hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pat Roach
Francis Patrick ”Pat” Roach (19. toukokuuta 1937 Birmingham, Englanti – 17. heinäkuuta 2004 Worcestershire, Englanti) oli englantilainen painija ja näyttelijä.
Painijana hän esiintyi nimellä ”Bomber” Roach ja hänen painivalmentajansa oli Alf Kent. Näyttelijädebyyttinsä Roach teki Stanley Kubrickin elokuvassa "Kellopeliappelsiini" (1971). Hänen merkittävimpiä elokuvaesiintymisiään olivat "Kadonneen aarteen metsästäjät", "Älä kieltäydy kahdesti", "Conan hävittäjä", "Indiana Jones ja tuomion temppeli", "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki", Willow – suuri seikkailu sekä "Robin Hood – varkaiden ruhtinas". Roach on tunnettu myös Bomberin roolista BBC:n draamakomediasarjassa "Näkemiin vaan, muru!" (1983–2004).
Pat Roach menehtyi pitkäaikaiseen syöpään kesäkuussa 2004.
Pat Roach oli Harrison Fordin ohella ainoa näyttelijä, joka esiintyi kaikissa Indiana Jones -trilogian elokuvissa. Hänen roolihahmonsa Indiana Jones -elokuvissa ovat:
Marc Gené
Marc Gené i Guerrero (s. 29. maaliskuuta 1974 Sabadell, Katalonia, Espanja) on espanjalainen rata-autoilija.
Kaudesta 2005 alkaen Gené on toiminut Ferrarin Formula 1 -tallin testikuljettajana.
Genén isoveli Jordi Gené on myös autourheilija.
Gené aloitti karting-autoilun 13-vuotiaana vuonna 1987 ja jatkoi uraansa karting-sarjoissa vuoden 1989 loppuun saakka. Vuonna 1990 hän voitti nuorimpana koskaan Espanjan Kart Champion -sarjan Senior-luokan mestaruuden, jolloin hän alkoi saada mainetta alalla.
Vuonna 1991 Gené jatkoi karting-sarjassa sijoittuen muun muassa World Kart Championship -sarjassa 13:nneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Espanjan Formula Ford -sarjassa viidenneksi keräten kauden aikana yhden voiton ja kaksi paalupaikkaa. Vuonna 1993 hän nousi Formula Ford World Cup & Festival -sarjaan.
Isompien formuloiden ajaminen alkoi vuonna 1994, kun hän suuntasi Britannian Formula 3 -sarjaan, jossa hänet valittiin vuoden parhaaksi aloittelijaksi eli rookie-kuljettajaksi. Hän ajoi sarjassa vielä vuoden 1995 ennen kuin siirtyi Superformula Golden Cup Italy -sarjaan vuodeksi 1996 ja voitti mestaruuden. Vuonna 1997 Gené ajoi Formula 3000:ssa ja 1998 Open Fortuna by Nissanissa, jossa hän voitti mestaruuden.
Suurien tukirahojen saattelemana Gené suuntasi vuonna 1999 italialaisen Minardi-tallin auton ohjaimiin Formula 1 -sarjaan. Tallipaikastaan hänen piti maksaa sponsorirahojen turvin huhujen mukaan jopa 49 miljoonaa markkaa. Sijoituttuaan kuudenneksi Euroopan GP:ssä, joka ajettiin Saksassa, hän saavutti yhden MM-pisteen. Kilpailu oli muutenkin varsin yllätyksellinen, sillä Minardi-tallin ykköskuljettaja Luca Badoer oli pitkään kilpailun neljäntenä, vaikka joutuikin lopussa keskeyttämään. Gené toi tallille ensimmäisen pisteen sitten vuoden 1995 ja Pedro Lamyn.
Vuonna 2000 hän jatkoi yhä ”maksukuljettajana” Minardin tiimissä tallikaverinaan Gastón Mazzacane. Kumpikaan heistä ei kerännyt yhtään pistettä.
Genén tie vei vuonna 2001 Williams-tallin testikuljettajaksi. Pesti jatkui vuoteen 2004 asti, ja hän ehti tuona aikana ajaa muutaman kilpailun tuuratessaan tallin kilpakuljettajia. Kaudella 2003 hän saavutti yhdessä kilpailussa neljä MM-pistettä, ja sijoittui sarjassa 17:nneksi. Kaudella 2004 hän ajoi kaksi kilpailua Williamsilla ilman pistesijoituksia.
Kaudelle 2005 Gené lähti ajamaan testejä sarjan menestyneimmälle tallille, Ferrarille.
Gené on kilpaillut Le Mans Series -sarjassa vuodesta 2007 lähtien Peugeot’n LMP-autolla. Hän on osallistunut myös Le Mansin 24 tunnin ajoon ja sijoittui ajopariensa kanssa vuonna 2008 toiseksi ja voittajaksi vuonna 2009.
RCA Records
RCA Records on Sony BMG:n omistuksessa oleva yhdysvaltalainen levy-yhtiö.
Sen alkuperäinen emoyhtiö oli kodin elektroniikkaa, alkujaan etenkin radiovastaanottimia valmistanut RCA, lyhennys sanoista "Radio Corporation of America".
RCA osti vuonna 1955 itselleen Sun Recordsilta Elvis Presleyn musiikin oikeudet, jonka avulla se on tehnyt itsestään suuren yhtiön.
Paul Samuelson
Paul Anthony Samuelson (15. toukokuuta 1915 Gary, Indiana, Yhdysvallat – 13. joulukuuta 2009 Belmont, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ekonomisti, joka tutkimustyössään käsitteli useita taloustieteen aloja. Samuelson sai taloustieteen Nobel-palkinnon vuonna 1970 ”tieteellisestä työstä, jolla hän on kehittänyt staattista ja dynaamista taloudellista teoriaa ja aktiivisesti myötävaikuttanut taloustieteellisen analyysin tason parantumiseen”.
Samuelson aloitti opiskelunsa Chicagon yliopistossa ja suoritti siellä alemman korkeakoulutukinnon vuonna 1935. Tohtorintutkintonsa Samuelson suoritti Harvardin yliopistossa vuonna 1941.
Paul Samuelson oli Massachusettsin teknillisen korkeakoulun, Massachusetts Institute of Technologyn eli MIT:n, emeritusprofessori, joka teki merkittävää tutkimusta esimerkiksi:
Samuelson kirjoitti laajasti käytetyn taloustieteen perusoppikirjan "Economics", jonka ensimmäinen painos ilmestyi 1948. Kirjan tuorein painos on vuodelta 2001.
Samuelson kuoli joulukuussa 2009 lyhyen sairauden jälkeen 94-vuotiaana.
Samuelsonin nimikkoprofessuuria MIT:ssä hoitaa suomalainen Bengt Holmström. Samuelsonin oppilaita ja työtovereita olivat muun muassa Paul Krugman ja Joseph Stiglitz.
Kenneth Arrow
Kenneth Joseph Arrow (23. elokuuta 1921 New York, New York – 21. helmikuuta 2017 Palo Alto, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen ekonomisti, joka tunnetaan erityisesti yhtenä modernin uusklassisen taloustieteen perustajista. Arrow sai taloustieteen Nobel-palkinnon vuonna 1972.
Arrow’n merkittävin taloustieteellinen tutkimus liittyy sosiaaliseen valintateoriaan ja yleiseen taloudelliseen tasapainoteoriaan. Arrow’n tutkimukset ovat vaikuttaneet merkittävästi myös informaation taloustieteen ja endogeenisen talouskasvun teorian kehitykseen.
Arrow suoritti alemman korkeakoulututkinnon City College of New Yorkissa vuonna 1940. Tohtorintutkintonsa hän suoritti Columbia Universityssa vuonna 1951.
Arrow’n laajasta tuotannosta ei ole merkittäviä suomennoksia. Hänen merkittävimmät julkaisunsa ovat:
Pleiotrooppinen
Pleiotrooppinen (kreik. "pleion"; enemmän, runsaammin) tarkoittaa useampaa kuin yhtä vaikutusta.
Esimerkiksi
Kasvihuone
Kasvihuone on kasvien kasvatukseen tarkoitettu, lasista tai muovista rakennettu tila tai rakennelma, joka sijaitsee ulkotiloissa. Kasvihuoneessa on mahdollista kasvattaa lämpöä vaativia kasveja, sillä sen sisäinen lämpötila kasvaa auringon vaikutuksesta: auringosta tuleva sähkömagneettinen säteily tulee lasi- tai muovikaton ja -seinien läpi tilaan ja lämmittää maaperää sekä kasveja. Säteiden aallonpituus muuttuu niiden heijastuessa maasta takaisin ja siksi katto ja seinät pitävät suuren osan palautuvasta lämmöstä kasvihuoneen sisällä.
Suomessa kasvihuoneissa kasvatetaan sekä yksityisesti että teollisesti kukkia ja kasviksia, lämpimämmissä maissa myös hedelmiä ja tupakkaa.
Kasvualustana käytettävän mullan tai turpeen tulee olla ilmavaa. Kasveja pitää kastella ja lannoittaa paljon.
Kotipuutarhassa kasvihuone kannattaa sijoittaa pihassa paikkaan, jossa se on kätevä hoitaa. Paikan on hyvä olla myös aurinkoinen ja tuulelta suojattu. Myös
kaupungeissa, taajamissa ja muilla kaavoitetuilla alueilla voidaan pitää kasvihuonetta, kunhan siihen hankitaan lupa. Yksi vaihtoehto on pienoiskasvihuone, jonka saa helposti sijoitettua esimerkiksi parvekkeelle tai terassille.
Lasista ja muovilevystä koostuville kasvihuoneille pitää tehdä perusta esimerkiksi tiilistä tai kevytsoraharkoista, joka suojaa routimiselta.
Kasvihuoneen lämmittäminen pidentää kasvukautta kuukauden tai enemmänkin. Lämmitykseen käytettäviä laitteita ovat sähköinen säteilylämmitin, lämpölamppu ja
lämpöpuhallin sekä maahan kaivettavat sähkökaapelit.
Kasvualusta lämpenee keväällä nopeammin, jos varsinaisen kasvualustan alla on karjanlantaa.
Lasikasvihuoneissa tuuletus onnistuu harjatuuletusluukun avulla. Muovikasvihuoneissa tuuletusta varten tarvitaan hyvin aukeavat ovet ja ovessa oleva tuuletusaukko.
Kun sato on korjattu, viljelytarvikkeet joko poltetaan tai pestään ja desinfioidaan. Myös seinät pestään. Kasvualusta tulisi vaihtaa joka toinen vuosi.
Nürnbergin säännöstö
Nürnbergin säännöstö on Nürnbergin oikeudenkäyntien lääkärioikeudenkäynnin tuomiolauselmaan vuonna 1949 kirjattu ihmisillä tehtäviä lääketieteellisiä kokeita koskeva, eettisten periaatteiden säännöstö. Säännöstön ensimmäinen kohta on ehdoton koehenkilön tietoisen suostumuksen periaate. Kokeen tavoitteen on oltava lääketietellisesti perusteltu eikä se saa vaarantaa koehenkilön terveyttä.
Säännöstön periaatteita on kirjattu monien lääkärijärjestöjen eettisiin säännöstöihin ja myös ihmisoikeussopimuksiin. Erityisenä sysäyksenä julistuksen tekemiseen olivat natsi-Saksan ihmiskokeet, joita käsiteltiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä vuosina 1946–1949.
Paavo Pesusieni
Paavo Pesusieni ("SpongeBob SquarePants") on Emmy-ehdokkuuden saanut animaatiosarja, jonka on luonut meribiologi Stephen Hillenburg. Sarja kertoo naiivista, optimistisesta Paavo Pesusienestä ja tämän ystävistä, jotka asuvat meren pohjassa Tangalan ("Bikini Bottom") kaupungissa.
Sarjaa on esitetty Yhdysvalloissa vuodesta 1999. Ensimmäinen jakso esitettiin 19. heinäkuuta 1999. Suomessa sitä näytettiin Nelosella alkuperäisellä kielellä. Ensimmäinen jakso esitettiin 21. elokuuta 2003. Nickelodeon ja C More Juniori-maksukanavat esittävät sarjaa suomeksi puhuttuna. Paavo Pesusientä esitetään Subilla 1. toukokuuta 2018 alkaen.
Sarjaan pohjautuva pitkä animaatio "Paavo Pesusieni – elokuva" valmistui vuonna 2004. Toinen pitkä elokuva, "Paavo Pesusieni kuivalla maalla", sai ensi-iltansa vuonna 2015. Toukokuussa 2017 tiedotettiin, että Paavo Pesusienestä tehdään kolmas elokuva sarjan 20-juhlavuoden kunniaksi, joka saa ensi-iltansa vuonna 2020 ja 12. tuotantokausi aloitettiin marraskuussa 2018. Kyseinen kausi jäi viimeiseksi Hillenburgille, jolloin hän menehtyi ALS-komplikaatioihin 26. marraskuuta 2018. Sarjan ohjaaja Vincent Waller tiedotti, että sarja kuitenkin jatketaan. Sarjasta on valmistettu myös paljon erilaisia oheistuotteita kuten sukkia, kahvikuppeja, julisteita ja kelloja.
Paavo Pesusieni on nimensä mukaisesti pesusieni, joka asuu lemmikkietanansa Karin kanssa ananaksen näköisessä talossa. Paavo Pesusieni on optimistinen ja vilpitön henkilö. Siitä huolimatta hän (ja samalla muutkin hänen ympärillään) joutuu usein vaikeuksiin. Paavo innostuu helposti ja yrittää herkästi liikaa ja kaikki päättyy usein katastrofiin. Tästä huolimatta Paavo säilyttää aina optimistisen elämänasenteensa.
Sarjan muita hahmoja ovat Paavon yksinkertainen meritähtiystävä Patrik Tähtönen ("Patrick Star"), pessimistinen tursas Jalmari Kalmari ("Squidward Tentacles"), saita Johtaja Einari Rapu ("Mr. Eugene H. Krabs"), tämän kilpailija Sulevi Plankton ("Sheldon J. Plankton"), Paavon herkästi stressaantuva autokoulunopettaja harmaapallokala Rouva Pöhö ("Mrs. Puff") sekä hyperaktiivinen orava Santa-Sanna ("Sandy Cheeks"), joka asuu merenpohjassa ilmakuvun alla ja on Paavon kaveri.
Sarjan alkuperäiset äänet.
"Time"-lehti on nimennyt sarjan yhdeksi kaikkien aikojen parhaimmista televisiosarjoista. Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Paavo Pesusienen sijalle 19 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Paavo Pesusieni oli sijalla 15. Sarja on ollut vuosia suosituin televisiosarja 2–11-vuotiaiden lasten keskuudessa ja tuottanut miljardien dollareiden voitot oheistuotteiden myynnissä.
Lääketieteen etiikka
Lääketieteen etiikka käsittelee sitä, mitkä ovat lääketieteen arvot ja periaatteet ja miten lääketieteessä voidaan tehdä eettisesti kestäviä valintoja. Lääketieteellinen etiikka voidaan katsoa osaksi bioetiikan alaa. Lääketieteen etiikka sitoo lääkäriä toimimaan ammatissaan eettisesti hyväksyttävien päämäärien puolesta. Kyseessä ei ole sama asia kuin lääkärin ammatin oikeudellinen säätely, sillä lainsäädäntö määrittelee vain eettisen minimin.
Lääketieteellisessä etiikassa voidaan katsoa olevan kuusi keskeistä käsitettä tai periaatetta:
Periaatteet voidaan muotoilla eri tavoin, joten usein myös seuraavat käsitteet tulevat esiin:Lääketieteen etiikkaan läheisesti liittyvä ala on "hoitoetiikka".
Suomen Lääkäriliitto hyväksyi vuonna 2003 seuraavat lääkärin perusarvot:
Bugatti Veyron
Bugatti Veyron on VW-konsernin omistaman Bugattin urheiluauto, jonka tuotanto ja markkinointi aloitettiin syksyllä 2005. Autoa valmistaa Bugatti Automobiles SAS -yhtiö Molsheimissa, Ranskassa. Auto on nimetty kilpa-autoilija Pierre Veyronin mukaan, joka voitti Bugattilla Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1939. Sen rajoitettu huippunopeus on 431,1 km/h.
Veyronin kehittely alkoi vuonna 1999 konseptimallilla EB 18/4. Se esiteltiin ensimmäisen kerran Tokyo Motor Show'ssa, ja silloinen esittelymalli muistutti melko tarkasti tuotantoon tullutta autoa. Olennainen muutos tapahtui moottorin suhteen. Konseptimallissa oli V18-moottori, kun taas tuotantomallissa on W16-moottori. Auton suunnitteli Volkswagen-konsernin Hartmut Warkuß.
Geneven autonäyttelyssä 2001 VW-konsernin silloinen pääjohtaja Ferdinand Piëch ilmoitti Veyronin tuotannon aloittamisesta. Hän lupasi auton olevan historian nopein, voimakkain ja kallein. Autoon sijoitettava W16-moottori oli ensimmäisen kerran esillä Bentley Hunaudières -konseptiautossa. Moottorissa olisi neljä turboahdinta, ja se kehittäisi 1001 hevosvoimaa eli 736 kW:n tehon. Nopeutta autolle luvattiin yli 407 km/h, ja hinnaksi arvioitiin miljoona euroa.
Auton kehittely jatkui koko vuoden 2001, ja loppuvuodesta ilmoitettiin, että auto tulisi tuotantoon vuonna 2003. Matkassa oli kuitenkin monta mutkaa. Auton ajovakaus suurilla nopeuksilla tuotti ongelmia, ja yksi prototyyppi tuhoutui koeajoradalla lehdistöesittelyn aikana. Veyronin tuotanto siirrettiin epämääräiseen tulevaisuuteen. Kehitystyötä johti aiemmin VW:n insinöörinä toiminut ja nyt Bugatista vastannut Wolfgang Schreiber. 
Huhtikuussa 2005 Veyronin tuotannon todettiin alkavan saman vuoden loppupuoliskolla ja tulevan saman tien myös markkinointiin. Ongelmat oli voitettu ja riittävä ajovakaus huippunopeuksillakin saavutettu.
Autoja on ennen tuotannon aloittamista tilattu muutama kymmenen kappaletta. Mallin kokonaistuotannoksi arvioidaan 300 kappaletta. Jokainen ajoneuvo kootaan ja valmistetaan yksilöllisesti käsityönä. Autossa on käytetty myös VW-konsernin tavallisempien automerkkien osia, joskin hyvin vähäisessä määrin. Molsheimissa Ranskassa rakennettavan superauton lasit on valmistettu Suomessa. Umpikorisen Veyronin valmistus päättyi 2011. Autosta on valmistettu myös yksittäiskappale erikoismalli Bugatti Veyron Pegaso Edition ukrainalaiselle miljonäärille.
Yhden auton valmistuskustannuksiksi, projektin kehityskulut huomioon ottaen, on arvioitu noin 2 miljoonaa Englannin puntaa, joten siihen nähden valmistaja myy autoa edullisesti.
Veyronissa on saksalaisen Dieter Burmesterin suunnittelemat äänentoistolaitteet.
Herbert von Karajan
Herbert von Karajan (5. huhtikuuta 1908 Salzburg – 16. heinäkuuta 1989 Anif) oli itävaltalainen kapellimestari. Hän toimi pitkään Berliinin filharmonikkojen ylikapellimestarina.
Karajan syntyi aromanialais-kreikkalaistaustaiselle isälle ja Itävaltalaiselle äidille lähellä Salzburgia, jossa hän opiskeli vuosina 1916–1926 Mozarteum-konservatoriossa. Debyyttinsä kapellimestarina hän teki Salzburg-festivaaleilla vuonna 1933. Karajan johti Wienin filharmonikkoja ensi kerran 1934 ja Berliinin filharmonikkoja 1937. Hän solmi levytyssopimuksen Deutsche Grammophon -yhtiön kanssa. Vuosina 1946–1960 Karajan oli läheisessä yhteistyössä lontoolaisen Philharmonia-orkesterin kanssa. Karajan nimitettiin vuonna 1955 elinikäiseksi Berliinin filharmonikkojen ylikapellimestariksi. Hän vieraili orkesterinsa kanssa Suomessa Sibelius-viikolla vuonna 1965.
Karajan levytti laajalti erityisesti romantiikan ajan teoksia, joissa hänen kaunis ja siloiteltu orkesterisointinsa on saanut ylistäviä arvioita. Karajan oli suuri Sibeliuksen musiikin puolestapuhuja saksankielisellä alueella.
Riboflaviini
Riboflaviini eli B-vitamiini (7,8-dimetyyli-10-ribityyli-isoalloksatsiini) on ihmiselle välttämätön vesiliukoinen vitamiini. Sitä tarvitaan aineenvaihdunnassa. Se on välttämätön ihon, kynsien ja hiusten terveydelle sekä yleiselle hyvinvoinnille. Riboflaviinia on solujen hapetus-pelkistysreaktioiden kannalta tärkeissä koentsyymeissä, flaviininukleotideissa. Riboflaviinista käytetään myös nimeä "laktoflaviini".
Riboflaviinia syntetisoivat kaikki vihreät kasvit ja monet mikrobit, ja sitä on kaikissa soluissa, erityisen runsaasti hiivassa. Riboflaviinia tuottavia mikrobeja ovat esimerkiksi homesieniin kuuluva "Ashbya gossypii", hiivasieniin kuuluva "Candida famata" ja Gram-positiivinen bakteeri "Bacillus subtilis". Hyviä riboflaviinin lähteitä ovat maito, juusto, vihreät lehtivihannekset, maksa, hiiva, mantelit ja soijapavut. Ultraviolettisäteily tuhoaa riboflaviinia, siksi maitoa ei pidä säilyttää lasikannussa.
Riboflaviinin kemiallinen kaava on CHNO, moolimassa 376.4 g/mol, sulamispiste 280 °C (hajoaa) ja CAS-numero 83-88-5. Ainetta liukenee veteen 0,01 g/100 ml 25 °C:n lämpötilassa.
Riboflaviinia käytetään myös elintarvikkeiden väriaineena. Sen E-koodi on E 101.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan riboflaviinia tulisi saada 0,14 mg/vrk ravinnosta energiana saatua megajoulea kohti eli aikuisilla naisilla noin 1,2–1,3 mg/vrk ja miehillä 1,4–1,6 mg/vrk. Lapsilla ja nuorilla suositus vaihtelee iän mukaan.
Suomessa naiset saavat riboflaviinia keskimäärin 1,7 mg/vrk (0,24 mg/MJ/vrk) ja miehet 2,1 mg/vrk (0,23 mg/MJ/vrk). Suosituksiin verrattuna ravinnosta saadaan ribolfaviinia enimmäkseen riittävästi, mutta osalla väestöä saanti on pienempää kuin keskimääräinen tarve. Ravintoainevalmisteiden käyttö parantaa tilannetta jonkin verran. Suomalaisten tärkein riboflaviinin lähde ovat maitovalmisteet. Riboflaviinia saadaan myös liharuoista ja viljavalmisteista.
Phoebe (kuu)
Phoebe on Saturnuksen kuu. Sen löysi William Henry Pickering 13. maaliskuuta 1898. Se löytyi valokuvalevyjä hyväksikäyttämällä. Phoebe oli ensimmäinen kuvaamalla löydetty kuu.
Phoebe on saanut nimensä kreikkalaisen mytologian mukaan, tosin joskus siitä käytetään nimitystä Saturn IX. Yli sadan vuoden ajan Phoebea luultiin Saturnuksen uloimmaksi kuuksi, kunnes vuonna 2000 Saturnukselta löytyi vielä kauempia pienempikokoisia kuita kuten Paaliaq, Albiorix, Siarnaq, Tarvos ja Ymir.
Phoebe kiertää vastakkaiseen suuntaan verrattuna planeetan ja muiden kuiden kiertosuuntaan.
VVT-i
VVT-i () on Toyotan kehittämä järjestelmä auton moottorin imuventtiilien ajoituksen portaattomaan säätämiseen ajotilanteen mukaan. Optimaalisella ajoituksella saadaan aikaiseksi sopivimmat pakokaasujen virtaukset, korkeampi maksimiteho, parempi maksimivääntö laajalla alueella, vähentynyt polttoaineenkulutus ja pienemmät pakokaasupäästöt.
Muuttuvalla venttiiliajoituksella käyttökelpoista kierroslukualuetta on saatu kasvatettua. VVT-i:n käyttöyksikkö sijaitsee imunokka-akselin päässä ja öljynpaine sille tulee nokka-akselin kautta. Ketjupyörään kiinnitetyn kotelon sisällä on imunokka-akselissa kiinni oleva siipiosa. Se, säätyykö ajoitus aikaisemmalle vai myöhäisemmälle, riippuu siitä kummalle puolen siipiosaa öljynpaine vaikuttaa.
Isorokkorokote
Isorokkorokote on isorokon torjumiseen tarkoitettu rokote. Rokote sisältää elävää vaccinia-virusta, jonka alkuperä on tuntematon. Alkujaan rokotteen kehitti Edward Jenner käyttämällä lehmärokkovirusta.
Englannissa pakollisista isorokkorokotuksista luovuttiin 1907. Suomessa pakollisista rokotuksista luovuttiin 1951 ja vapaaehtoisia rokotuksia järjestettiin vielä 1970-luvun lopulle. Viimeinen isorokkoepidemia koettiin Suomessa vuonna 1936.
Berndt Leonard Frosterus
Berndt Leonard Frosterus (10. heinäkuuta 1808 Siikajoki – 10. helmikuuta 1887 Kärsämäki) oli suomalainen kirkkoherra.
Frosteruksen vanhemmat olivat Siikajoen kappalainen Israel Frosterus (1767–1826) ja Anna Eleonora Stjerncreutz. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1827. Frosterus vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1832.
Frosterus oli Lohtajan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1832 ja saarnaajana Töysässä vuodesta 1839. Hänet valittiin Kärsämäen kappalaiseksi 1844 ja hän astui tähän virkaan 1847. Frosterus sai varapastorin arvon 1852 ja hänestä tuli Kärsämäen kirkkoherra 1861. Frosterus sai rovastin arvon 1867 ja hän oli vt. lääninrovastina vuodesta 1876 ja vakinaisena lääninrovastina vuodesta 1879.
Frosteruksen teos "Helposti käsitettävä Perustus-Tieto kaikenlaiseen soitantoon" vuodelta 1871 oli ensimmäinen suomenkielinen opas soittamiseen.
Frosterus oli naimiaissa 1837–1885 Charlotta Karolina Elfvingin (k. 1885) kanssa.
Nimellä "B. L. Routanen":
Nimellä "L. Routanen":
Jaakobin paini
Jaakobin paini on Vanhan testamentin Ensimmäisen Mooseksen kirjan (1. Moos. 32:23-33) sekä Hoosean kirjan 12. luvussa kuvattu tapahtuma, jossa Jaakob painii koko yön ajan tuntemattoman miehen kanssa voittaen tämän aamun koittaessa. Voitettu mies nimeää Jaakobin uudelleen Isra-Eliksi (hepreaksi "El kamppailee" tai "El hallitsee").
Jaakob itse luonnehti tapahtunutta: "Minä olen nähnyt Jumalan kasvoista kasvoihin, ja silti olen elossa."
Jaakob rakensi tuon tapahtuman johdosta alttarin antaen sille nimeksi "El-Elohe-Israel" (1.Moos 33:20), "El, Israelin Jumala".
Jaakobista tuli Israelin 12 heimon kantaisä. Tilanne tapahtui Jaakobin matkalla takaisin Kaanaaseen, luvattuun maahan. Aihe on saanut suurta suosiota kuvataiteilijoiden keskuudessa ja sen ovat tulkinneet mm. Rembrandt (1659), Gustave Doré (1855), Eugène Delacroix (1861), Alexander Louis Leloir (1865), Léon Bonnat (1876), Gustave Moreau (1878), Paul Gauguin (1888).
Jaakopinpainiksi kutsutaan nykyisessä kielenkäytössä tilannetta, jossa henkilö joutuu ratkaisemaan suuren sisäisen ristiriidan.
Šillinki
Šillinki (lyhenne sh. tai š, muinaisyläsaksan "scilling") on useiden maiden valuuttojen nimitys. Nykyisin käytössä olevia tämännimisiä rahayksiköitä ovat Kenian, Ugandan ja Somalian šillinki. Myös Itävallan rahayksikkönä ennen euroon siirtymistä oli šillinki.
Šillinki () oli käytössä myös Isossa-Britanniassa punnan jakoyksikkönä ennen vuoden 1971 rahauudistusta ("Decimal Day"). Yksi šillinki oli 1/20 puntaa, ja se jakautui 12 penniin (engl. "penny"). Vanhoja yhden ja kahden šillingin kolikoita oli liikkeellä vielä kauan uudistuksen jälkeenkin, jolloin ne olivat 5 ja 10 uuden pennin eli edelleen 1/20 ja 1/10 punnan arvoisia.
Sana "šillinki" on samaa juurta kuin suomen kielen "killinki". Ruotsissa killinki () oli rahayksikkö, arvoltaan 1/48 taalaria. Sana "killinki" esiintyy edelleen puhekielessä: "Sinne meni viimeinenkin killinki."
Gaius (lainoppinut)
Gaius oli roomalainen lainoppinut. Hänen koko nimeään ei tunneta, Gaius on pelkkä praenomen.
Gaius eli Hadrianuksen, Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Commoduksen aikana. Hänen teoksensa on kirjoitettu vuosien 130 ja 180 välillä, jolloin Rooman valtakunta oli vauraimmillaan ja sen hallinto parhaimmillaan. Hänen pääteoksensa on vuonna 161 kirjoitettu roomalaisen oikeuden oppikirja "Institutionum commentarii IV". Se on osa neliosaista "Institutiones"-teosta, joka on ainoa kokonaisena säilynyt klassisen roomalaisen juristerian teos. Se löydettiin Veronasta vuonna 1816.
Galatia
Galatia () on entinen kreikkalainen maakunta Vähässä-Aasiassa eli nykyisessä Turkissa nykyisen Ankaran kaupungin ympärillä. Maakunta on saanut nimensä sinne noin vuonna 278 eaa. siirtyneistä kelteistä.
Aleksanteri Suuren valtakunta hajosi hänen kuolemansa jälkeen useaan osaan. Aleksanterin sotapäällikkö Lysimakhos hallitsi Traakiassa kuolemaansa vuonna 281 eaa. asti. Pohjoisesta tulleet keltit murtautuivat Lysimakhoksen kuningaskunnan rippeiden läpi. Keltit hyökkäsivät muun muassa Kreikkaan, jossa heidät kukistettiin Delfoin edustalla vuonna 279 eaa. Osa kelteistä asettui Traakiaan ja he perustivat Tyliksen kuningaskunnan. Tämä kuningaskunta hajosi kuitenkin noin vuonna 212 eaa.
Osa kelteistä siirtyi Vähään-Aasiaan johtajansa Lutariuksen tai Leonnoriuksen johdolla vuonna 278 eaa. Osa heistä saapui Bithynian Nikomedeen pyynnöstä. Nikomedes käytti kelttejä sodassaan vallanhavittelijaa Zipoetestä vastaan. Keltit hyökkäsivät kuitenkin Vähän-Aasian kreikkalaisia kaupunkeja vastaan. Vähään-Aasiaan muutti kokonaisia kelttiheimoja ("tolistoagii", "tectosages" ja "trocmi"). Aluksi keltit elivät ryöstelemällä kaupunkeja ympäri Vähää-Aasiaa. Useat hallitsijat joutuivat pakon edessä maksamaan suuria lunnaita päästäkseen heistä eroon. Seleukidit yrittivät kukistaa keltit, koska he pitivät Vähää-Aasiaa osana omaa aluettaan. Antiokhos I kukistikin keltit taistelussa, joka käytiin joskus vuoden 270 eaa. paikkeilla. Keltit eivät kuitenkaan kukistuneet vaan jatkoivat toimintaansa. Keltit toimivat myös palkkasotilaina eri hellenististen hallitsijoiden armeijoissa.
Keltit kukisti perusteellisesti Pergamonin kuningas Attalos I. Keltit asettuivat sen jälkeen Fryygian pohjoisosaan, joka sai nimekseen Galatia kelttien mukaan. Galatiaan asetuttuaan keltit pitivät vielä kiinni entisistä heimoryhmittymistään. Vasta 100-luvulla galatialaisten yläluokka alkoi hellenisoitua.
Galilea
Galilea (lat. "Galileia", hepreaksi "hagalil" הגליל, arabiaksi "al-Jaleel" الجليل) on alue pohjoisessa Israelissa Jordan-joen länsipuolella. Galileaan kuuluu suuri osa Pohjoisesta hallintoalueesta ja Haifan hallintoalueesta. Perinteisesti Galilea on jaettu Ylä-Galileaan (hepr. גליל עליון‎ "Galil Elyon"), Ala-Galileaan (hepr. גליל תחתון‎ "Galil Tahton"), ja Länsi-Galileaan (hepr. גליל מערבי‎ "Galil Ma'aravi").
Alueen asukkaita galilealaisia halveksittiin aiemmin heidän sekarotuisuutensa ja kielimurteensa takia. Jeesus tunnetaan galilealaisena.
Suurin osa Galileasta on kivistä maastoa, 500–700 metrin korkeudessa. Alueella on useita korkeita vuoria, mukaan lukien Taaborin vuori ja Har Meron, joiden lämpötilat ovat suhteellisen matalia ja sademäärät suuria. Tämän ilmaston seurauksena kasvillisuus ja eläimistö kukoistavat ja monet linnut muuttavat vuosittain viileämmästä ilmastosta Afrikkaan ja takaisin Hula-Jordanin käytävää pitkin. Virrat ja vesiputoukset, jälkimmäiset erityisesti Ylä-Galileassa, yhdessä laajojen vihreiden kenttien, värikkäiden villikukkien ja monien raamatullisesti tärkeiden kaupunkien kanssa tekevät alueesta suositun turistikohteen.
Johtuen suurista sademääristä (900–1200 mm), leudosta ilmastosta ja korkeista vuorista (Har Meronin vuori 1 000–1 208 metriä merenpinnasta), Ylä-Galilean alueella on erityistä kasvillisuutta ja eläimistöä: okakataja ("Juniperus oxycedrus"), libanoninsetri ("Cedrus libani"), joka kasvaa pienessä metsikössä Har Meronin vuorella, syklaamit, pionit ja turkinalppiruusu ("Rhododendron ponticum"), joka joskus esiintyy Har Meronilla.
Tikkurilan rautatieasema
Tikkurilan rautatieasema (, ) on rautatie- ja linja-autoasema Vantaalla Jokiniemen ja Tikkurilan kaupunginosien rajalla. Helsingin päärautatieasemalle on sieltä matkaa noin 16 kilometriä ja Helsinki-Vantaan lentoasemalle noin viisi kilometriä.
Kun päärataosuus Helsingistä Hämeenlinnaan rakennettiin vuosina 1857–1862, Tikkurila oli yksi seitsemästä ensimmäisestä asemasta. Näistä asemista tiilisiä asemarakennuksia olivat Helsinki, Tikkurila ja Hämeenlinna, loput rakennettiin puusta. Aseman rakentaminen aloitettiin vuonna 1859. Tikkurilan vanha asemarakennus tehtiin tiilestä todennäköisesti sen takia, että rautatiejohtokunnan mielestä Tikkurilan liikenteellinen merkitys oli suuri.
Sitä se onkin, mutta kesti vielä kauan, ennen kuin Tikkurilasta tuli suuri asutustaajama. 1900-luvun puolivälistä nykypäivään siitä on kasvanut Vantaan hallinnollinen keskus sekä joukkoliikenteen keskusasema. Vanha asema jäi käytöstä vuonna 1978, jolloin vähän pohjoisemmaksi valmistui uusi tiilinen asema. Nykyisin vanhassa asemarakennuksessa toimii Vantaan kaupunginmuseo.
Kaukojunat alkoivat pysähtyä Tikkurilassa vaiheittain vuosituhannen vaihteesta lähtien. Kaikki matkustajajunat (myös Pendolinot ja Venäjän junat) ovat pysähtyneet Tikkurilassa 3. syyskuuta 2006 lähtien lukuun ottamatta D-lähijunaa, jota ajetaan ruuhka-ajan lisävuorona sekä vuosina 2007–2011 liikennöinyttä G-lähijunaa.
1. tammikuuta 2015 Tikkurilan vanha asemarakennus korvattiin uudella asemakeskuksella, Dixillä, jossa on seitsemän tuhannen neliömetrin kokoiset liike- ja toimistotilat. Linja-autoterminaali siirtyi hieman pohjoisemmaksi Ratatien varteen, ja käyttöön otettiin radan ylle rakennettu läpinäkyvä asemasilta, joka on osa Kehärata-hanketta. Asemasillan rakentaminen liikennöidyn radan päällä oli teknisesti erittäin vaativaa. Dixin ostoskeskus avattiin 15. tammikuuta.
Heinäkuussa 2015 käyttöön tulleen Kehäradan toivotaan nostavan Tikkurilan aseman Suomen toiseksi vilkkaimmaksi asemaksi. Kehärata yhdistyy Vantaankosken rataan kulkien Helsinki-Vantaan lentoaseman kautta ja näin ollen tekee Tikkurilan asemasta tärkeimmän liitoskohdan kaukojunien ja Helsinki-Vantaan lentoaseman välille.
250 metriä pitkä Dixi-keskus laajenee tulevaisuudessa 350 metrin pituiseksi. Vanhan asemakeskuksen paikalle rakennetaan lisää toimisto- ja liiketiloja yhdeksään kerrokseen.Tikkurilassa pysähtyvät kaikki päärataa ja oikorataa pitkin kulkevat Helsingistä lähtevät ja sinne saapuvat kaukojunat. Junista on yhteys I-junalla Helsinki-Vantaan lentoasemalle.Laituri 5
Laituri 6
Laituri 7
Laituri 8
Laituri 9
Laituri 10
Laituri 11
Laituri 12
Laituri 13
Laituri 14
Laituri 15
Laituri 16
Laituri 17
Café Europa
Café Europa ("G.I. Blues") on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosassa näytteli Elvis Presley. Elokuvan ohjasi Norman Taurog.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 2. toukokuuta 1960, kun Presley oli vielä armeijassa Länsi-Saksassa. Aluksi elokuvaan kuvattiin kohtauksia, joihin häntä ei tarvittu. Jotta kuvaukset voidaan aloittaa ennen näyttelijän läsnäoloa, on oltava varmuus siitä, että hän tekee elokuvan. Elviksen tapauksessa siihen saattoi luottaa, sillä managerina toiminut Tom Parker oli tehnyt useamman elokuvan sopimuksen kerrallaan. "Café Europa" -elokuvasta Elvis tuli saamaan 175 000 dollaria.
Elokuvan tuottajana toimi elokuva-alan uranuurtaja Hal B. Wallis. Erikoisesta huumorintajustaan tunnetun Parkerin kerrotaan teettäneen yhden kappaleen sanomalehden etusivua, jossa luki suurella tekstillä ”Elvis värväytyi uudelleen!” ja alla pienellä tekstillä ”Hal Wallis pyörtyi”. Tarina kertoo, että Wallis pyörtyi ennen kuin ehti lukea pientä tekstiä. "Café Europa" tuotti Wallikselle niin paljon, että sen tekemättä jääminen olisi käynyt hänelle kalliiksi.
Elokuvan todellinen kuvaaminen alkoi Elviksen palattua armeijasta. Juliet Prowse oli palkattu naispääosaan.
Yhdysvaltain 6 000 elokuvateatterissa nuoret jonottivat katsomaan Elviksen uusinta elokuvaa, jossa miehellä ei ollut kuuluisia pulisonkeja eikä tyylikästä hiustyyliään, sillä armeijassa ne leikattiin myös Elvikseltä.
Elokuvan soundtrack oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Soundtrackiltä tuli muutama pikkumenestys, esimerkiksi nimikappale ”G. I. Blues” sekä ”Wooden Heart”, ”Tonight Is So Right for Love” ja ”Pocketful of Rainbows”.
Dan Quayle
James Danforth ”Dan” Quayle (s. 4. helmikuuta 1947 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi varapresidenttinä George H. W. Bushin presidenttikaudella 1989–1993.
Quayle syntyi varakkaaseen indianalaiseen kustantajasukuun. Suku on kotoisin Mansaarelta, mistä johtuu heidän harvinainen sukunimensä. Dan Quayle suoritti yliopistolliset tutkinnot valtiotieteessä 1969 ja oikeustieteessä 1974 ja palveli Indianan kansalliskaartissa 1969–1975. '
Quayle työskenteli virkamiehenä ja juristina ennen valintaansa kongressin edustajainhuoneeseen 1976 ja senaattiin 1986.
George H. W. Bush valitsi 1988 Quaylen varapresidenttiehdokkaakseen, ja hän toimi varapresidenttinä koko Bushin presidenttikauden ajan 1989–1993. Quaylen asema valtion johdossa oli vähäisempi kuin seuraajillaan Gorella ja Cheneyllä.
Quaylen kokemuksen riittävyyttä varapresidentiksi epäiltiin avoimesti. Demokraattien varapresidenttiehdokas Lloyd Bentsenin kanssa käymässään väittelyssä Quayle vertasi kokeneisuuttaan John F. Kennedyyn, minkä jälkeen Bentsen totesi lakonisesti palvelleensa Kennedyn kanssa ja: ”senaattori, ette ole todellakaan mikään Jack Kennedy”.
Quayle oli varapresidenttinä kansallisen avaruusviraston National Space Councilin ensimmäinen puhemies. Kesällä 1989 presidentti Bushin ilmoittaessa avaruusasema Freedomin rakentamisesta ja paluusta Kuuhun ja miehitetystä lennosta Marsiin Quaylelta kysyttiin hänen ajatuksiaan Mars-lennosta. Hämmentävässä lausunnossaan lehdistölle Quayle sanoi Marsin olevan samalla radalla kuin Maa ja kertoi nähneensä kuvia Marsin ”kanavista”, mikä tarkoittaisi että siellä on vettä ja happea. Quayle saikin vuoden 1992 humoristisen Ig Nobel -palkinnon, koska hänen sanottiin osoittavan tiedekoulutuksen tärkeyden.
Quaylen tunnetuin julkinen töppäys sattui, kun hän toimi tuomarina koululaisten tavauskilpailuissa New Jerseyn Trentonissa 15. kesäkuuta 1992 ja korjasi oikean vastaukseen sanaan "potato" (peruna) väärin. Quaylen muistelmien mukaan hän käytti koulun antamia kortteja, joissa piti olla oikeat vastaukset, ja luki ylimääräisen e-kirjaimen sieltä.
Bush ja Quayle pyrkivät uudelle kaudelle vuoden 1992 vaaleissa, mutta hävisivät Bill Clintonin ja Al Goren muodostamalle parivaljakolle. Quayle vetäytyi vuoden 1996 republikaanien presidenttiehdokasnimityksestä terveysongelmien vuoksi. Hän pyrki uudelleen presidenttiehdokkaaksi George W. Bushia vastaan 2000, mutta jäi valitsematta. Vuodesta 1952 vuoteen 2008 vain kaksi muuta entistä varapresidenttiä ei ollut ehdolla presidentiksi (Spiro Agnew ja Nelson A. Rockefeller).
Varapresidenttikautensa jälkeen Quayle on työskennellyt yksityisellä sektorilla Cerberus-nimisessä sijoitusyhtiössä.
Quayle meni naimisiin Marilyn Tuckerin kanssa vuonna 1972. Heillä on kolme lasta, pojat Tucker ja Ben sekä tytär Corinne.
Galenos
Klaudios Galenos (, , n. 130–201 jaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri, psykologi, kokeellinen fysiologi ja kirjailija. Hän oli kotoisin Pergamonista. Hän todennäköisesti opiskeli jossain vaiheessa Memfiin "Elämän talossa", egyptiläisen lääketieteen jumalan Imhotepin (kreikkalaisten Asklepios) temppelissä. Ainakin osa hänen teoksistaan on suoria käännöksiä vanhoista egyptiläisistä lääketieteellisistä papyrusteksteistä.
Galenoksen anatomia perustui eläinten leikkelyyn ja sen nojalla hän teki johtopäätöksiä myös ihmisten ruumiinrakenteesta. Galenos oli lääketieteellisenä auktoriteettina läpi koko keskiajan. Hän työskenteli sotilassairaaloissa, joissa hän oppi hiljalleen paljon ihmisruumiista ja pystyi sitten hyödyntämään näitä tietoja sairaalan ulkopuolella. Juuri tämä ihmisruumiiden tutkinta johti hyvin nykyaikaisiin teorioihin, jotka säilyivät jopa liiankin pitkään.
Vuonna 161 Galenos muutti Pergamonista Roomaan ja alkoi työskennellä Colosseumin gladiaattoreiden lääkärinä. Hänen maineensa alkoi levitä kaupungissa, ja keisari Marcus Aurelius kutsui hänet hoviinsa. Vähitellen Galenos kohosi keisarin henkilääkäriksi. Galenos alkoi pitää lääketieteellisiä luentoja ja näytöksiä saadakseen roomalaiset luopumaan taikauskostaan. Vaikka kirurgiaa pidettiinkin vain äärimmäisenä keinona, lääkärit alkoivat tehdä kirurgisia toimenpiteitä. Esimerkiksi Riministä on arkeologisissa kaivauksissa löytynyt kirurgisten instrumenttien kokoelma 100-luvun lopulta. Löytö osoittaa, että myös aivokirurgiaa harjoitettiin.
Galenos ehti elämänsä aikana kirjoittaa 350 teosta tai kirjoitusta anatomiasta, kirurgiasta ja lääketieteestä ennen kuolemaansa noin vuonna 200. Monet hänen tekemänsä anatomian ja fysiologian havainnot pitävät täysin paikkansa. Hän todisti, että virtsa erittyy munuaisissa ja havaitsi 7 niistä 12 aivohermosta, jotka ovat yhteydessä suoraan aivoihin. Hän todisti, että tuberkuloosi on tartuntatauti. Hän havaitsi, että valtimot kuljettavat verta, eivät ilmaa kuten siihen asti luultiin. Galenos nosti lääkäreiden ammattikunnan arvostusta, eikä puoskarointia enää rinnastettu lääketieteen kanssa.
Galenos ei kuitenkaan ollut täysin perillä ruumiintoiminnoista. Hän ei ymmärtänyt veren kiertävän kehää, vaan luuli maksan tuottavan jatkuvasti uutta verta, joka sydämestä leviäsi elimistöön latautuneena erilaisilla hengillä. Hän oletti virheellisesti, että ihmisen sydämen kammioiden välillä oli reikiä. Hän uskoi antiikin tapaan, että ihminen koostui neljästä alkuaineesta, maasta, vedestä, ilmasta ja tulesta. Kullakin alkuaineella ja sitä vastaavalla nesteellä olisi tietyt perusominaisuudet. Sairaus oli tila, joka johtui nestetasapainon häiriöstä.
Galenoksen teorioita ei oltu valmiita kyseenalaistamaan kuin uuden lääketieteen synnyn aikoihin. Erityisesti 1500-luvulla elänyt Andreas Vesalius ansioitui uuden lääketieteen synnyttämisessä.
Muun muassa Suomen lääkärikoulutuksessa vuoteen 2011 asti käytössä ollut pääsykoekirja on nimetty Galenoksen mukaan.
Tyrtaios
Tyrtaios (600-luku eaa.) oli kreikkalainen runoilija. Hän oli Spartan kansallisrunoilija ja kreikkalaisen valtiollisen ja sotaisan elegiarunouden tunnetuimpia edustajia.
Messenialaissotien aikana hän innosti maanmiehiään uljauteen isänmaan puolesta. Kun sotatilan aiheuttamat vauriot synnyttivät levottomuuksia, hän tyynnytti ihmisiä esittämällä Eunomia-elegiassaan esi-isien suurtöitä ja heidän luomansa valtiorakenteen perusaatteita. Elegioissaan Tyrtaios käytti Joonian murretta. Jälkipolville on säilynyt kolme täydellistä ja yhdeksän katkelmallista Tyrtaioksen runoa, jotka hyvin kuvastavat silloista aikaa ja vallitsevia oloja.
Viktor Rydberg on mukaillut erään Tyrtaioksen elegian runoksi "Athénernas sång", jonka Jean Sibelius on säveltänyt ja josta on useita suomennoksia nimellä "Ateenalaisten laulu". Nimestään huolimatta se siis alkujaan ei ole peräsin Ateenasta vaan Spartasta.
Kiel
Kiel () on satamakaupunki Itämeren rannalla Pohjois-Saksassa. Se on Schleswig-Holsteinin osavaltion pääkaupunki. Vuoden 2014 lopussa kaupungin asukasluku oli 243 148, joten se on asukasluvultaan Schleswig-Holsteinin suurin kaupunki. Kielin pinta-ala on 118,65 km².
Kylä perustettiin 1233 ja muutettiin kaupungiksi 1242. Kiel, Holsteinin herttuakunnan pääkaupunki, oli Hansaliiton jäsen vuodesta 1284 vuoteen 1518. Herttuakunta oli Tanskan kuninkaan alaisuudessa vuodesta 1773 vuoteen 1864. Koska Tanskan kuningas kuitenkin hallitsi Holsteinia vain personaaliunionin kautta, Holstein pysyi saksalais-roomalaisen keisarikunnan osana eikä Kieliäkään liitetty Tanskaan. Edes keisarikunnan hajoaminen vuonna 1806 ei muuttanut tilannetta, vaan Tanskan kuninkaan valta perustui myöhemminkin ainoastaan hänen asemaansa Holsteinin herttuana.
Vuonna 1864 Preussi ja Itävalta valtasivat Kielin ja hallitsivat sitä aluksi yhteisesti, kunnes Preussin ja Itävallan välinen sota johti vuonna 1867 Kielin liittämiseen Preussiin. Preussi teki Kielistä Itämeren tärkeimmän satamakaupungin, ja vuoden 1864 asukaslukuun (17 000) verrattuna kaupungin väkiluku ensin yli kuusinkertaistui (108 000) vuoteen 1900 ja sitten vielä lähes kaksinkertaistui (212 000) vuoteen 1910 mennessä.
1895 avattiin kaupungista alkunsa saava Kielin kanava.
Kiel oli 1900-luvun alkupuolella Saksan tärkein satamakaupunki, minkä vuoksi liittoutuneet pommittivat sen raunioiksi toisessa maailmansodassa. Kielin sotasatama räjäytettiin 5. helmikuuta 1950. Tämän vuoksi melkein kaikki kaupungin rakennukset ovat alle 70 vuotta vanhoja, vaikka kaupungissa juhlittiin suuria 750-vuotisjuhlia 1992. Tuhoista huolimatta Kiel nousi sodan jälkeen Schleswig-Holsteinin osavaltion pääkaupungiksi, ja aluehallinto siirtyi sinne Schleswigin kaupungista.
Kansainvälisesti tunnettuja ovat vuonna 1665 perustettu Kielin yliopisto sekä sen yhteydessä toimiva Maailmantalouden laitos ().
Kielissä vuoden lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 21,3 °C. Keskimääräinen alin lämpötila on nollassa tammikuussa, joka on vuoden kylmin kuukausi. Eniten sataa heinäkuussa, keskimäärin 88 mm.
Kiel on Saksan tärkeimpiä matkustajasatamia ja Itämerelle suuntautuvan laivaliikenteen kannalta tärkeä tavarasatama. Säännöllisiä matkustajalauttayhteyksiä on Ruotsin Göteborgiin, Norjan Osloon sekä Liettuan Klaipėdaan. Kielin sataman kautta kulki noin 6,3 miljoonaa tonnia tavaraa vuonna 2013.
Vuosina 1936 ja 1972 Kielissä pidettiin olympialaisten purjehduskisat. Käsipalloseura THW Kiel on voittanut Saksan mestaruuden 14 kertaa sekä Euroopan mestareiden liigan vuosina 2007, 2010 ja 2012 ja on näin Saksan menestynein seurajoukkue. Jalkapalloseura Holstein Kiel pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Kielillä on ystävyyskaupunkeja seitsemässä maassa:
Theognis
Theognis (500-luku eaa.) oli kreikkalainen runoilija. Hän oli kotoisin Megarasta.
Hän oli kreikkalaisen elegiarunouden pääedustajia. Theognis kirjoitti 1 400 riviä runoutta, joka on yli puolet Aleksanteri Suuren aikaa edeltäneestä elegiarunoudesta.
Theokritos
Theokritos (, s. noin 305 eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija, joka oli kotoisin Syrakusasta. Hän oli kreikkalaisen paimenrunouden perustaja ja pääedustaja.
Theokritoksen elämästä tiedetään vain vähän eikä hänen tarkkoja elinvuosiaankaan tunneta. Hän vaikuttaa kirjoittaneen varhaisimmat runonsa joskus vuosien 275 ja 270 eaa. välillä, sillä runoissa on viittauksia Syrakusan hallitsijaan Hieroniin ja Egyptin kuninkaaseen Ptolemaios Filadelfokseen. Theokritoksen katsotaan yleensä syntyneen Syrakusassa, mihin myös hänen runonsa viittaavat, mutta jotkut ovat pitäneet hänen kotipaikkanaan Kos-saarta. Kosilla hän joka tapauksessa asui myöhemmin, samoin kuin Aleksandriassa.
Runoudessa Theokritoksen opettajana on toiminut Kallimakhos. Tämän lisäksi Theokritos on saanut runouteensa vaikutteita Filetaalta ja Apollonios Rhodoslaiselta. Runoilijana Theokritos on toiminut selvästi ainakin Aleksandriassa lähellä Ptolemaiosten hovia. Hän ei ilmeisesti julkaissut koskaan itse kokoelmaa runoistaan.
Joidenkin tietojen mukaan Theokritos oli Simikhoksen poika ja hänen oikea nimensä olisi ollut Moskhos. Toisten tietojen mukaan hänen isänsä olisi kuitenkin ollut Praksagoras ja äitinsä Filina.
Theokritos kirjoitti 30 idyllirunoa. Niistä itse asiassa vain kahdeksan on paimenidyllejä, vaikka Theokritos tunnetaan juuri paimenrunoudestaan. Muut runot käsittelevät monenlaisia muita aiheita. Yleinen aihe on rakkaus, ja muodoltaan runoissa on esimerkiksi dialogeja, eräänlaisia pienoiseepoksia ("epyllion") sekä ylistysrunoja hallitsijoille. Theokritokselle itselleen idylli tarkoitti lähinnä lyhyttä runoa. Theokritoksen runot on kirjoitettu doorilaisen murteen piirteitä sisältävällä taidekielellä. Osaa runoista pidetään epäperäisinä.
Theokritoksen idyllit tunnetaan numeroilla ja seuraavilla nimillä (suomennoksessa käytetty nimi on ensimmäisenä; kreikankielisen nimen suora käännös viimeisenä, mikäli se poikkeaa ensin mainitusta; yleisesti epäperäisinä pidetyt idyllit on merkitty tähdellä):Paimenrunojen lisäksi Theokritoksen nimissä on säilynyt 24 epigrammia, joista 22 sisältyy "Kreikkalaiseen antologiaan". Monia epigrammeista pidetään epäperäisinä.
Theokritoksen runous ja erityisesti paimenrunous sai useita seuraajia kreikkalaisessa maailmassa. Tunnetuimpia seuraajia ovat Moskhos ja Bion. Roomalainen yleisö sai tutustua Theokritokseen Artemidoroksen ja Theonin koostamien kokoelmien välityksellä. Merkittävin Theokritoksen seuraaja paimenrunoilijana on roomalainen Vergilius, joka teki paimenrunoudesta oman erillisen kirjallisuudenlajin ja lujitti Theokritoksen asemaa tämän runouden lajin perustajana. Theokritoksen vaikutus jatkui uudella ajalla kun hänen runoutensa löydettiin uudelleen.
Kallimakhos
Kallimakhos (n. 305 eaa. – n. 240 eaa.) oli kreikkalainen grammaatikko ja runoilija. Hän oli kotoisin Kyrenestä. Hän edusti uutta runoilijatyyppiä, "oppinutta runoilijaa", joka sekoitti runoteoksiinsa tietoaineistoa.
Kallimakhos laati Aleksandriassa laajan kirjallisuushistoriallisen ja bibliografisen luettelon "Pinakes". Tällaista tutkimusta alettiin nimittää filologiaksi. Runouden alalla Kallimakhos kirjoitti myös muun muassa elegioja, hymnejä ja epigrammeja.
Kallimakhos oli useiden roomalaisten kirjailijoiden esikuva. Niinpä Propertius sovelsi 20-luvulla eaa. runoihinsa Kallimakhoksen "Aitia"-teoksen rakkaustematiikkaa Rooman oloihin. Muutamaa vuosikymmentä aikaisemmin Catullus käytti epigrammeissaan Kallimakhoksen aihetta, jossa Egyptin kuningatar Bereniken hiuskiehkura muuttuu tähtikuvioksi.
Kallikrates
Kallikrates (400-luku eaa.) oli kreikkalainen arkkitehti. Hän rakensi yhdessä Iktinoksen kanssa Ateenaan vuonna 434 eaa. valmistuneen Parthenonin. Hän on todennäköisesti suunnitellut myös Ateenan Nike Apteroksen temppelin.
Iktinos
Iktinos (400-luku eaa.) oli kreikkalainen arkkitehti. Hän suunnitteli Ateenan Parthenonin (447–432 eaa.) yhdessä Kallikrateen kanssa.
Täydellisin säilynyt esimerkki Iktinoksen töistä on Ateenan Hefaistoksen temppeli. Temppeli on doorilaista tyyliä. Se on säilynyt lähes täydellisesti, koska se on ollut kirkkona.
Polybios
Polybios (, n. 203–118 eaa.) oli hellenistisen ajan historioitsija, jonka tuotannosta suuri osa on säilynyt. Hän syntyi Arkadian Megalopoliissa. Polybios oli panttivankina Roomassa seitsemäntoista vuotta, minä aikana hän ehti hyvin tutustua Rooman oloihin. Hänen pääteoksensa on "Historiai", jossa ensimmäisen kerran esitetään Rooman valtakunnan maailmanhistoriallinen merkitys.
Polybios jäi vangiksi yhdessä tuhannen muun kreikkalaisen kanssa taistellessaan Akhaian liiton joukoissa Pydnan taistelussa. Vankeusaika kului kuitenkin miellyttävästi, kun hän joutui Pydnan voittajan Lucius Aemilius Paulluksen palvelijaksi. Isäntänsä kanssa hän pääsi liikkumaan Rooman valtakunnan eri osissa, ja näillä matkoilla hän muodosti vahvan näkemyksensä Roomasta.
Polybioksen päätyö, 40 kirjan laajuinen "Historiai"-teos on säilynyt alkuosaltaan. Teoksessa tarkasteltiin Rooman nousua Välimeren mahtitekijäksi puunilaissotien aikana vuosina 220–146 eaa. Hän oli suuri Rooman ihailija, mutta pyrki esittämään vain tosiasioita. Keskiajalla Polybios vajosi unohduksiin lännessä, mutta Bysantissa hänet tunnettiin. Renessanssi nosti hänet uudelleen maineeseen. Hänen teoksiaan ovat lukeneet esimerkiksi Machiavelli, Montesquieu ja Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf. Sanotaan, että Montesquieun kautta Polybioksen ajatukset välittyivät Yhdysvaltojen perustuslakiin ja siinä käytettyyn vallan kolmijako-oppiin.