hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Olli-Pekka Heinonen
Olli-Pekka Heinonen (s. 25. kesäkuuta 1964 Eurajoki) on suomalainen viestintäjohtaja, poliitikko ja virkamies. Puoluetaustaltaan hän on kokoomuslainen. Heinonen toimi maaliskuusta 2012 kesäkuuhun 2014 pääministeri Jyrki Kataisen valtiosihteerinä. Hän jatkoi tehtävässä myös Alexander Stubbin päämininisterikaudella.. Nykyään Heinonen toimii Opetushallituksen pääjohtajana.
Heinonen oli kansanedustaja vuosina 1995–2002. Hän oli opetusministeri Ahon hallituksessa vuosina 1994–1995 ja Lipposen I hallituksessa 1995–1999. Lipposen II hallituksessa hän oli liikenneministeri (1999–2000) ja liikenne- ja viestintäministeri (2000–2002). Kaikkiaan hän oli ministerinä 2885 päivää.
Helmikuussa 2002 Heinonen siirtyi Yleisradioon johtotehtäviin.
Heinonen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1990. Vuosina 1990–1991 hän työskenteli kokoomuksen eduskuntaryhmän suunnittelusihteerinä ja vuosina 1991–1994 opetusministeri Riitta Uosukaisen erityisavustajana.
Vuosina 1994–1995 Heinonen oli Ahon hallituksen opetusministeri. Vuoden 1995 eduskuntavaaleissa Heinonen valittiin kansanedustajaksi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vaalien jälkeen hän jatkoi opetusministerinä Lipposen I hallituksessa. Vuoden 1999 vaaleissa Heinonen valittiin jatkokaudelle. Lipposen II hallituksessa hän hoiti liikenneministerin ja syyskuusta 2000 myös viestintäministerin tehtäviä.
Heinosen ollessa liikenneministerinä Sonera osti Saksasta 3G-oikeudet noin 3,5 miljardilla eurolla tiettyihin taajuusalueisiin. Nämä osoittautuivat myöhemmin arvottomiksi. Valtion omistus Sonerassa oli liikenne- ja viestintäministeriön hallussa. Oikeuskansleri Paavo Nikula selvitti Soneran kauppoja ja hallituksen toimintaa syksyllä 2002. Hän totesi päätöksessään, etteivät ministerit tai liikenne- ja viestintäministeriöiden virkamiehet rikkoneet virkavelvollisuuksiaan tai toimineet lainvastaisesti. Selvityksessä ei ilmennyt, että kaupoista olisi keskusteltu hallituksen piirissä tai hallituksen ja Soneran edustajien välillä.
Heinonen joutui UMTS-kohussa suurimpaan vastuuseen ja ilmoitti lokakuussa 2001 jättävänsä politiikan. Hän siirtyi helmikuussa 2002 Yleisradion suomenkielisen television johtajaksi. Heinosen seuraajaksi kansanedustajaksi nousi Anne Holmlund.
Ylellä Heinonen toimi myöhemmin Asia- ja kulttuuri -ohjelmistoalueen johtajana, josta hän siirtyi yhtiön organisaatiouudistuksen yhteydessä vuonna 2011 Yle Julkaisujen johtajaksi.
Tammikuussa 2012 Heinonen ilmoitti jättävänsä Ylen pääministeri Jyrki Kataisen tiedusteltua hänen halukkuuttaan valtiosihteerin tehtävään. Heinonen aloitti 1. maaliskuuta 2012 Kataisen valtiosihteerinä.
Toukokuussa 2015 valtiovarainministeri Alexander Stubb nimitti Heinosen poliittiseksi valtiosihteerikseen.Lokakuussa 2016 Heinonen valittiin Opetushallituksen pääjohtajaksi
Heinonen oli vuosina 1988–2008 naimisissa Päivi Heinosen kanssa ja heillä on kaksi poikaa ja yksi tytär.
Juhani Peltonen (jalkapalloilija)
Voitto Matti Juhani Peltonen (s. 16. kesäkuuta 1936 Sääksmäki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä, mutta pelasi myös keskikentän rakentajana.
Peltonen oli ensimmäinen suomalaispelaaja, joka pelasi Saksan Bundesliigassa. Hän pelasi vuosina 1964–1966 Hamburger SV:n riveissä 38 ottelua tehden niissä kuusi maalia. 
Suomessa Peltonen edusti vain Valkeakosken Hakaa, jonka riveissä hän voitti kaksi Suomen mestaruutta ja viisi Suomen Cupia. Maajoukkueessa Peltonen pelasi 68 ottelua tehden niissä 10 maalia.
Suomen Palloliitto valitsi Peltosen vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuosina 1960, 1962 ja 1964. Urheilutoimittajain liitto myönsi hänelle saman tittelin vuonna 1965. Joukkuetoveri Matti Pitko kirjoitti Juhani Peltosesta kirjan Hakasta Hampuriin (Weilin&Göös 1971). 
Peltonen valittii neljä kertaa Suomen parhaaksi jalkapalloilijaksi.
Muun työnuransa Peltonen toimi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:llä, viimeksi myyntimiehenä. Espanjassa Jussi Peltonen innostui taidemaalauksesta, ja hänellä on Valkeakoskella ateljee. Peltosella on ollut kuusi taidenäyttelyä.
Peltonen nimettiin Suomen Palloliiton Gladiaattorit -kunniakerhoon 20. elokuuta 2008.
Raimo Tammilehto
Raimo Kauko Juhani Tammilehto (s. 5. helmikuuta 1943 Tuusula) on suomalainen pankinjohtaja. Hän toimi maa- ja metsätalousministerinä (ammattiministeri) Paavo Lipposen II hallituksessa 1. helmikuuta 2002 – 31. toukokuuta 2002. Tammilehdon ministeriys kesti neljä kuukautta (120 päivää), jonka jälkeen maa- ja metsätalousministeriksi yleni kokoomuslainen Jari Koskinen.
Raimo Tammilehto valmistui ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1962 ja agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1969 pääaineenaan maatalouspolitiikka. Hän toimi tutkimussihteerinä MTK:n tutkimusosastolla vuosina 1969–1977 ja MTK:n talouspoliittisen osaston johtajana vuosina 1977–1985. Tämän jälkeen hän on toiminut johtajana Osuuspankkikeskuksessa vuosina 1985–2006 vastuualueinaan maaseuturahoituspalvelut ja niihin liittyvä poliittinen seuranta. Vuosina 1978–1986 hän toimi Markkinatuomioistuimen jäsenenä. Hän on ollut myös Pellervon Taloustutkimuksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1979. Hän on julkaissut lukuisia ammattiartikkeleita eri julkaisuissa vuodesta 1970 lähtien.
Tammilehto on toiminut myös Kuhmon Kamarimusiikin Kannatusyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 2002.
Raimo Tammilehto sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 2005. Sotilasarvoltaan hän on reservin kapteeni.
Kuparikiisu
Kuparikiisu (CuFeS, rautakuparisulfidi) (ennen kalkopyriitti) on messinginkeltainen, hieman vihreään vivahtava metallikiiltoinen mineraali. Se on maankuoren yleisin kuparimalmimineraali.
Kuparikiisu sisältää noin 35 % kuparia, mutta sen, rikin ja raudan lisäksi kuparikiisu sisältää usein pieniä määriä mm. kobolttia, sinkkiä, nikkeliä, hopeaa, kultaa, platinaa, lyijyä, arseenia ja seleeniä.
Kuparikiisun kidejärjestelmä on tetragoninen. Kiteet ovat kuitenkin suhteellisen harvinaisia ja pieniä, useimmiten kuparikiisu esiintyykin massamaisina kasaumina ja lohkareina (ks. kuvat).
Kuparikiisu hapettuu nopeasti ja saa jo tunneissa lohkaisun jälkeen sateenkaaren väreissä kimaltelevan hapettumakerroksen (ks. kuva).
Kuparikiisu sulaa herkästi asetyleeniliekillä, ja liukenee typpihappoon. Muiden happojen kanssa kuparikiisu reagoi erittäin heikosti. Kuparikiisulle voi kuitenkin keinotekoisesti tehdä kauniinvärisen hapettumakerroksen upottamalla näytteen suolahappoon. Kuivuessaan kuparikiisu on hapettunut värikkääksi. (ks. kuva)
Liekkikokeessa kuparikiisu värjää liekin vihreäksi, samaten kuin puhdas kupari ja monet paljon kuparia sisältävät mineraalit.
Kidejärjestelmältään kuparikiisu on tetragoninen. Kovuus on 3,5–4 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,2 g/cm³. Viiru on hieman vihertävän musta.
Kuparikiisu esiintyy tavallisesti rikkikiisun, magneettikiisun, lyijyhohteen, sinkkivälkkeen kanssa ja muodostaa usein aggregaatteja (geol. termi) kvartsin, kalsiitin ja dolomiitin kanssa (ks. kuva).
Suomessa kuparikiisun tärkeimpiä esiintymiä on Pyhäsalmen kaivos ja Outokumpu, ja ylipäätään rekisteröityjä esiintymiä noin kolmensadan kunnan alueella.
Juhani Peltonen
Juhani Peltonen voi tarkoittaa seuraavia suomalaisia:
Prääsän kansallinen piiri
Prääsän kansallinen piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallan eteläosassa Venäjällä. Prääsän kansallinen piiri rajoittuu pohjoisessa Kontupohjan piiriin, idässä Äänisenrannan piiriin, etelässä Leningradin alueeseen ja Aunuksen kansalliseen piiriin, lounaassa Pitkärannan piiriin ja luoteessa Suojärven piiriin. Piirin pinta-ala on 6 389 km²
Vuonna 2010 Prääsän kansallisessa piirissä oli 16 882 asukasta. Väestöstä 36,8 % oli karjalaisia, 6,3 % suomalaisia, 46,1 % venäläisiä ja 10,8 % muita. Vuonna 1996 asukasluku oli 20 300, vuonna 1999 19 600.
Prääsän alue sijaitsee eteläisen Karjalan järvirikkaassa keskiosassa. Piirin alueella on noin 600 järveä, joista mainittavimmat ovat Säämäjärvi, Šotjärvi, Vieljärvi ja Vahatjärvi. Alueella virtaavista joista suurin on Suojoki.
Prääsän piirin tärkeimmät elinkeinot ovat metsäteollisuus ja maataloustuotanto. Maatalous tuottaa pääasiassa maitoa, lihaa ja perunaa. Metsäteollisuus sahatavaraa. Myös turkistarhausta harjoitetaan.
Piirissä on viisi sairaalaa, 15 koulua ja parantolatyyppinen sisäoppilaitos. Prääsän piirin halkaisee kansainvälinen "Sininen tie".
Prääsän kansallisessa kuntapiirissä on yksi kaupunkikunta ja kuusi maalaiskuntaa ja näissä yhteensä 82 asutuskeskusta:
Ennen kuntauudistusta piirissä oli 13 kuntaa, joihin kuuluivat edellisten lisäksi Lahti, Pultseila, Savinovo, Sotka, Kinalahti ja Kolatselkä.
Hallintopiiri muodostettiin vuonna 1930. Jatkosodan aikana piiri oli Suomen miehittämä 1941-44. Vuosina 1962-1966 piiri oli lakkautettuna ja sen alue oli jaettuna Äänisenrannan piirin ja Kontupohjan piirin kesken. Piiri perustettiin uudelleen 1966 ja sen keskukseksi tuli Prääsä.
Vaisaaren koulu
Vaisaaren koulu sijaitsee Raision Tiedonpuistossa. Vaisaaren koulu on Raision ainoa yläkoulu. Vaisaaren koulu on 763 oppilaallaan Suomen suurin yksittäinen peruskoulun yläaste.
Koulusta löytyy useita erikoisluokkia: jokaisella luokka-asteella on yksi englantiorientoitunut luokka sekä musiikkiluokka sekä vuodesta 2012 urheilupainotteinen luokka.
Vaisaaren koulu perustettiin vuonna 1967 kansalaiskoulumuotoisena. Peruskoulujärjestelmään siirryttiin ensimmäisten koulujen joukossa 1972. Muutoksen jälkeen koulun tilat alkoivat kuitenkin käydä ahtaaksi, ja rakennuksen laajentaminen alkoi olla jo väistämätöntä. Aluksi oli suunnitelmissa rakentaa kaupunkiin toinen yläaste, mutta lopulta päätettiin laajentaa Vaisaaren koulua. Uusi osa vihittiin käyttöön 1977.
Seuraavat merkittävät muutokset olivat 1990-luvulla, jolloin siirryttiin käyttämään yhä enenevissä määrin tietotekniikkaa opetuksessa. Koulu sai peruskorjauksen myötä uuden ilmeen vuosien 1996–1999 aikana.
Raision Vaisaaren koulu sijaitsee Tiedonpuiston opetuskeskuksessa aivan Raision keskustan tuntumassa vain vajaan vartin ajomatkan päässä Turusta. Alueella toimii Vaisaaren koulun lisäksi syksyllä 1999 valmistunut moderni kirjasto-auditorio ja muita oppilaitoksia: Raision lukio, ammattioppilaitos ja kauppaopisto.
Yksi Vaisaaren koulun tunnetuimmista opettajista on "Rexi on homo ja opettajat hullui" -kirjan tehnyt Aino Kontula, joka toimi Vaisaaren koulussa biologian ja maantiedon lehtorina 30 vuotta ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2001.
Kontula on kirjoittanut myös puolifiktiivisen kirjan "Herra Rehtori" (Ajatus 2009) Vaisaaren koulun pitkäaikaisesta, voimakastahtoisesta rehtorista Antti Tuomisesta, joka piti yläastelaisia tiukassa otteessaan 1970-luvulta alkaen.
Kassiteriitti
Kassiteriitti eli tinakivi on mineraalina esiintyvää tinadioksidia (SnO). Se sisältää noin 78 % tinaa ja on tärkein tinaa sisältävä malmimineraali.
Kassiteriitti on kidejärjestelmältään tetragoninen. Tavallisesti kiteet ovat lyhytprismaisia eli pilarimaisia ja pyramidipintoihin päättyviä. Väriltään kassiteriitti on musta, ruskeanmusta tai vaaleanruskea. Viiru on haalean ruskea. Vaaleilla muunnoksilla se voi olla myös valkoinen. Kassiteriitin kiilto on rasvainen tai timanttinen. Kovuus on 6–7 ja ominaispaino on 6,68–7,02 g/cm³.
Suomessa kassiteriittia tavataan rapakivialueilla, esimerkiksi Kymissä ja Eurajoella. Hausjärven Kurussa kassiteriittia on kapeissa magnetiittia ja kuparikiisua sisältävissä juonissa.
Slim Dusty
David Gordon Kirkpatrick, taiteilijanimeltään Slim Dusty (13. kesäkuuta 1927, Kempsey, Uusi Etelä-Wales – 19. syyskuuta 2003, Sydney) oli australialainen countrymuusikko. Hän julkaisi ensimmäisen levytyksensä vuonna 1946. Slim Dustyn single "A Pub With No Beer" myi kultaa vuonna 1957. Slim Dusty sai uransa aikana enemmän kulta- ja platinalevyjä kuin yksikään muu australialainen artisti. Hän kuoli munuaissyöpään vuonna 2003. Slim Dustyn kuuluisin kappale lienee nykyään Waltzing Matilda, joka on noussut Australiassa lähes kansallislaulun asemaan.
Kinnermäki
Kinnermäki (, ) on kylä Vieljärven kunnassa Prääsän kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Kinnermäen kylässä on säilynyt vanhoja karjalaisia asuinrakennuksia. Asutusta alueella on ollut jo 1500-luvulta alkaen. Alkuperäiseltä väestöltään Kinnermäki kuuluu aunuslaisten livvikoiden länsilevinneisyysalueeseen. Nykyisin kylän keskuksena on Smolenskin jumalanäidin tsasouna 1700-luvulta, sen ympärillä 17 asuinrakennusta, joista vanhimmat on rakennettu 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Alkuperäisinä säilyneine rakennuksineen Kinnermäki on Karjalan tasavallan kulttuurihistoriallisia suojelukohteita.
Vuonna 2001 perustettu "Kinnermäen ystävät ry" on ryhtynyt elvyttämään kylän karjalaiselämää ja suojelemaan alueen rakennusperintöä. Tavoitteena on tehdä Kinnermäestä elinvoimainen karjalaiskeskus, jossa myös nuorilla on tulevaisuutta ja työtä.
Kinnermäessä on museo sekä kotimajoitus- ja ruokailupalveluja.
Armas Jokio
Armas Taisto Jokio (21. helmikuuta 1918 Helsinki – 12. lokakuuta 1998 Vantaa) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hänet muistetaan erityisesti talonmies Pikkaraisen roolista Pekka ja Pätkä -elokuvissa sekä hieman lapsellisen mustalaismiehen Pikku-Aleksin roolista elokuvissa "Muhoksen Mimmi" (1952), "Lentävä kalakukko" (1953) ja "Majuri maantieltä" (1954).
Laulajana Jokio aloitti uransa Suomen Kansallisoopperassa, mutta siirtyi myöhemmin Hilkka Kinnusen Operettiteatteriin ja Punaiseen Myllyyn.
Jokio esiintyi kaikkiaan 55 elokuvassa, joista merkittävä osa on lähinnä tukkilaiselokuvia. Hänet tunnettiin verrattomana koomikkona, joka vaikutti enemmän ilmeillään ja olemuksellaan kuin sanoillaan ja tunneilmaisullaan. Jokio esitti talonmies Pikkaraista miltei kaikissa 1950-luvun "Pekka ja Pätkä" -sarjan elokuvissa. Muita hänen elokuviaan ovat esimerkiksi "Lentävä kalakukko" (1953), "Majuri maantieltä" (1954), "Kaksi vanhaa tukkijätkää" (1954) ja aivan uran lopussa "Kiljusen herrasväki" (1981). Jokio näytteli myös teatterissa. 1960-luvun puolivälissä hän jatkoi Hilkka Kinnusen Operettiteatterissa ja televisiossa. Sen jälkeen vietti eläkepäiviään Vantaalla Koivukylässä. Ulosottomiehenä hän esiintyi elokuvissa, mutta ei todellisuudessa ollut ulosottomiehenä.
Jokio on haudattu Malmin hautausmaalle, kortteliin 27-6-131.
Jorma Valtonen
Pertti Leo Jorma Valtonen (s. 22. joulukuuta 1946 Turku) on entinen jääkiekkomaalivahti. Valtonen pelasi Suomen jääkiekkomaajoukkueen maalivahtina 1970- ja 1980-luvuilla.
Seuratasolla Valtonen edusti Suomessa Turun Palloseuraa (1964–1966, 1978–1980 ja 1981–1987), RU-38:aa (1966–1967), Porin Ässiä (1967–1972) ja Helsingin Jokereita (1972–1974). Jorma Valtonen pelasi Italiassa vuosina 1975–1978 edustaen "Gardenaa" ja "HC Allehea". Länsi-Saksassa hän pelasi kauden 1980–1981 "EHC-70:n" joukkueessa.
Suomen maajoukkuetta Valtonen edusti yhdeksän kertaa MM-kisoissa ja kolme kertaa olympialaisissa. Maaotteluita Valtoselle kertyi yhteensä 232. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Jorma Valtosen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 67.
Valtonen on toiminut Venäjän KHL:ssä pelaavan Lokomotiv Jaroslavl’n maalivahtivalmentajana kaudesta 2011–2012 alkaen. Kauden alkaessa joukkue kärsi katastrofin sitä kuljettaneen lentokoneen pudotessa matkalla Minskiin vielä kun yhtään ottelua ei ollut pelattu. Valtonen oli ainoa joukkueen valmennusjohdon turmasta selvinnyt henkilö, koska häntä oli pyydetty jäämään Jaroslavliin harjoittelemaan joukkueen farmi- ja junioripelaajien kanssa. Hän on jatkanut joukkueen palveluksessa läpi sen uudelleenrakennusprojektin aina kaudelle 2014–2015 asti.
Kalsiitti
Kalsiitti (CaCO) eli kalkkisälpä on kalsiumkarbonaattia. Se on karbonaattiryhmän mineraaleista yleisin.
Kalsiitin kidejärjestelmä on trigoninen. Kiteet ovat hyvin yleisiä ja saattavat olla hyvinkin monimuotoisia. Kalsiitin yleisin kidemuoto on suippo, kuusisärmäinen pyramidi, jonka joka toinen kulma on terävämpi. Kalsiitti on väriltään useimmiten valkoinen, mutta saattaa joskus olla kellertävän, punertavan tai sinertävän valkoinen. Joskus väri on myös harmaata tai jopa mustaa. Kiilto on lasikiilto ja viirun väri on valkoinen. Epäpuhtaudet saattavat aiheuttaa värillisenkin viirun. Kovuus on 3 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,6–2,8 g/cm³.
Kalsiitti muodostaa yksinään kivilajin, kalkkikiven. Kalsiitin ollessa ainoana päämineraalina, kyseessä on kalsiittinen kalkkikivi eli kalsiittikivi. Kalsiittia esiintyy yleensä kallioiden raoissa ja onkaloissa. Suomessa sitä esiintyy ainakin Lohjalla (Tytyrin kaivos), Särkisalossa, Kolarissa, Paraisilla, Lappeenrannassa ja Kerimäellä.
Kalsiittista kalkkikiveä käytetään erityisesti sementin sekä raudan, teräksen ja lasin valmistuksessa. Selluloosan keitossa sitä voidaan käyttää kemikaalina. Maa- ja metsätaloudessa kalkkikiveä käytetään happamuuden poistoon sekä ravinteena.
Kinalahti
Kinalahti (karjalaksi Kinälahti tai Kinelahti, ) on kylä ja entinen kylähallintoalue Prääsän piirin eteläosassa Aunuksen piirin rajalla Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Kinalahden kylä sijaitsee Vieljärven kunnassa 84 kilometriä Prääsästä lounaaseen Vieljärveltä Viteleeseen vievän tien varrella, Sinamusjärven rannalla.
Kinalahden entinen kylähallintoalue käsitti Prääsän piirin lounaisosan, ja siihen kuuluivat kylät Kinalahti (keskuskylä), Atsu, Kukoinvaara, Lampiniemi ja Panniselkä. Vuonna 1926 kylässä asui 205 karjalaista ja 5 venäläistä . Vuonna 1996 alueella asui 130 asukasta. Se yhdistettiin osaksi Vieljärven maalaiskuntaa 2006. Asukkaat työskentelevät pääasiassa metsätalouden parissa.
Luettelo kalaheimoista tieteellisen nimen mukaan
Tämä on luettelo kalaheimoista aakkosjärjestyksessä tieteellisen nimen mukaan. Katso myös luettelo kaloista.
A - B - C - D - E - F - 
G - H - I - J - K -
L - M - N - O - P - R - S - T - U - V - W - X - Y - Z
Ab-Am - An-Ap - Ar-Au 
Ca - Ce - Ch - Ci-Cu - Cy
Ga-Gr - Gy
Ha-Ho - Hy
La-Li - Lo-Lu
Ma-Mi - Mo-MyPa-Pe - Ph-Pl - Po-Pr - Ps-Pt
Sa-Sc - Se-St - Su-Sy
Aikuisrock
Aikuisrockiksi kutsutaan tyypillisesti rockia, joka on suunnattu varttuneemmalle yleisölle. Yhtyeet ovat muodostuneet sekä kokeneemmista muusikoista 
että nuoremman polven soittajista.
Tyyli mielletään pääasiallisesti yhdysvaltalaiseksi, jossa käytetään nimitysta AOR. Termi viittasi alun perin radioasemien "Album Oriented Rock" -ilmaisuun, jolla haluttiin painottaa albumien kappaleiden merkitystä kaupallisemman singlekeskeisen ajattelun sijaan.
Erityisesti FM-radiot painottivat 1960-luvun lopulta juontuvaa hard- ja heavyrockia, joka pohjautui esimerkiksi Creamin, Jimi Hendrix Experiencen ja Blue Cheerin kaltaisten yhtyeiden työhön, kun taas AM-radiot olivat soittovalinnoissaan vapaampia. Tälle markkina-alueelle tuli kokoonpanoja, jotka esittivät helposti omaksuttavaa, mutta selvästi viihteellisemmästä popista erottuvaa musiikkia, joka tavoitti laajan, jakaumiltaan vaihtelevan yleisön. AOR-nimikkeen ovat etenkin musiikkiteollisena ilmaisuna korvanneet termit ”classic rock” ja ”adult contemporary”. Tyylillisesti molemmat nimitykset kattavat hyvin erilaisia yhtyeitä.
Tyylilajin edustajiksi katsotaan esimerkiksi Boston, Journey, Foreigner, brittiläistä alkuperää oleva Supertramp, nuorien studiomuusikoiden perustama Toto, Styx, REO Speedwagon sekä Night Ranger. Tyylin vahvinta aikaa olivat noin vuodet 1976–1985. Tyyli vaikutti osaltaan glam metal -tyylilajin syntyyn. Joskus tyyliä nimitetään myös keskitien rockiksi (mainstream rock = ”valtavirta-rock”), mutta sitä ei pidä sekoittaa ns. MOR- eli Middle of the Road -tyyliin, jolla tarkoitetaan erityisesti Yhdysvalloissa viihteellisempää popmusiikkia, jota edustavat kokoonpanot kuten Carpenters, Bread tai Seals and Crofts.
Julkaisuvuosi on alkuperäisille LP-formaatin julkaisuille
Lahti (Karjalan tasavalta)
Lahti () on kylä ja entinen kylähallintoalue Säämäjärven koillisrannalla Prääsän piirin pohjoisosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kylähallintoalue yhdistettiin Jessoilan maalaiskuntaan vuonna 2006.
Kylähallintoalue rajoittui pohjoisessa Kontupohjan piiriin, idässä Viitanan asutushallintoalueeseen, etelässä Essoilan kylähallintoalueeseen ja lännessä Suojärven piiriin. Kylähallintoalueen keskuskylä oli Säpsä. Alueen muita kyliä ovat Kudama, Lahti (30 asukasta vuonna 1996), Tšuralahti ja Tšujnavolok. Alueella on vanhoja ortodoksikirkkoja.
Alue kuului ennen 1920-lukua Säämäjärven kuntaan. Alue oli jatkosodan aikana Suomen miehittämä 1941-1944.
Robbie Fowler
Robert Bernard ”Robbie” Fowler (s. 9. huhtikuuta 1975 Liverpool) on englantilainen jalkapalloilija. Fowler on tunnettu pitkästä ja menestyksekkäästä urastaan kasvattajaseuransa Liverpoolin riveissä.
Liverpoolin kapteenina toiminut Fowler siirtyi seurasta Leedsiin vuonna 2001. Leedsistä hän puolestaan jatkoi eteenpäin Manchester Cityyn vuonna 2003. 27. tammikuuta 2006 Fowler palasi Anfieldille ilmaisella siirrolla. Vuoden jatkosopimuksen päätyttyä Fowler siirtyi Championship-joukkue Cardiff Cityn riveihin. 10. syyskuuta 2008 Fowler teki kolmen kuukauden mittaisen sopimuksen Blackburn Roversin kanssa. Blackburn ei jatkanut hänen sopimustaan ja helmikuussa 2009 Fowler teki kaksivuotisen sopimuksen australialaisen A-League-seuran North Queensland Furyn kanssa. Hän edustaa seuraa kauden 2009–2010 ajan. Kaudeksi 2010–2011 Fowler siirtyi Perth Gloryyn, jossa pelasi niin ikään vain yhden kauden verran ja vaihtoi kaudeksi 2011–2012 thaimaalaiseen Muangthong Unitediin.
Hyökkääjänä pelaava Fowler on Valioliigan neljänneksi paras maalintekijä kautta aikain 162 maalilla. Hänen edellään ovat vain Alan Shearer, Andy Cole ja Thierry Henry.Liverpool
Molybdeenihohde
Molybdeenihohde (MoS) eli molybdeniitti on molybdeenin malmimineraali, joka on koostumukseltaan molybdeenidisulfidia. Molybdeenihohteessa on 60 % molybdeenia ja onkin molybdeenimetallin mineraaleista merkittävin.
Molybdeenihohde on kidejärjestelmältään heksagonaalinen. Kiteet ovat kuusisivuisia levyjä, mutta ne ovat harvinaisia omamuotoisina. Väriltään molybdeenihohde on lyijynharmaa, sinertävään vivahtava. Kiilto on metallimainen. Viirun väri on sinertävän harmaa. Molybdeenihohde on kuitenkin sen verran pehmeä, että siitä jää tahroja hyvin helposti käteen, kun siihen koskee. 
Kovuus on 1–1,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,6–5,0 g/cm³.
Molybdeenihohdetta esiintyy graniitissa, pegmatiiteissa ja kvartsijuonissa. Myös apliiteissa ja scheeliitissä molybdeenihohdetta saattaa olla. Suomessa on louhittu molybdeenihohdetta toisen maailmansodan aikaan Pielisjärven Mätäsvaarassa. Sitä on myös tavattu Suomussalmella, Sotkamossa, Ylitorniossa ja Rautiossa.
Indianapolis 500 1950
Indianapolis 500 1950 oli Formula 1-historian kolmas kilpailu. Kilpailu ajettiin Yhdysvalloissa Indianapolisin radalla 30. toukokuuta 1950. Se sisältyi myös Formula 1:n MM-sarjaan, vaikkei yksikään itse F1-sarjan kuljettajista ajanut tässä kilpailussa eikä tämän kilpailun kuljettajat ajaneet muissa kilpailuissa.
Stéphane Sarrazin
Stéphane Sarrazin (s. 2. marraskuuta 1975 Barjac, Ranska) on ranskalainen autourheilija, joka on kilpaillut vuodesta 2014 asti Formula E -sarjassa Venturi Grand Prixin tallissa. Sarrazin ajoi rallin MM-sarjaa Subarun tehdastallissa vuodesta 2004 lähtien.
Sarrazin aloitti uransa rata-autoilijana ja kilpaili Formula 3000 -sarjassa. Sarrazinilla on tilillään myös yksi Formula 1 -kilpailu, kun hän kaudella 1999 tuurasi Brasilian GP:ssä Luca Badoeria Minardilla. Sarrazin keskeytti kyseisen kilpailun. Hän on toiminut myös Prostin ja Toyotan Formula 1-tallien testikuljettajana.
Sarrazin teki vaihdoksen ralliautoilun puolelle kun hän vuonna 2004 osallistui kahteen MM-osakilpailuun ja seuraavana vuonna pääsi Subarun tehdastallin kakkoskuljettajaksi. Vuodesta 2012 Sarrazin on kilpaillut FIA World Endurance Championship -sarjassa jossa hän ajaa Toyotalla.
Pultseila
Pultseila oli ennen kylähallintoalue Prääsän piirin lounaisosassa Pitkärannan piirin rajalla Karjalan tasavallassa Venäjällä. Vuonna 2006 se yhdistettiin Vieljärven maalaiskuntaan.
Pultseilan kylähallintoalue rajoittui pohjoisessa Kolatselän kylähallintoalueesen, idässä Vieljärven kylähallintoalueeseen ja etelässä Kinalahden kylähallintoalueeseen. Kylähallintoalueen keskuskylä oli Koivuselkä, ja kyliä oli kaikkiaan kaksi (Uusi ja Vanha Koivuselkä). . Alueella oli 400 asukasta 1996.
Savinovo
Savinovo on kylä Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Aiemmin kylä oli Savinovon kylähallintoalueen (kunnan) keskus.
Savinovon kylä sijaitsee 58 kilometriä Prääsästä länteen. Kylässä on 180 asukasta (1996). Väestö saa elantonsa lähinnä maataloudesta. Kylän läheisyydessä on ortodoksinen tsasouna.
Savinovo oli aiemmin oman kunnallishallintoyksikkönsä, Savinovon kylähallintoalueen keskus, mutta alue yhdistettiin Vieljärveen vuonna 2006. Savinovon kylähallintoalue sijaitsi Prääsän piirin keskiosassa ja rajoittui pohjoisessa Sodderin ja Essoilan kylähallintoalueisiin, idässä Nuosjärven kylähallintoalueeseen, etelässä Vieljärven kylähallintoalueeseen ja lännessä Kolatselän kylähallintoalueeseen. Kylähallintoalueella oli 400 asukasta vuonna 1987. Savinovon alueen kyliä ovat Akimovo, Kutselkä, Kaskiselkä, Lamminselkä, Majaselkä, Pogojla, Puntšojla, Simanovanselkä, Syssoila, Hlebozero (Hetsula) ja Tšornaja Lamba.
Serpentiini
Serpentiini (Mg(OH)SiO) on kidejärjestelmältään monokliininen mineraali, mutta sen esiintyminen kidemuotoisena on hyvin harvinaista. Serpentiini esiintyy myös kahtena eri muunnoksena. Lehtiserpentiini eli antigoriitti on tiivistä tai suomuista. Kuituserpentiini eli krysotiili on hienokuituista.
Serpentiinin väri vaihtelee vaaleanvihreästä tummanvihreään. Se saattaa myös olla kellertävänvihreää, mustaa tai punaruskeaa. Viiru on vihertävänvalkoinen. Serpentiinin kiilto on rasvakiilto tai vahakiilto. Voi olla myös mattakiiltoinen. Kovuus on 3-4 Mohsin asteikolla. Muunnokset voi olla pehmeämpiä. Ominaispaino on 2,5–2,6 g/cm³. Serpentiini tuoksuu rikille.
Serpentiiniä on päämineraalina serpentiinikivessä eli serpentiniitissä. Sitä esiintyy myös muuttumistuloksena emäksisissä ja ultraemäksisissä syväkivissä ja pieninä määrinä epäpuhtaissa kalkkikivissä.
Serpentiiniä esiintyy oliviinin, talkin kanssa. Suomessa sitä tavataan Kainuussa, Lapissa ja Pohjois-Karjalassa. Serpentiiniesiintymiä on löydetty myös Koillis-Savosta.
Serpentiiniä käytetään jonkin verran koruissa ja koriste-esineissä (jaloserpentiiniä).
Serpentiniitti voi näkyä maastossa erikoisina kalliomuodostelmina. Serpentiinipitoisessa kallioperässä ravinteita on niukasti. Kromi- ja nikkelipitoisuudet voivat puolestaan olla korkeita. Serpentiinialueilla kasvaakin varsin omaleimainen kasvilajisto. Suomen serpentiinikallioilla tavataan esimerkiksi viherraunioista, serpentiiniraunioista ja serpentiinipikkutervakkoa.
Serpentiinialueita on alettu suojella viime vuosina Koillis-Savossa. Suojelukohteita on Kaavilla ja Juankoskella. Yhteensä suojeltuja serpentiinialueita on yli 100 hehtaaria. Valtio omistaa alueista 32 hehtaaria. Uusia suojelualueita on vireillä yhteensä noin 70 hehtaarin verran (tilanne lokakuussa 2013). Serpentiinialueita on suojeltu Etelä-Suomen metsien monimuotoisuuden toimintaohjelman eli METSO-ohjelman avulla.
Koillis-Savossa Kaavin serpentiinialueiden kangasmetsissä kasvaa runsaasti siniheinää. Alueen kallioilla esiintyvät tunturihärkki ja pulskaneilikka, joiden paikalliset rodut ovat pieniä ja vaatimattomia. Kaavin pulskaneilikkarotu on todettu äärimmäisen uhanalaiseksi. Muita alueen lajeja ovat serpentiiniraunioinen, viherraunioinen, liuskaraunioinen, nyylähaarikko, otalaakajäkälä ja haavanlimijäkälä. Kaavin serpentiinkohteissa kasvavia lajeja ovat myös uhanalaiset takkuhankajäkälä ja rotkokehräjäkälä.
Millennium
Millennium ( + "annus") on latinalaisperäinen sana, jolla voidaan tarkoittaa:
Fado em Mim
Fado em Mim on portugalilaisen fadolaulaja Marizan ensimmäinen albumi. Se julkaistiin huhtikuussa 2002. Siitä on sittemmin julkaistu versio, jossa on mukana toisena CD:nä livelevy. Albumin kaikki sanoitukset ovat portugaliksi.
Sotka (Karjalan tasavalta)
Sotka (myös Yläle, ) on kylä ja entinen kylähallintoalue Prääsän piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kylähallintoalue yhdistettiin Jessoilan maalaiskuntaan vuonna 2006.
Sotkan kylä sijaitsee Suojoen rannalla Sotjärven länsipäässä 78 kilometriä Prääsästä länteen. Kylässä on 380 asukasta (1996). Kylä on perustettu toukokuussa 1949 ja nimensä se sai Sotkien levähdyspaikan mukaan. Nykyisin kylässä toimii luterilainen seurakunta, joka kuuluu Inkerin kirkon alaisuuteen.
Sotkan entinen kylähallintoalue sijaitsi Prääsän piirin länsiosassa Suojärven piirin rajalla. Alue rajoittui pohjoisessa tuolloiseen Jessoilan kylähallintoalueeseen, kaakossa Savinovon kylähallintoalueeseen, sekä etelässä Kolatselän ja Vieljärven kylähallintoalueisiin. Kylähallintoalueen keskuskylä oli Sotka. Alueeseen kuuluivat myös kylät Kiviniemi (Kamennavolok), Novyje Peski (Šotjärven asema) ja Ulalega.
Sotka
Sotka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Haato
Haato Oy (oik. NIBE-Haato) on lämminvesivaraajien valmistukseen erikoistunut yritys, jonka tilat sijaitsevat Vantaan Tammistossa. Haato perustettiin Korsossa vuonna 1939. Vuodesta 1948 Haato on erikoistunut lämminvesivaraajien valmistukseen, ja yritys onkin Suomen vanhin lämminvesivaraajien valmistaja.
Tammikuussa 1999 NIBE Ab osti Haato Varaajat Oy:n liiketoiminnan. Tässä yhteydessä Haaton tuotevalikoimaa laajennettiin NIBE:n maalämpö- ja poistoilmalämpöpumppuihin. Nykyään valmistusta ei ole enää Suomessa, vaan tuotanto on keskitetty Ruotsin Markarydissa oleviin tuotantolaitoksiin.
Jessoila
Jessoila tai Essoila (, ) on maalaiskunta, sen keskustaajama sekä kylä Prääsän kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Jessoilan maalaiskunta sijaitsee Prääsän kansallisen piirin luoteisosassa Suojärven ja Kontupohjan piirien rajalla.
Kunnan asutuskeskuksia ovat taajamat Jessoila, Kungojärvi (Кунгозерский, "Kungozerski"), Sotka, Novyje Peski (Šotjärven asema) (Новые Пески), Säpsä ja Kudama (Кудама) sekä kylät Jessoila, Alekka (Алекка), Angenlahti (Ангенлахта, "Angenlahta"), Ivanisto (Иванисто), Korza (Корза), Kurmoila (Курмойла), Mettšelitsa (Метчелица, "Metšälä"), Mišinselkä (Мишинсельга,"Mišinselga"), Nižnjaja Salma (Нижняя Салма), Prokkoila (Проккойла), Rubtšoila (Рубчойла), Salmmeniska (Салменица, "Salmenitsa"), Säämäjärvi, Särkilahti, Kiviniemi (Каменьнаволок, "Kamennavolok"), Lahti, Tšuinavolok (Чуйнаволок), Tšuralahti (Чуралахта "Tšuralahta") ja Uljalega (Улялега).
Jessoilan maaseututaajama sijaitsee Säämäjärven etelärannalla 55 kilometriä Prääsästä luoteeseen. Kylässä oli 2 876 asukasta 1996. Jessoilan kautta kulkee rautatie ja maantie A133 Petroskoista Suojärvelle. Asukkaat työskentelevät lähinnä maatalouden ja rautatien palveluksessa. Kylässä on meijeri. Jessoilassa on säilynyt paljon vanhaa karjalaista puuarkkitehtuuria.
Särkilahden kylässä on ortodoksinen tsasouna 1800-luvulta.
Ennen 1920-lukua Jessoila oli osa Säämäjärven kuntaa, jonka lakkauttamisen jälkeen Jessoilasta tuli Säämäjärven piirin hallintokeskus. Sittemmin alue on liitetty Prääsän piiriin. Jessoila oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941-1944.
1900-luvun lopulla Jessoila oli nykyistä maalaiskuntaa suppeampi kylähallintoalue, johon kuuluivat asutuskeskukset Alekka, Angenlahti, Ivanisto, Jessoila (keskuskylä), Jessoilan asema, Korza, Kungojärvi, Kurmoila (21 asukasta vuonna 1996), Mettšelitsa, Mišinselkä, Nižnaja Salma, Prokkoila, Rubtšoila, Salmmeniska, Särkilahti (26 asukasta vuonna 1996), Säämäjärvi. 
Vuonna 1987 alueella oli 3 200 asukasta. Nykyinen kunta muodostettiin 2006, jolloin siihen liitettiin entiset Lahden ja Sotkan kylähallintoalueet.
Kari Hietalahti
Kari-Jukka Hietalahti (s. 13. syyskuuta 1964 Savonlinna) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hänen näyttelijänuransa lähti nousuun televisiossa 1990-luvulla esitetystä "Vintiöt"-sketsisarjasta, jossa hän esiintyi yhdessä Jussi Chydeniuksen, Samuli Edelmannin, Janus Hanskin, Santeri Kinnusen, Niko Saarelan ja Juha Veijosen kanssa.
Hietalahti on opiskellut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön koulutusohjelmassa vuosina 1985–1989 ja on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän on ollut näyttelijänä KOM-teatterissa vuosina 1989–1998 ja sen jälkeen freelancerina. Hän on näytellyt useissa elokuvissa ja toiminut sekä näyttelijänä että käsikirjoittajana monissa televisiosarjoissa.
Hietalahti on kirjoittanut kirjan, "Kenraali Pancho & Pojat Pohjoiskalotilla. Suuri kalottikirja" (Helsinki-kirjat), joka julkaistiin elokuussa 2011.
Hän sai vuoden 2012 parhaan miesnäyttelijän Kultainen Venla -palkinnon roolistaan televisiosarjassa "Roba".
Hietalahti pelasi nuorena jääkiekkoa SaPKo:n A-junioreissa SM-tasolla. Hän asuu perheensä kanssa Helsingissä Ullanlinnassa. Hän on avoliitossa pukusuunnittelija Minni Härkösen kanssa, ja heillä on yksi lapsi.
Kari Hietalahti valmentaa HJK:n miesten virallista futsal-edustusjoukkuetta.
Hietalahti harrastaa perhokalastusta ja on suomalaisen Vision Fly Fishing -perhokalastusmerkin lähettiläs.
K-Supermarket
K-Supermarket (aiemmin K-supermarket) on Keskon päivittäistavaraketju, johon kuuluu keskisuuria ja suuria elintarvikekauppoja. Sen iskulause on "Tavallista parempi ruokakauppa". Vuonna 2011 K-Supermarketteja oli 205 kappaletta ympäri Suomen. Ketjun johtajana toimi Jorma Rauhala. Vuosina 2002-2017 ketjun nimi oli K-supermarket, sitä ennen vuosina 1994-2002 K-Supermarket (markkinointinimenä KKK Supermarket).
Anttila-tavaratalojen yhteydessä oli toiminut usein K-Supermarket tai K-Market. Niillä Kesko korvasi Anttiloiden omat ruokaosastot Anttilan siirryttyä Keskon omistukseen.
Vuonna 1993 K-ryhmä (Ruokakesko) kokosi kauppansa valtakunnallisiksi ketjuiksi.. Ruokakeskon ketjuja ovat nykyisin K-Citymarket, K-Supermarket ja K-Market. Ensimmäinen K-Supermarket avattiin Nastolassa 10. tammikuuta 1994.
Vuonna 2015 Suomen parhaaksi K-Supermarketiksi valittiin Espoon Mankkaan K-Supermarket. Iltalehden lukijat valitsivat Suomen seitsemän parhaan ruokakaupan joukkoon Mankkaan K-Supermarketin lisäksi myös Helsingin Oulunkylässä sijaitsevan K-Supermarket Mustapekan sekä Nokialla sijaitsevan K-Supermarket Löytiksen.
Myymälät on ryhmitelty maakunnittain ja kunnittain.
Welsh corgi
Welsh corgi (harvemmin "walesinpaimenkoira") on koirarotu, joka jakaantuu kahteen alarotuun: welsh corgi pembrokeen ja welsh corgi cardiganiin. Rotu on kotoisin Walesista – Pembroke ja Cardigan ovat Walesin paikkakuntia. Corgi on matala, lyhytjalkainen koira, jonka säkäkorkeus on noin 30 cm. Luonteeltaan rotu on melko itsepäinen.
Corgin tärkein käyttö on ollut muun muassa lehmien paimennus, jossa mataluudesta oli sille hyötyä, koska sen avulla se voi paremmin väistellä vihaisten lehmien potkuja. Corgi on suhteellisen terve rotu. Muutamat sairaudet ovat rodulle tyypillisiä: silmäsairaudet, lonkkaniveldysplasia ja selkäviat.
Cardigan on yleisesti ottaen hieman rotevampi ja "kirveellä veistetympi" kuin pembroke. Corgin, varsinkin cardiganin, pystykorvat ovat suuret, minkä takia corgin ravistaessa päätään sen korvat hakkaavat päätä vasten samoin kuin luppakorvaisilla koirilla. Cardiganin korvat ovat pyöreämpikärkiset kuin pembroken. Myös luonteessa on jonkin verran eroa: cardigan on selkeämmin oman perheen koira, pembroke ystävystyy helpommin myös muiden ihmisten kanssa. Karva on keskipitkää. Cardiganin häntä on pidempi ja näyttävämpi kuin pembroken. Monissa maissa pembroken häntä typistetään, ellei koira synny töpöhäntäisenä.Suomessa koirien häntien typistäminen on kuitenkin ollut kiellettyä vuodesta 1996. Silloin tällöin syntyy myös niin sanottuja fluffy-pentuja eli corgeja, joilla on näyttelyissä virheellisenä pidettävä pitkä karva.
Pembroke on yleisempi kuin cardigan. Pembroken suosiota on lisännyt se, että Englannin kuningatar Elisabet on pitkään kasvattanut niitä. Pembroken pentuja rekisteröitiin Suomessa vuonna 2005 241 ja cardiganin 160.
Liittoutuneiden miehitysvyöhykkeet Saksassa ja Itävallassa
Akselivaltoihin kuulunut natsi-Saksa (ja siihen Anschlussilla liitetty Itävalta) kuului toisen maailmansodan häviäjiin. Saksa jaettiin liittoutuneiden (Yhdysvallat, Neuvostoliitto, Iso-Britannia ja Ranska) kesken miehitysvyöhykkeisiin.
Jokainen valtio käytti valtaa omalla alueellaan ja harjoitti erilaista hallintoa ihmisten ja paikallishallinnon suhteen. Alkuperäinen suunnitelma hallita Saksaa yhdessä romuttui vuosina 1946–1947, kun idän ja lännen välit kiristyivät ja kylmä sota alkoi.
Idästä Oder–Neisse-linjalle ulottuneiden aluemenetysten jälkeen Saksa jaettiin neljään miehitysvyöhykkeeseen ja Neuvostoliiton vyöhykkeen sisällä olleeseen, myös neljään vyöhykkeeseen jaettuun Berliiniin.
Kesäkuussa 1948 Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Ranska antoivat Saksan-miehitysvyöhykkeidensä uudistaa valuuttansa valtakunnanmarkasta saksanmarkkaan. Se johti Saksan taloudelliseen jakoon, kun Neuvostoliiton miehittämällä vyöhykkeellä jouduttiin vastavetona vaihtamaan valtakunnanmarkka omaksi saksanmarkaksi (myöhempi DDR:n markka). Idän ja lännen välit kiristyivät ja 1948–1949 Neuvostoliitto aloitti Berliinin saarron, jonka aikana Länsi-Berliiniä jouduttiin huoltamaan lännestä ilmasiltaa pitkin.
Saksan läntisistä miehitysvyöhykkeistä muodostettiin toukokuussa 1949 Saksan liittotasavalta. Itäiselle eli Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle perustettiin lokakuussa 1949 Saksan demokraattinen tasavalta eli Itä-Saksa. Berliini pysyi neljän vallan miehityksessä, vaikka käytännössä Länsi-Berliiniä pidettiin monin tavoin osana vanhaa liittotasavaltaa eli Länsi-Saksaa ja Itä-Berliiniä Itä-Saksan pääkaupunkina. Vuonna 1955 molemmat Saksat saavuttivat rajoitetun suvereniteetin, joten miehittäjistä liittolaisiksi muuttuneille joukoille jäi käytännössä edelleen laajat toimintaoikeudet.
Vuonna 1989 kommunistijohtoinen järjestelmä sortui Euroopassa, minkä huipentumana oli Saksojen välisen rajan kaatuminen ja erityisesti Länsi-Berliiniä ympäröineen Berliinin muurin murtuminen. Itä-Saksaan uudelleen perustetut osavaltiot sekä miehityksestä vapautunut Berliini liittyivät liittotasavaltaan eli tapahtui Saksan jälleenyhdistyminen 1990. Seuraavan vuoden lopulla hajosi Neuvostoliitto ja sen seuraajavaltion Venäjän asevoimien viimeiset joukot poistuivat Saksasta 1994. Sen sijaan Pohjois-Atlantin sopimusjärjestön jäsenenä Saksa on sopinut, että kaksi liittolaista, Yhdysvallat ja Britannia, saavat pitää siellä tukikohtiaan.
Berliinin vyöhykkeitä ei ole mainittu.
Itävalta, joka vuodesta 1938 oli ollut liitettynä Saksaan, jaettiin neljään vyöhykkeeseen. Myös Wien jaettiin, mutta Neuvostoliiton ja Ison-Britannian miehitysvyöhykkeet eivät olleet maantieteellisesti yhtenäisiä kuten Berliinissä. Lisäksi Wienin keskusta oli kaikkien neljän vallan yhteisenä vyöhykkeenä. Itävallan miehitys loppui vuonna 1955 solmitun valtiosopimuksen myötä, jolloin maa sai täyden suvereniteetin. Miehitysvallat pääsivät sopuun Itävallan asemasta puolueettomana valtiona eikä maahan jäänyt ulkomaisia sotajoukkoja.
Soul Tattoo
Soul Tattoo on suomalainen rock-yhtye, jonka musiikkia sävyttävät underground pop, goottigrunge, country punk ja syvän etelän blues.
Helsinkiläinen Soul Tattoo syntyi 2003. Kun yhtyeen kitaristi-säveltäjä Samuli Laiho, kutsui Hearthill -kumppaninsa Jussi Sydänmäen tekstittämään uusia demojaan. Studioon bassoon ja rumpuihin tulivat Hearthill -miehistöstä tutut Jukka Kiviniemi ja Sasu Moilanen. Bändi aloitti debyyttialbumin levyttämisen 2004, maaliskuun 1. päivänä Musicmakers-studiolla. Kesäkuun 23. päivä julkaistiin single ”Scarecrow Jimmy” (Plastinka). ”Scarecrow Jimmy” -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo elokuvan "Onnen Varjot" ohella. Sen ohjasi Claes Olsson. Sielukkaan tummanpuhuvaa rock'n'roll -räimettä juurevaan grungeen ja bluesiin yhdistelevä Soul Tattoo oli 2000-luvun alun suurimpia ja puhutuimpia tapauksia. Jo esikoisalbumillaan Suen ja Rumban kanteen kiitänyt yhtye villitsi myös keikoilla: Provinssirockissa ja Ruisrockissa esiintynyt Soul Tattoo voitti parhaan liveaktin Femma-palkinnon vuonna 2005. Vuonna 2006 julkaistu "Pile of Bones" kirvoitti ylistäviä arvioita ja toi yhtyeelle keikkoja Hollannissa ja Norjassa – toipa se mukanaan myös keikan Helsingin jäähallilla esiintyneiden Gary Mooren ja George Thorogoodin lämppärinä. Soul Tattoon liekki paloi kirkkaasti, mutta nopeasti. Vuonna 2008 julkaistun kolmoisalbumi "Malaga" (Rolls Voice/Slap) jälkeen yhtye pakkasi pillit pussiinsa. 2018 yhtye tekee pikapaluun rummuissa Janne Haavisto.
Halkaisija
Halkaisija tarkoittaa suomen yleiskielessä useita erilaisia asioita. Esineen, kuten esimerkiksi putken tai tukkipuun, halkaisijalla tarkoitetaan suurinta poikkileikkauskuvion mittaa. Halkaisija voi myös tarkoittaa yleensä suoraa katkaisukohtaa, joka jakaa esineen kahteen yhtäsuureen osaan, yhtä painavaan osaan, yhdenmuotoisiin osiin tai jonkin muun kriteerin perusteella yhtäläisiin osiin. Pituusmitan sijasta halkaisija voi tarkoittaa myös janaa, joka lävistää kuvion tietyllä tavalla.
Halkaisija tarkoittaa myös mitattua läpimittaa.
Halkaisija on, voimakkaasti yleistäen, pistejoukon kahden pisteen välisen etäisyyden suurin mahdollinen arvo. Metrisessä topologiassa yhtenäisen joukon "A" halkaisijalla eli läpimitalla tarkoitetaan epänegatiivista kokonaislukua
Peter Franzén
Peter Vilhelm Franzén (s. 14. elokuuta 1971 Kemin maalaiskunta) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri.
Franzén on näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa. Lisäksi hän on kirjoittanut romaanin "Tumman veden päällä" (2010), joka perustuu osittain hänen omiin kokemuksiinsa. Hän on ohjannut ja käsikirjoittanut myös kirjaan perustuvan samannimisen elokuvan, jonka ensi-ilta oli 2013.
Uran teatteripainotteisten alkuaikojen jälkeen Franzén on keskittynyt elokuvanäyttelemiseen ja on esiintynyt yli 40 elokuvassa ja 15 televisiosarjassa Suomessa ja ulkomailla. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Kuningasjätkä", "Rukajärven tie", "Badding", "Emmauksen tiellä", "Rölli ja metsänhenki", "Kuutamolla", "Pahat pojat", "Koirankynnen leikkaaja", "Matti", "Rööperi", "Ralliraita" ja "Suden arvoitus".
Vuonna 2013 Franzénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Suomalaisten elokuvien lisäksi Franzén on näytellyt saksan-, englannin-, ruotsin-, viron- ja unkarinkielisissä elokuvissa. Hän näytteli eräässä "" -rikossarjan jaksossa unkarilaismiehen ruumista sekä "True Blood" -sarjan jaksossa viikinkiä.
Vuonna 2015 Franzén näytteli Reiniger-hahmoa "The Gunman-"elokuvassa. Vuonna 2016 hän alkoi näytellä Harald Kaunotukkaa "Viikingit-"sarjassa. Kaunotukka on Franzénin merkittävin kansainvälinen rooli.
Vuonna 2017 Franzén näyttelee Luc Bessonin ideoimassa "Underground"-toimintatrillerissä, jonka kuvaukset alkoivat elokuussa. Elokuvan muissa päärooleissa nähdään Ben Kingsley ja Carly Chaikin.
Franzén asui näyttelijävaimonsa Irina Björklundin kanssa vuodesta 1999 lähtien Los Angelesissa, kunnes perhe muutti syksyllä 2013 Ranskaan. Pariskunnalla on vuonna 2007 syntynyt poika.
Rostiophus
Gesta Danorumissa Rostiophus mainitaan Odinin pojan syntymän ennustaneena tietäjänä. Tuntemattoman tekijän Suomen kronikassa 1600-luvulta Rostiophus mainitaan nimellä Rostiofi ja hänet on ylennetty kuninkaaksi. Tässä kronikassa kansallisuusnimi "phinnicus" on nykyaikaiseen tapaan ymmärretty "suomalaista" tarkoittavaksi.
Kronikan mukaan Rostiofin kohotti arvoasemaan viisaus ja mainekkaat teot, joissa hän oli ylivoimainen muihin verrattuna. Hän oli myös hyvin älykäs, eikä maailmassa arveltu olevan mitään arvoitusta, johon hän ei olisi keksinyt ratkaisua. Hänen erikoisalaansa oli ennustaminen ja jälkikäteen hänen ennustuksensa osoittautuivat oikeiksi. Hän oli hyvin ystävällinen ja osoitti lempeyttä ennustaessaan ihmisten kohtaloita. Hänelle myönnettiinkin ylin käskyvalta ja vieläpä hänen katsottiin ansaitsevan jumalallisia kunnianosoituksia. Kaikki noudattivat hänen määräyksiään kuuliaisesti ja hartaan kunnioittavasti.
Rostiofi hallitsi pitkään alamaisiaan ilman apulaisia. Kuninkaan toimeliaisuus riitti kaikkiin hallitustehtäviin, joten toisten apua ei tarvittu. Hänen nimensä maine kantautui naapurikansojenkin keskuuteen. Rostiofin kunniaksi tehtiin lauluja eli runoja sekä hänelle tuotiin lahjoja, jotka hän otti vastaan uhreina. Rostiof hallitsi pitkään ja hänen muistonsa säilyi useiden vuosisatojen ajan. Rostiofin haudan sanotaan olevan loistelias, paikalle kasattiin kiviä, joista rakennettiin suunnaton kumpu.
Rostiofia palvottiin Pohjolassa ennen Aasiasta tullutta Odinia, joka asetuttuaan Uppsalaan sai Rostiofille kuuluneet jumalalliset kunnianosoitukset.
Alkuperäiskansa
Alkuperäiskansa on (vähemmistönä oleva) kansallisuus, joka on jonkin alueen alkuperäistä väestöä. Alkuperäiskansat muodostavat noin 6 prosenttia maailman väestöstä, ja pelkästään Intiassa on yli 100 miljoonaa alkuperäiskansoihin kuuluvaa ihmistä.
Alkuperäiskansa on määritelty esimerkiksi kansainvälisen työjärjestön ILO:n yleissopimuksessa numero 169. Sen mukaan näille kansoille on ominaista, että ne polveutuvat väestöstä, joka maan valloituksen tai asuttamisen tai nykyaikaisen kansallisvaltion muodostumisen aikaan asui maassa. Toiseksi alkuperäiskansat ovat eläneet pitkälti riippumattomina aluetta hallitsevasta valtiosta ja säilyttäneet kielelliset, kulttuuriset ja yhteisölliset ominaispiirteensä ainakin osittain ympäröivästä valtakulttuurista erillisinä. Tällaiset määritelmät ovat kuitenkin tulkinnallisia. Saamelaisille on myönnetty alkuperäiskansan asema Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Venäjällä. Näistä maista vain Norja on ratifioinut ILO:n sopimuksen.
Arkeologian professori Ari Siiriäinen pitää termiä "alkuperäiskansa" harhaanjohtavana. "Termi pitää sisällään ajatuksen siitä, että jokin kansa voisi omistaa asuttamansa maa-alueen siksi, että he ovat alueen ensimmäisiä asukkaita", vaikka usein he ovat vain syrjäyttäneet jonkin vielä aikaisemman kansan. Myös sana "kansa" on kiistanalainen ja mielivaltainen käsite.
Yhdistyneiden kansakuntien julkaiseman selvityksen mukaan alkuperäiskansojen eliniänodote on lyhyempi kuin muulla väestöllä. Syynä ovat muun muassa köyhyys, aliravitsemus ja tartuntataudit.
80 prosenttia maapallon biodiversiteetistä on alkuperäiskansojen alueella. Alkuperäiskansojen laajemmat maaoikeudet hillitsevät tutkimuksen mukaan ilmastonmuutosta, ja ovat taloudellisin keino suojella metsiä ja siten sitoa hiilidioksidia. Alkuperäiskansat harjoittavat metsissään usein perinteistä ja kestävää elämäntapaa.
Professori Siiriäisen mukaan "alkuperäiskansat" kuluttavat luontoa kuten muutkin, jopa asumiskelvottomaksi. Vaikka ihmisten vähyyden kehittymättömän teknologian vuoksi tämä kulutus jää joskus vähäisemmäksi, se ei hänen mielestään tarkoita, että alkuperäiskansa "ymmärtäisi luontoa" tai "olisi yhtä luonnon kanssa".
Huomattavia eurooppalaisia alkuperäiskansoja ovat baskit, saamelaiset, Krimin tataarit, nenetsit, samojedit, komit sekä adygelaiset kansat, kuten tšerkessit. Afrikassa monia kansoja pidetään alkuperäiskansoina, vaikka he ovatkin erityisen usein syrjäyttäneet aiempia kansoja, osa melko äskettäin. Amerikassa kaikkia 1400-luvun eurooppalaisvalloittajien edeltäjistä polveutuvia pidetään alkuperäiskansoina (intiaanit, eskimot). Aasiassa alkuperäiskansoja ovat esimerkiksi armenialaiset, Pohjois-Irakin assyrialaiset, Hokkaidon ainut ja lukemattomat muut. Muualla heitä ovat muun muassa Australian aboriginaalit ja Uuteen-Seelantiin noin 1280 saapuneet maorit.
Fernioti
Fornjotr (Fornjot, Fernioti tai Fornioti), sananmukaisesti suomennettuna "Muinaisjätti", on toinen Suomen kronikassa mainittu mytologinen Suomen kuningas. Fernioti oli myös Rostiofin tapaan kiinnostunut taikuudesta. Häntä arvostettiin suuresti ja hänen maineensa levisi myös ulkomaille, josta haluttiin päästä hänen oppilaakseen. Ferniotilla oli monta lasta, joiden nimistä ja vaiheista ei ole säilynyt tietoja. Ferniotin tyttärenpojasta, Gylfistä tuli Ruotsin kuningas.
Tiedot on peräisin Snorri Sturlusonin saagasta "Kuinka Norja asutettiin".
Christfrid Ganander kertoo Mythologia Fennicassa Forniotin nimen tulleen sanasta Jotun eli Joter (jootit) joka oli muinoin Suomen kansan nimi. Hän toteaa, että ""Fornioter" oli kuningas "Jättalandissa" (jättiläisten maassa), jota Suomeksi kutsuttiin, Qwenlandissa eli Terra Amazonumissa, joka sijaitsi merenpohjasta "itään"." Ganander arvelee Forniotin olleen jumalten sukua ja hänen asettuneen asumaan Jotnahemin osaan jota silloin kutsuttiin nimellä Kvenland, joka oli Pohjanmaalla.