Joy Division
Joy Division oli brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1976 Manchesterissa. Sitä pidetään yhtenä ensimmäisistä post-punk-yhtyeistä. Alun perin yhtye oli nimeltään Warsaw, mutta nimi vaihdettiin sekaannusten välttämiseksi. Yhtye tuli tunnetuksi new wave -yhtyeenä, jonka musiikissa tulivat tutuiksi yksinkertaiset, synkät ja junnaavat kappaleet, yksinkertaiset, melankoliset bassoriffit, sekä Ian Curtisin kolkko, aavistuksen epävireinen laulu. Yhtye levytti pääosan urastaan Factory Recordsille. Yhtyeen ainoaksi viralliseksi studioalbumiksi uransa aikana jäi vuonna 1979 julkaistu "Unknown Pleasures". Kenties tutuimmaksi yhtyeen kappaleeksi jäi ainoastaan singlenä (ja myöhemmin kokoelmilla) julkaistu ”Love Will Tear Us Apart”. Yhtye hajosi laulaja Curtisin tehtyä itsemurhan 18. toukokuuta 1980. Muut Joy Division-muusikot perustivat sen jälkeen New Order -yhtyeen.
Joy Division on eräs Manchesterin musiikkipiirejä vuosilta 1977–1994 kuvanneessa "24 Hour Party People" -elokuvassa esiintyvistä yhtyeistä. Yhtyeestä ja erityisesti Curtisista valmistui vuonna 2007 elokuva "Control", sekä dokumentti "Joy Division".
Yhtye on vaikuttanut moniin nykyisiin rock-yhtyeisiin, esimerkkeinä Interpol, Editors ja Bloc Party.
Yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat ”She’s Lost Control”, ”Shadowplay”, ”Transmission”, ”Love Will Tear Us Apart” ja ”Atmosphere”.
Yhtyeen tarina alkoi, kun sen jäsenet olivat katsomassa Sex Pistols -yhtyeen konsertia Manchesterissa, Englannissa. Nopeasti tämän jälkeen Ian Curtis liittyi jo aiemmin perustettuun yhtyeeseen, jossa ei kuitenkaan ollut vielä laulajaa. Yhtye oli aluksi perinteinen punk-yhtye. Nimellä Warsaw keikkaillut yhtye tienasi pian rahat, joiden avulla julkaistiin heidän ensimmäinen EP:nsä, "An Ideal For Living". Kansallissosialistisen tematiikan sävyttämät kannet yhtye sinetöi uudella nimellään, Joy Division, joka on englanninkielinen käännös saksalaisten käyttämistä kenttäbordelleista toisen maailmansodan aikana. Julkaisun myötä Joy Division sai myös ensimmäisen TV-esiintymisensä Tony Wilsonin (josta tuli myöhemmin erityisesti Ian Curtisin ystävä) luotsaamalla kanavalla. Esiintymisessä yhtye soitti kappaleet ”Transmission” ja ”Shadowplay”. Tästä alkoi suosion raju nousu, joka huipentui ensimmäiseen koko pitkään albumiin "Unknown Pleasures" (1979). Albumilla yhtyeen musiikki oli huomattavasti melankolisempaa ja syvällisempää verrattuna yhtyeen aikaisempaan punktyyliseen rockiin. Saman vuoden syksyllä julkaistiin single ”Transmission”, joka auttoi yhtyeen nousua kotimaassaan sekä ulkomailla.
Yhtyeen maine kasvoi kasvamistaan ulkomailla vuoden 1980 aikana, jota edesauttoivat singlejulkaisut ”Licht und Blindheit” (”Atmosphere”/”Dead Souls”), ”Komakino” ja yhtyeen loppuvaiheilla julkaistu ”Love Will Tear Us Apart”, joista jälkimmäinen nousi erittäin suosituksi kappaleeksi ja kenties yhtyeen tunnetuimmaksi. Tulevaisuus oli erittäin valoisa sillä toinen albumi "Closer" oli ainoastaan julkaisua vailla, ”Love Will Tear Us Apart” -singlestä oli muodostunut jo jonkinlainen hitti sekä tuleva ensimmäinen Yhdysvaltojen kiertue tulisi olemaan suuri lähtölaukaus Pohjois-Amerikan markkinoille.
Yhtyettä alkoi kuitenkin pian vaivata Ian Curtisin pahentuva epilepsia, joka sai hänet muun muassa menettämään tajuntansa kesken keikan. Curtis myös masentui pahasti, ja hänen yksityiselämäänsä varjostivat kolmiodraama ja isyyden tuoma vastuu, jota hän ei katsonut pystyvänsä täyttämään keikkaelämän puitteissa. Curtis purki synkkiä ajatuksiaan laulujen sanoituksiinsa, joihin otti vaikutteita muun muassa Jim Morrisonilta ja William Burroughsilta.
Yhtyeen ura loppui Ian Curtisin tehtyä itsemurhan juuri ennen Yhdysvaltain kiertueen alkua toukokuussa 1980. Hieman aikaisemmin julkaistu single ”Love Will Tear Us Apart” oli jo muodostunut hitiksi, mutta Curtisin kuoleman jälkeen kyseinen kappale sai vielä aiempaa parempaa vastaanottoa. Joy Division jäi musiikinhistoriaan yhtenä vaikutusvaltaisimmista post-punk- ja new wave- yhtyeistä, jota voidaan pitää muun muassa goottirockin edelläkävijänä. Yhtyeen toinen albumi, postuumi julkaisu "Closer" oli jopa ensimmäistä, paikoin vauhdikastakin levyä synkempi ja apaattisempi, mutta myös kriitikoiden ylistämä teos.
Jäljelle jääneet yhtyeen jäsenet perustivat uuden yhtyeen, New Orderin, johon neljänneksi jäseneksi otettiin Gillian Gilbert. Se oli musiikiltaan koneellisempaa sekä selvästi iloisempaa ja popahtavampaa kuin Joy Divisionin synkät ja raskaat soundit. Samoihin aikoihin julkaistiin Joy Divisionin harvinaisuuksia sisältävä kokoelma "Still" (1981).
Vuonna 1988 julkaistiin "Substance 1977–1980", joka sisälsi harvinaisia kappaleita single- ja EP-levyiltä. Albumin markkinointia varten kappaleesta ”Atmosphere” julkaistiin single ja musiikkivideo. Vuonna 1990 julkaistiin John Peelin studiosession tuotos "The John Peel Sessions". Vuonna 1995 julkaistiin yhtyeeltä varsinainen ensimmäinen hitti- ja klassikkokokoelma "Permanent". Vuonna 1999 julkaistiin box set "Heart and Soul". Vuonna 2008 julkaistiin yhtyeeltä kokoelma "The Best of Joy Division".
Virallisten julkaisujen lisäksi bändiltä on huomattava määrä bootleg-nauhoituksia, sekä live- että studioäänityksiä.
"Short Circuit: Live At The Electric Circus" (10" LP, Virgin VCL 5003, June 1978) – "At a Later Date"
"A Factory Sample" (2×7", Factory FAC 2, tammikuu 1979) – "Digital", "Glass"
"Earcom 2: Contradiction" (12"EP, Fast Product FAST 9B, lokakuu 1979) — "Autosuggestion", "From Safety To Where ...?"