hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
The Who by Numbers
The Who By Numbers on brittiläisen rockyhtye The Whon lokakuussa 1975 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Levyä hallitsevat alakuloiset teemat, kuten Pete Townshendin omaelämäkerralliset tilitykset alkoholiongelmistaan. Esimerkkinä voidaan mainita kappale ”However Much I Booze”, jonka solisti Roger Daltrey kieltäytyi laulamasta, koska hän piti sitä liian henkilökohtaisena. Näin ollen kappaleen laulaa itse Townshend.
Kaksimielisestä sanoituksestaan tunnettu kappale ”Squeeze Box” julkaistiin singlenä, ja se muodostui hitiksi nousten brittilistan sijalle 10. tammikuussa 1976.
Albumin kansi on yhtyeen basistin John Entwistlen piirtämä.A-puoli
B-puoli
Majakkalaiva Plevna
Majakkalaiva Plevna oli suomalainen koneeton majakkalaiva. Sen rakensi turkulainen W:m Crichton & co vuonna 1892. Aluksen mitat olivat 29 x 6,9 x 2,1 metriä, uppoama 223 tonnia.
Alus sijoitettiin aluksi Nahkiaisen matalikolle Merenkurkkuun. Siinä oli kaksi öljykäyttöistä valolaitetta sekä höyrykattila sumusireeniä ja ankkurivinssiä varten. Aluksessa oli myös purjeet, joskin yleensä sen toi paikalleen ja haki telakalle hinaaja. Kuten tapa oli, alus sai nimen "Nahkiainen" sijoituspaikkansa mukaan. Majakkalaivana sen miehitys oli päällikkö, kaksi perämiestä ja viisi miestä.
Vuonna 1900 se siirrettiin Plevnan matalikolle Kemin ulkopuolelle ja sai uuden nimen "Plevna", joka 1930-luvulla suomalaistettiin muotoon "Kemi". Alukseen vaihdettiin samaan aikaan kaasuvalomajakka. Se oli viimeinen vanhanaikainen koneeton majakkalaiva.
Alus poistettiin majakkalaivan tehtävistä vuonna 1956, kun tilalle saatiin Rauman edustalta vapautunut modernimpi höyrykonekäyttöinen alus. Vanhempaa alusta kutsuttiin laitoksen sisäisessä kielenkäytössä tsaarinaikaisella nimellään, ettei se sekaantuisi uudemman kanssa.
Poistettu majakkalaiva muutettiin asuntolaivaksi ja se sai väliaikaisen nimen "MKH 4". Pian se sai uuden nimen "Kuohu" ja siitä tehtiin merenmittaajien asunto- ja piirustussalialus, jota hinasi perässään toinen entinen majakkalaiva eli tukialus "Pauha". Miehitys kasvoi nyt liki viisinkertaiseksi: miehistöä tuli entisen neljän sijaan yhdeksäntoista henkeä.
Vuonna 1978 yhdistelmä hajosi: Pauha siirtyi työskentelemään Saimaalle, kunnes vuonna 1979 uudet tukialukset "Linssi" ja "Sesta" valmistuivat.
"Pauha" tuhoutui Venäjän puolella Suomenlahdella matalikolle ajelehdittuaan syksyllä 1980 ja Kuohu romutettiin samoihin aikoihin.
Sutemi
Sutemi on japanilainen budōkäsite, joka liittyy hyökkäämiseen japanilaisissa kamppailulajeissa. Kyseessä on päättäväinen tahtotila ja sitoutuminen toimintaan, silläkin uhalla että hyökätessään asettaa itsensä alttiiksi vastustajan vastahyökkäykselle tai tekniikalle, oman suojauksen avautuessa, ja vaikka siitä voisi äärimmäisenä seurauksena olla oma vahingoittuminen tai jopa kuolema.
Krasnogvardeiskin piiri
Krasnogvardeiskin piiri () tarkoittaa seuraavia hallintoalueita:
Hätäraketti
Hätäraketti on erityisvalmisteinen punaista valoa levittävä rakettiammus; se laukaistaan kädestä tai ammutaan valopistoolilla, ja se kohoaa tyypistä riippuen noin 60 - 400 metrin korkeuteen, jolloin siinä oleva laskuvarjo aukeaa ja raketti leijuu hitaasti alaspäin. Paloajat vaihtelevat 40 sekunnista jopa hiukan yli minuuttiin, tyypistä riippuen.
Lisäksi on olemassa myös erityisiä käsisoihtuja, joita käytetään hätämerkin antamiseen näköetäisyydeltä; kolmas tyyppi on savurasia, joka sytytettynä ja veteen heitettynä kehittää paksua oranssinväristä savua. Se on hyödyllistä lähinnä ilmaetsinnässä ja päiväsaikaan.
Kaikissa tyypeissä on sisäänrakennettu laukaisumenetelmä, joka vaihtelee painettavasta tai vedettävästä erityisellä raapaisupinnalla sytyttämiseen.
Yhdessä näitä kaikkia kutsutaan pyroteknisiksi hätämerkinantovälineiksi.
Hätäraketin aiheeton käyttö on rangaistavaa. Hätäraketin perusteettomasti laukaissut joutuu korvaamaan hälytyksestä viranomaisille aiheutuvat, usein huomattavat kulut.
Ajatus (vuosikirja)
Ajatus on Suomen filosofisen yhdistyksen vuosikirja. Se on ilmestynyt lähes vuosittain vuodesta 1926, sen lisäksi sarjassa on julkaistu joukko erikoisnumeroita. Vuodesta 2016 vuosikirjan päätoimittajana on ollut Arto Laitinen, ja sen toimittajiin ja toimitusneuvostoon kuuluu filosofian tutkijoita eri yliopistoista.
Nykyisin "Ajatus"-vuosikirjassa julkaistaan lähinnä suomen- ja ruotsinkielisiä artikkeleita, mutta aiemmin siinä on julkaistu artikkeleita myös muun muassa englannin ja saksan kielillä. Yhdistyksen varsinainen kansainvälinen julkaisusarja on vuodesta 1935 ilmestynyt "Acta Philosophica Fennica".
Vuosikirjassa julkaistaan tieteellisiä filosofisia artikkeleita, Suomen filosofisen yhdistyksen kokousesitelmiä, väitösluentoja (lectioita) sekä kirja-arvosteluja. Sen lisäksi vuosikirjassa on julkaistu joitakin käännöstekstejä. "Ajatus" noudattaa referee-menettelyä: toimitukselle tarjotut artikkelit – lukuun ottamatta kokousesitelmiä ja väitösluentoja – arvioidaan nimettömästi. Arviointi kestää noin kolme kuukautta.
Vuonna 1873 perustettu Suomen filosofinen yhdistys sai oman tiedejulkaisunsa vuonna 1926. Tuolloin puheenjohtajana toimi Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professori Arvi Grotenfelt. Julkaisua oli kuitenkin suunniteltu jo paljon aikaisemmin: sen perustaminen oli ollut esillä jo 1905 ja 1911, ja sitä varten oli kerätty ennakkotilauksia vuonna 1915. Hanke lykkäytyi osin sota-ajan vuoksi.
Alkuvaiheessa vuosikirjan niteitä julkaistiin vaihtelevasti 1–3 vuoden välein. Taukoja oli esimerkiksi talvisodan aikana ja jatkosodan jälkeen. Vuosina 1948–1956 niteitä julkaistiin vain joka toinen vuosi. Vuodesta 1983 niteitä on julkaistu joka vuosi.
Alkuvaihessa "Ajatuksessa" julkaistiin enimmäkseen saksalaismallista filosofiaa, ja paljon muun muassa psykologian alaan nykyisin luettavaa aineistoa. 1930- ja 1940-luvuilla huomio kääntyi vähitellen analyyttisen perinteen mukaisiin logiikkaa ja (luonnon)tiedettä kosketteleviin kysymyksiin. Ohjelmallisesti "Ajatus" ei edusta mitään tiettyä filosofista suuntaa, ja viime aikoina sisältö on uudelleen monipuolistunut. Esimerkiksi niteen 61 (2004) teemana oli fenomenologia. Aiemminkin on julkaistu yhtä lailla pragmatismia ja marxilaista filosofiaa (39/1983). Filosofian historiaa on käsitelty usein vuosikirjan historian varrella.
"Ajatuksen" sisältö oli alussa suomenkielistä. Numerossa 6 (1933) julkaistiin ensimmäiset ruotsin- ja saksankieliset artikkelit. Myöhemmin on julkaistu lukuisia englanninkielisiä artikkeleita (ensimmäiset niteessä 15/1948), ja jopa yksi ranskankielinen artikkeli (Mikel Dufrenne, 36/1976). Viimeinen kansainvälinen nide oli nro 39 (1983), jonka jälkeen "Ajatusta" on julkaistu jälleen vain suomeksi ja ruotsiksi.
Monissa varhaisissa niteissä julkaistiin varsin laajoja artikkeleita, jopa yli 100-sivuinen. Nykyisin suositeltu enimmäispituus on 30 sivua.Eräitä tunnettuja artikkeleita:Sarjassa julkaistuja monografioita:
Awaken the Guardian
Awaken The Guardian on kolmas albumi Fates Warning -yhtyeeltä. Kitaristi Victor Arduinia jo edellisen albumin kiertueella korvannut Frank Aresti on otettu yhtyeeseen vakiojäseneksi. Albumi oli myös laulajan John Archin viimeinen työ yhtyeen kanssa. "Awaken the Guardian" vie kuuntelijan raskaiden riffien ja loppumattomien kitarasoolojen maailmaan. John Archin ääni on parhaimmillaan ja se onkin albumin paras ase. Koko yhtye oli kehittynyt valtavasti kolmen vuoden aikana ja albumista tuli yksi progressiivisen metallin kulmakivistä. Sanoitukset käsittelevät henkistä maailma ja elämää kuoleman jälkeen mytologisessa ilmaisussa ja niillä pyritään esittää myös sanomaa, joka koskee nykyistä elämää. Esimerkkinä mainittakoon "Guardian"-kappale, joka on omistettu fyysisesti ja henkisesti rajoittuneille ihmisille.
Joni Pyysalo
Joni Kristian Pyysalo (s. 2. toukokuuta 1974 Turku) on suomalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kulttuuritoimittaja. Pyysalon esikoisteokselle, runokokoelmalle "Jätän tämän pimeän kalustamatta" myönnettiin Suomen Kirjailijaliiton esikoiskirjapalkinto vuonna 2001. Pyysalon teos "Ja muita novelleja" (WSOY 2011) oli vuoden 2012 Runeberg-palkintoehdokas.
Pyysalo valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1999 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hänen pro gradu -työnsä aiheena oli Laura Sointeen sadut. Hän on työskennellyt "Suomen Kuvalehden" kirjallisuuskriitikkona ja Yleisradion freelancer-kulttuuritoimittajana. Pyysalo on myös opettanut luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa.
Pyysalo on Jarkko Laineen seura ry:n puheenjohtaja ja oli perustamassa joka toinen vuosi haastavalle, kotimaiselle kaunokirjalliselle teokselle myönnettävää 10 000 euron suuruista Jarkko Laine -palkintoa.
Oppimisaihio
Oppimisaihio tai oppisisältö (engl. learning object, LO) tarkoittaa rajattua digitaalista ja verkon kautta jaeltavaa oppimateriaalikokonaisuutta, jonka käytössä korostuu havainnollisuus, oppijan oma toiminta, kuten tiedonhankinta ja tiedonrakentaminen sekä oppimisaihioiden soveltaminen ja uudelleenkäyttö eri tilanteissa.
Oppimisaihioiden käyttö liitetään erityisesti tietoverkkoja hyödyntävään opetukseen, mutta ne eivät ole välttämättä sidoksissa siihen, vaan kyse on myös tietystä oppimateriaalien olemusta ja käyttöä koskevasta näkemyksestä.
Aihioita pidetään sisällöllisesti ja pedagogisesti avoimina eli niiden ei oleteta sitoutuvan kovin tiukasti tiettyyn pedagogiseen teoriaan, sisältöön ja käyttöyhteyteen.
Rakenteellisesti ja sisällöllisesti oppimisaihiot ovat modulaarisia, toisin sanoen ne ovat ympäristöstään rajattuja ja itsenäisesti käytettäviä. 
Oppimisaihioiden toteutuksissa voidaan hyödyntää hypermediaa, hypertekstiä tai multimediaa.
Uudelleenkäytettävyyteen liittyy aihioita kuvailevan metadatan tuottaminen ja liittäminen niiden yhteyteen, jotta aihioiden tulevat käyttäjät pääsevät nopeasti selville niiden sisällöstä ja käytön ehdoista. Toiveikkaimmat uskovat oppimisaihioiden muodostavan maailmanlaajuisen, verkkopohjaisen materiaalivarannon. Materiaalejaan jakanut yhteisön jäsen saisi käyttää vapaasti kaikkia varannon oppimateriaaleja. Vaikka oppimisaihioiden tarjoamat uudet mahdollisuudet kuulostavat lupaavilta, liittyy niiden käyttöön silti monia avoimia kysymyksiä ja ei-toivottuja tausta-ajatuksia. Vallitsevan oppimisaihioinnostuksen rinnalla on aihioajattelua kohtaan esitetty kärkevääkin kritiikkiä. Kritiikki on kohdistunut ennen kaikkea aihioiden taustalla vaikuttaviin käsityksiin tiedosta ja oppimisesta. Ratkaisua odottavia kysymyksiä liittyy myös uudelleenkäytettävyyteen, räätälöintiin ja kustannustehokkuuden tavoitteluun.
Oppimisaihioiden sanotaan olevan pedagogisesti avoimia. Ne toimivat opetuksessa osana hyvinsuunniteltua oppimisympäristöä. 
Niitä siis pidetään jossain määrin pedagogisten jäsennysten yläpuolella olevina jäsennyksinä tai rakenteina.Niihin sisältyy kuitenkin ajatus oppimateriaalin ja siis välillisesti opittavan aineksen tai sisällön osittamisesta suhteellisen pieniin osiin.
Oppimisaihioita suositellaan käytettäväksi niin, etteivät ne pirstaloi oppimisen sisältöä ja prosessia.
Niiden käytössä korostetaan sisältöjen kytkemistä yhteyksiinsä ja oppijan aktivointia. Niihin liitetään tieteelle ominaisia toimintamalleja, kuten hypoteesien muodostamista ja testausta sekä tiedonrakentelua.
Oppimisaihiot voivat toimia myös tiedonlähteinä. Niiden sisältö ei siis saa olla liian yksinkertaistettua tai pelkistettyä, jotta ne menestyisivät tässä tehtävässä muiden potentiaalisten tiedonlähteiden rinnalla.
Luonnollinen hevostaito
Luonnollinen hevostaito on hevosten kouluttamis- ja käsittelykonsepti. Sen tavoite on kommunikoida hevosen "ehdoilla" eli tavoilla, jotka hevonen vaistomaisesti ymmärtää. Luonnolliseen hevostaitoon kuuluu tärkeänä osana kehonkielen käyttäminen.
Luonnollisesta hevostaidosta on olemassa lukemattomia muunnelmia, mutta lyhyesti sen voi tiivistää seuraaviin periaatteisiin:
On olemassa kahdenlaista vahvistamista:
"Esimerkki": Hevosen säkää painetaan, ja hevonen siirtyy pois. Näin paine poistuu. Ei-toivottu, epämiellyttävä paine vähenee; tämä on palkintona oikeanlaisesta käyttäytymisestä. Tätä menetelmää käytetään usein luonnollisen hevostaidon koulutustekniikoissa.
Luonnollisesta hevostaidosta on tullut hyvin suosittua viimeisen kahden vuosikymmenen aikana, ja tarjolla on monia kirjoita, videoita ja internetsivuja hevostietouden aloittelijoille. Tämä ajattelutapa on korostanut käyttäytymisen vahvistamista rankaisemisen ja voimankäytön sijaan. Luonnollisen hevosmiestaidon kannattajat katsovat menetelmiensä tekevän hevosesta tyytyväisemmän, rauhallisemman ja yhteistyöhaluisemman.
Hevoset kommunikoivat toistensa kanssa käyttämällä kehon kieltä sekä erilaisia ääniä. Kehon kieli on näistä kommunikaatiotavoista tärkeämpi. Korvillaan, silmillään, ilmeillään, ihollaan, takajaloillaan ja häntiensä liikkeillään hevoset näyttävät, mitä tuntevat. Tämän vuoksi aloittelijan olisikin hyvä tutustua hevosen elekielen perusasioihin. Hevoset purevat ja potkivat erittäin harvoin varoittamatta siitä ennakkoon. Ensin ne varoittavat, sitten uhkaavat ja vasta sitten toteuttavat uhkauksen. On tärkeää, ihmiset oppivat lukemaan hevosta, jotta nämä tilanteet olisi mahdollista ennakoida. Silmät kertovat hevosen ajatuksista. Silmien ilmeestä voi tunnistaa, onko hevonen epävarma, vihainen tai toisaalta ystävällinen ja täynnä luottamusta. Korvien liike kertoo paljon siitä, mitä hevonen tuntee. Eteenpäin suunnatut korvat ovat merkki siitä, että hevonen on hyvän tuulinen, tarkkaavainen ja utelias. Sivulle kääntyneet korvat puolestaan kertovat, että hevonen torkkuu, on väsynyt tai pitkästynyt. Jännittyneet ja taaksepäin kääntyneet korvat ovat merkki vihaisuudesta. Todella raivostuneen hevosen merkki on se, etrtä hevonen laskee päänsä alas, lähes maahan asti ja heiluttaa sitä edestakaisin. Korvat osoittavat taaksepäin ja ovat tiukasti pätä vasten. Tarkkaavainen hevonen kääntää usein korvansa taaksepäin ja kuuntelee ihmisen puhetta. Näin se kertoo olevansa hereillä ja valmiina uusiin koitoksiin. Hevonen viestittä myös takajalkoja nostelemalla. Liike on pieni, mutta selvästi havaittavissa. Hevosten kielellä tämä pieni jalkojen nostaminen tarkoittaa: mene pois! Hevonen voi viestittää erilaisia aikomuksiaan äännähdyksillä. Ne hirnahtelevat, tuhahtelevat ja korskuvat eri tavoin. Hirnahdusten ja muiden eleiden samanaikaisuus määrittävät viestien merkityksiä.
Alkiorakkula
Alkiorakkula eli blastokysta on nisäkkään yksilökehityksen vaihe. Nisäkkään yksilökehityksessä tsygootti jakautuu yhä uudelleen ja uudelleen muodostaen kompaktin morulan. Sen syntymisen aika on lajikohtainen, ihmisellä tämä tapahtuu noin 54 tunnin ikäisenä. Alkiosta kehittyy ensin morula eli solurykelmä. Noin 8-soluvaiheessa tapahtuu kompaktio, jossa morulan pinnan solut kiinnittyvät tiiviimmin yhteen. Kehityksen seuraavassa vaiheessa alkion sisälle muodostuu nesterakkula nimeltä blastoseeleontelo. Blastoseeleontelon synnyttyä alkiota kutsutaan alkiorakkulaksi. Alkiorakkulan jälkeisiä vaiheita ovat mm. gastrulaatio ja neurulaatio. Kehitys alkiorakkulavaiheeseen asti kestää noin neljä päivää ja tapahtuu alkion uloimman kerroksen, zona pellucidan, glykoproteiinivaipan sisällä.
Kompaktissa morulassa on kaksi erillistä solukkoa: pintakerros (trofoblastit) ja sisäkerros (sisäsolumassa). Kompaktion jälkeen trofoblastisolujen välille syntyy tiiviitä liitoksia, jolloin solut alkavat pumpata natriumioneja soluvälitilaan. Osmoosin ansiosta alkion sisälle muodostuu laajeneva nesterakkula eli blastoseeleontelo. Blastoseeleontelon synnyttyä alkiota kutsutaan alkiorakkulaksi. Sisäkerroksen solut jäävät alkiorakkulan reunaan, blastoseeleontelon ja trofoblastisolukerroksen väliin. Myöhemmin nämä solut muodostavat sikiön kaikki solutyypit sekä istukan ja sikiökalvojen rakenteita. Ne myös stimuloivat trofoblastisolujen jakautumista.
Matkalla kohtuun alkiorakkulan uloin kerros eli "zona pellucida" estää alkiorakkulaa kiinnittymästä munanjohtimen seinämiin. Kohdussa alkiorakkula kuoriutuu ulos zona pellucidasta prosessissa, jossa trofoblastien erittämä trypsiini tekee reiän zona pellucidaan. Tällöin alkiorakkula pääsee vapaasti kasvamaan ja kiinnittymään kohdun seinämään. 
Kiinnittymisprosessin aloittaa trofoblastien ulkopinnan proteiinien, L-selektiinien, kiinnittyminen kohdun seinämän solujen hiilihydraattiketjuihin. Tämä hidastaa alkiorakkulan liikettä ja lopulta pysäyttää sen, jolloin varsinainen kiinnittyminen alkaa. 
Trofoblastikerroksen kosketettua kohdun seinämää se alkaa nopeasti jakautua sisempään kerrokseen (solut sytotrofoblasteja) ja ulompaan kerrokseen (solut synsytiotrofoblasteja). Ulomman kerroksen mikrovillukset työntyvät kohdun epiteeliin ja raivaavat siihen aukon proteolyyttisten entsyymien avulla. Kiinnityttyään kohdun seinämään alkiorakkulan sisäsolumassa liikkuu kohti kiinnittymiskohtaa. Alkion pinnassa alkiorakkulan onteloon päin olevat solut litistyvät kerrokseksi jota kutsutaan hypoblastiksi. Tästä kerroksesta kehittyy endodermi.
Raili Kauppi
Raili Marjatta Kauppi (10. huhtikuuta 1920 Helsinki – 1. elokuuta 1995) oli suomalainen filosofi ja Tampereen yliopiston filosofian emeritaprofessori. Kauppi oli nimitettiin 1969 aluksi Tampereen yliopiston kirjasto-opin lehtoriksi ja filosofian professoriksi. Hän jäi eläkkeelle 1985. Hän oli Pohjoismaiden ensimmäinen naispuolinen filosofian professori. Vuonna 1963 Kauppi oli 20-vuotisen kirjastouransa Helsingissä jälkeen 22 vuotta opettajana sittemmin Tampereen yliopistoksi muuttuneessa Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa, jossa hän hoiti aluksi kirjasto-opin lehtorin virkaa ennen filosofian alan professorinimitystään.
Kaupin vanhemmat olivat pankinjohtaja Juho Kauppi ja Alina Matilda Laine. Kauppi pääsi ylioppilaaksi 1938, valmistui filosofian kandidaatiksi 1949, lisensiaatiksi 1956 ja väitteli tohtoriksi 1961. Hän oli Helsingin kaupunginkirjaston virkaa tekevä amanuenssi 1942–1946, vakinainen amanuenssi 1946–1950, opiskelunneuvoja 1950–1960, Kallion sivukirjastonjohtaja 1960–1961, tilapäinen apulaiskirjastonjohtaja 1961–1963, Yhteiskunnallisen korkeakoulun, sittemmin Tampereen yliopiston kirjasto-opin lehtori 1963–1969, filosofian dosentti 1964, virkaa tekevä filosofian professori 1966–1969, professori 1969, Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian assistentti, viran sijainen 1962–1963 ja dosentti 1964.
Kauppi oli kansainvälisesti tunnustettu Leibnizin ja intensionaalisen logiikan asiantuntija. Hän johti pitkään Filosofian iltoja Tampereen kaupunginkirjastossa.
Faction
Faction oli porvoolainen rockyhtye. Se toimi vakituisemmin vuosina 1967–1972, satunnaisesti sen jälkeenkin, ja oli suosittu erityisesti Porvoossa. Sen ohjelmistoon kuului Creamin kappaleita, joita sen sanotaan tulkinneen "väkevästi". Yhtyeen jäseniä olivat kitaristi ja laulaja Rabbe ”Urho” Fredriksson (k. 1997), basisti Tage ”Toote” Lindberg ja rumpali Hegge Söderholm (k. 2009).
Yhtye voitti Popmuusikot ry:n jäsenilleen 30. marraskuuta 1970 Helsingin Kulttuuritalolla Popmuusikot ry:n järjestämät ensimmäiset amatööripopyhtyeitten SM-kilpailut. Yhtyeen jäsenet saivat jokainen palkinnoksi kolme itse valitsemaan LP-­levyä. Finaalissa olivat mukana myös Blue Joint, Elonkorjuu, Faction, Isojako, Kolera ja Waterloo. Suosikissa kirjoittanut Hellevi Jussila vähätteli kilpailun merkitystä. Seuraavassa numerossa oli Jussilan tekemä Factionin kolmesivuinen haastattelu, jossa yhtye kertoi osallistuneensa kilpailuun Popmuusikot ry:n pyynnöstä ja saaneensa voiton ansiosta lisää esiintymisiä. Factionin ainoat levytykset olivat kilpailujen finalistien kokoomalevyllä "Popmestarit" (1971) julkaistut kappaleet ”Computer Brain” ja ”Uguru”. Söderholm soitti myöhemminkin Porvoossa 1990-luvun alussa perustetussa uudessa Holdersissa ja 2000-luvun alussa perustetussa yhtyeessä The British Standard äkilliseen kuolemaansa saakka.
Faction esiintyi Ruisrockissa elokuussa 1971.
Lippukirjoahven
Lippukirjoahven ("Laetacara curviceps") kirjoahveniin kuuluva kala ja varsin suosittu akvaariokala, joka sopii myös seura-akvaarioon.
Lippukirjoahvenen pituus on noin 8 cm ja se on sinikuvioinen. Sukupuolet ovat varsin samannäköiset, tosin uroksen selkä- ja peräevän takaruodot ulottuvat pyrstöevän yli. Naaraan evät ovat lyhyemmät. Lippukirjoahven muistuttaa nuorena ruostekirjoahventa, varsinkin kun molempien värit ovat hailakat nuorena ja kaupan stressaavissa tilanteissa.
Lippukirjoahven elää Amazonian joenpoukamissa.
Lippukirjoahven on käytökseltään rauhallinen. 
Lippukirjoahvenet kutevat kiville.
Lippukirjoahven syö sekaravintoa; pakastettu liharuoka kuten vesikirput ja surviaisentoukat, sekä kasvisravinto lisänä ovat hyväksi. Muiden jokikalojen tavoin se viihtyy happamassa, pehmeässä vedessä; sopiva pH 6.0–7.0 ja lämpötila 22–26 °C.
Defloraatio
Defloraatio (, ) viittaa jonkin asian, esineen tai ihmisen arvokkaiden ja kauniiden piirteiden (väkivaltaiseen) turmelemiseen. Se tarkoittaa myös naisen neitsyyden menetyttämistä puhkaisemalla emättimen immenkalvon. Termi tulee latinan kielen sanasta "flora", mikä tarkoittaa sanaa kukka.
Forever (Kissin kappale)
Forever on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Kissin kappale ja singlejulkaisu. Se on seitsemäs raita yhtyeen vuonna 1989 ilmestyneellä studioalbumilla "Hot in the Shade", ja kappaleen ovat säveltäneet Kissin rytmikitaristi ja laulaja Paul Stanley sekä laulaja-lauluntekijä Michael Bolton.
”Foreverista” mudostui Kissin suurin hitti yli kymmeneen vuoteen. Kappale nousi Billboardin singlelistalla Yhdysvalloissa kahdeksannelle sijalle, minkä johdosta siitä tuli yhtyeen ensimmäinen Top 20-listasijoitukseen Yhdysvalloissa yltänyt kappale sitten vuoden 1979, jolloin ”I Was Made for Lovin’ You” nousi samaisella listalla sijalle 11. ”Forever” on toistaiseksi yhtyeen viimeinen kahdenkymmenen parhaan kappaleen joukkoon Billboardin listalla noussut julkaisu. Billboardin varsinaisen singlelistan ohella ”Forever” nousi sijalle 17 Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks-kategoriassa. Billboardin listoilla ”Foreveria” paremmin on menestynyt ainoastaan yhtyeen alkuperäisen rumpalin Peter Crissin tulkitsema balladi ”Beth”, joka nousi seitsemännelle sijalle vuonna 1976. Kappeesta kuvattiin myös musiikkivideo, joka nousi valtavan suosituksi Music Televisionilla. Kappaleen video valtasi kärkipaikan Music Televisionin toivotuimpien musiikkivideoiden listalla useita kertoja perättäin. Musiikkivideolla nähdään yhtyeen jäsenet - Paul Stanley, basisti-laulaja Gene Simmons, soolokitaristi Bruce Kulick ja rumpali Eric Carr - esittämässä kappaletta suuressa, tyhjässä huoneessa. Vaikka Simmons esiintyy kappaleen videolla, todellisuudessa albumille päätyneessä lopullisessa versiossa kappaleen bassoraidan soittaa Bruce Kulick.
”Foreverin” niittämästä suosiosta huolimatta "Hot in the Shadesta" tuli Kissin ensimmäinen albumi sitten vuoden 1982 "Creatures of the Nightin", joka ei saavuttanut platinalevymyyntiä.
"Forever" löytyy seuraavilta albumeilta;
Therese Borssén
Therese Borssén (s. 12. joulukuuta 1984 Rättvik) on ruotsalainen alppihiihtäjä.
Borssén laskee lähinnä tekniikkalajeja, etenkin pujottelua. Hän sijoittui Torinon olympialaisissa kahdeksanneksi pujottelussa. MM-kilpailujen pujottelussa hän on ollut viides Bormiossa 2005 ja seitsemäs Åressa 2007. Ensimmäisen voittonsa alppihiihdon maailmancupissa hän saavutti 29. joulukuuta 2006 Semmeringin pujottelukilpailussa.
Starflower
Starflower on Porista lähtöisin oleva, vuonna 2001 perustettu rockyhtye. Se julkaisi debyyttialbuminsa "Moment in the Sun" vuonna 2006. Levyn julkaisijana toimi ruotsalainen levy-yhtiö Music is My Girlfriend. Vuoden 2007 kesäkuussa "Moment in the Sun" julkaistiin myös Taiwanissa. Julkaisijana toimi taipeilainen levy-yhtiö Silent Agreement.
Starflowerin toinen albumi "Ceasefires" julkaistiin 10. maaliskuuta 2010 (KHY Suomen Musiikki). Albumin ensimmäinen single "You King" julkaistiin 27.11.2009.
Sarah Schleper
Sarah Schleper (s. 19. helmikuuta 1979 Glenwood Springs, Colorado) on yhdysvaltalainen, nykyään Meksikoa edustava alppihiihtäjä.
Ainoan voittonsa maailmancupissa hän saavutti Lenzerheiden pujottelussa keväällä 2005. Lisäksi hänellä on yhteensä neljä palkintopallisijaa. Arvokisoissa hän on osallistunut neljiin olympialaisiin ja viisiin MM-kisoihin. Paras sijoitus MM-kisoissa on seitsemäs tila Bormion pujottelussa 2005. Olympialaisissa hän sijoittui parhaimmillaan kymmenenneksi Torinon pujottelussa 2006.
Schleper jätti kauden 2006–2007 väliin polvileikkauksen vuoksi ja kauden 2007–2008 väliin raskauden vuoksi. Hän lopetti uransa vuonna 2012, mutta teki paluun kaudelle 2014–2015 saatuaan Meksikon kansalaisuuden.
Ensimmäisen kerran uransa lopetettuaan hänen viimeiseksi maailmancupin kilpailuksi jäi Lienzissä 29. joulukuuta 2011 laskettu pujottelukilpailu. Avauskierroksen laskunsa puolivälissä hän pysähtyi ja otti poikansa syliin ja laski maaliin. Sarah Schleper on viisinkertainen Yhdysvaltain mestari. Neljä tuli pujottelusta ja yksi suurpujottelusta.
Men Nguyen
Men "The Master" Nguyen (s. 30. joulukuuta 1954, Phan Thiết, Vietnam) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Seitsenkertaista WSOP-voittajaa pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista turnauspelaajista. Vuosien 2000 ja 2004 välillä hän sijoittui rahasijoille yli 120 turnauksessa ja on urallaan voittanut yli 80 turnausta. "Card Player" -lehti on valinnut Nguyenin vuoden pelaajaksi vuosina 1997, 2001, 2003 ja 2005.
Nguyen lopetti koulunkäynnin 13-vuotiaana vuonna 1967 ja alkoi työskennellä linja-autonkuljettajana. Alkuvuodesta 1978 hän purjehti yhdessä 87 muun kanssa pakoon kommunistihallintoa Malesian Pulau Besariin. Samana vuonna hän sai poliittisen turvapaikan Yhdysvalloista ja asettui asumaan Los Angelesiin, Kaliforniaan. Yhdysvaltain kansalainen Nguyenista tuli vuonna 1986.
Pokerinpeluun Nguyen aloitti vuonna 1984 Las Vegasissa, Nevadassa. Aluksi hävittyään satoja dollareita, hän sai lempinimen "Money Machine", mutta oppi pelin ja voitti ensimmäisen turnauksensa vuonna 1987. Pokerivoitoillaan Nguyen avasi kuivapesulan ja huonekaluliikkeen, mutta myi ne pois vuonna 1990 koska ne vaativat liikaa aikaa ja eivät kannattaneet riittävän hyvin. Liiketoimiensa ansiosta hän kuitenkin tutustui moniin muihin vietnamilaisiin, joista osasta tuli hänen oppilaitaan. Näitä olivat muun muassa hänen serkkunsa David "The Dragon" Pham ja Minh Nguyen.
Vuonna 1987 Nguyen meni naimisiin Tuyet Van Nguyenin kanssa. Pariskunnalla on kahdeksan lasta (kolme poikaa ja viisi tyttöä). Kolme tyttäristä on syntynyt 22. joulukuuta neljän vuoden välein.
Nguyen tunnetaan monien pokeriammattilaisten oppi-isänä. Benny Binionin pojanpojan Benny Binion Behnenin mukaan Nguyen on kouluttanut enemmän turnausvoittajia kuin kukaan muu alalla. Hän saa myös osuuden oppilaidensa pokerivoitoista itselleen.
Vuonna 1991 eräs Nguyenin oppilaista antoi tälle lempinimen "The Master" (Mestari) ja nykyään hänet tunnetaankin laajalti nimellä "Men the Master". Nguyen lahjoittaa osan turnausvoitoistaan hyväntekeväisyyskohteisiin Vietnamissa ja hän rakennutti lastentarhan maahan vuonna 1996.
Kesäkuussa 2010 Nguyenin turnausansiot ylittivät 9,7 miljoonaa dollaria.
Nguyen on voittanut urallaan seitsemän World Series of Poker -turnausta (enemmän on viidellä pelaajalla). Hän on ollut rahasijoilla kaikkiaan 67 kertaa. Tätä enemmän rahasijoja on vain Phil Hellmuthilla (77). WSOP:n pääturnauksessa Nguyen on parhaimmillaan ollut neljäs (1996).
WPT-turnauksista Nguyenilla ei ole toistaiseksi voittoja. Hän on selvinnyt finaalipöytään kolme kertaa (ja pelannut kaksi kertaa kutsuturnauksen finaalipöydässä). Gold Strike World Poker Openin WPT-turnauksessa tammikuussa 2008 hän oli kolmas (palkintosumma 241 193 dollaria).
Martinianus
Sextus Marcius Martinianus (k. 325) oli Rooman keisari heinäkuusta syyskuun 18. päivään 324. Itä-Rooman augustus Licinius teki hänestä nimellisesti Länsi-Rooman augustuksen kärsittyään tappion Konstantinus Suurta vastaan 3. heinäkuuta 324. Ennen keisariksi nimittämistään Martinianus oli ollut Liciniuksen hovin "magister officiorum".
Liciniuksen kärsittyä tappion Krysopoliksen taistelussa Martinianus joutui Konstantinuksen vangiksi. Aluksi Konstantinus lähetti Martinianuksen vankeuteen Kappadokiaan, mutta vuonna 325 Konstantinus päätti antaa teloittaa Liciniuksen ja Martinianuksen.
Joan Plowright
Dame Joan Plowright oik. "Joan Ann Olivier" tai Baroness Olivier (s. 28. lokakuuta 1929 Brigg, Lincolnshire, Englanti), on englantilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä ja Laurence Olivierin leski. Hänet aateloitiin dameksi vuonna 2004.
Hänet tunnettiin pitkään teatterinäyttelijänä, ja vuonna 1961 hän voittikin Tony Awardin roolistaan Broadway-näytelmässä "A Taste of Honey". sen lisäksi hän on tehnyt menestyksekkään elokuvauran ja hänen kuuluisimpia elokuviaan ovat "Kun hymy hyytyy" (The Entertainer, 1960), jossa vastanäyttelijänä oli tuleva aviomies Laurence Olivier, "Kolme sisarta" (Three Sisters, 1970), "Rakastan sinut kuoliaaksi" (I Love You To Death, 1990), "Ville Vallaton" (Dennis the Menace, 1993), "Hotelli Sorrento" (Hotel Sorrento, 1995), "Tulipunainen kirjain" (The Scarlet Letter, 1995), "Jane Eyre - salattu rakkaus" (Jane Eyre, 1996), "Vuodet Picasson kanssa" (Surviving Picasso, 1996), "101 dalmatialaista" (101 dalmatians, 1996) ja "Teetä Mussolinin kanssa" (Tea with Mussolini, 1999).
Joan Plowright oli naimisissa Laurence Olivierin kanssa vuodesta 1961 aina Olivierin kuolemaan vuoteen 1989 asti. Pariskunnalla oli kolme yhteistä lasta.
Marisa
Marisa on naisen etunimi. Se on alun perin italialainen yhdistelmä nimistä Maria sekä Lisa, Louise tai Elisa.
Marisasta on eri kielissä käytetty myös muotoja "Marissa", "Marise" tai ainakin hollannissa "Maryse".
Väestörekisterikeskuksen mukaan Marisa-nimi on Suomessa annettu 1900- ja 2000-luvuilla yhteensä 300 lapselle. Vuosina 2000–2005 nimen sai 33 tyttöä. Nimi ei ole päässyt suomalaiseen nimipäiväkalenteriin.
Verner Korsbäck
Verner Valentin Korsbäck (vuoteen 1921 asti Henriksson 25. lokakuuta 1910 Korsnäs – 25. maaliskuuta 1981 Vaasa) oli RKP:n kansanedustaja vuosina 1948–1972.
Pohjanmaalla Korsnäsissä syntynyt Korsbäck kävi kansanopiston ja valmistui agrologiksi 1933. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1937. Korsbäck valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1941. Hän suoritti kasvatusopillisen tutkinnon vuonna 1945. Korsbäck meni vuonna 1948 naimisiin Brita Kristina Woivalinin kanssa.
Korsbäck edusti kansanedustajana vuosina 1948–1962 Vaasan läänin eteläistä ja vuosina 1962–1972 Vaasan läänin vaalipiiriä. Hän toimi vuosina 1962–1963 Karjalaisen I hallituksen toisena maatalousministerinä. Korsbäck oli presidentin valitsijamies neljästi (1950, 1956, 1962, 1968) ja kuului Suomen YK-valtuuskunnan jäsenistöön.
Antilooppijänis
Antilooppijänis ("Lepus alleni") on pohjoisamerikkalainen jänislaji.
Antilooppijänis kasvaa 45–60 sentin pituiseksi, jonka jatkeeksi vielä 2,5–10 sentin pituinen häntä. Jäniksen etujalat kasvavat 10–20-senttisiksi ja takajalat 20–30-senttisiksi. Nimensä jänis on saanut jalkojensa mukaan, tarkemmin sanoen afrikkalaisten nopeasti liikkuvien ja loikkivien antilooppien mukaan. Jäniksen korvat kasvavat 5–20-senttisiksi. Korvien tehtävänä ei ole ainoastaan kuulon tehostaminen, vaan myös lämmönsäätely.
Ensisijaisesti antilooppijänistä tavataan Yhdysvaltojen lounaisosissa. Tiheimmiten se elää Arizonan osavaltiossa, mutta laji on levinnyt myös New Mexicoon, Kaakkois-Kaliforniaan sekä osittain myös pohjoiseen Meksikoon. Elinympäristöiksi antilooppijänikselle kelpaavat hyvin erilaiset asuinalueet. Sitä tavataan ruohoisilta kukkuloilta tai tasangoilta. Niitä elää kuitenkin myös Yhdysvaltojen lounaisosien aavikoilla sekä kaupungistuneilla alueilla, johon ne ovat sopeutuneet hyvin.
Antilooppijänis on yöeläin ja ruokailee lähinnä myöhään illalla ja varhain aamulla. Se on hiljainen eläin, joka harvoin ääntelee lukuun ottamatta huutoa sen ollessa hädässä. Kolojen kaivamisen sijaan se vaaran uhatessa luottaa ennemmin nopeaan juoksutaitoonsa. Erikoista antilooppijäniksessä on se, että se voi antaa signaaleja antilooppien tavoin nostamalla takapuolensa valkoisia karvoja. Näitä signaaleja annetaan silloin, kun jänis juoksee saalistajaa karkuun.
Sadekausina, joita on kaksi vuodessa, jänis syö tuoretta heinää. Kuivina kausina ravinto koostuu kaktuksesta ja mesquite-pensaasta. Veden juonti on jänikselle lähes tarpeetonta, sillä se saa kaiken tarvitsemansa nesteen syömistään aavikkokasveista.
Naaraat synnyttävät usein alle vuoden ikäisinä, ja lisääntyminen jatkuu vuoden ympäri. Pesue syntyy joka vuosi ja pesueen koko on 2–4 poikasta.
Antilooppijäniksellä on kaksi alalajia:
Anders Jacobsson ja Sören Olsson
Anders Jacobsson (s. 1963) ja Sören Olsson (s. 1964) ovat ruotsalaiset serkukset, jotka tunnetaan yhdessä kirjoittamistaan lapsille ja nuorille suunnatuista romaanisarjoista kuten "Lasse", "Bertin päiväkirjat", "Iida-Liisa" ja "Emanuel".
Jacobssonin ja Olssonin humoristiset kirjat ovat menestyneet suuresti Ruotsissa, ja Suomessakin niitä on myyty yli kolme miljoonaa kappaletta. Jacobsson ja Olsson ovat julkaisseet yhdessä kymmeniä kirjoja, joista yli 30 on käännetty suomeksi.
Kirjojen lisäksi serkukset ovat tehneet radio- ja televisio-ohjelmia sekä elokuvakäsikirjoituksia. He ovat lisäksi levyttäneet musiikkia Hemliga byrån -yhtyeenä ja päässeet listoille kappaleellaan "Hej, hej, hemskt mycket hej" 1980-luvun lopulla.
Vuonna 2009 Lasse-kirjasarjan ensimmäinen osa "Sagan om Sune" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Mimmi Bergh
Jemina ”Mimmi” Bergh (1. syyskuuta 1845 Kuopio – 17. syyskuuta 1932 Oulu) oli suomalainen kirjailija ja tyttökoulun lehtori.
Limingan rovastin Julius Immanuel Berghin tytär Mimmi Bergh kävi Kuopion ruotsalaisen tyttökoulun ja seurasi myöhemmin opetusta Jyväskylän seminaarissa ja Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa. Oulussa hän opetti useassa koulussa ja toimi ensimmäisenä johtajattarena Oulun suomalaisessa jatko-opistossa.
Bergh osallistui aktiivisesti hyväntekeväisyystyöhön, muun muassa Oulun diakonissakodin ja vankeinhoitoyhdistyksen toimintaan. Ollessaan opettajana Oulun lääninvankilassa hän kirjoitti kuusiosaisen sarjan "Kertomuksia ja mietteitä vangeille vankilan yksinäisyydessä" (1891–1892). ”Herätykseksi ja kehotukseksi” tarkoitetuissa vihkosissa Bergh suosittelee kurinalaista ja mukavuuksista karsittua elämäntapaa: mikään kärsimys ei ole turha, sillä maallisen vaivan palkka on iankaikkinen elämä taivaassa.
Teoksessa "Silmäyksiä aikamme emansipatsiooni-pyrintöihin" (1889) Bergh käsittelee naisasiaa muun muassa avioliiton, uskonnon ja moraalisten kysymysten näkökulmasta. Ajatukset yhteiskuntaluokkien ja sukupuolten tasa-arvoisuudesta olivat monella tapaa edellä aikaansa. Bergh kannatti tyttöjen koulutusta ja suhtautui suopeasti jopa yhteiskouluihin. Hänen näkemyksensä mukaan tytöistä tuli kasvattaa reippaita ja oma-aloitteisia kansalaisia, joilla olisi myös ”intelligenssiä” ja ”syvempää koulusivistystä”.
Mimmi Berghin muuta tuotantoa ovat palvelijoille suunnattu opas "Palvelija-Kuvastin" (1888) sekä "Luetko raamattua ja miten luet?" (1893). Lisäksi hän kirjoitti sanomalehtiin ja suomensi uskonnollisia teoksia ruotsista ja saksasta.
Contraband (Velvet Revolverin albumi)
Contraband on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Velvet Revolverin vuonna 2004 julkaisema albumi. Albumilta julkaistut singlet: Slither, Fall To Pieces ja Dirty Little Thing (Promo).
Robert Coover
Robert Lowell Coover (s. 4. helmikuuta 1932 Charles City, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut kuuluisan artikkelin ”The End of Books”. Coover on hypertekstin pioneereja. Hän kuuluu elektronisen kirjallisuuden organisaation (Electronic Literature Organisation) perustajajäseniin.
Coover opiskeli Indianan ja Chicagon yliopistoissa, ja hän on opettanut monissa eri yliopistoissa. Hän on opettanut myös verkkokirjoittamista Brownin yliopistossa, jossa hän työskentelee.
Cooverin ensimmäinen romaani, "The Origin of the Brunists", voitti William Faulknerin säätiön esikoisteospalkinnon vuonna 1966. Hänen tuotantonsa käsittää novelleja ja näytelmiä. Parhaiten Coover tunnetaan teoksestaan "The Public Burning" (1977), jossa hän kuvaa sympaattiseen sävyyn Richard Nixonia. "Whatever Happened to Gloomy Gus of the Chicago Bears" (1987) puolestaan antaa Nixonista hyvin toisenlaisen kuvan.
Mario Reiter
Mario Reiter (s. 5. marraskuuta 1970 Rankweil, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Reiter voitti alppiyhdistetyn olympiakultaa Naganon kisoissa 1998. MM-kilpailuissa hän on ollut pujottelussa toinen ja yhdistetyssä kolmas. Maailmancupissa Reiter saavutti kolme voittoa (2 pujottelun ja yhden suurpujottelun).
Hän lopetti uransa kauden 2000/01 jälkeen.
Beagle 2
Beagle 2 oli Mars Express -luotaimen mukana ollut englantilainen laskeutuja. Sen Marsiin laskeutumisen epäonnistui 24. joulukuuta 2003. Helmikuun 6. päivänä 2004 ESA julisti sen virallisesti kadonneeksi. Tammikuussa 2015 ESA ilmoitti luotaimen löytymisestä. Beagle 2 näkyi Nasan Mars Reconnaissance Orbiterin HiRISE-kameran kuvista. Se oli laskeutunut Marsiin, mutta kuvien perusteella kaksi sen neljästä aurinkopaneelista jäi avautumatta. Nämä blokkasivat antennia ja näin laskeutujaan ei saatu yhteyttä.
Beagle 2 muistuttaa suurta taskukelloa. Laskeuduttuaan sen oli tarkoitus avata neljä aurinkopaneeliaan ja ojentaa robottikätensä (Payload Adjustable Workbench, PAW), johon suurin osa mittalaitteista oli sijoitettu. Päinvastoin kuin NASAn robottikulkijat Spirit ja Opportunity, Beagle 2 ei ollut kykeneväinen liikkumaan.
Beagle 2 kantoi mukanaan stereokameraparin, mikroskoopin, Mössbauer- ja röntgenspektrometrin, kaasukromatografin ja massaspektrometrin. Lisäksi siinä oli pora kivien hiomiseen sekä pieni kaira (Planetary Undersurface Tool, PLUTO), jolla voitiin kaivautua jopa metrin syvyyteen.
Sen toiminta ajaksi oli kaavailtu 180–687 Maan päivää. Marsin vuoden pituus on 687 Maan päivää.
Fernando Redondo
Fernando Carlos Redondo Neri (s. 6. heinäkuuta 1969 Adrogué, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija.
Redondoa pidetään yleisesti yhtenä sukupolvensa parhaista keskikenttäpelaajista maailmassa. Hänet muistetaan erityisesti tyylikkyydestään ja kyvystään kontrolloida peliä.
Redondo aloitti ammattilaisuransa kotimaansa pääsarjan Argentinos Juniorsin riveissä vuonna 1985. Vuonna 1990 hän siirtyi Espanjaan Tenerifen joukkueeseen. Espanjan suurseura Real Madrid hankki Redondon Tenerifestä vuonna 1994. Real Madridin riveissä hän pelasi uransa parhaat vuodet saavuttaen muun muassa kaksi Espanjan-mestaruutta ja kaksi Mestarien liigan voittoa. Vuodesta 2000 lähtien Redondo edusti vielä neljä kautta italialaista Milania, mutta loukkaantumiset pilasivat suurelta osin hänen uransa viimeiset vuodet.
Argentiinan maajoukkueessa Redondo esiintyi 48 kertaa. Hän saavutti Argentiinan riveissä Kuningas Fahdin Cupin voiton vuonna 1992 ja Copa Américan voiton vuonna 1993. Ainoat MM-kisansa Redondo pelasi vuonna 1994. Hänen esiintymisiään maajoukkueessa rajoittivat erimielisyydet valmentajien kanssa.
Taistelutahto
Taistelutahto, "henkinen ryhti", "esprit de corps", joskus virheellisesti ”taistelumoraali”, on kyky pitää usko instituutioon tai tavoitteeseen yllä. Taistelutahto liittyy erityisesti sotajoukkoihin tai urheilujoukkueisiin, mutta myös muihin organisaatioihin vaikeissa tilanteissa.
Taistelutahto ymmärretään yleensä koko joukon, eikä niinkään yksilöiden, kollektiivisena ominaisuutena. Siihen vaikuttaa huollon ja taustatuen toimivuus, ylpeys (ammatista ja yksiköstä), sekä taistelutilanne. Se on joukon toiminnalle ehdottoman tärkeää. Basil Liddell Hart muotoili asian niin, että taistelun tarkoitus on murtaa juuri vastustajan taistelutahto.
Toisessa maailmansodassa osapuolilla oli totaaliseen sotaan liittyvä käsite ”kansan taistelutahto”, jota pyrittiin murtamaan terroripommituksilla, joissa pyrittiin tappamaan mahdollisimman paljon vihollisvaltion asukkaita.
Ratsutila
Ratsutila eli rustholli () oli maatila, jonka tehtävänä oli lähes koko ruotujakolaitoksen olemassaolon aikana, 1600-luvun lopulta vuoteen 1808 saakka, varustaa asekuntoinen mies ja hevonen sotaa varten. Ratsutilan isäntää kutsuttiin ratsutilalliseksi eli "rusthollariksi".
Ratsutilat muodostettiin läänien ja pitäjien suurimmista maatiloista ja niiden tehtävänä oli varustaa asekuntoinen mies ja hevonen sotaa varten. Tavallisesti ratsupalvelusta suorittamaan palkattiin ulkopuolinen, jolle järjestettiin rahapalkan lisäksi torppa elantoa varten. Ratsupalvelua suorittamaan lähti usein myös talon nuorempi poika tai jopa isäntä itse. Vastapalvelukseksi miehen ja hevosen palveluksesta rustholli sai verohelpotuksia: ratsumiehen ja hevosen kustannuksiksi arvioitiin noin 50–80 taaleria. Mikäli talon omien verojen määrä ei riittänyt kuluihin, ratsutilalle voitiin tällöin määrätä aputila eli augmentti, joka maksoi veronsa päätilalle. Varsinaisella ratsutilalla saattoi olla useampikin aputila. Ratsupalvelusta suorittavan mahdollinen kuolema tai haavoittuminen aiheutti lisäkuluja tilalle, sillä sen oli hankittava uusi mies edesmenneen tai haavoittuneen tilalle.
Ruotuväkiarmeija lakkautettiin Suomen siirtyessä osaksi Venäjän valtakuntaa. Tällöin rustholleille määrättiin vakanssi- ja passevolanssimaksu, jotka lakkautettiin vasta vuonna 1886, kun koko ruotujakolaitos lakkautettiin. Maksuksi vuonna 1809 määrättiin 10 tynnyriä viljaa ratsutilaa kohden.
Ratsutilat nousivat usein tavallisten maatilojen ja ruotujakolaitokseen osallistuneiden tilojen yläpuolelle, ja ne muodostivat eräänlaisen talonpoikaisen eliitin. Usein nämä talonpojat olivat maatalouden uudistusten edelläkävijöitä ja vaikuttivat ratkaisevasti erilaisiin maaseudullekin levinneisiin ilmiöihin ja aatteisiin.
Joskus myös ratsutilat saattoivat muodostua kartanoiksi, mikäli ne päätyivät säätyläisten omistukseen. Kartanoiden yhteydessä ja niiden synonyyminä käytössä ollut käsite säteriratsutila on kuitenkin eri asia kuin ratsutila yleensä, ja näin siis kaikki ratsutilat eivät ole olleet kartanoita, vaikka nimitys ratsutila usein saattaakin esiintyä kartanoiden yhteydessä liittyen niiden säteriratsutilaominaisuuteen. Ratsutilat ovat hyvin selkeästi Etelä-Suomen ilmiö, joka on pohjoisessa vieras ja joskus jopa täysin tuntematon.
Berit mila
Brit mila (בְרִית מִילָה) on uskonnollinen rituaali, jossa juutalaiset pojat otetaan Jumalan ja Israelin lasten yhteyteen ympärileikkauksessa, jonka suorittaa "mohel" perheen ja ystävien läsnä ollessa kahdeksantena päivänä syntymästä eli viikon ikäisenä (päivä jolloin poika syntyy lasketaan ensimmäiseksi päiväksi). Seremoniaa seuraa juhla-ateria ("seudat mitzva").
Ympärileikkaukselle löytyy peruste Toorasta. Ensimmäisen kerran se mainitaan 1. Mooseksen kirjassa 17:10-14, kun Jumala käskee Abrahamia ympärileikkamaan itsensä, kaikki jälkeläisensä ja talossaan asuvat miehet liiton merkkinä Jumalan ja Abrahamin suvun välillä. Leviticuksessa on myös seuraava käsky:
Tooran mukaan ympärileikkauksen velvollisuuden laiminlyönnistä on rangaistuksena karet. Talmudin mukaan brit mila vastaa tärkeydessä kaikkia muita mitsvoja.(Traktaatti Nedarim 32a).
Nykyään brit mila tehdään paitsi poikavauvoille, myös juutalaisuuteen kääntyville miehille ja pojille. Koska ympärileikkaus on osa kääntymisrituaalia, halakhan mukaan ilman ympärileikkausta kääntynyt henkilö ei ole juutalainen.
Lasta, jolle ympärileikkaus voisi olla vaarallista esimerkiksi keskosuuden tai hemofilian takia, ei ympärileikata. Ympärileikkauksen tekee yleensä asiaa opiskellut miespuolinen ympärileikkaaja, "mohel" mutta sen voi halakhan mukaan tehdä kuka tahansa juutalainen, jolla on tarvittavat tiedot. Henkilöä, joka kantaa lapsen äidiltä isälle ennen brit milaata, kutsutaan nimellä kvater. Sandak on henkilö, joka pitää lasta sylissä brit milan ajan. Brit mila tapahtuu tuolissa nimeltä Elijan tuoli, joka viittaa profeetta Eliaan. Ympärileikkauksen yhteydessä luetaan rukouksia, ja lapselle annetaan tässä yhteydessä nimi. Brit mila tapahtuu perinteisesti synagogassa aamurukousten jälkeen mutta sen voi myös tehdä kotona.
Jos aikuinen juutalainen mies ei ole ympärileikattu, on hänellä itsellään velvollisuus ympärileikata tai ympärileikkauttaa itsensä mahdollisimman pian. Ympärileikkaus ei ole vain fyysinen velvollisuus, vaan siihen liittyy myös uskonnollinen rituaali. Jos ympärileikkaus on tapahtunut ilman brit mila-rituaalia, tai lapsi syntyy ilman esinahkaa, tulee tehdä symbolinen ympärileikkaus eli "hatafat dam brit", jossa peniksestä otetaan rituaalisesti pisara verta.
World Series of Poker 1974
World Series of Poker 1974 oli historiansa viides. Kauden aikana järjestettiin kuusi turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti Johnny Moss, jolle turnauksen voitto oli peräti kolmas.
Suur-Romania-puolue
Suur-Romania-puolue () on romanialainen äärioikeistolainen puolue. Sen johtaja on Corneliu Vadim Tudor. Puolueen ohjelmaan kuuluu nationalismi, ksenofobia Romanian unkarilaisia ja romaneja kohtaan, homofobia, antisemitismi ja romanialaisten asuttamien alueiden liittäminen Romaniaan.
Puolueen perustivat 1991 Tudor ja kirjailija Eugen Barbu. Sitä edelsi "România Mare" -lehti, joka on edelleen puolueen pää-äänenkannattaja. Myöhemmin Tudor perusti päivälehden "Tricolorul". Lehdessä on pysyvä kolumni "Unguri", jossa hyökätään Romanian unkarilaisten puolueen väitettyjä romanialaisvastaisia salaliittohankkeita vastaan.
Puolue osallistui Nicolae Văcăroiun hallitukseen 1993–1995. Vuoden 2000 presidentinvaaleissa sen ehdokas Tudor sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä ja jäi toiselle kierroksella suurella erolla toiseksi Ion Iliesculle.
Puolue sai 4 % äänistä ja 22 edustajaa vuoden 1992 vaaleissa, vuonna 1996 5 % ja 27 edustajaa ja vuonna 2000 23 % ja 126 edustajaa parlamenttiin. Vuoden 2004 presidentinvaali Tudor sai 12 % äänistä ja jäi kolmanneksi.
Vuonna 2003 Tudor sanoutui irti juutalaisvastaisuudesta ja holokaustin kieltämisestä ja puolueen edustajat tekivät matkan Auschwitzin keskitysleirimuseoon Puolaan. Tudor pystytti myös patsaan surmatulle Jitzhak Rabinille Brașoviin. Juutalainen Nati Meir valittiin myös puolueen listalta edustajainhuoneeseen, mutta hän erosi ryhmästä huhtikuussa 2005 syytettyään Tudoria ja puoluetta edelleen antisemitismistä.
Maaliskuussa 2005 Tudor astui hetkeksi syrjään puolueen johdosta Corneliu Ciontun hyväksi tavoitteena siirtyminen kohti poliittista keskustaa ja liittyminen konservatiivien Euroopan kansanpuolueen ryhmään europarlamentissa. EPP kuitenkin hylkäsi puolueen jäsenyyden. Heinäkuussa 2005 Tudor julisti uuden johdon etäännyttäneen puolueen tavoitteistaan ja erotti uuden johdon ja palautti nimen Suur-Romania puolueeksi.
Romanian liityttyä 2007 Euroopan unioniin viisi puolueen jäsentä valittiin Euroopan parlamenttiin, jossa sen edustajat liittyivät uuteen Identiteetti, perinteet ja itsemääräämisoikeus -ryhmään, joka pian hajosi.
Puolue menetti kaikki parlamenttipaikkansa vuoden 2008 vaaleissa, jossa se sai 3,15 % äänistä ja kaikki europarlamenttipaikkansa vuoden 2009 vaaleissa.
Kawasaki Ki-61
Kawasaki Ki-61 (Ki = Kitai jap. "lentokone") "Hien" (, "pääskynen"), viralliselta nimitykseltään ""Tyyppi 3 hävittäjä"" () oli japanilainen hävittäjälentokone, joka suunniteltiin Armeijan ilmavoimien Nakajima Ki-43 Hayabusa -hävittäjän korvaajaksi. Liittoutuneiden kooditunnus koneelle oli "Tony".
Vuoden 1941 joulukuussa ensilentonsa lentänyt "Hien" saatiin rintamakäyttöön elokuussa 1942. Kone poikkesi muista senaikaisista japanilaiskoneista ulkomuotonsa suhteen ja muistutti paljolti saksalaista Messerschmitt Bf 109 -hävittäjää. Koneen siivet oli suunnitellut saksalainen tohtori Richard Vogt, ja ne olivat lähes samanlaiset kuin Bf 109:ssä. Koneen moottorina oli käännetty Kawasaki Ha-40, joka oli lisenssillä valmistettu Daimler-Benzin DB 601A V12 -moottori. Useimpien muiden japanilaishävittäjien voimanlähteenä oli tähtimoottori.
Ki-61 oli eräs Japanin parhaista hävittäjistä ja sitä käytettiin kaikkialla Tyynenmeren sotanäyttämöllä. Konetta käytettiin erityisesti amerikkalaisten pommittajien tuhoamiseen. "Hien" oli ulkomuodoltaan ja ominaisuuksiltaan niin lähellä Bf 109:ää, että liittoutuneiden lentäjät raportoivat japanilaisten käyttävän saksalaishävittäjiä. Japani oli valinnut päähävittäjäkseen Nakajima Ki-44 ""Shoki""n. (Laivaston ilmavoimat käyttivät Zero-hävittäjiä.) "Hien" oli riittävän nopea ja tulivoimainen, sekä kykeni saavuttamaan tarpeeksi suuren lakikorkeuden (11 500 m) torjumaan korkealla lentäviä yhdysvaltalaisia pommikoneita.