Koinee
Koinee-kreikka (, ”yleismurre”) oli hellenistisellä kaudella kehittynyt kreikan kielen muoto tai sekamurre, joka edustaa muinaiskreikan kehityksen myöhempää vaihetta. Sitä käytettiin noin vuosina 330 eaa.–600 jaa. Koinee kehittyi klassisesta kreikasta ja erityisesti Attikan murteesta. Se kehittyi Bysantin kreikaksi ja loi tätä kautta pohjan nykykreikalle. Koineeta voidaan kutsua myös hellenistiseksi tai yleiskreikaksi tai Uuden testamentin kreikaksi.
Koinee oli kreikkalaisten ensimmäinen yhteinen murre. Se on merkittävä länsimaisen sivistyksen kannalta, sillä se oli paitsi ensimmäinen ”kansainvälinen” kieli tai "lingua franca", myös Uuden testamentin ja koko kristillisen Raamatun kaanonin alkuperäinen kieli ja kristinuskon levittämisen väline. Koinee oli epävirallisesti Rooman valtakunnan toinen tai, ylemmissä yhteiskuntaluokissa sekä valtakunnan itäosissa, jopa ensimmäinen kieli.
Alun perin kaikilla kreikkalaisilla kaupunkivaltioilla oli oma paikallinen murteensa. Eri murteiden puhujat ymmärsivät toisiaan, mutta usein rajallisesti. Koinee alkoi muodostua yhteiseksi kreikan murteeksi Aleksanteri Suuren sotajoukkojen keskuudessa. Aleksanterin johtama Makedonian valtakunta oli alistanut valtaansa suurimman osan muista kreikkalaisista valtioista ja valloitti ennen pitkää suuren osan silloin tunnetusta maailmasta. Tällöin kieli tuli käyttöön Egyptistä aina Intiaan saakka.
Vaikka koinee muotoutui myöhäisklassisella ajalla, tämän jälkiklassisen kielen symbolisena syntymäajankohtana voidaan pitää Aleksanteri Suuren kuolemaa ja hellenistisen ajan alkua vuonna 323 eaa. Koinee-vaiheen voidaan katsoa päättyneen antiikin ajan lopulla, jolloin kreikan kielen historiassa siirrytään Bysantin kreikan eli keskiajan kreikan aikaan, symbolisesti Konstantinopolin perustamisesta vuonna 330. Näin koinee-vaihe kattaa Kreikan historiasta koko hellenistisen ja Rooman vallan ajan päättyen keskiajan alkuun.
Nimitys "koinee" (κοινή, "yhteinen", "yleinen") on ollut aiemmin käytössä usealle kreikan kielen murteelle. Apollonios Dyskolos ja Aelius Herodianus viittasivat koineella alkukreikkaan. Jotkut muut taas ovat käyttäneet sitä kaikista kansanmurteista jotka poikkesivat kirjakielestä. Kun koineesta tuli vähitellen kirjallisuuden kieli, jotkut erottivat siitä kaksi muotoa: helleenisen kreikan, joka oli kirjallisuuden ”jälki-klassinen” muoto, ja koinee-kreikan eli yleisen kreikan, joka oli puhuttu yleinen muoto. Jotkut ovat käyttäneet koineesta nimitystä ”aleksandrialainen murre” (), joka tarkoitti Aleksanteri Suuren sotajoukkojen levittämää murretta.
Kreikan kielen yhteismurteen lingvistiset juuret ovat olleet epäselviä antiikin ajasta saakka. Hellenistisenä aikana oppineet pitivät koineeta neljän merkittävimmän klassisen kreikan murteen, attikalaisen, joonialaisen, aiolialaisen ja doorilaisen murteen, sekoittumisen seurauksena. Tämän vuoksi siitä käytettiin nimitystä ”neljän yhdistelmä” (). Tätä näkemystä tuki 1800-luvun alkupuolella itävaltalainen lingvisti Paul Kretschmer teoksessaan "Die Entstehung der Koine" (1901), kun taas saksalainen tutkija Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff ja ranskalainen lingvisti Antoine Meillet katsoivat koineen olevan yksinkertaistettu muoto joonialaisesta kreikasta, perustuen kielen attikalais-joonialaisiin aineksiin, kuten :n käyttö :n sijasta ja :n käyttö :n sijasta. Nykyisin laajimmin hyväksytty näkemys on kreikkalaisen lingvistin Geórgios Chatzidákiksen esittämä. Hän todisti, että vaikka koinee onkin sekoitus neljästä päämurteesta, sen vakaana ytimenä oli attikalainen kreikka. Näin koineen voidaan katsoa olevan yksinkertaistettua attikaa, attikan ja kolmen muun murteen sekoitus. Muiden kuin attikalaisten ainesten vaikutus vaihtelee riippuen siitä, missä päin hellenististä maailmaa kieltä puhuttiin. Näin esimerkiksi joonialaisissa siirtokunnissa puhutussa koineessa olisi ollut enemmän joonialaisia piirteitä kuin muilla alueilla. Kirjallisuuden koinee muistuttaa attikaa siinä määrin, että sitä kutsutaan joskus yleisattikaksi.
Koinee perustui Attikan murteeseen oletettavasti ennen kaikkea sen vuoksi, että se oli Makedonian valtakunnan Filippos II:n aikana virallisesti käyttöön ottama kielimuoto. Makedonialaisten oma kreikka, makedonian kieli tai murre, oli muille kreikkalaisille osin käsittämätöntä ja ainakin sitä pidettiin barbaarisena. Makedonian kreikkalaisuuden osoittamiseksi (tai kreikkalaistamiseksi) kieli vaihdettiin attikaksi. Makedonian valloitusten kautta se levisi koko kreikkalaisen alueen yhteismurteeksi, mutta yksinkertaistetummassa muodossa. Näin se oli sopivampaa tavallisten, moniin eri kansoihin kuuluneiden ihmisten yhteiseksi kieleksi.
Ensimmäiset koineeta sekä hellenistisenä että nykyaikana tutkineet oppineet olivat klassisisteja, jotka ottivat mallinsa kreikan kielen klassisen ajan kirjallisesta attikasta ja olisivat paheksuneet mitä tahansa hellenististä murretta. Tämän vuoksi koineeta pidettiin rappeutuneena kreikan muotona, joka ei ansainnut huomiota. Koineen historiallinen ja kielellinen merkitys ymmärrettiin vasta 1800-luvun alkupuolella, jolloin joukko tutkijoita alkoi tutkia koineen kehitystä hellenistisenä ja roomalaisena aikana.
Koineen tutkimuksessa on käytetty lukuisia ja osittain epäluotettavia lähteitä. Merkittävimpiä ovat olleet jälkiklassiselta kaudelta säilyneet kirjoitukset ja papyrukset. Toinen merkittävä joukko lähteitä ovat Vanhan ja Uuden testamentin alkutekstit. Vanhan testamentin kreikankielinen versio "Septuaginta" oli käännetty koineelle ja Uusi testamentti oli puolestaan kirjoitettu alun perin suoraan koineeksi. Testamenttien opetukset oli tarkoitettu tavallisille ihmisille ja siksi ne kirjoitettiin aikakauden käytetyimmällä kielellä. Muista kuin Raamatun kirjoittajista tunnettuja koineen käyttäjiä olivat muun muassa historioitsija Polybios (n. 203–120 eaa.), filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhos (n. 45–125) sekä stoalainen filosofi Epiktetos (n. 55–135).
Lähteenä on voitu käyttää myös niiden attikistien kirjoituksista, jotka halusivat taistella kielen kehitystä vastaan ja vertasivat teoksissaan ”oikeita” attikalaisia muotoja ”vääriin” koineen muotoihin siteeraamalla esimerkkejä. Esimerkiksi Frynikhos Arabios
kirjoitti toisella vuosisadalla:
Muina lähteinä voidaan pitää satunnaisia löytöjä, kuten vaaseissa esiintyviä maalareiden kirjoituksia, attikistien huonon puhtaan kreikan kielitaidon vuoksi tekemiä virheitä sekä joitakin säilyneitä kreikkalais-latinalaisia sanastoja, kuten:Viimeisenä mutta merkittävänä lähteenä voidaan pitää nykykreikkaa kaikkine murteineen ja niissä esiintyviä koinee-kreikan sanamuotoja ja sanontoja, jotka ovat säilyttäneet suuren osan muinaisen kielen puhutuista yksityiskohdista vaikka kirjallinen perinne onkin kadonnut. Esimerkiksi pontoksenkreikka ja kappadokian kreikka ovat säilyttäneet muinaisen lausuntatavan, jossa lausutaan kuten [e] (esimerkiksi ) ("nyfe, synelikos, timeson, pegadi"). Tsakonian murre puolestaan on säilyttänyt pitkän :n :n sijasta, esimerkiksi ("amera, astrapa, limna, khoa") sekä muita doorilaisen kreikan paikallispiirteitä. Kreikan eteläisten osien (Dodekanesia, Kypros) sanontatavat ovat säilyttäneet pitkien (kahtena kirjoitettavien) ja lyhyiden konsonanttien välisen merkityseron, esimerkiksi ("al-los, Hel-lada, thalas-sa"), kun taas muut lausuvat monissa sanoissa υ:n ου:na tai ovat säilyttäneet muinaisen kaksoismuodon, esimerkiksi ("krommyon - krem-myon, raks - rōks").
Koinee on monin tavoin äänteiltään ja kieliopiltaan yksinkertaistettua klassista kreikkaa. Koinee-kreikan lähteiden tutkimus paljastaa muinaiskreikassa tapahtuneita rakenteellisia muutoksia sekä fonologiassa, morfologiassa, syntaksissa, sanastossa että muissa puhutun kielen aineksissa. Yleensä uudet muodot ovat aluksi harvinaisia ja yleistyvät asteittaisesti kunnes niistä tulee vakiintuneita. Monet nykykreikan klassisesta kreikasta poikkeavat piirteet ovat jäljitettävissä koinee-kreikkaan. Koska suuri osa klassisen kreikan ja nykykreikan välillä tapahtuneista muutoksista tapahtui jo koinee-kreikan valtakaudelle siirryttäessä, koinee on tekstilajista riippuen osin ymmärrettävää myös klassista kreikkaa taitamattomalle nykykreikan osaajalle.Koinee-kreikan kieliopillisia piirteitä ovat muun muassa:Translitteraatio tutkijoiden rekonstruoiman, oletetun ajanmukaisen ääntämisen mukaan:
Translitteraatio nykyisellä lausumisella Kreikan ortodoksisen kirkon mukaan:
Translitteraatio tutkijoiden rekonstruoiman, oletetun ajanmukaisen ääntämisen mukaan: