hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sanomalaite M 90
Sanomalaite M 90 ("lyh. SanLa") oli Suomen puolustusvoimien käyttämä digitaalinen, mikroprosessoriperustainen laite, jolla voitiin lähettää ja vastaanottaa vapaa- sekä määrämuotoisia sanomia ja käsitellä niitä paikalliskäytössä. Sanomaliikenteen siirtoteinä voitiin käyttää puhelin- ja radioyhteyksiä. Sanomien lähettäminen ja vastaanottaminen tapahtuivat salattuna lähettävän laitteen muistista vastaanottavan laitteen muistiin (QUASI ON-LINE). Sanomalaitetta käytettiin puheviestityksen asemasta aina kun mahdollista, koska sen lähetykset olivat salattuja sekä vaikeasti häirittävissä. Osan sanomalaitteen turvallisuudesta tuotti puheeseen verrattuna se, että lähete oli puhetta ajallisesti lyhyempi purskelähetys.
Salattu sanoma lähetettiin viestiyhteyttä käyttäen laitteen lähetysmuistista vastaanottavan laitteen muistiin, jossa se muutettiin automaattisesti selväkieliseen muotoon. Sanoma voitiin lukea vastaanottavan laitteen näytöltä, tulostaa kirjoittimelle ja tarvittaessa lähettää eteenpäin. Tyypillinen tavanomaisen sanoman lähetysaika oli muutamia sekunteja.
Sanomalaitteesta on olemassa kevyempi versio, partiosanomalaite, joka suunniteltiin tiedustelijoita varten. Se on normaalia sanomalaitetta pienempi ja kevyempi; siinä on vähemmän muistia, pienempi näyttö ja pienempi näppäimistö.
Lisäksi oli olemassa ilmavalvontapääte, jota käytettiin aisti-ilmavalvontatehtävissä havaintojen viestittämiseen.
Sanomalaitteen suunnitteli ja valmisti Nokia.Nokian valmistamien sanomalaitteiden kehitysmallit voi nähdä Museo Militariassa Hämeenlinnan Linnankasarmilla.
Salauksenpurkuun käytettävän teknologian kehityksen myötä sanomalaitteen salauksen vahvuus heikentyi. Vuodesta 2013 lähtien sanomalaite korvattiin Panasonic CF-U1 Toughbook tablet-tietokoneella, joka on iskun-, veden- ja pölynkestävä. Tabletissa käytetään Windows 7 Professional -käyttöjärjestelmää ja sen päällä erilaisia sovelluksia, kuten sanomalaitteen ominaisuudet sisältävä MATI (Maavoimien tietojärjestelmä) ja tykistön tulenjohtosovellus.
Partiosanomalaite
Partiosanomalaite m/83 ("Parsa") on erityisesti tiedusteluyksiköiden tarpeita tyydyttävä sanomalaitteen pienennetty malli. Laitteella voi lähettää vapaa- ja määrämuotoisia sanomia, mutta kirjoittaminen on pienemmän näppäimistön takia kömpelömpää kuin sanomalaitteella, esimerkiksi tulikomentoja kirjoittaessa numerot joutuu kirjoittamaan kahta näppäintä yhtä aikaa painamalla.
Keskussanomalaite
Keskussanomalaite ("KSL", sotilasslangissa "kösseli" tai "kesla") toimii Puolustusvoimien käyttämän sanomalaitejärjestelmän keskuksena, joka ottaa vastaan sanomia useilta kanavilta ja välittää niitä eteenpäin annettujen asetusten mukaisesti.
Laitteella voidaan myös ohjata ja valvoa sanomaliikennettä sekä paikantaa verkossa olevia vikoja. 
Keskussanomalaite mahdollistaa samanaikaisen liikenteen usean eri verkkoon yhdistetyn keskussanomalaitteen, sanomalaitteen, partiosanomalaitteen ja tuliasemapäätteen kanssa. Näiden päätelaitteiden käyttäjiä kutsutaan tilaajiksi. Keskussanomalaitteeseen voidaan liittää kirjoitin, laskin ja tietokone.
Keskussanomalaite käyttää siirtotienä tyypillisesti radioyhteyttä, puhelinyhteyttä tai parikaapelia. Radioyhteys on tavallisesti varmentava yhteys tai tukiasema liikkuville tilaajille. Puhelinyhteys voi olla yleisen televerkon yhteys, puolustusvoimien televerkon yhteys tai kenttäteleverkon yhteys ja sillä yleensä muodostetaan yhteys muihin keskussanomalaitteisiin. Parikaapeliyhteyksiä käytetään lähiyhteyksien muodostamiseen tilaajille.
Keskussanomalaiteverkossa kaikki sanomalaiteliikenne on salattua. Järjestelmässä voidaan muodostaa tarpeen mukaan salaamisverkkoja, koska keskussanomalaite pysyy reitittämään sanomia ja uudelleensalaamaan ne toisella avaimella.
Keskussanomalaitteista muodostetaan tyypillisesti silmukoitu verkko, jossa on vähintään kolme keskussanomalaitetta. Silmukoinnin ansiosta jokaisen keskussanomalaitteen välillä on vähintään kaksi eri reittiä. Keskussanomalaite voi lähettää sanomansa tulvahakuna, eli kaikille kanaville yhtä aikaa. Tämän ansiosta yhden, tai laajassa verkossa useamman, yhteysvälin katkeaminen ei vielä estä sanomien perille menoa.
Keskussanomalaitetta käytetään kenttäviestijärjestelmän osana yhtymän viestiverkossa. Keskussanomalaitteet voivat muodostaa sanomalaiteverkon runkoverkon, jolla taataan viestin välittyminen sanomalaitteista toisiin koko verkon runkoverkon alueella.
Keskussanomalaite on tullut Suomen puolustusvoimien palveluskäyttöön 1989 ja on edelleen (2014) käytössä.
Raimo Kantola (professori)
Raimo Antero Kantola (s. 16. maaliskuuta 1955, Haukipudas) on suomalainen tietoliikennetekniikan ja tietoverkkojen tutkija ja erityisesti reitityksen ja merkinannon asiantuntija Suomessa. Hän on työskennellyt professorina Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1996. Hän on esittänyt puheenvuoroja muun muassa kansallisesta laajakaistastrategiasta.
Ennen yliopistouraan kantola toimi Nokia Tietoliikenneyksikön palveluksessa vuosina 1980-1996 työskennellen uransa aikana digitaalisen puhelinkeskuksen DX200 kehitys- ja johtotehtävissä.
Charles Whitman
Charles Joseph Whitman (24. kesäkuuta 1941 Lake Worth, Florida – 1. elokuuta 1966 Austin, Texas) oli merijalkaväen sotilas ja Texasin yliopiston opiskelija, joka surmasi vuonna 1966 koulun alueen torniin linnoittautuneena 14 ihmistä ja haavoitti kolmeakymmentäkahta. Ammuskelua edeltävänä yönä hän oli tappanut äitinsä sekä vaimonsa.
Whitman kiipesi raskaasti aseistautuneena koulun torniin aamupäivällä 1. elokuuta 1966, ja alkoi ammuskella sieltä kampusalueella ja muualla lähistöllä olleita ihmisiä. Tapauksen johdosta 13 alueella liikkunutta sivullista sai surmansa. Lisäksi mahaansa luodin saaneen Claire Wilsonin syntymätön lapsi menehtyi. Whitman sai surmansa poliisin ampumista luodeista.
Whitmanilla oli kasvain mantelitumakkeessa, ja hän kärsi tämän johdosta hypergrafiasta ja kovista migreeneistä. Hän sai myös usein raivokohtauksia piristeenä käyttämänsä Dexedrine-lääkkeen takia.
Sanomalaitejärjestelmä
Sanomalaitejärjestelmä on kenttäviestiverkossa toimiva kokonaisuus, jossa sanomalaiteverkon rungon muodostavat toisiinsa kytketyt keskussanomalaitteet. Keskussanomalaitteiden avulla kyetään olemaan yhteydessä toisiin keskussanomalaitteisiin, joita voi keskussanomalaiterunkoverkossa olla yhdeksän, keskussanomalaitteisiin liitettyihin sanomalaitteisiin sekä muihin keskussanomalaiterunkoverkkoihin ja tilaajiin.
Keskussanomalaitteet voivat vastaanottaa ja reitittää tilaajien sanomalaitteiden lähetteitä. Keskussanomalaitteessa voi olla tilaajia varten 29 aikajakoista paikkaa.
Aros
Aros on 1200-luvun muinaislinnan rauniot Mullin saarella, Skotlannin länsirannikolla, Sisä-Hebrideillä. Saaren valtauksen aikana linna oli klaanien Clan MacDougall, Clan Donald ja Clan Maclean linnake.
Domino (peli)
Domino on peli, jonka pelivälineet ovat paksuja kortteja tai ohuita palikoita. Jokainen kortti muodostuu kahdesta vierekkäisestä neliöstä, joissa on kuva-aihe. Klassisessa dominossa kuva-aihe on pisteiden ("silmien") muodostama numero nollasta kuuteen, mutta lapsille on mm. eläin-dominoita.
Pelin tarkoitus on saada kädessä olevat kortit pois pöydälle. Kortit laitetaan peräkkäin ketjuksi, siten että samat kuviot tulevat vastakkain. Jos kädessä on parikortti (6-6, 4-4), se asetetaan poikittain, ja pelaaja saa halutessaan laittaa ylimääräisen lisäkortin. Lisäsäännöillä pelistä on useita erilaisia muunnelmia.
Pelaajille voidaan jakaa kaikki dominot kerralla tai tietty määrä dominoita jolloin jää ns. nostokasa, josta pelaaja nostaa "sokkona" lisää, jos hän ei voi kädessä olevista dominoista laittaa mitään peliin.
Dominoa on mahdollista pelata niin, että se voittaa joka pääsee ensin eroon omista dominoistaan tai sitten voidaan pelata pistepeliä ennalta sovittuun pistemäärään asti. Pistepelissä dominoketjun päissä olevat silmäluvut ovat ratkaisevia. Esimerkiksi pelaaja A laittaa tyhjään pöytään dominon 1-4, jolloin hän saa 5 pistettä. Pelaaja B jatkaa ketjua dominolla 1-6, jolloin hän saa 4+6=10 pistettä. Vain viidellä jaollisista luvuista saa pisteet eli 1-4:ään jatkettu 1-3 (=7) ei tuota pelaajalle pisteitä. Kun toinen pelaaja pääsee dominoistaan eroon, lasketaan vastustajan käteen jääneiden dominojen silmäluvut yhteen ja pyöristetään lähimpään viidellä jaolliseen lukuun. Dominoista eroon päässyt pelaaja saa sen verran pisteitä itselleen.
Peliä voidaan pelata niin, että on vain yksi kahteen suuntaan jatkettava ketju tai että on haaroittuva ketju. Yhden ketjun tapauksessa esimerkiksi tuplaykkönen laitetaan poikittain 2-1:en perään ja tuplaykkösen kyljestä jatketaan taas eteenpäin, mutta tuplaykkösen päihin ei voi laittaa dominoja. Haaroittuvan ketjun tapauksessa tuplaykkösestä voi jatkaa peliä neljään eri suuntaa. Haaroittuvan ketjun tapauksestakin on variaatioita. Voidaan pelata niin että kaikki tuplat toimivat haaroittimina tai niin että vain ensimmäisestä pöytään laitetusta tuplasta voi jatkaa neljään eri suuntaan.
Palikat voidaan asettaa myös kapealle syrjälleen seisomaan, lyhyen matkan päähän toisistaan. Kun tällaisen ketjun viimeinen palikka kaatuu muita vasten, se saa aikaan ketjureaktion, jota kutsutaan "dominoefektiksi". Sanaa käytetään myös kuvaannollisesti vahvistavista palaute-efekteistä, kuten ilmauksessa Dominoteoria.
Burton Richter
Burton Richter (22. maaliskuuta 1931 – 18. heinäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka sai vuonna 1976 Nobelin fysiikanpalkinnon psi-hiukkasen löytämisestä (J/ψ-hiukkanen). Samuel Ting teki vastaavan löydön riippumatta Richteristä, Ting sai Richterin ohella Nobelin samana vuonna.
Richter syntyi New Yorkissa ja opiskeli MIT:ssä, josta hän sai alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1952 ja filosofian tohtorin arvon neljä vuotta myöhemmin. Richter työskenteli Stanford Linear Accelerator Centerin johtajana vuosien 1984 ja 1999 välisenä aikana.
Hellraiser: Hellworld
Hellraiser: Hellworld on vuonna 2005 tehty kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut Rick Bota.
Viisi nuorta kaverusta pelaavat samaa verkkopeliä nimeltä "Hellworld". Läpäistyään viimeisen tason, he saavat kutsun Hellworldin VIP-juhliin. Saavuttuaan paikalle nuoret aloittavat rajun juhlimisen, mutta eivät vielä tiedä että näiden juhlien järjestäjä onkin itse Pinhead...
Hellraiser – veriviiva
Hellraiser – veriviiva () on vuonna 1996 julkaistu kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi Kevin Yagher salanimellä Alan Smithee.
On vuosi 2127. Avaruudessa kaukaisella avaruusasemalla Tri. Merchant on päättänyt sulkea helvetin portit lopullisesti, sillä satoja vuosia sitten hänen esi-isänsä rakensi tuon Lemarchandin laatikon, jolla voi avata portit helvettiin ja kutsua paikalle itse Pinheadin. Mutta Pinhead ei aio luopua valtakunnastaan suosiolla, tulevaisuus ja menneisyys kohtaavat tässä helvetillisessä taistelussa.
Juan Carlos Valerón
Juan Carlos Valerón Santana (s. 17. kesäkuuta 1975 Arguineguin, Gran Canaria, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Valerón pelasi yleensä keskikentällä hyökkäävässä roolissa pelintekijänä. Hänet tunnettiin erityisesti pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan.
Valerón aloitti ammattilaisuransa Las Palmasin riveissä vuonna 1995. Hän on edustanut myös Mallorcaa ja Atlético Madridia. Deportivoon Valerón siirtyi vuonna 2000. Hän on saavuttanut seuran riveissä yhden Espanjan cupin voiton ja kaksi Espanjan supercupin voittoa.
Valerón on pelannut myös Espanjan maajoukkueessa. Hän on kuulunut Espanjan joukkueeseen vuoden 2000 EM-kisoissa, vuoden 2002 MM-kisoissa ja vuoden 2004 EM-kisoissa.
Nunnanlahti
Nunnanlahti on Juuan kylä. Se sijaitsee Juuan kirkonkylältä 15 kilometriä Joensuuhun päin Valtatie 6:n varrella. Nimen alkuosa sisältää saamenkielisen miehennimen Nunná.
Asukkaita kylällä on noin 480. Kyläkoulussa oli lukuvuonna 2005-2006 36 oppilasta.
Nunnanlahti tunnetaan kiviteollisuudesta. Siellä on Suomen vuolukivikeskittymä. Siellä toimivat Tulikivi Oyj ja Nunnanlahden Uuni Oy. Suomen Kivikeskus esittelee, tutkii ja opettaa geologiaa monipuolisesti. Kivikeskuksessa on myös Geo-tietokeskus ja vaihtuvia taidenäyttelyitä.
Nunnanlahden Mustavaaran vuolukivilouhoksella 29. elokuuta 1912 tapahtui onnettomuus, jossa kuoli seitsemän työmiestä. Se on Suomen pahin kaivosonnettomuus.
1. Ukrainan rintama
Jouluaattona 1943 puna-armeijan eteneminen alkoi Voronežin rintamasta 1. Ukrainan rintamaksi uudelleen nimetyn neuvostoarmeijan hyökättyä Žytomyriin. Eteneminen jatkui rautatielinjaa pitkin aina Puolan ja Neuvostoliiton rajalle, joka saavutettiin 3. tammikuuta 1944. Etelässä 2. Ukrainan rintama ylitti Dneperin Krementšukin kohdalta ja jatkoi etenemistä länteen. Tammikuun toisella viikolla se kääntyi pohjoiseen ja kohtasi Nikolai Vatutinin johtamat panssarijoukot, jotka olivat kääntyneet etelään tunkeutuessaan Puolaan. Näin syntyneeseen mottiin Korsunissa Tšerkasyn länsipuolella jäi kymmenen saksalaista divisioonaa. Adolf Hitler uskoi, että saksalaiset voisivat murtautua motista ja edetä uudelleen Kiovaan, mutta Erich von Manstein pyrki etenemään vain päärintamalla motin reunaan tarkoituksenaan auttaa motin sulauttamisessa päärintamaan. 16. helmikuuta saksalaiset olivat edenneet jo motin ja rintaman erotti vain tulviva Tikitšjoki. Puna-armeijan panssarivaunujen ja ratsuväen takaa-ajamana motitetut joukot, muun muassa SS-divisioona Wiking, taistelivat tiensä joen yli menettäen puolet miesvahvuudestaan ja kaiken raskaan kaluston.
12. tammikuuta 1945 1. Ukrainan rintama aloitti puna-armeijan hyökkäyksen Veikseljoen yli kohti Berliiniä ja se kukisti saksalaisten vastarinnan Krakovassa 19. tammikuuta kiivaiden taisteluiden jälkeen. Rintama saavutti Oderjoen ja muodosti sillanpääasemia sen länsipuolelle 30. tammikuuta. 15. helmikuuta sen onnistui vallata Breslaun kaupunki.
1. Ukrainan rintama jatkoi etenemistään kohti pääkaupunkia ja 23. huhtikuuta sen onnistui yhdessä 1. Valkovenäjän rintaman kanssa katkaista Saksan IX armeijan yhteys kaupunkiin. 1. Ukrainan rintama jatkoi etenemistään lähteen hyökäten XII armeijaa vastaan. 24. huhtikuuta Berliini oli täysin piiritetty.
Kaarlo Luoto
Kaarlo Vihtori (Karl Viktor) Luoto (20. syyskuuta 1875 Rautalampi – 26. tammikuuta 1947 Leppävirta) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka oli Johan Kockin ohella yksi Helsingin punakaartin johtajista vuoden 1905 suurlakon aikana.
Luodon vanhemmat olivat sekatyömies "Juho Kaunikki Luoto" ja "Henrika Sundvall". Hän kävi Kotkan porvarikoulun sekä palveli sitten Suomen ns. vanhassa väessä suorittaen aliupseerikoulun. Toimi lyhyen ajan näyttelijänä, sittemmin räätälinä. Piti Helsingissä Yrjönkadulla Iiris-kahvilaa, joka toimi aktivistien tukikohtana.Vuodesta 1905 alkaen Työmies-lehden toimittajanakin ollut Luoto oli SDP:n jäsen, mutta hänen mielipiteensä poikkesivat niin paljon puolueen valtavirrasta, että hänet erotettiin puolueesta kaksi kertaa.
Vuoden 1905 suurlakon ja vuoden 1906 Viaporin kapinan aikoihin hän toimi kansalliskaartin komentajan kapteeni Johan Kockin apulaisena sekä kaartin sisälle syntyneen punakaartin päällikkönä. Luoto erotettiin tämän jälkeen sosialidemokraattisesta puolueesta hänen tekemiensä pankkiryöstöjen vuoksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Luoto oli Saksan keisarikunnan laivaston tiedustelupalvelun agenttina ja kävi usein tiedustelumatkoilla Suomessa esiintyen "Favorin"-nimellä. Luoto joutui kuitenkin Berliinin Moabitin sotilasvankilaan sen jälkeen kun hän raportoinut valheellisesti saksalaisille esimiehilleen räjäyttäneensä tärkeän sillan Tampereen lähellä. Luodon ilmiantoi jääkäriliikkeen johtoon kuulunut Fritz Wetterhoff. Luoto oli vangittuna Moabitissa aina maailmansodan päättymisen saakka 1918.
Palattuaan Suomeen Luoto oli mukana perustamassa 1920 Suomen Sosialistista Työväenpuoluetta. Hän oli 1920-luvulla Kuopiossa ilmestyneen Savon Kansa-lehden päätoimittajana. Hänen aikanaan lehden levikki nousi 13 000:een ja sitä luettiin myös muualla Suomessa. Luoto asui Kuopiossa vuosina 1921–1943 ja vuodesta 1943 lähtien hän asui Leppävirralla.
Kirjailijan ja toimittajan työssään Luoto käytti nimimerkkejä "Kalle Aaltokivi", "Viki Santala", "Kalle Santavuori", "Setä" ja "Töhkerömäen Pekka".
Real Valladolid
Real Valladolid Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Valladolidin kaupungista Kastilia ja Leónista. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa.
Seuran kotistadion on espanjalaisen runoilijan ja dramaturgin José Zorrillan mukaan nimetty Estadio José Zorrilla. Stadion valmistui vuonna 1982 ja sen kapasiteetti on 26 512 istumapaikkaa.
Real Valladolid perustettiin 20. kesäkuuta 1928 Real Unión Deportiva de Valladolidin ja Club Deportivo Españolin yhdistyessä.
Seura nousi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin kaudeksi 1947–1948 sijoituttuaan edellisellä kaudella Segunda Divisiónin ensimmäiseksi. Kahta kautta myöhemmin vuonna 1950 seura ylsi Espanjan cupin Copa del Generalísimon loppuotteluun, mutta hävisi Athleticille maalein 4–1.
Seuraavat lähes kymmenen kautta seura pelasi korkeimmalla sarjatasolla ennen lyhyttä pudotusta alemmas kaudeksi 1958–1959 ja nousua takaisin ylemmäs seuraavaksi kaudeksi. 1960- ja 1970-luvut olivat seuralle aaltoliikettä eri sarjojen välillä ja kaudella 1970–1971 seura putosi kolmannelle sarjatasolle. Kaudeksi 1980–1981 seura nousi jälleen korkeimmalla sarjatasolle ja pelasi siellä kautta 1992–1993 lukuun ottamatta yhtäjaksoisesti kauteen 2003–2004 asti. Parhaimmillaan seura on sijoittunut Primera Divisiónin neljänneksi kaudella 1962–1963. Seura teki paluun korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 2007–2008 varmistettuaan nousun jo kahdeksan kierrosta ennen kauden 2006–2007 päätöstä. Tällä kertaa seura vietti sarjassa kolme kautta kamppaillen lähinnä alemman keskikastin sijoituksista ja putosi kauden 2009–2010 päätteeksi jälleen Segunda Divisióniin jäätyään kolmanneksi viimeiseksi.
Real Valladolidin suurin saavutus on liigacupin voitto vuodelta 1984. Tuolloin se kukisti kaksiosaisessa loppuottelussa Atlético Madridin yhteismaalein 3–0.
2. Ukrainan rintama
2. Ukrainan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Arorintamasta. Rintama uudelleenorganisoitiin 10. kesäkuuta 1945 Odessan sotilaspiiriksi. Puna-armeijan 
1943–1944 talvioffensiivin aikana 2. Ukrainan rintama koostui 5. panssari- sekä 4. ja 53. armeijasta.
2. Ukrainan rintama ylitti talvella 1943–1944 Dneprin Krementšukin kohdalta ja jatkoi etenemistä länteen. Tammikuun toisella viikolla se kääntyi pohjoiseen ja kohtasi Nikolai Vatutinin johtamat panssarijoukot, jotka olivat kääntyneet etelään tunkeutuessaan Puolaan. Näin syntyneeseen mottiin Korsunissa Tšerkasyn länsipuolella jäi kymmenen saksalaista divisioonaa. Adolf Hitler uskoi, että saksalaiset voisivat murtautua motista ja edetä uudelleen Kiovaan, mutta Erich von Manstein pyrki etenemään vain päärintamalla motin reunaan tarkoituksenaan auttaa motin sulauttamisessa päärintamaan. 16. helmikuuta saksalaiset olivat edenneet jo motin ja rintaman erotti vain tulviva Tikitšjoki. Puna-armeijan tankkien ja ratsuväen takaa-ajamana motitetut joukot, muun muassa SS-divisioona Wiking, taistelivat tiensä joen yli menettäen puolet miesvahvuudestaan ja kaiken raskaan kaluston.
Maaliskuussa 1944 rintaman komentajaksi asetettiin Rodion Malinovski, jonka johdolla rintama jatkoi etenemistään kohti etelää. Yhdessä 3. Ukrainan rintaman kanssa se vapautti työnsi saksalaiset pois Neuvostoliiton maaperältä ja jatkoi etenemistään Balkanille miehittäen Romanian ja Bulgarian.
Sergio Omar Almirón
Sergio Omar Almirón (s. 18. marraskuuta 1958 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Almirón voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 MM-kisoissa Argentiinan joukkueessa, vaikkakaan ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua.
Pelaajaurallaan (1978-93) Sergio Almirón edusti Argentiinassa Newell's Old Boysia (ainakin vuonna 1986) sekä Talleres de Córdobaa, Ranskassa Tours FC:tä ja Meksikossa UANL Tigresiä (ainakin vuosina 1989-91).
3. Ukrainan rintama
3. Ukrainan rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Lounaan rintamasta. Rintaman esikunnasta muodostettiin 10. kesäkuuta 1945 Puna-armeijan Eteläinen ryhmä.
Kurskin taistelun jälkeisessä Puna-armeijan offensiivissa 1. lokakuuta 3. Ukrainan rintama aloitti hyökkäyksen kohti saksalaisia joukkoja Zaporižžjan lähellä. Saksalaisten siirtäessä reservejä torjumaan hyökkäystä iskeytyi 4. Ukrainan rintama samanaikaisesti Saksan 6. armeijaa vastaan ja murtautui sen linjan läpi. 1943–44 talvioffensiivin aikana 3. ja 4. Ukrainan rintama vapautti suuren osan Ukrainaa mukaan lukien Harkovan ja Odessan kaupungit. Yhdessä 2. Ukrainan rintaman kanssa se työnsi saksalaiset pois Neuvostoliiton maaperältä ja jatkoi etenemistään Balkanille miehittäen Romanian ja Bulgarian. Talvella 1944–45 rintama eteni luoteeseen kohti Unkaria ja Jugoslaviaa.
Ville Luho
Ville Luho (alk. " Bernhard Wilhelm Klén", 17. elokuuta 1911 – 15. huhtikuuta 1982) oli suomalainen arkeologi, koulutukseltaan filosofian tohtori (1956).
Luho opiskeli historiaa ja pääsi Kansallismuseoon töihin 1940, missä hän toimi Aarne Äyräpään assistenttina. Hänestä tuli Muinaistieteellisen toimikunnan esihistoriallisen osaston amanuenssi 1949, sen johtaja 1970, museoviraston esihistorian toimisto toimistopäällikkö 1972–1976. Tutki erityisesti kivikautta. Vuodesta 1964 hän toimi dosenttina. Hän järjesti Kansallismuseossa pitkään esillä olleen esihistorian näyttelyn.
Hyökännummi
Hyökännummi on taajama Etelä-Mäntsälässä, Kellokosken pohjoispuolella.
Hyökännummessa on vuonna 2003 valmistunut ala-aste, päiväkoti ja kerhotalo sekä Ohkolan sairaala.
Hyökännummen postitoimipaikka on Kellokoski.
Hyökännummen laajin yhtenäinen ulkoilualue on Porakallio, joka on osa Porakallio–Tasalankallio–Lintulankallio-kallioselännettä. Selänteellä sijaitsee Hyökännummen korkein kohta.
Örnulf Tigerstedt
Axel Örnulf Tigerstedt (29. syyskuuta 1900 Helsinki – 6. marraskuuta 1962 Strängnäs, Ruotsi) oli suomenruotsalainen runoilija ja kirjailija.
Tigerstedtin vanhemmat olivat vuorihallituksen ylijohtajana ja valtiongeologina toiminut geologi ja dendrologi Axel Fredrik Tigerstedt ja Mary Helena Florence von Schulz. Keksijä Eric Tigerstedt oli hänen vanhempi veljensä. Örnulf Tigerstedt pääsi ylioppilaaksi 1919 ja työskenteli sitten 1920- ja 1930-luvuilla mainosalalla. Hän sai vaikutteita erityisesti saksalaisen Oswald Spenglerin ja amerikkalaisen Lothrop Stoddardin historianfilosofiasta. Tigerstedt julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Vågor vuonna 1918. Tigerstedtin oli kulttuuripessimisti, kaipasi vahvaa johtajaa ja pelkäsi Neuvostoliittoa.
Tigerstdtin runokokoelmat "Vid gränsen" (1928) ja "Block och öde" (1931) edustivat vielä modernismista vaikutteita saanutta lyriikkaa. Hän toi julki äärioikeistolaisen vakaumuksensa esseekokoelmissaan "Skott i överkant" (1934) ja "Utan örnar" (1935) sekä runokokoelmassa "De heliga vägarna" (1933). 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa Tigerstedt toimi "Det svarta gardet" -nimellä tunnetun suomenruotsalaisten nuorten äärioikeistolaisten kirjailijoiden ryhmän henkisenä johtajana. Tähän ryhmään kuuluivat muun muassa Tito Colliander, Göran Stenius ja E. R. Gummerus.
Örnulf Tigerstedt oli Suomen Pen-klubin johtokunnan puheenjohtajana 1933–1934 sekä Dante Alighieri -seuran varapuheenjohtaja. Tigerstedtiä luonnehdittiin tuolloin muun muassa ”fasismin ja natsismin lyyriseksi lipunkantajaksi ruotsalaisella kielialueella”. 1930-luvun alussa Tigerstedt kuului kansallissosialistiseen Isänmaalliseen Kansanpuolueeseen. Tigerstedt oli mukana Suomen edustajana vuonna 1942 Saksan aloitteesta perustetussa Euroopan Kirjailijaliitossa – muita tämän liiton suomalaisjäseniä olivat muun muassa Maila Talvio, Yrjö Soini, Mika Waltari, Viljo Kajava, Bertel Gripenberg ja Tito Colliander.
Sotavuosina Tigerstedt oli Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa ja hän julkaisi kirjoja muun muassa neuvostovakoilusta Suomessa. Sodan jälkeen Tigerstedt pakeni Ruotsiin ja monet hänen kirjoistaan joutuivat kiellettyjen kirjojen listalle.
Örnulf Tigerstedt oli naimisissa vuodesta 1934 Giulia Anita Catanin kanssa. Heillä oli yksi tytär.
4. Ukrainan rintama
4. Ukrainan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Etelän rintamasta. Se hajotettiin 15. toukokuuta 1944. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Fjodor Tolbuhin.
Kurskin taistelun jälkeisessä puna-armeijan offensiivissa 1. lokakuuta 3. Ukrainan rintama aloitti hyökkäyksen kohti saksalaisia joukkoja Zaporižžjan lähellä. Saksalaisten siirtäessä reservejä torjumaan hyökkäystä iskeytyi 4. Ukrainan rintama samanaikaisesti Saksan 6. armeijaa vastaan ja murtautui sen linjan läpi. 1943–44 talvioffensiivin aikana 3. ja 4. Ukrainan rintama vapautti suuren osan Ukrainaa mukaan lukien Harkovan ja Odessan kaupungit.
Kerttu Vuolab
Kerttu Maarit Kirsti Vuolab (s. 1. toukokuuta 1951 Utsjoki) on saamelainen kirjailija. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi ja toimii myös kuvittajana. Lisäksi Vuolab on kääntänyt kirjoja saameksi ja tehnyt sanoittajana yhteistyötä Mari Boinen kanssa.
Vuolab on merkittävä kulttuuripoliittinen vaikuttaja. Hänen tavoitteenaan on saamen kielen, kulttuurin ja kertomaperinteen siirtäminen tuleville sukupolville. Vuolab toimi Lapin läänintaiteilijana vuosina 1994–1998.
Vuolab on suorittanut saamen kielen ja kulttuurin opintoja Tromssan yliopistossa 1978 ja Oulun yliopistossa 1981.
Vunna 2006 Vuolabille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki. Vuonna 2011 hänen teoksensa "Bárbmoáirras" (2008) () oli ehdolla Pohjoismaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2017 sama teos voitti Lappi-kirjallisuuspalkinnon.Vuonna 2014 hänet palkittiin saamen kielen Gollegiella-palkinnolla työstään pohjoissaamen kaunokirjallisuuden edistäjänä.
Olympicin kansallispuisto
Olympicin kansallispuisto () on yhdysvaltalainen kansallispuisto, joka sijaitsee Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa Olympian niemimaalla. Presidentti Theodore Roosevelt julisti nykyisen kansallispuiston alueen kansalliseksi suojelumonumentiksi vuonna 1909. Presidentti Franklin D. Roosevelt kohotti sen kansallispuiston asemaan 29. kesäkuuta vuonna 1939. Vuodesta 1981 lähtien Olympic on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Kansallispuisto koostuu kahdesta erillisestä osasta: kapeasta kaistaleesta Tyynenmeren rannalla sekä isosta yhtenäisestä alueesta edellisestä itään. Yhteensä puisto kattaa 3 734 km² laajuisen alueen, ja sitä hallinnoi muiden Yhdysvaltain kansallispuistojen tapaan maan National Park Service.
Rannikkokaista on 117 km pitkä mutta vain muutaman kilometrin levyinen. Rannat ovat hiekka- sekä kalliorantoja. Rannoilla on suuria määriä ajopuuta, jota joet ovat tuoneet merelle.
Suosituin kohde rannikkokaistalla on 14 km:n pituinen vaellusreitti Ozette Loop. Reitin lähtöpiste on Ozette Lake ja se sisältää merenrantaa sekä lähinnä sitkankuusesta, lännenhemlokista ja jättituijasta koostuvia rannikkometsiä.
Puiston sisäosissa kohoaa vuoristo Olympic Mountains, jonka rinteitä peittävät vanhat jäätiköt. Vuoristo koostuu basaltista ja sedimenttikivilajeista. Korkein huippu Mount Olympus kohoaa 2428 m:n korkeuteen.
Puiston länsiosaa peittävät lauhkean vyöhykkeen sademetsät. Läntisissä laaksoissa vuoden sademäärä on 3000–3600 mm ja aivan rannikollakin 2300 mm. Nämä lauhkean vyöhykkeen sademetsät koostuvat pääasiassa havupuista, ennen kaikkea lännenhemlokista, sitkankuusesta, jättituijasta sekä douglaskuusesta. Etenkin kolme viimeksi mainittua saavuttavat valtavia mittasuhteita.
Myös puiston itäosat sisältävät vanhoja metsiä, mutta ilmasto on siellä merkittävästi kuivempi. Sitkankuusi puuttuu näistä metsistä, puut ovat pienempiä ja aluskasvillisuus on harvempaa.
Muutama tie tunkeutuu puiston reunaosiin, ja Olympian niemimaata kiertävä valtatie 101 kulkee puiston pohjoisosan halki, mutta puiston sisäosiin ei pääse tietä myöten. Puistossa on kattava vaelluspolkuverkosto, joita pitkin pääsee tutustumaan vuoristoon, sademetsiin sekä rannikkoon, missä on mahdollista patikoida myös hiekkarantoja pitkin. Polkujen varrella on merkittyjä telttailupaikkoja; suurimmassa osassa puistoa telttailu on sallittu myös niiden ulkopuolella.
Japanin kendō-liitto
Japanin kendō-liitto (, ZNKR tai Zenkenren) perustettiin vuonna 1952. Japanin kendō-liitto on yksityinen organisaatio, joka toimii kendōn, iaidōn ja jōdōn harjoittelijoiden lisäämiseksi ja edistää edellä mainittujen lajien tunnetuksi tekemistä.
Japanin kendō-liitto toimii läheisessä yhteistyössä Kansainvälisen kendoliiton () kanssa. Japanin kendō-liitto määrittelee, kehittää ja päivittää kendōn, ZNKR iaidōn ja ZNKR jodōn kilpailusäännöt ja katojen sekä tekniikoiden sisällöt. Japanin kendoliitto myös julkaisee ja päivittää käsikirjoja, joissa on kulloinkin voimassa oleva kendōn, iaidōn ja jodōn katojen, harjoitteiden ja perustekniikoiden sisällöt.
Juho Kirves
Johan (Juho) Kirves (25. toukokuuta 1868 Jaakkima – ?) oli viilaaja ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Kirves toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1913 ja 1917. Hänet valittiin kansanedustajaksi Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.
Kirves työskenteli metalliteollisuusyrityksissä Kotkassa, Helsingissä, Pietarissa, Tverissä, Moskovassa, Tulassa ja vuodesta 1902 lähtien Viipurissa. Kansanedustajan toimen väliaikana hän oli Suomen metallityöväenliiton taloudenhoitaja 1915–1916. Punaisen Suomen hallinnossa Kirves oli Suomen ja Venäjän välisen selvittelykomitean jäsen ja meriasiainneuvoston virkailija.
Kirves siirtyi Neuvosto-Venäjälle keväällä 1918. Siellä hän työskenteli muun muassa Buin siirtolan komissaarina 1918, poliittisena ohjaajana Omskissa 1920–1921 ja tuomarina Repolassa 1928. Kirves osallistui Neuvostoliitosta myös kommunistien toiminnan ohjaamiseen Suomessa. Kirveen myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa, mahdollisesti hän menehtyi Stalinin vainoissa. Virallisesti hänet julistettiin kuolleeksi Mikkelin raastuvanoikeuden päätöksellä 18. joulukuuta 1961, kuolinpäiväksi määrättiin 1. tammikuuta 1961.
Kauko Jämsén
Kauko Jämsén (s. 22. heinäkuuta 1943 Helsinki) toimi Suomen Bulgarian suurlähettiläänä vuodesta 2005 vuoteen 2009. Ennen sitä hän oli Suomen pääkonsulina Pietarissa vuosina 2001–2005. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen maisteri. Ulkoministeriön palveluksessa hän aloitti vuonna 1975.
Paitsi diplomaattina, Jämsén on toiminut myös koripallovalmentajana ja toimittajana. Hän oli vuosina 1974–1976 Suomen koripallomaajoukkueen päävalmentaja, minkä lisäksi hän on valmentanut Helsingin NMKY:tä ja Porvoon Tarmoa. Vuosina 1970–1973 hän toimi Ilta-Sanomien työmarkkina- ja politiikantoimittajana ja vuosina 1973–1975 Helsingin Sanomien taloustoimittajana.
Jämsén on naimisissa matkailuyrittäjä Hannele Eerola-Jämsénin kanssa. Hänellä on viisi lasta.
Oral Fixation Volumes 1 &amp; 2
Oral Fixation Volumes 1 & 2 on Shakiran vuonna 2006 julkaistu kolmen levyn musiikkiboksi. Julkaisu sisältää Shakiran aikaisemmin ilmestyneistä levyistä espanjankielisen albubin "Fijación Oral Vol. 1" ja englanninkielisen albumin "Oral Fixation Vol. 2" sekä bonus-DVD:n, jolla on viisi musiikkivideota ja kolme MTV-esiintymistä.
Musiikkivideot
MTV 5 Star Performance
Confuciusornis
Confuciusornis oli variksenkokoinen esihistoriallisella ajalla elänyt lintusuku. Lintu eli varhaisliitukaudella noin 120 miljoonaa vuotta sitten nykyisen Kiinan alueella. Lintu on nimetty kiinalaisen moraalifilosofin Kungfutsen ("Confucius") mukaan.
Suvusta tunnetaan neljä lajia: "C. sanctus" (tyyppilaji), "C. dui", "C. chuonzhous" ja "C. suniae" (kaksi jälkimmäistä ovat mahdollisesti sama laji kuin "C. sanctus"). "Changchengornis hengdaoziensis" on samaan aikaan ja samalla alueella elänyt lähisukulainen. Changchengorniksilla oli pitkät pyrstösulat ja pehmeä höyhenpeite. Viimeisimmät kladistiset analyysit ovat osoittaneet, että "Confuciusornis" voi olla läheisempää sukua "Microraptorin" ja muiden dromaeosaurusten kanssa kuin "Archaeopteryxiin" kanssa. Joka tapauksessa suku ei periydy "Archaeopteryxista".
"Confuciusorniksen" fossiilit osoittavat, että sillä oli harvinaisen pitkä olkaluu. Olkapään lähellä oli tunnusomainen reikä, jonka tarkoituksena voi olla ollut keventää rakennetta. Hankaluu oli yksinkertaisen tangon mallinen. Rintalasta oli pieni ja yksinkertainen levy, jossa saattoi olla vähäinen kohouma, mutta joka kuitenkin oli sopimaton lentolihasten kiinnittymisalustaksi. Linnun lapaluut olivat kiinnittyneet korppiluihin ja tämä rakenne on voinut toimia lentolihasten kiinnittymiskohtana. Yhdenkään nykyisen linnun rintalastan rakenne ei ole vastaavankaltainen. Olkapäänivel oli poikittain toisin kuin nykyisillä linnuilla, minkä seurauksena "Confuciornis" ei voinut nostaa siipiään selän yläpuolelle.
Future Film
Future Film on suomalainen elokuvien maahantuoja ja levittäjä, joka on toiminut vuodesta 1995 lähtien. Yhtiö levittää ja maahantuo kinofilmikopioita, kotitallenteita ja ohjelmia televisioon. Future Film on erikoistunut independent- ja taide-elokuviin. Sen markkinaosuus Suomen DVD-levyjen vähittäismyyntikaupasta on seitsemän prosenttia.
Vuonna 2011 Future Film osti norjalaiselta Schibsted Media Groupilta elokuvien levittäjä Sandrew Metronome Distribution Finland Oy:n.
1990-luvulla Future Film tunnettiin parhaiten piirrossarjojen levittäjänä. Silloin tällöin Golden Voice jälkiäänitti Future Filmin julkaisuja (kuten "Hopeanuolen" ja "Pikkuponien"), mutta yleensä jälkiäänittäjä oli Agapio Racing Team.
Nykyään Future Film on näkyvä animen levittäjä. Se levittää Suomeen muun muassa "Love Hinaa", "School Rumblea", "Fruits Basketiä", "D•N•Angeliä", "Berserkiä" ja "Ginga densetsu Weediä". Yhtiö ei enää jälkiäänitä animea, vaan ainoastaan tekstittää sitä.
Christie (yhtye)
Christie oli englantilainen rockyhtye, joka oli suosittu 1970-luvun alussa. Suurin hitti oli kappale "Yellow River", josta tuli listaykkönen Britanniassa toukokuussa 1970. Myös kappaleet "San Bernadino" (sija 7. Britanniassa 1970) ja "Iron Horse" (listalla 47.) menestyivät hyvin. Christieen kuuluivat Jeff Christie (laulu, basso), Vic Elmes (kitara) ja Mike Blakely (rummut).
Mike Blakelyn veli oli The Tremeloes -yhtyeen Alan Blakely. Myöhemmin vaihdettiin uusi rumpali Paul Fenton. Tarina "Yellow Riveristä" on, että Jeff Christie tarjosi sitä The Tremeloesille, mutta vaikka he levyttivätkin sen, he eivät tuntuneet pitävän siitä. Jeff kuitenkin tiesi, että se olisi menestyskappale ja hän päätti levyttää sen itse. Tulos oli listaykkönen. Jeff lopetti yhtyeen vuonna 1976. Jeff Christie yritti päästä Euroviisuihin vuonna 1991, mutta ei onnistunut.
Yhtye esiintyi Suomessa Tammisaaren Ramsholmenin lavalla juhannuksena 1970.
SxS
SxS on Sonyn ja Sandiskin luoma uusi flash-muististandardi. Sonyn ja Sandiskin mukaan SxS-korteilla voidaan saavuttaa 800 Mbit/s tiedonsiirtonopeus ja purskeissa jopa 2,5 Gbit/s.
Etelän rintama
Etelän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 25. kesäkuuta 1941 Odessan erityissotilaspiiristä. Se hajotettiin 28. heinäkuuta 1942. Rintama muodostettiin uudelleen 1. tammikuuta 1943 Stalingradin rintamasta. Se uudelleennimettiin 4. Ukrainan rintamaksi 20. lokakuuta 1943.
Malinovskin johtama etelän rintama osallistui puna-armeijan 1941–1942 talvioffensiiviin Harkovan alueella ja yhdessä Kaakon rintaman kanssa sen onnistui työntää Wehrmachtia takaisin 100 kilometriä.
Alfa Romeo 158 L8C
Alfa Romeo 158 L8C oli Alfa Romeon 158 mallissa vuonna 1950 käytetty moottori. Mallilla voitettiin kuusi kilpailua, kuusi paalupaikkaa sekä kuusi nopeinta kierrosta seitsemästä osakilpailusta. Moottori oli ylivoimainen, koska se voitti kaikki kilpailut, joihin se osallistui. Giuseppe "Nino" Farina voitti Alfa Romeo 158 L8C -moottorilla myös maailmanmestaruuden kyseisenä vuonna.
Aikalainen
Aikalainen on tieteen, opetuksen ja kulttuurin sanomalehti, jota julkaisee Tampereen yliopisto. Se ottaa kantaa myös ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin aiheisiin.
Lehden päätoimittaja Heikki Laurinolli irtisanoutui joulukuussa 2014, koska katsoi, että lehteä ollaan suitsimassa, kun se supistettiin ilmestyväksi kerran kuussa. Lehden vastaavana toimittajana toimii nykyisin Hanna Hyvärinen, joka sijaistaa perhevapaalla olevaa Tiina Lankista.
Real Murcia
Real Murcia Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Murcian kaupungista. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Seura perustettiin vuonna 1908 nimellä Murcia Club de Fútbol. Kauden 1922–1923 aikana kuningas Alfonso XIII myönsi sille tittelin Real (). Kaudeksi 1940–1941 seura nousi ensimmäistä kertaa Espanjan korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin, ja on sittemmin pelannut sarjassa kaikkiaan 18 kautta. Segunda Divisiónissa Real Murcia on pelannut 50 kautta, enemmän kuin mikään muu seura. Seuralla on myös eniten Segunda Divisiónin voittoja (kahdeksan) ja sarjanousuja Primera Divisióniin (yksitoista).
Real Murcian kotipeliasu muodostuu punaisesta paidasta, valkoisista housuista ja punaisista sukista. Seuran kotistadionina toimii vuonna 2006 valmistunut, 33 045 -paikkainen Nueva Condomina.
Maserati 4CLT L4C
Maserati 4CLT L4C oli Maseratin Formula 1 -sarjassa käyttämä moottori. Moottoria käytettiin kaikkiaan viidessä autossa mallinimiltään:Maserati 4CL, Maserati 4CLT, Maserati 4CLT-48, Maserati 4CLT-49 ja Maserati 4CLT-50. Myös viisi tallia käytti autoissaan tätä moottoria; Officine Alfieri Maserati, Enrico Platé, Scuderia Ambrosiana, Scuderia Achille Varzi, Automovil Club Argentina ja Scuderia Milano.
Lounaan rintama
Lounaan rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 22. kesäkuuta 1941 Kiovan erityissotilaspiiristä. Se uudelleennimettiin 12. heinäkuuta 1942 Stalingradin rintamaksi. 25. lokakuuta 1942 se muodostettiin uudelleen 1. kaartinarmeijasta ja uudelleennimettiin 3. Ukrainan rintamaksi 20. lokakuuta 1943.
Talbot-Lago T26C
Talbot-Lago T26C ja T26C-DA (C = "course" ransk. kilpailu), olivat Ranskalaisen Talbot-Lagon malleja, joilla ajettiin Formula 1:ssä kausina 1950-1951. Autoilla saavutettiin 25 pistettä. Autossa käytettiin Talbotin T26C L6 4.5 -moottoreita.
Anthony Lago valmistutti myös 32 kappaleena Grand Prix -malli T26C:n tekniikalla varustettuja T26 Grand Sport-alustoja. Ensimmäinen niistä suunniteltiin vuoden 1946 aikana, ja esiteltiin lokakuussa 1947 Pariisin automessuilla. Valmistus jatkui vuosien 1948-1952 välisen ajan. 29 näistä autoista oli lyhyellä, 2 650 mm, ja loput 2 800 mm pitkällä akselivälillä. Korit olivat yksilöllisiä, ja tunnettujen koriräätäleiden työtä: lukumääräisesti eniten T26 GS-autoja sai kuuluisan "Saoutchik":in korin, mutta myös nimekkäät "Chapron", "Franay", "Figoni&Falaschi", "Dubos" ja "Antem" pukivat ne Spyder-avoautoiksi, tai harvinaisemmin coupé-korisiksi. Vientiin menneiden T26 GS-alustojen tiedetään saaneen "Pennock"-, "Van den Plas"-, "Graber"- ja "Stabilimenti Farina"-koreja. Kyseessä oli eksklusiivinen, erittäin suorituskykyinen urheiluauto - toisin kuin esimerkiksi Delagen tai Delahayen urheilulliset matka-autot - sillä sen tekniikka perustui sotaa edeltäneisiin kilpureihin.
Valitettavasti Anthony Lagon oletus, että tähtitieteellisen kalliille ja etenkin Ranskassa 4,5-litraisen moottorinsa takia ankarasti verotetuille urheiluautoille olisi laajempaa kysyntää, osoittautui erehdykseksi: ostajakunta koostui varakkaista henkilöistä, jotka käyttivät elegantteja Grand Sport:ejaan niin arkiajoihin kuin satunnaisiin mäki- tai ratakilpailuihin sekä ralleihin, mutta markkina oli odotettua pienempi. Dilemmaksi muodostui kilpa-auton tekniikka lyhyellä alustalla: erinäiset kevyet T26 GS:t osoittautuivat toki hyvinkin menestyksekkäiksi kilpailuissa, mutta samalla lyhyt akseliväli vaikeutti esteettisesti kauniiden korien valmistamista arkipainoitteiseen käyttöön. Lago vastasi tähän ongelmaan pidennetyllä akselivälillä, mutta liian myöhään, sillä tällä välin saataville oli tullut kilpailevia vaihtoehtoja modernilla, sodan jälkeisellä tekniikalla. Hetken aikaa nopeimman sarjatuotantoauton titteliä kantanut Grand Sport-malli on nähtävissä erääksi viimeisistä kalliista, ostajansa maun mukaiseksi räätälöidyistä, käsin valmistetuista urheilullisista loistoautoista - tuulahdus aikakaudelta, joka oli sodanjälkeisessä Euroopassa jo peruuttamattomasti ohi.
Vuonna 2014 löydetty, liikemies Roger Baillonin perustettavaa automuseota varten keräämä, yli 60 osittain erittäin harvinaista ajoneuvoa sisältävä kokoelma sisälsi peräti kaksi harvinaista, Saoutchik-korilla varustettua T26 Grand Sportia. Figoni & Falaschin pisarakorilla varustettu T26 GS taas voitti vuoden 2018 Pebble Beach-golfklubilla pidetyn perinteikkään klassikkoautojen "Concours d`Elegance"-kilpailun ensimmäisen palkinnon Postwar Touring-luokassa. Se oli eräs koriräätälin viimeisistä, sillä vuonna 1935 toiminnan rahoittajaksi tullut liikemies Oividio Falaschi vetäytyi ikäsyistä yrityksen toiminnasta vuonna 1950. Muotoilusta vastannut Giuseppe Figoni lopetti työnsä vuonna 1955.
Yön saalistajat (vuoden 1984 suomalainen elokuva)
Yön saalistajat on vuonna 1984 julkaistu suomalainen jännityselokuva. Visa Mäkisen ohjaama elokuva kertoo poliisista, joka soluttautuu Porissa toimivaan rikollisjärjestöön. "Yön saalistajissa" näytetään väkivaltaa ja paljasta pintaa suorasukaisemmin kuin 1980-luvun suomalaisessa viihde-elokuvassa yleensä oli tapana. "Yön saalistajat" sai kriitikoilta erittäin huonot arvostelut, mutta nykyisin siitä on tullut jonkinlainen kulttielokuva. Elokuvateattereissa sen näki vain 1 670 katsojaa, mutta ensimmäisessä televisioesityksessä 1987 lähes puolitoista miljoonaa, vaikka MTV esitti kelat aluksi väärässä järjestyksessä ja aloitti esityksen uudelleen niin, että tv-esitys kesti kaikkiaan kaksi ja puoli tuntia.
Talbot T26C L6 4.5
Talbot T26C L6 4.5 oli Ranskalaisen Talbotin valmistama kilpa-automoottori, jota käytettiin Talbot-Lagon malleissa T26C, T26C-DA sekä T26C-GS.
Jaakko Nousiainen
Jaakko Nousiainen (s. 20. joulukuuta 1931 Pälkjärvi) on suomalainen valtio-opin emeritusprofessori ja toiminut Turun yliopiston kanslerina. Hän kirjoitti ylioppilaksi Joensuun lyseosta 1950. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1959. Väitöskirjassaan hän tutki kommunismin kannatusta Kuopion läänissä. Kommunismin kannatuksen perustaa analysoidessaan Nousiainen erotti toisistaan korpikommunismin ja teollisten kaupunkiseutujen kommunismin.
Vuodesta 1953 vuoteen 1960 Nousiainen työskenteli Suomen tietotoimistossa. Vuosina 1961–63 hän toimi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun yhteiskuntatieteiden apulaisprofessorina. Sieltä hän siirtyi vuonna 1963 Turun yliopiston vasta perustettuun valtio-opin professorin virkaan. Tässä tehtävässä Nousiainen toimi yli 30 vuotta. Viimeiset virkavuotensa Turun yliopistossa Nousiainen toimi yliopiston kanslerina vuosina 1994–97.
Turkuun siirryttyään Nousiainen suuntautui tutkimustoiminnassaan erityisesti Suomen valtiollisten laitosten tutkimiseen. Siltä alueelta hän seuraavan kolmenkymmenen vuoden aikana julkaisi useita kirjoja ja artikkeleita. Nousiainen on ollut keskeinen toimija politiikan tutkimuksen niin sanotun Turun koulukunnan kehittymisessä. Koulukunta on profiloitunut voimakkaasti poliittisten instituutioiden tutkimukseen ja poliittisten järjestelmien vertailevaan tutkimukseen.
Vuosina 1967–68 ja 1972–73 Nousiainen toimi Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina, yliopiston vararehtorina hän toimi vuosina 1975–78, yliopiston valtuuston puheenjohtajana vuosina 1985–88 ja yliopiston kanslerina vuosina 1994–97. Politiikan tutkijoiden eurooppalaisen järjestön, European Consortium for Political Researchin hallituksen jäsen hän oli vuosina 1982–85 ja Turun Yliopistosäätiön hallituksen jäsen vuosina 1989–97.
Valtio-opin professorinvirassa Nousiainen huolehti tarmokkaasti uusien tutkijasukupolvien kouluttamisesta. Hänen ohjauksessaan valtiotieteen tohtoriksi Turun yliopistosta valmistuivat Pekka Väänänen (1971), Voitto Helander (1971), Hannu Nurmi (1974), Pertti Laulajainen (1979), Esko Antola (1980), Heikki Paloheimo (1981), Jyrki Käkönen (1985), Matti Wiberg (1988) ja Eero Murto (1994). Yli puolet Nousiaisen kouluttamista tohtoreista sijoittui myöhemmin professorin virkoihin eri yliopistoihin.
Pekka Puupää poliisina
Pekka Puupää poliisina on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Visa Mäkinen.
Justiina passittaa Pekka Puupään ilmoittautumaan täydennyspoliisiksi vakituisen poliisikunnan ollessa sairaana. Samaan aikaan myös Puupäiden naapuri, Pukkila, ilmoittautuu täydennyspoliisiksi. Pekasta ja naapurista tulee poliisiparivaljakko, jotka rupeavat tekemään poliisin töitä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan edustavan ”tunnettua porilaista laatua” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Agentti 000 ja kuoleman kurvit
Agentti 000 ja kuoleman kurvit on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen elokuva. Elokuva parodioi James Bond -elokuvaa Casino Royale vuodelta 1967.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoi, ettei Mäkisen yritys tehdä kotimaista toimintaelokuvaa ole täysin epäonnistunut. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Likainen puolitusina
Likainen puolitusina on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen komediaelokuva. Sen nimi juontaa juurensa sotaelokuvaan Likainen tusina (engl. Dirty Dozen). Kyseessä on kertausharjoitusaiheinen sotilasfarssi. Elokuva kuvattiin kesäkuussa 1982 Porissa noin puolen miljoonan markan budjetilla. Elokuvateatterilevityksen kokonaiskatsojamäärä oli 81 642 katsojaa, televisioesityksessä vuonna 1986 elokuvan näki noin 408 000 katsojaa.
Suomen armeijalle ollaan tuomassa säilytettäväksi jalkapallon muotoista pommia, jota tullaan käyttämään Suomessa kuvattavassa ulkomaisessa elokuvassa. Tämä niinkutsuttu "pallopommi" kuitenkin katoaa kuljetuksen aikana, ja sitä etsimään lähetetään viisi kertausharjoituksiin myöhässä tullutta miestä - Aaro Vierumäki (Ilmari Saarelainen), jalkapalloilija Mape Liukkonen (Allan Tuppurainen), toimitusjohtaja Oskari Tertsunen (Tauno Karvonen), yövartija Piippola (Matti Ruohola), sekä rekkakuski Reiska Mellberg (Visa Mäkinen). Mukaan tulee myös Mellbergin mukana tullut liftari Pirjo (Titta Jokinen). Majuri Auerin (Kauko Helovirta) käskystä joukkoa johtaa vääpeli Kyllijoki, "Kylli-Setä" (Tenho Saurén).
Ennen operaation alkua toimitusjohtaja Tertsunen löysi tietämättään pallopommin matkansa varrelta. Mape luulee palloa omakseen ja ottaa sen talteen. Likainen puolitusina kiertää kaupungin ja sen lähiympäristön Reiskan pakettiautolla tutkien jokaisen löytämänsä jalkapallon urheiluliikkeitä ja naisten jalkapallo-ottelua myöten, tietämättä että heidän etsimänsä jalkapallon muotoinen pommi on koko ajan heidän matkassaan. Turhien etsintöjen turhauttama Mape "haistattaa pitkät koko pommille", ja joukko palaa päämajaan, mikä on kaupungin erään hotellin huoneessa. Operaationjohtaja vääpeli Kyllijoki kuitenkin ilmoittaa löytäneensä pallon tällä aikaa, ja sen kunniaksi joukko järjestää juhlat, joissa juodaan limonadia ja syödään jäätelöä.
Seuraavana päivänä likainen puolitusina saapuu kuvauspaikalle, missä ovat myös elokuvan ohjaajat Erik Lungholm (Ville-Veikko Salminen) ja King Kranzenjammer (Allan Tuppurainen). Vääpeli Kyllijoki luovuttaa pommiksi uskomansa pallon ohjaaja Kranzenjammerille, joka aloittaa kuvaukset samantien kuvaamalla pommin räjähdyksen. Lähtölaskennan aikana likainen puolitusina kuitenkin huomaa, ettei pallopommi ole jalkapallokentällä vaan heillä itsellään. Pallo räjäyttää pakettiauton. Ambulanssin lähtiessä viemään loukkaantunutta Mapea sairaalaan, poliisit pidättävät Reiskan, joka oli aiemmin varastanut joukon pakettiauton.
Elokuvan loppukohtauksessa majuri Auer palkitsee kertausharjoitukseen tulleet miehet mansikkaleivoskahveilla. Toimitusjohtaja Tertsunen lupautuu korvaamaan operaation aiheuttamat vahingot laittamalla ne "Tertsusen firman piikkiin". Kasarmin pihalla joukkoa vastaan pomppii jalkapallo, ja Mape ei voi olla näyttämättä jalkapalloilutaitojaan. Hänen banaanipotkunsa menee kenraalin ikkunasta sisään, ja kaikki pakenevat juosten paikalta vääpeli Kyllijokea ja majuri Auerta myöten.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa "Likaiselle puolitusinalle" tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.