hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Aitotumaiset
Aitotumaiset (Eucarya) eli eukaryootit tai aitotumalliset ovat yksi eliöiden kolmesta domeenista. Ne koostuvat solusta tai soluista, joissa on tuma ja monenlaisia erikoistuneita soluelimiä eli soluorganelleja. Ne ovat rakenteeltaan huomattavasti mutkikkaampia ja suurempia kuin esitumalliset bakteerit ja arkeonit.
Koko eliökunta voidaan jakaa esi- ja aitotumaisiin, joista ensimmäiseen kuuluvat bakteerit sekä arkeonit ja jälkimmäiseen kaikki muut. Ongelmana tällaisessa jaossa on kuitenkin se, että arkeonit ja aitotumaiset ovat toisilleen läheisempää sukua kuin bakteereille.
Monisoluiset kasvit, sienet ja eläimet kuuluvat aitotumaisiin. Yksisoluisia eukaryootteja on perinteisesti kutsuttu alkueläimiksi.
Aitotumaisten solujen selvin tunnusmerkki on se, että niillä on selvä tumakalvo, jonka sisällä solun perintöaines on. Tumakalvon vuoksi aitotumaiset solut kuljettavat lähetti-RNA:n eli mRNA:n ulos tumasta ribosomeille, jotta nämä voisivat aloittaa solulimassa tapahtuvan proteiinisynteesin.
Aitotumaisilla on tuman lisäksi muita erilaistuneita, kalvon ympäröimiä soluelimiä. Niiden uintisiimat ovat paljon monimutkaisempia kuin esitumallisilla tavattavat. Aitotumaisilla nämä siimat muodostuvat tosiinsa limittyvistä mikrotubuluksista.
Bakteerit, arkit ja aitotumaiset ovat ilmeisesti polveutuneet samasta kantamuodosta. Nämä ryhmät ovat kuitenkin eronneet toisistaan erittäin varhaisessa vaiheessa. Ensin bakteerit eriytyivät omaksi kehityslinjakseen. Arkit ja aitotumaiset erosivat toisistaan myöhemmin.
Aitotumaisten syntyä on väitetty jopa elämän syntyä merkittävämmäksi harppaukseksi elämän historiassa. Aitotumaisia väitetään jopa 2,7 miljardia vuotta vanhoiksi, mutta väite on kiistanalainen ja perustuu kemiallisiin jäämiin eli ns. biomarkkereihin ja kivimuodostelmiin, akritarkkeihin, joita on vaikeaa tulkita. Ensimmäiset nykyisenkaltaisiin aitotumaisiin viittaavat fossiilit on tavattu 1,2 miljardin vuoden takaa. Aitotumaisia oli olemassa kuitenkin viimeistään 800 miljoonaa vuotta sitten.
Aitotumaisten eliöiden tuma ja kromosomisto kehittyivät, kun eliöiden genomit olivat kasvaneet liian suuriksi, jotta yksittäisen rengasmaiseen kromosomiin perustuva rakenne olisi toiminut tehokkaasti. Kromosomisto puolestaan edellytti mitoosin kehittymistä.
Tumakalvo, uintisiimat ja mitokondriot ovat ilmeisesti kehittyneet jo ennen kromosomiston syntymistä. Aitotumaisen solun uskotaan syntyneen, kun aitotumaisten kantamuoto otti soluihinsa endosymbiontiksi ilmeisesti purppurabakteerien kehityslinjaan kuuluneet esitumallisen mikrobin. Tällä tavoin isäntäsolu sai kyvyn soluhengitykseen. Mitokondriot ovat tämän käsityksen mukaan näitä taantuneita bakteereja. Kasvien ja viherlevien viherhiukkaset ovat vastaavasti taantuneita endosymbionttisia sinileviä. On todettu, että nykyäänkin on yksisoluisia, jotka elävät bakteerien ja sinilevien tai toisten yhteyttävien aitotumaisten kanssa symbioosissa.
Mississippi-kausi
Mississippi-kausi oli geologinen ajanjakso, joka vastaa vanhempaa kivihiilikautta (alakivihiili) noin 359–318 miljoonaa vuotta sitten. Ajanjakson iän määrityksessä on useiden miljoonien vuosien epätarkkuus. Pohjois-Amerikassa tällä kaudella oli laajoja merialueita. Kivihiilimetsät syntyivät vasta myöhemmällä Pennsylvania-kaudella. Maa oli tällä kaudella suurimman osan ajasta lämmin, koska päiväntasaajaa kiersi lämmin merivirta suuren etelänavan ympärillä olevan Gondwanamantereen ja pohjoisempana olevan Euramerikan välistä Rheanmeren kautta. Idempänä Gondwanamantereen itäosissa ollut Australia ja sen pohjoispuolella saarena ollut Kiina olivat suunnilleen nykyisllä paikoillaan. Näiden välistä virtasi myös lämmin merivirta. Etelänavan ympärillä oli napalakki.
Viskaali
Viskaali ( < ) toimii hovioikeudessa ratkaistavan jutun esittelijänä. Tätä varten hän laatii ratkaisuehdotuksen eli mietinnön. Hovioikeudenneuvosten asiana on päättää, otetaanko esittelijän mietintö oikeuden päätöksen pohjaksi vai ei. Esittelijä vastaa esittelynsä pohjalta tehdyn ratkaisun lainmukaisuudesta. Joskus hovioikeudenviskaali osallistuu myös asian ratkaisuun jonkun hovioikeudenneuvoksen sijasta eli varajäsenenä.
Käräjäoikeuden viskaali eli käräjäviskaali on käräjäoikeuden lainoppinut jäsen, jonka ratkaisuoikeudet ovat samat kuin notaarilla. Yleensä käräjäviskaalit ovat tuomioistuinharjoittelunsa suorittaneita lakimiehiä, jotka pyrkivät tuomarinuralle. Käräjäviskaali voi toimia oikeuden puheenjohtajana yksinkertaisissa siviili- ja hakemusasioissa sekä muissa kuin vakavissa ja vaikeissa rikosasioissa.
Malcolm Arnold
Sir Malcolm Henry Arnold (21. lokakuuta 1921 Northampton, Britannia – 23. syyskuuta 2006 Norfolk, Britannia) oli brittiläinen taide- ja viihdemusiikin säveltäjä.
Arnold opiskeli Royal College of Musicissa ennen kuin liittyi trumpetistiksi Lontoon filharmoniseen orkesteriin. 1940-luvun loppupuolella hän omistautui täysin säveltämiselle. Vuonna 1969 Arnold toimi kapellimestarina Deep Purplen Concerto for Group and Orchestran ensiesityksessä.
Arnoldin musiikki on pääosin tonaalista. Hänen teoksissaan on toisinaan vaikutteita Hector Berliozin musiikista. Joskus häntä on myös vertailtu Jean Sibeliukseen. Arnoldin tärkeimpinä teoksina pidetään hänen yhdeksää sinfoniaansa. Hän sävelsi lisäksi muun muassa lukuisia konserttoja, tanssisarjoja sekä divertimenton huilulle, oboelle ja klarinetille.
Viihdemusiikin puolella Arnoldin tunnetuinta tuotantoa on musiikki David Leanin ohjaamaan elokuvaan "Kwai-joen silta". Hän sai siitä musiikista Oscarin 1957. Hän sävelsi musiikin yli 130 elokuvaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan lippu
Yhdistyneen kuningaskunnan lippu (, kirj. unionilippu, unionin keulalippu – unioni viittaa Englannin ja Skotlannin personaaliunioniin vuodelta 1603) on syntynyt yhdistämällä kolme lippua eli:Unionilippu otettiin käyttöön vuonna 1606, jolloin yhdistettiin Englannin ja Skotlannin lippuaiheet. Kun Irlanti liitettiin Britanniaan 1801 ja muodostui Yhdistynyt kuningaskunta, lippu sai vaikka Irlannin lippu myöhemmin muutettiin ja Irlannin valtio itsenäistyi 1922. Britanniaan jääneellä Pohjois-Irlannilla ei ole lippua (paitsi 1953–1972). Britannian lippuun ei ole sisällytetty mitään aihetta Walesin lipusta, sillä Wales ei ollut kuningaskunta, vaan se oli jo aiemmin liitetty Englantiin ruhtinaskunnaksi.
Unionilippu ei ole symmetrinen, koska tangon puolella lipussa olevat Pyhän Patrickin vinoristin varret ovat Pyhän Yrjön ristin varsien alaosien päällä, kauempana tangosta olevalla puolella yläosien päällä.
Lipussa on erikoisuutena, ettei sen punaisen ja sinisen värisävyjä ole määritelty, vaan mitkä tahansa punainen ja sininen kelpaavat. Lippu on kansallislipuksi poikkeuksellinen myös siten, ettei sen käyttöä ole rajoitettu lailla, vaan käyttö on täysin vapaata.
Useilla Kansainyhteisön mailla on tai on ollut lippu, johon sisältyy myös Yhdistyneen kuningaskunnan lippu. Australian, Fidžin, Tuvalun ja Uuden-Seelannin lipuissa se on tangonpuoleisessa yläkulmassa. Uudessa-Seelannissa on tosin harkittu lipun vaihtamista lippuun, jossa ei olisi unionilippua. Unionilippu oli myös entisissä Yhdysvaltain, aikaisemmissa Kolmentoista siirtokunnan sekä Kanadan ja Etelä-Afrikan lipuissa.
Leo Ornstein
Leo Ornstein (2. joulukuuta 1892 Krementšuk, Ukraina – 24. helmikuuta 2002 Green Bay, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen mutta 1907 Yhdysvaltoihin muuttanut pianisti ja säveltäjä. Hän sai 1910-luvulla huomattavaa suosiota pianistina, mutta vetäytyi myöhemmin hiljaisempaan opetus- ja sävellystyöhön. Ornstein oli taustaltaan juutalainen, mutta ateistinen uskoltaan. Hänen isänsä oli kanttori.
Ornstein syntyi oletettavasti vuonna 1892, vaikkakin eri lähteissä mainitaan myös vuosi 1893. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa Aleksandr Glazunovin johdolla. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän meni vuonna 1918 naimisiin Pauline Mallet-Prevostin kanssa.
Ornsteinin opettaja Bertha Fiering Tapper oli mukana hänen ensimmäisellä ulkomaankiertueellaan vuonna 1910. Pianisti tutustui useisiin Euroopan merkittäviin musiikillisiin vaikuttajiin. New Yorkissa hänen ensimmäinen esiintymisensä oli 1911.
Ornsteinin ohjelmistoon kuului muun muassa Isaac Albénizin, Arnold Schönbergin, Claude Debussyn, Maurice Ravelin, Aleksandr Skrjabinin, César Franckin ja Béla Bartókin tuotantoa. Pianistintyönsä ohella hän sävelsi omaa musiikkiaan.
Osa Ornsteinin teoksista oli moderneja ja atonaalisia, mutta mukaan mahtui myös tyylillisesti vanhanaikaisempaa taidemusiikkia. Ornstein ei kuitenkaan välittänyt muodista, vaan sävelsi sillä tyylillä kuin ”mitä musiikki vaati”.
Ornsteinin konserttiura alkoi hiipua 1920-luvulla. Pianisti piti satunnaisia konsertteja noin vuoteen 1933 saakka, minkä jälkeen häntä ei enää nähty julkisuudessa.
Ornstein perusti vaimonsa kanssa musiikkikoulun Philadelphiaan. Huomattava osa säveltäjän energiasta meni opetustyöhön laitoksessa, joka kasvoi merkittävästi toisen maailmansodan aikana.
Ornstein päätti omistautua sävellystyölleen täysin 1950-luvulla. Hän ei ilmeisesti ollut juurikaan kiinnostunut julkisesta tunnustuksesta, vaan oletti, että ajan henkeen sopimaton tuotanto saisi arvostusta vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Ornstein teki pari vuosikymmentä hiljaista sävellystyötä, mutta 1970-luvulla yleinen kiinnostus häntä kohtaan heräsi uudelleen. Säveltäjä asui Teksasissa, ja hänen musiikistaan tehtiin useita levytyksiä. Ornsteinin vaimo Pauline Mallet-Prevost kuoli vuonna 1985. Pari oli ollut naimisissa 67 vuotta.
Ornsteinin viimeinen suurempi teos oli vuonna 1990 julkaistu kahdeksas pianosonaatti.
Ornstein eli poikkeuksellisen pitkäikäiseksi. Hän täytti 1990-luvun alussa jo sata vuotta ja kuoli vasta 108- tai 109-vuotiaana Wisconsinissa 2002.
Dilemma
Dilemma (, "kaksois-olettamus") eli pulma on ongelma, johon on olemassa vähintään kaksi mahdollista vastausta. Retoriikassa vastaukset ovat usein epätyydyttäviä, mutta vastausten ei välttämättä pidä olla epätyydyttäviä, jotta ongelma voitaisiin luokitella dilemmaksi. Tyydyttävätkin vastaukset tekevät siis ongelmasta dilemman. Propositiologiikassa käytettäven symbolein dilemma voidaan esittää muodossa:
formula_1
Selväsanaisesti sanottuna se tarkoittaa: ”Lause A tai lause B tiedetään todeksi, mutta molemmat tuottavat lauseen C, joten lauseiden A ja B saamista totuusarvoista riippumatta ne tuottavat joka tapauksessa lauseen C.”
Esimerkkinä dilemmasta on muna vai kana -kysymys. Retoriikassa dilemmaa hyödynnetään kysymyksissä, joihin ei välttämättä voi antaa totuudenmukaista vastausta. Esimerkiksi seuraavaan kysymykseen on olemassa kaksi vaihtoehtoa, jotka tuottavat molemmat saman lopputuloksen: ”Oletko lakannut pahoinpitelemästä aviopuolisoasi?” Oli vastaus mikä tahansa, kysymys vihjaa, että vastaaja on joka tapauksessa aiemmin hakannut aviopuolisoaan. Vaihtoehdoksi ei anneta sitä, ettei ole alun perinkään hakannut aviopuolisoa.
Mountain Dew
Mountain Dew (Yhdysvalloissa nyk. Mtn Dew; ) on PepsiCo:n valmistama virvoitusjuoma. Mountain Dew on Yhdysvaltain kolmanneksi suurin virvoitusjuomatavaramerkki. Juoma on sokeroidun sitruunan makuinen. Mountain Dew sisältää kofeiinia saman verran kuin markkinoiden kolajuomat.
Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa Mountain Dew'ssä on korkeampi kofeiiniannos kuin muissa virvoitusjuomissa, kuten Pepsissä ja Coca-Colassa. Kuitenkin joissain Yhdysvaltain osavaltioissa, Kanadassa ja Australiassa myytävässä Mountain Dew’ssä ei ole lainkaan kofeiinia.
Edellä mainittujen valtioiden lisäksi Mountain Dew’tä myydään Islannissa, Venäjällä, Norjassa, Virossa, Puolassa, Bulgariassa, Saksassa ja Sveitsissä. Suomen markkinoille se tuli vuonna 2002.
Perinteisen Mountain Dew’n lisäksi markkinoilla on myös vadelman ja sitruunan makuinen Mountain Dew Supernova. Yhdysvalloissa myydään Mountain Dew’stä myös joitakin erikoisversioita, kuten ”Diet Mountain Dew”, ”Mountain Dew Code Red”, ”Diet Mountain Dew Code Red”, ”Mountain Dew White out”, ”Mountain Dew Voltage”, sekä Halo-pelisarjan että World Of Warcraftin sponsoroimaa, rajoitetun ajan makua ”Mountain Dew Game Fuel”. Taco Bell -pikaruokaketju tarjoaa yksinoikeudella erikoismakuvaihtoehtoa ”Mountain Dew Baja Blast”, myös ”Mountain Dew Live Wire” on valikoimissa.
Juoma sai alkunsa jo vuonna 1940 Tennesseen osavaltiossa. Tuotemerkin loivat veljekset, Barney ja Ally Hartman. Tätä lime- ja sitruspohjaista limonadia käytettiin aluksi viskin laimentamisessa.
Sitruunasooda
Mike Portnoy
Michael Stephen ”Mike” Portnoy (s. 20. huhtikuuta 1967 Long Beach, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin entisenä rumpalina, lauluntekijänä, taustalaulajana ja perustajajäsenenä. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1985–2010.
Portnoy syntyi ja kasvoi Long Beachissä, New Yorkissa ja kiinnostui musiikista jo varhaisessa iässä. Hän on pitkälti itseoppinut rumpali, mutta otti musiikin teoriatunteja high schoolissa. Tuohon aikaan hän soitti paikallisissa yhtyeissä kuten Intruder, Rising Power ja Inner Sanctum, joista jälkimmäinen julkaisi yhden albumin. Portnoy kuitenkin jätti yhtyeen saatuaan stipendin bostonilaisesta Berkleen musiikkiopistosta. Siellä hän tapasi John Petruccin ja John Myungin, joiden kanssa hän perusti vuonna 1985 yhtyeen nimeltä Majesty, jonka nimi muutettiin myöhemmin Dream Theateriksi.
Portnoy on voittanut useita palkintoja "Modern Drummer" -musiikkilehden vuosiäänestyksissä, muun muassa sarjoissa Best Recorded Performance ja Best Progressive Rock Drummer, ja hänet on valittu lehden Hall of Fameen.
Dream Theaterin ohella Portnoy on ollut mukana perustamassa useita muita progressiivista rockia ja metalia esittäviä yhtyeitä kuten Liquid Tension Experiment, Transatlantic ja OSI. Vuonna 2010 hän äänitti Avenged Sevenfoldin kanssa albumin "Nightmare", jolla hän korvasi albumin tuotannon aikana kuolleen Jimmy ”The Rev” Sullivanin. Hän soitti myös yhtyeen vuoden 2010 live-esiintymisissä.
Portnoy jätti Dream Theaterin syyskuussa 2010 keskittyäkseen muihin projekteihinsa. Nykyisin hän vaikuttaa mm. yhtyeessä Adrenaline Mob ja Sons Of Apollo yhdessä Derek Sherinianin kanssa.
Portnoy mainitsee suurimmiksi vaikuttajikseen Neil Peartin ja Frank Zappan. Muita suosikkeja ovat rumpaleista Terry Bozzio, Vinnie Colaiuta, Simon Phillips, John Bonham ja Keith Moon sekä yhtyeistä The Beatles, Queen, Yes, Metallica, Jellyfish, Iron Maiden, U2 ja Jane's Addiction. Hän pitää myös rap-musiikista.
Portnoyn perheeseen kuuluu vaimo Marlene, tytär Melody ja poika Max.
Portnoy menetti äitinsä lentoturmassa 16.11 vuonna 1984. Portnoy kirjoitti tapauksesta myöhemmin kappaleen A Change Of Seasons.
Portnoy on toipuva alkoholisti. Hän sai tästä idean kirjoittaa AA-liikkeen 12 askeleen toipumisohjelmasta kertovan kappalesarjan, joka alkaa albumilta "Six Degrees of Inner Turbulence" (2002) ja loppuu neljä albumia myöhemmin "Black Clouds & Silver Liningsilla" (2009).
Portnoy tunnetaan innokkaana keräilijänä, ja hänellä on laaja Dream Theateriin liittyvä kokoelma, joka sisältää muun muassa bootlegeja, julisteita ja lehtileikkeitä. Hän myös videoi ja äänittää kaiken mitä yhtye tekee konserteista harjoituksiin. Tallenteita on julkaistu Portnoyn oman YtseJam Records -levymerkin kautta. Hänen elokuvakokoelmansa sisältää hänen lempielokuviaan kuten "", "Kellopeliappelsiini", "Jaakobin painajainen", Pink Floydin "The Wall" sekä "Simpsonien" jaksoja ja nyrkkeilyotteluita.
The Animals
The Animals oli brittiläinen rhythm and blues- ja rock and roll -yhtye 1960-luvulla. Jäsenet olivat Eric Burdon (laulu), Alan Price (urut), Hilton Valentine (kitara), John Steel (rummut) ja Bryan 'Chas' Chandler (bassokitara).
Yhtyeen kohtalainen menestys kotikaupungissa (Newcastle-upon-Tyne) sai heidät muuttamaan Lontooseen 1964 ja tulemaan osaksi British Invasion -ilmiötä. Yhtye esitti kiivaita versioita rhythm and bluesin peruskappaleista. Tarina kertoo, että yhtye sai "eläimellisen" nimensä erittäin intensiivisen lavaesiintymisensä takia. He olivat Bob Dylanin varhaisia ihailijoita ja tekivät Dylanin ensimmäiseltä albumilta kaksi ensimmäistä singleään. Rokkaavaa versiota kappaleesta "Baby Let Me Take You Home" seurasi valtava hitti "The House of the Rising Sun". Sen väitetään syntyneen studiossa yhdellä otolla tuottaja Mickie Mostin valvonnassa. Burdonin parkuva laulu ja Pricen dramaattinen sovitus loivat ilmeisesti ensimmäisen folk rockia edustavan hitin. Kappaleen sanotaan löytyneen Yhdysvalloista blueslaulaja Josh Whiten ohjelmistosta ja Burdon sanoitti sen uudelleen hiukan sovinnaisemmin sanoin. Jyrki Hämäläinen kutsuu Dannyn elämäkerrassa kappaletta ""New Orleansin ilotalo- ja peliluolakortteleista kertovaksi rappiolauluksi"".
Yhtyeen kaksivuotinen listamenestys sisälsi kiihkeät versiot kappaleista "Bring It On Home To Me" (Sam Cooke) ja "Don't Let Me Be Misunderstood" (Nina Simone).
1965 yhtye oli hajoamisen partaalla. Price jätti yhtyeen juuri ennen Suomen keikkaa (1. toukokuuta 1965 Helsinki, Linnanmäki) ja jatkoi myöhemmin sooloartistina tehden hittiversion Randy Newmanin kappaleesta "Simon Smith and the Amazing Dancing Bear." Yhtye jatkoi nimellä "Eric Burdon and the Animals" 1966 ja muutti suuntaansa. 1950-luvulta vaikutteita saanut tyyli ja rankka blues muutettiin Burdonin versioon psykedeliasta. Hittejä olivat esimerkiksi "San Franciscan Nights", "Sky Pilot", "When I Was Young" ja "Monterey", kunnianosoitus vuoden 1967 festivaalille, jossa esiintyivät muun muassa Janis Joplin, Otis Redding ja Jimi Hendrix. 1969 the Animals hajosi ja Eric Burdon liittyi kalifornialaiseen ryhmään War.
Irina Slutskaja
Irina Eduardovna Slutskaja (, s. 9. helmikuuta 1979 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen taitoluistelija. Hän on lajin kaksinkertainen olympiamitalisti, kaksinkertainen maailmanmestari ja seitsenkertainen Euroopan mestari.
Slutskaja voitti naisten yksinluistelussa juniorien maailmanmestaruuden vuonna 1995 ja pysyi aikuisten sarjan huipulla yli kymmenen vuotta. Hän saavutti olympiahopeaa Salt Lake Cityssä 2002 ja olympiapronssia Torinossa 2006. Ensimmäisissä olympialaisissaan Naganossa 1998 hän sijoittui viidenneksi. Maailmanmestaruuden hän voitti vuosina 2002 ja 2005. MM-hopealle hän ylsi vuosina 1998, 2000 ja 2001 sekä MM-pronssille vuonna 1996. Euroopan mestaruuden hän voitti vuosina 1996, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005 ja 2006, ja EM-hopeaa hän sai vuosina 1998 ja 2002.
Marraskuussa 2006 levisi julkisuuteen tieto venäläisen All Sport -uutistoimiston kautta, että Slutskaja lopettaisi kilpauransa. Hän itse kiisti jyrkästi tiedot lopettamisestaan. Slutskaja ei kuitenkaan ole enää kilpaillut tuon ajankohdan jälkeen.
Antonio Salieri
Antonio Salieri (18. elokuuta 1750 Legnago – 7. toukokuuta 1825 Wien) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli lapsena cembalon ja viulun soittamista. Vuonna 1766 Salieri siirtyi Wieniin hovisäveltäjäksi. Siellä hän asui loppuelämänsä. Salieri ansioitui erityisesti oopperoiden säveltäjänä ja oli aikansa arvostetuimpia säveltäjiä. Hän myös opetti monia tulevia arvostettuja säveltäjiä, kuten Ludwig van Beethovenia, Franz Schubertia ja Franz Lisztiä.
15-vuotiaana Salieri matkusti Wieniin, jossa hän tutustui keisari Joosef II:een, Metastasioon ja Gluckiin, joilla kaikilla oli vahva vaikutus häneen. Keisari otti nuorukaisen hovimuusikokseen, Metastasio opetti häntä säveltämään oopperalaulajan äänelle, ja Gluckista tuli hänen suojelijansa. Vuonna 1774 Salieri ylennettiin hovisäveltäjäksi, ja neljä vuotta myöhemmin hänet valittiin Wienin vaikutusvaltaisimpaan muusikonvirkaan, keisarilliseksi kapellimestariksi.
On väitetty, että Salierilla olisi ollut riitoja tai erimielisyyksiä Mozartin kanssa, mutta mikään luotettava dokumentti ei vahvista tätä. Fiktiivinen näytelmä "Amadeus" (1979) sekä siitä 1984 tehty elokuva ovat vakiinnuttaneet huhut yleisiksi harhaluuloiksi.
Salierin oopperoita käännettiin useille kielille ja hän oli juhlittu mestari tällä saralla. Hän jäi Wieniin loppuelämäkseen, eikä siis ikinä muuttanut takaisin Italiaan. "L'Europa riconosciuta" oli menestys La Scalassa 1778 ja "Les Danaïdes" vielä suurempi Pariisissa 1784. Salieri sävelsi usean tyylin oopperoita, opera seriaa, opera buffaa sekä singspielejä.
Alaskanjupik
Alaskanjupik on eskimo-aleuttilainen kieli, joka on yksi jupikkikielistä. Yhdessä alutiiqin kanssa se muodostaa siihen kuuluvan alaskanjupikkikielten alaryhmän.
Alaskanjupikkia puhutaan Nunivakinsaarella ja Alaskan rannikolla Bristolinlahdesta Nortoninlahden Unalakleetiin ja sisämaassa Nushagak-, Kuskokwim- ja Yukonjoen rannoilla. Keski-Alaskan jupikeita on noin 21 000, joista noin 10 000 (vuonna 1995, M. Krauss) puhuu kieltä. Kielessä on neljä toisistaan poikkeavaa murretta.
Alaskanjupikissa on neljä vokaalia, , joista kaikki paitsi esiintyvät sekä pitkinä että lyhyinä. Suppeat vokaalit väljistyvät ääntyen ennen uvulaareja tai :ta.
Alaskanjupikin konsonantit ovat seuraavanlaiset:
Alutiiq
Alutiiq on eskimo-aleuttilainen kieli, joka on yksi jupikkikielistä. Yhdessä alaskanjupikin kanssa se muodostaa siihen kuuluvan alaskanjupikkikielten alaryhmän.
Alutiiqistä käytetään myös muita nimityksiä kuten (englanniksi) Pacific Gulf Yupik, Sugpiak "Eskimo", Sugpiaq "Eskimo", Chugach "Eskimo", Koniag-Chugach, Suk, Sugcestun, Aleut, Pacific Yupik ja South Alaska "Eskimo".
Alutiiqia puhutaan Alaskan niemimaalta itään Prince William Soundiin asti. Alutiiqeja on noin 3 000, mutta vain arviolta 500–1 000 yhä puhuu tätä kieltä (400 M. Kraussin mukaan vuonna 1995). Koniagin murretta puhutaan Alaskan niemimaan eteläpuolella ja Kodiakinsaarella. Chugachin murretta puhutaan Kenain niemimaalla ja Prince William Soundissa. Useimmat puhujista ovat vanhuksia, Kenain niemimaan kärjessä ja Kodiakinsaarella on nuorempiakin puhujia.
Siperianjupik
Siperianjupik on eskimo-aleuttilainen kieli. Yhdessä naukaninjupikin ja sirenikin kanssa se muodostaa siperianjupikkikielten alaryhmän. Kieltä kutsutaan myös nimillä (englanniksi) St. Lawrence Island "Eskimo" ja Bering Strait Yupik.
Kieli on yleisin jupikkikieli Siperiassa (noin 300 tuhannesta siperianjupikista, juiteista, puhuu kielen chaplino-murretta). Saint Lawrencen saarella lähes kaikki jupikit puhuvat kieltä, heitä oli vuonna 1995 1 050 (M. Krauss). Kieli on elinvoimainen Alaskassa, lapsia kasvatetaan puhumaan kieltä (1998).
Naukaninjupik
Naukaninjupik on eskimo-aleuttilainen kieli, joka kuuluu jupikkikielten kieliryhmään. Yhdessä siperianjupikin ja sirenikin kanssa se muodostaa siperianjupikkikielten alaryhmän. Kieltä kutsutaan myös nimillä (englanniksi) Naukan ja Naukanski.
Kieltä puhutaan Lavrentijan (Лаврентия), Lorinon (Лорино) ja Uelenin (Уэлен) kylissä Tšukotkassa Venäjän Kaukoidässä. Naukaneihin kuuluu noin 350 ihmistä, joista noin 75 puhuu kieltä (vuonna 1990 L.D. Kaplan).
Sirenikin kieli
Sirenikin kieli on kuollut eskimo-aleuttilainen kieli, joka kuuluu jupikkikielten ryhmään. Yhdessä naukaninjupikin ja siperianjupikin kanssa se muodostaa siperianjupikkikielten alaryhmän.
1900-luvun alkuun saakka sirenikiläiset asuivat Tšuktšien niemimaan etelärannikolla Providenije- ja Preobraženije-lahtien välillä. 1900-luvun alussa kieltä puhui noin 130 henkeä, vuonna 1954 noin 30 ja vuonna 1988 enää neljä henkeä.
Viimeinen kielenpuhuja kuoli Sirenikin kylässä vuonna 1997. Kylässä asuvat jupikit puhuvat nykyisin siperianjupikkia.
Otto Erich Deutsch
Otto Erich Deutsch (5. syyskuuta 1883 – 23. marraskuuta 1967) oli itävaltalainen musiikintutkija. Hänet muistetaan parhaiten vuonna 1951 laatimansa Franz Schubertin teosluettelon ansiosta. Lisäksi hän kirjoitti monia artikkeleita Schubertista ja Wolfgang Amadeus Mozartista. Deutsch myös keräsi elämäkertateokset Georg Friedrich Händelistä, Wolfgang Amadeus Mozartista ja Schubertista.
Aleutti
Aleutti on aleuttien kansan puhuma eskimo-aleuttilainen kieli. Vuonna 2007 sitä puhui erään arvion mukaan noin 155 ihmistä Aleuteilla, Pribilofsaarilla ja Alaskan niemimaalla Yhdysvalloissa sekä Venäjällä Komendöörinsaareten Beringinsaarella, Nikolskojen taajamassa.
Aleutin kieli kuuluu esk-aleutilaisiin kieliin, joista se muodostaa toisen suurryhmän. Toinen ryhmä ovat eskimokielet. kielellä on kaksi säilynyttä murretta, itäinen aleutti ja Atkanin aleutti. Kolmas murre, Attun aleutti, on säilynyt venäjän kanssa kreolisoituneena kielenä Komendöörisaarilla. Jotkin julkiset koulut Yhdysvalloissa tarjoavat aleutin kielen kursseja.
Jupikkikielet
Jupikkikielet eli juppikkilaiset kielet muodostavat kieliryhmän, joka kuuluu eskimo-aleuttilaisen kielikunnan eskimokielten ryhmään.
Jupikkikieliä tunnetaan viisi.
Jousimiehen tähtipilvi
Pieni Jousimiehen tähtipilvi on Messierin luettelon kohde numero 24. Charles Messier lisäsi kohteen luetteloonsa 20. kesäkuuta vuonna 1764.
Kohde ei ole perinteinen syvän taivaan kohde eli tähtisumu, tähtijoukko tai galaksi, vaan suuri Linnunradan kirkastuma ns. tähtipilvi. Kohde on itse asiassa aukko tähtienvälisessä pölyssä, joten aukosta on mahdollista nähdä tähti pitkälle Linnunrataan.
Normaalisti tähtienvälinen pöly himmentää tähdet jotka ovat pölyn takana. Pöly muodostaa keskimäärin halkaisijaltaan 25 valovuoden kokoisia kasaumia, ja Maasta katsottuna näitä kasaumia on tuhannen valovuoden matkalla keskimäärin kaksi. Koska pölyssä on aukkoja, paikoin on mahdollista nähdä pölyn läpi. Pienen Jousimiehen tähtipilven kohdalla ei ole yhtään pölykasaumaa, ja aukosta on mahdollista nähdä yksi galaksimme spiraaleista. Tällaisilla alueilla on suuri merkitys Linnunradan ja galaksien rakenteiden tutkimisessa, koska muuten näkymämme Linnunrataan olisi varsin rajallinen.
Kohde sisältää avoimen tähtijoukon NGC 6603, ja joissakin luetteloissa tähtijoukko saa tunnuksen Messier 24.
Opusnumero
Opusnumero (latinan "opus", teos) tarkoittaa klassisessa musiikissa tietyn säveltäjän teoksen järjestysnumeroa. Opusnumerot annetaan yleensä säveltämis- tai ensiesitysajan perusteella. Opusnumero lyhennetään yleensä "Op." Lyhenteellä "WoO" ("Werk ohne Opus") tarkoitetaan "teosta ilman opusnumeroa". "Op. posth." ("opus posthumous") puolestaan tarkoittaa, että teos on julkaistu vasta säveltäjän kuoleman jälkeen.
Jos säveltäjän teoksista julkaisee luettelon joku muu kuin säveltäjä itse, ei numeroista yleensä käytetä nimitystä opusnumero.
Esimerkiksi Johann Sebastian Bachin teoksista käytetään Wolfgang Schmiederin julkaisemaa BWV-luetteloa, Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista Ludwig von Köchelin tekemää kronologista luetteloa Köchel Verzeichnis (KV) ja Franz Schubertin teoksista D-numeroita, jotka musiikintutkija Otto Erich Deutsch on antanut niille.
Stigma
Stigma on Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta saamia haavoja muistuttava haava tai merkki, aiheutti sen mikä hyvänsä. Stigmoja on viidenlaisia: naulan jäljet kämmenissä tai ranteissa, naulan jäljet jalkaterissä, ruoskan sivalluksia selässä, orjantappurakruunun aiheuttamat haavat päässä ja keihään pisto kyljessä.
Muun muassa jotkut kristityt uskovat stigmojen olevan lahja Jeesukselta. Useimmiten jäljet ilmestyvätkin uskonsa kanssa kamppailevalle tai menettäneelle henkilölle. Uskotaan että näin Jeesus 'osoittaa' olemassaolonsa.
Kerrotaan, että Pyhä Franciscus Assisilainen sai elämänsä loppuvaiheessa stigmat.
Stigma on myös polttomerkki. Sitä käytetään myös kuvaannollisesti tarkoittaen sosiaalista asemaa osoittavaa merkkiä.
Stigmojen ilmestymistä iholle yliluonnollisesti kutsutaan stigmatisaatioksi.
Ck-funktio
C-funktio eli tarkemmin C(G)-funktio on funktio, joka on k kertaa jatkuvasti derivoituva eli sen kaikki osittaisderivaatat ovat jatkuvia ja kertalukuun k asti olemassa avoimessa joukossa G. Jos funktio on C-funktio kaikille luonnollisille luvuille k eli sen kaikkien kertalukujen osittaisderivaatat ovat jatkuvina olemassa, niin funktiota sanotaan C-funktioksi.
Herbert Simon
Herbert Alexander Simon (15. kesäkuuta 1916 Milwaukee, Wisconsin – 9. helmikuuta 2001) oli Nobel-palkittu yhdysvaltalainen tutkija, joka keskittyi pitkällä urallaan niin taloustieteeseen, tietojenkäsittelytieteeseen, hallintotieteeseen, kognitiiviseen psykologiaan kuin filosofiaankin. Hänen yhdistävä kiinnostuksen kohteensa näissä kaikissa oli ihmisten päätöksenteko ja ongelmien ratkaisuprosessit.
Simon syntyi Milwaukeessa Wisconsinissa vuonna 1916. Hän suoritti B.A.-tutkinnon valtiotieteistä Chicagon yliopistossa vuonna 1936 ja väitteli tohtoriksi samasta yliopistosta vuonna 1943. Simon työskenteli Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, Illinoisin teknillisessä yliopistossa ja vuodesta 1949 Pittsburghissa Carnegie Mellon -yliopiston professorina.Simon julkaisi urallaan satoja artikkeleita ja kymmeniä kirjoja, joihin on myöhemmin viitattu laajalti.
Opus
Opus (lat. "työ") voi viitata seuraaviin:Antiikin Kreikan maantieteessä "Opus" ( tai "Opous") voi viitata seuraaviin:
Saukko (saari)
Saukko () oli Helsingin kaupungin edustalla sijainnut pieni saari. Saukko sekä viereiset Hietasaari ja Jätkäsaari yhdistettiin 1910-luvulla täyttömaalla yhdeksi suureksi, satama-alueena käytetyksi saareksi, jonne johti Ruoholahdesta leveä, yhdistetty katu- ja rautatiesilta. Alueen yhteisnimeksi tuli Jätkäsaari.
Ruoholahden alueella yhdistettiin täyttömaalla suoraan mantereeseen Kellosaari ja Salmisaari. 1960-luvulla täytettiin myös osa Jätkäsaaren pohjoispuolisesta salmesta, jolloin laajentunut Jätkäsaarikin lakkasi olemasta saari, kunnes paikalle myöhemmin kaivettiin Ruoholahden kanava.
De Moivren kaava
De Moivren kaava antaa yksinkertaisen tavan laskea kompleksiluvun potenssi. Jos kompleksiluku formula_1 esitetään napakoordinaattimuodossa 
formula_2, 
voidaan sen formula_3:s potenssi laskea de Moivren kaavasta:
formula_4.
De Moivren kaava toimii myös toiseen suuntaan ja mahdollistaa juurten ottamisen kompleksiluvuista.
Albatrossit
Albatrossit ("Diomedeidae") ovat ulappalintujen lahkoon kuuluva suurten, kapeasiipisten merilintujen heimo. Valtaosa albatrossilajeista elää eteläisellä pallonpuoliskolla. Siellä ne keskittyvät subantarktisille merialueille ja kylmien merivirtojen ympäristöön.
Albatrossien siivet ovat kapeat, ja niiden nokka on iso, vahva ja teräväreunainen. Jaloissa ei ole taaksepäin osoittavaa varvasta (”peukaloa”) ja kolme varvasta ovat räpylän keskellä. Albatrossit voivat lentää todella pitkiä matkoja käyttäen muidenkin pitkäsiipisten lintujen ja purjekoneiden suosimaa dynaamista purjelentoa, jossa ne nousevat ylös ilmakehän nousuvirtausten mukana haaskaamatta omaa energiaansa nousuliikkeeseen.
Albatrossien ravintoa ovat pienet mustekalat, kalat ja äyriäisistä eritoten krillit.
Suurin osa albatrossilajeista on uhanalaisia. Osasyyllisiä niiden harvinaistumiseen ovat pitkäsiimaa käyttävät ammattikalastajat ja merten muovijäte. Albatrossi on merimiesten onnenlintu.
Ulappaliitäjät
Ulappaliitäjät ("Procellariidae") ovat keskikokoisia merilintuja. Ne elävät enimmäkseen eteläisen pallonpuoliskon valtamerillä.
Ulappakeijut
Ulappakeijut (Hydrobatidae) ovat pienikokoisia merilintuja, joita esiintyy kaikilla maailman valtamerillä. Niillä on hyvä hajuaisti, jota ne hyödyntävät ruuanhankinnassa. Ne syövät äyriäisiä ja pikkukaloja.
Ulappakeijuihin kuuluu yksi suku, ulappakeijut ("Hydrobates") ja siihen BirdLifen Suomen mukaan 15 lajia. Heimo oli aiemmin suurempi, mutta se on 2000-luvulla tehdyissä tutkimuksissa todettu olleen parafyleettinen. Ulappakeijujen heimoon on jätetty ”pohjoisemmat” lajit, ja ”eteläisemmät” lajit kuuluvat keijujen heimoon.
Myrskysukeltajat
Myrskysukeltajat ("Pelecanoides") ovat ulappalintujen lahkoon kuuluva merilintujen suku. Siihen kuuluu neljä lajia. Ne elävät eteläisellä pallonpuoliskolla. Ne pesivät yhdyskunnissa saarissa rannikoiden lähellä.
Jonttu Virta
Jouni Antero ”Jonttu” Virta (s. 1. maaliskuuta 1956 Pori) on suomalainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Dingon alkuperäisenä ja tunnetuimpana kitaristina. Dingon lisäksi Jonttu Virta on soittanut muun muassa Sleepy Sleepersissä, sekä monissa muissa kokoonpanoissa, kuten vuosina 1986–1987 Dingon jälkeen "QQ Blue" -yhtyeessä. Nykyisin Virta soittaa jälleen Dingossa sekä Sammontakojissa. Lisäksi Virta työskentelee Porin nuorten työpajalla bänditoiminnan ohjaajana. Hän on tehnyt myös musiikkia elokuviin ja televisiosarjoihin. Hän osaa soittaa myös rumpuja ja pianoa.
Njord
Njord (Njörðr) on skandinaavisessa mytologiassa meren, merenkäynnin ja hedelmällisen rannikon jumala, joka hallitsee tuulia ja meren aaltoja. Njord kuuluu vaanien jumalperheeseen. Hänellä on oman sisarensa Njärdin kanssa kaksi lasta: hedelmällisyyden jumala Freyr sekä rakkauden jumalatar Freija. Njord oli jonkin aikaa naimisissa jättijumalatar Skadin kanssa. Njord asuu taivaassa Noatunin talossa.
Wilhelm Müller
Johann Ludwig Wilhelm Müller (7. lokakuuta 1794 Dessau – 1. lokakuuta 1827 Dessau) oli saksalainen runoilija, lisänimeltään "kreikkalais-Müller" (). Hän syntyi Dessaussa räätälin perheeseen. Müller alkoi opiskella filologiaa Berliinin yliopistossa vuonna 1812, ja seuraavana vuonna hän ilmoittautui vapaaehtoisena Preussin armeijaan osallistuakseen Napoleonin-vastaiseen vapaussotaan. Vuonna 1814 hänet ylennettiin vänrikiksi ().
Müllerin varhaisimmat runot julkaistiin "Bundesbluten"-kokoelmassa vuonna 1816. Vuosina 1817–1818 hän matkusteli Italiassa, ja vuonna 1819 hänet nimitettiin kymnaasinopettajaksi Dessauhun, myöhemmin herttuan kirjaston hoitajaksi. Italian-muistojaan hän kuvasi runoteoksessa "Rom, Römer und Römerinnen".
Müller oli vapaamuurari. Hänet otettiin vuonna 1820 leipzigilaiseen loošiin "Minerva zu den drei Palmen".
Vuonna 1821 Müller avioitui Adelheid Basedow'n kanssa, ja he saivat kaksi lasta. Lapsista nuorempi oli orientalisti ja uskontotieteilijä Friedrich Max Müller (1823–1900).
Müller sai hovineuvoksen arvonimen vuonna 1824. Hän sairastui hinkuyskään vuonna 1826; hänen terveytensä heikkeni nopeasti ja hän kuoli seuraavana vuonna sydänkohtaukseen.
Müller tuli tunnetuksi romanttisesta, kansanlaulunomaisesta runoudestaan, joka sisälsi yhteiskuntakritiikkiä. Tunnetuimpia runokokoelmia ovat "Gedichte aus den hinterlassenen Papieren eines reisenden Waldhornisten" I–II (1821–1824) ja "Lyrische Reisen und epigrammatische Spaziergänge" (1827). Hän liittyi ns. filhelleeniseen liikkeeseen, joka tuki Kreikan vapaussotaa, ja sai vaikutteita lordi Byronilta, joka osallistui vapaussotaan. Runo- ja käännöskokoelmissa "Lieder der Griechen" (1821–1824) ja "Neugriechische Volkslieder" (1825) hän ilmaisi tukensa kreikkalaisille, jotka taistelivat turkkilaisia vastaan.
Müller tunnetaan nykyään parhaiten runoista, joita säveltäjä Franz Schubert käytti kahden laulusarjansa "Die schöne Müllerin" ja "Winterreise" sanoituksina.
Spock’s Beard
Spock’s Beard on yhdysvaltalainen progressiivista rockia soittava yhtye. Sen perustivat Los Angelesissa vuonna 1992 veljekset Alan ja Neal Morse. Neal kirjoitti musiikin, soitti koskettimia ja lauloi, Alan soitti kitaraa. Yhtyeeseen liittyivät myös rumpali Nick D’Virgilio ja basisti Dave Meros. Nelikko julkaisi ensimmäisen albuminsa "The Lightin" vuonna 1995. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi vielä kosketinsoittaja Ryo Okumoto.
Yhtyeen tyyli on progressiivista rockia höystettynä popmusiikin piirteillä. Musiikki muistuttaa pitkälti Genesistä. Vuonna 2002 yhtye julkaisi rock-oopperan "Snow". Sen julkaisun jälkeen Neal Morse erosi yhtyeestä ja aloitti soolouran kristillisenä artistina. Rumpali Nick D’Virgiliosta tuli musiikin kirjoittaja ja laulaja, samaan tapaan kuin Genesiksen Phil Collinsista aikanaan. Yhtyeen seuraava albumi, "Feel Euphoria", oli raskaampi kuin Neal Morsen ajan albumit.
Yhtyeen nimi tulee "Star Trek" -televisiosarjasta: jaksossa ”Mirror, Mirror” miehistö siirtyy rinnakkaisulottuvuuteen, jossa Mr. Spockin erottaa hänen parrastaan.
Rajasthan
Rajasthan () on pinta-alaltaan Intian suurin osavaltio. Se rajoittuu lännessä Pakistaniin, lounaassa Gujaratiin, Madhya Pradeshiin kaakossa, Uttar Pradeshiin ja Haryanaan koillisessa ja Punjabiin pohjoisessa. Osavaltion pinta-ala on 342 239 km² ja asukasluku oli 56 507 188 vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan. Osavaltion pääkaupunki on Jaipur, muita merkittäviä kaupunkeja on Jodhpur, Udaipur, Kota, Ajmer, Bikaner, Bhilwara ja Alwar.
Rajasthan tunnettiin aiemmin nimellä "Rajputana", hallitsevan luokan rajputien mukaan. Intian ollessa brittien hallinnassa Rajasthan muodostui monista pienistä itsenäisistä valtioista, joiden päämies oli maharadža. Vuonna 1948 nimellisesti itsenäiset valtiot liitettiin itsenäiseen Intiaan, mutta ylelliseen elämään tottuneet maharajat saivat pitää arvonimensä, omaisuutensa ja saivat lisäksi vuosittaisen stipendin valtiolta, kunnes 1970-luvun alussa Indira Gandhi poisti nämä etuoikeudet.
Maharadža
Maharadža (joskus myös maharaja tai maharadja; devanagari: महाराज; IAST: "mahārāja") oli intialainen hallitsijan arvonimi. Arvonimen femiini vastine on maharani, jota käytettiin maharadžan vaimosta tai naispuolisesta hallitsijasta. Sana tulee sanskritin sanoista "mahat" (महत् 'suuri') ja "rājan" (राजन् 'kuningas')..
Ennen Intian itsenäistymistä vuonna 1947 maassa (mukaan lukien nykyinen Pakistan) oli noin 600 kuningaskuntaa, joita hallitsi "radža" tai "maharadža" (jos hän oli hindu) tai "nawab" tai "sulttaani" (jos hän oli muslimi). Noin kaksi kolmasosaa Intiasta oli brittien suorassa hallinnassa, ja loppuosaa britit hallitsivat epäsuorasti edellä mainittujen pikkuvaltioiden kautta, joihin heillä oli vahva vaikutusvalta muun muassa hoveissa olleiden edustajiensa kautta.
Ennen brittien asteittaista Intian kolonisointia, titteli maharadža oli harvinainen, sillä vain osa kuningaskunnista oli niin isoja, että sen "radžaa" voitiin kutsua nimellä maharadža. Monet radžoista saivat arvonimen käyttöönsä brittien hallintokaudella, vaikka he hallitsivat vain pieniä alueita ja niitäkin brittien vasalleina. Maharadža-järjestelmä olikin pitkälti brittien siirtomaaimperiumin luomus ja väline Intian hallitsemiseen.
Vuonna 1971 Intian pääministeri Indira Gandhi kumosi kaikki kuninkaalliset etuoikeudet ja arvonimet kaikilta Intian paikallishallitsijoilta .
Maharadža-arvonimeä on käytetty myös muutamista Malesian hallitsijoista.
Bruno O’Ya
Bruno O'Ya (syntyjään Bruno Oja, 12. helmikuuta 1933 Tallinna – 9. lokakuuta 2002 Tartto) oli virolais-puolalainen elokuvanäyttelijä, laulaja-muusikko, kirjailija ja anarkisti. Hän aloitti 1959 Riiassa estradilaulajana ja esiintyi elokuvissa samasta vuodesta lähtien. 1960-luvun lopusta asti hän asui ja työskenteli pääasiallisesti Puolassa (Wrocławissa). Hän sai Neuvostoliitton valtiollisen palkinnon roolistaan elokuvassa "Ei kukaan halunnut kuolla" vuonna 1967. Suomessa hän tuli tunnetuksi suomalaiselokuvasta "Tuntematon ystävä".
Aerodynamiikka
Aerodynamiikka on virtausmekaniikan osa-alue, joka tutkii ilman ja kiinteiden kappaleiden vuorovaikutusta niiden liikkuessa toistensa suhteen.
Kaasun ollessa jokin muu kuin ilma puhutaan kaasudynamiikasta tai, jos kyseessä on neste, nestemekaniikasta.
Ruudin palamisen ja palamiskaasujen virtauksen tapauksessa puhutaan sisäballistiikasta liittyen mm. tykkien tai nk.kemiallisen rakettimoottorin toimintaan.
Olennaiset virtausmekaniikan lait ovat
Merkittävä osa aerodynamiikkaa on nostovoiman määritys, jota käytetään esim. lentokoneen siipien tai potkurin suunnittelussa. Nostovoiman suunnittelua voidaan joutua käyttämään myös savupiippujen, siltojen jne. rakennusten suunnittelussa estämään flutterin kaltaiset värähtelyilmiöt, jotka voivat tuhota rakenteen.
Toinen puoli aerodynamiikkaa on vastuksen arvioiminen, joka liittyy lentokoneiden lisäksi esim. muuhun liikennetekniikkaan ja asetekniikkaan. Matemaattisesti ja fysikaalisesti vastus voidaan jaotella esim. 
Esim. hitaasti lentävän lentokoneen siivessä vastus on oleellisesti pienempi, kun siiven rajakerros on laminaari kuin jos se on turbulentti. Rajakerros esiintyy myös maan ilmakehässä lähellä maata olevan kerroksena.
Lentokonerakenteiden keventyessä aerodynamiikkaa käytetään paljon aeroelastiikkaan, jossa tutkitaan aerodynaamisten ja massavoimien aiheuttamista värähtelyilmiöitä.
Aerodynamiikka on laajentunut tuulitunnelikokeista CFD-laskentaan 1980-luvulta lähtien.
Kantaatti
Kantaatti (ital. "cantata", laulaen) on Italiassa kehittynyt vokaalikamarimusiikin muoto. 1600-luvun puoliväliin mennessä se oli muotoutunut maalliseksi basso continuo -säestykselliseksi moniosaiseksi teokseksi yleensä laulusolistille.
Myöhemmin 1700-luvulla Saksassa kantaatiksi alettiin nimittää uudenlaista kirkollista musiikinlajia, joka oli sävelletty kuorolle ja orkesterille. Saksalainen kantaattisävellettiin yleensä Raamatun- tai koraalintekstiin, jonka joukkoon kirjoitettiin uusia, pietistisiä, runollisia tekstejä. Merkittävimpiä kantaattirunoilijoita oli teologi Erdmann Neumeister.
Nykyään kantaatit tunnetaan ennen kaikkea Johann Sebastian Bachin kantaattien johdosta.
Myös jotkut 1700-luvun jälkeen tulleet säveltäjät ovat kutsuneet teoksiaan kantaateiksi. Näihin kuuluvat esimerkiksi Hector Berlioz sekä kaksi atonaalista kantaattia laatinut Anton Webern.
Areiopagi
Areiopagi (joskus myös "Areopagi"; , "Areen kukkula") on Ateenassa Akropolin luoteispuolella sijaitseva kukkula. Kukkula on saanut nimensä siitä, että se oli alun perin omistettu Ares-jumalalle. Kukkulalla toimi antiikin aikana siitä nimensä saanut areiopagin neuvosto.
Areiopagin kukkula sijaitsee antiikin aikaisen Ateenan alueen keskellä Akropolis-kukkulan ja Agoran välisellä alueella, Agorasta etelään ja Akropoliista luoteeseen. Areiopagin länsipuolella on Pnyksin kukkula. Kukkulan korkeus on noin 115 metriä. Areiopagi on marmorikiveä ja nykyisin lähes paljas. Kukkulan pohjoisrinne on jyrkkä, ja pääsy ylös on eteläsivulta kallioon kaiverrettuja portaita pitkin. Paikalta on hyvä näköala Akropoliille ja Agoralle.
Kreikkalaisen mytologian mukaan kukkula sai nimensä siitä, että Ares tuomittiin paikalla tämän surmattua Poseidonin pojan Halirrothioksen. Toisen selityksen mukaan nimi oli peräisin siitä, että amatsonit uhrasivat paikalla Areelle. Aiskhyloksen "Eumenideissa" Areiopagi oli paikka, johon Orestes joutui tuomittavaksi surmattuaan äitinsä Klytaimnestran, joka oli murhannut hänen isänsä Agamemnonin.
Areiopagin kukkulalla tai sen ympäristössä oli asutusta viimeistään geometrisella kaudella 800-luvulla eaa., jolta ajalta kukkulan rinteestä on löytynyt hautoja. Antiikin aikana kukkulan pohjoisrinteessä olevassa luolassa oli Erinysten eli kostottarien pyhäkkö. Kukkulalla oli myös Boreaksen ja amatsonien kultit, mutta niiden sijaintipaikkaa ei tiedetä. Areiopagin neuvoston tiedetään kokoontuneen paikalla viimeistään 600-luvulla eaa.
Areiopagilla ei ole säilynyt merkittäviä rakennelmia. Kukkulalla on suorakulmaiseksi hakattuja kiviä, jotka ovat toimineet mahdollisesti joko alttareina tai syytettyjen ja syyttäjien istuimina oikeudenkäynnin aikana. Areiopagilta tehdyt esinelöydöt ovat Antiikin Agoran museossa. Niihin lukeutuu muun muassa haudoista löydettyjä geometrisen kauden koruja.
Areiopagin neuvosto oli Ateenan vanhimpia instituutioita ja vanhastaan kaupungin arvostetuimpia ja vaikutusvaltaisimpia toimijoita. Se oli alun perin Ateenan kuninkaan neuvosto. Myöhemmin se koostui entisistä arkonteista. 400-luvulla eaa. neuvoston valtaa vähennettiin, minkä jälkeen se toimi pääasiassa tuomioistuimena murhatapauksissa.
"Apostolien tekojen" mukaan apostoli Paavali vietiin myös Areiopagille kuultavaksi levittämistään opeista hänen ollessaan Ateenassa, mikä on ajoitettu vuoteen 50–54 jaa. Paavali piti neuvostolle puheen, jossa hän selitti kristinuskon perusteita. Tapahtuman muistoksi ylös kukkulalle johtavien portaiden oikealle puolelle kallioon on kiinnitetty pronssilaatta, jossa on Paavalin pitämä puhe kreikan kielellä. Erään teorian mukaan Paavali olisi kuitenkin puhunut neuvostolle Kuninkaallisella stoalla, joka oli myös neuvoston käytössä.
Johann Michael Vogl
Johann Michael Vogl (10. elokuuta 1768 – 19. marraskuuta 1840) oli itävaltalainen baritoni. Vogl ansioitui elinaikanaan erityisesti oopperalaulajana. Sen lisäksi hän esitti paljon ystävänsä Franz Schubertin säveltämiä liedejä. Voglin ensimmäinen julkinen esiintyminen tapahtui vuonna 1795 Wienissä.
Tonttu
Tonttu on pieni ihmisen kaltainen olento pohjoismaisessa kansanperinteessä. Suomen kielen sana "tonttu" tulee ruotsin "tomte"-sanasta. Tonttu on monissa tapauksissa vain toinen nimitys haltijoille.
Tonttuja on kansanperinteessä monenlaisia metsätonttujen lisäksi. Maalaistalojen monille rakennuksille oli omat suojelijatonttunsa eli haltijansa, saunatontut, myllytontut, riihitontut, aittatontut, navettatontut ja tallitontut. Sitten oli kotitonttuja. Palkaksi nämä tontut vaativat vähän ruokaa, asumisoikeuden tai viimeiset löylyt saunasta.
Nykyisin länsimaiseen jouluperinteeseen kuuluvat joulutontut, jotka ovat useimmiten hiippalakkipäisiä pikkuihmisiä. Joulutontut jakoivat ennen lahjoja jouluna omatoimisesti, mutta nykyään ne mielletään joulupukin apulaisiksi, jotka tekevät lahjoja lapsille. Joulutonttujen kerrotaan tarkkailevan piilopaikoistaan lapsia selvittääkseen, ovatko nämä kilttejä. Tontut tai joulupukki tuovat sitten jouluaattona lahjoja niille, jotka olivat kilttejä. Kiltteysvaatimuksesta ollaan montaa mieltä, koska se voi aiheuttaa ahdistusta ja viedä lapsilta ilon joulusta.
Joulutonttu ilmestyi suomalaisiin uskomuksiin takaisin 1800-luvun lopulla. Jouluna haltiatonttua muistettiin kupillisella ohrapuuroa. Myös joulusaunaan viimeinen kylpijä jätti ylimääräisen vastan.
Punjab (Intia)
Punjab ( ) on osavaltio Luoteis-Intiassa. Se rajoittuu lännessä Pakistanin Punjabin provinssiin, Intian Jammu ja Kashmiriin pohjoisessa, Himachal Pradeshiin koillisessa, Haryanaan etelässä ja Rajasthaniin lounaassa. Sen pinta-ala on 50 362 km² ja asukasluku 27 704 236 (2011). Osavaltion pääkaupunki on Chandigarh, joka itsessään ei kuitenkaan kuulu osavaltioon vaan on liittovaltion alue.
Intian jaossa vuonna 1947 Punjabin yhtenäinen alue jaettiin Intian ja Pakistanin hallitsemiin osiin. Intian hallitsema Itä-Punjab jaettiin vuonna 1966 enimmäkseen hindinkieliseen Haryanaan ja pandžabinkieliseen Punjabin osavaltioon. Pohjoisimmista osista muodostettiin Himachal Pradeshin osavaltio ja Chandigarh jäi osavaltiojaon ulkopuolelle erillisalueeksi.
Nimi Punjab tulee sanoista "punj" - "viisi" ja "aab" - "vesi". Nämä viisi vettä ovat alueen joet Satluj, Beas, Ravi, Chenab ja Jhelum. Punjabin alueen tärkeistä joista vain kaksi (Satluj ja Beas) virtaa Punjabin osavaltion alueella, ja Ravi on rajajoki.
Alueen asukkaista suuri osa on sikhejä. Amritsarin kaupungissa sijaitsee sikhiläisyyden pyhin paikka, Kultainen temppeli.
Punjabin korkeinta aluetta on Siwilikin vuoristo osavaltion koillisosassa, missä huiput ulottuvat 900 metriin. Sen eteläpuolella on kukkuloita, joita pitkin virtaa osan vuotta jokia, jotka eivät päädy mihinkään mereen vaan haihtuvat tasangolle tullessaan. Alueen etelä- ja länsiosat ovat jokien halkomaa tasankoa.
Punjabissa on mantereellinen subtrooppinen ilmasto. Kesät ovat hyvin kuumia. Siwalikeilla saadaan eniten sadetta, paikoin yli 1100 mm, kun taas osavaltion lounaisosassa sademäärä jää alle 300 millimetrin. Suurin osa vuoden sademäärästä kertyy monsuunisateista heinäkuun ja syyskuun välisenä aikana.
Punjabin osavaltio jakaantuu neljään "divisioonaan" ja 22 piirikuntaan:
Divisioonat:
Piirikunnat:
Symbian (yritys)
Symbian Ltd oli Symbian OS -käyttöjärjestelmää lisensoiva ja kehittävä yritys.
Symbian Ltd:in perustivat Ericsson, Matsushita (Panasonic), Motorola, Nokia ja Psion vuonna 1998.
Nokia osti kaikki Symbianin osakkeet vuonna 2008 ja muutti yhtiön säätiöksi, joka toimii nimellä Symbian Foundation.
Punjab (Pakistan)
Punjab (pandžabiksi ja ) on Pakistanin provinssi, joka on osa laajempaa Punjabin aluetta. Sen pinta-ala on 205 344 km² (Pakistanin toiseksi suurin) ja asukasluku noin 70 miljoonaa (1994, väkirikkain provinssi). Punjabin pääkaupunki on Lahore.
Punjabin pääkieli on punjab. Provinssin nimi tulee sanoista "punj" - "viisi" ja "aab" - "vesi" viitaten viiteen Punjabin alueen jokeen: Indus, Ravi, Chenab, Sutlej ja Jhelum.
Monet sikhien pyhistä paikoista sijaitsevat Punjabissa, muun muassa ensimmäisen gurun Guru Nanakin syntymäpaikka Nankana Sahib. Alueen väestöstä suurin osa on kuitenkin muslimeja.
Hallinnollisesti Punjab on jaettu 36 piirikuntaan.
Provinssin kuvernööri surmattiin tammikuussa 2011.