Tehuacánin laakso
Tehuacánin laakso sijaitsee Meksikon keskiylängöllä, Pueblan osavaltion eteläosissa, Oaxacan ja Veracruzin rajoilla. Laaksossa on ollut intiaanien asutusta tuhansien vuosien ajan. Tehuacánin, Aayalpanin ja Venta Saladan kaupungit sijaitsevat laaksossa. Seutu on nykyään kuivaa.
Laaksossa tehdyt arkeologiset löydöt havainnollistavat muinaisten intiaanien elinkeinon muutosta metsästäjä-keräilijöistä maanviljelijöiksi ja tuhansien vuosien kuluessa lopulta kaupunkilaisiksi. Aluetta on tutkinut arkeologi Richard MacNeish 1960-luvulla, jolloin hän julkaisi laaksosta klassikoksi tulleen tutkimuksen.
Tehuacánin laakso sijaitsee Etelä-Meksikossa Pueblan osavaltiossa ja yhdistää Oaxacan ja Meksikon keskiylängön laaksoja. Se on luoteis-kaakkoissuuntainen ja ympäröi Tehuacánin kaupunkia. Arkeologien tutkima alue ulottuu Tehuacánista kaakkoon noin 60 km päähän. Laakson pohjalla on alle 1 km levyinen kostea tulva-alue. El Riegon luolan lähellä laakson länsiosassa on lähteitä. Laakson pinta-ala on noin 10 000 km². Vuoden keskilämpötila on nykyään 21 °C ja sademäärä 400 mm. Ilmasto on kuuma ja kuiva, sillä Sierra Madre Orientalin vuoristo estää sateiden tulon laaksoon..
Tehuacánin laakso on nykyään kuuma ja kuiva, mutta jääkaudella se oli nykyistä viileämpi, vehreä ja kostea. Kun ilmasto lämpeni, maasto kuivui ja suuret eläimet, ensin hevoset ja sitten antiloopit hävisivät. Niinpä Tehuacánin laakson elinkeinojen muuttumista kohti kasteluviljelyä nopeuttivat riistan väheneminen ilmastonmuutoksen ja metsästyksen takia, itse ilmastonmuutokset, väestönkasvu ja muualla tehdyt keksinnöt. Aivan alkuvaiheessa Tehuacánin alueella eli vaeltelevia riistan metsästäjiä, jotka söivät myös villejä, syötäväksi kelpaavia ruokakasveja ja kaktuksia. Alussa noin 9500 eaa tai sen jälkeen ihmiset asuivat pienissä, liikkuvissa perheryhmissä, jotka etsivät eri vuodenaikoina ravintoa sieltä, mistä sitä helpoiten sai. Leiriydyttiin joko luolaan tai taivasalle. 4-8 hengen perheet elivät hevosten, hanka-antilooppien ja kauriiden metsästyksellä. He keräilivät pähkinöitä, hedelmiä ja siemeniä sekä jättiagaven osia, mesquiten siemeniä ja tammenterhoja.
Samoihin aikoihin toisaalla Mesoamerikassa, Oaxacassa keräiltiin maissin edeltäjää teosinttia n 7400-6700 eaa.
Noin 7000 eaa. suurriista muun muassa hevonen, oli metsästetty sukupuuttoon ja antilooppikanta oli pieni. Tuolloin alettiin siirtyä pienempään riistaan ja kasvien keräilyyn. Ihmiset keräilivät varsinkin eri kurpitsalajeja, papuja ja teosinttia, joka lienee ollut maissin kantamuoto. Ajan mukana alettiin yhä enemmän metsästää kauriita, kaniineja ja rottiakin. Kulttuuri muistutti myöhempiä kuivan alueen intiaanikulttuureja. Ihmiset elivät El Riego- ja Coxcatlan-kausilla 7300-4300 eaa. vuodenaikakierron mukaan asuen sadekautena suurissa leireissä ja hajaantuivat kuivaksi ajaksi pieniin leireihin. Noin 7000-5000 eaa olleen El Riego-kauden asutus oli puolipysyvää, ja ihmiset liikkuivat pieninä ryhminä vuodenaikakierron mukaan Pohjois-Amerikan aavikkokulttuurin tapaan.
Viljely keksittiin 5000 eaa. ja sen merkitys alkoi kasvaa 4500 eaa. Noin 5000 eaa alkoi pullo- ja muiden kurpitsojen, chilipaprikan, revonhännän ja avokadon viljely pienillä puutarhapalstoilla, jotka alussa tuottivat vain pienen osan ihmisten ravinnosta. Chilipaprika sisältää runsaasti tryptofaani-nimistä aminohappoa, jota ei esimerkiksi maississa juuri ole.
Noin 5000 eaa alkaneella El Riego -kaudella saatettiin viljellä maissia tai ehkä sen edeltäjää teosinttia.
Viljely sai ihmiset lopulta asumaan paikoillaan pysyvissä kylissä. Abejas-kaudella noin 3400 eaa-2300 eaa tehtiin kivestä hiomalla astioita. Nämä olivat kulhoja ja niskattomia ruukkuja. Asutus alkoi kiinteytyä kuoppataloihin. Noin 3400 eaa Tehuacánin laaksossa viljeltiin maissia, jonka tähkä ei vielä ollut nykyisen kokoinen. Noin 2500 eaa viljely tuotti ihmisten ravinnosta neljäsosan, mutta 1500 eaa 40%.
Noin 3000 eaa. laaksoon syntyivät ensimmäiset pysyvät kylät. Kasteluviljely alkoi saada jalansijaa noin 600 eaa., koska se oli viisi kertaa tuottoisampaa kuin sadeviljely. Äärimmilleen kehitettynä se vaati melko suurta työvoimaa.
Noin 2300-1500 eaa. Purron-vaiheessa asutus lopulta kiinteytyi ympäri vuoden paikallaan asuvaksi. Tätä kautta on tutkittu vain vähän.
Arkeologisiin kaivauksiin ja McNeishin tekemiin arvioihin perustuva taulukko Tehuacánin laakson väestön kehityksestä.
Arvio väestötiheyden kehityksestä