hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vuorikide
Vuorikide eli vuorikristalli on läpinäkyvää, melko puhdasta kvartsia. Kyseessä ei siis ole kristalli, joka on amorfista lasia. Vuorikiteet ovat puikkomaisia, muodoltaan kuin obeliskeja ja kooltaan muutamia senttejä. Kiteet ovat yleensä toisiinsa kasvaneina kimppuina.
Suomessa vuorikiteitä on muun muassa Pisanmäellä, jonka eräältä seinämältä niitä on kaivettu jo vuosisatoja.
Vuorikidettä kutsutaan myös nimillä Alaskan timantti, Arkansasin timantti, Strassitimantti, Meksikolainen timantti ja Marmarosh timantti.
Vuorikristallista on saanut nimensä myös kristallilasi. Kristallilasi on kuitenkin muiden lasilajien tavoin amorfista toisin kuin vuorikide, joka nimensä mukaisesti on kiteinen aine.
Jurisdiktio
Jurisdiktio nimitystä käytetään ortodoksisessa kirkossa määritteenä valtapiiristä tai kirkon toimialueesta. Jokin kansallinen tai paikallinen kirkko kuuluu yleensä jonkin autokefalisen kirkon jurisdiktioon eli valtapiiriin. Tällöin tämä ns. äitikirkko määrittelee kanonisessa suhteessa kaikki alaisensa kirkon kanoniset asiat, kuten esimerkiksi piispojen valinnat.
Suomen ortodoksinen kirkko kuuluu Ekumeenisen patriarkan alaisen Konstantinopolin ekumeenisen pariarkaatin jurisdiktioon.
Oikeustieteessä jurisdiktion merkitys on samankaltainen toimivallan ja lain raja. Eri jurisdiktioissa ovat voimassa eri lait ja oikeuskäytännöt. Jurisdiktiot voivat olla hierarkkisia, kuten alueellinen laki → valtiollinen laki → ylikansallinen laki.
Arhippa Perttunen
Arhippa Iivananpoika Perttunen (myös Arhip Ivanov Pertujev; 1762 Latvajärvi, Vienan Karjala – 7. joulukuuta 1841 Latvajärvi) oli vienankarjalainen runonlaulaja.
Arhippa Perttunen eli Latvajärven kylässä, Vuokkiniemen piirissä Vienan Karjalassa. Elias Lönnrot meni tapaamaan häntä viidennellä keruumatkallaan vuonna 1834 ja kirjoitti runoja ylös kolmatta päivää. Lönnrot kirjasi Perttusen tiettävästi ilmiömäisestä ulkomuististaan laulamien runojen lisäksi muistiin myös hänen arkiaskareitaan. Muutoin Perttunen ei tehnyt runonkerääjiin sen kummempaa tuttavuutta. Häntä laulattivat myös muun muassa J. F. Cajan ja M. A. Castrén.
Tapaamistaan Arhipan kanssa Lönnrot kuvailee seuraavin sanoin:
On arvioitu, että "Kalevalan" Vienasta kerätyistä runoista peräti neljäsosa, noin 6 000 kalevalamittaista säettä, olisi peräisin Arhippa Perttuselta. Hän lauloi kolmanneksen "Kalevalan" runoista.
Arhipalta Perttusen suvun taito periytyi hänen pojalleen Miihkali Perttuselle, joka myös oli erittäin arvostettu runonlaulaja.
Kirjailija Pirkko Arhipan nimi tulee Arhippa Perttusesta.
QPM-241
QPM-241 on Wolfin–Rayetin tähti ja toiseksi kirkkain tähti Quintuplet-klusterissa Linnunradan keskuksessa. Tähden spektri on WN9/Ofpe, ja tähti sijaitsee Jousimiehen tähdistössä, Pistoolitähden lähettyvillä.
Tähden absoluuttinen magnitudi on −9,0 ja bolometrinen −11,9. Tähden kirkkaus vastaa 4,6 miljoonaa aurinkoa. Kohteen etäisyys on kuitenkin 7 700 parsekia eli noin 25 000 valovuotta, eikä se siksi loista kovin kirkkaana yötaivaalla.
Acid house
Acid house (usein pelkkä acid) on Chicagossa 1980-luvun puolivälissä syntynyt housemusiikin alalaji. Sille ovat tyypillistä vahva toisto, perinteisestä, "sielukkaasta" housesta poikkeava, varsin futuristinen ja konemainen äänimaailma sekä perinteisten lauluosuuksien puute (laulun sijasta saatetaan käyttää vaikka samplattua puhetta).
Acid house yhdistetään erityisesti Roland TB-303 -bassosyntetisaattorilla tuotettuun ääneen (tosin muitakin syntetisaattoreita on tyylilajin piirissä käytetty). Acidissa laitetta käytetään "väärin", ei bassokitaran jäljittelemiseen vaan itsenäisenä soittimena säätelemällä muun muassa syntetisaattorin resonanssi- ja cutoff-parametreja. Näin aikaansaatavaa ääntä voisi kuvailla vaikka eräänlaiseksi pulputukseksi tai narinaksi Suomessa puhutaankin toisinaan "narinasta", kun tarkoitetaan acid housea tai muuta vahvasti TB-303 -vaikutteista musiikkia.
Acid housen kukoistuskausi oli 1980-luvun loppupuolella, jolloin se oli hyvin suosittua erityisesti Isossa-Britanniassa, vaikuttaen vahvasti muun muassa ravekulttuurin syntyyn. Musiikillisesti tyyli on innoittanut monia elektronisen tanssimusiikin alalajeja (esimerkiksi trancea) ja jossain määrin myös valtavirran popmusiikkia.
1990-luvun alkupuolella acid housen suosio alkoi hiipua. TB-303 vaikutti kuitenkin edelleen elektroniseen tanssimusiikkiin. Vuosikymmenen aikana syntyivät muun muassa käsitteet acid techno ja acid trance, joilla tarkoitetaan 303:lle tyypillisiä bassokuvioita ja äänimaailmaa käyttäviä tekno- ja trance-tyylilajeja.
Vuonna 1993 Hardfloor teki "TB Resuscitation" -levyn, jota monet pitävät vedenjakajana acid housen ja acid-teknon välillä. Jälkimmäinen on "vain" teknoa, joka käyttää 303:sta.
Joskus käytetään myös termiä acid trance, joka viittaa acid-tyylisiä bassokuvioita käyttävään tranceen. Esimerkiksi brittiläisen Solar Questin voi katsoa kuuluvan tähän tyylilajiin.
"Perinteistä" acid housea on tehty myös 1990- ja 2000-luvuilla. Sellaista on tuottanut muun muassa yhdysvaltalainen Josh Wink.
Termin "acid house" (kirjaimellisesti käännettynä "happotalo", "happo-house") alkuperästä on esitetty erilaisia teorioita. Monet arvelevat sen viittaavan TB-303:n äänimaailmaan, kun taas toiset yhdistävät sen päihteisiin (erityisesti 1980-luvulla suosittuun ekstaasiin).
Muun muassa kanadalaiselle La Presselle töitä tehnyt lehtimies Philippe Renaud on kirjoittanut, että termi "acid house" keksittiin Chicagossa vuonna 1987 kuvaamaan Roland 303 -bassokoneen ääntä. Hänen mukaansa laitetta kuultiin ensimmäisen kerran merkittävässä määrin Phuturen "Acid Traxilla" samana vuonna.
Erään teorian mukaan acid-sanalla saatettaisiin viitata myös samplaamiseen.
HDE 319718
HDE 319718 on Skorpionin tähdistössä sijaitseva kolmen tähden muodostama järjestelmä. Se kuuluu emissiosumu NGC 6357:n keskellä sijaitsevaan Pismis 24 -tähtijoukkoon.
Ennen vuotta 2006 tähteä pidettiin yhtenä Linnunradan suurimassaisimmista tähdistä, ja sen massaksi arvioitiin noin 200–300 Auringon massaa. Hubble-teleskoopin havaintojen perusteella sen tiedetään nykyisin koostuvan yksittäisestä Pismis 24-1SW:stä sekä ratkaisemattomasta spektroskooppisesta kaksoistähdestä Pismis 24-1NE:stä. Sekä Pismis 24-1SW:n ja Pismis 24-1NE:n massoiksi arvellaan noin 100 auringon massaa.
Emäspari
Emäspari on kaksoiskierteisen nukleiinihapon vastakkaisten emästen muodostama pari. DNA-pätkien pituudet ilmoitetaan usein emäspareina (bp = ) tai kiloemäspareina (kbp = ).
Deoksiribonukleiinihappo (DNA) koostuu neljästä emäksestä: adeniini A, sytosiini C, guaniini G, ja tymiini T. DNA-kaksoiskierteessä näistä emäksistä vastakkain eli pareina ovat aina A ja T, sekä C ja G. Tätä kutsutaan emäsparisäännöksi.
Ribonukleiinihappo (RNA), toisin kuin DNA, esiintyy yleensä yksinauhaisena, jolloin emäkset eivät ole pariutuneina. Myös RNA voi kuitenkin pariutua RNA:n tai DNA:n kanssa, mikäli siinä on sopivat vastinemäkset. RNA:n emäkset ovat muuten samat kuin DNA:n, mutta RNA:ssa tymiinin korvaa urasiili U, joka on sytosiinin ja tymiinin tavoin pyrimidiini. Urasiili pariutuu adeniinin kanssa kuten tymiinikin. Käytännössä RNA huolehtii tavallisesti solun proteiinituotannosta, DNA taas on ratkaisevassa asemassa solunjakautumisessa ja lisääntymisessä.
Emäspari pysyy yhdessä vetyjen vuorovaikutuksesta muodostuvien vetysidosten avulla. Emäsparien väliset vetysidokset ovat yksi tekijä, joka pitää DNA-kaksoiskierteen koossa. G-C -emäsparilla on kolme vetysidosta, mikä tekee sitä pysyvämmän parin kuin A-T -pari, jolla on vain kaksi vetysidosta. Käytännössä tämä näkyy siinä, että runsaasti A-T -pareja sisältävän DNA-pätkän kaksoiskierre aukeaa alemmassa lämpötilassa kuin runsaammin G-C -pareja sisältävä DNA.
Pariutuminen vain tietyn vastinemäksen kanssa johtuu emästen kemiallisesta rakenteesta. A ja G ovat isompia puriineja, kun taas niiden vastinemäkset, T ja C, ovat pienempiä pyrimidiinejä. Vastinemästen vetyjen sijainti on ideaali vetysidosten muodostumisen kannalta. A ja G ovat rakenteeltaan liian isoja pariutumaan keskenään DNA-kaksoiskierteessä. Niiden vetyjen väliset etäisyydet eivät olisi optimaaliset vetysidosten muodostumiselle. T ja C ovat taas liian pienikokoisia pariutumaan keskenään.
Joskus DNA:n kahdentuessa emäksen kohdalle laitetaankin väärä emäs. Solussa on kuitenkin proteiineja, jotka kykenevät tunnistamaan tällaiset mutaatiot ja korjaamaan ne. Joskus emäs muuttuu toiseksi spontaanisti muulloinkin kuin DNA:n kahdentuessa. Myös tällöin DNA:n korjauskoneisto pystyy usein tunnistamaan mutatoituneen alueen. Joskus näin ei kuitenkaan tapahdu, ja virheellisen emäksen parikin muuttuu vastaamaan virheellistä emästä. Tällöin mutaatiosta tulee pysyvä. Hyvin tyypillinen mutaatio on sytosiinin muuttuminen urasiiliksi. Tällöin saattaa käydä niin, että vastinemäspari (sytosiinilla siis G), muutetaankin urasiilin vastinpariksi A, ja lopulta urasiili muutetaan tymiiniksi. Tällöin on tapahtunut mutaatio emäsparista C-G emäspariksi A-T.
HD 93129
HD 93129 on eräs tunnetun Linnunradan kirkkaimmista tähdistä. Tähti on kaksoistähti, ja HD 93129A on kirkkaudeltaan erään arvion mukaan 2,5 miljoonaa aurinkoa, ja tämän arvion mukaan tähden bolometrinen absoluuttinen kirkkaus on -11,3. Tähden massa on 120 Auringon massaa ja sen pintalämpötila 52 000 K. Tähti sijaitsee joukossa Trumpler 14/16, joka saattaa olla 7 000, ehkä jopa 13 000, valovuoden päässä. Koko tähtijärjestelmän kirkkaus on -7,5, bolometrinen kirkkaus -12,1 ja kirkkaus 5,5 miljoonaa aurinkoa, jos järjestelmä on 12 000 valovuoden päässä. Tähden ikä on arviolta 0,9 miljoonaa vuotta.
HD 93129A on eräs kirkkaimmista tunnetuista tähdistä. Tähti sijaitsee Eta Carinaen lähettyvillä Kölin tähdistössä eteläisellä tähtitaivaalla, joka ei näy Suomessa. Tähti on kaksoistähti, jonka komponenttien etäisyys on 8 000 AU ja kiertoaika yli 50 000 vuotta. Tähden ikä on alle 2 miljoonaa vuotta ja etäisyys yli 7 500 valovuotta.
R136a
R136a on Suuressa Magellanin pilvessä sijaitsevan tähtijoukon R136 eli HD 38268 nimisen suuren tähtijoukon ydin, jossa on tiiviisti tähtiä. Tätä tiivistä ydintä luultiin aluksi suureksi tähdeksi. Tähtijoukkoa Radcliffe R136 ympäröi HII-alue Tarantellasumu. Tähtijoukkoluokitukseltaan R136a on OB-assosiaatio, jonka tähtien ikä on 2–3 miljoonaa vuotta.
Tähtijoukon kirkkaimmat tähdet ovat R136a1, R136a2 ja R136a3 ja spektriluokka näille kaikille on O3. Näiden tähtien pintalämpötilat ovat 46 000–40 000 K ja massat ehkä 37–76 Auringon massaa. Kirkkain on suunnilleen 100 Auringon massaa.
R136a1 on massaltaan 265 Auringon massaa.
Saint-Louis (Senegal)
Saint-Louis (wolofiksi Ndar) on Dakarin jälkeen Senegalin tärkein satamakaupunki, ja sen asukasluku oli 226 849 vuonna 2016. Senegaljoki laskee Saint-Louisin kohdalla Atlantin valtamereen.
Saint-Louis sijaitsee Senegalin luoteisosassa, Senegaljoen suistossa, lähellä Mauritanian rajaa. Kaupungissa on merkittävä kalasatama ja tori.
Kaupungin perustivat ranskalaiset vuonna 1659 orja- ja arabikumikauppaa varten.
Vuonna 2000 Saint-Louisin keskustasaari nimitettiin UNESCOn maailmanperintökohteeksi.
Play-Yan
Play-Yan on Nintendon julkaisema mediasoitin kasetti (ns sovitin) Game Boy Advance, Game Boy Advance SP, Game Boy Micro ja Nintendo DS -käsikonsoleille. Mediasoitin toistaa musiikkia, sekä videoleikkeitä SD-muistikorteilta.
Play-Yan suunniteltiin alun perin eritoten Game Boy Advance, sekä Game Boy Advance SP -käsikonsoleille, mutta se on täysin yhteensopiva myös Game Boy Micro ja Nintendo DS -käsikonsoleiden kanssa.
Play-Yan tukee minipelejä, joita käyttäjät voivat ladata erillisestä Nintendon palvelusta.
Myöhemmin Play-Yan kasetista on julkaistu paranneltu versio: Play-Yan Micro.Äänen pakkaus: MP3 (MPEG1 Layer-3)
Videon pakkaus: ASF (G.726, MPEG-4 video)
"Ao. tuki saadaan päivittämällä laitteen ohjelmisto (kts Linkit)."
Videon pakkaus: MP4 (H.264, MPEG-4 video)
Play-Yan on poistunut myynnistä, koska laitteesta on julkaistu uusi versio Play-Yan Micro.
Play-Yan kasetin saa päivitettyä tukemaan .MP4 (MPEG-4) tiedostoja päivittämällä ohjelmiston. Ohjelmistopäivityksen yhteydessä poistuu tuki erikseen ladattaville minipeleille.
OB-assosiaatio
OB-assosiaatio on nuori, juuri syntynyt, hajaantumassa oleva tähtijoukko, joka on niin pieni, ettei se pysy koossa tähtien keskinäisen painovoiman ansiosta. OB-assosiaatio on tähtien syntyalue. OB-assosiaatioissa on nuoria, massiivisia, kirkkaita kuumia sinisiä O ja B spektriluokkien tähtiä
noin 10 -- 100 kappaletta. Nämä tähdet ovat pääsarjan tähtiä, jättiläisiä ja ylijättiläisiä. OB-assosiaatioita on kohtalaisen nuorten galaksien kierteishaaroissa. OB-assosiaatiot koostuvat monista tähtienvälisen pilven osista, jotka ovat syntyneet eri pilvien tai pilven osien tiivistyttyä tähdiksi. Kuuluisin OB-assosiaatio on Orionin assosiaatio, johon kuuluu Orionin sumua M42 valaiseva Trapetsi.
Hyvä esimerkki OB-assosiaatiosta on kohtalaisen läheinen Orionin OB1-assosiaatio, jonka tähtien ikä on jopa 12 miljoonaa vuotta. Tämän tähtiassosiaation lähellä on kirkkaita kaasupilviä ja valtava molekyylipilvikompeksi, josta tähdet ovat syntyneet. Tämä assosiaatio on merkittävä kaikilla mittareilla mitattuna, siinä on 56 06-B2-tyypin jättiläistä ja kaikkiaan 1000 tähteä.
Assosiaatio jakautuu neljään osaan, a, b (Orionin vyö), c ja d. Tähän assosiaatioon kuuluvat Theta, Beta, Gamma, Delta, Epsilon, Zeta, Eta, Iota, Kappa, Lambda, Sigma and Ypsilon Orionis. Tähdet ovat 60x200 valovuoden alueella meistä katsoen. Orionin assosiaation tähdet valaisevat kaasusumuja kuten tunnettu M42, johon liittyy pilvi Orion A ja NGC 2024, johon liittyy Orion B. Orionin sumussa M42:ssa olevan Trapetsin tähdet ovat 1-4 miljoonaa vuotta vanhoja.
Assosiaatiot hajoavat siten, että niistä karkailee tähtiä, kun tähdet liikkuvat vapaasti toistensa lomassa. Kahden tähden ohittaessa toisensa läheltä toinen tähti voi saada vauhtia painovoimalingon avulla toisesta tähdestä. Tunnetaan muutama Orionin assosiaatiosta karannut tähti, esimerkiksi sininen muuttuva tähti AE Aurigae, joka liikkuu 130 km/s Orionin pois alueelta. Sen etäisyys on 1600 valovuotta ja spektri O9.5 V. Toinen pakenija 53 Arietis, spektriluokka B2 V pakenee vauhdilla 60 km/s. Kolmas pakenija liikkuu vauhdilla 120 km/s ja on Myy Columbae, joka on spektriluokaltaan O9.5 V. Nämä tähdet ovat paenneet Orionin sumusta 2 -- 5 miljoonaa vuotta sitten. Orionin assosiaatioon kuuluvat NGC 1981, Collinder 70 -tähtijoukko.
Muita läheisiä OB-assosiaatioita ovat Perseus OB2, josta on karannut Ksii Persei. Scorpius-Centaur-assosiaatio ulottuu Skorpionista Etelän Ristiin. Tähän assosiaatioon kuuluvat muun muassa Alpha ja Beta Crucis, Beta ja Delta Centauri. Scorpius OB 2 on tämän assosiaation osa.
Sco OB2:sta on karannut tähti Zeta Ophiuchi. Lacerta OB1 1900 valovuoden päässä, sisältäen alle 30 miljoonan vuoden ikäisiä tähtiä.
Tämän tähden tähti numero 12 on yksi todellisuudessa kirkkaimmista tunnetuista tähdistä, sen absoluuttinen kirkkaus on -9,9, kirkkaudella 11,5.
New beat
New beat on hidastempoista elektronista tanssimusiikkia, jonka juuret ovat Belgiassa ja jonka kulta-aika sijoittui 1980-luvun loppuun. Yksi tunnetuimpia tyylisuunnan kappaleita on 101-yhtyeen "Rock To The Beat".
FU Orionis -tähti
FU Orionis -tähdet ("fuorit" tai useammin "FUorit") ovat nuoria, kirkkaudeltaan muuttuvia tähtiä, joissa tapahtuu äkillisiä voimakkaita kirkastumisia. Kirkkaudenmuutosten lisäksi myös näiden tähtien spektrissä tapahtuu voimakkaita muutoksia.
FU Orionis -tähdet luokitellaan purkautuviksi muuttujiksi, ja ne näyttävät olevan fysikaalisesti lähellä T Tauri -tähtiä. On todennäköistä, että ne edustavat T Tauri -tähtiä edeltävää ja/tai niiden alkuvaiheen kehitysvaihetta, joka ajoittuu prototähtivaiheen ja kaasun kasautumisvaiheen väliin. Kasautumisvaiheessa esitähteen kertyy sitä ympäröivästä pilvestä kaasua. Tähti on tällöin hyvin nuori; sen ikä on vain 45 000 – 300 000 vuotta. Merkkinä nuoresta iästä FU Orionis -tähdellä on aina nähtävissä komeettamainen heijastussumu ympärillään.
Tähtiluokka on nimetty ensimmäisen tunnetun edustajansa, FU Orioniksen, mukaan. Tämä on cF5–G3 Ia spektriluokan tähti, joka sijaitsee evolutiivisesti ns. Hayashi-käyrän huipulla. Litiumia tähdessä on 80 kertaa enemmän kuin Auringossa, mikä viittaa siihen, etteivät ydinreaktiot ole alkaneet, vaan tähti loistaa kutistumisensa tuottamalla energialla. FU Orionis itse löydettiin vuonna 1936 sen ilmestyttyä pimeän sumun keskelle.
Syntyvän tähden siirtyessä FU Orionis -vaiheeseen massan kasautumisvauhti ympäröivästä pilvestä tähteen laskee huomattavasti, jopa 1 000-kertaa pienemmäksi 10 Auringon massaan vuodessa. Purkauksissa massan kasautumisvauhti kasvaa kuitenkin hetkellisesti 3·10 Auringon massaan vuodessa.
FU Orionis -tähtien valokäyrä on hyvin tyypillinen. Purkauksessa tähti kirkastuu parin kuukauden aikana noin kuusi magnitudia ja alkaa sitten himmetä hitaasti pitkän maksimikirkkauden jakson jälkeen 1–2 magnitudia vuodessa. Tähden spektriluokka kirkkaushuipussa on Ae(alfa)–Gpe(alfa), ja siinä havaitaan emissiospektrin asteittaista muuttumista purkauksen edetessä. Purkautumismekanismin fysikaalista perustaa ei täysin tunneta, ja on mm. esitetty, että purkauksen laukaisijana toimisi tähteä kiertävä jättiläisplaneetta.
FU Orionis -tähdet ovat lukumäärältään eräs pienimmistä muuttuvien tähtien tyypeistä. Ryhmän edustajia on tähän mennessä havaittu vain neljä kappaletta (FU Orionis, V1057 Cygni, V1515 Cygni sekä 1647 Orionis). Maaliskuussa 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan myös V733 Cephei saattaa kuulua tähän ryhmään. Pieni määrä johtunee ilmiön lyhytaikaisuudeta, kertaluontoisuudesta sekä siitä, että useimmat tähdet ovat syttyessään niin paksun kaasu- ja pölypilven peitossa, että ilmiö jää havaitsematta.
RW Aurigae -tähti
RW Aurigae -tähti (luokka INT, sumumuuttuja) on epäsäännöllinen pääsarjan muuttuva tähti, jossa tapahtuu jatkuvia, ennustamattomia ja joskus nopeita valovoiman muutoksia. RW Aurigae -tähti on "äärimmäinen T Tauri -tähti".
Esimerkiksi RW Aurigaen spektrityyppi on G5Ve(T). 
Tällä tähdellä on ehkä 100 päivän pyörimisjakso ja 
varmasti OH-emissio (hydroksyylin säteily)
Muita RW Aurigae -tähtiä ovat CO Orionis ja CQ Tauri.
Tämä tähdet sijaitsevat pääsarjan ja alijättiläisten välissä ja ovat juuri asettumassa pääsarjaan.
Näihin liittyy sumupilviä. Jotkut näiden tähtien valonvaihteluista saattavat johtua pyörimisestä.
Muita sumumuuttujia ovat T Tauri -tähdet ja T Orionis -tähdet.
T Orionis -tähti
T Orionis -tähti on kirkkaudeltaan muuttuva tähti, joka luetaan nuoriin sumumuuttujiin.
Nämä tähdet ovat suuren osan ajastaan kirkkausmaksimissaan, mutta on ajoittaisia laskuja, joissa on nopeita ja odottamattomia pudotuksia ja himmenemisiä.
Esimerkkitähtiä BO Cephei, UX Orionis.
Yum
Yum ("Yellow Dog Updater, Modified") on avoimen lähdekoodin komentorivikäyttöinen paketinhallintaohjelma RPM-pohjaisiin Linux-jakeluihin. Ohjelman kehitti Seth Vidalin johtama vapaaehtoisten ohjelmoijien joukko ja sen ylläpitäjänä toimii yhdysvaltalaisen Duken yliopiston Linux@DUKE -projekti. Yumiin on saatavana joukko graafisia käyttöliittymiä.
Yum on uudelleen kirjoitettu versio edeltäjästään, Yellowdog Updaterista (YUP). Kehittämisen tavoitteena oli parantaa Duken yliopiston fysiikan laitoksen Red Hat Linux -pohjaisten järjestelmien ylläpitoa. Yum otettiin mukaan Fedoraan, CentOS:ään, Yellow Dog Linuxiin ja moniin muihin RPM-pohjaisiin Linux-jakeluihin. Red Hat Linuxin oma up2date -paketinhallintaohjelma voi käyttää myös yumin ohjelmistopankkeja.
Yumin käyttöoikeudet on määritelty GNU GPL versio 2 -lisenssillä.
Hayashi-käyrä
Hayashi-käyrä on melkein pystysuora käyrä HR-diagrammissa. 
Tällä käyrällä sijaitsevat kokonaan konvektiiviset tähdet, joiden sisällä lämpöenergia siirtyy lähes yksinomaan kaasuvirtauksissa.
Tätä käyrää pitkin kutistuvat tähdet laskeutuvat alas pääsarjaan. Käyrä on pääsarjan tähtien yllä punaisessa alueessa ulottuen jättiläisistä ylijättiläisiin. Hayashi-käyrää pitkin alaspäin kulkeva kutistuva tähti kehittyy termisessä aikaskaalassa eli se säteilee lämpöään pois. Tämän käyrän oikealla puolella olevat kylmemmät tähdet luhistuvat oman painovoimansa ansiosta kunnes saavuttavat Hayashi-käyrän, joka on eräänlainen liukuva tasapainotila.
Pääsarjan jälkeen laajeneva tähti lähestyy Hayashi-käyrää, koska sen ulko-osat ovat konvektiivisia. Tähti liikkuu Hayashi-käyrällä ylöspäin laajentuen ja kirkastuen hitaasti.
Epsilon Aurigae
Epsilon Aurigae (ε Aur / ε Aurigae) on tähti Ajomiehen tähdistössä. Sen perinteinen nimi on Haldus tai Almaaz. Tähti on noin 2000 valovuoden päässä.
Epsilon Aurigae on pitkäjaksoinen pimennysmuuttuja, jonka näennäinen kirkkaus vaihtelee +3.03 -- +3.83 9890 päivän (~27.6 vuoden jaksoissa). Jakso on pisin tunnettu pimennysmuuttujan jakso. Pimennysvaihe alkoi syksyllä [2009]
Tähti on yksi tähtitaivaan tuntemattomimmista kohteista. Epsilon Aurigae on spektroskooppinen kaksoistähti ja myös Epsilon 1, 2 Aurigae optinen kaksoistähti. Tähdellä on kaksi komponenttia, näkyvä ja näkymätön. Näkyvä on 100 Auringon läpimittainen luokan F0epIa (A8Ia?) ylijättiläistähti, joka on 47 000 kertaa Aurinkoa kirkkaampi ja jonka massa on 15-19 (15-30?) Auringon massaa. Luokan F ylijättiläiset ovat hyvin harvinaisia. Tähden pintalämpötila on 7800 K. Koko systeemin absoluuttinen kirkkaus on -6.74 +/- 0.3.
Näkymätön komponentti, jonka spektri on B5V, on ehkä pölykiekon ympäröimä tähti tai kaksoistähti. Sen massa on samaa luokkaa kuin päätähden massa. Tämä kykenee tuottamaan 640-730 vuorokauden pituiset pimennykset. Tähtien väli on luultavasti 25 AU, pölykiekon tai renkaan halkaisija on 20 AU. Renkaassa lienee aukko keskellä, koska Epsilon Aurigae kirkastuu hieman keskellä. Kiekko on kallellaan hieman A:n ja B:n välisiä ratoja vastaan. B-komponentin massa on ehkä 4-15 Auringon massaa.
Pohjois-Rhodesia
Pohjois-Rhodesia oli protektoraatti eteläisessä Afrikassa. Protektoraatissa ei asunut kovinkaan paljoa eurooppalaisia uudisasukkaita.
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio muodostettiin vuonna 1953 ja se oli syvästi epäsuosittu maan afrikkalaisen enemmistön keskuudessa, sillä maan hallinto oli valkoihoisten vähemmistöön kuuluvien hallitsemana. Tämä johti afrikkalaisen enemmistön vaatimaan enemmistöväestön hallitsemaa valtiota, joka lopulta johti maan itsenäistymiseen Sambiana vuonna 1964.
Etelä-Rhodesia
Etelä-Rhodesian siirtomaa oli Britannian kruununsiirtomaa Etelä-Afrikassa vuodesta 1923 vuoteen 1980. Valtio oli nykyisen Zimbabwen tasavallan edeltäjä.
Etelä-Rhodesia julistautui itsenäiseksi valtioksi vuonna 1965 nimellä Rhodesia. Valkoihoiset pitivät vallan maassa. Rhodesiasta tuli tasavalta vuonna 1970. Ainutkaan valtio ei tunnistanut maan itsenäisyyttä. Zimbabwe Rhodesia perustettiin vuonna 1979. Saman vuoden joulukuussa maa palautettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Etelä-Rhodesia lakkasi olemasta 1980, kun maa itsenäistyi Zimbabwena.
Studio Julmahuvi
Studio Julmahuvi on vuonna 1998 valmistunut Yleisradion tuottama sketsisarja, jossa käsikirjoittajina ja näyttelijöinä toimivat Tommi Korpela, Janne Reinikainen, Jukka Rasila ja Petteri Summanen. Jani Volanen ohjasi sarjan ja toimi pääkäsikirjoittajana. Sarja oli suuri menestys ja voitti Venla-palkinnon vuonna 1998.
"Studio Julmahuvi" julkaistiin DVD:llä 20. lokakuuta 2005. Ohjaaja Jani Volanen on kertonut sarjan synnystä ja sketsien taustoista Jukka Annalan tv-tietokirjassa "Toopelivisio" (Teos, 2006).
Kaikki Julmahuvi-ryhmän jäsenet ovat ammattinäyttelijöitä. Ryhmä teki tv-komediaa sekä ennen Julmahuvia että sen jälkeen:"To(i)ni ja Heikki Haaman -show" ja "Joyboys Story" tehtiin MTV3:lle. Edellinen oli mustaa ja absurdia huumoria viljellyt sketsisarja, jälkimmäinen vuoden 1997 Montreux’n kultainen ruusu -kilpailuun tehty erikoisohjelma, joka voittikin kilpailun kolmannen palkinnon eli pronssisen ruusun. 
Näiden ohjelmien aikaan ryhmä kutsui itseään vielä nimellä ”Julma Huvi”.
Joyboys Storyn menestyksen jälkeen Yleisradio tilasi ryhmältä uuden sketsisarjan. Nyt nimensä ”Julmahuviksi” yhdistänyt viisikko sai vapaat kädet sekä suomalaisittain tavanomaista suuremman budjetin, 400 000 markkaa (runsaat 67 000 euroa) jaksolta. Kahdeksanosainen "Studio Julmahuvi" (1998) voitti parhaan viihdeohjelman Venla-palkinnon.
Studio Julmahuvin kantava teema on olla oma ”täyden palvelun” televisiokanavansa. Jokaiseen puolen tunnin jaksoon on tiivistetty yhden illan ohjelmapaketti: uutiset ja sää, ajankohtaiskeskustelu, komediasarja, lastenohjelma, saksalainen poliisisarja ja dokumenttielokuva, höystettynä mainoksilla ja ohjelmapuffeilla. Sarjan huumori perustui pitkälti vakiohahmoihin ja toistuviin sketseihin. Koska sarjaa tehtiin vain kahdeksan jaksoa ja se kirjoitettiin kerralla valmiiksi, toistuviin sketseihin oli mahdollista rakentaa tv-sarjamaisia kokonaisjuonia.
Studio Julmahuvin suuri budjetti näkyy sen hiotussa käsikirjoituksessa ja suomalaisittain poikkeuksellisen laadukkaassa teknisessä toteutuksessa. Korpela, Rasila, Reinikainen ja Summanen näyttelevät pienin poikkeuksin kaikki sarjan kymmenet roolit Volasen toimiessa ohjaajana ja näyttelijänä pienissä sivurooleissa.
Julmahuvin jatkoksi syntyi erikoisjakso "Jerico 2000" (1999), joka parodioi A-studion ja Ajankohtaisen kakkosen kaltaisia Yleisradion ajankohtaismakasiineja. Jericossa kierrätettiin Studio Julmahuvin ”illan dokumentteja”, kuten "Viimeiset vaeltajat" ja "Paradise Coctail – totuus kulissien takana", ja siinä nähtiin myös uusia sketsejä, kuten reportaasi ”munkkien vapautusrintamasta”, joka päästää munkkeja pakoon luostareista. Ohjelma osallistui Montreux’n kilpailuun, muttei päässyt palkintosijoille.Studio Julmahuvin tunnusmusiikki on lainattu "Uljas Musta" -nuortenromaaneihin pohjautuvasta brittiläisestä televisiosarjasta "The New Adventures Of Black Beauty". Melodia on sovitus 1970-luvulla tehdyn aiemman "The Adventures Of Black Beauty" -sarjan tunnusmusiikista.
Janne Reinikainen
Janne Olavi Reinikainen (s. 10. maaliskuuta 1969 Kangasniemi) on suomalainen freelancer-näyttelijä ja ohjaaja.
Reinikainen aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön linjalla 1991 ja valmistui 1995. Hän on vaikuttanut muun muassa Ryhmäteatterissa. Hän on ollut myös ääninäyttelijänä monissa animaatioissa.
Jani Volanen
Jani Kristian Volanen (s. 1. marraskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja-käsikirjoittaja.
Volanen opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1989–1994 ja näytteli KOM-teatterissa 1994–1998. Hän oli vuodesta 1994 osa Julmahuvi-ryhmää, johon kuuluivat myös Tommi Korpela, Janne Reinikainen, Jukka Rasila ja Petteri Summanen.
Vuodesta 2002 Volanen on näytellyt ja ohjannut Q-teatterissa. Hänet tunnetaan myös yhtenä "Putous"-viihdeohjelman luojista.
Volanen on näytellyt useissa elokuvissa. Hän on voittanut kaksi parhaan miessivuosan Jussia, vuonna 2008 roolistaan elokuvassa "Miehen työ". ja vuonna 2017 elokuvasta "Jättiläinen". Hän teki myös "Pasila"-animaatiosarjaan useita äänirooleja, mukaan lukien sarjan päähahmon Kyösti Pöystin.
Volaselle tyypillinen rooli on epämiellyttävä, rikollinen ja persoonallisuushäiriön omaava mieshenkilö.
Vuonna 2017 Volanen aloitti Rabbit Filmsillä draamapäällikkönä.
Volasen puoliso on näyttelijä Pirjo Lonka. Heillä on vuonna 2014 syntynyt tytär. Volasella on poika aiemmasta liitostaan näyttelijä Mari Perankosken kanssa.
Melissa Gilbert
Melissa Ellen Gilbert (s. 8. toukokuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Suomessa hänet muistetaan parhaiten roolista 1970- ja 1980-luvun televisiosarjassa "Pieni talo preerialla", jossa hän näytteli Laura Ingallsia. Hän on myös toiminut kaksi kautta Screen Actors Guildin puheenjohtajana.
Gilbert oli naimisissa Bo Brinkmanin kanssa vuosina 1988–1992, ja heillä on yhteinen lapsi. Tämän jälkeen Gilbert oli naimisissa näyttelijä Bruce Boxleitnerin kanssa vuosina 1995–2011, ja myös heillä on yhteinen lapsi. Pojista nuorempi on nimetty Gilbertin ystävän ja kanssanäyttelijän Michael Landonin muistoksi Michaeliksi.
Roolistaan sarjassa "Pieni talo preerialla" Gilbert sai tähden Hollywood Walk of Famelle, osoitteeseen 6429 Hollywood Bulevard. Tuolloin hän oli nuorin koskaan tähden saanut näyttelijä. Vuonna 1998 hänet otettiin mukaan Western Performers Hall of Fameen Oklahoma Cityn National Cowboy & Western Heritage Museumissa.
Elokuussa 2015 Gilbert asettui demokraattipuolueen kongressiehdokkaaksi Michiganissa. Hän luopui kuitenkin ehdokkuudestaan terveyssyistä toukokuussa 2016.
Gilbert kärsi nuoruudessaan alkoholi- ja huumeongelmista ja käytti muun muassa kokaiinia.
Metsatöll
Metsatöll on virolainen metalliyhtye, jonka musiikissa on vaikutteita muun muassa virolaisesta kansanmusiikista. Yhtye perustettiin 1990-luvun lopulla. Sen ensimmäinen julkaisu oli demoalbumi "Terast mis hangund me hinge" vuonna 1999. Syksyllä 2000 Metsatöll äänitti cover-version Judas Priestin kappaleesta ”Take On All The World”. Metsatöllin albumi, "Hiiekoda", ilmestyi 11. joulukuuta 2004. Marraskuussa 2005 ilmestyi uudelleenäänitys ensimmäisestä levystä "Terast mis hangund me hinge 10218".
Metsatöllin musiikki on lähinnä folk metalia. Sana "metsatöll" on virolainen kiertoilmaus sudelle, jolla on keskeinen rooli virolaisessa kansanperinteessä. Yhtyeen sanoitukset ammentavat innoitustaan voimakkaasti Viron historiasta ja kansanperinteestä. Keskeisiä teemoja ovat muun muassa virolainen muinaisusko ja taistelu ulkopuolisia valloittajia vastaan.
Yhtye esiintyi Suomessa vuosien 2010, 2012 ja 2014 Kivenlahti Rock -festivaaleilla Espoossa, Vuoden 2006 ja 2012 Tuska Open Air Metal Festival -festivaaleilla, Kuopio Rockcockissa 2007 ja 2010 sekä Lappeenrannan Rakuuna Rockissa 2014. Metsätöll on esiintynyt myös Ensiferum-yhtyeen lämmittelijänä muutamia kertoja.
EP:t
Koristelu (musiikki)
Koristelu tarkoittaa musiikissa nuottien lisäilyllä tai rytmin muuntelulla tapahtuvaa melodian kaunistelua.
Marc-Antoine Charpentier
Marc-Antoine Charpentier (1643 Pariisi – 24. helmikuuta 1704 Pariisi) oli ranskalainen barokin aikakauden säveltäjä. Hän syntyi Pariisissa tai sen lähellä ja opiskeli Roomassa Giacomo Carissimin johdolla. Charpentier sävelsi muun muassa oratorioita, messuja ja oopperoita.
Charpentierin sävellyksiin viitataan usein H-numerolla Hugh Wiley Hitchcockin vuonna 1982 julkaiseman luettelon "Les Œuvres de Marc-Antoine Charpentier: Catalogue raisonné" mukaan. Charpentier'n "Te Deumin" preludi on käytössä Euroopan televisio- ja radioliiton tunnussävelenä, joka soitetaan muun muassa Eurovision laulukilpailujen alkunumerona.
Räkätauti
Räkätauti, rotsi () on tartuntatauti, jota esiintyy lähinnä hevosella, muulilla ja aasilla. Se voi tarttua myös muihin eläimiin kuten koiraan, kissaan ja vuoheen. Sen aiheuttaa "Burkholderia mallei" -bakteeri, joka tarttuu yleensä saastuneen ravinnon tai veden kautta. Räkätaudin oireita ovat kyhmymäisten muutoksien muodostuminen keuhkoihin ja verenvuoto ylähengitysteiden limakalvoilta. Akuutti muoto ilmenee yskänä, kuumeena ja yleensä vain toisesta sieraimesta erittyvänä räkänä. Ainakin jos tautia ei hoideta, seuraa verenmyrkytys ja muutamassa päivässä kuolema. Kroonisessa muodossa kehittyy turpaan ja ihon alle kyhmyjä. Joissakin tapauksissa nämä vuotavat verta. Kuolinkamppailu voi kestää kuukausia. Eloonjääneet jäävät taudin kantajiksi.
Räkätautia esiintyy endeemisenä Afrikassa, Aasiassa ja Lähi-idässä sekä Keski- ja Etelä-Amerikassa. Se on saatu hävitetyksi Pohjois-Amerikasta, Australiasta ja suurimmasta osasta Eurooppaa valvonnalla, tuontirajoituksilla ja tartunnan saaneiden eläinten hävittämisellä. Suomessa räkätauti esiintyy harvinaisena, ja siitä on ilmoitusvelvollisuus.
Räkätauti voi tarttua myös ihmiseen, minkä takia se luokitellaan zoonoosiksi. Tartunta tapahtuu suorassa kontaktissa sairaaseen eläimeen vahingoittuneen ihon, nenän tai suun limakalvon taikka hengityksen kautta. Koska ihmisellä taudin aiheuttama kuolleisuus on suuri ja taudin puhkeamiseen riittää vähäinen määrä mikrobeja, räkätautia pidetään mahdollisena aseena bioterrorismissa, kuten myös melioidoosia, jonka aiheuttaa "Burkholderia malleille" läheistä sukua oleva "Burkholderia pseudomallei".
https://www.evira.fi/elaimet/elainten-terveys-ja-elaintaudit/elaintaudit/hevoset/rakatauti/
Agrigento
Agrigento (sisiliaksi Girgenti, entinen virallinen nimi) on kaupunki Sisilian saaren lounaisrannikolla Italiassa. Se on Agrigenton maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on arviolta 59 770 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 244,57 neliökilometriä.
Agrigento sijaitsee Sisilian lounaisrannikolla. Se on rakennettu kukkuloille lähelle Drago ja San Biagio -jokien risteyskohtaa. Kaupungin talous perustuu kaivosteollisuuteen, maanviljelyyn sekä turismiin. Agrigenton satamana toimii Porto Empedocle noin 15 kilometriä kaupungista lounaaseen. Se on Sisilian lounaisrannikon paras satamapaikka ja merkittävä kaivossatama.
Antiikin Agrigento eli "Akragas" oli kreikkalainen doorilainen siirtokunta. Se perustettiin noin vuonna 582 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisen kauden lopulla ja klassisen kauden alussa noin 550–406 eaa., ja sinne rakennettiin suurimmat doorilaista tyyliä edustaneet temppelit Kreikan ulkopuolella. Suurin temppeleistä oli Olympoksen Zeuksen temppeli, parhaiten puolestaan on säilynyt niin kutsuttu Concordian temppeli. Kaupungin tunnetuin asukas oli filosofi Empedokles. Roomalaisella kaudella kaupunki tunnettiin nimellä "Agrigentum".
Kaupungin tärkein arkeologinen alue tunnetaan nykyisin nimellä Valle dei Templi (”Temppelien laakso”). Se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997.
Agrigentum mainitaan Sisilian merkittävimpien kaupunkien joukossa niin pitkään kuin saari säilyi Itä-Roomalla eli Bysantin valtakunnalla, mutta suhteessa antiikin aikaan kaupunki taantui. Sen kaupunkiala muuttui huomattavasti pienemmäksi, ja temppelit hylättiin tai muutettiin kirkoiksi.
Agrigentum oli ensimmäisiä kaupunkeja, jotka saraseenit valtasivat hyökättyään saarelle vuonna 825. Arabiaksi kaupunki tunnettiin nimimuodossa "Kirkent" tai "Jirjent". Normannit valtasivat kaupungin saraseeneilta Roger Guiscardin johdolla vuonna 1087. Se on kehittynyt nykyiseksi Agrigenton kaupungiksi, joka on edelleen yksi saaren tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki tunnettiin vuoteen 1927 saakka virallisesti sisiliankielisessä nimimuodossa "Girgenti", mikä oli muuntunut vanhasta nimestä keskiajalla.
Wilson Kirwa
Wilson Kipchumba Kirwa (s. 28. joulukuuta 1974 Eldoret, Kenia) on suomenkenialainen keskimatkojen juoksija, kirjailija ja satusetä. Urheilijana hän edustaa Lahden Ahkeraa ja on ainut mies, joka on voittanut samoissa SM-kisoissa 400, 800 ja 1 500 metrin juoksun. Sen lisäksi hänellä on useita Suomen mestaruuksia viestijuoksussa. Wilson Kirwa on edustanut Suomea EM- ja MM-kilpailuissa ja osallistunut useisiin Grand Prix -kilpailuihin Euroopassa. Vuonna 2008 hänet valittiin vuoden positiivisimmaksi suomalaiseksi.
Kirwa kuuluu kalenjin-heimon nandi-haaraan. Hän muutti Suomeen vuonna 1997 suomalaisen miehen pyydettyä häntä mukaansa. Kirwa aloitti samana vuonna juoksijan uransa päämatkanaan 800 metriä. Aluksi hänellä oli ollut tarkoitus vain kiertää maata muutaman viikon ajan suomalaisten ystäviensä kutsumana. Osallistuminen Hunajahölkkään Harjavallassa tuotti kuitenkin sijan 17. Porin Tarmo haki juoksijalle vuoden oleskelulupaa, ja Suomeen jäämistä puolsi myös opiskelupaikka Seinäjoen ammattikorkeakoulussa.
Vuonna 2001 Kirwa meni naimisiin Kuubassa kanadalaisen Melanie Andersonin kanssa, jonka hän tapasi Suomessa. Vuonna 2004 hän sai Suomen kansalaisuuden. Toukokuussa 2006 hän valmistui Pajulahden urheiluopistosta valmentajaksi. Kirwa asuu Lahdessa.
Kirwa on julkaissut satukirjat "Amani-aasi ja sisäinen kauneus" ja "Amani-aasi ja kuuluisa krokotiili", joissa hän on muokannut lapsuudessa kuulemiaan tarinoita suomalaisille sopivaan muotoon. Hän on vieraillut paljon kouluissa kertomassa afrikkalaisia satuja pienimmille oppilaille. Vanhemmille koululaisille hän kertoo Suomeen tulemisesta ja sopeutumisesta. Wilson Kirwa on sunnuntain Aamulehden kolumnisti.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Wilson Kirwa valittiin Lahden kaupunginvaltuustoon Kansallisen Kokoomuksen listalta. Hän sai 315 ääntä. Hän oli myös ehdolla vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Tuolloin hän keräsi kaikkiaan 706 ääntä eikä tullut valituksi.
Kirwa kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa vuoden 2009 tuotantokaudella tanssiparinaan Susa Matson. Wilson Kirwa toimi Lahden seudullisen ympäristöviikon suojelijana 2009.
Vuonna 2016 Kirwa ryhtyi tuomaan Suomeen kenialaista arabiankahvia brändillä "Wilson Coffee".
Wilsonin syntymäajaksi on merkitty passiin 28.12.1974, mutta oikeaa syntymäaikaa ei tiedetä. Kun Wilson kysyi syntymäpäiväänsä, lukutaidoton äiti vastasi: "Päivä oli aamulla aurinkoinen mutta muuttui sateiseksi iltaa kohti."
Organum
Organum (, työväline, soitin) on keskiajalla kehitetty polyfonisen musiikin tuottamiseen käytetty menetelmä. 
Varhaisin organumin muoto oli "rinnakkainen organum", jossa alkuperäisen melodian eli "pää-äänen" rinnalla kulki "organum ääni" yleensä siten, että äänien etäisyys toisistaan pysyi samana, tavallisesti kvinttinä. Molemmat äänet saatettiin myös kerrata oktaavia korkeammalta tai matalammalta rikkaamman soinnin aikaansaamiseksi. Tavaksi muodostui nimittää varsinaista päämelodiaan kuljettavaa ääntä "tenoriksi" (, ).
Guido Arezzolainen esitti teoksessaan "Micrologus" (noin 1025) jo monimutkaisemman polyfonisen teorian. Sen mukaan olivat mahdollisia erilaiset vaihtoehdot toiselle äänelle, jonka kuoron kanssa laulava solisti saattoi esittää improvisatorisesti. Organum-ääni saatettiin myös säveltää valmiiksi ja kirjoittaa nuotteihin melodian kanssa. Ensimmäiset löydetyt nuottikäsikirjoitukset, jotka sisältävät myös organumin nuotitettuna, ovat 1000-luvun alkupuolelta. Silloin polyfonia oli kehittynyt esitystekniikasta sävellystekniikaksi.
1100-luvun lopun käsikirjoituksissa alkaa ilmetä uusi organumin tyylisuunta "vapaa organum", jossa organum-ääni on muuttunut "tenori-ääneen" verrattuna vapaammaksi ja itsenäisemmäksi. Vapaassa organumissa organum-ääni sijaitsee yleensä tenorin yläpuolella ja tenori- ja organum-ääni saattavat joskus myös ohittaa toisensa. Kuten vanhassa organum-tyylissä, äänien väliset intervallit olivat kuitenkin aina keskiajalla puhtaina intervalleina pidettyjä kvartteja, kvinttejä tai oktaaveja. Vapaassa organumissa organumin esittivät pääasiassa solistit, jotka saattoivat improvisoida sen kuoron laulamaa tenoria vasten.
Organumiksi sanotaan myös soittokonetta, erityisesti urkuja.
Falsetti
Falsetti on korkea, sävyltään ohut ääni. Se on yksi ihmisen rekistereistä. Falsetilla voidaan puhua ja laulaa. Laulutekniikkana sitä käytetään tuottamaan yleensä korkeita ääniä.
Joidenkin teorioiden mukaan falsettilaulussa vain äänihuulien kalvomaiset reunat värähtelevät kun tavallisessa laulussa värähtelyyn osallistuvat äänihuulet kokonaisuudessaan. Nuorilla miehillä falsetti on yleinen äänenmurroksen aikana, jolloin ääni usein särkyy hetkellisesti tavallista korkeammaksi.
Taidemusiikissa falsettia on käytetty kauan ja termi tunnettiin jo 1500-luvun Italiassa. 1600-luvulla italialaisissa kuoroissa miehet lauloivat altto-osat falsetilla kun taas sopraano-osat esittivät kastraattilaulajat. Pohjois-Euroopassa falsettilaulajat ja poikasopraanot esiintyivät 1700-luvulle asti kunnes naiset saivat esiintyä protestanttisissa kirkoissa. Sekä miehet että naiset kykenevät laulamaan falsetilla. Falsetti kuitenkin tunnetaan miesten laulutekniikkana, sillä naiset kykenevät saavuttamaan korkeat sävelet myös ilman falsettia. Kontrasti miehen modaalirekisterin ja falsetin välillä on myös suurempi kuin naisilla.
Puheessa falsettia voi esiintyä intonaation korkeimmissa kohdissa tai elävöityskeinona. Pohjois-Euroopassa miehet eivät juurikaan käytä falsettia, mutta Etelä-Euroopassa se on yleistä. Matkiessaan naisen puhetta mies käyttää usein falsettia.
Jodlaus on laulumuoto, jossa lauletaan pitkällä henkäisyllä, vaihdellen nopeasti ja jatkuvasti modaalirekisteristä falsettirekisteriin ja falsettirekisteristä modaalirekisteriin.
Alton äänialassa, yleensä falsetilla, laulavaa miesääntä nimitetään kontratenoriksi. Nykyisin nämä korvaavat vanhoissa teoksissa usein kastraattilaulajan osan.
Populaarimusiikissa on ollut runsaasti falsettia käyttäviä laulajia. Usein falsettia on käytetty vain laulumelodian korkeimpien sävelten kohdalla eikä kokonaisvaltaisesti. Yleisimmin falsettia käytetään barbershop-musiikissa ja jodlauksessa. Jotkut metallilaulajat, kuten David Byron ja tanskalainen King Diamond, ovat kehittäneet laulutyyliä, jossa falsetilla on hyvin keskeinen osa. Australiasta kotoisin ollut The Bee Gees -yhtye ja Frankie Valli tunnetaan myös falsettilaulustaan. Isossa-Britanniassa yksi tunnetuimmista falsettiäänen käyttäjistä on Muse-yhtyeen laulaja Matthew Bellamy. Suomessa Mikko Alatalo ja Pasi Hyökki on tunnettu falsettiäänen käytöstään.
Tsalendžikhan piirikunta
Tsalendžikhan piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa Abhasian rajalla. Piirikunnassa on noin 40 300 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 647 neliökilometriä. Sen keskus on Tsalendžikhan kaupunki.
Tsalendžikhan kaupungissa on vuonna 2001 perustettu historiallis-etnografinen museo ja keskiaikainen Tsalendžikhan katedraali 1100–1300-luvuilta.
Gardabanin piirikunta
Gardabanin piirikunta () on piirikunta Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 116 400 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 1 304 neliökilometriä. Piirikunnan asukkaista noin 53 prosenttia on georgialaisia ja 44 prosenttia azereita. Sen keskus on Gardabanin kaupunki.
Gardabanin piirikunta rajautuu Tbilisin ja Rustavin kaupunkeihin, idässä Sagaredžon, pohjoisessa Mtskhetan, lännessä Tetri tsqaron ja Marneulin piirikuntiin sekä etelässä Azerbaidžaniin. Sen pohjoiset alueet ovat vuoristoisia, eteläiset taas alavampaa aluetta; Gardabanin korkeimmat vuoret ovat yli 1400 metriin kohoavat Sanišno ja Udzo. Mtkvari-joki virtaa piirikunnan halki.
Gardabanin merkittävin teollisuudenala on energiantuotanto: vuonna 1963 rakennettu Gardabanin voimala on Etelä-Kaukasuksen suurin. Muita teollisuudenaloja ovat elintarvikkeiden ja rakennusaineiden tuotanto. Piirikunnan nähtävyyksiin kuuluvat Martkopin luostari 500-luvulta, Betanian luostari 1100–1200-luvuilta ja useat linnoitukset.
Helmut Rellergerd
Helmut Rellergerd (s. 25. tammikuuta 1945 Dahle) on saksalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi kirjailijanimellä Jason Dark. Tätä pseudonyymiä ovat tosin käyttäneet muutkin kirjailijat. Kirjailijan tuotantoon kuuluu mm. Jerry Cotton ja Yöjuttu -sarjat.
Rellergerd muutti syntymäkaupungistaan Dortmundiin, missä hän vietti poikavuotensa ja kävi koulunsa. Hän kokeili lehtimiehen uraa, mutta päätyi lopulta vanhempiensa toiveitten mukaisesti laborantiksi. Työnsä ohella hän kuitenkin kirjoitti. Vuonna 1973 hän jätti lopullisesti laboratoriotyönsä ja antautui kirjailijanuralle.
1973 hän kirjoitti kustantaja Bastei-Verlagin kauhusarjaan "Gespenster-Krimi" aave-etsivä -tarinan "Die Nacht des Hexers" (suom. "Noidan yö", "Yöjuttu" 7/1985), joka oli ensimmäinen "John Sinclair" -kertomus. 50. tarinan jälkeen John Sinclair sai oman nimikkolehtensä "Geisterjäger John Sinclair" vuonna 1978. Sarjan 1616. numero ilmestyi 30.06.2009. Rellergerd on kirjoittanut sarjan kaikki osat muutamaa alkuaikojen poikkeusta lukuun ottamatta. John Sinclair -sarjaa on julkaistu Suomessa nimellä Yöjuttu.
Rellergerd on kertonut pitävänsä Dan Brownin romaaneista ja John Carpenterin elokuvista.
Locum tenens
Locum tenens (latinaa, suomeksi "paikan pitäjä, sijan pitäjä, sijainen") on henkilö, joka väliaikaisesti täyttää ja suorittaa jonkun toisen virallisen henkilön tehtävät ja velvollisuudet. Hän toimii siis enemmänkin sijaisena kuin varahenkilönä.
Termiä käytetään muun muassa lääketieteessä, jossa poissa olevalla lääkärillä voi olla "locum tenens" hoitamassa poissa olevan potilaita, sekä teologiassa, jossa esimerkiksi joku piispoista saattaa hoitaa "locum tenens" toisen alueen piispan tehtäviä.
"Locum tenens" sanana on samaa alkuperää kuin sotilastermi luutnantti.
Jännityslukemisto
Jännityslukemisto alkoi ilmestyä vuonna 1935, kustantajana Ilmarinen. Vuonna 1958 sen nimi vaihtui muotoon Jännityslukemisto-Seikkailukertomuksia, kun siihen yhdistettiin Ilmarisen lehti Seikkailukertomuksia (1936-1957). Vuonna 1963 lehden nimi kääntyi toisin päin muotoon Seikkailukertomuksia jännityslukemisto vuoteen 1965, jolloin lehti lopetettiin.
Lehdessä julkaistiin sekä käännöstarinoita että suomalaisten (Marton Taiga, Matti Hälli, Outsider) kirjoittamia tarinoita.
Lehdessä oli myös sarjakuvia, mm. Pantterityttö ja Iskevä Salama (Flash Gordon).
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Jännityslukemisto oli kaikista lehdistä vuonna 1943 sijalla 19, vuonna 1953 sijalla 10 ja vuonna 1963 (nimellä Seikkailukertomuksia) sijalla 52.
Luettelo suomalaisista tähtitaivaan kohteiden nimityksistä
Tämä on luettelo suomalaisista tähtitaivaan kohteiden nimityksistä. Nimitykset eivät ole kansainvälisiä, vaan ovat alkuperältään suomalaisia. Osan näistä tunsi jo kansantietous. Suurimmalla osalla tähtikuvioista on suomalainen nimi, tosin suuri osa näistä on uudehkoja käännöksiä.
Katso: tähdistö
Bielefeld
Bielefeld on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltion itäosissa Saksassa Teutoburgin metsän reunalla. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 326 870 asukasta.
Bielefeld on Westfalenin itäosan voimakas kulttuuri- ja talouskeskus. Se on myös merkittävä yliopisto- ja kongressikaupunki.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat kaupungista ovat 1000-luvun ensimmäiseltä vuosisadalta. Se sai kaupunkioikeudet ilmeisesti vuonna 1214. 1300-luvulla se liittyi Hansaliigaan. Vuonna 1647 se siirtyi Brandenburgin alaiseksi. Kaupunki vaurioitui toisessa maailmansodassa pahoin, mutta tuhoutuneet osat on rakennettu uudelleen.
Kaupungissa on perinteisesti tuotettu pellavaa, Saksan ensimmäiset mekaaniset pellavankehruukoneet tulivat sinne vuonna 1851.
Kaupunki kasvoi kuntaliitosten avulla 1973. Sen jälkeen rakennettu metro on parantanut liikenneyhteyksiä.
Teutoburgin metsä
Teutoburgin metsä () on metsäinen kukkula-alue Saksassa Ala-Saksin ja Nordrhein-Westfalenin osavaltioissa. Teutoburgin metsä on kuuluisa Teutoburgin taistelusta, joka käytiin vuonna 9 jaa. germaaniheimojen ja roomalaisten välillä. 1800-luvun historiantutkijat paikansivat taistelun tälle alueelle, ja aluetta ryhdyttiin kutsumaan antiikin lähteistä tunnetulla nimellä Teutoburgin metsä. Nykyisin kuitenkin pidetään lähes varmana, että paikannus oli väärä.
Teutoburgin metsä on keskisen Euroopan ylänköjen pohjoinen jatke, joka rajoittuu idässä Weser-joelle, pohjoisessa Osnabrückin kaupunkiin ja kaakossa Paderborniin. Sen jakaa laakso, jossa Bielefeldin kaupunki sijaitsee, pohjoiseen ja eteläiseen Teutoburgin metsään. Eteläisen metsän korkein kohta on Velmerstot (468 m) ja pohjoisen Dörenberg (331 m). Ems-joen alkulähde sijaitsee eteläisessä Teutoburgin metsässä.
Tacituksen kuvauksen mukaan vuoden 9 jaa. taistelu, jossa yhdistyneet germaaniheimot tuhosivat kolme roomalaista legioonaa, käytiin "Teutoburgin metsässä". Käsitteen uskottiin pitkään tarkoittavan tämän artikkelin käsittelemää aluetta. 1800-luvulla taistelu otettiin saksalaisen nationalismin symboliksi. Vuonna 1875 germaanien johtajalle Arminiukselle ("Hermannille") pystytettiin metsään monumentti Detmoldin kaupungin lähelle paikkaan, jota silloisten teorioiden mukaan pidettiin taistelun todennäköisimpänä tapahtumapaikkana. Vasta tämän jälkeen nimitys Teutoburgin metsä alkoi vakiintua alueen yleiseksi nimitykseksi.
Taistelun tarkka sijaintipaikka löytyi kuitenkin 1980-luvulla arkeologisten tutkimusten jälkeen Kalkriesen seudulta Osnabrückin läheltä, lähes sadan kilometrin päässä Teutoburgin metsästä. Tämä tekee alueen nimestä historiallisesti katsoen virheellisen.
Familiar to Millions
Familiar To Millions on brittiläisen rock-yhtye Oasiksen konserttitallennealbumi, joka julkaistiin 13. marraskuuta 2000. Se on taltiointi konsertista, joka pidettiin 21. heinäkuuta 2000 Lontoon Wembley-stadionilla. Albumi on saatavana tupla-CD-, CD-, DVD- ja VHS-versioina. DVD:llä on mukana dokumentti show'n rakentamisesta ja valmistelusta, ohjauksen seurausta, yleisön kommentteja ja katsomotunnelmia sekä Gallagherin veljesten haastattelut. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti noin 1,5 miljoonaa kappaletta ja parhaimmillaan se nousi Ison-Britannian albumilistan sijalle 5, joka on todella korkea sijoitus livealbumille. Albumin kannen on suunnitellut kansitaiteilija Simon Halfon.CD1
CD2