hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
45 minuuttia
45 minuuttia oli MTV3-kanavan ajankohtaisohjelma, jonka tuotti MTV:n uutis- ja ajankohtaistoimitus. Se sisälsi tutkivaa journalismia, reportaaseja ja muun muassa kulttuuriin painottuvia henkilöjuttuja. Ohjelmaa esitettiin keskiviikkoisin kello 20–21, kesäisin se oli tauolla. Vuodesta 1996 esitettyä ohjelmaa edelsi ajankohtaisohjelma nimeltä "Kolmas aste".
Ohjelman tuottajina ovat toimineet Petri Saraste (1996–1999), Antti Virolainen (1999–2001), Pertti Nyberg (2001–2002), Timo Laukkio (2002–2005), Jussi Eronen (2005–2012), Tero Koskinen (2012–2013) ja makasiiniohjelman loppuvaiheessa vuonna 2013 vt. tuottajana Mirja Sipinen. Saraste ja Virolainen toimivat myös ohjelman juontajan tehtävässä, sittemmin juontajana toimi yksi ohjelman toimittajista, ensin Liisa Riekki ja vuosina 2005–2009 Ripsa Koskinen-Papunen. Keväällä 2010 ohjelman juonsi Katja Kannonlahti. Koskinen-Papunen juonsi jälleen syksystä 2010 alkaen.
"45 minuuttia" on MTV3:n mukaan Suomen palkituin ajankohtaisohjelma. Ohjelman tekijät ovat saaneet muun muassa Päätoimittajien yhdistyksen journalistipalkinnon, kaksi Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkintoa, Suuren Journalistipalkinnon kategoriassa ”Vuoden journalistinen teko”, Euroopan parlamentin journalismikilpailun kansallisen televisiosarjan voiton ja Kiitos eläimiltä -eläinsuojelupalkinnon.
Lokakuussa 2013 päättyneiden MTV Median yt-neuvotteluiden tuloksena ilmoitettiin "45 minuuttia" -ohjelman lopettamisesta vuoden 2013 lopussa. Ohjelman journalistit muodostivat uutistoimituksen tutkivan ryhmän.
Toni Iordache
Toni Iordache (1942–1988) oli johtavia cimbalomin virtuooseja. Hän syntyi Rildanassa lähellä Romanian pääkaupunkia Bukarestia ja aloitti soittimen soittamisen neljävuotiaana. Kahdeksan vuoden kuluttua hän esiintyi jo Romanian televisiossa ja radio-orkesterissa.
Iordache esiintyi Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Japanissa. Usein hänen kanssaan esiintyi toinen romanialaisen kansanmusiikin suuri nimi, panhuilisti Gheorghe Zamfir.
Iordache kuoli helmikuussa 1988 vaikean diabeteksen seurauksiin.
Gustavo Endres
Gustavo Endres, paremmin tunnettuna pelkkä Gustavo (s. 23. elokuuta 1975) on keskitorjujan paikkaa pelaava brasilialainen lentopalloilija. Hän pelasi 2009 kaudella Sisley Volleyn joukkueessa Italian A1-liigassa.
Tiedotusvälineissä yhdeksi maailman parhaimmaksi keskitorjujaksi nostettu Gustavo on voittanut mm. olympiakultaa, Italian A1-liigan mestaruuden ja Mestareiden Liigan. Rio de Janeirossa 1975 syntynyt Gustavo ollut jo kauan lentopallomaailman valovoimaisimmista tähdistä.
Brasilian maajoukkueessa Gustavo on yhdessä passari Ricardo Garcian kanssa voittanut Brasilian joukkueessa olympiakullan Ateenassa 2004, Maailmanliigan 2000-luvulla peräti kuusi kertaa joista viisi perätysten ja kaksi maailmanmestaruutta peräkkäin.
Pote Sarasin
Pote Sarasin () (25. maaliskuuta 1905 – 28. syyskuuta 2000) oli thaimaalainen diplomaatti ja poliitikko.
Sarasin toimi vuosina 1949–1951 Thaimaan ulkoministerinä ja sen jälkeen Thaimaan Yhdysvaltain-suurlähettiläänä. Hän toimi pääministerinä kahden kuukauden ajan Sarit Thanaratin järjestämän vallankaappauksen jälkeen vuonna 1957.
Sarasin toimi vuosina 1957–1964 SEATO:n ensimmäisenä pääsihteerinä. Hänellä oli thaimaankiinalaisia sukujuuria ja kaksi poikaa: liikemies Pong sekä Arsa, josta myöhemmin tuli Thaimaan ulkoministeri.
Apolinario Mabini
Apolinario Mabini y Maranan (23. heinäkuuta 1864 – 13. toukokuuta 1903) oli filippiiniläinen poliitikko. Hän kirjoitti Filippiinien ensimmäisen tasavallan perustuslain ja toimi sen pääministerinä vuonna 1899.
Mabini syntyi Tanauanin kaupungissa, Batangasissa köyhille vanhemmille, Inocencio Mabinille ja Dionisia Marananille. Suoritettuaan koulun Tanauanissa hän valmistui "Colegio de San Juan de Letranista" ja Santo Tomasin yliopistosta. Mabini hylkäsi ajatuksen pappeudesta, jonka hänen äitinsä olisi halunnut hänen ottavan.
Mabini sairastui alkuvuodesta 1896 mahdollisesti polioon, joka johti alaraajojen pysyvään halvaantumiseen. Kun vallankumous syttyi samana vuonna, espanjalaiset epäilivät häntä osuudesta levottomuuksiin ja pidättivät. Espanjalaisten havaittua hänen halvauksensa he kuitenkin vapauttivat hänet ja lähettivät San Juan de Diosin sairaalaan. Hän toimi Filippiinien ulkoministerinä kesäkuusta 1898 joulukuuhun 1899 sekä pääministerinä tammikuusta toukokuuhun 1899.
Joulukuussa 1899 yhdysvaltalaiset pidättivät Mabinin. Vapauduttuaan myöhemmin hän päätyi vuonna 1901 maanpakoon Guamille. Hän palasi kotikonnuilleen vuonna 1903 annettuaan Yhdysvalloille uskollisuusvalan. Hän kuitenkin menehtyi koleraan Manilassa saman vuoden toukokuussa.
Ruth Snellman
Ruth Snellman (o.s. Sibelius; 23. marraskuuta 1894 Helsinki – 22. kesäkuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Komediennen kyvyistään tunnettu Snellman oli kiinnitettynä Suomen Kansallisteatteriin lähes puolen vuosisadan ajan. Hän oli säveltäjä Jean Sibeliuksen toinen tytär.
Ruth Snellman oli jo pienenä kiinnostunut teatterista. Hän järjesti taiteilijaperheiden lapsien kanssa usein omia pieniä teatteri-iltoja muun muassa Aholassa. Vuonna 1908 hän muutti koulun vuoksi Helsinkiin. Hän kävi Suomalaista yhteiskoulua kuten muutkin sisarensa, ja vietti aikaansa myös Ainolassa.
Vuosi 1912 oli neiti Sibeliukselle toiveiden täyttymys: isä päästi hänet teatterikouluun, vaikka hän ei ollut vielä käynyt yhdeksättä luokkaa. Seuraavana vuonna hän sai esikoisroolinsa Kansallisteatterissa Minna Canthin "Papin tyttäressä".
Teatterissa Ruth Snellman, tuolloin vielä Sibelius, tapasi tulevan aviomiehensä, näyttelijä-ohjaaja Jussi Snellmanin; mies oli viisitoista vuotta Sibeliusta vanhempi. Pariskunta kihlautui joulun alla 1915. Kihlautumisen jälkeen Ruth Snellmanille sattui onnettomuus, kun hevonen heitti hänet selästään. Näyttelijätär sai aivotärähdyksen ja menetti hetkeksi aikaa muistinsa. Kihlasormuskin katosi. Muisti kuitenkin palautui ja pariskunnan häitä vietettiin vuonna 1916. Ruth Snellman muutti pysyvästi Helsinkiin mutta piti tiiviisti yhteyttä Ainolaan.
Avioliitto kesti Jussi Snellmanin kuolemaan 1969 asti. Pariskunnalla oli kaksi lasta: Erkki Virkkunen (1917–2013) ja Laura Enckell (s. 1919). Lapset muuttivat sukunimensä Virkkuseksi vuonna 1936.
"Helsingin Sanomien" entinen vastaava päätoimittaja Janne Virkkunen on Ruthin pojanpoika.
Ruth Snellmanille myönnettiin vuonna 1951 Pro Finlandia -mitali. Vuonna 1963 hän sai Jussi-palkinnon parhaasta naispääosasta värielokuvassa "Ihana seikkailu".
Abdulrahman al-Yusufi
Abdulrahman al-Yusufi () (s. 8. maaliskuuta 1924) on marokkolainen poliitikko.
Al-Yusufi syntyi Tangerissa. Hän oli nuorelta iältä sosialisti ja harjoitti vuosina 1952–1960 lakia Tangerissa. Hän taisteli myös marokkolaisten maastamuuttajatyöläisten oikeuksien puolesta Ranskassa.
Al-Yusufi liittyi vuonna 1959 "Union Nationale des Forces Populaires" -puolueeseen. Hän oli pidätettynä vuosina 1959 ja 1963; toinen pidätys johti kahden vuoden vankeuteen. Vapauduttuaan al-Yusufi lähti maanpakoon Pariisiin viidentoista vuoden ajanjaksoksi. Palattuaan kotimaahan al-Yusufi liittyi vuonna 1980 "Union Socialiste des Forces Populaires'iin". Hänestä tuli puoluesihteeri 1992.
Silloinen kuningas Hasan II nimitti al-Yusufin maaliskuussa 1998 Marokon pääministeriksi. Hän hoiti virkaa 9. lokakuuta 2002 saakka. Hän ilmoitti vuonna 2003 vetäytymisestään politiikasta.
Abdullatif al-Filali
Tri Abdullatif al-Filali (26. tammikuuta 1928 – 20. maaliskuuta 2009, ) oli marokkolainen poliitikko ja diplomaatti.
Al-Filali syntyi Fèsissä, Marokossa. Hän toimi vuosina 1985–1999 maan ulko- ja vuosina 1994–1998 pääministerinä. Pääministerinä häntä seurasi Abdulrahman al-Yusufi.
Al-Filalin poika Fu’ad oli vuosina 1984–1999 naimisissa Hasan II:n tyttären, prinsessa Lalla Meryemin kanssa. He saivat kaksi lasta.
High School Musical (albumi)
High School Musical on soundtrack musikaalista High School Musical. Se ilmestyi 10. tammikuuta 2006. Levyllä laulaa moni elokuvassa näytellyt, kuten Zac Efron, Vanessa Hudgens, Ashley Tisdale ja Lucas Grabeel.Special Edition sisältää normaalin levyn lisäksi bonuslevyn, joka sisältää seuraavat kappaleet karaokeversioina:
Jesse Mäntylä
Jesse Mäntylä (s. 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2014–2015 Mestaruusliigassa Hurrikaani Loimaan väreissä. Urallaan hän on jo nyt voittanut kolme SM-mitalia aikuisissa. Mäntylä pelasi uransa ensimmäisen A-maaottelun kesäkuussa 2009. Hän on edustanut aiemmin Salon Piivolleyta.
Mäntylä on maineikkaan junioriseuran Pertteli Peikkojen kasvatteja, kuten muun muassa myös Ville Juntura ja Atte Kyrölä. Pertteli Peikoissa Mäntylä pelasi kauan passarina, kunnes päätti vaihtaa liberon tonttiin juniorimaajoukkueuran loppuvaiheessa. Mäntylä on ollut yksi Suomen parhaista pelaajista pelipaikallaan, eli liberon tontilla jo usean vuoden ajan. Sen todistaa se että Mäntylä kuuluu nuorten maajoukkueeseen.
Kaudella 2008 Mäntylä pelasi uransa ensimmäisen täyden kauden SM-liigassa ja nousi liigan huippuvastaanottajiin.
Mäntylä voitti Salon Piivolleyssa 2007 kaudella Suomen Cupin hopeaa ja SM-pronssia. Kaudella 2008 hänen palkintokaappiinsa tarttui Suomen Cupin hopea. Kauden 2009 alussa Mäntylä valittiin lokakuun liigalentopalloilijaksi.
Mäntylä siirtyi Hurrikaani Loimaan riveihin kaudeksi 2011-12, kun Piivolley tippui liigasta talousvaikeuksien vuoksi. Mäntylä voitti SM-hopeaa ensimmäisellä Loimaan kaudellaan. 2013 Hurrikaanissa tuli toinen hopea, 2014 pronssi ja 2015 jo kolmas hopea.
Mestaruusliigassa Mäntylä on ollut vuoden tulokas 2009 sekä hänet on valittu liigatähdistöön 2012.
Mäntylä pelasi uransa ensimmäisen A-maaottelun kesäkuussa 2009. Tämän jälkeen "Jerry" on nähty maajoukkueessa aina silloin tällöin ja jälleen kesällä 2015 hän kuuluu maajoukkueryhmään.
Pirkanmaan Jätehuolto
Pirkanmaan Jätehuolto Oy on 17 kunnan omistama yhtiö, jonka tehtävä on tuottaa kunnille lakisääteisesti kuuluvat jätehuollon palvelutehtävät. Vuonna 1994 perustetun yhtiön perustajakunnat ovat: Tampere, Nokia, Pirkkala, Lempäälä, Kangasala ja Orivesi. Myöhemmin osakkaiksi ovat liittyneet myös Vesilahti, Sastamala, Pälkäne, Juupajoki, Ylöjärvi, Hämeenkyrö, Ruovesi, Ikaalinen, Parkano, Mänttä-Vilppula ja Virrat.
Yhtiön palveluverkostoon kuuluu keskitetysti kilpailutettu jätteenkuljetus, paikallisia jäteasemia, aluejätepisteitä ja ekopisteitä sekä Koukkujärven ja Tarasten­järven jätteenkäsittelykeskukset. Lisäksi Repe&Romu-autot kiertävät keräämässä kodin ongelmajätteitä, metalliromua ja sähkölaitteita.
Yhtiön tytäryhtiö Pirkan Putkikeräys Oy tuottaa jätteiden putkikeräys- ja noutopalveluja. Yhtiö on myös vähemmistöosakkaana Tammervoima Oy:ssa ja Ekokumppanit Oy:ssa. Vuonna 2011 perustettu Tammervoima Oy rakentaa hyötyvoimalaitoksen Tarastenjärvelle. Vuonna 2003 perustettu Ekokumppanit Oy tuottaa tiedotus-, neuvonta-, koulutus- ja asiantuntijapalveluja kestävän kehítyksen edistämiseksi.
Pirkanmaan Jätehuolto Oy julkaisee vuosittain Roskakalenteria, jota postitetaan joka vuosi ympäri Pirkanmaata. Kalenterissa lukevat Repen ja Romun kiertoaikataulut ja vuosittaisen kulkureitin.
Petri Johansson
Petri Olavi Johansson (s. 6. syyskuuta 1959, Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän kävi keskikoulun, jatkoi sieltä Lahden kauppaopistoon vuosiksi 1977–1979 ja opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1979–1983. Johanssonilla on tytär Aino ja poika Olli Johansson yhdessä näyttelijä Leena Rapolan kanssa.
'Kuinka myöhään valvoo blues.(elokuva)2014
Anita Sohlberg
Anita Sohlberg (s. 4. kesäkuuta 1941 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Petos" ja "Lampaansyöjät". Hänen äänensä on myös tuttu piirretyistä.
Syrjäntaka (Padasjoki)
Syrjäntaka (myös Syrjäntaus ja Syrjäntausta) on Padasjoella kylä, jossa on viitisenkymmentä asukasta. Keskusta sijaitsee Syrjäntaantien varrella pienellä mäellä, jossa myös sijaitsee Destia Tieliikelaitoksen Padasjoen-tukikohta. Myös vanha Esson huoltoasema on Syrjäntaan alueella. Nelostien Päijänteen puolella Syrjäntaan alueella sijaitsee erään kartanon pihassa säänhavaintoasema.
Syrjäntaan väestöstä suurin osa on yli 60-vuotiaita, ja lapsiperheitä on vähän, joten väkimäärä pienenee pikkuhiljaa.
Syrjäntaan Kuutamohiihto hiihdetään joka vuosi keskustan alapuolella olevilla pelloilla. Samoilla paikoilla myös järjestetään niin sanottu Joululauluilta vuosittain joulupäivänä. Kumpaankin tapahtumaan liittyy vahvasti nuotion äärellä istuminen ja makkaran paistaminen. Vuonna 2006 järjestettiin vanhojen autojen ja koneiden näyttely, johon osallistui eri autokeräilijöiden restauroimia autoja.
Syrjäntakana maataloutta on harjoitettu paljon. Alueella oli laajat mansikkamaat, jotka muutettiin joulukuusien kasvatuskäyttöön liiallisen huolenpidon määrän takia. Alueella on aikaisemmin laiduntanut lehmiä, mutta sekin on loppunut, koska nykyään ei pärjää pientilallisena. Syrjäntaan metsissä on myös nähtävissä vanhoja kivimuurien kappaleita, latoja, piikkilankoja, vanhanaikaisia ja ruostuneita maatalouskoneita sekä kivisiä peltoja, jotka kaikki kertovat maatalouden paljoudesta.
1900-luvun alussa, Pannijoen varrella, toimi sahalaitos 3 vuotta, joka sitten lopetettiin kannattamattomana, kun kevään sulamisvedet eivät olleet tarpeeksi vakaat jokavuotiseen käyttöön. 
Syrjäntaan ja Taulun vesitorninmäellä toimi vielä 60-luvulla hs 20 m – hs 30 m hyppyrimäki. 
Syrjäntaalla oli ennen oma kaatopaikka, mutta jätehuollon uudistuksen takia se muutettiin maakaatopaikaksi ja nykyään jätteet viedään Lahteen. 90-luvulla Syrjäntaan metsissä kulki Päijänneajon 
reittejä.
Keijo Pehkonen
Keijo Tapio Pehkonen (s. 11. marraskuuta 1964 Heinola) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka voitti 1980-luvulla kahdesti Euroopan mestaruuden.
Ensimmäisen Suomen mestaruutensa Heinolan Iskua edustanut Keijo Pehkonen voitti vapaapainissa 48-kiloisena juniorina 1980. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän oli kasvanut 57-kiloiseksi ja hankki suurimmat saavutuksensa kreikkalais-roomalaisessa painissa. EM-mitaleille hän ylsi ensi kerran Ateenassa 1986, josta tuli pronssia. Tampereen EM-kisoissa 1987 Pehkonen kruunattiin mestariksi, kun finaalissa kukistui Bulgarian Emil Ivanov. Saman vuoden MM-kisoissa Clermont-Ferrandissa Pehkonen sai pronssia voitettuaan mitaliottelussa Yhdysvaltain Anthony Amadon pistein 11–7. Neljännen arvokisamitalinsa Pehkonen saavutti Oulun EM-kisoissa 1989, kun hän kukisti loppuottelussa jälleen Emil Ivanovin.
Mikael Lindgren
Ilkka Mikael Lindgren (16. marraskuuta 1969 Norrbärke, Ruotsi) on entinen suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän toimi Suomen Painiliiton päävalmentajana 2005–2008.
Ruotsissa syntyneen Mikael Lindgrenin painiuran huippuvuosi oli 1993. Tuolloin hän voitti ensimmäisen Suomen mestaruutensa ja kaksi arvokisamitalia. Istanbulin EM-kisoissa hän voitti kultaa kukistettuaan finaalissa Ukrainan Ruslan Hakimovin. Tukholman MM-kisoista tuli pronssia. Olympiaedustus Atlantassa 1996 päättyi kyyneliin, kun Lindgren painoi punnituksessa yli sallitun 57 kilon eikä päässyt lainkaan painimaan.
Muhoksen Voittoa ja Oulun Pyrintöä edustanut Mikael Lindgren voitti viimeisen Suomen mestaruutensa 1999. Hän paini vielä 2000-luvun alkuvuosina Saksan Bundesliigassa.
Mikael Lindgrenin veli Åke Lindgren on yltänyt painin SM-mitaleille. Heidän serkkunsa on jääkiekon moninkertainen Suomen mestari Ilkka Mikkola.
Citigroup Center
Citigroup Center (aiemmin Citicorp Center) on pilvenpiirtäjä Yhdysvaltain väkirikkaimmassa kaupungissa New York Cityssä, Manhattanin saarella. Pilvenpiirtäjä yltää 279 metrin korkeuteen ja on siten yksi korkeimmista rakennuksista kaupungissa. 59-kerroksisen rakennuksen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehtitoimistot Stubbins Associates ja Emery Roth & Sons. Se rakennettiin vuosina 1974–1977 ja maksoi noin 195 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Arletty
Arletty (oik. Arlette-Léonie Bathiat) (15. toukokuuta 1898 – 24. heinäkuuta 1992) oli ranskalainen malli, laulaja ja näyttelijä.
Arletty syntyi työläisperheeseen. Hän aloitti uransa näyttelemällä varietéessa, kabareessa ja näytelmissä 1920-luvulla. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1930, ja hän teki lukuisia suosittuja elokuvia 30-luvulla. Hänen kuuluisimmaksi elokuvakseen tuli kuitenkin rooli elokuvassa "Paratiisin lapset" (1945), elokuva joka kuvasi elämää miehitetyssä Ranskassa ja josta tuli yksi ranskalaisen elokuvan suurista klassikoista. Onnettomuus, joka vei häneltä lähes näon toisesta silmästä, pakotti hänet eläkkeelle vuonna 1963. Hänen viimeisimpiä elokuviaan oli vanhenevan naisen rooli elokuvassa "Atlantin valli murtuu" 1962.
Loreley
Loreley (myös Lorelei) on korkea kallio Reinin itärannalla Reininlaakson keskiosassa, Saksassa. Se kohoaa noin 120 metrin korkeuteen joen pinnasta. Kallion kohdalla Rein on kapeimmillaan Pohjanmeren ja Sveitsin välillä: 113 metriä leveä ja 25 metriä syvä. Voimakas virtaus ja vedenalaiset kivet ovat aiheuttaneet joella monia veneonnettomuuksia. Loreleyn lähellä alavirrassa on Sankt Goarshausenin kylä.
Loreleyn nimi tulee mahdollisesti vanhan Reininmaan murteen sanoista "lureln" (’kuiskata’) ja "ley" (’kallio’), eli kyseessä olisi ”kuiskaava kallio”. Virtaukset ja pieni vesiputous, joka oli näkyvissä vielä 1800-luvun alussa, saivat aikaan kuiskaavan äänen, jota kallion erikoinen kaiku vahvisti. Ääntä on vaikeaa kuulla enää nykyään alueen kaupungistumisen takia. Toinen teoria johtaa nimen alkuosan sanasta "luren" (’vaania’), jolloin nimi tarkoittaisi ”vaanivaa kalliota” ja viittaisi joella sattuneisiin onnettomuuksiin.
Kallioon liittyy monia legendoja ja kansantarinoita. Saksalainen kansantarina kertoo, että Loreley-niminen merenneito tai näkki istuu kalliolla ja yrittää lumota laulullaan joella ohi matkustavia ihmisiä, houkutella nämä kuolemaan. Vastaavaa tekivät muinaisen Kreikan seireenit.
Eräänlaisen legendan Loreleista kehitti saksalainen kirjailija Clemens Brentano romaanissaan "Godwi oder Das steinerne Bild der Mutter" (1801). Häntä oli siihen innoittanut Ovidiuksen myytti Ekhosta ja Narkissoksesta. Brentano on kirjoittanut useita versioita Lorelein tarinasta. Toinen tunnettu Loreleista kirjoittanut oli saksalainen runoilija Heinrich Heine.
Nimi Loreley on myös levinnyt laajalle kulttuurin eri osa-alueilla: useita musiikkikappaleita on nimetty Loreleyksi, on sen nimisiä runoja ja ooppera, henkilöitä kirjallisuudessa ja elokuvissa.
Ilpo Seppälä
Ilpo Kalervo Seppälä (26. lokakuuta 1953 Viitasaari) on suomalainen painija, joka ylsi kreikkalais-roomalaisessa painissa MM-pronssille Oslossa 1981.
Seppälä paini Los Angelesin 1984 olympialaisissa 57 kilon sarjassa mutta karsiutui toisessa ottelussaan. MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia vuonna 1981 ja sijoittui kuudenneksi vuonna 1977. EM-kilpailuihin hän osallistui viidesti. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vapaapainissa vuosina 1975 ja 1976 sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1979.
Seppälä voitti urallaan neljä Suomen mestaruutta, vapaapainissa vuonna 1975 sekä kreikkalais-roomalaisella tyylillä vuosina 1977, 1978 ja 1983. Hän on myöhemmin toiminut Suomen Painiliiton päävalmentajana ja on nykyisin seuransa Helsingin Tarmon päävalmentaja valmentaen muun muassa Suomen mestaruuden 2006 voittanutta Antero Perez-Juntusta.
Ilpo Seppälä työskentelee palvelupäällikkönä Veikkauksessa.
General Electric Building
General Electric Building eli 570 Lexington Avenue (alun perin "RCA Victor Building", ei pidä sekoittaa Rockefeller Centerin GE Buildingiin) on historiallinen pilvenpiirtäjä New York Cityn Midtownin Lexington Avenuella, Yhdysvalloissa. Se on rakennettu vuosina 1929–1931. Art decon tyylisuuntaa edustavan detaljirikkaan rakennuksen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Cross & Cross. Se yltää 195 metrin korkeuteen ja siinä on 49 kerrosta.
Kahlekuningas (elokuva)
Kahlekuningas on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Arto Koskinen. Heikki Hela palkittiin elokuvasta parhaan miessivuosan Jussi-palkinnolla. Elokuva sai Jussin myös parhaasta äänisuunnittelusta.
Tarina sijoittuu 1970-luvun Tornioon, ja sen päähenkilö on 12-vuotias Esko. Kotona ei aina ole helppoa viinaanmenevän kommunisti-isän, rocktähteydestä haaveilevan isoveljen ja sotatraumojen vuoksi puhumattomaksi muuttuneen isoisän kanssa.
Esko kavereineen joutuu hankaluuksiin ruotsalaisen poikaporukan kanssa, ja kun poikien kepposen takia hajoaa polkupyöriä, Esko on pulassa. Hän ei tunnusta osallistuneensa tapahtuneeseen, ja kaverit hylkäävät hänet petturina. Esko löytää kuitenkin Ruotsin puolelta uuden ystävän, kahlekuningas Houdinia ihailevan Patrickin. Rajoja rikkova ystävyys ei vain ole ihan yksinkertaista eikä ilo ikuista.
Eskon kavereita näyttelevät Mikko Lamminen, Joonas Lipponen, Petteri Siimes ja Ville Kotajärvi, ruotsalaisen jengin jäseniä Jouni Alasaukko-oja, Niklas Pelli, Andreas Riestola sekä Mattias Wiklund ja Terveet Kädet -yhtyeen jäseniä Heikki Rättyä, Rauno Hemminki, Riku Rousu sekä Ristomatti Myllylahti. Muissa rooleissa olivat Mika Koski (Kenneth), Janne Hyytiäinen (Saulin isä Martti), Reijo Kontio (Usko Keränen), Kjell Morin (ruotsalainen siltavahti), Christian Sandström (ruotsalainen poliisi), Pauli Konttajärvi (opettaja), Kaisu Koski (opettaja), Juuso Hirvikangas (lentäjä), Kimmo Taavila (lentäjä), Tero Autio (postinkantaja) ja Taisto Yrjänä (Toivon saunakaveri).
Keijo Manni
Keijo Manni (s. 3. huhtikuuta 1951 Peräseinäjoki) on suomalainen painija, joka saavutti urallaan kaksi EM-mitalia ja ennätykselliset 33 Suomen mestaruutta.
Peräseinäjoen Toivetta edustanut maanviljelijä Manni voitti ensimmäisen painin Suomen mestaruutensa 1971. Siitä alkaen hän vei mestaruuden 17 peräkkäisenä vuonna joko kreikkalais-roomalaisessa- tai vapaapainissa tai molemmissa. Hän saavutti kaikkiaan 33 Suomen mestaruutta, mikä ylitti Kustaa Pihlajamäen aiemman ennätysmäärän.
EM-mitaleille Manni paini kahdesti. Pronssia hän sai Helsingissä 1973 ja hopeaa Oslossa 1978.
Jordbergan linna
Jordbergan linna () on linna Ruotsissa Skånen maakunnassa Trelleborgin kunnassa. Linnan päärakennus edustaa barokin tyylisuuntaa. Barokkityylin linnalle suunnitteli vuosina 1906–1908 Clara Amalia Stjernswärd (o.s. von Nolcken) tanskalaisen arkkitehdin Henri Glaeselin piirustusten pohjalta. Sen esikuva oli Tanskan kuninkaallinen Fredensborgin linna. Jordbergan linnanpuisto on puolestaan englantilaistyylinen, ja se on peräisin 1800-luvun keskivaiheilta.
Strange Cargo Hinterland
Strange Cargo Hinterland on William Orbitin albumi, joka julkaistiin 1995. Se on neljäs osa "Strange Cargo"-sarjasta, jonka aiemmat osat ovat "Strange Cargo", "Strange Cargo II" ja "Strange Cargo III".
Fredensborgin linna
Fredensborgin linna () on kuninkaallinen linna Tanskan Fredensborgissa, pohjoisessa Själlannissa. Se sijaitsee Esrumin järven rannalla. Linna toimii Tanskan kuningasperheen kevät- ja syysresidenssinä, ja se on kuninkaallisista linnoista kuningasperheen useimmin käyttämä. Linnassa järjestetään myös usein valtiovierailuja sekä muita kuninkaallisia tapahtumia.
Linnan rakennutti Tanskan kuningas Fredrik IV ranskalaissävytteiseen barokkityyliin 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Myöhemmin linnaan on tehty useita uudistustöitä. Linnan puutarhat kuuluvat puolestaan Tanskan suurimpiin historiallisiin puutarhoihin. Puutarhojen nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Nordmandsdalen, jossa on esillä noin 70 veistosta norjalaisista ja färsaarelaisista maanviljelijöistä ja kalastajista.
Luettelo Oikeuden Puolustajien tunnetuimmista vihollisista
Tämä on luettelo supersankariryhmä Oikeuden Puolustajien tunnetuimmista vihollisista.
Pratibha Patil
Pratibha Devisingh Patil (marathiksi: प्रतिभा देवीसिंह पाटिल) (s. 19. joulukuuta 1934 Nadgaon, Maharashtra) on intialainen poliitikko ja maan 12. presidentti. Hän seurasi virassa edeltäjäänsä A. P. J. Abdul Kalamia Intian ensimmäisenä naispuolisena presidenttinä heinäkuussa 2007.
Patil kuuluu kongressipuolueeseen ja oli valtaapitävän United Progressive Alliance -puoluekoalition ja Intian vasemmiston ehdokas vuoden 2007 presidentinvaaleissa.
Patil toimi Rajasthanin kahdeksantenatoista kuvernöörinä 8. marraskuuta 2004 – 23. kesäkuuta 2007 ja oli osavaltion ensimmäinen naiskuvernööri. Hän toimi parlamentin alaneuvostossa ja osavaltioneuvostossa vuodet 1985–1996, sekä ministerinä useaan otteeseen.
Siviiliammatiltaan Patil on sosiaalityöntekijä. Hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi (LL.B.) Mumbain valtion lakikoulusta (Law College) sekä taiteen maisteriksi Mooljee Jaitha College in Jalgaonista (M.J. College).
Patil on ollut naimisissa opettaja Devisingh Ransingh Shekhawatin kanssa 7. heinäkuuta 1965 lähtien. Heillä on poika ja tytär.
Presidentin asemaa pidetään Intiassa lähinnä seremoniallisena. Vaalikampanjoinnin kerrotaan olleen analyytikkojen mukaan likaisinta sitten Intian itsenäistymisen, sillä Patilia syytettiin vaalien alla muun muassa veljensä suojelemisesta murhatutkimusten yhteydessä, sekä lukuisista talousepäselvyyksistä.
Myös uudelleen esille nostettu, Patilin vuonna 1975 toimiessaan Maharashtran terveysministerinä antama lausunto perinnöllisiä sairauksia sairastavien pakkosteriloinnista herätti huomiota.
Jarmo Övermark
Jarmo Erkki Övermark (26. toukokuuta 1955 Lappajärvi) on suomalainen painija, joka ylsi 1980-luvulla kahdesti arvokisamitaleille kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Lappajärveläisen Övermarkin veljessarjan menestynein painija on Jarmo. Hän oli mukana kolmissa olympiakisoissa ja on Keijo Mannin ohella viimeinen suomalainen painija, joka on edustanut Suomea olympialaisissa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Övermarkin parhaaksi olympiasaavutukseksi jäi Los Angelesin 1984 kisojen viides sija. MM-pronssia hän sai Kiovassa 1983 ja EM-pronssia Jönköpingissä 1984. Hän on voittanut myös veteraanien maailmanmestaruuden.
Suomen mestaruuden Jarmo Övermark voitti 16 kertaa ja sijoittui toiseksi seitsemän kertaa. Myös hänen veljensä Kari, Hannu ja Matti ovat Suomen mestareita ja heistä kaksoisveli Kari myös olympiaedustaja. Veljekset edustivat Lappajärven Veikkoja.
Raimo Hirvonen (painija)
Raimo Hirvonen (17. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
”Raikka” Hirvonen oli lähellä olympiamitalia Münchenin olympiakisoissa 1972. Hänen oli kuitenkin tyytyminen neljänteen sijaan. MM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi Edmontonissa 1970 ja EM-kisoissa neljänneksi Helsingissä 1973. Modenan EM-kisoissa 1969 Hirvonen selätti kolmannessa ottelussaan tanskalaisvastustajansa, mutta tuomarit epäilivät sopupeliä ja diskasivat molemmat.
Suomen mestariksi Viipurin Voimailijoita ja Helsingin Paini-Miehiä edustanut Hirvonen paini viidesti.
Boris Balkov
Boris Balkov ("Volkov") on kuvitteellinen hahmo Beybladen anime- ja mangasarjassa.
Boris on rikollinen, jonka tavoitteena on auttaa Voltairia valloittamaan maailma. Hän valmentaa Demolition Boys -joukkuetta ja harjoittaa heitä Balkovin luostarissa sekä samalla suorittaa salaisia kokeita luostarin alakerrassa. Boris on julma kaikkia kohtaan paitsi niitä jotka ovat hänen mielestään vahvoja. Borisin positiivinen puoli on optimistisuus, sillä vaikka hänen aikaisemmat kokeensa olivat epäonnistuneet, Boris jaksoi edelleen uskoa siihen, että ne vielä tuottavat tulosta.
Mangassa Boris johti ja valmensi omaa joukkuettaan, johon kuului hänen suosikki bleidaajansa Talan lisäksi Spencer, Bryan ja Ian. Hän yritti joukkueensa avulla voittaa Tysonin ja napata hänen petosirunsa pomolleen tohtori Zagartille. Huolimatta siitä, että hän epäonnistui tehtävässään, mutta jatkoi edelleen Zagardin alaisena. Uudemman kerran Boris sai tehtäväkseen hommata uuden joukkueen uutta tehtävää varten.
Valmentajana hän on erittäin ankara ja vaatii pelaajiltaan täydellisyyttä, kuten Tala sai kuulla, siitä huolimatta vaikka voittikin Tysonin, koska hänen hyrrässään oli lohkeamia.
Nuclear Nightclub
Nuclear Nightclub on suomalaisen Wigwam-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975. Levy saavutti suuren suosion Suomessa, jossa se nousi albumilistan ykköseksi yhdeksän viikon ajaksi. Vuonna 1976 albumia oli myyty jo kultalevyn (25 000 kpl) verran. Levy julkaistiin myös ainakin Ruotsissa, Saksan liittotasavallassa, Jugoslaviassa, Hollannissa, Espanjassa, Ranskassa, Japanissa ja Virgin-levymerkillä Isossa-Britanniassa, missä levy myi noin 10 000 kappaleen verran. Levyltä julkaistu single ""Freddie Are You Ready" / "Kite"" nousi Suomessa kymmenen myydyimmän joukkoon.
"Nuclear Nightclub" on Wigwamin uuden, niin sanotun ”deep pop” -kauden kokoonpanon (Groundstroem–Pembroke–Rechardt–Österberg) ensimmäinen studiolevy. Tyyliltään se on huomattavasti yksinkertaisempi kuin esimerkiksi edellinen studioalbumi "Being" (1974).
Yhtye valmistautui levytykseen huolellisesti harjoittelemalla useita viikkoja tuottaja Paavo Maijasen ollessa mukana. Useista kappaleista tehtiin demonauha Lahdessa olleessa Microvox-studiossa. Tämä oli Suomessa uraauurtavaa tuohon aikaan.
Varsinaisiin äänityksiin Tukholman Marcus Music -studiolla oli varattu 18 päivää. "Freddie Are You Ready" -kappaleen demonauhoituksesta on julkaistu katkelma "Loveradio 4" -kokoelmalevyllä.
Soundi-lehden kriitikoiden äänestyksessä levy sijoittui kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi suomalaiseksi levyksi.A-puoli
B-puoli
Vuoden 1996 uusintapainoksen bonuskappaleet:Vuoden 2000 uusintapainoksen bonuskappaleet:
Alan Guth
Alan Harvey Guth (s. 27. helmikuuta 1947) on amerikkalainen fyysikko ja kosmologi. Guth on tutkinut alkeishiukkasten teoriaa ja sitä, kuinka se soveltuu varhaisen kaikkeuden kuvaamiseen. Nuorempana hiukkasfyysikkona Guth kehitti Stanfordin yliopistossa kosmisen inflaation teoriaa käytyään Robert Dicken alkuräjähdysteoria-luennoilla. 1981 Guth esitti kosmisen inflaation teorian, jonka mukaan hyvin varhainen kaikkeus laajeni hetken eksponentiaalisesti tyhjiön energian tiheyden negatiivisen paineen seurauksena. WMAP:in tulokset vuodelta 2006 tukivat teoriaa.
Maailmankaikkeuden synty pystyttiin selittämään tyydyttävästi alkuräjähdysteorian avulla. Teoriassa tiedettiin kuitenkin olevan muutamia heikkouksia. Guth löysi yhteen ongelmaan ratkaisun, inflaation, jonka mukaan maailmankaikkeus laajeni erittäin lyhyessä ajassa. Inflaation jälkeen maailmankaikkeuden koko oli yli 10-kertaa suurempi kuin ennen inflaatiota. Maailmankaikkeus laajeni nopeammin kuin valonnopeus.
Guth oivalsi, että universumi voi olla tilassa, jossa siihen on varastoitunut paljon energiaa. Tyhjiöön voi siis varastoitua energiaa. Tällainen tilanne esiintyy suurissa yhtenäisteorioissa, joiden teoreettinen tutkimus oli kiihkeimmillään 1970-luvun lopulla. Yhtenäisteorioihin liittyy suuri symmetria, joka universumin lämpötilan laskiessa rikkoutuu kun epäsymmetrinen tila tulee energeettisesti edullisimmaksi.
Guth huomasi, että symmetriseen tilaan sidottu piilevä energia voi tietyissä olosuhteissa tulla säteilyenergiaa paljon suuremmaksi niin, että se määrää koko maailmankaikkeuden kehityksen. Koska kyseessä on vakioinen tyhjiöenergia, se toimii samaan tapaan kuin Einsteinin yhtälöihinsä lisäämä kosmologinen vakio. Willem de Sitter oli jo aiemmin osoittanut, että maailmankaikkeus voisi laajentua eksponentiaalisen nopeasti. Guth kutsui vaihetta kosmiseksi inflaatioksi.
Hannu Kottonen
Hannu Kottonen (s. 13. kesäkuuta 1957) on entinen suomalainen suunnistaja, joka oli vuosina 1979 ja 1981 tuomassa Suomelle MM-mitalia suunnistusviestissä. Hän on ammatiltaan yritysjohtaja.
Liedon Parmaa edustanut Kottonen valittiin MM-edustajaksi Tampereen kisoihin 1979. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla 13:nneksi ja pääsi viestiin toiselle osuudelle. Ruotsi oli viestissä ylivoimainen, mutta Seppo Keskinarkaus, Kottonen, Risto Nuuros ja Ari Anjala saivat hopeaa 15,25 minuuttia voittajan takana. Thunin MM-kisoissa 1981 Kottonen osallistui vain viestiin ja suunnisti siinä ankkuriosuuden. Suomen joukkue sai pronssimitalin. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Kottonen ei enää ollut kilpailijana mukana, mutta hänen vaimonsa Annariitta Kottonen sai pronssia.
Kottosen uran huippuhetkiä oli vuoden 1982 Tiomila-viesti, jossa Liedon Parma voitti vasta toisena ei-ruotsalaisena joukkueena. Ensimmäisestä suomalaisvoitosta oli tuolloin kulunut 28 vuotta. Hannu Kottonen suunnisti ankkuriosuuden ja saapui maaliin 20 sekuntia ennen Ruotsin Almby IK:n suunnistajaa.
Suomenmestariksi Hannu Kottonen ylsi vuonna 1982. Hänen sisarensa Soile Kottonen voitti suomenmestaruuden melonnassa, ja isä Oiva Kottonen kilpaili myös suunnistajana ja melojana.
Kottonen on opiskellut Turun kauppakorkeakoulussa ja toimi HKScan Oyj:n toimitusjohtajana 2012–2016. Sitä ennen hän on toiminut muun muassa Metsä Tissuen toimitusjohtajana 2006–2011 ja Huhtamäki-konsernin talousjohtajana.
Matti Mäkinen (suunnistaja)
Matti Reino Mäkinen (s. 18. tammikuuta 1947 Paimio) on entinen suomalainen suunnistaja.
Halikon Hakoniskoja, Angelniemen Ankkuria ja Viipurin Urheilijoita edustanut Mäkinen oli mukana suunnistuksen MM-kisoissa kahdesti. Friedrichrodassa 1970 ei menestystä tullut, mutta Aviemoressa 1976 Mäkinen pääsi viestikilpailuun kolmannelle osuudelle ja tuloksena oli pronssi. Vuoden 1969 PM-kisoissa Kemiössä ja Paraisilla Mäkinen vei Suomen kolmosjoukkueen suunnistajana Tuomo Peltolan, Markku Salmisen ja Raimo Nissin kanssa voiton.
Suunnistus oli Mäkisen koko lapsuudenperheen harrastus, sillä myös veljet Mikko, Mauri, Markku ja Mauno sekä sisar Maija suunnistivat.
Parry O’Brien
William Patrick ”Parry” O’Brien (28. tammikuuta 1932 Santa Monica, Kalifornia – 21. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.
O’Brien osallistui neljästi olympialaisiin. Hän voitti kultaa Helsingissä 1952 tuloksella 17,41 ja Melbournessa 1956. Roomassa 1960 hän sai olympiahopeaa ja Tokiossa 1964 hän sijoittui neljänneksi. Kuulantyöntöura toi hänelle paikan Yhdysvaltain olympiaurheilijoiden Hall of Famessa.
O’Brien tunnetaan myös siitä, että hän kehitti nykyisinkin vielä käytössä olevan pakitustyylin. Uudella tyylillään hän paransi 1950-luvulla maailmanennätystä useita kertoja ja ylitti sekä 18:n että 19 metrin rajan ensimmäisenä kuulantyöntäjänä.
Kimmo Rauhamäki
Kimmo Rauhamäki (s. 31. maaliskuuta 1951 Längelmäki) on suomalainen suunnistaja.
Jämsänkosken Retki-Veikkoja, Ikaalisten Nouseva-Voimaa, Tampereen Yritystä ja Vaajakosken Terää edustanut Rauhamäki osallistui suunnistuksen MM-kisoihin Aviemoressa 1976. Hän oli viestijoukkueen ankkurina tuomassa Suomelle pronssia. Rauhamäen suoritusta tuossa kisassa haittasi se, että hänen kompassistaan valuivat nesteet ulos kesken matkan.
Sälskärin majakka
Sälskär on majakka Ahvenanmaan pohjoisosassa Hammarlandin kunnan alueella. Axel Hampus Dalströmin suunnittelema majakka on rakennettu Sälskärin saarelle vuonna 1868. Vuonna 1949 Sälskärin majakka automatisoitiin. Sälskärissä oli kerrallaan 2 majakanvartijaa sekä majakkamestari, joka ei pääasiassa osallistunut majakanvartijan töihin, mutta valvoi sitä. Majakanvartioilla oli oma yhteinen talo ja majakkamestari asui omassa isommassa talossaan. Rakennukset purettiin automatisoinnin jälkeen. Saarella on nykyisinkin tosin 2 rakennusta, joiden väitetään olevan peräisin 1700-luvulta. 
Majakkamestareina toimivat:Majakkasaarelle järjestetään kesäisin retkiä, joilla kerrotaan Sälskärin majakan historiasta. Lisäksi Sälskärin vieressä on saari, Norra Sälskär, jossa pesii nykyisin ruokkeja. Majakanvartija Conrad Hägerin poika, Bengt Häger, opastaa retkiä ja on julkaissut vuonna 2004 majakan historiasta kertovan kirjan. Saari on nykyisin hieman metsittynyt ja sen keskellä on lampi. Rakennuksista on jäljellä kiviperustukset, sillä vain laudat purettiin. Myöskään saaren entinen satama ei ole enää jäljellä, mutta alempana kallioilla on liuska, johon laiva kiinnittyy. Majakkaa ovat myös tukeneet vaijerit, koska syysmyrsky vaurioitti majakkaa 1897.
Nukutusaineallergia
Nukutusaineallergia on yliherkkyyttä nukutusaineille.
Vakavimmillaan nukutusaineallergia voi johtaa rytmihäiriöihin. Sitä kautta potilaan sydän joudutaan pysäyttämään ja käynnistämään uudelleen. Tämä tapahtuu yleensä ihmisille, joilla on ennestään esimerkiksi vaara joutua anafylaktiseen šokkiin. Yleisesti lääkärit pyrkivät nukutusaineallergian todettuaan leikkaamaan potilaan paikallispuudutusta vahvemmassa puudutuksessa, joka idealtaan on kuitenkin sama. Potilas on tällöin hereillä koko ajan ja estetään "kaulurin" avulla näkemästä leikkauskohtaa, jolloin vältetään mahdollinen šokki.
Omana aikakautenaan, oli niin kutsuttu eetterinukutus varsin yleistä Suomessa. Siihen ei vaadittu kovin korkeatasoista osaamista taikka koulutusta. Se oli käytännössä sotilaskenttäkelpoisuuteen soveltuva. Eetterin haittapuolia olivat herkkä syttyvyys eli räjähtämisherkkyys ja potilaan leikkauksen jälkeinen pahoinvointi sekä oksentelu. Siksi leikkaustilojen hyvä sähkömaadoitus oli merkittävällä sijalla.
1970-luvulla Suomessa siirryttiin eetterinukutuksesta paljolti, niin kutsuttuihin yhdistelmänukutuksiin. Niissä nukutusaineet annettiin leikattavalle potilaalle, sekä hengitysteitse että intravenoosisti. Erityisesti barbituraatit saattoivat aiheuttaa nukutuksiin liittyviä komplikaatioita, etenkin jos neula oli lävistänyt laskimosuonen huonosti taikka väärällä tavalla - tai jopa osunut valtimosuoneen laskimon sijasta. Barbituraatit saattoivat aiheuttaa esimerkiksi urtikariaa, taikka hengityselinten spastisuutta. Näihin liittyviä allergiatiloja voitiin hoitaa antihistamiiniaineilla ja lihasrelaksanteilla.
Liian pieni annos anestesialääkettä voi johtaa potilaan hereilläoloon koko leikkauksen ajan, joten potilaan on erityisen tärkeää kertoa esimerkiksi mahdollinen särkylääkkeiden ja huumeiden väärinkäyttö, koska molemmat kasvattavat anestesia- ja särkylääkkeiden sietokykyä.
James Mason
James Neville Mason (15. toukokuuta 1909 Huddersfield, Englanti – 27. heinäkuuta 1984 Lausanne, Sveitsi) oli englantilainen näyttelijä, joka loi mittavan uran niin brittiläisissä kuin yhdysvaltalaisissakin elokuvissa.
Mason aloitti näyttelemisen teatterin lavoilla Cambridgessä ja muutettuaan Lontooseen hän liittyi Old Vic -teatteriin. Hän siirtyi elokuviin 1930-luvun puolivälissä ja näytteli niissä aina kuolemaansa saakka – usein roistoja erilaisissa kauhu- ja jännityselokuvissa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Kuningatar Elisabet" (1937), "Rommel, erämaan kettu" (1951), "Julius Caesar" (1953), "Tähti on syntynyt" (1954), "Sukelluslaivalla maailman ympäri" (1954), "Vaarallinen romanssi" (1959), "Matka maan keskipisteeseen" (1959), "Lolita" (1962), "Rooman valtakunnan tuho" (1964), "Taivas saa odottaa" (1978), "Brasilian pojat" (1978), "Veren perintö" (1979) ja Agatha Christien kirjaan perustuva Hercule Poirot -filmatisointi "Rikos auringon alla" (1982). Hän oli urallaan kolmesti ehdolla Oscarin saajaksi, muttei saanut palkintoa kertaakaan. Hän sai kuitenkin Golden Globen roolistaan elokuvassa "Tähti on syntynyt". Hän on saanut myös urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Mason oli kahdesti naimisissa, ensin avioeroon päättyneessä liitossa Pamela Masonin kanssa vuodet 1941–1964 ja sitten vuodesta 1971 kuolemaansa asti Clarissa Kaye-Masonin kanssa. Pamela Masonin kanssa hänellä oli kaksi lasta. Mason kuoli sydänkohtaukseen 75-vuotiaana.
Jorma Karvonen
Jorma Karvonen (s. 16. lokakuuta 1949 Lammi) on entinen suomalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistuksen maailmanmestari.
Karvonen osallistui hiihtosuunnistuksen ensimmäisiin epävirallisiin MM-kisoihin Velingradissa 1972 ja sijoittui toiseksi parhaana suomalaisena neljänneksi. Seuraavana vuonna Sundsvallissa hän oli kuudes ja sijoittui joukkuekilpailussa hopealle. Hiihtosuunnistuksen ensimmäiset viralliset MM-kisat järjestettiin Hyvinkäällä 1975, ja Karvosesta tuli siellä kaksinkertainen mitalisti. Henkilökohtaisessa kisassa vain Olavi Svanberg oli Karvosta nopeampi, ja viestissä Pekka Pökälä, Heimo Taskinen, Karvonen ja Svanberg voittivat kultaa yli 25 minuutin erolla Ruotsiin. Vielä Velingradin MM-kisoissa 1977 Karvonen oli mukana saavuttaen henkilökohtaisen pronssin, mutta viesti päättyi Suomen osalta hylkäykseen.
Kesäsuunnistuksen MM-kisoihin Jorma Karvonen osallistui Kongsbergissa 1978. Henkilökohtaisella matkalla hän oli kolmanneksi parhaana suomalaisena yhdeksäs. Viestissä hän suunnisti kakkososuuden ja oli hankkimassa Suomelle pronssia.
Suomen mestaruuden tämä Lammin Säkiää ja Joutsenon Kullervoa edustanut mies voitti kerran kesällä ja kerran talvella.
The Greater of Two Evils
The Greater of Two Evils on yhtyeen Anthraxin kokoelma-albumi, joka julkaistiin levy-yhtiöstä Sanctuary Records marraskuussa 2004. Albumissa on 14 Anthraxin kappaletta yhtyeen aikaisemman tuotannon (Neil Turbin & Joey Belladonna-ajan) albumeilta, jotka julkaistiin vuosien 1983 ja 1990 välillä. Nämä kappaleet on nauhoitettu uudelleen Anthraxin nykyisellä kokoonpanolla. Lopullinen kappalelista päätettiin äänestyksessä yhtyeen kotisivuilla. Kappaleet nauhoitettiin studiolla kahdessa päivässä. Albumilla piti alun perin olla toisia nimiä: "Metallum Maximum Aeturnum", "Old School, New School, Our School: Metallum Maximum Aeturnum" ja "Metal Thrashing Mad: Metallum Maximum Aeturnum".
Hiihtosuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut
Hiihtosuunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut ovat hiihtosuunnistuksen kansainväliset arvokilpailut. Maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin epävirallisina 1972 ja 1973, kunnes heinäkuussa 1973 Kansainvälisen suunnistusliiton (IOF) kongressissa Magglingenissa, Sveitsissä tehtiin päätös virallisista MM-kisoista äänin 10–2 (tyhjiä 6).
Ensimmäiset viralliset kisat järjestettiin Hyvinkäällä 1975 ja ne on pidetty pääsääntöisesti kahden vuoden välein. Kun (kesä)suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut siirrettiin parittomille vuosille 1979, saivat hiihtosuunnistuskisat väistyä parillisille vuosille. Kun suunnistuksen MM-kisoja alettiin järjestää joka vuosi, palattiin hiihtosuunnistuksessa parittomaan vuosiin Levin kisoista 2005 alkaen.
Alun perin virallisissa MM-kisoissa oli vain kaksi matkaa: henkilökohtainen kilpailu ja viesti. Vuonna 1988 mukaan otettiin pikamatka, vuonna 2002 sprintti ja vuonna 2011 sekaviesti. Epävirallisissa MM-kisoissa 1970-luvulla viestin tilalla oli joukkuekilpailu.
Nykyiset kilpailut:
Vuosina 1972–1986 henkilökohtainen kilpailu ja vuosina 1988–2000 normaalimatka. Vuodesta 2002 lähtien tätä matkaa on kutsuttu pitkäksi matkaksi.
Lyhyellä matkalla kilpailtiin 1988–2000, kunnes se korvattiin keskimatkalla.
Järjestetty vuodesta 2002, jolloin se korvasi lyhyen matkan.
Sprintti järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002.
Sankey-diagrammi
Sankey-diagrammi on diagrammi, jolla kuvataan virtauksia. Yleisimmin sitä käytetään kuvaamaan jonkin prosessin energia- tai materiaalivirtoja. Se muodostuu kutakin virran komponenttia esittävistä nuolista, joiden koko kuvaa virran suuruutta.
Editors
Editors on birminghamilainen indie rock -yhtye, jonka muodostavat Tom Smith, Russell Leetch, Ed Lay, Justin Lockey ja Elliott Williams. Yhtyeen musiikkia on usein verrattu yhdysvaltalaiseen Interpoliin.
Vuonna 2005 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi "The Back Room", jonka suurimpia hittejä olivat ”Munich”, ”Bullets” ja ”Blood”. Parhaimmillaan albumi oli Britannian albumilistalla toisena. Kesäkuussa 2007 ilmestyi Editorsin toinen albumi "An End Has a Start", joka kohosi Britannian albumilistan kärkeen. Sen single ”Smokers Outside the Hospital Doors” nousi brittilistalla ilmestymisviikollaan sijalle seitsemän. Muut albumin brittilistalle nousseet singlejulkaisut olivat ”An End Has a Start” ja ”The Racing Rats”. Suomessa "An End Has A Start" valittiin vuoden 2007 ulkomaiseksi albumiksi musiikkilehti Suen äänestyksessä.
Vuoden 2009 albumi "In This Light and On This Evening" oli myös brittilistan ykkönen ja menestyi muuallakin Euroopassa. Single ”Papillon” oli brittilistalla sijalla 23 ja muun muassa Belgian singlelistan ykkönen.
Huhtikuussa 2012 alkuperäiskitaristi Chris Urbanowicz lähti yhtyeestä. Syyksi ilmoitettiin musiikilliset erimielisyydet. Editorsin neljäs albumi "The Weight of Your Love" ilmestyi kesällä 2013. Levyllä ovat ensimmäistä kertaa mukana myös Urbanowiczin eron jälkeen yhtyeeseen liittyneet Justin Lockey ja Elliott Williams.
Blankenhainin linna
Blankenhainin linna () on suurehko linna Blankenhainin kunnassa, Saksan Saksin osavaltiossa.
Linnalla on historiaa 1100-luvulle saakka. Vuonna 1661 puolet linnasta tuhoutui tulipalossa ja se jälleenrakennettiin vuoden 1699 tienoilla. Nykyisen barokin tyylisuuntaa edustavan ulkonäkönsä mansardikattoineen ja kupolitorneineen linna sai vuonna 1765.
Nykyisin linnassa ja sen ympäristössä toimii ulkoilmamuseo "Deutsche Landwirtschaftsmuseum Schloss Blankenhain", joka esittelee vuosien 1890 ja 1990 välistä maataloutta ja maalaiselämää Saksassa. Museo kattaa 11 hehtaarin suuruisen alueen, ja siihen kuuluu 60 rakennusta.
Viitta (tekstiili)
Viitta eli vaippa tarkoittaa pitkää, hihatonta päällysvaatteena käytettävää vaatekappaletta. Siitä voidaan käyttää myös ruotsalaisperäistä nimitystä kaapu (ruotsin sanasta "kåpa"). Pituudeltaan viitta voi vaihdella polvesta nilkkaan ulottuvaan. Viittaan voi myös kuulua jonkinlaiset kaulukset tai huppu, tai sen kanssa voidaan sään vaatiessa käyttää erillistä, lyhyttä hartiaviittaa, jossa oli kiinteä huppu (suom. "luhka", ransk. "chaperon", engl. "hoode" ym.). Viittoja käytettiin eurooppalaisessa vaatetuksessa keskiajalta 1600-luvulle. Nykyään viitta on länsimaissa seremoniallinen vaate, joka voi liittyä tiettyihin tehtäviin tai rituaaleihin. Lisäksi viitta kuuluu roolipeleissä ja fantasiapukeutumisessa käytettyihin asusteisiin. Viitta on monikäyttöinen varusesine, joka vahvasta sarkakankaasta valmistettuna toimii tarvittaessa – esimerkiksi matkalla – tavallisen huovan tapaan makuuvaatteena ja joka voidaan haluttaessa virittää myös sadekatokseksi tai tuulensuojaksi. Paksu ja tiivis villakangas, jossa mieluiten on villan luontainen rasva lanoliini tallella, suojaa hyvin sateelta.
Anja Meldo
Anja Wilen (o.s. Meldo, s. 19. huhtikuuta 1945, Hollola) on entinen suomalainen suunnistaja.
Tampereen Kooveeta edustanut Meldo osallistui suunnistuksen ensimmäisiin MM-kisoihin Fiskarissa 1966. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla toiseksi parhaana suomalaisena kahdeksanneksi ja sai hopeaa viestijoukkueen avausosuuden suunnistajana.
Wilenin edesmennyt aviomies Tarmo Wilen kilpaili myös suunnistajana voittaen Jukolan viestin.
Pirjo Ruotsalainen
Pirjo Vanhatalo (omaa sukua Ruotsalainen, s. 24. marraskuuta 1944 Viipurin maalaiskunta) on suomalainen, 1960-luvulla menestynyt suunnistaja.
Kouvolan Urheilijoita ja suunnistusseura XYZ:aa edustanut Ruotsalainen osallistui suunnistuksen ensimmäisiin MM-kisoihin Fiskarissa 1966. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla 18:nneksi ja sai hopeaa viestijoukkueen keskimmäisen osuuden suunnistajana.
Le Brassusin EM-kisoissa 1964 Ruotsalainen keskeytti.
Merja Rantamäki
Merja Rantamäki (nyk. Vallivaara) (s. 14. helmikuuta 1957 Alajärvi) on suomalainen iskelmälaulaja. Rantamäki tunnetaan parhaiten vibratostaan sekä 1970-luvun iskelmäklassikoistaan.
Rantamäki oli Toivo Kärjen viimeisiä laulajalöytöjä ennen kuin Kärki siirrettiin eläkkeelle Finnlevyn kotimaisen tuotannon päällikön paikalta. Rantamäki tuli tunnetuksi vuonna 1976 levytetystä ensilevytyksestään, joka oli venäläiseen kansansävelmään pohjautuva ”Mä mistä löytäisin sen laulun”. Hänen muita menestyskappaleitaan olivat käännösiskelmät ”Jossain”, ”Veit sydämen”, ”Oon tyttö maalta” sekä Toivo Kärjen ja Juha Vainion yhteistyönä tekemä Syksyn Sävel 1978 -kilpailussa mukana ollut ”Sinne”. Rantamäen uran kultakautta oli 1970-luvun loppu. Hän levytti neljä menestysalbumia vuosina 1976–1980. 1980-luvun alussa Rantamäki vetäytyi tanssilavoilta vuosiksi perhe-elämään kärsittyään tätä ennen liian kovan esiintymistahdin aiheuttaman uupumuksen. Hän teki pienimuotoisen paluun 1980−90-luvun taitteessa, mutta ei enää nykyään esiinny.
Minna Ikonen
Minna Ikonen (nyk. Bernitz, s. 1965) on suomalainen iskelmälaulaja. Joutsenosta kotoisin oleva tummaääninen laulaja tuli tunnetuksi vuonna 1983 Matti Siitosen säveltämällä ja Vexi Salmen sanoittamalla rempseällä iskelmällä "Elkeet kuin pedolla". Ikonen nähtiin myös Syksyn Sävel 1984 -kilpailussa kappaleella "Panin tiikerin tankkiin". Kohtalaista radiosoittoa saivat näiden laulujen lisäksi kappaleet "Haudujuduu" ja "Annan kunnolla palaa". Ikonen julkaisi kaksi iskelmäalbumia vuosina 1983–1984 kunnes katosi julkisuudesta yhtä nopeasti kuin oli sinne ilmestynytkin. Minna lopetti laulajanuransa synnytettyään ensimmäisen lapsensa. Ikonen keikkaili myöhemmin Väliaikainen-orkesterin solistina ja levytti vuonna 1992 vielä singlen "Kesä Saimaalla".