hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Antiikin tarinoita 1–2
Antiikin tarinoita 1-2 on kokoelmateos antiikin myyteistä ja tarinoista. Sen on laatinut Alf Henrikson. Teoksen on suomentanut Maija Westerlund ja julkaissut WSOY. Kirjassa on tarinoita niin itämaista, Kreikasta kuin Rooman valtakunnastakin. Sen ensimmäisen osan aiheita ovat Itämaat, Hellas, hellenismi ja kreikkalais-roomalainen mytologia. Toinen osa jakautuu osiin Vanha Rooma, Rooman keisarikunta sekä hakemisto ja selityksiä. Teoksesta vuonna 1991 otettu toinen painos oli pehmeäkantinen ja yksiosainen, ja sen sivumäärä oli supistettu 988 sivuun jättämällä hakemisto pois. Teoksen kirjastoluokka on 91.17.
Kirja WSOY:n sivuilla
Erik Wasenius
Erik Wasenius (29. heinäkuuta 1894 Helsinki – 25. syyskuuta 1938) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat palopäällikkö Gösta Wasenius ja Karin Osberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Ulla von Bonsdorffin kanssa josta hän erosi vuonna 1934 ja avioitui toisen kerran vuonna 1934 Inkeri Tuomen kanssa.
Wasenius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1912–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Hän teki opintomatkan Saksaan vuonna 1922 ja oli vuonna 1927 yhden lukukauden oppilaana Sotakorkeakoulun komentajakurssilla sekä opiskeli laulua Milanossa vuosina 1930–1932.
Erik Wasenius oli opiskeluaikana aktiivi yleisurheilija. Hän saavutti 800 metrin SM-hopeaa vuonna 1913 ja 5 x 2 000 metrin SM-kultaa HIFKlle vuonna 1914.
Wasenius liittyi yhtenä niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 6. elokuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluihin. Hän oli ensimmäinen pataljoonassa rautaristillä palkittu suomalainen. Ristinsä hän sai 12. heinäkuuta 1916.
Wasenius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Uudenmaan rakuunarykmentin 4. eskadroonaan. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Korkeakoskella, Kuhmalahdella, Sääksmäellä ja Vesilahdella, missä hän haavoittui 8. huhtikuuta 1918.
Wasenius palveli sisällissodan jälkeen adjutanttina Uudenmaan rakuunarykmentissä, mistä hänet määrättiin 17. lokakuuta 1918 alkaen 1. eskadroonan päälliköksi ja edelleen 15. tammikuuta 1920 alkaen rykmentin talouspäälliköksi. Ratsuprikaatin intendentiksi hänet siirrettiin 28. syyskuuta 1921, josta hänet siirrettiin edelleen 23. lokakuuta 1926 Ratsuväen kapitulanttikoulun johtajaksi ja 28. huhtikuuta 1927 alkaen komentajan apulaiseksi Uudenmaan rakuunarykmenttiin. Armeijasta hän erosi 20. kesäkuuta 1927 ja siirtyi isännöitsijäksi Hämeen tähti- ja Helsingin helmi asunto-osakeyhtiöihin. Hän toimi Helsingin jääkärisuojeluskunnan paikallispäällikkö 1. tammikuuta – 25. syyskuuta 1938 välisen ajan. Hän toimi myös eläissään Oy Karhun ja Oy Suomen filmituonnin johtokunnan puheenjohtaja. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Vive hodie!
Vive Hodie! eli "Elä tänään" on Arto Kivimäen kirjoittama kirja. Siihen Kivimäki on koonut latinankielisiä lauseita ja niiden suomennoksia vuoden jokaiselle päivälle. Se ilmestyi Kariston kustantamana vuonna 1999.
Summa summarum
Summa summarum (suom. 'Summien summa' eli 'loppujen lopuksi'), latinankielisiä termejä, on Arto Kivimäen toimittama sitaattikokoelma. Se on painettu Kariston kustantamana Hämeenlinnan kirjapainossa. "Summa summarum" kertoo latinankielisten sivistyssanojen sekä filosofisten ja tieteellisten termien taustoja ja opastaa niiden käyttöä.
Jauhola
Jauhola on kylä Tarvasjoella Liedossa Varsinais-Suomessa. Kylä mainitaan ensi kerran asiakirjoissa vuonna 1540, jolloin siellä oli kuusi tilaa. vuonna 1584 talojen määrä oli pudonnut neljään. Vuonna 1680 talomäärä putosi kolmeen. Vuonna 1869 talomäärä oli 6, samoin vuonna 1900, minkä lisäksi kylässä oli 4 torppaa. Talojen määrä tosin vaihteli todellisuudessa tätäkin enemmän, sillä osa oli välillä autioina. Vuonna 1925 itsenäisten tilojen määrä oli kohonnut 15 ja 1955 jopa 29:ään. Tällöin kylässä oli 92 asukasta.
Absolutely Live
Absolutely Live on The Doorsin heinäkuussa 1970 julkaistu livealbumi.
Albumia miksattiin ahkerasti ja yksi kappale saattaa sisältää kohtia useasta konsertista. Esimerkiksi yhden kappaleen intro saattoi olla äänitetty Detroitin konsertissa ja kertosäe puolestaan Bostonissa.
A-puoli
B-puoli
A-puoli
B-puoli
Primus motor: Johtamistaidon latinaa
Primus Motor – johtamistaidon latinaa on Arto Kivimäen kirjoittama kirja. Kirja opettaa latinankieliset oikeus- ja kauppatermit. Sen on kustantanut Karisto Oy ja se on painettu Hämeenlinnan kirjapainossa. Kirja valmistui vuonna 2002.
Karibianaitomahonki
Karibianaitomahonki ("Swietenia mahagoni") on aitomahonkien sukuun ("Swietenia") kuuluva puu. Sitä käytetään koristepuuna trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä.
Karibianaitomahonki saavuttaa keskimäärin 30–35 metrin korkeuden. Lehdet ovat suippoja, kiiltäviä ja suurehkoja, noin 12–25 cm pitkiä. Kukat ovat pieniä. Hedelmät ovat pieniä, 5–10 cm pitkiä ja 3–6 cm leveitä kapseleita joissa on sisällä lukuisia pieniä siivekkäitä siemeniä.
Karibianaitomahonki kasvaa Länsi-Intiassa (Floridan eteläosissa, Kuuban, Jamaikan ja Haitin saarilla) ja Etelä-Amerikassa luontaisena plantaasien ja sademetsien laidoilla, mutta karibianaitomahonkia viljellään puutavaraksi ja koristepuuksi pieniä määriä Kaakkois-Aasiassa ja Intiassa. Karibianaitomahonkia on kaadettu liikaa ja siksi laji onkin erittäin uhanalainen (IUCN). Kaiken Amerikasta, Kaakkois-Aasiasta ja Intiasta tulevan viljellyn karibanaitomahongin kaupallinen käyttö on kielletty CITES-sopimuksella.
Karibianaitomahongista saadaan alkuperäisintä ja hienointa mahonkia.
Melvin Foster
Melvin "Top Gun" Foster (s. 23. helmikuuta 1971 Washington DC, Yhdysvallat) on entinen amerikkalainen nyrkkeilijä.
Melvin debytoi ammattikehissä vuonna 1992. Ensimmäisten kahden vuoden aikana hänelle rakennettiin näyttävää listaa, ja hän kohtasi lähinnä tuntemattomia kehien kiertelijöitä. Vuonna 1994 Foster pääsi iskemään entisen WBC-liiton mestarin, Trevor Berbickin kanssa yhteen, mutta hävisi tuomariäänin täysien erien jälkeen. Ainoan suuren voittonsa hän sai seuraavana vuonna voittamalla entisen suuruuden, Carl Williamsin pistein. Myöhemmin urallaan Foster hävisi muun muassa Hasim Rahmanille, Corey Sandersille ja monille muille iskijöille. Foster lopetti uransa vuonna 2005 hävittyään teknisellä tyrmäyksellä Eddie Chambersille.
Kaku Yamanaka
Kaku Yamanaka (; 11. joulukuuta 1894 – 5. huhtikuuta 2008) oli pitkäikäinen henkilö. Kuollessaan 113-vuotiaana hän oli maailman kuudenneksi iäkkäin ihminen. Japanin vanhin hänestä oli tullut Tsuneyo Toyonagan kuoltua 22. helmikuuta 2008.
Vanhus asui vuodesta 1992 hoitokodissa Yatomissa, Aichin prefektuurissa.
Tsuneyo Toyonaga
Tsuneyo Toyonaga (; 21. toukokuuta 1894 – 22. helmikuuta 2008) oli pitkäikäisyydestään tunnettu japanilainen. Hän oli kuollessaan 113-vuotias.
Tsuneyo Toyonagasta tuli maailman viidenneksi vanhin elävä ihminen Bertha Fryn kuoltua 14. marraskuuta 2007. Hänen kuoltuaan vanhimmaksi japanilaiseksi vahvistettiin Kaku Yamanaka.
Sahlene
Anna Cecilia Sahlin, myös Sahlene, Anna Sahlin ja Anna Sahlene (s. 11. toukokuuta 1976 Söderhamn) on ruotsalainen laulaja.
Hän aloitti uransa 11-vuotiaana TV-sarjassa "Melukylän lapset" ja seitsemän vuotta myöhemmin hän muutti Tukholmaan, jossa aloitti musiikkiuransa. Hän aloitti laulamisen bändissä Rhythm Avenue. Hänen ensimmäinen soolonsa "The Little Voice" julkaistiin vuonna 2000. Sahlene on edustanut Viroa Eurovision laulukilpailussa vuonna 2002 laululla "Runaway", joka saavutti suuren suosion Ruotsissa, Baltian maissa ja jopa Sveitsissä saakka. Sahlene osallistui euroviisuihin jo aiemmin, tosin taustalaulajana Maltan Claudette Pacen esityksessä "Desire" vuonna 2000. Hän osallistui Ruotsin euroviisukarsintaan Melodifestivalen vuonna 2006 laululla "This Woman", mutta putosi ensimmäisessä semifinaalissa. Hän on toiminut Viron pisteidenlukijana Eurovision laulukilpailussa 2008.
April (suomalainen yhtye)
April on suomalainen alternative metal -yhtye. Yhtyeen levy-yhtiönä toimii Spinefarm.
James Hansen
Vuonna 2006 Hansen oli "Time"-lehden 100 vaikutusvaltaisimman henkilön listalla.
Hansenin mukaan (2006) maailmalla on kymmenen vuotta aikaa muuttaa energiankulutustaan, jottei maapallo muutu toisenlaiseksi planeetaksi. Ilmakehän hiilidioksidipitoisuus 385 ppm merkitsee Hansenin ja hänen johtamansa yhdeksänjäsenisen tutkimusryhmän mukaan sitä, että maapallon keskilämpötila tulee nousemaan kuusi astetta. Kuuden asteen keskilämpötilan nousulla olisi katastrofaaliset seuraukset ihmiskunnalle. Jotta vältyttäisiin näin suurelta lämpenemiseltä, ilmakehän hiilidioksidipitoisuus pitäisi saada laskemaan takaisin 1980-luvun lopun tasolle 350 ppm.
Hansenin mukaan auringonvalo on tuonut maahan energiaa 240 W/m viime vuosisatoina, nettolämpenemisen energia ihmisen ilmansaasteista on 1,8 W/m ja meriin sitoutuu energiaa 0,6-0,8 W/m.
Hansen varoitti vuonna 2008: "Olemme pulassa, mikäli kasvihuonepäästöjä ei lähivuosina vähennetä todella ja muuteta päättäväisesti suuntaa... Tämä on viimeinen mahdollisuutemme."
23. kesäkuuta 2008 Hansen piti kongressissa puheen, jonka mukaan fossiilisen energian johtajat toimivat ihmiskuntaa ja luontoa vastaan. Jos päästöjä jatketaan nykyisellä tavalla, meren korkeus nousee yli kaksi metriä vuosisadassa ja sadoista miljoonista ihmisistä tulee ilmastopakolaisia. Turvallinen hiilidioksidipituisuus on alle 350 ppm. Nykyinen hiilidioksidipitoisuus on 385 ppm nousten 2 ppm vuosittain. Hansenin mukaan puheet lämpenemisen rajoittamisesta kahteen asteeseen johtavat tuhoon. Ilmasto-ongelman ratkaisuna olisi hiilivapaan energian nopea käyttöönotto. Hansenin mukaan fossiilista energiaa tuottavien yhtiöiden johtajat tietävät mitä ovat tekemässä ja heidät tulisi asettaa syytteeseen toiminnasta ihmiskuntaa ja luotoa vastaan.
Hansenin mukaan kansalaisten on otettava aloite käsiinsä, mikäli poliitikot yhä jatkavat kiistelyä keskenään: "Meidän on vaadittava uusien hiilivoimaloiden lykkäystä. Meidän on lopetettava pyrkimykset rutistaa jokainen öljypisara maalta, mereltä ja erämaista. Viimeiset öljypisarat eivät ole ratkaisu. Öljy antaa kohtuuttomat voitot lyhytnäköiselle ja omaa etua tavoittelevalle teollisuudelle, mutta ei vähennä energiariippuvuuttamme tai anna kestävää energiaratkaisua."
Hansen on ehdottanut teollisuudelle hiiliveroa, jonka se maksaa jokaiselle kuluttajalle, ja tuontiveroa yhteistyöhaluttomien maiden tuotteille. Demokratia toimii joskus hitaasti. Aika on vähissä. Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008 olivat Hansenin mukaan kriittinen maapallolle.
Visby-luokka (korvetti)
Visby-luokan korvetit edustavat Ruotsin merivoimien uutta aluskalustoa. Sarjan ensimmäinen alus "HMS Visby" (K31) vuodelta 2000 on nimetty ruotsalaisen Visbyn kaupungin mukaan. Luokan neljä muuta alusta ovat valmistuneet vuosina 2003–2006. Alun perin oli tarkoitus rakentaa kuusi alusta, mutta viiden ensimmäisen kulutettua kuudenteen varatut määrärahat, jätettiin sarjan viimeinen, "HMS Uddevalla" (K36) tilaamatta.
Alusluokka perustuu pitkälti "HMS Smyge"-koealuksesta saatuihin kokemuksiin. Visby-luokka tilattiin vuonna 1995 ja kaksi ensimmäistä alusta saatiin operatiiviseen käyttöön vuonna 2009. Tarkoitus oli kehittää erikseen alustyypit sekä pinta- että sukellusveneentorjuntaan, mutta määrärahaleikkausten vuoksi päädyttiin yhteen tyyppiin.
Visby-luokan korvettien suunnittelussa keskityttiin erityisesti häiveteknologian tarjoamiin mahdollisuuksiin. Niiden rungon muotoilun ja pintamateriaalina käytetyn hiilikuidun ansiosta tutkaheijastus on minimoitu. Tämä tekee aluksista viholliselle vaikeammin havaittavan. Myös aluksen lämpösäteilyn- ja melunlähteet on häivytetty. Sandwich-rakenteisen rungon sisin osa on PVC-muovia ja se on laminoitu hiilikuidulla ja vinyylillä.
Luokan kaikki alukset on valmistanut Kockums AB:n telakka Malmössä. Sarja tilattiin vuonna 1995. Visby -luokan edeltäjiä ovat Göteborg -luokan korvetit jotka valmistuivat vuosina 1990–1993.
Aluksen pääaseina ovat kahdeksan RBS15 MkII -meritorjuntaohjusta, joiden kantama on yli 70 km. Pinta-aluksia vastaan ja ilmatorjuntaan on käytössä 57 mm Bofors-yleistykki. Sen tulinopeus on yli 200 laukausta minuutissa ja maksimikantama pintamaaliin 17 000 metriä. Tehokas ampumaetäisyys ilmamaaliin on 6 000 metriä. Sen putki on ampumisen jälkeen mahdollista sulauttaa tykkitorniin tutkaheijastuksen vähentämiseksi. Ohjusilmatorjunnassa oli tarkoitus käyttää kahdeksaa pystysuoraan laukaistavaa Umkhonto-ohjusta, mutta vuonna 2008 tehdyn päätöksen mukaan ne jätettiin kustannussyistä asentamatta. Alukset on tarkoitus varustaa myös Saabin valmistamilla torpedoilla.
Aluksien propulsiolaitteina on kaksi vesisuihkuvetolaitetta, jotka saavat voimansa neljästä kaasuturbiinista ja kahdesta dieselmoottorista. Järjestelmän ansiosta alukset ovat erittäin ketteriä liikkeissään. Niiden toimintamatka 15 solmun nopeudella on 4260 kilometriä.
Aluksista kaksi ensimmäistä tilattiin 17. lokakuuta 1995. Kaksi seuraavaa 17. joulukuuta 1996 ja viimeiset kaksi 31. elokuuta 1999. "HMS Uddevallan" tilaus peruutettiin lokakuussa 2001.
FA Community Shield 2008
FA Community Shield 2008 oli 10. elokuuta 2008 pelattu jalkapallo-ottelu edellisen valioliigakauden liigamestarin Manchester Unitedin ja FA Cupin voittajan Portsmouthin välillä. Varsinaisen peliajan päätyttyä maalittomaan tasapeliin ottelussa ei pelattu jatkoaikaa vaan mentiin suoraan rangaistuspotkukilpailuun, jonka Manchester United voitti 3–1.
Worldwatch-instituutti
Worldwatch-instituutti on voittoa tavoittelematon riippumaton ympäristöjärjestö. Se edistää luonnonvaroihin ja ympäristöongelmiin liittyvää tietoa ja tiedon jakelua. Worldwatch-instituutin perusti vuonna 1974 Lester Brown. Christopher Flavin on instituutin johtaja vuodesta 2000.
Worldwatch-instituutti julkaisee vuosittain Maailman tila -kirjan, jonka toimittaa suomeksi Gaudeamus.
Renewable Energy Network for the 21st Century (REN21) on uusiutuvan energian verkosto, johon kuuluu hallituksia, organisaatioita ja muita asianosaisia. Se pyrkii edistämään uusiutuvaa energiaa ja alan liiketoimintaa. REN21 perustettiin uusiutuvan energian kansainvälisessä kokouksessa Bonnissa vuonna 2004 ja virallisesti aloitti toiminnan Kööpenhaminassa kesäkuussa 2005. Vuosittaiseen REN21-julkaisun "Global Status Report of Renewables" kokoavat Worldwatch-instituutti ja Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit (GTZ) GmbH.
Renewable Energy Network for the 21st Century
Renewable Energy Network for the 21st Century (REN21) on uusiutuvan energian verkosto, johon kuuluu hallituksia, organisaatioita ja muita asianosaisia. Se pyrkii edistämään uusiutuvaa energiaa ja alan liiketoimintaa. REN21 perustettiin uusiutuvan energian kansainvälisessä kokouksessa Bonnissa vuonna 2004 ja virallisesti aloitti toiminnan Kööpenhaminassa kesäkuussa 2005. Vuosittaiseen REN21-julkaisun "Global Status Report of Renewables" kokoavat Worldwatch instituutti ja Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit (GTZ) GmbH.
Petri Kekki
Petri Kekki (s. 4. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen shakinpelaaja. Kekki oppi shakin säännöt jo kaksi- tai kolmivuotiaana ja liittyi ensimmäistä kertaa shakkikerhoon 6-vuotiaana. Hän voitti ala-asteiden helsinginmestaruuden jo päiväkoti-ikäisenä. Shakista Kekin sai innostumaan hänen isoveljensä. Kekin menestykseen kuuluu helsinginmestaruus vuodelta 1999, nopean shakin suomenmestaruus vuodelta 2001 ja nuorten suomenmestaruus vuodelta 1985. Kekille myönnettiin kansainvälisen mestarin arvonimi vuonna 2007. Innoittajikseen Kekki on kertonut muun muassa Viktor Kortšnoin, Veselin Topalovin, Vasili Ivantšukin ja Magnus Carlsenin.
Nykyisin Kekki työskentelee kehityspäällikkönä IT-yrityksessä.
Modocin piirikunta
Modocin piirikunta sijaitsee Pohjois-Kaliforniassa Oregonin ja Nevadan rajalla. Piirikunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 9 686 ihmistä. Piirikunnan nimi tulee sitä asuttaneista modocien intiaaniheimosta.
Piirikunta perustettiin 17. helmikuuta 1874. Eurooppalaiset alkoivat asuttaa piirikuntaa 1870-luvulla ja tämä johti konflikteihin alkuperäisväestön kanssa. Välikohtaukset johtivat lopulta modoc-sotaan. Toisen maailmansodan aikana alueella oli japanilaissiirtolaisille tarkoitettu internointileiri lähellä Tulejärveä.
Modocin piirikunta on 10 887 km² kokoinen ja väestön tiheys on 1 henkilö/km². Alueen pohjoisosa on tuliperäistä seutua ja siellä sijaitsee 4 000 km² laajuinen Modocin kansallismetsä. Koillisosassa sijaitsee Medicine Laken tulivuori. Itäosissa sijaitsee Warner-vuoristo. Piirikunnan suurin kaupunki on hallinnollinen keskus Alturas. Alueen läpi virtaa Pit-joki.
Alueen 9 500 asukkaasta 85 % oli valkoisia, 0,70 % mustia, 4,20 % alkuperäisväestöä, 0,60 % aasialaisia ja 5,69 % muita etnisiä ryhmiä. Modocin piirikunta on Kalifornian piirikunnista köyhin, kun lasketaan asukkaiden vuositulot (Modocin piirikunnassa ne olivat keskimäärin 17 285 dollaria, kun esimerkiksi San Franciscossa vastaava luku oli 34 556 dollaria.
Modocin piirikunta on vanhastaan republikaaninen presidentin ja kongressin vaaleissa. Demokraattien viime voitosta piirikunnassa on aikaa yli 40 vuotta, silloin Lyndon Johnson äänestettiin voittoon prosentein 58,7–41,3.
John Turturro
John Turturro (s. 28. helmikuuta 1957 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Salainen ikkuna" ("Secret Window"), "Fear X", "Kun esirippu sulkeutuu" ("Illuminata"), "Mac", "Barton Fink" ja "Quiz Show – tupla ja kuitti". Hän on myös vieraillut sarjassa "Monk". Turturro sai parhaan näyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1991 pääroolista Coenin veljesten elokuvassa "Barton Fink".
Turturro on ohjannut elokuvat "Mac" (1992), "Häivähdys paratiisista" (1998), "Romance & Cigarettes" (2005) ja "Fading Gigolo" (2013). Vuonna 2010 hän ohjasi napolilaisesta musiikista dokumenttielokuvan nimeltä "Passione".
Turturro opiskeli State University of New York at New Paltzissa ja Yale Drama Schoolissa. Hän teki elokuvadebyyttinsä avustajana elokuvassa "Kuin raivo härkä" (1980).
Turturro on amerikanitalialaista syntyperää. Hän on naimisissa Katherine Borowitzin kanssa, ja heillä on kaksi lasta, vuosina 1990 ja 2000 syntyneet pojat. Hänen toinen veljensä on näyttelijä Nicholas Turturro.
Varpuset (elokuva)
Varpuset on suomalainen TV-elokuva.
Varpuset on balladinomainen elokuva kahdesta sisaresta, joista toinen on alkoholisti. Sisarukset eivät ole olleet tekemisissä toistensa kanssa enää vuosiin. Anja elää Berliinissä poikansa kanssa, Ella liikkuu Helsingissä juoppojengeissä. Äidin kuolema vetää sisaret taas yhteen. Elokuva sai ensi-iltansa YLE TV1:n Kotikatsomossa 26. joulukuuta 2005.Vuoden 2005 Venla-gaalassa Varpuset oli ehdolla parhaaksi tv-elokuvaksi. Miitta Sorvali oli ehdolla parhaaksi naisnäyttelijäksi Anja Müllerin roolista.
Tyydyttymätön rasvahappo
Tyydyttymätön rasvahappo on rasvahappo, jossa on yksi tai useampia kaksoissidoksia rasvahappoketjussa. Rasvahappo on kertatyydyttämätön jos se sisältää yhden kaksoissidoksen, ja monityydyttymätön, jos se sisältää useamman kaksoissidoksen. Yleensä kaksoissidokset ovat cis-muodossa ja rasvahappoja, jotka sisältävät trans-muodossa olevan kaksoissidoksen sanotaan transrasvahapoiksi.
Omega-3-rasvahappohin kuuluvat alfalinoleenihappo (ALA), jota saa esimerkiksi pellavansiemen-, hamppu- tai rypsiöljystä sekä saksanpähkinöistä
- sekä kalasta tai kalaöljystä saatavat eikosapentaeenihappo (EPA), dokosaheksaeenihappo (DHA), ja eikosatetraeenihappo (ETA). Myös stearidonihappo (SDA) on omega-3 rasvahappo. Kasviöljyistä saatavasta ALAsta osa muuttuu ihmisen elimistössä EPAksi.
Omega-6-rasvahappoperheeseen kuuluvat pähkinöistä, kasviöljyistä ja vihanneksista saatava linolihappo (LA) ja lihasta, maitotuotteista ja äyriäisistä saatava arakidonihappo (AA). Omega-6 perheeseen kuuluvat myös dihomogammalinoleenihappo (DGLA) sekä gammalinoleenihappo (GLA), joita ei esiinny normaalissa ravinnossa, mutta niitä syntyy ihmisen elimistössä linolihaposta. Dihomogammalinoleenihappoa ja gammalinoleenihappoa löytyy mm. äidinmaidosta. Gammalinoleenihappoa ei sellaisenaan ole tavallisimmin käytetyissä kasviöljyissä lainkaan, mutta sitä on joissakin kasvikunnan tuoteeissa kuten helokin- ja mustaherukan siemenissä.
Linolihappo muuttuu kehossa delta-6-desaturaasi-entsyymin vaikutuksesta gammalinoleenihapoksi ja edelleen elongaasi-entsyymin avulla dihomogammalinoleenihapoksi. Mikäli delta-6-desaturaasi-entsyymin toiminta on esimerkiksi sairauksien, infektioiden tai vanhenemisen vuoksi estynyt tai puutteellista, on ravinnon täydentäminen gammalinoleenihapolla tarpeellista. Gammalinoleenihappoa esiintyy erityisesti Suomessa jalostetun Finola-kuituhampun siemenöljyssä.
Edellä käsiteltyjen rasvahappojen lisäksi tyydyttymätön kaksoissidos voi sijaita myös muissa kohdin hiilivetjyketjua. Esimerkkejä ovat
Voi ja monet muut eläinrasvat sisältävät mm. konjugoitua linolihappoa (CLA), jota ei luokitella omega-rasvahapoksi.
Hurt (albumi)
Hurt on saman nimisen yhtyeen eponyymi esikoisalbumi. Albumi on tehty omakustanteena, ja sen äänimaailma on viimeistelemätöntä.
"Unkind" on levyn ainoa kappale, joka on äänitetty studiossa, Shendoahin yliopistossa Iowassa. Loput kappaleista on nauhoitettu
ja sovitettu "makuuhuonestudiossa" Culpeperissä, Virginiassa. "Unkind" on myös ainoa tämän levyn aikoihin Yhdysvaltojen paikalliseen radiosoittoon ikinä päässyt kappale.
Albumi on erittäin harvinainen, sitä on maailmalla vain noin 800–1200 kappaletta.
Dolinsk
Dolinsk () on hieman yli kymmenentuhannen asukkaan kaupunki Sahalinin saarella Venäjän kaukoidässä. Kaupunki sijaitsee saaren kaakkoisosassa laaksossa. Saman laakson eteläpäässä, noin 45 kilometrin päässä sijaitsee myös Sahalinin alueen pääkaupunki Južno-Sahalinsk. Dolinsk on oman "Dolinskin kaupunkipiirinsä" ainut kaupunki. Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 12 200, koko kaupunkipiirin 25 899 (mukana maaseutuväestöä).
Nykyisen kaupungin alueelle perustivat venäläiset Galkino-Vrasskojen () kylän vuonna 1884. Paikalla oli jo aiemmin ollut pienimuotoista ainuasutusta, joka tunnettiin nimellä Siantša. Vuonna 1905 kylä siirtyi Venäjän-Japanin sodan ja Portsmouthin rauhansopimuksen seurauksena Japanin keisarikunnan haltuun. Japanin vallan alla asutus kehittyi kaupungiksi ja sai nimen Ochiai (, venäläisittäin Отиай), joka on luultavasti muunnos japanin "laaksoa" tarkoittavasta sanasta. 1945 kaupunki palautui Neuvostoliiton omistukseen ja nimettiin Dolinskiksi (venäjän sanasta долина, laakso) vuotta myöhemmin.
"Merkinnät": * väestönlaskenta ** väestönlaskenta (pyöristetty)
Kaupungista luoteeseen sijaitsee rannikolla vesilintujen suojelualue.
Dolinskissa toimii joitain puuteollisuusalan yrityksiä sekä konepajoja. Kaupunkipiirin alueella louhitaan kivihiiltä, ja myös kalastuksella ja kalan jatkojalostuksella on oma asemansa muiden elinkeinojen joukossa.
Anton Graff
Anton Graff (18. marraskuuta 1736 Winterthur, Sveitsi – 22. kesäkuuta 1813 Dresden, Saksin kuningaskunta) oli alun perin sveitsiläinen taidemaalari. Hänet muistetaan lukuisten tunnettujen henkilöiden muotokuvista.
Graff työskenteli 1760-luvulta saakka Dresdenissä, Saksissa.
Niko – Lentäjän poika
Niko – Lentäjän poika on suomalais-tanskalais-irlantilais-saksalaisena yhteistyönä valmistunut tietokoneanimaatioelokuva, joka sai ensi-iltansa 10. lokakuuta 2008.
"Niko – Lentäjän poika" oli vuoteen 2009 mennessä kaikkien aikojen katsotuin suomalainen elokuva: kolme miljoonaa katsojaa 23 maassa.
Niko-niminen pieni poropoika uskoo isänsä olevan yksi Joulupukin Lentojoukkojen lentävistä poroista, vaikkei ole koskaan isäänsä nähnyt. Hänen unelmansa on tulla ihailemansa isänsä kaltaiseksi lentäväksi poroksi korkeanpaikankammosta huolimatta, mutta kotilauma ei hyväksy Nikon unelmaa. Nikon ainoa tuki ja apu on iäkäs ja kömpelö liito-orava Julius, joka pitää pientä poroa omana poikanaan.
Vastoin porolauman sääntöjä Niko käy omissa lentoharjoituksissa Kotilaaksonsa ulkopuolella, koska haluaa välttää muiden pilkan. Nikon harjoitellessa lentämistä pahamaineisen Mustan Suden johtama lauma näkee poropojan ja seuraa tätä porolauman luo. Porojen on paettava Kotilaaksosta erämaahan. Syyllisyyttä tunteva Niko jättää lauman etsiäkseen isänsä ja tullakseen hänen kaltaisekseen sankariksi. Niko saa avukseen Juliuksen ja Wilma-lumikon ja he suuntaavat kohti Korvatunturia.
Marraskuun lopulla 2009 Niko oli kerännyt maailmanlaajuisesti yli kaksi miljoonaa teatterikatsojaa. Yksistään Saksassa elokuvan oli käynyt katsomassa 400 000 ihmistä.
Elokuvan levitysoikeudet myytiin yli sataan maahan, esimerkiksi kaikkiin englanninkielisiin maihin sekä useisiin Euroopan, Itä-Aasian ja Latinalaisen Amerikan maihin. Vuoden 2012 joulukuuhun mennessä elokuvan kerrottiin keränneen kolmisen miljoonaa katsojaa kansainvälisesti. DVD- ja Blue Ray -versioita elokuvasta oli tuolloin myyty Suomessa noin 150 000 kappaletta.
Lokakuussa 2012 sai ensi-iltansa jatko-osa "Niko 2".
Helmikuussa 2009 Niko voitti kaksi Jussi-palkintoa: paras elokuva ja paras käsikirjoitus. Se oli myös ehdolla parhaasta ohjauksesta.
Alankomaalaisessa Cinekid lasten- ja nuortenelokuvafestivaalilla vuonna 2008 elokuva sai juryn palkinnon ja yleisön palkinnon.
Elokuva oli ehdolla myös vuoden 2009 European Film Awardseissa.
Kylmäpihlajan majakka
Kylmäpihlajan majakka on vuonna 1953 valmistunut majakka- ja luotsiasema. Se sijaitsee Rauman edustalla Kylmäpihlajan saarella, joka on uloin Rauman edustan isoista saarista. Majakan ovat suunnitelleet Rakennushallituksen arkkitehdit Antero Pernaja ja Kaarina Tamminen. Majakka on edelleen toiminnassa.
Majakan rakennusmateriaalina on käytetty betonia ja tiiltä. Majakka on muodoltaan jykevä nelikulmainen rakennus, jonka huippu kohoaa 31 metriä perustansa yläpuolelle. Sen tornissa on 12 kerrosta ja 104 porrasaskelmaa. Tornissa ja kaksikerroksisessa siipirakennuksessa oli asuintilat 12 luotsille, kahdeksalle kutterinhoitajalle ja kahdelle majakkamiehelle. Myöhemmin majakkasaarelle on vedetty vesijohto mantereelta.
Majakan valo- ja radiolaitteisto sekä nautofoni saivat virtansa suurista dieselgeneraattoreista. Ennen majakan nautofonin ääni kantautui 50 kilometrin päähän ja 1,26 miljoonan kandelan tehoinen valo kantoi 27 meripeninkulman päähän, mutta sittemmin valon kantomatkaa pudotettiin 1988 peruskorjauksen yhteydessä 15 meripeninkulmaan ja nautofonikin on vaiennut jo vuosia sitten.
Majakka kunnostettiin vuonna 1988.
Majakan peruskorjaus ulkoa valmistui vuonna 2010, ja Suomen Majakkaseura palkitsi Rauman kaupungin Vuoden loistavin teko -palkinnolla.
Majakalla on myös mahdollista yöpyä kahden hengen huoneissa.
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun Kylmäpihlajan majakalta ovat virallisena majakka-asemana osallistuneet Rauman Radiokerho kutsumerkillä OH1AK, 1998-2007 sekä 2008-2009, 2011-2012 ja 2014-2016 kutsumerkillä OH1AM. 2017 osallistui Rauman Radiokerho tapahtuman Suomen Radioamatööriliiton Suomi 100 -juhlakutsumerkillä OF100FI-1. 2018 osallistui Rauman Radiokerho ry jälleen kutsumerkillä OH1AM.
Mahamane Ousmane
Mahamane Ousmane (s. 20. tammikuuta 1950) on nigeriläinen poliitikko. Hänet valittiin Nigerin ensimmäisissä vapaissa presidentin vaaleissa maansa presidentiksi vuonna 1993. Ousmane menetti virkansa sotilasvallankaappauksessa tammikuussa 1996. Sotilasvallankaappauksen johtaja Ibrahim Baré Maïnassara julistautui Nigerin uudeksi presidentiksi. Vallankaappauksen yhteydessä Ousmane vangittiin. Hänet vapautettiin saman vuoden huhtikuussa.
Presidenttikautensa jälkeen Ousmane on toiminut sekä maansa kansalliskokouksen puheenjohtajana että CDS-puolueen puheenjohtajana.
Ousmane on luonut näkyvää uraa myös kansainvälisessä politiikassa. Hänet valittiin Länsi-Afrikan valtioden muodostaman Ecowasin (Economic Community Of West African States) jäsenvaltioiden parlamenttien välisen komitean puheenjohtajaksi vuonna 2003 ja uudelleen vuonna 2004. IPU:n (Inter-Parliamentary Union) ihmisoikeuksien komitean puheenjohtajaksi hänet valittiin vuonna 2004.
CDS-puolue asetti Ousmanen presidenttiehdokkaakseen helmikuussa 2011. Tällä kertaa hän sai ainoastaan 8,2% annetuista äänistä eikä tullut valituksi.
Other Voices
Other Voices on The Doors -yhtyeen lokakuussa 1971 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Se on ensimmäinen yhtyeen kahdesta albumista, jotka on tehty ilman edesmennyttä laulusolistia Jim Morrisonia. Lauluosuuksista vastaavat kosketinsoittaja Ray Manzarek ja kitaristi Robby Krieger. Albumin menestys jäi yhtyeen mittakaavassa vaatimattomaksi. yhtyeestä kertovissa lähteissä albumi jätetään usein jopa mainitsematta.A-puoli
B-puoli
Taivas sinivalkoinen (albumi)
Taivas sinivalkoinen on suomalaislaulaja Bablon neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2001. Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 21.
Kaikki kappaleet sovittanut Juha Björninen.
Kytösavun aukeilla mailla
Kytösavun aukeilla mailla on Eino Pietolan kirjoittama romaani. Romaanin nimi viittaa Heikki Klemetin säveltämään ja sanoittamaan samannimiseen lauluun.
Jääkärit, eteenpäin
Jääkärit, eteenpäin on Eino Pietolan kirjoittama sotaromaani. Se kertoo jännittävistä tilanteista, joihin hänen aikaisemmista kirjoistaan tutut jääkärit joutuvat. Romaani perustuu tositapahtumiin ja kuvaa suomalais-saksalaisten joukkojen suurhyökkäystä kohti Louhea marraskuussa 1941. Samojen sankareiden vaiheita on seurattu myös kirjoissa Korpisoturit, Sissipataljoona tulessa ja Pääjärven sissit.
Time Tunnel
Time Tunnel on oululainen elektronisen tanssimusiikin tapahtuma. Sitä järjestää vuosittain H.A.N.D Productions yhteistyössä Oulun musiikkivideofestivaalien kanssa. Vuonna 1994 alkunsa saanut tapahtuma on elektronisen musiikin saralla Suomen pitkäikäisin.
Vuoden 2008 Time Tunnel pidettiin elokuussa Oulun kaupunginteatterissa, ja pääesiintyjinä toimivat Atomic Hooligan ja Hexstatic Isosta-Britanniasta.
Boheemielämää (elokuva)
Boheemielämää () on Aki Kaurismäen ohjaama elokuva vuodelta 1992. Se perustuu Henri Murgerin romaaniin "Boheemielämää". Suurin osa elokuvan näyttelijäkaartista on ranskalaisia lukuun ottamatta pääosanäyttelijöitä Matti Pellonpäätä ja Kari Väänästä sekä muutamia sivuosia, joissa näytteli muiden muassa Sanna Fransman. Lisäksi Kaurismäen ystävä, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja Samuel Fuller esiintyi pienessä roolissa. Elokuva on omistettu Akin isän Jorma Kaurismäen muistolle.
Elokuvan ensiesitys oli 28. helmikuuta 1992 Berliinin elokuvajuhlilla, jossa se voitti elokuvakriitikkojen kansainvälisen liiton (FIPRESCI) palkinnon. Matti Pellonpää voitti vuoden parhaan miespääosan ja André Wilms parhaan sivuosan European Film Awardsin palkinnot 1992. Elokuva oli myös ehdolla parhaaksi elokuvaksi ja Evelyne Didi parhaan naispääosan palkinnon saajaksi. Aki Kaurismäki sai elokuvasta parhaan ohjauksen Jussi-palkinnon. Elokuvan teosta tehtiin myös dokumenttielokuva "Missä on Musette?" (Where is Musette?). Sen ohjasivat Veikko Nieminen ja Jarmo Vesteri, ja se esitettiin TV1:ssä 1992.
Elokuva alkaa, kun kirjailija Marcel Marx (André Wilms) saapuu kahvilaan saatuaan juuri pakit kustantajalta. Kahvilan tarjoilija tarjoutuu lukemaan Marcelin käsikirjoituksen. Marcel suostuu saadakseen kirjaan "kansan näkökulman". Seuraavana aamuna Marcel löytää häätöilmoituksen ovestaan. Hän koettaa karata ikkunan kautta, mutta isännöitsijä, herra Bernard, ehtii edelle. Bernardin apulainen lähtee saattamaan Marcelia pankkiin hakemaan rahaa kolmen kuun vuokraan. Matkalla Marcel kuitenkin huijaa poliisin pidättämään apulaisen ja hän pääsee karkuun. Samalla Marcelin entiseen asuntoon muuttaa uusi asukas, säveltäjä Schaunard (Kari Väänänen). Bernard saa sähkeen ”sotaministeriöstä”. Kirje onkin todellisuudessa Marcelilta, joka kertoo maksavansa vuokran vuoden kuluessa.
Marcel saapuu jälleen kahvilaan ja tapaa albanialaisen taidemaalarin Rodolfon (Matti Pellonpää), joka on asunut Ranskassa kolme vuotta. He ystävystyvät ja lähtevät Marcelin asunnolle, mutta löytävätkin sieltä Schaunardin soittamasta pianoa. Marcel hermostuu aluksi, mutta Rodolfon ehdotettua heidän kaikkien juovan viiniä yhdessä myös Schaunard ystävystyy heidän kanssaan.
Muutaman viikon päästä Rodolfo on maalaamassa taulua, mutta maali loppuu kesken. Hän menee pyytämään rahaa Marcelilta, mutta tämä ei laske häntä sisään, sillä hänellä on nainen sängyssä. Rodolfo menee tapaamaan toista tuttuaan ja saa tältä sormuksen pantattavaksi maalirahaa varten. Hän meneekin rock-klubille, jossa törmää Schaunardiin. He ihastuvat samaan naiseen ja Schaunard lupaa puhua tälle Rodolfon puolesta. Sen sijaan hän iskeekin tämän itse ja Rodolfo palaa kotiin. Hän törmää rappukäytävässä Mimi-nimiseen naiseen (Evelyne Didi). Hän antaa tämän nukkua asunnossaan samalla kun menee itse nukkumaan hautausmaalle taivasalle.
Ryssän kintereillä
Ryssän kintereillä on Jussi Kukkosen kirjoittama sotaromaani. Kirja poistettiin kirjakauppojen valikoimista vuosina 1944 ja 1945 valvontakomission määräyksestä ja oikeusministeriön aloitteesta.
Ryssän selustassa
Ryssän selustassa on Jussi Kukkosen kirjoittama sotaromaani. Kirja poistettiin kirjakauppojen valikoimista vuosina 1944 ja 1945 valvontakomission määräyksestä ja oikeusministeriön aloitteesta.
Vlado Lisjak
Vlado Lisjak (s. 29. huhtikuuta 1962) on kroatialainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Huippuvuosinaan hän edusti kansainvälisellä tasolla Jugoslaviaa.
68 kilogramman painoluokassa painineen Lisjakin paras saavutus on olympiakulta Los Angelesin olympialaisista 1984, missä hän jätti Suomen Tapio Sipilän hopealle. Ennen olympialaisia Lisjak oli parhaimmillaan ollut MM-kisoissa neljäs 1982 Katowicessa. 1983 Kiovan MM-kisoissa Lisjak oli jäänyt 17. sijalle. Välimeren kisoissa 1983 hän oli neljäs.
Lisjak edusti itsenäistynyttä Kroatiaa 1993 Välimeren kisoissa 74 kilogramman painoluokassa ja sijoittui viidenneksi. Seuratasolla Lisjak edusti zagrebilaista "Glumina Banka" -seuraa. Hänen valmentajanaan toimi Milan Nenadić. Lisjakilla on myös nuorempien ikäluokkien arvokisamitaleita.
Sergei Martynov (painija)
Sergei Martynov (20. huhtikuuta 1971 – 1997) oli venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän saavutti menestystä 62 kilogramman painoluokassa 1990-luvun alkupuolella.
Vuoden 1989 63-kiloisten juniorien Euroopan-mestari Martynovin ensimmäiset aikuisten kansainväliset arvokilpailut olivat 1991 Varnan MM-kisat, joissa hän voitti 62 kilogramman painoluokassa kultamitalin. Seuraavana vuonna Martynov voitti IVY:n edustajana Kööpenhaminan EM-kisoissa, mutta jäi Barcelonan olympialaisissa hopealle kultamitalin mentyä Turkin Akif Pirimille.
1993 Martynov voitti kultaa sekä Istanbulin EM-kisoissa että MM-kisoissa Tukholmassa. Seuraavana vuonna EM-kisoissa Martynov jäi 17. sijalle, mutta syksyn Tampereen MM-kisoissa voitti jälleen kultamitalin. 1995 Besanconin EM-kisoissa Martynov jäi hopealle kun puolalainen Wlodzimierz Zawadzki voitti kultaa, mutta syksyllä Prahan MM-kisoissa hän jätti Zawadzkin hopealle. Martynov voitti vielä 1996 uransa kolmannen EM-kullan, mutta jäi kahdeksannelle sijalle loppukesällä Atlantan olympialaisissa, mitkä jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.
Aktiiviaikoina Martynovin mitat olivat 166 senttimetriä ja 66 kiloa. Hän oli ammatiltaan sotilas ja edusti TsSKA Moskovaa.
Sergei Martynov
Sergei Martynov on seuraavien henkilöiden nimi:
Urmia (järvi)
Urmia tai Urmiajärvi (, ) oli pitkään Iranin järvistä suurin Kaspianmeren jälkeen. Järvi on kuitenkin supistunut hyvin paljon 1980-luvun jälkeen ja järvi on vaarassa kuivua kokonaan. Maan johtoa on syytetty järveen tulevien jokien patoamisesta ja luonnonkatastrofin synnyttämisestä. Järvi on saanut nimensä sen länsipuolella sijaitsevan Urmian kaupungin mukaan.
Urmiajärvi sijaitsee ylänköalueella Āzārbāyjān-e Gharbīn provinssissa Iranin luoteisosassa, noin 50 kilometrin päässä Turkin rajasta. Järvi on 140 kilometriä pitkä ja 55 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on ennen kutistumistaan ollut 5 470 neliökilometriä, siis neljänneksen Saimaata suurempi. Urmia on matala suolajärvi, jolla ei ole laskujokea. Keskisyvyys on vain seitsemän metriä ja suurin syvyys 16 metriä. Järvi sijaitsee 1 280 metrin korkeudessa merenpinnasta. Järvessä on 102 saarta.
Järven suolapitoisuus on noin 30 prosenttia, mikä on Kuolleenmeren tasoa ja lähes kymmenkertainen meriveteen verrattuna. Suolaisuuden takia juuri mikään kasvi tai eläin ei elä järvessä. Poikkeuksia ovat kuitenkin esimerkiksi "Artemia"-äyriäiset, jotka puolestaan ruokkivat suuria flamingo- ja pelikaaniparvia. Järvellä onkin vuonna 1976 perustettu 4 636 neliökilometrin laajuinen Unescon biosfäärisuojelualue. Järven saarilla on kuusipeuran uhanalaiseksi katsotun alalajin, persiankuusipeuran (persiankauriin) eräs suojelualue, jossa eläintä yritetään palauttaa luontoon.
Urmiajärven alue on ollut kauan asuttua. Se oli Mesopotamian kulttuurin reuna-aluetta ja sen sivistyksen piirissä. Assyrialaiset nimittivät järveä ”Alemmaksi Nairin mereksi”, muinaiset persialaiset käyttivät nimeä Chichast ja roomalaiset nimeä Lacus Matianus. Keskiajalla järven nimi oli Kabuda.
Matt Ghaffari
Matt Ghaffari (s. 11. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen entinen painija, jonka parhaimmat saavutukset tulivat kreikkalais-roomalaisen painin puolelta 1990-luvulla.
Painoluokassaan raskaassa sarjassa, jossa Ghaffarin aikana raja 130 kilogrammassa, Ghaffari jäi kansainvälisellä tasolla Aleksandr Karelinin varjoon. Hän hävisi Karelinille loppuottelussa 1996 Atlantan olympialaisissa kuten myös 1991 Varnan ja 1998 Gävlen MM-kisoissa sekä vuoden 1990 Masters-turnauksessa. 1995 Prahan MM-kisoissa Ghaffari jäi pronssille kohdattuaan Karelinin välierässä. MM-kilpailuissa 1990 Ostiassa (6. sija), 1994 Tampereella (6.) ja 1993 Tukholmassa (11.) kuin myös 1992 Barcelonan olympialaisissa "Siperian karhu" tuli vastaan aikaisemmassa vaiheessa. Ghaffari oli vielä varamiehenä Sydneyn olympialaisiin vuonna 2000.
Pan-Amerikan mestaruuden Ghaffari voitti urallaan yhdeksän kertaa, joista kaksi kertaa vapaapainissa. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti kreikkalais-roomalaisessa painissa kuudesti ja vapaapainissa kerran. Ghaffari on sittemmin toiminut valmennustehtävissä, mitä hän oli tehnyt koko painiuransa ajan. Aktiiviaikoina Ghaffarin mitat olivat 193 senttimetriä ja 127 kilogrammaa. Siviiliammatiltaan hän on taloussuunnittelija.
Ilmatila
Ilmatila on valtion maa- tai merialueen yläpuolella sijaitseva ilma-alue. Ilmatila jaetaan valvottuun ja valvomattomaan ilmatilaan, jotka jakaantuvat vielä erikoistuneempiin ilmatilaluokkiin. Luvatonta lentämistä vieraan valtion ilmatilassa kutsutaan ilmatilan loukkaukseksi. Useiden maiden rajoilla sijaitsee myös ilmapuolustuksen tunnistusvyöhyke eli ADIZ.
Ilmatila jaetaan kirjaintunnuksilla eri luokkiin sen perusteella, että minkälaista lennonjohtopalvelua siellä saa. Lisäksi ilmatilaluokkaa määrittelee minkälaisella ilma-aluksella kyseiseen ilmatilaan saa lentää. Ilmatilaluokkia on A, B, C, D, E, F, G. Suomessa käytössä on luokat C, D ja G. C ilmatila on tiukin Suomessa oleva ilmatila, jossa kaikki ilma-alukset porrastetaan toisistaan. D ilmatilassa IFR-liikenne porrastetaan IFR koneista. VFR koneille/koneista annetaan liikenneilmoituksia. G ilmatila on valvomatonta ilmatilaa, jonne saa lentää ilman selvitystä. Valvottuun tilaan lentääkseen pitää pilotilla olla selvitys.
Kunkin valtion yläpuolella oleva ilmatila kuuluu kyseiselle valtiolle, ja vieraan valtion ilmatilassa liikkuvan lentoliikenteen on saatava etukäteen lupa ilmatilan käyttöön. Turvallisuussyistä ja meluhaittojen vuoksi lentokoneet eivät yleensä saa laskeutua alle 150 metrin korkeuteen maan- tai vedenpinnasta, asutuskeskusten kohdalla 300 metrin. Lentoreitin ja lentokorkeuden voi valita vapaasti vain matalalla lennettäessä. Sitä ylempänä, valvotussa ilmatilassa, liikkumista varten on saatava lennonjohdon lupa.
Ilmatila on porrastettu 900 metristä alkaen kerroksiin 500 jalan (noin 150 metrin) välein. Täysien tuhansien jalkojen korkeudet on varattu mittarilentosääntöjen mukaan liikkuvalle liikenteelle ja niiden väliin jäävät pinnat näkölentosääntöjä noudattavalle liikenteelle. Kummassakin ryhmässä joka toinen pinta on varattu itään ja joka toinen länteen suuntautuvalle liikenteelle.
Alla olevassa taulukossa on selitetty minkälaista palvelua kussakin ilmatilassa saa ja millaisilla säännöillä k.o. luokassa saa lentää.
Bundesliiga (täsmennyssivu)
Bundesliiga (saks. ""liittoliiga"") on saksankielinen nimitys useille koko liittovaltion alueen kattaville urheilusarjoille.
Manu Ginóbili
Emanuel David ”Manu” Ginóbili Maccari (s. 28. heinäkuuta 1977 Bahía Blanca) on argentiinalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Koripalloperheestä lähtöisin olevalla Ginóbililla on myös Italian kansalaisuus. Heittävänä takamiehenä pelannut Ginóbili tunnettiin vahvana ratkaisupelaajana.
Ginóbili pelasi pitkään NBA:n San Antonio Spursissa. Lisäksi hän pelasi Argentiinassa ja Italiassa. NBA:ssa Ginóbili voitti neljä mestaruutta. Vuonna 2008 hänet valittiin . Hänet nimettiin kahdesti NBA:n tähdistöotteluun ja sarjan kolmostähdistöjoukkueeseen. Vuonna 2001 hän voitti Euroliigan mestaruuden ja oli kauden finaalien arvokkain pelaaja. Italian pääsarjassa hän voitti mestaruuden kerran ja valittiin kahdesti sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Argentiinan miesten maajoukkueessa Ginóbili voitti olympiakultaa Ateenassa 2004, olympiapronssia Pekingissä 2008, MM-hopeaa Yhdysvalloissa 2002 ja Amerikan-mestaruuskilpailuista neljä mitalia joista kaksi kultaista.
Euroopassa Ginóbili pelasi Italiassa vuosina 1998–2002 Viola Reggio Calabriassa ja Virtus Bolognassa. Hän saavutti Virtus Bolognan riveissä Italian-mestaruuden ja Euroliigan voiton vuonna 2001 ja vuonna 2002 Italian cup-mestaruuden.
NBA-joukkue San Antonio Spursissa Ginóbili pelasi vuosina 2002–2018. Pisteiden valossa hänen paras NBA-kautensa oli kausi 2007–2008, jolloin hän teki keskimäärin 19,5 pistettä ottelua kohden. Saman kauden päätteeksi hänet valittiin . Hän saavutti Spursin riveissä NBA-mestaruuden vuosina 2003, 2005, 2007 ja 2014.
Ginóbili ilmoitti lopettavansa pelaajauransa elokuussa 2018.
Argentiinan miesten maajoukkueessa Ginóbili voitti olympiakultaa Ateenassa 2004 ja olympiapronssia Pekingissä 2008. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Argentiina oli neljäs. Ginóbili saavutti Argentiinan maajoukkueessa myös MM-hopeaa vuonna 2002. Vuosina 2001 ja 2011 hän voitti Argentiinan joukkueessa Amerikan-mestaruuden. Ginóbili päätti maajoukkueuransa vuonna 2016 Argentiinan hävittyä Yhdysvalloille Rio de Janeiron kesäolympialaisten pudotuspeleissä.
Wilho Sipilä
Frans Wilhelm (Wilho) Sipilä (7. elokuuta 1858 Vahto – 8. maaliskuuta 1917 Mynämäki) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Sipilän vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Mattsson ja Edla Vilhelmina Pettersdotter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882, hänet vihittiin papiksi 1887 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1891. Sipilä aloitti uransa opettajana ns. Antipoffin rääsykoulussa. Hän oli Mynämäen kirkkoherran viran väliajan saarnaajana 1887, Houtskärin vt. kirkkoherrana 1887–1890 sekä Kemiön kirkkoherran apulaisena 1890–1893. Sipilä toimi kirkkoherrana Brändössä 1893–1902 ja Mynämäellä 1902–1917. Mynämäen rovastikunnan lääninrovastina Sipilä oli 1907–1917.
Sipilä oli kansanedustajana 1907–1908 ja 1909–1914 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan rautatievaliokunnan puheenjohtajana vuonna 1907.
Wilho Sipilä oli naimisissa vuodesta 1894 Mandi Matilda Piiraisen kanssa.
Taidemaalari Sulho Sipilä on Wilho Sipilän poika.
John Hedberg
Johannes (John) Fredrik Hedberg (1. huhtikuuta 1840 Paimio – 12. huhtikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja metsänhoitaja joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana 1900-luvun alussa.
Hedbergin vanhemmat olivat kirkkoherra Fredrik Gabriel Hedberg ja Maria Johanna Sofia Eklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 ja valmistui metsänhoitajaksi 1859. Hedberg oli metsänhoitajana Tuusulassa 1864–1879 ja sahanhoitajana 1875–1880. Hän toimi "Kellokosken polttimo Oy":n johtajana ja Marieforsin tilanhoitajana Tuusulassa 1878–1891 ja oli samaan aikaan myös Tuusulan säästöpankin sihteerinä ja taloudenhoitajana sekä vuosina 1889–1891 Enson puuhiomon johtajana.
Hedberg siirtyi sitten lehtialalle ja julkaisi "Trävarutidning i Finland" nimistä lehteä vuosina 1891–1893. Hän oli sitten Åbo Tidningin toimitussihteerinä ja Åbo Underrättelser -lehden toimittajana vuosina 1893–1906 sekä Västra Finlandin päätoimittajana 1902–1905. Viimeksi Hedberg oli Åbo Underrättelser -lehden Helsingin kirjeenvaihtajana 1907–1916 ja toimittajana Nya Pressen ja Helsingfors Dagbladet -lehdissä.
Hedberg oli Maalaisliiton kansanedustajana 1908–1910 ja 1911–1917 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli jo aiemmin ollut mukana säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn jäsenenä vuonna 1888.
John Hedberg oli naimisissa Linda Albertina Dahlin kanssa vuosina 1868–1875 ja vuodesta 1879 Gustava Eufrosyne Karolina Tennbergin kanssa.
Lamppula
Lamppula () on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Orinansavotan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Oredežin välisen rautatien itäpuolella neljän kilometrin päässä kuntakeskuksesta. Asukkaita on noin 1 500 henkeä.
1600–1700-luvun vaihteessa Lamppulassa oli Koprinan luterilaisen seurakunnan kappeli.
Lamppula on yksi Hatsinan piirin vanhauskoisten perinteisistä keskuksista. Heitä siirtyi Inkeriin jo Ruotsin vallan aikana 1700-luvun lopussa. Pomorjen vanhauskoisryhmällä on kylässä 1900-luvun alussa rakennettu rukoushuone ja hautausmaa.
Kylän nähtävyyksiä ovat 1800-luvulla rakennetut koristeelliset hirsitalot ja ruhtinas Vitgenšteinin vuonna 1910 rakennuttama koulurakennus. Lamppulassa toimii perunan viljelyyn ja maidontuotantoon erikoistunut maatalousyritys ZAO Orlinskoje. Kylästä on linja-autoyhteys Siiverskaan.