Jäänmurtaja Tarmo (1907)
Tarmo on Suomen merenkulkulaitoksen jäänmurtaja, joka palveli Suomen merivoimissa toisen maailmansodan aikana.
Alus valmistui Newcastle upon Tynessä vuonna 1907 ja tuli Suomeen tammikuussa 1908. "Tarmoa" on kutsuttu maailman vanhimmaksi säilyneeksi jäänmurtajaksi, mutta sitä seitsemän vuotta vanhempi säilynyt jäänmurtaja on saman telakan valmistama ja vuonna 1900 käyttöönotettu "Angara", joka on toiminut vuodesta 1990 museo- ja kokousaluksena Baikaljärvellä Siperiassa.
Huomattavasti aikaisempia murtajia suuremman konetehonsa vuoksi "Tarmo" oli huomattava parannus, vaikka sen ominaisuudet jäissä eivät olleetkaan odotusten mukaiset, sillä alus poltti hiiltä neljä tonnia tunnissa täydellä jääteholla, mikä oli kaksi ja puoli kertaa niin paljon kuin vanhempi "Sampo" kulutti. Aluksen pääkoneiden tyyppi oli kolmipaisuntakone eli trippeli. Kokonaiskoneteho oli 3 850 hv, josta keulakoneen teho 1 450 ja peräkoneen 2 400 hv. Höyrykattikoiden lukumäärä on 5.
Suomen sisällissodan aikana senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud ja senaattori Jalmar Castrén pakenivat Helsingistä merikapteeni Ilmari Jokisen johtamalla jäänmurtaja "Tarmolla" Tallinnaan, josta he matkustivat edelleen Saksan ja Ruotsin kautta Pohjois-Suomeen ja Vaasaan. Viron vapaussodan aikana alus vei Viroon 3 000 suomalaista vapaaehtoista.
Talvisodassa "Tarmo" palveli merivoimissa. Se joutui Neuvostoliiton ilmavoimien lentokoneen hyökkäyksen kohteeksi Kotkan satamassa 18. tammikuuta 1940. Hyökkäyksessä kuoli 39 ja haavoittui 11 miestä. Heidät on haudattu Kotkan kirkon hautausmaalle. "Tarmon" oli tarkoitus vielä sodan lopulla murtaa jää hyökkäävien neuvostojoukkojen edestä, mutta se ei ehtinyt suorittaa tehtäväänsä ennen rauhan tuloa.
Alus muutettiin vuonna 1950 hiililämmitykseltä öljypoltolle, mikä paransi sen ominaisuuksia olennaisesti. Myös laivan peruskorjaus ajoittui vuosille 1950–1951.
Alus sai vuonna 1963 uuden nimen "Apu", koska uusi dieselsähköinen "Tarmo II" valmistui samana vuonna. Alus palveli laivastoa emälaivana ja apualuksena vuoteen 1969, jolloin se sai vanhan nimensä ja se piti museoida. Poikkeuksellisen kovan talven vuoksi se kuitenkin lähetettiin vuonna 1970 vielä kerran jäätöihin "Apu"-nimisenä merikapteeni Into Lehtisalon komennossa. Talvi jäi vanhan höyrymurtajan viimeiseksi työtalveksi: uusi, nyt ensi kerran kokonaan kotimaisesta teräksestä rakennettu dieselsähköinen jäänmurtaja "Apu" valmistui seuraavana kesänä.
"Tarmon" poistuttua käytöstä se kunnostettiin vuosina 1990–1992, minkä jälkeen se on ollut museojäänmurtajana Kotkan Kantasatamassa lukuun ottamatta lyhyttä vierailua Tallinnassa ja Helsingissä keväällä 1998. Alus vihittiin museojäänmurtajaksi 1.5.1992.
Hinaajat "Janet" ja "Vega" siirsivät vuonna 2008 "Tarmon" 400 metriä pohjoisemmaksi vastavalmistuneen merikeskus Vellamon museoaluslaituriin.
Aluksella perämiehenä koulutuksensa aikana palvellut, myöhempi Merenkulkulaitoksen toimistopäällikkö merikapteeni Seppo Laurell sanoi eräässä esitelmässään, että juuri "Tarmo" sopi erään sattuman johdosta mitä parhaiten museolaivaksi, sillä alus poistui palveluksesta 63-vuotiaana kuin kuka tahansa valtion virkamies. Lisäksi alus on lajissaan ainoa, jonka miehistöä kaatui sotatoimissa; se on siis myös sankarivainajien muistomerkki.
Näyttelijä Tarmo Manni on saanut nimensä laivan mukaan.