Hämeenlinnan Härmä
Hämeenlinnan Härmä on vuonna 1967 perustettu hämeenlinnalainen jalkapalloseura. Härmän lajivalikoimaan kuuluu jalkapallo ja salibandy. Kaudella 2017 miesten edustusjoukkue pelaa Tampere-Satakunnan Kolmosta ja naisten edustusjoukkue Naisten Kakkosta. Härmän A-pojat ja B-tytöt pelaavat ikäluokkiensa Ykköstä. Härmä/2 pelaa Tampereen Vitosessa.
Seuran syntyvaiheet sijoittuvat vuosille 1963-1967. Seuran syntymäpaikka oli silloisessa Vanajan kunnassa Ruununmyllyn kylässä. Ruununmyllyllä oli joukko poikia, jotka harrastivat jalkapalloa ja jääkiekkoa omissa ympyröissään. Pian harrastukset levisivät niin, että halu osallistua lajeihin kilpailumielessä syntyi. Vuonna 1963 syntyikin ensimmäinen rekisteröimätön Seura, Ruununmyllyn Palloseura (RuPS). Koska RuPS oli rekisteröimätön seura, se ei voinut ottaa osaa jääkiekkoliiton sarjoihin. Näin jääkiekkoilijat liittyivät Idänpään Toiveen riveihin, jonka nimissä jääkiekkoa pelattiin 1965-1966.
Härmä perustettiin kahdesta syystä. Ensimmäinen syy oli taloudellinen, ITO kun ei voinut silloin ottaa osaa kustannuksiin ja toisekseen Toive oli Hämeenlinnasta ja palloiluinnostus oli Vanajan kunnassa Ruununmyllyn kylässä. Haluttiin oma seura tyhjiöalueelle, jossa oli valtavasti harrastajakapasiteettia. Vaikka osa pelaajista pelasi HPK:ssa ja Tarmossa, haluttiin paikkakunnalle silti oma seura. Haave toteutui marraskuun 5.päivänä 1967 Ruununmyllyn käsityösalissa.
Ensimmäiseksi seuralle piti saada nimi, joten asiasta äänestettiin. Taululle ilmestyi kahdeksan tavanomaista suomalaista nimeä ja juuri ennen äänestystä juolahti Vladimir Uschanowille lisätä taululle "Härmä". Nimeä piti perustella erikoisena ja jämäkkänä hämäläisenä Härmänä. Nimi saikin yllättäen kannatusta ja lopulta nimi Härmä voitti "Salaman" yhdellä äänellä.
Urheiluliiton äänestyksestä tuli selkeä kahtiajako. Ne, jotka kannattivat SVUL:a jäivät kokoukseen ja TUL:n kannattajat lähtivät. Jääneitä jäi harmittamaan ennen kaikkea se, että Härmä-nimi tuli äänestyksessä voittajaksi. Valtaosa lähteneistä kun oli äänestänyt Härmä-nimeä. Tämän jälkeen nimeen tartuttiin useasti ja seuran alkuvaiheissa oli vakaa aikomus muuttaa seuran nimeä, koska niin paljon kiistoja se aiheutti. Nimenmuutospapereita hankittiin ja asia venyi ja venyi, kunnes lopulta huomattiin että Härmä ei olekaan huono nimi ja hankkeesta luovuttiin. Härmä tarkoitti 60-luvulla Hämeessä samaa kuin Helsingissä hima eli koti. Edesmennyt Aarno Hietanen osuvasti kirjoitti ja armeijassa aikoinaan huudettiin "nyt mennään takaisin Härmään" eli palattiin rakkaaseen Hämeenlinnaan.
Alkuvaihe oli kirjavaa aikaa ja harrastajia löytyi lähes joka lajista. Seuran perustamisen päätarkoituksena oli jääkiekko ja jalkapallo, mutta ohjelmaan tuli myös yleisurheilu, hiihto, pesäpallo, nyrkkeily, pöytätennis ja lentopallo. Ilman jääkiekkoa ja jalkapalloa urheiluseura Härmää ei olisi koskaan perustettu, mutta niin vain Härmästä tuli urheilualojen sekasotku ja yleisseura. Yleisurheilua jaksettiin harrastaa lajikohtaisena vuoteen 1972 ja hiihto jäi pois ohjelmasta 1971. Pesäpalloa pelattiin muutama vuosi ja pöytätennis loppui salivuorojen puutteeseen. Lentopalloa pelattiin ensin innolla pari vuotta, jonka jälkeen laji jäi pois muutamaksi vuodeksi palaten vuonna 1972. Lopullisesti lentopalloilu lopetettiin vuonna 1977. Jääkiekkoa pelattiin vuoteen 1970 asti, jolloin laji jäi pois pakon sanelemana. Vaikka lajilla oli vankka kannatuspohja, oli laji liian kallis harrastettavaksi ja monien harmitukseksi lajista jouduttiin luopumaan.
Nyrkkeily kuitenkin sai kannatusta ja Härmä toimikin Hämeenkaaressa liiton piirikilpailuja järjestettäessä isäntänä. Kisoissa Härmän nuorissa Antti Saren voitti hopeamitalin. Nyrkkeilyn parissa oltiin pitkään ja kovin tavoittein. Lajin fanaatikkoihin kuuluivat seuran puheenjohtaja Jaakko Koivu ja lajin valmentaja Aleksander Uschanow. Miehet puuhasivat jopa monitoimihallia ja hanke oli pitkällä, mutta vaikka määrärahat saatiinkin kasaan hanke tyrehtyi maapohjan puutteeseen, kun kaupunki ei hyväksynyt että yksi seura saisi moisen hallin käyttöönsä.
Kuningas jalkapallo on ollut alusta asti seuran päälaji. Eräät Härmän perustajajäsenet halusivat seuran syntyhetkellä, että Härmästä tulisi erikoisseura, joka harrastaisi vain jalkapalloa, mutta se kariutui monien muiden lajirakkauteen. Vuonna 1977 osan toive kuitenkin toteutui, kun Härmästä tippuivat viimeisetkin muut lajit pois ohjelmasta. Myös seuran nimi muuttui virallisesti Hämeenlinnan Härmä ry:ksi, kun se aiemmin oli ollut Voimistelu- ja urheiluseura Härmä.
Härmä pelasi historiansa ensimmäisen kautensa vuonna 1968 silloisessa Piirinsarjan II-luokassa. Kymmenen joukkueen lohkossa Härmä saalisti neljä voittoa, yhden tasapelin ja hävisi 13 ottelua. Etenkin puolustuspelaaminen tuotti historian ensimmäisellä kaudella suuria ongelmia, sillä 18:ssa ottelussa Härmän verkkoon tehtiin peräti 88 maalia. Maaleja Härmä teki 26, joka oli vähiten kaikista. Lopullinen sijoitus debyyttikaudella oli 8/10 yhdeksällä pisteellä. Sarjan vei suvereenisti TP-49, joka voitti 17 ottelua ja pelasi yhden tasapelin maalieron ollessa hurja 116-14.
1969 ottelut jatkuivat Piirinsarjan II-luokassa, mutta tällä kertaa hieman paremmin. Sijoitus nousi kaksi pykälää kuudenneksi. Voittoja kertyi tuplat eli kahdeksan kappaletta, tasapelejä kolme ja tappioita seitsemän. Maalintekotaito koheni, sillä nyt maaleja iskettiin 43, mutta puolustuspelaaminen oli vieläkin heikoilla kantimilla. Omissa soi lopulta 71 kertaa. Pisteitä kertyi 19.
Kausi 1970 meni vielä Piirinsarjan II-luokassa. Sarjan voitti 18-0-0 tuloksella Hämeenlinnan Palloilijat (HäPa). Härmä sijoittui neljänneksi ja paransi jälleen otteitaan. Kausi toi tullessaan kymmenen voittoa, yhden tasapelin ja seitsemän tappiota. Ensimmäistä kertaa myös maaliero saatiin plussalle (63-47). Kymmenestä joukkueesta lopulta neljä joukkuetta lopettivat toimintansa, jonka myötä Härmäkin siirtyi pelaamaan Piirinsarjan I-luokkaan. Kausi 1971 pelattiin viiden joukkueen voimin. Voiton vei JokPa Härmän tullessa toiseksi. Kaudella 1972 Härmän oli tyytyminen jälleen toiseen sijaan, kun Tervakosken Pato vei sarjan suvereenisti puhtaalla pelillä. Nousu tapahtui kuitenkin kabineteissa, joissa katsottiin Härmän olevan kykeneväinen pelaamaan IV-divisioonassa.
Kaudella 1973 Härmä pelasi siis ensimmäisen IV-divisioonan kautensa. Samalla seura otti askeleen eteenpäin myös harjoittelun sarjalla, kun Toivo "Bimbo" Laurila astui valmentajan saappaisiin. Joukkue harjoitteli talven kolmesti viikossa ja valmistautui kauteen tosissaan. Jo kuitenkin avausottelu näytti, että joukkue joutuu paiskimaan tosissaan hommia sarjapaikkansa eteen, kun Karkkilan Urheilijat (KaU) voitti Härmän peräti 7-1. Kaksi seuraavaakin ottelua päättyi tappioon ja lopulta ensimmäinen voitto IV-divisioonassa näki päivänvalonsa neljännellä kierroksella, kun paikallisvastus Pato kaatui 5-1 (3-1). Kevätkausi jatkui kuitenkin heikosti ja lopulta sarjan ollessa puolivälissä Härmä oli hävinnyt kaikki muut paitsi Pato-ottelun. Syyskierrokselle Härmä kuitenkin paransi otteitaan ja kaatoi kaikkien yllätykseksi syyskierroksen avausottelussa KaU:n 1-0 Erkki Laineen maalilla. Voitto avasi lukkoja ja lopulta ensimmäinen tappio syyskierroksella tuli vasta toiseksi viimeisellä kierroksella JokPaa vastaan. Vahva syyskausi nosti säilyjän paikalle ja lopullinen sijoitus oli 6/8 (5-1-8 24:39 11pts).
Kaudelle 1974 Härmä nosti jälleen tekemisen tasoaan sekä tavoitteitaan. Joukkue tähtäsi vakavissaan sarjanousuun ja sen saavuttamiseksi haalittiin vahvistuksia. Salon Pallosta saapui Hannu Holmberg ja HPK:sta peräti kuusi pelaajaa, Jari Toivonen, Esa Nurminen, Tapani Jaatinen, Juhani Parkkinen, Kari Anttonen ja Jorma Kuusinen. Härmä aloitti kautensa 2-2 tasapelillä Apian kentällä Sääksmäen Suuntaa vastaan. Kauden avausmaalista vastasi tuore vahvistus Jaatinen toisen uuden miehen Kuusisen syötöstä. Alkukausi sujui kankeasti, jonka myötä näytti jo, että sarjakärki Loiske karkaa tavoittamattomiin. Härmä sai kuitenkin pelinsä kulkemaan ja kolme kierrosta ennen loppua joukkue löi Loiskeen nousten tasapisteisiin sääksjärveläisten kanssa. Kumpikin voitti kaksi jäljellä olevaa otteluaan, joten 16:n ottelun jälkeen joukkueet olivat tasapisteissä. Tuolloin ei maaliero ratkaissut vaan edessä oli uusintaottelu noususta. Ottelu pelattiin Hämeenlinnassa Kaurialan kentällä ja kuumien vaiheiden jälkeen ottelu päättyi Loiskeen 0-1 voittoon. Ottelun ainokaisen ja nousuun johtaneen maalin laukoi rangaistuspotkusta Ossi Kuhlman 25'minuutilla ja näin kausi päättyi Härmän osalta suureen pettymykseen.
Kaudelle 1975 tavoite oli sama, vaikka valmentaja vaihtuikin. "Viime kaudella möhlimme sarjanousun häviämällä uusinnan kotikentällämme. Nyt panemme jo alkukaudesta isolla vaihteella, ettei uusintoja tarvita", Härmän joukkueen- ja puheenjohtaja Vladimir Uschanow totesi tuolloin Hämeen Sanomille kauden alla. Kausi alkoi tasapelillä, jota seurasi kuusi perättäistä voittoa. Kesäkuussa Härmä oli kuronut jo kolmen pisteen keulan, mutta avaustappio Riihimäen pallokentällä paikalliselle Ilvekselle 3-0 käänsi joukkueen kurssin jyrkkään laskuun. Tappioputki kasvoi lopulta viiden ottelun mittaiseksi ja näin nousuhaaveet romuttuivat. Loppukauden panoksettomista peleistä Härmä napsi voitot yhtä lukuun ottamatta, mutta kärki oli karannut jo liian kauaksi. Sarjan voitti Suunta, kakkoseksi sijoittui JokPa ja kolmanneksi Härmä. 18 ottelun lopullinen saldo oli kymmenen voittoa, kaksi tasapeliä ja kuusi tappiota, joista viisi tuli putkeen kauden tärkeimmillä hetkillä. Maaliero jäi plussan puolelle 36-28 ja pisteitä kertyi lopulta 22.
Kausi 1976 tuli ja tavoite pysyi samana. Härmä kiristi harjoitteluaan entisestään ja pelasi talven ja kevään aikana yli 30 harjoitusottelua. Erinomainen Ojoisten talvikenttä tarjosi hyvät puitteet harjoittelulle ja harjoitusotteluille, eikä pelaajistostakaan ollut pulaa. Lopulta ykkösjoukkueen kirjoille kirjattiin 11 pelimiestä ja kakkosjoukkueeseen peräti 24. "Näin joudutaan luonnollisesti tekemään, sillä ei 11 pelaajaa riitä pitkän sarjan läpiviemiseen. Rekisteröimällä II-joukkueeseen runsaasti pelaajia, turvattiin se, että kaikki saavat varmasti tarpeeksi pelejä kauden edetessä", puheenjohtaja Uschanow kertoi Hämeen Sanomille. Vuosi oli ensimmäinen, kun Härmällä oli myös kakkosjoukkue. Se pelasi Piirinsarjan II-luokkaa. Kovat satsaukset ja ahkera harjoittelu ei kuitenkaan tälläkään kertaa riittänyt. Nousu jäi yhden voiton päähän ja sarjasijoitukseksi jäi toinen sija. Voiton vei Sopu. Härmä nappasi kaudella yhdeksän voittoa, kaksi tasapeliä ja hävisi kolmesti. Maaliero jäi reilusti plussalle (49-20). Hämeen Sanomat uutisoi Uschanowin haastattelun kauden jälkeen otsikolla "Härmä harjoitteli nousupaikkansa".
Nousu jäi kolmannen kerran putkeen saavuttamatta, joten seuralla oli kova nälkä saavuttaa tavoitteensa nousta III-divisioonaan. Kauteen 1977 satsattiinkin urakalla. Riihimäen Palloseurasta hankittiin Jyrki Rasenhorn, Jorma Siitonen sekä kaupunkinsa parhaaksi jalkapallolijaksi edelliskaudella valittu Jouko Salmi. HPS:stä haalittiin Auvo Partanen, Hakasta Juhani Pajunen ja Koskenpojista Kari Kumpulampi. Jokainen oli selkeä vahvistus ja omasi kokemusta ylemmiltä sarjatasoilta. Puheenjohtaja Uschanow totesi kauden alla Hämeen Sanomien haastattelussa seuraavasti: "Uusien voimien ostaminen vaatii seuralta varoja mutta se kannattaa: kausi 1977 on Härmälle viimeinen IV-divisioonassa. Ellei Härmä nyt nouse, lyön kintaani tiskiin!" Valmentajaksi palasi kaupungin parhaimpiin kuulunut piiskuri Toivo Laurila. Uudet vahvistukset sekä uusvanha valmentaja toivat lopulta toivotun tuloksen. Kauden päätteeksi Härmä löytyi sarjataulukon sijalta yksi ja näin nousu III-divisioonaan oli tosiasia. Ratkaisu venyi kuitenkin aina päätöskierroselle asti, jolloin Härmä oli pakkovoiton edessä vierasottelussa Urjalan Palloseuraa vastaan. Joukkue kesti hermopaineen ja otti vaikean ottelun jälkeen 1-0 voiton. Nousuun johtanut maali syntyi käsivirheen seurauksena tuomitusta rangaistuspotkusta 12'minuutilla Jouko Salmen toimesta. Vuonna 1977 Härmä pelasi myös kymmenvuotisjuhlaottelunsa Valkeakosken Hakaa vastaan. Vahvistuksiksi Härmä sai Kiffenistä Atik Ismaelin ja HJK:sta Jouko Soinin. Kaurialassa pelattua ottelua oli todistamassa yli 800 katsojaa, jotka näkivät kun SM-sarjaa johtanut Haka voitti ottelun 1-4 (0-1). Härmän ainoan maalin teki Tapani Jaatinen.
Kaudella 1978 edessä oli siis seurahistorian ensimmäinen kausi III-divisioonassa. Kaudesta muodostui lopulta yksi Härmän historian värikkäimmistä kaikkine taustatapahtumineen. Härmä heitti Uschanowin johdolla verkkonsa Riihimäen suuntaan, josta seura oli jo edelliskaudella hankkinut kolme pelaajaa. Nyt RiPSistä haalittiin maalivahti Pentti Lindholm sekä kenttäpelaajat Kari Kukko, Markku Kauppinen sekä vielä jälkijunassa Timo Tervonen. Naapuriseura HPK:sta Härmä sai kaksi kovaa pelimiestä, kun Reijo Vuorinen ja Jyrki Vuorinen vaihtoivat Härmään. II-divisioonan Porin Ässistä Härmään saapui laitahyökkääjä Tapio Örmä ja I-divisioonan Tampereen Ilveksestä Seppo Lindström. Härmän aggressivinen tapa toimia siirtomarkkinoilla herätti suurta närää etenkin Riihimäen suunnalla. Kauden tavoitteena oli jälleen nousu ja sarja alkoikin suvereenilla 6-0 voitolla Toijalan Pallo-49:stä. Toijala teki kuitenkin ottelusta protesti joka meni läpi, kun Härmä oli peluuttanut Timo Tervosta, jonka pelioikeudet olivat vielä Riihimäen Palloseuran kirjoilla. Tapausta puitiin käytännössä katsoen koko kausi ja Härmän puheenjohtaja Vladimir Uschanow teki kaikkensa päätöksen peruuttamiseksi. Pisteet kuitenkin menivät ja Uschanowille mätkäistiin vuoden toimitsijakielto. Uschanowin virheiksi katsottiin hänen toimensa Tervosen siirtopapereiden käsittelyssä ja piiriä arvostelevat lehtikirjoitukset. Uschanow syytti piiriä ajojahdista ja valitti tuomiostaan Palloliittoon, joka keskeytti toimitsijakiellon kauden ajaksi. Tapaus sai laajalti palstatilaa lehdissä ja vei huomiota itse kaudelta. Lopulta SPL:n valituslautakunta teki päätöksensä kauden jälkeen joulukuussa langettaen Uschanowille neljän kuukauden toimitsijakiellon. Itse kausi ei lopulta nousua tuonut. II-divisioonaan nousi paikallisvastus HPK kuuden pisteen erolla ja Härmän oli tyytyminen viidenteen sijaan. 18 ottelua kestänyt sarja toi mukanaan yhdeksän voittoa, kaksi tasapeliä ja seitsemän tappiota. Maaleja Härmä teki 38 ja päästi 39. Isoa osaa Härmän pelistä näyttelivät riihimäkeläisvahvistukset, jotka juonivat yli puolet Härmän maaleista. Vuoden 1978 Suomen Cup oli Härmän historian paras. Joukkue eteni aina 32:n parhaan joukkoon ja lopulta FC Honka tiputti Härmän jatkosta.
Kauteen 1979 lähtiessä Härmästä vakuutettiin, että joukkue ei hajoa. Toisin kuitenkin kävi. Riihimäkeläiset palasivat kotikaupunkiinsa, Reijo Vuorinen palasi HPK:hon, Tapio Örmä palasi Poriin ja Jouko Koskinen vaihtoi HäPaan. Tällä kertaa tavoitteena oli pitää sarjapaikka, jossa ei kuitenkaan onnistuttu. Lähtijöiden lista oli liian pitkä ja kova, eikä Härmä saanut haalittua riittävästi korvaajia riveihinsä. Uusina miehinä tulivat Janakkalan Pallosta Antero Kainulainen, HäPasta Kari Korhonen ja Pekolan Iskusta Jari Laitila. Kenelläkään kolmesta uudesta miehestä ei ollut kokemusta III-divisioonasta. Raskas kausi toi mukanaan lopulta 22 ottelusta vain kolme voittoa ja kolme tasapeliä. Tappion saattelemana Härmä poistui kentältä 16 kertaa ja maaliero painui pahasti pakkaselle (31-70). Näin Härmän kunnianhimoinen tavoite nousta II-divisioonaan sai päätöksensä ja edessä oli "paluu arkeen", IV-divisioonaan.
80-luvun Härmä vietti kokonaisuudessaan IV-divisioonassa. Kaudella 1980 Härmä sijoittui sarjassa kuudenneksi ja keräsi kauden 18 ottelusta seitsemän voittoa ja kolme tasapeliä. Tappioita kertyi kahdeksan ja maaliero oli 24-29. Tekeminen sekä taustoissa että kentällä oli taantunut ja seurassa oltiin tyytyväisiä IV-divisioonaan. Kaudet 1981-1983 Härmä sijoittui joka vuosi tasaisesti neljänneksi. Kärki oli joka kausi selkeästi edellä, mutta joukkue jaksoi silti pelata ylemmän keskikastin sijoitukset. Kaudelle 1984 sijoitus parani kolmanneksi, mutta aikaisempien vuosien tapaan kärki oli toivottoman kaukana. Kaudella 1985 Härmä taisteli pitkään Janakkalan Pallon kanssa ykkössijasta, mutta joutui lopulta tyytymään kakkospaikkaan JanPan viedessä voiton neljällä pisteellä. Kaudet 1986-1988 Härmä oli joka vuosi kolmannella sijalla, kunnes kaudella 1989 palaset loksahtivat kohdalleen. Nousutavoitteita ei ollut, mutta kentälle oli saatu yhtenäinen ja tiivis joukkue, joka pelasi paineettoman kauden. Kauden päätteeksi Härmä voitti sarjan kahdella pisteellä häviten vain kaksi ottelua kauden aikana. Voittoja kertyi 15 ja tasapelejä yksi. Maaliero jäi plussalle +40 (58-18) ja näin Härmä nousi 80-luvun päätteeksi III-divisioonaan.
Edelliskaudella tullut nousi tuli seurallekin yllätyksenä ja tavoitteeksi asetettiin säilyminen III-divisioonassa. Oman mausteensa kauteen 1990 toi paikallisottelun Pallo Kärppien kanssa. Lopulta vahvistuksia ei saatu haalittua riittävästi ja kaudesta muodostui täydellinen pannukakku. 22 ottelun sarja vietiin läpi surkealla 1-1-20 12-103 saldolla. Kauden ainoa voitto tuli paikallisottelusta Pallo Kärppiä vastaan lukemin 1-0. Härmän paras maalintekijä oli Kimmo Laine, joka teki puolet joukkueen sarjamaaleista. Ranskalaisen visiitin jälkeen oli paluu edessään jälleen IV-divisioonaa, jossa kausi 1991 toi neljännen sijan. Voiton vei Janakkalan Pallo, toiseksi sijoittui Iittalan Pallo ja kolmanneksi SC Blue Bulls. 1990-luku Härmässä meni kokonaisuudessaan pelaillessa ilman tuloksellisia tavoitteita ja ilman mainittavaa menestystä.
Vuosituhannen vaihtuessa Härmässäkin alettiin jälleen tavoittelemaan kovempia tuloksia. Kausi 2000 pelattiin Tampereen Nelosessa ja sijoitukseksi jäi neljäs sija. Nälkää kuitenkin jäi suuresti ja muutaman täsmähankinnan avulla kausi 2001 oli Härmän dominointia. 20 ottelun sarja päättyi Härmän yhdeksän pisteen voittoon, kun joukkue keräsi 53 pistettä. Voittoja tuli 17, tasapelejä kaksi ja tappioita ainoastaan yksi. Härmä päästi koko kauden aikana vain 20 takaiskua, joka oli 19 maalia vähemmän kuin kakkoseksi sijoittuneella JanPalla.
Kausi 2002 pelattiin seurahistorian ensimmäistä kertaa nykymuotoisessa Kolmosessa. Härmän tavoite oli selkeä; säilyttää sarjapaikka. Pelaajasta Härmän päävalmentajaksi siirtynyt Juha Lempinen sai houkuteltua Härmään PP-70:stä Karri Kylän ja Jussi Koivun sekä Tervakosken Padosta Vesa Virtasen. Uudet miehet olivatkin tärkeitä vahvistuksia. Virtanen näytteli puolustuspäässä tärkeää roolia ja Koivu voitti joukkueen maalipörssin 12:lla osumalla. Kausi oli kuitenkin odotetun vaikea. Joukkue keräsi hajanaisia voittoja sieltä ja täältä ja kiikkui koko kauden niukasti putoamisviivan ylä- tai alapuolella. Voittoja kertyi lopulta seitsemän, joista kaksi kahdella viimeisellä kierroksella. Härmän panokset kummallekin kierrokselle olivat selvät. Jäljellä olevista kahdesta ottelusta oli otettava täydet pisteet tai kohtalona on putoaminen. Kauden viimeisessä kotiottelussa Härmä taisteli raivokkaasti Kaurialassa FC Tigersia vastaan ja korjasi lopulta pisteet 2-1 voitolla, joten seuraavan kauden sarjatason kohtalo jäi päätöskierrokselle. Silloin joukkue matkasi Viialan Peli-Veikkojen vieraaksi, joka oli varmistanut oman sarjapaikkansa kierrosta aiemmin. Paineet eivät peliesityksessä näkynyt ja Härmä pelasi kauden parhaan ottelunsa korjaten pisteet 0-2 (0-1) lukemin. Kauden päätteeksi päävalmentaja Lempinen nimesi kauden avainpelaajiksi Jussi Koivun, Tatu Purmeen, Karri Kylän ja Vesa Virtasen.
Kaudelle 2003 seuran tavoitteena oli vakiinnuttaa paikka Kolmosessa, mutta toisin kävi. 12 joukkueen lohkosta tippuivat kaksi joukkuetta, jotka kumpikin löytyi Hämeenlinnasta. Jumboksi jäi Härmä 16 pisteellä ja FC Hämeenlinna/2 keräsi kaksi pistettä enemmän. Voittoja ja tasapelejä Härmä sai raavittua kasaan neljä ja tappio koettiin 14 kertaa. Maaliero oli sarjan huonoin 39-62.
Heikko kausi ei muuttanut Härmän tavoitteita. Seuralla oli edelleen haluja ja mielenkiintoa alkaa vakiinnuttamaan paikkaansa Kolmosessa, joten kauteen 2004 lähdettiin nousu mielessä. Nelosen Etelälohkoa dominoi kuitenkin PJK häviten vain yhden ottelun kauden aikana. Härmän peli kulki kuitenkin lupaavasti ja tuloksena oli kolmas sija 14-5-3 saldolla. Etenkin edelliskaudella vaivannut maalinteko saatiin kuntoon, kun joukkue mätti peräti 87 maalia. Nousuprojektiin haviteltiin askelta eteenpäin kaudelle 2005, mutta sitä askelta ei saatu. Tällä kertaa Härmän oli tyytyminen neljänteen sijaan tasapaksun kauden päätteeksi.
Kaudeksi 2006 seuran päävalmentajaksi pestattiin Reijo Vuorinen. Entisen pelaajan käsissä vaatimustaso nousi ja pelaajat olivat valmiita tekemään töitä nousun eteen. Kentällä nähtiin sopiva sekoitus kokemusta ja nuoruutta, joka lopulta poiki sarjassa kakkossijan. Suora nousu ei lopulta ollut lähelläkään, kun FJK vei sarjan kahdeksan pisteen erolla. Toinen sija kuitenkin oikeutti nousukarsintaotteluun, jossa vastaan tuli FC Vapsi. Härmä ei jättänyt ottelussa mitään jossiteltavaa, vaan pieksi Vapsin tyylipuhtaasti 5-0 Jaakko Krankkalan(2), Erno Virkin(2) ja Olli Mannisen maaleilla. Härmän maaliero oli komea 90-21 ja maalikuninkaaksi kruunattiin 11 maalilla Virkki. Onnistujia oli kuitenkin laajalla rintamalla, sillä Olli Jukarainen, Miika Karppinen ja Marko Kouhia tekivät yhdeksän maalia per mies, Otto Ojala osui kahdeksan kertaa ja Krankkala ja Tommi Salo olivat seitsemän maalin miehiä. Härmässä pelasi kauden aikana myös nuoria HJS:n/FC Hämeenlinnan pelaajia yhteistyön ansiosta, jotka saivat arvokasta kokemusta miesten peleistä. Yksi näistä oli Markus Joenmäki, joka osui maalipuiden väliin neljästi.
Kausi 2007 ja uusi yritys vakiinnuttaa paikka Kolmosessa. Sitä yritystä varten Härmä vahvisti hyökkäyspäätään Sami Tammisella ja Anssi Laineella, jotka lopulta dominoivat sarjan maalitilastoja. Kokemusta joukkueesta löytyi mm. Esa Mattilan ja Pekka Kunnolan muodossa ja kun tekeminen maistui sekä pelaajille että valmennukselle muodostui kaudesta onnistunut. Lopullinen sijoitus oli sarjanousijalle komea kolmas sija. Härmä teki 14 joukkueen Kolmosessa eniten maaleja, 83 osumaa. Näistä 29 iski Sami Tamminen ja 24 Anssi Laine. Sarja oli kärkipään osalta tasainen, sillä Kakkoseen noussut FJK keräsi saman pistemäärän kuin kakkoseksi jäänyt PJK (52 pistettä), kun Härmä sai kasaan 49 pistettä.
Kauteen 2008 joukkue lähti kauteen tavoitteenaan pelata vähintään yhtä hyvä kausi kuin 2007. Suurimmat menetykset Härmä koki hyökkäyspäässä, kun edelliskauden tehokaksikko Tamminen-Laine lähti pelaamaan FC Hämeenlinnan mukana Ykköstä. Vastapainoksi FC Hämeenlinna ja Härmä solmivat ensimmäistä kertaa farmisopimuksen, vaikka yhteistyötä olikin tehty jo muutama kausi. Aikaisempien vuosien yhteistyö oli koskenut kuitenkin vain junioripelaajia ja nyt joukkueilla oli mahdollisuus siirrellä sujuvasti myös aikuispelaajia. Kautensa Härmä aloitti maalittomalla tasapelillä paikallisvastustaja Padon kanssa, jota seurasi 0-4 tappio kotiavauksessa Nokian Palloseuraa vastaan. Alkukankeuden jälkeen peli saatiin kuitenkin kuntoon ja seurauksena oli kahdeksan ottelun voittoputki, joka katkesi vasta kevätkauden päätöskierroksella 2-2 tasapelin myötä. Kauden puolivälissä Härmä keikkuikin vahvasti kärkipäässä ja mahdollisuudet jopa nousuun olivat omissa käsissä. Syyskausi lähti käyntiin 2-0 voitolla Padosta, mutta sitten tuli kolmen ottelun notkahdus eikä pistetili kasvanut yhtään. Tappioputken aikana Härmä hävisi kotonaan sarjassa viimeiseksi jääneelle FC Vapsille, joka keräsi kauden aikana kaksi voittoa. Notkahduksen myötä myös kärkisijat karkasivat tavoittamattomiin ja loppukausi pelattiin paineettomasti. Heikomman syyskauden jälkeen tuloksena oli sarjassa kolmas sija, joten tavoitteissa onnistuttiin.
Kausi 2009 toi tulleessaan vaihdoksen valmennuksessa. Ansiokkaasti Härmää kolme edelliskautta koutsannut Reijo Vuorinen jäi viettämään taukoa jalkapallosta ja vetovastuun otti Juha Jakobsson yhdessä Erno Tossavaisen kanssa. Pelaajapuolella runko vahvistui, kun Tamminen ja Laine palasivat välivuoden jälkeen takaisin Härmään. Lisäksi edelliskaudella alkanut yhteistyö FC Hämeenlinnan kanssa toimi jälleen paremmin ja sitä kautta Härmässä sai vastuuta kaupungin lupaavimmat nuoret pelaajat, joilla ei rahkeet vielä riittänyt kuitenkaan Ykköseen. Kasassa oli hyvä joukkue ja tavoitteet asetettiin kolmen parhaan joukkoon. Kausi lähti käyntiin kotitappiolla TP-49:lle ja kun valkeakoskilainen VaKP eteni kevätkaudella voitosta voittoon Härmän tiputellessa pisteitä joka kolmannessa ottelussa, oli sarjan voittajaehdokas selvillä jo hyvissä ajoin. Lopulta VaKP vei sarjan peräti 16 pisteen erolla kakkoseksi sijoittuneeseen Härmään. Kokonaisuutena kausi oli Härmältä kuitenkin onnistunut ja tavoitteeseen oli jälleen päästy. Härmän parhaat maalintekijät olivat 11 osumalla Sami Tamminen sekä Jere Suomalainen, joka farmisopimuksen turvin pelasi kauden Härmässä.
Kaudeksi 2010 Härmällä vaihtui jälleen päävalmentaja, kun vetovastuun otti Jari Tiitta. Pelaajisto pysyi hyvin kasassa ja uusia miehiäkin saatiin mukaan mukavasti, mm. FC Hakasta Härmän maalia saapui tilkitsemään Tommi Viik ja Parolan Visasta tuli nopea kärkimies Aaro Forss. Kausi pelattiin peräti 14 joukkueen voimin, joten otteluita kertyi kauden aikana 26 kappaletta. Kausi lähti Härmän osalta käyntiin kahdella voitolla, joita seurasi kolmen ottelun tappioputki. Jo hyvissä ajoin oli selvää, että kärkipäät jäävät haaveeksi. Lopulta sijoitus oli ailahtelevaisen kauden jälkeen viides. Kauden suurin onnistuja henkilökohtaisella tasolla oli Aaro Forss, joka teki peräti 25 maalia. Anssi Laine säesti 16 osumalla. Voittoja kertyi lopulta 15, tasapelejä kaksi ja tappioita yhdeksän. Maaliero oli 70-54.
Kausi 2011 toi kolmatta kautta putkeen valmentajanvaihdoksen. Peräsimeen palasi Reijo Vuorinen, jonka johdolla Härmä lähti tavoittelemaan kärkisijoja. Edelliskauden maalitykki Forss lähti FC Hämeenlinnan mukaan pelaamaan Ykköstä, mutta muuten runko saatiin pidettyä hyvin kasassa. Kausi lähti käyntiin loistavasti, kun kaksi ensimmäistä peliä toi täydet pisteet maalieron ollessa 9-2. Härmän kapteeni Anssi Laine teki kahdessa ensimmäisessä ottelussa kummassakin hattutempun ja oli ilmiömäisessä vireessä. Myös muu joukkue pelasi hyvällä tasolla, mutta etenkin Laine oli sarjassa täysin pitelemätön. Kevätkierroksen aikana Laine teki lopulta neljä hattutemppua ja 18 maalia kymmeneen otteluun. Myös syyskierros lähti Härmän ja Laineen osalta hyvin käyntiin. Laine osui neljässä ensimmäisessä syyskierroksen ottelussa ja Härmä voitti näistä kolme sekä pelasi kerran tasan. Elokuussa joukkuetta tuli kuitenkin riivaamaan iso loukkaantumissuma ja Härmällä oli vaikeuksia saada edes täyttä kentällistä otteluihin. Tärkein poissaolija oli maalitykki Laine, joka poti jalkavammaa. Terveet miehet kuitenkin taistelivat urhoollisesti ja loukkaantumissuman aikana tappiot jäivät kahteen ja mahdollisuudet nousuun olivat edelleen omissa käsissä. Avainpelaajat palasivat ja Härmä marssi voitosta voittoon, kunnes koitti päätöskierros. Härmä matkasi pisteen sarjajohdossa päätöskierroksella PJK:n vieraaksi. Ottelu alkoi katastrofaalisesti ja jo vartin pelin jälkeen PJK johti 2-0, jotka jäivät myös loppulukemiksi. Samalla NoPS voitti oman ottelunsa ja nousi päätöskierroksella Härmän ohi. "Kyllähän kausi oli kokonaisuutena aika hyvä, mutta juuri nyt hopea on hirvittävä pettymys. Kauden hienotkin hetket pyyhkiytyvät mielestä", päävalmentaja Vuorinen totesi Hämeen Sanomille ottelun jälkeen. Sarjan maalipörssin voitti Anssi Laine 25 maalilla, joka valittiin myös Tampere-Satakunnan parhaaksi pelaajaksi.
Pettymyksen jälkeen Härmä oli valmistautumassa jälleen Kolmoseen, kunnes tammikuussa 2012 seuralta kysyttiin kiinnostusta pelata Kakkosessa. Sarjan voittanut Nokian Palloseura ei ottanut paikkaansa vastaan, joten täydennysmenettelyssä Härmä oli seuraavana. Päätös tehtiin nopealla aikataululla ja paikka Kakkosessa otettiin vastaan. Joukkueeseen alettiin etsimään vahvistuksia, sillä runkoa oli rakennettu Kolmosta silmällä pitäen. Härmän, FC Hämeenlinnan ja HJS:n välillä oli solmittu jo edellisvuoden marraskuussa kolmikantaisen yhteistyösopimuksen, mutta omiakin vahvistuksia tarvittiin kipeästi. Lopulta Härmään saapui Valkeakosken Hakassa ja Pallo-Sepoissa pelannut Jussi-Pekka Sorri, kokenut alasarjajyrä Aleksi Latvanen FC Hämeenlinnasta sekä Jussi Heikkinen, joka oli talviajan FC Hakan testissä, mutta lopulta valkeakoskilaisseura ei käyttänyt sopimuksessa ollutta optiota. Selvää kuitenkin oli se, että joukkue joutuu venymään äärirajoilleen, jotta sarjapaikka saadaan säilytettyä. Härmä lähti kauteen puhtaasti amatööripohjalta yllättävän kabinettinousun jälkeen, joten harva uskoi Härmän mahdollisuuksiin.
Kausi Läntisessa lohkossa saatiin kuitenkin loistavasti käyntiin. Seurahistorian ensimmäinen Kakkosen ottelu pelattiin olosuhteiden pakottamana Säästöpankki-areenalla sisätiloissa ja tuloksena oli 3-1 (2-0) voitto FC Kiistosta. Härmälle ensimmäisen maalin Kakkosessa iski jo neljän peliminuutin jälkeen Jussi Ojala, joka oli farmisopimuksen kautta Härmän apuna. Kahdesta muusta maalista vastasi Anssi Laine. Viikkoa myöhemmin samaiselle peliareenalla saapui sarjan ennakkosuosikkeihin lukeutunut FC Jazz. Pullerin palloiluhallin pieni kenttä mahdollisti Härmälle saumat yllätykseen ja lopputulos kirjattiinkin 1-1 (1-0) -lukemin. Kauden kolmas ottelu pelattiin jälleen FC Kiistoa vastaan, tällä kertaa vieraissa. Ensimmäinen matkapeli toi mukanaan pisteen 2-2 (1-0) tuloksella. Vasta neljäs ottelu tuotti Härmälle avaustappion, kun VIFK voitti Härmän 3-0 (0-0). Tappiota seurasi kuitenkin heti perään toinen, kun Härmän päävastustajiin kuulunut Jämsänkosken Ilves kävi Kaurialassa ryöstöretkellä. Härmä johti ottelua kahdesti, mutta joutui lopulta tyytymään katkeraan 2-3 (1-1) tappioon. Seuraavat kaksi ottelua Härmä jäi maaleitta ja peliesitykset alkoivat olla hengettömiä. Kesäkuussa seura tekikin radikaalin ratkaisun ja korvasi päävalmentaja Reijo Vuorisen Janne Hyökyvaaralla.
Hyökyvaaran debyyttiottelussa Närpiön Kraft voitti Härmän Kaurialassa 0-3 (0-1). Tappiosta huolimatta pelissä oli paljon hyvää ja etenkin joukkueen peli-ilo oli palannut. Viiden ottelun tappioputki saatiinkin poikki Kristiinankaupungissa kesäkuun 9.päivä, kun Sporting kaatui 0-1 (0-0) Joni Lindroosin maalilla. Muutama päivä ottelun jälkeen Härmä sai kokemusta joukkueeseen Esa Mattilan muodossa, joka saapui loppukuun ajaksi auttamaan joukkuetta. 16.kesäkuuta Härmä kohtasi kotikentällään TPV:n, jonka kanssa pelattiin 2-2 (1-1) tasapeli. Valmennuksesta tässä sekä seuraavassa FC Jazz -ottelussa vastasi Tomi Uusitorppa, joka tuurasi Hyökyvaaraa tämän lomamatkan ajan. Lomamatkansa jälkeen Hyökyvaara pääsi treenauttamaan joukkuetta täyspainoisesti ja peliesitykset paranivat ottelu toisensa jälkeen. Ylemmän keskikastin joukkueita vastaan Härmä taisteli, mutta pisteet näistä otteluista oli tiukassa. Päänvaivaa aiheutti myös maalinteko, joka oli työn ja tuskan takana. Joukkueen paras maalintekijä Laine loukkasi nilkkansa toukokuun lopussa Tammelassa ja oli sivussa aina heinäkuun puoliväliin asti. Paluu tapahtui vierasotteluun Närpes Kraftia vastaan ja Mosedalin kentällä Härmä onnistui katkaisemaan kuuden ottelun voitottoman putkensa hienolla 3-5 (2-2) vierasvoitolla. Kapteeni Laineen paluu pelikentille oli upea, kun vastustajan verkko heilui kolmesti. Voitto valoi joukkueeseen uskoa ja seuraavakin ottelu päättyi Härmän voittoon, kun Sporting kaatui Kaurialassa 2-1 (0-1). Seuraavat neljä peliä toivat kuitenkin mukanaan vain yhden pisteen ja sarjan lähestyessä loppua Härmä keikkui niukasti putoamisviivan yläpuolella.
Syyskuun 2.päivä pelattiin Kaurialassa kahden tiukasti putoamista vastaan kamppailevan joukkueen välinen ottelu, jossa Härmä voitti Jämsänkosken Ilveksen 5-1 (1-0) voitolla. Pääroolia ottelussa näytteli jälleen Laine, joka teki hattutempun. Ottelu on Härmän seurahistorian suurin voitto Kakkosessa. Taistelu sarjapaikasta jatkui ja kun Härmä onnistui kaatamaan toistamiseen kauden aikana Närpes Kraftin kotonaan 4-2 (2-1) siirtyi pallo säilymisen suhteen Härmän omiin käsiin. Toiseksi viimeisellä kierroksella Härmä matkasi Kristiinankaupunkiin ja panokset olivat selvät; voitolla Härmä varmistaa sarjapaikkansa ennen päätöskierrosta. Ottelu Sportingin ja Härmän välillä eteni tasaisesti alusta loppuun, mutta Härmä oli terävämpi viimeistelyssä. Kapteeni Anssi Laine teki Härmän kaikki kolme maalia ja Härmä varmisti sarjapaikkansa 1-3 (0-0) voitolla. Kauden päätösottelu pelattiin keliolosuhteiden pakottamana Säästöpankki-areenalla, jossa TPV voitti panoksettoman ottelun 1-2 (0-1). Historian ensimmäinen kausi Kakkosessa päättyi kuitenkin onnellisesti säilymiseen. 27 ottelun sarjassa Härmä keräsi 26 pistettä seitsemällä voitolla ja viidellä tasapelillä, joka oikeutti seitsemänteen sijaan. Joukkueen paras maalintekijä oli Anssi Laine 14 osumalla.
Seurahistorian toinen kausi Kakkosessa kaudella 2013 ei sitten sujunutkaan yhtä mallikkaasti kuin ensimmäinen. Päävalmentajana jatkoi Janne Hyökyvaara ja minimitavoitteena oli säilyttää sarjapaikka. Kausi alkoi 2-0 (0-0) tappiolla Raumalla Pallo-Iiroille ja kotiavauksessa tuli 0-6 (0-2) selkäsauna FC Jazzilta. Kolmas ottelu toi kuitenkin voiton, kun MuSa kaatui kotikentällään 0-2 (0-1) Ilkka Turusen ja Anssi Laineen maaleilla. Hyvä vire sai jatkoa vielä seuraavassa ottelussa, kun TPV kaatui Tammelassa Turusen salamamaalin jälkeen 0-1 (0-0). Edessä oli vielä kolmas vierasottelu, jossa ÅIFK voitti Härmän 5-3 (4-2). Sitten alkoivat vaikeudet. Härmä pääsi pelaamaan kolme seuraavaa ottelua kotikentällään, mutta ei onnistunut tekemään näissä yhtäkään maalia. Kauden yksi kohokohdista nähtiin 5.kesäkuuta, kun Hämeenlinnassa pelattiin ensimmäinen kaupunginsisäinen paikallisottelu sitten vuoden 1999, jolloin FC Hämeenlinna ja AC Täysosuma pelasivat Kakkosessa. Ensimmäinen paikallisottelu päättyi maalittomaan tasapeliin. Härmä onnistui kesä- ja heinäkuussa maalinteossa ainoastaan kaksi kertaa. Toisella osumalla irtosi vieraspiste Sportingilta kesäkuun 16.päivä, kun Kim Lingman viimeisteli ottelun loppulukemat toisella jaksolla 1-1:een. Seuraava maali syntyi 28.heinäkuuta Närpiössä, jossa kotijoukkue voitti murskaavasti 7-1 (4-1). Peli-ilo oli pahasti kateissa ja tulokset sen mukaisia. Lopulta Härmä voitti loppukauden aikana enää Sportingin kotonaan 4-2 (1-1) 7.elokuuta. Kauden kahdeksan viimeistä ottelua tuottivat kaikki tappiot maalierolla 3-40. Romahdus oli täydellinen ja lopulta 27 ottelun jälkeen Härmä jäi lohkonsa jumboksi 3-3-21 saldolla. Maaliero oli julma 16-92.