hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sylvi Saimo
Sylvi Riitta Saimo (vuoteen 1936 saakka "Sikiö", 12. marraskuuta 1914 Jaakkima – 12. maaliskuuta 2004 Laukaa) oli meloja ja ensimmäinen olympialaisten kesälajissa kultaa voittanut suomalaisnainen.
Sylvi Saimon vanhemmat olivat maanviljelijä Johannes Sikiö ja emäntä Hilda Hannonen. Hän teki lähes koko ikänsä maataloustöitä ja kävi maamieskoulun 1945 sekä valmistui liikuntaneuvojaksi 1948. Hämeenlinnan keskusvankilan vartijana Saimo toimi 1946–1948, kerho-ohjaajana 1956–1961 ja liikunnanohjaajana useilla kristillisillä nuorisoleireillä. Sodassa hän oli ilmavalvontalottana. Hän oli maanviljelijä kotitilallaan Lievestuoreen Hoholla.
Saimo aloitti kilpaurheilun jo nuorena: hän harrasti suunnistusta, hiihtoa ja yleisurheilua huipputasolla ennen kuin löysi lajikseen melonnan. Hän osallistui melontaan Lontoon olympiakisoissa ja sijoittui kuudenneksi 500 metrin kajakkiyksiköissä ajalla 2.38,4. Kesällä 1950 hän voitti melonnassa maailmanmestaruuden yksikössä ja Greta Grönholmin kanssa kaksikossa Kööpenhaminassa pidetyissä kisoissa.
Saimo voitti 1949 Suomen-mestaruuden yksikössä ajalla 2.26,0 ja kaksikossa Aune Janssonin kanssa ajalla 2.19,8. Seuraavana vuonna hän uusi mestaruutensa yksikössä ajalla 2.30,3 ja voitti kaksikon SM-kultaa Pirkko Ihalaisen kanssa ajalla 2.15,0. Vuoden 1951 PM-kilpailuissa hän voitti Grönholmin kanssa kaksikon mestaruuden.
Helsingin olympiakisoissa 37-vuotiaana Sylvi Saimo voitti kultaa naisten kajakkiyksikköjen 500 metrillä 28. heinäkuuta 1952 (kilpailun tulokset: 1. "Sylvi Saimo, Suomi" 2.18,4, 2. "Gertrude Liebhart, Itävalta" 2.18,8 ja 3. "Nina Savina, Neuvostoliitto" 2.21,6).
Saimoa voidaan pitää eräänlaisena suomalaisen naisurheilun esikuvana ja ikonina. Hänet valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1948, 1950 ja 1952. Hänen jälkeensä seuraava naispuolinen suomalainen kesäolympiakisojen voittaja oli 44 vuotta myöhemmin Heli Rantanen Atlantassa 1996.
Urheilu-uran jälkeen Saimo toimi Keskustan kansanedustajana 1966–1979. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1956, 1962, 1968 ja 1978. Hän osallistui myös aktiivisesti Laukaan kunnallispolitiikkaan.
Juhana Lustig
Juhana (Juho) Lustig (Puustijärvi) (18. maaliskuuta 1771 Ylitornio – 2. helmikuuta 1833 Nilsiä) oli vuonna 1796 Iisalmen pitäjän Savojärven kylässä syntyneen herännäisyyden ensimmäinen johtaja.
Lustigin vanhemmat olivat uudisviljelijä Hannu Ollinpoika ja Klaara Ollintytär. Hän lienee saanut hengellisiä vaikutteita jo kotiseudullaan, ennen muuttoaan Pohjois-Savoon, jossa hän työskenteli pyöräntekijänä.
Vuonna 1796 hän liittyi Iisalmessa alkunsa saaneeseen uskonnolliseen herätykseen ja tuli sen johtajaksi. Hän lienee menettänyt asemansa liikkeen johtohahmona Paavo Ruotsalaiselle vuoden 1808-1809 paikkeilla. Ruotsalainen edusti uskossaan vakavampaa näkemystä, kun taas Lustigia pidettiin pinnallisena ja ailahtelevana. Lustigin vaikutus säilyi silti pienemmässä piirissä ja muun muassa Henrik Renqvist lienee saanut herätystä Lustigin saarnoista.
Lustigin ensimmäisen puolison nimi ei ole tiedossa, toinen puoliso oli Liisa Väisänen (k. 1860).
Grand Prix Legends
Grand Prix Legends (lyhyesti GPL) on Papyrus Design Groupin kehittämä ajopeli/simulaattori, joka kuvaa vuoden 1967 Formula 1 -kautta. Pelin on julkaissut Sierra Sports vuonna .
GPL ei koskaan ollut mikään myyntimenestys, ja tähän on kaksi selkeää syytä. Ensinnäkin peli vaatii konetehoa enemmän kuin keskiverto-PC sisälsi vuonna 1998, ja toiseksi pelissä simuloidaan autoja, jotka olivat oikeastikin todella vaikeita ajaa. Siitä huolimatta, ja ehkä juuri sen vuoksi, peli on saavuttanut suosiota kilpa-autosimulaattorien ystävien keskuudessa.
Pelin ohjekirja mainitsee yhdeksi vaikeudeksi että pelaajat eivät tunne autoihin kohdistuvia liikevoimia ajaessaan.
Peliä varten Papyrusin aiempi ohjelmisto korvattiin ja kehitettiin uudestaan. Peli hyödynsi 16-bittistä väriä ja tuki 3Dfx:n grafiikkasuoritinta, mutta julkaisu ajoittui hetkeen jolloin laiteajurit olivat hyvin bugisia ja ohjelmistorenderöinti oli liian hidasta.
Vuosien saatossa ovat harrastajat tehneet GPL:ään lukemattomia grafiikkapäivityksiä autoihin ja ratoihin, satoja kokonaan uusia ratoja, apuohjelmia sekä muun muassa vuosien 1965, 1969 ja 1966 Formula 1 -autot sisältävät lisäosat.
Internetissä toimii lukuisia Grand Prix Legends -kisoja ja kokonaisia kausia järjestäviä yhteisöjä. Myös Suomessa on muutama tällainen yhteisö, kuten esimerkiksi Trellet.Net.
Harrastajat voivat mitellä toisiaan vastaan myös kierrosaikojen perusteella GPLRank-sivustolla.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.9/10 arvostelussaan.
Rigel
Rigel (β Orionis) on taivaan seitsemänneksi kirkkain tähti (visuaalinen magnitudi 0,18). Vaikka se on nimetty Orionin tähdistön beta-tähdeksi, se on kirkkaampi kuin α-tähti Betelgeuze.
Etäisyysarviot Rigelille vaihtelevat 700 ja 900 valovuoden välillä. Satelliitti Hipparcoksen paras arvio on tähän asti ollut noin 773 valovuotta eli 237 parsekia, mutta virheen mahdollisuus on vielä varsin suuri. Rigel kuuluu spektriluokkaan B8 Ia, ja se on luokiteltu ylijättiläistähdeksi. Se on noin 40 000 kertaa kirkkaampi kuin oma Aurinkomme.
Kirkkautensa ja suuren nopeutensa ansiosta Rigel kuumentaa useaa sumua ympärillään. Rigel on myös kytköksissä Orionin suureen kaasusumuun. Vaikka Rigelin ja sumun etäisyys Maasta on noin kaksinkertainen, voidaan sumu ja tähti yhdistää toisiinsa iän ja kulkusuunnan perusteella.
Rigelin uskotaan olevan kolminkertainen tähti. Päätähteä kiertää kaksi pienempää tähteä, nimiltään Rigel B ja C. Ne kiertävät toisiaan 28 AU:n päässä ja päätähteään 2 000 AU:n päässä.
Rigel on monen muun ylijättiläisen tapaan myös muuttuva tähti. Kirkkauden muutos tosin melko pientä (0,3 ja 0,03 magnitudin muutokset ovat tavallisia) ja epäsäännöllistä (jakso noin 25 vuorokautta) mutta havaittavissa tarkoilla mittauksilla. On epäilty, että järjestelmässä olisi vielä neljäskin tähti, mutta se ehkä on vain havaintojen ylitulkinnan tulosta.
Tähden nimi tulee sen sijainnista, joka olisi Orionin vasen jalka, jos kuvio piirrettäisiin taivaalle. Nimi on lyhennelmä arabiankielisistä sanoista "Rijl Jauza al-Yusra" ’päämiehen vasen jalka’.
Herrnhutilaisuus
Herrnhutilaisuus on kristillinen herätysliike, jonka katsotaan olevan lähtöisin pietismistä. Herrnhutilaisuus syntyi kreivi Nikolaus Ludwig von Zinzendorfin maatilalla Böömissä 1700-luvulla. Herrnhut tarkoittaa suomeksi ”Herran katseen alla” (tai ”Herran suoja”). Zinzendorf otti vastaan vainottuja kristittyjä eri liikkeistä. Hänen maatilalleen tuli bööminveljiä, hussilaisia, metodisteja ja schwenckfeldiläisiä.
Veljeskunta syntyi noin vuonna 1722. Liike alkoi vuonna 1731 julkaista Päivän Tunnussanaa, jossa oli arvottuja Raamatun jakeita. Herrnhutilaisuus erkani opillisesti ortodoksiluterilaisista ja pietismistä ja se alkoi saada omia painotuksiaan. Se erkaantui myös läheisestä toiminnasta metodistien kanssa.
Herrnhutilaiset toimivat luterilaisessa kirkossa ja kävivät niissä ehtoollisella. Heillä oli kuitenkin myös omaa veljeskunnan sisäistä 
hengellistä toimintaa. He halusivat erottua maailmasta omalla toiminnallaan ja noudattivat lähetyskäskyä. He pitivät omia hartauksia, lauluhetkiä ja jalkojenpesuseremonioita. Koska maatilalle oli tullut väkeä monista suuntauksista, se oli myös ekumeeninen. Seurakunnalla oli omia virkoja, esimerkiksi seurakuntavanhimmat, opettajat, diakonit ja myöhemmin myös oma piispa, joka oli vastuussa seurakuntavanhimmistolle. Toiminta oli pitkälti maallikkojohtoista, ja sakramentit nautittiin luterilaisen kirkon papeilta.
Herrnhutilaisuus teki voimakasta lähetystyötä seuraavissa paikoissa: Alankomaat, Algeria, Arkangeli, Australia, Baltia, Bengali, Ceylon, Egypti, Englanti, Etelä-Afrikka, Guinea, Grönlanti, Jamaika, Labrador, Länsi-Intia (Saint Thomas), Persia, Sleesia, Suriname, Sveitsi, Tansania ja Yhdysvallat (Pennsylvania ja Pohjois-Carolina). Herrnhutilaisuus on kansankirkko Surinamessa.
Päivän Tunnussanaa julkaistaan edelleen. Se käännetään noin 50 kielelle. Nykyään herrnhutilaiseen veljesseurakuntaan arvioidaan kuuluvan noin 300 000 jäsentä. Sillä ei ole tarkkaa opillista näkökantaa uskontoon, ja se on ekumeeninen liike. Se hyväksyy esimerkiksi naispappeuden. Herrnhutilaisnuoret tuntevat Taizé-liikkeen omakseen.
Auringonpimennys
Auringonpimennys on luonnonilmiö, joka syntyy Kuun liikkuessa Maan ja Auringon väliin siten, että kaikki kolme ovat samalla suoralla. Tällöin Kuu peittää Auringon taakseen ja Kuun varjo osuu Maahan.
Kuun etäisyys Maahan vaihtelee noin 360 000 kilometristä noin 406 000 kilometriin. Jos Kuu on riittävän lähellä Maata ja kulkee riittävän keskeltä Maan ja Auringon välistä suoraa, se peittää koko Auringon taakseen ja syntyy "täydellinen auringonpimennys".
Jos Kuu tulee keskelle maan ja auringon välistä linjaa, mutta on niin kaukana, ettei peitä Aurinkoa kokonaan, syntyy "rengasmainen auringonpimennys", jossa Aurinko näkyy "tulirenkaana" Kuun ympärillä. Pimennys voi näkyä täydellisenä tai rengasmaisena vain pienellä alueella Maan pintaa, mutta samanaikaisesti se näkyy osittaisena paljon laajemmalla alueella.
Mikäli Kuu ei kulje riittävän läheltä Maan ja Auringon välistä suoraa se ei riitä peittämään Aurinkoa kokonaan, vaan syntyy "osittainen auringonpimennys".
Pimennys voi olla myös niin kutsuttu "hybridi-" eli "sekapimennys", jolloin Kuun varjo koskettaa Maan pintaa vain radan keskiosassa, jossa Maan pinta on lähimpänä Aurinkoa. Alussa ja lopussa pimennys on rengasmainen.
Auringonpimennys voi tapahtua vain uudenkuun aikana, jolloin Kuu on Auringon suunnassa. Kuun rata on kuitenkin sen verran kallellaan Maan ratatasoon nähden, että pimennyksiä ei nähdä joka kuukausi vaan vain noin joka kuudes kuukausi. Vastaavasti kuunpimennyksiä voidaan nähdä joko puoli kuukautta ennen tai jälkeen auringonpimennyksen.
Sekä auringon- että kuunpimennykset toistuvat suunnilleen samanlaisina nk. Saros-jakson välein, jonka kesto on 18 vuotta ja 10,3 päivää. Jakson pituus johtuu Kuun ratatason kaltevuussuunnan jaksollisista vaihteluista. Alue, jossa pimennys näkyy täydellisenä, ei kuitenkaan tämän jakson kuluttua satu samalle pituuspiirille. Saros-jakson löysivät jo muinaiset kaldealaiset, ja sen avulla myös Thales ennusti täydellisen auringonpimennyksen, jonka nykyiset tähtitieteilijät ovat laskeneet tapahtuneen 28. toukokuuta 585 eaa.
Suomessa sattui edellinen täydellinen auringonpimennys linjalla Helsinki–Joensuu 22. heinäkuuta 1990.
Lisäksi 1900-luvulla sattui täydellinen auringonpimennys 21. elokuuta 1914 maan lounaisimmassa osassa, 29. kesäkuuta 1927 maan pohjoisimmassa osassa ja 9. heinäkuuta 1945 linjalla Kokkola–Kerimäki.
Seuraava täydellinen auringonpimennys sattuu 16. lokakuuta 2126 linjalla Vaasa–Kouvola ja seuraava rengasmainen auringonpimennys 21. kesäkuuta 2039 maan lounaisosassa.
Suomessa näkyi osittainen auringonpimennys 20. maaliskuuta 2015. Viimeisin Suomessa näkynyt osittainen auringonpimennys tapahtui 11. elokuuta 2018. Se näkyi kuitenkin parhaiten Pohjois-Suomessa.
Jaakko Högman
Seppä Jaakko Högman (alun perin "Hökkä", 25. heinäkuuta 1750 Karjalankylä, Ii – 2. heinäkuuta 1806 Laukaa) tunnetaan erityisesti Paavo Ruotsalaisen hengellisen herätyksen isähahmona. Tytär Margareta Högman vaikutti ystäväliikkeenä tunnetun herätysliikkeen johtohahmona.
Jaakko Hökkä muutti nuorena Yli-Iin Karjalankylästä Illinsaareen Iin kirkonkylään ja sieltä 1788 Pielavedelle, josta noin 1794 Jyväskylään. Nimensä hän muutti Hökästä Högmaniksi noin vuonna 1791.
Seppä Högman tunnettiin valistuneena ja hengellisenä miehenä, joten synnintunnosta kärsinyt Paavo Ruotsalainen käveli Nilsiän Aholansaaresta jalan yli 200 kilometrin matkan tapaamaan tätä Jyväskylään. Seppä antoi tälle "Thomas (Tuomas) Wilcocks"in kirjan "Kallihit hunajan-pisarat", joka vaikutti Ruotsalaiseen syvästi. Tapaamisesta on jäänyt erityisesti elämään sepän siteeraus kirjasta: "Yksi sinulta puuttuu ja sen mukana kaikki".
Tämän yhden on usein ymmärretty olevan kirjassa myöhemmin mainittu "... Kristuksen sisällinen tunto". Sitä kuvataan kuitenkin Suometar-lehdessä 1856:22 toisin: Paavolta puuttuikin se, että hän ei ollut "myynyt kaikkea" eli luopunut omista yrityksistään kelvata Jumalalle.
Seppä Högmanin ja Paavo Ruotsalaisen kohtaamisen muistomerkki on pystytetty vuonna 1925 Jyväskylän vanhalle hautausmaalle. Perimätiedon mukaan Paavo Ruotsalaiseen syvästi vaikuttaneet sanat lausuttiin tällä kyseisellä paikalla. Kohtaamisen muistoksi pystytettyyn kiveen on kaiverrettu sanat: "”Tällä paikalla sijainneessa pajassa Paavo Ruotsalainen vuonna 1799 ensimmäisen kerran tapasi Jaakko Högmanin, jyväskyläläisen sepän, jonka sanat ’Yksi sinulta puuttuu ja sen kanssa kaikki: Kristuksen sisällinen tunto, ’ tekivät hänestä kansamme herättäjän.”" Muistokiven paikalla on kylläkin sijainnut sepän paja, muttei Högmanin. Hänen pajansa sijaitsi Väinölässä Äijälänjoen varrella.
Tähdenpeitto
Tähdenpeitto eli okkultaatio syntyy, kun kirkas tähti peittyy Kuun tai planeetan taakse. Planeetan taakse peittyviä kirkkaita tähtiä tavataan harvoin, mutta Kuun taakse peittyvät tähdet ovat melko tavallisia.
Tähdenpeittoa on käytetty muun muassa Albert Einsteinin yleisen suhteellisuusteorian ennusteiden todentamiseen. Teorian mukaan Auringon painovoimakenttä aiheuttaa Auringon läheltä kulkevaan kaukaisesta tähdestä Maahan saapuvaan valoon taipuman, jolle teorian perusteella voidaan laskea tarkka arvo. Taipuman vaikutuksesta Auringon reunan läheisyydessä näkyvä tähti näyttää siirtyvän hiukan Auringosta poispäin. Ilmiön suora havaitseminen on kuitenkin vaikeaa Auringon kirkkauden vuoksi. Taipuman mittaamiseksi tarvittiin samanaikainen Kuun aiheuttama tähdenpeitto ja täydellinen auringonpimennys. Valon taipuminen Auringon painovoimakentässä vahvistettiin vuoden 1919 auringonpimennyksen yhteydessä. Englantilaiset suorittivat tämän pimennyksen aikana mittauksia Guineanlahden Príncipen saarella ja Brasiliassa. Saatujen valokuvalevyjen tutkiminen osoitti Einsteinin teorian ennustaman tuloksen (noin 1,7 kaarisekuntia) oikeaksi 10 %:n tarkkuudella. Havainto julkistettiin Lontoossa 6. marraskuuta 1919 pidetyssä Royal Societyn kokouksessa.
Kappalainen
Kappalainen ( tai "capa" / "capella"; lyhenn kappal.) on alun perin kristillisen kappeliseurakunnan pappi.
Nykyisin Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kappalainen on seurakunnan vakinainen pappi, jota tuomiokapitulilla ei ole oikeutta siirtää tarveharkintaisesti toiseen seurakuntaan. Viran kelpoisuusehtona on suoritetut kappalaisen viran pätevöitymisopinnot eli ns. pastoraalitutkinto . Yleensä sen suorittamiseen seurakuntapastorin työn ohessa menee noin neljä vuotta. Kappalaisen virka julistetaan aina haettavaksi ja kappalaisen valitsee seurakunnan kirkkovaltuusto, seurakuntayhtymässä seurakunnan seurakuntaneuvosto.
Kappalaisen virkojen vähyys verrattuna seurakuntapastorin virkoihin on perua vanhasta menettelystä, jolla seurakuntakirkkoa tai kappelia kohti oli vain yksi riittävää kokemusta ja suoritettua kirkollista jatkokoulutusta edellyttävä papinvirka, jona toimi juuri kappalaisen virka. Näin turvattiin, että jokaista kirkkoa kohti oli vähintään yksi kokenut pappi.
Pääosa kappalaisista toimii hyvin samantapaisissa tehtävissä kuin seurakuntapastorit, mutta erojakin tehtävänkuvissa on. Seuraavassa muutamia:
Joissakin seurakunnissa kappalaiset toimivat joidenkin alueiden nimikko- tai vastuupappeina. Tällöin heistä puhutaan alueen kappalaisina, mutta myös nimeä "aluekappalainen" käytetään seurakuntien tapahtumatiedoissa ja nettisivuilla kaupunginosa- tai seurakuntakotirajoja noudattavien alueiden vastuupapeista. Heillä ei kuitenkaan yleensä ole esimiesasemaa suhteessa muuhun papistoon.
Kappalainen voi olla myös pääseurakuntaan kuuluvan kappeliseurakunnan papin virka, jolloin virkaan valitsee kappelineuvosto. Tällöin virkaan voi liittyä myös lähiesimiestehtäviä. Myös seurakunnissa, joissa seurakunnallinen työ on järjestetty seurakuntapiireittäin, kappalaisen virkaa voidaan käyttää alueellisena lähiesimiesvirkana kappeliseurakunnan kappalaisen tavoin.
Uudentyyppisen kappalaisen tehtäväkuvan muodostavat 1.1.2009 perustettuihin suurseurakuntiin muodostuneet aluekappalaisen tehtäväkuvalla varustetut kappalaisen virat. Oikeudellisesti myös nämä aluekappalaiset ovat toistaiseksi tavallisen kappalaisen viran haltijoita. Näin, vaikka heille on määrätty johtosäännöllä vahvat seurakuntayhtymän kirkkoherran toimivaltaa vastaavat organisaatio- ja esimiesvastuut. Syynä siihen, että kappalaisen virasta käsin toimitaan näinkin vaativissa seurakunnallisissa esimiestehtävissä on, että nykyinen kirkkolaki ei toistaiseksi tunne muuta (väliportaan) esimiesvirkaa kuin kirkkoherran viran. Koska yhden seurakunnan suurseurakunnassa, toisin kuin seurakuntayhtymässä, ei voi olla kuin yksi kirkkoherran virkanimikeen haltija ainoaksi vaihtoehdoksi niissä on toistaiseksi jäänyt esimiestehtävässä toimivan kappalaisen viran varustaminen ko. valtuuksin.
Martin Boos
Martin Boos (25. joulukuuta 1762 Huttenried, Baijeri – 29. elokuuta 1825 Sayn) oli saksalainen katolinen teologi, joka julisti silloisesta katolisesta näkemyksestä poiketen, että pelastus synneistä on saavutettavissa pelkästään uskomalla Jeesukseen.
Boos syntyi 1762 talonpojan pojaksi. Hän opiskeli teologiaa Dilingenin yliopistossa, ja papiksi hänet vihittiin 1786.
Boosista tuli kappalainen vuonna 1787, mutta kirkon johtomiehet ajoivat hänet ulos, kun hän painotti ihmisen pelastumista yksin armosta. Kahden vankeusjakson jälkeen Boos löysi 1799 paikan Itävallasta, Linzin hiippakunnasta. Sinne hänet kutsui piispa Joseph Anton Gall. Siellä hän toimi ensin apulaissaarnaajana ja sitten vuodesta 1806 Gallneukirchenin pappina.
Piispa Gallin kuoleman jälkeen hän joutui uudestaan syytteeseen saarnoistansa. Hänet otettiin vuonna 1815 viralta ja pantiin Linzin luostarivankilaan. Seuraavana vuonna hänet karkotettiin maasta.
Boos palasi Baijeriin. Hän toimi 1816–1819 Düsseldorfissa uskonnon opettajana. Saynin pastoriksi hän pääsi kesäkuussa 1819. Siinä tehtävässä Boos toimi kuolemaansa asti.
Raul Roine
Raul Rafael Roine (14. tammikuuta 1907 Turku – 12. kesäkuuta 1960 Helsinki) oli erityisesti saduistaan tunnettu kirjailija. Suuren osan hänen satukokoelmistaan kuvitti Rudolf Koivu, mutta myös Seppo Arina.
Roineen vanhemmat olivat valokuvaaja Johan Emil Roine ja Gerda Emilia Seppä. Vanhemmat antoivat esikoispoikansa kasvatiksi Halikkoon isän sisaren perheeseen. 1925 Roine muutti Helsinkiin, jossa hän tutustui taiteilijoihin kuten Wäinö Aaltoseen ja Rudolf Koivuun. Sota-aikana hän meni naimisiin Elsa Nousiaisen kanssa, mutta liitto päättyi jo 1945. Roineelle ja hänen kihlatulleen Berit Grönholmille syntyi 1950 poika Jan Rafael. Roine toimi apulaisena isänsä valokuvausliikeessä ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi.
Roine alkoi pula-aikana kirjoittaa satuja, johon häntä olivat rohkaisseet kirjailija Anni Swanin kannustavat kommentit sadusta "Hyppyrin pyppyrin". Rudolf Koivu alkoi kuvittaa Roineen satuja, joista tunnetuimmat lienevät "Antti Puuhaara", "Peukaloisen seikkailut" ja "Vihreä lohikäärme".
Roine julkaisi satukokoelmia, mutta myös näytelmiä:
Grafia
Grafia (aiemmin Suomen Taidepiirtäjäliitto) on vuonna 1933 perustettu visuaalisen viestinnän suunnittelijoiden järjestö, jonka tehtävänä on edistää alan tietämystä ja tuntemusta sekä valvoa jäsentensä oikeudellisia, ammatillisia ja taloudellisia etuja. Grafia muun muassa jakaa apurahoja, myöntää erilaisia tunnustuksia ja julkaisee Grafia-lehteä.
Grafian jäsenet toimivat monenlaisissa luovan suunnittelun tehtävissä kuten graafisina suunnittelijoina, art directoreina, kuvittajina, digi- ja julkaisusuunnittelijoina sekä alan tutkijoina, opettajina ja opiskelijoina.
Rudolf Koivu -palkinto
Rudolf Koivu -palkinto on Rudolf Koivun elämäntyön kunniaksi vuodesta 1949 jaettu palkinto, joka jaetaan lasten- ja nuortenkirjan kuvittajalle. 10 000 euron suuruinen palkinto jaetaan nykyisin joka toinen vuosi.
Palkinnon myönsi vuoteen 1983 Rudolf Koivu -säätiö, 1983–1986 Grafia ry yhdessä Suomen Nuorisokirjailijat ry:n kanssa ja 1986–1996 Suomen Kirjasäätiö. Vuodesta 1997 palkinnon on myöntänyt Grafia.
Usagi Yojimbo
Usagi Yojimbo on amerikanjapanilaisen "Stan Sakain" luoma sarjakuva, joka kertoo "Miyamoto Usagista", isännättömästä samuraijäniksestä, joka harhailee ympäri edo-aikakauden Japania tehden milloin mitäkin samurain töitä. Sana "yojimbo" tarkoittaa henkivartijaa. Usagin historiallisena esikuvana on Sakain sanojen mukaan ollut oikea miekkamestari Miyamoto Musashi.
Ensimmäisiä Usagi Yojimbon tarinoita julkaistiin Thoughts and Images kustantamana vuosina 1984-1985. Sittemmin sarjakuvan ensimmäistä osaa julkaistiin Fantagraphics Booksin kustantamana vuosina 1987–1993 38 numeron verran. Hahmo vieraili samaan aikaan muissakin kustantamoiden sarjakuvissa, kuten Mirage Studiosin Turtleseissa. Sittemmin Usagi Yojimbo sarjakuva sai jatkoa, kun Miragen Peter Laird pyysi Sakaita tekemään sarjakuvaansa Miragen kustantamana. Usagi Yojimbo sarjakuva sai näin toisen osansa vuonna 1993 ja kesti aina vuoteen 1995 asti. Sarjakuva kesti kuusitoista numeroa. Myöhemmin Dark Horse Comics on kustantanut Usagi Yojimbo sarjakuvan kolmatta osaa vuodesta 1996 lähtien. Hahmo on seikkaillut samaan aikaan muidenkin kustantamoiden sarjakuvissa yksittäisinä tarinoina.
Pietismi
Pietismi on 1600-luvun lopussa Saksassa syntynyt luterilaisen kirkon sisällä toiminut herätysliike, jota pidetään aitoluterilaisuuden jatkona. Pietismiksi liikkeen nimesivät sen vastustajat. Nimi tulee latinan sanasta "pietas", joka tarkoittaa hurskautta.
Pietismi syntyi protestiliikkeenä luterilaista puhdasoppisuutta eli niin sanottua luterilaista ortodoksiaa vastaan. Liike korosti henkilökohtaisen uskonelämän merkitystä. Se saarnasikin parannuksen tekemisestä ja entisen syntielämän hylkäämisestä. Pietismin ensimmäisenä edustajana pidetään Johann Arndtia (1555–1621). Pietismin tunnetuimpana edustajana taasen pidetään Philipp Jakob Speneriä (1635–1705). Pietismin jatkona nähdään herrnhutilaisuus, lähetysliike ja metodismi. Pietistit kokoontuivat myös kirkon ulkopuolella niin sanottuihin konventikkeleihin, jotka yleensä suomennetaan seuroiksi. Näissä kokouksissa luettiin Raamattua, keskusteltiin hengellisistä asioista ja laulettiin. Pietismin sisällä oli monenlaisia uskonnollisia suuntia.
Erityisesti pietismin estämiseksi säädettiin Pohjoismaissa konventikkeliplakaatti, joka kielsi seurojen pidon rangaistuksen uhalla.
Suomessa pietismi vaikuttaa useimpien herätysliikkeiden taustalla.
Independence Day
Independence Day voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Valerian ja Laureline
Suomenkielisillä nimillä Valerian ja Laureline ja Avaruusagentti Valerianin seikkailuja tunnettu sarjakuva on ranskalaisten Pierre Christin’n käsikirjoittama ja Jean-Claude Mézières’n piirtämä avaruusseikkailusarja. Sarjan ensimmäinen seikkailu "Les Mauvais Rêves" ilmestyi vuonna 1967 "Pilote"-sarjakuvalehdessä.
Sarjan päähenkilöt ovat tuhon jälkeen jälleenrakennetusta Maasta, Galaxityn kaupungista lähtöisin olevat avaruusagentit Valerian ja Laureline, joiden alus kykenee liikkumaan niin ajassa kuin avaruudessakin. He jahtaavat avaruusroistoja ja ratkovat ongelmia kaukaisten tähtien planeetoilla.
Christin’n ja Mézières’n tyylille ominaisinta ovat usein koomisia ominaisuuksia saaneet eri planeettojen erikoiset asukkaat. Tällaisia ovat esimerkiksi pitkäkärsäiset ja siivekkäät shinguzit, joiden elämän koko sisältö on kaupankäynti sekä Bluxtin yrmyttävät transmutaattorit, jotka kykenevät monistamaan mitä tahansa niille annettuja pikkuesineitä.
Avaruusagentti Valerianin seikkailut on vakavuutensa ohella aina ollut myös humoristinen sarjakuva, mutta tuoreimmissa kertomuksissa huumori on selvästi lisääntynyt. Christin’n mukaan syy tähän on maailman muuttuminen ja uusi kritiikin kohde: media. Christin pitää tämän päivän diktaattoreina mediajättiläisiä, joita vastaan ei voi taistella hyökkäämällä suoraan päin. Huumori on hänen mielestään paras keino osoittaa median teeskentely, itsensä toistaminen, typeryyksien kierrättäminen ja todellisuudesta vieraantuminen.
Suomessa Valerianin julkaisu alkoi vuonna 1973 Zoom-lehdessä, ja sen jälkeen Otava, Tammi ja Jalava ovat julkaisseet sitä albumimuodossa. Valerian on Christin’n ja Mézières’n päätyö, mutta he ovat tehneet paljon muutakin. Christin on käsikirjoittanut monipuolisia sarjakuvia monille piirtäjille ja toimii journalistiikan professorina Bordeaux’n yliopistossa. Mézières on ollut mukana muun muassa "The Fifth Element"-elokuvan suunnittelussa.Valeriania on julkaistu albumien ohella myös jatkosarjoina sarjakuvalehdissä. "Tuhannen planeetan valtakunta" sekä "Karannut planeetta" -tarinat on julkaistu ensin jatkosarjana Zoom-lehdessä vuosina 1973-1974. Mustanaamio-lehdessä julkaistu vuosina 2002-2004 seuraavat tarinat: "Varjojen lähettiläs", "Päiväntasauksen sankarit", "Liikkuvien vetten kaupunki", "Tuhannen planeetan valtakunta", "Auringoton planeetta", "Paluu Alflololille", "Isännän linnut".
Prikaati 2005
Prikaati 2005, josta käytetään nimitystä valmiusyhtymä on Suomen puolustusvoimien maavoimien uusin prikaatityyppi. Tällä hetkellä Suomessa on kolme Prikaati 2005 -mallin mukaista prikaatia koulutusorganisaatioina: Karjalan Prikaati, Porin Prikaati ja Kainuun Prikaati. Ne eroavat toisistaan pääasiallisten ajoneuvojensa vuoksi. Kainuun Prikaati toimii Sisu NA-110-telakuorma-autoilla, Karjalan Prikaati raskaimmin varusteltuna CV9030:llä ja Porin Prikaati XA-202:lla. Varustamisjärjestyksessä ensimmäinen on Karjalan Prikaati. Kaikkia varusmiehiä ei kouluteta kuitenkaan edes näissä rauhan ajan valmiusprikaateissa 05-kokoonpanoon, vaan kulloisestakin koulutustehtävästä osa näiden yksikköjen varusmiehistä saa jo kotiutuessaan sijoituksen muihin sodan ajan joukkoihin. Ne, jotka jäävät kokoonpanoon siirretään vuosien kuluttua muihin yksiköihin.
Valmiusyhtymät on suunniteltu varustettavaksi loppuun saakka vuoteen 2008 mennessä. Prikaati 2005:a kutsutaan myös valmiusprikaatiksi liikkuvuutensa ja strategisen iskun torjumiskykynsä vuoksi.
Prikaati on pienin itsenäiseen taisteluun soveltuva sotatoimiyhtymä, jossa on taistelevana osana kolme panssariajoneuvoin liikkuvaa jalkaväkipataljoonaa, taistelua tukevana tykistöaselajina yhtymän orgaaninen (oma) tykkipatteristo, jossa on kaksi tulipatteria, joissa kummassakin kaksi 155 mm:n kanuunoilla varustettua patteria.
Lisäksi valmiusyhtymän tulee kyetä vastaanottamaan johdettavakseen ja huollettavakseen 1-2 sen toimintaa tukevaa joukkoyksikköä. Tukevat joukkoyksiköt voivat olla kolmea jääkäripataljoonaa vahvistavia taistelevia yksilöitä tai taistelua tukevia yksiköitä, kuten tykkipatteristoja tai mekanisoituja taisteluosastoja.
Yleensä prikaatia suurempi sotatoimiyhtymä on armeijakunta. Klassisessa järjestelmässä pienin sotatoimiyhtymä oli prikaatia suurempi divisioona, joka koostui rykmenteistä.
Prikaati 2005:een kuuluvat seuraavat joukot:
Jääkäriprikaati
Jääkäriprikaati (JPR) on Sodankylässä ja Rovaniemellä sijaitseva joukko-osasto, joka kouluttaa jääkärijoukkoja arktisiin olosuhteisiin. Rovaniemen Ilmatorjuntapatteristo yhdistettiin Jääkäriprikaatiin vuoden 2015 alussa organisaatiomuutosten yhteydessä. Sodankylän yksikkö on varustettu Bandvagn 206 -telakuorma-autoin ja edustaa valmiusprikaatien ohella operatiivisten joukkojen iskukykyä. Asevelvollisuuden suorittaa vuosittain noin 2200 varusmiestä Sodankylän ja Rovaniemen varuskunnissa, suurin osa heistä Sodankylässä Lapin Jääkäripataljoonassa.Lisäksi Jääkäriprikaatiin kuuluu esikunta (E/JPR), Lapin aluetoimisto ja huoltokeskukset Sodankylässä (HKESK1) ja Someronharjulla (HKESK2).
Varuskuntaan kuuluu myös Puolustushallinnon Rakennuslaitoksen Sodankylän aluetoimisto.
Sodankylän varuskunnan vaatetushuolto on muista varuskunnista poiketen ulkoistettu Lindströmin tytäryhtiölle Comforta Oy:lle. Talousvarikon alainen vaatetuskorjaamo lopetti toimintansa varuskunnassa 2000-luvun alkupuolella.
Prikaatin komentajina ovat olleet:
Prikaatin toiminnan alun voidaan katsoa juontavan 19. syyskuuta 1918 perustetusta Terijoen rajavartiopataljoonasta, joka nimettiin tammikuussa 1920 rajapataljoonaksi ja kuukautta myöhemmin Käkisalmen läänin rykmentiksi. Rykmentti lakkautettiin 19. huhtikuuta 1921 ja seuraavana päivänä sen ensimmäisestä pataljoonasta muodostettiin I polkupyöräpataljoona, joka nimettiin muutettiin elokuussa Polkupyöräpataljoona 1.
Polkupyöräpataljoona muutettiin 16. toukokuuta 1936 jääkäripataljoona 1:ksi, joka osallistui talvi- jatko- ja Lapin sotiin. Vaasaan sijoitettu pataljoona sai maakunnallisen nimen 1. tammikuuta 1957, jolloin siitä tuli Pohjanmaan Jääkäripataljoona. Pataljoona siirrettiin 1964 Sodankylään, missä se sai 1. heinäkuuta 1966 nimen Lapin jääkäripataljoona (LAPJP). Pataljoonasta muodostettiin 1. lokakuuta 1979 jääkäriprikaati liittämällä siihen Pohjanmaan tykistörykmentti ja Kainuun prikaatin pioneerikomppania.
Valtioneuvoston puolustuspoliittinen selonteko julkaistiin 13. maaliskuuta 1997. Sen mukaisesti Pohjanmaan tykistörykmentti lakkautettiin 30. syyskuuta 1998, jolloin pohjoisen alueen tykistökoulutus keskitettiin Kainuun prikaatiin.
Jääkäriprikaatiin kuuluivat perustamisesta alkaen erillisyksikköinä kuljetus-, pioneeri- ja viestikomppania, joista muodostettiin 2. tammikuuta 1990 Sodankylän pataljoona. Pataljoona sai vaalittavakseen Lapin alueelta talvisotaan perustetun jalkaväkirykmentti 27:n perinteet. Pataljoonaan kuuluivat esikunta, esikuntakomppania, kuljetuskomppania, viestikomppania ja kertausharjoituskomppania. Esikuntakomppanian muodostivat pioneeri- ja konejoukkue, sotilaspoliisijoukkue ja huoltojoukkue.
Puolustusvoimien vuodesta 2013 alkaen toimeenpantu puolustusvoimauudistus kasvatti joukko-osaston kokoonpanoa, kun Lapin Ilmatorjuntarykmentti ja Rovaniemen aluetoimisto liitettiin osaksi prikaatia. Vuonna 2014 lakkautettiin prikaatiin kuulunut joukkoyksikkö Pohjan jääkäripataljoona osana puolustusvoimauudistusta.
Heikki Fabian Helminen
Heikki Fabian Helminen (1847–1892) oli jyväskyläläinen liikemies. Hän perusti muun muassa sanomalehti Keski-Suomen, josta tuli vuonna 1917 Suomalaiseen yhdistymisen myötä Keskisuomalainen.
Helminen perusti Keski-Suomi-sanomalehden vuonna 1871, jolloin Suomessa ilmestyi muuta 19 sanomalehteä. Hän osti yhdessä lehtorien K. G. Göösin ja Johan Ferdinand Canthin kanssa piirilääkäri W. S. Schildtiltä Jyväskylän kirjapainon, jossa sanomalehteä aloitettiin painamaan. Kirjapaino myytiin samana vuonna Göösin ja Alexander Georg Weilinin (myös jyväskyläläinen opettaja) perustamalle Weilin+Göös-yhtiölle. Keski-Suomen ensimmäinen numero ilmestyi 7. tammikuuta 1871.
Helminen toimi perustamansa lehden päätoimittajana kahteen otteeseen, vuosina 1871–1873 ja 1881–1885.
Puhelin esiteltiin ensimmäisen kerran suurelle yleisölle Philadelphian maailmannäyttelyssä 1876, jossa myös Helminen vieraili. Hän innostui uudesta keksinnöstä ja rakensi vuonna 1878 Muuramessa sijaitsevan maatilansa ja Jyväskylän välille Keski-Suomen ensimmäisen ja yhden koko Suomen varhaisimmista puhelinyhteyksistä. Yhteys ei ollut kovinkaan käyttökelpoinen, mutta se toimi lähtölaukauksena alueen puhelinyhteyksien kehitykselle.
Philadelphian maailmannäyttelyssä esiteltiin myös kirjoituskone. Sellaisenkin Helminen päätti hankkia. Remingtonin kakkosmalli, Suomen ensimmäisen kirjoituskone, saapui Jyväskylään vuonna 1877.
Puhelimen ja kirjoituskoneen hankkiminen kuvaavat Helmisen taipumusta uutuudenviehätykseen. Hänen kerrotaan kuitenkin innostuneen liian monesta asiasta, minkä vuoksi liiketoimet joutuivat vaikeuksiin ja Keski-Suomi-lehti vaihtoi omistajaa nopeasti.
Frankfurtin koulukunta
Frankfurtin koulukunta, usein myös Frankfurtin kriittinen koulukunta on Max Horkheimerin 1930-luvulla aloittama filosofinen ja yhteiskuntateoreettinen koulukunta, jonka keskeisiä edustajia Horkheimerin ohella olivat Theodor Adorno, Herbert Marcuse, Erich Fromm, Leo Löwenthal ja Friedrich Pollock. Myöhemmin johtaviksi teoreetikoiksi ovat nousseet Jürgen Habermas ja Axel Honneth. Koulukunnan keskeisiä taustavaikuttajia olivat esimerkiksi Karl Marx ja Sigmund Freud, joiden ajattelua he yhdistelivät omiin teorioihinsa.
Frankfurtin kriittinen koulukunta kehittyi vuonna 1930 perustetun Institut für Sozialforschung -instituutin piirissä. Se oli osa mannermaisessa filosofiassa vaikuttanutta ns. kriittistä teoriaa. Ilmaisu kriittinen teoria (saks. "Kritische Theorie") on peräisin Horkheimerin ohjelmajulistuksenomaisen artikkelin "Traditionelle und kritische Theorie" (1937) otsikosta. Horkheimer tarkoitti kriittisellä teorialla yhteiskuntateoriaa, joka kritisoi ja pyrkii muuttamaan yhteiskuntaa kokonaisuutena. Näin kriittinen teoria on vastakkainen perinteiselle yhteiskuntateorialle, joka pyrki ainoastaan ymmärtämään tai selittämään (ja sitä kautta tukemaan vallitsevaa) yhteiskuntaa.
Kriittisen teorian pääteoksena pidetään Horkheimerin ja Adornon 1944-1947 laatimaa esseekokoelmaa "Valistuksen dialektiikka".
Maanpaossa Yhdysvalloissa Horkheimer ja Adorno tutkivat totalitäärisiä hallintoja. Toisen maailmansodan jälkeen Horkheimerin ja Adornon töitä alettiin kutsua Frankfurtin koulukunnaksi. Kansallissosialismin kauden jälkeen kriittinen teoria koki merkittävän nousun. Monet Adornon opiskelijoista etsivät rationaalista selitystä kansallissosialistisen ajan tapahtumille. Kriittinen teoria tarjosi tämän. Nykyään kriittisen teorian keskeinen edustaja on Jürgen Habermas.
Kriittisen teorian keskeiset kiinnostuksen kohteet ovat talous, yksilön kehitys ja kulttuuri. Marxilaisista ja psykoanalyyttisistä näkökulmista käsin kriittinen teoria suhtautuu erityisesti "yhteiskuntaan" kriittisesti. Yhteiskuntaa ei pidetä ainoastaan tietyn aikakauden ihmisten kokonaisuutena, vaan pikemminkin niinä olosuhteina, jotka vallitsevat ja hallitsevat yksilöitä. Näin ne muokkaavat ihmisten luonnetta ja toimintamahdollisuuksia suuremmassa määrin, kuin mitä he voivat vaikuttaa yhteiskunnan rakentumiseen. Sosialisaatiolla, joukkotiedotusvälineillä ja massakulttuurilla on tässä keskeinen välittäjän rooli.
Kriittisen teorian mukaan kapitalistisessa yhteiskunnassa lisääntyvän teknistymisen, tieteellisen edistyksen ja tästä seuraavan byrokratisoitumisen takia yksilöt vieraantuvat ja siten yksilön merkitys katoaa. Yksilöiden välisistä suhteista tulee traditionaalisten siteiden löyhtyessä tavaravälitteisiä ja ne muuttuvat entistä enemmän taloudellisiksi vaihtosuhteiksi.
Oppi katsoo, että tästä seuraa täysin hallittu maailma, joka kontrolloi yksilöä sosiaalisesti ja alistaa idealismin, nonkonformismin, epäkonventionaalisuuden ja luovuuden. Kriittinen teoria edellyttää, että filosofialla tulisi olla yhteiskunnassa keskeinen ja käytännöllinen rooli paremman tulevan yhteiskunnan luomiseksi.
Jokohama
Jokohama () on Japanin suurin kunta 3 650 000 asukkaallaan. Jokohama sijaitsee Kanagawan prefektuurissa, Tyynen valtameren rannalla noin 30 km Tokiosta etelään ja muodostaa yhdessä Tokion, Chiban ja Kawasakin kanssa maailman suurimman yhtenäisen kaupunkialueen Suur-Tokion, jossa asuu yli 35 miljoonaa ihmistä (YK:n arvio vuodelta 2007).
Jokohamassa sijaitsee Yokohama Landmark Tower. 70-kerroksisen rakennuksen 69. kerros sijaitsee 273 metrin korkeudessa ja sen Sky Garden on avoinna yleisölle. Siellä sijaitsee myös Nissan-stadion-urheilustadion.
Jokohaman suosituin nähtävyys on vuonna 1859 perustettu kiinalaiskaupunki eli Chūkagai.
Jokohaman kaupunki jakautuu 18 suuralueeseen (). Niistä asukasluvultaan suurin on Kōhoku-ku, pinta-alaltaan vuorostaan Totsuka-ku. Kaupungin ydinalueen muodostavat Naka-ku ja Nishi-ku.
Jokohamalla on kahdeksan ystävyys- tai sisarkaupunkia ympäri maailmaa. Niiden kanssa tehdään yhteistyötä esimerkiksi urheilun, kulttuurin ja teknologian alueilla:Lisäksi Jokohaman satamalla on useita ystävyys-, sisar- tai yhteistyösatamia: Oaklandin satama, Vancouverin satama, Shanghain satama, Dalianin satama, Hampurin satama ja Melbournen satama.
Ansioluettelo
Ansioluettelo (eli "curriculum vitae", "CV") on yleensä työpaikkahakemukseen liitettävä luettelo hakijan aikaisemmista työpaikoista, kouluista, kursseista tms.
Ansioluettelon tarkoitus on antaa mahdollisimman laaja kuva hakijan ominaisuuksista tiiviissä muodossa. Tiivistetyssä muodossa tulisi kertoa kaikki oleellinen henkilöstä ja hänen taustoistaan. Henkilötietojen lisäksi tärkeimmät ansioluettelon osat ovat koulutus, aikaisempi työkokemus sekä kielitaito. Ansioluettelo voi sisältää myös tietoa aikaansaannoksista ja henkilökohtaisista ominaisuuksista. Suomessa myös asevelvollisuuden suorittamisesta voidaan mainita. Jotkut suosittelevat myös työelämässä tarvittavien oleellisten taitojen mainitsemista, kuten ATK-osaaminen. 
CV on suositeltua pitää korkeintaan kaksi sivua pitkänä. Tällöin työnantajan on helppo nähdä olennainen. CV on ainoa liite, joka on tapana liittää työhakemukseen pyytämättäkin. Kaikki muut liitteet lähetetään vain pyydettäessä.
Euroopan neuvosto on luonut yhtenäisen ansioluettelopohjan jonka tarkoitus on yhtenäistää opiskelu- ja työnhakuun käytettyjä asiakirjoja. Tarkoituksena on poistaa ansioluetteloiden paikallisia piirteitä ja tehdä kansainvälisten tehtävien haku helpommaksi yhtenäisellä asiakirjalla. 
Ansioluettelo eli CV (curriculum vitae) esittää oleellisen tiedon tiivistetyssä muodossa. Henkilötietojen lisäksi Europass-ansioluetteloon merkitään koulutus, aikaisempi työkokemus sekä sellaiset henkilökohtaiset tiedot ja taidot, jotka ovat karttuneet uran ja elämän aikana, mutta joista ei ole välttämättä saatu todistusta. 
Europassin käytön voi aloittaa täyttämällä Europass-ansioluettelon. Europass-ansioluettelossa voi esittää taitonsa sekä pätevyytensä, ja ansioluetteloon voi liittää myös muita Europass-asiakirjoja.
Internet on tuonut mukanaan uuden tavan käsitellä työhakemuksia ja CV:itä. On yleistä, että työnantajat ottavat ansioluetteloja ja työhakemuksia vastaan vain sähköisessä muodossa. Tämä on muuttanut tapaa, jolla hakemuksia kirjoitetaan, luetaan ja käsitellään. Monet työnhakijat ovat sitä mieltä, että sähköinen hakemus ikään kuin katoaa mustaan aukkoon, eivätkä yritykset yleensä edes ota missään vaiheessa hakijaan yhteyttä. Hakemuksen toimittaminen henkilökohtaisesti saattaa tuntua sosiaalisista ihmisistä paremmalta vaihtoehdolta, mutta se ei tuo työn saannille mitään takeita.
Visuaalisessa ansioluettelossa on ulkonäköön panostettu perinteistä ansioluetteloa enemmän. Visuaalisen ansioluettelon avulla oman osaamisen, sekä työ- ja koulutushistorian voi ilmottaa perinteistä tekstiä näyttävämmässä muodossa. Visuaalinen ilme on yleensä toteutettu käyttäen esim. logoa, värejä, muotoja ja muita erilaisia design-elementtejä. Sen tarkoituksena on luoda entistä osaavampi ja ammattimaisempi kuva työnhakijasta.
Magma (täsmennyssivu)
Magma on:
Ryhmä (sotilasyksikkö)
Ryhmä on yleensä ryhmänjohtajana toimivan aliupseerin johtama sotilasjoukko. Siihen kuuluu yleensä 5–10 sotilasta. Joissain erikoistehtävissä voi ryhmää johtaa upseeri, jolloin ryhmän jäsenet ovat aliupseereita. Näin voi olla esimerkiksi joissain tiedusteluryhmissä.
Ensimmäisen maailmansodan aikana jalkaväki siirtyi ketjutaktiikasta ryhmätaktiikkaan.
Toisen maailmansodan aikana jalkaväkiryhmään kuului jopa 10–12 sotilasta. Ryhmän pääaseena oli pikakivääri (BAR, Bren) tai kevyt konekivääri (MG-34, Browning M1919A6). Muu miehistö oli aseistettu pulttilukkoisin kiväärein, ja toimi lähinnä tukena ja ammustenkantajina ryhmäaseelle. Ryhmänjohtajalla saattoi olla konepistooli. Kaikki aseet saattoivat käyttää eri patruunaa. Sodan edetessä ryhmien konetuliaseiden määrä kasvoi, ja jopa puolet miehistä aseistettiin konepistoolein. Wehrmacht lisäsi ensimmäisenä toisen konekiväärin etenkin panssarijoukkojen jalkaväelle. Neuvostoliiton iskuarmeijoissa ja joissain Saksan joukoissa aseistettiin koko ryhmä konepistoolein, jolloin myös pikakivääri/konekivääri saattoi olla mukana.
Ryhmällä saattoi olla myös konekivääri, mutta se oli tällöin yleensä ryhmälle konekiväärikomppaniasta alistettu. Tämän konekivääriryhmän miehistö oli Suomessa 6 miestä (ampuja, syöttäjä + 4 ammusmiestä).
Rynnäkkökiväärien käyttöönoton jälkeen sotilaan perusaseena ryhmän koko pieneni 6–8 mieheen tulivoiman kasvaessa. Yhdellä miehellä on edelleenkin konekivääri (Suomessa joko 7,62 KvKK 62 tai PKM-konekivääri). Rynnäkköpanssareita ja panssaroitujen miehistönkuljetusajoneuvoja käyttävien joukkojen ryhmän koko pieneni siihen, mikä ajoneuvoon mahtui. Tätä kompensoitiin joissain armeijoissa ottamalla rynnäkkökivääreiden lisäksi ryhmän aseistukseen toinen konekivääri ryhmän ajoneuvon aseistuksen lisäksi, johon kuuluu raskaita aseita kuten raskas konekivääri, tykki ja ohjuksia.
Ryhmä tai partio on pienin taktinen yksikkö myös aselajeissa, joissa ryhmä toimii tykin tai taisteluajoneuvon käyttäjinä, rakentaa viestiyhteyksiä tai johtaa tulenkäyttöä. Ryhmä voi myös toimia erikoisryhmänä, kuten lääkintäryhmänä. Ryhmän puolustusasemaa kutsutaan "pesäkkeeksi". Pesäke muodostuu yksittäisten taistelijaparien "tuliasemista" ja on osa joukkueensa "tukikohtaa". Ryhmää johtaa "ryhmänjohtaja". Ryhmän lyhenne Suomen puolustusvoimissa on iso R-kirjain ja ryhmänjohtajan puolestaan RJ, sotilasslangilla ryhmyri.
Rykmentti
Rykmentti (lyhenne rykm. tai sotilaskäytössä R) on klassisen kolmijaon mukainen, yleensä kolmesta pataljoonasta koostuva joukkoyksikkö, jota johtaa useimmiten eversti tai everstiluutnantti . Rykmentti ei toimi yksin, vaan vaatii tuekseen divisioonan muiden joukkojen apua.
Nykyään Suomessa perinteistä rykmentin nimeä käyttävät pääsääntöisesti vain rauhan ajan koulutusorganisaatiot, yleensä runsaan pataljoonan vahvuiset aselajirykmentit ja eräät jalkaväkijoukko-osastot. Esimerkki näistä on Pioneerirykmentti. Lisäksi vuoden 2008 alusta on toiminut Maavoimien materiaalilaitoksen alaisuudessa neljä alueellista huoltorykmenttiä.
Suomessa sodan ajan kokoonpanossa maavoimien prikaatiin kuuluu kenttätykistörykmentti, lisäksi on olemassa ilmatorjunta-, rannikko-, pioneeri- ja huoltorykmenttejä. Rykmentin koko on noin 2 000–2 500 henkilöä.
Kari Enqvist
Kari-Pekka Enqvist (s. 16. helmikuuta 1954 Lahti) on Helsingin yliopiston fysikaalisten tieteiden laitoksen teoreettisen fysiikan professori. Enqvist väitteli vuonna 1983 teoreettisesta fysiikasta filosofian tohtoriksi.
Enqvist on toiminut kosmologian professorina Helsingin yliopistossa vuodesta 2001. Enqvist on ollut myös Skepsis ry:n tieteellisen neuvottelukunnan puheenjohtaja. Vuoden 2010 alusta Enqvist on nimitetty viisivuotiseen akatemiaprofessorin virkaan.
Enqvist on Suomen tunnetuimpia luonnontieteellisen maailmankuvan selittäjiä ja tieteen popularisoijia. Hän on kirjoittanut yhdeksän luonnontieteitä kansantajuistavaa kirjaa ja lukuisia artikkeleita. Kirjallisen työn ohella Enqvist on pitänyt yleistajuisia esitelmiä ja ollut usein mukana radion ja television tiedeohjelmissa. Hän on esiintynyt monissa tieteidenvälisissä seminaareissa ja on vakioesiintyjä Tieteen päivillä.
Tuomari Nurmion kappaleessa ”Punainen planeetta” mainittu ”Eno” on Kari Enqvist. Eno oli Nurmion ystäväpiiriin kuuluneen Enqvistin opiskeluaikainen lempinimi.
Enqvist valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2004.
Vieras pääoma
Vieras pääoma (VPO) on yritykseen sijoitettua pääomaa, johon ei yleensä liity omistusoikeutta yrityksessä. Vieras pääoma on tavallisesti velkaa. Velkaan liittyy yleensä takaisinmaksuvelvollisuus ja velvollisuus maksaa korkoa. Vieraan pääoman "vastakohta" on oma pääoma.
Vieraalle pääomalle on ominaista, että sen tuottovaatimus on alhaisempi kuin oman pääoman.
Vieras pääoma kirjataan taseessa osaan "Vastattavaa". Se jaetaan maksuajan mukaan lyhytaikaiseen ja pitkäaikaiseen. Lyhytaikainen vieras pääoma on maksettava takaisin pisimmillään vuoden ja pitkäaikainen vieras pääoma yli vuoden kuluttua.
Ppm
Parts per million, lyhenne ppm, on prosentin ja promillen kaltainen suhteellinen suhdeyksikkö, joka ilmaisee, kuinka monta miljoonasosaa jokin on jostakin.
Ympäristömyrkkyjen ohjearvot, kuten suurin sallittu pitoisuus maaperässä, hengitysilmassa, juomavedessä tai ravinnossa, ilmoitetaan usein ppm:inä.
Esim. massassa ppm tarkoittaa samaa kuin mg/kg eli milligrammaa kilogrammassa.
Parts per billion eli ppb on toinen yleisesti käytetty suhdeyksikkö, joka vastaa miljardisosaa, eli yksi tuhannesosa ppm:stä.
Parts per trillion eli ppt on suhdeyksikkö, joka vastaa biljoonasosaa, eli yksi tuhannesosa ppb:stä.
Tilavuusosuuksia massapitoisuuksiksi muunnettaessa voidaan käyttää paineena esimerkiksi yhtä ilmakehää eli 101,3 kPa ja lämpötilana 20 °C. Näissä olosuhteissa on useimpien kaasujen moolitilavuus riittävällä tarkkuudella 24,1 litraa. Massapitoisuus lasketaan tilavuusosuudesta seuraavasti:
Massapitoisuus (mg/m³) = (Molekyylimassa (g/mol) / 24,1) × Tilavuusosuus (ppm)
Pulsari
Pulsari on eräs niin sanottu tähdenjäänne, neutronitähti, joka on syntynyt Aurinkoamme huomattavasti massiivisemman tähden supernovaräjähdyksessä. Tähden uloimmat osat ovat räjähtäneet ympäröivään avaruuteen ja jäljelle jääneet sisusosat energiatuoton loppuessa luhistuvat oman painovoimansa alla äärimmäisen tiheään tilaan. Tässä tilassa atomien rakenne on murskaantunut pelkiksi neutroneiksi ja muiksi alkeishiukkasiksi. Pulsarin pieneksi romahtanut läpimitta (10–15 km) on säilyttänyt silti romahtaneen osan pyörimismäärän. Läpimitan kutistuessa nyt lähes olemattomiin, pyörimisnopeus on kasvanut huikeisiin lukuihin (useita kierroksia sekunnissa). 
Nuorimmilla pulsareilla pyörimisnopeus on suurimmillaan, mutta se hidastuu hitaasti vuosimiljoonien kuluessa.
Nopeimmin pyörivä pulsari, PSR J1748-2446ad sijaitsee 28 000 valovuoden päässä Jousimiehen tähdistön suunnassa. Pulsari pyörii 716 kertaa sekunnissa itsensä ympäri.
Valtavasta painovoimastaan huolimatta pulsari ei pysy enää pallomaisena, vaan huikea pyörimisnopeus ja keskipakoisvoima venyttää sen litistyneeksi palloksi, ellipsoidiksi. 
Pulsarin voimakas magneettikenttä lähettää avaruuteen sähkömagneettista säteilyä pyörivän majakan tavoin. Taajaan sykkivistä pulsseista se on löydettykin ja nimensäkin saanut. Ensimmäinen pulsari PSR 1919+21 löydettiin Ketun tähdistöstä vuonna 1967.
Sen jälkeen niitä on löydetty jo satoja.
Kun pulsarin luonnetta ei vielä tunnettu, taivaan tietystä pisteestä tulevat nopeat, säännöllisinä jatkuvat merkkipulssit luultiin aluksi vieraan sivilisaation lähettämiksi yhteydenottoyrityksiksi muille sivilisaatioille.
Pulsarin pulssit syntyvät neutronitähden pyöriessä nopeasti akselinsa ympäri.
HIFK
HIFK eli Idrottsföreningen Kamraterna, Helsingfors r.f. (Helsingfors IFK) on vuonna 1897 perustettu helsinkiläinen urheiluseura. Suomen yhtäjaksoisesti toimineista IFK-seuroista HIFK on vanhin. Sen lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, jääkiekko, jääpallo, kaukalopallo, keilailu, käsipallo, salibandy, yleisurheilu, golf ja elektroninen urheilu. Jäseniä HIFK:ssa on yli 2 800. Seuran tunnetuimpia urheilijoita ovat pikajuoksijat Erik Wilén ja Bertel Storskrubb ja kestävyysjuoksija Nina Holmén. Seura on tunnettu myös perinteikkäistä jalkapallo- ja jääkiekkojoukkueistaan. Seuran jalkapallojaoston tunnetuimpia pelaajia ovat Åke Lindman, Frans Karjagin ja Anders Westerholm. Jalkapallossa seura on voittanut yhteensä seitsemän Suomen mestaruutta. Myös IFK:n jääkiekon SM-liiga-joukkueella on ollut monta tunnettua pelaajaa, ja se kuuluu Suomen menestyksekkäimpiin seitsemällä mestaruudellaan.
Seura perustettiin 1897 Svenska Reallyceumin oppilaiden Georges Doubitskyn ja hänen ystäviensä aloitteesta Helsingin Kruununhaassa. Se on aktiivisesti osallistunut useiden lajiliittojen sekä kattojärjestöjen perustamiseen. Perusarvoikseen seura ilmoittaa seuraavat: kestävyys ("Ihärdighet"), valmius ("Färdighet"), voima ("Kraft") ja toveruus ("Kamratskap").
HIFK:n jaoksia ovat mm.
Demilitarisointi
Demilitarisointi (, DMZ), jonka vastakohta on militarisointi tai remilitarisointi (uudelleen aseistaminen), tarkoittaa jonkin maantieteellisen alueen tyhjentämistä sotilaista, ampumatarvikkeista, aseista ja muusta sotilaallisesta aineksesta. Esimerkiksi Ahvenanmaa sekä Etelä- ja Pohjois-Korean välinen raja on demilitarisoitu Kansainliiton tai YK:n päätöksellä.
Demilitarisoidulla alueella on yleensä YK:n sotilaita valvomassa rajan sotilaallista koskemattomuutta, esimerkiksi Kyproksen tasavallan ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan välillä tai Koreoiden rajalinjalla. Demilitarisointi on nykyään harvinaista, sillä sodankäynti on muuttunut lähinnä sissisodaksi. 1950–1970-luvuilla demilitarisointi oli vielä yleistä.
Demilitarisointi muodostaa käytännössä niin sanotun demilitarisoidun vyöhykkeen kahden tai useamman ryhmittymän välillä. Demilitarisoinnilla saatetaan tarkoittaa myös sotilaskäytön muuntamista siviilikäyttöön tai puolueetonta aluetta eli neutraalia vyöhykettä. Yleensä alueet demilitarisoidaan jonkin sopimuksen nojalla, esimerkiksi Reininmaan demilitarisointi 1930-luvulla oli Locarnon sopimuksen takaamus.