hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tšerenkovin säteily
Tšerenkovin säteily on sähkömagneettista säteilyä, joka syntyy kun eristeessä etenevän sähköisesti varatun hiukkasen nopeus ylittää valon nopeuden kyseisessä eristeessä. Hiukkanen ei siis ylitä valonnopeutta tyhjiössä, vaan itse eristeessä/aineessa, jossa valon nopeus on hitaampi. Säteily on nimetty neuvostoliittolaisen Pavel Tšerenkovin mukaan, joka vuonna 1958 sai Nobelin fysiikanpalkinnon ilmiön selittämisestä yhdessä Ilja Frankin ja Igor Tammin kanssa.
Väliaineessa liikkuva hiukkanen voi ylittää valon nopeuden kyseisessä väliaineessa, sillä esimerkiksi vedessä valon nopeus on vain 0,75 c, kun tyhjiössä se on 1 c. Tšerenkovin mekanismissa varattu hiukkanen menettää kuitenkin ylimääräisen liike-energiansa nopeasti vuorovaikutuksessa väliaineen elektronien kanssa. Elektronien viritystila purkautuu Tšerenkovin säteilynä nähtävien fotonien muodossa. Esimerkiksi käynnissä olevan ydinreaktorin sydämessä näkyvä sininen kajo on Tšerenkovin säteilyä.
Spektriltään Tšerenkovin säteily on kontinuumisäteilyä. Suurin osa siitä keskittyy spektrin ultraviolettialueelle.
Tšerenkovin säteillä on sovelluksia suurenergiafysiikan ja tähtitieteen tutkimuksessa, esimerkiksi neutriinojen etsimisessä. Neutriinon osuessa vesimolekyyliin vapautuu myoni joka säteilee Tšerenkovin säteilyä ja tämä on havaittavissa valonilmaisimilla. Tähän periaatteeseen perustuvat neutriinoteleskoopit.
Kun kosmisen säteilyn suurienergiainen hiukkanen iskeytyy yläilmakehään, se tuottaa hyvin suurella nopeudella eteneviä elektroni-positronipareja. Nämä parit tuottavat Tšerenkovin säteilyä, jota maanpäälliset Tšerenkov-teleskoopit, kuten VERITAS, MAGIC ja H.E.S.S. havaitsevat.
Sverkerin suku
Sverkerin suvuksi kutsutaan sukua jonka jäseniä oli Ruotsin kuninkaina 1100- ja 1200-luvulla. Suku on saanut nimensä sen kantaisästä Sverker vanhemmasta. Sverkerit taistelivat vallasta Eerikin suvun kanssa. Suvun valta-aluetta oli erityisesti Itä-Götanmaa ja he saivat usein apua Tanskasta käsin.
Sukuun kuuluvat kuninkaat:
"Katso myös Bjälbo-suku"
Eerikin suku
Eerikin suvuksi kutsutaan sukua, jonka jäseniä oli Ruotsin kuninkaina 1100- ja 1200-luvulla. Suku on saanut nimensä sen kantaisästä Eerik Pyhästä. Eerikit taistelivat vallasta Sverkerin suvun kanssa. Suvun valta-aluetta oli erityisesti Uplanti. 
Sukuun kuuluvat kuninkaat:
"Katso myös: Bjälbo-suku"
Bjälbo-suku
Bjälbo-suku oli suku, johon kuului Ruotsin, Norjan ja Tanskan hallitsijoita 1200- ja 1300-luvulla. Suvun kuuluisimpia jäseniä on Birger-jaarli.
Folkunga-suku on perinteinen nimitys tälle ruotsalaiselle keskiaikaiselle mahtisuvulle. "Folkung" tarkoittaa "folkelaista", "Folken väkeä olevaa", ja tarinan mukaan nimi on saatu esi-isä Folke Filbyteriltä, jonka historiallisuudesta ei kuitenkaan ole varmuutta; Folke Filbyterin nimi esiintyy vain yhdessä 1500-luvulta olevassa tekstissä. Suvun nimeksi Folkunga on keksitty vasta 1600-luvulla. Lisäksi nimitys Folkunga-suku on omiaan aiheuttamaan sekaannusta, sillä aikalaiset kutsuivat folkungeiksi erästä saman suvun jäseniä sisältänyttä poliittista ryhmittymää, joka vieläpä oli pääosin huonoissa väleissä Bjälbo-suvun kuninkaitten kanssa. Näin ollen Bjälbo-suku, suvun Itä-Götanmaalla sijainneen pääkartanon Bjälbon mukaan, on käytännöllisempi nimitys, jota enemmistö ruotsalaisista historioitsijoista nykyään suosii. Kysymys nimestä herättää kuitenkin Ruotsissa tunteita, koska Folkunga-nimitys on vanhastaan useimmille ruotsalaisille tuttu Ruotsin valtakunnan syntyvaiheiden historiasta.
Suvun jäsenet itse eivät käyttäneet kumpaakaan nimeä. Suomen varhaisissa kreiveissä oli suvun jäseniä, mistä Suomen nykyinen vaakuna on saanut alkunsa.
Suvun jäseniä:
Sukuun kuuluvat Ruotsin kuninkaat:
CFA-frangi
CFA-frangi eli CFA () on 14 Länsi- ja Keski-Afrikan maan käyttämä valuutta, jonka arvo on sidottu euroon Ranskan takaamana.
Molemmat CFA-frangit ovat kiinteällä valuuttakurssilla sidottu euron arvoon. 1 euro = 655,957 CFA frangia.
Vaikka teoreettisesti CFA- frangit ovat eri kaksi eri valuuttaa ne ovat vaihdettavissa toistensa kanssa.
CFA-frangi perustettiin 26.12.1945 yhdessä CFP- frangin kanssa. Syy valuutan luomiseen oli Ranskan frangin heikkous heti toisen maailmansodan jälkeen. Kun Ranska ratifioi Bretton Woodsin sopimuksen joulukuussa 1945, Ranskan frangi devalvoitiin jotta se voitiin kiinnittää Yhdysvaltain dollarin kurssiin. Ranskan siirtomaissa luotiin uusia valuuttoja joilla pyrittiin vapauttamaan ne voimakaista devalvaatioista, mikä helpotti Ranskan vientiä.
CFA: n frangi luotiin kiinteällä valuuttakurssilla suhteessa Ranskan frangiin. Tätä vaihtokurssia muutettiin vain kaksi kertaa: vuonna 1948 ja vuonna 1994.
Vuosien 1960 ja 1999 tapahtumat olivat pelkästään Ranskassa käytössä olevien valuuttojen muutoksia: CFA- frangin suhteessa Ranskan frangiin /euroon muuttui vasta vuosina 1948 ja 1994.
CFA-frangin arvoa on kritisoitu laajalti liian korkeaksi, mistä monet taloustieteilijät uskovat Afrikan maiden kaupunkieliittiä suosiviksi, koska he voivat ostaa maahan tuotuja tavaroita edullisesti sellaisten maanviljelijöiden kustannuksella, jotka eivät voi helposti viedä maataloustuotteita ulkomaille. Vuoden 1994 devalvointi oli yritys pyrkii vähentämään epätasapainoa.Ajan myötä CFA-frangin käyttävät maat ja alueet ovat muuttuneet, koska jotkin maat alkoivat ottaa käyttöön omia valuuttojaan. Pari maata Länsi-Afrikassa on myös päättänyt ottaa käyttöön CFA-frankin käyttöönotonsa, vaikka ne ei ole koskaan ollut Ranskan siirtomaita.CFA-frangista on kaksi versiota, läntinen ja keskinen, joilla on eri keskuspankki. Kummallakin versiolla on omat setelinsä ja kolikkonsa, jotka kelpaavat maksuvälineeksi vain omilla alueillaan.
Länsi-Afrikan CFA-frangia valvoo Länsi-Afrikan keskuspankki  Dakarissa, Senegalissa. Keski-Afrikan CFA-frangia valvoo Keski-Afrikan keskuspankki Yaoundéssa, Kamerunissa. Kokonaisuudessa CFA-frangi on Ranskan valtiovarainministeriön takama.
Heinkel He 162
Heinkel He 162 ”Volksjäger” (”kansanhävittäjä”) oli Luftwaffen toisen maailmansodan aikaisista suihkuhävittäjistä toinen sarjavalmistukseen päässyt konemalli.
Saksan ilmailuministeriö (Reichs Luftsfahrt Ministerium, RLM) asetti koneen tuotantovaatimukset 10. syyskuuta 1944, ja halusi vastaukset ei-strategisista aineista massatuotettavasta konemallista viimeistään 20. syyskuuta. Volksjägerin piti olla tuotantovalmiina vuoden 1945 uudenvuodenpäivänä.
Heinkel oli jo suunnitellut ehdot täyttävää konemallia ja sai 1 000 koneen tilauksen, jotka piti toimittaa huhtikuussa 1945.
”Kansanhävittäjä”-nimitys aiheutui Hermann Göringin ajatuksesta, että uuden suihkuhävittäjän lentäjinä toimisivat pelkän liitokonekoulutuksen saaneet Hitler-Jugendin jäsenet, mutta He 162 oli aivan liian monimutkainen lennettäväksi muille kuin kokeneille lentäjille.
Saksan antautuessa 8. toukokuuta 1945, 120 He 162:ta oli toimitettu, 200 oli valmiina ja 600 rakenteilla.
Heinkel He 112
Heinkel He 112 oli saksalainen 1930-luvulla valmistettu hävittäjälentokone. Koneen suunnittelivat Walter ja Siegfried Günter. He 112 oli yksi neljästä Luftwaffen ensimmäistä hävittäjäkilpailua varten suunnitellusta hävittäjäprototyypistä. Se oli suorituskyvyltään hyvin lähellä Messerschmittin suunnittelemaa Bf 109:ää, mutta tuotekehityksen nopeus muodostui kilpailun ratkaisevaksi tekijäksi. Messerschimitt Bf 109 oli tuotantovalmis, kun taas Heinkelin kehitys oli selvästi vielä kesken. Luftwaffe valitsi Bf 109:n saadakseen vaatimukset täyttävän suorituskyvyn omaavan hävittäjäkoneen heti tuotantoon. Lisäksi Bf 109 oli halvempi valmistaa kuin He 112.
Osa päättäjistä piti kuitenkin enemmän He 112 -koneesta, ja myös niitä päätettiin tilata pieni määrä.
"He 112 U" -nimeä käytettiin myös Heinkel He 100 -koneesta, joka oli kuitenkin täysin uudelleen suunniteltu kone.
Nopeus- ja tarjouskilvoissa oli poliittisia ulottuvuuksia (eri tehtaiden johdon suosio Hermann Göringin lähipiireissä) ja teollisuuspoliittisia linjauksia, joissa Heinkelin tuotettavaksi oli rajattu pommikoneet. Heinkelin johtaja kiisteli jatkuvasti Luftwaffen johdon kanssa. Tästä syystä He 112:ta valmistettiin lopulta vain 98 kappaletta, joista Espanjan ilmavoimille toimitettiin 15 kpl, Japanin ilmavoimille 30 kpl, Unkarin ilmavoimille 3 kpl ja Romanian ilmavoimille 24 kpl.
Saksa kieltäytyi myymästä Suomelle Messerschmitt Bf 109 -hävittäjiä, mutta tarjosi sen sijaan vuonna 1938 Suomen ilmavoimille He 112:sta. Konetta pidettiin kuitenkin liian kalliina Fokker D.XXI:n verrattuna.
Myöhemmin He 112 -hävittäjää käytettiin testialustana rakettimoottoreille, jolloin siitä tuli yksi ensimmäisistä rakettimoottorista voimansa saaneista prototyyppikoneista.
Heinkel He 112:n V6-versio oli mukana Espanjan sisällissodassa saksalaisen vapaaehtoisjoukon Legion Condorin riveissä 1936–1939.
30 kappaletta Heinkel He 112-B2 -koneita oli hankittu Romanian ilmavoimiin elokuussa 1939. Kesällä 1941 romanialaiset Heinkel He 112:t olivat mukana operaatio Barbarossassa saksalaisten rinnalla. Koneet joutuivat heti ankaraan taistelukäyttöön ja kärsivät suuria tappioita riittämättömien suorituskyky- ja lento-ominaisuuksiensa vuoksi. Vähitellen Heinkel He 112:t vedettiin koulutuskäyttöön aina sodan päättymiseen saakka.
43 (luku)
43 (neljäkymmentäkolme) on luonnollinen luku, joka tulee 42:n jälkeen ja ennen 44:ää.
Inklinaatio
Aurinkokunnan kappaleiden inklinaatio mitataan Maan ratatasosta, Maan pohjoisnavan puoli on positiivinen. Planeettojen inklinaatiot ovat tyypillisesti muutamia asteita, samoin useimpien asteroidien. Komeettojen inklinaatiot ovat usein hyvin suuria, kymmeniä asteita.
Maata (tai jotain muuta planeettaa) kiertävien kuiden ja satelliittien inklinaatio mitataan planeetan päiväntasaajan tasosta.
Kaksoistähtien tapauksessa inklinaatio mitataan näkösäteeseen nähden. Pimennysmuuttujien eli toisensa ajoittain peittävien kaksoistähtien inklinaatio on 90 astetta. Näin toimitaan myös eksoplaneettojen havaittuja inklinaatioita ilmoitettaessa.
Reduktio
Reduktio on termi jota käytetään mm. filosofiassa, historiassa, kemiassa, tietojenkäsittelytieteessä, matematiikassa, fysiikassa, lääketieteessä ja kielitieteessä.
Filosofisena terminä reduktio tarkoittaa ylemmän tason kokonaisuuden palauttamista sen johonkin alemman tason kokonaisuuteen ja sen analysoimista alemman tason avulla. Ontologisessa reduktiossa palautettu ylemmän tason kokonaisuus käsitetään alemman tason kokonaisuudeksi, johon se palautuu. Episteemisessä eli tietoteoreettisessa reduktiossa ajatellaan, että ylemmän tason kokonaisuudesta saadaan tietoa palauttamalla se alemman tasoon kokonaisuuteen.
Esimerkiksi tieteenfilosofiassa on mietitty, että jos mitään henkistä ei ole, eikö periaatteessa hiukkasfysiikka joku päivä voisi korvata kaikki karkeammat tieteenlajit, psykologiasta sosiologiaan ja taloustieteisiin. Jos ihmisen päässä ei tosiaankaan ole kuin atomeja, miksi tarvittaisiin jotain erillistä isoja atomikimppuja tutkivaa tiedettä, kun samaa asiaa voitaisiin tutkia atomitasollakin tarkemmin?
Nykytilanteessa ongelmana on, että aivojen fysiologisia ominaisuuksia tai edes suurpiirteistä toimintaa ei ole selvitetty läheskään tarpeeksi hyvin, jotta tämä olisi mahdollista. Lisäksi karkeistavilla tieteilläkin oletetaan usein tulevaisuudessakin olevan tilaa, koska ainainen hiukkasfysiikalla laskeminen saattaisi olla liian hidasta ja työlästä, mikroteoriasta vahvistusta saaneen psykologian kyetessä yhä tarkempiin tuloksiin.
Vastustusta reduktiolle esiintyy myös indeterminismin kannattajien puolelta, joiden mukaan ihminen ei yksinkertaisesti jonkin korkeampien voimien vaikutuksen takia ole redusoitavissa matemaattiseen malliin. Oli kyseessä sitten sielu tai jumalan väliintulo, ihmisten toimintaa on täysin mahdoton tutkia edes ihmisen aivoja tutkimalla.
Lievemmänkin indeterminismin kannattajat usein kuitenkin vetoavat entropiaan, selittäen satunnaisuudella ja sekasorrolla aina olevan jonkin verran valtaa, joten edes hiukkasfysiikka ei noudata matemaattisia mallejaan kuten väittää. Niiden vieminen aggregaattitasolle vaikkapa yhteiskuntatieteisiin siis yksinkertaisesti moninkertaistaisi virheiden määrän.
Intel 80386
Intel 80386 -mikroprosessoria käytettiin useimpien PC-tietokoneiden suorittimena vuosina 1986–1994. Kehitysvaiheidensa aikana suorittimen koodinimi oli yksinkertaisesti "P3" – kolmannen sukupolven suoritin x86-suoritinperheessä, mutta useimmiten käytettiin viittausta i386. Intelin suunnittelema ja valmistama i386-suoritin julkaistiin vuoden 1985 lokakuussa. Intel päätti olla valmistamatta piiriä ennen sitä, sillä tuotantokulut olisivat olleet liian korkeat. Ensimmäiset toimivat suorittimet toimitettiin asiakkaille vuonna 1986. Emolevyt 386-pohjaisille ratkaisuille olivat hyvin monimutkaisia ja kalliita valmistaa, mutta hinnat laskivat markkinoiden omaksuessa 386:n.
Suoritin oli merkittävä edistysaskel suoritinperheessä, joka alkoi Intel 8086:sta. 80386:n edeltäjä oli 16-bittinen Intel 80286. 80386 oli täysin 32-bittinen ja sisälsi muitakin parannuksia, joten virtuaalista muistia tarvitsevien käyttöjärjestelmien toteutus muuttui paljon helpommaksi.
Myöhemmin Intel esitteli 80386SX:n, joka oli halvempi versio i386:sta. Se oli muuten samanlainen kuin 80386, mutta ulkoinen väylä oli vain 16-bittinen. Alkuperäinen 80386 nimettiin samaan aikaan 80386DX:ksi epäselvyyksien välttämiseksi. Kummassakaan versiossa ei ollut mukana matematiikkasuoritinta (80387), vaan se täytyi liittää emolevylle erikseen.
80386 oli tärkeä myös sen takia, että se oli ensimmäinen suoritin, jota valmisti vain yksi yritys. Tämän takia Intel pystyi kontrolloimaan suorittimen valmistusta tarkasti, mikä johti myöhemmin kasvaneisiin voittoihin. Useiden oikeustapausten jälkeen AMD kuitenkin esitteli yhteensopivan Am386-suorittimen maaliskuussa 1991 ja myöhemmin Cyrix toi markkinoille oman Cyrix Cx486-mallinsa, josta julkaistiin erilliset 80386SX:n ja 80386DX:n kanssa yhteensopivat mallit.
Prosessoria käyttäviä "kaupan hyllyltä ostettuja" IBM ThinkPad -tietokoneita käytettiin sukkulaohjelmassa tietokoneina ja Kansainvälisellä avaruusasemalla ne ovat yhä käytössä (2011).
Jaarli
Jaarli () oli vanha skandinaavinen arvonimi. Nykyään jaarli on Englannissa käytössä oleva aatelisarvo: varakreiviä ylempi mutta markiisia alempi.
Varhaisin tunnettu jaarli-arvonimen muoto saattaa olla kansainvaellusaikaisessa riimukirjoituksessa tavattu "eril". Viikinkiajalla nimitys tarkoitti ilmeisesti paikallishallitsijaa tai ylimystä, joka ehkä tunnusti kuninkaan herruuden. Keskiajalla jaarli oli Ruotsin ja Norjan kuninkaiden tärkeimmän apulaisen arvonimi.
Norjassa arvonimi on ollut käytössä 900-luvulta vuoteen 1308, ja jaarli oli kuninkaan korkein virkamies ja joskus myös koko maan tärkein viranomainen. Tanskassa nimitys on tunnettu 1000-luvulta saakka. Esimerkiksi Knuut Suuren ollessa Englannissa hänen sijaisenaan toimi Tanskassa jaarli.
Arvonimi jaarli ("earl") tuli myös Englantiin tanskalaisvalloituksen mukana 1000-luvulla. Koska jaarli-sanalle ei ole naispuolista vastinetta (”jaarlitar” tai muuta sellaista), Englannissa käytetään nimitystä kreivitär ("countess") jaarlin arvoisesta naispuolisesta henkilöstä, ja englantilainen jaarlin arvo vastaakin keskiajan jälkeistä skandinaavista (ja siten myös suomalaista) kreivin arvoa.
Ruotsissa jaarli-termi lienee 1100-luvulla vakiintunut valtakunnan toiseksi korkea-arvoisimman henkilön arvonimeksi, joka kulki Bjälbo-suvussa. Kuuluisin ruotsalaisista jaarleista on varmasti viran viimeinen haltija Birger-jaarli.
Keskiaikaisissa lähteissä jaarleista käytetään myös herttuaa tarkoittavaa latinalaista nimitystä "dux".
Birger-jaarlin jälkeen jaarlin virka hävisi Ruotsista ja tilalle tuli herttua, joka oli yleensä kuninkaan sukulainen. Muita jaarlin korvanneita virkoja olivat drotsi, marski ja kansleri.
Ian Stuart
Ian Stuart voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Valotikku
Valotikku (tai hohtotikku, hehkutikku) on läpinäkyvä muoviputki, joka sisältää kemiallisia nesteitä toisistaan erotettuina. Ulkoinen putki sisältää osan kemiallisesta sekoituksesta. Loput sekoituksesta sisällään pitävä sisempi putki on tehty lasista tai muusta hauraasta materiaalista. Jos valotikkua taitetaan, sisempi putki hajoaa ja kemikaalit sekoittuvat. Tästä seuraa reaktio, joka tuottaa valoa, muttei välttämättä lämpöä. Tätä ilmiötä kutsutaan kemiluminesenssiksi.
Hohtotikun muovisen ulkokuoren sisällä on difenyylioksalaattia sekä jotakin sopivaa, hohtavaa (fluoresoivaa) väriainetta, joka määrää hohtavan tikun valon värin. Varsinaisesta seoksesta erillään, lasiputken sisällä, on taas vetyperoksidia. Ulomman putken taivuttaminen rikkoo ohuen lasiputken, ja nesteet pääsevät sekoittumaan. Aineiden sekoittuminen aiheuttaa kemiallisen reaktion eli kemiluminenssin, joka tuottaa hohtavaa valoa. Reaktio virittää väriaineen atomien elektronit viritystiloille, joiden purkautuminen synnyttää värivalon. Putkea on hyvä ravistaa taittamisen jälkeen, jotta kemikaalit sekoittuvat kunnolla.
Valotikut ovat vedenpitävä, edullisia, eivätkä ne tarvitse paristoja. Ne myös kestävät hyvin painetta, joten niitä voidaan käyttää myös veden alla. Valotikuilla on useita käyttötarkoituksia. Niitä käytetään valonlähteenä tai merkkivaloina asevoimissa, telttailussa ja retkeilyssä, sukelluksessa tai vaikka autossa hätävalona. Hohtotikkuja voidaan käyttää myös viihdykkeinä juhlissa ja konserteissa. Viihdekäytössä hohtotikut ovat usein ohuempia ja niitä voi liittää päistään yhteen. Näin juhlia saa hohtavan "korun" esimerkiksi ranteen tai kaulan ympärille. Pimeässä hohtotikkuja voi käyttää poi-tanssissa välineinä samaan tapaan kuin tulta: nuoran päihin voi kiinnittää valotikut ja pyörittää niitä tanssiessa (glowsticking, glowringing), jolloin muodostuu näyttäviä kuvioita, tai yhtä lailla pyörittää valotikkuja ilman nuoraa.
Valmistajat voivat tuottaa valotikkuja, jotka säteilevät vain lyhyen ajan tai säteilevät himmeämmin paljon pidemmän ajan säätämällä kemikaalien väkevyyttä. Kemikaalien sekoittaminen väkevimmällä sekoitussuhteella (yleensä vain laboratorio-olosuhteissa) aiheuttaa kiivaan reaktion, joka tuottaa muutaman sekunnin ajan voimakasta valoa.
Kemiallisen reaktion seurauksena tikun sisälle syntyy sivutuotteena fenolia. Jos tikku rikkoutuu, ei sen sisällä olevaa seosta tulisi päästä iholle ja sitä tulee välttää vahingossa nielemästä. Tikusta vuotanut seos saattaa aiheuttaa ihoärsytystä tai turvotusta, pahimmillaan seos voi saada aikaan pahoinvointia.
Histamiini
Histamiini (kreikan sanasta "histos" ’kudos’) on monoamiini, joka toimii ihmiskehossa muun muassa keskushermoston välittäjäaineena. Sen molekyylikaava on CHN, moolimassa 111,15 g/mol, sulamispiste 83–84 °C ja CAS-numero 51-45-6. Histamiinista käytetään myös nimiä "1-H-imidatsoli-4-etaaniamiini" ja "2(4-imidatsolyyli)-etyyliamiini". Histidiini on histamiinin esiaste.
Histamiini muuntuu elimistössä erilaisten prosessien kautta pääsääntöisesti useiksi eri aineiksi ja poistuu elimistöstä muun muassa virtsan kautta seuraavina aineina ja osuuksina eli metyyli-imidatsolietikkahappona (42–47 %), metyylihistamiinina (4–8 %), imidatsolietikkahappona (9–11 %) ja imidatsolietikkahapporibosidina (16–23 %). Histamiinista jää virtsaan muuttumattomana 2–3 %.
Histamiinin vapautuminen elimistössä liitetään usein allergisiin reaktioihin, sillä se aiheuttaa tulehdusreaktion ja sileän lihaskudoksen supistumia. Päämääräisesti histamiinia vapautuu immuunijärjestelmän syöttösolusta, kun antigeeni sitoutuu sen pinnalla olevaan lgE-vasta-aineeseen.
Histamiini myös stimuloi mahalaukun katesolujen suolahapon tuotantoa.
Histamiini välittää vaikutuksensa histamiinireseptorien kautta, joita on eri tyyppejä:
Yleisimmät niin kutsutut antihistamiiniaineet ovat H-reseptorin käänteisagonisteja, jotka lähinnä toimivat tehokkaasti sileän lihaskudoksen histamiinireaktioiden estämisessä.
Kari Korhonen
Kari Korhonen (s. 8. lokakuuta 1973 Espoo) on suomalainen Aku Ankka -sarjakuvien piirtäjä ja käsikirjoittaja. Hänen ensimmäinen "Aku Ankassa" julkaistu tarinansa Pelle Pelottomasta sai erittäin myönteistä palautetta. Ankka-sarjojen lisäksi Korhonen on tehnyt viisi yksisivuista Mikki Hiiri -sarjaa. Vuonna 2015 Korhonen sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän Puupäähattu-palkinnon.
Korhosen kuvituksia ja sarjakuvia on kotimaassa julkaistu ainakin "MADissä", "Väiski Vemmelsääressä", "Nalle Puh" -lehdessä ja "Punaniskassa". Hän on myös kuvittanut kolme satukirjaa. Korhoselta julkaistiin syksyllä 2006 kirja "", joka sisältää 14 hänen tarinaansa ja joista neljä on ennen julkaisemattomia. Lisäksi Korhosen tarinoita on julkaistu Aku Ankka -albumissa "Villi Pohjola" ja kirjassa "Neljä mestaria", jossa hän esiintyi César Feriolin, Wanda Gattinon ja Paco Rodriguezin kanssa. Hän on myös piirtänyt Angry Birds -sarjakuvia Roviolle.
Korhonen on piirtänyt tarinan ”Nummisuutarin Aku”, joka on kunnianosoitus Aleksis Kiven "Nummisuutarit"-kirjalle. Korhonen on myös luonut ensimmäisen kokonaan Suomessa kehitetyn Disneyn sarjakuvahahmon Jaana Kapulan. 
Korhosen Aku Ankka -tarinoita on julkaistu 39 maassa.
Korhonen asuu Espoossa Pohjois-Tapiolassa.
Roope-setä
Roope-setä on Sanoma-yhtymään kuuluvan Sanoma Media Finlandin julkaisema suomalainen sarjakuvalehti, joka sisälsi Disneyn sarjakuvamaailmaan sijoittuvia sarjakuvia. Lehden pääosassa seikkaili Roope Ankka, ja siinä esiintyi myös hahmoja, joita ei ole "Aku Ankka" -lehdessä. Lehden nimi oli alun perin Roope-setä-taskulehti.
Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1978, jolloin siitä ilmestyi neljä numeroa. Vuosina 1979 ja 1980 lehti ilmestyi joka toinen kuukausi, mutta vuodesta 1981 vuoteen 2014 se ilmestyi kerran kuukaudessa. Ilmestymispäivä oli aluksi kunkin kuun ensimmäinen keskiviikko.
Vuodesta 2015 alkaen lehti ilmestyi 10 kertaa vuodessa. Numeroiden ilmestymisen välillä oli aina n. viisi viikkoa, joten lehti tuli tammi-, helmi-, maalis-, huhti-, kesä-, heinä-, elo-, syys-, marras- ja joulukuussa. Ilmestymispäivä oli perjantai.
Tammikuussa 2012 lehden koko muuttui: sivumäärä pysyi samana, mutta leveys ja korkeus kasvoivat parilla sentillä, jotta "Topolino"-lehden tarinoita voitaisiin hyödyntää paremmin.
Yleensä lehti sisälsi kolme tai neljä pitkää tarinaa sekä mahdollisesti muutaman lyhyemmän tarinan, jotka olivat Suomessa ennen julkaisemattomia. Tarinat oli pääosin tuotu italialaisesta "Topolino"-lehdestä.
Sarjakuvien lisäksi lehdessä julkaistiin muun muassa "Roope-sedän tietotoimistoa", "Vanhan visukintun päiväkirjaa" ja "Klubimestarin palstaa". Viimeisinä vuosina "Roope-sedässä" julkaistiin myös "Päivän Pamausta" ja "Dekkaripähkinöitä". Numeroon 1/2017 asti joka lehdessä oli myös kilpatehtävä. Lehdessä oli usein pieniä artikkeleita Disneyn sarjakuvamaailmasta ja sen sarjakuvataiteilijoista. Lehden tilaajille annettiin useana vuonna tilaajalahjoja.
Vuosina 1985–1987 joka numerossa julkaistiin Carl Barksin yksisivuinen tarina suomeksi. Vuonna 1987 kieleksi tuli englanti, ja vuodesta 2001 yksisivuisia tarinoita julkaistiin myös muilla kielillä. Vuonna 2001 Barksin yksisivuiset tarinat vaihdettiin Al Taliaferron yksisivuisiin ja vieraat kielet korvattiin suomen eri murteilla. Vuodesta 2002 lähtien yksisivuisten kieli oli jälleen englanti ja niiden käsikirjoittajat ja piirtäjät vaihtelivat.
Vuoden 2007 ensinumerossaan lehti ilmoitti, että saman vuoden joulukuussa ilmestyy kaikkien aikojen paksuin "Roope-setä". Sillä juhlistettiin Roope Ankka -hahmon 60-vuotissyntymäpäivää.
Vuoden 2008 ensimmäisessä numerossa ilmestyi lyhennetty näköispainos kaikkien aikojen ensimmäisestä "Roope-sedästä", koska lehti täytti 30 vuotta.
Vuonna 2012 lehden levikki oli 73 094 (LT 2012). Vuonna 2016 levikki on supistunut 42 587:ään.
Vuonna 2017 lokakuussa Sanoma-konserni ilmoitti, että se lopettaa "Roope-sedän" julkaisemisen ja tuo uuden "Duck Tales" -lehden, jonka tilaajiksi "Roope-sedän" tilaajat siirretään automaattisesti. Viimeinen numero ilmestyi joulukuussa 2017.
Sanoma Magazines
Sanoma Magazines oli vuoden 2014 alkuun asti suomalaisen Sanoma-yhtymän suurin liiketoimintaryhmä ja yksi Euroopan suurimmista aikakauslehtikustantajista. Se julkaisi yli 300 lehteä 13 maassa (Belgia, Bulgaria, Hollanti, Kroatia, Serbia, Romania, Slovakia, Slovenia, Suomi, Tšekki, Ukraina, Unkari ja Venäjä). Liiketoimintaryhmän toimitusjohtaja oli Eija Ailasmaa.
Sanoma Magazines muodostui lokakuussa 2001, kun Sanoma-konserni (tuolloin SanomaWSOY) yhdisti yhdeksi liiketoimintaryhmäksi hollantilaiselta VNU Groupilta (nyk. The Nielsen Company) ostamansa aikakauslehtiliiketoiminnot ja ennestään omistamansa Suomen suurimman aikakauslehtikustantaja Helsinki Median. Helsinki Median nimi korvautui Sanoma Magazinesilla vuoden 2002 alussa.
Sanoma Magazinesin liikevaihto vuonna 2008 oli 1 246,8 miljoonaa euroa ja liikevoitto 85,7 miljoonaa euroa. Kertaeristä puhdistettu tulos oli 138,9 miljoonaa euroa. Työntekijöitä sillä oli keskimäärin 6 280.
Sanoma Entertainment Finland, Sanoma Magazines Finland ja Sanoma News yhdistettiin uudeksi yhtiöksi Sanoma Media Finland 1. tammikuuta 2014.
PowerPC
PowerPC (lyhennettynä myös PPC) on RISC-suoritinarkkitehtuuri, jonka kehittivät Apple, IBM ja Motorola (AIM) vuonna 1991. PowerPC on läheistä sukua IBM:n Unix-koneissa käytettävälle POWER-arkkitehtuurille. Alun perin PowerPC oli sen karsittu versio, johon oli lisätty joitain käskyjä. Nykyään samat suorittimet toteuttavat sekä POWER- että PowerPC-käskykannan.
PowerPC on viimeisiä RISC-arkkitehtuureja, minkä johdosta se eroaa joiltain osin ensimmäisistä. PowerPC:tä ei enää yritettykään suunnitella 1980-luvun oppikirjaesimerkkien mukaan kuten esimerkiksi MIPS ja SPARC suunniteltiin, vaan siihen otettiin mukaan joitain monimutkaisempia käskyjä. PowerPC-arkkitehtuurin erikoisuus on käänteiset hajautustauluihin perustuvat virtuaalimuistin sivutaulut. Toinen erikoisuus on mahdollisuus vaihtaa suorittimen tavujärjestystä ohjelmallisesti. Suoritin kuitenkin käynnistyy big-endian-tilassa.
Freescale Semiconductor on jatkanut eräiden Motorolan PowerPC-mallien valmistusta kuten 5000-sarjan suorittimet.
AltiVec on SIMD-tyyppinen käskykantalaajennos PowerPC-suorittimiin.
AltiVec-käskykannasta on käytetty myös nimiä Velocity Engine (Apple) ja VMX ("Vector Multimedia Extension") (IBM).
AltiVec tavujärjestys on oletuksena "Big-endian" mutta käskykanta mahdollistaa käytön joko "Big-" tai "Little-endian" moodissa.
Suoritinperheeseen kuuluvat muun muassa seuraavat mallit:
Suoritinsukupolvet voidaan jakaa Motorolan esitteen (2000) mukaan seuraavasti:
PowerPC-suorittimia on käytetty muun muassa Amiga- ja Macintosh-tietokoneissa sekä sulautetuissa järjestelmissä, kuten verkkolaitteissa ja autojen tietojärjestelmissä. IBM käyttää Unix-koneissaan paitsi PowerPC:tä myös sen sukulaisarkkitehtuuria POWERia.
PowerPC:stä yritettiin 1990-luvun puolivälissä tehdä vakiintuneen WINTEL-arkkitehtuurin kilpailija. Vuonna 1994 IBM julkaisi PowerPC Reference Platformin, joka oli periaatteessa PC-klooni varustettuna PowerPC-suorittimella. Erityisesti Apple koki tämän ongelmalliseksi ja 1995 julkaistiin Common Hardware Reference Platform (CHRP) -määrittely, jonka pääasiallinen muutos oli Open Firmware, mahdollisuus ladata alustariippumattomia laiteajureita PCI-väylän korteilta, näin parantaen yhteensopivuutta ei laitteiden välillä. Sekä PReP että CHRP-koneet jäivät hyvin harvinaisiksi.
PowerPC-suorittimia on muun muassa seuraavissa laitteissa:
Erikoisversioita saman käskykannan toteuttavista suorittimista.
Liikennelaitos
Liikennelaitos on julkista liikennettä harjoittava liikelaitos.
Suomessa toimivat kunnalliset liikennelaitokset:
Suomen pienin kunnallinen liikennelaitos, Enon liikennelaitos, lakkautettiin 2005.
MTV (televisiokanava)
MTV (ent. "Music Television") on 1. elokuuta 1981 aloittanut alun perin yhdysvaltalainen televisiokanava, jonka ohjelmisto koostuu nykyään lähinnä amerikkalaisista tositelevisiosarjoista sekä nykyisin myös näytellyistä draamasarjoista, ja musiikkivideoita nähdään enää lähinnä aamuyöstä aamuun. Mm. Britannian MTV ei näytä enää ollenkaan musiikkivideoita. Tunnetuimpia MTV:llä esitettyjä sarjoja ovat muun muassa Ozzy Osbournen perhe-elämää vuosien ajan kuvannut tositelevisiosarja "The Osbournes", piirrossarja "Beavis & Butthead", hölmöilysarja "Jackass" ja autojentuunausohjelma "Pimp My Ride".
MTV:llä on ollut tärkeä vaikutus pop- sekä rock-kulttuurien kehitykseen 1980-luvulta lähtien ja kanava on vaikuttanut muun muassa edesmenneen Michael Jacksonin ja Madonnan menestykseen.
Nykyisin MTV-kanavia on yli sata ympäri maailmaa. Paikallisversioita ovat muun muassa MTV Россия (Russia), MTV Denmark, MTV Sweden, MTV Norway, MTV Finland, MTV Brazil, MTV India, MTV Australia, MTV Asia, MTV România sekä MTV Europe, joka näkyy niissä Euroopan maissa, joissa ei vielä ole omaa MTV:tä. Paikallisten pääkanavien lisäksi on tiettyihin musiikkityyleihin erikoistuneita lisäkanavia, kuten MTV Base, MTV Rocks, MTV Dance, MTV Classic ja MTV Hits. Heinäkuussa 2009 kaikki maailman MTV-kanavat siirtyivät käyttämään yhtenäistä graafista ilmettä, joten tällä hetkellä kaikki MTV-kanavat ympäri maailman ovat ulkoasultaan lähes identtisiä. Kanavien graafinen ilme uudistuu n. 2-3 vuoden välein.
MTV Finland aloitti lähetyksensä sunnuntaina 18. syyskuuta 2005 iltapäivällä klo 14.00 Suomen aikaa. Ensimmäisen lähetyksen juonsi Axl Smith ja ensimmäisenä videona nähtiin HIM:n ”Wings of a Butterfly”. MTV Finlandin tulosta oltiin musiikkipiireissä innoissaan ja kanavan odotettiin tuovan entistä enemmän esille kotimaisia musiikkivideoita. Näin ei kuitenkaan käytännössä käynyt. MTV Finlandin aikana musiikkivideoiden osuus ohjelmistosta on jatkuvasti pienentynyt ja kotimaiset videot ovat kanavan soittolistalla melko marginaalisessa asemassa.
Ensimmäinen MTV aloitti New Yorkissa 1. elokuuta 1981. Sen ensimmäinen musiikkivideo oli The Bugglesin ”Video Killed the Radio Star”. Samantapaista huumoria oli myös MTV Europen aloituksessa, jossa ensimmäisenä nähtiin Dire Straitsin musiikkivideo ”Money for Nothing”. Kappaleen lyriikasta löytyy kohta, jossa lauletaan ”... you play the guitar on the MTV...” ja kappaleen alussa kuuluu lausahdus ”I want my MTV” (). Kappale oli alun perin tarkoitettu kritiikiksi MTV:n musiikkivideoilla yhtyeiden myyntiin vaikuttamiseen.
Michael Jacksonin ”Billie Jean” oli ensimmäinen MTV:llä pyörinyt mustan artistin video. Sitä ennen mustat muusikot olivat syyttäneet MTV:tä rasismista ja yhtiö oli vedonnut formaattiinsa: Se oli rock-kanava.
MTV järjestää myös vuosittain MTV Video Music Awards-, MTV TRL Awards-, MTV Movie Awards, MTV Europe Music Awards ja MTV Asia Awards -palkintogaalat.
NGC
NGC eli "New General Catalogue" on luettelo syvän taivaan kohteista. Se sisältää miltei 8 000 kohdetta ja on yksi suurimpia ja kattavimpia luetteloista, jotka eivät ole erikoistuneet esimerkiksi vain galakseihin vaan kaikentyyppisiin syvän taivaan kohteisiin.
J.L.E. Dreyer kokosi NGC-luettelon ("The New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars") 1880-luvulla käyttäen hyväkseen useimmiten Herschelin havainnointeja ja myöhemmin laajensi sitä kahdella lisäluettelolla, IC ("Index Catalogue"), lisäten noin 5 000 kohdetta.
Eteläisen taivaan kohteet oli jossain määrin huonommin luetteloitu. Alkuperäinen NGC sisälsi monia virheitä, joista useimmat on saatu korjatuksi uudistetussa NGC:n laitoksessa (1973).
Nykyään molemmat luettelot ovat verkosta ladattavissa.
Antares
Antares ("α Scorpii") on punainen ylijättiläinen ja Skorpionin tähdistön kirkkain tähtijärjestelmä. Nimi Antares on kreikkaa ja tarkoittaa "Marsinkaltaista"; nimi viittaa tähden punaiseen väriin. Antares on kymmenenneksi suurin löydetty tähti.
Suomessa Antares voi näkyä vain matalalla etelätaivaalla. Tammikuun alussa se on siirtynyt sinne noin kello 9 aamulla, ja kevään kuluessa se nousee esille yhä aikaisemmin yöllä, kunnes kesäkuussa se on etelässä keskiyöllä. Koska kesäkuussa on liian valoisaa tähtien tarkkailuun, parhaiten Antareksen näkee keväisin, sydänyöllä. Tähden tunnistaa sen voimakkaasta punaisesta väristä.
Antares on M1.5Iab-Ib-spektriluokan punainen ylijättiläinen, jonka halkaisijaksi on mitattu 530 Auringon sädettä ja massaksi 15—18 Auringon massaa. Antares sijaitsee suhteellisen lähellä Maata, 604 valovuoden päässä.
Antares on kaksoistähti. Sen A-komponentti on suuri punainen ylijättiläinen. Punaisen jättiläisen pintalämpötila on 3400 kelviniä ja kirkkaus 40 000 Aurinkoa. Koko tähden säteily eli todellinen luminositeetti on noin 65 000 Aurinkoa. Absoluuttinen kirkkaus on -5,28, näennäinen keskimäärin 0,96, ja se vaihtelee välillä 0,9—1,1. Väri-indeksi B-V on 1,83. Antares A on puolisäännöllinen muuttuja, joka vaihtelee kirkkauttaan noin kuuden vuoden jaksoissa. Antares A tulee räjähtämään supernovana.
Antareksen toinen komponentti, Antares B on noin 3 kaarisekunnin päässä oleva sininen tähti, jonka näennäinen kirkkaus on 6,5 ja kiertoaika arviolta 878 vuotta. Tämän tähden massa on 7—8 Auringon massaa, mikä viittaa kehittymiseen planetaariseksi sumuksi ja valkeaksi kääpiöksi. Etäisyys Antares A:han on 550 AU. Radan eksentrisyys on 0,1. Antares B näyttää vihrealtä punaista komponenttia vastaan, vaikka onkin spektriltään B4Ve.
Antares A puhaltaa voimakasta tähtituulta, josta on syntynyt pilvi tähden ympärille.
Messier 13
Herkuleen suuri pallomainen tähtijoukko (Messier 13, M13, NGC 6205) on nimensä mukaisesti kirkas pallomainen tähtijoukko, joka sijaitsee Herkuleen tähdistössä. Sen löysi Edmond Halley vuonna 1714, ja Charles Messier luetteloi kohteen 1. kesäkuuta 1764.
Tähtijoukon suhteellinen kirkkaus on 5,9, ja sen voi nähdä paljain silmin hyvissä olosuhteissa. Kohteen läpimitta on noin 145 valovuotta, ja se koostuu useista sadoista tuhansista tähdistä, joista kirkkain on muuttuva tähti V11 11,95 magnitudillaan. Messier 13 on noin 25 100 valovuoden päässä Maasta. Tunnusomaista kohteelle on niin kutsuttu Mersun merkki, joka on pimeä sumu joukon keskustassa.
Vuonna 1974 tähän pallomaiseen tähtijoukkoon lähetettiin radioviesti Arecibon observatoriosta.
Kulmaminuutti
Kulmaminuutti eli minuutti (tunnus ′, yläpuolinen indeksointipilkku) on asteen kuudeskymmenesosa. Kulmaminuutti jakaantuu edelleen kuuteenkymmeneen kulmasekuntiin. Kulmaminuutin mittaista osaa ympyrän kaaresta kutsutaan kaariminuutiksi.
Tarkkuusammunnassa kulmaminuutista käytetään joskus englanninkielistä lyhennettä MOA ("minute of angle"). Luodikon osumakuvion, puhekielessä kasan koko ilmoitetaan toisinaan kulmaminuutteina, sillä se on suhdeluku ja saadun osumakuvion koko vertautuu näin ilmoitettuna ampumaetäisyyteen.
Jos aseella on ammuttu esimerkiksi 100 metrin etäisyydeltä ja osumat ovat alueella,jonka halkaisija on 30 millimetriä, voidaan sitä verrata yhtä kulmaminuuttia vastaavaan, laskennallisen kuvion kokoon. Tämä luku saadaan
formula_1
joka on pyöristettynä noin 29,1 mm. Lukua pidetään laatukriteerinä esim. testeissä metsästyskiväärille.
Vastaavasti yhden kulmaminuutin kasan koko kolmensadan metrin etäisyydellä olisi noin 87,3 mm.
Kulmasekunti
Kulmasekunti, kaarisekunti tai vain sekunti (tunnus ″, kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku) on tasokulman yksikkö (1/3600 astetta). 60 sekuntia on kulmaminuutti. Kulmasekunti on 1/1 296 000 täysympyrästä.
Vaikka kulmasekunnin tunnus (″) on sama kuin vanhalla pituuden yksiköllä tuumalla, yksikköjä ei tule sekoittaa toisiinsa. Kulmasekunti liittyy tähtitieteen pituusyksiköihin siten, että parsek määritellään etäisyytenä, jolla Maan radan säde (eli yksi astronominen yksikkö) näkyy yhden kulmasekunnin kulmassa.
Millikaarisekunti (tunnus mas) on kaarisekunnin tuhannesosa.
Laguunisumu
Messier 8, lyhyemmin "M8" tai Laguunisumu, on kaasusumu, joka sijaitsee keskellä kirkkainta Linnunrataa Jousimiehessä. Kohde on laaja ja sisältää paljon yksityiskohtia, mukaan lukien kirkkaahkon avoimen tähtijoukon NGC 6530 ja pimeän sumun Barnard 88 kohteen keskellä. Kohde olisi melko helppo havaita paljain silmin, jos se vain nousisi tarpeeksi korkealle Suomen yötaivaalla.
Perhosjoukko
Messier 6 on kaunis avoin tähtijoukko Skorpionin tähdistössä keskellä Linnunrataa. Joukossa on melko runsaasti kirkkaampia tähtiä, joista kirkkain on erittäin punainen muuttuva tähti BM Scorpii (kirkkaus vaihtelee välillä 5,5 - 7,0). Kohde ei näy Suomessa.
Kohteen löysi Giovanni Batista Hodierna ennen vuotta 1654. Charles Messier lisäsi kohteen luetteloonsa 23. toukokuuta 1764.
Omegasumu
Omegasumu eli Hevosenkenkäsumu eli Messier 17 on avoimen tähtijoukon ja kaasusumun yhdistelmä Jousimiehen tähdistössä. Kohteen löysi ensimmäisenä Philippe Loys de Chéseaux, mutta Charles Messier löysi sen itsenäisesti ja luetteloi 3. kesäkuuta 1764.
Kohde sijaitsee niin alhaalla, ettei sitä kovin helposti näe Suomesta. Sumu on monimuotoinen mutta melko selvärajainen. Joukko taas koostuu melko satunnaisesti jakaantuneista näyttävistä tähdistä.
Avoin tähtijoukko
Avoin tähtijoukko (eli avonainen tähtijoukko) on joukko tähtiä, jotka ovat syntyneet samalla alueella tähtienvälisestä kaasu- ja pölypilvestä. Nuorissa avoimissa tähtijoukoissa on yleensä melko paljon nuoria O- tai B-spektriluokan tähtiä, ja niiden lähettyvillä on usein vielä tähtienvälistä kaasua jäljellä. Tämä kaasu muodostaa usein joukkoon heijastussumuja. Nämä molemmat ominaisuudet on luonnollinen seuraus siitä, ettei tähtien keskinäinen gravitaatio kykene pitämään joukkoa kasassa vaan avoimet tähtijoukot hajaantuvat ympäröivään avaruuteen satojen miljoonien vuosien kuluessa, joten havaittavissa olevat joukot ovat välttämättä nuoria.
Avoimet tähtijoukot tarjoavat tärkeän ja yksinkertaisen tähtitieteellisen etäisyydenmittausmenetelmän, joka tunnetaan "pääsarjasovituksena". Menetelmä perustuu siihen, että joidenkin avoimien tähtijoukkojen tähtien etäisyydet on mahdollista mitata suoraan trigonometrisen parallaksin avulla ja kunhan kunkin tähden näennäinen kirkkaus mitataan, tähtien absoluuttiset magnitudit tunnetaan. Kun tällaisen tähtijoukon tähdet merkitään Hertzsprungin–Russellin (HR) -diagrammiin siten, että vaaka-akselilla on tähden väri-indeksi (josta on ensin poistettu tähtienvälisen aineen aiheuttama punertuma) saadaan tunnistettua tähtijoukon tähtien pääsarja sekä tyypillisesti hieman asymptoottihaaraan kehittyviä jättiläistähtiä.
Jos nyt halutaan määrätä uuden, etäisyydeltään tuntemattoman tähtijoukon etäisyys, tehdään tästä uudesta tähtijoukosta samanlainen HR-diagrammi, mutta pystyakselina käytetään absoluuttisen sijasta näennäistä magnitudia. Kun tämän tähtijoukon HR-diagrammi asetetaan tunnetulla etäisyydellä sijaitsevan tähtijoukon diagrammin päälle ja diagrammeja siirretään magnitudiakselin suunnassa niin, että joukkojen pääsarjat menevät päällekkäin, tuntemattoman joukon näennäisen magnitudin (luettuna mistä kohtaa asteikkoa tahansa) ja vertailujoukon absoluuttisen magnitudin (luettuna tietysti samasta kohtaa kuin edellinen) erotus (nk. "etäisyysmoduuli") ilmaisee välittömästi tuntemattoman joukon etäisyyden.
Vaikka menetelmä voi ensilukemalta vaikuttaa monimutkaiselta se on hyvin yksinkertainen ja tarkka. Menetelmä toimii, koska avoimessa tähtijoukossa on tyypillisesti useita satoja tähtiä ja koska kaikki tähdet ovat suurin piirtein samassa kehitysvaiheessa, jokseenkin kaikki saman väri-indeksin omaavat tähdet ovat yhtä kirkkaita. Lisäksi avoimien tähtijoukkojen läpimitat ovat mitättömiä havaitsijan ja tähtijoukon väliseen etäisyyteen verrattuna, joten kaikkien tähtien voidaan katsoa olevan samalla etäisyydellä.
Louis Blériot
Louis Blériot (1. heinäkuuta 1872 Cambrai – 2. elokuuta 1936 Pariisi) oli ranskalainen ilmailun uranuurtaja, keksijä, lentokonesuunnittelija ja lentäjä. 25. heinäkuuta 1909 hän ylitti ensimmäisenä ihmisenä Englannin kanaalin ilmaa raskaammalla lentokoneella.
Louis Blériot syntyi Cambraissa, Ranskassa 1. heinäkuuta 1872 ja opiskeli insinööriksi Pariisissa École Centrale Parisissa.
Blériot oli jo varhain kiinnostunut lentämisestä ja hän rakensi vuonna 1900 miehittämättömän moottorikäyttöisen ornitopterin, jonka oli tarkoitus lentää siipiä räpyttelemällä. Kuten muutkin edeltävät ornitopterit myös tämä kokeilu epäonnistui, mutta Blériot jatkoi kuitenkin työtään toimivan lentokoneen kehittämiseksi.
Blériot perusti lentokonesuunnittelija Gabriel Voisinin kanssa Blériot-Voisin -yhtiön vuonna 1903. Yritys rakensi vesitasoliitokoneen, joka lensi vuonna 1905. He kehittivät myös Antoinette-moottoria käyttävän kaksitason. Yritys hajosi vuonna 1906, minkä jälkeen Blériot alkoi rakentaa ja lentää itse suunnittelemiaan lentokoneita.
Keveiden moottoreiden tullessa markkinoille hän kehitti erityyppisiä lentokoneita aina siipirakenteeltaan laatikkoleijamaisesta kaksitasosta canard-malliseen (korkeusohjaimet rungon etuosassa eikä pyrstössä, kuten nykyisin on yleisintä) yksitasoon. "Blériot V" oli maailman ensimmäinen menestyksellinen yksitaso. Tämä lentokone nousi ilmaan vuonna 1907, mutta syöksyi pian maahan ja hylättiin.
"London Daily Mail" –sanomalehden lupaama 1 000 punnan palkkio ensimmäiselle Englannin kanaalin ylittävälle lennolle kiinnosti muiden mukana Blériot’ta. Palkkio rohkaisi häntä kehittämään neljännen yksitasonsa ja ensimmäisen todella menestyksekkään lentokoneensa, Blériot XI -mallin.
Bleriot lensi omalla Bleriot XI -koneellaan ensin Euroopan kestävyyslentoennätyksen 36 minuuttia ja 55 sekuntia. Tämän jälkeen hän voitti sillä Ranskan ylilennon, ja tunsi olevansa valmis lähtemään Englannin kanaalin ylittävälle lennolle.
Blériot on parhaiten tunnettu 25. heinäkuuta 1909 Bleriot XI -koneellaan suorittamastaan lennosta Englannin kanaalin yli, mikä oli maailman ensimmäinen suuremman vesialueen ylittänyt lento ilmaa raskaammalla lentolaitteella. Lento suuntautui Calais’sta Doveriin ja kesti 37 minuuttia. Se ilahdutti ranskalaisia ja huolestutti brittejä, jotka yhtäkkiä tunsivat itsensä haavoittuvaisiksi ilmahyökkäyksille.
Pian kanaalinylilennon jälkeen Blériot kohdisti huomionsa lentokoneiden suunnitteluun ja rakentamiseen. Hänestä tuli vuonna 1914 vaikeuksissa olevan lentokonevalmistaja Société pour les Appareils Deperdussinin johtaja. Hän vaihtoi yrityksen nimeksi "Société Pour Aviation et ses Derives" (SPAD) ja nosti sen Ranskan johtavien taistelulentokoneiden valmistajien joukkoon. Ensimmäisessä maailmansodassa SPAD rakensi yli 5 600 lentokonetta Ranskalle ja myös vei joitakin koneita Britanniaan ja muihin maihin.
Blériot avasi myös ennen ensimmäistä maailmansotaa lentokouluja Englannissa, Brooklandsissa ja Hendonin lentoasemalla sekä vuonna 1917 tehtaallaan Addlestonessa, Brooklandsin lähellä Surreyssä.
Sodan jälkeen hän perusti oman yhtiön, Blériot Aéronautiquen, kaupallisen lentokoneen kehittämiseksi.
Burma (täsmennyssivu)
Burma tarkoittaa seuraavia asioita:
Pyörä
Pyörä on ulkoreunaltaan ympyrän muotoinen esine, joka voi pyöriä keskellä olevan akselinsa ympäri. Ensimmäisiä käyttötarkoituksia pyörälle oli tavaroiden siirtämisen helpottaminen rakentamalla rattaita ja kärryjä, joissa hyödynnettiin pyörää. Pyörä muuttaa suuren liukukitkan kevyemmäksi vierimisvastukseksi ja siten helpottaa raskaiden taakkojen liikuttelua. Pyörän avulla on mahdollista siirtää kevyesti paljon raskaampia taakkoja kuin kantamalla. Pyörä kytketään yleensä akseliin, jolloin voidaan rakentaa erilaisia kärryjä ja vaunuja. Näiden avulla voidaan kuljettaa suuria määriä tavaraa joko ihmisten tai eläinten vetämänä tai jonkinlaisen moottorin avulla.
Pyörä on esihistoriallisen maailman merkittävimpiä keksintöjä. Pyörän synty liitetään yleensä 3000-luvun eaa. Mesopotamiaan, jossa sitä käytettiin savenvalussa. Pyörän kanssa samaan tapaan on käytetty myös teloja. Esimerkiksi muinaiset egyptiläiset hyödynsivät teloja raskaiden kivien siirtämisessä rakennustyömaillaan.
Pyörää hyödynnetään paitsi rattaissa, vaunuissa ja kärryissä myös autoissa, moottoripyörissä ja työkoneissa. Hammaspyörä, hihnapyörä, väkipyörä ja ketjupyörä ovat myös erilaisia pyöriä. Ajatusta liukukitkan muuttamisesta vierimisvastukseksi hyödynnetään myös vierintälaakereissa. Vanhahtava nimitys pyörälle on "ratas." Ratas voi tarkoittaa myös hammasratasta, hammaspyörää tai muuta pyörivää koneenosaa.
Nykyisin ajoneuvoissa käytetään pyöriä, jotka muodostuvat renkaasta ja vanteesta. Yleisin rengastyyppi on ilmatäytteinen kumirengas. Vanteet valmistetaan yleensä teräksestä tai alumiinista. Vanne voi olla jäykkä levystä väännetty tai valamalla valmistettu vanne tai jännityksien avulla koossa pysyvä pinnavanne. Kiskoilla liikkuvien kulkuneuvojen kuten junien ja raitiovaunujen pyörät ovat yleensä kokonaan terästä.
Aiemmin pyörät valmistettiin puusta. Myöhemmin keksittiin liittää pyörään teräksinen rengas pyörän kestävyyden parantamiseksi.
Buddhalaisuudessa pyörä on uskonnollinen vertauskuva. Elämän väitetään olevan loppumaton kierto uudelleensyntymiä, josta voi paeta valaistumalla. Mandala on pyörään perustuva symboli.
Muun muassa vuodenkiertoa, aurinkoa ja hyvää onnea symboloiva aurinkopyörä-merkki on tunnettu eri puolilla maailmaa. Aurinkopyörä-merkki on ilmeisesti alkujaan puolallisen pyörän kuva.
Netcat
Netcat (nc) on TCP- ja UDP-yhteyksien luomiseen käytetty työkalu. Sillä voi sekä muodostaa erilaisia yhteyksiä toisiin tietokoneisiin että avata portteja ja ottaa vastaan yhteyksiä muilta koneilta. Netcat antaa ennen kaikkea mahdollisuuden säätää kaikkia mahdollisia eri parametreja, kuten lähdeporttia tai tiettyjä TCP-optioita, mikä tekee siitä erittäin hyödyllisen kaikenlaisten TCP/IP-järjestelmien testaamiseen. Sillä onkin kätevä testata vaikkapa palomuurin tai pakettisuodattimen toimintaa.
Netcat on vakiovarusteena miltei jokaisessa nyky-Linuxissa ja -Unixissa.
Netcatista on olemassa myös salausominaisuudella varustettu versio, Cryptcat.
Komento tulostaa oletustulostusvirtaan netcat:n avulla fi:Wikipedian Etusivun HTML-koodin: 
Niin sanotun back-kanavan tai ts. takaoven teko kohdejärjestelmästä netcat:n avulla omaan koneeseen:
Jota ennen täytyy omaan koneeseen luoda netcat:llä kuuntelijat esimerkiksi:
Täten saadaan tyylikkäästi Bourne-shell tai muu haluttu komentotulkki etäkäyttöön.
Voidaan käyttää myös yksinkertaiseen porttiskannaukseen:
Shōgun (romaani)
Shōgun on James Clavellin Aasialaissaagan ensimmäinen romaani. Se sijoittuu feodaaliajan Japaniin vuoden 1600 tietämille ja kertoo fiktiivisen tarinan Tokugawa Ieyasun valtaannoususta shōgunaattiin englantilaisen merimiehen ollessa päähenkilönä. Kirjaa myytiin maailmalla yli 8 miljoonaa kappaletta vuosina 1975-1983. Siitä on tehty myös minisarja Shōgun, siitä lyhennetty teatterielokuva ja Broadway-musikaali.
Romaanin englantilaisella merimiehellä oli todellinen esikuva: Will Adams (1564–1620), joka haaksirikkoutui hollantilaisella laivalla Japaniin ja lyhyen vankeuden jälkeen "ystävystyi" Ieyasun kanssa.
Clavellin omasta mielestä "Shōgun" on parasta mainosta Japanille, mitä kukaan koskaan on länsimaissa tehnyt. "Shōgun" on kirjana, elokuvana, TV-sarjana ja musikaalina aina aivan erilainen, ei ollenkaan sama tarina.
Muiden Clavellin romaanien tapaan Shōgunin sisältö perustuu osittain historiaan. Romaanin päähenkilöt perustuvat seuraaviin historiallisiin henkilöihin:
Elokuvakamera
Elokuvakamera on kameratyyppi, joka tallentaa kuvia nopeassa tahdissa filmille. Kun kehitetty filmi projisoidaan, syntyy katselijalle vaikutelma liikkuvasta kuvasta, vaikka kyse on itse asiassa yksittäisistä kuvista. Filmiformaatit luokitellaan niiden leveyden mukaan: yleisimmät elokuva- ja televisiotuotannoissa käytetyt filmityypit ovat 35 mm ja 16 mm.
Jotkin filmiformaatit ovat olleet ns. amatööriformaatteja jotka eivät ole olleet standardien mukaisia, kuten Movette. Movettea käyttävää kameraa mainostettiin vuonna 1917 Moving Picture World lehdessä.
Elokuvakameroiden tallennusnopeus on yleensä 24 kuvaa sekunnissa, joka on myös esitysstandardi elokuvateattereissa. Hidastuksia kuvatessa voidaan käyttää korkeampaa tallennusnopeutta, ja vastaavasti nopeutuksia kuvatessa matalampaa nopeutta. Yleisimmät kuvasuhteet elokuvakäytössä ovat 1,85:1 ja 2,39:1 (”CinemaScope”) ja televisiokäytössä 16:9.
Termillä digitaalinen elokuvakamera tarkoitetaan korkealaatuista ammattilaisvideokameraa, joka on suunniteltu nimenomaan elokuvakäyttöön.