Poltergeist
__notoc__
Poltergeist (saks. "polter" 'melu' + "geist" 'henki', suomeksi myös räyhähenki tai meluhenki, vanhoissa kirjatuissa tapauksissa myös piru) tarkoittaa kummittelun kaltaista ilmiötä, jonka tunnusmerkki on elottomien esineiden liikuttelu. Poltergeist-ilmiöt aiheuttavat myös ääniä, jotka ovat raapivia, laahaavia, askeleenomaisia tai koputuksia tai jopa matkivat eläintä.
Esineiden liikuttelu tapahtuu tyypillisesti vaivihkaa ja hyvin lyhyessä ajassa. Myös nestemäiset aineet voivat levitä.
Poltergeistille ominaista on ilmiön väliaikaisuus, sillä kertomuksien mukaan se on alkanut ja loppunut yhtä äkillisesti. Sitä voi kestää viikoista kuukausiin. Poltergeist-ilmiö on konkreettisuutensa ja intensiivisyytensä vuoksi tutkituimpia paranormaaleja ilmiöitä.
Poltergeistille on esitetty paranormaaleja selitysmalleja. Poltergeist- ilmiön aiheuttaja voisi olla epäpuhdas henki, demoni tai paholainen, joka ilmenee sopivissa olosuhteissa omasta tahdostaan tai pääasiassa tahattomasti hyödyntäen esimerkiksi spiritismi - pelin ryhmään luomaa tunnetilaa. Toiset selitykset perustuvat oletukseen ihmisen olemuksesta. Poltergeist voisi olla esimerkiksi kuolleen ihmisen henki, joka ei ole jättänyt maallista maailmaa tai poltergeist on ihmisen psykokineettisten ja muiden yliluonnollisten voimien hallitsematon ilmenemistapa. Tällöin ilmiö keskittyy yleensä yhden keskushenkilön ympärille, joka on usein murrosikäinen tyttö tai poika esiintyen vain hänen läsnä ollessaan. Tämä voi auttaa erottamaan ilmiön kummitustalo-ilmiöstä.
Skeptikoiden mukaan poltergeistit ovat huijauksia, väärin tulkittuja luonnollisia tapahtumia, hallusinaatioita tai mielikuvitusta.
Uskomuksissa poltergeist on esiin pyrkivä henki tai sielu, joka haluaa ottaa negatiivisesti yhteyttä ihmiseen. Näiden uskomusten mukaan räyhähengen uhreja ovat usein varsinkin nuoret henkilöt, ja jotkut ilmiöt voivat olla kovinkin rajuja.
Poikkeuksellisen parapsykologisten ilmiöiden piirissä poltergeistista tekee myös sen mahdollinen esiintyminen jo hyvin varhain historiassa ja ilmiön merkkien samankaltaisuus ympäri maailmaa. Vanhimmat räyhähenkeen viittaavat kirjatut kertomukset ovat peräisin jo antiikin Roomasta, ja sen jälkeen muistiin merkittyjä mahdollisia poltergeisteja on lähes joka aikakaudelta. Skeptikoiden mukaan keskushenkilöt ovat kuitenkin saaneet vaikutteet toimintaansa lukemalla tai kuulemalla vastaavista tapauksista ja niiden aiheuttamasta huomiosta.
Tunnetuin poltergeistien tutkija lienee englantilainen Harry Price. Tunnetuin hänen tutkimansa tapaus on Borleyn pappilan kummittelu 1930-luvulla. Toinen kansainvälisesti maineikas poltergeist on 1810-luvun Bellin noita, jonka kerrotaan jopa puhuneen ja myrkyttäneen miehen. Myös Rosenheimin poltergeist herätti laajaa kansainvälistä huomiota vuosina 1967–1968.
Suomessa jonkin verran maineikkaita ovat vuoden 1946 Mäkkylän kummitus, joka sai sen aikaisessa lehdistössä huomiota, ja 1800-luvun lopun Martinin pirut, josta saatiin oikeudessa valaehtoisia todistuksia. Tyypillisen poltergeist-tarinan, Salkko-Niilan tapauksen, on Inarijärven eteläpuolelta kirjaansa "Lapin muisteluksia" taltioinut myös Samuli Paulaharju.
Matthew Manningin tapaus herätti runsaasti huomiota Isossa-Britanniassa. Hänestä tuli keskushenkilö 1966 11-vuotiaana. Ilmiöön liittyi esineiden äänetöntä liikkumista. Se katosi kuten tapausta tutkinut tohtori Owen oli perheelle todennut perustaen lausuntonsa aikaisempiin kokemuksiin. Ilmiö palasi uudelleen 1970 voimakkaana ja vaihtelevana perheen jo muutettua uuteen kotiin. Huoneita sekoitettiin ja lattioille ilmaantui erilaisia nesteitä kuten vettä ja maalia.
Erityisesti myöhemmin seiniin ilmestyneet nimikirjoitukset päivämäärineen olivat mielenkiintoisia, sillä monet niistä voitiin löytää Matthew'n asuinseudun kirkonkirjoista ja yhdistää olemassa olleisiin henkilöihin ja sukuihin.
Poltergeist-ilmiö seurasi Matthew'ta sisäoppilaitokseen, jossa usealle tapaukselle oli todistajia. Ilmiön aiheuttama hermorasitus pakotti erään oppilaan lopettamaan tässä koulussa. Oakhamin koulun rehtori John D. Buchanan joutui kahdesti harkitsemaan Manningin erottamista muiden oppilaiden vanhempien ja opettajakunnan painostaessa. Hän antoi Matthew'n suoritettua tutkintonsa lausunnon lehdistölle, jossa korosti oppilaiden vilpittömyyttä kertoa totuus tapahtuneista asioista. Manning kirjoitti kokemuksistaan kirjan, josta tuli kansainvälinen menestys.
Uusin huomiota herättänyt – ja mahdollisesti myös parhaiten dokumentoitu – suomalainen poltergeist-tapaus on vuodelta 1974 Lahdesta, jossa väitetty kummittelu tapahtui noin 60-vuotiaan pariskunnan talossa. Keskushenkilönä oli vaimo. Hänen aviomiehensä oli itse antanut tapauksen julkisuuteen, mutta pariskunta sai myöhemmin kärsiä herättämästään huomiosta. Heikki Tikkala kertoo kirjassaan "Olevaisen yöpuoli" yksityiskohtaisesti ilmiöstä vietettyään yön pariskunnan luona ja haastateltuaan heitä. Tikkalan kootessa materiaalia kirjaansa oli kohu ehtinyt jo laantua, mutta ilmiöt pariskunnan talossa jatkuivat väittämän mukaan edelleen.