hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gladbeck
Gladbeck on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Ruhrin alueen pohjoisella laidalla, osavaltionsa luoteisosassa. Se kuuluu Münsterin hallintopiiriin ja Recklinghausenin piirikuntaan. Kaupunkia rajaavat Bottropin, Dorstenin, Essenin ja Gelsenkirchenin kaupungit.
Gladbeck jaetaan yhdeksään eri kaupunginosaan, Brauckiin, Butendorfiin, Ellinghorstiin, Mitteen, Ostiin, Rentfortiin, Rosenhügeliin, Schultendorfiin ja Zweckeliin. Kaupungin asukasluku oli 73 974, ja pinta-ala 35,91 neliökilometriä. Sen ystävyyskaupunkeihin lukeutuvat Turkin Alanya, Englannin Enfield, Kiinan Fushun, Ranskan Marcq-en-Barœul, Itävallan Schwechat sekä Puolan Wodzisław Śląski (saks. "Loslau").
Yksi Gladbeckin suurimmista nähtävyyksistä on Wittringenin linna.
Tuoksumatara
Tuoksumatara ("Galium odoratum") on 15–30 cm korkea monivuotinen kasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.
Tuoksumatara voi kasvaa 30 cm korkeaksi. Sen poikkileikkaukseltaan nelikulmaiset varret ovat pystymmät kuin muilla mataralajikkeilla. Esimerkiksi paimenmatara ja lehtomatara ovat varsin rentoja, lähes köynnöksiä. Vaaleanvihreät, soikeat lehdet kasvavat kahdeksan kappaleen tähtimäisinä ruusukkeina. Tuoksumataran teriö on valkoinen ja halkaisijaltaan 4–6 mm pitkä. Tuoksumatara tuoksuu kumariinilta varsinkin kuivattuna.
Puutarhoissa tuoksumataraa käytetään maanpeitekasvina. Sitä on käytetty tuoksunsa vuoksi myös liinavaatekaappien hajusteena ja tuholaisten karkotteena. Keski-Euroopassa tuoksumataralla maustetaan hyytelöitä ja juomia, etenkin viiniboolia. Kasville tuoksun antava kumariini on suurina määrinä nautittuna myrkyllistä.
Muinaishollanti
Muinaishollanti () on nimitys nykyisen hollannin kielen varhaismuodolle, jota puhuttiin nykyisten Alankomaiden, Belgian, Saksan ja Pohjois-Ranskan Pohjanmereen rajoittuvilla alueilla varhaisella keskiajalla noin vuoteen 1150 saakka.
Anna (täsmennyssivu)
Anna tarkoittaa seuraavia asioita:
Jean de Joinville
Jean de Joinville (n. 1224 – 24. joulukuuta 1317) oli ranskalainen kronikoitsija. Hän kirjoitti Filip IV:n vaimon Johanna Navarralaisen pyynnöstä Ludvig IX:n elämäkerran. Teos valmistui vasta vuonna 1309, jolloin sen tilaaja oli jo kuollut. Joinville omisti siksi työn Johannan pojalle, tulevalle Ranskan Ludvig X:lle.
Jean de Joinville kuului champagnelaiseen aatelissukuun. Hän syntyi Simon de Joinvillen ja Beatrice d'Auxonnen pojaksi ja oppi lapsena lukemisen ja kirjoittamisen sekä latinan alkeet. Hän osallistui seitsemännelle ristiretkelle ja oli Ludvig IX:n ystävä ja tärkeä neuvonantaja. Kuningas kuoli vuonna 1270.
Joinville kuoli yli 90 vuoden ikäisenä 24. joulukuuta 1317, miltei viisikymmentä vuotta Ludvig IX:n kuoleman jälkeen.
Ianeira
Ianeira oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.
Ianeira oli yksi okeanideista, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Sukuluettelojen lisäksi hänet mainitaan nimeltä antiikin kirjoituksissa ainoastaan kerrottaessa hänen olleen Persefonen seurassa sisariensa kanssa kisailemassa ja keräämässä kedon kukkia.
Ianeira oli yksi nereideistä, Nereuksen ja Doriksen tytär.
Abdulsalami Abubakar
Kenraalimajuri Abdulsalami Alhaji Abubakar (s. 13. kesäkuuta 1942, Minna) on nigerialainen sotilas, joka nimitettiin maan presidentiksi kesäkuussa 1998 kenraali Sani Abachan kuoleman jälkeen. Abdulsalami Abubakar ei ollut ikinä ollut julkisessa virassa ja ilmoitti maan palauttamisesta siviilivaltaan. Nigeriassa hyväksyttiin uusi perustuslaki ja järjestettiin monipuoluevaalit, joissa voittanut Olusegun Obasanjo astui virkaansa 29. toukokuuta 1999, samana päivänä kuin uusi perustuslaki tuli voimaan.
Jacques Barzun
Jacques Martin Barzun (30. marraskuuta 1907 Créteil, Ranska – 25. lokakuuta 2012 San Antonio, Texas, Yhdysvallat) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen kulttuurihistorioitsija. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 "Presidential Medal of Freedom".
Barzun syntyi Henri-Martin ja Anna-Rose Barzunin pojaksi Créteilissä. Hän vietti lapsuutensa Pariisissa ja Grenoblessa ennen kuin muutti 12-vuotiaana Yhdysvaltoihin. Hän valmistui vuonna 1932 Columbiasta, jossa hän opetti pitkään historiaa.
Barzun sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1933 ja asui vuodesta 1996 kuolemaansa asti San Antoniossa, Texasissa. Hänen lukuisiin tietokirjajulkaisuihinsa kuuluu "A Catalogue of Crime: Being a Reader’s Guide to the Literature of Mystery, Detection, & Related Genres", jolla hän ja Wendell Hertig Taylor voittivat vuonna 1972 erikois-Edgarin. Hän teki lisäksi merkittävää työtä muun muassa säveltäjä Hector Berlioziin liittyen.
Barzun valmistui Columbian yliopistosta, jonka opettajana ja professorina hän itse myöhemmin toimi. Kaikkiaan Barzunin teosluetteloon kuuluu kymmeniä kirjoja eri aihealueista. Hän jatkoi kirjoittamista 2000-luvulle asti. Hän valmisteli vuoteen 2008 asti kirjaa nimeltä "Janus", jota ei koskaan julkaistu. Eräs hänen viimeisistä teoksistaan on "From Dawn to Decadence: 500 Years of Western Cultural Life, 1500 to the Present" (2000).
Vuonna 2002 Barzun kirjoitti esipuheen Mortimer H. Frankin kirjaan "Arturo Toscanini: the NBC years".
Barzun oli naimisissa kolmesti. Vuonna 1931 alkanut liitto Lucretia Muellerin kanssa päättyi eroon vuonna 1936, jona vuonna hän avioitui Mariana Lowellin kanssa. Barzunilla ja Lowellilla oli kolme yhteistä lasta, kaksi poikaa ja tytär. Liitto päättyi Lowellin kuolemaan vuonna 1979. Vuodesta 1980 Barzun oli naimisissa Marguerite Davenportin kanssa.
Kuusiot
Kuusiot ("Pedicularis") on 350–600 lajia kattava kasvisuku, jonka lajit ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohoja. Kaikki lajit ovat puoliloisia; ne imevät muiden kasvien juuristosta itselleen ravinteita. Kukat, jotka puhkeavat kasvin latvassa olevaan terttuun, ovat yleensä kirkasväriset: punaiset, keltaiset tai harvoin valkoiset, joskus kaksiväriset. Lehdet ovat yleensä liuskoittuneet.
Suomessa esiintyviä kuusiolajeja ovat:
Muualla kasvavia kuusiolajeja:
Harakkakäki
Harakkakäki ("Clamator glandarius") on pitkäpyrstöinen käkilintu. Lajin nimesi Carl von Linné 1758.
Linnun pituus on noin 37–40 cm, siipien kärkiväli 58–61 cm ja paino 130–200 g. Koiras on hieman naarasta suurempi. Harakkaa muistuttava, hiukan käkeä isompi lintu, jonka selkäpuoli ja pyrstö ovat tumman harmaanruskeat, alapuoli valkoinen, rinnasta kermanvärinen, siipien yläpinta mustan ja valkoisen kirjavat sekä pää ja töyhtö kyyhkynharmaat. Pyrstö on hyvin pitkä ja siivet lennossa leveät, joten se antaa suuremman vaikutelman kuin onkaan. Nokka on tumma, voimakas ja kärjestään alaspäin taipunut. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu muistuttaa vanhaa, mutta sen töyhtö on musta ja vaatimattomamman kokoinen, siiven yläpinnan täplät kellahtavia ja käsisulissa on ruskeat kärkitäplät.
Soidinääni on voimakas, karhea ""kittera-kittera, wiiou-wiiou, wou-wou-wah"". Varoitusääni on varismainen rääkynä.
Harakkakäki pesii Välimeren maissa, etenkin Iberian niemimaalla ja Turkissa, paikoin Lähi-idässä, sekä eteläisessä Afrikassa. Muuttolintu, jonka pohjoiset populaatiot talvehtivat Afrikan pohjoisosissa ja Saharan eteläpuolella, ja eteläiset keskisessä Afrikassa. Euroopan populaatio on kooltaan 120 000–150 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Suomessa laji on tavattu kahdesti, ensiksi nuori lintu lokakuussa 1946 Kokkolassa. Toinen havainto tehtiin 14. elokuuta 2007 lintujen syysmuuton tarkkailijoiden nähdessä Hangon lintuasemalla 1kv (1kv = samana vuonna munasta kuoriutuneen) nuoren harakkakäen.
Pesimäaikana monenlaiset metsät, pensaikot ja puutarhat.
Harakkakäki on pesäloinen, joka munii pääasiassa varislintujen pesiin. Afrikassa se munii usein myös kottaraisten pesiin. Harakka on pääisäntälaji Etelä-Euroopassa. Naaras munii isäntälajin pesään yhden munan, mutta ei poista yhtään munaa, kuten käki tekee. Se kuitenkin usein nokkimalla rikkoo yhden tai useamman isäntälajin munan. Se valitsee tarkkaan sellaisen pesän, jossa muninta on vielä kesken tai haudonta on juuri alkanut. Harakkakäen munan haudonta-aika on lyhyempi, 12–15 päivää, kuin isäntälajin, joten poikanen kuoriutuu usein ennen isäntälajin poikasia. Käenpoikanen kasvaa nopeasti ja voimakkaalla kerjäämisellä se saa emot ruokkimaan itseään. Se myös estää muita poikasia saamasta ruokaa makaamalla niiden päällä ja nokkimalla niiden päätä. Isäntälajin kaikki poikaset kuolevat lähes varmasti, jos ne syntyvät 3–4 päivää myöhemmin kuin käenpoikanen. Joskus samaan pesään munitaan 2 harakkakäen munaa. Nuorempi poikasista selviytyy siinä tapauksessa, että se on munittu enintään 5 päivää myöhemmin kuin ensimmäinen käen muna. Poikanen lähtee pesästä oksille kiipeilemään runsaan 2 viikon ikäisenä. Lentokykyinen se on noin 23 päivää vanhana.
Naaras voi munia jopa 24 munaa lisääntymiskauden aikana, tavallisimmin noin 18.
Syö enimmäkseen karvaisia kovakuoriaisten toukkia, joista se ensin poistaa pääosan karvoista. Syö myös muita isompia hyönteisiä ja myös pieniä liskoja.
Ranskan Grand Prix 1996
Ranskan Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 590. osakilpailu. Se ajettiin 30. kesäkuuta 1996 Magny-Coursin moottoriradalla.
Kilpailun kärkikolmikko tuli maaliin samassa järjestyksessä kuin kaksi viikkoa sitten ajetussa Kanadan GP:ssa.
Hongkongin dollari
Hongkongin dollari (ISO 4217 -koodi: "HKD") on Kiinan kansantasavallan erityishallintoalueella Hongkongissa käytettävä rahayksikkö. Hongkongin dollari on sidottu Yhdysvaltain dollariin ja Macaon pataca on taas sidottu Hongkongin dollariin. Nimi lyhentyy yleensä HK$. Yksi dollari jakautuu 100 senttiin (cent). Yleisimpiä seteleitä ovat $10, $20, $50, $100 ja $500. Kolikoista käytetyimpiä ovat 10¢, 20¢, 50¢, $1, $2, $5, $10.
Hong Kong Monetary Authority (HKMA) toimii keskuspankkina. Keskuspankki laskee liikkeelle kaikki viralliset metallirahat, mutta useimmista keskuspankeista poiketen Hongkongin setelit ovat liikepankkien liikkeellelaskemia. HKMA laskee liikkeelle kymmenen dollarin setelit, muista seteleistä se vain valvoo liikkeellä olevien setelien määrää. Setelipankkeja ovat mm. HSBC, Bank of China ja Standard Chartered Bank.
Kymmenen dollarin setelillä tehtiin muutaman vuoden kestänyt kokeilu, jonka aikana se painettiin tavallisen setelipaperin sijasta polymeerisubstraatille eli eräänlaiselle muoville. Polymeerisetelit ovat perinteistä seteliä kestävämpiä, koska ne eivät ime vettä tai likaa ja niihin ei synny arkikäytössä niin teräviä taitoksia, että ne alkaisivat helposti repeillä paperiseteleiden tapaan.
Hannah Frank
Hannah Frank (23. elokuuta 1908 Glasgow, Skotlanti – 18. joulukuuta 2008 Glasgow, Skotlanti) oli skotlantilainen kuvataiteilija. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Glasgow School of Artssa ja sai jo nuorena mainetta piirrostöillään. 1950-luvulla hän siirtyi kuvanveistoon, jonka taitajana hän menestyi yli 90-vuotiaaksi saakka. Viimeiset vuotensa hän eli skotlantilaisessa hoitokodissa.
Lettosiemenkotilo
Lettosiemenkotilo ("Vertigo geyeri") on nilviäislaji, jota tavataan Länsi- ja Pohjois-Euroopassa. Suomessa se on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Lettosiemenkotilo muistuttaa etenkin kalkkisiemenkotiloa ("Vertigo genesii"), josta se erotettiin omaksi lajikseen vasta 1966. Kotilo on muiden siemenkotiloiden tapaan pieni: 1,8–2,0 mm korkea ja 1,1 mm leveä. Kuori on hieman munanmuotoinen, kiiltävä, väriltään vaalean punaruskea ja sen pinnassa on säännöllisesti heikkoja uurteita. Kierteet ovat pulleita ja niitä on 5 kappaletta. Kierteiden väliset saumat ovat syvät. Kuoren suuaukkoa ympäröivä huuli ei yleensä ole paksuuntunut, ja suuaukolla on neljä (joskus harvoin vähemmän) hammasmaista uloketta, jotka ovat muodoltaan tappimaiset eikä niiden tyvellä ole paksunnosta. Kotilo näyttää tummalta, jos itse eläin on vielä sen sisällä.
Lettosiemenkotiloa tavataan Euroopassa Britteinsaarilta Venäjälle. Esiintymät keskittyvät kuitenkin vuoristoihin sekä Fennoskandiaan. Suomessa laji on harvinainen. Sitä tavataan Ahvenanmaalla, Lounais-Suomessa ja Hämeessä sekä Pohjois-Pohjanmaalla, Kainuussa ja Lapissa, mutta esiintymät sijoittuvat hyvin pirstoutuneesti sinne tänne ja niitä tunnetaan kaikkiaan vain reilu kymmenkunta. Samaan tapaan pirstaleinen esiintymiskuva on myös Ruotsissa.
Nimensä mukaisesti lettosiemenkotilon ominta elinympäristöä ovat lettosuot. Sitä voidaan tavata kuitenkin myös rantaniityillä, lähteiköissä ja Etelä-Suomessa jopa rehevissä lehtometsissä. Ruotsin ja Norjan tunturialueilla laji elää myös puurajan yläpuolella. Se ei siedä vedenpinnan korkeuden vaihtelua tai elinpaikan ajoittaistakaan kuivumista ja suosii kalkkipitoista elinympäristöä. Karpaateilta tiedetään yksilömäärien kasvavan veden pH:n kasvaessa, mutta Ruotsissa sitä on tavattu soilta, joiden pH on vain 5,75–7,5. Lajilla ei ole selkeää elinkiertoa, vaan nuoruusvaiheen yksilöitä tavataan ympäri vuoden. Kukin yksilö tuottanee elämänsä aikana korkeintaan 10 munaa. Kotilon ravintoa ovat luultavasti mikroskooppiset levät, mutta muuten sen elintapoja ei juuri tunneta.
Lettosiemenkotilo kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeihin, eli sen suojelemiseksi tulee perustaa Natura 2000 -alueita. Suomessa laji on rauhoitettu ja luokiteltu vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa silmälläpidettäväksi (NT). Sama luokitus sillä on myös Ruotsissa. Etenkin lettosoiden kuivatus uhkaa lajin säilymistä.
Helmut Berger
Helmut Berger (oik. "Helmut Steinberger" s. 29. toukokuuta 1944 Bad Ischl, Itävalta) on itävaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi italialaisen ohjaajan Luchino Viscontin ohjaamista elokuvista.
Helmut Steinberger syntyi hotellialan yrittäjäperheeseen Itävallassa, mutta hotelli- tai ravintola-ala ei kiinnostanut häntä. Hän matkusti kahdeksantoistavuotiaana Lontooseen, jossa hän teki sekalaisia töitä samalla kun opiskeli näyttelemistä. Opiskeltuaan italiaa Perugiassa hän päätti muuttaa Roomaan.
Vuonna 1964 hän tapasi elokuvan "Tuhon tähdet" ("Vaghe stelle dell'Orsa") kuvausten aikana ensimmäisen kerran italialaisohjaaja Luchino Viscontin. Tämä kohtaaminen muutti hänen koko ammatillisen ja henkilökohtaisen elämänsä, sillä hänestä tuli Viscontin elämänkumppani.
Vuonna 1967 hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa usean ohjaajan kooste-elokuvassa "Nykypäivän noitia ("Le streghe") (1966), johon Visconti ohjasi osuuden "La strega bruciata viva". Hän nousi kuitenkin kansainväliseen maineeseen vasta Martin von Essenbeckin roolissa Viscontin elokuvassa "Kadotetut" ("La caduta degli dei") (1969).
Tämän jälkeen hän osallistui keskeisesti Viscontin elokuvien "Ludwig II" (1973) ja "Intohimo ja väkivalta" ("Gruppo di famiglia in un interno") (1974) kuvaamiseen.
Berger työskenteli Viscontin ohella muidenkin tunnettujen ja tunnustettujen ohjaajien elokuvissa. Hän kuvasi Vittorio De Sican kanssa "Finzi Continin puutarha"" ("Il giardino dei Finzi-Contini") (1970), Joseph Loseyn kanssa elokuvan "Romanttinen nainen" ("The Romantic Englishwoman") (1975) sekä Yino Brassin elokuvan "Salon Kitty" (1977).
Vuonna 1984 Berger sai osan amerikkalaisessa televisiosarjassa "Dynastia" ja 1990 hän näytteli osan elokuvassa "Kummisetä III". Vuonna 1993 hän palasi Baijerin kuninkaan Ludvig II:n persoonaan tulkitessaan nimiroolin elokuvassa "Ludvig 1881". Viimeisimpiä osasuorituksia Bergerillä on ollut esimerkiksi suomalaisen ohjaajan Mika Kaurismäen elokuvassa "Honey Baby" (2002) ja Raines Matsutanin ohjaamassa televisioelokuvassa "Damals warst du still" (2005).
Nnamdi Azikiwe
Benjamin Nnamdi Azikiwe (16. marraskuuta 1904 – 11. toukokuuta 1996) oli nigerialainen nationalisti ja maan ensimmäinen presidentti vuodesta 1963–1966. Azikiwe syöstiin vallasta vallankaappauksessa 1966, joka johti sisällissotaan kesäkuussa 1967 Biafran yrittäessä itsenäistyä Nigeriasta.
Azikiwe syntyi Zungerussa Pohjois-Nigerian protektoraatissa. Hänen isänsä oli brittien siirtomaavallan palveluksessa. Azikiwe kävi lähetyskoulua, ennen kuin lähti 1920-luvulla Yhdysvaltoihin opiskelemaan Lincolnin yliopistossa, Pennsylvaniassa ja Pennsylvanian yliopistossa.
Rahoittaakseen opintonsa hän teki sekalaisia töitä hissinkuljettajana, kaivoksessa ja tiskaajana ja sai myöhemmin paikan yliopistolta. Hän sai tutkinnon filosofiasta ja ylemmän antropologiasta ja lempinimen ”Zik”. Ensimmäisen artikkelinsa "Liberia in World Politics" hän julkaisi 1931.
Hän palasi Afrikkaan 1934 ja oli "African Morning Postin" toimittajana Accrassa Kultarannikolla (nyk. Ghana) ja perusti 1937 "West African Pilot" -lehden Lagosissa ja myöhemmin viisi muuta. Hän perusti 1946 Nigerian ja Kamerunien kansallisen neuvoston ja johti sitä 1946–1960 ja kohosi kansallisen liikkeen messiashahmoksi.
Hänet nimitettiin Itä-Nigerian pääministeriksi 1954–1959 ja maan itsenäistyttyä Nigerian liittovaltion ensimmäiseksi syntyperäiseksi kenraalikuvernööriksi 1960–1963 ja kun maa julistettiin tasavallaksi ensimmäiseksi presidentiksi. Nigerian itsenäisyyttä hän piti elämäntyönsä täyttymyksenä.
Azikiwe ja kollegansa poistettiin vallasta sotilasvallankaappauksella 15. tammikuuta 1966. Biafran sodan aikana hän tuki aluksi Biafran separatisteja, jotka edustivat hänen kansaansa igboja, mutta vaihtoi keskushallituksen tukijaksi 1969.
Hän oli mm. Lagosin yliopiston kanslerina 1972–1976. Hän johti Nigerian kansanpuoluetta vuodesta 1978 ja yritti uudelleen presidentiksi 1979 ja 1983. Kun puolueet kiellettiin uuden sotilasvallankaappauksen jälkeen 1984, hän jätti politiikan.
Azikiwen poliittista filosofian alettiin kutsua zikismiksi. Hän hahmotteli sitä teoksissaan kuten "Renascent Africa" (1973).
Kurt Schwaen
Kurt Schwaen (21. kesäkuuta 1909 Katowice – 9. lokakuuta 2007 Berliini) oli saksalainen säveltäjä.
Schwaen opiskeli vuosina 1929–1933 musiikkitiedettä, taidehistoriaa, filosofiaa ja saksan kieltä Berliinissä ja Breslaussa. Varhaisimman varsinaisen musiikinopetuksensa hän oli saanut Katowicessä tapaamaltaan Fritz Lubrichilta, joka itse oli aiemmin ollut Max Regerin oppilaana. Suurilta osin Schwaen oli säveltäjänä kuitenkin itseoppinut.
Schwaen suljettiin vuonna 1935 kolmeksi vuodeksi vankeuteen natsihallinnon vastaisista toimista pidätettynä. Selvittyään toisesta maailmansodasta hän teki huomattavaa työtä musiikkiopistojen elvyttämisessä ja toimi myös Berliinin Volksbühne-teatterin musiikillisena neuvonantajana. Vuodesta 1953 aina 2000-luvulle hän työskenteli vapaana säveltäjänä. Hän kuoli 98-vuotiaana lokakuussa 2007.
Schwaenin sävellystuotanto on tyylillisesti monipuolista; siihen kuuluu mm. orkesteriteoksia, näyttämö- ja vokaalimusiikkia, kamarimusiikkia sekä pianokappaleita. Hän julkaisi myös musiikkikirjallisuutta.
Nalle Puh ja Möhköfantti
Nalle Puh ja Möhköfantti (engl. "Pooh’s Heffalump Movie") on vuonna 2005 julkaistu animaatioelokuva, jonka ohjasi Frank Nissen. Se huomioitiin myös Young Artist -ehdokkuudella parhaasta kokoperheen animaatioelokuvasta vuonna 2006. Elokuva tuotti noin 53 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli noin 42 miljoonaa euroa.
Muissa rooleissa: Inna Vintturi, Päivi Hilska, Markus Bäckman, Matti Holi, Pekka Kuorikoski, Jenna Haverinen, Ella Jaakola, Pilvi Kekkonen, Henri Piispanen ja Ulla Renko.
Laulut:
Nalle on Puh
Laulajat: Merja Larivaara & Pekka Lehtosaari
Möhköfanttilaulu
Laulajat: Petteri Summanen, Jari Karjalainen, Aarre Karén & Riko Eklundh
Pikku herra Ruu
Laulajat: Ulla Renko & Merja Larivaara
Nimileikki
Laulaja: Nuutti Jaakkola
Rinta rinnan
Laulaja: Merja Larivaara
Pikku herra Ruu repriisi
Laulaja: Akira Takaki
Suomenkielisen dialogin on ohjannut Carla Rindell.
Pähkinäpensaslehto
Pähkinäpensaslehto on lehtometsän kasvillisuustyyppi, joka on Suomessa yksi Luonnonsuojelulain mukaan suojeltavista luontotyypeistä. Luontotyyppikriteerit täyttäväksi pähkinäpensaslehdoksi katsotaan alue, jolla on vähintään kaksikymmentä kahden metrin korkuista tai levyistä pähkinäpensasta hehtaarin pinta-alalla yhtenä tai useampana ryhmänä yhtenäisellä rajattavalla olevalla alueella. Pähkinäpensaslehtoja esiintyy Suomessa ainoastaan Etelä-Suomessa. Niitä esiintyy rehevällä ja tuoreella tai kuivahkolla lehtomaalla. Pähkinäpensaslehdoille tyypillisiä kasveja ovat jalot lehtipuut (kuten metsälehmus tai metsätammi), kuusi, koivu ja sinivuokko.
Luonnontilaisia pähkinäpensaslehtoja on Suomessa säilynyt vain vähän. Niitä on raivattu muun muassa pelloiksi ja uhkana voivat nykyisin olla myös uudisrakentaminen ja hakkuut. Ilman hoitotoimia niitä voi uhata myös kuusettuminen, joten lehtoja voidaan hoitaa kuusten ja mahdollisten muiden pähkinää varjostavien puiden hyvin suunnitellulla poistolla. Pähkinäpensas kuitenkin viihtyy yleensä hyvin jalojen lehtipuiden sekä haavan ja raidan kanssa, ja siksi näitä on säästettävä. Itse pähkinäpensaita ei yleensä pidä harventaa, ja lehto pysyy elinvoimaisena kun kuolleet rungot jätetään lahoamaan. Pensaat kukkivat ja tuottavat pähkinöitä vain saadessaan sopivasti valoa.
Pähkinäpensaslehdot ovat yleensä varsin pienialaisia, mutta paikallisesti ne ovat voivat olla melko yleisiäkin, kuten Lohjan seudulla. Uudellamaalla suojeltuja lehtoja on yhteensä useita kymmeniä. Helsingissäkin pieniä lehtoja on muun muassa Pasilassa, Jakomäessä, Maunulassa ja Viikissä.
Pähkinäpensaslehtojen eliöstö on hyvin monimuotoista. Kasvillisuus on tavallisesti käenkaali-oravanmarjatyyppiä, mutta voi olla myös esimerkiksi käenkaali-mesiangervotyyppiä tai sinivuokko-käenkaalityyppiä. Aluskasvillisuuteen kuuluu siten lehdoille tyypillisiä lajeja, kuten käenkaali, oravanmarja, mesiangervo, sini- ja valkovuokko, kielo, lehto-orvokki, hentokiurunkannus, kivikkoalvejuuri, kevätlinnunherne, mustakonnanmarja, sudenmarja, jänönsalaatti, hiirenporras, metsäimarre, korpi-imarre, nuokkuhelmikkä, metsäkastikka, lillukka ja vuohenputki.
Pensaskerroksessa pähkinäpensaan seurassa kasvaa usein taikinamarjaa ja korpipaatsamaa sekä tuomia, haapoja ja pihlajoita.
Alus- ja pensaskasvillisuuden ohella pähkinäpensaan lähiympäristössä tai itse pensaalla viihtyy useita uhanalaisia eliöitä. Suomessa harvinainen lintu, pähkinähakki, on riippuvainen pähkinäpensaista. Kuolleiden pensaiden lahot rangat ovat monien sienten ja hyönteisten elinpiiriä. Pähkinäpensaalle ominainen juuriloinen on suomukka, joka on rauhoitettu loiskasvi.
Al-Kafirun
Al-Kafirun (, ) on Koraanin 109. suura. Siinä on 6 säettä.
Suuran uskotaan ilmoitetun tilanteessa, jossa epäjumalten palvojat ehdottivat profeetta Muhammadille sovintoratkaisua uskonasioissa.
Axel Borup-Jørgensen
Axel Borup-Jørgensen (22. marraskuuta 1924 – 15. lokakuuta 2012) oli tanskalainen säveltäjä. Hän kasvoi Ruotsissa ja opiskeli pianonsoittoa ja soitinnusta Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa vuosina 1946–1950. Säveltäjänä hän piti itseään itseoppineena. Hän sai vaikutteita usein ruotsalaisesta kulttuurista, varsinkin runoudesta. Hänet on palkittu esimerkiksi Carl Nielsen -palkinnolla. Borup-Jørgensenin tuotantoon kuuluu muun muassa orkesteriteoksia, vokaalimusiikkia sekä jousikvartettoja.
Johnson Aguiyi-Ironsi
Kenraalimajuri Johnson Thomas Umunnakwe Aguiyi-Ironsi (3. maaliskuuta 1924 Umuahia – 29. heinäkuuta 1966 Lalupon, Oyo) oli nigerialainen sotilas, joka oli maan valtionpäämies korkeimman sotilasneuvoston johdossa 194 päivää 16. tammikuuta 1966 lähtien aina uuteen kaappaukseen ja kuolemaansa 29. heinäkuuta 1966 asti.
Thomas Umunnakwe Aguiyi-Ironsi syntyi Umuahiassa, nykyisessä Abian osavaltiossa. Kahdeksanvuotiaasta hän oli sisarensa ja tämän diplomaattimiehen Theophilius Johnsonin kasvatettavana ja lisäsi nimen Johnson nimeensä. 22-vuotiaana hän liittyi Nigerian armeijaan.
Hän sai sotilaskoulutusta Eaton Hallissa Englannissa ja nimitettiin upseeriksi kesäkuussa 1949. Hän oli Nigerian kenraalikuvernööri John Macphersonin adjutanttina. Kongon kriisin aikana YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöld pyysi Nigeriaa lähettämään joukkoja Kongoon ja everstiluutnantti Ironsi komensi pataljoonaa Kivussa ja Leopoldvillessä. ”Johnny Ironsides”, kuten häntä kutsuttiin, nimitettiin pian YK:n joukkojen (ONUC) komentajaksi.
Ironsi palasi Nigeriaan vuonna 1964, jolloin itsenäistyneen maan instituutioiden johtoon nimettiin paikallisia, ja hän seurasi armeijan komentajana (General Officer Commanding) kenraalimajuri Welby-Everardia 9. helmikuuta 1965.
Ensimmäisen tasavallan poliittinen kriisi johti lain ja järjestyksen murtumiseen joissakin maakunnissa, eikä pääministeri Tafawa Balewa kyennyt hallitsemaan tilannetta. Sotilaat päättivät päättää siviilivallan verisellä vallankaappauksella 14. tammikuuta 1966. Vallankaappaukseen ryhtyneitä johti itämaakunnasta kotoisin ollut majuri Chukwuma Kaduna Nzeogwu, joka likvidoi yhdessä yössä maan merkittävimmät poliitikot. Ironsi ja muut korkeimmat upseerit saivat kuitenkin joukot puolelleen, Ironsi erotti Nzeogwun ja nimitti maltilliset upseerit neljän autonomisen maakunnan sotilaskuvernööreiksi ja ilmoitti sotilashallituksen luopuvan vallasta kun aika koittaisi. ”Meidän ainoa tehtävämme on pitää yllä lakia ja järjestystä”, hän ilmoitti.
Päätös päättää maakuntien itsehallinto ja se, etteivät kaappauksen näkyvimmät uhrit olleet igboja, sai hausat ja jorubat uskomaan, että kyseessä oli igbojen salaliitto. Ironsi ei myöskään selvittänyt tapausta tai rangaissut kaappaajia.
Heinäkuussa 1966 Ironsi vietti yön Ibadanissa maanlaajuisella matkallaan. Isäntä, Länsi-Nigerian sotilaskuvernööri kenraaliluutnantti Adekunle Fajuyi, varoitti häntä mahdollisesta kapinasta, mutta Ironsi ei saanut yhteyttä pääesikuntaan. Aamuyöllä rakennukset piirittivät sotilaat Theophilus Danjuman johdolla. Ironsin ja Fajuyin luodinreikien täyttämät ruumiit löydettiin myöhemmin läheisestä metsästä.
Henry Harris
Sir Henry Harris (28. tammikuuta 1925 – 31. lokakuuta 2014) oli australialaissyntyinen lääketieteilijä. Hän oli Oxfordin yliopiston lääketieteen professori ja 1960-luvun johtavia syöpätutkijoita ja geneetikkoja. Hän oli vuodesta 1968 Royal Societyn jäsen.
Puronieriä
Puronieriä ("Salvelinus fontinalis") on lohikala, joka on kotoisin Pohjois-Amerikasta. Sieltä se tuotiin Eurooppaan vuonna 1869. Alkuinnostus oli suuri: kalan maine mainiona urheilukalastuksen kohteena oli kiirinyt Atlantin yli. Siksi puronieriää istutettiin runsaasti ympäri Eurooppaa. Se kuuluu myös yleisöakvaarioiden vakiokaloihin ympäri maailmaa.
Selkä ja kyljet ovat oliivinvihreitä tai ruskehtavia ja vatsa vaalea, kutuasussa (katso kuva) kuitenkin punainen. Vihertävillä kyljillä on runsaasti vaaleankellertäviä ja joskus punertavia laikkuja, joita on myös selkä- ja pyrstöevissä. Puronieriän suomut ovat todella pienet: kylkiviivalle niitä mahtuu jopa 220 kappaletta. Pituutta puronieriällä on tavallisesti 30–40 cm ja painoa 1–2 kg.
Laji on kotoisin itäisestä Pohjois-Amerikasta. Muualla se elää oikeastaan vain istukkaana. Levinneisyys Amerikassa rajoittuu Suurten järvien ja Hudsoninlahden länsipuolella oleviin vesistöihin. Istutukset Euroopassa ovat olleet menestyksekkäitä. Puronieriä on kotiutunut moniin puroihin ja järviin Alpeilla, Pyreneiden vuoristoalueella, Karpaateilla, Britanniassa ja Pohjoismaissa. Suomen kantojen levinneisyydestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta tiedetään, että se on kotiutunut useisiin vesistöihin eri puolella maata.
Puronieriän ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista eläimistä, vaikka vatsoista on löytynytkin kasvien ja pikkukalojen jäänteitä. Sille kelpaavat äyriäiset, hyönteistoukat, pintahyönteiset ja madot. Nopean kasvun edellytyksenä on kalaravinnon käyttö. Kanadassa on havaittu puronieriöiden syövän jopa sopuleita, hiiriä ja myyriä.
Puronieriä on kylmän veden kala, kuten kaikki nieriälajit. Puronieriä onkin sopeutunut kylmiin vesiin paremmin kuin taimen. Kesällä vesien ollessa lämpimät ja matalat, puronieriät kokoontuvat pohjalähteiden luo tai hakeutuvat syvänteisiin.
Kutuaika on normaalisti syys-lokakuussa. Kutupaikkana puronieriä suosii nopeavirtaista paikkaa jossa on sorapohja. Valoisaan aikaan tapahtuvassa kutuaktissa kala laskee vain osan munistaan. Munat ovat hetken aikaa takertuvia, mikä estää niiden lähdön virran mukaan. Kun hedelmöitys on tapahtunut, naaras peittää munat soralla ja alkaa kaivaa uutta kutukuoppaa.
Sukukypsyyden koiraat saavuttavat yleensä 2 vuoden ja naaraat 3 vuoden iässä. Munat kehittyvät talven yli ja kuoriutuvat jäiden lähdön aikoihin.
Puronieriä on lyhytikäisin nieriälajimme. Ikää kertyy tavallisesti vain 5–6 vuotta.
Puronieriän liha on kirkkaanpunaista ja sitä pidetään maukkaana. Suomessa sen taloudellinen merkitys on kuitenkin vähäinen kalan koon ja harvinaisuuden vuoksi. Puronieriä onkin enemmän urheilu- ja virkistyskalastajien suosiossa, sillä se on koukkuun tartuttuaan sitkeä taistelija.
Al-Jum’a
Al-Jum'a (, ) on Koraanin 62. suura. Siinä on 11 säettä.
Muslimien tapa pitää perjantaita pyhäpäivänä perustuu tämän medinalaisen suuran 9–11 jakeisiin. Suura alkaa kuvauksella siitä, kuinka Jumala on lähettänyt profeetan opettamaan ihmisiä. Se on myös poikkeuksellisen suorasanainen juutalaisia kohtaan ja jakeissa 5–8 annetaan melko suorasukaisesti ymmärtää juutalaisuuden olevan harhaoppi, jota juutalaiset eivät itsekään harjoita oikein ja jonka oppien varaan he eivät luota elämäänsä.
Pohjois-Louko
Pohjois-Louko () on Suomen rataverkon liikennepaikka Seinäjoen kaupungissa 17 kilometriä Seinäjoen rautatieasemalta etelään Parkanon radalla. Liikennepaikka sijaitsee entisen Peräseinäjoen kunnan Louonmäen kylän pohjoispuolella.
Pohjois-Louosta alkaa kaksiraiteinen rataosuus Seinäjoelle. Liikennepaikalla kaksoisraideosuuden eteläpäässä sijaitseva vaihde on Suomen ensimmäinen suurnopeusvaihde, ja sen suurin sallittu nopeus on 140 kilometriä tunnissa poikkeavalle raiteelle.
The Whitest Boy Alive
The Whitest Boy Alive on berliiniläinen yhtye. Se aloitti vuonna 2003 elektronisen musiikin projektina, josta se on ajan myötä muovautunut soitinyhtyeeksi. Yhtyeen päähahmoja on norjalainen Kings of Convenience -yhtyeen keulahahmo Erlend Øye.
Yhtyeen esikoisalbumi "Dreams" julkaistiin kesäkuussa 2006.
Alkiolaisuus
Alkiolaisuus on aatesuunta, joka perustuu Santeri Alkion ajatuksiin. Santeri Alkio oli kauppias ja nuorsuomalainen, joka katsoi, ettei kaupungeissa oteta huomioon riittävästi maaseudun asiaa, minkä vuoksi perustettiin maalaisliitto vuonna 1906.
Alkiolaisuuden johtoajatuksena on edistyksen kannattaminen. Nuorsuomalaiset olivat innokkaampia uudistajia kuin suomettarelaiset. Sosialistista ajattelua Alkiossa liittyy köyhän asiaan. Tämä tiivistettiin kahteen asiaan: "köyhän asiaan" ja "edistyksen lipun kantamiseen".
Suomen itsenäistyttyä ja torpparivapautuksen vuoksi maalaisliiton vahvistuttua, pyrki puolue lisäämään pienviljelijöiden viljeltävää pinta-alaa. Politiikkaa käytännössä johti Kyösti Kallio.
Alkoholin saannin rajoittamisen kannalla ollut Santeri Alkio esitteli kieltolain vuonna 1919 ollessaan Tokoin senaatin maanviljelystoimituskunnan päällikkö.
Torpparien vapautuksen ja Lex Kallion toisinto oli 1940 pika-asutuslaki ja vuoden 1945 maanhankintalaki, jolla mahdollistettiin maatilansa Neuvostoliitolle Moskovan välirauhassa 1944 luovutetuilla alueilla menettäneille mahdollisuus hankkia tila jäljelle jääneistä Suomen osista. Myös tämä vahvisti pienmaanomistusta Suomessa.
Pienmaanomistukseen johtavat maalaisliiton hankkeet lähinnä edistyspuoluelaisten tuella aiheuttivat maalaisliiton ja kokoomuksen kireät välit. 1920-luvun toiset kiistakysymykset liittyivät heimosotiin, joissa Suomen hallitus noudatti lähinnä Rudolf Holstin linjauksia.
Suurten ikäluokkien kasvettua alkoi maaltapako kiihtyä. Tämä repeämä aiheutti Suomen Pientalonpoikien Puolueen perustamisen Veikko Vennamon maalaisliitosta lähdön yhteydessä. Keskustapuolue kärsi suuren vaalitappion Suomen Maaseudun Puolueelle (SMP:lle) vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. SMP sai suuren vaalivoiton myös vuonna 1983, mutta sitä ei voitu lukea suoraan Keskustapuolueen tappioksi niin selvästi kuin vuoden 1970 vaalien tulosta.
Suomen Keskustan piirissä ei keskustelu alkiolaisuudesta ole dogmaattista, mutta ajoittain se johtaa kysymyksenasetteluun Keskustan ja SMP:n jatkajan, Perussuomalaisten kanssa. Kesällä 2007 Keskustan puoluesihteeri Jarmo Korhonen totesi, että Perussuomalaiset ja Keskusta voisivat yhdistyä, koska niillä on samaa aateperinnettä. Suomen Keskustan historiankirjasarjan yhden osan kirjoittajan, Tytti Isohookana-Asunmaan mukaan yhteyttä ei ole, koska Perussuomalaiset on suvaitsematon puolue. Kari Hokkanen puolestaan kirjoitti, että yhteinen aateperintö on olemassa.
Myös Itsenäisyyspuolue on sanonut pohjaavansa politiikkansa alkiolaisuuteen. Ilkka Hakalehto käsittelee aihetta kirjassaan "EU-kaappaus".
Greatest Hits (Alice in Chains)
Greatest Hits (tunnettu myös nimellä Alice in Chains Greatest Hits) on grunge-yhtyeen Alice in Chains "Greatest Hits" -kokoelmalevy. Se julkaistiin 24. heinäkuuta 2001 levy-yhtiöstä Columbia Records. Se on yhtyeen toinen hittikokoelma, lyhyempi kuin edellinen; "".
Laura Lehtonen
Laura-Maija Lehtonen (o.s. Raittila) on entinen Yleisradion urheilutoimituksen toimittaja ja Urheiluruudun uutisankkuri. Hän oli Yleisradion palveluksessa vuosina 2001–2007. Vuonna 2007 hän alkoi juontaa ja toimittaa Offseason-ohjelmaa Urheilukanavalla.
Lehtonen on aikaisemmin pelannut pesäpalloa Järvenpään Palossa, muun muassa naisten edustusjoukkueessa.
Lehtonen opiskeli Helsingin yliopistossa viestintää. Hänen pro gradu -työnsä on nimeltään "Ekan joutsenlaulu – Televisiouutisten raportointi Ekan romahduksesta" ja se valmistui vuonna 2001.
The Essential Alice in Chains
The Essential Alice in Chains on kaksilevyinen kokoelma-albumi yhtyeeltä Alice in Chains. Se suunniteltiin alun perin julkaistavan 30. maaliskuuta 2004, mutta se myöhästyi, ja albumi julkaistiin lopulta vasta 5. syyskuuta 2006.
CD 1
CD 2
Musta pörssi
Musta pörssi on luvatonta kaupankäyntiä, jota esiintyy usein erilaisten poikkeustilanteiden, kuten sodankäynnin tai laajojen lakkojen yhteydessä. Yleensä mustan pörssin kauppa käynnistyy, kun jonkin tuotteen saatavuutta säännöstellään esimerkiksi ostokorttien avulla tai siitä muuten on pulaa. Kauppatavarat ovat tyypillisesti esimerkiksi alkoholia, ylellisyystuotteita, lääkkeitä ja elintarvikkeita.
Mustan pörssin eräitä muotoja ovat ”tiskin alta myyminen” ja tietynlainen kytkykauppa. ”Tiskin alta” myytäessä kauppiaat varaavat osan tuotteistaan ainoastaan tietyille asiakkaille tai asiakasryhmille, kun taas muille kerrotaan ettei kysyttyä tavaraa ole saatavilla. ”Kytkykaupassa” puolestaan asiakkaan edellytetään ostavan varsinaisesti tarvitsemansa hyödykkeen ohella muuta tavaraa, joka ei eri syistä käy hyvin kaupaksi.
Mustan pörssin kehittymiseen vaikuttaa myös yleinen suhtautuminen siihen. Esimerkiksi Suomessa talvisodan aikana salakauppaa paheksuttiin eikä vakavaa tavarapulaa ehtinyt sodan kuluessa muodostua, joten musta pörssi ei kehittynyt. Jatkosodan aikana oli toisin: ratsiat ja rangaistukset eivät estäneet salakauppaa, koska tavarapula lisääntyi ja yleinen mielipide hyväksyi salakaupan.
Commerzbank Tower
Commerzbank Tower on pilvenpiirtäjä Frankfurt am Mainin kaupungissa, Saksassa. Vuosina 1994–1997 rakennetun pilvenpiirtäjän on suunnitellut isobritannialainen arkkitehti Norman Foster. Antenni mukaan laskettuna pilvenpiirtäjän korkeus on 300 metriä, ilman antennia 259 metriä.
Commerzbank Towerin rakentaminen maksoi noin 600 miljoonaa Saksan markkaa. 56-kerroksinen rakennus kantoi vuosien ajan Euroopan korkeimman rakennuksen titteliä, kunnes sen ohitti Moskovan 264-metrinen Triumph-Palace joulukuussa 2003. Saksan korkein rakennus se on edelleen. Sitä kutsutaan myös maailman ensimmäiseksi ekopilvenpiirtäjäksi. Nimitys juontuu siitä, että pilvenpiirtäjä käyttää enimmäkseen luonnollista ilmanvaihtoa .
Pilvenpiirtäjässä pitää pääkonttoriaan pankkiyhtiö Commerzbank AG.
M/S Mistral
M/S Mistral () on ahvenanmaalaisen Godby Shipping Ab:n omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 1998 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 7 438 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "Mistral" on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Brändö. Nykyisin Mistral kuljettaa UPM-Kymmene Oy:n tuotteita, reitillä Hamina–Länsi-Eurooppa.
Mistralin sisaraluksia ovat M/S Caroline Russ, M/S Elisabeth Russ, M/S Friedrich Russ, M/S Pauline Russ, M/S Miranda ja M/S Seagard.
Godby Shipping tilasi aluksen telakalta marraskuussa 1997 ja 29. joulukuuta 1998 se siirtyi nykyisen omistajan omistukseen, joka rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamksi tuli Ahvenanmaalla sijaitseva Brändö. Samalla laiva vuokrattiin viideksi vuodeksi Transfennicalle. 2. tammikuuta 1999, Lyypekissä tapahtui sen luovutus ja kastaminen "Mistraliksi". Aluksen kummina toimi Anna-Kaisa Kälviänen. Kastamista seuraavana päivänä Mistral aloitti liikennöinnin reitillä Hanko–Lyypekki. Vuonna 2003 laiva siirtyi uudelle reitille: Hamina–Antwerpen.
20. joulukuuta 2003 UPM-Kymmene vuokrasi aluksen. Tammikuussa 2004 Mistral aloitti liikennöinnin linjalla Rauma–Santander / El Ferrol.
17. syyskuuta 2013, Tallink Silja aikarahtasi aluksen liikennöimään M/S Seawindin pariksi Turku-Tukholma väliä.
Yamataikoku
Yamataikoku () oli kiinalaisten historiankirjojen mukaan Japanissa Yayoi-kaudella ajanlaskun alun vuosisatoina sijainnut muinainen valtio. Japani oli tähän aikaan jakautunut lukuisiin pieniin valtiomuodostelmiin, joista joillakin oli yhteyksiä Kiinaan. Yamatai on näistä valtioista tunnetuin.
Kronikoiden mukaan Yamataikokua hallitsi kuningatar Himiko. Hänellä oli vallassaan yli 30 "kunin" (maan tai maakunnan) liittouma, ja hän vaikuttaa hallinneen kansaansa šamaanin tavoin. Hän vaikuttaa myös pitäneen yhteyttä Kiinaan ja käyttäneen Kiinalta saamaansa hyväksyntää tuomaan vallalleen legitimiteettiä. Himikon tiedetään lähettäneen lähetystön Kiinaan vuonna 238. Hänen kuolemansa jälkeen kysymys vallanperimyksestä johti sotaan Yamataikokun ympäristössä, kunnes Himikon 13-vuotias sukulaistyttö nousi maan uudeksi kuningattareksi. Myös hän lähetti lähettiläitä Kiinaan. Tämän jälkeen Yamataikokua ei mainita kiinalaisissa teksteissä.
Yamataikokun sijaintia ei tiedetä, ja siitä onkin kiistelty. "Kolmen kuningaskunnan kronikassa" kuvaillaan valtion sijaintia suhteessa muihin "kuni"-valtioihin, joita tekstissä mainitaan seitsemän, mutta näiden pikkuvaltioiden sijainnista on erilaisia tulkintoja. Suosituimpien teorioiden mukaan Yamataikoku sijaitsi joko Kyūshūn saarella tai Kinain alueella Honshūn keskiosassa.
Friulin kieli
Friulin kieli on Friuli-Venezia Giuliassa, Koillis-Italiassa puhuttava kieli, jota puhuvat friulit. Se muistuttaa paljon ladinin kieltä, mutta on saanut myös vaikutteita saksan, italian ja slovenian kielistä. Friulin kielestä on tekstejä 1000-luvulta lähtien, ja runoutta ja kirjallisuutta löytyy jo 1300-luvulta. Kielellä on 300 000 puhujaa (2002).
Grimstad
Grimstad on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa Itä-Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Sen rajanaapureita ovat Arendal idässä, Froland ja Birkenes pohjoisessa ja Lillesand lännessä. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Grimstadin kunnassa oli 21 594 asukasta.
Grimstadin puutavarasatama tunnetaan jo vuodelta 1528. Se oli luotsiasema () vuonna 1791 ja sai kaupunkioikeudet () vuonna 1816. Purjelaivojen aikakaudella kaupunki kukoisti laivanrakennus- ja varustamotoiminnan ansiosta. Fjæren ja Landvikin kunnat liitettiin Grimstadiin vuonna 1971.
Kaupungissa on huomattavaa laivanvarustamotoimintaa sekä öljynporaus- ja informaatioteknologian tuotekehitystä ja tuotantoa. Hedelmien, marjojen ja vihannesten tuotanto on tärkeää. Kaupungissa toimii erikoisoluistaan myös Norjan rajojen ulkopuolella tunnettu pienpanimo Nøgne Ø.
Grimstadissa toimii Agderin yliopiston tekninen tiedekunta ja osa taloustieteellistä tiedekuntaa.
Mike Reid
Michael "Mike" Reid (19. tammikuuta 1940 – 29. heinäkuuta 2007) oli englantilainen näyttelijä ja koomikko, joka muistetaan parhaiten Frank Butcherin roolista sarjassa "EastEnders". Hän oli syntynyt Lontoossa, mutta perhe muutti Lontoon pommitusten jälkeen Tottenhamiin, jossa Reid opiskeli Rowland Hill Schoolissa.
Reid meni vuonna 1958 naimisiin ensimmäisen vaimonsa Sheilan kanssa ja sai ensimmäisenä lapsenaan Jane-tyttären. Vuonna 1967 otetun avioeron jälkeen hän solmi vuonna 1971 uuden avioliiton Shirley Collinsin kanssa. Reid ja Collins saivat pojat Michael ja Mark, joista jälkimmäinen teki itsemurhan vuonna 1990.
Reid työskenteli 1960-luvun alussa stand up -koomikkona ja sai pian sivurooleja suosituissa televisiosarjoissa, kuten "Doctor Who'ssa", "Pyhimyksessä" ("The Saint") ja "Department S'ssa". Hän oli myös stunttina elokuvissa "Casino Royale" (1967) ja "Likainen tusina" (1967).
Reid liittyi "EastEndersiin" vuonna 1987. Hän sai tällä roolilla uransa suurimman menestyksen. Vuonna 1994 hän aloitti stressin johdosta tauon. Hän teki useita lyhytaikaisia paluita vuosina 1995–1997 ja palasi täyspäiväisesti joulukuussa 1997. Toukokuussa 2000 hän ilmoitti jättävänsä sarjan, ja hänen viimeinen jaksonsa näytettiin saman vuoden marraskuussa. Samana vuonna hän esiintyi elokuvassa "Snatch – hävyttömät", ja vuonna 2003 hänellä oli rooli espanjalaisessa elokuvassa "Oh Marbella!"
Viimeisten elinvuosiensa aikana Reid teki useita lyhyiksi jääneitä comebackeja "EastEndersiin". Hän esitti myös korruptoitunutta liikemies Brian Stevensiä sarjan "The Bill" kahdessa jaksossa. Pääasiassa hän oli kuitenkin jo vetäytynyt Espanjaan, jossa hän kuoli heinäkuussa 2007 Marbellassa saamaansa sydänkohtaukseen.
Viimeinen kesä (vuoden 2007 elokuva)
Viimeinen kesä ("Der geköpfte Hahn") on Radu Gabrean vuonna 2007 ohjaama saksankielinen elokuva. Se kertoo aikuisuuden kynnyksellä elävien nuorten ystävyydestä ja rakkaudesta pienessä romanialaisessa kaupungissa vuonna 1944.
Eginald Schlattnerin romaaniin perustuva elokuva kertoo toisen maailmansodan vaikutuksista transilvanialaiseen Fagorasin seutuun, jossa asuu saksalaisia, unkarilaisia, romanialaisia ja juutalaisia. Suvaitseva monikulttuurinen yhteisö saa kärsiä natsien ja sodanuhkan alla. Elokuvan tarina kerrotaan vapaamielisen ja vauraan saksalais-unkarilaisen perheen teinipojan näkökulmasta. Hän liittyy parhaan kaverinsa mukana enempiä ajattelematta Hitlerjugendin jäseneksi. Pojat ihastuvat rikkaan talon ja juutalaisen elokuvakoneenkäyttäjän tyttäriin, mutta sota-ajan tuomat ristiriidat saavat vanhan kyläidyllin ja nuoruuden viattomuuden nopeasti katoamaan.
Nina Lundström
Nina Lundström (s. 26. lokakuuta 1961, Savonlinna) on ruotsinsuomalainen poliitikko, joka istui vuosina 2002–2006 ja jälleen vuodesta 2010 alkaen liberaalien edustajana Ruotsin valtiopäivillä. Hänet valittiin Tukholman läänin vaalipiiristä. Paikallispolitiikassa hän on ollut kotikuntansa Sundbybergin kunnallisneuvos vuosina 2006–2007.
Tulihuulikala
Tulihuulikala ("Cirrhilabrus lubbocki") on koralliriuttojen huulikala, jota pidetään joskus myös riutta-akvaariossa.
Tulihuulikala kasvaa noin 7,5 cm pitkäksi. Sen väritys vaihtelee. Usein vartalo on tulipunainen, evät keltaiset. Lajista on jalostettu myös muotoja, joiden vartalossa on laajoja sinisiä alueita.
Tulihuulikala elää luonnossa Indopasifisella merialueella. 
Tulihuulikala saattaa hypätä ulos akvaariosta. Se viihtyy pienissä parvissa. 
Tulihuulikala syö liha- ja leväpitoista ruokaa.
Kultaraputokko
Kultaraputokko ("Amblyeleotris randalli") on tokkoihin kuuluva kala. 
Kultaraputokko kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen vartalossa on vaalealla pohjalla kapeita kullankeltaisia juovia. Selkäevän tyvessä on tumma silmäkuvio. Silmät kohoavat kulmikkaan pään yläpuolelle. Rintaevät ovat muiden tokkojen tapaan voimakkaat.
Kultaraputokko elää luonnossa Tyynen valtameren länsiosassa.
Kultaraputokko voi elää symbioottisesa suhteessa samassa hiekkakuopassa tai kolossa suunnilleen samankokoisten pistoolirapujen ("Alpheus sp.") kanssa. Se on tokoista vähiten aggressiivisia, ja voi asua samassa kolossa myös toisen raputokon kanssa. 
Kultaraputokkoja pidetään meriakvaariossa jossa on paljon uintitilaa ja korallihiekkapohja. Ne eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, jota suositellaan annettavaksi kahdesti päivässä.
Sigma Corporation
Sigma Corporation () on vuonna 1961 perustettu japanilainen kameroiden, objektiivien ja muiden valokuvaustarvikkeiden valmistamiseen erikoistunut yhtiö. Kaikki Sigman tuotteet valmistetaan yhtiön omassa tehtaassa Japanin Fukushimassa. Vaikka Sigman valikoimaan kuuluu useita kameramalleja, yritys tunnetaan paremmin muiden valmistajien tuotteiden kanssa yhteensopivista valokuvausvarusteista.
Sigma valmistaa varusteita omien kameramalliensa lisäksi Canonin, Nikonin, Pentaxin, Konica Minoltan, Sonyn, Olympuksen sekä Panasonicin (Micro Four Thirds) kameroihin. Sigman tuotteet ovat usein kameran alkuperäisvalmistajan tuotteita edullisempia.
Sigman valikoimaan kuuluu useita filmijärjestelmäkameroita kuten SA-300, SA-7 ja SA-9. Yritys on kilpailijoidensa tavoin siirtynyt 2000-luvulla digitaalisten kameroiden tuotantoon. Sigman digitaalisia järjestelmäkameroita ovat Sigma SD14, SD10 ja SD9, jotka käyttävät Foveon X3- sensoria. Sigma käyttää kameroissaan omaa Sigma SA- objektiivikiinnitystä.
Sigma valmistaa useita erilaisia objektiiveja eri valmistajien kameroihin. Eri valmistajien kameroihin suunnitellut objektiivit saattavat poiketa toisistaan.
Teen gongfu-haudutus
Teen gōngfū (kungfu 工夫) -haudutus on Etelä-Kiinassa kehittynyt tapa hauduttaa ja juoda teetä. Sitä kutsutaan myös gongfu-teeseremoniaksi. Ensimmäinen historiallinen maininta teeseremoniasta on 1600-luvun alkupuolelta.
Haudutusta käytetään hyvän oolong-teen nauttimiseen, jota voidaan hauduttaa useaan kertaan. Näin ollen käytetään hyvin pientä teekannua, jossa on suuri määrä teelehtiä, joita haudutetaan uudelleen ja uudelleen.
Gongfu-haudutukseen käytetään oolongin lisäksi myös vanhaa pu'erh-teetä (普洱茶, pinyin: pǔěrchá).
Taiwanilainen gongfu-haudutus sisältää enemmän välineitä ja on hieman erilainen.
Japanilaiseen teeseremoniaan verrattuna gongfu-haudutus on melko yksinkertainen tapa valmistaa teetä. Lisäksi siinä pääpaino on korkealaatuisen teen hauduttamisessa ja nauttimisessa aivan toisin kuin japanilaisessa teeseremoniassa.
Nathan Deakes
Nathan Deakes (s. 17. elokuuta 1977) on australialainen kävelijä.
Deakes kilpaili 1997 kävelyn maailmancupissa, jossa sijoittui 20 kilometrin kävelyssä viidenneksikymmenenneksikolmanneksi ajalla 1.23.58. Kaksi vuotta myöhemmin hän käveli Sevillan MM-kisoissa samalla matkalla seitsemänneksi. Hän kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000 20 kilometrin kävelyssä, jossa sijoittui kahdeksanneksi ajalla 1.21.03 sekä 50 kilometrin kävelyssä, jossa sijoittui kuudenneksi ajalla 3.47.29. Edmontonin MM-kisoissa 2001 Deakes oli 20 kilometrillä neljäs ajalla 1.20.55. Seuraavana vuonna hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 50 kilometrin kävelyn.
Deakes käveli 2004 kävelyn maailmancupissa kolmanneksi 20 kilometrillä ajalla 1.19.11. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiapronssia Ateenan olympialaisissa 20 kilometrillä. Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän voitti 10 kilometrin kävelyn ajalla 39.36, 20 kilometrin kävelyn sekä 50 kilometrin kävelyn ajalla 3.42.53. Myöhemmin samana vuonna hän oli viides kävelyn maailmancupissa 20 kilometrillä.
Deakes on voittanut Australian mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä vuosina 2002–2006. Hän voitti maansa mestaruuden 2005 50 kilometrillä ja 2006 30 kilometrillä. Hän käveli 50 kilometrillä uuden maailmanennätyksen, 3.35.47, 2. joulukuuta 2006 Geelongissa.
Deakes voitti Osakan maailmanmestaruuskisoissa 2007 kultaa 50 kilometrillä.