hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Priscilla Presley
Priscilla Presley (o.s. Priscilla Beaulieu, syntyjään Priscilla Ann Wagner, s. 24. toukokuuta 1945 Brooklyn, New York City) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä sekä Elvis Presleyn entinen vaimo.
Priscilla Ann Wagner syntyi 24. toukokuuta 1945 Brooklynissa, New Yorkissa. Hänen isänsä oli merivoimien pilotti, joka kuoli lento-onnettomuudessa muutama kuukausi Priscillan syntymän jälkeen. Äiti meni uudelleen naimisiin ilmavoimien upseerin kanssa, ja Priscilla sai isäpuolensa sukunimen Beaulieu.
Beaulieut asuivat Saksassa kun 14-vuotias Priscilla tapasi vuonna 1959 siellä asepalvelustaan suorittaneen laulajatähti Elvis Presleyn. He seurustelivat siihen asti, kunnes Elvis palasi Yhdysvaltoihin. Priscilla muutti myöhemmin itsekin takaisin Yhdysvaltoihin, ja he jatkoivat seurustelua siellä. He menivät naimisiin 1967 ja saivat seuraavana vuonna tyttären nimeltä Lisa Marie. Pariskunta erosi 1973, mutta he kasvattivat tytärtään yhdessä.
Priscillasta tuli Elviksen omaisuudenhoitaja Elviksen kuoleman 1977 jälkeen. Hän on johtanut Elvis Presley Enterprises -yhtiötä. Hän julkaisi vuonna 1985 menestyskirjan "Elvis ja minä", jossa hän kertoi elämästään Elviksen kanssa.
Presley asui italialaisen käsikirjoittaja Marco Garibaldin kanssa vuosina 1984–2006. He saivat pojan vuonna 1987.
Presley perusti 1990-luvulla oman parfyymimerkin, vaatemerkin ja ihonhoitotuotesarjan.
Priscilla Presley aloitti näyttelijänuransa vuonna 1983 televisiosarjassa "Dallas", jossa hän esitti Jenna Wadea vuoteen 1988 asti (Elvis Presley oli esittänyt Jess Wadea elokuvassa "Charro!"). Hän esitti naispääosaa elokuvissa "Mies ja alaston ase" (1988), "Mies ja alaston ase 2½" (1991) ja "Mies ja alaston ase 33 1/3" (1994). Hän esiintyi Renny Harlinin toimintakomediassa "Ford Fairlane" (1990). Hän on ollut myös pienissä sivurooleissa joissakin sarjoissa, kuten "Melrose Placessa".
Priscilla Presley (Beaulie, Lou Lou) on myös ollut radioamatööri tunnuksilla KC6IWA ja N6YOS, Beverly Hills, CA.
Anu Holopainen
Anna-Sofia ”Anu” Holopainen (s. 13. lokakuuta 1968 Helsinki) on suomalainen nuortenkirjailija ja toimittaja. Hän on tullut tunnetuksi nuorille suunnatuista fantasiakirjoistaan.
Holopainen on valmistunut ylioppilaaksi ja työskennellyt sihteerinä 15 vuotta, kunnes vuonna 2004 ryhtyi opiskelemaan tiedotusoppia.
Kirjoittamisesta Holopainen innostui teini-iässä luettuaan Anna-Leena Härkösen "Häräntappoaseen". Tarinat jäivät kuitenkin useimmiten vain ajatuksen tasolle eikä Holopainen kirjoittaessaankaan päässyt alkua pidemmälle. Parikymppisenä Holopainen luki new age -kirjoja, joihin kuului näennäistieteellinen teos Atlantiksesta ja voimakristalleista. Platonia luettuaan Holopainen halusi itse täydentää tämän kertomusta Atlantiksen valtakunnasta. Kustantajat eivät kiinnostuneet käsikirjoituksesta. Muutaman vuoden kuluttua Holopainen kirjoitti tarinan kokonaan uudelleen. Karisto kiinnostui käsikirjoituksesta ja julkaisi sen 1996. Myöhemmin Holopainen on luonnehtinut kirjaa ”suloisen naiiviksi”. Esikoisteoksen jälkeen kirjoja on ilmestynyt noin kerran vuodessa.
Holopaisen toisen romaanin aiheena olivat keltit. Kyseessä ei ollut muoti-ilmiön hyödyntäminen, sillä Holopainen oli kertomansa mukaan ollut kiinnostunut kelteistä 1980-luvun alkupuolelta asti. "Boreaksen lapset" (1998) sisälsi luonnon ja henkimaailman kuvausta - teemana oli ihmisen ja luonnon välinen sopusointu. "Mustan liekin" (1999) teemana oli kuolemanpelon voittaminen. "Sinisilmässä" (2001) Holopainen katsoi kirjoittaneensa siihen asti eheimmän kokonaisuuden. Teos kuvasti suomalaista surumielisyyttää ja epäonnistumista ja Holopainen oli tyytyväinen huomattuaan sen liikuttaneen ihmisiä.
"Syysmaa"-sarjassa on vahvana teemana naisasia, romaanissa "Molemmin jaloin" -romaanissa (2006) taas tarkastellaan ihmisyyttä sekä ihmisen ja luonnon suhdetta.
Sonja-sarja
Pohjoistuuli-sarja
Syysmaa-sarja
Muut
Sukujyrkkämä
Sukujyrkkämä eli surmanjyrkänne tai surmankallio () tarkoittaa sellaista korkeata kalliota, josta vanhukset kansanuskomuksen mukaan muinaisina aikoina syöksyivät tai syöstiin alas, jotteivat he olisi vaivoiksi perheelleen. Uskomuksen muunnelma on tarina sukunuijista (). Ne olisivat olleet erityisiä nuijia, joilla vanhuksia olisi sukupolvi toisensa jälkeen isketty kuoliaaksi. Keillers Parkissa Göteborgissa ja muuallakin Ruotsissa on "Ättestupa"-nimisiä kallioita, joita tarinan mukaan on käytetty tähän tarkoitukseen. Nykyisin ei kuitenkaan pidetä todennäköisenä, että järjestelmällistä vanhusten surmaamista tai itsemurhia olisi todellisuudessa esiintynyt, vaan sukujyrkkämiä pidetään myyttinä.
Vanhusten tai sairaiden surmaaminen mainitaan esimerkiksi Prokopioksen kuvauksessa heruleista 500-luvulla. Ruotsissa tästä ilmiöstä alettiin puhua 1600-luvulla, kun islantilainen "Götrekin saaga" käännettiin ruotsiksi ja julkaistiin. Tässä saagassa kuvattiin sukujyrkkämältä heittäytyviä ihmisiä Ruotsin Länsi-Götanmaalla. Seuraavina vuosisatoina erilaisiin kalliojyrkänteisiin liittyviä sukujyrkkämäaiheisia tarinoita tuli esiin varsinkin Etelä-Ruotsissa.
Uppsalan yliopiston professori Adolf Noreen (1854–1925) kuitenkin asetti sukujyrkkämätarinan kyseenalaiseksi. 1990-luvulla tutkijoiden keskuudessa onkin yleisesti hyväksytty käsitys, ettei sukujyrkkämiä todellisuudessa ole ollut olemassa. Ruotsissa kerrottuihin tarinoihin sukujyrkkämät luultavasti tulivat juuri "Götrekin saagasta". Saagan tiedot levisivät pappien ja kartanonherrojen välityksellä osaksi suullista kansanperinnettä. "Götrekin saagan" kuvausta sukujyrkkämistä on arveltu humoristiseksi fiktioksi, koska siinä kerrotaan ihmisten hyppäävän jyrkkämältä mitä ihmeellisimmistä syistä. On otaksuttu, että islantilainen saagakirjailija halusi pilkata ruotsalaisia kuvaamalla nämä jyrkkämältä hyppiviksi idiooteiksi.
Käsitettä "ättestupa" on usein käytetty Ruotsissa poliittisessa yhteydessä korostamaan, kuinka huonoksi varsinkin eläkeläisten tilanne voi muodostua sosiaalisen turvaverkon puuttuessa.
Suomessa "ättestupa"-käsitettä on käyttänyt Ior Bock teoksessaan "Bockin perheen saaga".
Every Breath You Take
"Every Breath You Take" on The Policen vuonna 1983 julkaisema single. Se sisältyi saman vuoden kesäkuussa julkaistulle "Synchronicity"-albumille. Laulun kirjoitti Sting ja se julkaistiin A&M Records -levymerkillä. Kappale on myöhemmin julkaistu esimerkiksi kokoelmalevyllä "" (1986) ja livelevyllä "Live!" (1995).
Ilmestyessään Every Breath You Take nousi Yhdysvalloissa Billboardin singlelistojen kärkeen kahdeksaksi viikoksi. Se pääsi ykköseksi myös Yhdistyneen kuningaskunnan listoilla. Sting voitti kappaleella Grammyn vuoden parhaasta laulusta 1983. Koko yhtye sai esityksestä Grammyn vuonna 1984. Ensimmäisellä sooloalbumillaan "The Dream of the Blue Turtles" (1985) Sting lainasi kappaleen tekstiä kappaleen "Love Is the Sevent Wave" loppuhäivytyksessä: "every breath you take with me / every breath you take / every cake you bake / every leg you break". 1980-luvun lopulla Sting esitti kappaleesta "Sylkiäiset"-televisioshowta varten version "Every Bomb You Make". Laulu esitettiin myös Lontoon Live 8 -konsertissa 2. heinäkuuta 2005 hieman muunnelluin sanoituksin. Myöhemmin kappaletta on käytetty muun muassa "Sopranos"-televisiosarjassa.
"Every Breath You Taken" yhteydessä julkaistiin myös musiikkivideo. Sekä MTV vuonna 1999 että VH1 vuonna 2002 sijoittivat sen kaikkien aikojen sadan parhaan musiikkivideon joukkoon. Laulu on ollut pohjana monille uudemmille kappaleille, kuten The Notorious B.I.G.:lle omistetussa muistelmassa "I'll Be Missing You" (laulajina Puff Daddy, Faith Evans sekä 112). Sting sävelsi kappaleen aikana, jolloin hänen avioliittonsa pohjoisirlantilaisen näyttelijän Frances Tomeltyn kanssa oli päättymässä eroon. Kappaletta pidetään usein rakkauslauluna, vaikka se kertoo yksipuolisesta pakkomielteestä menetettyyn rakkauteen. Sting itse sanoi 
kappaleen olevan hyvin uhkaava ja ruma, mutta ihmiset ovat väärinymmärtäneet sen olevan hellä rakkauslaulu.
Konstantínos Kentéris
Konstantínos ”Kóstas” Kentéris (, s. 11. heinäkuuta 1973 Mytilíni) on kreikkalainen pikajuoksija, joka keskittyi pääasiassa 200 metrin matkalle.
Kentéris aloitti uransa 400 metrin juoksijana ja voitti matkalla ensimmäisen Kreikan mestaruutensa jo 18-vuotiaana vuonna 1991 ja oli samana vuonna nuorten EM-kisoissa neljäs. Myös kahtena seuraavana vuonna hän voitti matkalla maansa mestaruudet. Vuonna 1993 hän juoksi maansa ennätyksen 45,70, mutta loukkaantui seuraavana vuonna ja muutama seuraava kausi sujui vaisummin. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän pääsi 400 metrin välieriin. Vuonna 1999 MM-hallikisoissa Maebashissa hän karsiutui jo alkuerissä samoin kuin samana vuonna ulkoratojen MM-kisoissa Sevillassa. Tämän jälkeen hän alkoi keskittyä täysipainoisesti 200 metrille.
Vuoden kuluttua tästä, Sydneyn olympialaisissa, Kentéris järjesti jymy-yllätyksen selviytymällä 200 metrin loppukilpailuun, ja lopulta voitti koko kilpailun ajalla 20,09 jättäen taakseen ennakkosuosikit Darren Campbellin ja Ato Boldonin. Näin hänestä tuli ensimmäinen kreikkalainen miespuolinen yleisurheilun olympiavoittaja sitten 1912 Tukholman kisojen. Kentéris voitti 200 metriltä kultaa myös 2001 Edmontonin MM-kisoissa. Monista muista maailman huipuista poiketen Kentéris ei kesän aikana juossut MM-kisojen lisäksi kuin kaksi kilpailua, kotimaassaan sekä Euroopan cupissa. Kenteriksen arvokisakultaputki jatkui myös vuoden päästä Münchenin EM-kisoissa omalla ennätysajallaan 19,85, mikä jäi myös kauden kärkitulokseksi. Vuonna 2003 hän voitti Euroopan cupin superliigan kilpailun 200 metrillä, mutta jäi pois Pariisin MM-kisoista iskiasvaivojen vuoksi.
Seuraavana kesänä Kentéristä pidettiin yhtenä suurimmista voittajasuosikeista hänen kotimaassaan pidettyihin Ateenan kesäolympialaisiin. Kuitenkin vain päivää ennen kisoja Kentéris ja hänen harjoittelutoverinsa Aikateríni Thánou eivät saapuneet doping-testiin ja lavastivat moottoripyöräonnettomuuden. Heidän valmentajansa Chrístos Tzékoksen hallusta löydettiin huomattavia määriä steroideja ja muita urheilussa kiellettyjä aineita. Kyseinen tapaus oli jo kolmas kerta saman kesän aikana kun juoksijat jättivät saapumatta testiin, ja heidät asetettiin kilpailukieltoon. Kilpailukielto päättyi 22. joulukuuta 2006.
MultiMediaCard
MultiMediaCard (lyhenne MMC) on Flash-muistikorttityyppi. Noin postimerkin kokoisia MMC-muistikortteja käytetään esimerkiksi monissa matkapuhelimissa, digitaalikameroissa ja mp3-soittimissa. Nykyisin suurikapasiteettisin MMC-muistikortti on kooltaan kahdeksan gigatavua.
MMC-muistikortit ovat yhteensopivia SD-muistikorttipaikkojen kanssa, joten niitä voi käyttää laitteissa, jotka tukevat SD-kortteja, mutta SD-kortteja ei voi käyttää ainoastaan MMC-kortteja tukevissa laitteissa. Niiden fyysisessä koossa on erittäin pieni ero. Useimmiten monet laitteet tukevat sekä SD- että MMC-muistikortteja.
MMC-muistikortteja valmistetaan myös monina pienempikokoisina versioina:
MMC
Lyhenne MMC tarkoittaa useita asioita:
tietotekniikka ja elektroniikka:
liike-elämä:
autoteollisuus:
lääketiede:
MMC voi myös tarkoittaa
Onttolan rautatieasema
Onttolan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkolla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Joensuussa noin seitsemän kilometrin päässä Joensuun rautatieasemalta. Vaikka asema sijaitsee Joensuun puolella, Onttolan alue on varsinaisesti Kontiolahden kunnan puolella.
Alkuperäinen hirsirunkoinen Onttolan asemarakennus on rakennettu rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan 1920-luvulla. Vastaavia pysäkkirakennuksia rakennettiin kaikkiaan yhdeksälletoista paikkakunnalle rataosille Joensuu–Varkaus sekä Oulu–Kontiomäki.
Onttolan asemalla oli aikanaan vilkas tavara- ja henkilöliikenne läheisen rajavartioston kasarmialueen vuoksi. Onttolan asema muutettiin miehittämättömäksi toukokuussa 1976. Nykyisin Onttolan liikennepaikan vakituinen käyttäjä on Teboilin öljy- ja kaasuvarastot.
Alkuperäinen asemarakennus purettiin kesällä 1999 ja sen hirsirunko siirrettiin Nurmekseen, jossa se kunnostettiin lomakylä LomaSirmakan vastaanoton toimitilaksi. Asema vihittiin uuteen käyttöönsä kesäkuussa 2005.
Kuva asemasta LomaSirmakan käytössä
Frances Hodgson Burnett
Frances Hodgson Burnett (F. H. Burnett, o.s. Hodgson, 24. marraskuuta 1849, Manchester – 29. lokakuuta 1924) oli brittiläinen kirjailija. Hänen lapsuutensa oli köyhä, varsinkin sen jälkeen, kun perheen isä kuoli Burnettin ollessa pieni. Lasten piti auttaa rahan hankinnassa. Burnett oli harrastanut kirjoittamista jo aivan pienestä pitäen, jo vähän toisella kymmenennellä ollessaan hän sai hankittua kirjoituksillaan rahaakin. 16-vuotiaana Burnett perheensä kanssa muutti Tennesseehen Yhdysvaltoihin ja jatkoi kirjoittamista tosissaan. Hän meni myöhemmin naimisiin lääkäri Burnettin kanssa ja he saivat kaksi poikaa. Hän meni vielä uudestaan naimisiin ja sai myös Yhdysvaltojen kansalaisuuden.
Burnett kirjoitti yli 50 kirjaa, joista suurin osa oli suunnattu lapsille ja nuorille. Hänen elinaikanaan suosituimpia olivat hänen romanttiset kirjansa, mutta nykyään hänen tunnetuimpia kirjojaan ovat:
Jäätynyt enkeli
Jäätynyt enkeli on kirjailija Reijo Mäen viides "Vares"-romaani. Se ilmestyi vuonna 1990. Romaanissa yksityisetsivä Jussi Vares saa puhelinsoiton vanhalta luokkakaveriltaan Jarkko Tienviereltä, joka on käytettyjen autojen kauppiaana Porista. Tienvieri pyytää Varesta tutkimaan Mirjami Sinervon murhaa, josta häntä epäillään. Tapaukseen liittyy myös Jarkon ystävä Pusenius, kovaotteinen rikollinen Veikko Hopea ja Mirjamin näyttelijä-ystävä.
Romaanin tapahtumat sijoittuvat 1990-luvun laman alkuun Porissa. Keskeisiä teemoja ovat pikkukaupungin hyväveliverkostot, korruptio, kiinteistönjalostus ja pankkimaailma, erityisesti sen yritysrahoitus. Myös nuorisokulttuurilla kuten porilaisella popmusiikilla on osansa.
Mäki oli 1980-luvun lopulla Porissa pankissa töissä. Hän on kertonut, että "Helsingin pomot" painostivat myymään yrittäjille valuuttaluottoja ja sättivät myöhemmin alaisiaan löyhästä luotonannosta.
Veikko Hopean käyntiä Pomarkun takana olevassa Kievarissa koskevasta kuvauksesta paljastuu, että kirjailija on sijoittanut rikollisen olevan kotoisin hänen omilta kotikulmiltaan.
Aleksi Mäkelä on ohjannut romaanista elokuvan "V2 – Jäätynyt enkeli" vuonna 2007.
Drive-by shooting
Drive-by shooting (lyh. Drive-by) on ampumatapa, jossa auton tai muun kulkuneuvon ikkunasta ammutaan useita laukauksia uhriin hänen ohitseen ajettaessa. Tätä ampumatapaa käytetään paljon jengisodissa, minkä vuoksi myös monet jengeissä mukana olleet rap-artistit on surmattu tapaa käyttäen. Drive-by saatetaan suorittaa kaikilla mahdollisilla aseilla, mutta useimmin ovat käytössä esimerkiksi erilaiset automaattipistoolit ja konepistoolit.
Drive-by on eräs sivullisille vaarallisimmista ampumatavoista, sillä ampumatavan tehokkuus piilee nopeassa toteutuksessa, helpossa pakenemisessa paikalta ja uhrin yllättämisessä. Nämä kolme tekijää mahdollistavat uhrin nopean ja melko tehokkaan tappamisen tai vakavan vammauttamisen, mutta koska ammunta kestää usein pitkään eikä tarkkuus ole liikkuvasta kohteesta ammuttaessa kovin hyvä, sivullisvahingot ovat usein vakavia ja runsaita.
Ampumatapa yleistyi Yhdysvalloissa kieltolain aikaan 1920-luvulla, erityisesti Chicagossa ja muissa mafiakaupungeissa. Tällöin suosituin ase oli helppokäyttöinen ja tulivoimainen Thompson-konepistooli.
Thure Hellström
Thure Adolf Hellström (30. toukokuuta 1880 Koiviston maalaiskunta – 23. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tunnetaan suunnittelemistaan rautatieasemista. Hellström valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1905, ja työskenteli vuodesta 1906 lähtien tie- ja vesirakennushallituksen palveluksessa. Vuonna 1927 hän siirtyi arkkitehdiksi rautatiehallitukseen, jossa Hellström työskenteli vuoteen 1940 saakka.
Vuonna 1906 Hellström voitti rakenteilla olevien ratojen asemista järjestetyn arkkitehtikilpailun, jonka jälkeen kymmeniä rautatieasemia toteutettin hänen suunnitelmiensa mukaisesti rataosilla Kemi–Rovaniemi, Joensuu–Nurmes, Seinäjoki–Kaskinen, Perälä–Kristiinankaupunki, Pieksämäki–Savonlinna ja Jyväskylä–Pieksämäki. Hellströmin varhaiskauden asemarakennukset edustivat jugend-tyylisuuntausta.
Hellström on todennäköisesti suunnitellut myös 1920-luvulla valmistuneiden rataosien uusklassistiset asemarakennukset. Lisäksi hän on tehnyt tyyppipiirustukset, joita on käytetty rakennettaessa pysäkkirakennuksia rataosille Oulu–Kontiomäki, Joensuu–Varkaus sekä Pori–Haapamäki Myöhemmin 1930-luvulla Hellström suunnitteli suurempia asemarakennuksia, kuten Hämeenlinnan, Malmin, Kuopion, Riihimäen, Porin ja Lahden rautatieasemat.
Trent
Trent on yksi Englannin tärkeimmistä joista. Se alkaa Penniineiltä Staffordshiressa ja virtaa Midlandsin läpi kunnes liittyy Ouseen muodostaakseen Humberin estuaarin, joka purkautuu Pohjanmereen. Joki on 274 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on 10 440 neliökilometriä.
Joki on siitä erikoinen, että vastoin useimpia Englannin jokia se virtaa puolet pituudestaan pohjoiseen. Joella havaitaan myös melko harvinainen ilmiö, vuorovesiporras. Ilmiö havaitaan lähinnä keväällä, ja sen aallonkorkeus on metrin luokkaa. Tavallinen vuorovesi-ilmiö on havaittavissa joessa 80 kilometrin matkalla Cromwellin suluille eli viiden kilometrin päähän Newarkista.
Joen ylävirta on varsin vähävetinen, ja siihen yhtyy monia suurempia sivujokia, kuten Churnet, Dove ja Derwent, jotka tuovat vettä Peak Districtin alueelta.
Joen tuntumassa sijaitsevia kaupunkeja:
Tuomo Melasuo
Tuomo Melasuo (s. 9. syyskuuta 1948 Turku) on suomalainen Algerian, Pohjois-Afrikan ja läntisen Välimeren alueen tutkija. Nykyisin hän toimii TAPRI:n tutkimusjohtajana sekä rauhan- ja konfliktintutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa. Hän on myös poliittisen historian dosentti Turun yliopistossa.
Tuomo Melasuo vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Paimiossa, Paimion parantolan kupeessa, ja opiskeli Turun yliopistossa poliittista historiaa ja valtiotieteitä. Nuorena Tuomo Melasuo harrasti sarjakuvia ja jazz-musiikkia, ja nämä harrastukset yhdessä johdattelivat hänet myös ranskankielisen maailman pariin.
Melasuo on työskennellyt vuodesta 1985 TAPRIssa (Tampereen rauhan- ja konfliktintutkimuskeskus) erilaisten tutkimusprojektien parissa, keskittyen viime vuosina TAPRIn Välimeri-projektin hoitamiseen. Välimeri-projektin merkeissä Melasuo on toiminut myös Euroopan ja Välimeren maiden kulttuurien väliseen dialogiin keskittyvän Anna Lindh -säätiön Suomen yhteyshenkilönä vuodesta 2004 lähtien. Melasuo on toiminut myös pitkään Unescon yhteiskuntatieteellisen tutkimusohjelman MOST:n johtoryhmässä edustaen Länsi-Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa.
Melasuon keskeisempiä mielenkiinnon kohteita ovat:
Tuomo Melasuolle myönnettiin 2002 Chevalier de l'ordre des Palmes Académiques -arvonimi, joka on merkittävä Ranskan valtion myöntämä kunnianosoitus Ranskaa ja ranskalaista kulttuuria tunnetuksi tekeville henkilöille.
Vuonna 2008 Melasuolle tehtiin 60 ikävuoden kunniaksi juhlakirja "Building Peace by Intercultural Dialogue", jossa hänen tutkimuksenkohteitaan ja uraansa käsiteltiin monelta kannalta.
Severn
Severn () on Yhdistyneen kuningaskunnan pisin joki. Sen pituus on 354 kilometriä. Sen varrella sijaitsee useita Englannin kreivikuntia ja kaupunkeja, kuten Shrewsbury, Worcester ja Gloucester. Severn alkaa Walesin keskiosista ba loppupäässään joki muodostaa Bristolin kanaalin ja virtaa sitten Irlanninmereen ja Atlanttiin. Virtaamaltaan (keskimäärin 107 m³/s) Severn on Englannin suurin joki. Se kuuluu myös Englannin kymmenen tärkeimmän joen joukkoon. Joen ali kulkee seitsemän kilometriä pitkä rautatietunneli ja sen ylittää noin 1,6 kilometriä pitkä silta. Severnin ylittävä vuonna 1779 rakennettu maailman vanhin valurautasilta on antanut nimensä Ironbridge Gorgelle, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Severnin suurimmat sivujoet ovat Vyrnwy, Clywedog, Teme, Warwickshire Avon ja Stour.
Jokisuun muodon takia Severn-jokeen syntyy maailman toiseksi suurin vuorovesiporras. Nousuveden ja laskuveden välinen ero voi olla jopa 15 metriä ja se vaikuttaa jopa 40 kilometrin päähän.
Alueella on merkittävä oma eläimistönsä, ja se on esimerkiksi kahlaajien suosimaa aluetta. Sen varrella onkin useita luonnonsuojelukohteita.
Joen välittömässä läheisyydessä elää yli kuusi miljoona ihmistä. Virkistys- ja ammattikalastuksen arvoksi on arvioitu 15 miljoonaa puntaa vuodessa. Vuosina 2016–2019 toteutettavassa projektissa jokiympäristöä ennalistetaan kalojen vapaan liikkumisen turvaamiseksi.
Berri Txarrak
Berri Txarrak on Lekunberrin kunnassa Nafarroassa vuonna 1994 perustettu vaihtoehtorock-yhtye. Sen jäsenet ovat etniseltä taustaltaan baskeja ja esittävät musiikkinsa baskin kielellä.
Berri Txarrakin kokoonpano on pysynyt miltei koko yhtyeen historian ajan samana. Ainoa miehistönvaihdos tapahtui neljännen levytyksen julkaisun jälkeen, jolloin kitaristi Aitor Oreja jätti yhtyeen.
Kemix
Kemix on louhintaan ja raivaukseen käytettävä, ammoniumnitraattiin perustuva patrunoitu emulsioräjähdysaine.
Kemixin hyvä vedenkesto mahdollistaa vesireikien panostamisen sekä estää nitraattien joutumisen louhosvesiin.
Kemixin pakkasenkesto on hyvä. Se säilyttää plastisuutensa kovallakin pakkasella ja on nalliherkkä −25 °C saakka.
Puhtaiden räjähdyskaasujen vuoksi Kemix soveltuu hyvin tunnelilouhintaan.
Johnny Dumfries
Johnny Dumfries, oikealta nimeltään John Colum Crichton-Stuart, 7. Buten markiisi (s. 26. huhtikuuta 1958 Rothesay, Isle of Bute) on skotlantilainen pääri ja entinen kilpa-autoilija.
Dumfries aloitti uransa autourheilun parissa saatuaan työpaikan Williamsilta hyvien suhteidensa ansiosta. Sittemmin hän siirtyi kilpailemaan aluksi Formula Fordeilla ja myöhemmin Formula 3 -sarjassa. Menestystä hän saavutti vasta vuonna 1984 voitettuaan Britannian Formula 3 -mestaruuden ylivoimaisesti British Petrolin sponsoroimassa tallissa. Hän osallistui myös EM-kilpailuun missä sijoittui toiseksi Ivan Capellin takana. Formula 1 -luokan MM-sarjassa hän osallistui Lotuksella Ayrton Sennan tallitoverina kaikkiaan 16 osakilpailuun kaudella 1986 ja saavutti 3 MM-pistettä. Lotus ei uusinut Dumfriesin sopimusta ja hän siirtyi kilpailemaan urheiluautoilla. Vuonna 1988 hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon Jaguar XJR9:llä yhdessä Andy Wallacen ja Jan Lammersin kanssa. Vielä vuodet 1989 ja 1990 hän ajoi kilpaa Toyotan urheiluautolla ennen kuin lopetti uransa. Sittemmin hän on harjoittanut muunlaista liiketoimintaa, mutta palasi vuonna 2002 autourheilun pariin järjestäen "Mount Stuart Motorsport Classic" -tapahtuman kotikonnuillaan. Tapahtuma kasvoi sittemmin niin suureksi, ettei sitä enää voitu järjestää.
Vuonna 2004 Dumfries oli Sunday Times -lehden rikkaiden listalla sijalla 121. Tuolloin hänen omaisuudekseen arvioitiin 337 miljoonaa puntaa.
ELS Production
ELS Production oli vuonna 1999 perustettu, tamperelainen aikuisviihdealan yritys. Yrityksen perustivat kolme seksialan ammattilaista: Laura Lee, Sabina ja Emilia. ELS Productionin tuotannoissa esiintyi muitakin Suomen erotiikkateollisuuden nimiä, muun muassa Rakel Liekki ja Henry Saari. ELS Productionin tuotanto oli pääpainotteisesti fetissi- ja lesboaiheinen.
Yrityksen nimi muodostui kolmen perustajan artistinimien alkukirjaimista.
Yritys lopetti toimintansa tappiollisena 2005.
Sayeret Matkal
Sayeret Matkal () on Israelin puolustusvoimien erikoisjoukkoyksikkö. Se perustettiin vuonna 1957, jolloin se tunnettiin vain numerotunnuksella 260. Sayeret Matkal on suorittanut useita operaatioita myös Israelin ulkopuolella. Sayeret Matkalissa on palvellut muutamia myöhemmin tunnetuiksi tulleita israelilaisia. Yksikön päällikkönä toimi 1970-luvulla tuolloin everstiluutnantin arvossa ollut Ehud Barak. Osastossa ovat palvelleet myös veljekset Yonatan ja Benjamin Netanjahu. Everstiluutnantti Yonatan Netanjahu oli ainoa kaatunut Operaatio Entebbessä. Benjamin oli luutnantti palvellessaan Sayeret Matkalissa.
Albert Pick
Albert Pick (15. toukokuuta 1922 Köln, Saksa – 22. marraskuuta 2015) on saksalainen paperirahakeräilijä ja numismaatikko. Hänestä on kehittynyt alan tunnustettu auktoriteetti julkaistuaan vuonna 1974 maailman ensimmäisen modernin paperirahaluettelon "Standard Catalog of World paper Money", josta tuli myöhempien painoksien myötä alan de-facto standardi ja referenssiteos.
Pick aloitti rahojen keräilyn kahdeksanvuotiaana. Hän keskittyi varsinkin Euroopan 1800-luvun ja 1920-luvun pulavuosien paperirahoihin ja hätärahoihin (). Myöhemmin hän opiskeli filosofiaa, historiaa ja kirjallisuutta. Vuoteen 1964 asti hän työskenteli kirjakustantajana, ennen kuin omistautui paperirahan keräilylle kokopäiväisesti.
Kun hänen rahakokoelmansa koko kasvoi 180 000 seteliin, ja siten liian suureksi yksityishenkilön ylläpitää, hän uskoi kokoelmansa Bayerische Hypotheken- und Wechselbankin (nykyään HypoVereinsbank) haltuun. Pick jatkoi kokoelman kartuttamista aina vuoteen 1985 saakka toimien pankin kuraattorina.
Pick tunnetaan myös hänen mukaansa nimitetystä setelien numeroluokituksesta, Pick-numeroista, joita käyttämällä kansainväliset keräilijät voivat verrata tietoja ja tunnistaa keräilykohteet tarkasti.
Standard Catalog of World Paper Money -luettelonsa lisäksi Albert Pick julkaisi useita muita kirjoja paperirahoista. Hänet on palkittu useilla kansainvälisillä palkinnoilla ja tunnustuksilla uransa mittaan.
Eläkkeelle vetäydyttyään Pick asui Garmischissa Baijerissa. Hän kuoli kotonaan 22. marraskuuta 2015.
Ronja, ryövärintytär
Ronja, ryövärintytär () on Astrid Lindgrenin kirja vuodelta 1981. Päähenkilö Ronja on tummatukkainen tyttö, jonka isä on ryöväri.
Ronja asuu äitinsä Loviisan, isänsä Matiaksen ja tämän ryövärijoukkion kanssa Matiaksenlinnassa, joka sijaitsee Matiaksenmetsässä. Ronja on kuin kotonaan metsässä, jossa asuu monenlaisia olioita, kuten ajattaria ja männiäisiä. Ronja ei hyväksy isänsä ammattia; hän järkyttyy, kun kuulee isänsä olevan ryöväri.
Sinä yönä, kun Ronja syntyi, salama iski linnan kahtia. Myöhemmin linnan toiseen puoliskoon muuttaa Matiaksen perivihollinen Borka vaimonsa Undiksen, poikansa Birkin ja oman rosvojoukkionsa kanssa. He nimeävät sen Borkanlinnoitukseksi. Ronja ystävystyy Birkin, vihollisen pojan kanssa. Lapset seikkailevat kaksin metsässä aamusta iltaan. He muuttavat luolaan asumaan. Lasten ystävyydelle eivät hurjat isätkään mahda mitään. Ronjan ja Birkin tarina on tarina ystävyyden voimasta.
Ronjasta kertoo myös vuonna 1984 tehty ruotsalainen elokuva "Ronja ryövärintytär", jonka pääosissa ovat Hanna Zetterberg ja Dan Håfström. Sen on ohjannut Tage Danielsson. Elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla.
Mother (pelisarja)
Mother on japanilainen roolipelisarja, jonka on luonut ja käsikirjoittanut Shigesato Itoi. Sarjan pelit ovat tunnettu huumoristaan, omaperäisyydestään ja muiden roolipelien parodisoinnista. Sarjasta on julkaistu kolme osaa, joista viimeistä ei ole toistaiseksi julkaistu Japanin ulkopuolella. Pelien julkaisijana on toiminut Nintendo.
MOTHER-pelien viholliset ovat muista roolipeleistä varsin poikkeavia, sillä ne vaihtelevat avaruusolioista hippeihin. Taisteluaseina käytetään hyvin arkisia esineitä, kuten paistinpannua tai pesäpallomailaa. Eräät hahmot voivat myös käyttää niin kutsuttuja PSI-voimia, jotka koostuvat sekä parantavista, vahingoittavista että statukseen vaikuttavista kyvyistä. Voimien käyttämiseen tarvitaan tietynlaisia pisteitä, joita voidaan nostaa uudelleen esimerkiksi esineiden avulla.
Pelisarja sai alkunsa sen jälkeen kun Itoi oli esittänyt ideansa nykyaikaan sijoittuvasta roolipelistä Shigeru Miyamotolle vieraillessaan Nintendon luona muilla asioilla. Miyamoto piti ideaa lupaavana, mutta vaati kuitenkin että Itoi keventäisi muita työtehtäviään ensin. Itoi suostui ja kasasi ryhmän tekemään työtä pelin parissa Ichikawassa, Chiban prefektuurissa. Tästä pelistä tuli Mother. Itoi käsikirjoitti pelin kokonaan. Sen kehitti Ape ja Nintendo julkaisi sen 27. heinäkuuta 1989 Japanissa Famicom-konsolille.
Jatko-osan Mother 2 kehitystyö kesti yhteensä viisi vuotta, ylittäen aikataulunsa useaan otteeseen. Kehitystyö oli suurissa vaikeuksissa ennen kuin tuottaja Satoru Iwata liittyi tiimiin ja onnistui pelastamaan pelin. Pelin kehittivät Ape ja HAL ja Nintendo julkaisi sen Super Famicom-konsolille 27. elokuuta 1994. Peli lokalisoitiin englannin kielelle Pohjois-Amerikan markkinoita varten nimellä EarthBound.
Mother 3 -pelin kehitystyö Nintendo 64 -konsolille julkistettiin vuonna 1996, mutta myöhemmin vuonna 2000 kehitystyö ilmoitettiin keskeytetyksi. Lopulta projekti kuitenkin virvoitettiin Game Boy Advance -pelinä. Asia julkistettiin, kun sarjan luoja Shigesato Itoi mainitsi asiasta Mother 1+2 kokoelman, joka sisälsi sovitukset sarjan aiemmista osista samaiselle käsikonsolille, televisiomainoksessa vuonna 2003. Pelin kehittivät HAL ja Brownie Brown ja Nintendo julkaisi sen Game Boy Advancelle 20. huhtikuuta 2006 Japanissa.
Itoin mukaan sarjalle ei ole tulossa neljättä osaa.
Yrjö Parjanne
Yrjö Parjanne (ent. Palmgren, 17. lokakuuta 1929 Valkeala – 30. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Parjanne tunnetaan erityisesti ministerinrooleistaan 1980-luvun Uuno Turhapuro -elokuvissa. Liikenneministeri Reino Reenpäätä hän näytteli elokuvissa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" (1986) sekä ministeri Hujasta elokuvassa "Uuno Turhapuro – kaksoisagentti" (1987). Tämän lisäksi hän näytteli eversti Kaarnaa elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984).
Auktoriteettisen katseen ja sotilaallisen ryhdin omannut Parjanne sai näytellä useita muitakin korkean upseerin rooleja eri elokuvissa, kuten "Sujut" (1974), "Manillaköysi" (1976), "Pedon merkki" (1981) ja "Tuntematon sotilas" (1985).
"Hei kliffaa hei!" (1985) oli Parjanteen ainoa Spede Pasasen tuottamista elokuvista, joka ei ollut Uuno-elokuva. Siinä hän näytteli Kari Franckin esittämän tyhmän perijäpojan Wilhelm von Stefanskjöldin isää iskulauseenaan useaan otteeseen "Idioottipoikani".
Parjanne teki varsinaisen elämäntyönsä eri teattereissa, muun muassa Kouvolan Teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Samppalinnan kesäteatterissa, missä hän esitti Kalevalan Väinämöistä. Parjanne esiintyi myös lukuisissa televisiosarjoissa. Hän tuli tunnetuksi myös "Knalli ja sateenvarjo" -radio-ohjelmasta.
Parjanteen puoliso oli Tyyne Elina Parjanne (o.s. Nora, 1927–2011)
Parjanne joutui Herttoniemen sairaalan vuodeosastolle sairauskohtauksen vuoksi joulukuussa 2012. Hän menehtyi sairauteen toukokuussa 2013.
Parjanne harrasti radioamatööritoimintaa. Hänen kutsumerkkinsä oli OH5PY.
Mystic Circle
Mystic Circle on vuonna 1992 perustettu saksalainen melodista black metallia soittava yhtye.
Melodinen black metal
Melodinen black metal on black metalin alalaji. Siinä on monia "perinteisen" black metalin piirteitä (murinalaulu, nopea tempo, korkeaääniset sähkökitarat), mutta eroaa tästä muutamassa keskeisessä elementissä. Melodinen black metal on pehmeä-äänisempää ja melodisempaa. Sähkökitaraa soitetaan usein vähemmällä säröllä ja kitarasoolot ovat yleisempiä. Kappaleet sävelletään sovinnaisempien rakenteiden mukaan ja kosketinsoittimia ja muita soittimia käytetään enemmän.
Melodinen black metal sekoitetaan joskus goottimetalliin, doom metaliin ja sinfoniseen black metaliin tyylien samankaltaisten piirteiden takia.
Ismaïl Sghyr
Ismaïl Sghyr (s. 16. maaliskuuta 1972 Taroudante, Marokko) on ranskalainen kestävyysjuoksija, joka on kotoisin Marokosta.
Sghyr aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 1995, jolloin hän Marokkoa edustaen sijoittui neljänneksi Göteborgin MM-kilpailuissa 5 000 metrin juoksussa. Kauden lopussa hän oli IAAF:n GP-finaalissa 3 000 metrin juoksussa neljäs ajalla 7.36,37. Seuraavana vuonna hän kilpaili Stellenboschin maastojuoksun MM-kilpailuissa sijoittuen pitkällä matkalla kahdeksanneksi. Atlantan olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä yhdestoista ja GP-finaalissa samalla matkalla kuudes ajalla 13.04,16. Vuonna 1997 Sghyr voitti MM-pronssia Pariisin sisäratojen MM-kilpailuissa. Samana vuonna hän voitti Välimeren kilpailuissa 10 000 metrin juoksun sekä sijoittui Torinon maastojuoksun MM-kilpailuissa pitkällä matkalla kahdeksanneksi ja Ateenan ulkoratojen MM-kilpailuissa 5 000 metrillä neljänneksi. GP-finaalissa hän oli 5 000 metrillä kahdeksas.
Sghyr oli neljäskymmenestoinen Belfastin maastojuoksun MM-kilpailuissa 1999 pitkällä matkalla. Hän juoksi samana vuonna Sevillan MM-kilpailuissa 10 000 metrillä viidenneksitoista ja GP-finaalissa 3 000 metrillä yhdeksänneksi. Vuonna 2000 Sghyr alkoi edustaa Ranskaa kansainvälisissä kilpailuissa. Kauden lopussa järjestetyssä GP-finaalissa hän oli 3 000 metrillä neljäs. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli 5 000 metrillä viides ajalla 13.07,71. 2002 hän juoksi Dublinin maastojuoksun MM-kilpailuissa pitkällä matkalla kolmanneksitoista. Münchenin EM-kilpailuissa hän voitti EM-hopeaa 5 000 metrillä ja yleisurheilun maailmancupissa hän oli samalla matkalla kolmas.
Vuonna 2003 Sghyr sijoittui yhdeksänneksi Lausannen maastojuoksun MM-kilpailuiden lyhyellä matkalla. Pariisin MM-kilpailuissa hän oli 10 000 metrillä kymmenes ajalla 27.54,87. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi Euroopan sisäratojen cupissa 3 000 metrillä ja kahdeksanneksi Ateenan olympialaisissa 10 000 metrillä. hän oli 5 000 metrillä yhdestoista. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 Sghyr osallistui maratonille sijoittuen kilpailussa viidenneksikymmenenneksiviidenneksi ajalla 2.27.07. Vuonna 2006 hän juoksi Euroopan cupissa 10 000 metrillä kolmanneksi.
Jasmine Trias
Jasmine Soriano Trias (s. 3. marraskuuta 1986, Honolulu, Havaiji) on filippiiniläis-yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui kolmanneksi American Idol -kykyjenetsintäkilpailun kolmannella tuotantokaudella. Hän laulaa enimmäkseen pop-, R&B- ja soul-musiikkia.
Hänen debyyttialbuminsa on platinaa myynyt "Jasmine Trias", joka julkaistiin Yhdysvalloissa 12. heinäkuuta 2005. Albumi julkaistiin myös Filippiineillä syyskuussa 2005 ja muualla Aasiassa huhtikuussa 2006. Albumia on myyty 14 000 kopiota pelkästään Yhdysvalloissa ja maailmanlaajuisesti yli 50 000 kappaletta. Filippiineillä hänen albuminsa myi platinaa.
Filippiineillä Trias on tehnyt televisioesiintymisiä ja esiintynyt myös McDonald's:in mainoksissa. 6. lokakuuta 2004 Trias julkaisi singlen McDonald's:lle nimellä "Love Ko 'To" (paikallinen versio McDonald's:in sloganista "i'm lovin' it").
Vapaapalokunnat
Nimityksellä vapaapalokunnat viitataan Teuvo Auran hallituksiin 1970-luvun alussa:
Vanha Uppsala
Vanha Uppsala ( , "Gamla Uppsala", vanh. ja aik. ) on pitäjä, entinen kunta ja entinen taajama sekä Uppsalan kaupungin entinen keskusta Uplannissa Keski-Ruotsissa. Se sijaitsee viisi kilometriä Uppsalan nykyisestä keskustasta pohjoiseen.
Vanhassa Uppsalassa on laaja tasanko, jossa on vanha kivikirkko ja kolme valtavaa hautakumpua kansainvaellusajalta (400–500-luvulta), jotka kuuluvat Ruotsin tunnetuimpiin muinaisjäännöksiin. Alueella sijaitsivat myös Moran kivet, jotka toimivat Ruotsin kuninkaiden kruunauspaikkana ainakin keskiajalla.
Vanha Uppsala oli etenkin ennen kristinuskoa merkittävä keskus, jonka kuuluisia pakanallisia juhlia Adam Bremeniläinen kuvasi vuonna 1070. Vanha Uppsala oli Ruotsin arkkipiispanistuimena vuodesta 1164 vuoteen 1273, jolloin arkkipiispainistuin siirrettiin Östra Arosiin, josta myöhemmin tuli nykyinen Uppsala.
Kolmea Vanhan Uppsalan suurta 400–500-luvuille ajoitettua vierekkäistä hautakumpua kutsutaan kuningaskummuiksi. Niitä pidetään Ruotsin vanhimpana kansallisena symbolina, ja niillä on jopa kuvitettu Ruotsin kansallisidentiteetistä kertovien kirjojen kansia.
Kumpujen uskottiin pitkään sisältävän myyttisten ensimmäisten Ynglinga-kuninkaiden jäännökset, kuten Yngligatal-runon perusteella on päätelty. Tulkintaa ei nykyisin pidetä uskottavana, ja uudemman tutkimuksen mukaan ainakin yhteen kumpuun onkin haudattu nainen tai nainen ja nuori mies.
Ruotsin arkkipiispanistuimena vuoteen 1273 asti toiminutta vanhan Uppsalan kirkkoa alettiin rakentaa luultavasti jo 1000-luvulla, mutta se saatiin valmiiksi 1100-luvulla. Kivikirkkoa saattaa olla edeltänyt puukirkko ja mahdollisesti paikalla on aiemmin sijainnut pakanallinen temppeli. Vuoden 1240 tulipalon jälkeen osa kirkosta hävitettiin, mutta kuisti ja sakaristo lisättiin. Holvi ja liitumaalaukset tehtiin 1400-luvulla. Kirkon puuveistoksiin kuuluvat krusifiksit 1100-, 1200- ja 1400-luvuilta.
Gamla Uppsalan maalaiskunta liitettiin Uppsalan kaupunkiin vuonna 1947. Gamla Uppsala on myös entinen taajama, joka on sittemmin kasvanut yhteen muun Uppsalan taajaman kanssa.
Liikennesuunnittelu
Liikennesuunnittelu on laaja poikkitieteellinen ala, joka käsittelee mm. ajoneuvoliikenteen verkkojen, tieverkon, kaupunkien katujen, joukkoliikenteen, raideliikenteen, kävely- ja pyöräilyverkon sekä kuljetusten suunnittelua. Se liittyy myös maankäytön suunnitteluun, jota tehdään yleis- ja asemakaavoituksen ja maakuntakaavan yhteydessä. Fyysisen liikenneverkon lisäksi liikennesuunnittelussa tarkastellaan ihmisten ja kulkuvälineiden liikkumista eli liikennevirtoja. Oppiaineena liikennesuunnittelu sisältyy mm. Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakoulun, Tampereen teknillisen yliopiston ja Hämeen ammattikorkeakoulun (HAMK) opetusohjelmiin. Eri kaupungeissa ja kunnissa asiat on saatettu jakaa organisaatiossa eri tavalla tai painottaa muuten vain eri osa-alueita.
Liikennesuunnittelussa pitää ottaa huomioon kaikki käyttäjäryhmät:
Regina Jacobs
Regina Jacobs (s. 28. elokuuta 1963 Los Angeles) on yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija.
Jacobs osallistui ensimmäisiin arvokilpailuihinsa vuonna 1987, jolloin hän osallistui Rooman MM-kisoissa 1 500 metrin juoksuun karsiutuen alkuerissä. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän karsiutui 1 500 metrin välierissä. Vuonna 1994 hän sijoittui IAAF:n GP-finaalissa 1 500 metrillä kymmenenneksi. Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995 hän voitti MM-kultaa 1 500 metrillä ajalla 4.12,61. Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa 1997 hän voitti samalla matkalla hopeaa ajalla 4.04,63.
1998 Jacobs sijoittui yleisurheilun maailmancupissa Johannesburgissa 3 000 metrin juoksussa kolmanneksi ja 5 000 metrin juoksussa toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 8.39,14 ja hopeaa Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä ajalla 4.00,35. Vuonna 2000 hän juoksi Pohjois-Amerikan ennätyksen 5 000 metrillä ajallaan 14.45,35. 2001 hän oli Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä kahdestoista. Seuraavana vuonna hän juoksi neljänneksi maailmancupissa 1 500 metrillä.
Jacobs voitti urallaan 24 Yhdysvaltojen mestaruutta. Hän voitti 800 metrin juoksun mestaruuden 2001, 1 500 metrillä vuosina 1987, 1989, 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2002 sekä 5 000 metrillä vuosina 1998, 1999 ja 2000. Sisäradoilla hän voitti USA:n mestaruuden 1 500 metrillä 2003, maililla 1995, 2000 ja 2002 sekä 3 000 metrillä 1999, 2001 ja 2003. Lisäksi hän voitti maansa maastojuoksumestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2003 hänestä tuli 39-vuotiaana ensimmäinen nainen, joka juoksi sisäradoilla 1 500 metriä alle neljän minuutin, kun hän juoksi 2. helmikuuta Bostonissa ajan 3.59,98. Samana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrillä Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 4.01,67, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa loppukilpailusta. Vuonna 2004 uutisoitiin, että Jacobs oli antanut kesällä 2003 tetrahydrogestrinonia sisältäneen doping-näytteen. Hän sai kärystä neljän vuoden kilpailukiellon.
Veronan tuomiokirkko
Veronan tuomiokirkko Santa Maria Matricolare on suuri, kolmilaivainen basilika, jolla on takanaan pitkä rakennushistoria. Nykyinen rakennus on romaaniselta ja goottilaiselta kaudelta. Myös kellotorni on aloitettu romaanisella ajalla, sen keskiosa on renessanssiajalta ja huippu valmistunut vasta 1927.
Tuomiokirkon sakraalialue käsittää monia historiallisia kerrostumia aina 300-luvulta lähtien. Ensimmäinen kirkkorakennus tällä alueella (Kirkko A) oli rakennettu jo 300-luvun alkupuolella. Tätä kirkkoa uudistettiin Piispa S. Zenon aikana (n. 362 – 372). Tästä vaiheesta on säilynyt jäännöksiä myöhemmin rakennetun Sant'Elenan alla. Kirkko A korvattiin 400-luvulla suuremmalla basilikalla (Kirkko B), josta on säilynyt mm. osa mosaiikkipermantoa ja yksi pylväs. Kirkko oli käytössä langobardiajan loppuun asti ja tuhoutui todennäköisesti tulipalossa 700- ja 800-lukujen vaihteen tienoilla. Karolingit uudistivat tuomiokirkon rakennuskokonaisuuden vastaamaan omaa liturgista ja kirkollista käytäntöään. 800-luvun alkupuolella valmistui uusi, entistä suurempi katedraali "Santa Maria Matricolare". Varhaiskristillisten kirkkojen jäännösten päälle rakennettiin samalla pieni kirkko "Santi Giorgio e Zeno", josta alettiin käyttää kansanomaista nimitystä Sant'Elena. Se toimi kapitulin kaniikkien kirkkona; kaniikit eivät olleet Veronan piispan, vaan Aquileian patriarkan alaisia. S. Elena on restauroitu 1960 – 1970 ja sen yhteydessä on nähtävissä vanhimpien kirkkorakennusten jäännöksiä.
Karolinkiajan tuomiokirkko tuhoutui tai vaurioitui pahoin vuoden 1117 maanjäristyksessä. Sen jälkeen alettiin rakentaa uutta, romaanista tuomiokirkkoa, joka vihittiin 1187. Länsifasadin portaali kaksikerroksisine baldakiinikatoksineen on kuuluisan kuvanveistäjä-arkkitehdin Nicolòn käsialaa. Kirkkoa korotettiin ja uudistettiin 1444 – 1513, jolloin se sai nykyisen pääasiassa goottilaistyylisen asunsa. Romaanisesta rakennuksesta säilyivät lähinnä vain muurit, Nicolòn suunnittelemat pääfasadin osat ja itäpäädyn yksinkertaisen jalomuotoinen absidi.
Kirkon nykyinen goottilaistyylinen interiööri kimppupilareineen ja suippokaarimuotoineen on peräisin 1400-luvun uudistuksesta. Renessanssikaudella, 1530-luvulla siihen lisättiin puolipyöreä kuoriaitaus, jonka suunnitteli Michele Sanmicheli. Kuorin freskot toteutettiin Giulio Romanon luonnosten mukaan. Kirkkoon on haudattu paavi Lucius III, joka kuoli Veronassa 25. marraskuuta 1185.
Paitsi S. Elenaa, tuomiokirkon rakennuskokonaisuuteen liittyvät kaniikkien asuinsiivet ja ristikäytävä sekä romaaninen kastekirkko "San Giovanni in Fonte". Kastekirkon suuri, punaisesta marmorista veistetty kahdeksankulmainen kasteallas veistoskoristeluineen on todennäköisesti kuvanveistäjä-arkkitehti Brioloton ja hänen koulukuntansa työtä ja valmistunut vuoden 1200 tienoilla. Tuomiokirkon vieressä on venetsialaistyylinen piispanpalatsi.
Auran I hallitus
Auran I hallitus oli Suomen tasavallan 52. hallitus. Se oli virkamieshallitus. Hallitus toimi 63 hallituspäivää 14. toukokuuta 1970 - 15. heinäkuuta 1970.
Niin kutsutut kansanrintamapuolueet olivat kärsineet ankarat tappiot maaliskuun 1970 eduskuntavaaleissa ja vaalivoittajiksi olivat nousseet oppositiopuolueet, nimenomaan ne puolueet, jotka eivät olleet olleet mukana Urho Kekkosen vaaliliitossa vuoden 1968 presidentinvaalissa. Parlamentarismin periaatteet vaativat, että vaalivoittajalle oli annettava mahdollisuus yrittää uuden hallituksen muodostamista, mutta tilanne oli tältä osin varsin vaikea, koska vaalivoittajilla Kokoomuksella ja Suomen Maaseudun Puolueella oli yhteensä vain runsas neljännes eduskuntapaikoista eli vain hieman enemmän kuin suurimpana puolueena edelleen säilyneellä SDP:lla yksinään. Kokoomuksen hallitustunnustelija, puolueen puheenjohtaja Juha Rihtniemi ei saanut kokoon enemmistöhallitusta eikä presidentti Urho Kekkonen puolestaan suostunut porvarilliseen vähemmistöhallitukseen "ulkopoliittisten syiden" vuoksi. Hallitusneuvottelujen päätyttyä tuloksettomina Kekkonen nimitti Postipankin pääjohtajan Teuvo Auran johtaman virkamieshallituksen, jossa oli sosialidemokraattis-keskustalaista väriä.
Teuvo Auran ensimmäistä ja toista hallitusta kutsutaan yhteisellä lempinimellä "vapaapalokunnat".
Ihmissusi (Arda)
Ihmissudet ovat fiktiivisiä olentoja J. R. R. Tolkienin Keski-Maassa.
Ihmissudet ovat Mustan Ruhtinaan Morgothin palvelijoita. Ensimmäisellä ajalla Sauron toimi isäntänsä Morgothin ihmissusien päällikkönä. Ihmissudet olivat susia, joihin Sauron vangitsi pahoja henkiä. Keski-Maan Kolmannella Ajalla niitä ei enää näkynyt.
On ehdotettu, että kolmannella ajalla vaikuttaneet älykkäät ja suurikokoiset sudet, Hukat, olisivat sukua muinaisille ihmissusille.
Wat Arun
Wat Arun (, "Aamunkoiton temppeli") on buddhalainen temppeli (wat), joka sijaitsee Bangkok Yain kaupunginosassa Bangkokissa Chao Phraya -joen läntisellä rannalla. Temppelin nimi täydellisenä kuuluu "Wat Arunratchawararam Ratchaworamahavihara" (วัดอรุณราชวรารามราชวรมหาวิหาร). Wat Arun on Bangkokin kuuluisin nähtävyys ja kaupungin tunnus.
Wat Arunin keskeisin tunnuspiirre on sen taivaisiin kohoava torni eli prang. Jyrkät portaat vievät ylemmäs kahdelle näköalatasanteelle. Prang on 67 metriä korkea. Keskusprangia ympäröi vielä neljä pienempää satelliittia. Tornien pinta on verhoiltu merisimpukan kuorilla ja rikkinäisillä posliininpalasilla, jotka olivat tulleet Bangkokiin kiinalaisten laivojen painolastina. Prangien juurella on muinaisten kiinalaisten sotilaiden ja eläinhahmojen patsaita. Toisella tasanteella on neljä hindujumaluuksiin kuuluvan Indran patsasta, jotka ratsastavat Erawanilla.
Joen rannassa on kuusi paviljonkia (sala), jotka ovat kiinalaista tyyliä. Rakennelmat ovat vihreätä graniittia ja ne toimivat venelaitureina. Aivan prangien läheisyydessä on temppelikompleksin pääkappeli eli "ubosot", jossa uskonnolliset menot toimitetaan. Rakennuksessa on Niramitr Buddhan kuva, jonka suunnitteli yleisen käsityksen mukaan kuningas Rama II. Hallin pääsisäänkäynnin kruunaa korkea kattorakennelma, joka on koristeltu värillisellä keramiikalla ja stukkolla. Rakennuksen edustalla on kaksi demonia, jotka toimivat temppelivartijoina.
Temppeli rakennettiin jo Bangkokia edeltävän Ayutthayan valtakunnan aikana joskus 1700-luvun alussa, ja sen nimi oli alun perin "Wat Makok" (oliivien temppeli). Kun Thonburista tuli pääkaupunki, kuningas Taksin muutti temppelin nimen "Wat Chaengiksi".
Temppeli toimi jonkin aikaa sittemmin Wat Phra Kaeoon vuonna 1784 siirretyn Smaragdibuddhan säilytyspaikkana.
Rama II muutti pyhätön nimen muotoon "Wat Arunratchatharam". Hän myös korjautti temppelin ja korotti sen keskusprangia. Kuningas Rama III viimeisteli työn. Rama IV antoi temppelille sen nykyisen nimen "Wat Arunratchawararam".
Keskusprangi symboloi Meruvuorta, joka kuuluu intialaiseen uskonnolliseen käsitteistöön. Sivuprangit on omistettu tuulen jumalalle "Phra Phaille".
Sisäänkäynnin luona olevat demonit tai paholaisen kuvat kuuluvat Ramajana-eepokseen. Valkea patsas on nimeltään "Sahassateja", ja vihreä tunnetaan taasen nimellä "Tasakanth".
Koska Wat Arun sijaitsee joen rannalla, on lautta luonnollisesti paras keino päästä sinne. Tha Tian () -laiturista lähellä Wat Phota (lepäävän Buddhan temppeli) on yhdyslautta Bangkokin puolelta Wat Arunin laituriin. Ylitys maksaa 4 bahtia. Turisteilta peritään 50 bahtin sisäänpääsymaksu temppelialueelle.
Lentomatka
Lentomatka tai toimintamatka ilmoittaa lentokoneiden ja helikoptereiden suorituskykyarvojen yhteydessä pisimmän yhtämittaisen matkan, jonka ilma-alus voi lentää. Pisin matka määräytyy yleensä aluksen polttoaineenkulutuksen ja aluksen kuljettaman lastin painon perusteella.
Siirtolentomatka () tarkoittaa yleensä matkaa, jonka alus voi lentää täydellä polttoainemäärällä ja ilman lastia.
Kantomatka (joskus kantama) tarkoittaa yleensä ohjuksen suurinta lentomatkaa.
Auran II hallitus
Auran II hallitus oli Suomen tasavallan 54. hallitus. Se oli virkamieshallitus. Hallitus toimi 118 hallituspäivää 29. lokakuuta 1971 – 23. helmikuuta 1972. Hallitus oli toiminnassa 1972 vaaleihin asti.
Heinäkuusta 1970 lähtien istunut Karjalaisen hallitus jätti eronpyyntönsä lokakuussa 1971, koska päähallituspuolueet Keskusta ja SDP eivät päässeet yksimielisyyteen maataloustulosta. Tämän vuoksi presidentti Urho Kekkonen hajotti eduskunnan, määräsi pidettäviksi uudet vaalit ja nimitti Helsingin kaupunginjohtajan Teuvo Auran johtaman virkamieshallituksen, jossa oli poliittista väriä samaan tapaan kuin Auran edellisessäkin, toukokuusta heinäkuuhun 1970 toimineessa hallituksessa. Auran ensimmäistä ja toista hallitusta on kutsuttu Suomen poliittisessa historiassa "vapaapalokunniksi".