Lähi-idän kalkoliittinen kausi
Lähi-idän kalkoliittinen kausi on historiallinen ajanjakso noin 5000-3300 eaa. Ajanjakson alussa kuparia osattiin vain takoa, sitten 5000 eaa. alkaen sulattaa. Kupari pysyi yhä harvinaisena, enimmät työkalut tehtiin kivestä. Ajanjaksolla alkoi syntyä suuria asutuskeskuksia.
Kuparimineraali malakiittia käytettiin varhain mm. värien ja koristeiden tuottamiseen. Esimerkiksi Etelä-Levantin Natuf-kautisista ja esikeraamisista neoliittisista löytöpaikoista on löydetty malakiittihelmiä. Anatoliassa sijaitsevista Hallan Cemistä ja Çayönü Tepesistä on löydetty malakiittipaloja ajalta 10500-8800 kalenterivuotta eaa..
Ennen kuparin laajaa käyttöönottoa maanviljely, karjanhoito ja saviastiat olivat yleistyneet Lähi-idässä, ja oli syntynyt neoliittinen kyläkulttuuri. Paikoin kuparia käytettiin jo hyvin varhain neoliittikaudella.
Kuparin varhainen taonta eli kylmämuokkaus lienee saanut alkunsa eteläisessä Turkissa, missä on kupariesiintymiä esimerkiksi itäisillä Taurusvuorilla ja monilla muillakin vuorialueilla. Joidenkin mukaan jo 9000-7000 eaa. kuparia kaivettiin Timnassa, Palestiinassa. Varhaisimmat varmat kupariesiineet on löydetty Kaakkois-Turkin Çayönü Tepesin maanviljelykylästä ajalta noin 8200-7500 eaa.. Kuparia taottiin jo kuumana, muttei sulatettu. Kuparin tarkominen kylmänä rikkoo sen helposti, jos teottava esine on iso. Kuparin kuumentaminen avotulessa noin 200-300 °C:hen hieman pehmentää kuparia ja tekee mahdolliseksi tehdä siitä isompia esineitä.
Taottu kupari yleistyi vasta 6000 eaa. Näin varhain kuparia ei osattu vielä sulattaa, vaan sitä taottiin kylmänä. Kuparin kylmämuokkaus oli noin 6000 eaa. mennessä levinnyt Balkanille, Anatoliaan, Mesopotamiaan ja Iraniin.
Huomattiin, että kupari sulaa savenpolttouunissa. Kupari vaatii sulaakseen korkean lämpötilan, 1085 °C, siis erityisen uunin. Kuparia saatteiin sulattaa jo 6300-5500 eaa. Turkin Catal Huyukissa Sulatettu kupari alkoi yleistyä noin 5000 eaa.
Ehkä vuoteen 4500 eaa. mennessä kupari oli levinnyt melko laajalle Etelä-Turkkiin, Iranin vuorille ja Palestiinaan. Iran oli varhainen kuparikeskus. Jossain Kermanin kaupungin lähellä oli kuparivuoria, samoin Elbrusvuoristossa. Varhaista sulatettua kuparia on löydetty Turkin Yümüktepe / Mersinistä, 5000-4900 eaa.
Kuparin kaivaminen yleistyi noin 4000 eaa.
Joidenkin tutkijoiden mielestä kuparintaonta- ja/tai sulatus taitoa levitti kansa, jonka yksi isälinjan haploryhmä oli J2. J2a levisi itään Pakistaniin asti, J2b mm Romaniaan. Kansa olisi ollut lähtöisin Syyrian ja Turkin rajalta noin 5000 eaa. Kuparikausi päättyi Lähi-idässä noin 3700-3000 eaa., jolloin pronssia alettiin valmistaa sekoittamalla kupariin arseenia tai tinaa.
Muottiin valettiin ensimmäistä kertaa Mesopotamiassa 3200 eaa. ja Turkissa noin 3000 eaa. vanhin Mesopotamian esine on kuparisammakko. Mutta vasta pronssikaudella 3000-2500 eaa. opittiin menetelmä, jossa muotteja tehtiin tarkasti vahan avulla, sitä ennen käytettiin savisia tai kivisiä muotteja.
Tutkijat kiistelevät hyvinkin paljon kuparikauden jaosta eti aikakausiin.
Esimerkiksi Garfinkel 1999 jalaa levantin kuparikauden avarhaiseen 5800-5300, keksimmäiseen 5300-4500. ja myöhäiseen noin 4500-3600 kalenterivuotta eaa..
Kuparikausi voidaan Syyriassa ja Anatoliassa jakaa varhaisempaan noin 5000-4000 ja myöhempään noin 4000-3000 eaa..
Taotun kuparin valtakaudella kylät olivat vielä yleensä melko pieniä ja metsästyskin yhä tärkeä elinkeino. Keinokasteluun perustuva viljely vakiintui sinne, missä sadetta ei saatu kyllin ja joki virtasi lähellä. Sulatetun kuparin kaudella syntyi aiempaa suurempia asutuskeskuksia, kun kivikauden kylät kasvoivat nyt suuremmiksi. Nyt Mesopotamiaan syntyi muutaman tuhannen asukkaan kyliä, joiden keskuksena oli temppeli. Näistä tunnetuin on Eridu.
Kuparikauden edetessä syntyi ylimystö.