hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Perl 6
Perl 6 on Perl-ohjelmointikielen kehitysversio. Kehitystyö alkoi vuonna 2000. Perl 6:n suunnittelussa on lähdetty Perl 5:stä, mutta kyse on koko kielen ja sen tulkin uudelleenkirjoittamisesta.
Perl 6:ssa on monia muutoksia verrattuna Perl 5:een. Se ei ole taaksepäin yhteensopiva, mutta siellä tulee olemaan yhteensopivuustila. Larry Wall, Perlin luoja, on kutsunut Perl 6:tta yhteisön uudelleenkirjoittamaksi Perliksi, koska hänen suunnitelmansa perustuu 361:een yhteisön jäsenten tekemään ehdotukseen. Ehdotukset on julkaistu vuonna 2000. Wall on kirjoittanut suunnitelmansa pitkiin esseisiin, joita hän kutsuu nimellä Apocalypse. Esseiden numerointi vastaa lukuja kirjassa "Programming Perl" ("The Camel Book"). tärkeimpiin Apocalypse-esseisiin liittyy myös Damian Conwayn Exegesis-artikkeli, joka antaa ominaisuuksista käytännön esimerkkejä. (Nimet selittyvät sillä, että apokalypsi tarkoittaa ilmestystä tulevista asioista ja eksegeesi on selitys tekstistä.)
Perl 6:tta varten on kehitetty alustariippumatonta tavukoodia ajava virtuaalikone nimeltä Parrot, mutta joka on suunniteltu myös muiden kielten tarpeisiin.
Perl 6:stä on olemassa toteutus Rakudo Perl, joka tuottaa Parrot ja MoarVM -virtuaalikoneiden tavukoodia,
sekä Haskell-kielellä kirjoittu Pugs.
Perl 6 on myös toteutettu Perl 5:n codice_1-moduulina. Mikään toteutus ei ole toistaiseksi täydellinen tai täysin toimiva.
Perl 5:n ja Perl 6:n välillä on satoja, ellei tuhansia muutoksia, yleisenä ajatuksena on ollut: "keep Perl 6 Perl" ("pidetään Perl 6 Perlinä"). Useat muutokset normalisoivat kieltä; tekevät oppimisen helpoksi ja tehdäkseen "helppoja asioita helposti ja vaikeita mahdolliseksi".
# Perl 5
Mutta Perl 6:ssa se näyttää hieman erilaiselta
Tämä helpottaa lukemista, koska yleensä codice_2 on yleensä codice_3.
Perl 5 tukee olio-ohjelmointia "siunauksen" ("blessing") avulla. Minkä tahansa viittauksen voi siunata luokan olioksi:
Siunatulla oliolla voi sen jälkeen olla metodeita, joita käytetään nuolisyntaksilla (->):
Tämä saa Perlin löytämään metodi-nimisen aliohjelman ja kutsumaan sitä niin, että codice_4 on ensimmäinen parametri ja muut parametrit tulevat sen jälkeen.
"Helpot asiat helposti ja vaikeat mahdolliseksi" -hengessä Perl 6 pitää vanhan siunausmallin, mutta ottaa käyttöön paljon selvemmän olio-ohjelmointimallin. Esimerkiksi jos halutaan tehdä luokka, joka sisältää sisällään pisteet x ja y:
Ja sitä käytetään näin:
Perl 6 käyttää siis monista muista kielistä, esimerkiksi C++:sta, Javasta, Python (ohjelmointikieli)Pythonista ja Rubysta, tuttua pistenotaatiota olion sisältämien muuttujien tai metodien kutsumisessa.
Jollas
Jollas () on Helsingin 49. kaupunginosaan eli Laajasaloon kuuluva vajaan 3000 asukkaan merellinen osa-alue Itä-Helsingissä.
Jollas oli pitkään väljää omakotialuetta, mutta 1980-luvulta alkaen on alueelle rakennettu tiiviimmin. Siellä on myös vanhoja puuhuviloita. Lisärakentamista on tekeillä Itä-Jollaksessa Tonttuvuorella. Jollaksen asukasluku on noin 3 000 (1.1.2013).
Jollaksen historia alkaa kartanosta vuodelta 1798. Nykyinen kartanon päärakennus on vuodelta 1919 ja on Robert Tikkasen piirtämä. Kartanopuistossa kasvaa vanhoja saarnia, vaahteroita ja lehtikuusia. Veikko Leisténin suunnittelema Jollaksen kappeli purettiin vuonna 2005. Se oli rakennettu vuonna 1962. Kaupunginosassa on ala-asteen koulu.
Jollaksen luonto edustaa eteläsuomalaista sisäsaaristovyöhykettä kallio- ja hiekkarantoineen, kuivine kallioineen ja rehevine notkoineen. Tonttuvuorella on jääkauden jälkiä: kaksoishiidenkirnu ja siirtolohkare. Toinen hiidenkirnu on Furuvikin rannassa. Furuvikin lähellä on myös pieni 2 ha laajuinen luonnonsuojelualue nimeltä "Jollaksen räme".
Jollakseen pääsee Herttoniemen metroasemalta busseilla 85 ja 85B. Öisin ajaa bussi 85N Rautatientorilta. Bussilla on aamuyölähtöjä viikonloppuisin.
Kivikko
Kivikko () on Mellunkylän kaupunginosan osa-alue Itä-Helsingissä, Kehä In kupeessa. Kontulan ja Kurkimäen länsipuolella sijaitsevalla alueella asuu noin 5 000 asukasta.
Kivikon asuinalue on 2,5 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä asuintalojen vyöhyke. Kivikkoa on rakennettu Kontulan ja Kurkimäen jatkeeksi vuodesta 1992 lähtien. Alueen palvelut on sijoitettu paljolti vanhan ja uuden kaupunkirakenteen saumaan. Kivikon etelä- ja itäosaa hallitsevat enimmäkseen kerrostalot, kun taas pohjoisempana on rivi- ja omakotitaloja.
Kivikossa asuu etenkin lapsiperheitä. Alueella on myös opiskelija-asuntoja. Maahanmuuttajataustaisia on 28 prosenttia asukkaista; prosenttiluku on Helsingin suurimpia. Pienalueista eniten vieraskielisiä asuu Kivikossa, jossa joka kolmas asukas puhuu muuta kuin kotimaisia kieliä äidinkielenään. Kivikko on kuitenkin hiljaisempaa ja pientalovaltaisempaa kuin viereinen Kontula.
Alueella toimi ennen ampumarata (tunnettiin nimellä Malmin Ampumarata). Lahdenväylän (Lahden moottoritien) ja rakenteilla olevan Kivikon liikuntapuiston väliin rakennetaan työpaikka-alue.
Kivikko on nimetty alueella sijainneen, asiakirjoissa jo 1700-luvun alussa mainitun Stensbölen tilan mukaan. Alue kuului alun perin Helsingin maalaiskuntaan ja liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa vuoden 1946 alussa.
Kivikossa sijaitsee muun muassa K-Market, pizzeria ja useita päiväkoteja. Lisäksi siellä on Keinutien ala-asteeseen kuuluva Nallin sivukoulu, Kivikon liikuntapuisto, jossa on hiihtohalli, sekä Kivikon palvelukeskus Kivitasku, jossa on Kivikon terveysasema ja nuorisotalo.
Torpparinmäki
Torpparinmäki () on 1950-luvulta lähtien rakennettu Tuomarinkylän kaupunginosan osa-alue Pohjois-Helsingissä, Paloheinän kupeessa, 12 kilometriä keskustasta pohjoiseen. Torpparinmäessä asuu 2 680 henkeä (1.1.2013).
Torpparinmäki sijaitsee Tuusulanväylän luoteispuolella. Eteläraja Paloheinään kulkee Kuusmiehenkaarta (tie) myötäillen. Lännessä ja pohjoisessa Torpparinmäkeä reunustavat Haltialan laajat pelto- ja metsäalueet.
Torpparinmäki on saanut nimensä Tuomarinkylän kartanon torppareista. Alueelle rakennettiin rintamamiestaloja toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1981 Torpparinmäessä järjestettiin asuntomessut, joiden jälkeen aluetta on täydennetty ja sen asukasluku on kolminkertaistunut 1960-lukuun verrattuna.
1980-luvun asuntomessut kytkeytyivät Helsingin kaupungin PIKO-koerakentamisprojektiin. Tasaiselle peltoalueelle rakennettiin pääasiassa kaksikerroksisiin paritaloihin 80 asuntoa. Alueen rakentamisessa tavoitteena oli energiaa taloudellisesti käyttävä rakentaminen ja yhteisöllisyyden tukeminen. Aurinkoenergiaa hyödynnettiin tuolloin poikkeuksellisen paljon aktiivisesti ja passiivisesti; asunnoissa olleet lasikuistit, viherhuoneet ja pihatilat herättivätkin kiinnostusta.
Torpparinmäki on vehreää aluetta ja siellä kasvaa harvinaisia kasveja kuten mätäshelmiköitä.
Torpparinmäen naapurusto tarjoaa monipuoliset ulkoilumahdollisuudet. Viereinen Haltiala peltoineen, aarnimetsineen ja kotieläinpuistoineen kuuluu pohjoisena osana Helsingin keskuspuistoon. Pienen matkan päässä lännessä on Paloheinän ulkoilumaja. Sieltä lähtee monia ulkoilureittejä läheiseen maastoon; urista useat ovat valaistuja. Heti Torpparinmäen kyljessä on myös Paloheinän golfkenttä. Tuusulanväylän eteläpuolelta Tuomarinkartanon alueelta löytyy monta ratsastustallia.
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Torpparinmäkeä on yli 55 dB:n melualueella. Torpparinmäessä tieliikenteen melua aiheuttaa Tuusulanväylä. 
Tuusulanväylän liikennemäärä on keskimäärin 85 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Se on toiseksi liikennöidyin Helsingin kaupungin säteittäinen sisääntuloväylä Lahdenväylän jälkeen.
Torpparinmäessä on
Alueen keskellä Näsinpuistossa on Vesa-Pekka Rannikon läpivärjätystä betonista tekemä veistos "Aamu".
Torpparinmäessä sijaitsee päätepysäkki linjoille 67, 67V sekä yölinja 67N.
Torpparinmäen kautta kulkevat myös bussit 560, 611 ja 611B.
Freebok
Freebok oli vuonna 1998 perustettu suomalainen kotisivujen vieraskirja-palvelu, joka kehittyi vuosien varrella myös portaaliksi. Freebokin käyttäjät saattoivat vieraskirjapalvelun lisäksi keskustella omalla keskustelufoorumillaan, lähetellä yksityisviestejä, kutsua toisia yksityischatteihin, sekä käyttää palvelun sisäisiä mobiilipalveluita ja paljon muuta. Sivustolla oli tehty yli 100 000 vieraskirjaa. Oli myös mahdollista käyttää maksullista vieraskirjaa, jossa ominaisuudet olivat moninkertaiset ja vieraskirjan sai muokata juuri sellaiseksi, kuin sen itse halusi ja samalla vieraskirjan maksimikoko tuplaantui. Freebokin omistaja oli Juha Kilpi, joka huolehti myös sivuston toiminnasta.
Loppuvaiheessa Freebokia ei juurikaan enää päivitetty ja viimeiset palvelimen katkostiedot on ajettu sisään vuonna 2003.Freebok-palvelua saattoi käyttää englanniksi ja suomeksi.
Väinö Leskinen
Väinö Olavi Leskinen (8. maaliskuuta 1917 Helsinki – 8. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen ministeri ja kansanedustaja. Värikkäänä persoonana tunnettu Leskinen oli 1950- ja 1960-luvuilla yksi merkittävimmistä Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) poliitikoista.
Ennen poliittista uraansa Leskinen oli menestyksekäs uimari seuranaan Helsingin Työväen Uimarit (HTU). Hän voitti Antwerpenin työläisolympialaisissa 1937 200 metrin rintauinnin ajalla 2.57,1 ja 400 metrin rintauinnin ajalla 6.21,2. Leskinen toimi myöhemmin myös Työväen Urheiluliiton pääsihteerinä 1940–1943 ja puheenjohtajana 1951–1955.
Leskinen palveli talvi- ja jatkosodassa Ässärykmentissä. Hän haavoittui 1941 jatkosodan etenemisvaiheessa. Tämän jälkeen hän toimi Suomen Aseveljien Liiton sihteerinä vuosina 1942–1944. Sotilasarvoltaan hän oli majuri.
Leskinen oli keskeinen vaikuttaja Aseveljien Liitossa toimineiden sosiaalidemokraattien sodan jälkeen muodostamassa asevelisosialisteiksi kutsutussa ryhmittymässä, joka onnistuneesti voitti kommunistit taistelussa keskeisten vasemmistolaisten järjestöjen enemmistöstä.
1950-luvulla SDP:n puoluehajaannuksen aikana Leskinen oli Väinö Tanneria keulakuvanaan pitäneen puolueen enemmistön tärkeimpiä johtohenkilöitä. Hän joutui Neuvostoliiton ja kommunistien epäsuosioon länsisuuntautuneen poliittisen katsomuskantansa vuoksi.
SDP:lle tappiollisten vuoden 1962 eduskuntavaalien jälkeen Leskinen pyrki tasoittamaan suhteitaan Neuvostoliittoon ja lisäämään vasemmiston yhteistyötä Suomessa. Leskinen johti neuvotteluita joilla Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö perustettiin. Vuonna 1966 Leskinen teki aikoinaan katumusmatkana tunnetun käyntinsä Moskovassa jolloin hän solmi uudelleen suhteet NKP:hen. Leskisen johdolla SDP asettui vuoden 1968 presidentinvaalissa Urho Kekkosen taakse.
Leskinen oli kansanedustaja vuosina 1945–1947 ja 1947–1969 edustaen aluksi Uudenmaan vaalipiiriä ja vuodesta 1954 Helsingin vaalipiiriä. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1970 vaaleissa.
Leskisen ministeriura jakaantuu kahteen osaan. 1940- ja 1950 –luvulla hän oli SDP:n tannerilaisen siiven edustajana. Tehtyään sovinnon Neuvostoliiton kanssa hän toimi vuodesta 1968 lähtien hallituksessa Urho Kekkosen läheisenä avustajana.
Presidentin valitsijamiehenä Leskinen oli neljästi, vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa.
Väinö Leskisen ministerikaudet
Väinö Leskinen kuoli sydänkohtaukseen 55-vuotispäivänään hiihtoladulle Helsingin Lauttasaaren edustalla.
Väinö Leskinen oli Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun (CIA) tietolähde.
Väinö Leskisen veli Aarne Leskinen oli Helsingin apulaiskaupunginjohtaja vuosina 1970–1980.
Tali (Helsinki)
Tali () on Pitäjänmäen kaupunginosaan kuuluva läntisen Helsingin osa-alue.
Pitäjänmäentien eteläpuolella ja Talin siirtolapuutarhan itäpuolella on 1990-luvun lopulla rakennettu noin tuhannen asukkaan asuinalue, jonka rakennukset ovat pääasiassa neljä–kuusikerroksisia kerrostaloja. Talin kartanon mailla on Suomen vanhimpiin kuuluvan siirtolapuutarhan lisäksi laaja puistoalue golfkenttineen. Kartano itse on 1600-luvulta. Empiretyylinen päärakennus on 1820-luvulta ja kartanopuistokin 1800-luvulta. Alueella kasvaa jalopuita, muun muassa rauhoitettu vanha tammi, joka on Helsingin paksuin. Kartanolle johtaa koivukuja Talin puistotie.
Talin korkein kohta on alueen länsiosassa, Espoon rajan tuntumassa, sijaitseva Talinhuippu, joka kohoaa 22 metrin korkeuteen merenpinnasta. Sen puistoalue on rakennettu vanhan, 1960- ja 1970-luvuilla käytössä olleen Ison Huopalahden kaatopaikka-alueen päälle. Talinhuipun itärinteessä on Pajamäen aurinkokuntamalliin kuuluva Jupiter-planeetan malli.
Vantaan Kaivokselan alueelta alkunsa saava Mätäjoki virtaa Talin halki ja laskee alueen eteläosassa Isoon Huopalahteen.
Talissa ja alueen lähistöllä on hyvät ulkoilu- ja liikuntamahdollisuudet. Kartanon mailla toimii vuonna 1932 perustettu Helsingin Golfklubi, joka on Suomen vanhin golfseura. Golfkentän vuokrasopimusta jatkettiin vuonna 2014 vuoteen 2034 saakka, kun alueelle suunniteltu asuinalue-ehdotus hylättiin kaupungin elimissä.
Talinhuipulla Vermon kupeessa on frisbeegolfrata ja sen vieressä koirien agilityharjoitusrata.
1920–1950-luvuilla Talissa toimi laukkarata, jossa järjestettiin myös Helsingin olympialaisten ratsastuskilpailuja.
Alueen välittömässä läheisyydessä Munkkivuoren puolella sijaitsevat Talin liikuntapuistoon kuuluvat Talin keilahalli, Talin Tenniskeskus, Talin jalkapallohalli, ulkokentät sekä sulkapallo- ja squash-käytössä oleva Talihalli. Jalkapallohalli on pääasiassa junioriseurojen harjoituskäytössä.
Golfkentällä vieraili trombi naisten golfin Euroopan Tourin osakilpailun aikana 28. elokuuta 2005, jolloin mm. paikalla sijainnut suojakatos hajosi ja samalla yhdeksän henkilöä loukkaantui.
Meleagros
Meleagros (, ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihiin:
Meleagros (Makedonia)
Meleagros oli Makedonian kuningas noin tammikuusta maaliskuuhun vuonna 279 eaa. Hänen isänsä oli Egyptin faarao Ptolemaios I ja hänen äitinsä oli luultavasti tämän vaimo Eurydike.
Hänestä tuli kuningas sen jälkeen kun keltit olivat tappaneet hänen veljensä, kuningas Ptolemaios Keraunoksen. Meleagroskaan ei pystynyt kukistamaan kelttejä ja hänet systiin pian vallasta. Kuninkaaksi tuli Antipatros joka oli Kassandroksen veljenpoika.
Antipatros II
Antipatros II oli Makedonian kuningas vuosina 296–294 eaa. yhdessä veljensä Aleksanteri V:n kanssa. Hän oli kuningas Kassandroksen poika. Vuonna 294 eaa. Demetrios I syöksi Antipatroksen vallasta.
Ray Liotta
Ray Liotta (s. 18. joulukuuta 1954 Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Liotta opiskeli näyttelemistä Miamin yliopistossa, Floridassa, ja suoritti siellä tutkinnon Bachelor of Fine Arts (BFA). Valmistumisensa jälkeen hän esitti vuosien 1978 ja 1981 välillä Joey Perrinin roolia NBC:n saippuasarjassa "Another World". Myöhempiä televisiosarjoja, joissa hän on esiintynyt useassa jaksossa, ovat lyhytikäiseksi jääneet "Casablanca" ja "Our Family Honor" 1980-luvulta sekä "Smith" 2000-vuosikymmeneltä. Hän esiintynyt myös yhden jakson vierailurooleissa monessa sarjassa. Vuonna 2005 hänet palkittiin Primetime Emmy -palkinnolla kategoriassa paras vieraileva miesnäyttelijä draamasarjassa vierailustaan sarjassa "Teho-osasto" ("ER").
Ensimmäinen televisioelokuva, jossa Liotta näytteli, on "Hardhat and Legs" vuodelta 1980, ja ensimmäinen teatterielokuva "Kultanainen" ("The Lonely Lady") vuodelta 1983. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa on Henry Hillin osa Martin Scorsesen ohjaamassa rikosdraamassa "Mafiaveljet" ("Goodfellas") vuodelta 1990.
Liotta on ollut urallaan kerran ehdolla Golden Globen saajaksi, sarjassa paras miessivuosa roolityöstään Ray Sinclairina Jonathan Demmen ohjaamassa, vuonna 1986 ensi-iltansa saaneessa toimintakomediassa "Vaarallinen tyttöystävä" ("Something Wild"). Vuonna 1999 hän oli ehdolla SAG-palkinnon saajaksi kategoriassa paras miespääosa televisioelokuvassa tai minisarjassa suorituksestaan Frank Sinatrana elokuvassa "Rat Pack" ("The Rat Pack") ja vuonna 2003 Independent Spirit Awardin saajaksi suorituksestaan poliisi Henry Oakina elokuvassa "Narc".
Vuodesta 2016 lähtien Liotta on näytellyt yhtäpääosaa NBC:n rikosdraamasarjassa "Shades of Blue" jossa hän on yksikkönsä päällikkö Matt Wozniak.
Elokuva- ja televisionäyttelemisen lisäksi Liotta on näytellyt myös teatterissa. Ensiesiintymisensä Broadwayllä hän teki vuonna 2004 Stephen Belberin kirjoittamassa näytelmässä "Match", jonka muissa rooleissa olivat Frank Langella ja Jane Adams.
Liotta on myös lainannut ääntään päähenkilö videopeliin "", joka ilmestyi vuonna 2002.
Liotta kasvoi adoptioperheen lapsena. Newjerseyläiset Alfred ja Mary Liotta adoptoivat hänet, kun hän oli kuuden kuukauden ikäinen.
Hän on ollut naimisissa kerran. Hän avioitui näyttelijä-tuottaja Michelle Gracen kanssa vuonna 1997, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2004. Parilla on yksi yhteinen lapsi, tytär Karsen (s. 1998).
Mancala
Mancala on yksi maailman vanhimmista lautapeleistä ja etenkin Afrikan ja Aasian maissa suosittu lautapelityyppi, joka perustuu pikkukivien tai vastaavien pelimerkkien "kylvämiseen" pelilaudalla oleviin koloihin. Parhaiten länsimaissa tunnettuja ryhmän pelejä ovat oware, kalaha, omweso ja bao. Mancala-peleillä on monissa maissa samankaltainen asema kuin shakilla on länsimaissa, ja esimerkiksi omweso on Ugandan kansallispeli.
Suomessa on myyty "Kolokolo"-nimistä peliä, johon kuuluu mancala-pelien pelaamiseen soveltuva pelilauta ja pelimerkkejä. Pelin nimi on kuitenkin suomalaisten markkinoijien keksimä eikä vastaa afrikkalaisten tai aasialaisten pelien nimiä.
Tyypillinen mancala on kaksinpeli, jossa pelilauta on jaettu kahtia: kummallakin pelaajalla on esimerkiksi kuusi koloa ja varastokolo eli mancala. Ennen pelin alkua kolot varastoa lukuun ottamatta täytetään pelimerkeillä, esimerkiksi kolme tai neljä kiveä kuhunkin koloon. Pelin siirto muodostuu yleensä siitä, että pelaaja poimii jostain oman puolensa kolosta kaikki pelimerkit ja "kylvää" ne yksitellen seuraaviin koloihin, tavallisesti pelilautaa vastapäivään kiertäen. Jos viimeinen jyvä sattuu ennestään oman puolen tyhjään koloon, pelaaja saa "kaapattua" vastapäätä olevasta toisen pelaajan kolosta kaikki pelimerkit omaan mancalaansa. Yksinkertaisimmissa peleissä voittaja on se, joka saa suuremman varaston.
Monet mancala-pelit ovat säännöiltään huomattavastikin tätä monimutkaisempia. Vaativimmissa mancala-peleissä pelitilanteiden monipuolisuus ja haastavuus voi vastata jopa shakin tai go:n kaltaisten pelien tasoa.
Mancala-pelien tutkimukseen on tuonut ongelmia se, että pelien samoista versioista käytetään eri kulttuureissa eri nimityksiä. Itse asiassa nimi Mancala viittaa yhteen arabialaiseen versioon peleistä. Se ei ole sopiva pelien yleisnimeksi, vaikka sitä siinä tehtävässä käytetäänkin. Muutamat pelitutkijat suosittelevat peliperheen yleisnimeksi pelitekniikkaan liittyviä termejä "Count and Capture" eli "Laske ja ryöstä" tai Sowing games eli Kylvöpelit.
Faisal II
Faisal II (Faiṣal ibn Ghāzī ibn Faiṣal Āl Hāshim, 2. toukokuuta 1935 – 14. heinäkuuta 1958) oli Irakin viimeinen kuningas 1939–1958.
Faisal oli Irakin toisen kuninkaan, Ghazin ja kuningatar Aliyan poika. Kuningas Ghazi kuoli vuonna 1939 selvittämättömässä auto-onnettomuudessa, jotkut väittivät vaikutusvaltaisen ministerin Nuri al-Sa’idin miesten tappaneen hänet. Kolmivuotiaasta Faisalista tuli kuningas 4. huhtikuuta 1939. Hänen setänsä Abdulilah ibn Ali toimi valtionhoitajana vuodet 1939–1953, sekä pääministeri Rašid Ali al-Kailani lyhyen aikaa kolmeen otteeseen.
Huhtikuussa 1941 kansallismielinen pääministeri Rašid Ali al-Kailani kaappasi vallan Abdulilahilta. Kuningatar ja Faisal salakuljetettiin maasta. Vuonna 1950 kuningattaren kuoleman jälkeen Abdulilahista tuli kuninkaan ainoa holhooja.
Faisal kävi Harrowin koulua Isossa-Britanniassa serkkunsa Hussein bin Talalin kanssa, josta tuli myöhemmin Jordanian kuningas. Pojat olivat läheisiä, ja suunnittelivat jopa yhdistävänsä valtakuntansa vastustaakseen militanttia pan-arabinationalismia.
Faisal II kruunattiin 2. toukokuuta 1953 Bagdadissa hänen saavutettuaan täysi-ikäisyytensä. Marraskuussa Husseinista tuli Jordanian kuningas. Faisal pyrki uudistamaan maataan laajoilla pato-, silta- ja kasteluhankkeilla. Hän rakennutti myös kouluja ja sairaaloita. 1. helmikuuta 1958 naapurimaa Syyria muodosti Nasserin johtaman Egyptin kanssa Yhdistyneen arabitasavallan. Vain kaksi viikkoa myöhemmin 14. helmikuuta hašemiittikuningaskunnat muodostivat samanlaisen liiton, Irakin ja Jordanian arabiliittovaltion. Faisalista, vanhemmasta hašimidien suvusta, tuli maan päämies.
Faisalin valtakausi uuden maan johdossa kesti vain viisi kuukautta. Kesällä Hussein pyysi Irakin armeijan apua Jordaniaan. Kenraali Abdulkarim Qasim käytti joukkojen siirtoja hyväkseen, kaappasi vallan vuonna 1958, valtasi Bagdadin ja julisti tasavallan syntyneeksi 14. heinäkuuta. Samana päivänä Faisal II, toiset kuningasperheen jäsenet ja johtava ministeri Nuri al-Sa’id kuolivat tasavaltalaissotilaiden tuleen.
Kurkimäki (Helsinki)
Kurkimäki () on Mellunkylän kaupunginosan osa-alue. Itä-Helsingissä Kehä I:n pohjoispuolella sijaitsevalla alueella asui vuoden 2017 alussa noin 2 731 asukasta. Kaupunkirakenteen osalta Kurkimäki kytkeytyy saumattomasti alueen pohjoispuolella sijaitsevaan Kontulaan ja länsipuolella olevaan Kivikkoon. Kurkimäki on rakennettu 1980-luvulla Myllypuron ja Kontulan väliin. Kurkimäessä on hyvin säilynyt linnoitus, joka on osa venäläisten rakentamaa linnoitusketjua ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Kurkimäen palvelut (koulu, terveyskeskus, kirjasto) nivoutuvat yhteen välittömässä naapurissa olevien kaupunginosien kanssa. Myllypuron, Kontulan ja Kivikon lisäksi palveluja haetaan Vesalasta tai Itäkeskuksesta.
Kurkimäen omalla osa-alueella sijaitsee muun muassa korttelitalo, viisi päiväkotia, leikkipuisto ja muutama pizzeria.
Lähistöllä oleviin liikuntamahdollisuuksiin lukeutuvat muun muassa Myllypuron urheiluhallit (esimerkiksi Liikuntamylly), Kontulan uimahalli ja Kivikon kehittyvän liikuntapuiston palvelut sekä valaistu ulkoilulenkki (3,6 km). Etelään Kehä I:n ali pääsee parin kevyen liikenteen alikulun kautta.
Kurkimäki tarjoaa työpaikan noin 600 hengelle. Suuri osa työpaikoista löytyy Kontulantien molemmille puolille sijoittuvista toimitila- ja teollisuuslaitoksista. Myös palvelusektori on merkittävä työllistäjä.
Kurkimäki sijaitsee Helsingin metron liityntäliikennealueella. Sekä Myllypuron metroasema että Kontulan metroasema ovat lyhyehkön kävely- tai linja-automatkan päässä.
Viikinmäki
Viikinmäki () on asuinalue Koillis-Helsingin Viikissä, Pihlajiston vieressä. Sitä rajaavat Lahdentie, Vantaanjoki ja Herttoniemen teollisuusrata. Hallinnollisesti Viikinmäki lasketaan kaupunginosajaossa Viikin osa-alueeksi ja piirijaossa Latokartanon peruspiirin osa-alueeksi, vaikka se onkin toisella puolella moottoritietä kuin muu Viikki.
Viikinmäessä asuu noin 2 200 ihmistä. Länsiosan asuntorakentaminen on vielä kesken. Valmiiseen Viikinmäkeen tulee 2020-luvulla noin 3 700 asukasta. Siellä on omistus-, vuokra-, hitas- ja asumisoikeusasuntoja.
Päiväkodin, starttiluokan, ala-asteen luokat 1–6 sekä kerhotiloja asukkaille tarjoava Viikinmäen korttelitalo valmistui lokakuussa 2014. Viikinmäen koillisosassa toimii jo päiväkoti Vikkeri. Muut palvelut hoidetaan muualla Viikissä ja Pihlajistossa.
Viikinmäellä sijaitsi ampumarata vuoteen 2005 asti. Maa-aineksen puhtautta seurataan tarkasti rakentamisen yhteydessä, mikä seikka on vaikuttanut asuinalueen valmistumisen aikatauluun.
Viikinmäessä sijaitsee myös maanalainen vuonna 1994 valmistunut jätevedenpuhdistamo. Puhdistamo käsittelee teollisuuden ja 800 000 ihmisen jätevedet Helsingin ja seitsemän naapurikunnan alueilta. Puhdistetut jätevedet johdetaan 16 kilometriä pitkää purkutunnelia pitkin avomerelle.
Viikinmäen alueella Kuninkaankartanonsaarella sijaitsi 1550-luvulta venäläisten hävitykseen vuonna 1571 asti Viikin kuninkaankartano.
Viikinmäen läpi Harjannetietä kulkee Rautatientorilta Malmille menevä bussilinja 71 sekä ruuhkavuoro 71B Viikin tiedepuistoon. Lisäksi pienkalustolinja 701 kulkee Viikistä Malmin suuntaan Viikinmäen läpi.
Vesala (Helsinki)
Vesala () on Mellunkylään kuuluva noin 7 000 asukkaan osa-alue itäisessä Helsingissä, Kontulan kupeessa. Alueen asuntokanta sisältää lähinnä pohjoisessa ja lännessä pientaloja 1950-luvulta, ja etelässä kerrostaloja 1980-luvulta. Alueen pientaloaluetta on viime vuosina täydennysrakennettu.
Vesalaa palvelevat Kontulan ja Mellunmäen metroasemat sekä useat Helsingin sisäiset bussilinjat.
Vesalassa on muun muassa päiväkoteja, Vesalan peruskoulu ja nuorisotalo.
AFC Ajax
Amsterdamsche Football Club Ajax (AFC Ajax) on alankomaalainen jalkapalloseura. Se on PSV Eindhovenin ja Feyenoordin ohella yksi maan mahtiseuroista. Erityisen tunnettu Ajax on juniorityöstään, jonka avulla se on luonut monia todellisia huippupelaajia.
Ajax on voittanut Mestarien liigan (mukaan lukien Euroopan cupin) neljä kertaa. 1970-luvun alussa joukkue voitti sen peräti kolme kertaa peräkkäin. Yksi tuon joukkueen kantavista voimista oli Johan Cruijff. Toinen suuri joukkue seuralla oli 1990-luvun puolivälissä. Se voittikin Mestarien liigan vuonna 1995. Tuolloin Alankomaiden maajoukkueen tärkeimmät pelaajat pelasivat kaikki Ajaxissa.
Ajaxin nykyinen logo on järjestyksessään neljäs. Se koostuu 11 viivasta, jotka symboloivat avauskokoonpanon pelaajia.
Ajaxin menestyksen takana on sen junioriakatemia. Akatemialla on oma harjoituskeskus teko- ja nurmikenttineen sekä testikeskus. Akatemiassa on 50 ammattivalmentajaa ja 180 pelaajaa. 85 prosenttia akatemian pelaajista saa jalkapallosta itselleen ammatin.
Pöytävuori
Pöytävuori eli mesa on eroosion synnyttämä laakea, yleensä jyrkkärinteinen ympäristöään korkeampi kohta.
Pöytävuoret syntyvät, kun vaakasuuntaan kerrostuneet kalliot ensin liikkuvat tektonisen toiminnan takia ja sitten eroosio kuluttaa kovia kivilajeja ympäröivät pehmeämmät kivilajit pois.
Etelä-Amerikassa pöytävuoria kutsutaan nimellä tepui. Niiden laella on eriytynyt omia kasvi- ja eläinlajejaan, koska ne ovat olleet niin pitkään eristyksissä vuorten alla levittäytyvästä sademetsästä.
Roraima, Kukenan ja Auyantepui ovat näitä eteläamerikkalaisia tepuita. Muita tunnettuja pöytävuoria ovat Pöytävuori Etelä-Afrikassa Kapkaupungin lähellä, Debre Damo Etiopiassa, Mount Conner Australiassa ja Brown Bluff Etelämanterella. Herðubreið islannissa on vulkaaninen tulivuori (tuya), joten sen syntytapa poikkeaa muista pöytävuorista.
Pariisin katakombit
Pariisin katakombit () on Pariisissa sijaitseva laaja maanalainen huoneiden ja käytävien verkosto, jota on käytetty hautapaikkana.
Alkujaan kalkkikivilouhoksina syntyneitä luolia alettiin käyttää hautoina 1700-luvulla kun eräät Pariisin hautausmaat olivat muuttuneet terveysriskiksi. Silloin maanpäällisistä haudoista alettiin siirtää luita maanalaisiin käytäviin, joita samalla vahvistettiin uudella kiviaineksella. Luiden siirtäminen jatkui vuoteen 1814.
Katakombien seinät ovat täynnä piirroksia, joista vanhimmat ovat peräisin 1700-luvulta. 1800-luvulla käytävissä jopa asui ihmisiä. Victor Hugo on käyttänyt Pariisin katakombien tuntemustaan romaanissaan "Kurjat". Toisen maailmansodan aikana katakombeja käyttivät vastarintaliikkeen jäsenet, ja maan alla 6. kaupunginosassa ("arrondissement") sijaitsi myös saksalaisten bunkkeri. Tämä bunkkeri ei kuulu opastettujen kierrosten reittiin, joten sen voi nähdä vain epävirallisilla (laittomilla) kiertokäynneillä.
Maanalaiset tunnelit ja kammiot ovat jo pitkään aiheuttaneet turvallisuusongelmia. Toisinaan käytäviä romahtaa, mikä aiheuttaa usein vahinkoa rakennuksille. Tämän estämiseksi hallitus perusti jo vuonna 1777 IGC:n ("Inspection générale des Carrières") valvomaan jo olemassa olevia käytäviä ja estämään uusien kaivamisen. Valvonta ja tunnelien lujittaminen ovat jatkuneet tähän päivään saakka.
Nykyään katakombit ovat turistikohde, jossa vierailija voi nauttia aavemaisesta retkestä pimeissä käytävissä miljoonien pariisilaisten jäännöksien lomitse. Vainajat on merkitty hautausvuoden mukaan. Sisäänkäynti opastetuille kierroksille on Denfert-Rochereaulla. Kierroksen pituus on noin 1,7 km ja se kestää vajaan tunnin. Turvallisuussyistä katakombeihin otetaan vain 200 henkilöä kerrallaan. Kierroksilla ei ole opastusta, mutta tärkeimmissä kohteissa on esittelytaulut myös englanniksi.
Yleisölle avoinna olevat osat ovat vain pieni osa Pariisin alla kulkevista käytävistä. Yhteensä tunneleita on yli 300 kilometriä. Katakombeihin pääsee kuitenkin joistakin kohdin myös Pariisin viemäri- ja metroverkoston kautta. Myös räjähteitä tiedetään käytetyn, ja katakombit houkuttelevatkin huumekauppiaita, erikoisuudentavoittelijoita ja salaisten kokouksien pitäjiä. Innokkaimmat käytävien ystävät kutsuvat itseään katafiileiksi ("cataphiles") ja saattavat viettää maan alla päiväkausia. Syyskuussa 2004 katakombeista löydettiin sinne piilotettu salainen elokuvateatteri. Katakombeissa käyminen on kuitenkin ollut laitonta jo vuodesta 1955 lähtien. Määräyksen rikkojia odottaa sadan euron sakko, ja katakombeissa seikkailevia vahtii erityinen tunnelipoliisi. Jotkut vaarallisimmista osuuksista on kokonaan suljettu. Valokuvatessa katakombeissa salamavalon käyttö on kielletty.
John Reilly
John Reilly on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Rašid Ali al-Kailani
Rašid Ali al-Kailani (Tašīd ‘Alī al-Gailānī, myös Gīlānī tai Kailānī: رشيد علي الكيلاني‎) (1892 Bagdad, Irak, Osmanien valtakunta – 28. elokuuta 1965 Beirut) oli irakilainen juristi ja poliitikko, joka toimi Irakin pääministerinä 1933, 1940–1941 ja 1941. Hän oli yksi arabimaailman suosituimmista poliitikoista. Hän pyrki tuomaan Irakin akselivaltojen piiriin toisen maailmansodan aikana.
Kailani kuului sunnilaiseen perheeseen ja oli sukua Irakin ensimmäiselle pääministerille Abdulrahman al-Haidari al-Kailanille. Hän opiskeli lakia ja aloitti uransa politiikassa 1924 oikeusministerinä Yasin al-Hašimin hallituksessa. Hän toimi sisäministerinä 1925–1928 ja pääministerinä 1933.
Kailani ja Hašimi olivat kansallismielisiä ja vastustivat brittien sekaantumista maan asioihin. He hylkäsivät Nuri al-Sa’idin solmiman Britannian ja Irakin sopimuksen ja perustivat oman kansallisen veljeyden puolueensa. Kailani tuki arabinationalistina akselivaltoja, toivoen niiden takaavan arabien yhtenäisyyden.
Kailani nimitettiin uudelleen pääministeriksi 1940. Kuningas Ghazi oli juuri kuollut ja maa oli alaikäisen kuningas Faisal II:n ja sijaishallitsija emiiri Abdulilahin alaisuudessa. Kailani kieltäytyi sallimasta brittijoukkojen kuljetuksia maan läpi rintamalle. Sisäministeri Naji Šaukat tapasi Saksan Turkin lähettilään Franz von Papenin Istanbulissa. Saksalle luvattiin Irakin luonnonvarojen hyödyntäminen vastineeksi arabimaiden itsenäisyyden tukemisesta.
Kun Italia liittyi sotaan Saksan puolelle, Irak säilytti suhteet maahan, mikä raivostutti britit. Brittien voitot Pohjois-Afrikassa italialaisia vastaan vähensivät Kailanin kansansuosiota. Hänet pakotettiin eroamaan tammikuussa 1941.
Kailani kehitteli suunnitelman Abdulilahin murhasta ja vallankaappauksesta. Hänen taustavaikuttajinaan olivat "neljä everstiä", jotka olivat lyhyin väliajoin olleet vallassa kulissien takana vuodesta 1937. 4. huhtikuuta 1941 Rašid Ali järjesti kaappauksen kahdeksan viikkoa aiemmin omansa korvannutta Taha Hāshimin hallitusta vastaan.
Britit kieltäytyivät tunnustamasta uutta hallitusta ja 29. huhtikuuta Irakin tykistö pommitti Kuninkaallisen ilmavoimien tukikohtaa Habbaniyyassa, jonka jälkeen brittijoukot valtasivat Basran. Winston Churchill määräsi kenraali Archibald Wavellin valtaamaan takaisin Habbaniyyan tukikohdan ja sen jälkeen Bagdadin. Kuukauden mittainen sota päättyi brittien hyväksi. Kailani pakeni hyökkäyksen edellä Saksaan, jossa hän tapasi Adolf Hitlerin ja edelleen Egyptiin ja Saudi-Arabiaan.
Hän palasi Irakiin vasta vuoden 1958 vallankumouksen jälkeen jossa syrjäytettiin hašimidien monarkia ja yritti joulukuussa nostattaa kapinaa pääministeri Abdulkarim Qasimin hallitusta vastaan. Kun kapina epäonnistui ja Kailani tuomittiin kuolemaan. Hänet kuitenkin armahdettiin vuonna 1961 ja hän palasi maanpakoon Beirutiin, jossa kuoli 1965.
Luxembourgin puisto
Luxembourgin puisto (, tuttavallisemmin "Luco") on suuri puisto Pariisissa, Ranskassa.
Puiston pinta-ala on 224 500 m², ja se sijaitsee Pariisin 6. kaupunginosassa Latinalaiskorttelissa. Ranskan senaatti kokoontuu viereisessä Luxembourgin palatsissa. Pariisin 6. kaupunginosan eli arrondissementin nimi on myös Luxembourg.
Puistossa on paljon patsaita ja veistoksia. Siellä voi myös pelata esimerkiksi tennistä ja koripalloa. Lapset uittavat leikkiveneitä pienessä lammikossa. Puiston vieressä ovat kaivosalan korkeakoulu ja Odéon-teatteri. Puiston aukioloajat vaihtelevat: se avataan kello 7.30–8.15 ja suljetaan 16.45–21.45.
Puistoa on kuvannut Albert Edelfelt maalauksessaan "Luxembourgin puistossa".
Abdulilah
Abdulilah ( ’Abdu-l-ilāh; myös Abdul Illah tai Abdullah-Ilah) (s. 1913, Ta’if, Arabia, k. 14. heinäkuuta 1958 Bagdad) oli Irakin kuninkaan Ghazin serkku ja lanko sekä Irakin sijaishallitsija 1939–1952, kunnes kuningas Faisal II tuli täysi-ikäiseksi. Hän oli myös Irakin kruununperijä vuodesta 1943.
Abdulilah oli Hijazin hašimidikuningas Ali ibn Husainin poika, jonka Abdulaziz karkotti. Hän sai vallan maassa kuningas Ghazin kuoltua auto-onnettomuudessa ja kolmivuotiaan Faisal II:n noustua valtaistuimelle. Entinen pääministeri Rašid Ali al-Kailani johti saksalaismielistä vallankaappausta toisen maailmansodan aikana, mutta brittijoukot valtasivat maan ja syrjäyttivät hänet toukokuussa 1941.
Faisal II tuli täysi-ikäiseksi 1953, mutta Abdulilahin vaikutusvalta maan politiikkaan jatkui. Hän oli kuninkaan läheinen avustaja ja länsimaismielinen. Hänet ja kuningasperhe surmattiin vallankaappauksessa 14. heinäkuuta 1958, joka päätti Irakin monarkian.
Laajaverkko
Laajaverkko eli WAN () eli suuralueverkko on tiedonsiirtoverkko, joka peittää laajoja maantieteellisiä alueita. Nämä verkot ovat suurempia kuin kaupunkiverkot tai pienemmät. Laajaverkko yhdistää lähiverkot sekä kaupunkiverkot yhdeksi suureksi verkoksi, ääritapauksena Internet.
Koska kaupunkiverkossa ja hyvin usein lähiverkossa käytetään jo hyvin nopeita verkkoyhteyksiä, joudutaan laajaverkossa käyttämään hieman erilaisia ratkaisuja. Yksi tapa saada lähiverkon tai kaupunkiverkon koko kaistan tarve tyydytettyä on laittaa useita rinnakkaisia linjoja suorittamaan tehtävää. Liikenteen määrää voidaan myös rajoittaa IP-osoite- tai IP-aluekohtaisesti.
Albert
Albert on miehen etunimi. Nimen alkuperä on saksalaisessa Adalbert-nimessä, joka voidaan suomentaa 'aateluudella loistava'.
Suomessa nimi Albert on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä 8944 henkilölle. Albertin nimipäivä on 24. huhtikuuta.
Albert II
Albert II voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Samut Prakan (provinssi)
Samut Prakanin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan keskiosassa Bangkokin metropolialueella. Naapuriprovinsseja ovat Bangkok lännessä ja pohjoisessa sekä Chachoengsao idässä. Provinssin pinta-ala on 1 004,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 089 200 asukasta (vuonna 2017).
Samut Prakan sijaitsee Chao Phraya -joen suulla Siaminlahden kupeessa. Tämän vuoksi provinssia joskus kutsutaan nimellä "Pak Nam" (ปากน้ำ) eli ’joen suu’. Provinssin joen länsipuolinen osa koostuu suurimmaksi osaksi riisipelloista, katkarapukasvattamoista ja mangrovepuumetsistä, kun taas itäpuoli koostuu kaupunkikeskuksesta, sisältäen teollisuusalueita. Samut Prakan on osa Bangkokin suurkaupunkia, kaupungistuminen kummallakin puolella provinssin rajaa on identtistä. Provinssilla on noin 47,2 kilometriä rantaviivaa.
Provinssi on perustettu Ayutthayan kuningaskunnan aikakaudella, jolloin hallinnollinen keskus sijaitsi Prapadaengissa. Provinssi oli portti mereltä Siamiin ja oli turvattu linnoituksin, vallihaudoin ja muurein. Kuningas Rama II alkoi rakentaa uutta keskusta Samut Prakaniin vuonna 1819, kun hänen edeltäjänsä kuningas Taksin oli hylännyt kaupungin linnoittamisen. Yhteensä kuusi linnoitusta rakennettiin kummallekin puolelle Chao Phraya -jokea, ja joella sijaitsevalle saarelle pystytettiin pagodi Phra Samut Chedi. Alkuperäisistä kuudesta linnoituksesta pystyssä ovat vain Phi Sua Samut ja Phra Chulachomklao.
Maakuntaleimassa on kuva Phra Samut Chedi -temppelistä, joka on alueen tärkein buddhalainen temppeli.
Maakuntapuu on "Thespesia populnea".
Provinssi on jaettu viiteen piiriin ("amphoe") ja yhteen pienempään piiriin ("king amphoe"). Piirit on jaettu 50 kunnaksi ("tambon") ja 396 kyläksi. Provinssi on jaettu seitsemään äänestyspiiriin.
Samut Prakanin provinssin alueella on useita suosittuja turistinähtävyyksiä. Amphoe Samut Prakanin Ancient City () Bang Pu Maissa on Thaimaa pienoiskoossa. Alueella on pienoismallit tärkeimmistä thaimaalaisista rakennuksista Thaimaan kartan mukaisesti sijoitettuina.
Amphoe Samut Prakanin tambol Tai Banissa sijaitseva Crocodile Farm () on Thaimaan suurin krokotiilipuisto. Krokotiilien lisäksi nähtävillä on muitakin eläimiä.
Viimeisin nähtävyys on amphoe Samut Prakanin tambol Samrong Nuassa sijaitseva Erawanin museo (), jonka 43,60 metriä korkea kolmipäinen elefanttipatsas on Samut Prakanin huomattavin maamerkki.
Amphoe Phra Samut Chedissä on merkittävä buddhalainen temppeli Wat Phra Samut Chedi, joka on rakennettu vuosina 1827–1828 Rama II:n hallituskaudella. Temppeli sijaitsee Chao Phraya -joen saarella.
Poliittinen historia
Poliittinen historia on tieteenala, joka voi käsitellä esimerkiksi poliittista päätöksentekoa, valtarakenteita, poliittisia ideologioita ja valtiollista päätöksentekoa. Sillä on yhteisiä tutkimusalueita aatehistorian, sosiaalihistorian, taloushistorian ja sotahistorian kanssa. Muihin historia-aineisiin verrattuna poliittisen historian erottaa niistä erityisesti nykyaikaan painottunut näkökulma ja tämän päivän konfliktien juurien tarkastelu lähimenneisyydestä.
Poliittinen historia on kenties perinteisin historiantutkimuksen osa-alue, joka pitkään keskittyi valtiollisen, "poliittisen" tapahtumisen tutkimukseen. Tällöin historiankirjoituksessa keskityttiin poliitikkojen, päättäjien ja hallitsijoiden historiaan. Nykyään "yksityisen" ja "julkisen" välisen rajan madalluttua poliittisen historian tutkimusala on huomattavasti laajentunut – "kaikki on poliittista".
Poliittista historiaa voi opiskella sekä Turun että Helsingin yliopistossa. Helsingin yliopiston poliittisen historian professorit ovat Pauli Kettunen ja Kimmo Rentola, Turussa vastaavia virkoja hoitavat Vesa Vares ja Louis Clerc. Muista historia-aineista poiketen poliittinen historia ei näissä yliopistoissa kuulu humanistiseen tiedekuntaan, vaan Helsingissä valtiotieteelliseen ja Turussa yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan. Turun yliopiston Politiikan tutkimuksen klubi ry on Turussa oppiaineen ainejärjestö. P-klubissa yhdistyvät niin valtio-opin kuin poiliittisen historian opiskelijat, mm. yhteisten aineopintojen parissa.
Poliittista historiaa opiskelleet työskentelevät yleensä suunnittelu- ja kehitystehtävissä, tutkijoina sekä viestinnän ja tuotekehityksen aloilla. Tyypillisiä työtehtäviä ovat suunnittelija, tohtorikoulutettava, tutkija, toimittaja, viestintäasiantuntija ja koulutussuunnittelija.
Vuoristo-Badahšanin autonominen alue
Vuoristo-Badahšanin autonominen alue (Gorno-Badahšan) on hallinnollinen alue Tadžikistanin itäosassa Pamirin vuoristossa Keski-Aasiassa. Se kattaa koko valtion itäosan ja rajoittuu pohjoisessa Kirgisiaan, idässä Kiinaan ja etelässä Afganistaniin. Alueen pääkaupunki on Horog. Laajempi Badahšanin alue jatkuu Afganistanin puolelle Badahšanin maakuntana.
Vuoristo-Badahšanin alueen pinta-ala on 63 700 km² ja se käsittää noin 40 % Tadžikistanin maa-alasta. Alueella sijaitsevat Pamirin ja Keski-Aasian korkeimmat vuoret Pik Lenina (entinen "Kaufmann") (7 134 m), Qullai Ismoili Somonī (entinen "Pik Kommunizma", ennen sitä "Pik Stalina", 7 495 m) ja Džengiš Tšokusu ("Pobeda") (7 439 m).
Asukkaita alueella on noin 218 400 (2006), joka on noin 3 % Tadžikistanin koko väkiluvusta. Väestöstä suurin osa on tadžikkeja, mutta alueella asuu myös pieni kirgiisivähemmistö, joka on keskittynyt Murghabin kaupungin ympäristöön alueen itäosaan. Alueella harjoitetaan lampaiden, vuohien ja jakkien hoitoa. Alueen vuorisen maaston vuoksi alueella on heikot liikenneyhteydet. Alueen liikenteellinen keskus on Horog, josta lähtevät kaikki alueen kolme tietä; yksi maan pääkaupunkiin Dušanbeen, yksi Kirgisian puolelle Ošiin ja yksi Kiinan puolelle Taškurganiin. Näistäkin Kiinan puolelle johtava on hyvin huonossa kunnossa.
Al Di Meola
Al Di Meola (s. 22. heinäkuuta 1954 New Jersey) on yhdysvaltalainen fuusiokitaristi, joka tunnetaan kitaransoittotekniikan kehittäjänä ja latino-vaikutteisen instrumentaalimusiikin säveltäjänä.
Al Di Meolan ensimmäinen instrumentti oli rummut, mutta hän vaihtoi pian kitaraan. Vuonna 1971 hän aloitti opinnot bostonilaisessa Berklee College of Musicissa. Vuonna 1974 lahjakkuudeksi osoittautunut Di Meola sai kutsun Chick Corean Return to Forever -yhtyeeseen, jossa hän soitti yhtyeen silloisen kokoonpanon hajoamiseen asti 1976. Tuona aikana hän kohosi maineeseen nuorena, energisenä ja teknisesti lahjakkaana kitaravirtuoosina. Return to Foreverin lopettaessa Al Di Meola oli julkaissut jo aiemmin samana vuonna ensimmäisen soololevynsä, joka sisälsi niin ikään musiikkia, joka yhdisteli raskaamman rockin, jazzin, ja latino-musiikin aineksia. Sähkökitaran lisäksi hän osoitti levyillään hallitsevansa myös akustisen flamenco-tyylin.
Di Meolan ensimmäisillä levyillä paljon tilaa saivat nopeat särösoundilla soitetut sähkökitarasoolot. Myöhemmillä levyillä akustinen kitara sai enemmän tilaa ja tinnitus on saanut Di Meolan myöhemmin vähentämään rock-soundien käyttöä lavalla ja sitä myötä myös levyillä. Di Meola on yleensä säveltänyt levynsä itse täyteen melodisia kappaleita. Oman soolouransa lisäksi Di Meola on esiintynyt esimerkiksi basisti Stanley Clarken, kosketinsoittaja Jan Hammerin ja viulisti Jean-Luc Pontyn kanssa. John McLaughlinin ja Paco de Lucían kanssa hän muodosti suositun kitaratrion.
Uransa alkuvaiheessa Di Meola halusi tulla tunnetuksi nimenomaan nopeana kitaristina, mutta myöhemmin hän on pyrkinyt tietoisesti vähentämään tiluttamista ja keskittynyt musiikissaan enemmän muihin arvoihin. Di Meola on ollut yksi fuusiokitaran tärkeimpiä vaikuttajia ja kehittäjiä, ja hän on ollut esikuva myös moille muiden musiikin tyylien edustajille, kuten esimerkiksi Yngwie Malmsteenille.
Suosituimpia levyjä Di Meolalta ovat olleet uran alkupään levyt, kuten "Elegant Gypsy" ja "Splendido Hotel", sekä myöhemmästä tuotannosta esimerkiksi "Kiss my Axe" (joka sisältää provosoivasta nimestään ja levyn ulkoasusta huolimatta varsin rauhallista musiikkia).
Musée d’Orsay
Musée d’Orsay on taidemuseo Pariisissa Ranskassa. Sen kokoelmiin kuuluu pääasiassa ranskalaista taidetta vuosilta 1848–1914.
Museo sijaitsee Seinejoen eteläisellä rannalla Pariisin seitsemännessä kaupunginosassa (arrondissement). Rakennus valmistui vuonna 1900 alun perin rautatieasemaksi, jonka suunnitteli Victor Laloux. Tällöin se tunnettiin nimellä Gare d’Orsay. Sinne johtanut rautatie kulki Pariisin keskustassa useita kilometrejä tunnelissa Seinen eteläpuolisten rantakatujen alla, ja nyttemmin se on muutettu osaksi RER-esikaupunkiradan linjaa C. Alkuperäinen asema suljettiin jo vuonna 1939, mutta sen vieressä on nykyisin RER-linjan asema nimeltä Musée d’Orsay.
Kauan suljettuna ollut asema avattiin museona joulukuussa 1986 italialaisen arkkitehti Gae Aulentin suunnittelemana. Muut pariisilaiset taidemuseot, kuten Louvre, Musée du Jeu de Paume ja Pompidou-keskus, siirsivät sinne kokoelmiaan.
Museolla on ainutlaatuinen kokoelma ranskalaista impressionismia. Siellä voi nähdä muun muassa Édouard Manet’n, Claude Monet’n, Paul Cézannen, Edgar Degas’n, Gustave Courbet’n, Pierre-Auguste Renoirin, Auguste Rodinin ja Vincent van Goghin taideteoksia.
Postikorttimyynnin perusteella museon suosituin teos on Pierre-Auguste Renoirin "Moulin de la Galette" vuodelta 1876 ja toiseksi suosituin Gustave Courbet’n "Maailman alkuperä" vuodelta 1866.
Sebroidi
Sebroidi () on seepran ja jonkin muun hevoseläimen, lähinnä hevosen tai aasin risteytys. Kuten hevosen ja aasin risteytykset eli muulit ja muuliaasit, sebroidit ovat yleensä steriilejä eli eivät voi saada jälkeläisiä. Seepravanhemmaltaan ne perivät raitoja yleensä koko ruumiin alueelle, mutta vain osittain raidalliset yksilöt eivät ole poikkeuksellisia.
Seepra-hevosristeytys on nimeltään zorse tai se voi tarkoittaa pelkästään eläintä, jonka emä on hevonen ja isä on seepra. Seepra-hevosristeytys jos emä on seepra ja isä hevonen, jälkeläinen on zebrinny tai hebra.
Seepra-poniristeytys zony tai zetland.
Zonkey ja zedonk ovat seepran ja aasin jälkeläisiä. Termillä voidaan tarkoittaa joko aasin ja seepra risteymiä kumminkin päin tai vain ainoastaan risteymiä, joissa emä on aasi ja isä on seepra. Zebret on risteymä, jossa emä on seepra ja isä on aasi.
Zorse
Zorse tarkoitetaan yleensä kaikkia risteymiä, jotka tapahtuvat hevosen ja seepran välillä. Se voi tarkoittaa myös pelkästään eläintä, jonka emä on hevonen ja isä on seepra. Zorset kuuluvat näin ollen sebroideihin, jotka ovat ja seeprojen ja muiden hevoseläinten risteytyksiä. Niillä on hevosen koko ja muoto, mutta vartalo on kokonaan tai osittain raidallinen. Kuten muutkin hevoseläinten väliset risteytykset, zorset ovat lähes aina steriilejä.
Kiinnostus tällaista risteytystä kohtaan heräsi ensimmäisen kerran 1800-luvun lopulla, jolloin siitä toivottiin uutta apua armeijalle. Zorset ovatkin aaseja voimakkaampia ja älykkäämpiä sekä kesytettynä helpompia hallita. Brittiarmeija käytti niitä Intiassa.
Viime aikoina zorsesta on tullut etenkin Yhdysvalloissa sirkuseläin, koska se on nopea ja hyvä hyppäämään. Sen selkään on kuitenkin vaikea kavuta ja satulaa on vaikeaa saada pysymään paikoillaan.
Seepra-hevosristeytys jos emä on seepra ja isä hevonen, jälkeläinen on zebrinny tai hebra.
Horug
Horug (, , myös Horoq, Horogh tai Xoroq) on Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen pääkaupunki Tadžikistanin itäosassa Keski-Aasiassa. Kaupungissa oli vuoden 2016 alussa noin 29 200 asukasta.
Horog on alueen liikenteellinen keskus, josta lähtevät kaikki alueen kolme tietä, yksi maan pääkaupunkiin Dušanbeen, yksi Kirgisian puolelle Ošiin ja yksi Kiinan puolelle Taškurganiin.
Hudžand
Hudžand (), vuosina 1936–1991 Leninobod, on Sugdin alueen (aiemman Leninobodin alueen) pääkaupunki Tadžikistanin luoteisosassa Ferganan laaksossa Keski-Aasiassa Syrdarjan varrella. Kaupungissa on 161 500 asukasta, ja se on maan pääkaupungin Dušanben jälkeen Tadžikistanin toiseksi suurin kaupunki.
Sweet 75
Sweet 75 oli yhdysvaltalainen rock-yhtye. Yhtyeen perusti grunge-yhtye Nirvanan entinen basisti Krist Novoselic Nirvanan hajoamisen jälkeen vuonna 1995. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2000.
Sweet 75 sai alkunsa Novoselicin syntymäpäiväjuhlilla, missä hän tapasi laulaja Yva Las Vegasin joka oli hankittu juhliin esiintyjäksi. Las Vegasin laulua kuultuaan Novoselic suunnitteli aluksi tuottavansa Las Vegasille levyn, mutta paremmin tutustuttuaan kaksikko päättikin perustaa yhtyeen. Yhtyeessä Yva Las Vegas soitti laulamisen lisäksi bassoa. Novoselic soitti kitaraa, ja rumpalina toimi aluksi Bill Rieflin ja myöhemmin Adam Wade. Yhtyeen ensimmäinen kappale oli nimeltään "Oral Health". Vuonna 1995 yhtye äänitti ensimmäisen levynsä, mutta sen julkaiseminen kesti erinäisistä viivytyksistä johtuen melkein kaksi vuotta. Tämä vähensi suuresti yleisön mielenkiintoa yhtyettä kohtaan.
Vuonna 1997 DGC Records viimein julkaisi yhtyeen debyyttilevyn "Sweet 75". Levyltä julkaistiin myös yksi single "Lay Me Down". Levy menestyi kaupallisesti huonosti, johtuen osittain siitä että levyn julkaisua viivyteltiin ja näin suuren yleisön mielenkiinto yhtyettä kohtaan väheni huomattavasti. Myös levyarvostelijat ja kriitikot antoivat levylle melko huonoja arvosteluita.
Yhtyeen heikosta menestyksestä johtuen Novoselic laittoi Sweet 75:n tauolle, ja liittyi No WTO Comboon yhdessä mm. Kim Thayilin kanssa.
Vuonna 2000 Novoselic ja Las Vegas palasivat yhteen jatkaakseen Sweet 75:n toimintaa. He tekivätkin muutamia kappaleita yhdessä, mutta päättivät kuitenkin lopulta erota vedoten musiikillisiin erimielisyyksiin.Kokonaispituus 49:26.