hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Topaasi
Topaasi on silikaatteihin kuuluva mineraali, jossa on mukana alumiinia sekä fluoria ja jonka kaava on AlSiO(F,OH). Topaasin kiderakenne on rombinen ja kiteet ovat yleensä prisman muotoisia. Topaasin kovuus Mohsin asteikolla on 8, mutta erittäin herkän lohkeavuutensa takia se ei juuri kestä iskuja. Topaasi on tavallisimmin väritön, vaaleansininen, keltainen tai oranssinruskea, mutta myös vaaleanpunaisia, tummanpunaisia ja vihreitä topaaseja esiintyy. Läpinäkyvänä topaasi on arvostettu jalokivi. Väritöntä jalotopaasia kutsutaan myös nimellä "orjatimantti".
Topaasin nimen arvellaan periytyvän "Topazos"-nimisestä Punaisellamerellä sijaitsevasta saaresta, jonka nimi merkitsee ’etsiä’ saaren hankalan löydettävyyden mukaan. Saarelta löydettiin kellertävää peridoottia. Aiemmin kaikkia keltaisia jalokiviä kutsuttiinkin topaaseiksi, ja vasta myöhemmin sana yhdistettiin nimenomaan tiettyyn silikaattimineraaliin. Tästä seurauksena monilla arvottomammilla jalokivillä on vanhoja harhaanjohtavia nimiä, joissa esiintyy topaasin nimi: esimerkiksi poltettua ametistia on kutsuttu kultatopaasiksi ja Madeiran topaasiksi. Näistä erotuksena aitoja topaaseja kutsuttiin jalotopaaseiksi.
Topaasia esiintyy värittöminä tai sinertävinä, usein valtavan suurina kiteinä pegmatiiteissa. Pegmatiitin rapautumisjäänteenä syntyneestä sorasta tavataan pyöristyneitä kappaleita, jotka ovat rikastuneet upaesiintymiksi jokiin veden lajittelemina. Myös vulkaanisten kivilajien kidesykeröistä on tavattu pieniä ruskeita kiteitä. Merkittävä historiallinen topaasiesiintymä Euroopassa oli Schneckenstein Saksissa, jossa louhinta aloitettiin 1800-luvun alussa ja on nykyisin loppunut. Myöhemmin merkittävä esiintymä löydettiin Uralvuorilta. Brasiliasta louhitaan erittäin suuria jalokiviluokan kiteitä, joista suurin painaa viistehiottuna 22 892,5 karaattia (4,58 kg) ollen siten maailman suurin viistehiottu jalokivi. Suomessa topaasia on löydetty muun muassa Orivedeltä, Kaakkois-Suomen rapakivialueelta, Eurajoelta ja Eräjärven Viitaniemen louhoksesta.
Antti Aho
Antti Juhani Aho (28. lokakuuta 1900 – 22. lokakuuta 1960) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Antti Aho oli Juhani Ahon ja Venny Soldan-Brofeldtin kuopus. Hänellä oli isoveli Heikki Aho ja velipuoli Björn Soldan. Ahon vaimo oli koristetaiteilija Aili Vainio.
Aho valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja väitteli myöhemmin tohtoriksi. Hän teki vuosina 1923–1924 opintomatkan Yhdysvaltoihin ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan "Amerikassa piikana ja keltanokkana" (1929) yhdessä vaimonsa kanssa.
Suomeen palattuaan Aho työskenteli aluksi auto- ja öljyalalla, mutta ryhtyi sitten keräämään talteen vanhempiaan koskevaa aineistoa. Isästään hän kirjoitti kaksiosaisen teoksen "Juhani Ahon elämä ja teokset" I ja II (1951) ja toimitti äitinsä taidetta käsittelevän teoksen "Venny Soldan-Brofeldt ja hänen maailmansa – luonnoksia ja muistelmia" (1946). Aho kirjoitti myös joitakin näytelmiä ja toimi suomentajana. Vuodesta 1953 kuolemaansa saakka hän työskenteli mainosjohtajana WSOY:lla.
Golden Air
Golden Air on lyhyitä reittejä lentävä ruotsalainen lentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimii Trollhättan Ruotsissa. Yhtiö lentää enimmäkseen kotimaanlentoja Ruotsissa sekä lisäksi Ängelholmista Norjaan ja Saksaan. Suomessa yhtiö teki pitkään yhteistyötä Finncomm Airlinesin kanssa ja joitakin Finncommin kotimaanlentoja operoitiin Golden Airin kalustolla aina vuodesta 1999 tammikuuhun 2008 asti.
Golden Air perustettiin syyskuussa 1976, mutta omistajavaihdoksen yhteydessä 16. heinäkuuta 1993 se kävi läpi merkittävät uudelleenjärjestelyt ja lennot sen alaisuudessa alkoivat 15. elokuuta samana vuonna.
Emoyhtiön nimi on Erik Thun AB.
Golden Airin omistuksessa tai hallinnassa: 
Erik Thun Ab omistaa myös pari muuta konetyyppiä, kuten BAe ATP ja saman valmistajan 146-koneita.
Björn Soldan
Nils "Nisse" Björn Soldan (6. lokakuuta 1902, Göteborg – 9. syyskuuta 1953 Lontoo, Iso-Britannia) oli suomalainen valokuvaaja ja elokuvaaja.
Soldan oli Juhani Ahon ja tämän vaimon, Venny Soldan-Brofeldtin, sisaren Tilly Soldanin avioton lapsi. Tilly Soldan synnytti hänet Göteborgissa. Björn Soldan oli virallisesti Tillyn ottolapsi. Vuonna 1931 Soldan meni naimisiin "Vivien Birsen" kanssa.
Soldan opiskeli elokuvausta 1920-luvulla Saksan Münchenissä. Hän perusti vuonna 1925 velipuolensa Heikki Ahon kanssa "Aho & Soldan" -yhtiön, joka tuotti ja kuvasi yli 300 elokuvaa.
Soldan avioitui vuonna 1931 pietarilaissyntyisen, skotlantilais-englantilaisen tanssijan Vivien Birsenin kanssa joka oli opiskellut Sibelius-Akatemiassa.
Sotavuosina Soldan toimi tk-kuvaajana rintamalla. Sodan jälkeen hän muutti Englantiin ja työskenteli siellä kuolemaansa saakka BBC:n suomenkielisen osaston toimittajana Lontoossa.
Björn Soldanista kerrotaan Peter von Baghin "Lastuja - taiteilijasuvun vuosisata" dokumenttielokuvassa (2011). Elokuva kertoo Juhani Ahon suvun tarinaa 1800-luvun lopulta kohti nykyaikaa. Keskeisiä henkilöitä elokuvassa ovat Juhani Aho, hänen vaimonsa taidemaalari Venny Soldan-Brofeldt ja Ahon lapset Heikki Aho ja Björn Soldan. Kolmatta sukupolvea edustaa Juhani Ahon lapsenlapsi, valokuvaaja Claire Aho.
Craiova
Craiova on Romanian kaupunki Oltenian alueella Doljin piirikunnassa. Se sijaitsee Tonavan sivujoen Jiun varrella. Kaupungissa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 269 506 asukasta ja sen pinta-ala on 81,41 neliökilometriä.
Kaupungissa on mm. metalli-, kemian- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunkiin on perustettu yliopisto vuonna 1965. Craiova on Kuopion ystävyyskaupunki.
Öljyonnettomuus
Öljyonnettomuus on onnettomuus, jossa öljyä päätyy luontoon. Yleensä suuria öljyonnettomuuksia aiheuttavat säiliöalukset merellä, jolloin öljyä leviää lauttoina laajemmalle alueelle. Suuret öljypäästöt aiheuttavat laajamittaisia ekologisia katastrofeja.Suurimpia öljytankkerionnettomuuksia:
Brest (Ranska)
Brest on kaupunki Länsi-Ranskan Bretagnessa Finistèren departementissa Atlantin rannikolla. Vuonna 2012 siellä oli 141 315 asukasta. Kaupungissa on vahvasti linnoitettu sotasatama ja merisotakoulu. Kaupunki vahingoittui pahasti toisessa maailmansodassa, sillä saksalaisilla oli siellä sukellusvenesatama, jota pommitettiin rajusti. Brest on taiteen ja historian kaupunki.
Alueelta löytyy roomalaisten linnoitus 300-luvulta . 1100-luvulla kaupungin latinalainen nimi oli Bresta super Caprellam. Vuonna 1593 Ranskan kuningas Henry IV myönsi Brestille kaupungin nimen palkkiona uskollisuudestaan ​​katolisten ja protestanttien välisen sodan aikana. Kaupunki sijaitsee ihanteellisesti rannikolla ja satamana, joka tarjosi suojaa aluksille. Ludvig XIV päätti kehittää kuninkaallista laivastoa mm. Brestin satamaa ja arsenaalia.
Seuraavana vuosisadalla 1700- luvulla alkoivat suuret tutkimusmatkat, Brestistä lähdettiin tutkimaan meriä. Silloin löydettin monta uutta paikkaa Bougainville (1766), Kerguelen (1773), La Pérouse (1785) ja d'Entrecasteaux (1791). Nämä luonnontieteilijät ja löytöretkeilijät olivat aikansa meribiologeja ja merentutkijoita . Brestissä käynnistettiin lukuisia tieteellisiä tutkimuksia, ja niiden havainnot osaltaan valtamerien tutkimusta.
Toisen maailmansodan aikana Brest tuhoutui lähes kokonaan. Sodan jälkeen historiallisen keskusta vähitellen rakennettiin uudelleen, vuosien 1946 - 1961 suunnitelmista vastasi arkkitehti Jean-Baptiste Mathon (1893- 1971). Jälleenrakennus päättyi uuden kaupungintalon myötä Vapauden aukiolla
Kaupungissa on myös yliopisto, jossa opiskelee 26 000 opiskelijaa.
Jalkapallojoukkue Stade Brestois pelaa Ranskan pääsarjassa.
The Everly Brothers
The Everly Brothers oli yhdysvaltalainen, 1950–1960-lukujen vaihteessa suosionsa huipulla ollut lauluduo. Sen muodostivat veljekset Isaac Donald ”Don” Everly (s. 1. helmikuuta 1937 Brownie, Kentucky) ja Philip ”Phil” Everly (19. tammikuuta 1939 Chicago, Illinois – 3. tammikuuta 2014 Burbank, Kalifornia). Heidän edustamaansa musiikinlajia on kuvattu kantrivaikutteiseksi rock and rolliksi.
The Everly Brothersin ensimmäinen single ”Keep A’ Lovin Me” (1956) ei myynyt odotetusti, mutta seuraavasta, Elviksen ja monien muiden artistien aiemmin hylkäämästä kappaleesta ”Bye Bye Love” (1957) tuli heidän ensimmäinen suuri listamenestyksensä. Veljesduon tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat myös ”Wake Up Little Susie” (1957), ”Claudette” (1958), ”Let It Be Me” (1959), ”All I Have to Do Is Dream” (1960), ”Cathy’s Clown” (1960), ”When Will I Be Loved” (1960) ja ”Crying in the Rain” (1961). Duo lopetti virallisesti 1973 ja veljekset lähtivät soolourille, mutta he tekivät satunnaisesti yhteiskeikkoja. Vuonna 1983 listojen kärkisijoille nousi heidän kappaleensa ”On the Wings of a Nightingale”.
Yhtye vaikutti suuresti Simon & Garfunkelin, The Beatlesin ja The Beach Boysin lauluharmonioihin sekä esimerkiksi näiden yhtyeiden musiikkiin laajemminkin. The Everly Brothers kuuluu sekä Rock and Roll Hall of Fameen että Country Music Hall of Fameen. Duolla on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Terminaattori (tähtitiede)
Terminaattori on tähtitieteessä valon ja varjon raja kuiden tai planeettojen pinnalla. Terminaattoria tutkimalla saadaan tietoa taivaankappaleen pinnan rakenteesta. Esimerkiksi sumea terminaattori on merkkinä kaasukehän olemassaolosta. Maan Kuun pinnan rosoisuus tulee esiin pitkinä varjoina lähellä terminaattoria valoisalla puolella.
Gravitaatiolinssi
Gravitaatiolinssi on lähempänä oleva kappale, joka painovoimallaan taittaa kauempana olevan kohteen valoa voimistaen sitä. Kaukainen kohde voi olla kvasaari, alkugalaksi, ja läheinen kohde massiivinen galaksi.
Merkittävään valon taipumiseen tarvitaan massiivinen "linssi". Galaksi on sopiva tähän.
Gravitaatiolinssi vääristää, siirtää ja hajottaa kohteen kuvaa. Kohteen ja linssin asemasta sekä linssin voimasta riippuu, hajoaako kohde moneen osaan ja leviääkö renkaaksi linssinä toimivan läheisen kohteen ympärille. Monesti gravitaatiolinssiä sanotaan Einsteinin renkaaksi.
Albert Einstein ennusti ilmiön olemassaolon suhteellisuusteoriassa.
Taipumakulman voi laskea kaavasta:
formula_1
Missä:
formula_2 on gravitaatiovakio
formula_3 on kappaleen massa
formula_4 on etäisyys valon (tai muun sähkömagneettisen säteilyn) lähtöpisteestä
formula_5 on valonnopeus tyhjössä
formula_6 on taipumakulma
Kaamos
Kaamos eli polaariyö on vuotuinen ajanjakso, jonka aikana aurinko ei nouse horisontin yläpuolelle. Ilmiö esiintyy maapallon napapiireillä ja niitä korkeammilla leveysasteilla. Mitä lähemmäs napoja mennään, sitä aikaisemmin kaamos alkaa ja sitä pidempi on kaamosaika.
Jos valo ei taipuisi ilmakehässä, napapiiri olisi sen alueen rajana, jossa auringon keski­piste pysyy yhtenä päivänä vuodessa horisontin alapuolella. Pohjoisella napa­piirillä tämä tapahtuu talvi­päivän­seisauksena 21. tai 22. joulukuuta ja eteläisellä napapiirillä 21. tai 22. kesäkuuta (eli pohjoispuoliskon kesäpäivänseisauksena). Samoin napa­piirit olisivat myös kesän yöttömän yön rajana. Nykyisin auringonnousu määritellään kuitenkin auringon ylä­reunan, ei keski­pisteen mukaan. Auringon suuri koko ja valon taipuminen saavatkin aikaan, että auringon ylä­reunan mukaan määritellyn pohjoiskalotin kaamoksen etelä­raja on suunnilleen yhden leveysasteen verran pohjoisen napapiirin pohjoispuolella. Suomessa kaamoksen raja kulkee hieman Sodankylän eteläpuolitse. Vastaavasti etelässä eteläkalotin kaamoksen pohjoisraja on suunnilleen saman verran eteläisen napapiirin eteläpuolella, eli Rotheran tienoilla.
Ihmisiin kaamos saattaa vaikuttaa kielteisesti, ja pimeys voi laukaista kaamosmasennuksen tai aiheuttaa ylimääräistä väsymystä, "kaamosväsymystä".
Suomen pohjoisimmassa pisteessä kaamos kestää noin 51 vuorokautta.
Laajentuneessa mielessä kaamokseksi sanotaan nykyisin usein pimeää syys- ja talvikautta sielläkin, missä aurinko tällöinkin on lyhyen aikaa vuorokaudesta horisontin yläpuolella.
EteläkalotillaPohjoiskalotilla
Sitruunapippuri
Sitruunapippuri on maustesekoitus, joka sisältää tyypillisesti suolaa (20–40 %), musta- tai valkopippuria, sitruuna-aromia ja joskus kuivattua ja jauhettua sitruunankuorta. Kurkumaa käytetään tuomaan keltaista väriä. Sitruunapippuria saa markkinoilta valmiina mausteseoksina. Suomalaisia valmistajia on muun muassa Meira Oy.
Sitruunapippuria käytetään kalaruokien mausteena, joskus myös kasvisruoissa ja salaatinkastikkeissa.
Halvassa sitruunapippurisekoituksessa suolan osuus voi olla huomattava.
Esko Kiviranta
Esko Emil Kiviranta (s. 2. syyskuuta 1950 Sauvo) on sauvolainen Keskustan kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä (vuodesta 2003 alkaen). Kiviranta on muun muassa eduskunnan valtiovarainvaliokunnan ja tarkastusvaliokunnan jäsen sekä kuuluu Suomen Pankin tilintarkastajiin. Vuoden 2018 alusta Kiviranta on toiminut eduskunnan valtiovarainvaliokunnan verojaoston puheenjohtajana. Koulutukseltaan hän on agronomi, maatalous- ja metsätieteiden maisteri ja varatuomari. Sotilasarvoltaan Kiviranta on reservin kapteeni.
Kansanedustajan työnsä ohessa hän on viljellyt kotitilaansa – viljaa ja muuta kasvinviljelyä.
Maser
Maser ("microwave amplification by stimulated emission of radiation" eli "mikroaaltojen vahvistaminen stimuloidulla säteilyn emissiolla") on optinen laite. Maser tarkoittaa vahvistettuja, tahdistettuja mikroaaltoja. Maserissa sähkömagneettisen säteilyn aallot värähtelevät samassa tahdissa eli ovat koherentteja. Aallot ovat myös samaan suuntaan polarisoituneita ja tietenkin saman taajuisia. Tavallisessa mikroaaltosäteilyssä on eri taajuuksisia, eri tahdissa värähteleviä aaltoja.
Maser keksittiin ennen laseria, ja ensimmäisiä lasereita sanottiin ”optisiksi masereiksi”. Maser keksittiin Neuvostoliitossa ja USA:ssa 1950-luvun alussa.
Masereita käytetään sähköisinä vahvistimina radioteleskoopeissa, aseena sekä tarkoissa kelloissa.
Masereita on erityyppisiä, jotkut kiinteät aineet tuottavat masersignaalia, samoin monet kevyet molekyylit. Näitä ovat mm. vesi (HO),
hydroksidi-ioni (OH), ammoniakki (NH) ja metanoli (CHOH). Tähtien syntyalueilta tulee monesti vesimaser-emissio 22 gigahertsin taajuudella.
Mari Mörö
Mari Mörö (s. 1963 Mikkeli) on suomalainen kirjailija. Pitkän kuunnelma- ja nuortenkirjailijauran jälkeen romaani "Kiltin yön lahjat" (1998) herätti paljon huomiota. Romaani kertoo yksinhuoltajan omatoimisesta lapsesta tragikomedian keinoin. "Kiltin yön lahjat" oli ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkintoehdokkaana ja sai Runeberg-palkinnon vuonna 1999. Romaani oli arvostelumenestys, ja sen aihepiiri on edelleen ajankohtainen.
Mari Mörö on toiminut pitkään luovan kirjoittamisen opettajana ja sanataideohjaajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Taideteollisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa. Hän toimii luovan kirjoittamisen ohjaajana ja hänellä on oma, verkossa toimiva kirjoittajakoulu. . Hänen ohjauksessaan ovat olleet esimerkiksi Tuomas Kyrö, Karo Hämäläinen, Pekka Manninen, Pekka Huotari, Asko Jaakonaho ja Mari Pyy.
Mörö on toiminut kuunnelmakäsikirjoittajana, script editorina ja dramaturgina Yleisradiossa 1995–2005 ja ideoinut lukuisia radio-ohjelmasarjoja.
Hän on tunnettu intohimoisesta puutarhaharrastuksestaan ja alaan liittyvistä, humoristisista kirjoistaan. Hän on toiminut muun muassa Kotipuutarha-lehden ja Helsingin Sanomien puutarhakolumnistina, ja tehnyt aihepiiriin liittyviä ohjelmia Yleisradiolle.
Myöntäessään Mörölle tunnustuspalkinnon vuonna 2008 WSOY esitti perusteluina muun muassa monipuolisuuden ja nopeakäänteisen kerronnan taitamisen. Monipuolisuuttaan kirjallisella kentällä ja muualla Mörö on kuvannut näin: "Kirjoitustyöt ovat kohdallani teoskentelua, sitä ei pidä sotkea teeskentelyyn. Syttymistä ja innostumista – ja tekemistä, alttiutta innostua."
Mari Mörön kustantaja on vuodesta 2010 alkaen Teos. Kirjailijan muita kustantajia ovat Kirjapaja, Minerva, Lasten Keskus, Minerva, Tammi ja WSOY.
Eri sanoma- ja aikakauslehtien pakinoitsijana/koluministina Mörö toiminut vuodesta 1984.
Kirjailija asuu Etelä-Savossa Mörönperällä ja osan vuodesta Vancouverinsaarella Kanadassa.
Kuudes ristiretki
Kuudes ristiretki 1228 oli ristiretkistä ensimmäinen, jota ei järjestetty suoranaisesta paavin määräyksestä. Sen johtaja keisari Fredrik II lähti Brindisistä kohti Syyriaa. Diplomaattisin keinoin hän saavutti suurta menestystä ja valloitti Jerusalemin, Nasaretin ja Beetlehemin kymmenen vuoden ajaksi.
Fredrik II oli halunnut osallistua jo viidennelle ristiretkelle, mutta paavi ei huolinut häntä mukaan koska pelkäsi auktoriteettinsa kyseenalaistamista. Vuonna 1225 Fredrik nai Jerusalemin Isabellan, joka oli Jerusalemin kuningaskunnan nimellisen hallitsijan tytär. Tämän jälkeen Fredrikillä oli laillinen syy olla kiinnostunut kuningaskunnan valtaan palauttamisesta.
Fredrik lähti Brindisistä Syyriaan 1227 Gregorius IX:n ollessa paavina. Epidemian takia Fredrikin laivaston piti palata Italiaan. Ristiretkeläisvalan rikkominen antoi paaville syyn julistaa Fredrik kirkonkiroukseen. Tästä huolimatta Fredrik lähti uudelleen kohti Syyriaa, ja saapui Akkoon syyskuussa 1228.
Akkossa, joka oli Jerusalemin kuningaskunnan nimellinen pääkaupunki, oli erilaisia mielipiteitä Fredrikistä. Hänen oma armeijansa ja iso osa ylimystöstä tuki häntä, mutta patriarkka, Temppeliherrat ja monet tavalliset kansalaiset eivät häntä tukeneet. Tämä liittyi yleiseurooppalaiseen jakaantumiseen paavin ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kannattajiin. Fredrik sai kuitenkin kaupungin yhtenäistymään.
Tämän jälkeen Fredrik siirsi kaikki kokoonsaamansa joukot Akkosta Jaffaan ilmaisten näin selvästi, että hänen aikomuksenaan oli hyökätä linnoittamattomaan Jerusalemiin. Egyptin sulttaani Al-Kamil tarjosi nopeasti sopimusta, josta Fredrik ei voinut kieltäytyä. Vuoden 1229 Jaffan sopimuksella Fredrik sai Jerusalemin, Betlehemin, Nasaretin ja muutamia muita paikkakuntia sekä pyhiinvaeltajien tien Jaffaan. Jerusalemia ei linnoitettu, koska muslimit saivat oikeuden valvoa Temppelivuorta ja sen moskeijoita. Lisäksi sovittiin kymmenen vuoden aselevosta. Näin Fredrik pääsi ratsastamaan Jerusalemiin kuninkaana (itse asiassa sijaishallitsijana, sillä hänen alaikäinen poikansa oli perinyt Jerusalemin kruunun äidinisältään.) Paavi ei sopimusta hyväksynyt, koska hänen mukaansa muslimeja vastaan piti taistella eikä tehdä heidän kanssaan kauppoja.
Fredrikin esimerkin mukaisesti myöhemmätkin kuninkaat tekivät omia ristiretkiään odottamatta paavillista siunausta. Ranskan Ludvig IX teki kaksi ja Englannin Edvard yhden ristiretken.
Viides ristiretki
Viides ristiretki lähti Unkarista, Itävallasta ja Baijerista vuoden 1215 neljännen lateraanikonsiilin siunaamana. Ristiretkeläisten onnistui valloittaa Damiettan kaupunki Egyptissä vuonna 1219. Voitonhuumassaan he yrittivät käydä myös Kairon kimppuun, mutta Niili tulvi heidän edessään ja saartoi ristiretkeläiset, jotka tulivat pahasti lyödyiksi.
Paavi Innocentius III varusti retken matkaan hyökkäämään nousevaa voimakasta muslimivaltio Egyptiä vastaan. Koska toinen ristiretki oli ollut pettymys, hän halusi välttää kuninkaiden sekaantumista matkajärjestelyihin. Fredrik II olisi ollut innokas, mutta paavi torjui hänen osallistumisensa. Tällä kertaa mukana oli aikaisempaa vähemmän ranskalaisia, sillä heitä tarvittiin harhauskoisten torjunnassa omalla maallaan.
Meetro
Meetro oli useassa verkossa toimiva pikaviestiohjelma, jossa on myös paikannuspalvelu (LBS). Ohjelma on yhteensopiva seuraavien pikaviestiohjelmien kanssa: AOL Instant Messenger, Yahoo! Messenger, Windows Live Messenger ja ICQ. Meetron ominaisuudet tekevät siitä käytännöllisen sellaisten ihmisten tapaamiseen, joilla on samat kiinnostuksen kohteet ja/tai jotka ovat samalla alueella. Ohjelma myös paketoi useat pikaviestinverkot yhteen. Meetron emoyhtiö on Meetroduction, LLC, joka sijaitsee Palo Altossa, Kaliforniassa.
Meetro erosi muista suosituista pikaviestinohjelmista siten, että käyttäjä voi asettaa ohjelmaan sijaintipaikkansa ja nähdä lähettyvillään online-tilassa olevat muut käyttäjät. Sen sijaintipaikannus nykyisellään löytää suurimman osan paikoista Yhdysvalloissa ja Euroopassa ja sitä laajennetaan koko ajan kattamaan lisää alueita. Käyttäjät, joiden sijaintipaikkaa ohjelma ei suoraan löydä, voivat ilmoittaa ohjelmalle koordinaattinsa, jotta näkevät sijaintinsa muihin käyttäjiin nähden.
Meetro toimi siten, että se käy läpi MAC-osoitteita langattomista liityntäpisteistä käyttäjän lähistöllä. Sitten Meetro ottaa yhteyttä päätietokantapalvelimeen ja vertaa MAC-osoitetta listaan tiedettyjä osoitteita ja niiden paikannuskoordinaatteja. Kun Meetrolla on yleiskäsitys käyttäjän sijainnista, niin se vertaa sitä muihin käyttäjiin ympäristössä ja näyttää kuka on online-tilassa neljänneskilometrin, puolen kilometrin, kilometrin jne. etäisyydellä.
Gheorghe Hagi
Gheorghe Hagi (s. 5. helmikuuta 1965 Săcele, Romania) on romanialainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Hagi, joka on etniseltä taustaltaan aromanialainen ja lempinimeltään "Karpaattien Maradona", on voittanut Romanian vuoden pelaaja -palkinnon ennätykselliset kuusi kertaa. Hänet myös hiljattain nimettiin Romanian vuosisadan pelaajaksi. Hagi pelasi 125 maaottelua, joissa teki 35 maalia ja edusti Romaniaa kolmissa MM-kilpailuissa. Hän voitti UEFA Cupin Galatasarayn riveissä vuonna 2000.
Aktiiviuransa päättymisen jälkeen Hagi on toiminut valmentajana. Hänestä tuli Romanian maajoukkueen päävalmentaja 2001, mutta pesti kesti vain puoli vuotta Romanian jäätyä rannalle vuoden 2002 MM-kisoista. Seuraava työpaikka oli Turkin liigan Bursaspor, mutta Hagi jätti joukkueen huonon kauden alun jälkeen.
Hagi piti puolitoista vuotta taukoa jalkapalloilun maailmasta ja toimi Mustanmeren rannikolla sijaitsevan hotellin johtajana. Tämän jälkeen hän palasi Galatasarayn leipiin, tällä kertaa johtotehtäviin. Hagi erosi tehtävästään kauden 2004–2005 lopuksi, Galatasarayn sijoituttua liigassa kannattajien pettymykseksi vasta kolmanneksi.
Vuonna 2006 Hagi valmensi romanialaista FCU Politehnica Timișoaraa, mutta sai potkut vain kuuden kuukauden jälkeen kehnojen tulosten vuoksi.
Vuonna 2007 Hagi toimi Steaua Bukarestin päävalmentajana, mutta sai potkut syksyllä huonosti alkaneen Mestarien liigan vuoksi.
Lokakuussa 2010 Hagi palasi valmennustehtäviin Galatasarayn päävalmentajana. Menestystä ei kuitenkaan tullut toivotulla tavalla ja Hagi sai potkut maaliskuussa 2011 Galatasarayn ollessa Turkin liigassa vasta sijalla 11.
Pulkkosieni
Pulkkosieni ("Paxillus involutus") on Suomessa erittäin yleinen kellertävänruskea ja myrkyllinen "Boletales"-lahkon sienilaji.
Pulkkosienen ruskeansävyinen lakki on 5–15 cm leveä. Sienen väri tummenee nopeasti koskettaessa. Nuorilla yksilöillä lakin reunat ovat kiertyneet alas. Pulkkosienen jalka on lakin tavoin ruskea ja tyveen päin suippeneva. Tiheässä olevat johteiset heltat ovat kellahtavanruskeat, ja ne voi irrottaa kuten tatilta, joiden kanssa pulkkosieni kuuluu samaan lahkoon.
Pulkkosienen voi sekoittaa mustarouskuun ("Lactarius necator"). Pulkkosienen heltat eivät vuoda maitiaista lainkaan ja tummuvat nopeasti kun niitä koskee. Mustarouskun heltat vuotavat runsaasti pysyvästi valkoista nestettä.
Pulkkosieni kasvaa erilaisissa metsissä, puistoissa, hakkuualueilla ja puutarhoissa. Sieni viihtyy erityisesti taajamien metsissä. Sientä voi tavata alkukesästä loppusyksyyn ja kanta on usein melko runsas.
Pulkkosientä on ennen vanhaan käytetty melko runsaasti ruokasienenä, mutta nykyisin sitä pidetään myrkkysienenä. Pulkkosienen myrkyllisyyden aiheuttavaa yhdistettä ei tunneta, joskin epäiltynä on ainakin involutiini, joka on pulkkosienestä eristetty fenolijohdos. Pulkkosienen myrkyn arvellaan kuitenkin aiheuttavan herkistymistä tai keräytyvän elimistöön. Myrkyn vaikutus voimistuu syöntikertojen toistuessa. Se aiheuttaa elimistössä vakavan ruoka-aineallergiaa muistuttavan vasta-ainereaktion, jolloin kehittynyt vasta-aine tuhoaa veren punasoluja. Tämä voi johtaa veren rasvojen nopeaan sakkautumiseen sisäelinten hiussuoniin. Jatkuva pulkkosienen syönti saattaa johtaa jopa kuolemaan.
Neuvostoliitossa sitä pidettiin kauppasienenä vuoteen 1981 saakka, jonka jälkeen sen myyminen kiellettiin poistamalla se kauppasienten luettelosta. Venäjällä pulkkosienet on perinteisesti keitetty ja suolattu. Siitä saatetaan tehdä myös salaattia. Joidenkin lähteiden mukaan sitä edelleen käytetään runsassatoisena ruokasienenä 2000-luvulla Venäjällä huolimatta siitä, että sitä pidetään myrkyllisenä ja että myös sienioppaat pitävät sitä myrkyllisenä. Sienen nimi on "svinuška tonkaja" ("ohut porsas"), mutta sitä kutsutaan myös nimillä "svinuška tonkonogaja" ("ohutjalkainen porsas"), "svinoje uho" ("siankorva") tai "dunka".
Kuvainpalvonta
Kuvainpalvonta eli ikonolatria on haukkumanimi sellaisille uskonnollisille ja kulttuurillisille käytännöille, joissa huomion kohteena näyttäisi päällisin puolin tarkasteltuna olevan kuva tai patsas. Kuvainpalvonta voi kohdistua väitettyihin epäjumaliin tai se voi liittyä saman uskonnon toisten lahkojen toimintaan.
Reformaation aikana protestantit syyttivät katolista kirkkoa kuvainpalvonnasta, sillä sen pyhäköissä on usein runsaasti pyhimysten kuvia ja krusifiksejä. Vaikka katolinen kirkko katsookin palvonnan sijasta vain kunnioittavansa näitä kuvia, liittyi reformaatioon kuvien tuhoamista. Tällöin syntyi ikonoklasmia.
Euroopan komission puheenjohtaja
Euroopan komission puheenjohtaja johtaa Euroopan komissiota apunaan joukko komissaareja, joita on yksi kustakin EU:n jäsenmaasta. Amsterdamin sopimuksen artikla 219 määrittelee puheenjohtajan tehtävät seuraavasti: "Komission toiminnan poliittisesta ohjauksesta huolehtii sen puheenjohtaja." Komission puheenjohtajan nimittävät jäsenvaltioiden hallitukset Eurooppa-neuvostossa, ja nimityksen hyväksyy tämän jälkeen Euroopan parlamentti.
Vuonna 2009 voimaan astunut Lissabonin sopimus määrää, että komission puheenjohtajan valinnassa otetaan huomioon eurovaalien tulokset. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa neljä puoluetta (EPP, S&D, ALDE ja vihreät) nimitti kärkiehdokkaan (ns. "Spitzenkandidat") vaaleihin. Eurooppa-neuvosto esitti tehtävään vaaleissa eniten ääniä saaneen EPP:n ehdokasta Jean-Claude Junckeria. Eurooppa-neuvostossa vain Unkarin pääministeri Viktor Orbán ja Ison-Britannian pääministeri David Cameron vastustivat Junckerin valintaa.
Helmikuussa 2018 Euroopan parlamentti hyväksyi päätöslauselman, jonka mukaan vuoden 2019 vaalien jälkeen se ei hyväksyisi komission puheenjohtajaksi henkilöä, joka ei ole ollut minkään puolueen kärkiehdokas. Helmikuussa 2018 Eurooppa-neuvosto puolestaan kielsi, että vaaleissa eniten ääniä saavan puolueen ehdokkaasta tulisi automaattisesti komission puheenjohtaja, mutta toimielimen puheenjohtaja Donald Tuskin mukaan kärkiehdokkaana olemisesta olisi ehdokkaalle etua valintaprosessissa.
Lehmäntatti
Lehmäntatti ("Leccinum scabrum") on tattien heimoon kuuluva syötäväksi kelpaava ruokasieni. Lajilla on kansanomainen nimitys löpö.
Lehmäntatin kookas ja kupera lakki on 5–15 cm leveä ja väriltään ruskeansävyinen. Lakin pintakelmu ei ole tahmea märkänäkään. Sienen valkea malto on pehmeää ja hajutonta. Pillit ovat nuorena harmaan valkeat, mutta sienen vanhetessa siihen ilmestyy ensin ruskeita täpliä, kunnes pillistö muuttuu kokonaan likaisen ruskeaksi. Sienen pitkä ja hoikka jalka on vaaleanharmaa, ja siinä on tummia pisteitä. Vanhoilla yksilöillä lakki on toukkainen ja pehmeä.
Valkolehmäntatti ("Leccinum niveum") muistuttaa lehmäntattia, mutta sen väri on kokonaan valkoinen. Lehmäntatin voi sekoittaa myös koivun- ("Leccinum versipelle"), haavan- ("Leccinum aurantiacum"), männyn- ("Leccinum vulpinum") ja lehtopunikkitattiin ("Leccinum populinum"). Lajia tavataan soistuneissa metsissä.
Lehmäntatin itiöemiä tavataan kesä-lokakuussa kaikenlaisissa metsissä koivujen seuralaisena. Lehmäntatti on koivun mykorritsasieni. Laji on yleinen koko Suomessa.
Sienen maku on mieto ja etenkin nuoret, vielä kiinteät yksilöt kelpaavat ruokasieneksi. Pehmeä ja vetinen malto kuitenkin estää sienen säilönnän, ja kuivaaminen tai pakastaminen sitkistää sienen.
Ariovistus
Ariovistus oli ensimmäisellä vuosisadalla eaa. elänyt sveebien germaaniheimon päällikkö. Noin vuonna 71 eaa. gallialaiset arvernien ja sekveenien heimot pyysivät sveebejä apuun heeduja vastaan. Sveebien joukko ylitti Reinin Ariovistuksen johdolla. Vuonna 61 eaa. sveebit löivät heedut, mutta alistivat pian myös muut gallialaisheimot ja perustivat Galliaan germaanivaltakunnan.
Julius Caesar puolestaan löi Ariovistuksen joukot 58 eaa. ja hääti germaanit Galliasta. Ariovistus kuoli taistelussa saamiinsa vammoihin Germaniassa. Caesar kuvaa Ariovistusta vastaan käymäänsä sotaa teoksessaan "Gallian sota".
Gare Saint-Lazare
Saint Lazaren rautatieasema () on yksi SNCF:n ("Société Nationale des Chemins de fer Français") kuudesta suuresta asemasta Pariisissa. Asema sijaitsee Pariisin VIII kaupunginosassa, julkisivu Saint-Lazare -kadun suuntaan. Asemalta on yhteyksiä Länsi-Ranskaan, mutta asemaa käyttävät ovat pääasiassa Pariisin ympäristössä matkustavia, joka tekee asemasta matkustajamäärässä laskettuna Pariisin toiseksi suurimman, noin 100 miljoonalla matkustajalla vuodessa.
Saint Lazaren aseman historia alkaa vuodesta 1837, jolloin avattiin rautatie Pariisista Saint-Germainiin. Asema tehtiin tuolloin väliaikaisesti puusta, ja se sijaitsi Place de l'Europe:lla.
Vuonna 1841 tehtiin toista väliaikaista asemaa, tällä kertaa tiilistä, rue de Stockholm -kadulle. Péreiren veljesten, jotka olivat tämän rautatien perustajia, tarkoituksena oli pidentää rautatietä kohti Pariisin keskustaa, mutta kaupunkilaisten vastustuksen johdosta projekti hylättiin samana vuonna.
Kolmas asema rakennettiin nykyiselle paikalleen rue du Havre -kadulle, arkkitehti Eugène Flachat johdolla. Työt kestivät vuodesta 1842 vuoteen 1853.
Vuoden 1889 maailmannäyttelyä varten asemaan tehtiin tärkeä laajennus arkkitehti Jules Lischin johdolla, joka antoi asemalle sen nykyisen ulkonäön. Samaan aikaan rakennettiin aseman eteen hotelli Terminus, johon pääsi asemalta katettua käytävää pitkin.
Nykyään Saint Lazaren asemalla on 27 raidetta ja sieltä on jatkoyhteydet Pariisin metroon, linja-autoihin ja RER-juniin.
Heedut
Heedut tai haedut () olivat kelttiläinen heimo, joka asui Gallian keskiosissa, suunnilleen nykyisen Bourgognen alueella. Heedut asuivat pääosin Saônen ja Loiren välimaastossa, ja heidän tärkein kaupunkinsa oli Bibracte.
Heedut olivat olleet roomalaisten liittolaisia jo vuodesta 121 eaa. Kun sekveenit hyökkäsivät heidän kimppuunsa sveebien avustuksella, heedut pyysivät apua Rooman senaatilta. Heidän avunpyyntöönsä ei kuitenkaan vastattu. Caesar löi Galliaan asettuneet sveebit 58 eaa. ja palautti heeduille heidän entisen asemansa. Tästä huolimatta heedut liittyivät gallialaisten heimojen kapinaan Caesaria vastaan vuonna 52 eaa. Vercingetorixin antauduttua Alesiassa heedut palasivat Rooman liittolaisiksi. Augustuksen ollessa keisarina heedut saivat civitas foederatan eli liittolaiskansan aseman, ja he muuttivat Bibractesta uuteen pääkaupunkiin Augustodunumiin (nykyinen Autun).
Kun Galliassa puhkesi vuonna 21 kapina korruptoituneen hallinnon, korkeiden verojen ja velkaantuneen ylhäisön vuoksi, oli toinen tärkeimmistä johtajista treverien Julius Floruksen ohella heedujen Julius Sacrovir. Molemmat olivat saaneet Rooman kansalaisuuden ja olivat gallialaisten apuvoimien komentajia. Kumpikin yritti kaapata vallan omassa heimovaltiossaan. Yritys päättyi huonosti: treverit hylkäsivät pian Floruksen, ja huolimatta Sacrovirin onnistuneesta heedujen uuden pääkaupungin Augustodunumin valloituksesta legioonat kukistivat hänet nopeasti. Kumpikin johtaja teki itsemurhan. Heedut tukivat kapinan alussa Sacroviria, mutta luopuivat tästä pian .
Vuonna 48 heedut olivat jo roomalaistuneet, ja heeduista tuli ensimmäinen Gallian heimoista, jonka ylimyksistä saattoi tulla Rooman senaattoreita.
Daniel-François-Esprit Auber
Daniel-François-Esprit Auber (29. tammikuuta 1782 Caen – 13. toukokuuta 1871 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, joka tuli tunnetuksi ennen kaikkea oopperoistaan.
Auber syntyi Caenissä, Normandiassa. Hän oppi jo nuorena soittamaan useita instrumentteja muun muassa ensimmäisen opettajansa, tirolilaisen säveltäjän Josef Alois Ladurnerin johdolla. Kaksikymmentävuotiaana hän matkusti Lontooseen viimeistelemään kauppaopintojaan. Palattuaan Ranskaan hän aloitteli säveltäjänuraansa muun muassa säveltämällä viulukonserton, jonka saama ylistys rohkaisi häntä koettamaan koomisen oopperan "Julien" uudelleensovitusta. Hän meni italialaisen säveltäjän Luigi Cherubinin oppiin kehittyäkseen oopperasäveltäjänä. Auberin yksinäytöksisen oopperan "Le séjoir militairen" saaman kylmänkiskoisen vastaanoton jälkimainingeissa säveltäjä kuitenkin jätti musiikin muutamaksi vuodeksi kokonaan. Asiat muuttuivat vuonna 1819, kun Auberin isä kuoli. Liiketoimet olivat myös menneet huonosti ja Auber päätti palata sävellystyöhön. Hän sai Cherubiniltä kolme librettoa sävellettäväksi. Hänen oopperansa "Le testament et les billets-doux" samalta vuodelta ei räjäyttänyt pankkia, mutta säveltäjä ei lannistunut vaan palasi työhön. Seuraavana vuonna hänen säveltämästään kolminäytöksisestä "La bergère châtelainestä" tuli ensimmäinen lenkki pitkässä menestysten ketjussa.
Vuonna 1822 Auber aloitti yhteistyön libretisti Eugène Scriben kanssa. Auberin suurin menestys tuli ooppera "La muette de Portici" vuonna 1828 – sen alkusoittoa, lauluja ja kuoro-osuuksia lauleskeltiin ympäri Eurooppaa. Duetto ”Amour sacré de la patrie” otettiin vastaan uuden marseljeesin tavoin. Vuonna 1842 Auber valittiin Cherubinin seuraajaksi Pariisin konservatorion johtoon. Hän oli myös Kunnialegioonan jäsen vuodesta 1825.
Pariisin oopperalle johtava katu on nimeltään Rue Auber ja läheinen metroasema on myös nimetty säveltäjän mukaan Auberiksi.
Ihmiskirppu
Ihmiskirppu ("Pulex irritans") on kirppujen ("Siphonaptera") lahkoon kuuluva loinen, joka on erikoistunut pääasiassa ihmiseen. Aikuisena ihmiskirpun naaras on kooltaan 2,5 - 3,5 mm ja koiras 2,0 - 2,5 mm. Ihmiskirppuja voi löytyä myös koirista, rotista, sioista, kauriista ja ketuista. Suomesta laji on hyvän hygienian ja kuivan huoneilman ansiosta lähes hävinnyt, mutta se voi siirtyä Suomeen esimerkiksi matkailijoiden mukana. Se on muiden kirppujen tavoin erinomainen hyppääjä ja voi levitä ihmisestä toiseen nopeastikin, esimerkiksi kouluissa tai päiväkodeissa. Vaikka yksittäisen kirpun purema on vain ärsyttävä ja kutiseva, kirput voivat levittää myös tauteja, ja siksi niistä on hyvä päästä mahdollisimman pian eroon. Ihmiskirppu voi levittää myös Yersinia pestis bakteeria, joka voi aiheuttaa paiseruttoa. Muita ihmiskirpun kanssa loisivia tai pöytävierassuhteessa eli kahden eliölajin välisessä vuorovaikutussuhteessa eläviä bakteereja ovat Rickettsia typhi ja Rickettsia felis, alkueläimiin kuuluva Nosema pulicis, sukkulamatoihin kuuluva Steinernema carpocapsae ja hohtokiilupistiäisiin kuuluva Bairamlia fuscipes.
Suomessa ihmisiä purevat kirput ovat nykyisin useammin lintujen tai nisäkkäiden kirppuja, jotka ovat hypänneet vahingossa ihmiseen hänen ollessaan tekemisissä eläinten kanssa. Ne häviävät yleensä asumuksista kunnon siivouksella. Toisinaan on tarpeen puhdistaa kaikki ihmisiin kosketuksissa oleva kangasmateriaali. Lintukirppuja voi siirtyä asumuksiin linnunpöntöistä tai kanaloista niitä puhdistettaessa ja nisäkkäiden kirppuja esimerkiksi koiran tai kissan mukana. Ihmiskirpun selästä puuttuu muiden kirppujen kampamainen rakenne, mutta varmaan lajinmääritykseen tarvitaan mikroskooppi.
Ihmiskirpun tunnettuja saalistajia ovat kiiltotunkkarit ("Alphitobius laevigatus"), petopunkit ("Mesostigmata"), valeskorpionit ("Pseudoscorpionida"), muurahaiset ("Formicidae") ja kovakuoriaiset ("Coleoptera").
Kirput
Kirput (Siphonaptera) on hyönteislahko, jonka lajit ovat nisäkkäiden ja lintujen loisia. Kirput kasvavat yleensä 1,5–4,5 mm kokoisiksi. Ne lisääntyvät enimmäkseen eläinten pesissä ja aikuiset siirtyvät hyppäämällä eläimestä toiseen niiden ollessa tekemisissä keskenään. Kirppujen munat voivat säilyä pitkäänkin hyvissä oloissa.
Monet kirppulajit ovat erikoistuneet tiettyihin isäntäeläimiin, eivätkä ne tule pitkään toimeen muissa eläimissä, vaikka saattavatkin välillä purra myös muita lajeja. Jotkin kirput levittävät tauteja ja huonon hygienian oloissa nämä voivat olla suurempi haitta kuin itse kirput. Tunnetuin esimerkki kirppujen levittämästä taudista on rutto, joka levisi keskiajalla. Ruttoa levittivät mustarottien kirput, jotka olivat yleisiä ihmisasumuksissa ja purivat usein myös ihmisiä.
Kirppujen fossiiliaineisto on vähäistä. Jonkin verran löydöksiä on eoseeni- ja mioseenikautisista meripihkoista eli alle 56 miljoonan vuoden takaa. Lisäksi vuonna 2012 julkaistiin löydös jura- ja liitukaudella kiveen fossiloituneista, nykyisiin verrattuna jättiläismäisistä kirpuista. Etäisesti kirppuja muistuttavien hyönteisten fossiileja tunnetaan myös australialaisesta Koonwarran esiintymästä, joskin näiden yhteys nykyisiin kirppuihin on kyseenalainen.
Kirput ovat sivusuunnassa litteitä, tummanruskeita ja siivettömiä ulkoloisia, jotka imevät ravinnokseen isäntäeläimen verta. Kirpuilla on muiden hyönteisten tapaan kolme jalkaparia, joista takimmaisin pari on hyvin kehittynyt ja mahdollistaa kirpun hyppäämisen isäntäeläimen karvoihin. Eri kirppulajit eroavat niiden kitiinipiikkirivien eli stenidioiden ja pään muodon perusteella. Kitiinipiikkirivejä voi olla kaksi; genaalikampa sijaitsee pään alareunassa ja pronotaalikampa pään ja keskiruumiin rajalla. Joiltakin lajeilta, esimerkiksi supikoiran kirpulta, molemmat kammat voivat puuttua kokonaan ja joillakin on vain toinen kammoista. Myös kampojen pituutta ja niiden piikkien määrää käytetään apuna lajintunnistuksessa. Naaraskirppu on suurempi kooltaan kuin uroskirppu ja kirput ovat normaalisti 1–6 millimetriä pituudeltaan.
Kirppujen elämänkierto on täydellinen eli munasta kehittyy ensin toukkamuoto, joka luo nahkansa kahteen kertaan ennen koteloitumistaan. Kotelosta vapautuu sopivissa olosuhteissa aikuinen kirppu. Koko elämänvaiheen pituus on noin kolme viikkoa, mutta jos olosuhteet eivät ole otollisia, elämänkierto voi kestää jopa useita vuosia.
Tunnetuimpia kirppulajeja lienevät
Tanskan lippu
Tanskan lippu eli Dannebrog (tansk. "Tanskan kangas") on maailman vanhin käytössä oleva kansallislippu. Se on Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Islannissa, Ahvenanmaalla ja Färsaarilla sekä epävirallisesti Itä-Karjalaan, Inkeriin, Vepsään ja suomenruotsalaisiin viittaavissa yhteyksissä käytettyjen nuorempien ristilippujen välillinen tai välitön esikuva. "Dannebrogissa" on valkoinen risti punaisella pohjalla. Alun perin tämä oli johanniittaritarien tunnus. "Dannebrogin" historia palautuukin keskiaikaan ja ristiretkien aikakauteen. Lipun erikoisuutena on, ettei sen käyttöä ole rajoitettu lailla, vaan käyttö on täysin vapaata.
Vuoteen 1743 saakka lipusta oli käytössä myös mustavalkoinen versio, niin kutsuttu "Sorgeflag", jolla suoritettiin suruliputus. Kun tämä lippu jätettiin pois käytöstä, suruliputus alettiin suorittaa laskemalla tavallinen lippu puolitankoon. Tämä tapa on levinnyt Tanskasta moniin muihin maihin.
Tanskan lipun korkeus on 28 ja pituus 37 mittayksikköä. Ristin sakaran leveys on 4 mittayksikköä. Punaisten kenttien korkeus on 12 mittayksikköä. Lipputangon puoleisten punaisten kenttien leveys on 12 ja uloimpien kenttien 21 mittayksikköä. Lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 12:4:12 ja vaakasuunnassa (lipputangon puolelta lähtien) suhteessa 12:4:21.
Lipun punaista väriä kutsutaan Dannebrogin punaiseksi. Sen värimääritykset Pantone ja RGB muodossa ovat seuraavat:
Lippua tai siihen pohjautuvia tunnuksia on käytetty 1200-luvulta lähtien. 1600-luvulla syntyneen legendan mukaan "Dannebrog" putosi taivaasta 15. kesäkuuta 1219 pakanallisia virolaisia vastaan käydyn Lyndanisen taistelun aikana ja auttoi tanskalaiset voittoon. Tämän legendan taustalla on tanskalainen historioitsija Arild Huitfeldt, jonka "Danmarks Riges Krønike" -teoksessa legenda esiintyi ensimmäisen kerran tässä muodossaan. Samantapaisia tarinoita "Dannebrogin" synnystä on kuitenkin jo varhaisemmilta ajoilta.
Christiern Pedersen kirjoitti 1520-luvulla Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin retkestä Viroon vuonna 1208, jolloin samaan tapaan taivaasta laskeutui punainen, valkoraitainen lippu. Samaten 1520-luvulla elänyt munkki Peder Olsen (Peter Olai) siteeraa latinankielistä tuntematonta lähdettä, jonka mukaan Valdemar II:n aikana Viljandissa Liivinmaalla vuonna 1208 taistelleet tanskalaiset rukoilivat Jumalalta apua tappiolle kääntyneessä taistelussa, mikä johti valkoristisen lipun putoamiseen taivaasta. Tämän lisäksi he kuulivat äänen, joka kertoi heidän saavuttavan voiton, kuten sitten tapahtuikin.
National Geographic Society
National Geographic Society perustettiin Yhdysvalloissa 27. tammikuuta 1888 tarkoituksenaan edistää yleistä maantieteen ja maailman tuntemusta yhteiskunnassa ”suuren yleisön” keskuudessa. Yhdistyksen ensimmäiseksi 
puheenjohtajaksi valittiin Gardiner Greene Hubbard. Häntä seurasi tehtävässä hänen vävynsä Alexander Graham Bell.
Nykyisin National Geographic Society on maailman suurin yleishyödyllinen tiede- ja kasvatusjärjestö . Se rahoittaa ja tukee tieteellistä tutkimusta ja tutkimusretkiä sekä julkaisee aikakauslehteä "National Geographic" (alun perin "The National Geographic Magazine").
Järjestö myöntää Hubbard-mitalia saavutuksista tutkimusmatkailussa ja tutkimuksessa ansioituneille. Se on myönnetty tähän mennessä 33 kertaa.
"National Geographic" on yksi maailman tunnetuimmista aikakauslehdistä. Tyypillisesti sen kantta reunustava keltainen värikehys on lehden rekisteröimä tavaramerkki. Lehti tunnetaan korkealaatuisista artikkeleistaan, valokuvistaan ja kartoistaan. Lehteä julkaistaan englannin lisäksi useilla kielillä, muun muassa suomeksi.
National Geographicin nykyisin julkaisemia aikakauslehtiä ovat:
Vuodesta 1997 lähtien järjestö on lähettänyt myös televisio-ohjelmia omalla kaapeli- ja satelliittikanavallaan "National Geographic Channel".
Mycroft Holmes
Mycroft Holmes on Arthur Conan Doylen luoma kuvitteellinen hahmo. Hän on Sherlock Holmesin vanhempi veli, jonka huomio- ja päättelykyvyt ovat nuorempaa Holmesia ylivertaisemmat. Mycroftilta puuttuu kuitenkin kunnianhimoa ja toimintatarmoa, minkä johdosta hän ei käytä taitojaan salapoliisin työhön.
Mycroft Holmes esiintyy tai mainitaan neljässä Doylen Holmes-tarinassa: "Kreikkalainen tulkki", "Viimeinen tapaus", "Autio talo" ja "Salaiset piirustukset".
Sherlock myöntää Mycroftin olevan häntä etevämpi huomio- ja päättelykyvyissä ja onkin kysynyt veljeltään apua tapauksien suhteen, ja tyypillisesti Mycroftin selitykset ovat osoittautuneet oikeiksi. Mycroftilla ei kuitenkaan ole kunnianhimoa ja toimintatarmoa vahvistamaan omia päätelmiään ja mieluummin tyytyy siihen, että hänen uskotaan erehtyneen kuin nähdäkseen vaivaa todistaakseen toisin. Hänelle ongelmien ratkaisu on enemmin harrastus on vakava työ.
Mycroft Holmes on Sherlock Holmesia seitsemän vuotta vanhempi. John Watson kuvaa häntä Sherlockia kookkaammaksi ja tukevammaksi. Hänen kätensä ovat pulleat kuin hylkeen evät. Hänen kasvonsa ovat jykevät ja niissä on samanlaista piirteitten terävyyttä kuten veljellään. Hänen syvällä olevissa harmaissa silmissä on kaiken aikaa poissaoleva, sisäänpäin kääntynyt katse.
Mycroftin tarkkaa ammattia ei anneta kirjoissa. Erinomaisen laskupäänsä ansiosta hänen sanotaan toimivan eräitten hallituksen virastojen tilintarkastajana.. Myöhemmin Sherlock kertoo Mycroftin olevan vähäisessä virassa maan hallituksessa, joskin ajoittain kuvaus "Mycroft on maan hallitus" ei ole kaukaa haettu. Hän on itse luonut asemansa ja tehnyt itsestään korvaamattoman. Kaikkien virastojen päätökset lähetetään hänelle ja hän onkin kuin keskusasema, joka pitää kaiken tasapainossa. Hänen sanansa on ratkaissut valtakunnalliset päätökset kerta toisensa jälkeen.
Mycroft Holmes asustaa Pall Mallilla. Hän on myös yksi Diogenes-kerhon perustajajäsenistä.
Kuušilaiset kielet
Kuušilaiset kielet ovat afroaasialaisten kielten alaryhmä, joita puhutaan Afrikan sarven alueella. Huomattavimpia kuušilaisia kieliä ovat oromo (30–35 miljoonaa puhujaa Etiopiassa ja Keniassa), somali (20 miljoonaa puhujaa Somaliassa, Djiboutissa ja Keniassa), sidamo (2 miljoonaa puhujaa Etiopiassa) ja afar (1,5 miljoonaa puhujaa Eritreassa, Etiopiassa ja Djiboutissa).
Kuušilaiset kielet jakautuvat neljään alaryhmään joissa on kussakin on useita kieliä: itä-, keski- ja eteläkuušilaiset kielet sekä bedžan kieli, jota joskus pidetään pohjoiskuušilaisen ryhmän ainoana kielenä, mutta jotkut tutkijat katsovat sen kuuluvan omana kokonaan erillisenä ryhmänään afroaasialaisiin kieliin.
Kuntien takauskeskus
Kuntien takauskeskus on julkisoikeudellinen laitos, jonka tarkoituksena on kuntien yhteisen varainhankinnan turvaaminen ja kehittäminen. Se myöntää takauksia Kuntarahoitus Oyj:n varainhankinnalle, jota käytetään antolainaukseen kunnille ja kuntayhtymille sekä kuntien kokonaan omistamille tai niiden määräämisvallassa oleville yhteisöille.
Takauskeskuksen jäseninä ovat kaikki Manner-Suomen 297 kuntaa. Ahvenanmaan itsehallinnon vuoksi Ahvenanmaan kunnat eivät voi olla takauskeskuksen jäsenkuntia. Jäsenkunnat vastaavat asukaslukujen mukaisessa suhteessa takauskeskuksen tekemistä sitoumuksista ja menoista, jos niitä ei muuten saada rahoitetuksi.
Vuoden 2015 lopussa takausvastuiden kokonaismäärä oli noin 26 miljardia euroa. Niistä 36 % oli USA:n dollarimääräisiä, 34 % jenimääräisiä, 20 % euromääräisiä ja 10 % muissa valuutoissa. Kansainvälinen luottoluokituslaitos Moody's on antanut takauskeskukselle korkeimman mahdollisen Aaa-luottoluokituksen (negatiivinen) ja Standard & Poor's AA+ -luokituksen (negatiivinen).
Pikakivääri
Pikakivääri on kevyen konekiväärin kaltainen konetuliase, jossa patruunoiden syöttö tapahtuu lippaasta, eikä konekivääreille tyypillisesti patruunavyöstä.
Kevyt konekivääri on käytännössä syrjäyttänyt pikakiväärin jalkaväkiryhmien tulitukiaseena; tästä huolimatta joidenkin valtioiden, kuten Venäjän ja Ison-Britannian, armeijoissa pikakiväärejä käytetään edelleenkin. Joistain rynnäkkökiväärimalleista on myös valmistettu pidemmällä ja raskaammalla piipulla, haaratuella ja suurempikapasiteettisella lippaalla varustettua pikakivääri-muunnosta.
Tunnettuja pikakivääreitä ovat suomalainen Lahti-Saloranta M/26, japanilainen Taisho 96, yhdysvaltalainen BAR M1918 (Browning Automatic Rifle), neuvostoliittolainen Degtjarjov DP-27, joka Suomessa nimettiin sota-ajan erään suosikki-iskelmän mukaan ”Emmaksi”, koska aseen päällä vaakatasossa oleva rumpulipas muistutti hiukan gramofonilevyä sen kansiosan pyöriessä lippaan tyhjentyessä, ja brittiläinen, tšekkoslovakialaiseen ZB-26:een perustuva, ZGB 1933 Bren (BRno-ENfield).
PKM
PKM () on Mihail Kalašnikovin Neuvostoliitossa 1960-luvulla suunnittelema kevyt konekivääri. Lyhenne PKM tulee venäjän kielisestä nimestä, joka suomennettuna tarkoittaa "Kalašnikovin modernisoitu konekivääri". Aseen perusversio edustaa tyypillistä neuvostoliittolaista asesuunnittelua, jossa päinvastoin kuin monessa länsimaalaisessa konetuliaseessa patruunat syötetään oikealta ja hylsyt poistuvat vasemmalta.
PKM on paranneltu malli aseen alkuperäisestä versiosta PK:sta. Aseesta on olemassa PKT- ja PKMS-versiot. PKT () on suunniteltu panssarivaunuissa käytettäväksi, ja siinä on raskaampi piippu. PKMS taas on muuten identtinen PKM:n kanssa mutta sitä käytetään raskaammalta Stepanov-malliselta jalustalta.
Ase käyttää 7,62x54R-kiväärinpatruunoita ja sen teoreettinen tulinopeus on 700 laukausta minuutissa. Vyön vaihdot mukaan luettuna päästään noin 250 laukaukseen minuutissa. Aseen piippu voidaan ylikuumenemisen ehkäisemiseksi vaihtaa muutamassa sekunnissa uuteen.
PKM on käytössä myös Suomen puolustusvoimissa nimikkeellä 7,62 KK PKM.