Aapo Similä
Aapo Kustaa Similä () oli suomalainen laulaja, säveltäjä, muusikko ja kirjailija. Hän oli säveltäjä Martti Similän veli.
Aapo Similä syntyi Oulussa vuonna 1891. Suoritettuaan teollisuuskoulun hän valmistui rakennusmestariksi ja hakeutui alan töihin Helsinkiin. Helsingissä Similä otti yksityisiä laulutunteja ja myöhemmin opiskeli musiikkiopistossa laulun lisäksi myös musiikin teoriaa ja pianon soittoa
Ensimmäinen menestys taiteen alalla tuli kotikaupungissa Oulussa. Similä Kutsuttiin Oras-nimisen työväenkuoron johtajaksi. Kuoron johtamista seurasi ensimmäinen tilaussävellys, joka valmistui Suomen Työväen musiikki­liiton laulujuhlille Oulussa 1912. Tuohon tilaisuuteen Similä sävelsi "Pohjolan raatajien juhlalaulun" Kössi Kaatran runoon.
Joulukuussa 1912 Similä liittyi Pasi Jääskeläisen kiertävään teatteriin, Suomalaiseen Operettiin. Joulun pyhinä Haapavedellä harjoiteltiin Emil Kaupin laulunäytelmä "Kosijat", jota kiertueella esitettiin. Kiertue ehti samana keväänä Helsinkiin.
Helsingissä Similä pääsi näyttelijäksi Vanhalla Ylioppilastalolla toimivalle Kansan Näyttämölle. Alkusyksystä hän vaihtoi teatterin kiertueeseen, jossa mukana olivat Martti Nisonen ja Theodor 'Tettu' Weissman. Esityskappaleina olivat tuolloin laulunäytelmät "Nukke" sekä "Pikku Pyhimys". Seuraavan vuoden, 1914, alussa kiertue lähti Porvoon Seurahuoneelta Karjalaan ja sieltä Savoon. Maailmansodan alettua seurue näytteli Helsingin Apollo-teatterissa. Ennen sulkemistaan keväällä, se ehti esittää "Iloisen lesken" 25 kertaa täysille katsomoille.
Leipätyökseen Similä toimi aluksi kahvilapianistina ja -laulajana. Teatterin alalla ahkera yrittäminen palkittiin, sillä hänet valittiin Joensuun Näytelmäseuran johtajaksi, jona hän toimi kahden seuraavan vuoden ajan. Hänen aikanaan esitettiin muun muassa Oskar Merikannon "Pohjan neiti" niin Joensuussa kuin Oulussakin. Suomen sisällissodan aikana Similä liittyi valkoisten riveihin. Paha haavoittuminen vasempaan käteen oli kuitenkin vähällä katkaista taiteellisen uran.
1920-luvulla Similä oli sekä kiertueilla että myös kiinnitettynä eri teatterikokoonpanoissa. Vuonna 1924 Suomalaisen Oopperan solistin, Similän langon Antero Suonion johtama viisihenkinen ryhmä esitti Ignazio Brullin laulunäytelmää "Kitaristi". Vuonna 1927 Similä oli mukana Hanna Granfeltin vetämällä menestyksekkäällä Mona Lisa -kiertueella, joka huipentui Viipurissa järjestettyyn konserttiin. 1920-luvun aikana Similä myös toimi vähän aikaa Tampereen Teatterissa teatterikapellimestarina.
Kiertueilla saavutettu menestys pohjusti Similän pyrkimyksiä oopperalaulajaksi. Hän otti laulutunteja Emmy Achtén oopperaluokalla ja oli yksi opettajansa lempioppilaista. Näyttämöllä Similä pystyi myös itse ohjaamaan näytelmiä. Yksi hänen tuon ajan töistään oli näyttämösovitus Kansan Teatterille Santeri Alkion näytelmään Puukkojunkkarit, jossa hän myös itse näytteli häjyroolia; ohjaajina toimivat Aku Käyhkö ja Wilho Ilmari. Kansan Teatterissa Similä näytteli myös "Seitsemän veljeksen" Juhania. Suomalaisen Oopperan vakinaiseksi solistiksi Similää ei kuitenkaan hyväksytty.
1920- ja 1930-lukujen aikana Similä teki levytysmatkansa Tukholmaan ja Kööpenhaminaan. 1930-luku kului maaseutukiertueilla. Helsingissä ei töitä riittänyt, nousussa olevat jazz- ja iskelmämusiikki katkaisivat tuohon aikaan orastavan kabareeperinteen. Vuonna 1927 julkaistiin Similän esikoisromaani "Boheemilaulaja", joka kuvaa ravintolalaulajan arkipäivää kulissien takana; sitä arkipäivää, johon kuuluvat taiteilijoiden "ammattitauteina" vastakkainen sukupuoli ja varsinkin alkoholi. Jälkimmäisen ongelman Aapo Similä ratkaisi ryhtymällä absolutistiksi.
Kalevalan 100-vuotisjuhlavuonna 1935 Similä piti soittoiltoja. Hän pukeutui jussipukuun ja pitkävartisiin saappaisiin sekä lauloi sotilas- ja kansanlauluja säestäen itseään kanteleella. Kiertueita järjestyi muun muassa Keski-Europpaan Budapestiin. Avustajina esityksissä toimivat paikalliset mieskuorot. Unkarilaisten lehtien arvosteluissa Similä mainittiin heimoveljeyden voimantuntoisena edustajana, viimeisenä runonlaulajana. Vuonna 1939 Similä ulotti kiertueensa Kanadan Vancouveriin, mutta Amerikan-siirtolaisten keskuudessa ei esiintynyt enää yhtä innokasta heimoveljeyden ilmentymää, vaan Similän esittämä hahmo vaikutti vaurastuneiden siirtolaisten silmissä jo liian arkipäiväiseltä.
Toisen maailmansodan aikana Similä kulki esiintymässä sekä sota- että kotirintamilla. Reino Palmrothin (Palle) sekä Pekka Tiilikaisen perustama Propaganda-Aseveljet järjesti hänelle viihdytysalan tehtäviä muun muassa sotilaskuorojen harjoittajana sekä rintamakiertueilla kiertävänä viihdetaiteilijana.
Sodan jälkeen kiertueiden määrä väheni ja Similälle jäi aikaa keskittyä myös sävellystyöhön. 1950-luvun alussa häneltä ilmestyikin entistä kunnianhimoisempia teoksia, esimerkiksi "Runous Kalevalasta". Vuonna 1956 hän esitteli koko tuotantonsa järjestämässään soolokonsertissa Helsingissä Balderin salissa. Tuolloin kuultiin muun muassa teokset "Väinämöinen alkaa soittaa", "Keinu" (Aleksis Kiven runoon), "Nouse, riennä Suomen kieli" sekä olympiahymniehdokas "Veljesliekki". Konsertti sai suopean vastaanoton, sillä suomalaiskansallinen aihepiiri ja kalevalainen romantiikka tehosivat kuulijakuntaan. Menestys rohkaisi yrittämään edelleen, vuonna 1958 häneltä valmistui "Paluu Pohjolasta", kantaatti sekakuorolle, tenori- ja baritonisolisteille ja orkesterille.
Aapo Similän suurin työ oli kuitenkin ooppera "Lemmin poika". Libretto oli Lauri Haarlan laatima ja kyseessä on Kalevala-aiheinen kolminäytöksinen melodraama. Ooppera sai ensi-iltansa 7. syyskuuta 1961. Se esitettiin vain kahdesti, minkä jälkeen se Similän suureksi pettymykseksi poistettiin ohjelmistosta.
Vielä 1960-luvulla Similä esiintyi erilaisissa tilaisuuksissa. Hän esitti tuolloin paljon muun muassa Sibeliuksen yksinlauluja itseään pianolla ja joskus kanteleella säestäen.
Aapo Similä kuoli 81-vuotiaana vuonna 1972. Hän oli Suomen oloissa harvinaisen laaja-alainen taiteilijapersoonallisuus. Elinaikanaan hän ehti tehdä merkittävän päivätyön niin viihdetaiteilijana, kansanmuusikkona, sovittajana kuin myös vakavasti otettavana säveltäjänä sekä kirjailijana. Taiteilijana hän osoitti myös aikakautensa kulttuuri-ilmapiirin huomioon ottaen rohkeutta ennakkoluulottomalla asenteellaan; hänen aikanaan kun oli lähes mahdotonta rikkoa rajaa kansanviihteen ja niin sanotun korkeakulttuurin välillä. Aapo Similä siinä kuitenkin onnistui. Similä on haudattu Oulun hautausmaalle.