hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Juoppokuski
Juoppokuski eli kännikuski on puhekielinen nimitys selvälle henkilölle, joka kuljettaa humalatilassa olevia kulkuvälineellä turvallisesti. Tämä edellyttää häneltä tilapäistä pidättäytymistä alkoholijuomien käytöstä.
Tämä tapahtuu pääsääntöisesti joko jonkun ryhmän jäsenen tai kuskin omalla autolla. Valintaan voivat vaikuttaa auton tai ryhmän koko, auton taloudellisuus ja auton sopivuus tehtävään.
Selvänä pysymään lupautunut eli kuski ajaa ryhmän loppuillasta kotiin tai muuhun suunniteltuun paikkaan. Ryhmä tarjoaa kuskille tästä teosta yleensä palkkioksi rahaa ja/tai ilmaiset alkoholittomat juomat (erityisesti kahvia ja energiajuomia). Jos ryhmä on matkalla tanssilavalle tai yhtyeen keikalle, palkkio voi olla ryhmän maksama pääsylippu.
Joidenkin ryhmien sisällä juoppokuskin rooli kiertää vuoroissa. Suurimmissa kaupungeissa verrattain edulliset yöbussit ovat usein korvaava vaihtoehto kuskille. Usein aikataulut eivät kuitenkaan sovi yhteen esimerkiksi keikkojen alkamis- ja päättymisaikojen suhteen.
Yhdysvalloissa on useita eri kampanjoita humaltuneena ajamista vastaan ja juoppokuskien puolesta.
Sirin
Sirin () on venäläisten legendojen myyttinen olento, jolla on naisen pää ja linnun, tavallisesti pöllön, ruumis. Se on alkonostin ja gamajunin ohella yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen hahmosta, jotka ovat puoliksi lintuja ja puoliksi naisia.
Sirin on ilmeisesti perua kreikkalaisen mytologian seireeneistä. Seireenien tapaan sirinin laulu on vaarallista kuolevaisille: kuullessaan sirinin kauniin äänen miehet unohtavat kaiken muun, seuraavat niitä ja kuolevat. Sirinin voi karkottaa pitämällä kovaa melua.
Vera Tsu
Vera Tsu Wei-ling on kiinalainen viulisti. Hän syntyi Shanghaissa ja opiskeli muun muassa Pekingin konservatoriossa. Vuonna 1980 hän pääsi opiskelemaan New Yorkin Juilliard Schooliin.
Tsu oli vuosina 1993–2000 Hongkongin filharmonisen orkesterin konserttimestari. Marraskuussa 2000 hän pääsi viulunsoiton professoriksi Pekingin konservatorioon.
Tsu on levyttänyt muun muassa Naxokselle.
Leo Löwenthal
Leo Löwenthal (3. marraskuuta 1900 Frankfurt am Main, Saksa – 21. tammikuuta 1993 Berkeley, Kalifornia) oli saksalainen sosiologi, joka liitetään yleensä Frankfurtin koulukuntaan.
Löwenthal muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1934 ja sai 1956 professuurin Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä. Hän kuului yhdessä Theodor W. Adornon, Max Horkheimerin ja Herbert Marcusen kanssa kriittisen teorian perustajiin. Löwenthalin työt lukeutuvat myös kirjallisuussosiologian pohjatöihin.
Stavka
Stavka () oli Venäjän keisarikunnan ja sittemmin Neuvostoliiton asevoimien pääesikunta; termiä on käytetty jo Kiovan Venäjän ajoista. Stavka tarkoittaa sekä pääesikuntarakennusta että sen henkilökuntaa. Länsimaissa on käytetty kapitalisoitua kirjoitustapaa STAVKA, vaikkei kyse ole akronyymistä.
Ensimmäisen maailmansodan aikainen pääesikunta oli nimeltään "Stavka verhovnogo glavnokomandujuštšego" (Ставка Верховного Главнокомандующего), toisen maailmansodan aikainen "Stavka verhovnogo glavnokomandovanija" (Ставка Верховного Главнокомандования).
Toisen maailmansodan aikana Stavka toimi suoraan Josif Stalinin alaisena.
Sophia Reuter
Sophia Reuter (s. 1971, Dresden) on saksalainen viulisti ja alttoviulisti. Hän aloitti opiskelunsa Leipzigissä 5-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Peter Tietzen johdolla Berliinissä.
Reuter voitti 10-vuotiaana Johann Sebastian Bach -kilpailun Leipzigissä ja vuonna 1988 musiikkikilpailun Weimarissa. Vuosina 1989–1993 hän opiskeli Alberto Lysyn johdolla Menuhin-akatemiassa. Vuodesta 1997 lähtien Reuter on toiminut professorina samassa opistossa. Hän on levyttänyt muun muassa Naxokselle ja on soittanut myös osana "Reuter-Trioa" ja "Camerata Lysyä".
Vuosina 2003–2004 Reuter toimi alttoviulistina Hampurin filharmonisessa orkesterissa ja tammikuusta 2006 lähtien Duisburger Philharmonikerissa.
Sophia Antipolis
Sophia Antipolis on teknopoli, joka sijaitsee Nizzan ja Cannesin välisellä alueella, kaupunki koostuu pääsääntöisesti erilaisista ja erikokoisista informaatio- ja kommunikaatioteknologiaan erikoistuneista yrityksistä.
Teknopoli sijaitsee Valbonne Sophia-Antipolis’n kunnan alueella. Vaikka kunta ja teknopoli ovat yhtä kokonaisuutta, niin kuitenkin on tehtävä ero asukkaiden nimityksen suhteen. Sophia-Antipolis’in asukkaita kutsutaan ”sophipolitains”-nimellä ja Valbonnen kylän asukkaita kutsutaan nimellä ”valbonnais”.
Elävän urbaanilegendan mukaan senaattori Pierre Lafitte, kansallisen kaivoskoulun johtaja, puolusti suurella innolla sekä teknopolin rakentamista että myös tulevaa nimeä tälle kokonaisuudelle. Hänen vaimonsa oli näet Sophia, josta tulee nimen ensimmäinen osa ja loppuosa tulee Antibesin kaupungin vanhasta nimestä. Todellisuutta lienee kuitenkin se, että nimi Sophia tulee nimen alkuperäisestä merkityksestä, Viisauden jumalattaresta ja loppuosa on jo legendan mukainen eli kreikkalaisesta Antibesin kaupungin nimestä..
Alue on kooltaan noin 2 300 hehtaaria ja sen noin 1 300 erilaista ja erikokoista yritystä työllistävät yli 27 000 henkilöä. Valikoitu luettelo yrityksistä ja yhteisöistä, jotka ovat siirtäneet ainakin osan toiminnoistaan Sophia-Antipolis’iin:Samankaltainen kokeilu on meneillaan myös Grenoblessa, jonka itäisessä osassa Grésivaudan’issa toimii Inovallée, sekä Marseillessa, jossa olevassa Gombert’in linnassa toimii myös teknopoli.
Viktor J. Sucksdorff
Victor Joachim Sucksdorff (13. kesäkuuta 1866 Helsinki – 26. joulukuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Sucksdorff valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta vuonna 1891. Polyteknillinen Opisto muutettiin yliopistotasoiseksi Teknilliseksi Korkeakouluksi vuonna 1908.
Sucksdorff tunnetaan parhaiten Itä-Karjalaan suuntautuneesta tutkimusmatkoistaan, jotka hän teki vuosina 1894 ja 1896 yhdessä arkkitehti Yrjö Blomstedtin kanssa. Blomstedt ja Sucksdorff tallensivat matkoillaan karjalaista rakennusperinnettä ja julkaisivat tutkimustensa tulokset kaksiosaisena kirjana "Karjalaisia rakennuksia ja koristemuotoja". Blomstedtin ja Sucksdorffin ansioksi voitaneen laskea karelianismin leviäminen suomalaiseen arkkitehtuuriin.
Sucksdorffin arkkitehtina suunnittelemat rakennukset sijoittuvat lähinnä Ouluun ja sen ympäristöön. Sucksdorff toimi Oulun lääninarkkitehtina vuosina 1903–1904 (vt.) ja 1907–1908. Karelianistisia piirteitä parhaiten edustanut "Laskuniemen lastentarha" Ainolan saaressa Hupisaarilla valmistui vuonna 1903, mutta se tuhoutui talvisodan pommituksessa tammikuussa 1940. Lastentarhan ulkorakennus "Alakööki" säilyi. Siihen oli sijoittunut Oulun kaupungin päiväkotitoimintaa, mutta rakennus tuhoutui pahoin tulipalossa 6. lokakuuta 2011.
Viktor Sucksdorff valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon vuosiksi 1906–1908. Oulusta Sucksdorff muutti Vaasaan, jossa toimi Vaasan teollisuuskoulun lehtorina. Vuonna 1916 hän siirtyi Helsingin teollisuuskouluun lehtoriksi.
Victor J. Sucksdorff oli tunnetun Granstedtin arkkitehtisuvun jäsen äitinsä kautta. Sucksdorffin äidinisä oli arkkitehti A.F. Granstedt, jonka isä oli linnoitusupseeri Pehr Granstedt. Sucksdorffin eno arkkitehti Theodor Granstedt toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtajana vuosina 1905–1912. Victor Sucksdorff kuoli Helsingissä vuonna 1952.
Lonkila, Helena: Syvällä sydänmaassa: Yrjö Blomstedtin ja Victor Sucksdorffin Kainuu. 2016. Väitöskirja. Jyväskylä studies in humanities 281. Jyväskylän yliopisto.
Sebastian Hess
Sebastian Hess (s. 1971, München) on saksalainen sellisti. Hän opiskeli Würzburgissa ja Münchenissä Julius Bergerin ja Helmar Steihlerin johdolla. Vuosina 1990-1994 hän opiskeli Lontoossa ja myöhemmin hän on saanut opetusta myös Mstislav Rostropovitšilta.
Hess on esiintynyt useilla festivaaleilla ympäri Eurooppaa ja Kaukoidässä. Hän on levyttänyt muun muassa Naxokselle ja Intermedium Recordsille.
Luettelo Montenegron kaupungeista
Tämä on luettelo Montenegrossa sijaitsevista kaupungeista.
Ricardo Gallén
Ricardo Jesús Gallén García (s. 1972 Linares, Jaén) on espanjalainen klassinen kitaristi. Hän aloitti opintonsa 4-vuotiaana ja debytoi vuotta myöhemmin. 10-vuotiaana hän pääsi opiskelemaan Linaresin konservatorioon. Myöhemmin hän opiskeli myös muualla Espanjalla, Salzburgissa ja Münchenissä.
Gallén on levyttänyt muun muassa Joaquín Rodrigon teoksia Naxokselle. Hän toimii professorina Barcelonan "Luthier" -taidekoulussa.
Maja (kenraali)
Maja oli kenraali, joka eli muinaisessa Egyptissä 18. dynastian aikaan faarao Horemhebin hallituskaudella. Majan arvonimi oli "Ikuisuuden seudun rakennustöiden ylivalvoja". Hän oli naimisissa temppelilaulajatar Meritin kanssa. Majan ja Meritin hauta tuhoutui suurimmaksi osaksi toisen maailmansodan aikaisissa pommituksissa.
Sean Hayes
Sean Patrick Hayes (s. 26. kesäkuuta 1970 Chicago, Illinois) on Emmy-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jack McFarlandin roolista komediasarjasta Will & Grace. Näyttelemisen lisäksi Hayes on myös lahjakas muusikko, ja hän on nuorempana toiminut musikaalien ohjaajana chicagolaisessa teatterissa.
Huhtikuussa 2010 Hayes kertoi "The Advocate" -lehden haastattelussa olevansa homoseksuaali.
Antigóni Gkóni
Antigóni Gkóni (, kansainvälisesti usein "Antigoni Goni") on kreikkalainen klassinen kitaristi. Hän opiskeli Ateenan kansallisessa konservatoriossa, Lontoon Royal Academy of Musicissa ja New Yorkin Juilliard Schoolissa.
Gkóni on levyttänyt muun muassa Naxokselle. Hän vaikuttaa myös The Manhattan Guitar Duossa yhdessä Kevin R. Gallagherin kanssa.
Kolmas vuosituhat
Kolmas vuosituhat on tuhannen vuoden ajanjakso, joka kestää vuoden 2000 alusta vuoden 2999 loppuun. Matemaattisesti ajatellen vuosituhat alkaa ja päättyy vuotta myöhemmin.
László Hadady
László Hadady (s. 1956, Békésszentandrás) on unkarilainen oboisti. Hän oli vuosina 1976-1980 Unkarin valtion konserttiorkesterin jäsen. Vuonna 1980 hänestä tuli pariisilaisen Ensemble InterContemporainin soolo-oboisti. Vuodesta 1995 lähtien hän on toiminut kamarimusiikin ja pedagogian professorina Pariisin musiikkiakatemiassa.
Hadady on soittanut säännöllisesti Franz Liszt -kamariorkesterin, Pariisin oopperan orkesterin, Ranskan radion sinfoniaorkesterin ja Budapestin festivaaliorkesterin kanssa. Hän on toiminut myös kamarimuusikkona.
Aku Ankan juhlasarjat 1
Aku Ankan juhlasarjat 1 avasi yhden suosituimmista suomalaisista Disney-kirjasarjoista, Aku Ankan juhlasarjat. Ensimmäinen osa sisältää lähinnä Carl Barksin 10-sivuisia vitsisarjoja, joskin joukkoon mahtuu myös kaksi pidempää tarinaa "Liian monta lemmikkiä" ("Too Many Pets") ja "Jättiläismuurahaiset" ("The Titanic Ants!"). Kaikki tarinat ovat aivan Barksin varhaisinta tuotantoa, lukuun ottamatta "Jättiläismuurahaisia". Aivan varhaisimmista tarinoista välistä oli jätetty "Muumion sormus" ("The Mummy's Ring"), joka on julkaistu myöhemmin kirjasarjan osassa 8.
Kirjan kansikuvana on Barksin öljyvärimaalaus "Dude for a Day" vuodelta 1975. Tätä samaa linjaa jatkettiin muissakin sarjan kirjoissa. Jokaisen osan kannessa on aina jokin Barksin öljyvärimaalaus. Jokaisessa kirjassa on myös esipuhe. Ensimmäisessä osassa se oli Pekka Tuliaran kirjoittama "Vauhtia, vitsejä ja villiä mielikuvitusta!", joka oli lyhyt tiivistelmä Barksin urasta ja saavutuksista. Kirjassa on 172 sivua.
Helttasienet
Helttasienet (vanhentuneelta synonyyminimitykseltään "Agaricales") on historiallisesti käytössä ollut sienten lahkon nimitys. Siihen kuuluu yli 4 000 lajia, mm. herkkusieni ja kärpässieni. Helttasienillä on morfologinen vastaavuus, eli niiden itiöt muodostuvat lakin alapinnalla sijaitsevissa heltoissa. Helttasieniä kasvaa lähes kaikkialla maailmassa Etelämannerta ja meriä lukuun ottamatta.
Nykyään katsotaan, että helttasienillä käsitetään toisistaan geneettisesti toisistan hyvinkin kaukaisia sienilajeja, joiden itiöstö sijaitsee lakin yhteydessä heltoissa, yleensä alapuolella. Näin ollen helttasieniin käsitetään kuuluvaksi rouskut ja haperot sekä suuri joukko muita suursieniä.
Agaricales on puolestaan nykykäsityksen mukaan sienten geneettinen kladi, joka vastaa osittain helttasienten määritelmää, mutta siitä puuttuvat muun muassa rouskut ja haperot, ja toisaalta siihen kuuluu esimerkiksi kääväkkäitä kuten häränkieli ja kupusieniä kuten tuhkelot.
Helttasienten lajit ja suvut on voitu tunnistaa varsin hyvin mikroskooppisten tuntomerkkien avulla. Sen sijaan helttasienten jakoa heimoihin on uudistettu rajusti molekyylibiologisin tutkimuksin.
Kansankynttilät
Kansankynttilät on Timo Parvelan ja Mari Vainion käsikirjoittama ja Mikko Ylöstalon ohjaama 12-osainen komediasarja, joka esitettiin ensimmäisen kerran 2003. Sarjan on tuottanut Suomen Loisto Oy. Sarja esitettiin uusintana Yle TV2:lla keväällä 2007.
Sarja kertoo Taivassalon koulun henkilökunnan arjesta ja heidän ihmissuhdesotkuistaan.
Cirrus uncinus
Cirrus uncinus on jalaspilvi eli koukkumainen untuvapilvi. Jalaspilvi muodostuu, kun korkealla troposfäärissä suurella nopeudella puhaltavassa tuulessa emopilvestä alkaa pudota jääkiteitä, jotka muodostavat sadejuovan. Kun alempana tuulennopeus on pienempi, sadejuova jää jälkeen emopilvestä ja venyy usein pitkiksi suikaleiksi.
Nämä pilvet ennakoivat monesti lämpimän tai okkluusiorintaman tuloa ja sadetta. Ne ovat myös merkki korkealla puhaltavan suihkuvirtauksen läsnäolosta.
Max Artved
Max Artved (s. 1965) on tanskalainen oboisti. Hän opiskeli vuodesta 1980 alkaen Tanskan kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa ja myöhemmin Lontoossa ja Pariisissa. Hän teki soolodebyyttinsä vuonna 1990.
Artved liittyi vuonna 1991 Tanskan kuninkaalliseen orkesteriin ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Tanskan radion sinfoniaorkesterin oboisti. Hän on levyttänyt Dacapolle ja Naxokselle.
Seinäjoki (joki)
Seinäjoki on noin 90 kilometrin pituinen Kyrönjoen sivujoki Etelä-Pohjanmaalla. Joki saa alkunsa Virtain Kortesjärvestä. Peräseinäjoen eteläosissa se virtaa Luomanjokena noin 30 kilometrin matkan. Peräseinäjoen kirkonkylän eteläpuolella Kihniänjoki yhtyy Luomanjokeen, mistä lähtien joen nimi on Seinäjoki.
Lukuun ottamatta Virtain alueella olevia kahta pientä järveä päähaaraan ei ole suoranaisessa yhteydessä järviä. Lisävesiä Seinäjoki saa siihen laskevista luomista, joita on enimmäkseen Peräseinäjoen alueella. Edellä mainitun Kihniönjoen lisäksi toinen huomattava Seinäjoen sivuhaara on Pajuluoma, joka alkaa Ämmälänkylästä ja yhtyy Seinäjokeen noin kilometrin päässä Itikanmäestä pohjoiseen, Alajoen viljelylakeuden itäosassa.
Joki halkoo nimeämäänsä Seinäjoen kaupunkia kaakko–luode-suunnassa ja kääntyy kaupungin pohjoisosassa lähes suorakulmaisesti länteen. Tästä kohdasta on rakennettu 1968–1982 Seinäjoen suuosan oikaisu, joka yhtyy Kyrönjokeen Nurmon ja Ylistaron rajalla Kiikun kylän pohjoispuolella. Se tehtiin turvaamaan viljelyalueita jokavuotisilta tulvilta. Oikaisu-uoman pituus on seitsemän kilometriä, ja kesäisin sillä järjestetään jokiristeilyjä. 
Lähellä Ilmajoen rajaa Seinäjoki yhtyy Seinäsuussa Kyrönjokeen.
Madoka Inui
Madoka Inui on japanilainen pianisti. Hän syntyi Kōbessa ja aloitti opintonsa Tokiossa, mutta on asunut vuodesta 1990 lähtien Wienissä. Hän opiskeli Wienin konservatoriossa ja on levyttänyt Naxokselle.
Somerniemen kirkko
Somerniemen kirkko on Somerniemen kappeliseurakunnan puukirkko Härjänlahden kylässä Somerolla, kauniilla paikalla Painiojärven rannalla. Kirkko rakennettiin vuonna 1813 A. V. Arppen piirustuksien mukaan. Kirkkorakennus on torniton, suorakaiteinen pitkäkirkko, jonka pitkiltä sivuilta ulkonevat pienet sakarat. Pohjoiseen antavalla julkisivulla on sakaristo ja eteläisellä eteinen. Sisäkatto on holvattu laudasta. Kirkon yhteyteen kuuluu vuonna 1748 rakennettu puinen kellotapuli. Siinä on kaksi kelloa, jotka on valettu 1746 ja 1889.
Kirkon 12-äänikertaiset urut rakensi Matti Erola vuonna 1980. Tuntemattoman tekijän alttaritaulu kuvaa Kristusta Getsemanessa ja Pyhää ehtoollista. Lisäksi saarnastuolissa on Urho Lehtisen maalauksia vuodelta 1935. Aiemmin alttaritauluna ollut Urho Lehtisen ”Ristiinnaulittu” (1960) on siirretty sakaristoon.
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on arkkitehti Matti Visannin teos ja se on paljastettu 5. kesäkuuta 1949. Sen vieressä on Somerniemen karjalaisten pystyttämä muistomerkki rajan taakse haudatuille. Se paljastettiin v. 1954.
Sävy
Sävy on värin sijainti spektrissä. Jokaista värisävyä vastaa oma valon aallonpituus violetin lyhyestä aallonpituudesta punaisen pitkään aallonpituuteen. Perussävyihin viitataan nimillä kuten punainen, sininen, vihreä ja keltainen. Sävyjä on kuitenkin rajaton määrä, sillä spektrin värisiirtymät ovat portaattomia. Valonlähteen värisävyä vastaavaa lämpötilaa kutsutaan värilämpötilaksi.
Sävyssä eivät ole mukana värin kaksi muuta pääominaisuutta, "kirkkaus" ja "kylläisyys". Sävy pysyy siis samana vaikka väri tummenee tai vaalenee, tai muuttuu värikylläisemmäksi tai harmaammaksi.
Aika-avaruus
Aika-avaruus on neliulotteinen avaruus, jossa on kolme avaruudellista ulottuvuutta (pituus, leveys ja syvyys) ja yksi aikaulottuvuus. Maailmankaikkeus on efektiivisesti aika-avaruus. Suhteellisuusteoriassa aika-avaruus on keskeinen käsite kuten intervalli, joka kuvaa tapahtumien välistä 'etäisyyttä' tässä aika-avaruudessa.
Suhteellisuusteoriassa aika-avaruutta voidaan kuvata valokartiolla, jossa origon alapuolella on menneisyys, yläpuolella tulevaisuus ja origossa nykyisyys. Menneen valokartion ulkopuoliset tapahtumat eivät ole voineet vaikuttaa origon tapahtumaan, eikä origon tapahtuma voi vaikuttaa tulevan valokartion ulkopuolisiin tapahtumiin, sillä tämä vaatisi informaation etenemistä valoa nopeammin.
Kunnallisvaalit 1968
Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 6.–7. lokakuuta 1968. Käytössä oli ensimmäistä kertaa 20:n vuoden ikäraja aiemman 21:n asemasta. Lisäksi syksyn 1964 vaalien jälkeen suuret ikäluokat olivat saavuttaneet äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden, joten nuorten panos tuli nyt voimakkaasti esille. Puolueet ottivat ehdokkaikseen paljon nuoria, jotka myös menestyivät hyvin. Vaalien voittajia olivat porvaripuolueet, ja Keskusta ja Suomen Maaseudun Puolue saivat historiansa ensimmäiset valtuutetut muiden muassa Helsingin ja Turun valtuustoihin, SMP myös Tampereen kaupunginvaltuustoon.
Iniön, Bergön, Haapasaaren, Honkilahden, Kumlingen, Sottungan ja Velkuan kunnissa ei järjestetty vaalitoimitusta koska ehdokkaita oli yhtä paljon kuin valittavia joten kaikki ehdokkaat tulivat valituiksi.
Vuoden 1969 alussa tapahtuneista lukuisista kuntaliitoksista johtuen valtuutettuja valittiin koko maassa huomattavasti edellisvaaleja vähemmän. Kuntamuodon muutosten myötä Lohjan ja Loimaan kauppalanvaltuustoista tuli kaupunginvaltuustoja sekä Jämsän kunnanvaltuustosta kauppalanvaltuusto. Hattulan ja Tyrvännön sekä Juankosken, Muuruveden ja Säyneisen kunnissa järjestettiin syksyllä 1970 ylimääräiset kunnallisvaalit vuoden 1971 alussa toteutuneiden kuntaliitosten vuoksi.
Pekka Kontio
Pekka Kontio (21. elokuuta 1933 Sortavala – 13. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija, Suomen Taideakatemian koulun opettaja 1968–1970 ja Teknillisen korkeakoulun yliopettaja 1974–1976. Itse hän oli käynyt Suomen Taideakatemian koulun 1953–1956.
Pekka Kontio teki useita ekspressiiviä veistoksia, joita on eri puolilla Suomea, muun muassa ""Istuva nainen"" (1957, Mustialan maaviljelysopisto) ""Ihminen ja tekniikka"" (1966, Riihimäen teknillinen oppilaitos) ""Painottomuus"" (1966, Auroran sairaalan piha, Helsinki), tiilireliefi ""Tyhjä hauta"" (1969, Hakavuoren kirkko, Helsinki) ja ""Aallottaret"" (1973, Kemijärven virastotalo). Hänen tuotantonsa kuvataiteen saralla käsitti myös muotokuva-, mitali- ja maalaustaiteen, mutta hänet tunnetaan varsinkin etevänä reliefien tekijänä.
Kontio ikuisti myös useita suomalaisia merkkihenkilöitä veistoksina ja maalauksina, joukossa muun muassa kirjailija Veikko Huovinen (1927–2009), runoilija Arvo Turtiainen (1904–1980), runoilija-novellisti Oiva Paloheimo (1910–1973), Kuopion hiippakunnan piispa Olavi Kares (1903–1988) ja ministeri Ahti Karjalainen (1923–1990). Tyypillistä Pekka Kontion pronssisille veistoksille on rosoisuus, jota korostaa veistoksiin tarkoituksella jätetyt kipsimuotin kipsijäämät. Hän oli myös pitkäaikainen Oulunkylän Mikkolantiellä sijainneen, vuonna 1976 puretun Suomen Taiteilijaseuran omistaman vanhan taiteilijatalon pitkäaikainen asukas.
Paitsi kotimaassa Kontio oli mukana myös laajasti kansainvälisissä yhteisnäyttelyissä ja esityksissä muun muassa Islannissa, Kreikassa, Puolassa, Ruotsissa, Saksassa, DDR:ssä, Monacossa, Tšekkoslovakiassa ja Unkarissa. Vuonna 1979 järjestettiin Amos Andersonin taidemuseossa edesmenneiden ystävysten Pekka Kontion ja Åke Mattaksen (1920–1962) postuumi yhteisnäyttely.
Kontio menestyi julkisissa kilpailuissa voittaen 1. sijan Kotkan säästöpankin suihkukaivokilpailussa 1961, Varkauden muistomerkkikilpailussa 1962, Alkon kutsukilpailussa 1964 ja Suomen Numismaattisen Yhdistyksen mitalikilpailussa 1964 ja Valtion taidekilpailussa 1965. Lisäksi hänen kilpailuteoksensa lunastettiin Suomen Kulttuurirahaston Lönnrot–Snellman-kilpailussa 1963.
Seitikit
Seitikit ("Cortinarius") on helttasieniin kuuluva suuri suku, joka on saanut nimensä jalan pinnalla olevasta seitistä, joka on jäänne helttoja peittäneestä suojuksesta. Kehnäsieni ("Rozites caperata") on läheistä sukua seitikeille, ja toisinaan se luetaan niihin kuuluvaksi ("Cortinarius caperatus"). Sillä on kuitenkin jalassaan rengas. Suomessa kasvaa todennäköisesti ainakin 600 seitikkilajia. Vaarallisen myrkyllisiä seitikkilajeja ovat ainakin suippumyrkkyseitikki.
Seitikkien joukossa on muutamia syötäviä, muutamia lankojen värjäykseen käytettäviä ja useita myrkyllisiä lajeja, joista muutamat ovat tappavia. Etelämpänä Euroopassa paikoin kasvavaa jättiseitikkiä ("Cortinarius praestans"), monivyöseitikkiä ("Cortinarius triumphans") ja kehnäsientä ("Cortinarius caperatus") -lajeja käytetään ruoaksi. Näiden sekoittaminen myrkyllisiin lajeihin on johtanut useisiin kuolemantapauksiin, sillä maksa ja munuaiset eivät pysty suodattamaan seitikin myrkkyjä. Maksa ja munuaiset tuhoutuvat täydellisesti noin puolen vuoden päästä, jolloin kuolema on lähes väistämätön. Jos olet käsitellyt myrkkypitoisia seitikkejä, varo limakalvoja ja paikkoja, joista vuotaa verta tai on rupi.
Seitikkejä on aikojen kuluessa luokiteltu usealla eri tavalla muun muassa morfologisin ja mikroskooppisin tuntomerkein, ja nykyään on DNA-tutkimus tuomassa lajien välisiin sukulaisuussuhteisiin uutta tietoa. Suomessa kasvavat seitikit voidaan jakaa neljään alasukuun, jotka voidaan vielä jakaa sektioihin määrittämisen helpottamiseksi:
Toisinaan on taksonomiassa käytetty myös alasukuja "Sericeocybe", "Leprocybe" ja "Dermocybe".
Ben Mulroney
Benedict "Ben" Mulroney (s. 9. maaliskuuta 1976 Montréal, Québec) on kanadalainen televisiojuontaja. Hänet tunnetaan parhaiten "Canadian Idol" -ohjelman, Kanadan version "Pop Idol" -formaatista, juontajana; hän on juontanut ohjelmaa vuodesta 2003, sen ensimmäisestä tuotantokaudesta lähtien. Lisäksi hän juontaa arkipäivisin CTV-kanavalla esitettävää viihdemakasiinia "eTalk Daily" yhdessä Tanya Kimin kanssa sekä kirjoittaa säännöllisesti kolumneja Toronto Sun -lehteen. Vuosina 2001–2002 hän toimi CTV:n ohjelman "Canada AM" viihdetoimittajana.
Mulroney on Kanadan entisen pääministerin Brian Mulroneyn ja tämän vaimon Mila Mulnoreyn (o.s. Pivnicki) vanhin poika. Hänellä on kolme sisarusta, isosisko Caroline sekä nuoremmat veljet Mark ja Nicholas. Ennen uraansa televisiossa Mulroney suoritti lakitutkinnon Lavalin yliopistossa Québecissä sekä tutkinnon historiassa Duken yliopistossa Pohjois-Carolinassa.
Mopsi
Mopsi on Kaukoidästä kotoisin oleva koirarotu. Se on tylppäkuonoinen, pienikokoinen ja erittäin tukevarakenteinen. Mopsi kuuluu FCI:n roturyhmään 9 eli seura- ja kääpiökoiriin.
Mopsi on pieni, vankkarakenteinen seurakoira. Ruumiinrakenteeltaan se on pyörehkö, voimakas ja vanttera. Koiralla on suuri pää ja isot silmät. Kuono on hyvin lyhyt, pyöreä ja ryppyinen. Korvat ovat ohuet ja taittuvat eteenpäin niin sanottuina kolmiokorvina tai laskostuvat taaksepäin niin sanottuina ruusukorvina. Häntä on kiertynyt tiukasti selän päälle. Suomen Kennelliiton rotumääritelmä määrittelee rodulle neljä eri väritystä: keltainen (fawn), aprikoosi (vaalea keltainen), hopea (hyvin vaalea keltainen) ja musta. Värin tulee olla puhdas, maskin, selkäjuovan ja muiden tummien merkkien mahdollisimman mustat.
Aikaisemmin värejä jaoteltiin, mutta nykyään suomalaisessa rekisteröinnissä on käytössä vain kaksi värimääritystä: fawn (vaalea) ja musta.
Mopsin pää ei saa olla jakkihedelmän muotoinen. Mopsin turkki on helppohoitoinen. Rotu on luonnostaan hyvin siisti ja sen lyhyt turkki hylkii likaa ja rapaa. Turkki ei tarvitse trimmausta, mutta harjailu silloin tällöin on tarpeellista (varsinkin karvanlähdön aikana). Mopsin niin sanottu nenävekki tulee pitää puhtaana ja kuivana, sillä muuten sinne saattaa tulla tulehduksia, jotka ovat kuitenkin melko helppohoitoisia.
Nykyisten mopsien esi-isät tulivat Kaukoidästä, jossa ne jalostettiin pienistä mastiffeista noin 1 400 vuotta sitten. Niistä tuli arvostettuja seurakoiria, ja ne ovatkin olleet kuninkaallisten ja aristokraattien suosiossa. Marie Antoinetella, kuningatar Victorialla, keisarinna Josephinella ja Vilhelm Oranialaisella on ollut mopseja. Kerrotaan jopa Napoleonin joutuneen jakamaan aviovuoteensa mopsin kanssa. Suomeen niitä lienee tuotu 1960-luvun alussa.
Mopsi on altis saamaan lämpöhalvauksen kuumalla säällä ja myös vilustuu helposti, joten se pitää kuivata hyvin kastumisen jälkeen. Joillakin mopseilla on pehmeän kitalaen vuoksi hengitysvaikeuksia, erityisesti jos koira on kiihtynyt, jännittynyt tai ponnistanut kovasti. Hengitysvaikeuksille alttiita ovat erityisesti ylipainoiset mopsit.
Rodussa esiintyy kääpiökoirille ominaisia vikoja, kuten polvivika (patellan luksaatio), selkävika, (legg-perthes), lonkkavika, ja silmäsairauksia, kuten luomen alla olevia ylimääräisiä silmäripsiä. Mopsin silmät ovat suuret ja hieman ulkonevat, minkä vuoksi ne keräävät helposti likaa ja saattavat tulehtua.
Tylppä kuonokaan ei suojaa silmiä, joten ne voivat vahingoittua tavallista herkemmin.. Mopseilla esiintyy myös jonkin verran ihosairauksia, epilepsiaa, kivesvikaa ja ahtaista hengitysteistä johtuvia vaikeuksia.
Euroopan nyrkkeilyliitto
Euroopan nyrkkeilyliitto () on järjestö, joka valvoo nyrkkeilyturnauksia Euroopan alueella.
Liitto aloitti toimintansa kansainvälinen nyrkkeilyliitto () -nimellä Pariisissa vuonna 1910 ja vaihtoi nimensä nykyiseen vuonna 1946.
Euroopan nyrkkeilyliitto noudattaa tiettyjä omia sääntöjä, mutta suurin osa säännöistä mukailee kunkin maan itsenäisten nyrkkeilykomiteoiden asettamia sääntöjä missä EBU-ottelu pidetään milloinkin.
"(tilanne 22. elokuuta 2010)"
Miroslav Klose
Miroslav Josef Klose (s. 9. kesäkuuta 1978 Opole, Opolen voivodikunta, Puola) on puolalaissyntyinen saksalainen entinen jalkapalloilija. Hän on 71 maalillaan Saksan jalkapallomaajoukkueen historian paras maalintekijä ja edusti pääsarjatasolla useita seuroja Saksassa sekä Italiassa. Pelaajauransa jälkeen Klose on kouluttautunut jalkapallovalmentajaksi toimien harjoittelijana Saksan maajoukkueessa.
Klosen äiti Barbara (o.s. Jeż) pelasi Puolan käsipallomaajoukkueessa 45 maaottelua tehden 105 maalia ja saksalaiset sukujuuret omaava isä Josef Klose puolestaan jalkapalloa Odra Opolessa ja AJ Auxerressa. Perhe muutti ensin Ranskaan ja isän uran päätyttyä lyhyen Puolassa vietetyn ajan jälkeen vuonna 1987 Kuseliin, Saksaan.
Klose pelasi vuodet 1999–2004 Kaiserslauternissa ja siirtyi kaudeksi 2004–2005 Werder Bremeniin viiden miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2005–2006 Bundesliigassa Klose teki 26 maalia ja 16 syöttöä ainoastaan 26 pelissä. Neljän Bayern Münchenissä pelatun kauden jälkeen Klose allekirjoitti kesäkuussa 2011 kahden vuoden sopimuksen SS Lazion kanssa, johon hän siirtyi vapaalla siirrolla.
Klose tunnettiin maalintekotaitojensa lisäksi fair play -asenteestaan. Hän pyysi muun muassa tuomaria hylkäämään kädellä tekemänsä maalin ja väärin vihelletyn rangaistuspotkun.
Vuoden 2002 jalkapallon MM-kisoissa Klose teki viisi maalia, ollen maalintekijätilaston toinen. Klose teki viisi maalia myös vuoden 2006 MM-kisoissa ja voitti koko turnauksen maalikuninkuuden. Vuoden 2010 Etelä-Afrikan MM-kisoissa Klose teki neljä maalia. Vuoden 2014 Brasilian kisojen alkulohkon ottelussa Ghanaa vastaan Klose vaihdettiin kentälle kesken pelin ja vain hetkeä myöhemmin hän teki jo 15. maalinsa MM-kisoissa. Yhtä paljon maaleja MM-lopputurnauksissa oli silloin tehnyt ainoastaan Ronaldo (15). Klose teki 71 maalia Saksan maajoukkueessa. Klose teki 2014 Brasilian MM-kisoissa Ghanaa vastaan maalin, joka nosti hänet maajoukkueessa ohi Gerd Müllerin, 70:een maaliin. MM-jalkapallohistoriaa Miroslav Klose teki 8. heinäkuuta 2014 Belo Horisonten välieräpelissä Brasiliaa vastaan, jossa Saksa murskasi kotijoukkueen peräti 7–1. Miroslav Klose teki Saksan toisen osuman ja nousi kaikkien aikojen MM-kisojen maalintekijätilaston kärkeen 16 osumallaan. Maali oli ottelun kulun kannalta henkisesti tärkeä, koska tämän jälkeen Saksan joukkue suorastaan jyräsi hyvin epäorganisoidusti pelanneen Brasilian tykittämällä muutamassa minuutissa lukemat 5–0:aan. Klose ei tuulettanut historiallista maaliaan tekemällä volttia, kuten hänellä yleensä oli tapana.
Klose voitti pelaajaurallaan neljä maailmanmestaruuskisojen mitalia. Kukaan toinen pelaaja ei ole tähän suoritukseen kyennyt. Elokuussa 2014 Klose ilmoitti vetäytyvänsä maajoukkueesta ja keskittyvänsä seurajoukkueensa peleihin. Syksyllä 2016 hän lopetti kokonaan pelaajauransa ja siirtyi valmentajaksi.
Kantasienet
Kantasienet ("Basidiomycota") on suuri sienikunnan kaari. Sen jäseniä yhdistää itiöiden muodostuminen nuijanmuotoisissa alustoissa joiden nimi on "basidium". Kaareen kuuluu noin 22 300 lajia yli 1400 suvussa eli 37 % kuvatuista sienilajeista. Eniten sienilajeja kuuluu toiseen sienikunnan kaareen kotelosienet, "Ascomycetes".
Kaari jaetaan kolmeen taksoniin, jotka on uusimmissa tutkimuksissa määritelty lähinnä alakaariksi.
Useimmat suuria itiöemiä muodostavat sienet ovat hymenomykeetteihin lukeutuvia kantasieniä. Näitä ovat esimerkiksi helttasienet, tatit, orakkaat, haarakkaat, kupusienet ja käävät.
Kuollutta kasviainesta lahottavat kantasienet ovat ekosysteemeissä hyvin tärkeitä selluloosan ja ligniinin hajottajia. Ruostesienet ja nokisienet ovat mikroskooppisia sieniä, jotka elävät loisina kasveilla. Ne aiheuttavat monille viljelyskasveille kasvitauteja. Joidenkin kantasienten itiöemiä kerätään laajalti ihmisravinnoksi, ja herkkusieniä viljellään tässä tarkoituksessa teollisesti.
Pienet, loisina elävät kantasienet voidaan jakaa useampaankin ryhmään, ja mikroskooppiset ja molekyylirakenteen tutkimukset paljastavat uusia yhteyksiä näiden sienten välillä. Muitakin luokkajakoja kuin yllä mainittu kolmijako on esitetty.
Formula 1 -kausi 1952
Formula 1 -kausi 1952 oli historian kolmas Formula 1 -kausi. Kauden aikana ajettiin kahdeksan osakilpailua, joista neljän parhaimman pisteet laskettiin mukaan kuljettajan MM-loppupisteisiin. Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2 pistettä), ja nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai yhden pisteen. Alberto Ascari voitti kaudella kuusi kilpailua ja hänen voittoprosenttinsa oli 75, joka on F1-historian suurin voittoprosentti yhdellä kaudella.
Kausi 1952 alkoi melko dramaattisesti kun hallitseva maailmanmestari Juan Manuel Fangio ajoi testeissä raa'asti ulos taittaen niskansa niin pahasti, ettei päässyt ajamaan koko kaudella yhtään osakilpailua. Kaiken lisäksi kun kustannuksien leikkaamisen takia siirryttiin poikkeuksellisesti ajamaan Formula 2 -autoihin, koko kausi oli kuin luotu Ferraria varten, mikä näkyi radalla. Alberto Ascari voitti Ferrarilla mestaruuden sekä kauden kahdeksasta kilpailusta kuusi ja aloitti näin huikean seitsemän peräkkäisen voiton putken, mitä kukaan ei ole tähänkään päivään mennessä onnistunut rikkomaan.
Orografinen pilvi
Orografinen pilvi on pilvi, joka syntyy pakotetun konvektion johdosta. Ympäristöään korkeampi maasto kuten rannikko, korkea harju tai vuoristo ohjaa kostean ilmavirtauksen nousemaan ylös. Mikäli ilma on riittävän kosteaa, syntyy pilviä kosteuden tiivistyessä pieniksi pilvipisaroiksi tai jääkiteiksi. Vuoren rinteeltä, pilven sisältä katsottuna orografinen pilvi on sumua.
Monesti orografisiin pilviin liittyy ja niiden esiintymisseuduilla tavataan suuria sademääriä, esimerkiksi Norjan vuoristossa.
Orografisesti muodostuneen ja sadetta synnyttävän pilvikerroksen alaraja (ilmanpaketin tiivistymiskorkeus) on vuoriston suojanpuolella usein korkeampi kuin tuulen puolella. Tämä johtuu siitä, että osa ilmankosteudesta on poistunut vuoriston ylittäneestä ilmamassasta sateen johdosta.
Vuoristot synnyttävät myös aaltoliikettä, josta syystä näillä seuduilla tavataan aaltomaisia pilviä. Esimerkiksi Alpeilla esiintyy Föhn-tuuleen liittyviä mantelipilviä, joiden alkuperä on orografinen. Ilmavirtauksen aaltomaisen liikkeen nousevaan vaiheeseen liittyy adiabaattista jäähtymistä, joka voi näkyä ilmankosteuden tiivistymisenä pilveksi. Vastaavasti laskevaan vaiheeseen liittyy adiabaattista lämpenemistä ja ilman suhteellisen kosteuden pienenemistä.
NHL-kausi 1932–1933
Kausi 1932–1933 oli National Hockey Leaguen historian 16. kausi. Sarjassa pelasi yhdeksän joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 48 ottelua. Stanley Cupin voitti New York Rangers, joka kaatoi Toronto Maple Leafsin finaalisarjassa otteluvoitoin 3–1.
Tämä oli ensimmäinen kausi, jolloin kauden päätyttyä palkittiin paras tulokas. Ensimmäisenä tämän kunnian sai Detroit Red Wingsin Carl Voss.
Ottawa Senators palasi liigaan taloudellisten ongelmiensa jälkeen, joskin hyvän alkukauden jälkeen heidän otteet romahtivat ja ongelmia alkoi jälleen kasaantua. Detroit Red Wings pelasi ensimmäistä kauttaan uudella nimellänsä ja sijoittuikin jaetulle kärkisijalle Yhdysvaltojen divisioonassa.
Kummankin divisioonan kolme parasta joukkuetta pääsivät jatkoon.
"O = Ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, T = Tasapelit, HJA = Häviöt jatkoajalla, TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, PIST = Pisteet"
Runkosarjassa Kanadan ja Yhdysvaltojen divisioonien voittajat pelasivat paras viidestä -sarjan, jonka voittaja pääsi Stanley Cup -finaaliin. Kummankin divisioonan toiseksi sijoittuneet pelasivat myös toisiansa vastaan ja kolmanneksi sijoittuneet toisiansa vastaan. Näiden otteluiden voittajat kohtasivat toisensa paras viidestä -sarjassa, jonka voittaja pääsi Stanley Cup -finaaliin divisiooniensa voittajien kohtaamisen voittanutta joukkuetta vastaan.
Toronto Maple Leafs varmisti finaalipaikkansa kaatamalla Boston Bruinsin. Detroit Red Wings ja New York Rangers pudottivat kummatkin montrealaisseurat ja menivät välieriin. Rangers kaatoi Detroitin välierässä ja Toronton finaalissa ja varmisti historiansa toisen Stanley Cup -mestaruuden.
Ottelutulokset: Rangers - Maple Leafs 3-1, 3-1, 2-3, 1-0
Uskonnollinen humanismi
Uskonnollinen humanismi yhdistää uskonnolliset rituaalit humanistiseen elämänkatsomukseen.
Uskonnolliset humanistit ovat Yhdysvalloissa järjestäytyneet muun muassa Eettisen kulttuurin yhdistyksiin, jotka yhdessä muodostavat Amerikan eettisen liiton. Tämä liitto oli mukana perustamassa Kansainvälistä humanistista ja eettistä liittoa (IHEU) vuonna 1952. Perustavan kokouksen puheenjohtaja Julian Huxley, Unescon ensimmäinen pääjohtaja, oli tärkeä aatteellinen vaikuttaja Eettisen kulttuurin liikkeessä, vaikka liike syntyi vuosikymmeniä ennen hänen vaikutustaan. Huxleyn vuonna 1927 ensimmäisen kerran ilmestynyt kirja "Religion without revelation" (Uskonto ilman ilmoitusta) oli uskonnollisen humanismin keskeinen teos.
Edward L. Ericsonin mukaan uskonnolliset humanistit eivät usko jumalaan tai jumaliin, henkiin, aaveisiin, sielun kuolemattomuuteen, tuonpuoleiseen eivätkä minkäänlaisiin pelastusoppeihin. He rakentavat ihmiskunnan tulevaisuuden älyllisyyden, tieteen, henkisen vapauden, yksilön vastuun ja ihmisten yhteistoiminnan varaan.
Sekulaarit humanistit ovat esittäneet kysymyksen, miksi on syytä puhua uskonnollisesta humanismista tai humanismista uskontona ja mikä heidät erottaa sekulaarihumanisteista. Ericson sanoo kirjassaan "The Humanist Way" (1988), että hartaus, herkkyys, yhteenkuuluvuus ja pyhyyden ja luonnon kokeminen ihmisten, luonnon ja kaikkeuden kokonaisuuden edessä on uskontojen ja uskonnollisuuden ydin ja olennainen osa ihmisen mieltä. Se jää joka tapauksessa jäljelle, vaikka usko henkilölliseen jumalaan häviää.
Ericson väittää, että jos ihminen jättää herkkyyden, hartauden ja pyhyyden ulottuvuuden pois elämänkäsityksestään, seurauksena on helposti kovuus ja kylmyys. Mikäli yhteiskunnasta pyritään juurimaan pois uskonto, on Ericsonin mukaan seurauksena, että ihmiset hakevat näitä kokemuksia kirkon helmasta.
Uskonnollisille humanistit katsovat, että oman elämänkäsityksen keskeinen ilmentymä on moraalinen tekeminen ja toiminta.
Yhdysvaltojen humanistiliikkeeseen on kuulunut pitkäaikainen kiista siitä, pitäisikö humanismia kutsua uskonnoksi vai elämänkatsomukseksi (engl. "philosophy"). Jälkimmäisen asennoitumisen alkuunpanija oli Corliss Lamont monena painoksena ilmestyneellä kirjallaan "The Philosophy of Humanism" (1949), joka korosti sekulaaria humanismia. Paul Kurtz jatkoi samaa linjaa. Lamontin naturalistinen näkemys tulee esiin lainauksessa hänen kirjastaan:
"”Inhimillisen elämän pääasiallinen tarkoitus on työskennellä ihmisen onnen hyväksi tässä maailmassa ja luonnon rajojen sisällä, joka luonto on hänen kotinsa.”"
Clu Clu Land
Clu Clu Land on Nintendon kehittämä ja vuonna 1985 pelihalleissa ja myöhemmin Nintendo Entertainment Systemillä julkaistu pulmapeli. Pelihalleissa pelin nimi oli Vs. Clu Clu Land, joka on julkaistu vuonna 1985. Peli on myös avattavana bonuskohteena Nintendo GameCube -pelissä "Animal Crossing".
"Clu Clu Land"issä pelaaja on kala nimeltä Bubles, joka ui ympäri labyrinttiä yrittäen paljastaa piilotetut kultaiset harkot. Paljastetut harkot yleensä muodostavat jonkin tunnistettavan kuvion, kuten kotkan. Labyrintissä tulee vältellä mustia aukkoja sekä kullan varastaneita merisiilejä, jotka vaaratilanteessa voi tainnuttaa ääniaalloilla.
Olavi Kares
Kaarlo Olavi Kares (24. maaliskuuta 1903 Mikkelin maalaiskunta – 6. lokakuuta 1988 Turku) oli suomalainen piispa. Hän toimi Kuopion hiippakunnan piispana vuosina 1962–1974.
Kares syntyi Mikkelin maalaiskunnassa Otavan kansanopiston johtajan, lääninrovastin ja sittemmin IKL:n kansanedustajan K. R. Kareksen ja Siiri Koskisen perheeseen.
Kares solmi avioliiton filosofian maisteri Aili Mattilan kanssa. Perheeseen syntyi tytär Leena.
Kares valmistui ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1921. Hän hakeutui opiskelemaan Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Sacri ministerii kandidaatintutkinnon hän suoritti 1927. Papiksi hänet vihittiin 1928 Turussa, ja pätevyyden kirkkohistorian professorin virkaan hän sai 1945.
Opiskeluaikanaan hän oli jäsenenä muun muassa Akateemisessa Karjala-Seurassa ja Hämäläis-Osakunnassa.
Teologian kunniatohtorin arvo Karekselle myönnettiin 1942.
Kareksen ensimmäinen työpaikka avautui Lapuan seurakunnassa sen virallisena apulaisena sekä kirkkoherran, isänsä K. R. Kareksen apulaisena 1928–1930. Pohjanmaalta Kares siirtyi Turkuun, jossa hän toimi Turun kristillisen kansanopiston johtajana 1930–60, välillä kauden 1947–48 Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtajana sekä Turun tuomiokirkkoseurakunnan tuomiorovastina 1960–62.
Vuonna 1956 presidentti Urho Kekkonen syrjäytti Kareksen Lapuan piispanvaalin ensimmäiseltä ehdokassijalta. Kuitenkin presidentti Kekkonen nimitti hänet Kuopion hiippakunnan piispaksi 1962, josta virasta Kares siirtyi eläkkeelle 1974.
Vuonna 1930 Kares toimi osana Lapuan liikkeen johtoa ja sen rahastonhoitajana hänen tehtävään oli tilittää muilutusten suorittajille korvaukset bensiinikuluista. Kytkös liikkeeseen muodostui myös alkuun rasitteeksi hänen uralleen kirkossa.
Kares toimi Turun ylioppilaiden kristillisen yhdistyksen puheenjohtajana 1932–37. Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikunnan jäsenenä hän oli vuodesta 1945 ja puheenjohtajana 1959–72. Kirkolliskokouksiin hän osallistui vuosivälillä 1943–74. Kirkkokäsikirjakomitean jäsenenä hän oli 1948–63 sekä Turun seurakuntien kirkkovaltuuston jäsenenä vuodesta 1951 ja puheenjohtajana 1960–62. Kuopion Pipliaseuran johtokunnan puheenjohtajuutta hän hoiti 1962–74. Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton valtuuskunnan jäsen hän oli 1966–77.
Edelleen Kares oli Suomen Kansanopistoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1948–60 sekä Opettajaneuvoston jäsenenä 1952–60. Turun Kirjailijat ry:n johtokunnan puheenjohtajana hän toimi 1959–61 sekä Kansanvalistusseuran valtuuskunnan jäsenenä 1960–62. Pelastakaa Lapset ry:n hallintoneuvoston jäsen hän oli 1962–79. Kuopion Yliopistosäätiössä Kares oli valtuuskunnan jäsenenä 1966–69 sekä hallituksen jäsenenä 1969–74.
Kareksen sydäntä lähellä oli körttiläisyys, ja hän julkaisi lukuisia körttiläisyyden historiasta ja johtohahmoista kertovia kirjoja, joista laajin on viisiosainen, noin 2500-sivuinen "Heränneen kansan vaellus" (1941–1952). Hän julkaisi myös päiväkirjoja ja muistelmia sekä aforismeja.
Kares kuoli 6. lokakuuta 1988 Turussa, ja hänen viimeinen leposijansa sijaitsee Lapualla Simpsiön hautausmaalla niin sanotussa ”pappien pellossa” usean muun Suomen luterilaisen kirkon vaikuttajan joukossa.
Systeemi (termodynamiikka)
Systeemi (kr. "sýstēma" 'yhdistäminen' < "synhistánai" 'yhdistää') on termodynaamisessa tarkastelussa kokonaisuus, joka erottuu ympäristöstään todellisella tai vain pelkästään tarkastelua varten valitulla rajalla. Ympäristön kanssa tapahtuvan vuorovaikutuksen perusteella erilaiset systeemit voidaan jaotella seuraavasti:Fysiikassa todellisuuden käyttäytymistä joudutaan usein idealisoimaan, ja systeemiajattelu ei ole poikkeus. Siinä missä maapallo saatetaan idealisoida suljetuksi systeemiksi, on eristetyn systeemin löytäminen tai tekeminen erittäin vaikeata. Täydellisen eristetty systeemi onkin ainoastaan maailmankaikkeus itse, sillä se on määritelmällisesti ääretön. Siksi suljettu systeemi on eristettyä huomattavasti käyttökelpoisempi ajattelun väline. Systeemeistä puhutaan varsinkin energiaperiaatteen ja termodynamiikan yhteydessä.
Akropolis-ralli 2006
Akropolis-ralli 2006 ajettiin 2. kesäkuuta - 4. kesäkuuta välisenä aikana. Kilpailun voitti suomalainen Marcus Grönholm ja toiseksi sijoittui ranskalainen Sébastien Loeb.
Rallin reittiä oli vaihdettu viime vuosiin verrattuna reilusti. Ralli ajettiin ensimmäistä kertaa pitkiin aikoihin aivan Ateenan tuntumassa, joten reittiä voitiin pitää uutena lähes kaikille kuljettajille. Ralli alkoi ja päättyi Ateenan olympiastadionilla ajettuihin yleisöerikoiskokeisiin.
"EK = Erikoiskoe, KJ = Kärkeä jäljessä
Malaijan liittovaltio
Malaija (malaijiksi: "Persekutuan Tanah Melayu", ) oli yhdentoista valtion liittovaltio, joka muodostettiin 1948 yhdeksästä Malakan niemimaan sulttaanikunnasta ja brittien Penangista (Pulau Pinang; 檳城) ja Malakasta ("Melaka", jawi: ملاك).
Malakan niemimaan perinnölliset sulttaanikunnat joutuivat 1700-luvulta alkaen brittien alaisuuteen. Lisäksi niemimaalla oli Britannian kruununsiirtomaina Salmisiirtokunnat, joihin kuuluivat Malakka, Dinding, Penang ja Singapore.
Vuodet 1946–1948 yksitoista valtiota muodostivat brittiläisen kruununsiirtomaan Malaijan liiton. Malaijinationalistien vastustuksen vuoksi siitä tehtiin liittovaltio, ja malaijihallitsijoiden symboliset arvoasemat palautettiin. Malaijivaltiot olivat brittiläisiä protektoraatteja ja Penang ja Malakka siirtomaita.
Liittovaltio sai itsenäisyyden 31. elokuuta 1957. Vuonna 1963 siihen liitettiin Singapore, Sarawak, ja Brittiläinen Pohjois-Borneo (nyk. Sabah), jolloin syntyi Malesia. Singapore erotettiin liittovaltiosta 9. elokuuta 1965.
Olemisen porteilla
Olemisen porteilla on fyysikko Kari Enqvistin kirjoittama tietoisuutta modernin fysiikan perusteella käsittelevä tiedekirja. Kirjassa käydään läpi kvanttiteorioita ja niiden kehitystä. Muita käsiteltäviä aiheita ovat mm. efektiivinen teoria, emergenssi ja erilaiset kvanttiteorioita hyödyntävät uskomukset. Kirjassa päädytään siihen että tietoisuus on efektiivinen ilmiö eli seuraus luonnonlaeista eikä siihen liity mitään muuta kuin fysiikkaa.
Teos voitti Tieto-Finlandian vuonna 1999. Palkinnon jaosta päättänyt genetiikan professori Leena Palotie perusteli valintaansa sillä, että Enqvistin kirja ”haastaa lukijan pohtimaan tieteen totuuksia, itsestäänselvyyksiä ja näennäisiä ristiriitaisuuksia”. ”Vaikeasta tekstistä huolimatta Enqvistin teksti elää ja hengittää ja viettelee uuden maailmankäsityksen pohdintaan.” Sosiaalipsykologian professori Kullervo Rainio kritisoi kirjan ontologista osuutta kuitenkin vähätteleväksi ja osin virheelliseksi.
Kari Veisterä
Kari Veisterä (s. 23. maaliskuuta 1946) on helsinkiläislähtöinen, sittemmin oululaistunut huilisti, saksofonisti sekä kapellimestari.
Helsingistä syntyisin oleva kapellimestari Kari Veisterä valmistui Sibelius-Akatemiasta vuonna 1977 pääaineenaan huilu. Tämän jälkeen hän osallistui Jorma Panulan johtaman kapellimestariluokan työskentelyyn. Hän on täydentänyt opintojaan lukuisilla sävellys-sovitus,- orkesterinjohto,- ja kuoronjohtokursseilla.
Hän toimi vuosina 1975-1985 Turun Kaupunginteatterin kapellimestarina ja siirtyi vuonna 1985 Oulun Kaupunginteatterin kapellimestariksi. Veisterä toimii nykyisin free lancerina. Teatteritöistä mainittakoon sävellystyöt Turussa mm. näytelmään “Romeo ja Julia”, Oulussa Paavo Haavikon näytelmään “Ratsumies”, Joensuussa näytelmään “Kalevala” ja TV 2:lle musiikkinäytelmään “Kenraali Spoof”. Oulussa Veisterä on toiminut kuoromestarina mm. ooperaproduktioissa “Madame Butterfly”ja “Juha”.
Vuosina 1985-1994 hän johti oratoriokuoro Oulun Laulua. 
Kari Veisterä no omassa studiossaan tuottanut paljon myös mainosmusiikkia sekä filmimusiikkia lukuisiin dokumentteihin. 
Opetustointa hän on hoitanut mm. Oulun Yliopiston musiikkikasvatuksen laitoksessa, Oulun sekä Turun Konservatorioissa ja Madetojan Musiikkilukiossa.
Kari Veisterällä on ollut lukuisia radio- ja TV esiintymisiä maamme eturivin solistien kanssa kuten Raimo Sirkiän, Jyrki Niskasen, Johanna Rusasen, Antti Sarpilan ja Anneli Saariston kanssa.
Erikoisharrastuksena hänellä on jazz-musiikki, johon liittyen hän on vuodesta 1996 johtanut swingiin erikoistunutta Kirjoset (nykyisin KirjoSwing) kuoroa.
Omien jazz-kokoonpanojensa kanssa hänellä on ollut radio- ja TV-esiintymisiä ja levytyksiä sekä konserttikiertueita ympäri Suomea sekä Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Bob van Asperen
Bob van Asperen (s. 8. lokakuuta 1947 Amsterdam) on alankomaalainen cembalisti, urkuri ja kapellimestari. Hän opiskeli Gustav Leonhardtin johdolla.
Asperen on toiminut vuodesta 1988 lähtien professorina Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa. Hänen oppilaitaan on muun muassa Pieter-Jan Belder. Asperen on tulkinnut esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Sybrandus van Noordtin, Cornelius Thymenszoon Padbruén ja Jan Pieterszoon Sweelinckin teoksia.
Saamen silta
Saamen silta (, ) on Tenojoen ylittävä maantiesilta, joka yhdistää Utsjoen kuntakeskuksen Suomessa ja Tenon kuntaan kuuluvan Roavvegieddin Norjassa. Sillan pituus on 300 metriä ja jänneväli on 155 metriä. Silta avattiin vuonna 1993. Siltaan päättyy Helsingistä alkava valtatie 4. E75 kulkee sillan yli ja jatkuu edelleen Norjan puolelle Vuoreijaan.
Sillan on suunnitellut oululainen suunnittelutoimisto SuunnitteluKortes. Sillan rakennesuunnittelijalle, tekniikan lisensiaatti Esko Järvenpäälle myönnettiin Teräsrakenneyhdistyksen Vuoden teräsrakenne -palkinto vuonna 1993.
Torvijäkälät
Torvijäkälät ("Cladonia") on jäkäläsuku, johon kuuluvat myös poronjäkälät. Suomessa kasvaa noin 60 eri Cladonia-lajia. Monia niistä on käytetty villan värjäykseen. Lisäksi poronjäkälä on poron ja peuran pääasiallista ravintoa luonnossa.
Joitakin Suomessa kasvavia lajeja