hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tara (Montenegro)
Tara on joki Montenegrossa. Se muodostuu Dinaarisilla Alpeilla Ospanica- ja Veruša-jokien yhdistyessä. Tara virtaa 144 kilometriä pohjoiseen ja lähellä Bosnia ja Hertsegovinan rajaa yhdistyy Pivan kanssa muodostaen Drinan.
Tara-joki on leikannut vuoriseudulle 78 kilometriä pitkän ja jopa 1300 metriä syvän kanjonin, joka on maailman toiseksi suurin heti Yhdysvaltojen Grand Canyonin jälkeen. Rotko sijaitsee UNESCOn maailmanperintökohteen Durmitorin kansallispuiston alueella.
Bosnian ja Montenegron hallitukset ovat suunnitelleet rotkon täyttämistä vedellä rakennuttamalla Drinaan vesivoimalan. Vuonna 2005 he kuitenkin hylkäsivät suunnitelmansa useiden rotkon säilyttämisen puolestapuhujien onnistuneiden vastalauseiden ansiosta.
Above &amp; Beyond
Above & Beyond on Paavo Siljamäen, Jono Grantin ja Tony McGuinnessin muodostama trance-yhtye, jonka musiikkilajeina ovat lähinnä progressiivinen trance, uplifting trance ja vokaalitrance. Siljamäki ja Grant omistavat lisäksi Anjunabeats-levy-yhtiön.
Above & Beyondin ensimmäisiä näkyviä projekteja oli remix Chakran kappaleesta Home. Tämä klubilistojen kärkeen noussut kappale nostatti kolmikon maineeseen ja poiki heille uusia tarjouksia. Yksi tarjouksista tuli Madonnalta, joka halusi Above & Beyondin tekevän remixin kappaleestaan What it Feels Like for a Girl. Madonna-projektin lisäksi Above & Beyond on miksannut kappaleita mm. J-pop-tähti Ayumi Hamasakille. Kolmikko on tehnyt yhteistyötä myös Faithlessin Zoe Johnstonin kanssa kappaleessa No One On Earth.
Vuosien mittaan Above & Beyondin suosio on kasvanut kasvamistaan, ja heidän kappaleitaan soittavat vakioseteissään ympäri maailman mm. Tiësto, Armin van Buuren ja Paul van Dyk.
Vuonna 2006 kolmikko julkaisi debyyttialbuminsa Tri-Staten. Levy sai jälleen mahtavan vastaanoton, ja The Sun kehui sitä jopa omaperäisimmäksi trance-levyksi vuosiin. Heidän seuraava albuminsa, Group Therapy, julkaistiin vuonna 2011 ja uusin on vuonna 2015 ilmestynyt We Are All We Need.
Above & Beyond rankattiin DJ mag’s Top 100 DJ’s poll-kyselyssä vuonna 2011 viidenneksi ja 2012 kahdeksanneksi. Kyselyä pidetään tanssimusiikin yhtenä tärkeimmistä listauksista, jossa ihmiset ympäri maailman voivat äänestää suosikki-DJ:tään.
Above & Beyond lähettää lisäksi viikoittaista Group Therapy Radio-ohjelmaa (tunnettiin aikaisemmin nimellä Trance Around The World), jota voi kuunnella eri radioasemilta eri puolella maailmaa, sekä internetissä. Radio-ohjelman jaksoja saa myös ladattua podcastinä iTunesissa, sekä kuunnella Group Therapy Radion omilta sivuilta.
Suomessa Above & Beyond on vieraillut useita kertoja mm. Tampereen Tivolissa 2011, Summer Sound Festivaleilla Helsingin Suvilahdessa 2011, sekä 2013 Summer Sound Festivaleilla Messukeskuksessa ja Provinssirokissa kesällä 2015. Viimeksi yhtye esiintyi Suomessa Helsingin Circuksessa, 16.12.2016.
Siperianmaaorava
Siperianmaaorava ("Tamias sibiricus") on maaoravien sukuun kuuluva jyrsijälaji. Se on sukunsa ainoa Amerikan mantereen ulkopuolella elävä laji.
Täysikasvuisen siperianmaaoravan ruumis on 13–16 senttimetriä pitkä, eli eläin on huomattavasti tavallista oravaa pienempi. Selässä sillä kulkee pituussuunnassa viisi tummanruskeaa raitaa, joiden välit ovat vaaleat tai ruosteenruskeat. Vatsapuolella on myös harmaata sekä hieman valkoista. Poskipussit ovat sisäiset ja tuuhea häntä on lähes ruumiin mittainen.
Siperianmaaoravan levinneisyys ulottuu Luoteis-Venäjältä Äänisen itäpuolelta tundran eteläpuoliseen Siperiaan, Japaniin ja Koreaan saakka. Laji on saattanut aiemmin elää myös Ruotsissa ja Suomessa. Kirjallisuudessa on mainittu havainnot Ruotsin Taalainmaalta 1700-luvun lopulta ja Suomen Pohjanmaalta ja Pohjois-Savosta 1800-luvun lopulta. Museonäytteitä tai muita varmoja todisteita ei kuitenkaan ole säilynyt.
Siperianmaaorava viihtyy taigametsissä, etenkin niiden hakkuualueilla, aroalueen metsäsaarekkeissa ja jokivarsien pensaikoissa. Se elää havu- ja sekametsissä, joiden ruohokasvillisuus on runsas.
Siperianmaaoravaa on alettu pitää myös lemmikkieläimenä.
Siperianmaaorava syö lähinnä havupuiden siemeniä, mutta se voi käyttää ravinnokseen myös lehtipuiden siemeniä ja pähkinöitä. Lemmikkinä orava syö suurin piirtein samaa ruokaa kuin esimerkiksi hamsterit, eli siemensekoitusta. Sille voi antaa myös pieniä määriä hedelmiä mutta ei liikaa, koska ne voivat aiheuttaa ruoansulatusongelmia ja kipuja.
Siperianmaaoravat saavuttavat sukukypsyyden 8–12 kuukauden ikäisinä, ja normaalisti ne saavat vain yhden poikueen vuodessa. Naaraalla on ensimmäinen kiimapäivä yleensä tammi-maaliskuun välisenä aikana. Se ilmoittaa kiimastaan korvia vihlovalla piipityksellä. Jos pariutumista ei tapahdu kiiman aikana, se uusiutuu 10 päivän kuluttua ensimmäisestä. Naaras kantaa noin kuukauden ajan ja synnyttää 1–13 poikasta, mutta useimmiten määrä on 2–5 poikasta.
Siperianmaaorava liikkuu päiväsaikaan. Se herää varhain aamusta ja touhuaa aktiivisesti koko päivän, jonka jälkeen se käpertyy pesäkoloonsa nukkumaan illalla kello kuuden ja kahdeksan välillä. Syksyllä talven lähestyessä siperianmaaorava alkaa kerätä talvivarastoja, ja iltojen pimetessä se nukkuu joka päivä hieman enemmän. Luonnossa se horrostaa koko talven eli viidestä kuuteen kuukautta. Lemmikki ei nuku talviunta lämmitetyissä huonetiloissa, sillä sen on välillä herättävä syömään talvivarastojaan.
Kamjanets-Podilskyi
Kamjanets-Podilskyi (, , ) on kaupunki Ukrainan länsiosassa Hmelnytskyin alueella. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 102 743 (2013).
Kamjanets-Podilskyi on yksi Ukrainan vanhimmista kaupungeista. Siellä on 1500-luvulla rakennettu linnoitus, joka sijaitsee suuren luonnollisen rotkon laidalla. Kaupungissa järjestetään vuosittain kasakkakisat, joissa käy noin 140 000 matkailijaa. Niiden yhteydessä on kuumailmapalloilun Ukrainan-mestaruuskilpailu.
Popliini
Popliini (ransk.) on tiukkaloiminen, tavallisesti merseroitu puuvillakangas (myös muita materiaaleja voidaan käyttää, kuten silkkiä tai villaa), jossa on hienoja ripsiraitoja. Popliinia valmistetaan ohuista keskipaksuihin laatuihin. Loimilankoja paksummasta kudelangasta muodostuu kankaan pintaan hentoja kohoraitoja - ripsiraitoja.
Eripaksuisia popliinikankaita käytetään paidoissa, päällystakeissa, housuissa, jakuissa jne.
Kuohenmaa
Kuohenmaa on Kangasalan osa-alue, joka sijaitsee Kangasalla seututie 310 varrella lähellä Valkeakosken rajaa. Kuohenmaasta on matkaa Kangasalan keskustaan noin 20 kilometriä ja Valkeakosken keskustaan noin 15 kilometriä. Kuohenmaassa on lähes 200 asukasta. Kylälle on muuttanut paljon nuoria lapsiperheitä. Vakituisia asuntoja on hiukan alle 70. Kuohenmaalla toimii Kangasalan Kisan Kuohenmaan-Haapaniemen alaosasto, Kuohenmaan kyläyhdistys sekä Etelä-Kangasalan metsästysseura. Kuohenmaa valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi 2015. Kuohenmaalla on paljon kylätoimintaa ja talkootyötä. Kuohenmaalla sijaitsee Kuohenmaan vanha kyläkoulu, tanssilava ja Rissan laavu ja veneranta.
E Scow
E Scow on nopea Scow-luokan purjevene, kuin suuri kevytvene eli jolla. Vaikka jotkut Scow-purjehtijat Yhdysvalloissa pitävätkin E Scow -veneitä vielä nuorukaisena, alkoi E Scow-yksityyppiluokan toiminta jo 1900-luvun alussa Yhdysvaltojen järvialueilla. Luokkaliitto perustettiin 1924 ja samana vuonna järjestettiin ensimmäiset kilpailut. Ensimmäiset luokkamestaruuskilpailut järjestettiin 1954 ja vuoden 2006 luokkamestaruuskilpailuissa Minnesotassa Yhdysvalloissa oli jo 92 venettä. Ensimmäiset E Scowit tulivat Suomeen keväällä 2006. Tiettävästi joitain yksittäisiä veneitä on myös Ranskassa ja Sveitsissä. Suomessa veneluokan toimintaa hallinnoi ja kehittää Suomen Urheiluveneliitto ry.
Vene on Yhdysvalloissa vanha yksityyppiluokka, joten trimmiohjeita, vinkkejä, käytettyjä veneitä ja purjeita on hyvin saatavilla. E Scoweja valmistaa nykyisin Melges Boatworks Inc . Aiemmin niitä teki myös Johnson Boatworks -niminen veistämö, mutta se lopetti toimintansa ja myi koko irtaimistonsa Melgesille 1990-luvun lopulla.
Melges antaa tukea myös Johnsonin veneille ja vaikka luokka onkin konstruktioluokka, ovat luokan säännöt sen verran tiukat, että
veneiden valmistajien väliset erot olivat pieniä ja vauhtieroja ei tiedetä olevan kumpaankaan suuntaan.
Luokkaan on tullut vuosien varrella hienoisia muutoksia ja veneen purjehdittavuutta on pyritty parantamaan. Silti vanhoillakin veneillä pystyy kilpailemaan jokseenkin tasaväkisesti uudempien veneiden kanssa. Yleinen mielipide on, että 1990-luvun veneet ovat pääsääntöisesti hyvässä kunnossa ja kilpailukykyisiä - ainakin seuratasolla kilpailtaessa. Veneeseen on tullut muun muassa seuraavia muutoksia: avoperä (sitlooda jatkuu perään asti), uudet peräsimet, ison ylin latta on läpilatta, takaharukset (barduunat) poistettu rikistä (saalingit taakse). Viimeisin muutosehdotus koskee nykyisen symmetrisen spinaakkerin muuttamista epäsymmetriseksi mastonhuippuspinaakkeriksi, mutta NCESAn jäsenet äänestivät muutoksen nurin.
Vene on parhaimmillaan pienessä aallokossa tai täysin sileässä vedessä. Aivan avomerelle scoweilla ei kannata lähteä, koska käytännön raja aallonkorkeudessa on alle metri. Vene kiihtyy nopeasti ja huippunopeudet ovat yli 20 solmun luokkaa. Muista kevytveneistä poiketen sitä ajetaan jatkuvasti noin 20 asteen kallistuksessa suuren märkäpinnan ja kölien (kölejä on kaksi yhden sijasta) kallistuksen takia.
Vene on kevyt ja kapea ja siksi se on helposti traileroitava ja laskettavissa vesille joko rampista tai nosturin avulla. Veneen kuljettamiseen riittää hyvin tavallinen henkilöauto. Trailerin ja veneen yhdistelmä on niin kevyt, että traileri on jarruton.
Antonio José de Sucre
Antonio José de Sucre (3. helmikuuta 1795 – 4. kesäkuuta 1830) oli eteläamerikkalainen itsenäisyystaistelija, yksi Simón Bolívarin lähimmistä ystävistä, kenraali ja valtiomies.
Sucre syntyi rikkaaseen ja yläluokkaiseen perheeseen Cumanássa, joka oli osa Espanjan Nueva Granadan varakuningaskuntaa ja Venezuelan kenraalikapteenin alaisuudessa. Heinäkuussa 1810, kolme kuukautta Caracasin kapinan jälkeen, Sucre liittyi itsenäisyystaistelijoiden riveihin ja osoittautui osaavaksi komentajaksi; 1817 hänet ylennettiin everstiksi ja vuonna 1819 24-vuotiaana prikaatikenraaliksi. Boyacán taistelun jälkeen Bolívar otti hänet esikuntapäällikökseen.
Bolívar nimitti hänet komentajaksi kampanjaan vapauttaa Quito ja Sucre sai ratkaisevan voiton Pichinchassa 24. toukokuuta 1822. Toisen merkittävän voittonsa hän sai Perussa 6. elokuuta 1824 Junínin taistelussa ja ratkaisevan voiton espanjalaisista ja vangitsi varakuningas José de la Sernan Ajacuchossa 9. joulukuuta 1824. Vangittu varakuningas allekirjoitti antautumisen ja espanjalaiset vetäytyivät, mikä antoi Perulle ja Alto Perúlle, josta perustettiin Bolivian, itsenäisyyden. Sucre sai voitostaan arvonimen "Gran Mariscal de Ayacucho", Suurmarsalkka Ayacucholainen, 29-vuotiaana. Pian voiton jälkeen Bolívar itse kirjoitti ylistävän lyhyen elämäkerran "Resumen Sucinto de la Vida del General Sucre" luutnantistaan.
Sucre valittiin 1826 Bolivian presidentiksi, mutta hän pettyi pian politiikkaan. Vuonna 1828 suuri liike nousi Bolívaria, hänen seuraajiaan ja Bolívirin perustuslakia vastaan. Sucre erosi ja muutti Quitoon. Saman vuoden lopulla Suur-Kolumbian kongressi valitsi nimitti hänet puheenjohtajakseen tarkoituksena saada hänestä presidentti Bolívarin seuraajaksi. José Antonio Páezin johtaman komitean mukana hän matkusti Venezuelaan 1829 tukahduttamaan paikallista separatismia. Vaikea tehtävä vahvisti Sucren pettymystä Suur-Kolumbian politiikkaan.
Alkuvuodesta 1830 Sucre sai tietää Bolívarin eronneen ja aikovan jättää maan. Tuolloin hän päätti palata Quitoon ja vetäytyä yksityisyyteen. Kuitenkin matkalla hänet ammuttiin väijyksistä lähellä Pastoa Etelä-Kolumbiassa 4. kesäkuuta 1830. Tekijöistä ja motiivista ei ole varmaa tietoa.
Sucren mukaan on nimetty Sucren departementti Kolumbiassa ja Bolivian pääkaupunki Sucre. Ecuadorin entinen valuutta oli samanniminen ja hänen synnyinmaakuntansa Venezuelassa on nimetty hänen mukaansa. Myös latinalaisamerikkalaisten ALBA-maiden suunniteltu uusi valuutta on nimetty sucreksi.
Lahti Energia
Lahti Energia Oy on lahtelainen energia-alan yritys.
Lahti Energian päätuotteita ovat sähkö, kaukolämpö ja kivihiilellä tuotettuina. Jakeluverkkoon kuuluu Lahden lisäksi Nastola ja Hollola sekä osin Iitti, Hämeenkoski ja Asikkala. Lahti Energia on Fennovoimaa suomalaisittain omistavan Voimaosakeyhtiö SF:n osakas.
Lahti Energia Oy luopui maakaasuliiketoiminnastaan 2018. Lahti Energian entisten noin kolmensadan maakaasuasiakkaan maakaasun jakelu siirtyi Auris Kaasunjakelu Oy:lle ja myynti Suomen Kaasuenergia Oy:lle.
Lahden kaupungin sähkölaitos perustettiin vuonna 1907. Ensimmäiset katuvalot syttyivät 8. joulukuuta. Kolme päivää myöhemmin yksityisasuntoihinkin oli sähköä saatavilla. Tasavirrasta vaihtovirtaan vaihdettiin 1922. Kaukolämmitys alkoi Lahdessa 1962.
Tuulivoiman tuotanto alkoi vuonna 1999. Vuotta myöhemmin Salpakankaan Lämpö Oy sulautui Lahti Energia Oy:n kanssa. 
Lahti Energialla on Lahden radiomäellä kahdessa kuuluisassa Lahden vertauskuvaksi muodostuneessa radiomastossa väriä illalla ja yöllä vaihtava valaistus sekä Pikku-Vesijärven lammella soivat vesiurut, joita soitetaan kesäisin.
Jarkko Sipilä
Jarkko Sipilä (s. 1964 Helsinki) on suomalainen dekkarikirjailija ja MTV:n rikostoimituksen päällikkö.
Sipilä on käynyt Sanoman toimittajakoulun ja työskennellyt rikostoimittajana Helsingin Sanomissa vuosina 1991–1996 ja MTV3:ssa vuodesta 1996. Hän on myös opiskellut vuoden rakennustekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa.
Kirjailijaksi Sipilä ryhtyi ystävänsä ja kollegansa Harri Nykäsen kehotuksesta. Nykäsen tavoin Sipilä on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen. Useimmissa hänen rikosromaaneissaan on päähenkilönä komisario Kari Takamäki ryhmineen. Sipilän esikoisteos "Koukku" julkaistiin vuonna 1996. Hän on julkaissut myös novellikokoelman "Kulmapubin koktaili". 1990-luvun puolivälissä Sipilä kirjoitti muutaman lyhyen rikoskuunnelman. Lisäksi hän on kirjoittanut pitkät kuunnelmat "Nimbus" ja "Kirottu Palosaari".
MTV3 esitti 1. lokakuuta 2006 alkaen Sipilän kirjallisuuteen perustuvan televisiosarjan "Rikospoliisi ei laula". Sen ohjasi Jarmo Lampela, ja toisena käsikirjoittajana oli Sipilän ohella hänen ystävänsä, muun muassa Helsingin Sanomien toimittajana työskennellyt Jouni Mölsä. Ohjelman ensi-iltaa seurasi melkein miljoona suomalaista.
Sipilä on toiminut Oikeustoimittajat ry:n puheenjohtajana. Vuonna 2004 sisäministeriön poliisiosasto myönsi Sipilälle poliisin ansioristin. Gummerus myönsi vuonna 2006 Sipilälle Kaarlen palkinnon. Suomen dekkariseura myönsi Sipilälle vuonna 2009 Vuoden Johtolanka -palkinnon.
Sipilä on vuodesta 2014 lähtien ollut mukana MTV:n Vinkkimiehet-keskusteluohjelmassa.
Helmikuussa 2017 alkoi MTV3-kanavalla Jarkko Sipilän ja Pekka Lehtisen rikos- ja oikeusalan ajankohtaisohjelma "Rikospaikka". "Rikospaikka" on jatkoa "Vinkkimiehet"-sarjalle.
Sipilän perheeseen kuuluu vaimo ja kolme lasta. Hän harrastaa jalkapallo- ja jääkiekkovalmennusta. Sipilä oli itsekin lahjakas urheilija, sillä hän voitti koripallon SM-mitaleja juniorisarjoissa 1980-luvulla ja oli aktiviinen käsipalloilija 1990-luvulla.
Tasauspyörästö
Tasauspyörästö on autoissa ja muissa pyörillä liikkuvissa laitteissa voimansiirron osa, jonka tehtävänä on antaa yhtä paljon vääntöä kummallekin vetävälle pyörälle, vaikka ne pyörisivätkin eri nopeudella. Tasauspyörästöä tarvitaan siksi, että laitteen samalla akselilla olevat pyörät pyörivät kaarteessa eri nopeudella. Tavanomaisen tasauspyörästön heikkoutena on se, että jos yksi pyörä on liukkaalla ja toinen pitävällä pinnalla, niin vain liukkaalla oleva pyörä pyörii ja laite jää sutimaan paikalleen. Laitteissa, joissa tällainen ominaisuus häiritsee liikaa, kuten maastoautoissa, työkoneissa ja kilpa-autoissa, käytetään tasauspyörästön lukkoa tai luistonestoa.
Tasauspyörästö toimii siten, että molemmilla pyörillä on oma akselinsa, joiden sisemmät päät menevät pienten kartiopyörien kanssa hammaskosketuksessa olevien suurempien kartiopyörien sisään. Suoraan ajettaessa molemmat pyörät pyörivät samalla nopeudella, jolloin pienet kartiopyörät eivät pyöri akselillaan, vaan muodostavat ikään kuin kiinteän yhteyden akselien välille. Kaarrettaessa sisäkaarteen puoleisella pyörällä on lyhyempi matka kuljettavanaan kuin ulkokaarteen pyörällä, josta seuraa pyörimisnopeusero pyörien välille. Tällöin pienet kartiopyörät joutuvat pyörimään ja koska ne ovat hammaskosketuksessa kumpaisenkin akselin päissä olevien suurempien kartiopyörien kanssa, pyörittävät ne ulkokaarteen puolesta pyörää nopeammin.
Cumaná
Cumaná on Venezuelan Sucren osavaltion pääkaupunki. Se sijaitsee Cariaconlahdessa Manzanaresjoen suistossa. Se oli yksi ensimmäisistä kaupungeista, jonka espanjalaiset perustivat Etelä-Amerikan mantereelle.
Kaupungissa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 310 763 asukasta.
Fransiskaanimunkit perustivat kaupungin vuonna 1515, mutta alueen alkuperäiset asukkaat tuhosivat sen useaan kertaan. Espanjalainen pappi Bartolomé de las Casas yritti perustaa seudulle vuonna 1520 kuninkaan myötävaikutuksella kristillisillä periaatteilla toimivan ihannesiirtokunnan, mutta yritys epäonnistui paikalla jo käyneiden espanjalaisten toiminnan vuoksi. Kaupungin tuon aikaisista vaiheista kertoo italialainen Girolamo Benzoni Milanese matkakirjassaan "La Historia del Mondo Nuovo". Girolamo Benzoni, joka vieraili Cumanássa kaksikymmentä vuotta Las Casasin epäonnistuneen yrityksen jälkeen, kertoo kokemuksistaan:
Vuonna 1521 Gonzalo de Ocampon retkikunta perusti kaupungin uudelleen nimellä "Nueva Toledo" ja 1523 kapteeni Jácome Castellónin johdolla "Nueva Córdoba". Kaupungin tuhosivat ajoittain intiaanit, maanjäristykset ja merirosvot. Vuonna 1569 se sai nimen "Cumaná", joka tarkoittaa alkuperäisasukkaiden kielellä meren ja maan liittoa. Kuningas Filip II antoi sille 2. kesäkuuta 1591 kaupunginoikeudet.
Maanjäristykset ovat tuhonneet kaupunkia 1766, 1797, 1853 ja 1929, mutta siellä on edelleen siirtomaa-ajan rakennuksia, kuten linnoitukset Castillo de San Antonio de la Eminencia ja Castillo de Santa Maria de la Cabeza, joka rakennettiin 1669. Museo del Marissa on näytteillä merenkäyntiin liittyvää esineistöä. Universidad de Orientella on toimintoja kaupungissa.
Euroopan liberaalinuoret
Euroopan liberaalinuoret () on liberaalien poliittisten nuorisojärjestöjen eurooppalainen katto-organisaatio. Järjestö perustettiin vuonna 1976 nimellä "Liberal and Radical Youth Movement of the European Community". Sillä on tällä hetkellä yli 200 000 jäsentä ympäri Eurooppaa.
LYMEC on Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen virallinen nuorisojärjestö ja sillä on ELDR:n päättävissä elimissä äänioikeus. Järjestöllä on jäseniä miltei jokaisessa Euroopan maassa.
Alankomaat Espanja
Norja
Trypsiini
Trypsiini on entsyymi, joka aiheuttaa proteolyysiä eli pilkkoo valkuaisaineita eli proteiineja. Tällaisia valkuaisaineita pilkkovia entsyymejä kutsutaan proteaaseiksi.
Trypsiini pilkkoo valkuaisaineita suhteellisen pieniksi peptideiksi. Se on spesifinen arginiini- ja lysiini-nimisten aminohappojen tähteiden viereisiin peptidisidoksiin.
Haima erittää trypsiinin esiastetta trypsinogeenia. Trypsinogeeni on inaktiivista, mikä suojaa sitä erittäviä soluja proteolyysiltä. Trypsinogeeni muuttuu trypsiiniksi ohutsuolessa ohutsuolen tuottaman enteropeptidaasin vaikutuksesta.
Veren trypsiinipitoisuuksia mitataan haimasairauksien diagnostiikassa. Esimerkiksi akuutin haimatulehduksen yhteydessä tavataan korkeita veren trypsiiniarvoja.
Trypsiinin entsyymikoodi on EC 3.4.21.4 ja CAS-numero 9002-07-7. Trypsiinin kemiallinen kaava on CHOP ja sulamispiste 115 °C.
Moog Konttinen
Mauri ”Moog” Ilmari Konttinen (s. 9. joulukuuta 1950) on tamperelainen muusikko, joka on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Virtanen, Kontravirtanen, Kontra, Moog & Morkoonit, Kylmä Rinki, Moogetmoogs ja Moog in Bändi. Hänet tunnetaan erityisesti Kontran kappaleesta ”Jerry Cotton”. Muista sanoituksista mainittakoon ”Muumi Muumi” ja ”Ressu ja Punainen Paroni”, Moogetmoogsin ”Kolmen minuutin muna” sekä toisinaan virheellisesti Klamydian kappaleena mainittu ”Mun pippeli”.
Konttinen on koulutukseltaan diplomi-insinööri ja on toiminut myös kääntäjänä, tietokirjailijana ja sarjakuvakäsikirjoittajana. Erityisesti hän on saanut kiitosta romaanien "Kellopeliappelsiini" ja "Lampaanköyrijä" suomentamisesta. Konttinen on yksi jalkapallojoukkue FC Pollan perustajista.
Moog Konttinen suomentajana, ellei toisin mainita.
Hans Laine
Hans Laine (25. huhtikuuta 1945 Helsinki – 30. toukokuuta 1970 Adenau, Länsi-Saksa) oli suomalainen autourheilija, joka sai surmansa Nürburgringin moottoriradalla harjoitusajoissa.
Hans Laine aloitti autourheilu-uransa ralliautoilun parissa. Kansainvälistäkin mainetta hän alkoi saavuttaa kun osallistui setänsä Henryn kanssa Akropolis-ralliin vuonna 1967, sijoittuen seitsemänneksi. Vuoden 1969 Jyväskylän suurajoissa hän johti rallia, Hannu Mikkolan ollessa toisena, ennen keskeytystään vaihteistovian vuoksi. Samana vuonna Laine osallistui ensimmäistä kertaa urheiluautojen sarjaan Nürburgringillä Porsche 906-autolla yhdessä ruotsalaisen Sten Axelssonin kanssa.
Vuonna 1970 Laine liittyi Antti Aarnio-Wihurin omistamaan AAW-kilpatalliin, jonka kalustoksi oli hankittu Porsche 908/2-urheiluauto. Hans Laineen kumppanina ajoi hollantilainen Gijs van Lennep. Pari saavutti heti kauden alussa menestystä Isossa-Britanniassa BOAC 500-kilpailussa Brands Hatchissa vaikeissa olosuhteissa. Parin menestyksekäs kausi sai jatkoa Italian Targa Florio-kilpailussa, jossa he sijoittuivat neljänneksi Porsche 908-autolla.
AAW-talli ilmoitti Nürburgringin ADAC 1000 km kilpailuun kaksi autoa, Porsche 917:n, jonka kuljettajina olivat Pauli Toivonen ja Sten Axelsson, sekä Porsche 908/2:n kuljettajina Hans Laine ja Gijs van Lennep. Aika-ajoissa pari oli saavuttanut ajan 8 min 14 s, joka olisi oikeuttanut 8. sijaan lähtöruudukossa. Vapaissa harjoituksissa Laineen auto nousi ilmaan Nordschleifen Dottinger Höhe-suoran hyppyrissä auton menetettyä downforcen jolloin auto kierähti ympäri syttyen tuleen. Paikalle tulleet pelastusmiehet ja kanssakilpailijat yrittivät menestyksettä saada tulen sammumaan. Hans Laine menehtyi saamiinsa vammoihin.
Seamus
Seamus (alun perin Poor Seamus) on suomalainen vuonna 2002 perustettu popyhtye. Yhtye perustettiin alun perin tarkoituksena esiintyä yhdessä tilaisuudessa cover-yhtyeenä. Kokoonpano alkoi toimia ja tehdä omia kappaleita. Poor Seamus oli viikon demona YleX:llä ja nousi radioaseman Himotuimmat-listalle. Tämän jälkeen yhtyeeltä ilmestyi omakustannesingle.
Toukokuussa 2005 Poor Seamus solmi levytyssopimuksen Elements Musicin kanssa ja ensimmäinen albumi "Sidney 5 Miles" ilmestyi syyskuussa 2006. Keväällä 2008 alkoivat uuden albumin äänitykset. Yhtyeessä tapahtui vuoden aikana miehistönvaihdoksia ja nimi lyhentyi nykyiseen muotoonsa. Kakkosalbumi "Million Ways To Fuck Up" ilmestyi helmikuussa 2009.
Seamusin kolmas albumi Always / Never julkaistiin helmikuussa 2013. Like Never Before -kappaleseen tehdyllä videolla liikutaan totuttuun tapaan rakkaus-tematiikassa.
Kertš
Kertš (, , , , ) on kaupunki Krimin autonomisessa tasavallassa Kertšin niemimaan kärjessä. Kertš on merkittävä satamakaupunki ja teollinen keskus, jossa on terästehtaita, telakoita ja kalastus- sekä elintarviketeollisuutta. Lähialueella sijaitsee myös rauta- ja vanadiinikaivoksia. Vuonna 1989 kaupungin väkiluku oli 174 000. Vuoden 2013 väkiluvuksi arvioitiin 145 265 henkeä.
Kertšiin johtaa Ukrainan päärataverkkoihin kuuluva rautatieyhteys ja valtatie M17 (osa eurooppatietä 97). Kertšin satama on eräs Krimin niemimaan tärkeimmistä rahtisatamista. Kertšin lauttasatama puolestaan tuo sujuvan yhteyden Venäjän puolella sijaitsevaan Kavkazin satamaan liikkuville henkilö- ja automatkustajille. Lauttamatka Kertšinsalmen yli Venäjän Krasnodarin aluepiiriin on alle viisi kilometriä.
Kaupungin perustivat alun perin kreikkalaiset 500-luvulla eaa. Siitä tuli nimellä "Panticapaeum" tunnettuna merkittävä kaupankäynnin keskus. 700-luvulla siitä tuli Bysantin valtakunnan "Bosporus"-linnoitus, 1400-luvulla genovalainen "Cercon" satamakaupunki, ja vuonna 1475 sen valloittivat turkkilaiset. Kaupunki liitettiin vuonna 1771 Venäjän keisarikuntaan. Kaupunki kärsi pahoja vaurioita Krimin sodassa ja oli saksalaisten miehittämä toisen maailmansodan aikana toukokuusta 1942 huhtikuuhun 1944.
Kaupungissa sijaitsee vuonna 1826 perustettu arkeologinen museo, joka on tunnettu kreikkalais-skyyttiläisistä esineistään. Kaupungin pyhän Johannes Kastajan kirkko on rakennettu 900-luvulla.
Virtanen (yhtye)
Virtanen oli suomalainen rock-yhtye. Se perustettiin Tampereella vuoden 1973 syksyllä. Yhtyettä perustettaessa nimeksi otettiin Suomen yleisin sukunimi, yhdysvaltalaisen Smith-yhtyeen esimerkin mukaan.
Virtanen lopetti toimintansa vuonna 1977, kun Veltto Virtanen aloitti soolouran. Muu yhtye jatkoi nimellä Kontravirtanen, mutta muutti jo samana vuonna nimensä muotoon Kontra.
Kokoonpano esiintyy singlellä "Loinen" / "Temppu"
H’rustalnyi
H’rustalnyi (, ), 12. toukokuuta 2016 asti Krasnyi Lutš (, ) on kaupunki Itä-Ukrainassa, Luhanskin alueella, maanteitse 62 kilometriä Luhanskista. Vuoden 2017 alussa kaupungissa arvioitiin olevan 81 389. Koko Krasnyi Lutšin kaupunkipiirissä asukkaita oli 120 675, mihin sisältyi neljä eri kaupunkia, kahdeksan kaupunkityyppistä taajamaa ja joitain maaseutukyliä.
Paikkakunta perustettiin Venäjän keisarikunnan aikana vuonna 1895 kaivostaajamaksi nimellä Krindatševka () seutua hallinneen Krindatš-suvun (Криндач) nimen mukaan. Ideologista syistä paikkakunnan nimeksi vaihdettiin Krasnyi Lutšiksi vuonna 1920. Osana Ukrainan laajempaa pyrkimystä luopua kommunistisen ja kansallis-sosialistisen (natsiajan) mukaisista paikannimistä, kaupungin nimi vaihdettiin toukokuussa 2016 muotoon H’rustalnyi.
H’rustalnyi (Krasnyi Lutš) on Donetsin laakion hiilikaivospaikkakunta, siellä on toiminut viisi hiilikaivosta. Kaupunkipiirissä valmistetaan myös rakennusmateriaaleja, kalusteita, vaatteita, lihatuotteita ja konepajateollisuuden tuotteita.
Kryvyi Rih
Kryvyi Rih eli Krivoi Rog (, ) on kaupunki Ukrainan keskiosassa. Vuoden 2013 alussa siellä oli 656 478 asukasta. Kaupunki on koko Itä-Euroopan suurimpia teräksen tuotantoalueita. Sen malmivarojen ja teollisuuslaitosten yksityistämisestä on käyty kovia poliittisia kiistoja.
Kryvyi Rihin taajama perustettiin rautamalmiesiintymän lähistölle alkujaan vuonna 1775. Kaupungin aseman kasvava kaivos- ja teollisuustaajama sai 1919. Kaupungin rakennukset ja teollisuuslaitokset muodostavat nykyään pitkän kapean nauhan, joka noudattelee maastossa 2-7 kilometriä leveän ja noin 70 kilometriä pitkän malmiesiintymän muotoja. Alueella liikkumista varten kaupungissa on pikaraitiotievaunu- ja johdinautolinjoja. Rakennukset ja kadut peittyvät kaivostoiminnan seurauksena pienistä tuulen kuljettamista kaivospölyhiukkasista keltaoranssin sävyisiksi, tai sateen seurauksena punertavan ruskeaksi.
Ankeiden kaivosmaisemien ja kaivuujätekasojen vastapainoksi Kryvyi Rihin keskustan katujen varsille on istutettu runsaasti puita, ja asuintalot on järjestetty suljettujen korttelipihojen ympärille. Kaupungissa on kaksi teatteria, sirkus, kotiseutumuseo ja malmimuseo (kaivosmuseo), kasvitieteellinen puutarha. Muistomerkkejä. Vuoritekninen ja pedagoginen instituutti, metallurginen haaraosasto, lentotekninen oppilaitos. Kaivos-, metalli-, ja kemianteollisuutta, konepaja, sementtitehdas, rakennustarvikkeiden valmistusta, kevyttä teollisuutta.
Vinnytsja
Vinnytsja (, ) on kaupunki läntisessä Ukrainassa. Vuonna 2012 siellä oli 370 814 asukasta. Se on Vinnytsjan alueen hallinnollinen keskus. Kaupungissa on ollut suuri ilmavoimien tukikohta toisesta maailmansodasta alkaen, ja nykyisin Ukrainan ilmavoimien esikunta on siellä. Kesäkuusta 1942 helmikuuhun 1943 saksalainen Führerhauptquartier Werwolf sijaitsi kaupungin lähellä, ja Adolf Hitler vietti siellä useita viikkoja.
Vinnytsjassa on 354 metriä korkea tv-torni.
Kylmän sodan vuosina, keväällä 1959 ruotsalainen sotilaslehti "Kontakt med krigsmakten" julkaisi majuri Per Lindgrenin artikkelin, jonka mukaan Vinnytsjassa toimi tuolloin suuri neuvostovakoilijoiden koulutuskeskus. Ulkopuolisilta tarkoin suljettu kaupunki oli hänen mukaansa erikoistunut Yhdysvaltoihin solutettavien vakoilijoiden koulutukseen, ja tarkoitusta varten kaupungissa jäljiteltiin amerikkalaista elämänmuotoa sieltä tuotuine autoineen, muine tuotteineen ja televisio-ohjelmineen. Vuosittain tuhatkunta neuvostokoulujen ylioppilaiden parhaimmistoa valittiin Vinnytsjan vakoilukoulutukseen, joka saattoi kestää jopa 13 vuotta.
Barysau
Barysau (, IPA: [baˈrɨsau̯]) eli Borisov (; ) on teollisuuskaupunki ja hallintopiirin keskus Valko-Venäjällä Minskin alueella. Lokakuun 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 147 371 ja ympäröivän maaseudun sisältävässä hallintopiirissä 188 142 ihmistä. Barysau on Valko-Venäjän yhdeksänneksi suurin kaupunki ja sijaitsee maanteitse 75 kilometriä maan pääkaupungin Minskin koillispuolella Berezinajoen yläjuoksulla..
Kaupunki mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1102. Saksalaiset ovat miehittäneet Barysaun kahdesti: vuosina 1918–1920 ja 1941–1944. Jälkimmäisellä kerralla yli 33 000 ihmistä surmattiin kuolemanleireillä kaupungin ympäristössä.
Valko-Venäjän läpi moottoritienä kulkeva Varsova–Brest–Minsk–Orša–Moskova-valtatie M1 (E30) sivuaa Barysauta kaupungin eteläpuolella. Vuonna 1871 Brestistä Moskovaan kulkeva rautatie rakennettiin kulkemaan Barysaun kautta. Nykyisin tämä Minsk–Orša-rata haarautuu Oršan jälkeen Vitsebskin kautta Pietariin ja Smolenskin kautta Moskovaan johtaviksi radoiksi. Minskin lähiliikenteen junat pysähtyvät useilla piirin asemilla ja seisakkeilla. Vesireiteistä merkittävin on Berezinajoen ammattiliikenteelle navigoitavalla osuudella Barysausta alaspäin.
Barysau on jalkapalloseura FK BATEn kotikaupunki.
Babruisk
Babruisk () eli Bobruisk (, , ) on Valko-Venäjän seitsemänneksi suurin kaupunki. Sen asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa 215 092. Kuten useimmilla muillakin Valko-Venäjän paikkakunnilla, kaupungin väkiluku on viime vuosina ollut lievässä laskussa. Babruisk sijaitsee maan keskiosissa, pääosin Berezinajoen länsirannalla, linnuntietä noin 140 kilometriä pääkaupunki Minskin kaakkoispuolella.
Babruisk on Valko-Venäjän vanhimpia kaupunkeja. 1100-luvulla paikalla tiedetään olleen kylä, ja historiankirjoituksissa paikkakunta mainitaan likipitäen nykyisellä nimellään 1380-luvulla. Kaupungin nimen arvellaan viittaavan majaviin (ven. "bobr"), joita aikoinaan metsästettiin läheisistä vesistöistä.
Historiansa aikana kaupunki on ollut useiden hallitsijoiden asuinpaikka ja nykyistä laajemman alueen keskus. 1300-luvun loppupuolelta alkaen kaupunki oli osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa. Puolan jaoissa kaupunki vuonna 1793 siirtyi osaksi Venäjää. Venäjän keisarikunnan vuosina kaupunki kuului Minskin kuvernementtiin. Napoleonin Venäjän sotaretki aiheutti suurta tuhoa kaupungille ja sen linnoitukselle. Keisarikunnan vuoden 1840 kaupunkiluettelon mukaan asukkaiden ehdoton enemmistö oli vuonna 1840 varuskuntakaupungille tyypilliseen tapaan miehiä (15 748 miestä 20 710 asukkaasta), mutta vuosisadan loppuun mennessä väestön sukupuolijakauma oli tasoittunut. Tässä vaiheessa kaupunkiin oli muuttanut erittäin runsaasti jiddišiä puhuvaa väestöä eli juutalaisia, sillä vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan heitä oli 20 669 kaupungin yhteensä 34 336 asukkaasta.
Valko-Venäjän aluehallinnossa Babruiskin kaupunki on suoraan Mahiljoun maakunnan alaisuudessa. Sisäisesti Babruiskin kaupunki jakautuu kahteen hallintopiiriin, jotka ovat Leninski (96 585 asukasta v. 2009) ja Peršamaiski (, 118 507 as.).
Kaupunkia ympäröi laajempi maaseutuvaltainen Babruiskin piiri, joka on erillinen Mahiljoun maakunnan alainen 20 660 asukkaan hallintopiiri.
Babruisk sijaitsee Minskistä Homeliin johtavan valtatien M5 () läheisyydessä, likipitäen näiden kaupunkien puolivälissä. Valtatie kiertää kaupungin kehätiemäisesti idästä. Maanteitse Babruiskin ja Minskin keskustojen välimatka on 148 km.
Rautatieyhteydet ovat hyvät sekä Minskin että Homelin suuntaan - esimerkiksi Minskiin kulkee parisenkymmentä junaa päivittäin (niin pika- kun taajamajunia). Paikallisjunia kulkee samoin Asipovitšyn ja Žlobinin välisellä rataosuudella. Babruiskin asemalla toimii sekä kotimaisten että kansainvälisten junareittien lipunmyynti; matkan voi ostaa niin Venäjälle, Ukrainaan kuin Valko-Venäjältä EU:n puolelle jatkaviin juniin.
Kaupunkiin pääsee myös vesitse: Babruisk sijaitsee Kiovan kautta edelleen Mustaanmereen laskevan Dneprin sivujoen, kauppamerenkulkuunkin käytetyn Berezinan varrella. Kaupungin etelälaidalla on kartoista poistettu, mutta satelliittikuvasta hyvin näkyvä Babruiskin lentotukikohta (koordinaatit ), jossa on yksi 2,9 km:n kiitotie.
Babruisk on eräs Valko-Venäjän tärkeimpiä teollisuuskaupunkeja. Kaupungissa sijaitsee isoja puunjalostuksen, kemian-, koneenrakennus- ja metalliteollisuuslaitoksia. Yrityksistä suurimpiin kuuluu rengasvalmistaja Belšina ("Valko-Venäjän Renkaat").
Fumigaatio
Sanalla fumigaatio (engl. "fumigation") on kaksi eri merkitystä. Sillä voidaan tarkoittaa:
(1) tuholaisten, kuten bakteerien, hyönteisten tai jyrsijöiden, tuhoamista esimerkiksi huonetiloista tai välineistä altistamalla ne myrkyllisille kaasuille.
(2) ilmansaastepitoisuuksien nopeaa kasvua ilmakehän rajakerroksessa. Tällainen fumigaatio syntyy usein, kun lämpötilainversio estää saasteita hajaantumasta ylöspäin.
Edmund Phelps
Edmund Strother Phelps (s. 26. heinäkuuta 1933, Evanston, Illinois) on yhdysvaltalainen Columbian yliopiston taloustieteen professori. Hänet palkittiin Nobelin taloustieteen palkinnolla vuonna 2006. Hänet tunnetaan makrotaloustieteen ja etenkin kasvuteorian tutkimuksesta. 1960-luvun lopulla Phelps kehitti odotuksiin perustuvan mikroperustan työllisyyden määräytymiselle ja palkkadynamiikalle. Lisäksi hän teki uraauurtavaa tutkimusta niin sanotun luonnollisen työttömyysasteen () alustavan version parissa.
Chamillionaire
Chamillionaire (oikealta nimeltään Hakeem Seriki, etunimi arabiaa, ; s. 28. marraskuuta 1979) on yhdysvaltalainen rap-muusikko. Hän kasvoi nuoruutensa muslimi-isän ja kristityn äidin kanssa. Hänen veljensä Rasaq on myös rap-artisti. Chamillionairen nimi tulee englannin sanoista "chameleon" ja "millionaire", jotka tarkoittavat kameleonttia ja miljonääriä.
Monien underground-julkaisujen jälkeen vuonna 2005 julkaistiin ensimmäinen studioalbumi "The Sound of Revenge", josta tuli Chamillionairen varsinainen läpimurto. Albumilta julkaistiin singlet "Turn It Up", "Grown And Sexy" ja "Ridin'", jälkimmäisestä tuli hänen tähänastisen uransa suurin hitti. Kappaleesta tehty video voitti vuoden 2006 MTV Video Music Awardseissa palkinnon parhaasta Rap-videosta ja itse kappale voitti Grammyn vuonna 2007 parhaasta duona tai ryhmässä tehdystä Rap-kappaleesta. Kappaleella vieraili Krayzie Bone.
"Weird Al" Yankovic on muokannut "Ridin'"-kappaleesta oman versionsa, nimeltä "White & Nerdy". Chamillionaire on kertonut nauttivansa parodian kuuntelemisesta, ja on yllättynyt "Weird Al" Yankovicin räppäämistaidoista.
Chamillionaire julkaisi toisen studioalbuminsa, "Ultimate Victoryn", 18. syyskuuta 2007. Se oli tarkoitus julkaista jo 27. maaliskuuta 2007. Ensimmäinen single oli "Hip Hop Police" ja siinä mukana on hip hop-artisti Slick Rick. Albumin tuotti mm. Play-N-Skillz, Beat Bullies, J.R. Rotem, Kane Beats ja Cool & Dre.
Chamillionaire julkaisee kolmannen studioalbuminsa Poisonin vuonna 2012.
Chamillionaire esiintyi Helsingin Nosturissa 26. maaliskuuta 2008 sekä Vuokatissa Pipefesteillä 2. elokuuta 2008.
Chamillionairen maaliskuussa 2012 julkaistulla "All Mine" kappaleella samplataan Kirkan "Hetki lyö" -kappaletta.
Mamma Mia!
Mamma Mia! on englantilaisen Cathrine Johnsonin käsikirjoittama musikaali, joka perustuu Abban musiikkiin. Musikaalin nimi tulee Abban vuoden 1975 hitistä ”Mamma Mia”. Musikaali sisältää lukuisia muitakin yhtyeen hittejä, kuten kappaleet ”Dancing Queen”, ”The Winner Takes it All”, ”Money, Money Money” ja ”Knowing Me, Knowing You”. Sen ensiesitys oli Lontoossa Prince Edward Theatre'ssa 6. huhtikuuta 1999. Musikaalin on käynyt katsomassa yli 60 miljoonaa ihmistä ympäri maailman. Musikaalista on tehty myös samanniminen elokuva vuonna 2008. Elokuvan tuotti Justin Haffley vaimonsa Rita Haffleyin kanssa.
Musikaalin suomalaisen version ensi-ilta oli 4. toukokuuta 2018 Messukeskuksen Amfi-salissa.
Mazyr
Mazyr (, IPA [ma'zɨr]) eli Mozyr (, ) on keskikokoinen kaupunki ja hallintopiirin keskus Valko-Venäjän kaakkoisosassa Homelin alueella. Idempänä sijaitsevaan maakuntakeskus Homeliin on maanteitse 131 kilometriä. Pinskiin lännessä on matkaa noin 250 km ja Ukrainan Tšernobyliin kaakossa noin 110 km. Vuoden 2009 väestönlaskun mukaan Mazyrin kaupungissa asui 108 792 ihmistä. Myös ympäröivän maaseudun sisältävän Mazyrin hallintopiirin () asukasluku oli 128 817.
Mazyrissä on öljynjalostus-, konepaja- ja elintarviketeollisuutta. N. K. Krupskajan mukaan nimetty Mazyrin valtiollinen pedagoginen instituutti kouluttaa paikkakunnalla opettajia.
Venäjältä saapuva Družba-öljyputki haarautuu kahtia Mazyrissä: toinen haara jatkaa Ukrainaan, toinen Puolaan. Myös yksi Valko-Venäjältä Ukrainaan johtavista rautateistä kulkee Mazyrin kautta. Valko-Venäjän eteläosia yhdistävä valtatie M10 (Brest-Kobryn-Pinsk-Homel) kulkee 9 km Mazyrin keskustan pohjoispuolelta.
Dneprin läntinen sivuhaara, Pripetjoki kulkee kaupungin koillisosien halki.
Lutsk
Lutsk (, , ) on kaupunki luoteisessa Ukrainassa. Vuonna 2012 siellä oli noin 213 000 asukasta. Se on Volynin alueen hallinnollinen keskus. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Lutsk (puolaksi Łuck) liitettiin Puolaan. Vuonna 1939 Lutsk liitettiin Molotov–Ribbentrop-sopimuksen perusteella Neuvostoliittoon. Puolalaisia surmattiin, karkotettiin ja lähetettiin työleireille.
Lysytšansk
Lysytšansk (, , Lisitšansk) on kaupunki Donetsjoen varrella Luhanskin alueella Ukrainassa noin 70 kilometriä Luhanskista luoteeseen. Vuonna 2013 Lysytšanskin kaupunkipiirissä asui noin 104 000 asukasta.
Kaupunki tai sitä edeltävä kylä on perustettu vuonna 1710. Vuonna 1721 siellä aloitettiin hiilikaivostoiminta ensimmäisenä koko Donetsin laakion alueella. Vuonna 1917 alue siirtyi Neuvostoliitolle, ja vuonna 1938 se sai kaupunkioikeudet. Nykyisin kaupungin elinkeinoihin kuuluvat hiilikaivosten lisäksi hiilen muuttaminen kaasuksi maan alla, kemianteollisuus ja lasinvalmistus. Öljynjalostamo Linos avattiin 1970-luvulla. Venäläinen TNK osti sen vuonna 2000. Vuonna 2001 se tuotti kolmanneksen Ukrainassa jalostetusta öljysta.
Korsunin Jumalanäiti
Korsunin Jumalanäidin ikoni on muunnelma ns. Hellyyden Jumalanäiti -ikonista ja yksi Jerusalemin Jumalanäiti -ikonin johdannaisista. Perimätiedon mukaan tämänkin ikonin alkuperäisen mallin valmisti apostoli ja evankelista Luukas.
Ikonin historiasta on erilaisia tarinoita. Ikonin nimi viittaa Krimin niemimaan Korsuniin eli Khersonesokseen (nyk. Sevastopolin lähellä), jonka kautta ikonin oletetaan saapuneen Kreikasta Venäjälle vuoden 1000 tienoilla tai 1100-luvulla.
Alkuperäisen Jerusalemin Julalanäidin ikonin toi Korsunista Kiovaan Korsunissa kasteen ottanut Kiovan ruhtinas Vladimir Suuri vuonna 998, ja sieltä ikoni joutui edelleen Novgorodiin. Novgorodissa valmistetuista ikonin jäljennöksistä alettiin käyttää nimeä Korsunin Jumalanäidin ikoni.
Toisen version mukaan ikoni olisi saapunut Korsunin kautta Venäjälle vuonna 1162 Efesoksesta. Ikonin tuonnin oli järjestänyt pyhittäjä Efrosyne Polotskilainen. Matkallaan Polotskin Vapahtajan luostariin ikoni viipyi vuoden Korsunissa ja sai siitä lisänimensä. Myöhemmin 1239 Polotskin ruhtinaan tytär Aleksandra vei ikonin Toropetsiin naidessaan pyhän Aleksanteri Nevskin.
Outokummun Pyhän Hengen kirkossa sijaitsee 1600-luvun alkupuolelta peräisin oleva Korsunin Jumalanäidin ikoni. Ikonin lahjoitti kirkolle Isotovin kauppiassuku, jonka hallussa se oli ollut vuosisatojen ajan.
Ortodoksisessa kirkossa Korsunin Jumalanäidin ikonin muistojuhlaa vietetään lokakuun 9. päivänä.
East Anglia
East Anglia () on alue itäisessä Englannissa. East Anglia käsittää Norfolkin ja Suffolkin yhdessä Cambridgeshireen ennen 1. huhtikuuta 1974 kuuluneen alueen joko osittain tai kokonaan. Joskus East Angliaan lasketaan myös Essex – toisinaan vain pohjoinen osa sitä – ja pieni osa Lincolnshiren eteläosaa, joka rajoittuu The Washin alueeseen.
Alue on saanut nimensä anglosaksien Itä-Anglian kuningaskunnan mukaan. Nimi viittaa anglien heimoon, joka oli alkujaan lähtöisin Angelnin alueelta Pohjois-Saksasta. Kuningaskunta käsitti Norfolkin ja Suffolkin, mutta alueen rajat ovat epäselvät. Mercian kuningaskunta valloitti East Anglian vuonna 792.
Yrjö Kokko (kauppaneuvos)
Yrjö Ensi Kokko (19. maaliskuuta 1933 Viipuri – 31. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja urheilujohtaja.
Kokko valmistui ylioppilaaksi Porin Lyseosta 1952 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1955.
Kokko työskenteli A-lehdet Oy:ssä vuosina 1962–1990, joista viimeisimmät vuodet hallituksen puheenjohtajana. Muita toimia olivat Aikakauslehtien Liiton pj. vuosina 1972–1982, Helsingin Jalkapalloklubin pj. 1968–1971, Suomen Urheiluliiton pj. 1975–1976, Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsen 1975–1976, Helsingin Kisa-Veikkojen pj. 1981–1984 ja SUL:n liittovaltuuston pj. 1981–1984.
Sotilasarvoltaan Kokko oli reservin kapteeni. Kauppaneuvoksen arvonimen Kokko sai vuonna 1983.
Dartmoor
Dartmoor on nummialue Devonissa, Englannin lounaiskärjessä. Kansallispuistona suojellun alueen pinta-ala on 953 km². Dartmoorille ovat ominaisia nummimaisemasta pilkistävät pienet graniittikukkulat . Korkein kohta on 623 metriä merenpinnan yläpuolella.
Osia Dartmoorista on käytetty armeijan ampumaharjoitusalueena 200 vuotta. Muu osa on suosittu matkailukohde. Dartmoorissa on paljon historiallisia ja esihistoriallisia kohteita.
Dartmooriin on perinteisesti liitetty erilaisia myyttejä ja kummitustarinoita, ja sitä ovat hyödyntäneet monet kirjailijat kuten Sir Arthur Conan Doyle ja Agatha Christie.
Jaap de Hoop Scheffer
Jakob (Jaap) Gijsbert de Hoop Scheffer (s. 3. huhtikuuta 1948 Amsterdam) on hollantilainen poliitikko, joka toimi vuosina 2004−2009 Naton 11. pääsihteerinä.
Amsterdamissa syntynyt de Hoop Scheffer opisteli lakia Leidenin yliopistossa valmistuen vuonna 1974. Suoritettuaan asepalveluksensa 1974–1976 ilmavoimissa hän aloitti työt Alankomaiden ulkoministeriössä. Ministeriön palveluksessa de Hoop Scheffer työskenteli vuosina 1976–1986. Ensimmäiset kaksi vuotta de Hoop Scheffer oli töissä Alankomaiden suurlähetystössä Ghanan pääkaupungissa Accrassa, minkä jälkeen hän toimi Alankomaiden delegaatiossa Naton päämajassa Brysselissä vuoteen 1980.
De Hoop Scheffer vaikutti alun perin Demokraatit 66 -puolueessa ("Democraten 66"), mutta liittyi vuonna 1982 kristillisdemokraattiseen puolueeseen (CDA). Vuoden 1986 vaaleissa de Hoop Scheffer tuli valituksi parlamenttiin. Vuosina 1997−2001 hän toimi oppositiossa olleen CDA:n puheenjohtajana.
Kun vuonna 2002 vaalien ehdokkaita valittiin de Hoop Schefferin puheenjohtajuudesta tuli epävakaa, minkä seurauksena hän erosi tehtävästään. Häntä seurasi puheenjohtajana Jan Peter Balkenende, jonka johdolla kristillisdemokraatit voitti vaalit ja uusi pääministeri Balkenende nimitti de Hoop Schefferin ulkoministeriksi. Hallitus joutui kuitenkin pian eroamaan, mutta de Hoop Scheffer sai jatkaa ja toimi ulkoministerinä vuoden 2003 loppuun. Alankomaat piti vuonna 2003 hallussaan Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (Etyj) puheenjohtajan tehtävää, jolloin de Hoop Scheffer toimi järjestön puheenjohtajana.
De Hoop Scheffer seurasi brittiläistä George Robertsonia Naton pääsihteerinä vuoden 2004 alusta. Aloittaessaan pääsihteerinä de Hoop Scheffer kertoi pitävänsä tärkeimpinä tehtävinään muun muassa järjestön seitsemän uuden jäsenmaan sulavan liittymisen varmistaminen ja Euroopan ja Pohjois-Amerikan välisen dialogin kehittäminen. Hän nosti esille myös Afganistanin Naton päähaasteena. Kansainvälisellä yhteisöllä ja Natolla ei hänen mukaansa ollut varaa epäonnistua maan vakauttamisessa. Naton kumppanuudet ja järjestön suhteet Euroopan unionin kanssa olivat myös de Hoop Schefferin mukaan tärkeitä. De Hoop Schefferin nelivuotisen toimikauden jälkeen hänen seuraajaksi valittiin 4. huhtikuuta 2009 tanskalainen Anders Fogh Rasmussen.
De Hoop Scheffer puhuu hollantia, englantia, saksaa ja ranskaa. Hänen puolisonsa Jeannine de Hoop Scheffer-van Oorschot on ranskanopettaja. Yhdessä heillä on kaksi tytärtä.
Jay David Bolter
Jay David Bolter (s. 1951) on uuden median ja digitaalisen taiteen tutkija, joka toimii Georgia Institute of Technologyssa kielen, viestinnän ja kulttuurin professorina (Language, Communication and Culture).
Bolterilla on sekä klassinen sivistys että moderni uusien medioiden tuntemus. Hän opiskeli aluksi kreikkaa Toronton yliopiston Trinity Collegessa. Kanadasta hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja suoritti tohtorin tutkinnon sekä tietotekniikan tutkinnon Pohjois-Carolinan yliopistossa vuosina 1977 ja 1978. Vuodesta 1991 lukien hän on työskennellyt Georgian teknologiainstituutissa.
Bolter on suunnitellut yhdessä Michael Joycen kanssa "Storyspace" -nimisen ohjelmiston, jolla voi tuottaa hypertekstiä. Joyce on kirjoittanut sillä teoksensa "afternoon, a story".
Bolterin kirjallinen tuotanto käsittelee länsimaiden tietokoneistumista, kirjoituksen historiaa, hypertekstiä ja eri medioiden muodonmuutoksia. Vuonna 1991 ilmestynyt kirja "Writing Space: The Computer, Hypertext, and the Remediation of Print"  on johdanto hypertekstiin sekä kirjoittamisen ja julkaisemisen historiaan. ”Kirjoitustilaksi” (writing space) Bolter kutsuu erilaisia tekstin tallennuksen ja tuottamisen alustoja. Teoksesta ilmestyi päivitetty versio vuonna 2001 ja se on käännetty japaniksi ja italiaksi.
Kirjoituksen historiaa tutkittuaan Bolter on pannut merkille, että painettu kirja suosii lineaarista kirjoitustapaa, kun taas digitaalinen kirjoitus houkuttelee helpommin katsonaiseen, epälineaariseen kirjoittamiseen. Hypertekstin edeltäjänä Bolter pitää epälineaarista kirjallisuutta, josta hän mainitsee esimerkkeinä Laurence Sternen 1700-luvulla ilmestyneen romaanin "Tristram Shandy" ja Julio Cortázarin teoksen "Ruutuhyppelyä" (1963), jotka jo rakenteensa puolesta sallivat useita erilaisia lukutapoja.
Teoksen "Remediation: Understanding New Media" (1999) Bolter kirjoitti yhdessä Richard Grusinin kanssa. Käsite ”remediaatio” tulee latinankielisestä sanasta ”remederi”, joka tarkoittaa ”parantamista” tai ”terveyden palauttamista”. Mediatutkimuksessa remediaatio merkitsee sitä, että uusi medium aina parantaa vanhaa mediumia. "World wide web" (www) ja varsinkin sen graafinen käyttöliittymä merkitsi aiempien medioiden mukauttamista uuteen kommunikaatioympäristöön. Esimerkiksi sanoma- ja aikakauslehdet alkoivat julkaista paperisen lehden rinnalla verkkoversioita.
Selainten kehittyessä www muuttui monipuolisemmaksi. Pelkän tekstin ohella alettiin suosia yhä enemmän ääntä, liikkuvaa kuvaa ja erilaisia animaatioita. Bolterin ja Grusinin mukaan www onkin muuttanut enemmän sähköisiä viestimiä, kuten puhelinta, radiota ja televisiota kuin painettua kirjaa.
Kyliste
KYliste on Turun kauppatieteiden ylioppilaat ry:n julkaisema opiskelijalehti, joka on perustettu vuonna 1974. Lehden kohderyhmään kuuluu yhteensä noin 2000kauppatieteiden opiskelijaa, noin 350 henkilökunnan edustajaa sekä monia muitaturkulaisia opiskelijoita. Lehteä jaetaan Turun kauppakorkeakoululla ja sen lisäksi sitä postitetaan muihin yliopistoihin sekä yrityksiin ja medioihin. KYliste julkaistaan myös sähköisenä.
Päätoimittajina ja taittovastaavina toimivat keväällä 2018 Lisette Jaakola ja Venla Kokkomäki. Edellisiä päätoimittajia ovat olleet Ilona Häsänen, Henna Kainulainen ja Karoliina Rajala. Taittovastaavina ovat toimineet Varpu Somersalo, Ida Haapanen ja Miika Tiainen. Aikaisemmin KYlisteen päätoimittaja oli myös taittovastuussa, jolloin päätoimittajina toimivat muiden muassa Sara Lehtinen, Pia Rawlins ja Ville Nurminen.
George Robertson
George Islay MacNeill Robertson, Paroni Robertson of Port Ellen (s. 12. huhtikuuta 1946, Port Ellen, Islay, Skotlanti) oli Naton pääsihteeri vuosina 1999–2004.
Robertson oli kuusi kertaa Britannian alahuoneessa Labourin edustajana 1978–1999. Hän toimi Britannian puolustusministerinä vuosina 1997–1999. Hänet nimitettiin toukokuussa 1997 hänen majesteettinsa valtaneuvostoon. Vuonna 1999 hän sai paronin aatelisarvon.
George Robertson sai 12. marraskuuta 2003 Yhdysvaltain korkeimman siviilimitalin eli Presidential Medal of Freedomin ja 30. helmikuuta vuonna 2004 Thistlen ritarikunnan arvon.
Robertson on Länsi-Venäjällä toimivan TNK-BP:n johtokunnan varapuheenjohtaja.