hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vivien Leigh
Vivien Leigh (oikealta nimeltään Vivian Mary Hartley; 5. marraskuuta 1913 Darjeeling, Intia – 7. heinäkuuta 1967 Lontoo, Iso-Britannia) oli Oscar-palkittu englantilainen näyttelijä. Hän loi menestyksekkään uran niin teatterissa kuin elokuvissakin.
Leigh opiskeli Englannissa, Ranskassa, Italiassa ja Saksassa. Hän aloitti uransa teatterissa 1930-luvun alkupuolella. Old Vic -teatterissa hän pääsi näyttelemään Shakespearea vastanäyttelijänään Laurence Olivier. Olivier ja Leigh näyttelivät yhdessä myös englantilaisissa elokuvissa, ja heidän välilleen syntyi suhde, vaikka kumpikin oli tahollaan naimisissa.
Vuonna 1938 Leigh meni Olivierin perässä Yhdysvaltoihin ja tapasi siellä "Tuulen viemää" -elokuvan tekijät. Elokuvalle ei ollut löytynyt naistähteä, ja kohtalaisen tuntematon Vivien Leigh sai pääosan "Scarlett O'Harana", koska hän muistutti niin paljon romaanin kuvaamaa Scarlettia. Hän sai roolin, vaikka siihen oltiin povattu muun muassa Norma Sheareria, Bette Davisia, Jean Arthuria, Katharine Hepburnia ja Barbara Stanwyckia. "Tuulen viemää" valmistui vuonna 1939, ja siitä tuli yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä elokuvia. Leigh'stä tuli näin maailmankuulu elokuvatähti, ja hän sai roolista ensimmäisen Oscar-palkintonsa.
Leigh jatkoi kuitenkin uraansa teatterissa menestyksestä huolimatta, ja vuonna 1949 Lontoossa hän loisti "Blanche DuBois'n" roolissa Tennessee Williamsin näytelmässä "Viettelyksen vaunu". Hän sai pääroolin myös "Viettelyksen vaunun" elokuvaversiossa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Marlon Brando, ja tämä elokuva toi hänelle toisen Oscarin.
Leigh teki tämän jälkeen vain kolme elokuvaa, joista vuonna 1961 valmistuneessa "Mrs. Stonen Rooman kevät" hänellä oli vastanäyttelijänä Warren Beatty. American Film Institute on valinnut hänet vuosisadan 25 tärkeimmän naisnäyttelijän joukkoon. Hän on saanut urastaan myös tähden Hollywood Walk of Famelle.
Vivien Leigh meni naimisiin vuonna 1932 Herbert Leigh Holmanin kanssa, ja heidän tyttärensä Suzanne syntyi vuonna 1933. Vivien käytti koko uransa ajan ammattiasioissa sukunimenään ensimmäisen aviomiehensä keskimmäistä nimeä Leigh. 1930-luvun alussa Vivien tapasi myös Laurence Olivierin, johon hän rakastui intohimoisesti. Teatteri- ja elokuvalegenda Laurence Olivierista ja Leigh'stä tuli rakastavaiset, vaikka kummatkin olivat tahollaan naimisissa.
Vuonna 1940 Leigh ja Olivier menivät naimisiin. Vähän aikaa sen jälkeen Leigh'n mielenterveys alkoi kuitenkin horjua hänen sairastuttuaan maanis-depressiivisyyteen, josta hän kärsi loppuelämänsä ajan. Vuonna 1960 hän ja Laurence Olivier erosivat. Vivien Leigh kuoli 53-vuotiaana tuberkuloosiin.
Laurence Olivier
Sir Laurence Kerr Olivier (22. toukokuuta 1907 Dorking, Surrey – 11. heinäkuuta 1989 Steyning, West Sussex) oli englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä ja ohjaaja.
Olivier syntyi kolmilapsiseen perheeseen ja hänen äitinsä kuoli vielä hänen ollessaan lapsi. Jo koulussa hänen näyttelijänkykynsä huomattiin koulun näytelmissä. Hänen isänsä rohkaisi häntä menemään teatterikouluun. Olivierista tulikin kuuluisa etenkin Shakespeare-tulkintojensa ansiosta. Häntä pidetään eräänä kaikkien aikojen parhaista Shakespearen tulkitsijoista ja hän oli Royal Shakespeare Companyn jäsen.
Elokuva "Humiseva harju" (1939) teki Olivierista maailmankuulun tähden. Vuonna 1949 hän sai sekä näyttelijän että tuottajan Oscarin elokuvasta "Hamlet", ja kaksi kunnia-Oscaria vuosina 1947 ja 1979. Suomessa Olivier sai miespääosastaan elokuvassa "Richard III" ulkomaisen Jussi-palkinnon vuonna 1957.
Olivier esiintyi kuolemaansa saakka elokuvissa cameorooleissa pitääkseen yllä sitä mieluisaksi kehittynyttä loisteliasta elintasoa, johon hän varsinaisen tähteytensä vuosina ehti tottua.
Vuonna 1930 Olivier meni naimisiin näyttelijä Jill Esmondin kanssa, mutta aloitti suhteen näyttelijä Vivien Leighin kanssa Esmondin odottaessa heidän lastaan. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1940 ja Olivier meni naimisiin Leighin kanssa jo saman vuoden aikana. Hänen intohimoinen ja myrskyinen avioliittonsa Vivien Leighin kanssa päättyi eroon vuonna 1960, ja seuraavana vuonna hän meni naimisiin näyttelijä Joan Plowrightin kanssa. Kolmas avioliitto kesti hänen kuolemaansa asti, ja pariskunta sai kolme lasta. Olivier on kirjoittanut omaelämäkerran "Näyttelijän tunnustuksia".
OIRT
OIRT ("Organisation Internationale de Radiodiffusion et de Télévision") oli 1926 perustettu kansainvälinen radio- ja televisioliitto, jonka tehtävänä oli koordinoida yhteistyötä eri maiden radioyhtiöiden välillä. Neuvostoliitto ja sen liittolaiset jäivät OIRT:hen, kun taas Yhdysvaltain liittolaiset ja puolueettomat maat perustivat 12. helmikuuta 1950 Torquayssa Britanniassa Euroopan yleisradiounionin (EBU).
Suomi molemminsuuntaista puolueettomuuttaan korostavana jäi sekä OIRT:hen että osallistui perustettuun EBU:hun. Muut jäsenet olivat Bulgaria, Tšekkoslovakia, Saksan demokraattinen tasavalta, Unkari, Puola, Romania ja Neuvostoliitto. Vuosina 1977–1980 OIRT järjesti vastapainona Eurovision laulukilpailuille vuosittain Intervision laulukilpailun Puolan Sopotissa. Vuonna 1993 OIRT yhdistyi EBU:hun.
Live 8
Live 8 oli sarja konsertteja, jotka pidettiin G8-maissa heinäkuussa 2005. Ne edelsivät G8-maiden Skotlannissa heinäkuussa 2005 pidettyä huippukokousta. Konsertit pidettiin samoihin aikoihin kun oli kulunut 20 vuotta Live Aid -tapahtumasta. Live 8:n pääorganisaattorina toimi kuten Live Aidissakin Bob Geldof.
2. heinäkuuta 2005 pidettiin konsertit Lontoossa, Versailles'ssa lähellä Pariisia, Berliinissä, Roomassa, Philadelphiassa, Barriessa lähellä Torontoa, Tokiossa, Johannesburgissa sekä Cornwallissa. Neljä päivää myöhemmin 6. heinäkuuta Skotlannissa oli viimeinen konsertti: "Edinburgh 50,000 - The Final Push".
Konsertit lähetettiin yli 140 TV-kanavan ja noin 400 radioaseman kautta ympäri maailman. Järjestäjien mukaan noin 85 prosentilla maailman väestöstä oli mahdollisuus seurata tapahtumaa. Konserttien tarkoitus oli painostaa päättäjiä armahtamaan kehitysmaiden velkataakat, lisäämään kehitysapua ja tukea tasa-arvoisempaa maailmankauppaa köyhien maiden kesken.
Live 8-konserteista on tehty virallinen DVD-taltiointi jonka julkaisijana toimii EMI. DVD julkaistiin 7. marraskuuta 2005.
Tabiteuea
Tabiteuea on yhteisnimitys kahdelle Tyynellämerellä Gilbertsaarilla sijaitsevalle saarelle, Pohjois- ja Etelä-Tabiteuealle. Molemmat kuuluvat Kiribatille ja sijaitsevat Tarawasta etelään. Pohjois-Tabiteuean pinta-ala on 26 neliökilometriä ja asukasluku oli noin 3 955 vuonna 2015. Etelä-Tabiteuean pinta-ala on 12 neliökilometriä ja asukasluku oli 1 306 vuonna 2015. Sana "Tabiteuea" on kiribatin kieltä ja tarkoittaa "maata, jossa ei ole päällikköjä".
RYL
RYL eli rakennustöiden yleiset laatuvaatimukset on sarja julkaisuja, joissa määritetään Suomessa toteutettavia kriteerejä rakennustarvikkeille, rakennustyölle ja valmiille rakennusosalle. RYL:n kustantaa Rakennustieto Oy. Julkaisut on eroteltu tuoteosan mukaisesti: MaaRYL, RunkoRYL, SisäRYL, MaalausRYL ja InfraRYL. Nykyiset versiot ovat ovat MaaRYL 2010, RunkoRYL 2010, MaalausRYL 2012, SisäRYL 2013, TalotekniikkaRYL 2002, KiinteistöRYL 2009 ja InfraRYL 2006/2010.
RYL:n laadinnassa ovat olleet mukana rakennusalan keskeiset toimijaosapuolet. RYL ei ole virallinen määräys, mutta rakennuttajan ja urakoitsijan välisissä sopimuksissa RYL on yleisesti sovittu sitovaksi laatumäärittelyksi. Kun suunnitelmissa viitataan RYLlin, ei kaikkia yksityiskohtia tarvitse esittää suunnitelmissa. Myös rakennustyön tapa ja lopputuloksen laatu saadaan standardoitua eri työkohteissa. RYLlin määräykset määrittävät myös niin sanotun "hyvän rakennustavan" minimin.
Juridisesti RYL:n yläpuolelle sijoittuvat lait, asetukset ja viranomaismääräykset, esimerkiksi "Suomen Rakentamismääräyskokoelman RakMk" määräykset. Myös varsinaiset suunnitelmat nousevat RYL:n yläpuolelle; mikäli jokin asia on esitetty molemmissa, noudatetaan pääsääntöisesti suunnitelmia, vaikka RYLlistä löytyisikin määritys ko. asialle.
Oleellista RYL-järjestelmässä on rakennusalalle yhteisesti sovittu "nimikkeistö", jonka avulla rakennushanke voidaan osittaa.
Irene Dukaina
Irene Dukaina (, 1066 – 19. helmikuuta 1123) oli Bysantin keisarinna ja Aleksios I Komnenoksen vaimo.
Irene kuului mahtavaan Dukasten sukuun, jonka riveistä olivat tulleet keisarit Konstantinos X Dukas ja Mikael VII Dukas. Irenen ja Aleksioksen välit eivät koskaan olleet lämpimät, vaikka pari saikin seitsemän lasta.
Kun Aleksios kaappasi vallan vuonna 1081, hän muutti keisarilliseen palatsiin asumaan äitinsä, Anna Dalassenan ja Mikael VII:n lesken Marian kanssa. Luultavasti Aleksios suunnitteli menevänsä naimisiin leskikeisarinnan kanssa. Irene sai asua palatsin alakerrassa. Vanhan tavan mukaan Irene olisi pitänyt kruunata keisarinnaksi samaan aikaan kun Aleksios kruunattiin keisariksi, mutta näin ei käynyt. Lopulta Irene kruunattiin viikko Aleksioksen jälkeen, kun kansa ja kaupungin patriarkka olivat painostaneet tätä.
Parin ensimmäinen lapsi Anna syntyi pian sen jälkeen, kun Aleksios oli palannut taistelemasta Robert Guiscardia vastaan vuonna 1083. Annasta suunniteltiin heti alkuunsa Mikael VII:n pojan Konstantinoksen vaimoa. Mutta kun Irene sai Johanneksen vuonna 1087, Aleksios päätti tehdä tästä kruununperillisen ja syrjäyttää Konstantinoksen.
Kun Aleksios oli kuolemaisillaan vuonna 1118, Irene olisi halunnut, että Annan miehestä Nikeforos Bryennioksesta olisi tullut uusi keisari hänen poikansa Johanneksen sijaan. Aleksios kuitenkin suosi Johannesta ja sai tämän ottamaan vallan omiin käsiinsä. Anna ja Irene yrittivät syrjäyttää Johanneksen, mutta yritys epäonnistui. Irene vetäytyi itse rakennuttamaansa luostariin, jossa hän myös kuoli.
Anna Komnena kirjoitti myöhemmin isänsä elämäkerran, jossa hän myös kuvailee äitiään. Irene oli erittäin lukenut ihminen ja erityisen kiinnostunut uskonnosta. Hän lahjoitti suuria summia luostareille ja Anna mainitsee myös, että hän oli erittäin antelias myös tavallisia ihmisiä kohtaan.
Irene ja Aleksios saivat seitsemän lasta:
Nuorisokulttuuri
Nuorisokulttuuri on teinien tai laajemmin nuorten alakulttuuri, joka koostuu nuorten tulkinnasta nykymaailmasta ja siitä pohjautuvasta käyttäytymis- ja pukeutumistavoista, se on myös nuorien reaktio sille mitä senhetkinen elämänympäristö on, ja se mitä nuorilta vaaditaan ja odotetaan aikuisena. Se on yhteiskunnallinen ilmiö, joka on saanut alkunsa Yhdysvalloissa 1950-luvun alkupuolella, leviten hiljan myöhemmin myös muihin läntisiin teollisuusmaihin. Eräät kulttuurin piirteet vetoavat työläisnuorisoon kun taas jotkut keski- ja yläluokan nuorisoon. Kaupallistamisella on myös erittäin merkittävä osa nuorisokulttuurissa, sillä mm. tavarat ja vaatteet toimivat nuorison tyylien rakentajina, jolloin voidaan puhua pikemminkin nuorisomuodista tai nuorisomainonnasta.
Suomessa nuoriso omaksuu nopeasti kansainvälisiä tyylejä ja muoteja.
Muun muassa sosiologit tutkivat alakulttuurien ja nuorisoliikkeiden syntyä, laajenemista sekä sammumisen kiertokulkua.
Lama (uskonto)
Lama on tiibetinbuddhalainen opettaja (vastaava kuin sanskriitin "guru").
Lama on keskeisessä asemassa tiibetinbuddhalaisuudessa. (Tämän takia tiibetinbuddhalaisuutta joskus virheellisesti nimitetään lamalaisuudeksi). Tiibetinbuddhalaiset turvautuvat kolmen jalokiven (Buddha, Dharma, Sangha) ohella myös lamaan, jota pidetään kolmen jalokiven elävänä edustajana. Opettajan oletetaan toimivan aina oppilaidensa parhaaksi, ja oppilaan on noudatettava laman antamia ohjeita tarkasti.
Tunnetuimpia lamoja ovat Gelug-linjan dalai-lama ja panchen-lama sekä
Karma-kagyü-linjan Karmapa ja Shamarpa.
Useimmat lamat ovat munkkeja tai nunnia, kagyü, sakya ja nyingma-koulukunnissa Lama-nimitystä voidaan käyttää myös maallikoista, yleensä edistyneistä tantrisista harjoittajista.
Roussel de Bailleul
Roussel de Bailleul (myös "Roussel Phrangopolos" tai "Baieul") (kuoli vuonna 1077 tai 1078) oli normandialainen seikkailija ja palkkasotilas, joka perusti vuoden 1071 tienoilla lyhytikäisen ruhtinaskunnan Vähään-Aasiaan.
Roussel de Bailleul aloitti uransa palkkasotilaana Sisiliassa, mutta siirtyi myöhemmin taistelemaan Bysantin valtakunnan palveluksessa. Hän johti ulkomaalaisia palkkasotilaita kohtalokkaassa Manzikertin taistelussa vuonna 1071. Taistelun jälkeen Roussel kapinoi keisaria vastaan ja yritti perustaa oman ruhtinaskuntansa. Roussel taisteli kolmentuhannen miehen voimin turkkilaisia ja bysanttilaisia vastaan. Vuoteen 1073 mennessä hän oli vallannut Galatian.
Lopulta keisari lähetti nuoren kenraalin Aleksios Komenoksen kukistamaan Rousselin. Aleksios sai tämän vangittua ja kuljetettua keisarin luokse. Anna Komnena käyttää isänsä Aleksioksen elämäkerrassa Rousselista nimeä "Ursel". Hän kuoli luultavasti keisari Nikeforos III Botaniateksen myrkyttämänä.
Damageplan
Damageplan oli Panteran rumpalin Vinnie Paulin ja kitaristin "Dimebag" Darrell Abbottin perustama post-thrash/groove metal -yhtye. Muut jäsenet olivat Rob Halfordin yhtyeessä kitaraa soittanut Patrick Lachman ja basisti Bob Zilla. Yhtye sekoitti musiikissaan Panteraa ja Halfordia ottaen myös vaikutteita muilta yhtyeiltä kuten Slipknot ja Alice in Chains. Esikoisalbumi "New Found Power" julkaistiin Yhdysvalloissa 10. helmikuuta 2004.
Dimebag Darrell, turvamies ja kaksi yleisön jäsentä saivat surmansa 8. joulukuuta 2004, kun Abbottia Panteran hajoamisesta syyttänyt mielenterveysongelmainen fani Nathan Gale avasi tulen kesken Damageplanin konsertin Ohiossa. Darrell Abbott oli 38-vuotias.
Rumpali Vinnie Paul kuoli sydänkohtaukseen 54-vuotiaana kesäkuussa 2018.
Tietokonetaide
Tietokonetaiteessa eli digitaalitaiteessa on joko tekemisen apuvälineenä tai sen esittämisessä tietokoneella, siihen liittyvillä lisälaitteilla, ohjelmilla tai näiden kokonaisuuksilla eli järjestelmillä keskeinen osa. Suurin osa tietokonetaiteesta kytkeytyy perinteisempiin taiteenaloihin kuten animaatioon, typografiaan, kuvataiteisiin ja musiikkiin, mutta tietokoneilla on luotu myös vuorovaikutuksellista eli interaktiivista ja ohjelmien avulla syntyvää taidetta.
Tietokoneistuminen on aiheuttanut digitaalitaiteen ja monien perinteisten taiteiden tekemisen välisen rajan hämärtymisen. Tietokoneesta on tullut yksi väline muiden joukkoon.
Mainonta ja graafinen suunnittelu ovat käyttäneet tietokoneen avulla valmistettavia ja muokattavia kuvia hyväkseen varsinkin siitä asti, kun kuvalliset käyttöliittymät yleistyivät ja näyttötekniikka parani 1990-luvulla. Graafiset ohjelmat mahdollistavat nykyisin erilaisten maalausten ja piirustusten tekemisen piirustuslaudan avulla. Tällaisia ohjelmia ovat muun muassa Adobe Illustrator ja Adobe Freehand. Myös valokuvien muokkaukseen on tarjolla lukuisia tietokoneohjelmia, joista tunnetuin on Adobe Photoshop. Kuvien käsittelystä ollaan siirtymässä myös kuvan tekemiseen, jota varten on erilaisia kuvanteko-ohjelmia, esimerkiksi Corel Painter.
Graafisessa suunnittelussa käytettävä tietokone on perinteisesti Apple Macintosh, mutta myös  PC:täkin käytetään.
Kagyu
Kagyu on yksi neljästä tiibetiläisen buddhalaisuuden (vajrayana) koulukunnasta. Se tunnetaan myös "suullisena välityslinjana" ja "tahrattoman harjoituksen linjana".
Kagyu-koulukunnan alkulähteinä pidetään intialaisten mystikkojen Tilopan (988–1089) ja Naropan (1016–1100) opetuksia. Heidän linjansa välitti Tiibetiin suuri kääntäjä Marpa (1012–1097). Hän otti haltuunsa mahamudra ("suuren sinetin") välityslinjan Naropalta. Lisäksi hän opiskeli intialaisten mestarien Maitripan ja Kukuripan alaisena. Kolmantena matkanaan Intiaan hän tapasi Atiśan (982–1054) ja opiskeli Kadampa-mestarien opetuksia (sekä Kagyu- että Gelug-koulukuntien juuret löytyvät aikaisemmasta Kadampa-koulukunnasta). Marpa vietti 17 vuotta Intiassa ja hänet tunnetaan yhtenä suurista toisen käännöskauden kääntäjistä. Marpan ensisijainen oppilas oli Milarepa (1052–1135), eräs Tibetin suurista uskonnollisista runoilijoista ja meditoijista. Milarepan lukuisten oppilaiden joukossa oli Gampopa, suuri oppinut, joka voidaan tunnustaa Kagyu-koulukunnan todelliseksi perustajaksi erillisenä muista tiibetinbuddhalaisuuden koulukunnista. Milarepan oppilaana oli myös Rechung Dorje Drakpa, joka tunnetaan myös Rechungpana. Gampopan opetuksia seuraten kehittyivät niin sanotut "Neljä suurta" koulukuntaa ja Gampopan oppilaasta Phagmogrupasta "Kahdeksan pientä" Kagyu-linjaa.
Koulukuntien järjestäminen neljään suureen ja kahdeksaan pieneen on perinteinen tapa, muttei aina käytännöllinen, kun yrittää ymmärtää niiden historiaa tai vaikutuksia. Esimerkiksi aivan ensimmäinen Kagyu koulukunta, Shangpa Kaguy, edeltää Gampopaa ja on siten tämän luokittelun ulkopuolella. Toinen koulukunta on Rechung Kagyu, jonka perusti Rechung Dorje Drakpa.
Ainoat koulukunnat, joilla on minkäänlaista merkitystä nykyään ovat: Karma Kagyu, Drukpa, Drigung ja Taklung -koulukunnat.
Kagyun keskeinen opetus on Mahamudra, "Suuri sinetti", niin kuin Gampopa valaisi aihetta lukuisissa kirjoituksissaan. Opinkappale keskittyy neljään ensisijaiseen meditaatioharjoituksen tasoon(Mahamudran neljä joogaa):
Näiden neljän tason kehityksen avulla sanotaan harjoittajan saavuttavan Mahamudran täydellisen oivalluksen. Tärkeitä harjoituksia kaikissa kagyu koulukunnissa ovat tantriset chakrasamvaran ja vajravarahin harjoitukset.
Tulku
Tulku on tietoisesti jälleensyntynyt buddhalainen opettaja. Tulku on valaistunut ja jälleensyntyy tähän maailmaan auttaakseen muita saavuttamaan valaistumisen. Tulkuja esiintyy tiibetinbuddhalaisissa perinteissä.
Ensimmäinen tulku oli Karmapa, joka on tähän mennessä ehtinyt 17. jälleensyntymään. Tunnetuin tulku on 14. Dalai-lama. On arvioitu, että maailmassa olisi muutamia satoja tunnistettuja tulkuja.
Tulkujen tunnistamisessa käytetään erilaisia ennusmerkkejä. Usein edellinen (tai jokin varhaisempi) jälleensyntymä jättää jälkeensä kirjeen tai runon, jossa hän antaa ohjeet seuraajan etsimiseen. Jotkut tulkut ilmoittavat henkilöllisyytensä hyvin nuorina tai tunnistavat edellisen jälleensyntymän oppilaita, opettajia, palvelijoita tai niille kuuluneita esineitä.
Valinor
Valinor on valtakunta Amanin mantereella J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Valinor tarkoittaa "valar"in maita ja siellä asuvat Amanin "valar", minne he siirtyivät Almarenin saarelta Melkorin tuhottua sen. Sen pääkaupunki oli Valimar, missä "valar" ja "vanyar" asuivat. Kaksi muuta kaupunkia olivat Alqualondë ja Tirion joissa asuivat kunnioitetut "teleri" ja "noldor" haltiat. Siihen kuului myös saari, Tol Eressëa, itärannan tuntumassa. Se tunnettiin myös nimellä Kuolemattomat Maat, minne vain kuolemattomat sielut saivat matkata, paria poikkeusta lukuun ottamatta. Sinne saapuivat Valtasormuksen viejät, Frodo Reppuli ja Bilbo Reppuli, ja myöhemmin Sam sekä Legolas ystävänsä Gimlin kanssa.
Jokaisella "vala"lla oli saarella oma osansa, jota he olivat itse muokanneet. Yavanna, luonnon "vala", kasvatti kasveja saaren eteläpäässä. Oromë, metsästyksen "vala", asui Oromen metsissä saaren koillisosassa. Metsässä oli monia olentoja, joita Orome metsästi. Nienna, surun "vala", asui saaren länsiosassa, ja perusti sinne Niennan Huoneen, ja vietti päivänsä itkien. Etelässä Niennan Huoneesta sijaitsi Mandosin Huone. Mandos, Niennan veli, oli kuoleman "vala". Kaikki henget menivät kuoltuaan Mandosin Huoneeseen, olivat he sitten kuolevaisia tai kuolemattomia. Mandosin Huoneessa asui hänen vaimonsa Vairë.
Idässä Mandosin huoneesta sijaitsi Esten Saari, mikä sijaitsi Lorrellinin järven keskellä, minkä lähellä oli Lórienin Puutarha, joka muistutti Lóthlorienin metsää Keski-Maassa, koska sen oli luonut sama "vala", Irmo, unien "vala". Estë ja Lórien olivat aviopari ja asuivat lähellä toisiaan. Pohjoisessa sijaitsi Aulën Kartano, Aulën joka oli Yavannan aviomies. Koillisessa sijaitsi Manwën ja Vardan Kartano, ja he olivat kaksi voimakkainta "vala"a, ja olivat myös naimisissa. Lännessä olivat Valinorin Puut, Telperion ja Laurelin. Koko Valinorin saarta ympäröivät Pelori-vuoret. Valinorista lähti joitakin haltioita takaisin Keski-Maahan kuten Galadriel. Ne jotka lähtivät kiellettiin palaamasta Valinoriin, mutta kun Keski-Maa alkoi häilyä, "valar" päättivät armosta antaa näiden palata.
Urea
Urea on orgaaninen yhdiste, joka on puhtaana valkoista ja kiteistä vesiliukoista ainetta, jolla on ammoniakin haju. Ureasta käytetään myös nimitystä karbamidi tai karbonyylidiamidi. Urean CAS-numero on 57-13-6. Ureaa käytetään muun muassa lannoitteiden valmistuksessa, muovin raaka-aineena, katalyyttina dieselmoottoreiden typpioksidien poistossa ja kosmetiikassa.
Urea on nisäkkäiden ja sammakkoeläinten normaalin proteiiniaineenvaihdunnan lopputuote, joksi aineenvaihdunnassa muodostuva ammoniakki muuttuu. Se poistuu elimistöstä munuaisten kautta virtsaan, eli typpi (typpiyhdiste ammoniakki) poistuu elimistöstä. Linnuilla ja liskoilla sen sijaan typen vie pois virtsahappo.
Urea oli ensimmäinen synteettisesti valmistettu orgaaninen yhdiste. Orgaanisten aineiden luultiin sisältävän "elämänvoimaa" ja olevan mahdottomia valmistaa keinotekoisesti, kunnes Friedrich Wöhler onnistui valmistamaan ureaa ammoniumsulfaatista ja kaliumsyanaatista vuonna 1828. Reaktiossa syntyi ensin ammonium­syanaattia (NHCNO), joka liuosta haihdutettaessa muuttui ureaksi:
Teollisesti urea valmistetaan nestemäisestä ammoniakista ja hiilidioksidista korkeassa paineessa ja lämpötilassa.
Urea on tärkeä osa lannoiteteollisuuden tuotteissa, kuten esimerkiksi typpilannoitteissa, rehuraaka-aineissa sekä torjunta-aineissa (juurikääpä). Ureaa käytetään myös muoviteollisuudessa ja lääkeaineissa. Hygienia- ja kosmetiikkatuotteissa urean tehtävänä on sitoa vettä, ja näin säilyttää ihon kosteus. Urean vesiliuosta käytetään dieselkäyttöisten ajoneuvojen pakokaasujen typen oksidien päästöjen alentamiseen kauppanimellä AdBlue.
Ureat eli karbamidit ovat urean johdannaisia, joiden funktionaalinen ryhmä koostuu karbonyyli-ryhmästä ja siihen liittyneistä kahdesta amino-ryhmästä, RR'N-CO-NRR'. Esimerkkejä urea-rakenteisista yhdisteistä ovat allantoiini ja hydantoiini.
Urea syntetisoidaan maksan soluissa tapahtuvassa ureakierrossa pääasiassa glutamiini- ja glutamaatti-aminohapoista. Aminohapot siirtyvät mitokondrion sisään, jossa ensin glutamiini muutetaan entsymaattisesti glutamaatiksi. Toinen entsyymi (glutamaattidehydrogenaasi) irrottaa glutamaatista aminoryhmän ammoniumionina, joka muutetaan karbamoyylifosfaatiksi. Aminoryhmä voidaan myös siirtää oksaaliasetaatille, jolloin syntyy myöhemmin kierrossa tarvittavaa aspartaattia. Karbamyylifosfaatin reagoidessa ornitiinin kanssa syntyy sitrulliinia, joka siirtyy mitokondriosta solun sytoplasmaan. Sitrulliini reagoi ATP:tä vaativassa reaktiossa aiemmin muodostuneen aspartaatin kanssa, jolloin syntyy argininosukkinaattia. Tämä puolestaan hajoaa fumaraatiksi ja arginiiniksi ja arginiini edelleen ureaksi ja ornitiiniksi. Ornitiini käytetään uudelleen ureakierrossa ja fumaraatista muodostetaan oksaaliasetaattia mitokondrion trikarboksyylihappokierrossa. Urean kahdesta typpiatomista toinen on peräisin ammoniumionista ja toinen aspartaatista.
Redmond
Redmond on kaupunki, joka sijaitsee Kingin piirikunnassa Washingtonissa. Se sijaitsee Seattlen kaupunkialueen itäisellä laidalla. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 54 144.
Redmond tunnetaan parhaiten alueellaan sijaitsevasta Microsoftin kampusalueesta. Kaupunki tunnetaan hyvin Yhdysvalloissa myös puistoistaan.
Amerikan Intiaanit asuivat Redmondin alueella jo 3000 vuotta sitten. Ensimmäiset eurooppalaiset asukkaat saapuivat 1870-luvulla. Luke McRedmond valtasi maata Sammamish-joen rannalta syyskuun yhdeksäs 1870. Seuraavana vuonna Warren Perrigo valtasi maan hänen naapuristaan. Joissa ja puroissa oli niin paljon lohta, että asutus sai aluksi nimen Salmonberg (Lohivuori). Uudisasukkaita tuli lisää ja ensimmäisen postitoimiston perustamisen myötä vuonna 1881 paikan nimeksi vaihdettiin Melrose. Uusi nimi perustui Perrigon majataloon, nimeltään Melrose House, mikä kismitti McRedmondin mieltä. Kun Luke McRedmond valittiin paikan postimestariksi, hän muutatti paikkakunnan nimeksi Redmond vuonna 1883.
Emulaattori
Emulaattori on tietokoneohjelma tai laitteistolaajennos, joka mahdollistaa ohjelmien ja joskus myös laitteiden käytön muunlaisella tietokoneella tai käyttöjärjestelmällä kuin mille ne on alun perin tarkoitettu. Yleensä emulaattori-ohjelma matkii emuloitavan tietokoneen tai pelikonsolin prosessorin ja muiden osien toimintaa ja tarvitsee käytettävät ohjelmat erillisinä tiedostoina. Emulaattoreita varten on tehty erikseen tiedostotyyppejä, joihin voidaan tallentaa emuloitavan laitteen käyttämien levykkeiden, rom-moduulien tai CD-levyjen sisällöt yhteen tiedostoon, joita voidaan ajaa tiedostoja kätevästi emulaattori-ohjelmassa. Tyypillisintä emulaattoreiden käyttöä on jo markkinoilta poistuneiden tietokoneiden ja pelikonsoleiden pelien pelaaminen nykyisillä PC-koneilla. Emulaattoria voi käyttää myös esimerkiksi ajamaan Macintosh-koneissa PC-käyttöjärjestelmiä ja -ohjelmia.
Useimmat emulaattorit ovat ohjelmallisia ja emuloivat kokonaista tietokonelaitetta suorittimineen, näytönohjaimineen ja muine osineen. Esimerkiksi klassisia kotitietokoneita ja pelikonsoleita emuloivat ohjelmat ovat tällaisia. Joissakin tapauksissa vanhojen tietokoneiden tai konsolien musiikkia toistetaan erikseen ohjelmilla, jotka emuloivat vieraan äänipiirin ja prosessorin toimintaa (esimerkiksi Commodore 64:n musiikkia sisältävien SID-tiedostojen toisto PC:llä). Tämä eroaa huomattavasti tavanomaisesta äänitiedoston soittamisesta.
Vieraiden käyttöjärjestelmien ohjelmien ajamiseen ei useinkaan tarvita täydellistä laitteistoemulaattoria ja vieraan käyttöjärjestelmän ajamista siinä, vaan pelkkä käyttöjärjestelmä- tai ohjelmistorajapinnan toteutus riittää. Esimerkiksi Wine ja Cygwin eivät ole varsinaisia emulaattoreita vaan lähinnä yhteensopivuusrajapintoja. On myös suoritinemulaattoreita, joilla esimerkiksi x86-arkkitehtuurille käännettyjä Linux-ohjelmia voi ajaa muunlaista suoritinta käyttävissä Linux-koneissa.
Monissa käyttöjärjestelmissä on itsessään jonkinlainen emulaattori tai rajapinta, joka mahdollistaa vanhempien ohjelmien käytön uudella järjestelmällä. Esimerkiksi Windowsit pystyvät jonkintasoiseen DOS-emulaatioon ja klassinen MacOS pystyy ajamaan PowerPC-koneilla vanhoja 68000-arkkitehtuurin ohjelmia. Lisäksi Intel-pohjaisissa Macintosheissa voi ajaa emulaatiorajapinnan avulla PowerPC-arkkitehtuurille suunniteltuja ohjelmia.
Paul Allen
Paul Gardner Allen (21. tammikuuta 1953 – 15. lokakuuta 2018 Seattle, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen liikemies, sijoittaja ja hyväntekijä. Allen oli toinen Microsoftin perustajista yhdessä Bill Gatesin kanssa. Hän irtautui yhtiöstä jo 1983, mutta yhtiön osakkeiden ja jatkosijoitusten ansiosta hän oli varakas. Forbes-lehti arvioi hänet maailman 37. rikkaimmaksi ihmiseksi vuonna 2010. Hänen omaisuutensa arvo oli tuolloin noin 13,5 miljardia dollaria, joista viisi miljardia Microsoftin osakkeissa.
Allen vastasi 15. heinäkuuta 2010 Bill Gatesin miljardööreille esittämään haasteeseen lahjoittaa omaisuudestaan vähintään puolet hyväntekeväisyyteen. Allen lupasi testamentata suurimman osan omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen. Allenin suurta omaisuutta ja hyväntekeväisyyshankkeita hallinnoidaan hänen perustamassaan Vulcan Inc. -yrityksessä.
Allen omisti kolme ammattilaisurheilujoukkuetta: NFL:n Seattle Seahawksin (vuodesta 1997), NBA:n Portland Trail Blazersin (vuodesta 1988) sekä MLS:n Seattle Sounders FC:n (osaomistaja vuodesta 2009).
Allen haastoi vuonna 2010 oikeuteen patenttirikkomuksista yksitoista suurta teknologiayhtiöitä, joukossa muun muassa Google, Apple, Facebook, Yahoo ja eBay. Allenin mukaan yhtiöt olivat rikkoneet hänen omistamansa yhtiön Interval Licensingin oikeuksia. Interval Licensing omistaa useita patentteja, jotka ovat alun perin kuuluneet Allenin ja David Liddlen vuonna 1992 perustamalle Interval Research -yritykselle.
Paul Allenin sisko ja Vulcanin toimitusjohtaja Jody Allen julkisti 15. marraskuuta 2009 tiedon, että Paulilla oli diagnosoitu non-Hodgkin-lymfooma eli imusolmukesyöpä. Myös Allenin ero Microsoftista vuonna 1983 johtui taistelusta syöpää vastaan. Syöpä uusiutui vuoden 2018 syksyllä, ja hän kuoli 15. lokakuuta 2018 tautiin liittyviin komplikaatioihin.
Findie
Käsitteellä findie (lyhenne sanoista "Finnish indie") tarkoitetaan suomalaista indie-elokuvaa, joka on tehty harrastajavoimin. Findie-elokuvien tyypillisimmät tunnusmerkit ovat pieni budjetti, sen myötä syntyvä halvahko ulkoasu ja amatöörinäyttelijät. Useimmiten findie-elokuvat poikkeavat aiheeltaan ja toteutukseltaan valtavirran elokuvista, ja esimerkiksi muun viihdemaailman jo unohtamat splatter-elokuvat ovat harrastelijapiireissä elinvoimaisia. Findiessä pyritään usein rikkomaan valtavirtaelokuvien luomia rajoja, esimerkiksi erikoisella tunnelmalla tai tarinankerronnalla. Riippumattoman elokuvan piirissä tehdään myös paljon draamaa ja genreistä riippumatonta taide-elokuvaa.
Pienet budjetit pakottavat tekijät tekemään omaperäisiä ratkaisuja, ja niinpä findie-elokuvien voidaankin katsoa olevan melko innovatiivista elokuvataidetta.
Harrastajaelokuvan suuri käänne on ollut digitalisoituminen. 1990-luvun lopulta alkaen digitaaliset videokamerat ja tietokoneet ovat mahdollistaneet teknisen tason merkittävän nousun, ja Internetistä on tullut tärkeä ja edullinen levityskanava. Nettilevityksen suosion lisääntymisen myötä on ilmestynyt myös palveluja, jotka tarjoavat myös täysin ilmaista levityskanavaa findie-elokuville, kuten esimerkiksi Indietaivas, Pixoff ja Kelaamo. Findie-kulttuuria käsittelevä wiki, Findiepedia, perustettiin 9. kesäkuuta 2007.
Findie-elokuvien tuotantoprosessin muutos on näkynyt yhä huolellisempina ja kunnianhimoisempina tuotantoina. Entisten hiekkakuopilla hätäisesti kuvattujen splattereiden sijaan arvostusta ovat alkaneet nauttia huolellisesti käsikirjoitetut ja kuvatut, ammattimaiset teokset. Muun muassa elokuvat "", "Aika tappaa", "Graffiti meissä" ja "Mitä meistä tuli" ovat onnistuneet keräämään huomiota jopa valtakunnallisessa mediassa.
Vuonna 2005 perustettiin myös valtakunnallinen Findie ry (Finnish Independent Movie Association ry), jonka tarkoituksena on edistää suomalaisen riippumattoman elokuvan tunnettuutta ja lisätä ihmisten kiinnostusta elokuvaamisharrastusta kohtaan. Yhdistys toimii riippumattomien elokuvantekijöiden yhteenliittymänä.
Yhdistys on vuodesta 2005 lähtien järjestänyt niin sanottuja findie-tapahtumia muun muassa Helsingissä, Tampereella, Naantalissa ja Jyväskylässä, sekä julkaissut lyhyistä findie-elokuvista koostuvia Findie-DVD:itä.
Keväällä 2017 pidetyssä vuosikokouksessaan Findie ry päätettiin lakkauttaa.
IVL Haukka
IVL Haukka oli Ilmailuvoimien Lentokonetehtaan (IVL) pääsuunnittelijan, insinööri Kurt Bergerin suunnittelema kaksitasoinen hävittäjälentokone vuodelta 1927. Ulkomailta hankitun ensimmäisen hävittäjälentolaivueen jatkoksi oli tarkoitus rakentaa kotimaassa hävittäjiä lisenssillä. Kun lisenssivalmitus kariutui, Kurt Berger suunnitteli IVL C.24- ja IVL C.25 -hävittäjät, jotka pilasi epäluotettava Siemens Halske Sh IIIA -moottori.
Kolmannen hävittäjäkonstruktionsa Kurt Berger suunnitteli Bristol Jupiter -tähtimoottorin ja Englannista saatujen oppien varaan. Lopputulos, IVL Haukka I lensi ensilentonsa 17. maaliskuuta 1927. Konetta vertailtiin Gloster Gamecock -hävittäjään ja koneet olivat hyvin tasaveroisia suorituskyvyltään. Haukka I:n heikkous oli olematon näkyvyys eteen alaviistoon, sillä kaksitasoisen koneen yläsiipi oli kiinnitetty runkoon. Tämän vuoksi Berger suunnitteli uuden version, jota syksyllä 1927 tilattiin kaksi kappaletta.
IVL Haukka II kilpaili vuonna 1928 tasapäisesti Gloster Gamecockin kanssa. Valinnassa päädyttiin kuitenkin Gloster Gamecock II:een, joita rakennettiin lentokonetehtaalla lisenssillä 15 kappaletta.
Haukat olivat aikanaan hyvin vähäisessä käytössä. Haukka I (HA-39) vaurioitui 7. lokakuuta 1927. Kone korjattiin lentokelpoiseksi mutta sitä käytettiin vain havaintovälineenä ja kone poistettiin vuonna 1931. Haukka II:n toinen prototyyppi (HA-40) meni laskussa 7. heinäkuuta 1930 ympäri. Toinen prototyyppi (HA-41) vaurioitui 21. maaliskuuta 1929 ja uudelleen 3. syyskuuta 1930. Kone korjattiin kuitenkin lentokelpoiseksi ja se lensi konetyypin viimeisen lennon 8. lokakuuta 1930. Haukka II:t poistettiin vuonna 1933. HA-39 ja HA-41 varastoitiin museokäyttöä varten.
Tällä hetkellä Päijät-Hämeen ilmailumuseossa pitkään säilytettävänä ollut Haukka HA-39 on Ilmailumuseoyhdistyksen vapaaehtoisten entisöitävänä ja valmistui näyttelykuntoon vuonna 2014. HA-41 on puolestaan entisöitynä Hallinportin ilmailumuseossa.
Vasemmisto yhteen
Vasemmisto yhteen oli suomalainen aatteellinen yhdistys, joka toimi työväenliikkeen vuonna 1918 alkaneen kahtiajaon lopettamiseksi. Järjestön tavoitteena oli SDP:hen ja Vasemmistoliittoon järjestäytyneiden vasemmistovoimien kokoaminen yhteen puolueeseen. VY:n mielestä yhdistymällä olisi voitu luoda ”kiistatta Suomen vaikutusvaltaisin puolue”.
Vasemmisto yhteen perustettiin vuonna 2005. Yhdistyksen kantavia voimia ja perustajia olivat vasemmistoliittolaiset Matti Viialainen (pj.) ja Timo Roppola (vpj.). Sihteerinä toimi Tanja Harjuniemi. Viialainen ja Roppola levittivät alkuvuonna 2005 vasemmistoliittolaisissa ay-piireissä muistiota, jossa ehdotettiin vasemmistopuolueiden yhdistämistä. Vasemmistoliiton johto ei lämmennyt idealle. SAK:n vasemmistoryhmä ilmoitti Viialaisen menettäneen luottamuksensa. Metalliliiton vasemmistoryhmä erotti Roppolan liiton työvaliokunnasta.
Viialainen erosi Vasemmistoliitosta toukokuussa 2006 sen jälkeen, kun Martti Korhonen valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Hän piti puheenjohtajavaalia osoituksena takertumisesta menneisyyteen ja äärivasemmistolaisuuteen. Myös Roppola erosi ja liittyi SDP:hen. Viialainen oli eduskuntavaaleissa 2007 SDP:n ehdokkaana mutta hän jäi eduskunnan ulkopuolelle.
Aero A-11
Aero A-11 on tšekkoslovakialainen kaksitasoinen, kaksipaikkainen ja yksimoottorinen tiedustelukone 1920-luvulta. Koneet suunnitteli ja valmisti Aero Tovarna Letadel, joka toimi Prahassa. 
Suomen ilmavoimat hankkivat kahdeksan Aero A-11HS-konetta korvaamaan Breguet-tiedustelukoneita vuonna 1927. Koneiden tunnukset olivat AE-41 - 48. Konetyyppi oli käytössä vuoteen 1939, lopussa koulukoneena. Ensimmäinen käyttäjä oli Maalentoeskaaderi Utissa.
Hallinportin ilmailumuseossa on entisöimätön Aero-11 tunnukseltaan AE-47.
Caudron G.3
Caudron G.3 oli ranskalainen, kaksitasoinen ja yksimoottorinen tiedustelukone, joka oli laajassa käytössä ensimmäisessä maailmansodassa. Koneen olivat suunnitelleet René ja Gaston Caudron. Sen edeltäjänä oli Caudron G.2. Koneesta kehitetty seuraava versio oli Caudron G.4. Koneella oli aikansa muita koneita parempi nousukyky ja sitä pidettiin siksi sopivana etenkin vuoristoiseen maastoon. Koneen puurakenteinen umpinainen runko loppui heti ohjaamon jälkeen ja pyrstörunko oli päällystämätön. Ensimmäinen G.3 valmistui toukokuussa 1914 (Hallinportin esitteen mukaan vuodesta 1913 alkaen).
Konetta käytettiin Ranskan ja Suomen lisäksi ainakin Argentiinassa, Belgiassa, Kiinassa, Puolassa, Romaniassa, Tšekkoslovakiassa ja Yhdysvalloissa.
Suomen ilmavoimille hankittiin vuonna 1920 yhteensä 12 konetta Ranskasta. Kuusi konetta rakennettiin Suomessa Santahaminan ilmailutelakalla (Ilmailuvoimien telakka ja varikko) vuosina 1921–1923. Kaksi konetta ostettiin varaosineen 26. huhtikuuta 1923 Flyg Aktiebolagetilta (valmistusnumerot 6 ja 4396) yhdessä Caudron G.4:n kanssa 100 000 markalla. Kone oli helppo lentää ja korjata ja siksi sopi koulukoneeksi. Suomessa rakennetuissa koneissa oli heikommat lento-ominaisuudet kuin alkuperäisissä, koska siipiprofiili oli huonompi. Suomen ilmavoimilla oli käytössään kaikkiaan 19 Caudron G.3-konetta, joiden tunnukset olivat 2A.490 - 2A.495, neljännessä rekisterissä 1B.1 – 1B.7 ja 1D.8 – 1D.12, Suomessa rakennetut 1D.12 ja 1E.14 – 1E.18 sekä LentoOsakeyhtiö-lentoyhtiöltä ostettu 1B.19. Koneen lempinimi Suomessa oli Tutankhamon. Tyyppi oli ilmavoimien käytössä vuosina 1920–1924.
Ainut Suomessa säilynyt koneyksilö, tunnukseltaan 1E.18, on entisöitynä Hallinportin ilmailumuseossa.
Pääosa G.3:n versioista oli A.2-mallia, jota käytettiin liittoutuneiden tykistön tulenjohtoon ensimmäisessä maailmansodassa Länsirintamalla, Venäjällä ja Lähi-idässä. G.3 D.2 oli kaksipaikkainen, kaksilla ohjaimilla varustettu koulukone ja E.2 oli perustyyppinen koulukone. Perusversiosta johdetussa R.1-mallia käytettiin Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Viimeisin versio, G.3.12, oli varustettu voimakkaammalla 100 hv:n Anzani-moottorilla.
Viemäri
Viemäri on joko jätevesiviemäri, hulevesiviemäri eli sulamis- ja sadevesiviemäri tai perustusten kuivatusta varten oleva viemäri. Viemäriputkisto on rakennuksessa tai maan alla sijaitseva eri kokoisista betoni-, valurauta- ja muoviputkista koostuva järjestelmä, joka kattaa tyypillisesti kuntien kaava-alueet ja taajamat. Nykyään vesihuollossa käytetään yleisesti muovisia putkijärjestelmiä.
Myös haja-asutusalueille rakennetaan jätevesiviemäröintejä yhä useammin. Kuntien on nykyisten säännösten mukaan määriteltävä viemärilaitokselle toiminta-alue, jonka sisällä sekä kiinteistöillä että viemärilaitoksella on velvollisuus liittää kiinteistö verkostoon. Viime vuosina on monella pienemmällä paikkakunnalla perustettu myös vesi- ja viemäriosuuskuntia jotka omatoimisesti ovat rakentaneet putkiverkostoja, joita on liitetty kunnallisverkkoon. Paineviemäritekniikalla näitä on voitu toteuttaa kevyemmällä kalustolla, aiheuttaen vähemmän vahinkoa ympäristöön.
Omakotitalokiinteistö liittyy tavallisesti viemäriverkostoon 11 cm halkaisijaltaan olevalla muoviputkella kadun varrella olevaan suurempaan kokoojaputkeen, joka jossakin liittyy suurempaan putkeen. Loppujen lopuksi viemäriputkisto johtaa jätevedenpuhdistamon kautta puhdistetun jäteveden laskuviemärinä jokeen, järveen tai merelle.
Kiinteistön sisällä viemäröinti näkyy pesualtaiden, pyykinpesu- ja astianpesukoneiden viemärinä, lattiakaivoina ja WC-istuinten viemäriliitoksina.
Suomessa on kunnallisia viemäriputkistoja yhteensä yli 40 000 km, ja sen lisäksi ovat kiinteistönomistajien hallussa olevat tonttien sisäiset putkitukset ja liitäntäputki verkostoon. Viemäriverkoston tekninen käyttöikä on noin 50 vuotta, mistä johtuen vanhimmissa kaupungeissa uusitaan ja korjataan vuosittain paljon vanhoja viemäriverkostoja.
Omakotitalossa voi haja-asutusalueella olla myös oma kiinteistökohtainen jätevedenpuhdistamo tai muu jätevedenkäsittelyjärjestelmä, josta ei ole liitäntää yleiseen viemäriverkostoon.
Hulevesiviemäröinnillä voidaan kerätä tonteilta sadevedet ja perustusten kuivatusvedet omiin putkistoihinsa, ns. erillisviemäreihin. Etenkin vanhoissa kaupunkikeskustoissa kuitenkin myös hulevedet johdetaan usein sekaviemäreitä pitkin jätevedenpuhdistuslaitokselle. Molemmissa tavoissa on haittansa ja hyötynsä muun muassa tulvatilanteiden ja vesistönsuojelun kannalta.
Viemäriputkistoon kuuluu putkien, kaivojen ja tunneleiden lisäksi jätevedenpumppaamoja, jolloin esimerkiksi alempana olevan tontin jätevesi saadaan johdettua ylempänä olevaan jätevesiputkistoon.
MIPS-arkkitehtuuri
MIPS (Microprocessor without Interlocked Pipeline Stages) on RISC-suoritinarkkitehtuuri, jonka kehitti "MIPS Computer Systems Inc." (myöhemmin "MIPS Technologies"). Ensimmäinen MIPS-suoritin, R2000, julkistettiin vuonna 1985, mikä tekee MIPSistä yhden pitkäikäisimmistä RISC-arkkitehtuureista.
SGI osti "MIPS Computer Systemsin" vuonna 1992. SGI irrotti MIPS-valmistuksen omaksi yksiköksi päätettyään siirtyä Intel Itanium suorittimiin. Omistajan nimi vaihtui myöhemmin muotoon MIPS Technologies.
Imagination Technologies osti MIPS Technologiesin vuonna 2012. Arkkitehtuuri on myyty vuonna 2017 Tallwood Venture Capital-yhtiölle ja vuonna 2018 edelleen Wave Computing -yhtiölle.
MIPS-suorittimia on käytetty muun muassa SGI:n UNIX-työasemakoneissa, Sonyn ja Nintendon pelikonsoleissa, Windows CE -pohjaisissa PDA-laitteissa, Ciscon reitittimissä sekä sulautetuissa järjestelmissä. 1990-luvun loppupuolella arvioitiin, että kolmannes valmistetuista RISC-suorittimista oli MIPSejä.
2000-luvun alussa tehokkaiden työasemiin ja palvelimiin tarkoitettujen MIPS-mallien kehitys lopetettiin SGIn siirtyessä käyttämään intelin suorittimia. Pienemmät MIPS-mallit ovat kuitenkin edelleen laajalti käytössä muun muassa WLAN-tukiasemissa.
Kiinalainen Loongson (龙芯, lóngxīn) on vähävirtaisiin yleistietokoneisiin kehitetty MIPS-prosessori, jota kehittää Kiinan tiedeakatemia (中国科学院; engl. lyh. "CAS"). Sen ensimmäinen malli, 32-bittinen Loongson 1, julkaistiin vuonna 2002 ja se toimi 266MHz kellotaajuudella. Loongson 1 ei ollut täysin MIPS-yhteensopiva, ollen täysin Kiinan tiedeakatemian sisäisen kehityksen tulos. 
CAS osti vuonna 2007 käskykannan lisenssioikeudet MIPS Technologiesilta, ja vuonna 2009 osti täydet oikeudet sen kehittämään MIPS32 ja MIPS64 arkkitehtuureihin. 64-bittinen Loongson 2, jonka ensimmäinen malli julkaistiin ennen lisenssisopimusta vuonna 2004, on myöhemmältä mallistoltaan täysin MIPS-yhteensopiva vuodesta 2009 lähtien.
MIPS-käskykannan erikoisuus on erityiset kerto- ja jakolaskuun liittyvät rekisterit; kaikkien muiden operaatioiden suhteen kaikki rekisterit ovat samanarvoisia, mutta kerto- ja jakolasku voidaan suorittaa vain HI- ja LO-rekistereiden avulla. Toisaalta joissain muissa RISC-käskykannoissa ei ole ollenkaan kokonaislukujen jakolaskua.
Käskykantaan on useita laajennus"moduuleita" kuten SIMD käskyjen suorittamiseen "MIPS SIMD Architecture" (MSA).
Arkkitehtuurista on useampia versioita joita ovat:
Uusin versio arkkitehtuurista MIPS32/MIPS64 Release 6 on julkaistu vuonna 2014.
Lisäksi on eri versioita teknologian lisensoijilla, mm. Sonyn ja Toshiban "Emotion Engine" PlayStation 2 konsolissa.
Arkkitehtuurin ovat lisensoineet itselleen mm. seuraavat:
Luettelo Suomen kotilolajeista
Tämä luettelo käsittelee Suomessa esiintyviä kotilolajeja. Luettelo on jaettu maa- ja vesinilviäisiin, jotka on esitetty heimoittain aakkosjärjestyksessä.
John Dalton
John Dalton (6. syyskuuta 1766 – 17. heinäkuuta 1844) oli englantilainen kemisti, meteorologi ja fyysikko. Hänen tutkimuksensa osoittivat eräiden aineiden, jotka nyttemmin tiedetään alkuaineiksi, muodostavan yhdisteitä täsmällisissä kokonaisluvuin ilmaistavissa suhteissa. Tämä viittasi vahvasti aineen atomiluonteeseen. Tämän Dalton selitti johtuvan siitä, että kaikki aine koostuu atomeista ja että jokaisen alkuaineen atomilla on tietyn suuruinen massa.
Dalton oli värisokea. Hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen tutkimuksen värisokeudesta.
Daltonin mukaan on nimetty molekyylimassan yksikkö dalton (Da).
James Chadwick
Sir James Chadwick () oli brittiläinen fyysikko. Chadwick palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla vuonna 1935 neutronin löytämisestä.
Chadwick syntyi Cheshiressä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vuonna 1908 hän aloitti opiskelut Manchesterin yliopistossa ja opiskeltuaan muun muassa Ernest Rutherfordin opetuksessa hän valmistui maisteriksi 1913. Opiskeluaikanaan hän työskenteli erilaisten radioaktiivisuuteen liittyvien ongelmien parissa. Hän meni naimisiin 1925 ja perheeseen syntyi kaksoistyttäret.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Chadwick työskenteli Rutherfordin kanssa Cambridgessä Cavendish-laboratoriossa. Vuonna 1932 hän osoitti uuden alkeishiukkasen, neutronin, olemassaolon. Vain kolme vuotta löydön jälkeen, 1935, hänelle myönnettiin löydöstä Nobelin palkinto. Keksinnöllä tuli olemaan hyvin pian käytännön merkitystä toisessa maailmansodassa ydinaseen kehimisessä, mutta myös rauhan ajan sovellutuksissa kuten ydinvoiman hyötykäytössä ja materiaalien tutkimuksessa.
Vuonna 1935 Chadwick nimitettiin fysiikan professoriksi Liverpoolin yliopistoon ja toisen maailmansodan aikana 1943–1946 hän työskenteli Manhattan-projektissa Yhdysvalloissa kehittämässä atomipommia. Hän jäi virastaan eläkkeelle 1948 ja palasi Englantiin.
Otto Hahn
Otto Hahn (8. maaliskuuta 1879 – 28. heinäkuuta 1968) oli saksalainen tiedemies, jonka Fritz Strassmanin kanssa tekemät tutkimukset johtivat fissioreaktion keksimiseen. Pohjatyön Hahnin ja Strassmanin työlle teki Lise Meitner kehittämällä kokeen, jossa uraania pommitettiin varauksettomilla neutroneilla. Hahn sai kokeet tehtyä, mutta ei kyennyt ymmärtämään tulosta, jossa uraanin pommittaminen neutroneilla ei johtanut raskaampiin alkuaineisiin kuten Hahn ja Meitner olivat odottaneet. Hahnin epäiltiin osallistuneen Saksan sodanaikaiseen ydinaseohjelmaan, joka päättyi tuloksettomana, mutta tutkimukset osoittivat Hahnin osuuden rajoittuneen akateemiseen fysiikan tutkimukseen. Hahnille myönnettiin vuoden 1944 kemian Nobel-palkinto fissioreaktion löytämisestä. Otto Hahnin mukaan on nimetty saksalainen ydinkäyttöinen rahtilaiva NS Otto Hahn.
Fritz Strassmann
Fritz (Friedrich Wilhelm) Strassmann (22. helmikuuta 1902, Boppard – 22. huhtikuuta 1980, Mainz) () oli saksalainen tiedemies, jonka Otto Hahnin kanssa tekemät tutkimukset johtivat fissioreaktion keksimiseen.
Veronluonteinen maksu
Veronluonteiseksi maksuksi kutsutaan niitä käytännössä pakollisia viranomaismaksuja, joita ei ole säädetty veroina voimaan.
Maksu on julkishallinnollinen vastike jonkin palvelun saamisesta. Maksu eroaa verosta siinä, että ilmoitetulla verolla ei ole pakko kattaa tietyntyyppisiä menoja, vaan veron tuotto voidaan käyttää aina mihin budjettitarkoitukseen tahansa. Esimerkiksi kiinteistövero Suomessa alkoi katumaksuna, koska maksuvelvollisuutta perusteltiin kuntien suorittamalla katujen ja väylien hoidolla. Myöhemmin tästä perustelusta luovuttiin, jolloin velvoitteen nimeksi tuli kiinteistövero, ja tämän verotuoton kunnat saavat käyttää mihin tahansa menoonsa tekniseen toimialaan tai kunnallistekniikkaan liittymättä.
Joitakin veronluonteisia maksuja Suomessa ovat:
Ketjureaktio (fysiikka)
Ketjureaktiolla tarkoitetaan fysiikassa fissioiden ilmenemistä toisiaan aiheuttavana sarjana. Ketjureaktiossa fissiilissä eli halkeamiskelpoisessa aineessa, kuten uraani-235:ssä, tapahtuu ydinfissio, jossa vapautuu energiaa ja neutroneita. Nämä neutronit törmätessään muihin ytimiin aiheuttavat jälleen uusia fissioita. Ketjureaktio tapahtuu hallitsemattomasti ydinaseessa ja hallitusti ydinreaktorissa. Ydinenergian tuotanto perustuu ketjureaktiolle.
Oak Ridge
Oak Ridge on noin 30 000 asukkaan kaupunki Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki, joka sijaitsee Knoxvillen lähettyvillä ja Clinch-joen varrella, tunnetaan ydinfysiikan tutkimuksesta ja on ensimmäisen plutoniumia tuottaneen ydinreaktorin sijaintipaikka. Fysiikan tutkimus on keskittynyt Oak Ridge National Laboratoryyn. Suomeksi paikan nimi on "Tammiharju". Atomikaupunkina tunnettua paikkaa ovat varjelleet tiukat turvallisuuteen liittyvät suojatoimet, kuten esimerkiksi tarkan vartioinnin muodossa.
Obninsk
Obninsk on tiedekaupunki ja kaupunkipiiri Kalugan alueella, Venäjällä, noin sata kilometriä Moskovasta lounaaseen. Kaupungissa asui 104 798 asukasta (2010). Kaupunki sijaitsee Moskovasta lounaaseen kohti Kalugaa, Brjanskia ja Valko-Venäjän Homelia suuntautuvan pääradan varrella (Obninskaja asema).
Obninsk tunnetaan maailman ensimmäisen ydinvoimalaitoksen sijaintipaikkana. Obninskin ydinvoimalaitoksen 5 MW:n reaktorilla saavutettiin ensi kerran ydinreaktion jatkumisen edellyttämä kriittisyys 6. toukokuuta 1954. Obninskin ydinvoimala liitettiin sähköverkkoon. Obninskin ydinvoimala toimi miltei keskeytyksettä 48 vuotta kunnes se viimein sammutettiin 29. huhtikuuta 2002. Nykyään tästä muistuttaa paikalla sijaitseva ydinvoimatekniikan museo.
Tässä tiedekaupungissa (naukograd) toimii toistakymmentä merkittävää tutkimuslaitosta, jotka toimivat erityisesti ydinvoimatekniikan, säteilytekniikan, säteilyn lääketieteellisen käytön tai meteorologian alalla. Kaupungissa sijaitsee esimerkiksi yksi maailman keskeisimmistä sääaineiston tietopankeista (World Data Center).