hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Narcisse-Achille de Salvandy
Kreivi Narcisse Achille de Salvandy (11. kesäkuuta 1795 Condom – 15. joulukuuta 1856 Graveron) oli ranskalainen poliitikko ja kirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.
Narcisse-Achille de Salvandy syntyi vaatimattomiin oloihin, alkuperältään irlantilaiseen perheeseen. Hän sai klassisen koulutuksen vapaaoppilaana lycée Napoléonissa Pariisissa. Välttääkseen hänelle määrättyä rangaistusta hän astui vuonna 1813 Napoléon I kunniakaartiin nimellä «Salvandy de la Gravière». Hän yleni korpraaliksi 26. toukokuuta 1813 ja vänrikiksi jo 16. kesäkuuta samana vuonna. Hän osallistui vuosina 1813 ja 1814 sotaan Saksissa ja Napoléonin sotaan, jossa hän yritti estää vieraan miehityksen ja säilyttää kruunun. Tämän taistelun aikana hän haavoittui ja sai ylivääpelin arvon.
Useiden sotilaallisten toimintojen ohessa de Salvady alkoi kirjoittaa teoksia, kuten "Don Alonzo ou l'Espagne", joka ajankohtaisena historiallisena teoksena saavutti melkoisen menestyksen. lisäksi nopeassa tahdissa ilmestyivät myös teokset: "Les Funérailles de Louis XVIII" (1824), "De l'émancipation de Saint-Domingue" (1825), "La Vérité sur les marchés Ouvrard" (1825), "Discussion de la loi du sacrilège" (1825), "Les Amis de la liberté de la presse" (1827), "Insolences de la censure" (1827) ja "Histoire de Pologne avant et sous le roi Sobieski" (1827-1829).
Hän pääsi Martignacin hallituksen aikana uudelleen valtioneuvoston jäseneksi vuonna 1828 ja nyt valtioneuvokseksi. Hänen tehtäväkseen tuli puolustaa sotilaslakia sen käsittelyssä parlamentin ylähuoneessa. Hän erosi tehtävästä uuden hallituksen tultua valtaan, vaikka kuningas Kaarle X toivoi hänen jatkavan tehtävässä.
Hän oli myös usein valittu edustajaksi eri edustajainhuoneisiin, ja hän toimi opetusministerinä uransa aikana kahdesti, vuosina 1847–1839 ja 1845–1848. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan 19. helmikuuta 1835.
Ilona Vusovitš
Ilona Vusovitš (s. 14. marraskuuta 1982) on valkovenäläinen 400 metrin juoksija.
Vusovitš oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa neljänneksi ajalla 52,06 ja Euroopan cupin ykkösliigassa toiseksi. Helsingin MM-kisoissa hän karsiutui välierissä ajalla 50,96. Vuonna 2006 hän voitti Valko-Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana voittamassa viestipronssia. Myöhemmin samana vuonna hän voitti ulkoradoilla Valko-Venäjän mestaruuden. Göteborgin EM-kisoissa hän juoksi 400 metrin henkilökohtaisessa kisassa viidenneksi ajalla 50,69, minkä lisäksi oli mukana 4 x 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kisoissa EM-hopeaa.
Vusovitš voitti 2007 Valko-Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa hän saavutti kultaa 4 x 400 metrin viestissä ja hopeaa 400 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa seitsemänneksi ajalla 50,54 ja kahdeksanneksi. Hän voitti Valko-Venäjän hallimestaruuden 400 metrillä 2008. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä.
Vusovitš voitti Valko-Venäjän-mestaruuden 800 metrin juoksussa 2011. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sai pronssia 400 metrillä ajalla 51,94. Hän voitti kotimaansa ulkoratamestaruuden 400 metrillä 2014, 2015 ja 2016 sekä hallimestaruuden 2016. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Hän kuului Valko-Venäjän joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hopeaa 4 × 800 metrin viestissä.
Medialiitto
Medialiitto (aiemmin Viestinnän Keskusliitto) on yksityisen media-alan ja graafisen teollisuuden työnantajien kattojärjestö. Sen tehtävänä on jäseniensä edunvalvonta ja sananvapauden suojeleminen. Se edustaa alan työnantajia työmarkkinoilla muun muassa neuvottelemalla kuutta eri henkilöstöryhmää koskevat työehtosopimukset, joista neljä on yleissitovia. Elinkeinopolitiikassa liitto vaikuttaa lainsäädännön kehittämiseen osallistumalla alaan liittyvään poliittiseen keskusteluun ja antamalla lausuntoja. Medialiitto on Elinkeinoelämän keskusliitto EK:n jäsen.
Viestinnän Keskusliitto perustettiin vuonna 2002, ja 1.4.2006 se yhdistyi Suomen vanhimman työnantajaliiton Viestintätyönantajat VTA:n kanssa. Viestinnän keskusliiton mukaan se edustaa jäsenliittojensa kautta yli 700 yritystä ja yhteisöä, jotka työllistävät yhteensä 20 000 henkilöä. Liiton jäsenyritysten yhteenlaskettu liikevaihto vuonna 2014 oli noin 3,0 mrd euroa. Liitto vaihtoi nimensä Viestinnän Keskusliitosta Medialiitoksi 1.1.2017.
John Griffin Carlisle
John Griffin Carlisle (5. syyskuuta 1834 – 31. heinäkuuta 1910) oli yhdysvaltalainen poliitikko demokraattisesta puolueesta. Hän toimi edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1883–1889, senaattorina 1890–1893 ja Yhdysvaltain valtiovarainministerinä 1893–1897.
Carlisle istui 1860-luvulla Kentuckyn osavaltion edustajainhuoneessa ja senaatissa. Vuosina 1871–1875 hän oli Kentuckyn varakuvernööri, jonka jälkeen hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen vuosina 1877–1889 Kentuckyn kuudennesta vaalipiiristä. Grover Cleveland nimitti hänet valtiovarainministerikseen vuonna 1892.
Ministerikautensa jälkeen hän toimi lakimiehenä New Yorkissa kuolemaansa asti.
Janet Baker
Dame Janet Abbott Baker, DBE (s. 21. elokuuta 1933) on brittiläinen mezzosopraano. Hänet tunnetaan varsinkin varhaisen oopperan ja Benjamin Brittenin tuotannon tulkinnoistaan.
Baker syntyi Hatfieldissä, Etelä-Yorkshiressä, ja teki ensiesiintymisensä vuonna 1956; jo samana vuonna hän esiintyi Glyndebournen festivaaleilla. Hänestä tuli seuraavien vuosikymmenten aikana kansainvälisesti tunnustetuimpia klassisia laulajia, ja hän jatkoi lavalla 1980-luvun alkuun saakka.
Bakerin muistelmateos "Full Circle" julkaistiin vuonna 1982. Hän toimi vuosina 1991–2004 Yorkin yliopiston kanslerina. Hän on ollut DBE (Dame of the British Empire) vuodesta 1976, ja hän on lisäksi ollut Companions of Honourin jäsenenä vuodesta 1993. Hänelle myönnettiin vuonna 1979 Léonie Sonningin musiikkipalkinto.
Nodar Dumbadze
]Nodar Dumbadze (, 14. heinäkuuta 1928 – 4. syyskuuta 1984) oli yksi 1900-luvun loppupuolen suosituimmista georgialaisista kirjailijoista.
Dumbadze syntyi Tbilisissä, ja valmistui Tbilisin valtionyliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1950. Samana vuonna hänen ensimmäiset runonsa ja humoristiset tarinansa julkaistiin Georgian lehdistössä. Hän toimitti satiirista "Niangi"-lehteä vuodesta 1967 vuoteen 1972, jolloin hänestä tuli Georgian kirjailijaliiton sihteeri ja Neuvostokirjailijoiden liiton puhemiehistön jäsen. Hän tuli tunnetuksi erityisesti romaaneistaan "Me, bebia, Ilik'o da Ilarioni" (, "Minä, isoäiti, Iliko ja Ilarioni") vuodelta 1960, "Me vkhedav mzes" (, "Voin nähdä auringon") vuodelta 1962, "Mziani ghame" (, "Aurinkoinen yö") vuodelta 1967, "Nu gešinia, deda!" (, "Älä pelkää, äiti!") vuodelta 1971, "Tetri bairaghebi" (, "Valkoiset liput") vuodelta 1973 ja "Maradisobis k'anoni" (, "Ikuisuuden laki") vuodelta 1978. Hänen teostensa huomattavia piirteitä ovat proosan yksinkertaisuus ja lyyrisyys, huumori sekä melankoliaan yhdistyvä optimismi.
Dumbadzelle myönnettiin Šota Rustavelin valtionpalkinto vuonna 1975 ja Leninin palkinto vuonna 1980. Suurin osa hänen tärkeimmistä töistään on dramatisoitu ja/tai elokuvattu. Hän kuoli Tbilisissä, ja hänet haudattiin perustamaansa "Mziuri"-lastenkaupunkiin.
Dominic Demeritte
Dominic Demeritte (s. 22. helmikuuta 1978, Nassau, Bahama) on bahamalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 200 metrin juoksu.
Demeritte karsiutui Sevillan MM-kisoissa 1999 200 metrin alkuerissä ajalla 21,41. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa alkuerissä. Vuonna 2001 hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa alkuerissä ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa toisissa alkuerissä ajalla 20,86. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Kansainyhteisön kisoissa ajalla 20,21 ja viidenneksi yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2003 Demeritte voitti MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui Parisiin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä.
Demeritte voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 MM-kultaa 200 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Bahaman mestaruuden 200 sekä 100 metrin juoksussa, mutta karsiutui Ateenan olympialaisissa 200 metrin toisissa alkuerissä. Kauden lopussa hän oli 200 metrillä kuudes. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa toisissa alkuerissä ja Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 alkuerissä.
Kakkosen kausi 2007
Kakkonen on Suomen jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso. Kaudella 2007 se pelattiin kolmessa lohkossa kaksinkertaisena sarjana. Sarjasta putosi kolme lohkojen viimeistä suoraan Kolmoseen ja lohkovoittajat nousivat Ykköseen.
Kakkosen karsintoihin pääsivät piirien parhaat joukkueet Kolmosesta. Nämä joukkueet oli jaettu kolmeen neljän joukkueen nousukarsintalohkoon, joiden kolme parasta nousi Kakkoseen kaudeksi 2008. Karsintasarjassa kaikki kohtasivat kerran toisensa.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tbilisi)
Tiflisin Aleksanteri Nevskin sotilaskatedraali (, ) oli ortodoksinen katedraali Tbilisin eli silloisen Tiflisin keskustassa Georgiassa. Katedraali rakennettiin Venäjän keisarikunnan aikana 1870–1890-luvuilla. Neuvostoviranomaiset tuhosivat sen vuonna 1930.
Katedraali pystytettiin muistuttamaan Venäjän voitosta Pohjois-Kaukasuksen vuoristokansoista Kaukasuksen sodassa. Se nimettiin keskiaikaisen venäläisen pyhimyksen Aleksanteri Nevalaisen mukaan. Rakennus edusti uusbysanttilaista tyyliä, ja sen suunnitteli arkkitehti D. Grim. Sen rakentaminen aloitettiin 16. huhtikuuta 1871 Aleksanterin puutarhan yläosassa Gunibskin aukiolla (myöhemmin Sobornin aukio ja nykyään Rustavelis gamziri). Georgian eksarkki Vladimir otti katedraalin käyttöön 21. toukokuuta 1897.
Katedraalia hallinnoi Georgian eksarkaatti vuoteen 1917, jolloin se siirtyi äskettäin autokefaloidulle Georgian patriarkaatille. Helmikuussa 1921 sen pihasta tuli hautausmaa Georgian sotilaskoulun opiskelijoille, jotka olivat kaatuneet taistellessaan puna-armeijaa vastaan Neuvostoliiton hyökkäyksessä. Vuonna 1930 Neuvostohallitus purki katedraalin Gruusian SNT:n uuden hallitusrakennuksen tieltä; nykyään paikalla on Georgian parlamentti.
Cy Twombly
Edwin Parker ”Cy” Twombly nuorempi (25. huhtikuuta 1928 – 5. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen abstrakti kuvataiteilija.
Twombly syntyi Lexingtonissa, Virginiassa, ja opiskeli muun muassa Black Mountain Collegessa. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä järjestettiin vuonna 1951. Twombly muutti vuonna 1959 Roomaan ja oli edustettuna Venetsian biennaalissa ensimmäisen kerran vuonna 1964.
Twombly oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1987. Hän asui vakituisesti Lexingtonissa ja Italiassa. Twombly kuoli Roomassa heinäkuussa 2011.
Cy Twomblyn pieniä akvarellitöitä oli esillä Ars 83 -näyttelyssä.
Fernando Botero
Fernando Botero (s. 19. huhtikuuta 1932) on kolumbialainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jonka tuotanto edustaa niin kutsuttua neofiguratiivista taidetta. Hän nousi maineeseen vuonna 1958 voitettuaan Salón de Artistas Colombianos -tapahtuman ensimmäisen palkinnon.
Botero syntyi Medellínissä. Hän aloitti maalaamisen teini-iässä ja sai vaikutteita sekä Kolumbian alkuperäisväestön että espanjalaisten siirtomaaisäntien taiteesta sekä meksikolaisen Diego Riveran poliittisista seinämaalauksista. Hän opiskeli taidetta Madridissa ja vietti suuren osan 1950-luvusta Euroopassa tutkien Pariisin ja Firenzen taideaarteita. Vuonna 1960 hän muutti New Yorkiin ja oli siihen mennessä kehittänyt oman helposti tunnistettavan tyylinsä: pyöreämuotoiset, pullistuneet henkilöhahmot. Vuonna 1973 Botero palasi Pariisiin ja alkoi tehdä veistoksia, jotka muistuttavat tyyliltään hänen maalauksiaan. Veistokset ovat suurikokoisia, ja niitä on monilla julkisilla paikoilla.
2000-luvulla Botero muutti tyyliään rajusti ja maalasi ja piirsi sarjan teoksia kotimaataan repivästä huumesodasta. Hän lahjoitti alkuvuodesta 2004 23 öljyvärimaalausta ja 27 piirrosta Kolumbian kansallismuseolle Bogotáan.
Boteron tuotanto käsittää kaikkiaan yli 2 500 teosta. Hän on kansainvälisesti tunnetuimpia nykytaiteilijoita, ja hänen töitään on ollut näkyvästi esillä lukuisissa eri valtioissa ja maanosissa, Kolumbian lisäksi muun muassa Berliinissä, Jerevanissa, Tokiossa ja Ateenassa.
Louis le Brocquy
Louis le Brocquy (10. marraskuuta 1916 – 25. huhtikuuta 2012) oli irlantilainen taidemaalari. Brocquy loi pitkän ja monipuolisen uran, johon mahtui useita vaiheita. Hänen työnsä eri ajoilta saattavat näin ollen poiketa tyylillisesti huomattavastikin toisistaan. Kuuluisa on esimerkiksi hänen "päiden sarjansa". Taiteilija oli Kunnialegioonan "Chevalier" (1975–) ja Ordre des Arts et des Lettresin "Officier" (1996–).
Brocquy syntyi Dublinissa, ja hänen työtään oli vuonna 1956 edustettuna Venetsian biennaalilla. Samoin hän sai näkyvyyttä vuoden 1958 maailmannäyttelyssä Brysselissä, ja samoihin aikoihin hän meni naimisiin kuvataiteilijakollegansa Anne Maddenin kanssa.
90-vuotispäiväänsä marraskuussa 2006 viettänyt Brocquy jatkoi uraansa aivan viimeisiin vuosiinsa saakka. Hänen töitään on ollut julkisesti näytillä useissa kansainvälisestikin merkittävissä museoissa, kuten – luonnollisesti – Irlannin kansallisgalleriassa. Brocquy kuoli kotonaan Dublinissa huhtikuussa 2012.
Spark (Endstandin albumi)
Spark on Endstandin 26. syyskuuta 2007 julkaistu albumi.
Terjärv Ungdoms Sportklubb
Terjärv Ungdoms Sportklubb (TUS) on ruotsinkielinen urheiluseura Kruunupyyn Teerijärveltä. Seura on perustettu vuonna 1912.
Parhaiten TUS tunnetaan jalkapallosta, jota sen miesten edustusjoukkue pelasi Kakkosessa kaudet 2002–2006 ja 2008. Kaudeksi 2009 joukkue putosi Kolmoseen. Jääkiekkoa seura pelaa suomen viidenneksi korkeimmalla tasolla III-divisioonassa.
Seuran muita lajeja ovat salibandy, hiihto ja yleisurheilu.
Aston Martin V12 Vanquish
Aston Martin V12 Vanquish on Ian Callumin muotoilema ja Aston Martinin tuottama V12-moottorilla varustettu urheiluauto. Vuodesta 2001 aina tuotannon lopettamiseen 2007 asti auto oli Aston Martinin tuotannon lippulaiva. Autossa on kuusiportainen sekventaalivaihteisto.
Alfred Hrdlicka
Alfred Hrdlicka (27. helmikuuta 1928 – 5. joulukuuta 2009) oli itävaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa ja oli edustettuna Venetsian biennaalissa vuonna 1964. Hänellä oli tšekkiläisiä sukujuuria.
Hrdlicka oli niin ikään lahjakas shakinpelaaja.
Polyidos
Polyidos () oli kreikkalaisessa mytologiassa korinttilainen tietäjä. Bellerofon kysyi häneltä neuvoa lähtiessään tappamaan Khimairaa, ja tämä neuvoi, kuinka hän löytäisi Pegasoksen.
Polyidos oli kuuluisan tietäjän Melampuksen sukukunnasta, Koiranoksen poika. Hänen kerrottiin rakentaneen puhdistaneen Megarassa Alkathooksen poikansa surmaamisesta, ja rakennuttaneen sinne pyhäkön Dionysokselle. Sen sisäänkäynnin luona olivat hänen tyttäriensä Manton ja Astykrateian haudat.
Minoksen ja Pasifaen pojan Glaukoksen hävittyä nämä kysyivät neuvoa kureeteilta. Nämä neuvoivat, että mies, joka löytäisi samankaltaisuuden Minokselle syntyneen väriä vaihtavan vasikan kanssa, löytäisi myös pojan.
Polyidos vertasi kolme kertaa päivässä väriään valkoisesta punaiseen ja siitä edelleen mustaksi vaihtavaa vasikkaa mulperipuun hedelmään tai karhunvatukkaan, ja Minos lähetti hänet etsimään lasta.
Etsiessään poikaa Polyidos näki pöllöin ajavan mehiläisiä ulos viinikellarista Minoksen palatsissa. Viinikellarissa oli tynnyrillinen hunajaa, ja Glaukos kuolleena sen sisällä. Minos vaati Polyidosta herättämään poikansa takaisin henkiin, ja vaikka Polyidos vastusteli, Minoksella oli hyvät perusteet pitäytyä vaatimuksessaan; oraakkeli oli kertonut näkijän palauttavan lapsen eloon. Niin Minos telkesi Polyidoksen pojan ruumiin kanssa samaan tilaan. Kun paikalle ilmestyi käärme, Polyidos tappoi sen kivellä. Pian kuitenkin sitä etsimään saapui toinen käärme, ja nähtyään kumppaninsa kuolleena, se lähti ja palasi mukanaan yrtti, jolla se herätti ensimmäisen käärmeen takaisin eloon. Seuraten tätä esimerkkiä, Polyidos käytti samaa yrttiä herättääkseen myös Glaukoksen kuolleista.
Minos kieltäytyi päästämästä Polyidosta lähtemään Kreetalta, ennen kuin hän olisi opettanut Glaukokselle selvinnäkemisen taidon. Polyidos teki näin, mutta viime hetkellä ennen lähtöään hän pyysi Glaukosta sylkäisemään suuhunsa. Tämän teki ja samalla unohti kaiken oppimansa.
Amsterdam-Noord
Amsterdam-Noord () on Amsterdamin kaupunginosa. Amsterdam-Noordin alue kattaa IJ-joen pohjoispuolelle jäävän Amsterdamin. Alueella asuu hieman yli 88 000 ihmistä ja sen pinta-ala on 63,76 km².
Mies ja elokuvakamera
Mies ja elokuvakamera (Человек с киноаппаратом, "Tšelovek s kinoapparatom") on Dziga Vertovin ohjaama ja käsikirjoittama neuvostoliittolainen kokeellinen dokumenttielokuva, joka valmistui vuonna 1929. Vertovin veli Mihail Kaufman toimi kuvaajana. Dziga Vertov kuului todellisuuteen vannovien elokuvantekijöiden kinokkien ryhmään ja halusi näyttää elokuvissaan elämää sen todellisessa muodossa.
"Mies ja elokuvakamera" on paitsi kuvaus suurkaupungin elämästä, myös elokuva elokuvan teosta. Vertov esittelee dokumentissa useita elokuvan tehokeinoja, muun muassa nopeutuksia, rinnakkaisleikkauksia, trikkikohtauksia sekä päällekkäis- ja pysäytyskuvia. Toisinaan kamera kuvaa elokuvalaboratorion leikkauspöytää ja elokuvateatteria, kunnes kameramies jatkaa taas matkaansa.
Elokuvassa ei ole käsikirjoitusta eikä välitekstejä. Odessaa esitellessään elokuva vertautuu Walter Ruttmanin elokuvaan "Berliini: suurkaupungin sinfonia". Koneromantiikan ajan hengessä Vertov ihailee lentokoneita, raitiovaunuja ja tehtaiden koneita. Nopeiden leikkausten esikuvana ovat Sergei Eisensteinin montaasiteoriat, kuvauksen taas Aleksandr Rodtšenkon konstruktivismi ja valokuvat.
Elokuvan alussa kameramies kuvaa suurta elokuvateatteria, jossa valmistellaan illan esitystä. Yleisö saapuu sisään projektorinhoitajan vielä viimeistellessä projektoria esityskuntoon. Lopulta valkokankaalle heijastuu kuva aamuisesta kaupungista, jonka kaduilla kävelee vain muutama ihminen. Vähitellen ihmiset heräilevät, pukevat vaatteet ylleen, ja suurkaupungin päivä alkaa. Kameramiestä tulee noutamaan autonkuljettaja ja kuvaajan urakka tallentaa päivä filmille alkaa.
Elokuvakamera kiertää ympäri kaupunkia kauneussalongeista tehtaisiin ja uimarannoilta kaivoksiin. Filmille tallentuvat myös häät, synnytys ja hautajaiset.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Sandra Magnus
Sandra Hall Magnus (s. 30. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen insinööri ja astronautti. Hänet valittiin NASA:n astronautiksi huhtikuussa 1996. Hänen ensimmäinen lentonsa avaruuteen oli avaruussukkula "Atlantiksen" STS-112-lento lokakuussa 2002. Seuraavaksi hän lähti avaruuteen marraskuussa 2008 lennolla STS-126. Hän palasi Maahan lennolla STS-119 "Discovery" 28. maaliskuuta 2009 vietettyään 134 päivää kiertoradalla ISS-avaruusaseman Retkikunta 18:n miehistössä. Magnus osallistui 8. heinäkuussa 2011 laukaistulle viimeiselle avaruussukkulalennolle STS-135.
Magnus on radioamatööri (kutsu KE5FYE).
Magnus syntyi ja kasvoi Bellevillen kaupungissa, Illinoisissa. Hän valmistui Missourin yliopistosta Rollasta ja Georgian teknologian instituutista.
Ludwig-Maximilians-Universität München
Ludwig-Maximilians-Universität München on yliopisto joka sijaitsee Münchenissä Saksassa. Lähes 49 000 oppilaallaan se on Saksan suurin yliopisto. Yliopisto on perustettu jo 1472, mutta on ollut nykymuodossa- ja nimellään vuodesta 1826 lähtien. Yliopisto pärjäsi Saksan yliopistoista parhaiten kansainvälisessä yliopistojen välisessä tutkimuksessa vuonna 2006. Myös Shanghain vuoden 2012 yliopistovertailussa Münchenin yliopisto pärjäsi hyvin sijoittuen 60. sijalle maailmassa. Saksalaisista yliopistoista tätä korkeamman sijan tässä kansainvälisten huippuyliopistojen vertailussa sai ainoastaan Münchenin teknillinen yliopisto (sija 53).
Rehtorina on vuodesta 2002 toiminut Bernd Huber kansantieteellisestä tiedekunnasta.
José Pablo Moncayo
José Pablo Moncayo (29. kesäkuuta 1912 – 16. kesäkuuta 1958) oli meksikolainen säveltäjä.
Moncayo syntyi Guadalajarassa, Jaliscossa. Hän opiskeli Méxicon konservatoriossa ja sai vuonna 1942 opetusta Aaron Coplandilta. Sävellystyönsä ohessa hän toimi Kansallisen sinfoniaorkesterin lyömäsoittajana ja vuosina 1949–1954 kapellimestarina.
Moncayo kuului säveltäjänä Meksikon niin kutsuttuun "neljän ryhmään", jonka muut jäsenet olivat Blas Galindo, Salvador Contreras ja Daniel Ayala. Viimeinen säveltäjä tästä "neljän ryhmästä" kuoli 19. huhtikuuta 1993; Moncayo itse kuoli aikaisemmin kuin muut, 45-vuotiaana Méxicossa.
Moncayon tunnetuin teos on yhä orkesterisävellys "Huapango" (1941). Muun tuotannon joukkoon lukeutuu ooppera "La mulata de Córdoba" (1948).
Eino Noponen
Eino Kalervo Noponen (3. toukokuuta 1893 Rantasalmi – 6. lokakuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Eino Noposen ura alkoi Turun Työväen Teatterissa 1920-luvun alussa. Noponen esiintyi vuonna 1924 ensimmäisen kerran elokuvassa, avustajana filmissä Kihlauskylpylä, mikä oli myös Uuno Laakson, Litja Ilmarin, Salli Karunan ja Hemmo Airamon ensimmäinen elokuva. Kuitenkaan muita elokuvarooleja ei vielä tullut.
Noponen siirtyi 1920-luvun lopulla Helsingin Työväen Teatterin vakituiseksi näyttelijäksi. Elokuvaroolit alkoivat yleistyä 1950-luvun tuntumassa. Hän teki viimeisen elokuvaroolinsa 1961 ja kuoli kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1964 71 vuoden iässä. Noponen tunnetaan parhaiten vanha-Kallena elokuvassa Niskavuoren Aarne (1954).
Daniellin pari
Daniellin pari on galvaaninen kenno, jonka elektrodeista toinen on sinkkiä ja toinen kuparia. Sinkkielektrodi on sinkkisulfaatin (ZnSO) ja kuparielektrodi kuparisulfaatin (CuSO) vesiliuoksessa. Vähemmän jalona sinkkielektrodi hapettuu eli luovuttaa elektroneja – se on siis negatiivinen elektrodi eli anodi. Vastaavasti kuparielektrodi pelkistyy eli on katodi. Daniellin pari voidaan kuvata kennokaaviolla:
Katodireaktio:
Anodireaktio:
Kennoreaktio:
Daniellin parin teoreettinen jännite on 1,1 V.
John Frederic Daniell kehitti Daniellin parin 1820-luvulla. Se säilytti varauksen pidempään kuin Alessandro Voltan Voltan patsas. Daniellin parin alkuperäinen rakenne muodostui kahdesta sisäkkäisestä astiasta, joista sisempi oli puoliläpäisevä. Puoliläpäisevässä astiassa oli kuparitikku ja kuparisulfaattiliuosta. Ulompi astia ja oli sinkkiä ja se sisälsi puoliläpäisevän astian lisäksi sinkkisulfaattiliuosta. 1871 ranskalainen Callaud kehitti uuden rakenteen Daniellin parille. Se syrjäytti pian vanhan rakenteen. Callaudin kennossa sinkki- ja kuparisulfaatin vesiliuokset olivat yhdessä astiassa päällekkäin kahtena faasina. Sinkkisulfaattiliuos oli vähemmän tiheänä kuparisulfaattiliuoksen päällä. Elektrodit olivat upotettuina omiin sulfaatteihinsa – kuparielektrodi pohjalla. Daniellin parin faasit sekoittuivat herkästi esimerkiksi ravistuksesta – siksi sitä käytettiin lähinnä paikallaan olevissa laitteissa, kuten lennättimissä, puhelimissa ja ovikelloissa.
Elias James Corey
Elias James Corey (s. 12. heinäkuuta 1928) on yhdysvaltalainen tieteilijä, jolle myönnettiin vuonna 1990 Nobelin kemianpalkinto ansioista orgaanisen synteesin teorian ja metodologian kehittämisessä. Hänet on niin ikään palkittu Japani-palkinnolla vuonna 1989.
Corey syntyi Massachusettsissa libanonilaisille maahanmuuttajavanhemmille. Hänen alkuperäinen nimensä oli William; äiti antoi pojalle uuden nimen kunnioittaakseen isää, joka oli kuollut pojan ollessa vasta puolitoistavuotias. Hän valmistui Massachusetts Institute of Technologystä ja liittyi Illinois'n yliopiston (Urbana-Champaign) henkilökuntaan.
Vuonna 1957 Corey alkoi kehittää kemiallista synteesiä menetelmäksi, jota kutsuttiin myöhemmin retrosyteemiksi. Siihen asti synteesiä oli tehty aloittamalla tutuista yhdisteistä ja kokoamalla niitä monimutkaisemmiksi yhdisteiksi. Corey aloitti monimutkaisesta yhdisteestä jonka hän halusi syntetisoida ja tarkasteli teoreettisesti sen rakennusosia pilkkoen sen pienemmiksi palasiksi kunnes pääsi palasiin joita voitiin toteuttaa. Core ja hänen ryhmänsä valmistivat synteettisesti yli sataa luonnossa tavattua ainetta, kuten neidonhiuspuussa olevaa yhdistettä, jota on käytetty kiinalaisessa lääketieteessä.
Corey siirtyi vuonna 1959 Harvardin yliopistoon, jossa hän nykyisin on orgaanisen kemian emeritusprofessorina. Hänet valittiin Kansalliseen tiedeakatemiaan vuonna 1966; hänelle on lisäksi myönnetty Royal Societyn ulkomaalaisjäsenyys, Wolfin palkinto 1986, National Medal of Science 1988 ja Priestley-mitali 2004.
Frasses
Frasses on ruotsalainen pikaruokalaketju. Ensimmäinen Frasses-ravintola avattiin Luulajaan vuonna 1975. Ketjun tuotteisiin kuuluvat muun muassa hampurilaiset, ranskalaiset perunat ja kananuggetit.
Ketjun ravintoloita on Luulajan lisäksi eri puolilla Ruotsia, muun muassa Haaparannassa, Uumajassa ja Kiirunassa.
To the 5 Boroughs
To the 5 Boroughs on Beastie Boysin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 14. kesäkuuta 2004 maailmanlaajuisesti ja vuorokauden päästä Yhdysvalloissa. Albumi debytoi sijalla #1 "Billboard 200" -albumilistalla ja sitä myytiin 360 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan.
(Australian 2-CD-versio)Albumi
Singlet
Al Cervi
Alfred Nicholas ”Al” Cervi (12. helmikuuta 1917 – 9. marraskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän pelasi National Basketball Leaguessa ja 1940-luvun lopulta lähtien NBA:ssa.
Cervi syntyi Buffalossa, New Yorkissa. Hän pelasi muun muassa Rochester Royals -joukkueessa ja toimi 1950-luvulla Syracuse Nationalsin (1949–1957) ja Philadelphia Warriorsin (1958–1959) päävalmentajana.
Cervi sai vuonna 1985 paikan Basketball Hall of Famessa.
Teukros
Teukros (, ) viittaan kreikkalaisessa mytologiassa kahteen hahmoon:
Kozáni
Kozáni () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Κοζάνης, "Dímos Kozánis"), joka sijaitsee Kozánin alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kaupunki on Länsi-Makedonian pääkaupunki sekä alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 1 072,3 neliökilometriä ja väkiluku 71 388. Varsinaisen Kozánin kaupungin väkiluku on 41 066 (vuonna 2011).
Nykyään Kozáni on paitsi Länsi-Makedonian hallinnollinen ja taloudellinen keskus myös merkittävä liikenteen solmukohta Keski-Makedonian, Thessalian ja Epeiroksen välillä. Kaupunki sijaitsee noin 710 metriä merenpinnan yläpuolella. Suurin paikallinen juhla on karnevaali talven lopussa. Seudulla kasvatettava sahrami on saanut EU:n maantieteellisen suojan. Kozánin lentoasema, joka on nimetty Filippos II:n mukaan, sijaitsee Petranássa noin neljä kilometriä kaupungista.
Kozáni perustettiin todennäköisesti 1300-luvulla. Vuonna 1664 rakennettiin Pyhän Nikolaoksen ("Ágios Nikólaos") kirkko. Vuonna 1668 perustettiin Kozánin kirjasto. Kirjasto on nykyään toiseksi suurin Kreikassa. Kreikkalainen armeija astui Kozániin 11. lokakuuta 1912 voitettuaan osmaniarmeijan.
Nykyinen Kozánin kunta muodostui, kun Kozáni, Aianí, Dimítrios Ypsilántis, Elimeía ja Ellíspontos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kozánin kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Alue on kuuluisa sahramin tuotannosta ("Krokos Kozanis"). Alue on yksi Kreikan suurimmista sähkön tuottajista.
Cody Linley
Cody Martin Linley (s. 20. marraskuuta 1989 Lewisville, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan esimerkiksi elokuvasta "Huuhkajat" ja roolistaan Jake Ryanina Disney Channelin sarjassa "Hannah Montana". Hän esiintyi sarjassa kymmenessä jaksossa vuosien 2006–2010 aikana.
Linley kasvoi Lewisvillessä, Texasissa. Hänen äitinsä on näyttelemisen opettaja Cathryn Sullivan.
Linley aloitti näyttelijän uransa vuonna lapsena televisioelokuvassa "Still Holding On: The Legend of Cadillac Jack". Sen jälkeen hän esiintyi pienissä rooleissa kolmessa vuonna 2000 julkaistussa elokuvassa: "Koirani Skip", "Siellä missä sydän on" ja "Miss Kovis". Vuonna 2003 hän sai merkittävän roolin independent-elokuvassa "When Zachary Beaver Came to Town" ja esiintyi myös elokuvassa "Villi tusina".
Duraatio
Duraatiolla tarkoitetaan yleensä Macaulayn duraatiota eli rahaston tai suoran korkosijoituksen (esim. obligaatio) kassavirroilla painotettua takaisinmaksuaikaa. Duraatio ilmoitetaan vuosissa. Jos duraatio on alle 1,00, kyseessä on rahamarkkinarahasto. Käytännössä lyhyen koron rahastojen duraatio on kuitenkin lähellä kolmea kuukautta.
Mitä pidempi aika lainan eräpäivään on, sitä suurempi on rahaston korkoriski, mikäli lainan korko on sovittu kiinteäksi. Korkoriski tarkoittaa, että korkosijoitusten markkina-arvot vaihtelevat korkotason mukana. Markkinakoron noustessa rahaston sijoitusten arvo laskee ja vastaavasti nousee korkojen laskiessa. Rahamarkkinarahastoon korkotason muutos näkyy käytännössä paranevana tuottona korkojen noustessa, sillä lainat uusiutuvat nopeasti korkeammalla korkotasolla.
Korkotason noustessa velkakirjojen arvo putoaa, koska uusista lainoista saa parempaa korkoa. Tällöin vanhoista pienemmän kuponkikoron lainoista ei enää olla valmiita maksamaan niin paljon, joten lainan markkinahinnan on pudottava, jotta siitä saataisiin sama tuotto kuin uusista lainoista.
Connie Marrero
Conrado Eugenio ”Connie” Marrero Ramos (25. huhtikuuta 1911 Sagua La Grande – 23. huhtikuuta 2014 Havanna) oli kuubalainen baseballpelaaja. Hän teki Major League Baseball -debyyttinsä verrattain myöhäisellä iällä, 21. huhtikuuta 1950. Hän pelasi vuoteen 1954 saakka Washington Senators -joukkueessa.
Marrero oli tunnettu pelaaja kotimaassaan jo ennen MLB-uraansa. Peliuralta vetäydyttyään hän jatkoi lajin parissa valmentajana. Hän pysyi arvostettuna hahmona Kuubassa, ja hänen muotokuvansa on nähtävillä Estadio Latinoamericanossa Havannassa.
Marrero oli eläessään viidenneksi iäkkäin entinen MLB-pelaaja ja toiseksi iäkkäin "All Star" -pelaaja vuonna 1910 syntyneen Lonny Freyn jälkeen. Hän kuoli Havannassa 23. huhtikuuta 2014, kaksi päivää ennen 103-vuotispäiväänsä.
Lonny Frey
Linus Reinhard ”Lonny” Frey (23. elokuuta 1910 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 13. syyskuuta 2009 Coeur d’Alene, Idaho, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Major League Baseball -sarjassa kakkospesämiehenä 15 vuoden ajan: ensimmäisen ottelunsa hän pelasi 29. elokuuta 1933 ja viimeisen 28. syyskuuta 1948.
Frey edustamia MLB-seuroja olivat Brooklyn Dodgers (1933–1936), Chicago Cubs (1937, 1947), Cincinnati Reds (1938–1943, 1946), New York Yankees (1947–1948) ja New York Giants (1948).
99-vuotiaana kuollut Frey oli vanhin elossa ollut "All Star" -pelaaja ja toiseksi vanhin elossa ollut MLB-pelaaja Tony Malinoskyn jälkeen.
Bobby Doerr
Robert Pershing ”Bobby” Doerr (7. huhtikuuta 1918 Los Angeles, Kalifornia – 13. marraskuuta 2017 Junction City, Oregon) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli kakkospesämies ja pelasi koko nelitoistavuotisen MLB-uransa Boston Red Soxille.
Doerr osallistui yhdeksään "All star" -otteluun ja tuli vuonna 1986 kelpuutetuksi Baseball Hall of Fameen. Hän asui 1930-luvun lopulta saakka Oregonissa.
Doerr jäi leskeksi vuonna 2003 – hänen vaimonsa Monica kuoli 65 avioliittovuoden jälkeen. Korkeasta iästään huolimatta entinen baseballtähti jatkoi elämäänsä itsenäisesti ja harrasti kalastusta. Hän esiintyi ajoittain julkisuudessa 2000-luvullakin.
Doerr oli Baseball Hall of Famen iäkkäimpiä elossa olleita jäseniä.
Monte Irvin
Montford Merrill ”Monte” Irvin (25. helmikuuta 1919 Haleburg, Alabama – 11. tammikuuta 2016 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän syntyi Alabamassa, mutta kasvoi Orangessa, New Jerseyssä.
Irvinin ensimmäinen MLB-ottelu tapahtui 8. heinäkuuta 1949 ja viimeinen 30. syyskuuta 1956; hän oli jo aiemmin tullut tunnetuksi Negro League -pelaajana. Hänen joukkueitaan olivat Newark Eagles, New York Giants ja Chicago Cubs.
Irvin kelpuutettiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1973.
Roman Steinberg
Roman Steinberg (5. huhtikuuta 1900 Tallinna – 16. huhtikuuta 1928 Tallinna) oli virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Steinberg saavutti kreikkalais-roomalaisen painin keskisarjassa pronssia Pariisin 1924 olympialaisissa. Hänen edellään tulosluettelossa oli kaksi suomalaista, Edvard Westerlund ja Arthur Lindfors.
Steinberg voitti Viron mestaruuden vuosina 1921–1923. Stenbergiä valmensi hänen huippuvuosinaan Viron maajoukkueen suomalainen valmentaja Robert Oksa.
Steinberg kuoli tuberkuloosiin 28-vuotiaana huhtikuussa 1928.
Lee MacPhail
Leland Stanford ”Lee” MacPhail, Jr. (25. lokakuuta 1917 – 8. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen baseballmanageri.
MacPhail, joka syntyi Nashvillessä, Tennesseessä, toimi American Leaguen puheenjohtajana vuosina 1973–1984. Hän oli sitä aiemmin ollut vuosina 1958–1965 Baltimore Oriolesin ja vuosina 1966–1973 New York Yankeesin päämanagerina.
Vuonna 1998 MacPhail valittiin Baseball Hall of Fameen, johon hänen isänsä Larry MacPhail (k. 1975) oli kuulunut jo vuodesta 1978. Phil Rizzuton kuoltua 14. elokuuta 2007 MacPhailista tuli Hall of Famen iäkkäin elossa ollut jäsen. Myös hänen poikansa Andy on tullut tunnetuksi baseballin taustavoimana.
Jaan Kikkas
Jaan Kikkas (5. kesäkuuta 1892 Valga – 9. maaliskuuta 1944 Tallinna) oli virolainen painonnostaja.
Kikkas saavutti olympiapronssia painonnoston keskisarjassa (alle 75-kiloiset) Pariisissa 1924 yhteistuloksella 450 kiloa. Hänen tuloksensa viidessä eri nostomuodossa olivat 70 kiloa yhden käden tempauksessa, 87,5 kiloa yhden käden työnnössä, 80 kiloa kahden käden punnerruksessa, 85 kiloa kahden käden tempauksessa ja maailmanennätys 127,5 kiloa kahden käden työnnössä. Hopeaa kilpailussa sai Kikkasin maanmies Alfred Neuland, ja kyseessä on edelleenkin ainoa kerta, jolloin kesäolympialaisten henkilökohtaisen lajin mitalikolmikossa on ollut kaksi virolaista.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tallinnassa 1922 Kikkas sijoittui neljänneksi. Viron mestaruuden hän voitti vuonna 1925.
Julien Absalon
Julien Absalon (s. 16. elokuuta 1980 Remiremont) on ranskalainen maastopyöräilijä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä. Hän on voittanut maailmanmestaruuden 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2014 sekä saanut MM-hopeaa 2009 ja MM-pronssia 2011.
EM-kilpailuissa hän on saanut kultaa 2006 ja 2014 sekä hopeaa 2003, 2005, 2007 ja 2011. Absalon kilpailee sveitsiläisessä BMC-maastopyöräilytallissa ja hän on voittanut maailmancupin kokonaiskilpailun vuosina 2003, 2006, 2007, 2008, 2009 ja 2014. Lisäksi hän on voittanut useita maailmancupin osakilpailuja.
Luettelo Drômen kunnista
Tämä on luettelo Drômen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 369 kuntaa.
Moneybrother
Moneybrother, oikealta nimeltään Anders Wendin, on ruotsalainen muusikko. Wendin soitti aiemmin punk rock -yhtye Monsterissa, mutta sen hajottua hän ryhtyi sooloartistiksi nimellä Moneybrother.
Jari Haapalaisen tuottama EP "Thunder in My Heart" ilmestyi helmikuussa 2002 ja debyyttialbumi "Blood Panic" toukokuussa 2003. Albumi sai hyvin positiivisia arvosteluja, ja Wendin voitti Grammis-palkinnon parhaasta rock-albumista. Hänen toinen albuminsa "To Die Alone" julkaistiin vuonna 2005.
Joulukuussa 2006 Moneybrother julkaisi kolmannen pitkäsoittonsa "Pengabrorsan". Nimi on ruotsia ja tarkoittaa "rahaveljeä", kuten "moneybrother" englanniksi. Albumi sisälsi cover-versioita englanninkielisistä lauluista käännettynä ruotsiksi. Elokuussa 2007 julkaistiin hänen neljäs albuminsa "Mount Pleasure".
Wendinin taustalla soittaa konserteissa ja levyillä The Panthers -niminen yhtye.
Moneybrotherin musiikkia voi kuvailla soul-painotteiseksi sekoitukseksi, joka sisältää vaikutteita rockista, punkista, reggaesta ja diskosta.
Uudenmaan liitto
Uudenmaan liitto () on maakunnan liitto, joka toimii Uudenmaan maakunnassa. Liittoon kuuluu 26 kuntaa. Päätösvaltaa liitossa käyttää maakuntavaltuusto, jossa on 77 paikkaa. Uudenmaan liiton puheenjohtajana vuonna 2018 toimii Mari Holopainen.
Lakko (elokuva)
Lakko (Стачка, "Statška") on Sergei Eisensteinin ohjaama neuvostoliittolainen mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1925.
Elokuvan valmisteluissa Eisenstein keräsi tarkkoja tietoja vuoden 1912 lakon tapahtumista ja perehtyi sekä sen taustoihin että seurauksiin. Lisäksi hän suunnitteli etukäteen kuvauksia, jotta kuvausten alkaessa kaikki olisi mahdollisimman valmista. Eisenstein hylkäsi tyypillisen, henkilöhahmoihin keskittyvän kerronnan ja kuvasi sen sijaan suuria massoja. Tämä toistui hänen seuraavassa elokuvassaan "Panssarilaiva Potemkinissa".
Elokuvan arvioidaan kuuluvan eisensteinilaisen kerronnan merkittävimpiin. Elokuvassa ei ole yksittäisiä päähenkilöitä, vaan tarinaa kuljettaa ihmisjoukko. Vaikka "Lakko" kuuluu elokuvahistorian merkkiteoksiin, sitä vaivaa aatteelle tyypillinen jyrkkä vastakkainasettelu roistoihin ja uhreihin. Elokuva on esitetty Suomessa teatterissa 1971 ja televisiossa ensi kerran 1979. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa laativat luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Lakko" pääsi mukaan kahdeksalla äänellä.
Juoneltaan yksinkertaisen elokuvan tapahtumat alkavat tehtaalta, jonka työntekijät eivät ole tyytyväisiä työskentelyolosuhteisiin. Tehtaan johto ei huomioi työntekijöiden vaatimuksia vaan pikemminkin vaati heiltä kovempaa työpanosta. Tehtaan ilmapiiri kiristyy entisestään, ja eräs työntekijä tekee itsemurhan jouduttuaan aiheettomasti syytetyksi varkaudesta. Muiden työntekijöiden mitta täyttyy, ja väkivaltaa käyttäen he marssivat ulos tehtaalta. Suuren kaupunkilaisjoukon tukemana työntekijät eivät suostu palaamaan takaisin ennen kuin tehtaan johto suostuu heidän vaatimuksiinsa.
Kuningas Ekan rautasänky
Kuningas Ekan rautasänky on Ankantekijät-sarjan seitsemäs osa. Tarinat ovat Tony Stroblin tekemiä. Kirja on julkaistu vuonna 2007.
Denis Healey
Denis Winston Healey, Paroni Healey CH, MBE, PC (30. elokuuta 1917 – 3. lokakuuta 2015) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi maansa puolustusministerinä vuosina 1964–1970 ja valtiovarainministerinä vuosina 1974–1979 sekä puolueensa varapuheenjohtajana vuosina 1980–1983.
Healey syntyi Mottinghamissa, Kentissä, mutta perhe muutti Yorkshiren Keighleyyn hänen ollessaan viisivuotias. Oxfordin yliopistossa opiskellessaan Healey liittyi Kommunistipuolueeseen mutta erosi siitä protestiksi vuonna 1939. Opiskeluaikoinaan hän tutustui tulevaan pääministeriin Edward Heathiin.
Healey oli toisen maailmansodan veteraani. Hän osallistui Bilderberg-kokouksiin. Hänet valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 1952, ja hän istui sen jäsenenä aina vuoteen 1992. Pyrkimyksistään huolimatta hän ei koskaan noussut puolueensa johtajaksi.
Healeyn omaelämäkerta "The Time of My Life" julkaistiin vuonna 1989. Vetäytymisensä yhteydessä vuonna 1992 hän sai elinikäisen päärinarvon.
Neustadt in Sachsen
Neustadt in Sachsen on kaupunki Saksin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se kuuluu Dresdenin hallintopiiriin ja Sächsische Schweizin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee lähellä Tšekin rajaa, noin 35 kilometriä itään Dresdenin keskustasta ja 23 kilometriä lounaiseen Bautzenista. Heinäkuun alussa vuonna 2015 kaupungin asukasluku oli 12 976. Sen pinta-ala on 83,05 neliökilometriä ja asukastiheys 173 as./km².
Neustadt in Sachsenin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa vuoden 1700 tienoilla rakennettu raatihuone. Keskustan korkein rakennus on evankelisen, vuonna 1884 uusgoottilaiseen tyyliin rakennetun Jaakobinkirkon (St. Jacobi-Kirche) torni. Varhaisin maininta kirkosta on peräisin jo 1300-luvulta.
Maverick (elokuva)
Maverick on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut western/komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Richard Donner ja pääosissa ovat Mel Gibson sekä Jodie Foster.
Pokeriammattilainen Bret Maverick (Mel Gibson) kuulee jokilaivalla pidettävästä pokerikilpailusta. Osallistumismaksu on 25 000 dollaria, mutta palkinto on jopa 500 000. Matkalla kohti laivaa hän kohtaa toisen pokeriammattilaisen, joka metsästää palkintorahoja; Annabelle Bransfordin (Jodie Foster). Myös entinen sheriffi Zane Cooper (James Garner) on matkalla pokerikilpailuun, mutta aivan eri syystä kun Maverick.
Anna-Karin Kammerling
Anna-Karin Kammerling (s. 19. lokakuuta 1980 Malmö) on ruotsalainen uimari. Kammerling asuu ja harjoittelee Sundsvallissa.
Kammerling on parantanut kahdesti 50 m perhosuinnin maailmanennätystä ja oli sen haltijana yhteensä viisi vuotta ajalla 2002-2007. Hän osallistui Ruotsin joukkueeseen vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä 4 × 100 m vapaauinnissa ja voitti olympiapronssia. Sprintteri Kammerling on menestynyt parhaiten lyhyiden ratojen kilpailussa.
Syyskuussa 2008 Kammerlingin ilmoitettiin lopettavansa uransa.
Castrenin siirtolapuutarha
Castrenin perhepuutarhayhdistys oli Oulun ensimmäinen siirtolapuutarha. Se sijaitsi Raksilan ja Karjasillan välissä kaupunginojan molemmin puolin.
Siirtolapuutarha perustettiin Oulun pormestarin Arthur Castrénin lahjoittamalle alueelle vuonna 1918. Castrénin puutarha oli poikkeus Suomen siirtolapuutarhojen joukossa, koska yhdistys omisti viljelypalstojensa maa-alueen, eikä sitä ollut vuokrattu kaupungilta. Alueen pinta-ala oli noin 6 hehtaaria ja palstoja mökkeineen alueelle sijoittui noin 90.
Pian puutarhan perustamisen jälkeen Arthur Castrén muutti Helsinkiin, ja kun puutarhahankkeen alulle panija oli poissa, puutarha lähti kehittymään poispäin siirtolapuutarha-aatteesta. Castrén itse jatkoi toimintaa siirtolapuutarhojen puolesta osallistumalla Helsingissä Kumpulan siirtolapuutarhan perustamiseen. Castrenin perhepuutarha kuitenkin muuttui eräänlaiseksi pienistä puutaloista rakennetuksi puutarhakaupunginosaksi, kun viljelijät alkoivat asua mökeissään ympäri vuoden. Talviasuminenhan oli vastoin siirtolapuutarhojen sääntöjä ja periaatteita. Muutoksen syynä oli paitsi Castrénin muutto niin myös alueen sijainti lähellä kaupunkia ja nopeasti kasvavan kaupungin asuntopula.
Castrenin perhepuutarhayhdistyksen palstat ja mökit saivat väistyä 1970-luvulle tultaessa Kainuuntien uuden linjauksen tieltä. Perhepuutarhayhdistys hankki uutta siirtolapuutarhaa varten alueen Juurusojan kaupunginosasta vuonna 1980. Uudella Artturilan perhepuutarha-alueella on 60 palstaa ja noin 30 mökkiä.
Bridget Riley
Bridget Louise Riley CH CBE (s. 24. huhtikuuta 1931 Lontoo) on brittiläinen taidemaalari, jonka tuotanto edustaa tyylillisesti optista taidetta.
Rileyn opiskelupaikkoja olivat Cheltenham Ladies’ College, Goldsmiths’ College (Lontoon Yliopisto) ja Royal College of Art. Hänen opiskelutoveriensa joukkoon lukeutuivat Peter Blake ja Frank Auerbach.
Riley on optisen taiteen edelläkävijöitä: hänen töitään oli esillä jo New Yorkin historiallisessa "The Responsive Eye" -näyttelyssä vuonna 1965. Muutamia hänen luonteenomaisimmista teoksistaan ovat "Movement in Squares" (1961), "Cataract 3" (1967) ja "Shadowplay" (1990).
Sievin Jalkine
Sievin jalkine on turva- ja ammattijalkinevalmistaja. Yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Sievissä ja Oulaisissa, ja myyntikonttorit Sievissä, Ruotsissa, Saksassa, Tanskassa, Englannissa, Virossa ja Hollannissa.
Yritys palkittiin vuonna 1996 Työministeriön Hyvän työnantajan palkinnolla, 1999 se sai Suomalaisen työn liiton myöntämän Kultainen avain -palkinnon. Suomen Kuvalehti valitsi sen vuoden 2008 parhaaksi yritykseksi.
Yrityksen perusti 1951 taksiautoilija Lauri Jokinen. Sen toimintaa ovat jatkaneet hänen kolme poikaansa ja heidän lapsensa, joista Juha Jokinen on toimitusjohtaja.
Frank Auerbach
Frank Helmut Auerbach (s. 29. huhtikuuta 1931) on brittiläinen taidemaalari. Hän käyttää teostensa inspiraatioina usein ihmismalleja tai paikkoja Lontoon seuduilta, erityisesti Camden Townista, johon hänen työnsä on painottunut.
Auerbach syntyi Berliinissä. Koska hän oli juutalainen, hänet lähetettiin vuonna 1939 pakoon Englantiin, jossa hän on asunut siitä lähtien. Vanhemmat kuolivat keskitysleireillä.
Auerbach sai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuuden ja opiskeli St Martin's School of Artissa sekä Royal College of Artissa. Hän loi alun perin uran näyttelijänä. Myöhemmin hänen vakituisia mallejaan olivat ystävä Stella West, puoliso Julia ja ammattimalli J. Y. M.
Auerbachin on kerrottu kieltäytyneen Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyydestä.
Teukros (Telamonin poika)
Teukros (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Salamiin kuningas Telamonin ja hänen toisen vaimonsa Hesionen, Troijan kuningas Laomedonin tyttären, poika. Hän taisteli velipuolensa Aiaan rinnalla Troijan sodassa ja on myyttinen Salamiin kaupungin perustaja Kyproksella. Teukros oli Troijan kuninkaan Priamoksen sisarenpoika ja siten Hektorin ja Pariin serkku; nämä kaikki olivat hänen vastapuolellaan Troijan sodassa.
Troijan sodassa Teukros tunnettiin lähinnä suurenmoisena jousiampujana, joka ampui nuoliansa velipuolensa Aiaan suuren kilven suojista. Kun Hektor ajoi akhaialaisia takaisin heidän aluksilleen, Teukros toi argoslaisille hieman menestystä tappamalla monia hyökkäävistä troijalaisista, mukaan lukien Hektorin vaunujen ajajan. Kuitenkin joka kerta, kun hän yritti osua Hektoriin, Apollon sai yrityksen epäonnistumaan; ironisesti Apollon oli myöhemmin nimenomaan se, joka ohjasi Pariin nuolen Akilleuksen kantapäähän.
Raivoissaan Teukroksen menestyksestä Hektor poimi suuren kiven ja heitti sen Teukrosta kohti. Järkäle haavoittikin tätä niin, että tämän piti luopua taisteluista joksikin aikaa. Kun Zeus oli rikkonut Teukroksen jousen, tämä otti keihään aseekseen taisteluihin. Jälleen hän kohtasi Hektorin, ja vältti vai vaivoin tämän keihään taistelussa. Hänet mainitaan myös yhtenä niistä, jotka piiloutuivat Troijan puuhevosen sisään.
Sen jälkeen kun Aias oli surmannut itsensä, heidän isänsä hylkäsi Teukroksen, koska tämä ei ollut pystynyt pelastamaan veljeään. Teukros siirtyi Kyprokselle, jonne hän perusti Salamiin kaupungin kotimaansa mukaan.
Yöapina
Yöapina eli kolmijuovayöapina eli durukuli ("Aotus trivirgatus") on yksi yöapinoiden heimon lajeista. Sen ruumis on 25–40 cm häntä 35–38 cm pitkä, ja painoa sillä on 500–1000 g.
Yöapinaa tavataan Venezuelasta eteläänpäin Rio Negro- ja Amazonjoelle asti Brasiliaan, jossa se elää laaksojen ja vuoristojen metsissä.
Yöapinan monipuolinen ruokavalio sisältää hedelmiä, hyönteisiä, lintuja ja linnunmunia sekä pikkunisäkkäitä.
Naaras saa vain yhden, harvoin kaksi poikasta; emo imettää poikasta, muuten uros tai vanhemmat sisarukset kantavat sitä selässään.
Mies tältä tähdeltä
Mies tältä tähdeltä on Jack Witikan ohjaama alkoholistidraama vuodelta 1958. Alko tuki elokuvaa. Tea Ista palkittiin elokuvasta naispääosa-Jussilla, Jack Witikka ohjauksesta ja Kalle Peronkoski kuvauksesta.
Elokuvassa on erikoista se, että näyttelijöitä ei maskeerattu.
Konttoristi Eero Koskinen (Kaarlo Halttunen) on riekkunut monta päivää ravintoloissa. Saavuttuaan työpaikalleen työnjohtaja myöntää Koskiselle potkut. Muutenkin Eeron vapaa-aika on mennyt ryyppyporukoissa, eikä nuori vaimo Eeron mielestä ymmärrä häntä. Perhe-elämä alkaa kärsiä alkoholikierteen vuoksi ja miehen elämä muutenkin on alamäessä.
Eero kärsii alkoholista yhä enemmän ja enemmän. Vaimo pysyy hyvin katkerana. Eeroa täytyisi auttaa, muuten luvassa ovat enää katuoja, parantola tai puuarkku.
Pienissä sivurooleissa ovat mukana Pia Hattara ja Heimo Lepistö. Halttusen tulkitseman Koskisen tytärtä esittävä Elina Halttunen on siviilissäkin Halttusen tytär, tosin ei Tea Istan vaan avioliitosta Hilkka Helinän kanssa. Tea Ista oli naimisissa ohjaaja Jack Witikan kanssa.
Aikalaisarvioissa elokuva sai suorastaan ylistäviä kommentteja: ”Vahvin kotimainen elokuva ainakin Kassilan "Elokuun" jälkeen, todellinen ongelmaelokuva alkoholistista ja hänen perheestään” (Bengt Pihström, Nya Pressen).
Elokuvaa kiitettiin aikoinaan siitä, että elokuvassa ei juurikaan kukaan näyttelijä esiinny ”teatraalisesti”. Kaarlo Halttusen, Tea Istan ja Tauno Palon väkevät roolisuoritukset ovat mainioita ja kiitettäviä, erinomaisesti tyypiteltyjä.
TV-Maailman kriitikko Henri Waltter Rehnström luonnehtii Juha Nevalaisen tarinaa karhean elämänmakuiseksi ja itse elokuvaa realistisen visuaaliseksi ennen 1960-luvun uutta aaltoa. ”Hienoimpia kotimaisia alkoholismin kuvauksia.”.
Polttouhrit
Polttouhrit () on yhdysvaltalaisen kirjailija Gerald Greenin kirjoittama romaanimuotoinen kuvaus holokaustista yhden saksanjuutalaisen perheen näkökulmasta. Kirja ilmestyi vuonna 1978 ja siitä on tehty myös neliosainen televisiosarja.
Tarina kertoo saksanjuutalaisesta Weissin perheestä: isä Josef, äiti Berta, lapset Karl, Anna ja Rudi. Toisaalla seurataan natsiupseeri Erik Dorfia.
Punk Plus
Punk+ on vuonna 1995 julkaistu punk-kokoelma albumi joka sisältää mm. suomalaisia, ruotsalaisia ja yhdysvaltalaisia punk-rock yhtyeitä.
Kappaleet