Retro
Retro on aiempien vuosikymmenten tyyliä, muotia tai muuten vanhan tuntuista ainesta, jota sovelletaan uudelleen nykyaikana. Myös verbiä "retroilla" käytetään.
Usein "retroilussa" kyse on harrastajan omassa lapsuudessa, nuoruudessa tai muussa menneisyydessä vallinneiden muotien ja ilmiöiden kertaamisesta, siis tietynlaisesta nostalgiasta.
Retroharrastukset kohdistuvat usein 1950–1980-lukuihin eli nykyisten keski-ikäisten ja keski-ikäistyvien ihmisten lapsuuden ja nuoruuden aikoihin. Toisaalta retroharrastuksia esiintyy myös nuorten keskuudessa ja tällöin nostalgia voi kohdistua henkilön omaa syntymää varhaisempiin aikoihin. Toisinaan retroharrastus muodostuu populaarikulttuuriseksi kultti-ilmiöksi.
Ilmeisesti ensi kerran retro-termiä käytettiin 1960-luvun lopun ranskalaisessa vaatemuotiaallossa nimeltä "retrochic", joka otti vaikutteita menneiden vuosikymmenien tyyleistä. Sen pohjalta syntyi erityisesti 1990-luvulla eräänlainen ”nostalgiateollisuus”, joka suhtautui menneisyyteen ikään kuin varastona, josta voi ammentaa postmodernin kevyesti ja pastissinomaisesti yhä uudestaan, tarvitsematta pohtia tyylin alkuperäistä aikakautta tai autenttisuutta. Kriitikko Frederic Jameson kirjoitti teoksessaan "Postmodernism, or, The Cultural Logic of Late Capitalism" (1991) miten ”maailmassa jossa tyylillinen innovaatio alkaa olla mahdotonta, on jäljellä vain kuolleiden tyylien imitointi”.
"Retropelien" harrastamisella tarkoitetaan 1970-luvulta 1990-luvun alkuvuosille julkaistujen tietokone- ja videopelien pelaamista.
Rockmusiikissa "retro" viittaa lähinnä 1950–1980-luvuilla julkaistujen rocklevytysten keräilyyn ja kuunteluun, sekä noina vuosikymmeninä esiintyneiden rocktyylien jäljittelyyn nykyisten yhtyeiden musiikissa.
1950-luvun populaarikulttuuriin, muotoiluun, autoihin ja vaatemuotiin kohdistuvat retroharrastukset ovat olleet merkittävä alakulttuurinen ilmiö 1970-luvulta lähtien.
Uusretrolla tarkoitetaan vanhasta asiasta uudestaan tehtyä. "Uusi kuplavolkkari" ja "Uusi Fiat-500" ovat esimerkkejä "teollisesta uusretrosta". Esineen tai asian ei tarvitse olla täsmälleen samanlainen kuin alkuperäisen – mutta uuden version tulee olla sellainen, että alkuperäinen on tunnistettavissa. Elokuvan saralla 1980-luvulla nähty tieteissarja "V-Visitors" ("Vierailijat") on tehty 2000-luvulla uudestaan. Kyseinen elokuva noudattaa alkuperäistä käsikirjoitusta, mutta uuteen versioon on lisätty jo olemassa oleva tekniikka, joka on tullut ihmisten elämään alkuperäisen sarjan ja uuden version välillä, ja tämä tekee kyseistä sarjasta uusretroelokuvan. Perjantaina toinen marraskuuta vuonna 2012 Suomen televisiossa alettiin esittää Dallasta, joka ei ole kuitenkaan sama kuin 1980-luvulla tehty alkuperäisversio vaan kyseinen "Uusi Dallas" on tehty 2000-luvulla. Formaatti on kuitenkin tunnistettavissa verrattuna alkuperäiseen, joten tässä on myös kyseessä uusretrosarja. Esim. James Bond -elokuvaa Skyfall ei voida pitää uusretroelokuvana; se ei ole minkään aiemman Bond-elokuvan uudelleenfilmatisointi, vaan sarjan seuraava osa.
Plagioretro eli kopioretro on uudestaan valmistettu tuote, joka on täsmällinen kopio alkuperäisestä.
Täsmälleen alkuperäisen mallin näköiseksi valmistettu tuote tai asia, johon on yhdistetty nykyaikaisia asioita, joita ei ollut vielä alkuperäisen mallin aikana olemassa, on plagiouusretro. Esimerkiksi jos Fiat valmistaisi täsmälleen Fiat 127, Fiat 500 tai Fiat 600 mallienn näköisiä autoja, mutta upottaisi niiden kojelautaan GPS-laitteet, käyttövoimana olisi sähkö, tai jos auto olisi hybridiauto, kyseessä olisi plagiouusretro. Yksikin uusi osa tekee tuotteesta plagiouusretron.