hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Darijan Božič
Darijan Božič (29. huhtikuuta 1933 Slavonski Brod, Jugoslavia, nyk. Kroatia – 24. lokakuuta 2018) oli slovenialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli Ljubljanassa sävellystä ja orkesterinjohtoa. Hän jatkoi opintojaan Lontoossa ja Pariisissa. Božičin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita.
Božič johti vuosina 1995–1998 Ljubljanan oopperaa.
Adriana Mater
Adriana Mater on Kaija Saariahon ooppera, joka sai ensi-iltansa 3. huhtikuuta 2006 Pariisin "Opéra Bastillessa" (alun perin ensi-illan piti olla jo 30. maaliskuuta, mutta se myöhästyi oopperan teknisen henkilökunnan lakon vuoksi). Kantaesityksessä orkesterinjohtajana toimi Esa-Pekka Salonen, ohjaus oli Peter Sellarsin. Ooppera sijoittuu nimeämättömään sotaa käyvään maahan, jota oopperan libretistin Amin Maaloufin mukaan voidaan pitää jonain Balkanin alueen maista Jugoslavian hajamisotien myllerryksessä.
Adriana on eloisa ja intohimoinen nuori nainen, jonka omaan yhteisöönsä kuuluva mies raiskaa. Raiskauksesta alkunsa saanut lapsi perii sekä uhrin, että rikollisen veren ja Adriana pohtii huolestuneena tuleeko hänen lapsestaan Kain vai Abel. Tämä huoli häiritisee häntä koko raskauden ja lapsen, Yonasin, lapsuuden ajan. Totuuden hetki koittaa, kun Yonas, nyt jo nuori mies, saa tietää äitinsä paenneen päällekarkaajan palanneen sodan päätyttyä. Yonas tapaa isänsä ja kertoo murhavansa tämän, mutta huomaa pian isänsä olevan sokea. Hän ei voi tappaa tätä ja pakenee paikalta. Yonas pyytää äidiltään anteeksi, ettei voinut kostaa tämän puolesta. Tämän kuultuaan Adriana tietää Yonasin olevan hänen poikansa ja sanoo: "Me emme ole kostaneet, mutta olemme pelastuneet".
Amin Maalouf
Amin Maalouf (, s. 25. helmikuuta 1949 Beirut, Libanon) on libanonilais-ranskalainen kirjailija. Hän on asunut Pariisissa vuodesta 1976.
Maaloufin perhe on kotoisin Libanonin vuoristoalueelta Ain el Kaboun kylästä. Maaloufin äiti oli harras katolinen ja lähetti poikansa ranskankieliseen jesuiittakouluun. Myöhemmin Maalouf opiskeli sosiologiaa Beirutin ranskalaisessa yliopistossa. Hän työskenteli vuosina 1971–1976 beirutilaisen sanomalehden An-Naharin ulkomaantoimittajana. Libanonin sisällissota syttyi vuonna 1975 ja Maalouf muutti seuraavana vuonna Pariisiin, missä hän asuu edelleen. Hän työskenteli toimittajana "Jeune Afrique" -lehdessä vuosina 1976–1979 ja An-Naharin viikkolehden johtajana 1979–1982. Maalouf oli "Jeune Afriquen" päätoimittaja vuosina 1982–1985. Hän lopetti toimittajan työt vuonna 1985 keskittyäkseen romaanien kirjoittamiseen.
Vuonna 1983 julkaistiin Maaloufin teos "Les croisades vues par les Arabes", jossa kuvattiin ristiretkiä arabien näkökulmasta. Hänen esikoisromaaninsa "Leo Afrikkalainen" ilmestyi vuonna 1986 ja toinen romaani "Samarkand" vuonna 1988. Maaloufin historiallisissa romaaneissa on usein todellisia henkilöhahmoja, esimerkiksi "Samarkand" kertoo 1100-luvulla eläneestä persialaisrunoilija Omar Khaijamista. Kolmas romaani "Valon puutarhat" (1991) kertoo manikealaisuuden perustajasta profeetta Manista.
Maalouf on kirjoittanut teoksensa ranskaksi, ja niitä on käännetty yli 20 kielelle. Suomeksi Maaloufin teoksia on ilmestynyt Annikki Sunin, Anna-Maija Viitasen ja Lotta Toivasen kääntämänä.
Maalouf sai Goncourt-palkinnon vuonna 1993 teoksestaan "Le Rocher de Tanios" (suom. "Siipirikko mies"). Maalouf on kirjoittanut libretot Kaija Saariahon oopperoihin "Kaukainen rakkaus" (2001), "Adriana Mater" (2003) ja "Émilie" (2010) sekä näyttämölliseen oratorioon "La Passion de Simone" (2006).
Vuosina 2007–2008 Maalouf oli puheenjohtajana Euroopan komission asettamassa työryhmässä, joka pohti monikielisyyden merkitystä Euroopan identiteetin olennaisena osana.
Maalouf on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa.
Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta
Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellinen tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston 11:stä tiedekunnasta. Se on toimialallaan Suomen ainoa korkeinta yliopisto-opetusta tarjoava ja johtava koulutus- ja tutkimusyksikkö. Tiedekunta sijaitsee Viikin kampusalueella yhdessä bio- ja ympäristötieteellisen tiedekunnan, farmasian tiedekunnan ja eläinlääketieteellisen tiedekunnan kanssa. Tiedekunnan tieteenalat ovat elintarviketieteet, maataloustieteet, metsätieteet, taloustieteet ja ympäristötieteet.
Tiedekunnassa oli vuonna 2007 yli 3000 opiskelijaa opiskelemassa 16:ssa hakukohteessa ja 18:ssa pääaineessa. Se on opiskelijamäärältään Helsingin yliopiston viidenneksi suurin tiedekunta. Tiedekunnan dekaanina toimii professori Marketta Sipi.
Korkein maatalousopetus päätettiin siirtää Tammelan Mustialan maanviljelysopistosta Aleksanterin Yliopistoon eli nykyiseen Helsingin yliopistoon vuonna 1896, jolloin myös perustettiin filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattiseen osastoon maanviljelystalouden sekä maanviljelyskemian ja -fysiikan professuurit. Vuonna 1902 syntyi maanviljelys-taloudellinen tiedekuntaosasto, jonne agronomiopetus siirtyi vuonna 1907 ja jossa aloitettiin myös metsätieteellinen tutkimus ja opetus vuodesta 1908 alkaen. Vuonna 1924 maanviljelys-taloudellinen tiedekuntaosasto erotettiin filosofisesta tiedekunnasta, ja itsenäinen maatalous-metsätieteellinen tiedekunta aloitti toimintansa.
Alkuaikoina maatalous- ja metsätieteen opetus toimi keskustassa erilaisissa tilapäistiloissa ja koeviljelyä harjoitettiin Jokiniemen koetilalla Helsingin maalaiskunnassa. Helsingin keskustaan valmistui vuonna 1939 Metsätalo, jonne muutti tiedekunnan metsätieteellinen opetus sekä Metsäntutkimuskeskus. Valtiolle kuulunut Viikin Latokartanon tila luovutettiin vuonna 1931 Helsingin yliopistolle uudeksi koetilaksi, ja vankeinhoitolaitos kunnosti tilan vuosina 1931-1946. Opetus- ja koetilan talouskeskus perustettiin metsäsaarekkeeseen tilan päärakennuksen kaakkoispuolelle ja uudet rakennukset valmistuivat vuosina 1934-1939 ja 1946-1956. Opetus- ja koetilan pohjoispuolella sijaitsevasta kampusalueesta tehtiin rakentamispäätös 1949. 1950- ja 1960-lukujen aikana Viikkiin nousivat ensimmäiset laitosrakennukset maatalous-, elintarvike-, kotitalous- ja ympäristötieteille. Kampuksella onkin siitä lähtien rakennettu uutta koko ajan, mm. suuret tutkimuskasvihuoneet, infotalo/kirjasto ja uudet elintarviketieteiden tilat yhdessä eläinlääketieteellisen tiedekunnan kanssa. Metsätalon metsäylioppilaat siirtyivät 2000-luvun alussa Viikkiin. Suitian kartanon maatila Siuntiossa on myös ollut tiedekunnan käytössä vuodesta 1975. Vuodesta 1996 alkaen Muddusjärven tutkimusasema Inarissa on ollut hallinnollisesti liitettynä Viikin opetus- ja tutkimustilan yhteyteen ja vuoden 2010 maataloustieteiden laitoksen yhteyteen.
Tiedekunnassa on 1. tammikuuta 2010 alkaen neljä laitosta. Sulkuihin on merkitty tätä edeltäneet laitokset:
Oh Uganda, Land of Beauty
Oh Uganda, Land of Beauty (”Oi Uganda, kauneuden maa”) on Ugandan kansallislaulu. Sen on säveltänyt ja sanoittanut George Wilberforce Kakoma. Laulu otettiin käyttöön vuonna 1962.
Mauser Kar 98k
K 98k:ssa on viiden 7,92×57 mm patruunan sisäinen kiintomakasiini.
Kivääriin voidaan kiinnittää pistin (pois lukien vuoden 1944 lopulta valmistettu, valmistuksen nopeuttamiseksi yksinkertaistettu "Kriegsmodell K98") ja "Gewehrgranatgerät"-lisälaitteen avulla sillä pystyy ampumaan 30 mm kaliiperisia kiväärikranaatteja.
K 98k tunnettiin hyvästä tarkkuudestaan, tästä syystä sitä käytettiin myös kiikaritähtäimellä varustettuna tarkka-ammunnassa. Kivääreissä oli käytössä useita eri tähtäinmalleja, muun muassa 1,5× suurentava Zielfernrohr 41 (ZF 41), 4× suurentava Ajack, 4× suurentava ZF4, 4× suurentava Hensoldt Dural-Dialytan; myös kiikaritähtäinten kiinnitysjalustoja oli useita eri malleja. Kokenut tarkka-ampuja pystyi kiikaritähtäimen avulla ampumaan jopa 800 metrin päähän tappavasti, yli 1 000 metrinkin osumat olivat mahdollisia.
Wehrmacht käytti toisen maailmansodan aikana myös suuria määriä Saksan valloittamista maista peräisin olleita Mauser-kivääreitä.
Ole Olsen
Ole Olsen (4. heinäkuuta 1850 – 9. marraskuuta 1927) oli norjalainen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri.
Olsen syntyi Hammerfestissa vuonna 1850 ja aloitti säveltämisen 5-vuotiaana. Vuonna 1870 hän siirtyi opiskelemaan Leipzigiin, jossa hän asui vuoteen 1874 saakka. Tuona aikana Olsen sävelsi sinfonian G-duurissa ja aloitti oopperan "Stig Hvide". Vuodesta 1874 lähtien Olsen toimi opettajana Oslossa, jossa hän vietti suurimman osan loppuelämästään. Olsen kuoli Oslossa vuonna 1927.
Olsen sävelsi muun muassa oopperoita, oratorion, kantaatteja, kuoroteoksia ja sinfonisia runoelmia sekä muuta orkesterimusiikkia.
Mer Hayrenik
Mer Hayrenik (, ”Isänmaamme”) on Armenian kansallislaulu. Se on otettu käyttöön 1. heinäkuuta 1991, Armenian itsenäistyttyä Neuvostoliitosta. Laulu perustuu Armenian 1. tasavallan (1918-1920) kansallislauluun, mutta sanoja on mukailtu. Laulun on sanoittanut runoilija Mikael Nalbandian (1829-1866) ja sen on säveltänyt Barsegh Kanatšjan (1885-1967).
Mer Hayrenik, azat ankakh, 
Vor aprel eh dareh dar 
Yur vortikeh ard kantšoom eh
Azat, ankakh hayastan.
"(toistetaan kaksi edellistä riviä)"
Aha yeghbair kez mi drosh,
Vor im dzerkov gortzetsi 
Gishernereh yes koon tšegha, 
Artasoonkov lvatsi.
"(toistetaan kaksi edellistä riviä)"
Nayir nran yerek gooynov,
Nvirakan mer nshan,
Togh poghpoghi tshnamoo dem,
Togh misht pantza Hayastan. 
"(toistetaan kaksi edellistä riviä)"
Amenayn tegh maheh mi eh
Mard mee ankam pit merni,
Baytz yerani vor yur azgi 
Azatootyan keh zohvi. 
"(toistetaan kaksi edellistä riviä)"
"(toistetaan ensimmäinen säkeistö)"
Telakka
Telakat ovat paikkoja, joissa korjataan ja rakennetaan laivoja. Toimintaperiaatteeltaan telakka on yleensä joko "vetotelakka", "uiva telakka" tai "allastelakka", jollaisia suuremmat telakat tavallisesti ovat.
Vetotelakassa on maalta veteen ulottuvien kiskojen varassa liikkuva kelkka, jota liikutellaan vaijeri- ja taljajärjestelmän avulla. Telakoitava alus saatetaan hinaajien avulla kiskojen alapäässä lasketun kelkan etupuolelle ja liu'utetaan kelkan päälle. Sukeltaja kiinnittää aluksen kelkkaan ja kelkka vedetään kuivalle maalle.
Allastelakka toimii samaan tapaan kuin kanavasulku: laiva saatetaan portin kautta täynnä olevaan altaaseen ja tukirakenteiden asentamisen jälkeen allas tyhjennetään, jolloin laiva jää kuiville.
Uivassa telakassa laiva ajetaan veteen upotetun telakkaponttoonin päälle. Telakkaponttoonista pumpataan vettä pois, jolloin telakka ja laiva nousevat ylöspäin. Uiva telakka on helppo siirtää.
Neuvostoliitto kehitti uivatelakkatekniikkaa erityisesti. Heidän merkittävin keksintönsä oli se että uivien telakoiden ponttooniosat ja myöhemmin myös kaikki rakenteet tehtiin raudoitetusta betonista. Rakentaminen nopeutui ja helpottui, lisäksi etuna oli betonin suuri huoltoystävällisyys: sitä ei tarvitse ruostesuojata tai yleensäkään maalata ja suomalaiset havaitsivat että ajan oloon betonin vesitiiviys vain parani. Tällaisen telakan romuttaminen tosin on äärimmäisen hankalaa tiheän raudoituksen johdosta.
Perinteiseen laivanrakennukseen kuuluivat edellä mainittujen telakkatyyppien lisäksi varvit, joissa laivat pelkästään rakennettiin. Varvista laiva liu'utettiin suovalla liukastettua kaltevaa tasoa pitkin veteen perä edellä. Koivistolaisessa laivanrakennusperinteessä alus liukui veteen kylki edellä. Tätä tekniikkaa käytettiin Suomessa vielä sodan jälkeen sotakorvauksiin kuuluneiden puualusten rakentamisessa.
Suomen suurimpiin telakoihin kuuluvat STX Europe:n telakat Turussa, Raumalla ja Helsingissä.
Guillaume Lekeu
Guillaume Lekeu (20. tammikuuta 1870 Verviers – 21. tammikuuta 1894 Angers) oli belgialainen säveltäjä.
Lekeu syntyi Verviersissä ja aloitti musiikinopintonsa siellä. Vuonna 1879 hän muutti vanhempineen Poitiersiin. Lekeu aloitti säveltämisen 15-vuotiaana. Vuosina 1888–1890 hän opiskeli Pariisissa sävellystä César Franckin johdolla. Franckin kuoleman jälkeen vuonna 1890 Lekeun uudeksi opettajaksi tuli Vincent d'Indy. Lekeu kuoli lavantautiin vuonna 1894. Hän ehti elämänsä aikana säveltää noin viisikymmentä teosta. Niihin kuuluu muun muassa viulusonaatti, jonka Eugène Ysaÿe tilasi häneltä vuonna 1893.
Nuolimadot
Nuolimadot ("Chaetognatha") on eläinkunnan pääjakso. Nuolimatoja tunnetaan noin 120 merissä elävää lajia. Pääosa niistä on planktisia, mutta jotkin lajit elävät pohjaan kiinnittyneinä. Nuolimadot ovat 2 - 120 mm:n pituisia. Planktisen madon ruumis on litteä, solakka ja läpikuultava, ja sitä reunustaa evä tai kaksi. Suun ympärillä on koukut, joilla madot tarttuvat saaliseläimiinsä. Nuolimadot ovat kaksineuvoisia, ja niiden hermosto on verraten hyvin kehittynyt.
Nuolimatojen sijoittuminen eläinkunnan järjestelmään on ollut kiistanalainen, jotkut pitävät niitä alkusuisina, toiset jälkisuisina.
Betty Robinson
Elizabeth ”Betty” Robinson (23. elokuuta 1911 Riverdale – 18. toukokuuta 1999) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Robinson ei harrastanut juoksemista ennen kuin hänen opettajansa kiinnitti huomiota tytön juostessa junan perässä. Hän juoksi ensimmäisen 100 metrin kilpailunsa 16-vuotiaana 30. maaliskuuta 1928, jossa tuli toiseksi Yhdysvaltojen ennätysnaiselle häviten. Seuraavassa kisassaan Robinson sivusi voimassa ollutta maailmanennätystä.
Amsterdamin olympiakisoissa 1928 100 metrin finaalissa kaikkien aikojen neljännessä kilpailussaan Robinson voitti kultaa noin puolen metrin erolla seuraavaan, sivuten jälleen maailmanennätystä. Kyseessä oli naisten kautta aikojen ensimmäinen yleisurheilun ratajuoksujen kultamitali. Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin viestijoukkueen mukana Robinson voitti kisoista myös hopeaa.
Vuonna 1931 Robinson joutui lento-onnettomuuteen ja loukkaantui pahoin. Hän oli tajuttomana seitsemän viikkoa eikä pystynyt kävelemään normaalisti pariin vuoteen. Tämän vuoksi häneltä jäi kotikisat vuoden 1932 olympialaiset väliin.
Vuonna 1936 Robinson ei vieläkään pystynyt polvistumaan normaalia pikajuoksustarttia varten, mutta hän osallistui Berliinin kisoihin osana Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin viestijoukkuetta. Kilpailussa Saksa oli kova ennakkosuosikki ja johtikin kisaa, mutta pudotti viestikapulan. Näin Robinson sai toisen olympiakultansa.
Betty Robinsonin urheilu-ura päättyi Berliinin jälkeen. Hän kuoli 87 vuoden iässä sairastettuaan syöpää ja Alzheimerin tautia.
Franz Biebl
Franz Xaver Biebl (1. syyskuuta 1906 – 2. lokakuuta 2001) oli saksalainen säveltäjä.
Biebl syntyi Pursruckissa vuonna 1906 ja opiskeli myöhemmin Münchenissä. Vuosina 1932–1939 hän toimi kuoronjohtajana. Vuodesta 1939 lähtien hän opetti laulua ja musiikin teoriaa Salzburgissa. Vuosina 1944–1946 Biebl oli sotavankina. Vuonna 1946 hän siirtyi Fürstenfeldbruckiin. Biebl kuoli lokakuussa 2001. Suurin osa hänen tuotannostaan oli kuoromusiikkia.
Myoglobiini
Myoglobiini eli lihaspuna on hemoglobiinin kaltainen rautapitoinen proteiini poikkijuovaisissa lihassoluissa, joka turvaa lihassolun hapensaannin kovassa rasituksessa. Myoglobiini luovuttaa hapen lihaksille vasta, kun lihassolun hapen osapaine on lähellä nollaa. Normaalisti myoglobiini toimii solujen happivarastona ja varmistaa lihaskudosten tehokkaan hapensaannin verestä. Suuren myoglobiinin määrän ansiosta jotkin nisäkkäät pystyvät sukeltamaan pitkiä aikoja. Myoglobiini antaa lihaksille niiden punaisen värin.
Myoglobiini kuuluu yhdessä muun muassa hemoglobiinin ja elektroninsiirtoketjussa toimivan sytokromin kanssa hemoproteiineihin, jotka kaikki sisältävät hemiryhmän. Myoglobiini koostuu yhdestä 153 aminohappoa sisältävästä polypeptidiketjusta ja hemiryhmästä. Happi sitoutuu myoglobiinin hemiryhmän kaksiarvoiseen rautaioniin. Proteiinin sekundäärirakenne koostuu kahdeksasta alfa-kierteestä. Proteiinin tertiääristä, pallomaista rakennetta pitävät koossa hydrofobisten eli vettähylkivien sivuketjujen pyrkimys osoittaa sisäänpäin.
Happi sitoutuu voimakkaammin myoglobiiniin kuin hemoglobiiniin, minkä ansiosta happi siirtyy tehokkaammin verenkierrosta lihaksiin.
Savonlinnan lentoasema
Savonlinnan lentoasema sijaitsee Savonlinnassa, noin 15 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen Enonkoskelle johtavan seututien 471 varrella. Lentoasemaa ylläpitää Finavia, ja se on valmistunut vuonna 1973, samana vuonna kun Säämingin kunta liitettiin pääosin Savonlinnaan.
Lentoasemalla on yksi kiitotie, joka on 2 300 metriä pitkä.
Savonlinnaan lennetään kahdesti päivässä arkisin Helsingistä, joskin liikenne on ollut ajoittain uhattuna vähäisen matkustajamäärän takia. Reittiä on lennetty 28. huhtikuuta 2008 lähtien liikenne- ja viestintäministeriön tuella. Heinäkuussa vuoroja on enemmän oopperajuhlien takia. Lisäksi silloin on liike- ja tilauslentoja myös ulkomailta. Latvialainen Raf Avia on lentänyt Savonlinnan ja Helsingin väliset reittilennot helmikuusta 2018 alkaen.
Julkisella liikenteellä lentoasemalle pääsee Savonlinnan ja Makkolan välisillä linja-autovuoroilla. Päätien linja-autopysäkeille on terminaalista matkaa noin 500 metriä. Lisäksi tilauksesta lentoasemalle kulkee linja-autovuoromainen minibussikuljetus.
Estêvão de Brito
Estêvão de Brito (1575–1641) oli portugalilainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Filipe de Magalhãesin johdolla. Vuodesta 1613 lähtien de Brito toimi malagalaisessa katedraalissa. Hän kuoli Malagassa vuonna 1641.
Diners Club
Diners Club on Diners Club Internationalin 1950-luvulla kehittämä kansainvälinen luottokortti. Diners Club -kortin käyttäjiä on maailmassa noin 9 miljoonaa. Kortti käy maksuvälineenä yli yhdeksän miljoonassa liikkeessä yli 185 maassa ja alueella.
Pohjoismaissa Diners Club -maksukorttia hallinnoi SEB Kort AB, joka on SEB AB:n (Skandinaviska Enskilda Banken) täysin omistama tytäryhtiö. SEB Kort AB on Pohjoismaiden suurin kansainvälisiä maksu- ja luottokortteja myöntävä yritys.
Suomessa Diners Clubilla on noin satatuhatta asiakasta. Kortilla on voinut Suomessa maksaa noin 36 000 paikassa. Diners Club -kortit lopetetaan Suomessa 31.5.2019.
Diners Club -kortin kehitti yhdysvaltalainen Frank McNamara ideanaan, että kortti kelpaisi luotosta monissa eri paikoissa. Aluksi kortti kävi ainoastaan ravintoloissa ("diner"), mutta nykyään kortilla voi maksaa muuallakin. Ensimmäiset kortit olivat kartonkia. Tavaramerkin omisti pitkään Citibank, mutta vuonna 2008 Discover Financial Services osti sen.
Suomessa Diners Club -korttia alettiin markkinoida vuonna 1983. Diners Club Finland Oy:n ensimmäisenä Toimitusjohtajana toimi Henry Grimm.
Tupsumadot
Tupsumadot eli hevosenkenkämadot ("Phoronida") on eläinkunnan pääjakso, johon kuuluvia lajeja tunnetaan kaikkiaan 15. Ne ovat pieniä ja elävät paikoillaan merten pohjaliejussa. Matomaisen ruumiinsa ympärille tupsumadot erittävät suojaputken. Suuta ympäröi hevosenkengän muotoinen lonkerotupsu.
Olaf Tufte
Olaf Karl Tufte (s. 27. huhtikuuta 1976 Tønsberg, Norja) on norjalainen soutaja.
Olympialaisissa Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008 Tufte voitti kultaa miesten yksikössä. Sydneyn 2000 olympialaisissa hän saavutti yhdessä Fredrik Bekkenin kanssa hopeaa pariairokaksikossa. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Tufte saavutti pronssia niin ikään pariairokaksikosta. Yksikössä hän on voittanut myös kaksi maailmanmestaruutta, vuosina 2001 ja 2003, saanut MM-hopeaa 2005 sekä pronssia 2002 ja 2007. Pariairokaksikossa hän sai MM-pronssia 1999. EM-kilpailuista Tuftella on yksi pronssi.
Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Aftenpostenin kultamitali.
Hematokriitti
Hematokriitti (lyh. hkr) on punasolujen suhteellinen osuus koko veren tilavuudesta. Se määritetään mittaamalla verisolupatsaan korkeus verinäytteen pohjalla sentrifugoinnin jälkeen. Käytännössä hematokriitti kuvastaa punasolujen osuutta verinäytteen tilavuudesta, sillä veren muita soluja, valkosoluja ja verihiutaleita, on normaalisti veressä alle 1 % sen kokonaistilavuudesta. Nykyään hematokriitti voidaan määrittää myös solunlaskijalla, mikä on nopeampi tapa.
Hematokriitti ilmaistaan yleisimmin verisolujen prosentuaalisena osuutena veren tilavuudesta, mutta myös joskus verisolujen tilavuutena veren tilavuudesta. Useimpien nisäkkäiden hematokriittiarvo vaihtelee 35 ja 45 prosentin välillä.
Hematokriittiarvon ja plasman tilavuuden avulla voidaan määrittää koko elimistön veritilavuus:
formula_1
Koska veren määrä elimistössä on tasapainossa elimistön kokonaisnestemäärän kanssa, tällä tavalla voidaan saada tietoa myös elimistön nestetasapainosta.
Rasituksessa veren hematokriitti kasvaa, koska perna, joka varastoi punasoluja, vapauttaa niitä rasituksen aikana verenkiertoon. Pernan vaikutus näkyy erityisesti hevosella, jolla perna on erityisen suuri. Lisäksi maitohapon muodostus kudoksissa aiheuttaa jossain määrin nesteen siirtymistä verenkierrosta kudoksiin osmoottisen paineen vuoksi.
Vuonna 2003 käyttöön otettujen kansallisten viitearvojen mukaan miesten viiteväli hematokriitille on 39–50 ja naisten 35–46.
Taulukossa on esitettynä eri eläinlajien keskimääräisiä hematokriittiarvoja.
Alfred Kinsey
Alfred Charles Kinsey () oli yhdysvaltalainen hyönteistutkija ja eläintieteen professori. Hän perusti vuonna 1947 Indianan yliopistoon Rockefeller-säätiön rahoituksella Seksin ja lisääntymisen tutkimuslaitoksen. Instituutti tunnetaan nykyään nimellä "Kinsey Institute for Research in Sex, Gender and Reproduction", lyhyemmin "Kinsey Institute". Hänet tunnetaan ennen kaikkea ihmisen seksuaalisuutta koskevista laajoista haastattelututkimuksista, joista käytetään nimitystä Kinseyn raportti.
Kinsey kasvoi uskonnollisessa ja seksuaalisesti ahdasmielisessä perheessä ja harrasti nuorena partiota. Luonnossa samoilu oli hänelle henkireikä perheen ilmapiiristä, ja niinpä hän lähti isänsä vastustuksesta huolimatta opiskelemaan biologiaa. Yliopistolla hän tutustui tulevaan vaimoonsa. Seksuaalikielteisen kasvatuksen takia nuorella parilla oli yhdyntävaikeuksia, ja suojellakseen muita samoilta traumaattisilta kokemuksilta Kinsey päätyi opettamaan yliopistossa seksuaalisuuden perusasioita avioitumassa oleville vanhemmille opiskelijoille.
Hän alkoi haastatella oman kurssinsa opiskelijoita seksuaalisista kokemuksista ja laajensi otostaan tuttavapiiriinsä ja kollegoihinsa yliopistolla. Rockefeller-säätiön tuella hän palkkasi apulaisia ja haastatteli näiden kanssa yhteistyössä tuhansia amerikkalaisia.
Kinsey oli itse biseksuaali.
Tutkimuksen tulokset julkaistiin kahtena bestseller-raporttina. "Miehen sukupuolinen käyttäytyminen" ("Sexual Behavior in the Human Male") ilmestyi vuonna 1948 ja "Naisen sukupuolinen käyttäytyminen" ("Sexual Behavior in the Human Female") 1953. Kumpaakin myytiin paljon: mieskirjaa yli puoli miljoonaa ja naiskirjaakin yli 300 000 kappaletta, ja ne on käännetty 11 kielelle, jälkimmäinen myös suomeksi.
Alfred Kinsey kuoli 62-vuotiaana kärsittyään keuhkokuumeesta ja sydänsairaudesta.
Makedonian lippu
Makedonian lippu voi viitata moniin asioihin.
Beckie Scott
Beckie Scott (s. 1. elokuuta 1974 Vegreville, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen maastohiihtäjä.
2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa Scott sijoittui alun perin takaa-ajokisassa kolmanneksi, mutta kun molemmat tuloksissa hänen edellään olleet maastohiihtäjät, venäläiset Larisa Lazutina ja Olga Danilova, myöhemmin hylättiin heidän jäätyään kiinni doping-aineen käytöstä, nousi Scott olympiavoittajaksi. 2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa Scott jatkoi hyviä otteita ollen sprintissä neljäs ja takaa-ajossa kuudes. Takaa-ajossa hän oli neljäs myös Oberstdorfin MM-hiihdoissa. 2006 Torinon olympialaisissa Scott saavutti sprintin parikilpailussa hopeaa yhdessä Sara Rennerin kanssa.
Torinon olympialaisissa Scott valittiin Kansainvälisen olympiakomitean urheilijajäseneksi yhdessä Saku Koivun kanssa. Hän on työskennellyt myös UNICEFin hyväksi.
The Curse of Monkey Island
The Curse of Monkey Island on LucasArtsin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille. Peli on jatkoa sarjan aiemmille osille "The Secret of Monkey Island" ja "" ja on Monkey Island -sarjan kolmas osa.
Pelin juoni keskittyy päähenkilö Guybrush Threepwoodiin ja tämän yritykseen murtaa kirous rakkaansa Elaine Marleyn yltä. Edellisien osien tapaan vastaan asettuu myös tuttu päävihollinen, epäkuollut merirosvokapteeni LeChuck. The Curse of Monkey Island esitteli pelaajille myös suosituksi nousseen Murray -hahmon, joka on puhuva pääkallo ja yrittää aina levittää pahuuden sanomaa ja kauhua kaikkialla missä onkaan. Murray on sittemmin esiintynyt kaikissa The Curse of Monkey Islandin jälkeen julkaistuissa Monkey Island -sarjan peleissä.
The Curse of Monkey Island on viimeinen SCUMM-pelimoottoria käyttävä peli ja pelisarjan neljännessä osassa, "Escape from Monkey Island", se korvattiin GrimE-pelimoottorilla. Pelissä on äänitetyt keskustelut ja grafiikkaa on parannettu huomattavasti ja muutettu sarjakuvamaisempaan suuntaan sarjan aikaisempiin osiin nähden.
Pelin suunnittelivat Jonathan Ackley ja Larry Ahern, jotka olivat aiemmin olleet tekemässä Tim Schaferin Full Throttle -peliä. Michael Land vastasi sarjan edellisten osien tapaan pelin musiikista, joka oli nyt valmiiksi nauhoitettu ja oikean orkesterin esittämää. Peli on omistettu ohjelmoija Brett Barretille joka kuoli moottoripyöräonnettomuudessa vuotta ennen pelin julkaisua.
Alberto Gilardino
Alberto "Il Gila" Gilardino (s. 5. heinäkuuta 1982 Biella, Piemonte, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Parhaat pelivuotensa hän edusti seuratasolla Parmaa, Milania ja Fiorentinaa. Hän pelasi hyökkääjänä.
Gilardino tunnetaan puhtaista laukaisuista,reilusta pelistä ja harhautuksista. Gilardinon kasvattajaseura on Piacenza Calcio, jossa hän pelasi vuoteen 2001 asti. Tuolloin hän siirtyi Hellas Veronaan, jonka paidassa hän pelasi 39 ottelua ja teki viisi maalia. Vuonna 2002 Gilardinoa jo Veronassa valmentanut Cesare Prandelli osti lupaavan kärkimiehen Parmaan. Varsinaisen läpimurtonsa hän teki kauden 2003/2004 aikana, kun joukkueen ykköshyökkääjä Adriano kärsi loukkaantumisista. Gilardino iski peräti 22 maalia ja oli sillä serie A:n toiseksi paras maalintekijä. Seuraavalla kaudella Gilan maalisaldo oli jälleen 22 ja hän kantoi putoamistaistelussa ollutta Parmaa välillä lähes yksinään. Viimeistään tämä herätti suurseurojen mielenkiinnon ja heinäkuussa 2005 AC Milan osti hänet 18 miljoonalla punnalla. Ensimmäisellä kaudellaan Rossonerissa hän teki 17 liigamaalia, mikä on varsin hyvä suoritus. Gilardino ei kuitenkaan tehnyt yhtään maalia Mestarien liigassa ja lähes kaikki hänen liigamaalinsa syntyivät heikompia joukkueita vastaan. Kriitikot ovatkin sanoneet ettei miehestä ole ratkaisijaksi suuriin otteluihin.
25. toukokuuta 2008 Fiorentina varmista tehneensä sopimuksen Gilardinon kanssa, jonka siirto summaksi julkaistiin olevan 15 miljoonaa euroa. Sopimus on 5-vuotinen, jonka myötä Gilardino saa 1.5 miljoonaa euroa yhdestä kaudesta, sekä lisäksi bonukset.
Gilardinolla on Italian juniorimaajoukkueista lukuisia saavutuksia, muun muassa alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruus ja lisäksi olympiapronssi 2004 Ateenasta. A-maajoukkueessa hän on pelannut 57 ottelua ja tehnyt niissä 19 maalia. Gilardino oli voittamassa maailmanmestaruutta 2006 MM-kisoissa.
Aladár Gerevich
Aladár Gerevich (16. maaliskuuta 1910, Jászberény - 14. toukokuuta 1991, Budapest) oli unkarilainen miekkailija, moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari sekä yksi lajin menestyneimmistä urheilijoista.
Aladár Gerevich on ainoa urheilija, joka on voittanut kuusi saman lajin olympiakultaa. Hänen lajinsa oli säilän joukkuekilpailu. Hän on myös ainoa urheilija, joka on voittanut kultaa kuusissa olympiakisoissa (1932-1960), vaikka hänen olympiauransa välissä katkesikin toiseen maailmansotaan, joka peruutti kahdet kisat. Kaikkiaan Gerevich voitti seitsemän olympiakultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia.
Gerevich voitti säilän henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1935, 1951 ja 1955.
Gerevichin poika Pál Gerevich, vaimo Erna Bogen ja appi Albert Bogen olivat kaikki myös olympiamitalisteja.
Nicole DeHuff
Nicole Renee DeHuff (6. tammikuuta 1975 Antlers, Oklahoma – 16. helmikuuta 2005 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. DeHuffin elokuvadebyytti tapahtui vuonna 2000 muun muassa Ben Stillerin ja Robert DeNiron tähdittämässä elokuvassa "Perhe on painajainen". DeHuff vieraili myös useissa televisiosarjoissa.
DeHuff oli naimisissa Ari Palitzin kanssa. Heidät vihittiin 11. marraskuuta 2000.
Nicole DeHuff menehtyi vain 30-vuotiaana keuhkokuumeen aiheuttamiin komplikaatioihin 16. helmikuuta 2005 Los Angelesissa. Hän oli käynyt sairaalassa kahdesti ennen kuolemaansa sairautensa takia, mutta molemmilla kerroilla hänelle annettiin väärä diagnoosi.
Daniel Kahneman
Daniel Kahneman (s. 5. maaliskuuta 1934 Tel Aviv, Palestiina) on yhdysvaltalainen psykologi ja tutkija.
Kahneman opiskeli psykologiaa ja matematiikkaa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa. Vuonna 1979 hän kehitti Amos Tverskyn kanssa prospektiteorian, joka kuvaa ihmisen päätöksentekoa epävarmuuden vallitessa. Vuonna 2002 hän sai Nobelin taloustieteen palkinnon rahoitusteorian ja käyttäytymistieteiden näkökulmien yhdistämisestä kuuluisassa lottoteoriassaan. Siihen johtavan tutkimuksen samoin kuin suuren osan työurastaan hän teki Amos Tverskyn kanssa, mutta tämä kuoli jo vuonna 1996.
Kahneman työskentelee Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Hermo
Hermo on hermosolujen (neuronien) viejähaarakkeista (aksoneista) ja tuojahaarakkeista (dendriiteistä) sekä sidekudoksesta koostuva rakenne, joka mahdollistaa hermoimpulssien siirtymisen elimistössä. Varsinainen hermo muodostuu aksonien eli hermosyiden muodostamista hermosyykimpuista. Hermot voivat olla metrinkin mittaisia ja suurimmat hermot erottuvat jopa paljaalla silmällä. Hermoja kulkee kaikkialla elimistössä ja suurin osa soluista on jollakin tavalla yhteydessä ainakin yhteen hermoon.
Selkäydinhermoja on ihmisellä 31 paria. Ne alkavat selkäytimestä kahtena haarana ja yhdistyvät varsinaiseksi selkäydinhermoksi tullessaan ulos nikamien välistä.
Aivohermoja on yhteensä 12 paria ja niistä suurin osa risteytyy puolelta toiselle siten, että oikea aivopuolisko saa tietoa ja hermottaa vasenta puolta elimistöstä. Vasen aivopuolisko vastaavasti hermottaa oikeaa puolta elimistöä.
Gliasolu
Gliasolut (gliosyytit, ) eli hermotukisolut ovat hermotukikudoksen ("neuroglia") muodostavia soluja, ja niitä on hermokudoksessa paljon enemmän kuin hermosoluja eli neuroneja. Nimitys ”gliasolu” juontuu kreikan sanasta "glia" ’liima’, koska 1800-luvulla oletettiin, että gliasolujen tehtävä olisi jotenkin pitää hermokudos koossa. Tällaista tehtävää niillä ei kuitenkaan ole osoitettu olevan. Niiden katsotaan silti antavan hermosoluille mekaanista tukea.
Aivoissa on gliasoluja ehkä noin kolme kertaa niin paljon kuin hermosoluja.
Oligodendrosyytit muodostavat myeliinituppea aksonien ympärille.
Alan Peters ehdottaa (2004) histologisten tutkimusten perusteella, että NG2-proteiinia ekspressoivat solut, jotka (tai joista osa) ilmeisesti ovat oligodendrosyyttien prekursorisoluja, tulisi lukea omaksi gliasolutyypikseen. Hänen mukaansa ne eroavat antigeenisesti ja mikroskooppiselta rakenteeltaan muista gliasoluista ja niillä on ilmeisesti muitakin tehtäviä kuin oligodendrosyyttien muodostus. Hän ehdottaa näiden NG2-positiivisten solujen nimitykseksi ”β-neurogliasolu”, koska Reyners ym. löysivät solutyypin tutkimuksissaan 1980-luvulla ja käyttivät nimitystä ”β-astrosyytti”, kun luulivat niitä astrosyyttien alatyypiksi.
Astrosyyttien tärkein tehtävä on pitää huolta hermosolujen kemiallisesta tasapainosta. Niiden perivaskulaariset ulokkeet ovat kosketuksissa keskushermoston hiussuonien endoteelisolujen kanssa, ja niin astrosyytit osallistuvat veri-aivoesteen muodostamiseen. Astrosyytin ulokkeista osa on siis kosketuksissa hiussuoniin, osa hermosoluihin, ja näin ne huolehtivat hermosolujen ravinto- ja kuona-aineiden siirtämisestä. Astrosyyttejä on muodoltaan kahdenlaisia: säikeisiä (etenkin valkeassa aineessa) ja protoplasmisia (etenkin harmaassa aineessa). Jotkin astrosyyteistä saattavat olla luonteeltaan hermokudoksen kantasoluja.
Mikrogliasolut poistavat hermokudoksesta solujätettä eli toimivat kuin makrofagit; jotkut neurobiologit katsovatkin niiden olevan makrofagien alatyyppi. Mikrogliasolut myös erittävät viestiaineita, etenkin sytokiineja, jotka liittyvät paikalliseen tulehdusreaktioon.
Ependyymi on neuroepiteeliä, joka verhoaa aivokammioiden pintaa. Ependyymisoluilla on mikrovilluksia ja värekarvoja, jotka vaikuttavat aivo-selkäydinnesteen kiertoon.
Schwannin solut (neurolemnosyytit) tukevat sekä myelinisoituneita että myeliinitupettomia aksoneita. Ne auttavat solujätteen poistossa ja ohjaavat vahingoittuneen aksonin uudelleen kasvamista. Myeliinitupen muodostus tapahtuu niin, että Schwannin solu kiertyy moninkertaisesti tiukasti aksonin ympärille. Solukalvokerrokset tiivistyvät niin, ettei niiden väliin jää juuri lainkaan solulimaa, ja muodostavat myeliinitupen. Yksi Schwannin solu muodostaa myeliinitupen 0,08–0,1 millimetrin matkalle aksonia.
Satelliittisolut ympäröivät hermosolujen soomia hermosolmuissa. Ne luovat mikroympäristön hermosoluille: eristävät soomat ja toimivat aineiden kulkureittinä hermosolun ja solunulkoisen tilan välillä. Niiden tehtävä on siis samanlainen kuin Schwannin solujen lukuun ottamatta sitä, etteivät ne muodosta myeliiniä.
Alppitähti
Euroopanalppitähti eli alppitähti ("Leontopodium alpinum") on yksi tunnetuimmista eurooppalaisista vuoristokasveista.
Alppitähden suomenkielinen nimi kuvaa sekä kasvupaikkaa korkealla vuorilla että kukan tähtimäistä muotoa. Kasvista käytetään myös suomeksi saksan kielestä lainattua nimeä edelweiss ("edel" jalo, kallisarvoinen, "weiß" valkoinen). Tieteellinen nimi "Leontopodium" muodostuu kreikan kielen sanoista "leon" "podion" ja tarkoittaa leijonan käpälää.
Kasvi kasvaa noin 3–20 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet näyttävät karvaisilta, koska ovat kauttaaltaan valkoisen nukan peitossa. Kasvi kukkii heinäkuun ja syyskuun välillä ja valkonukkaiset kukat ovat itse asiassa varsinaisten pienten keltaisten kukintojen suojalehtiä. Sveitsissä kukan valkoisuus on puhtauden symboli ja kauneutensa vuoksi se tunnetaan Romaniassa nimellä "floarea reginei" "kuningattaren kukka".
Alppitähti kasvaa kivikkoisella ruohikolla, kalkkikivisillä kallioilla ja joskus harvoin niityillä. Se viihtyy parhaiten kalkkikivi-kivikoissa 2000–2900 metrin korkeudessa ja kasvaa usein hyvin vaikeapääsyisillä paikoilla. Tämän vuoksi se Sloveniassa liitetään vuorikiipeilyyn, minkä lisäksi se on Saksan, Itävallan ja Puolan asevoimien vuoristojoukkojen tunnus, alkujaan Itävallan armeijan kolmelle alppijääkärirykmentille vuonna 1907 ja sittemmin vuonna 1915 saksalaisille vuoristojoukoille myönnettynä tunnuksena. Vuoristojoukot ovat erikoisjoukkoja ja siten tunnuskin on merkki kantajan kyvykkyydestä sotilaana siinä missä erikoisjoukkojen baretitkin.
Alppitähti on kotoisin Aasiasta ja sitä esiintyy korkeilla vuoristoalueilla Aasiassa, Etelä-Amerikassa ja Euroopassa Pyreneillä, Alpeilla ja Karpaattien vuoristossa. Kasvi on suojeltu useissa maissa, esimerkiksi Sveitsissä, Sloveniassa (jo vuodesta 1898) ja Romaniassa (vuodesta 1933).
Kasvi ei ole myrkyllinen.
Tuscaloosa
Tuscaloosa on Yhdysvaltojen eteläisen Alabaman osavaltion viidenneksi suurin kaupunki. Sen pinta-ala on 172,8 km² (vettä 27,1 km²) ja asukasluku 93 168 (2009). Asukkaista 54% on valkoisia, 43% mustia ja 1,5% latinoja. Kaupunki oli osavaltion pääkaupunkina vuosina 1826-1846.
Kaupunki on nimetty tunnetun intiaanipäällikkö Tuskaloosan mukaan.
Hikirauhanen
Hikirauhaset kuuluvat ihon rauhasiin, jotka kaikki ovat erikoistuneet ihon epiteelisoluista. On olemassa sekä pieniä hikirauhasia että suuria hikirauhasia. Pienet hikirauhaset erittävät varsinaista hikeä, joka on laimea suolojen vesiliuos. Hiki kuuluu yhtenä osana ihmisen lämmönsäätelymekanismeihin, koska hiki sitoo lämpöä haihtuessaan iholta. Hiki myös poistaa vähäisessä määrin elimistön kuona-aineita. Pieniä hikirauhasia on kaikkialla ihossa, kun taas suuria hikirauhasia on muun muassa kasvoissa, kainaloissa sekä sukupuolielinten ja peräaukon ympärillä. Suuret hikirauhaset eivät eritä varsinaista hikeä vaan voimakastuoksuista eritettä, joka aiheuttaa suurimmaksi osaksi ihmisten ominaistuoksun. Suurille hikirauhasille sukua ovat ihon maitorauhaset ja korvavaharauhaset.
Hikirauhasten erite on suurimmaksi osaksi vettä. Lisäksi se sisältää natriumkloridia, virtsa-ainetta, ammoniakkia ja virtsahappoa.
Helene Madison
Helene E. Madison (19. kesäkuuta 1913 Madison – 27. marraskuuta 1970 Seattle) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
1930-luvun alussa Madison hallitsi suvereenisti vapaauintimatkoja. Kuudentoista ja puolen kuukauden aikana 1930–1931 hän rikkoi kaikki 16 vapaauintimatkojen maailmanennätystä 100 jaardista mailiin. Urallaan hän teki kaikkiaan 117 Yhdysvaltojen ja maailmanennätystä.
Los Angelesin 1932 olympialaisissa Madison voitti aluksi 100 metrin vapaauinnin. Neljä päivää myöhemmin kultaa tuli Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin vapaauintiviestin ankkurina – joukkue paransi maailmanennätystä peräti yhdeksällä ja puolella sekunnilla. Viestiä seuranneena päivänä hän voitti 400 metrin vapaauinnissa täpärästi Lenore Knightin.
Olympialaisten jälkeen Madison siirtyi ammattilaiseksi ja esiintyi uintinäytöksissä. Hän esiintyi myös kaupalliseksi flopiksi jääneessä Mack Sennettin elokuvassa "The Human Fish". Tämän jälkeen hän yritti uraa yökerhoviihdyttäjänä Seattlessa.
Ammattilaisuutensa vuoksi Madison ei pystynyt osallistumaan vuoden 1936 olympialaisiin. Olympialaisten aikaan hän oli töissä hotdog-kioskilla Green Lakella.
Madisonin myöhemmät vuodet olivat vaikeita. Niihin mahtui kaksi epäonnistunutta avioliittoa, velkaantuminen ja taistelu syöpää ja diabetesta vastaan.
Luukudos
Luukudos on elävää jatkuvasti uusiutuvaa tukikudosta. Se muodostuu luusoluista sekä kiteisestä väliaineesta, joka koostuu pääasiassa kalsiumista ja fosfaatista. Luukudoksessa on myös runsaasti kollageenisyitä. Kudoksen rakenteesta johtuen luun puristus-, taivutus- ja venytyslujuudet ovat suuria. Luukudosta muodostuu ja hajoaa koko ajan hormonien säätelemänä.
Luukudos muodostuu alkiokautisesta sidekudoksesta kahdella tavalla: joko suoraan sidekudoksesta luutumalla (mm. solisluut ja monet kallon luut) tai siten, että ensin muodostuu rustoinen malli, johon jo kahdeksan viikon ikäisellä sikiöllä ilmaantuvat ensimmäiset luutumiskeskukset. Rustosolut kuolevat ja tilalle saapuu verisuonten matkassa osteoblasteja ja osteoklasteja, jotka alkavat valmistamaan luukudosta.
Luukudos uusiutuu ja muovautuu vilkkaimmin kasvuvaiheessa, mutta myös aikuisen luukudos on jatkuvan uusiutumisen ja muovautumisen kohteena. Osteoklastit poraavat luukudokseen reikiä. Tämän jälkeen osteoblastit asettuvat reiän reunoille valmistamaan uutta luuta kerros kerrokselta. Osteoblastit jäävät valmistamansa soluväliaineen vangiksi ja muuttuvat osteosyyteiksi.
Luukudoksen soluväliaine on osteoidissa pääosin muodostunut kollageenisyistä ja osteoblastien vaikutuksesta mineralisoituneesta kalsiumhydroksidiapatiitista Ca(OH)(PO). Valmiissa luukudoksessa soluväliaineen kuivamassasta noin neljännes on kollageenisyitä ja loppu on kalsiumhydroksidiapatiittia. Luun kuivapainosta on epäorgaanista mineraalia 2/3, ja tästä noin 95 % on kalsiumfosfaattia. Solujen osuus luukudoksesta on vähäinen.
Luun rakenteen perusyksikkö on osteoni, jonka keskellä kulkee sitä ravitseva verisuoni. Osteonissa luusolut eli osteosyytit ympäröivät verisuonta rengasmaisesti. Osteosyytit ovat yhteydessä toisiinsa solu-ulokkeiden avulla, joten aineenvaihdunta välittyy solusta toiseen. Osteoniksi järjestyminen turvaa osaltaan luun solujen energian ja ravintoaineiden saantia.
Luuta ympäröi sidekudoksinen luukalvo, joka pystyy tuottamaan tarvittaessa uutta luuta luun kasvaessa paksuutta. Luukalvon alla on tiivistä luuta, jonka alla puolestaan on hohkaluuta. Luuydintä on hohkaluun muodostaman verkoston väleissä ja luuydinontelossa.
Sidekudos
Sidekudos kuuluu tukikudoksiin, joita ovat myös rusto-, luu- ja rasvakudos. Sidekudoksia on kahta tyyppiä: löyhää sidekudosta ja tiivistä sidekudosta.
Löyhä sidekudos muodostuu sidekudossoluista eli fibroblasteista, jotka muodostavat kudoksen syntyessä soluväliainetta. Löyhässä sidekudoksessa on melko vähäinen määrä kollageeni- ja elastisia syitä. Fibroblastien lisäksi sidekudoksessa on plasmasoluja, makrofageja ja syöttösoluja. Yleensä löyhässä sidekudoksessa parveilee myös veren valkosoluja. Löyhän sidekudoksen yksi tärkeimmistä tehtävistä on toimia diffuusiotienä kudosten välillä. Löyhä sidekudos regeneroituu, uusiutuu, kudoksista parhaiten, koska se on edelleen lähellä sikiöaikaista muotoaan. Se on siis erilaistunut vain vähän. Se sisältää myös paljon verisuonia, jotka nopeuttavat kudoksen paranemista.
Tiivis sidekudos muodostuu sidekudossoluista eli fibroblasteista, jotka erittävät kudoksen muodostuessa soluväliainetta. Soluväliaine koostuu pääasiassa kollageenisyistä, jotka voivat olla järjestäytyneitä tai järjestäytymättömiä, jolloin puhutaan tiiviistä järjestäytymättömästä sidekudoksesta. Tiivis järjestäytymätön sidekudos muodostaa vahvoja peitinkalvoja elinten ympärille tai väliseiniä eri elimistön osien välille. Järjestäytynyttä sidekudosta on esimerkiksi isoja niveliä tukevissa siteissä ja jänteissä.
Hallitustenvälinen konferenssi
Hallitustenvälinen konferenssi (HVK) valmistelee muutokset Euroopan unionin perussopimuksiin. Viimeksi hallitustenvälinen konferenssi pidettiin 2007, jonka seurauksena Lissabonin sopimus allekirjoitettiin 13. joulukuuta 2007. Sitä edellinen hallitustenvälinen konferenssi pidettiin 2003, joka valmisteli Sopimuksen Euroopan perustuslaista, jota ei koskaan saatettu voimaan.
Hallitustenvälisen konferenssin käynnistää ministerineuvosto yksinkertaisella ääntenenemmistöllä jonkin jäsenvaltion tai Euroopan komission aloitteesta. Lisäksi ministerineuvosto pyytää etukäteen Euroopan parlamentin ja tarvittaessa myös Euroopan komission lausunnon.
Käytännössä konferenssi koostuu työryhmästä, johon jäsenvaltioiden hallitukset nimittävät edustajansa. Myös Euroopan komissio voi olla edustettuna. Työryhmä raportoi etenemisestä ministerineuvostolle. Valtion- ja hallitusten päämiehet tekevät Eurooppa-neuvostossa lopullinen päätöksen.
HVK
HVK voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sport FM
Sport FM oli pari vuotta toiminut suomalainen puolivaltakunnallinen kaupallinen urheiluradio 2000-luvun alussa.
Sport FM kertoi tuottavansa ennen kaikkea puhetta urheilusta ja sen ilmiöistä vahvojen vuorovaikutustilanteiden ja mielenkiintoisten persoonien välityksellä. Melko nopeasti kanava kuitenkin vähensi puheohjelmiaan ja alkoi soittaa entistä enemmän musiikkia. Kanavan ensimmäisenä päätoimittajana toimi Harri Tammiruusu ja ohjelmapäällikkönä Aku Lohimäki.
Kanavan aamuohjelma oli "Ykkösketju", jossa äänessä oli muun muassa Tony Halme. "Pelimies" oli iltapäivän urheilun uutis- ja ajankohtaisohjelma. Kanavan taustalla olleen Suomen Urheiluradio Oy:n pääomistajalla Hjallis Harkimolla oli myös oma ohjelma taajuudella.
Kanavan ääniä olivat muun muassa Joke Linnamaa, Aki Linnanahde, Pepe Jürgens, Kimmo Porttila, Linkku Lindegren, Jani Uotila, Sammy Väisänen ja Tuomas Virkkunen.
Sport FM yhdistyi SBS Finlandin Radio City -radiokanavan kanssa 23. lokakuuta 2003.
Tieteellinen skeptismi
Tieteellinen skeptismi (tunnetaan myös nimellä rationaalinen skeptismi) on tietoteoreettinen kanta, jossa kyseenalaistetaan väitteiden totuudenmukaisuus, kunnes ne voidaan testata käyttäen tieteellistä metodia. Käytännössä tieteelliset skeptikot keskittyvät kumoamaan julkisesti teorioita, jotka ovat heidän mielestään näennäistieteellisiä, sekä opettamaan kriittistä ajattelua ja tekemään tieteellistä tutkimusta paranormaaleista ilmiöistä.
Tärkeä osa tieteellista skeptismiä on argumentointivirheiden ja virhepäätelmien tunnistaminen. Tärkeää on myös ymmärtää ihmisen havainnoinnin ja tiedonkäsittelyn (muistin) rajoitteet ja ongelmat.
Joitain yleisiä loogisia- ja argumentointivirheitä:
Skeptikot ovat jatkaneet argumentointivirheiden nimeämistä. Esimerkiksi virhepäätelmä peruukeista on nimenmukainen virheellinen väite: "Huomaan "aina" kun jollain on peruukki." Väite on virheellinen, sillä havainnoitsija tietää peruukeiksi vain ne peruukit, jotka hän tunnistaa peruukeiksi. Hyvät peruukit saattavat jäädä häneltä huomaamatta.
Esimerkkejä ihmisen havainnoinnin ja tiedonkäsittelyn ongelmista:Tieteellinen skeptismi on eri asia kuin filosofinen skeptismi, joka kyseenalaistaa tiedon saavuttamisen mahdollisuuden.
Skeptikkojärjestö CSICOPin perustajajäsen ja siitä myöhemmin eronnut sosiologian professori Marcello Truzzi piti tieteellisten skeptikkojen periaatteita liian kieltävinä, ja kutsui tätä pseudoskeptismiksi. Hän itse käytti tästä erotuksena termiä "zeteetikko".
Marcello Truzzi ei ikinä täsmentänyt kritiikkiään koskemaan mitään tiettyä tapahtumaa tai tutkimusta.
Tieteellinen skeptismi:
Tiede:
Michael Martin (filosofi)
Michael L. Martin (3. maaliskuuta 1932 Cincinnati, Ohio – 27. toukokuuta 2015 Boston, Massachusetts) oli Bostonin yliopiston filosofian professori.
Martin tutki ennen kaikkea uskonnonfilosofiaa sekä myös tieteenfilosofiaa ja oikeusfilosofiaa. Martin julkaisi useita kirjoja ja artikkeleita, joissa hän puolusti ateismia sekä esitti useita argumentteja jumalan olemassaoloa vastaan.
Michael Martinin "Atheism: A Philosophical Justification" (1990) on ollut pitkään kansainvälisesti tunnetuin ateismin oppikirja.
Albert Hofmann
Albert Hofmann (11. tammikuuta 1906 – 29. huhtikuuta 2008) oli sveitsiläinen kemisti, joka tunnetaan parhaiten ensimmäisenä lysergihapon dietyyliamidia (LSD) syntetisoineena henkilönä. Hofmann syntyi Badenissa, Sveitsissä, ja opiskeli kemiaa Zürichin yliopistossa. Hänen pääaineensa oli eläinten ja kasvien kemia. Tohtorinarvon hän sai tehdessään tärkeää tutkimusta kitiinin parissa. Myöhemmin Hofmann siirtyi Baseliin Sandoz-yrityksen (nykyisin Novartis) palvelukseen tutkimaan lääkekasveja ja sieniä eristääkseen ja syntetisoidakseen niistä lääkekäyttöön soveltuvia aineita.
Hofmannin tutkimus lysergihappojen parissa johti LSD-25:n syntetisoitiin 16. marraskuuta 1938. Viisi vuotta myöhemmin 16. huhtikuuta 1943 Hofmannin yrittäessä kehittää migreenilääkettä ja siihen liittyen kauaksi aikaa unohtuneen LSD-25:n tutkimuksissa hän havaitsi sen hallusinogeeniset ominaisuudet, kun osa aineesta vahingossa vaikutti häneen ihokosketuksen kautta. Kolme päivää myöhemmin, 19. huhtikuuta, Hofmann testasi ainetta uudelleen nauttimalla 250 µg:n annoksen ja huomasi sen voimakkaat psykedeeliset vaikutukset. Tätä seurasi Hofmannin ja kollegoidensa itsetestien sarja. Ensimmäisen kerran hän kirjoitti löydöstään 22. huhtikuuta samana vuonna.
Myöhemmin Hofmannista tuli Sandoz-yrityksen luonnontuotteiden osaston johtaja ja hän matkusti tutkimaan alkuasukkaiden käyttämän "Psilocybe mexicana" -sienen psykoaktiivisia ominaisuuksia. Tämä johti sienten vaikuttavan ainesosan, psilosybiinin, eristämiseen ja synteesiin.
Hofmann myös kiinnostui muista meksikolaisista kasveista ja niiden siementen psykoaktiivisista ominaisuuksista. Hän yllättyi siitä, että luonnosta löytyi lähes LSD:n kaltaisia yhdisteitä. Sellaisia kasveja olivat mm. "Rivea corymbosa", jonka siemenet sisältävät LSA:ta, ja "Salvia divinorum", jonka nykyisin tunnettua aistiharhoihin vaikuttavaa salvinoriini A:ta hän ei onnistunut tunnistamaan.
LSD:tä tohtori Hofmann kutsui ”lääkkeeksi sielulle”. Hän oli turhautunut LSD:n maailmanlaajuisesta kiellosta sen jälkeen, kun nuoriso omaksui sen päihdekäytön 1960-luvulla. Hofmannin mukaan LSD:tä käytettiin yli kymmenen vuoden ajan menestyksekkäästi apuna psykoterapiassa.
Uransa aikana Hofmann kirjoitti yli sata tieteellistä artikkelia ja useita kirjoja, kuten LSD:tä käsittelevän kirjan "LSD, My Problem Child", joka on osittain omaelämäkerta ja jossa hän kuvaa esimerkiksi kuuluisaa pyörämatkaansa LSD:n vaikutuksen alaisena.
Hofmannin 100-vuotispäivän kunniaksi tammikuussa 2006 järjestettiin Baselissa kongressi "LSD – lempilapsi vai murheenkryyni", jossa esitelmöi 80 tutkijaa, kulttuurivaikuttajaa ja kansalaisaktivistia. Hofmann kuoli sydänkohtaukseen 102-vuotiaana keväällä 2008.
Francisco de Santiago
Francisco de Santiago (n. 1578–1644) oli portugalilainen säveltäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Espanjassa.
De Santiago syntyi Lissabonissa ja hänen ensimmäinen toimensa oli kuoronjohtajan virka Plasencian katedraalissa, Espanjassa. Myöhemmin de Santiago työskenteli myös Madridissa ja Sevillassa. Hän kuoli vuonna 1644. De Santiago sävelsi 538 villancicoa.
Marcos Antônio Portugal
Marcos Antônio da Fonseca Portugal (24. maaliskuuta 1762, Lissabon - 7. helmikuuta 1830, Rio de Janeiro) oli portugalilainen säveltäjä. Hän opiskeli Lissabonissa sävellystä, laulua ja urkujensoittoa. Vuosina 1792-1800 hän työskenteli Italiassa. Tammikuusta 1811 lähtien Portugal asui Rio de Janeirossa, jossa hän kuoli vuonna 1830. Säveltäjän tuotantoon kuuluu pääasiassa oopperoita, mutta myös muun muassa kirkkomusiikkia.
Martim Codax
Martim Codax eli Martín Codax oli keskiaikainen trubaduuri, joka oli mahdollisesti kotoisin Vigosta, Galiciasta. Hän vaikutti 1200–1300-luvuilla. Häneltä on säilynyt seitsemän teosta: