Johann Arndt
Johann Arndt (27. joulukuuta 1555 Edderitz, Saksa – 11. toukokuuta 1621 Celle, Saksa) oli saksalainen luterilainen pappi ja hartauskirjailija, jota pidetään pietismin edelläkävijänä ja josta "pietismin isä" Philipp Jakob Spener katsoi liikkeen saaneen alkunsa. Arndt toimi kirkollisissa viroissa useissa paikoissa, viimeksi Braunschweig-Lüneburgin ruhtinaskunnan ylisuperintendenttinä. Hänen tunnetuin teoksensa on "Neljä kirjaa totisesta kristillisyydestä", joka on käännetty lähes kaikille Euroopan kielille.
Papin poika Johann Arndt opiskeli lääketiedettä ja teologiaa Helmstedtissä, Wittenbergissä, Strasbourgissa ja Baselissa. Baselissa hän tutustui Theophrastus Paracelsuksen kirjoituksiin, ja Wallmannin mukaan tämän ajattelun vaikutus näkyy monissa Arndtin teoksissa, voimakkaimmin "Totisesta kristillisyydestä" -teoksen neljännessä kirjassa. Opintojensa jälkeen Arndt toimi kotiseudullaan Anhaltissa koulumestarina, diakonina ja pappina. Jouduttuaan eksorsismia ja kuvakieltoa eli ikonoklasmia koskevien opillisten erimielisyyksien takia jättämään virkansa vuonna 1590 hän siirtyi Quedlinburgiin saarnaajaksi, mitä virkaa hän hoiti vuoteen 1599 saakka.
Quedlinburgista Arndt siirtyi Braunschweigiin, missä hän toimi kirkkoherrana vuosina 1599–1605. Tänä aikana hän julkaisi "Totisesta kristillisyydestä" -teoksen ensimmäisen osan. Teoksen loppuosa ilmestyi Arndtin ollessa Braunschweigin jälkeen kaksi vuotta Eislebenissä. Elämänsä viimeiset vuodet Arndt oli Cellessä Braunschweig-Lüneburgin ruhtinaskunnan ylisuperintendenttinä eli johtavana kirkollisena henkilönä. Tänä aikana hän julkaisi muun muassa hartauskirjan "Paratiisin yrttitarha", kaksi saarnakirjaa sekä psalmien selitysteoksen. Kirjallisen toiminnan lisäksi Arndt suoritti 1615 laajan tarkastusmatkan ja uudisti ruhtinaskunnan kirkkojärjestystä.
Arndtin pääteos "Neljä kirjaa totisesta kristillisyydestä" muotoutui monessa vaiheessa. Sen ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1605 Arndtin ollessa 50-vuotias. Luterilaiset papit arvostelivat kirjaa keskiaikaisesta mystiikasta periytyvästä synergismistä, ja arvostelun johdosta Arndt teki seuraaviin painoksiin huomattavia muutoksia. Teoksen loppuosa ilmestyi vuonna 1610 Arndtin ollessa Eislebenissä.
"Totinen kristillisyys" perustuu keskiajan mystiikan edustajien kirjoituksiin, joita Arndt muokkasi luterilaisen ortodoksian katsomusten mukaisiksi. Näiden joukossa on muun muassa "Theologia deutsch" (suom. "Kirja täydellisestä elämästä"), jonka uuden painoksen Arndt toimitti. "Totisen kristillisyyden" kolme ensimmäistä kirjaa käsittelee sielun kehitystä Jumalan tuntemiseen. Siinä kuvastuvat mystiikan kolme vaihetta: puhdistautuminen (purgatio), valaistuminen (illuminatio) ja yhdistyminen Jumalaan (unio mystica). Neljännessä kirjassa Arndt kehittelee luonnon teologiaa, jonka lähtökohtia ovat uusplatonismi ja Paracelsuksen ajattelu.
Myöhemmin "Totisesta kristillisyydestä" -teosta laajennettiin viidennellä ja kuudennella kirjalla, jotka eivät kuuluneet Arndtin itsensä toimittamiin laitoksiin, mutta sisältävät osaksi hänen tekstejään. Viides kirja on peräisin Riiassa 1679 julkaistusta laitoksesta, johon Riian superintendentti liitti mukaan rukouksia. Kuudes kirja syntyi, kun Spener otti toimittamaansa laitokseen (1674 tai 1678) Georg Dorscheuksen, Lutherin ja Georg Wareniuksen lausuntoja sekä Arndtin tekstejä. Teoksen myöhempien julkaisujen perustaksi muodostui vuoden 1696 laitos.
Johann Arndtilla on ollut huomattava vaikutus erityisesti pietismin kehityksessä. Häntä on pidetty jopa pietistisen hurskauden isänä. Myös pietistisen liikkeen käynnistäjä Philipp Jakob Spener korosti Arndtin merkitystä. Euroopassa Arndtin "Totisesta kristillisyydestä" levisi laajalle myös kansan keskuuteen. Ruotsissa se oli talonpoikaisväestön keskuudessa Raamatun ja virsikirjan jälkeen yleisin teos. "Totisen kristillisyyden" ensimmäinen ruotsinnos ilmestyi 1647—48, "Paratiisin yrttitarhan" joko 1646 (epävarma tieto) tai varmasti 1648 sekä postilla 1703.
"Totisesta kristillisyydestä" aiheutti voimakkaita kannanottoja sekä Arndtin puolesta että häntä vastaan. Teoksen kannattajakunta jakautui kirkonsisäiseen uudistukseen pyrkivään "oikeaan siipeen" ja kirkkoon kriittisesti suhtautuvaan ja osittain kirkon ulkopuolelle sijoittuvaan spiritualistiseen "vasempaan siipeen". Edellisen merkittävä edustaja oli yhteiskunnallisista utopioistaan tunnettu Valentin Andreae, joka julkaisi "Totisesta kristillisyydestä" -teoksesta kolme painosta ja puolusti Arndtia "Theophilus"-teoksessaan. "Vasemman siiven" edustajista tunnetuin lienee voimakkaan kirkkokriittinen Christian Hoburg, jonka hartauskirjoituksia Spener arvosti, vaikka sanoutui irti tämän kirkkokritiikistä.
Suomessa Arndtin vaikutus on ollut suuri sekä välittömästi että välillisesti. Yksi osoitus välittömän vaikutuksen merkittävyydestä on se, että "Totisesta kristillisyydestä" -teosta oli myyty vuoteen 1850 mennessä 11 000 kappaletta. Tiililän mukaan määrä oli tuolloisissa oloissa "suorastaan valtava". Välillisesti Arndtin ajatukset tulivat suomalaisten ulottuville joko suoraan tai Spenerin kautta muun muassa Johannes Gerhardin ja Juhana Wegeliuksen kirjojen kautta. Arndtia siteerattiin runsaasti myös Johan Fredrik Berghin ja Julius Immanuel Berghin julkaisemassa "Hengellisiä Sanomia" -lehdessä. Arvioitaessa Arndtin vaikutusta Suomessa on otettava huomioon se, että suomenkieliset käännökset eivät perustuneet alkutekstiin, vaan usein ruotsinkieliseen versioon, jonka virheet toistuivat suomennoksessa. Esimerkiksi Arndtin "Postillan" käännöksen pohjana oleva, laadultaan huono ruotsalainen käännös ei perustunut Arndtin alkuperäiseen tekstiin, vaan johonkin Spenerin toimittaman laitoksen painokseen.
Seuraavassa luettelossa on tietoja Arndtin teosten varhaisista suomenkielisistä painoksista. Luettelon tiedot perustuvat Kansalliskirjaston Fennica-tietokantaan ja lähdeluettelossa olevaan Tiililän teokseen.