Kalapuikko
Kalapuikko on jauhetusta kalamassasta valmistettu ruokalaji, johon käytetään useimmiten seitiä, kummeliturskaa tai alaskanseitiä, joskus myös turskaa tai lohta. Kalamassa on muotoiltu puikkomaiseksi ja sen päälle on lisätty vehnä- tai korppujauhoista valmistettu leivitys.
Kalapuikon edeltäjä kalatikku kehitettiin 1920-luvulla Massachusettsissa. Mahdollisesti tarkoituksena oli lisätä turskan markkinaosuutta, jotta kasvaneet saaliit saataisiin kaupaksi.
Pohjois-Norjan pakastekalateollisuus sai alkunsa toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana, kun joukoille haluttiin toimittaa proteiinipitoista, säilyvää ruokaa ja metalli haluttiin käyttää säilyketölkkien sijasta aseteollisuuden tarpeisiin.
Nykyisenkaltaiset kalapuikot tuotiin markkinoille Britanniassa vuonna 1955. Kalan nopean jäädyttämisen menetelmä oli patentoitu jo vuonna 1927. Ennen tuotteen julkistamista kuluttajilla testattiin kahta vaihtoehtoa: sillipaloja ja turskapuikkoja. 1950-luvulla harvassa kotitaloudessa oli pakastin, joten kalapuikot valmistettiin ruoaksi pian ostamisen jälkeen.
Kalapuikkojen aineksena käytetään paloja, jotka jäävät jäljelle kalan keskiosasta ja pyrstöstä, kun kalan etu- ja takapäästä on ensin poistettu kokonaisena pakastettavat filepalat. Kalanpalat jauhetaan koneellisesti ruodottomaksi massaksi. Kuorrutukseen käytetään korppujauhoja, jauhoja, tärkkelystä, suolaa ja mausteita.
Elintarviketeollisuuden globalisaation myötä kalapuikkoja valmistetaan ympäri maailmaa: Norjan edustalta pyydetty seiti kuljetetaan Kiinaan, missä valmiit kalapuikot pakataan tilaajan toivomalla tavalla, ja sitten ne jaetaan vähittäismyyntiin Euroopassa, Pohjois-Amerikassa tai Aasiassa.
Kalapuikot myydään valmispakasteina, mikä tekee aterian valmistamisesta helppoa. Pakastekalapuikot kypsennetään uunissa, paistetaan pannulla tai uppopaistetaan. Ennen pakastamista kalapuikot on uppopaistettu puolikypsiksi, jolloin niiden keskiosa on jäänyt raa’aksi. Ruoanvalmistusvaiheessa puikon pinta paistetaan rapeaksi ja sisäosa kypsyy kokonaan.
Euroopan suurin pakasteruokayhtiö Iglo Group tuottaa vuosittain lähes kaksi miljardia tonnia kalapuikkoja. Sen oma tuotemerkki on Birds Eye. Iglo osti italialaisen Finduksen vuonna 2010. Pelkästään Britanniassa syödään vuosittain 185 miljoonaa turskasta tai koljasta tehtyä kalapuikkoa. Kalakantojen suojelemiseksi Birds Eye on alkanut käyttää yhä enemmän alaskanseitiä ja MSC-sertifioitua kalaa.
Vuosina 2011–2012 kalapuikkojen myynti oli huipussaan, mutta putosi yli neljällä prosentilla vuonna 2013. Arvellaan, että markkinaosuudesta kilpailevat kylmätiskien kalavalmisteet sekä muut kalapakasteet kuten erilaiset leikkeet. Lama-aikana muiden elintarvikkeiden myynti pienenee, mutta pakasteruokien myynti kasvaa.
Kalapuikot ovat etenkin lasten ja lapsiperheiden suosiossa. Britanniassa on arvioitu, että 75 prosenttia lapsista maistaa kalaa ensimmäisen kerran kalapuikon muodossa. Siellä puolet kotitalouksista ostaa kalapuikkoja ainakin kerran vuodessa.
Vuonna 2015 tehdyn tutkimuksen mukaan kolmasosa suomalaisista lapsiperheistä syö kalapuikkoja vähintään muutaman kerran kuussa.
Kalapuikoissa kalan osuus on noin 58–65 prosenttia. Kalana käytetään useimmiten seitiä, kummeliturskaa, alaskanseitiä, turskaa, hokia tai lohta.
Uunissa paistetuissa kalapuikoissa on vähemmän rasvaa kuin pannulla paistetuissa. Kalapuikkoihin käytetty kala on vähärasvaista, joten siinä ei ole yhtä paljon fosforia, D-vitamiinia tai EPA-happoja kuin rasvaisissa kaloissa, esimerkiksi silakassa tai kirjolohessa. Kalapuikkojen suurin terveysongelma on suola, ja osa kalapuikoista luokitellaankin voimakassuolaisiksi elintarvikkeiksi.
Alla olevassa taulukossa luetellaan perusravintoaineiden sekä EPA-rasvahappojen ja fosforin pitoisuudet eräissä yleisissä kalavalmisteissa.
Aikuisen päivittäinen energiantarve (noin 2 000 kcal) tyydyttyisi noin 40 kalapuikolla, mutta tällöin ruokavaliossa olisi liian vähän kasviksia ja kuituja ja liikaa tyydyttyneitä rasvahappoja. Tasapainoisempi yhdistelmä olisi vuorokausiannos 30 kalapuikkoa, 100 grammaa perunamuusia, kuusi porkkanaa, yksi pala näkkileipää ja 25 grammaa pähkinöitä. Tällaisessakin määrässä olisi kuitenkin aivan liikaa suolaa – aikuisen suolansaantisuositus on viisi grammaa päivässä.