen Rhein"
"glücklich und treu."
"Hoch leb der Fürst vom Land"
"hoch unser Vaterland"
"durch Bruderliebe Band"
"vereint und frei."
"Hoch leb der Fürst vom Land"
"hoch unser Vaterland"
"durch Bruderliebe Band"
"vereint und frei."
Epävirallinen suomennos:
Ylhäällä nuorella Reinillä
1. "Ylhäällä nuorella Reinillä"
"nojaa Liechtenstein"
"korkeisiin Alppeihin."
"Tämän rakkaan kotimaan,"
"kalliin isänmaan"
"on Jumalan viisas käsi"
"meille valinnut."
"Tämän rakkaan kotimaan,"
"kalliin isänmaan"
"on Jumalan viisas käsi"
"meille valinnut."
2. "Korkealla elää Liechtenstein"
"kukoistavana nuorella Reinillä"
"onnellisena ja vilpittömänä."
"Kauan eläköön maan ruhtinas,"
"kauan eläköön isänmaamme,"
"läpi veljesrakkauden"
"yhtenäisenä ja vapaana."
"Kauan eläköön maan ruhtinas,"
"kauan eläköön isänmaamme,"
"läpi veljesrakkauden"
"yhtenäisenä ja vapaana."
Vuoteen 1963 laulu kuului seuraavasti
Luettelo Liechtensteinin ruhtinaista
Tämä on luettelo Liechtensteinin ruhtinaista.
Luettelo Liechtensteinin pääministereistä
Luettelo Liechtensteinin pääministereistä 1921 lähtien.
Väliaikaiset pääministerit :
Hans Adam II
Hans Adam II (koko nimi "Johannes Adam Ferdinand Alois Josef Maria Marco d’Aviano Pius Fürst von und zu Liechtenstein", s. 14. helmikuuta 1945 Zürich, Sveitsi) on Liechtensteinin ruhtinas. Hän on ruhtinas Franz Josef II:n ja ruhtinatar Ginan vanhin poika. Nimen Hans Adam hän sai toimimaan yhteytenä menneisyyden ja tulevaisuuden välillä. Ruhtinas Hans Adam I, joka hallitsi 1699–1712, oli ruhtinaskunnan perustaja.
Hans Adam kasvoi sisarustensa kanssa Vaduzin linnassa. Hän kävi kansakoulunsa Vaduzissa, jossa hän toimi myös partiolaisena. Isänsä tavoin prinssi Hans Adam meni "Schottengymnasium"in kouluun Wieniin 1956. 1960 hän siirtyi opiskelemaan Zuoziin, missä hän valmistui sekä sveitsiläisestä että saksalaisesta lukiosta ylioppilaaksi. Myöhemmin Hans Adam toimi harjoittelijana pankissa Lontoossa. Äidinkielensä saksan lisäksi hän puhuu englantia, ranskaa ja italiaa. Syksyllä 1965 Hans Adam aloitti taloustieteen opintonsa St. Gallenin yliopistossa Sveitsissä. Hän valmistui taloustieteen lisensiaatiksi 1969.
30. heinäkuuta 1967 prinssi Hans Adam meni naimisiin serkkunsa, kreivitär Marie Kinsky von Wchinitz und Tettaun (s. 14.4.1940 Prahassa) kanssa. Parilla on neljä lasta:
Vuonna 1984, 45 hallitusvuoden jälkeen, Hans Adamin isä, ruhtinas Franz Josef II nimitti hänet pysyväksi edustajakseen hoitamaan mm. ruhtinaskunnan ulkopolitiikkaa. 13. marraskuuta 1989 ruhtinas Franz Josef II kuoli, ja Hans Adam tuli ruhtinaaksi ottaen käyttöönsä järjestysluvun II.
Ruhtinas Hans Adam II:n hallituskaudella Liechtenstein on liittynyt Yhdistyneisiin kansakuntiin 1990 ja EEA-sopimukseen 1995.
15. elokuuta 2004 Hans Adam II siirsi vastuun päivittäisten päätösten tekemisestä pojalleen kruununprinssi Aloisille valmistautuen näin vallan siirtymiseen uudelle sukupolvelle. Hans Adam II on kuitenkin edelleen muodollinen valtionpäämies.
Ruoansulatuskanava
Ruoansulatuskanava irrottaa energiaa ja ravintoaineita ravinnosta monisoluisilla eläimillä. Nisäkkäillä, lukuun ottamatta märehtijöitä, ruoansulatuskanava on reitti suusta nielun, ruokatorven, mahan ja suoliston kautta peräaukkoon. Märehtijöillä ruoansulatuskanavaan kuuluvat etumahat sijaitsevat ennen varsinaista mahalaukkua.
Eri ruoansulatuskanavan osat erittävät monia entsyymejä, joista jokainen pilkkoo tiettyä ruoka-ainetta. Hiilihydraattien pilkkoutuminen alkaa jo suussa syljen amylaasientsyymin vaikutuksesta. Amylaasi ei ehdi kuitenkaan vaikuttaa kuin hetken ennen nielaisemista, joten sen merkitys on lähes olematon.
Ruoansulaminen jatkuu mahalaukussa, jossa mahanesteeseen erittyy pepsiiniä, joka aloittaa proteiinien pilkkomisen. Mahalaukusta ruoka siirtyy mahanportin kautta ohutsuoleen, jossa loputkin ruoka-aineet pilkkoutuvat sappinesteen, suolinesteen sekä haimanesteen entsyymien ja suolistobakteerien avulla. Tämän jälkeen ruoka siirtyy paksusuoleen, jossa siitä lähinnä poistuu nestettä imusuonistoon.
Lopuksi ruoka tulee peräsuoleen, josta se ulostetaan refleksin avulla peräaukon kautta. Jäljelle jääneestä massasta on poistettu kaikki mahdollinen keholle vielä hyödyllinen. Näin ei kuitenkaan aina käy, mistä on seurauksena ripuli, jolle voi olla monia syitä. Myös jotkin suolen toiminnan häiriöitä aiheuttavat sairaudet, kuten esimerkiksi keliakia, voivat aiheuttaa ripulin.
Ruoansulatuskanavan sisin osa on limakalvo, jossa oleva limakalvon lihaskerros mahdollistaa limakalvon poimujen liikkeet. Limakalvo on useimmiten yhdenkertaista lieriöepiteeliä, mutta kerrostunutta levyepiteeliä esiintyy kuitenkin ruoansulatuskanavan alku- ja loppuosassa eli suusta ruokatorven loppuun ja peräsuolenkanavassa. Limakalvon alla on limakalvonalaiskerros, jota puolestaan ympäröi paksuhko lihaskerros, jossa sisempänä on rengasmainen ja uloimpana pitkittäinen sileälihaskerros. Uloimpana on herakalvo eli seroosa, joka liittää ruoansulatuskanavan vatsaontelossa sijaitsevia osia vatsakalvoon. Poikkijuovaista lihasta on vain kanavan alkuosassa ja loppuosassa eli suusta ruokatorven puoleenväliin saakka ja peräsuolen uloimmassa sulkijalihaksessa. Ruonsulatuskanavassa on kaksi autonomisen hermoston hermopunosta, joista toinen sijaitsee limakalvossa ja toinen rengasmaisen ja pitkittäisen lihaskerroksen välillä.
Määritelmä
Määritelmä on kielellinen tai matemaattinen kuvaus esineestä, asiasta tai käsitteestä. Sen merkitys vaihtelee suuresti asiayhteyden mukaan. Määritelmän perusongelma on itse määritelmässä käytettävien käsitteiden määrittelyn vaatimus. Tämä johtaa usein kehäpäätelmiin eli siihen, että asia määritellään lopulta itsellään.
Kokeelliseen tieteeseen kuuluvien mittausten vertailtavuuden ja toistettavuuden mahdollistamiseksi yksiköt tulee määritellä tarkasti ja pysyvästi. SI-järjestelmän perusyksiköt ovat tyyppiesimerkkejä fysikaalisista määritelmistä. Ne kaikki pohjautuvat valittuihin luonnonilmiöihin kilogrammaa lukuun ottamatta. Perusyksiköiden pohjalta voidaan määritellä edelleen johdannaisyksiköitä. Yksiköiden määrittelyn lisäksi itse suureille on kehitetty määritelmiä. Esimerkiksi energia on kyky tehdä työtä. Työn määritelmä taas pohjautuu voiman ja pituuden määritelmiin.
Kukin matemaattinen käsite määritellään peruskäsitteiden, aksioomien, pohjalta. Aksioomia ovat esimerkiksi reaalilukujen aksioomat ja Boolen algebran aksioomat.
Filosofiassa määritelmä voidaan määritellä kuvaukseksi olioon liittyvästä luokasta. Määritelmä on lausuma asian olennaisista ominaisuuksista, kahden asian yhteneväisyydestä ja/tai toiminnoista ja tarkoituksesta.
Määritelmä voi kohdistua johonkin abstraktiin luokkaan, jolloin sillä ei ole fyysistä vastinetta. Esimerkiksi termit ovat abstrakteja luokkia.
Koska luokka voi koostua muista luokista, voidaan tämä kuvata olion luokan määritelmässä. Esimerkiksi ”auto” koostuu ”moottorista”, ”rungosta” ja ”renkaista”. Jos luokka on jonkin luokan osaluokka, voidaan tämä suhde kuvata määritelmässä. Esimerkiksi ”ihminen on eläin joka on älykäs”. Tämä ilmentää että ihmisellä on samat ominaisuudet kuin luokalla ”eläin”. Ihmisen erottaa eläimistä se että ihminen on lisäksi älykäs.
Määritelmään voi liittyä jokin termi. Esimerkiksi lämpötila on termi. Tämä termi liittyy esimerkiksi talven määritelmään.
Määritelmä voi sisältää myös kuvaukset niistä toiminnoista, jotka luokka sisältää. Esimerkiksi luokkaan "planeetta" kuuluu kuvaus: "kiertää tähteä". Jos olio on artefakti, on sillä yleensä jokin tarkoitus. Tämä tarkoitus voidaan kuvata sanallisessa määritelmässä. Esimerkiksi määriteltäessä luokka ”lentokone” sanallisesti, voidaan sanoa, että sen luokan olioilla on tarkoitus pysyä ilmassa leijumatta.
Olion määritelmä on pätevä vain siihen liittyvässä kontekstissa. Konteksti syntyy kun olio liitetään toiseen olioon. Esimerkiksi jotain oliota voidaan kuvata termillä ”värikäs”. Värikkään termillä on oma määritelmänsä riippuen mihin olioon se kytketään. Esimerkiksi taulu voi olla "värikäs" tai jokin ilmaus voi olla "värikäs".
Määritelmä voi olla sanallinen tai tehty jollain formaalilla kielellä. Esimerkiksi sanakirjassa käytetään sanallista määrittelyä kun taas matemaattiset kaavat on määritelty formaalisti.
Luokka (ohjelmointi)
Luokka "(class)" tarkoittaa olio-ohjelmoinnissa olion tyyppiä. Luokan ohjeiden mukaan luodaan ohjelmaa ajettaessa olio "(object)".
Ajatus luokan ja olion suhteesta pohjautuu Platonin ideaoppiin. Olio vastaa Platonin aistimaailman jäljitelmää. Luokka eli idea antaa rakennusohjeet olion muodostamiselle: se määrittelee olion rakenteen ja käyttäytymisen. Havainnollistava esimerkki on piparkakkumuotti: luokka on kuin metallinen piparimuotti, jolla tehdään taikinasta pipari-olioita. Kukin pipari on erilainen, vaikka kaikissa käytettiin samaa mallia. Esimerkissä huomataan myös luokan rooli: vaikka luokka-piparimuotilla on mahdollista tehdä pipareita, ei luokka kuitenkaan itse ole syötävä pipari, vaan pelkkä mallina toimiva muotti. Konkreettinen ero syntyy myös ohjelmaa ajettaessa: luokat kirjoitetaan ohjelmakoodiin, oliot syntyvät luokista vasta sitten kun ohjelma ajetaan.
Tietokoneohjelmissa luokassa määritellään lisäksi tiedot siitä, miten olioita käyttään sen jälkeen kun ne on valmistettu.
Jotta luokasta voidaan muodostaa olio, tarvitaan kolmas osapuoli, joka lukee ja tulkitsee luokan ja muodostaa siitä toimivan olion. Esimerkiksi talon pohjapiirustus ei yksinään tee taloa, vaan tarvitaan vielä lisäksi Tietokone-ohjelmien tapauksessa raaka-aineena toimii tietojärjestelmän muisti (paikallinen tai hajautettu), jonne olioiden tiedot talletetaan. Työvoimana toimii tietokoneen prosessori, joka lukee olion piirustuksista kuinka se rakennetaan. Olion valmistusvaiheessa tietokone varaa osoite-avaruuden, jonne olio lopullisesti sijoitetaan sekä sen yhteyteen olion yhteyssä etukäteen määritellyt funktiot (proseduurit). Olioiden funktioiden toteutustapa on proseduraalinen ohjelmointikieli ja niiden erikoispiirteenä on, että nämä funkiot pystyvät lukemaan myös niitä muuttujia, jotka on määritelty yksityiksiksi tiedoiksi ().
Olio-ohjelmoinnissa käytetään käsitettä periytyminen kun uusi luokka saa (perii) jo olemassa olevan luokan ominaisuudet. Periytymisen ansiosta ohjelmoinnin työmäärä vähenee, kun aiemmin tehtyjä luokkia voidaan käyttää hyväksi vain tarpeelliset komponentit lisäämällä. Sellaista luokkaa, josta on periytetty muita luokkia, kutsutaan periytetyn luokan yläluokaksi (tai kantaluokaksi), ja periytettyä luokkaa vastaavasti alaluokaksi (tai aliluokaksi). Alaluokassa voidaan peittää yläluokan ominaisuuksia sekä lisätä uusia.
Esimerkiksi luokka "kissa" voi periä luokan "eläin". Tällöin kissaluokalla on samat ominaisuudet ja toiminnot kuin eläinluokalla. Tässä tapauksessa eläin olisi yläluokka ja kissa alaluokka.Joissakin ohjelmointikielissä yhdellä luokalla voi olla vain yksi yläluokka, joissakin taas rajattomasti. Jos yläluokkia voi olla useita, käytetään termiä moniperintä. Moniperintää tukemattomissa ohjelmointikielissä, kuten Javassa, ongelman voi kiertää rajapintaluokkia käyttämällä.
Joissakin ohjelmointikielissä on olemassa myös abstrakteja luokkia, joista ei voi luoda ilmentymiä (olioita).
Tietokannan hallintajärjestelmä
Tietokannan hallintajärjestelmä on tietokoneohjelmisto, joka mahdollistaa tietokannan perustamisen ja ylläpidon.
Kolmitasoarkkitehtuuri
Kolmitasoarkkitehtuuria käytetään tietojärjestelmäarkkitehtuurissa ja siinä käytetään kolmea eri tasoa.
Tällä tasolla kuvataan tietokannan fyysistä tallennusrakennetta ja saantipolkuja.
"Sisäinen kaava"
Kuvaillaan tietokannan rakenne käyttäjälle, lukuun ottamatta fyysistä tallennusrakennetta.
"Käsitekaava"
Tällä tasolla määritellään näkymiä tietokantaan. Tämä tarkoittaa, että kullekin käyttäjäryhmälle on määritelty oma näkymä tietokantaan.
"Ulkoiset kaavat, näkymät"
Tasojen välillä käytetään kuvauksia, jotta tehdyt tietokantakyselyt ja niihin saadut tulokset voidaan välittää tasolta toiselle kullekin tasolle ominaiseen esitysmuotoon.
Kolmitasoarkkitehtuuri tukee tietoriippumattomuutta. Tämä tarkoittaa, että tietokannan kaavan (tietokannan kuvauksen) muutos alemmalla tasolla ei aiheuta muutoksia ylemmälle tasolla. Ainoastaan tasojen välinen kuvaus muuttuu.
Mahdollistaa "lisäysten" teon käsitekaavaan, ilman tarvetta muuttaa ulkoista kaavaa tai sovelluksia.
Mahdollistaa sisäisen kaavan muokkaamisen, ilman, että täytyy muuttaa ulkoista kaavaa tai käsitekaavaa.
TDMA
TDMA () eli aikajakokanavointi on muun muassa GSM-verkoissa käytetty radiotien kanavanvaraustekniikka. Se perustuu eri signaalien viipalointiin eli aikajakoon, jossa jokainen lähetys jaetaan palasiin (kehys) ja palaset lähetetään tietyin väliajoin. Sitä käyttämällä voidaan siirtää ääntä ja dataa (mahdollistaa muun muassa multimediaviestien lähetyksen).
Siirtokapasiteetin lisääminen on suhteellisen helppoa ja taloudellista.
TDMA:n huonona puolena on se, että jos kaikki aikavälit ovat käytössä, yhteyttä ei voida muodostaa. Solua vaihdettaessa yhteys voi myös katketa, jos uuden solun kaikki aikajaksot on varattu.
TDMA on herkkä monitie-etenemisen häiriöille. Ratkaisuna tähän on kehitetty järjestelmän aikarajoitus.
TDMA jaetaan kahteen osaan, synkroninen ja asynkroninen TDMA.
Synkronisessa TDMA:ssa siirtotietä käytetään koko ajan. Silloin ei ohjausinformaatiota eikä vuonohjausta tarvita (linkkiprotokolla). Kahden pään välinen kehystahdistus kuitenkin tarvitaan. Kehystahdistuksessa lisätään jokaiseen kehykseen bitti siten, että perättäisten kehysten biteistä muodostuu bittikuvio (esimerkiksi 10101010).
Lähteet voivat varata itselleen useampia aikaviipaleita kehyksestä ja sitä kautta nopeuttaa kommunikointiaan. Eri nopeuksilla toimivia lähteitä voidaan yhdistää, kun niiden käyttöön varataan tarvittava määrä aikaviipaleita.
Synkronisessa aikajakokanavoinnissa datan on oltava digitaalista, mutta signaali voi olla digitaalinen tai analoginen.
Huonona puolena TDMA:ssa on, että siinä hukataan kapasiteettia: jokaiselle linjalle varataan tietty aikajakso, vaikka linjalla ei olisikaan liikennettä.
Synkronisesta TDMA:sta poiketen asynkronisessa TDMA:ssa siirtotiellä ei ole vakioaikavälejä, joten tarvitaan keino (osoite) kertomaan, minkä linjan dataa aikavälissä siirretään. Jokaisen kehyksen alkuun lisätään osoite kertomaan, mille linjalle kehys kuuluu. Aikavälit varataan dynaamisesti tarpeen mukaan.
Huonona puolena on, että osoitetietojen välittäminen hukkaa jonkin verran kapasiteettia.
Yhdistävän linjan nopeus voi olla pienempi kuin sisääntulolinjojen nopeuksien summa, joten suurilla käyttöasteilla saattaa seurata ruuhkaa.
CDMA
CDMA () eli koodijakokanavointi on yksi radiotien kanavanvaraustekniikoista. Koodijakokanavointia käytetään laajakaistaisissa järjestelmissä.
CDMA-kanavoinnissa jokainen käyttäjä voi käyttää hyväkseen koko saatavilla olevaa taajuuskaistaa lähetyksessä ja vastaanotossa. Käyttäjät erotetaan toisistaan yksilöllisellä koodilla. Lähettäjä sisällyttää vastaanottajan koodin signaaliinsa, jolloin vain koodin tunteva asema voi vastaanottaa sen. Koodeja on olemassa miljardeja, tämä voi parantaa tietoturvaa ja tekee esimerkiksi puhelinten kloonauksesta hankalaa. Eri koodien ansiosta useat käyttäjät voivat toimia samanaikaisesti samalla taajuusalueella häiritsemättä liikaa toistensa lähetyksiä.
Koodijakokanavointi kehitettiin aluksi sotilassovelluksia varten. Sillä pyrittiin piilottamaan signaalia (estämään salakuuntelu), saamaan vastustuskyky tahallista häirintää vastaan sekä saamaan lähetys sietämään kohinaa.
CDMA voidaan toteuttaa kahdella eri tavalla:
Koodijakoon perustuvua matkapuhelinverkkojen radiotekniikoita ovat lähinnä
amerikkalainen IS-95 (tunnetaan yleisesti "CDMA":na), 
CDMA2000 ja 
WCDMA eli UMTS. W-CDMA tarkoittaa laajakaistaista CDMA-tekniikkaa "(wideband)". 
GSM käyttää aikajaon (TDMA) lisäksi taajuushyppelyä,
GSM-kehys jaetaan neljään alikehykseen, jotka voidaan lähettää eri taajuuksilla.
Maailman matkapuhelinverkoista noin kolmannes perustuu CDMA-tekniikkaan. Datayhteyksissä se on nopeampi kuin GSM:n GPRS-versio, muttei yhtä nopea kuin GSM:n EDGE-versio tai WCMA-3G-versio.
FHSS
Taajuushyppely () on DSSS:n lisäksi toinen CDMAta toteutettaessa käytettävistä tekniikoista.
Taajuushyppelyssä lähettäjä vaihtaa lähetystaajuutta tietyn algoritmin mukaisesti. Taajuushyppelyalgoritmi voi olla täysin satunnainen, kuitenkin siten että lähettäjä ja vastaanottaja tietävät satunnaisuuden, tai etukäteen sovittu.
Taajuushyppely suoritetaan siten, että laaja taajuusalue (useita megahertsejä) jaetaan suureen määrään kapeita kanavia. Lähetettävä signaali pilkotaan pieniin osiin ja jokainen osa lähetetään aikavälein kullakin kapealla kanavalla.
Signaalin lähetys pitkällä aikavälillä käyttää koko taajuusalueen hyväkseen, vaikka tietyllä ajanhetkellä käytetään vain osa taajuusalueesta. Siksi taajuushyppelyäkin kutsutaan laajakaistaiseksi tekniikaksi.
Taajuushyppely voidaan toteuttaa joko hitaalla tai nopealla hyppelyllä. Hitaassa lähetetään useita bittejä yhdellä aikavälillä kun taas nopeassa lähetetään 1 bitti usealla aikavälillä.
DSSS
Suorasekventointi () on FHSS:n lisäksi toinen CDMAta toteutettaessa käytössä olevista tekniikoista. Suorasekvennoinnissa lähetettävä sanoma jaetaan pieniin osiin ja lähetetään koko taajuusalueella (useita megahertsejä) yhtenä signaalina. Ongelmaksi muodostuu tällöin muiden signaalien aiheuttamat häiriöt. Ratkaisuna on sekoittaa lähetettävä signaali kohinaa muistuttavaan kantoaaltoon.
Sekoituksessa lähetin yhdistää kaksi signaalia; toinen on näennäissatunnaislukugeneraattorin tuottama suurinopeuksinen bittivirta (kohinaa) ja toinen pieninopeuksinen digitaalisesti moduloitu informaatiosignaali eli viesti (yleensä ääntä). Yhdistämällä nämä kaksi saadaan signaali, jonka nopeus on nopeamman signaalin mukainen sisältäen viestin. Vastaanotin pystyy erottamaan signaalit toisistaan, koska se tietää satunnaisen bittivirran sekvenssin.
Tämän tekniikan ansiosta voidaan signaalit tulkita oikein vaikka informaatiosignaali olisi 10 desibeliä pienempi kuin kohinan voimakkuus. Tekniikka mahdollistaa myös sen, että saman taajuuden käyttö alueella heikentää yhteyden laatua hitaasti.
Kanavanvaraus
Kahden järjestelmän välinen kommunikointi ei vie yleensä koko siirtotien eli kanavan kapasiteettia. Tällöin siirtokapasiteettia voidaan jakaa useamman järjestelmän kesken. Tämä kuitenkin edellyttää kanavanvarauksen käyttöä.
Piirikytkentäisessä tekniikassa kanavasta varataan kiinteästi (tai pitkäksi aikaa) osa jokaiselle tarvitsijalle. Tällaisen siirtotien jakoa kutsutaan kanavoinniksi (multipleksointi).
Kanavointi tapahtuu siten, että tietty määrä syötteitä yhdistetään yhdelle linjalle lähetyspäässä ja vastaanottopäässä ne taas puretaan useaksi syötteeksi.
Kanavoinnin avulla käytettävän kanavan siirtonopeus, käyttöaste ja kustannustehokkuus kasvaa. Tämä tapahtuu sen vuoksi, että koko siirtokapasiteettia ei varata tietylle kommunikaatiolle.
Soluverkkojen kanavointiin sopivimpia tekniikoita ovat:
Lähiverkoissa on tyypillistä, että kanava varataan vain hetkellisesti ja mahdollisia varaajia on suuri määrä. Lähiverkkojen kanavanvarausmenetelmiä ovat:
Valokuidussa käytetään tavallisesti FDMA-taajuusjakokanavoinnin kanssa periaatteeltaan samanlaista aallonpituuskanavointia WDM "(Wavelength division multiplexing)" -kanavointia.
FDMA
Taajuusjakokanavointi eli FDMA () on yksinkertainen radiotien kanavanvaraustekniikka. Sen toteutuksessa käytettävä taajuusalue jaetaan osa-alueisiin, joista käyttäjälle annetaan yksi alue yhteyden ajaksi. FDMAssa syötettävä data voi olla joko analogista tai digitaalista; signaali on aina analogista johtuen moduloinnista. Taajuusjakokanavointia käytetään muun muassa radioliikenteessä.
FDMAn haittapuolena on, että se tuhlaa kaistaa. Yhteydelle annettu kanava on varattu vaikka dataa ei liikkuisikaan.
Solmu (nopeusyksikkö)
Solmu (lyhenne kn) nopeuden yksikkönä on meripeninkulma tunnissa.
Solmua käytetään edelleen merenkulussa sekä ilmailussa. Käytännöllinen likiarvoinen muunnos SI-järjestelmän mukaisiksi yksiköiksi on: 1 kn ≈ 0,5 m/s. Solmut on näin helppoa muuttaa metreiksi sekunnissa jakamalla lukema kahdella.
Solmun käyttö navigoinnissa on yhä perusteltua sillä se kertoo suoraan montako kaariminuuttia tunnissa sijainti kartalla muuttuu.
1' (kaariminuutti) = 1 mpk
Solmu nopeusyksikkönä on syntynyt entisaikojen nopeudenmittaustavan mukaan. Laivan perästä laskettiin mereen köysi, "lokiliina", jonka päässä oli "lokilevy". Lokilevy oli ympyräsektorin muotoinen ja sen kaarevalla sivulla oli lyijypainot jotka pitivät levyn pystysuorassa ja kellumassa kärki pinnan yläpuolella. Levyn tarkoitus oli pysyä mahdollisimman hyvin paikoillaan mittauksen ajan. Laivan kulkiessa eteenpäin lokiliina laskettiin vapaasti pois kelalta. Lokiliinan annettiin juosta veteen ennalta määrätyn ajan, samalla kun lokiliinaan tehtyjä merkkejä ("solmuja") laskettiin. Kun aika oli kulunut loppuun, veteen juosseiden solmujen lukumäärä kertoi nopeuden suoraan "solmuina". Lokilevy oli yhdestä tai kahdesta kulmastaan kiinnitetty pysyvästi liinaan, mutta vähintään yhdessä kulmassa oli puutappi, joka irtosi kolostaan, kun köyttä nykäistiin ja näin helpotti liinan takaisin keräämistä.
Solmun nimitys on peräisin solmuista, joita oli tehty lokiliinaan määrävälein. Solmujen välinen etäisyys oli yleensä 47 jalkaa ja 3 tuumaa (14,40 metriä). Ajanottoon käytettiin tällöin 28 sekunnin tiimalasia. Tällä tavalla saatiin suoraan laskettua nopeus, jota voitiin käyttää aluksen paikanmäärityksessä.
Koska solmun määritelmä on meripeninkulmia/tunti, sanonta "solmua tunnissa" on väärä ilmaus. Tästä seuraava yksikkö meripeninkulmia/tunti² olisi kiihtyvyyden mittayksikkö.
Pariisin maailmannäyttely
Pariisin maailmannäyttely () voi viitata seuraaviin: