George Herbert Mead
George Herbert Mead (27. helmikuuta 1863 South Hadley, Massachusetts Yhdysvallat – 26. huhtikuuta 1931) oli yhdysvaltalainen sosiaalipsykologi, filosofi ja psykologi.
Mead kuului tunnettuun psykologiseen ryhmittymään, Chicagon sosiologiseen koulukuntaan. Mead liitetään symboliseksi interaktionismiksi kutsuttuun psykologiseen suuntaukseen. Siinä inhimillinen yhteiselämä nähdään suunnattomana tutkintaprosessina, missä ihmiset ohjaavat itseään ja toisia määrittelemällä tilanteita, tapahtumia ja asioita. Ryhmäelämä on keskinäistä vuorovaikutusta, kanssakäymistä, joka tapahtuu symbolien ja viestinnän avulla.
Mead syntyi 27. helmikuuta 1863 Massachusettsin South Hadleyssä, Yhdysvalloissa. Hänen isänsä Hiram Mead oli kongregationaalisen seurakunnan pappi, joka nimitettiin homilektiikan professuuriin Oberlinin teologiseen seminaariin vuonna 1869. Tämän vuoksi perhe muutti Ohioon. Hiram Mead kuoli vuonna 1881. Äiti Elisabeth Storrs Billings opetti jonkin aikaa Oberlinissa ja toimi myöhemmin kymmenen vuotta Mt. Holyake Collegessa presidenttinä.
Opiskellessaan Oberlin Collegessa Mead kyseenalaisti lapsuudessa opitut teologiset näkemykset. Hän valmistui Oberlinista 1883. Vuonna 1887 Mead kirjoittautui sisään Harvardin yliopistoon.
Mead opiskeli Saksan Leipzigissa yhdessä ystävänsä Henry Castlen kanssa talven 1888-1889 ja osallistui siellä Wilhelm Wundtin filosofian opetukseen. Vuonna 1889 hän siirtyi kahdeksi vuodeksi Berliinin yliopistoon, jossa opiskeli fysiologista psykologiaa. Hän jätti kuitenkin väitöskirjansa kesken. Vuonna 1891 Mead avioitui Henry Castlen siskon Helenin kanssa ja siirtyi opettamaan Michiganiin fysiologista psykologiaa, filosofian historiaa, Immanuel Kantin filosofiaa ja kehitysajattelua.
Michiganin yliopistossa Mead tutustui pragmaattiseen filosofiaan. Michiganissa Mead tapasi John Deweyn, joka oli pragmaattisen filosofisen lähestymistavan kannattaja. Vuonna 1894 Mead siirtyi yhdessä Deweyn kanssa Chicagon yliopistoon, jossa toimi filosofian assistenttina. Vuonna 1902 hänet nimitettiin ilman väitöskirjaa apulaisprofessoriksi. Lähes 40 -vuotisen opetusuransa jälkeen Chicagossa Mead kuoli huhtikuun 26. päivä 1931.
Mead pohti sosiaalisen vuorovaikutuksen yleisiä kysymyksiä ja teki monialaisia kysymyksenasetteluja. Sosiologian ja sosiaalipsykologian lähtökohtien lisäksi Meadin tuotannon merkitys liittyy sosiaalitieteiden filosofisiin kysymyksiin sekä yhteiskuntateorian perusteisiin.
Mead kirjoitti uransa aikana satoja artikkeleita, mutta ei julkaissut yhtäkään kirjaa. Meadin artikkeleiden ja luentojen pohjalta on myöhemmin koottu teos Mind, Self and Society from the perspective of social behaviorist, joka julkaistiin vuonna 1934 hänen oppilaansa Charles W. Morrisin toimittamana.
Pragmatismi filosofisena suuntauksena vaikutti merkittävästi Meadin tuotantoon. Pragmatismi keskittyy tarkastelemaan ihmisten keskinäisessä vuorovaikutuksessa muokkaamaa jaettua todellisuutta eli sen hetkistä sosiaalista maailmaa. Asiat nähdään siis prosesseina, joihin ihmisten ajattelu ja toiminta ovat vaikuttaneet. Mead edusti pragmatismin “sosiaalista käännettä” ja hän oli kiinnostunut erityisesti sosiaalitieteellisistä ongelmista. Mead korosti merkitysten syntyvän sosiaalisten toimien ja sosiaalisten suhteiden kautta. Hänen mukaansa ihmiset osallistuvat aktiivisesti ympäröivän maailman rakentumiseen vaihtamalla merkitseviä symboleita - joko sanallisesti tai sanattomasti. Symboleita ovat esimerkiksi äänet, eleet, teot ja esineet, ja symboleita niistä tulee, kun ne edustavat enemmän kuin mitä ne välittömästi ovat. Meadin näkemykset vaikuttivat merkittävästi symbolisen interaktionismin kehittymiseen.
Mead omaksui sosiaalipsykologiseen teoriaansa ajatuksia John Deweyn funktionaalisesta psykologiasta. Funktionaalisen psykologian näkökulmasta Mead pohti yksilön toimintaa sekä yksilön sisäistä persoonallisuutta. Meadin elinaikana ilmestyneistä julkaisuista tärkeimpänä pidetään vuonna 1903 julkaistua artikkelia The Definition of the Psychical. Artikkelissa pohditaan psyykkisiä ilmiöitä funktionaalisen psykologian näkökulmasta. Funktionaaliselle ajattelulle tyypillistä on nähdä psykologiset ilmiöt toiminnan kautta ja se kritisoi behaviorismin näkemystä käyttäytymisestä mekaanisena vastauksena ärsykkeisiin. Meadin ajattelussa ärsykkeillä ei olekaan suoraa vaikutusta, kuten behaviorismissa ajatellaan, vaan ympäristö hahmottuu toiminnan kautta sosiaalisessa vuorovaikutuksessa. Ärsykkeen ja reaktion välillä toimii siis aina myös kognitiivinen prosessi. Tämän vuoksi Meadin näkemystä kutsutaan sosiaaliseksi behaviorismiksi erotuksena klassisesta behaviorismista. Meadin mukaan ihmisen mieli on ns. sisäistä symbolista toimintaa, joka kohdistuu minään. Ajattelu nähdään mielen ja minän väliseksi keskusteluksi. Yksilön mieli kehittyy vuorovaikutuksessa toisten jo symbolisen kyvyn omaavien henkilöiden kanssa, se ei ole vain perimän määräämä yksilöllinen kyky. Meadin mukaan mielen sosiaalista puolta kuvastaa erityisesti ihmisen kyky tietoiseen käyttäytymisen hallintaan ja toiminnan reflektointiin.
Meadin ajattelussa yhdistyvät mielen, minuuden ja yhteiskunnan ymmärtäminen toisiinsa sidottuina asioina. William James vaikutti paljon Meadin ajatteluun ja Meadin määrittely minästä ja minuudesta noudattaakin James ajatuksia. Mead lainasi Jamesilta subjektiminän (”I”) ja objektiminän (”me”) käsitteet, ja sisällytti ne minäteoriassaan minuuden eri puoliksi. Subjektiminä kuvaa yksilön suhtautumista muiden asenteisiin ja odotuksiin, kun taas objektiminä kuvaa yksilön omaksumia toisten odotuksia. Meadin minäteoriassa minän määrittelylle keskeistä on minän muodostuminen objektiksi itselleen. Tämän muodostumisessa vuorovaikutus toisten ihmisten kanssa on keskeinen tekijä. Meadin mukaan roolinotto kehittyy niin sanotun yleistyneen toisen kautta: leikin avulla lapsi omaksuu yhden roolin kerrallaan, kun taas peleissä lapsi joutuu huomioimaan useiden eri rooleissa toimivien odotukset samanaikaisesti. Leikin ja pelin kautta lapsi kehityksen myötä omaksuu näin ollen koko yhteisönsä asenteet ja odotukset.