hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Crusader (panssarivaunu)
Cruiser Tank Mk.VI Crusader (A15) oli yksi brittien oman mittapuun mukaan nopeista, ns. cruiser-tankeista toisen maailmansodan aikana. Etenkin Pohjois-Afrikan sotaretken aikana se oli tärkein brittitankki. Vaunua valmistettiin yli 5300 kappaletta ja malli lieneekin yleisin toisessa maailmansodassa käytetty brittitankki.
Cruiser-konsepti (risteilijä) oli brittiläisten maailmansotien välillä kehittämän panssarivaunuluokka. Kuten vastaavat laivat, risteilijäpanssarivaunut olivat nopeita ja se oli suunniteltu toimimaan itsenäisesti panssariyhtymissä. Ne tunnettiin myös ratsuväkitankkeina, sillä niitä käytettiin enemmän tai vähemmän samalla tavalla kuin ennen käytettiin ratsuväkeä. Jalkaväen tueksi kehitettiin taas raskaita ja hitaita ns. jalkaväkivaunuja (Infantry Tank). Kun vihollisen rintamaan oli saatu läpimurto, cruiserien oli tarkoitus edetä nopeasti vihollisen selustaa ja hyökätä huoltolinjoja ja viestiliikennettä vastaan. Nopeudella oli siten pääasiallinen paino ja panssarointi oli vastaavasti kevyt.
Vuonna 1939 Nuffield Mechanization and Aero tarjoutui valmistamaan vielä suunnitteluasteella olevan A13 Mk III Cruiser Mk V Covenanter -vaunua. Nuffield kuitenkin piti omaa versiotaan parempana ja sille annettiin nimi Cruiser Tank VI Crusader ja pääesikunnan nimitys A15. Crusaderia pidetään usein Covenanterin seuraajana, vaikka se tosiasiassa oli rinnakkainen malli.
Crusader oli suunniteltu ennen sotaa nopeaksi vaunuksi, mutta käytännössä se 43 km/h:n huippunopeudellaan oli vain hieman saksalaisten päätyyppiä Panzerkampfwagen IV:tä nopeampi. Kaiken lisäksi se oli Mk. II-malliin asti aseistettu heikolla 40 mm Q.F. 2-pounder-tykillä, kevyesti panssaroitu ja kärsi mekaanisista ongelmista. Tykille ei saatu toimitettua ikinä sirpalekranaattia. Vuoden 1942 aikana tuotantoon tulleessa ja toiseen El Alamein taisteluun ehtineessä Crusader Mk. III-mallissa oli kuitenkin jo merkittävästi tehokkaampi 57 mm Q.F. 6-pounder-kanuuna.
Crusaderit osallistuivat ensi kertaa operaatio Battleaxeen ja olivat tärkeässä asemassa operaatio Crusaderiin asti, joka nimettiin vaunun mukaan. Saksalaiset ja italialaiset joukot kehittivät kuitenkin tehokkaan menetelmän Crusaderin voittamiseksi: joukot vetäytyivät panssarintorjuntatykkien taakse ja hyökkääjä tuhottiin tykistöllä. Ilman sirpalekranaattia ja konekiväärien kantomatkan ulkopuolella Crusader ei voinut mitään tykeille.
Pohjois-Afrikan kampanjan päätyttyä ja parempien vaunujen, kuten M4 Shermanin ja Cromwellin käyttöönoton jälkeen Crusaderit jäivät toisisijaisiin käyttötarkoituksiin, kuten ilmatorjuntavaunuiksi tai tykinvetäjiksi. Näissä tehtävissä vaunuja käytettiin sodan loppuun.
Zdravljica
"Zdravljica" ("Kippis") slovenialaisen runoilijan France Prešerenin kuuluisa runo. Runo on kirjoitettu vuonna 1844. Vuodesta 1991 se on ollut Slovenian kansallislaulu. Laulu on alun alkaen kirjoitettu, ikään kuin se olisi viininkorjuujuhlaa ylistävä juomalaulu, mistä hymnin erikoinen nimi. Toisaalta runo tuo esiin sloveenien isänmaanrakkauden ja vapauden kaipuun.
1844 sensuuri ei sallinut runoa julkaistavaksi. Prešeren itse yritti myöhemmin julkaista sen teoksessaan Poezije ("Runot"). Hän jätti kuitenkin pois runon kolmannen säkeistön ("V sovražnike 'z oblakov / rodú naj naš'ga treši gróm"), jota hän itse arveli runon kieltämisen syyksi. Tosiasiassa sensuuri kuitenkin pelkäsi neljännen säkeistön ("Edinost, sreča, sprava / k nam naj nazaj se vrnejo") panslavistista tunnelmaa, ja kieltäytyi edelleenkin hyväksymästä sitä. Itävallan kansleri Metternichin ja maaliskuun vallankumouksen jälkeen Zdravljica julkaistiin lehdessä Novice ("Uutiset") 26. huhtikuuta 1848.
Prešerenin runolla on ollut suuri merkitys Slovenian historiassa, erityisesti vuosien 1941–1945 saksalaismiehityksen aikaan, jolloin Zdravljica oli vastarintaliikkeen käyttämä vapauslaulu. Laulu kohosi uudestaan suosioon Jugoslavian hajoamisen yhteydessä. 27. syyskuuta 1989 Slovenian parlamentti julisti laulun kansallislauluksi, ja päätös vahvistettiin 29. maaliskuuta 1990. Tällöin kansallislauluksi täsmennettiin Zdravljican 7. säkeistö, johon Stanko Premrl sävelsi samannimisen koraalin. Tästä tuli kansallislaulun sävelmä.
Zdravljicalla on omintakeinen, carmina figurataksi kutsuttu runomuoto. Runon sanat on kirjoitettu tiettyyn muotoon keskitetysti, niin että sanat muodostavat viinipikarin muodon. Täten runo ei ole vain kirjallinen, vaan myös visuaalinen taideteos.
Mainittakoon kuriositeettina, että 1990-luvun alkupuolella myös suosittu rock-yhtye Lačni Franz ("Nälkäinen Franz") levytti Zravljican.
Laseretäisyysmittari
Laseretäisyysmittari on laite, jolla mitataan kohteiden etäisyyksiä käyttäen apuna laservaloa. Laseretäisyysmittareita on erityyppisiä ja ne sopivat eri käyttötarkoituksiin. Tarkat etäisyysmittaukset ovat tarpeellisia esimerkiksi rakennus- ja maanmittauksessa, geodesiassa ja asejärjestelmissä. Laitteella pystytään mittaamaan pisteitä koskematta kohteeseen. Tuloksena on kolmiulotteinen pistepilvi. Mittalaitteessa on nollapiste, josta lähtee liikkeelle lasersäde, jonka avulla mitataan kohteen etäisyys mittalaitteesta.
Geodesiassa käytetään esimerkiksi maapallon muodon mittaamiseen satelliittilasereita, maahan asennettuja laserlaitteita, joiden säde heijastuu satelliittiin asennetusta heijastimesta. Niillä voidaan mitata satojen kilometrien korkeudessa kiertävän satelliitin etäisyys jopa senttimetrien tarkkuudella .
Hymnografia
Hymnografia tarkoittaa suunnilleen samaa kuin kirkkorunous. Näin ollen hengellisen musiikin sanoitus on sen keskeisin osa. Hymnologian esitetään syntyneen Bysantissa keskiaikana. Ilmeisesti syyrialaista syntyperää oleva ortodoksinen pyhimys Romanos Melodos, joka lienee kuollut vuoden 555 paikkeilla, mainitaan hymnografian keskeisenä kehittäjänä.
Termiä hymnologia on pidetty suunnilleen samaa tarkoittavana, ei välttämättä ortodoksisuuteen liittyvänä, ja se selittää myös virsien musiikillista puolta.
Paul Gilbert
Paul Brandon Gilbert (s. 6. marraskuuta 1966, Carbondale, Illinois) on yhdysvaltalainen kitaristi ja muusikko. Hän on tullut tunnetuksi yhtyeissä Mr. Big ja Racer X.
Gilbert soitti nuoruudessaan lukuisissa yhtyeissä. Ensimmäinen tunnettu yhtye oli vuonna 1985 perustettu Racer X, josta Gilbert lähti vuonna 1988, mutta jonka hän myös kokosi jälleen yhteen vuonna 1999. Gilbert soittaa myös Beatles-covereita soittavassa Yellow Matter Custard -kokoonpanossa, jossa soittaa muun muassa Dream Theaterin entinen rumpali Mike Portnoy.
Yhdessä basistilegenda Billy Sheehanin kanssa Gilbert perusti vuonna 1989 Mr. Bigin. Gilbert on mukana yhtyeen viidellä studio- ja viidellä livealbumilla. Hän jätti yhtyeen vuonna 1996 keskittyäkseen soolouraansa.
Gilbert on yhteistyössä kitaravalmistaja "Ibanezin" kanssa, ja käyttää "Ibanezin" "Paul Gilbert Signature" -sarjan "PGM"-kitaroita ja vaihtelevia Ibanezin muita malleja. Paul Gilbert käytti 80-luvulla kelluvilla "Edge"- ja "Kahler"-talloilla varustettuja kitaroita.
Cromwell (panssarivaunu)
A27M Cruiser Tank VIII Cromwell oli yksi brittien menestyneimmistä nopeista, ns. cruiser-tankeista toisen maailmansodan aikana. Se oli ensimmäinen brittipanssarivaunu, jossa yhdistyivät kunnollinen tykki, hyvä liikkuvuus ja kohtuullinen panssarointi. Sodan loppuvaiheissa Cromwell oli brittien yleisin panssarivaunu ja se korvasi Shermanin joissakin yksiköissä. Cromwellista kehitettiin edelleen Comet. Cromwell nimettiin Englannin sisällissodan johtajan Oliver Cromwellin mukaan.
Cromwellin pääaseistuksena oli O.Q.F 75 mm, joka oli vanha 57 mm O.Q.F 6-pdr sovitettuna ampumaan yhdysvaltalaisen M3:n 75 mm:n ammusta. Tykki pystyi ampumaan myös sirpalekranaattia, mikä oli sitä edeltävän Crusaderin suurin puute. Tykki ei kuitenkaan ollut yhtä tehokas panssarivaunuja vastaan kuin 6-naulainen tai Shermanin Firefly-muunnokseen asennettu 76,2 mm:n 17-naulainen.
Nasi lemak
Nasi lemak on Bruneissa, Malesiassa ja Singaporessa yleinen riisiä, pandania ja kookosmaitoa yhdistävä ruokalaji. Sitä kutsutaan Malesian epäviralliseksi kansallisruuaksi. Indonesiassa on samankaltainen ruokalaji, jota kutsutaan "nasi uduk".
Britten-Norman
Britten-Norman (virallinen nimi Britten-Norman Group, josta lyhenne BNG) on brittiläinen lentokonevalmistaja. Yritys on Britannian viimeinen itsenäinen lentokonevalmistaja. Yritys on perustettu vuonna 1953.
Yrityksen osti vuonna 2000 Zawawin perhe Omanin sulttaanikunnasta.
Britten-Norman on myynyt yli 1 250 lentokonetta. Sen ainoa tehdas on Bembridgessä Wightsaarella. Osa koneista on koottu Romaniassa. Tunnetuimmat koneet ovat Britten-Norman Islander, jonka sotilasversio on Britten-Norman Defender, ja kolmimoottorinen Britten-Norman Trislander, joilla kaikilla on ollut kyky nousta lyhyiltä kentiltä (STOL). Niitä on käytetty muun muassa saarten väliseen liikenteeseen Britteinsaarilla. Koneita on käytetty kalastuksen valvontaan ja poliisitehtäviin. Islander on Britannian maavoimien ainoa kiinteäsiipinen ilma-alus.
John Britten ja Desmond Norman kehittivät kasvintorjunta-aineiden levityslaitteita 1960-luvun alussa. Muutettuaan Wightsaarelle he alkoivat suunnitella lentokoneita. Heillä oli molemmilla De Havillandin antama koulutus lentokoneiden suunnitteluun. He tuottivat menestyneen "BN-2 Islander" -koneen lisäksi epäonnistuneet "BN-1 Finibee" ja "BN-3 Nymph" -koneet.
1960-luvulla he myös kehittivät ilmatyynyalusta tytäryrityksessä nimeltä Cushioncraft Ltd. CC1 oli yhtiön toinen onnistunut ilmatyynyalus. 1970-luvulla tytäryritys myytiin British Hovercraft Corporationille.
Yhtion omistajuus on vaihdellut vuosien saatossa. Fairey osti sen vuonna 1972 ja myi sen Oerlikon-Buhlelle (joka omisti Pilatus Aircraftin Sveitsissä). Kaupan seurauksena yhtiön nimi oli hetken aikaa "Pilatus Britten-Norman".
Presbyteriaaninen kirkko
Presbyteriaaninen kirkko on reformoiduista kirkkokunnista varsinkin Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa käytetty nimitys. Termiä "presbyteriaanit" käytettiin ensin Skotlannin kirkon jäsenistä, ja se johtuu kirkon "presbyteerisestä kirkkojärjestyksestä", jossa maallikot eli presbyteerit muodostavat samanarvoisina pappien kanssa "presbyteerioiksi" kutsuttuja kirkollisia hallintoelimiä. Presbyteerioita on kirkollisen hallinnon kaikilla tasoilla paikallisseurakunnista valtakunnalliseen kirkkoon saakka. Presbyteriaaninen kirkkojärjestys vallitsee useiden muidenkin maiden reformoiduissa kirkoissa.
The Stone Roses (albumi)
The Stone Roses on samannimisen manchesteriläisyhtyeen vuonna 1989 julkaistu rock-levy. Se on The Stone Rosesin kaupallisesti parhaiten menestynyt albumi. Kitaristi John Squire on tehnyt albumin kannen itse. Hittikappale "Fools Gold" julkaistiin singlenä vasta albumin jälkeen, mutta oli mukana Yhdysvaltalaisessa albumiversiossa, koska se julkaistiin siellä myöhemmin.
Kaikki kappaleet tehnyt Ian Brown ja John Squire.
CD 1:
CD 2:
[*]=Ei alkuperäisellä albumiversiolla
Marija Kirilenko
Marija Jurjevna Kirilenko (, s. 25. tammikuuta 1987 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen tennisammattilainen, joka on korkeimmillaan ollut maailmanlistalla sijalla 10, kesäkuussa 2013. Hän on yltänyt Grand Slam -tasolla parhaimmillaan puolivälieriin. Tämä tapahtui Australian avoimissa 2010, Wimbledonissa 2012 sekä Ranskan avoimissa 2013. Neljännelle kierrokselle hän on selviytynyt Ranskan avoimissa vuosina 2010 ja 2011 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2011. Kolmannelle kierrokselle hän on yltänyt viisi kertaa Yhdysvaltain, neljästi Australian ja kolme kertaa Ranskan avoimissa. Ammattilaisurallaan Kirilenko on voittanut kuusi kaksinpeliturnausta: China Openin 2005, Sunfeast Openin 2007 ja vuoden 2008 Estorilin, Barcelonan, Soulin ja vuoden 2013 Pattayan turnaukset. Lisäksi hän on voittanut 12 WTA-kiertueen nelinpeliturnausta.
Kirilenko aloitti tenniksen seitsenvuotiaana isänsä Jurin tutustutettua hänet lajiin Moskovassa. Vuonna 2002 hän voitti Canadian Openin ja US Openinkin juniorisarjat.
Kirilenko seurusteli NHL-tähti Aleksandr Ovetškinin kanssa, mutta he erosivat kesällä 2014. Tammikuussa 2015 Kirilenko meni naimisiin Aleksei Stepanovin kanssa. Kirilenko synnytti lapsen heinäkuussa 2015.
John Squire
John Squire (s. 24. marraskuuta 1962) on brittiläinen rockmuusikko, joka tunnetaan parhaiten 1990-luvun rockyhtye The Stone Rosesin kitaristina ja keulakuvana. Squire joutui lähtemään yhtyeestä vuonna 1996 rajun kokaiininkäyttönsä takia. Yhtye hajosi myöhemmin samana vuonna. Squiren soittotyyli on saanut paljon vaikutteita muun muassa Jimmy Pagen bluesvaikutteisista hard rock -riffeistä ja -sooloista sekä Jimi Hendrixin funktyyppisestä riffittelystä. Squire käyttää myös paljon wah-wah-efektiä esimerkiksi kitarasooloissaan.
Squire perusti The Seahorses -yhtyeen, joka hajosi pari vuotta debyyttialbuminsa jälkeen vuonna 1999. Oasis-yhtyeen laulaja Liam Gallagher teki Squiren kanssa yhden kappaleen yhdessä kyseisellä albumilla. Nykyään Squire on soolouralla ja maalailee tauluja. Hän maalasi kannen The Stone Rosesin debyyttialbumiin "The Stone Roses" ja moniin muihin yhtyeen julkaisuihin.
Breaking the Waves
Breaking the Waves on Lars von Trierin vuonna 1996 valmistunut elokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat 1970-luvun Skotlannin Ylämaille. Elokuva kertoo skotlantilaisen Bess McNeillin tarinan. Oman yhteisönsä ja kalvinistisen kirkon paheksunnasta huolimatta Bess menee naimisiin öljynporauslautalla työskentelevän Janin kanssa. Bess on jokseenkin yksinkertainen, ja hänen onkin vaikeaa elää ilman Jania tämän ollessa töissä lautalla. Bess rukoilee Janin tulevan takaisin, ja kun Jan sitten palaa halvaantuneena työonnettomuuden seurauksena, Bess uskoo sen olevan hänen syytään. Koska Jan ei pysty enää rakastelemaan, hän kehottaa Bessiä harrastamaan seksiä muiden miesten kanssa ja kertomaan hänelle yksityiskohdat. Bess alkaa pian uskoa, että toteuttaa teoillaan Jumalan toiveita.
Elokuvan käsikirjoittivat Lars von Trier, Peter Asmussen ja David Pirie (ei mainittu lopputeksteissä), von Trier myös ohjasi elokuvan. Elokuvan pääosissa ovat Emily Watson (Bess) ensimmäisessä elokuvaroolissaan ja Stellan Skarsgård (Jan).
Elokuvassa voi havaita Dogma 95 -julistuksen vaikutuksia, ja von Trier onkin kyseisen dogmaliikkeen perustajajäseniä. "Breaking the Waves" -elokuvaa kutsutaan usein harhaanjohtavasti Dogma 95 -elokuvaksi, vaikka se rikkoo useita julistuksen sääntöjä. Dogma 95:ssä esimerkiksi korostetaan oikeiden kuvauspaikkojen käyttämistä, mutta suurin osa "Breaking the Waves" -elokuvan todentuntuisista kuvauspaikoista on itse asiassa rakennettu studioon.
"Breaking the Waves" palkittiin Grand Prix -palkinnolla vuoden 1996 Cannesin elokuvajuhlilla ja se voitti kolme Euroopan elokuva-akatemian Felix-palkintoa vuonna 1996 (paras eurooppalainen elokuva, paras eurooppalainen naisnäyttelijä (Watson) ja kriitikkojen valinta parhaaksi eurooppalaiseksi elokuvaksi). Emily Watson oli ehdolla roolistaan myös vuoden 1996 parhaan naisnäyttelijän Oscarin ja vuoden 1997 BAFTA-palkinnon saajaksi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Viron markka
Viron markka () oli Viron rahayksikkö vuosina 1919–1928. Viron markka oli sidoksissa Saksan markkaan. Yksi Viron markka oli sata penniä. Viron markka korvattiin Viron kruunulla vuonna 1928 siten, että sata Viron markkaa oli yksi Viron kruunu.
Jim Broadbent
Jim Broadbent (s. 24. toukokuuta 1949 Lincoln, Englanti) on englantilainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Häntä pidetään yhtenä elokuvateollisuuden luotettavimmista luonnenäyttelijöistä.
Broadbent syntyi Lincolnissa huonekalujentekijän ja kuvanveistäjän perheeseen. Hänen kaksoissiskonsa kuoli synnytyksessä. Valmistuttuaan vuonna 1972 London Academy of Music and Dramatic Artista Broadbent aloitti näyttelijän uransa teatterissa.
Ensimmäisen elokuvaosansa Broadbent sai Jerzy Skolimowskin elokuvasta "Huuto", jossa hänellä oli hyvin pieni rooli. Seuraavaksi hän näytteli muun muassa Terry Gilliamin elokuvissa "Aikavarkaat" ja "Brazil – tämän hetken tuolla puolen". Broadbent todisti taitonsa luonnenäyttelijänä muun muassa elokuvissa "The Crying Game", "Ihana huhtikuu", "Luotisade Broadwaylla" ja "Kätkijät".
Vuosi 2001 oli Broadbentin todellinen läpimurto, sillä hän näytteli kolmessa menestyneessä elokuvassa: "Bridget Jones – elämäni sinkkuna", "Moulin Rouge!" ja "Iris". Viimeksi mainitusta elokuvasta Broadbent voitti sekä Oscarin että Golden Globen parhaasta miessivuosasta. Lisäksi hänellä on muun muassa Bafta-palkinto parhaasta miessivuosasta elokuvasta "Moulin Rouge". Broadbent on esiintynyt myös elokuvissa "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" ja "Gangs of New York".
Second Coming
Second Coming on brittiläisen rock-yhtyeen The Stone Rosesin toinen albumi, se julkaistiin vuonna 1994 (Yhdysvalloissa vuoden 1995 alussa) ja sitä odotettiin jo vuosina 1991-1993, koska debyyttialbumi "The Stone Roses" julkaistiin jo vuonna 1989, joka on näihin päiviin saakka yhtyeen parhaimmaksi kutsuttu albumi, joten odotukset odotetusti olivat hyvin korkeat ja mm. hittisingle "Love Spreads" enteili vielä parempaa albumia. Albumi oli myös odotettu sen takia, koska yhtye ei ollut aktiivisesti esiintynyt sitten vuoden 1990. "Second Coming" oli kuitenkin hehkutuksesta huolimatta kriitikoiden mielestä suuri pettymys eivätkä kaikki fanit sulattaneet albumia, koska albumin sanoitukset eivät olleet "älykkäitä" ja sisälsi liikaa rock-kliseitä, kaikesta tästä huolimatta "Breaking Into Heaven", "Ten Storey Love Song", "Begging You" ja varsinkin "Love Spreads" kappaleista tuli hittejä. Jotkut yhtyeen fanit pitävät kuitenkin albumia debyyttialbumia parempana.
Eurovision laulukilpailu 1957
Eurovision laulukilpailu 1957 järjestettiin 3. maaliskuuta 1957 Saksan liittotasavallassa Frankfurtissa "Großer Sendesaal des Hessischen Rundfunks" -nimisessä salissa. Laulukilpailu oli historian toinen. Illan emäntänä toimi Anaid Plikjan. Tästä vuodesta lähtien jokainen kilpailijamaa lähetti laulukilpailuun vain yhden laulun. Myös äänestykset ovat olleet aina vuodesta 1957 lähtien julkisia. Tästä vuodesta lähtien on myös seuraavan vuoden kilpailu pidetty edellisen vuoden voittajamaassa poikkeuksia lukuun ottamatta. Jokaisen maan tuomaristot ovat kokoontuneet omassa maassa, ja ne antoivat pisteet suorassa lähetyksessä puhelimitse. Oman maan edustussävelmää ei saanut äänestää. Vuonna 1957 Eurovision laulukilpailuihin osallistuivat ensimmäistä kertaa Iso-Britannia, Tanska ja Itävalta.
Laulukilpailun voitti Alankomaat Corry Brokkenin esittämällä laululla ”Net als toen”. Voittosävelmästä ei tullut suurta menestystä, mutta sen sijaan kolmanneksi sijoittuneen Tanskan laulu ”Skibet skal sejle i nat” nousi suureksi ikivihreäksi. Laulusta muistetaan myös kohua herättänyt esitys, joka huipentui solistien 11 sekuntia kestävään suudelmaan. Kohtaus herätti kohua erityisesti konservatiivisissa katolisissa valtioissa.
Sekä euroviisujen historian pisin että 1900-luvun lyhyin kilpailukappale esitettiin vuonna 1957. Lyhyin oli Ison-Britannian 1 minuutin ja 52 sekuntia kestänyt ”All”. Pisin taas oli Italian 5 minuuttia ja 9 sekuntia kestänyt ”Corde Della Mia Gitarra”.
Kilpailussa ei poikkeuksellisesti ollut lainkaan väliaikanumeroa, vaan viimeisen laulun jälkeen soitettiin heti eri maihin, joiden raadit julkistivat äänensä.
Osa maista valitsi oman kapellimestarin johtamaan orkesteria maan esitykselle. Isäntämaan ylikapellimestari Willy Berking johti Saksan lisäksi myös Belgian, Luxemburgin ja Sveitsin kappaleet.
Vuonna 1957 jokaisella maalla oli kymmenhenkinen tuomaristo, jonka jokainen jäsen antoi äänen omalle suosikkilaululleen. Jokaisella maalla oli siis käytettävissään kymmenen ääntä. Idea otettiin Ison-Britannian karsinnasta kilpailuun.
Appenzell Innerrhoden
Appenzell Innerrhoden on Sveitsin kantoni maan koillisosassa. Kantoni on asukasluvultaan maan pienin noin 16 000 asukkaallaan. Kantonin pinta-ala on 172 neliökilometriä.
Kantoni rajoittuu Sankt Gallenin ja Appenzell Ausserrhodenin kantoneihin. Kantonin korkein kohta on Säntisvuori (2 502 m mpy.) Appenzellin kantonien rajalla, alueen lounaisnurkassa.
Appenzell Innerrhodenin kantoni syntyi vuonna 1597, kun Appenzellin kantoni jakaantui uskonnollisista syistä kahtia katoliseen "Land Appenzell der inneren Rhodeniin" (nykyisin Appenzell Innerrhoden) ja protestanttiseen "Land Appenzell der äussern Rhodeniin" (nykyisin Appenzell Ausserhoden).
Appenzell Innerrhodenin naiset saivat vuonna 1990, viimeisenä Sveitsissä, äänioikeuden kantonitasolla, kun liittovaltion tuomioistuin tulkitsi paikallisen lainsäädännön perustuslain vastaiseksi.
Appenzell Innerrhoden jakaantuu kuuteen hallintoalueeseen (). Hallintoalueen toiminta vastaa paljolti muualla Sveitsissä kuntien toimintaa, joten hallintoalueet rinnastetaan usein kuntiin. Appenzell Innerrhodenin hallintoalueiden asukasluvut ja pinta-alat ovat seuraavat: 
Kantonin keskuspaikka on Appenzellin kylä.
Kantonin ylin päättävä elin on kansankokous (), joka kokoontuu vuosittain Appenzellin kylän keskusaukiolle (). Kokoukseen on osallistumisoikeus kaikilla 18 vuotta täyttäneillä kantonissa asuvilla Sveitsin kansalaisilla. Heitä on noin 13 000 henkilöä. Kansankokouksessa valitaan tärkeimmät virkamiehet, muun muassa kantonin oikeusistuimen jäsenet, sekä tehdään kantonin tärkeimmät talouspäätökset.
Maataloudella on vahvat perinteet Appenzellin kantoneissa: kantonin maa-alasta yli puolet maatalouskäytössä ja työpaikoista 12 prosenttia (vuonna 2014) alkutuotannossa.
Appenzeller-juusto on peräisin Appenzellin alueelta. Appenzell on myös perinteistä tekstiilintuotantoaluetta, etenkin pellavaa tuotettiin 1500-luvulta aina 1920-luvulle asti.
Suuret liikenneväylät (moottoritie A1 pohjoisessa ja A13 idässä sekä päärautatiet) ohittavat kantonin, mutta pienten etäisyyksien ansiosta liikenneyhteydet ovat hyvät. Appenzeller Bahnen AG on alueellinen rautatieyhtiö.
Marcia Gay Harden
Marcia Gay Harden (s. 14. elokuuta 1959 La Jolla, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Flubber – maailman mahtavin mönjä", "Menneisyyden ote", "Pollock" ja "The Mist – Usva" Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla roolistaan elokuvassa "Pollock", joka kertoo amerikkalaisista taiteilija Jackson Pollockista. Harden oli ehdolla parhaasta naissivuosasta myös elokuvasta "Menneisyyden ote".
Hän oli naimisissa Thaddaeus Scheelin kanssa vuosina 1996–2012. Heillä on kolme lasta.
Väinö Raudaskoski
Väinö Matias Raudaskoski (27. maaliskuuta 1923 Nivala – 23. toukokuuta 2013 Nivala) oli suomalainen kansakoulun käynyt maanviljelijä. Hän työskenteli myös Kalajokilaakson ammatillisen kurssikeskuksen talouspäällikkönä ja MTK:n Pohjois-Pohjanmaan liiton järjestökonsulenttina. Hän toimi Keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1975–1987. Raudaskoski valittiin eduskuntaan Oulun läänin vaalipiiristä.
Kritias
Kritias (460–403 eaa.) oli Ateenaa hallinneen kolmenkymmenen tyrannin johtaja, ja yksi väkivaltaisimmista tyranneista. Hänet liitettiin usein yhteen Sokrateen kanssa, ja tämä oli yksi seikoista, joka pidätteli Sokratesta osallistumasta politiikkaan. Hän oli myös Platonin eno.
Kritias tunnettiin myös tragedioistaan, elegioistaan ja proosateoksistaan. Hänen teoksestaan "Sisyfos" on säilynyt katkelmia. Siinä hän julistaa, että usko jumaliin on vain ovela keino massojen pitämiseksi hallinnassa. Koska kukaan ei olisi rohjennut esittää sellaista ateenalaisen yleisön edessä, se oli tarkoitettu todennäköisesti luettavaksi ainoastaan yksityisyydessä – ellei kysessä sitten ollut jumalattomana tunnetun Sisyfoksen puheenvuoro.
Kritias esiintyy yhtenä henkilönä Platonin dialogeissa "Kharmides", "Protagoras", "Timaios" ja "Kritias".
Hypoteesi
Hypoteesi ( 'olettamus; neuvo; puheenaihe') on ehdotettu selitys ilmiölle. Jotta hypoteesi voisi olla tieteellinen hypoteesi, tieteellinen menetelmä vaatii, että sitä tulisi voida testata kokeellisesti. Tieteilijät yleensä perustavat hypoteesinsa aikaisemmin tehtyihin havaintoihin, joita ei voida selittää olemassa olevilla tieteellisillä teorioilla tyydyttävästi. Vaikka sanoja "hypoteesi" ja "teoria" käytetään usein synonyymeinä, "tieteellinen hypoteesi" ei ole sama asia kuin "tieteellinen teoria". Työhypoteesi on alustavasti hyväksytty hypoteesi, joka on ehdotettu tutkimusta varten.
Termillä "hypoteesi" on eri merkitys muodollisessa logiikassa, jossa sitä käytetään proposition edeltäjänä. Propositiossa "Jos P, sitten Q", P kuvaa hypoteesia (tai edeltäjää) ja Q:ta voi kutsua seuraukseksi. P on olettamus (mahdollisesti kontrafaktuaalisessa) "Mitä jos" -kysymyksessä.
Adjektiivi "hypoteettinen" tarkoittaen joko "hypoteesin luonteen omaava" tai, että asian olemassaolon oletetaan olevan hypoteesin välitön seuraus voi viitata mihin tahansa edellä mainittuihin "hypoteesi" -termin merkityksiin.
Jotkut ihmiset viittaavat ongelman ratkaisun kokeiluversioon termillä hypoteesi (tai "valistunut arvaus") koska se tarjoaa mahdollisen ratkaisun, joka perustuu olemassa olevaan näyttöön. Jotkut tieteilijät kuitenkin torjuvat "valistunut arvaus" -käsitteen virheellisenä. Kokeilijat voivat testata ja hylätä useita hypoteeseja ennen kuin ongelma ratkeaa.
Schickin ja Vaughnin mukaan hypoteesin koetteluun tarvitaan:Työhypoteesi on hypoteesi, joka on alustavasti hyväksytty tulevan tutkimuksen perustaksi toivossa, että voitaisiin saavuttaa puolustettavissa oleva teoria (vaikka hypoteesi lopulta epäonnistuisi). Kaikkien muiden hypoteesien tavoin, työhypoteesi on odotuksista koostuva väite, joka voi olla sidottuna empiirisen tutkimuksen eksploratiiviseen tarkoitukseen. Työhypoteeseja käytetään usein käsitteellisinä kehyksinä laadullisessa tutkimuksessa.
Jouko Hohko
Jouko ”Jokke” Hohko (s. 24. tammikuuta 1962 Vammala) on suomalainen basisti, joka kuului Sielun Veljet -yhtyeeseen. Ismo Alanko tapasi hänet Tukholmassa 1970–80-lukujen vaihteessa. Alanko tiesi Sielun Veljiä perustaessaan Hohkon taitavan rytmikitaran soiton ja päätti pestata hänet yhtyeeseen basistiksi vuonna 1983, vaikkei Hohko ollut aiemmin soittanut bassoa. Sielun Veljien lisäksi hän on soittanut muun muassa Vapaat soittajat- (Ismo Alangon taustayhtye 1990-luvulla), Revolution Soul Band- ja Leningrad Cowboys -yhtyeissä. Vuodesta 2009 tammikuuhun 2013 Hohko isännöi vaimonsa Jaana Pietilän kanssa Hermannin yleistä saunaa Helsingissä.
I Am the Resurrection
I Am the Resurrection on rock-yhtye The Stone Rosesin vuonna 1989 julkaistun debyyttialbumin "The Stone Roses"in viimeinen kappale. Se ilmestyi singlenä vuonna 1992. Kappale saavutti Britannian singlelistan 33. sijan, ja Q-lehti asetti kappaleen sijalle 10 nimetessään 100 parasta kitarakappaletta.
Billie Jean King
Billie Jean King (o.s. "Moffitt", s. 22. marraskuuta 1943 Long Beach, Kalifornia, Yhydsvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja ja ensimmäisiä naispuolisia tennisammattilaisia. Hän kilpaili vuodet 1959–1983 ja voitti urallaan yhteensä 39 Grand Slam -turnausta: 12 kaksinpelissä, 16 nelinpelissä ja 11 sekanelinpelissä.
1970-luvun alussa King oli kahdeksan muun naispelaajan kanssa panemassa alulle naistenniksen ammattilaiskiertuetta, jonka nykymuoto tunnetaan nimellä Women’s Tennis Association (WTA).
King on tunnettu seksismin vastustaja niin urheilussa kuin yhteiskunnassakin. Sovinistiksi tunnustautunut entinen Wimbledonin mestari Bobby Riggs hävisi itseään parikymmentä vuotta nuoremmalle Kingille kuuluisan ottelun vuonna 1973 rehenneltyään, ettei kukaan nainen voita häntä ikinä tenniksessä. Ottelusta on tehty palkittu televisioelokuva "When Billie Beat Bobby" 2001, jonka pääosia näyttelevät Holly Hunter ja Ron Silver. Dokumentissa "Battle of the Sexes" (2017) on ottelusta jaksoja.
Popmuusikko Elton John omisti Kingille kappaleensa ”Philadelphia Freedom”. Nimi tulee "Philadelphia Freedoms" -tennisjoukkueesta, jota King valmensi. Merkittävää oli, että joukkueessa oli myös miehiä, joten King oli ensimmäinen nainen, joka valmensi miehiä ammattiurheilussa.
King hyväksyttiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1987. Vuonna 1990 aikakauslehti "Life" nimesi hänet yhdeksi sadasta vaikutusvaltaisimmasta amerikkalaisesta 1900-luvulla.
28. elokuuta 2006 Yhdysvaltojen tennisliitto nimesi Flushing Meadowsin tenniskeskuksen uudelleen USTA Billie Jean King National Tennis Centeriksi. Se on maailman suurin urheiluareena, joka on nimetty naisen mukaan.
Suomalainen "Urheilulehti" arvioi Kingin 2009 kaikkien aikojen neljänneksi parhaaksi homo- tai biseksuaaliseksi urheilijaksi.
Cristina Branco
Cristina Branco (s. 1972, Almeirim) on portugalilainen laulaja. Hän oli alun perin kiinnostunut jazzista mutta laulaa pääasiassa fadomusiikkia. Hänen taustayhtyeessään soittavat Custódio Castelo, Alexandre Silva, Fernando Maia ja Miguel Carvalhinho.
Amélie Mauresmo
Amélie Simone Mauresmo (s. 5. heinäkuuta 1979 Saint-Germain-en-Laye Ranska) on entinen ranskalainen tennispelaaja ja entinen maailmanlistan ykköspelaaja. Mauresmon vahvuuksia olivat hänen kovat, kierteiset kämmenlyöntinsä sekä yhden käden rystynsä (harvinaisuus nykypäivänä). Mauresmo on Australian avointen ja Wimbledonin mestari 2006.
Mauresmo syntyi Saint-Germain-en-Layessä Pariisin lähialueella. Hän innostui tenniksestä nelivuotiaana, nähtyään Yannick Noahin voittavan vuoden 1983 Ranskan avoimet.
1996 hän voitti sekä Ranskan avointen että Wimbledonin juniorisarjat. Tuona vuonna hänet myös nimettiin ITF:n junioreiden maailmanmestariksi. 1999 sijoittamaton Mauresmo ylsi Australian avointen loppuotteluun, matkalla kukistaen muun muassa maailman ykkösen Lindsay Davenportin, mutta taipui finaalissa kakkoseksi rankatulle Martina Hingisille. Hänestä tuli toinen Australiassa finaaliin asti mennyt (Mary Pierce voitti vuonna 1995) ja vasta kolmas Open-turnausten aikakaudella Grand Slamin finaaliin yltänyt ranskatar.
Juuri vuoden 1999 Australian avointen semifinaaliyllätyksen jälkeen Mauresmo ilmoitti julkisesti lesboudestaan. Toisin kuin vastaavassa tilanteessa olleet Billie Jean King ja Martina Navrátilová, ulostulo ei vaikuttanut Mauresmon yleisönsuosioon tai sponsorisopimuksiin.
Vuonna 2003 Mauresmo oli voittamassa Ranskalle Fed Cupia. Hän on eniten Fed Cupin kaksinpelejä voittanut ranskalainen. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Ateenan olympiakisoissa. Finaalissa hän hävisi Belgian Justine Henin-Hardennelle. Syyskuun kolmantena 2004 Mauresmosta tuli ensimmäinen maailman ykköseksi noussut ranskalaisnainen. Mauresmo on yksi harvoista pelaajista, joka on noussut rankingykköseksi voittamatta siihen mennessä Grand Slam -turnausta. Muita ovat olleet Kim Clijsters, joka nousi ykköseksi 2003, kaksi vuotta ennen ensimmäistä Grand Slam -voittoaan sekä Ivan Lendl, joka nousi ykköseksi 1983.
Mauresmo lopetti uransa vuonna 2009. Uransa loppupuolella hän kärsi loukkaantumisista.
Elokuussa 2015 Mauresmo synnytti poikavauvan.
Sellu
Selluksi kutsutaan paperimassaa, joka on valmistettu puuhakkeista kemiallisella massanvalmistusmenetelmällä, esimerkiksi sulfaattimenetelmällä.
Sellu koostuu pääosin selluloosasta ja hemiselluloosasta. Sellulajista riippuen sellussa voi olla myös uuteaineita ja ligniiniä. Ligniiniä on ruskeissa sellulaaduissa, joita käytetään esimerkiksi voimapapereissa ja ruskeiden pahvilaatujen valmistuksessa.
Tyypillisesti sellu on kuitenkin valkaistua ja kuivattua massaa. Kaksi sellun päätyyppiä ovat pitkäkuituinen ja lyhytkuituinen massa. Havupuista valmistettua pitkäkuituista sellumassaa käytetään antamaan paperille lujuutta, kun taas koivusta ja esimerkiksi eukalyptuksesta valmistettua lyhytkuitumassaa käytetään erityisesti hienopaperilajeissa.
Markkinaselluksi kutsutaan toisiin yhtiöihin myytyä massaa.
Biosfääri
Biosfääri (kr. βίος, bios, elämä ja σφαίρα, sfaira, kehä) eli elonkehä on maapallon pinnan osa, jolla elämä on mahdollista.
Biosfäärin kokoa on vaikea määritellä tarkasti. Jotkin muuttolinnut lentävät jopa 10 kilometrin korkeudessa, ja kaloja löytyy syvimmistäkin
meren syvänteistä. Bakteereja ja muita mikro-organismeja voi löytyä vieläkin suuremmalta alalta. Konservatiivinen arvio biosfäärin koosta on 3 400 metriä merenpinnan alapuolelta 5 400 metrin korkeudelle merenpinnasta.
Biosfääri-nimityksen on ensimmäisenä tässä merkityksessä lanseerannut venäläinen tiedemies Vladimir Vernadskij vuonna 1926. On keinotekoisia kokeiluita, jotka myös käyttävät biosfääri-nimitystä.
Kaksi viimeksi mainittua ovat keinotekoisia suljettuja ekosysteemejä.
Elina
Elina on suomalainen naisen etunimi. Elinan nimipäivä on 10. helmikuuta. Nimi on suomalainen muunnos nimestä Helena, joka tarkoittaa aurinkoista ja loistavaa. Nimi on tunnettu Suomessa jo keskiajalla.
Vuoden 2015 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan 84 456
naista on saanut etunimekseen Elina.
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Talonmies
Talonmies on työntekijä, joka tekee kiinteistönhoitajan ja siivoojan työtehtävät yhdessä tai useammassa asuinkiinteistössä.  Talonmies sekoitetaan usein kiinteistönhoitajaan. Pitemmälle koulutetun talotekniikan insinöörin tehtävänimikkeitä ovat isännöitsijä, huoltopäällikkö, kiinteistötyönjohtaja ja käyttöpäällikkö.
Aiemmin talonmiehet asuivat hoitamassaan rakennuksessa tai sen välittömässä läheisyydessä, mutta nykyään vastaavista tehtävistä vastaa useimmiten huoltoyhtiö. Erityisesti Helsingin kantakaupungissa monessa taloyhtiössä on kuitenkin yhä asuntoetu talonmiehelle.
Talonmies huolehtii kiinteistöstä ja sen piha-alueista. Tehtäviin kuuluu muun muassa pieniä huolto- ja korjaustöitä, järjestyksen pitoa sekä siivousta. Talonmiehet työskentelevät taloyhtiöiden sekä valtion ja kuntien palveluksessa. Ammatissa tarvitaan teknistä osaamista, omatoimisuutta ja vuorovaikutustaitoja. Talonmiehen esimies on taloyhtiön isännöitsijä ja hänen asiakkaitaan hoidettavan kiinteistön omistajat, asukkaat tai muut käyttäjät.
Kiinteistönhoitajan työnkuva on monipuolinen ja vaihtelee sopimuksen mukaan. Perustöitä ovat kiinteistön tekniset perushuoltotyöt kuten ilmanvaihto- ja lämmityslaitteiden säätäminen, piha-alueiden ylläpito kuten nurmen leikkuu ja lumityöt, ympäristön siisteyden ja turvallisuuden valvonta, sekä sellaiset kiinteistön korjaustyöt, joissa ei edellytetä esimerkiksi sähköasentajan tai LVI-asentajan erikoisosaamista ja työlupia, esimerkiksi sulakkeiden vaihto ja vesikalusteiden kuten hanojen huolto. Lisäksi kiinteistönhuoltaja hoitaa taloyhtiön liputukset. Työnkuvaan voi kuulua myös kiinteistön järjestyksenvalvonta (vahtimestarin tehtävät) ja jotkin siivoustehtävät.
Kiinteistönhuolto on vaihtelevan vaativaa ja vaihtelevan fyysistä työtä. Työsopimukseen kuuluu tyypillisesti lumitöiden hoito, joka tehdään hätätyönä.
Ennen talonmies asui pääsääntöisesti hoitamassaan kiinteistössä ja oli siten tavoitettavissa lähestulkoon ympäri vuorokauden. Ulkotöiden lisäksi talonmies hoiti rappujen ja saunojen siivoukset. Aikaisemmin, kun lämmitysmuotona käytettiin halko-, hiili-, koksi- tai öljylämmitystä, oli pannuhuoneessa pidettävä tulta yllä jatkuvasti.
Automatiikan ja kaukolämmön yleistyessä huoltoyhtiöitä eli aluehuoltoyhtiöitä alkoi muodostua uusille asuinalueille. Tällöin talonmiehistä tuli huoltomiehiä tai laitosmiehiä. Samoin porraskäytävien ja yleisten tilojen siivouksen alkoi hoitaa erikseen palkattu siivooja.
Enfo
Enfo Oyj on vuonna 1964 perustettu pohjoismainen IT-palvelutalo, joka mahdollistaa datavetoista liiketoimintaa. Sen palveluksessa on noin 900 erikoisasiantuntijaa. Enfon tarjoomaan kuuluvat hybridialustat (konesalit sekä julkinen ja yksityinen pilvi), datan hallinta ja integroiminen, dataan pohjautuvat digitaaliset palvelut sekä asiakastuki.
Enfon liikevaihto vuonna 2017 oli 132,9 miljoonaa euroa.
Enfo Oyj:n toimipaikkoja Suomessa ovat Kuopio, Espoo ja Lahti. Enfon toimipisteet Ruotsissa sijaitsevat Tukholmassa, Göteborgissa, Malmössa, Örebrossa, Västeråsissa, Skövdessä ja Karlskronassa.
Vuonna 1964 perustettiin Tietosavo Oy. Tietosavo Oy vaihtoi nimensä Enfoksi vuonna 2001. Enfo jakautui kahtia vuonna 2007, jolloin IT-liiketoiminnoista muodostettiin Enfo Oyj. Teleoperaattoritoiminta eriytyi Kuopion Puhelin Oy:ksi. 
Vuonna 2008 Enfo laajentui Ruotsiin ostamalla Semcon Innovation AB:n. 
Vuonna 2011 Enfo vahvisti integraatioliiketoimintaansa ostamalla ruotsalaisen Enjoy IT Integration AB:n. Myöhemmin samana vuonna Enfo osti Ruotsissa Business Intelligence (BI) -toimialaan erikoistuneen konsultointiyhtiö Pointer Sweden AB:n . Vuonna 2015 Enfo osti Business Intelligence ja analytiikkaratkaisuihin erikoistuneen asiantuntijayritys Rongo Oy:n. Yritys siirtyi täysin Enfon omistukseen loppuvuodesta 2016. Marraskuussa 2016 Enfo osti integraatio-osaamiseen erikoistuneen ruotsalaisen e-manin.
Nykyään Enfo Oyj:n henkilöstömäärä Pohjoismaissa on noin 900.
Enfo Oyj:n pääomistaja on osuuskunta KPY.
Arthur Grumiaux
Arthur Grumiaux (21. maaliskuuta 1921 – 16. lokakuuta 1986) oli belgialainen viulisti.
Grumiaux aloitti musiikin harrastamisen 4-vuotiaana. 11-vuotiaana hän oli jo voittanut palkintoja viulu- ja pianokilpailuista. Myöhemmin Grumiaux opiskeli Alfred Duboisin johdolla Brysselissä sekä George Enescun johdolla Pariisissa. Vuonna 1949 Grumiauxista tuli viulunsoiton professori Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa.
Grumiaux aloitti esiintymisen viulistina toisen maailmansodan jälkeen. Hän esiintyi uransa aikana kaikkialla Euroopassa ja Aasiassa sekä Yhdysvalloissa. Uransa loppuvaiheissa Grumiaux kärsi diabeteksesta. Hän kuoli äkilliseen aivohalvaukseen vuonna 1986.
The Best of Pantera – Reinventing Hell
The Best of Pantera – Reinventing Hell on suositun metalliyhtyeen Panteran vuonna 2003 julkaistu kokoelma ja se sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet heidän tunnetuimmilta vuosiltaan 1990-2000 suurimmilta osin yhtyeen kaupallisesti menestyneimmiltä albumeilta "Cowboys from Hell", "Vulgar Display of Power" ja "Far Beyond Driven", mm. tunnetut hitit "Cowboys From Hell", "Walk", "Fucking Hostile" ja "5 Minutes Alone". Kokoelma sisältää myös pari harvinaisuutta "Immortally Insane" ja Poison Idea-coverin "The Badge", albumi sisältää myös 1997 julkaistulle livealbumille "" tehty studioraita "Where You Come From". Levyn alkuperäinen yhdysvaltalainen nimi on "The Best of Pantera: Far Beyond the Great Southern Cowboys' Vulgar Hits!", jonka kappaleluettelo eroaa eurooppalaisesta.
Albumin rajoitettu painos sisälsi myös DVD:n, jossa oli kaikki yhtyeen musiikkivideot plus live-esiintymiset kappaleista "Domination" ja "Primal Concrete Sledge" vuodelta 1991.
Albumi debytoi vuonna 2010 Suomen virallisen listan sijalla 42, nousten ylimmillään sijalle 33. Yhdysvalloissa albumi nousi sijalle 38.
Sami Yli-Sirniö
Sami Pekka Olavi Yli-Sirniö (s. 10. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen kitaristi. Hän soittaa saksalaisessa Kreatorissa sekä suomalaisissa Waltarissa ja Barren Earthissa. Hän laulaa myös taustoja Waltarin ja Barren Earthin levyillä.
Bedtime Stories
Bedtime Stories on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 20. lokakuuta 1994. Musiikillisesti se on rhythm & blues -painotteinen.
Madonna tuotti albumin Dallas Austinin, Babyfacen ja Dave Hallin kanssa. Ensimmäinen albumilta julkaistu single oli "Secret", josta tuli toisen singlen, "Take a Bow" (julkaistiin keväällä 1995), ohella albumin suurin hitti. Kolmas singlejulkaisu oli "Bedtime Story" vuonna 1995 ja neljäs single "Human Nature".
Yhdysvalloissa albumia myytiin yli kaksi miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti noin seitsemän miljoonaa, vähemmän kuin Madonnan suosituimpia levyjä. Albumi oli kuitenkin ehdolla parhaan pop-albumin Grammy-palkinnon voittajaksi.
Jodie Foster
Alicia Christian ”Jodie” Foster (s. 19. marraskuuta 1962 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-palkittu näyttelijä ja ohjaaja.
Foster on palkittu uransa aikana kahdesti parhaan naispääosan Oscarilla, kolmella Golden Globella, kolmella Baftalla ja SAG-palkinnolla.
Jodie Foster on harvoja lapsitähtiä, joka on pystynyt pitkään ja menestyksekkääseen uraan myös aikuisiällä. Foster aloitti näyttelijänuransa jo 2-vuotiaana televisiomainoksessa. Hän teki mainoksia neljä vuotta, kunnes pääsi vuonna 1968 esiintymään televisiosarjassa "Mayberry R. F. D.", jossa hänen veljensä oli vakionäyttelijänä. Jodie Fosterin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1970 Disneyn televisioelokuvassa "Menace on the Mountain". Foster vieraili monissa televisiosarjoissa ja esiintyi Disneyn lastenelokuvissa ennen varsinaista läpimurtoaan.
Jodie Foster teki läpimurron elokuvassa "Taksikuski" ("Taxi Driver", 1976), kun hän vasta 13-vuotiaana näytteli prostituoitua. Foster sai roolista Oscar-ehdokkuuden paras naissivuosa -kategoriassa. Vuonna 1988 Foster sai ensimmäiset Golden Globe- ja Oscar-palkintonsa pääosaroolista elokuvassa "Syytetty" ("The Accused"), jossa hän näytteli joukkoraiskauksen uhria. Seuraavat ja toistaiseksi viimeiset Golden Globe- ja Oscar-palkinnot hän sai elokuvasta "Uhrilampaat" ("The Silence of the Lambs", 1991), jossa hän näytteli naispääosan.
Jodie Foster hallitsee hyvin ranskan kielen, ja hän on näytellyt myös ranskankielisissä elokuvissa.
Fosterin ensimmäinen ohjaussuoritus oli elokuvassa "Pieni mies Tate" ("Little Man Tate", 1991), jossa hän myös näytteli. Tuottajana hän oli elokuvassa "Nell" (1994).
Foster on ohjannut televisiosarjan "Orange Is the New Black" jaksot ”Lesbopyyntö hylätty” ja ”Janoinen lintu”. Jaksosta ”Lesbopyyntö hylätty” Foster sai Primetime Emmy -ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta komediasarjassa.
Foster sai toukokuussa 2016 tähden Hollywoodin Walk of Famelle. Vuonna 2016 Foster ohjasi jännityselokuvan "Money Monster", jonka pääosissa ovat George Clooney, Julia Roberts ja Jack O’Connell.
Foster opiskeli kirjallisuutta Yalen yliopistossa, suoritti alemman korkeakoulututkinnon ja valmistui vuonna 1985.
Jodie Fosterilla on kaksi lasta, Charles (s. 1998) ja Christopher (s. 2001). Yksityiselämäänsä tarkasti varjeleva Foster ei ole koskaan kertonut julkisuuteen mitään tietoja lastensa isästä. Ei siis ole myöskään tiedossa, onko pojilla sama isä.
Joulukuussa 2007 Daily Mail -lehti reportoi Fosterin pitäneen puheen Hollywood Reporter -lehden palkintojenjakotilaisuudessa. Puheessaan Foster kiitteli puolisoaan: ”Haluan kiittää kaunista Cydneytani, joka on pysynyt vierelläni hyvinä ja huonoina aikoina.” Foster ei koskaan aikaisemmin ole kommentoinut julkisuudessa liikkuneita huhuja lesboudestaan tai jo 15 vuotta kestäneestä suhteestaan Cydney Bernardiin. Pitämässään puheessa hän ensimmäistä kertaa puhui julkisesti puolisostaan ja seksuaalisesta suuntautumisestaan. Foster meni naimisiin valokuvaaja Alexandra Hedisonin kanssa huhtikuussa 2014.
Chartres
Chartres on Eure-et-Loirin departementin hallintokaupunki ja se sijaitsee keskisessä Ranskassa, noin 96 kilometriä Pariisista lounaaseen.
Chartres sijaitsee Eure-joen varrella Beaucen tasangolla. Alue on Ranskan kosmetiikkateollisuuden keskusaluetta.
Parhaiten Chartres tunnetaan goottilaisesta Chartresin katedraalista (). Tätä Euroopan suurinta katedraalia pidetään hienoimpana ranskalaisena tyylisuuntansa edustajana. Chartresin katedraali on myös Unescon maailmanperintöluettelossa. Muita kaupungin kirkkoja ovat esimerkiksi Saint-Aignan de Chartres ja Saint-Pierre de Chartres.
Chartresissa ovat syntyneet muun muassa
Chartresin ystävyyskaupunkeja:
Tve4
Tve4 on Valmetin valmistama, pääasiassa kevyeen vaihtotyöhön tarkoitettu dieselveturi. Niitä valmistettiin VR:lle neljäkymmentä kappaletta vuosina 1978–1983, ja ne numeroitiin sarjaan 501–540. Ulkonäkönsä ja keltaisen värinsä vuoksi sarjan vetureille vakiintuivat lempinimet "Teve4", "Käkikello", "Keltasirkku" ja "Keltuainen".
Valmistajan tyyppitunnus vetureille on "Move250B" (Move = moottoriveturi). Samanlaisia vetureita on toimitettu muun muassa Seikun sahalle Poriin sekä 1 435 millimetrin raideleveydellä myös AB Storstockholms Lokaltrafikille, jossa sellainen on käytössä Neglingen varikolla Saltsjöbananin varrella.
Veturi soveltui hyvin keveisiin töihin ratapihalla sekä suurehkon huippunopeutensa vuoksi myös linjalla ajoon. Sen alhainen hankauspaino aiheutti kuitenkin ongelmia nousuissa ja laskuissa sekä lumiseen vuodenaikaan ja lehtikelillä.
Sarjan vetureista 25 on muutettu Kuopion ja Pieksämäen konepajoilla Tka8-sarjaan eli radan kunnossapitotehtäviin tarkoitetuiksi ratakuorma-autoiksi. Muutostöissä niihin on muun muassa lisätty automaattisen kulunvalvonnan vaatimat JKV-veturilaitteet sekä nosturilaitteisto. Loput veturit on suurelta osin poistettu käytöstä. Joitain vetureita on satunnaisesti käytössä muun muassa Turussa ja Kouvolassa.
PPO-Yhtiöt
PPO-Yhtiöt Oy (PPO) oli Elisan omistuksessa oleva puhelinyhtiö, joka toimi Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla, pohjoisessa Keski-Suomessa sekä Pohjois-Karjalassa. Lankapuhelinliittymien lisäksi se tarjosi mobiili- ja laajakaistapalveluja.
Vuonna 2008 yrityksen liikevaihto oli 40,7 miljoonaa euroa ja liikevoitto 7,2 miljoonaa euroa. Se työllisti keskimäärin 284 henkeä ja tarjosi 36011 puhelinliittymää, 30527 laajakaistaliittymää ja 9011 kaapelitelevisioliittymää. 
Vuonna 1914 perustettu yritys oli alkujaan nimeltään Pohjanmaan Puhelin Oy. Vuonna 2010 Pohjanmaan Puhelin Oy muuttui PPO-Yhtiöt Oy:ksi. Vuonna 2012 Elisa osti PPO-Yhtiöt Oy:n ICT-liiketoimintaa tekevän yhtiön koko osakekannan. Vuoden 2013 viimeisenä päivänä PPO Yhtiöt Oy, Telekarelia Oy ja Kymen Puhelin Oy fuusioituivat Elisaan.
PPO-Yhtiöt Oy:n tytäryhtiöitä vuonna 2008 olivat
Gandan kieli
Ganda on Ugandan puhutuin kieli runyakitaran ohella. Sitä puhuu äidinkielenään yli kolme miljoonaa ja toisena kielenään noin sata tuhatta ihmistä. Ganda on gandojen eli bagandojen kieli. Se on valtakieli Ugandan keskusmaakunnassa, johon muun muassa pääkaupunki Kampala kuuluu. Siitä ei silti ole tullut Ugandan kansallista kieltä, koska vain noin 20 prosenttia koko maan väestöstä puhuu sitä äidinkielenä. Keskusmaakunnan kouluissa on tarjolla gandankielistä opetusta ja Kampalassa toimii gandankielisiä sanomalehtiä sekä radio- ja TV-asemia.
Muiden bantukielten tapaan gandassa on alkuliitteillä merkittyjä substantiiviluokkia. Pronominit, adjetktiivit ja verbit mukautuvat pääsanansa substantiiviluokan mukaan. Joitakin esimerkkejä substantiiviluokista:
Keltakannusruoho
Keltakannusruoho, myös kannusruoho ("Linaria vulgaris") on monivuotinen, keltakukkainen kukkakasvi kannusruohojen ("Linaria") suvussa.
Keltakannusruohon haaraton varsi kasvaa 20–70 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeita, 2–6 cm pitkiä ja ovat varressa kierteisesti. Kukintona on 10–20 cm pitkä runsaskukkainen terttu. Yksittäiset kukat ovat 2,5–3,3 cm pitkiä ja teriöt ovat keltaiset. Kukissa on myös pitkät kannukset, joista kasvi on saanut nimensäkin. Ulkonäöltään kasvi muistuttaa esimerkiksi leijonankitaa. Se kukkii Suomessa loppukesällä ja alkusyksyllä. Keltakannusruoho voi risteytyä juovakannusruohon ("Linaria repens") kanssa.
Keltakannusruoho kasvaa mm. hiekkaisilla merenrannoilla, kallioilla, tienvarsilla, kuivilla joutomailla ja pellonpientareilla. Sitä viljellään myös koristekasvina. Suomessa keltakannusruoho on alkuperäislaji rannikoilla, sisämaassa se on yleinen uustulokaskasvi.
Keltakannusruohoa ravintonaan käyttäviä perhosia ovat esimerkiksi lounaaniltayökkönen ("Acronicta euphorbiae"), lattayökkönen ("Amphipyra tragopoginis"), gammayökkönen ("Autographa gamma"), kannusruohoyökkönen ("Calophasia lunula"), varjoyökkönen ("Charanyca ferruginea"), kannusruohomittari ("Eupithecia linariata"), harmopikkumittari ("Eupithecia satyrata") ja keltajaloyökkönen ("Pyrrhia umbra").
Keltakannusruohoa on ennen käytetty rohdoksena mahavaivoihin. Lankoja värjättäessä se antaa harmaanvihreää väriä.
Vaihtotyö (talous)
Vaihtotyöllä tarkoitetaan työtä, jossa toisen tekemästä työstä maksetaan työllä. Esimerkiksi muurari muuraa sähköasentajan takan ja tästä hyvästä sähköasentaja tekee sähkötyöt muurarin kotiin.
Suomen verottaja katsoo vaihtotyön olevan kaksi toisistaan irrallista työsopimusta tai toimeksiantoa ja siten molemmin puolin veronalaista tuloa. Normaali naapuriapu tai vähäinen vaihtotyö on kuitenkin sallittu ilman veroseuraamuksia.
Laajemmassa mielessä vaihtotyöhön sisältyy myös vaihtotyötalous, jossa paikallinen systeemi ylläpitää rekisteriä tai eräänlaista valuuttaa, jolla vaihtotyötä mitataan ja vaihdetaan monen osapuolen välillä. Tällaisesta systeemista käytetään englanniksi nimitystä LETS.