Ford Escort
Ford Escort on Fordin vuosina 1968–2000 valmistama automalli, joka sijoittuu alempaan keskikokoluokkaan. Auton valmistus päättyi Euroopassa vuonna 2000, vaikkakin korvaava malli Ford Focus oli tullut markkinoille jo kaksi vuotta aiemmin. Ford Escortia valmistettiin ja myytiin kuitenkin Argentiinassa aina vuoteen 2004 saakka.
Escort oli aluksi vain eurooppalainen Ford, mutta mallia vietiin myöhemmin myös Yhdysvaltoihin pienin eroavaisuuksin. Vuonna 1980 yhdysvaltalainen Escort muuttui kokonaan omaksi mallikseen, eikä sillä enää ollut mitään yhteneväistä eurooppalaisen mallin kanssa. Yhdysvalloissa tuotanto päättyi vuonna 2003.
Ford Escortin eri sukupolvien mallit ovat niittäneet menestystä myös autourheilussa, etenkin rallipoluilla jo 1960-luvulta alkaen.
Ford Escort esiteltiin Englannissa alkuvuodesta 1968. Se suunniteltiin korvaamaan jo vanhentuvaa tekniikkaa edustava Ford Anglia. Uuden pienikokoisen perheauton suunnittelu oli aloitettu Fordilla jo 1960-luvun puolivälissä, ja uudesta automallista piti tulla ulkonäöltään modernimpi kuin edeltäjänsä. Korivaihtoehdot olivat kaksiovinen Saloon, kolmiovinen Estate sekä Van. Saloon oli normaali henkilöautomalli kahdella ovella ja erillisellä takatavaratilalla. Estate puolestaan oli farmari ilman takaovia. Van on korotetulla hytillä ja kahdella peräovella varustettu Estate-malli ilman takaistuimia. Neliovinen Saloon tuli markkinoille vasta kaksi vuotta ensiesittelyn jälkeen, ilmeisesti Saksan markkinoiden antaman palautteen vuoksi. Escortin valmistus alkoi Englannissa Halewoodissa, Merseysidessa tammikuussa 1968. Belgian Genkin tehtaiden tuotanto alkoi vasta vuonna 1970. Saksassa tuotettiin Saarlouisin tehtaalla peltiosia syksyllä 1968, mutta nämä osat vietiin kokoonpanoa varten Englannin Halewoodiin.
Uuden auton suunnitteluun Fordilla vaikutti sekä Anglian että Cortinan menestys autourheilupuolella, esimerkiksi siten, että tarjolla tulisi olemaan levyjarrut sekä urheilullisempi moottorivaihtoehto heti auton tullessa markkinoille. Moottorivaihtoehtoina oli alusta alkaen 1,1- ja 1,3-litraisten vakiomoottoreiden lisäksi 1,3 litran moottorista tehtaalla viritetty GT-malli. Siihen asennettiin myös välityksiltään urheilullisemmaksi muutettu vaihteisto.
Edessä Escortissa oli MacPherson-joustintuet ja takana pitkittäiset lehtijouset. Escortiin asennettiin vakiona myös hammastanko-ohjaus poiketen Cortinasta ja Angliasta. Itsekantava kori oli rakennettu prässätyistä teräslevyosista kokoamalla.
Moottorina ensimmäisen korimallin Escorteissa käytettiin niin sanottua "Kent"-moottoria, joka oli esitelty jo Ford Cortinassa hiukan aiemmin. Moottori on kanneltaan läpivirtaava, mikä tarkoitti sitä, että pako- ja imusarjan kanavat ovat eri puolilla sylinterinkantta. Poiketen aikaisemmista "Kent"-moottorin versioista, Escortin moottoreissa oli viisi kampiakselin runkolaakeripukkia, mikä teki moottorista kestävämmän. "Kent"-moottorin nokka-akseli on sijoitettu kampiakselin viereen sylinterilohkoon. Saksan markkinoita varten rakennettiin verotussyistä myös harvinaisempaa 0,9-litraista moottoria. Vaihteisto oli nelivaihteinen ja kokonaan synkronoitu.
Suomessa Ford Escort peri Anglian roolin yhtenä myydyimmistä henkilöautomalleista. Fordin suomalainen maahantuoja Oy Ford Ab teki Escort 1100 Vanista omaperäisen, vain Suomen markkinoille suunnatun Escort Kombi -henkilöautomallin. Pakettiauton tavaratilan sivuseiniin puhkaistiin sivuikkunat ja tavaratilaan asennettiin takaistuin. Auto rekisteröitiin henkilöautoksi ja sen hinta oli ”oikeaa” farmarimallia Escort Estatea lähes 3 500 markkaa edullisempi. Ensimmäisen sukupolven mallia tuotiin Suomeen Englannista, Saksasta ja Belgiasta, mutta rekisteröintitilastoissa kaikki ensimmäisen sukupolven Escortit kirjattiin brittiläisiksi.
Vuoden 1967 alussa Fordin Borehamin tehtailla rakennettiin ralleissa menestyneitä Ford Cortina GT -autoja. Fordin silloinen kilpailujohtaja Henry Taylor ja ralli-insinööri Bill Meade kuitenkin suunnittelivat jo Lotus Cortinan moottorin asentamista tulevan Ford Escortin runkoon. Suunnittelua varten Fordin koritehtaalta Duntonista lainattiin muovinen Escortin korin malli, johon osia sovitettiin jo ennen kuin Escort itsessään oli edes myynnissä. Lotuksen moottorin sovittaminen samaan tilaan, joka oli tarkoitettu huomattavasti kapeammalle "Kent"-moottorille, asetti työlle haastetta. Valmis auto esiteltiin muiden Escortien ohessa vuonna 1968.
Twin-Cam malli perustui niin sanottuun 49-koriin joka oli vahvistettu, toisin kuin GT-mallin kori, joka oli tyyppiä 48. Mittaristo oli sama kuin GT-mallin. Ainoa värivaihtoehto Twin-Camille oli valkoinen. Etulokasuojia oli hieman avarrettu, kuten myös kardaanitunnelia. Etuvalot olivat neliömäiset, projektisuunnittelijoiden nimenomaisesta vaatimuksesta. Nämä kyseiset valot osoittautuivat kuitenkin valoteholtaan heikommiksi kuin perusmallin pyöreät, joten ne vaihdettiin myöhemmin takaisin pyöreisiin.
Twin-Camin tekniikka perustui suurelta osin Lotus Cortinaan. Autoissa oli käytännössä sama moottori, kytkin, vaihteisto ja vaihteensiirtomekanismi, taka-akseli ja perävälitys. Muista samaan aikaan esitellyistä Escorteista poiketen Twin-Camissa oli hydraulinen kytkin, levyjarrut edessä sekä Glirling-alipainejarrutehostin. Akku oli sijoitettu takatavaratilaan tilan säästämiseksi. Taka-akseli oli tuettu kahdella pitkittäisellä tukivarrella koriin. Twin-Cam -moottori perustui Ford Cortinassa käytettyyn 1,5-litraiseen moottoriin, joka ei ollut "Kentin" tapaan läpihengittävä "Crossflow"-malli. Voima sylinterikannessa oleville kahdelle nokka-akselille johdettiin ketjuvetoisesti.
Twin-Camin tunnisti edessä kulmapuskureista, kun muissa Escorteissa oli kokonainen etupuskuri. Autossa oli 12 tuuman vakiovanteiden sijaan 13-tuumaiset Lotus Cortinan vanteet. Auton jousitus asetti korin matalammalle kuin muissa malleissa. Etumaski oli musta. Molemmissa etulokasuojissa sekä takaluukussa oli merkintä ”Twin-Cam”. Mallia ei valmistettu neliovisena.
Vuoden 1969 lopulla tuli selväksi, ettei Twin-Cam pysyisi enää kilpailujen kärjessä. Cosworthin tehtaalla Keith Duckworth oli saanut valmiiksi suunnitelmansa BDA-moottorista, joka perustuisi FVA Formulan moottoriin. Duckworth oli saanut Fordilta tehtäväkseen suunnitella moottorin Ford Capriin, mutta projekti peruttiin myöhemmin liian kalliina. Fordin kilpailujohtaja Stuart Turner esitteli keväällä 1969 Keith Duckworthille ajatuksen BDA-moottorin asentamisesta Escort Twin-Camin koriin. BDA-nimi johtuu englannin kielestä: "Belt Driven, Series A".
Muuten RS1600 oli käytännössä sama auto kuin Twin-Cam, paitsi moottoriltaan. BDA perustui "Kent"-moottoriin, jota Cosworthin tehtaalla kehitettiin eteenpäin asentamalla siihen muun muassa alumiininen sylinterikansi, jossa oli kaksi nokka-akselia ja 16 venttiiliä. Nokka-akseleille voima johdettiin hihnavetoisesti kampiakselilta. BDA-moottorissa käytettiin aluksi Weber-kaasuttimia, mutta myöhemmin muutama auto varustettiin myös Dell’Orton kaasuttimilla.
Helmikuussa 1972 Ford ilmoitti, että valurautainen sylinterikansi vaihtuisi alumiiniseen. Samanaikaisesti muutettiin hieman mallin sisustuskankaita. Keväästä 1972 RS1600-mallia sai ostettua täydellä rallivarustuksella ja -luokituksella.
Ensimmäiset 500 kappaletta RS1600-mallia valmistettiin Halewoodissa Twin-Camien ohessa tuotannon alkaessa tammikuussa 1970. Melko pian tuotanto siirtyi AVO-tehtaalle Essexiin. Virallisesti RS1600 tuli markkinoille touko–kesäkuussa 1970.
Ulkoisesti Twin-Camin ja RS1600:n erotti toisistaan vain pienistä tunnuksista lokasuojissa ja takatavaratilan kannessa.
Escort Mexico oli ensimmäinen automalli, jota alettiin kokoamaan Fordin AVO-tehtaalla Etelä-Ockendonissa. AVO-tehdas oli vain kokoamispaikka, jonne muilla Fordin tehtailla valmistetut komponentit tuotiin asennettaviksi. Vaikkakin Mexico-malli sai nimensä Lontoo–Mexico-rallin voitosta huhti–toukokuussa 1970, oli kyseisen mallin tekninen suunnittelu aloitettu jo aikaisemmin. Mexicolla oli tarkoitus täyttää AVO-tehtaan tuotanto hyvin myyvän RS1600:n rinnalla.
Escort Mexico oli käytännössä sama auto kuin RS1600. Moottorina oli kuitenkin BDA-moottorin sijaan 1,6 litran "Kent"-moottori. Kori, muotoilu, mittaristo, alusta, jarrut, rengastus, vaihteiston välitys ja perävälitys olivat kuitenkin samat kuin RS1600-mallissa. Mexicossa ei kuitenkaan ollut RS1600:ssa vakiona ollutta öljynjäähdytintä, GT-istuimia eikä kangasmattoja. Mexicoon asennettiin kylkiin ja takaluukun kanteen tarrat, joissa oven kohdalla luki ”Mexico”.
Mexico koki pieniä muutoksia tuotantonsa aikana. Vakiovarusteiksi tuli jarrutehostin sekä GT-mallin istuimet. Myös kori sai osakseen pieniä parannuksia tuotannon aikana.
Ilmeisesti saksalaiset markkinat olivat kiinnostuneet Escortista, joka olisi yhtä nopea, mutta varustettu yksinkertaisemmalla moottoritekniikalla kuin RS1600. Ratkaisuksi keksittiin käyttää samaa koria, mutta jo tilavuusrajansa saavuttaneen "Kent"-moottorin tilalle asennettiin Capri- ja Cortina-malleissa käytetty 2,0-litrainen "Pinto"-moottori.
RS2000 esiteltiin heinäkuussa 1973 ja ensimmäiset 2 000 kappaletta RS2000-mallin yksilöitä vietiin yksinomaan Saksan markkinoille. Ensimmäiset kappaleet RS2000:a saatiin Englannin markkinoille lokakuussa 1973.
"Pinto"-moottori on niin sanottua OHC (Over Head Cam) -mallia, jossa Kent-moottorista poiketen nokka-akseli on sylinterikannen yhteydessä. "Pinto"-moottori on kaikissa suhteissa kookkaampi moottori kuin "Kent", ja ongelmaksi muodostuikin miten se saadaan mahtumaan Escortin moottoritilaan. Ratkaisuksi keksittiin poistaa moottorin mekaaninen tuuletin ja asentamalla tilalle sähkötoiminen tuuletin. Myös öljypohja muutettiin alumiiniseksi ja muotoiltiin sopivaksi olemassa olevaan moottoripalkkiin. Samoin vaihteiston ja moottorin välikappale tehtiin alumiinista. "Pinto"-moottori ei ollut yhtä korkealle kierrosluvulle yltävä kuin aiempi "Kent", ja sen huippunopeus jäi myös alhaisemmaksi.
RS2000-mallissa oli kulmapuskurit edessä, pyöreät ajovalot, muotoillut istuimet ja erilliset maalaukset kyljissä, takaluukussa ja konepellissä. Molemmissa etulokasuojissa ja takaluukussa oli RS2000-merkit. Vakiovarusteena RS2000-mallissa oli samanlaiset teräsvanteet kuin Mexicossa ja RS1600:ssa. Lisävarusteena sai nelipuolaiset kevytmetallivanteet, keskikonsolin ja puuviilusisustuksen. Erona muihin AVO-tehtaan malleihin, RS2000:ssa oli uudelleen kehitetty jousitus ja halkaisijaltaan kahdeksan tuuman takajarrurummut (muissa malleissa 9 tuumaa).
Heinäkuussa 1974 RS2000-malliin tuli Saksassa valmistettu kaksoiskaasutinpaketti, joka varmisti suosion moottoriurheilussa. Paketissa oli kaksi kaksoiskurkkuista Solex-kaasutinta. Kyseinen paketti ei kuitenkaan ollut vakiovaruste vaan tilattavissa tehtaalta. Tällä tavoin "Pinto"-moottorista saatiin 100 hevosvoiman sijaan 140, kun moottori oli kaasutinpaketin lisäksi viritetty silloisen 1-ryhmän mukaisesti.
Hinnaltaan RS2000 asettui Mexicon ja RS1600:n väliin. RS2000-mallia myytiin runsaasti, joskin vain 15 kuukauden ajan. Näin ollen myyntiluvut jäivät Mexicoa alhaisemmaksi.
Ford Escort 1300 Sport oli sekoitus Mexicon ja GT:n ominaisuuksia. Kori oli kaksiovinen varustettuna RS1600- ja Mexico-malleissa olleilla levitetyillä lokasuojilla. Koria ei kuitenkaan ollut vahvistettu kuten kyseisissä malleissa. Sport-mallissa oli pyöreät ajovalot ja Mexicon kulmaetupuskuri. Matkustamossa oli kumimatot ja aina musta sisustus. Vuonna 1973 vakioksi tuli samanlaiset teräsvanteet kuin Mexico- ja RS1600-malleissa, varoitusvilkut, jalalla toimiva tuulilasinpesumekanismi ja kääntyvä taustapeili.
Sport-mallissa oli sama moottori kuin GT:ssä, mutta 13 tuuman vanteet ja erilainen perävälitys. Tehoa moottorissa oli 72 hevosvoimaa.
Ford Cortina 1600E -malli oli herättänyt kiinnostusta, ja toukokuussa 1974 esiteltiin myös Escortista E-malli. Tarkoituksena oli luoda auto, joka ulkonäöllään antaisi urheilullisemman kuvan itsestään kuin todellisuudessa olikaan.
Teknisesti 1300E oli sama kuin 1300 Sport. Sisätiloissa oli kangasverhoilu, puujäljitelmäkoristus kojelaudassa ja ovissa, sekä pieni E-mallin oma keskikonsoli.
Ulkoisesti mallin tunnisti sen erikoisista värivaihtoehdoistaan (mm. violetti, kirkkaankeltainen ja limevihreä), neliömäisistä ajovaloista, kokonaisesta etupuskurista sekä ajovalojen väliin sijoitetuista pienemmistä lisäajovaloista. Etusäleikkö oli musta, ja kylkiin oli sijoitettu kolme raitaa.
Escort 1300E -mallin sai myös neliovisella korilla. Mallia koottiin Halewoodin tehtaalla, mutta osa tuotoksista jouduttiin vaikeuksien takia viimeistelymaalaamaan AVO-tehtaalla.
Edeltäjäänsä hieman tilavampi toisen sukupolven malli esiteltiin vuonna 1975. Mallisarjan ensimmäiset yksilöt valmistuivat tehtaan liukuhihnalta edellisen vuoden joulukuussa. Toisin kuin ensimmäisen sukupolven autot, toinen sukupolvi oli saksalais-englantilainen yhteishanke. Fordin nerokas idea Escortin markkinoinnissa oli tarjota pohjimmiltaan samaa autoa eri asiakaskohderyhmille. Perusmallit L ja GL suunnattiin tavanomaisille asiakkaille, kun taas Sport-, Mexico- ja RS2000-mallit oli tarkoitettu urheilullista, mutta silti edullista autoa hakeville asiakkaille. Ensi kertaa oli tarjolla myös selkeästi paremmin varusteltu Ghia-malli, jossa oli muun muassa musta vinyylikatto sekä erikoisvanteet. Kaupallisen sektorin tarpeisiin oli jo ensimmäisestä sukupolvesta tuttu kaksipaikkainen umpipakettiauto Van. Toisen sukupolven autojen valmistus loppui Englannissa elokuussa 1980 ja Saksassa hieman myöhemmin. Australiassa mallin korvasi Ford Laser.
Mexico-mallia myytiin nyt vain Englannin sisämarkkinoilla, ja se oli saanut keulalleen ensimmäisen sukupolven RS2000-mallista tutun "Pinto"-moottorin, kutistettuna 1,6-litraiseksi. Muualla Euroopassa sen sijaan myytiin perinteisellä "Kent"-moottorilla varustettua mallia nimellä 1600 Sport. Ensimmäisen sukupolven RS1600-mallin BDA-moottorin kokoa oli hieman kasvatettu ja se tunnettiin nyt nimellä RS1800. Tämä malli oli erityisesti suunnattu kilpakäyttöön ja vain harvoja yksilöitä on säilynyt siviililiikenteessä. Niistäkin harvoista yksilöistä lähes kaikki ovat nykyisin keräilijöiden tallettamia harvinaisuuksia. FIA:n sääntöjen mukaan Fordin olisi pitänyt valmistaa 400 samanlaista yksilöä luokitustarkoituksiin, mutta harrastajien keskuudessa on jo pitkään vallinnut yleinen yhteisymmärrys siitä, että autoja olisi alun perin valmistettu huomattavasti vähemmän. Osaltaan hämmennys saattaa selittyä sillä, että monikaan RS1800 ei koskaan tullut siviililiikenteeseen, vaan ne varustettiin kilpa-autoiksi joko ralliin tai radalle jo uudesta pitäen. Toisen sukupolven mallistosta RS2000 erottuu muista muovisen viistetyn maskinsa ja nelivalojärjestelmänsä ansiosta. Kaikissa muissa malleissa oli joko yksi pyöreä tai neliskulmainen ajovalo kummallakin puolella. Neliovinen RS2000 oli saatavana ainoastaan Australiassa.
Kolmannen sukupolven Escort esiteltiin syyskuussa 1980. Tässä vaiheessa myös Euroopan ja Pohjois-Amerikan markkinoille tarkoitetut Escortit erotettiin toisistaan omiksi malleikseen. Escort valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1981.
Uuden Escortin oli tarkoitus olla kustannustehokas ja myös jossain määrin "hi-tech"-malli, joka voittaisi pääkilpailijansa Volkswagen Golfin saaman suosion. Kolmas sukupolvi oli varsin suuri uudistus edeltäjiinsä nähden. Huomattavimmat muutokset olivat auton muuttuminen sedanista monikäyttöiseksi hatchback-koriksi sekä vetotavaltaan etuvetoiseksi. Sedania alettiin valmistaa vuonna 1983 Ford Orion -nimisenä. Tarjolle tuli vuonna 1984 myös ensimmäistä kertaa avomalli.
Myös moottoritekniikka oli täysin poikkeavaa edeltävistä kahdesta sukupolvesta. Vaihtoehtoina olivat 1,3- ja 1,6-litraiset kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustetut CVH-moottorit sekä Ford Fiestasta lainattu niin sanottu "Valencia"-tyyppinen 1,1-litrainen moottori. Ensi kertaa saatavana oli myös 1,6-litrainen dieselmoottori.
Golfin GTI-mallia vastaamaan Ford esitteli 1,6-litraisesta CVH-moottorista piristetyn XR3-version. Vuonna 1983 se varustettiin polttoaineen suihkutusjärjestelmällä ja mallimerkintä muuttui muotoon XR3i (i = "injection", ’ruiskutus’). Viimeinen uudistus tapahtui vuonna 1984, jolloin malliston huipulle saatiin turboahdetulla moottorilla varustettu RS Turbo.
Suomeen ja muutamiin muihin maihin tuotiin vuosina 1983–1985 Brasiliassa valmistettua Escort LX -mallia, jossa oli parempi varustelu, löysempi jousitus ja vanhanaikaiset Renault-sukuiset moottorit. Brasilialaismallit olivat kuitenkin laadultaan heikompia ja varaosien saatavuus oli ongelmallista.
Escort sai pienen kasvojenkohotuksen mallivuodelle 1986. Monissa yhteyksissä auto tunnetaan Mk IV -nimellä, vaikka virallisesti se luetaan edelleen kolmannen sukupolven Escortiksi. Tärkeimmät uudistukset olivat lisävarusteena saatava mekaaninen ABS-jarrujärjestelmä (Turbo-mallissa vakiovaruste) sekä lämmitettävä tuulilasi. Fiestan alitehoiseksi osoittautunut 1,1-litrainen jätettiin pois moottorivalikoimasta, ja 1,3 litran CVH-moottori kasvoi 1,4-litraiseksi.
Viidennen sukupolven Escort esiteltiin syyskuussa 1990 täysin uudistuneena. Muotoilu oli paljon aiempaa pehmeämpää. Moottoripuolella vanhat 1,3-, 1,4- ja 1,6-litraiset CVH-moottorit sekä 1,8-litrainen diesel periytyivät edellisestä mallisarjasta. Sedan tunnettiin perinteen mukaan edelleen Orionina, jonka osuus myynnistä oli vain alle 10 prosenttia. Volkswagen valmisti Etelä-Amerikan markkinoille Escortiin perustuvaa Pointer-malliaan.
Markkinat ottivat uuden Escortin vastaan lähinnä tyrmäyksellä. Arvosteluissa kiinnitettiin huomiota muotoilun ”kustannukset minimiin” -lähestymistapaan, keskinkertaiseen ajomukavuuteen ja halvan oloiseen sisustukseen, sekä ennen kaikkea vanhahtaviin moottoreihin. 
Moottorivalikoimaan saatiin huomattava parannus vuonna 1991, kun Ford esitteli täysin uuden 16-venttiilisen Zetec-moottoriperheen. Uudet moottorit toivat mukanaan myös parantuneen ajettavuuden. Samana vuonna esiteltiin myös RS 2000 -malli, ja 1992 malliston huipulle saatiin nelivetoinen Escort RS Cosworth. Turboahdetussa 2,0-litraisessa 220 hevosvoiman moottorissa oli tehoa 225 km/h:n huippunopeuden saavuttamiseksi. RS Cosworthia valmistettiin vain luokittelusääntöjen vaatimat 2 500 yksilöä, ja sen tuotanto päättyi vuonna 1996. Vaikka RS Cosworth ulkoisesti muistuttikin tavallista Escortia, käytännössä yhteisiä osia ei juurikaan ollut. Pohjalevy, moottori ja voimansiirto oli otettu suoraan nelivetoisesta Sierrasta.
Escortin perusmalli CL oli varsin niukasti varusteltu ja sisustusmateriaalit olivat halvan oloisia. Maininnan arvoisia vakiovarusteita olivat kaksiosainen takaselkänoja ja lämmitettävät etuistuimet. CLX:ssä oli lisäksi kierroslukumittari, sävylasit sekä parempi verhoilu ja äänieristys. Ylellisimmässä Ghia-mallissa oli keskuslukitus, murtohälytin, ohjauspyörän etäisyyden säätö, sähköikkunat edessä, takaistuimen keskikyynärnoja ja säädettävä tihkukytkin. Ghian erotti korinvärisistä puskurin alaosista ja kromikoristeista. Kesällä 1991 mallisto täydentyi 150-hevosvoimaisella RS 2000 -mallilla. Siinä oli muista poiketen umpinainen keula ja urheilullisempi sisustus. Vakiovarustukseen sisältyi muun muassa ABS-jarrut, kattoluukku, sähköpeilit, ohjaustehostin ja kevytmetallivanteet.
Tammikuussa 1992 mallistoon lisättiin sitkeä 1,8-litrainen Zetec-moottori kahtena eri tehoversiona (105/130 hv). Samalla luovuttiin myös sedan-mallin Orion-nimestä Suomen markkinoilla. Istuimista oli poistettu moitteita saaneet syvät uurteet, ja verhoilukankaat olivat entistä tyylikkäämmät. CLX-mallissa oli nyt keskuslukitus, ohjaustehostin ja takaistuimen pääntuet. Ghiassa uutta oli lämmitettävä tuulilasi, sähköpeilit, kuljettajan istuimen korkeus- ja ristiseläntuen säätö, sekä täysin korinväriset puskurit ja ulkopeilit. Tehokkaammalla 1,8-litraisella varustetussa XR3i:ssä oli CLX-tason lisäksi murtohälytin, 14 tuuman pyörät, lukuvalo, sumuvalot, urheiluistuimet, takaspoileri, jäykempi jousitus ja umpinainen maski.
Elokuussa 1992 viidennen sukupolven Escort koki ensimmäisen kasvojenkohotuksensa. Keulan ilme uudistui uuden etusäleikön ja puskurien myötä, ja viistoperämallit saivat uudenmalliset takavalot. Tärkein tekninen muutos oli vanhan CVH-moottorin korvaaminen uudella 1,6-litraisella Zetec-sarjan moottorilla. Oviin tuli sivutörmäyssuojat, ja kuljettajan turvatyyny sekä turvavöiden esikiristimet olivat vakiovarusteina huhtikuusta 1994 lähtien.
CLX:ssä ja XR3i:ssä oli nyt kuljettajan istuimen korkeussäätö. Ghiassa oli sähkötoiminen kattoluukku, sähköpeilit ja lämmitettävä tuulilasi, mutta murtohälytin karsittiin varusteista. Kevään 1994 uutuusmalli oli urheilullinen Escort Si, jossa oli räikeästi kuvioitu verhoilukangas. Varusteina oli CLX-tason lisäksi sähköikkunat edessä, sumuvalot sekä takaspoileri kolmi- ja viisiovisissa. Samaan aikaan esiteltiin Escort 1,6 Special, jossa oli perusvarustuksen lisäksi sävylasit, kierroslukumittari, keskuslukitus ja 14 tuuman pyörät.
Helmikuussa 1995 Escortille tehtiin toinen kasvojenkohotus, jossa se sai enemmän Mondeota muistuttavat muodot. Tärkeimmät tekniset uudistukset oli tehty alustarakenteisiin. Ajo-ominaisuudet olivat paremmat, mutta jousitusmukavuus kärsi edelleen pintakovuudesta. Sisustuksen laatutaso oli parantunut selvästi. Perusrakenne oli kuitenkin ollut sama vuodesta 1990 alkaen, kun Escortin kilpailijat puolestaan edustivat uudempaa insinööritaitoa. Auton ikä näkyi vuoden 1999 Euro NCAP -kolaritestissä, josta Escort sai tulokseksi heikot kaksi tähteä viidestä.
Perusvarustetaso Specialissa oli ohjaustehostin 1,4-litraista lukuun ottamatta, ja keskuslukitus neli- ja viisiovisissa. Sport-varustelu ei eronnut merkittävästi Specialista. CLX-mallissa oli lisäksi korinväriset puskurit, kierroslukumittari, lämmitettävät sähköpeilit ja sävylasit. Ghiassa oli kromikoristukset maskissa ja takana rekisterikilven ympärillä, kattoluukku, sähköikkunat edessä, kojelaudan puujäljitelmäkoristeet, takaistuimen pääntuet ja keskikyynärnoja, nahkaverhoiltu ohjauspyörä sekä 14 tuuman pyörät.
Special muuttui vuonna 1998 Deltaksi, jossa oli korinväriset puskurit, keskuslukitus, ajonestolaite, 14 tuuman pyörät ja plyysiverhoilu. Sportin korvasi puolestaan GT, ja varusteluun lisättiin takaspoileri, sumuvalot, sähköikkunat eteen, lämmitettävät sähköpeilit ja urheiluistuimet.
Focuksen esittelyn jälkeen Escort-mallistoa supistettiin. Jäljelle jäi kaksi korimallia: viisiovinen ja Wagon, kaksi moottoria (1,6 ja 1,8 TD) ja yksi varustetaso, Classic. Varustelu oli aikaisempia perusmalleja runsaampi: Ghia-verhoilu, sumuvalot, sävylasit, keskuslukitus, sähköikkunat edessä, kuljettajan istuimen sähkötoiminen korkeussäätö sekä takaistuimen keskikyynärnoja ja pääntuet. Vuoden 2000 mallistossa tarjolla oli vain Wagon entistä paremmilla varusteilla.
Euroopassa Escortin valmistus päättyi Euroopassa syyskuussa 2000, mutta Argentiinassa autoa valmistettiin aina vuoteen 2004 saakka. Mallistossa Escortin korvasi jo aikaisemmin, vuonna 1998 esitelty Ford Focus. Pakettiautomalli Expressin seuraajaksi puolestaan tuli Transit Connect vuonna 2002.