hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaj Franck
Kaj Gabriel Franck (9. marraskuuta 1911 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 26. syyskuuta 1989 Santoríni, Kreikka) oli suomalainen muotoilija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1972 ja hän oli taiteilijaprofessori 1973–1978. Kaj Franck on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia keramiikka- ja lasimuotoilijoita ja myös ensimmäisiä kierrätyksen puolestapuhujia. Häntä on kutsuttu "suomalaisen muotoilun omaksitunnoksi". Hän karsi muotoillessaan pois kaiken tarpeettoman ja ylimääräisen.
Franck valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta huonekalupiirtäjäksi 1932.
Franck oli Nuutajärven lasitehtaan taiteellinen johtaja 1950–1973. Hän oli Taideteollisen oppilaitoksen tuntiopettaja vuodesta 1945 ja sen taiteellinen johtaja 1960–1969. Hän suunnitteli niin Arabialle, Artekille, Iittalalle kuin Nuutajärvellekin. Hänen tunnetuimpia suunnittelutöitään ovat Kilta-sarja, Kartio-lasit ja Teema-sarja. Kilta, jonka pohjalta Teema kehitettiin, oli aikoinaan mullistava ilmestyessään yksinkertaisena käyttösarjana koristeellisten astiastojen tilalle. Tunnettuihin suunnittelutöihin kuuluu myös nykyisin ainoastaan valkoisena valmistettava japanilaishenkinen lokerovati. Mustan tuotanto lopettiin 2007.
Vuonna 1978 Sarvis Oy toi markkinoille Franckin suunnitteleman laajan Pitopöytä-muoviastiaston aterimineen, jota vietiin Easy Day -nimisenä muun muassa Ruotsiin, Saksaan, Isoon-Britanniaan ja Pohjois-Amerikkaan. Franckia kiinnostivat etenkin polykarbonaatista valmistetut aterimet, jotka saivat innoituksen hänen matkoiltaan Japaniin, jossa metallisia aterimia vieroksutaan.
Franck voitti urallaan monia suunnittelukilpailuja ja tunnustuksia, muun muassa Milanon triennaalista vuonna 1951 ja 1954, Milanon triennaalin Grand Prix'n 1957, Compasso d'Oro -palkinnon, Prinssi Eugenin mitalin ja Lunning-palkinnon. Pro Finlandian hän sai vuonna 1957, professorin arvonimen 1972 ja Lontoon Royal College of Artin kunniatohtorin arvon vuonna 1983.
Helsingin Arabianrannassa on Kaj Franckin katu. Franckin äidinpuoleinen isoisä oli arkkitehti ja kirjailija Johan Jakob Ahrenberg, joka oli Arabian posliinitehtaan ensimmäisiä suunnittelijoita 1800-luvun lopulla.
Kaj Franck menehtyi sairauskohtaukseen lomaillessaan Kreikassa syksyllä 1989.
Design Forum Finland on jakanut vuodesta 1992 Kaj Franck -muotoilupalkintoa, jonka johon liittyvä rahapalkinto on 10 000 euroa.
Jalostaja
Jalostaja on vuonna 1936 perustettu yritys, joka aluksi valmisti puutarhatuotteita mutta siirtyi myöhemmin elintarviketuotantoon. Jalostaja kuului 1940-luvulta 1990-luvulle monialayritys Huhtamäki-yhtymään. Vuonna 1991–1992 Jalostajan osakkeet myytiin Unileverille, joka vuonna 1997 myi osan tuotannosta Nestlélle. Vuonna 2002 Jalostaja-tuotemerkki myytiin Oy Lunden Ab:lle.
Vuonna 1935 liikemies Heikki Huhtamäki, puutarha-asiantuntija Olavi Collan ja kauppias Armas Koivurinta perustivat Jalostajan, jonka tarkoituksena oli "puutarhatuotteiden tehdasmainen jalostaminen ja kauppa". Toimitiloiksi vuokrattiin Artukaisten jäähdyttämö Turusta, ja tuotanto pääsi heti käyntiin. Alkuun Jalostaja teki myös alkoholijuomia, kunnes ne siirrettiin sotien jälkeen Huhtamäen ostamalle Marvi Oy:lle, jonka nimeksi muutettiin Marli.
Huhtamäen konserniin Jalostaja liitettiin vuonna 1940, jolloin se yhdessä Ipnoksen ja Hellaksen kanssa muodosti Huhtamäki-Yhtymän.
Jalostaja toimitti sotien aikana puolustusvoimille erilaisia kuivatuotteita, kuten perunaa, joita kuivatettiin Büttner-kuivurin 12 kilometrin mittaisella radalla. Rauhan tultua pyrittiin miettimään ympärivuotista täydennystä kausiluontoisen puutarhatuotteiden jalostamisen rinnalle. Ensimmäisiä tällaisia tuotteita olivat maissisiirappi, marmeladit ja mehut. Säilykkeet (aluksi vihreät herneet ja kukkakaali) tulivat mukaan vuonna 1947 ja vuonna 1948 kalasäilykkeet. 1940-luvun lopulla kehitettiin myös Turun sinappi.
Kuluttajatuotteista Jalostaja laajensi myös suurkeittiötuotteisiin, joita 1970-luvun lopulla olivat pakasteet, einekset, valmiskeitot, kastikkeet, lihajalosteet, leipomoaineet ja juomat. Näiden asiakkaita olivat koulut, sairaalat, puolustuslaitos sekä henkilökuntaruokalat.
Jalostajan säilyketuotanto kasvoi nopeasti 1950-luvun alussa, kun markkinoille tulivat hernekeitto, lihapyörykät ja tilliliha. Vuonna 1956 Jalostaja toi kauppoihin ensimmäiset täyslihasäilykkeet.
Vuonna 1955 Jalostaja osti oman kalastusaluksen ja ryhtyi sillinpyyntiin Islannin vesillä tytäryhtiön Jalostajan Kalastus Oy -nimen alla. 1950-luvun lopulla ryhdyttiin tuottamaan pakasteita ja vuonna 1961 Piltti-lastenruokia. Kysyntä kasvoi, ja kolmessa vuorossa toimivaa tehdasta laajennettiin useasti 1960-luvun aikaan. Huhtamäki kasvatti säilyketoimintaansa myös yritysostoin. 1920-luvulla Oy Sotilassäilyke Ab:na perustettu säilyketehdas Mensa Oy siirtyi Huhtamäki-yhtymän omistukseen vuonna 1960, Suomen Säilyke Oy vuonna 1965, säilyketehdas Marke vuonna 1967 ja kalasäilykeyritys Oy Noster Ab vuonna 1968 .
Vuodenvaihteessa 1991–1992 monikansallinen Unilever osti Jalostajan Huhtamäeltä. Vuonna 1997 Unilever myi kiinteistöt ja osan tuotannosta Nestlélle. Seuraavana vuonna Oy Lunden & Co Ab osti Nestléltä puolet Jalostajan kiinteistöistä Artukaisissa, ja vuonna 2002 myös Jalostaja-tuotemerkki siirtyi Lundenille.
Turun sinappi
Turun Sinappi (markkinoidaan muodossa "Turun Sinappia", ) on monikansallisen Unileverin omistama elintarvikemerkki. Sinappia on neljä perusmakua: mieto, väkevä, tulinen ja Linnan sinapiksi kutsuttu makea ja väkevä. Nimestään huolimatta sinappi valmistetaan nykyisin Pyhännällä, Maustajan tehtailla.
Säilyketehdas Jalostaja Oy ryhtyi valmistamaan Turussa Linna-sinappia vuonna 1948. Ruotsalainen Slotts-sinapin valmistaja vaati kuitenkin Jalostajaa vaihtamaan nimen oikeustoimien uhalla (ruotsiksi "slott" tarkoittaa linnaa). Niin sinappi nimettiin Turun Sinapiksi. Linnan kuva jäi tuotteen tunnukseksi.
Sinappia valmisti 1990-luvun alkuun asti Huhtamäki-konserniin kuulunut Jalostaja. Unilever osti Jalostajan liiketoiminnan vuonna 1992 ja myi sen loppuvuodesta 1997 Nestlélle, joka alkoi valmistaa Turun Sinappia alihankintana Unileverille Turussa. Nestlé myi puolet Jalostajan kiinteistöistä Oy Lunden & Co Ab:lle vuonna 1998, minkä yhteydessä Turun Sinapin alihankintasopimus siirtyi Lundenille. Lunden valmisti sinappia vuoteen 2003 asti, jolloin valmistus siirrettiin Ruotsin Uppsalaan.
Ennen Ruotsiin siirtämistä Turun Sinappi oli Suomen suosituin sinappimerkki noin 60 prosentin markkinaosuudella. Lunden jatkoi sinapin tekoa Suomessa nimellä Auran Sinappi, joka saavutti alle kolmessa vuodessa lähes 20 prosentin markkinaosuuden Turun sinapin markkinaosuuden laskiessa 47 prosenttiin.
Vuonna 2008 Slottsin sinappitehdas suljettiin, ja Turun sinapin valmistus siirrettiin muun tuotannon mukana Puolaan.
Toukokuussa 2014 Unilever ilmoitti Turun sinapin valmistuksen siirtyvän takaisin Suomeen. Tuotetta alkoi valmistaa pyhäntäläinen Maustaja Oy. Siirron yhteydessä myös resepti muuttui. Sinapin ainesosaluettelon mukaan glukoosi-fruktoosisiirappi korvautui oikealla sokerilla.
Turun sinapin slogan eli mainoslause on ”kahta en vaihda”. Tämä lause on esiintynyt monissa tuotteen mainoksissa, ja ihmiset ovat myös vääntäneet siitä omia versioitaan.
Severus II
Flavius Valerius Severus (k. 16. syyskuuta 307) oli Rooman keisari 306–307.
Severus oli illyrialainen sotilas, jonka Galerius nimitti vuonna 305 "caesariksi". Severus sai hallittavakseen Italian ja Pohjois-Afrikan. Kun Constantius I Chlorus kuoli 306, Galerius nimitti Severuksen valtakunnan länsiosan "augustukseksi".
Kun Maxentius kaappasi vallan Roomassa vuonna 307, Galerius lähetti Severuksen kukistamaan häntä. Aiemmin Maxentiusta palvelleista Severuksen joukoista suurin osa karkasi ja vaihtoi puolta. Epätoivoinen Severus joutui vetäytymään Ravennaan, missä hän antautui Maxentiukselle.
Kun Galerius itse hyökkäsi Italiaan, Maxentius näki parhaaksi teloituttaa Severuksen 16. syyskuuta 307.
Huolimattomuus
Huolimattomuus eli tuottamus tarkoittaa vahinkojen välttämiseksi vaadittavan huolellisuuden laiminlyöntiä toiminnassa, jossa henkilöllä on velvollisuus estää vahinkojen syntyminen. Käsite liittyy oikeustieteessä etenkin vahingonkorvausoikeuteen ja rikosoikeuteen.
Huolellisen toiminnan arvioimiseen ei ole yksiselitteistä sääntöä. Huolimattomuutta voidaan arvioida objektiivisella tasolla, jolloin toimintaa verrataan kuvitteellisen huolellisen henkilön toimintaan vastaavassa tilanteessa. Huolimattomuutta voidaan arvioida myös subjektiivisella tasolla, jolloin toimintaa verrataan henkilön kanssa saman taito- ja kokemustason omaavan kuvitteelliseen henkilön huolelliseen toimintaan vastaavassa tilanteessa.
Vaadittava huolellisuuden taso ja arviointitapa voi vaihdella riippuen sovellettavasta lainsäädännöstä. Arviointi perustuu aina ratkaisijan harkintaan.
Rikosoikeudessa tarkasteltava huolimattomuus eli tuottamus on kirjoitettu kuitenkin Suomen rikoslakiin, jonka 3. luvun 7 §:n mukaan:
Pelkkää passiivisuuttakin voidaan pitää tuottamuksellisena menettelynä, mikäli henkilöllä on olosuhteista johtuen aktiivinen toimimisvelvollisuus. Aktiivinen toimimisvelvollisuus syntyy esimerkiksi rikoslain 21 luvun 14 §:n "heitteillepanon" olosuhteiden ollessa käsillä.
Tahallisuus
Tahallisuus on vahingonkorvaus- ja rikosoikeudellinen termi. Olennaiseksi se tulee, kun teon tahallisuuden astetta arvioidaan osana syyksiluettavuusarviointia. Jotkut rikokset ovat rangaistavia ainoastaan silloin, jos tekijä on syyllistynyt niihin tahallaan. Tekijä on myös voinut syyllistyä tekoon huolimattomuuttaan eli tuottamuksellisesti. Tahallisuus on määritelty rikoslain 3 luvun 6 §:ssä seuraavasti:
Tahallisuus voidaan myös jakaa eri asteisiin seuraavasti:
Tarkoitustahallisuus ("dolus determinatus")
Varmuustahallisuus ("dolus directus")
Ehdollinen tahallisuus tai välinpitämättömyystahallisuus ("dolus eventualis")
Kvalifioitu tuottamus
Kvalifioitu tuottamus tarkoittaa sitä, että tietyssä rikoksessa tekijän syyksiluettavuuden asteen tulee olla vähintään "tahallisuus" tai "törkeä huolimattomuus".
Esimerkiksi rikoslain 21 luvun 13 §:
"Vaaran aiheuttaminen
Joka tahallaan tai törkeällä huolimattomuudella aiheuttaa toiselle vakavan hengen tai terveyden vaaran, on tuomittava, jollei teosta muualla laissa säädetä yhtä ankaraa tai ankarampaa rangaistusta, vaaran aiheuttamisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi."
Syyksiluettavuus
Syyksiluettavuus tarkoittaa rangaistavaksi säädetyn teon tai laiminlyönnin ja sellaiseen syyllistyneen ihmisen tahdon välistä suhdetta.
Tekijän tekoonsa suhtautumista tarkastelemalla voidaan päätellä, onko hän käsittänyt tai olisiko hänen pitänyt käsittää tekonsa tai laiminlyöntinsä oikeudenvastaisuus. Jotta teko ja sen seuraus voidaan katsoa henkilön syyksi rikoksena, edellytetään laeissa yleensä tekijän yhteiskunnanvastaista mielenlaatua. Syyllisyyden edellytyksiä ovat syyksiluettavuus ja syyntakeisuus.
Ilmenemismuotojen perusteella voidaan erottaa:
Suomen rikoslaki säätää syyksiluettavuudesta, että rangaistusvastuun edellytyksenä on tahallisuus tai tuottamus ja että jollei toisin säädetä, rikoslaissa tarkoitettu teko on vain tahallisena rangaistava. Toisin sanoen tuottamuksellisesta toiminnasta rangaistaan vain silloin, kun rangaistavuus ilmenee lainkohdan sanamuodosta tai sen tarkoituksesta tai asiayhteydestä selvästi ilmenee, että myös tuottamuksellisesta toiminnasta halutaan rangaista. Viimeisen kohdan mukaisesta menettelystä ovat esimerkkeinä muun muassa politiarikokset. Seurausvastuurikokset ovat poikkeus sääntöön, jonka mukaan henkilöä rangaistaan vain kielletyn seurauksen tahallisesta tai tuottamuksellisesta aiheuttamisesta. Henkilö vastaa siten esimerkiksi pahoinpitelyn sellaisistakin seurauksista, joita hänen tarkoituksensa ei ollut aiheuttaa tai joiden ilmenemisen mahdollisuutta tekijä ei ole osannut edes kuvitella.
Armahdus vaikuttaa vain tuomitun rangaistuksen täytäntöönpanoon, ei siihen että rikosta ei katsottaisi tekijänsä syyksi. Armahdettu rangaistus saattaa mahdollisesti edelleen olla merkityksellinen esimerkiksi uusimisvaikutuksen osalta.
Kesäolympialaiset 1928
Vuoden 1928 kesäolympialaiset järjestettiin Amsterdamissa, Alankomaissa. Kisojen avajaiset olivat 28. heinäkuuta ja päättäjäiset 12. elokuuta 1928. Näissä kisoissa aloitettiin traditio, jossa Kreikan joukkue aloittaa joukkueiden esiinmarssin.
Vuoden 1928 kesäolympialaisissa kilpailtiin 17 eri urheilulajissa ja 109 kilpailutapahtumassa.Amsterdamin vuoden 1928 kesäolympialaisiin osallistui 46 maata.
Mitalitilaston ensimmäinen vuoden 1928 kesäolympialaisissa oli Yhdysvallat.
Laatuvarmenne
Laatuvarmenne on Suomen sähköisen allekirjoituslain määritelmä PKI-varmenteelle, joka täyttää tietyt muodolliset vaatimukset. Itse varmenteella sijaitsevien PKI-avainten tietoturvatasolle on määritetty vahvuusvaatimuksia, mutta suurin osa säännöksistä koskee varmenteen myöntäjää sekä varmenteen myöntämispolitiikkaa. Tärkeää on, että avain on suojatulla PKI-avainlaitteella kuten sirukortilla, varmenteita saavien henkilöys todennetaan (kukaan ei saa väärällä nimellä varmenteita), varastetut varmenteet lisätään nopeasti sulkulistalle ja järjestelmän luotettavuudesta pidetään hyvää huolta. Laatuvarmenteella tehty digitaalinen allekirjoitus on vähintään yhtä pätevä kuin tavallinenkin (ks. laki sähköisestä allekirjoituksesta).
Viestintävirasto valvoo Suomessa laatuvarmenteita myöntäviä varmenneviranomaisia, laatuvarmentajia. Tällä hetkellä väestörekisterikeskus on ainoa laatuvarmentaja, tuotteenaan sähköinen henkilökortti. Periaatteessa kuitenkin mikä tahansa suomalainen yritys voisi ryhtyä laatuvarmentajaksi.
Eurooppaoikeus
Eurooppaoikeus on EU:n lainsäädäntöä ja oikeuskäytäntöä käsittelevä ala.
Se käsittelee Euroopan unionin toimintaan, jäsenmaiden velvoitteisiin ja Euroopan ihmisoikeussopimukseen liittyviä oikeudellisia kysymyksiä. EU-oikeus arvioi EU:n toimielinten päätöksiä, niiden vaikutuksia jäsenvaltioihin ja yhteisten lainsäädäntöjen asteittaista harmonisointia.
Suomen viranomaiset ja tuomioistuimet ovat velvoitettuja soveltamaan EU:n lainsäädäntöä ja oikeuskäytäntöä eli "eurooppaoikeutta". Rikkomuksista voi valittaa Euroopan komissioon.
Suomalaiset viranomaiset ja tuomioistuimet ovat velvollisia varmistamaan, että Euroopan unionin oikeudesta ja Euroopan ihmisoikeussopimuksesta johtuvia velvoitteita noudatetaan.
Mikäli jäsenvaltion lainsäädäntö on ristiriidassa unionin oikeuden kanssa tai jos viranomaiset eivät ole noudattaneet Euroopan unionin lainsäädäntöä on asiasta mahdollisuus valittaa Euroopan komissioon.
Yleensä tulee käydä läpi kaikki valitusportaat kansallisella tasolla ennen kantelemista unionin toimielimiin. Kaikista asioista ei EU:n toimielimiin kuitenkaan voi valittaa. Unionin toimielimillä on mahdollisuus toimia vain niissä asioissa, joissa jäsenvaltiot ovat antaneet niille toimivaltaa.
Siksi on tärkeää tuntea järjestelmä ja valita oikea valituskanava. Valituksia on paljon ja oikeusprosessi kestää usein pitkään. Tästä syystä on oikeutta hakevan tahon edun mukaista selvittää tarkoin etukäteen mistä oikeutta kannattaa lähteä hakemaan.
Guss Mattsson
Gustaf Otto (Guss) Mattsson (7. lokakuuta 1873 Bremerhaven, Saksa – 26. lokakuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen kemisti, lehtimies, pakinoitsija ja kirjailija.
Mattsonin äiti oli Amelie Brunström ja isä merikapteeni Gustaf Edvard Mattson. Mattsson vietti ensimmäiset vuotensa Englannissa ja Saksassa. Hän valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta (nykyinen Teknillinen korkeakoulu) 1895 ja filosofian kandidaatiksi 1898. Mattsson väitteli filosofian tohtoriksi hiilivedyistä 1905, väitöskirja oli nimeltään "Pyrenet konstitution och genesis". Kemian dosentiksi Helsingin yliopistoon hän tuli 1908 ja Polyteknillisen opiston kemian lehtoriksi 1908. Kemian apuopettajana hän oli toiminut siellä jo vuodesta 1899.
Mattsson, joka julkaisi tutkimuksia orgaanisen ja fysikaalisen kemian alalta, oli porvarissäädyn edustaja säätyvaltiopäivillä 1904 ja 1905. Niillä hän toimi innokkaasti Kaskisten rautatien puolesta ja halusi pysyä puoluepolitiikan ulkopuolella puhuen suomen- ja ruotsinkielisten välisen kielirauhan puolesta.
Tiede ja journalismi vetivät Guss Mattssonia eri suuntiin niin, että lopulta hänestä tuli kokopäiväinen toimittaja. Mattsson aloitti lehtimiehenä Nya Pressenissä jo 1897. Hän kirjoitti yli 900 pakinaa nimimerkillä "Ung-Hans" ja otsikolla "I dag" lehtiin Helsingfors-Posten (1902–1905) ja Dagens Tidning (1911–1914) – jonka hän perusti itse ja joka yhdistyi 1914 Nya Pressen -lehden kanssa Dagens Press -lehdeksi. Mattssonin pakinoita on kuvattu älykkäiksi, inhimillisiksi, mielikuvituksellisiksi ja tyylillisesti taitaviksi. Pakinat käsittelevät tiedettä, taidetta, politiikkaa ja arkisia asioita. Mattsson matkusti paljon, osaksi tuberkuloosin vuoksi, johon hän sittemmin kuoli. Matkoista Kanariansaarille ja Itä-Afrikkaan hän julkaisi kirjat 1907 ja 1914. Hänen valitut teoksensa ilmestyivät postuumisti 1915–1921.
Mattsonin puoliso vuodesta 1899 oli Sigrid Blumenthal.
Kuurous
Kuurous määritellään lääketieteellisesti kuuloelinten aistivammaksi, joka estää puheen ymmärtämisen kuulon kautta. Kuulon puuttuminen vaikuttaa kuitenkin eniten sosiaalisesti, sillä kommunikointi kuulevien kanssa vaikeutuu.
Kuurous aiheutuu pääosin neljällä tavalla: geneettisesti periytymällä, sairauksien aiheuttamana, lääkityksen aiheuttamana tai fyysisestä vammautumisesta. Kuuroutta pystytään hoitamaan sisäkorvaistutteiden ja kuulolaitteiden avulla.
Kuurot muodostavat kieli- ja kulttuurivähemmistön. Syntymäkuurojen ja nuorena kuuroutuneiden ensikieli tai äidinkieli on yleensä viittomakieli. Etenkin nuoremman polven kuurot kutsuvat itseään mielellään viittomakielisiksi. He kuuluvat viittomakieliseen vähemmistöryhmään. Kaikki kuurot eivät pidä kuuroutta vammana, joka vaatisi lääketieteellistä hoitoa.
Kuurot kommunikoivat keskenään yleensä viittomakielellä. Viittomakieltä taitamattomien kuulevien kanssa he voivat kommunikoida muun muassa kirjoittamalla ja lukemalla. Useimmat kuurot osaavat myös lukea huulilta. Huuliltaluku sisältää kuitenkin aina myös arvailua, sillä kaikki konsonantit eivät eroa toisistaan visuaalisesti. Osa kuuroista osaa myös puhua.
Kielenoppimisiän jälkeen kuuroutuneet käyttävät itseään ilmaistessaan usein myös puhetta. Heille tärkeimmät kielen vastaanottamistavat saattavat olla huuliltaluku ja lukeminen. Monet opettelevat myös tukiviittomia tai viitottua puhetta. Mitä nuorempana kuuroutuu, sitä todennäköisempää on, että opettelee myös viittomakielen. Sisäkorvaistutteella kuuroutunut voi saada ison osan kuulostaan takaisin.
Kuurouteen tai kuuroutumiseen on useita mahdollisia syitä. Synnynnäinen kuurous voi olla seurausta esimerkiksi ennenaikaisesta syntymästä, raskausajan häiriötekijöistä, geneettisistä syistä ja erilaisista oireyhtymistä.
Aivokalvontulehdukseen liittyy sisäkorvan leviämisen ja sitä myötä kuuroutumisen riski. Myös tietyt muut sairaudet saattavat johtaa kuurouteen, ja aina syytä ei tiedetä.
Vaikean kuulovamman voivat aiheuttaa myös kovat äänet tai jonkin korvan osan vaurioituminen. Myös ikääntymiseen liittyy kuuloaistin heikkenemistä. Joillakin kuuroilla lisävaivana on jatkuva korvien soiminen, tinnitus.
Maxentius
Marcus Aurelius Valerius Maxentius (noin 278–312) oli Rooman keisari 306–312. Hän oli keisari Maximianuksen poika ja keisari Galeriuksen vävy.
Vuonna 306 Roomassa alkoi esiintyä tyytymättömyyttä keisari Diocletianuksen luomaa järjestelmää kohtaan. Maxentius, joka oli jäänyt ilman valtaa vuonna 305 tapahtuneessa jaossa, käytti tilannetta hyväksi. Flavius Valerius Severusta tukevat virkamiehet murhattiin ja 28. lokakuuta Maxentius julistettiin keisariksi kansan ja senaatin tuella. Pretoriaanikaartikin tuki häntä. Hän ei halunnut suututtaa keisari Galeriusta eikä kutsunut itseään aluksi "augustukseksi" vaan käytti nimitystä "princeps".
Maxentius pyysi isäänsä Maximianusta apuun, kun Severus marssi Roomaa kohti. Yhdessä he kukistivat Severuksen, jonka joukot olivat ennen palvelleet Maximianusta ja jotka nyt karkasivat joukolla. Severus pakeni ja antautui Maxentiukselle Ravennassa.
Vuonna 307 Maxentius lähetti isänsä neuvottelemaan Galliaa ja Britanniaa hallinneen caesar Konstantinuksen kanssa. Konstantinus ei tunnustanut Maxentiusta ja Maximianusta koska halusi säilyttää välit Galeriuksen kanssa. Saman vuoden kesällä Galerius hyökkäsi Italiaan, mutta huomasi että hänen armeijansa oli liian pieni saamaan aikaan lopullista ratkaisua ja joutui vetäytymään Italiasta.
Vuonna 308 Maximianus kapinoi poikaansa vastaa ja joutui pakenemaan Konstantinuksen luokse. Konstantinus pakotti hänet tekemään itsemurhan sen jälkeen kun hän yritti saada Konstantinuksen armeijan kapinoimaan tätä vastaan. Samana vuonna Afrikan kuvernööri Domitius Alexander julistautui keisariksi. Maxentius sai hänet kukistettua vuonna 309.
Alkukesästä 312 Konstantinus marssi Galliasta Italiaan ja kukisti Maxentiuksen Mulviuksen sillan taistelussa. Maxentius kaatui taistelussa ja Konstantinus antoi kantaa hänen päätänsä seipään nokassa kun hän marssi Roomaan.
Nato (täsmennyssivu)
Nato tarkoittaa seuraavia:
Boheemi
Boheemi on 1800-luvulla Ranskassa yleistynyt termi, joka kuvaa taiteilijoita ja kirjoittajia, jotka viettävät erikoista ja epäsäännöllistä elämää.
Alun perin sana boheemi tarkoitti Tšekin historiallisen alueen Böömin () asukasta. Nykymerkitys tulee ranskalaisten 1400-luvun uskomuksesta, jonka mukaan romanit tulivat Böömistä. Alkuperäiset boheemit taiteilijat muistuttivat ranskalaisten mielestä vaeltelevia mustalaisia, jotka elivät vakiintuneiden yhteiskunnallisten tapojen ulkopuolella, vähät välittäen sovinnaisempien piirien paheksunnasta.
Boheemeihin elämäntapoihin kuului poikkeukselliset, perinteisten ja yleisten tahojen kanssa pahasti ristiriidassa olleet poliittiset näkemykset, vakaumukset ja mielipiteet joita heijastettiin käytännössä usein varsin vapaamielisen seksuaalisuuden harjoittamisen, materiaalisesti erittäin vaatimattoman elämäntavan ja vaihtoehtoisen/vapaaehtoisen köyhyyden kautta. Lisäksi boheemikulttuuriin kuuluu eräänlainen "kurjuuden romantisointi".
Henri Murgerin novellikokoelma "Scènes de la vie de bohème" ("Boheemielämää", 1845) popularisoi termin Ranskassa. Sen teemat esiintyivät paljolti myös myöhemmin Giacomo Puccinin oopperassa "La bohème" (1896). Englanniksi termi yleistyi William Makepeace Thackerayn romaanissa "Vanity Fair" (1848), ja Britanniassa boheemin elämäntavan aikakaudeksi lasketaan erityisesti 1900-luvun kolme ensimmäistä vuosikymmentä, viktoriaanisen ajan lopusta toiseen maailmansotaan.
Beatnik
Beatnik on 1950-luvulla muodostuneen beat-sukupolven ideologiaan uskova ja sen elämäntapaa elävä henkilö. Termin keksi toimittaja Herb Caen, joka käytti sitä "San Francisco Chroniclessa" pilkkaavaan sävyyn. Hän rinnasti beat-ihmiset Neuvostoliiton Sputnik-satelliittiin viitaten beatnikkien olevan ”omissa maailmoissaan” (”out there”) ja kommunismimyönteisiä. Termi tarttui ja loi stereotypian boheemeista miehistä, joilla oli pukinparta ja baskeri, ja jotka soittivat bongorumpuja mustaan jumppapukuun pukeutuneiden naistensa tanssiessa.
Jack Kerouac ja Allen Ginsberg voidaan mainita yksinä suurimmista beat-kirjailijoista. Beat-kulttuuriin kuuluvat runous, vaelluselämäntapa ja musiikki, kuten bebop ja muu jazz. Beatnikien on sanottu vaikuttaneen hippien ideologiaan.
Sensaationomainen Hollywood-tulkinta alakulttuurista on "The Beat Generation" -elokuvassa (1959). Televisiosarja "Simpsoneissa" Ned Flandersin vanhemmat olivat beatnikejä.
Luettelo Kastilian ja Leónin hallitsijoista
Tämä on luettelo Asturian sekä Leónin ja Kastilian hallitsijoista.
Navarran kuningassuvun alaisuudessaItsenäisen Kastilian kreivikunnan kreivit:
Laran sukua:
Navarran suku:
Burgundin suku:
Trastámaran suku:
Aragónin suku:
Habsburgin suku:
Katso myös: "Navarran kuningas", "Espanjan kuningas"
Böömi
Böömi (, , ) on historiallinen alue Keski-Euroopassa, Tšekin tasavallassa. Se kattaa noin kaksi kolmasosaa maasta: länsi- ja keskiosat, 52 750 km² ja noin 6,25 miljoonaa Tšekin 10,3 miljoonasta asukkaasta. Böömi rajautuu lounaassa Šumavaan/Böhmerwaldiin ja pohjoisessa Krkonoševuoriin (saksaksi Riesengebirge, puolaksi Karkonosze), jotka ovat osa Sudeetteja. Idässä Böömi rajautuu toiseen historialliseen alueeseen, Määriin.
Böömin alue ja samanniminen kuningaskunta on ollut niin keskeinen tšekkien valtiollisen kehityksen kannalta, että tšekin kielessä ei tehdä eroa adjektiivien böömiläinen ja tšekkiläinen välillä (molemmat ovat tšekiksi "český"), ja substantiivi "Češi" (yksikkö "Čech") puolestaan tarkoittaa sekä Böömin maakunnan että koko Tšekin asukkaita.
Tšekin valtiollinen historia on pitkälti Böömin historiaa. Praha keskuspaikkanaan tšekeillä oli kotimainen ruhtinassuku, joka päätyi saksalais-roomalaisten keisareiden vasalliksi, ensin herttuan arvonimellä. 1000-luvun loppupuoliskolla eräät herttuat saivat Böömin kuninkaan arvonimen, ja lopulta Böömin asema kuningas­kuntana vakiintui. Böömin kuningas­kunnasta tuli keisarikunnan tärkeimpiä alueita.
Perimyksen kautta Böömin hallitsijoista nousi useita keisareita, ja alue joutui myös sotien ja riitojen keskiöön. Hussilaisuuden leimaamien 1400- ja 1500-lukujen jälkeen Böömi päätyi osaksi Habsburg-suvun hallitsemaa Itävaltaa (vuodesta 1867 Itävalta-Unkaria). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävallan puoliskoon luetusta Böömin kuningaskunnasta ja Unkariin luetuista slovakialaisista ja rutenialaisista alueista muodostettiin uusi Tšekkoslovakian valtio. 1939–1945 Böömi oli Määrin kanssa osa Saksan Böömin-Määrin valtakunnanprotektoraattia (). Tšekkoslovakian hajoamisen 1993 jälkeen Böömi on ollut keskeinen osa Tšekkiä.
Nu metal
Nu metal (tunnetaan myös nimillä nü metal tai aggro-metal) ("nu" on muunnos englanninkielisestä sanasta "new", ’uusi’; "new" ja "nu" lausutaan samalla tavalla, tai ) on metallimusiikin lajityyppi. Termin "nu metal" uskotaan olevan median keksimä termi, ei kenenkään yksittäisen artistin. Nu metalin katsotaan syntyneen 1990-luvun alussa. Tyylin edelläkävijöitä olivat mm. Korn, Mr Bungle, Faith No More, Rage Against the Machine sekä Helmet.
Ensimmäisenä varsinaisena nu metal -yhtyeenä pidetään Kornia. Kornin ns. nu metal -levyt ovat Korn, Life is Peachy ja Follow the Leader. Korn ja useat muut nu metalliksi luokiteltavat yhtyeet eivät pidä musiikkiaan kutsuttavan sillä nimellä. Nu metal on metalcoren tapaan usein vihattu tyylilaji perinteisen metallin kuuntelijoiden piireissä. Kyseisiä tyylilajeja kutsutaankin usein haukkumanimillä "UN-metal", "Poser metal", "Emo-metal" ja "Mallcore".
Monet ensimmäisistä nu metal -yhtyeistä olivat kotoisin Kaliforniasta.
Nu metallin ominaispiirteisiin kuuluvat matalalle viritetyt kitarat ja bassokitara, raskaat ja junnaavat riffit. Monien nu metal -yhtyeiden tyylissä on vaikutteita rap-musiikista. Nu metal -riffit ovat yksinkertaisia, synkkiä ja niitä toistetaan paljon kappaleen aikana.
Kyyhkylinnut
Kyyhkylinnut ("Columbiformes") on lintuihin kuuluva lahko. Siihen kuuluu kaksi heimoa kyyhkyt ("Columbidae") ja dodot ("Raphidae"). Dodojen kaksi tunnettua edustajaa, mauritiuksendodo ja rodriguezindodo, ovat molemmat kuolleet sukupuuttoon. Nykyään eläviä kyyhkylajeja on noin 310.
Aiemmin myös hietakyyhkyt luettiin kyyhkylintuihin, mutta nykyään ne muodostavat oman lahkonsa hietakyyhkylinnut ("Pteroclidiformes") ja heimonsa ("Pteroclididae").
Petolinnut
Petolinnut tai päiväpetolinnut (Accipitriformes) on lintujen lahko. Siihen kuuluvista heimoista ei ole yksimielisyyttä, esimerkiksi jalohaukat luokitellaan nykyisin erilliseen jalohaukkalintujen (Falconiformes) lahkoon. Sääksi ja sihteeri luetaan toisinaan haukkojen heimoon, vaikka ne yleensä muodostivat omat Pandionidae- ja Sagittariidae-heimonsa. Päiväpetolinnut ovat kehittyneet papukaijalinnuista. Monilla lajeilla sukupuolet ovat samannäköiset. Naaras on koirasta kookkaampi. Petolinnuille ominaisia piirteitä ovat voimakas, koukkupäinen nokka ja pitkät, terävät kynnet.
Eräissä vanhoissa lähteissä on kaikki päivällä saalistavat petolinnut sisältävän lahkon nimenä ollut "petolinnut Falconiformes".
Kanalinnut
Kanalinnut ("Galliformes") on lintujen lahko, johon kuuluu noin 250 lajia eri puolilla maailmaa. Ne ovat vartaloltaan tukevia lintuja, joilla on vahva kaula ja lyhyt, paksu nokka. Pienikokoisimpia kanalintuja ovat viiriäiset, suurimpia kalkkunat. Monia lajeja on kesytetty ja tarhataan joko lihan tai munien takia. Suomessa esiintyy kahdeksaa eri kanalintulajia.
Osassa uusimpia luokituksia hokot ja isojalkakanat on sijoitettu erilliseen "Craciformes"-lahkoon, vaikka perinteisesti niitä on pidetty kanalintuina.Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen sekä Metsästäjäin Keskusjärjestön mukaan metsäkanalintujen tiheys oli vuonna 2008 alhaisin 20 vuoteen. Metsot olivat harventuneet viidenneksen, ja teeret ja pyyt noin 30 % vuodesta 2007. Riistaviranomaisten arvioiden mukaan kanalintukannat kääntyivät kuitenkin kesällä 2011 selvään nousuun.
Keane
Keane on vuonna 1995 perustettu brittiläinen rockyhtye. Aiemmin yhtye on tunnettu myös nimillä The Lotus Eaters (1995–1997) ja Cherry Keane. Nykyisellä nimellään he ovat toimineet vuodesta 1997 lähtien ja he nousivat suosioon vuonna 2004 julkaistuaan debyyttialbuminsa "Hopes and Fears".
Yksi Keanen erikoisuuksista on se, ettei yhtyeessä ole lainkaan kitaristia, kuten useimmissa rockyhtyeissä. Yhtyeen musiikki perustuukin pianoon ja rumpuihin.
Yhtye koostuu säveltäjä-basisti-pianisti Tim Rice-Oxleystä, vokalisti Tom Chaplinista sekä rumpali Richard Hughesista. Lisäksi vuoteen 2001 asti heidän kanssaan toimi kitaristina Dominic Scott, joka erinäisistä syistä johtuen päätti lopulta jättää yhtyeen.
Heidän kaksi ensimmäistä studioalbumiaan, "Hopes and Fears" ja "Under the Iron Sea", saivat osakseen suurta menestystä niin Isossa-Britanniassa kuin maailmanlaajuisestikin. "Hopes and Fears" oli vuoden 2004 parhaiten myynyt albumi Isossa-Britanniassa, kun taas "Under the Iron Sea"ta myytiin peräti 250 000 kappaletta viikon sisällä julkaisemisesta (kesäkuussa 2006).
Keane on kotoisin Battlesta, joka sijaitsee East Sussexin läänissä Englannissa. Yhtye perustettiin vuonna 1997 ja aluksi se coveroi U2:ta, Oasista ja The Beatlesia. Pian yhtye kuitenkin halusi tehdä ja esittää omia kappaleitaan.
Yhtyeen toinen levy "Under the Iron Sea" ilmestyi 12. kesäkuuta 2006 lukuun ottamatta Yhdysvaltoja ja Kanadaa, joissa se ilmestyi 20. kesäkuuta. Levyn kansitaiteesta vastaa suomalais-brittiläinen taiteilija Sanna Annukka Smith, jonka vaikutteena on vahvasti "Kalevala" ja Suomen muinaiset kansantarut. Levyn ensimmäisen singlen "Atlantic" musiikkivideon on ohjannut skotlantilainen kirjailija Irvine Welsh, joka tunnetaan muun muassa teoksestaan "Trainspotting".
Keanen kolmas albumi, Perfect Symmetry julkaistiin 13. lokakuuta 2008.
Rantalinnut
Rantalinnut eli kahlaajalinnut (Charadriiformes) ovat laaja ja monipuolinen lahko lintujen luokassa. Ne ovat enimmäkseen rannoilla ja vedessä eläviä lintuja, mutta joukkoon mahtuu myös sisämaassa, jopa aavikolla eläviä sukulaisia. Niitä elää kaikilla mantereilla ja myös napaseuduilla. Rantalinnut pesivät tyypillisesti maassa tai kallioilla, usein yhdyskuntina. Niiden pesyeet ovat verraten pieniä, yleensä 1–4 poikasen suuruisia. Poikaset ovat lajista riippuen joko pesäviipyisiä tai pesäjättöisiä. Monet lajit ovat hyviä lentäjiä. Ne käyttävät ravinnokseen selkärangattomia ja pieniä selkärankaisia eläimiä. Rantalinnut ovat vanhahko lintulahko ja alalahkot ovat erilaistuneet. Rantalintujen taksonomia on epäselvä ja alalahkojen sisäiset sukulaisuussuhteet ovat intensiivisen tutkimuksen kohteena.
Rantalinnut on perinteisesti jaettu kolmeen alalahkoon:
Jalohaukat
Jalohaukat (Falconidae) ovat pieniä tai keskikokoisia jalohaukkalintuja. Niiden siivet ovat melko teräväkärkiset ja ne ovat nopeita ja taidokkaita lentäjiä. Suurin osa lajeista nappaa saaliinsa ilmasta. Nokassa on tylppä "hammas" ylänokan sivuilla saaliiden tappamista ja raatelemista varten. Ne eivät yleensä rakenna varsinaista pesää, vaan pesivät muiden lintulajien pesissä, koloissa tai kalliojyrkänteiden ulkonemilla. Ravintonaan ne käyttävät lintuja, hyönteisiä, liskoja ja muita matelijoita sekä pikkujyrsijöitä ja muita pieniä nisäkkäitä.
Kiitäjälinnut
Kiitäjälinnut eli kirskulinnut ("Apodiformes") on lintulahko. Sen tieteellinen nimi tarkoittaa ’ilman jalkoja’, sillä lintujen pienet ja vahvakyntiset jalat soveltuvat huonosti kävelemiseen. Lentäessään kiitäjälinnut pitävät jalkojaan lähellä ruumistaan, jolloin ne vaikuttavat lähes jalattomilta. Varsinkin kiitäjät viettävät lähes koko elämänsä ilmassa. Kolibrit puolestaan ovat ainoita lintuja, jotka pystyvät lentämään paikallaan tai jopa taaksepäin niiden kapeiden siipien lyödessä 15–80 kertaa sekunnissa.
Nykyiset kiitäjälinnut jakaantuvat kolmeen heimoon: kiitäjiä on 67 lajia, puukiitäjiä eli töyhtökirskujia neljä ja kolibreja 325–340 lajia. Suomessa ainoana vakituisena lajina esiintyy tervapääsky ("Apus apus"). Suurharvinaisuuksina on lisäksi tavattu alppikiitäjä ("Apus melba"), vaaleakiitäjä ("Apus pallidus"), kafferikiitäjä ("Apus caffer") ja piikkipyrstökiitäjä ("Hirundapus caudacutus").
Sarjakuvalehti (lehti)
Sarjakuvalehti oli suomalainen sarjakuvalehti, joka ilmestyi 1949–1963, 1971–1977, 1990–1996 ja nimellä Sarjakuvalehti Nastasarjat vuosina 1964–1965. Ensimmäisellä ilmestymisjaksollaan lehtiä julkaistiin vuosittain parikymmentä, 1970-luvulla kahdeksan ja 1990-luvulla seitsemästä kahteentoista. Sarjakuvalehdessä oli alkuun joka toinen aukeama värillinen ja joka toinen mustavalkoinen, samoin kuin Pecos Bill:issä. 1990-luvulla julkaisu oli kauttaaltaan värillinen.
1950-luvun lehden vakiosarjoja olivat Teräsmies, Sam Seikkailija, Terttu ja Topi, Pikku Anni, Pekka Pikanen, Mirkku, Kulmalan kaverit, Pasi, Liehu-Petteri, Casanova, Timo Terävä, Jonni Huimapää, Apusheriffi Sämpylä, Verneri, Sitting Bull, Riku seikkailuissa, Yksinäinen Ratsastaja, Flash Gordon, Taika-Jim (Mandrake), Mustanaamio ja Ratsupoliisi King.
1970-luvulla vakiosankareita olivat Kerry Drake ja Steve Roper. Marvelin supersankari Aaveajaja esiintyi ensimmäistä kertaa suomeksi Sarjakuvalehdessä.
1990-luvun Sarjakuvalehti esitti Marvelin "maanläheisempien" hahmojen seikkailuja (siteeraus toimitukselta), kuten Tuomari, Daredevil, Wolverine, Kapteeni Amerikka, Aaveajaja ja Sapelihammas.
Hannu Hanhi
Hannu Hanhi () on Carl Barksin luoma kuvitteellinen sarjakuvahahmo ja Aku Ankan serkku, joka seikkailee Disneyn eläinmaailmassa Ankkalinnassa. Hän on maailman onnekkain. Hannu esiintyi ensi kerran vuonna 1948 Carl Barksin piirtämässä tarinassa ”Se parhaiten nauraa...”. Suomen puhekielessä on käsitteeksi muodostunut kutsua jotakuta ”hannuhanheksi”, jos hänellä on hyvä onni.
Aku Ankan suhteen Hannu Hanhi on Iines Ankan kilpakosija, minkä takia serkuksilla on usein kovia riitoja. Suhde Iinekseen onkin yksi niitä harvoja asioita, joissa Aku enimmäkseen voittaa Hannun.
Hannu Hanhea ei nähdä työnteossa, koska hän tietää onnensa tuovan hänelle kaiken, mitä hän haluaa. Hänen ei esimerkiksi tarvitse maksaa pääsylippua huvipuistoon, koska on sen 10 000:s asiakas ja saa sen ilmaiseksi. Hän myös usein ylpeilee väittämällä, ettei koskaan ole tehnyt työtä. Tämän hän kuitenkin joutui perumaan, kun paljastui, että kolikko, jota hän piilottelee kassakaapissaan, on palkka
siitä ainoasta kerrasta, kun hän on tehnyt töitä.
Hannu Hanhi on tarkoituksella luotu ärsyttäväksi hahmoksi ja Akun kilpailijaksi. Alun perin hahmon onnesta ei mainittu mitään ja siitä tuli puhe vasta kun Hannu oli esiintynyt jo useamman kerran. Hannu on onnekas, koska hän on syntynyt onnentähden alla tai onnetar valitsi hänet kaikista Ankkalinnan asukkaista.
Aku Ankkaan nähden Hannulla on pienemmät silmät ja tunnistettavat kiharat hiukset. Varhaisimmissa esiintymisissään Barksin tarinoissa Hannun nokka oli paikoin Akun nokkaa hieman pidempi, kunnes ajan saatossa nokka muovautui samaan kokoluokkaan kuin muillakin. Hänellä on yllään yleensä lierihattu, yksinappinen kaulustakki, rusetti ja jaloissaan damaskit.
Hannun sanotaan syntyneen onnellisten tähtien alla. Jo Hannun äiti, Dora Ankka, oli onnekas. Dora on Kaino-Vienon eli Mummo Ankan lapsi. Ankka-taiteilija Don Rosan tarinan mukaan Kaino-Vienon odottaessa vielä Doraa syntyväksi, oli hänen puolisonsa Hepsu Ankka palkannut maalarin maalaamaan heidän omistamansa ladon seinät. Maalari halusi antaa oman lahjansa syntyvälle pienokaiselle ja maalasi onnea tuovan taikamerkin ns. Tikliaisen merkin ladon seinään tuomaan onnea, ja ladon toiselle puolelle väärin päin maalatun merkin pitämään huonon onnen takanapäin. Erityistä onnea se toivotti Doralle, koska siihen oli maalattu ylimääräinen kolmas onnea tuova lintusymboli. Dora Ankasta tuli näin ollen hyvin onnekas ja hänen munittua poikansa Hannun, hänen uskomaton onnensa periytyi ja näin ollen Hannusta tuli maailman onnekkain. Hannun isän nimi on Don Rosan mukaan Hjalmar Hanhi.
Iines Ankka
Iines Ankka () luotiin Aku Ankan vastapariksi ja tyttöystäväksi, ja hänen ensiesiintymisensä oli piirroselokuvassa "Mr. Duck Steps Out" 7. kesäkuuta 1940. Nykyään myös Hannu Hanhi kosiskelee Iinestä.
Iines on luonteeltaan äkkipikainen kuten Akukin, mutta hallitsee itsensä paremmin ja on yleensä hienostuneempi kuin poikaystävänsä. Hän tosin seurustelee sangen kylmäkiskoisesti tarpeen mukaan myös Hannu Hanhen ja ylipäätään muiden miesten kanssa, jos Aku ei täytä hänen odotuksiaan, ja käyttää tätä jopa uhkauksena Akun toimintaan vaikuttaakseen. Iines käyttää yleensä puhvihihaista paitaa, rusettia päässään sekä korkokenkiä. Väriltään vaatteet ovat yleensä hennon vaaleanpunaiset. Iineksellä on lisäksi kultainen rannerengas. Iineksen tunnetuin ystävätär on Klaara Kotko.
Carl Barksin ja Don Rosan sarjakuvien mukaan Iines syntyi noin 1920. Iines on Leenun, Liinun ja Tiinun täti. Iines Ankka kuuluu yleensä "Ankkalinnan naisyhdistykseen". Iineksen harmiksi Aku osoittaa usein välinpitämättömyyttä kulttuuriin ja taiteeseen Iineksen raahattua poikaystävänsä kaikenmoisiin kulttuurikohteisiin. Toinen harmin kohde on Akun varattomuus, varsinkin kun matkasta Ankkapulcolle on kysymys. Aku onnistuu nolaamaan Iineksen useissa tarinoissa.
Iinekselle alkoi ilmestyä lokakuussa 2003 oma nimikkolehti "Iines" joka toinen kuukausi. Lehden julkaisu lopetettiin vuonna 2009. Iines on myös esiintynyt Disneyn TV-sarjassa Mikki Hiiren kerhotalo.
Iineksen edeltäjä piirroselokuvissa oli tulinen meksikolaisneito nimeltä Donna Duck. Donna ja Iines on myöhemmin vahvistettu eri hahmoiksi. Sekä Donna että Iines esiintyivät elokuussa 1951 samoissa sanomalehtistripeissä ("Aku Ankka päivästä päivään 1951" -kirja).
Useissa menneisyyteen sijoittuvissa tarinoissa Iineksen esiäiti korvaa Iineksen Akun esi-isän mielitiettynä. Esimerkkeinä useat italialaiset sarjat, joita nähdään Aku Ankan Taskukirjoissa, sekä Aku Ankan Aikakone -kirjat. Aku Ankan Aikakone 12: Valloittavat Viikingit -kirjan Roberto Marinin tarinassa "Voittamaton vikinki" Akun esi-isä Aku Avuttoman ja Hannun esi-isä Hannu Helppoheikin mielenkiinnon kohteena toimii Iineksen esiäiti Iines Ihanainen.
"Viitatar" eli Naistaikaviitta (ital. "Paperinika") on käsikirjoittaja Guido Martinan ja piirtäjä Giorgio Cavazzanon luoma Iines Ankan alter ego. Hahmo ensiesiintyi tarinassa "Pyssyllä ei rahaa saa", joka julkaistiin Aku Ankan taskukirjassa numero 56. Hanhikki Hanhi avusti Iinestä tekemällä hänelle Viitattaren puvun sekä muita välineitä, kuten pillerin, joka saa uhrin nukkumaan jopa vuorokauden.
Disneyn piirrosfilmeissä Iines Ankan ensimmäisenä suomenkielisenä äänenä oli Eeva Eloranta. "Mikki Hiiren jouluaatto"-elokuvassa äänenä toimi Jaana Oravisto. Nykyisin hahmolle äänensä antaa Petra Karjalainen.
Auran Sinappi
Auran Sinappi on suomalaisen Oy Lunden Ab:n sinappi-tuotemerkki.
Auran Sinappia ryhdyttiin valmistamaan maaliskuussa 2003, kun Turun Sinapin valmistus siirtyi Ruotsin Uppsalaan. Oy Lunden Ab, joka oli aiemmin valmistanut Turun Sinappia Unileverin sopimusvalmistajana, halusi jatkaa liiketoimintaansa omalla merkillään.
Lunden Oy:n uusi sinappi sai nimekseen Auran Sinappi. Turussa valmistettavan sinapin säilyttämisen puolesta kehiteltiin kansanliike Pro Sinappi. AC Nielsenin myyntitilastojen perusteella sinapin markkinaosuus vuonna 2006 oli 20 prosenttia.
Auran sinappi valmistetaan Turun sinappitehtaassa kivimyllytekniikalla.
Kroisos Pennonen
Kroisos Pennonen () on Aku Ankka -tarinoissa esiintyvä hahmo, joka kilpailee Roope Ankan kanssa maailman rikkaimman ankan tittelistä. Kroisoksella on lähes aina tapana syödä knallinsa hävittyään Roopelle kilpailussa. Pennosen englanninkielinen nimi viittaa amerikkalaiseen miljardööriin John D. Rockefelleriin ja suomenkielinen nimi muinaisen Lyydian upporikkaaseen kuningas Kroisokseen.
Kroisos Pennonen esiintyi ensi kerran Carl Barksin tarinassa "Ihmebentsiini" vuonna 1961, mutta Barks ei käyttänyt hahmoa toistamiseen. "Ihmebentsiinissäkin" Kroisos esiintyy vain tarinan muutamalla ensimmäisellä sekä viimeisellä sivulla. 1960-luvun alulla Ankka-sarjakuvien tarve oli Euroopassa kasvussa, eivätkä Western Publishingin omat rahkeet riittäneet kysynnän täyttämiseen. Niinpä tarinatuotantoa aloitettiin myös italialaistaiteilijoiden voimalla. Pennosesta kehittyi italialaistarinoissa yksi Roopen vakiovastustajista. Ensimmäisen italialaisen Pennos-tarinan käsikirjoitti Gian Paolo Barosso vuonna 1963. Toinen syntyi Atlantin ylittävänä yhteistyönä, kun käsikirjoituksen teki Dick Kinney Burbankissa, mutta piirrokset Romano Scarpa Italiassa.
Roopen vastustajana Pennonen muistuttaa Kulta-Into Piitä. Barks-tutkija Geoffrey Blum kuvaa "Ihmebentsiinin" Pennosta alkuperältään Piin vaatimattomaksi kopioksi: "Hänellä on sama musta takki, raidallinen solmio ja mustasankaiset lasit; hän kilpailee Roopen kanssa tämän omalla alalla; ja hän kinaa Roopen kanssa yhtä raivoisasti." Myöhemmissä tarinoissa yhdeksi Pennosen piirteeksi on muodostunut Roopea paljon höllempi rahankäyttö kilpailutilanteissa. Aku Ankka -lehden toimituksen arvion mukaan Pennonen lienee Piitä ja Roopea vähävaraisempi. Roope ja Kroisos eivät nimittäin ole koskaan päätyneet vertaamaan rahavarojaan kuten Roope ja Kulta-Into otteluissa, jotka Roope on voittanut minimaalisella erolla. Kroisos Pennonen ja Kulta-Into Pii ovat esiintyneet samassa tarinassa vain kahdesti. Toinen tarinoista on Aku Ankan taskukirjan numerossa 309, "Tähtien setä".
Kroisos Pennonen on syntynyt New Yorkissa, mutta asuu Ankkalinnassa. Hän on perinyt rahansa. Pennosen menneisyys on suurelta osin hämärän peitossa, mutta Don Rosan kirjassa "Roope Ankan elämä ja teot" Roope kohtaa Kroisoksen ja tämän isän Howard Pennosen jo 1800-luvun loppupuolella ollessaan mainarina Montanassa. Kroisos esitetään hemmoteltuna kakarana.
Crispus
Flavius Julius Valerius Crispus (kuoli 326) oli Konstantinus Suuren vanhin poika. Hänen äitinsä oli Konstantinuksen ensimmäinen vaimo Minervina, josta tämä erosi mennäkseen uusiin naimisiin vuonna 307. Oletettavasti Crispus syntyi ennen vuotta 307.
1. maaliskuuta 317 Konstantinus nimitti Crispuksen ja hänen nuoremman velipuolen Konstantinuksen "caesareiksi", eli kruununperilliseksi. Crispus oli myös konsuli vuosina 318, 321 ja 324. Crispus sai hallittavakseen Gallian ja taisteli siellä menestyksekkäästi frankkeja ja allemanneja vastaan.
Crispus meni naimisiin Helena nimisen naisen kanssa, pari sai yhden lapsen vuonna lokakuussa 322.
Crispus johti laivastoa joka kukisti Liciniuksen laivaston 18. syyskuuta 323 käydyssä taistelussa. On väitetty että Crispus olisi ollut kansan keskuudessa jopa isäänsä suositumpi.
Jostain tuntemattomasta syystä hänen isänsä antoi teloittaa hänet vuonna 326. Myöhemmin kirjoitettujen lähteiden mukaan Crispuksella ja Konstantinuksen uudella vaimolla Faustalla olisi ollut suhde. Konstantinus tosiaankin antoi myös teloittaa Faustan vain vähän myöhemmin.
Eeva Joenpelto -palkinto
Eeva Joenpelto -palkinto oli Lohjan kaupungin vuosina 1988–2004 jakama kirjallisuuspalkinto. Yksi palkinnon tavoitteista oli ylläpitää lohjalaisen kirjailija Eeva Joenpellon kirjallista perintöä. Palkintosumma oli 13 000 euroa. Palkittavan kirjailijan valitsi neljähenkinen raati.
Kirjallisuuspalkinnon lakkauttamisesta ilmoitettiin helmikuussa 2008. Lakkauttamisperusteeksi kerrottiin palkinnon saama vähäinen näkyvyys. Lohjan kaupunki aikoo jatkossa kunnioittaa Joenpellon kirjallista perintöä toisin keinoin.
Salmi
Salmi on kapea vesiyhteys kahden laajemman vesialueen välillä. Jokia ei lueta salmiksi.
Salmi on kuin vastakohta kannakselle, joka on kahta vesialuetta erottava kapea maakaistale.
Caracas
Caracas on Venezuelan pääkaupunki, joka sijaitsee maan pohjoisosassa, lähellä Karibianmeren rannikkoa. Siellä on noin kaksi miljoonaa asukasta.
Caracas sijaitsee laaksossa noin 800 metrin korkeudessa. 15 km leveä vuoristo "Cerro El Ávila" erottaa sen Karibianmerestä. Metsäinen vuoristoalue on nykyisin kansallispuisto.
Caracasissa lämpötila on tasainen ympäri vuoden; päivän ylin lämpötila on 25–27 °C ja yön alin hiukan alle 20 °C. Sadetta saadaan kesäkuusta joulukuuhun, alkuvuosi on kuivempaa.
Caracasin perusti 1567 espanjalainen konkistadori Diego de Losada, silloin nimenä oli Santiago de León de Caracas. Kaupungissa on syntynyt kaksi Etelä-Amerikan historian merkittävää hahmoa, Francisco de Miranda 1750 sekä Simón Bolívar 1783. Maanjäristys tuhosi kaupungin 26. maaliskuuta 1812. Tämän valtaapitävät näkivät jumalallisena rangaistuksena kansalle, joka kapinoi Espanjan kruunua vastaan.
Öljyllä rikastuneen Venezuelan talouden tasaisesti noustessa 1900-luvun alkupuoliskolla Caracasista tuli yksi Latinalaisen Amerikan talouskeskuksia, sekä myös suosittu liikenneväylä Euroopan ja Etelä-Amerikan välillä.
Simón Bolívarin synnyinkoti on museona, joka esittelee 1700-luvun esineistöä laajemminkin. Panteon Nacional on Antonio Guzmán Blanco hautapyhäköksi muutettu entinen kirkko.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli 1,9 miljoonaa asukasta, arvio vuodelle 2016 on yli kaksi miljoonaa. Caracas on yksi maailman vaarallisimmista kaupungeista johtuen jatkuvasta rikollisuudesta. Vuonna 2016 siellä tehtiin 120 henkirikosta 100 000 asukasta kohti.
Venezuelan yliopisto "Universidad Central de Venezuela" on perustettu 1721, ja se on siten yksi latinalaisen Amerikan vanhimmista yliopistoista. Yliopiston kampusalueen suunnitteli arkkitehti Carlos Raúl Villanueva, ja se on Unescon maailmanperintökohde. Venezuelan yliopistossa on noin 60 000 opiskelijaa.
Simón Bolívar -yliopisto keskittyy tekniikkaan ja luonnontieteisiin. Siellä on noin 10 000 opiskelijaa.
Näiden lisäksi kaupungissa toimii yksitoista muuta korkeakoulua.
Caracasin metro on valmistunut vuonna 1981. Simón Bolívar International Airport sijaitsee noin 30 kilometriä kaupungin keskustasta. Siellä on kolme terminaalia, ja säännöllistä liikennettä Etelä- ja Pohjois-Amerikkaan sekä Euroopan suurkaupunkeihin (Lissabon, Madrid, Pariisi, Rooma ja Frankfurt).
Kaupungissa on jalkapallo- ja baseballjoukkueet. Baseballissa kaupunkia edustaa Leones del Caracas Venezuelan ylimmällä sarjatasolla. Jalkapallossa kaupungista löytyy kolme ylimmällä sarjatasolla pelaavaa joukkuetta: Caracas Fútbol Club, Estrella Roja Futbol club ja Deportivo Italia.
Orkut
Orkut oli Googlen tarjoama virtuaaliyhteisö, joka toimi vuosina 2004–2014. Se oli suunniteltu auttamaan jäseniään uusien kaverien tapaamisessa ja olemassa olevien ihmissuhteiden ylläpitämisessä. "Orkut" toimi kutsuperiaatteella (invitation-only) eli liittyäkseen pitää saada kutsu jo mukana olevalta jäseneltä.
Hakukoneyhtiö Google lanseerasi orkut.comin 22. tammikuuta 2004. Palvelun loi Googlen työntekijä Orkut Büyükkökten, jonka mukaan palvelu myös nimettiin. Hänen edellinen Affinity Engines -yhtiölle luomansa ”InCircle” oli suunniteltu yliopisto-opiskelijaryhmien väliseen yhteydenpitoon. InCircle ja orkut muistuttivat jossain määrin toisiaan. Google lakkautti palvelun syyskuussa 2014.
Alun perin orkut-yhteisöä pidettiin sisäänpäin lämpiävänä eliittiyhteisönä, koska palvelu perustuu kutsuperiaatteeseen. Kuitenkin heinäkuussa 2004 orkut.comissa päästiin jo yli miljoonan käyttäjän rajan.
Marko Kemppainen
Marko Kemppainen (s. 13. heinäkuuta 1976 Kajaani) on suomalainen skeet-ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa skeet-ammunnassa Ateenan kesäolympialaisissa 2004 tuloksella 149/150.
Vuonna 2001 Kemppainen voitti pronssia Kairon MM-kilpailuissa ja vuonna 2006 EM-pronssia Slovenian Mariborissa. Mariborin MM-kilpailuissa 2009 Kemppainen saavutti joukkuehopeaa Heikki Meriluodon ja Lauri Leskisen kanssa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 Kemppainen saavutti pronssia skeetissä. Mitali jäi kisoissa Suomen ainoaksi.
Kemppainen harjoitteli pitkään isänsä valmennuksessa, mutta edesmennyt Erkki Kemppainen ei ehtinyt nähdä poikansa olympiamenestystä. Läpimurtonsa Kemppainen teki vuonna 1995 sijoittuessaan Hollolassa käydyssä maailmancupin kilpailussa kolmanneksi.
Kemppainen asuu Suomussalmella ja edustaa seuratasolla Suomussalmen Urheiluampujia.