hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pohjanmaan maakunta
Pohjanmaa () on nykymaakunta Länsi-Suomessa. Se sijaitsee Selkämeren ja Merenkurkun rannikolla Pohjanmaan historiallisen maakunnan lounaisosassa. Naapurimaakuntia ovat Keski-Pohjanmaa pohjoisessa, Etelä-Pohjanmaa idässä ja Satakunta etelässä. Pohjanmaasta, Etelä-Pohjanmaasta ja Keski-Pohjanmaasta käytetään yhteisnimitystä Pohjalaismaakunnat.
Maakunta käsittää pääasiassa suomenruotsalaisten asuman osan historiallista Pohjanmaata. Lisäksi Pohjanmaan maakunnan ulkopuolella ruotsia puhutaan Kokkolassa Keski-Pohjanmaalla. Pohjanmaan maakuntaan kuuluvista kunnista Isokyrö ja Laihia ovat vanhastaan suomenkielisiä, toisista osa on ollut aiemmin yksikielisesti ruotsinkielisiä. Alueen vanhat rannikkokaupungit ovat jo vanhastaan olleet kaksikielisiä kuten nykyään useimmat muutkin kunnat. Kaksikielisistä kunnista ruotsinkieliset ovat enemmistönä muissa paitsi Vaasassa ja Kaskisissa. Vuonna 2013 koko maakunnan asukkaista 90 270 (50 %) oli ruotsinkielisiä, 80 755 (44,8 %) suomenkielisiä ja 9 359 (5,2 %) muunkielisiä.
Suomenruotsalaisten puhekielessä Pohjanmaata kutsutaan usein nimellä Pampas. Nimitys juontuu Argentiinan pampa-aroista, jotka ovat tasaisia silmänkantamattomiin.
Nykymaakunnassa on 15 kuntaa, joista kuusi on kaupunkeja. Kuntakeskusten sijainti käy ilmi oheisesta kartasta.Nykymaakunta jakautuu neljään seutukuntaan.Vuonna 2017 Pohjanmaalla sijaitsi 54 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Tilastokeskuksen vuoden 2012 väestöennusteen mukaan Pohjanmaan väkiluku jatkaa keskimääräistä nopeampaa kasvuaan. Ennusteen mukaan Pohjanmaalla on vuonna 2020 noin 188 000 ja vuonna 2030 noin 197 000 asukasta. Suuren osan Pohjanmaan kasvusta ennusteessa selittää Vaasan seudun nopea kasvu, mutta myös Pietarsaaren seudun ja Kyrönmaan ennustetaan kasvavan.
Pohjanmaalla on Manner-Suomen alhaisin työttömyys, huhtikuussa 2015 työttömyys oli 8,4 %, kun koko Suomen työttömyys oli 12,9%.
Alue tunnettiin "Vaasan rannikkoseutuna" () 28.2.1998 asti. Vaikka nykyinen maakunta käsittää vain lounaisosan historiallisesta Pohjanmaasta, nimi on identtinen. Näin ollen nimivalintaa on kritisoitu harhaanjohtavuudesta. Sekaannusten välttämiseksi sisäasiainministeriö ehdotti nimeksi muun muassa "Rannikko-Pohjanmaata" (), mutta alueen johto ei hyväksynyt tätä.
Pohjanmaan maakunta ei käytä tunnuksenaan historiallisen Pohjanmaan vaakunaa, vaan lähes kopio tästä onkin Pohjois-Pohjanmaan vaakunana. Sen sijaan Pohjanmaan maakunnan vaakunassa ylin osa on pohjalaista kärppäaihetta ja alhaalla on Vaasan kaupungin vaakunasta peräisin oleva Vaasa-suvun tunnus, rynnäkkörisukimppu.
Etelä-Savon maakunta
Etelä-Savo () on Suomen maakunta, joka sijaitsee Itä-Suomessa. Maakuntakeskus on Mikkeli ja muita kaupunkeja ovat Pieksämäki ja Savonlinna. Etelä-Savo on Suomen järvisin maakunta. Maakunnan suurin järvi on Saimaa ja korkein kohta Kangasniemen Paukkulanmäki, joka yltää 225 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Etelä-Savoa ympäröivät seuraavat maakunnat: Keski-Suomi ja Päijät-Häme lännessä, Pohjois-Savo pohjoisessa, Pohjois-Karjala idässä ja Kymenlaakso ja Etelä-Karjala etelässä.
Etelä-Savo muodosti pääosan vanhasta vuonna 1831 perustetusta Mikkelin läänistä. Läänistä siirrettiin muutamia kuntia vuonna 1960 perustettuun Keski-Suomen lääniin. Mikkelin lääni lakkautettiin vuoden 1997 lääniuudistuksessa, jolloin perustettiin maakuntahallinto. Etelä-Savon maakunta kuului Itä-Suomen lääniin. Vuonna 2005 Kangaslampi siirtyi Etelä-Savon maakunnasta Pohjois-Savon maakuntaan yhdistymällä Varkauden kaupunkiin.
Vaikka Etelä-Savo sijaitsee pelkästään Savon historiallisen maakunnan eteläosassa, sen tunnus on lähes identtinen (peilikuva) historiallisen Savon vaakunan kanssa.
Etelä-Savossa on 14 kuntaa, joista kolme on kaupunkeja. Kaupunkien (vahvennettuna) ja kuntakeskusten sijainti ilmenee oheisesta Etelä-Savon maakunnan kuntakartasta.
Etelä-Savon maakunnan kuntien väkiluku on ollut vähenemässä viime vuosina. Koko maahan verrattuna Etelä-Savossa on keskimääräistä enemmän yli 64-vuotiaita, keskimääräistä vähemmän alle 15-vuotiaita ja keskimääräistä vähemmän korkeasti koulutettuja. Etelä-Savon työpaikoista keskimääräistä selvästi suurempi osuus on alkutuotannossa. Vanhuspainotteinen ikärakenne vaikuttaa huoltosuhteeseen.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Vuonna 2017 Etelä-Savossa sijaitsi 29 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Julkisohjelma
Julkisohjelma (public domain -ohjelma tai PD-ohjelma) on tietokoneohjelma jonka tekijä on luopunut tekijänoikeuksistaan. Joidenkin maiden lainsäädäntö ei salli tekijän luopuvan kaikista oikeuksistaan, mutta ainakin ohjelman levittämisen ja muokkaamisen on oltava täysin vapaata, jotta ohjelma olisi julkisohjelma. Esimerkiksi ohjelman ja sen muokatun version myymisen pitää olla sallittua.
Harhaanjohtavaa termiä maksullinen julkisohjelma käytetään joskus englannin termin "shareware" suomennoksena.
Lännen Pakaste
Lännen Pakaste Oy oli Lännen Tehtaat Oy:n tytäryhtiö, joka valmisti pakasteita. Se on nykyisin osa Apetit Oyj:tä. Lännen Pakaste Oy osti vuonna 1995 Apetit-tuotemerkin ja osia Apetit Pakaste Oy:stä Ingman Foods Oy:ltä.
Komentotulkki
Komentotulkki on tekstipohjainen tietokoneohjelma, jolla ohjataan käyttöjärjestelmää. Komentotulkissa ohjelmien käynnistys ja muut komennot suoritetaan kirjoittamalla ne komentoriville. Komentotulkit sisältävät myös rajoitetun ohjelmointimahdollisuuden ymmärtämällään komentosarjakielellä.
Esimerkkejä komentotulkeista:
Ilmestyskirjan ratsastajat
Ilmestyskirjan ratsastajat (myös "apokalyptiset ratsastajat" tai "neljä ratsumiestä") ovat neljä Johanneksen ilmestyksen kuudennessa luvussa mainittua vertauskuvallista hahmoa. Varsinkin keskiajalla niitä käytettiin aiheina taiteessa ruton, sodan, nälän ja kuoleman vertauskuvina.
Joka tunnetaan myös maailmanlopun enteenä.
Frankfurt–Hahnin lentoasema
Frankfurt–Hahnin lentoasema (, ) on kansainvälinen lentoasema Lounais-Saksassa, Rhein-Hunsrückin piirikunnassa, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa. Nimestään huolimatta se ei sijaitse Frankfurtissa, vaan noin sata kilometriä kaupungista länteen. Muita suhteellisen lähellä olevia paikkoja ovat Koblenz, Mainz, Köln ja Luxemburg.
Hahnin lentokenttä oli alun perin amerikkalaisten lentotukikohta, joka muutettiin siviililentokentäksi 1990-luvun alkupuolella kun Yhdysvaltain ilmavoimilla ei enää ollut sille käyttöä. Yksi pääsijoittajista on Frankfurtin lentoaseman toiminnasta vastaava yhtiö, joka halusi vähentää ruuhkaisen päälentokenttänsä liikennettä. Frankfurt–Hahn on syrjäisen sijaintinsa takia edullinen liikennöidä, ja on siksi erityisesti halpalentoyhtiöiden käytössä.
Frankfurt–Hahn on tuttu monille suomalaisille siksi, että Ryanair lentää sinne Tampere-Pirkkalan lentoasemalta.
Nieminen &amp; Litmanen
Nieminen ja Litmanen on Hammond-urkuri Sami Niemisen ja rumpali Juha Litmasen muodostama kahden miehen yhtye. Se sai päivänvalonsa syksyllä 2001, ensiesiintyminen oli Lasse Mårtenson-tribuuttikeikalla ravintola Mocambossa Helsingissä. Ohjelmassa oli yksi kappale joka oli Mårtensonin "Marraskuu." Yhtye on siitä lähtien esiintynyt säännöllisesti eri puolilla Suomea, mm lukuisilla festivaaleilla ja klubeilla. Satunnaisia ulkomaan keikkoja on ollut Venäjällä, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa ja Ruotsissa. Niemisen ja Litmasen musiikkia kuullaan myös Mika Kaurismäen elokuvassa "Veljekset".
Yhtyeen musiikkia ei niinkään voi kuvailla millään olemassa olevalla tyylillä. Sen esikuvana oli kuitenkin ruotsalainen duo Hansson & Karlsson. Ohjelmisto joka on lähes kokonaan omaa käsialaa sisältää hyvinkin erilaisia elementtejä, vaikutteita on niin jazzista, monenlaisesta rytmimusiikista, rockista, elokuvamusiikista, vanhasta iskelmämusiikista kuin muualtakin. Enemmänkin leimaavaa on soitinvalikoima eli aitojen Hammondien vahva ja maanläheinen soundi lisättynä jazzahtavilla rummuilla. Improvisaatiolla on myös keskeinen osa musiikissa.
Molemmat jäsenet soittavat myös Hypnomen-yhtyeessä ja toimivat freelance-muusikoina.
Jiang Zemin
Jiāng Zémín (yksink.: 江泽民, s. 17. elokuuta 1926) oli Kiinan kansantasavallan "kolmannen sukupolven" merkittävimpiä poliittisia johtajia. Jiang toimi Kiinan kommunistipuolueen pääsihteerinä vuosina 1989–2002, Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajana vuosina 1990–2004 ja Kiinan kansantasavallan presidenttinä vuosina 1993–2003. Häntä pidetään kommunistipuolueen "kolmannen sukupolven johtajien ytimenä"; hänen teoriansa "kolmesta edustuksesta" on omaksuttu puolueen ja valtion perustuslakeihin. Hänen hallintonsa aikana Kiina koki uudistusten ansiosta ällistyttävän taloudellisen kasvun ja paransi suhteitaan ulkomaailmaan, samalla kun kommunistipuolue säilytti tiukan otteensa valtiosta.
Vuonna 1943, valmistuttuaan Yangzhoun lukiosta, hän alkoi käydä yliopistoa Nanjingissa. Vuonna 1946 hän vaihtoi Shanghain Jiao Tong -yliopistoon ja valmistui sieltä vuonna 1947. Jiangista tuli maanalaisen kommunistiopiskelijaliikkeen jäsen osallistuttuaan maanlaajuiseen yliopistoliikehdintään; puolueen jäsen hänestä tuli vuonna 1946. Jiang sai koulutuksensa koneinsinööriksi moskovalaisessa Stalinin autotehtaassa vuonna 1950. Jiang toimi Romanian suurlähettiläänä ja Shanghain pormestarina, ja puhuu siten sujuvaa venäjää ja romaniaa, ja on kykenevä vastaanottamaan ulkomaalaisia merkkihenkilöitä pohjatiedoillaan japanista, ranskasta ja englannista sekä kirjallisuudesta.
Jiang oli Deng Xiaopingin, Li Pengin, Chen Yunin ja eläkkeelle siirtyneiden puoluevanhimpien 27. maaliskuuta 1993 valitsema kompromissiehdokas korvaamaan liberaalimpi Zhao Ziyang, jota arveltiin liian lempeäksi opiskelijamielenosoittajia kohtaan. Vaikkei Jiang ollut suoranaisesti sekaantunut välienselvittelyyn, hän kohosi puolueen keskeisiin asemiin vuoden 1989 Tiananmenin aukion mielenosoitusten jälkeen roolistaan vastaavanlaisten mielenosoitusten ehkäisemisessä Shanghaissa. Jiang käynnisti vuonna 1999 Falun Gong -menetelmän harjoittajiin kohdistuvan vainokampanjan, ja sekä espanjalainen että argentiinalainen tuomioistuin ovat haastaneet hänet kansainvälisen rikoslain nojalla oikeuteen kansanmurhasta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Jiang sai kiinalaisten keskuudessa suosiota, kun hänen kaudellaan onnistuttiin Macaon palauttamisessa 1999, maailman kauppajärjestöön liittymisessä 2002 ja vuoden 2008 olympiakisojen saamisessa Pekingiin. 76-vuotias Jiang valittiin uudelleen Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajaksi 16. puoluekokouksessa vuonna 2002, jolloin Hu Jintao otti Jiangin paikan puolueen johtajana, nousten uudeksi kommunistipuolueen pääsihteeriksi. Maaliskuussa 2003 Hu seurasi Jiangia Kiinan kansantasavallan presidenttinä. Jiang luopui 19. syyskuuta 2004 kommunistipuolueen keskuskomitean korkean tason kokouksen yhteydessä Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajuudesta.
Käytännössä Jiang on luopunut kaikista tärkeistä viroistaan, mutta omaa silti vaikutusvaltaa Kiinan politiikassa.
Naisten Pukutehdas
Naisten Pukutehdas Oy on suomalainen perheyritys, joka valmistaa naisten vaatteita. Yrityksen pääkonttori on Hollolassa. Suurin osa tuotannosta tapahtuu nykyään Virossa. Vaatteita myytiin vuonna 2007 ainakin Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa.
Naisten Pukutehtaan malliston suunnittelusta vastaavat Marjukka Mutka ja Tuula Rossi. Suomalaisesta yrityksestä on kasvanut vahvasti ulkomaille vievä yritys, sillä viennin osuus myynnistä on yli 70 prosenttia. Yrityksen hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 1969 lähtien U. Olavi Rosendahl ja toimitusjohtajana vuodesta 1985 Risto Rosendahl.
Tuotemerkkejä yrityksellä ovat olleet muun muassa "Nina & Pii", "NP-design", "NP+Collection" sekä "NoProblem".
Nykyisin tuotteita markkinoidaan "NP" ja "NP Pants" -merkeillä.
Aino Rosendahl perusti toukokuussa 1919 ompelimon, joka valmisti naisten takkeja, turkkeja ja kävelypukuja. Ompelimo muutti Lahden Hämeenkadulle vuonna 1926, ja vuonna 1938 tehtaan nimeksi muuttui Naisten Pukutehdas Oy. Tällöin työntekijöitä oli jo yli 200. Eri aikoina ompelimo on valmistanut erityyppisiä vaatteita. Sodan aikana tuettiin Puolustusvoimia, ja sodan jälkeen 1950-luvulla valmistettiin muun muassa naisten ja lasten vaatteita. Hollolassa yritys aloitti 1965, ja kokonaan sinne siirryttiin 1973.
Hyve-etiikka
Hyve-etiikka on normatiivisen etiikan laji, jonka mukaan moraalissa tärkeintä ovat toimivan henkilön hyveet ja paheet sekä luonne. Hyve-etiikka pyrkii määrittämään ne luonteenpiirteet ja ominaisuudet, joita hyveellisellä ihmisellä on. Hyve-etiikan mukaan hyveet saavat ihmiselämän kukoistamaan.
Hyveellä tarkoitetaan hyve-etiikassa käyttäytymistä ja tunteita, taipumusta tuntea ja käyttäytyä tietyllä tavalla tietyssä tilanteessa. Jos esimerkiksi jollakulla on anteliaisuuden hyve, hän käyttäytyy tietyissä tilanteissa anteliaasti. Hyve-etiikan näkökulma on toinen kuin velvollisuusetiikan tai seurausetiikan, jotka keskittyvät ihmisten toimintaan ja aikaansaannoksiin. Hyve-etiikkaan kuitenkin usein kuuluu tärkeänä osana teleologinen näkemys henkilön persoonan toivotusta "teloksesta"; päämäärästä tai tavoitteesta.
Hyve-etiikassa pidetään Aristotelesta seuraten tärkeänä hyveen harjoittamista sekä hyveeseen kasvattamista. Hyveet ovat esimerkiksi taiteisiin ja ammatteihin verrattavia käytäntöjä, joiden hallitseminen vaatii kokemusta ja jatkuvaa harjoittelemista. Vain kokemuksen avulla voi oppia sovittamaan toimintansa kohtuulliseksi eli sellaiseksi, että erilaiset kilpailevat vaateet tulevat tasapainoisesti huomioiduiksi. Hyveellisen käytöksen matkiminen ei vielä osoita, että ihmisellä olisi kyseinen hyve, mutta hyveet omaksutaan jäljittelemällä hyveellistä toimintaa. Hyve-etiikka korostaa eettisen motivaation merkitystä. Myös paheilla on merkitystä: ihminen ei niinkään korjaa toimintaansa oikeaan suuntaan siksi, että huomaa järkeilleensä väärin, vaan siksi, että ymmärtää olevansa laiska, itsekäs, pelkurimainen, julma ja niin edelleen.
Antiikin Kreikan neljä hyvettä ("arete") olivat käytännöllinen viisaus, rohkeus, oikeamielisyys ja kohtuullisuus. Hyve-etiikkaa luonnosteltiin Platonin "Pidoissa" sekä Aristoteleen "Nikomakhoksen etiikassa". Sokrateen oli myös oma käsityksensä hyveestä. Hän sanoi hyveen olevan tietoa eli paheelliset teot johtuvat tiedon puutteesta.
Vastaavia ajatuksia esiteltiin jo aikaisemmin itämaisen filosofian eri koulukunnissa (esimerkiksi kungfutselaisuus), vaikkeivät itämaisen filosofian edustajat olleetkaan yhtä selkeästi keskittyneet ainoastaan hyveisiin.
Aristoteleen ja Platonin teoksista johtaa linja vaikutusvaltaisimpaan hyve-etiikkaa käsittelevään teokseen, Tuomas Akvinolaisen kirjaan "Summa theologiae", joka on katolisen kirkon virallisen raamatuntulkinnan ja etiikan pohja.
Valistusaikana velvollisuusetiikan ja utilitarismin yleistyessä hyve-etiikka joutui syrjään länsimaisessa moraalifilosofiassa, vaikka saikin vielä muun muassa David Humen ajattelussa paljon sijaa. Hyve-etiikkaa ovat yrittäneet elvyttää G. E. M. Anscombe ("Modern Moral Philosophy", 1958) sekä Philippa Foot ("Virtues and Vices", 1978). 1980-luvun jälkeen myös filosofi Alasdair MacIntyre on kirjoittanut paljon hyve-etiikasta ("Hyveiden jäljillä", 1985). Hyve-etiikkaan perustuu myös niin kutsuttu hyvetietoteoria, jonka tunnetuimpia kehittäjiä on Linda T. Zagzebski ("Virtues of the Mind", 1996).
Kunnanvaltuusto Suomessa
Kunnanvaltuusto on Suomen kunnissa kuntalain mukainen ylintä päätösvaltaa käyttävä elin, jonka jäsenet eli valtuutetut valitaan neljän vuoden välein kuntavaaleilla. Kaupungeissa siitä voidaan käyttää myös kaupunginvaltuusto-nimeä.
Kunnanvaltuuston toimikausi alkaa vaalivuoden kesäkuun alusta.
Kunnanvaltuuston edeltäjä suomalaisessa paikallishallinnossa oli kuntakokous.
Kunnanvaltuusto vastaa kunnan toiminnasta ja taloudesta sekä valvoo kunnan toimielinten toiminnan lain- ja tarkoituksenmukaisuutta. Lisäksi se hoitaa kunnan hallinnon järjestämisen, käyttää kunnan taloudellista valtaa ja ilmaisee sen mielipiteen ja valitsee muiden toimielinten jäsenet.
Kunnanvaltuusto muodostuu eri poliittisia kantoja edustavista valtuustoryhmistä.
Toimikauden alussa kunnanvaltuusto valitsee itselleen puheenjohtajan, jonka tehtävä on kutsua koolle valtuuston kokoukset ja johtaa niissä puhetta. Valtuusto kokoontuu tarpeen vaatiessa; tavallisesti pidetään noin 10-20 kokousta vuosittain. Ollakseen päätösvaltainen kokouksessa pitää olla paikalla vähintään kaksi kolmasosaa kaikista valtuutetuista. Kunnanvaltuuston kokoukset ovat säännönmukaisesti julkisia. Kokouksissa tehtäviin päätöksiin tarvitaan ääntenenemmistö. Aikaisemmin taloudenpitoa koskevat määräenemmistövaatimukset poistettiin vuonna 1995 säädetyssä kuntalaissa.
Kunnanvaltuuston tehtävistä säädetään kuntalaissa. Valtuuston tehtävänä on päättää:
Kunnanvaltuuston vähimmäiskoko riippuu kunnan asukasmäärästä (vaalivuotta edeltävän marraskuun 30. päivän tiedon mukaan). Jollei valtuusto tee päätöstä valtuutettujen lukumäärästä, valtuutettuja valitaan laissa säädetty vähimmäismäärä. Lukumäärä on aina pariton.
Kunnallisvaaleissa vaalikelpoisia ovat tietyin poikkeuksin kaikki kunnan asukkaat, joilla on kyseisissä vaaleissa äänioikeus. Nämä kuntalaissa määrätyt poikkeukset ovat:Kainuun maakunnan hallintokokeilussa osa kunnanvaltuustojen vallasta siirrettiin vaaleissa valittavalle maakuntavaltuustolle.
Kunnanjohtaja Suomessa
Kunnanjohtaja (itseänsä kaupungiksi kutsuvissa kunnissa kaupunginjohtaja) on virkamies, joka johtaa kuntaa, sen hallintoa ja taloutta sekä käyttää puhevaltaa kunnanhallituksen puolesta. Kunnanjohtaja toimii kunnanhallituksen alaisuudessa. Kunnanjohtajan valitsee kunnanvaltuusto joko määräajaksi tai toistaiseksi. Kunnanjohtajan erottamisesta päättää myös kunnanvaltuusto.
Kunnanjohtajan tehtävät ja valinta on määritelty kuntalaissa (pykälässä 24). Kunnan niin halutessa johtajana voi olla myös pormestari, joka ei ole kuntaan virkasuhteessa, vaan luottamustoimessa.
Kaupungeiksi kutsuttavien kuntien kunnanjohtajia kutsutaan yleensä kaupunginjohtajiksi. Suurissa kaupungeissa on virkamiehiä myös "apulaiskaupunginjohtajan" nimikkeellä. He voivat olla osastopäälliköitä tai useampaa osastoa koordinoivia kunnanjohtajan avustajia, joilla on kaupunginhallituksen asioihin kunnanjohtajan tapaan esittelyoikeus. Sen vuoksi myös apulaiskaupunginjohtajien esimies on kaupunginhallitus.
Helsingin kaupunginjohtajaa kutsutaan joskus nimellä "ylipormestari", joka on tasavallan presidentin myöntämä arvonimi eikä virkanimike. Helsinki siirtyi pormestarimalliin vuoden 2017 kuntavaalien myötä, ja tuolloin valittu uusi valtuusto valitsi Helsingille pormestarin.
Kaupunginjohtaja ja kunnanjohtaja (samoin kuin pormestari) ovat myös arvonimiä, jotka myöntää tasavallan presidentti. Kaupunginjohtajan arvonimi kuuluu neljänteen ja kunnanjohtajan arvonimi kahdeksanteen ryhmään.
Kesäkuussa 2008 tehdyn kansalaismielipide ja kunnat -tutkimuksen mukaan suomalaiset haluavat valita kunnanjohtajan suorilla vaaleilla. Kuntalaiset haluavat vaikuttaa myös valtuustojen ja hallitusten puheenjohtajien valintaan. Kansalaisten mukaan puolueiden tulisi myös ilmoittaa ehdokkaansa keskeisiin luottamustehtäviin vaaleissa. Kunnallisalan kehittämissäätiön asiamiehen Antti Mykkäsen mukaan kansalaiset ovat halunneet suoraa kaupunginjohtajan vaalia jo vuosia. Kansalaiset haluavat myös määräaikaisen kunnanjohtajan.
Euroopan neuvosto on suositellut EU:n jäsenmaille kunnanjohtoon pormestarimallia, jossa pormestari olisi "valittava demokraattisesti suoralla kansanvaalilla". Kansalaisten valitsema pormestari on useissa maissa, esimerkiksi Saksassa, Itävallassa ja Ranskassa, sekä Yhdysvalloissa. Pormestari on kaupungin johtaja sekä kaupunginhallituksen ja valtuuston puheenjohtaja, New Yorkissa myös poliisijohtaja. Kuntajohtajia tutkineen Tampereen yliopiston professori Aimo Ryynäsen mukaan virkamiesjohtoinen Suomi on läntisessä Euroopassa ”kummajainen”.
Kuntalakia muutettiin vuonna 2006 siten, että laki mahdollistaa valtuuston valitseman pormestarin.
Tampereen valtuuston valitsema ensimmäinen pormestari Timo P. Nieminen aloitti vuoden 2007 alussa. Valtuusto valitsi pormestarin keskuudestaan. Tampereen kaupunki on tehnyt sisäasiainministerille aloitteen lakimuutoksesta, jossa kunta saisi päättää, valitaanko pormestari suoralla kansanäänestyksellä vai valtuustossa. Kaupunginvaltuusto valitsi Niemisen jälkeen Tampereen pormestariksi vuosiksi 2013–2016 Anna-Kaisa Ikosen.
Huuto
Huuto (, alun perin "Epätoivo", 1893–1910) on norjalaisen ekspressionistisen taidemaalarin Edvard Munchin kuuluisa maalaus. Sitä pidetään Munchin merkittävimpänä teoksena ja yhtenä Norjan tärkeimmistä kulttuuriaarteista. Maalaus symboloi eksistentiaalista ahdistusta. Taustalla on Oslon kaupunki, verenpunainen taivas ja kävelytie, jolla hahmo seisoo. Hahmon on tulkittu joko peittävän korvansa kuulemiltaan huudoilta tai huutavan itse.
Munch kirjoitti:
Tutkijoiden mukaan Munchin kuvailema tilanne saattoi tapahtua talvella 1883–1884, jolloin Krakataun tulivuorenpurkauksesta syntyneet tuhkapilvet saivat auringonlaskut näyttämään poikkeuksellisen punaisilta aina Euroopassa saakka. Maalauksessa esiintyvä hahmo on saattanut saada innoituksensa perulaisesta muumiosta, jonka Munch oli aiemmin nähnyt Pariisin maailmannäyttelyssä 1889.
Edvard Munch teki "Huuto"-aiheesta useita versioita eri tekniikoilla. Oslon Munch-museossa on kahdesta maalatusta versiosta jälkimmäinen (1910) ja yksi pastellimaalaus. Varhaisempi maalatuista versioista (1893) on Norjan Kansallisgalleriassa. Pastelliversio vuodelta 1895 on yksityisomistuksessa. Munch teki samasta aiheesta myös litografian (1895), ja lisäksi aiheesta on olemassa Munchin luonnoksia.
Kansallisgallerian "Huuto" varastettiin 12. helmikuuta 1994 Lillehammerin talviolympialaisten avajaispäivänä, mutta saatiin takaisin saman vuoden toukokuussa. Munch-museon "Huuto" puolestaan varastettiin 22. elokuuta 2004. Samalla varastettiin myös toinen Munchin maalaus, "Madonna".
Norjalainen uutislehti Dagbladet kertoi 28. huhtikuuta 2005, että Munch-museon "Huuto" ja "Madonna" olisi tuhottu polttamalla. 31. elokuuta 2006 Norjan poliisi kuitenkin ilmoitti löytäneensä maalaukset ”odotettua paremmassa kunnossa”. "Madonna" saatiin restauroitua ennalleen, mutta "Huutoa" ei voitu täysin palauttaa kärsimistään vaurioista.
"Huudon" ja "Madonnan" konservointi perustui vaurioituneista kuvista tehtyyn kattavaan arviointiin. Maalaukset tutkittiin perusteellisesti käyttämällä mikroskooppia sekä röntgen-, ultravioletti- ja infrapunamenetelmiä. Pigmenttien ja sidosaineiden näytteitä lähetettiin ulkoisiin laboratorioihin analyysejä varten. Kuvien teknisestä ja kemiallisesta koostumuksesta kerättiin paljon tietoa. Nykyisin käytettävät konservointimenetelmät perustuvat näiden kokeiden ja raporttien tuloksiin sekä menetelmien yksityiskohtaiseen valintaan. Neuvotteluja käytiin myös kansainvälisten konservointialan taidekonservointiasiantuntijoiden kanssa. Työn tulokset esitettiin Oslon Munch-museossa vuonna 2008.
Norjalainen Petter Olsen omisti erään "Huudon" pastelliversion. Se myytiin Sothebyssa toukokuussa 2012 91,3 miljoonalla eurolla, mikä on huutokaupan kautta myytyjen taideteosten kaikkien aikojen ennätys. Olsen aikoi käyttää maalauksesta tulevat rahat taidekeskukseen, museoon ja hotelliin, jotka hän perustaa maatilalleen. "The Wall Street Journal" kertoi kesällä 2012 että ostaja oli amerikkalainen miljardööri Leon Black. Black ei kommentoinut väitettä.
Ennakkoäänestys
Ennakkoäänestys tarkoittaa äänestämistä ennen varsinaista vaalipäivää. Ennakkoäänestys voi tapahtua etäisesti, kuten, postiäänestyksessä tai käymällä henkilö kohtaiseti ennakkoäänestyspaikalla. Saatavuus ja aikavälit ennakkoäänestyksessä varten vaihtelevat valtiottai ja vaalien tyyppistä riippuen. Ennakkoäänestyksen tavoitteina on tavallisesti lisätä vaaleihin-osallistumista ja helpottaa ruuhkaa vaalihuoneistoilla vaalipäivänä.
Ruotsissa ennakkoäänestys alkaa noin kolme viikkoa ennen vaalipäivää ja jatkuu vaalipäivään asti.
Ulkomailla asuvat ruotsinvaaleissa äänioikeutetut voivat äänestää kirjeitse tai käymällä jossakin Ruotsin suurlähetystössä tai konsulaatissa. Kirjeäänestys edellyttää erityismateriaalien tilaamista vaaliviranomaiselta. Kirjeitse voi äänestää aikaisintaan 45 päivää ja suurlähetystöissä ja konsulaateissa aikaisintaan 24 päivää ennen vaalipäivää.
Ennakkoäänet lasketaan vasta varsinaisella äänestyspaikalla.
Suomessa ennakkoäänestyspaikoilla vaalilippu suljetaan kirjekuoreen äänestäjän vaalisalaisuutta koskevan vakuutuksen kanssa. Ennakkoäänestyspaikkoina voivat toimia muun muassa postit, kaupat, kirjastot tai äänestysautot.
Valtiollisten ja kunnallisten vaalien äänestystä valvoo valtion puolesta oikeusministeriö ja kuntien puolesta sitä varten asetetut vaalilautakunnat.
Aiemmin ennakkoäänestys oli Suomessa sallittu ainoastaan, mikäli ”todennäköisesti on estynyt käyttämästä äänioikeuttaan sen äänestysalueen vaalitoimituksessa, jonka vaaliluetteloon hänet on merkitty”. Tällöin ennakkoäänestyksen yhteydessä lähetekirjeeseen tuli sisällyttää myös ilmoitus syystä, joka oikeutti ennakkoäänestykseen. Nykyisin ennakkoäänestys on mahdollista kaikille äänioikeutetuille.
Urheilija
Urheilija on urheilun harrastaja tai urheilua ammatikseen harjoittava. Urheilu jaetaan amatööri- eli harrastajaurheiluun ja ammattiurheiluun sen mukaan, saako urheilija korvausta työstään vai maksaako hän harrastamisestaan. Ammattiurheilijat tekevät työtä joukkuelajeissa yleensä työsuhteessa. Yksilölajeissa ammattiurheilijat ovat useimmiten yrittäjiä. Kilpaurheilua voi olla sekä amatööri- että ammattilaisurheilu. Laajojen kansanryhmien harrastamaa liikuntaa kutsutaan sen sijaan kuntourheiluksi. Sillä ei välttämättä ole kilpailullisia tavoitteita.
Suomen kielen sana "urheilija" perustuu sanoihin "urheilu" ja "urheilla", ja nämä taas joko adjektiiviin "urhea" tai tämän kantasanaan "urho". Se vakiintui laajaan käyttöön 1800-luvun lopulla sen jälkeen, kun Kotikielen Seura oli suositellut sitä vuonna 1886. Monissa muissa kielissä samaa tarkoittavien sanojen pohjana on joko kreikan άθλητὴς, athlētēs 'se joka kilpailee' tai ranskan "desport"
Mitali
Mitali on esimerkiksi muistoksi tai palkinnoksi tehty kolikkoa muistuttava metallilaatta. Mitali voidaan antaa kunnianosoituksena urheilukilpailuista ja myös muista siviiliansioista tai sotilasansioista tai henkilön tai tapahtuman muistoksi. Jotkin mitalikunniamerkit ovat osoitus kunniamerkkiin liittyvän ritarikunnan jäsenyydestä. Mitali on usein pyöreä, mutta muitakin muotoja esiintyy. Nelikulmaista mitalia kutsutaan monesti "plaketiksi".
Urheilukilpailuissa jaetaan palkinnoiksi kulta-, hopea- tai pronssimitaleja. Näiden ei tarvitse olla tästä metallista tehtyjä, vaan mitalien aidonkaltainen väri on voitu saada aikaan pintakäsittelyllä. Ainakin talviolympialaisissa on jaettu kristallisia mitaleja. Joskus jaetaan myös platinamitaleita, jotka voidaan saada vain tiettyjä tehtäviä suorittamalla.
Mitalitaide on oma taiteenalansa. Monet kuvanveistäjät tekevät mitaleita, jotka voivat olla luonteeltaan puhtaasti taide-esineitä.
Mitaleita, kunniamerkkejä ja rahoja tutkii numismatiikka eli rahatiede. Mitalit ovat myös numismaattisen keräilyn kohteita.
Pommi-isku
Pommi-isku tarkoittaa räjähteitä käyttäen tehtyä hyökkäystä. Varhaisempi nimitys pommiattentaatti kuvaa tekoa esimerkiksi poliittisena murhana tai sen yrityksenä, "pommi-iskun" kohde nähdään nykyään epämääräisempänä, ei tiettyyn henkilöön kohdistettuna. Pommi-iskuja käytetään muun muassa terrorismissa yleisen mielipiteen herättämiseksi. Sekä pommi-isku että pommiattentaatti eroavat olennaisesti "pommituksesta". Pommitus viittaa laajaan, yleensä lentokoneita käyttäen suoritettuun räjähdehyökkäykseen, jonka suorittaja on valtio pommi-iskujen puolestaan ollessa alivaltiollisten ryhmien suorittamia.
Alivaltiollisten toimintaryhmien pommi-iskuista ehkä kuuluisin on Madridin pommiräjähdys 11. maaliskuuta 2004, millä pyrittiin juuri ennen Espanjan parlamenttivaaleja vaikuttamaan äänestäjiin ja saamaan espanjalaiset vetäytymään Irakin sotaa tukeneesta "halukkaiden koalitiosta", mikä onnistuikin. Azoreiden julistuksella koalitioon liittynyt Espanjan pääministeri José María Aznar hävisi vaalit ja Espanja vetäytyi Irakista.
Hallitusten suorittamista todistetuista pommi-iskuista ehkä kuuluisin on Ranskan DGSE:n suorittama Greenpeacen Rainbow Warrior -laivan räjäyttäminen uusiseelantilaiseen satamaan, missä kuoli yksi kuvausvarusteidensa pelastamista yrittänyt valokuvaaja.
Pommi-iskuissa käytetään usein helposti muovailtavaa muoviräjähdettä, heksogeenia, minkä voi muotoilla kehon mukaan. Elokuussa 2004 Tupolev Tu-134 ja Tupolev Tu-154 -matkustajakoneet Venäjällä tuhonneiden pommien arvellaan olleen matkustajien vaatteisiin kätketystä heksogeenista valmistettuja.
Pommikoira
Pommikoirat (räjähdekoirat) ovat koiria, jotka osaavat tunnistaa hajuaistinsa avulla räjähteissä käytettyjä aineita tai niiden komponentteja. Räjähdekoirat ovat yleensä poliisin, rajavartioston tai asevoimien palveluksessa. Niitä toimii etenkin erikoispoliisien, -vartijoiden tai -sotilaiden apulaisena. Pommikoirien käyttö on osoittautunut kannattavaksi, sillä pommikoira löytää räjähteet huomattavasti ihmistä nopeammin. Räjähdekoiran kouluttaminen kestää vuosia. Ura käynnistyy yleensä noin kolmivuotiaana ja kestää kymmenvuotiaaksi. Yleensä räjähdekoirat työskentelevät koko uransa saman ohjaajan kanssa. Erikoiskoirina käytetään etenkin labradorinnoutajia ja malinoiseja.
Räjähdekoirien koulutus käynnistyi Suomessa vuoden 1975 ETYK-kokouksen valmisteluihin liittyen.
Tuottajain Lihakeskuskunta
Tuottajain Lihakeskuskunta (TLK) oli vuonna 1936 perustettu suomalaisten osuusteurastamojen keskusliike, johon viime vaiheessa kuuluivat jäseninä Itikka, Karjaportti, Lihakunta, LSO Osuuskunta, Pohjanmaan Liha, Savonlinnan Seudun Tuote ja Ålands Andelsslakteri. Sen toimitilat sijaitsivat Helsingin Sörnäisissä.
TLK oli keskeinen tekijä maataloustuottajien osuustoiminnallisessa yhteistyössä liha-alalla, samaan tapaan kuin Valio meijeripuolella. Erona oli kuitenkin se, että osuusmeijereitä oli Suomessa enimmillään yli seitsemänsataa, mutta osuusteurastamoita vain parikymmentä. Näin keskusliikkeen asema ja vaikutusvalta muodostuivat erilaiseksi liha- ja meijerialoilla.
TLK tasasi lihantuotannon alueellisia vaihteluita kotimaassa ja koordinoi jäsentensä myyntiä tärkeälle pääkaupunki­seudulle. Lihan tarjonta maakunnissa vaihteli vuoden ja vuodenaikojen mukaan. Lisäksi joissakin osissa maata vahvan karjatalouden vaikutuksesta tuotettiin lihaa jatkuvasti enemmän kuin kulutettiin.
TLK hoiti myös viennin. 1970- ja 1980-luvuilla se oli pääasiassa ylituotannon purkamista ruhovientinä, mutta myös säilykevientiä, usein Suomen kehitysapuna tai katastrofiapuna, sekä vuotien myyntiä ulkomaille. TLK edusti osuusteurastamoita ulospäin ja ylläpiti keskusteluyhteyttä järjestöihin, viranomaisiin ja valtiovaltaan. Yhteydenpito oli tärkeää niin kauan kuin suuri osa lihataloutta riippui poliittisista päätöksistä tai ministeriöiden luvista ja lisensseistä.
Tuottajain Lihakeskuskunnalla ei ollut omaa teollisuutta, koska perustajat eivät halunneet sen kilpailevan niiden kanssa jalostetuissa tuotteissa. Periaate piti 1970-luvulle, jolloin TLK aloitti yritysostojen sarjan, jonka seurauksena se kasvoi Suomen suurimmaksi lihanjalostajaksi: Oy A. Marschan Ab (1974–1975), Helsingin Kauppiaat Oy (1975), Wahlroosit Oy (1980), (1981) ja OK-Liha (1985).
Muuttuminen teollisuusyritykseksi ja yhä enemmässä määrin kilpailijaksi oli yksi syy jäsenosuuskuntien kasvavaan tyytymättömyyteen Tuottajain Lihakeskuskuntaa kohtaan.
Keskusliike purettiin suurimpien jäsenosuuskuntien aloitteesta kilpailun edistämiseksi keväällä 1991. Purkamisen yhteydessä LSO osti TLK:n teollisuuden (= Helsingin Kauppiaat Oy) ja HK-tuotemerkin, Itikka ja Lihakunta saivat omistukseensa Atria-tuotemerkin. Samalla lihaosuuskunnat luopuivat pitkään käytäntönä olleesta alueellisesta markkinoinnista ja siirtyivät valtakunnalliseen markkinointiin.
Hypnomen
Hypnomen on alkuvuodesta 1994 perustettu helsinkiläinen yhtye, joka soittaa pääasiassa instrumentaalimusiikkia.
Hypnomenissä oli alun perin vain kaksi kitaristia, Pekka Laine ja Esa Kuloniemi sekä rumpukone. Vuoden 1994 lopulla rumpukoneen korvasi oikea rumpali, Juha Litmanen. Kuloniemi erosi yhtyeestä 1998 ja tilalle tuli basisti Jan Grön.
Yhtye on ollut vuodesta 2000 viisihenkinen:
Yhtyeen urkurilla ja rumpalilla on myös oma sivuprojekti Nieminen & Litmanen. Lisäksi Esa Kuloniemi ja Juha Litmanen soittavat myös Honey B and the T-Bones yhtyeessä.
Kursiivi
Kursiivi on vino, kaunokirjoitusta mukaileva kirjasinlaji. Sitä käytetään tekstissä lähinnä korostuskeinona, joka ei yleensä vaikuta sanojen tai merkkien varsinaiseen merkitykseen. Kansainvälisessä yksikköjärjestelmässä kursiiville on kuitenkin määritetty erikoistehtävä, sillä kursivoimalla erotetaan suureiden tunnukset mittayksiköiden tunnuksista (joita ei koskaan saisi kursivoida).
Vuonna 1420 varakas firenzeläinen humanisti Niccolò de’ Niccoli alkoi kirjoittaa minuskeli-kirjoitustyylistä kehitetyllä tavalla, joka oli edeltäjäänsä yksinkertaisempi ja nopeampi. Kursiivi esiintyi leipätekstinä ensi kerran vuonna 1501. Varsinkin 1500-luvulla kirjoja saatettiin painaa kokonaan kursiivilla, mutta siitä kehittyi jo 1600-luvulla korostava kirjasintyyli, jota käytettiin antiikvan kanssa.
Kursiivi on englanniksi "italic", ranskaksi "italique", portugaliksi "itálico" ja ruotsiksi "italisk". Sana juontaa juurensa Niccolò Niccolin kotimaasta, Italiasta. Myös ensimmäisiin kursiivin käyttäjiin kirjapainotyössään kuulunut Aldus Manutius oli italialainen. Saksassa tätä kirjasinlajia vastustettiin sinnikkäästi vielä toisen maailmansodan loppuun saakka. Saksalaiset olivat sitä mieltä, ettei italic/kursiivi -kirjasinlaji soveltunut saksalaiselle kirjallisuudelle, joten käyttivät vanhempia kirjasinlajeja, kuten fraktuuraa ja schwabacheria.
Ensimmäinen kursiivi kehitettiin erityisen kapeaksi kirjaintyypiksi, jolla sivuille sai mahtumaan enemmän tekstiä ja kirjojen valmistaminen tuli halvemmaksi. 1600-luvun jälkeen vakiintui käytäntö, että lähes jokaisen kirjaintyypin pariksi muotoiltiin myös yhteensopiva kursiivi.
Kursiivia käytetään yleisesti
Esimerkkejä kursiivin käytöstä:
HTML-kielessä kursiiviin koodi on . Myös korostusta tarkoittava  näkyy tavallisesti selaimissa kursiivina.
Kaltevia kirjainlajeja on kahdenlaisia, joista toinen on kursiivi ja toinen oblique.
Oblique on helppo sekoittaa niin kutsuttuun "konekursiiviin", joka vain keinotekoisesti taivuttaa kirjaimia vinoon. Nämä eivät kuitenkaan ole luettavuudeltaan eivätkä esteettisyydeltään aitojen leikkauksien veroisia.
Hua Guofeng
Hua Guofeng (, 16. helmikuuta 1921 – 20. elokuuta 2008) oli kiinalainen kommunistijohtaja. Hänestä tuli vuonna 1976 Maon Zedongin kuoleman jälkeen Kiinan kommunistisen puolueen puhemies ja Kiinan kansantasavallan kiistaton johtaja Jiang Qingin ja lopun neljän koplan yllätykseksi, aivan kuten Mao itse oli tarkoittanutkin.
Hua syntyi Jiaochengissä (交城县), Shanxin provinssissa nimellä Su Zhu. Su liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1938 osaksi vastarintaa japanilaisia vastaan ja otti itselleen salanimen Hua Guofeng.
Hänestä tuli määräaikainen Kiinan pääministeri Zhou Enlain kuoleman jälkeen tammikuussa 1976, täysivaltainen pääministeri ja puolueen varapuheenjohtaja huhtikuussa 1976 ja viimein puheenjohtaja Maon kuoltua syyskuussa 1976: tosin tätä ei tuotu julki ennen kuin 12. lokakuuta.
Hänen verrattaen lyhyen johtajuutensa aikana häntä kiiteltiin neljän koplan savustamisesta pois poliittisesta vallasta ja siten hänestä tuli johtaja, jonka ilmaantuminen merkitsi virallista loppua Kulttuurivallankumoukselle. Kun Deng Xiaoping vähitellen saavutti jälleen lisää valtaa puolueen sisällä, Hua syrjäytettiin tiukan Maon linjan tukemisen takia ja Zhao Ziyang otti hänen paikkansa pääministerinä vuonna 1980, ja Hu Yaobang puolueen puheenjohtajan paikan vuonna 1981. Hänet alennettiin alemmaksi varapuheenjohtajaksi ja kun tämä virka lakkautettiin vuonna 1982, hän jäi tavalliseksi Keskuskomitean jäseneksi, virka jota hän piti marraskuuhun 2002 asti, vaikkakin oli jo ohittanut määrätyn 70 vuoden eläkeiän.
Lokakuussa 2001 ilmoitettiin että Hua Guofeng olisi eronnut kommunistipuolueesta terveydellisiin syihin vedoten. Viranomaiset eivät kuitenkaan ole vahvistaneet tätä tietoa. Kiinan viranomaiset ilmoittivat Huan kuolleen 87-vuotiaana elokuussa 2008.
Liu Shaoqi
Liú Shàoqí (yksink. 刘少奇; perint. 劉少奇, 24. marraskuuta 1898 – 12. marraskuuta 1969) oli Kiinan kommunistisen puolueen johtaja ja Kiinan kansantasavallan presidentti.
Liu valmistui vuonna 1921 yliopistosta Moskovassa, Neuvostoliitossa ja hän liittyi kommunistiseen puolueeseen samana vuonna. Hän palasi Kiinaan 1922 ja johti muutamia rautatietyöläislakkoja. Vuosien 1925–1926 aikana hän johti useita anti-imperialistisia liikkeitä ja lakkoja Hubeissa ja Shanghaissa ja joutui tämän takia vangituksi. Vapautumisensa jälkeen vuonna 1932 hänestä tuli kommunistipuolueen Fujianin provinssin pääsihteeri. Kaksi vuotta myöhemmin Liu liittyi Pitkään marssiin ja oli eräs Mao Zedongin kannattajista Zunyin tapaamisessa.
Liu valittiin jo 1927 Kiinan kommunistisen puolueen keskuskomiteaan, poliittiseen toimikuntaan 1931 ja vuonna 1954 yhdeksi sen pysyvän komitean viidestä varapuheenjohtajasta. Vuonna 1936 hän oli Pohjois-Kiinan pääsihteeri ja johti japanilaisvastaisia liikkeitä alueella. Liu valittiin puolueen pääsihteeriksi vuonna 1943. Sisällissodan aikana Liu toimi puolueen varapresidenttinä.
Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen toinen ja kolmas Kiinan kansankongressi valitsi Liun presidentiksi. Liu edisti manner-Kiinan talouskehitystä 1950-luvulla, ja 1960-luvulla hän myös auttoi maata elpymään Maon Suuren harppauksen aiheuttamasta taloudellisesta katastrofista. Maon kulttuurivallankumouksessa vuodesta 1966 häntä alettiin pitää “revisionistien” ja “valkoisten” johtajana ja liikettä johtanut Neljän kopla nöyryytti häntä. He'nanissa Liuta pidettiin eristyssellissä, ja kammottavat olot aiheuttivat Liun kuoleman vuonna 1969. Kiinan viranomaiset vahvistivat kuoleman vasta vuonna 1979.
Vuonna 1978 alkaneen Deng Xiaopingin valtakaudella Liu Shaoqin kunnia palautettiin ja hänet haudattiin valtiollisin menoin.
Nanning
Nanning (南宁/南寧) on Guangxin autonomisen alueen pääkaupunki Kiinassa. Kaupungin asukasluku on 6 658 742.
Nanning mainitaan historiankirjoissa ensimmäisen kerran nimellä Jinxing vuonna 318 jaa.. Vuonna 586 sen nimi muutettiin Xuanhuaksi ja Tang-dynastian aikana alueelle perustettiin Yong-niminen prefektuuri. Paikkakunnalle sijoitettiin varuskunta hallitsemaan etnisten vähemmistöjen alueita Guangxissa ja naapurimaakunnissa Yunnanissa ja Guizhoussa. 800-luvun puolivälissä Tang-dynastia soti Nanzhaon valtiota vastaan ja Nanzhaon joukot miehittivät Nanningia jonkin aikaa vuoden 861 jälkeen. Nanning säilyi rajaseutuna Song-dynastian valtakaudella. 1052 alueella syttyi Nong Zhigaon johtama kapina ja sittemmin Nanning tunnettiin lähinnä varuskuntakaupunkina. Ming- ja Qing-dynastioiden aikana Nanningista tuli oma prefektuurinsa.
Qing-dynastian viranomaiset avasivat kaupungin ulkomaalaiselle kaupalle vuonna 1907 ja tämä johti kaupungin huomattavaan kasvuun. 1900-luvun alun aikana kaupunki kasvoi ulos alkuperäiseltä muurin ympäröimältä vanhankaupungin alueelta. Vuosien 1912 ja 1936 välillä kaupunki oli Guangxin maakunnan pääkaupunki korvaten aiemmin pääkaupunkina toimineen Guilinin. 1930-luvulla paikallinen sotaherra Li Zongren suunnitteli nykyaikaisen tilavan kaupunkikaavan. Japani miehitti kaupunkia hetkellisesti vuonna 1940 Kiinan–Japanin sodan aikana ja sittemmin siitä tuli tärkeä Yhdysvaltojen ilmavoimien tukikohta. Japani valtasi kaupungin uudelleen vuonna 1944 ja piti sitä hallussaan seuraavaan vuoteen saakka. Vuonna 1949 Nanningista tuli jälleen Guangxin maakunnan pääkaupunki ja se säilytti asemansa kun Guangxista tehtiin Guangxin zhuangien autonominen alue vuonna 1958.
Ranskan Indokiinan sodan aikana Nanning oli vietnamilaisten kommunistien tärkeä tukikohta Kiinassa ja sen kautta Kiina huolsi sittemmin amerikkalaisia vastaan taistelleita kommunisteja Vietnamissa myös Vietnamin sodassa. Kiinan–Vietnamin sodassa vuonna 1979 sen kautta huollettiin puolestaan kiinalaisia joukkoja.
Nanning Wuxun kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia ja sen ympäristöä. Lentokentältä liikennöidään kaikkiin Kiinan maakunnallisiin pääkaupunkeihin, sekä ASEAN-maiden tärkeimpiin kaupunkeihin. Jokien kautta voidaan liikennöidä aina Kantoniin, Hongkongiin ja Macaolle saakka. Moottoritiet yhdistävät kaupungin Guiliniin, Liuzhouhun ja Beihaihin
Nanningin bruttokansantuote vuonna 2014 oli yhteensä 314,8 miljardia renminbiä, eli asukasta kohden 45 735. Maatalouden osuus bruttokansantuotteesta on 12 % ja alueella tuotetaan esimerkiksi sokeriruokoa, silkkiä, hedelmiä ja kasviksia. Teollisuuden osuus bruttokansantuotteesta on 29 % ja sen tärkeä osa on maataloustuotteiden jalostus. Muita tärkeitä teollisuuden aloja kaupungissa ovat paperi-, kemikaali-, lääke- ja elektroniikkateollisuus. Suurin yksittäinen talouden ala on palveluala. Turismin ohella logistiikka on kasvattanut merkitystään.
112 (luku)
112 (satakaksitoista) on luonnollinen luku, joka tulee 111:n jälkeen ja ennen 113:a. Luku on kuuden peräkkäisen alkuluvun summa (11 + 13 + 17 + 19 + 23 + 29)
112 on Euroopan unionin yhteinen hätänumero.
Tuija Nurmi
Tuija Anna-Liisa Nurmi (o.s. Pönkä, s. 19. maaliskuuta 1958 Seinäjoki) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1995–2011. Tuija Nurmen kotipaikka on Lahti, ja hän on opiskellut Georg-August-yliopistossa Saksan liittotasavallassa valmistuen vuonna 1982. Dr. med. -tutkinnon samasta yliopistosta hän suoritti vuonna 1985. Lahteen Tuija Nurmi tuli Hämeen Rykmenttiin sotilaslääkäriksi vuonna 1989.
Eduskunnassa Tuija Nurmi oli neljännellä kaudellaan, kaudella 2007–2011, jäsenenä suuressa valiokunnassa ja valtionvarainvaliokunnassa, minkä lisäksi hän toimi Länsi-Euroopan unionin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana. Hän jäi valitsematta eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Nurmi on ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1993 ja Lahden seurakuntayhtymän kirkkovaltuuston jäsen vuodesta 1995. Hänen muihin luottamustehtäviinsä on kuulunut muun muassa Patrian neuvottelukunnan jäsenyys.
Nurmi tunnetaan kiinnostuksestaan maanpuolustukseen, talouteen, erityisesti energiakysymyksiin sekä lääkärinä terveydenhuoltoon.
Nurmi on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Nurmi työskentelee oman yrityksensä (Nurmi & Sons Oy) kautta Terveystalo Oy:ssa.
Maiju Gebhard
Maiju Gebhard (15. syyskuuta 1896 Helsinki – 18. heinäkuuta 1986 Helsinki) tunnetaan ennen kaikkea Työtehoseurassa vuosina 1944–1945 keksimästään astiankuivauskaapista. Hänen isänsä oli professori Hannes Gebhard ja äitinsä talousneuvos, kansanedustaja Hedvig Gebhard.
Gebhard valmistui kotitalousopettajaksi Ruotsissa vuonna 1919 ja työskenteli sen jälkeen opettajana Orimattilan kotitalousopistossa. Vuodet 1923–1943 hän työskenteli Pienviljelijäin Keskusliiton konsulenttina. Hän oli Työtehoseuran johtokunnan jäsenenä vuodesta 1937 ja siirtyikin johtamaan sen tutkimus-, koulutus- ja valistustoimintaa vuonna 1943. Tässä tehtävässä hän toimi aina eläkkeelle siirtymiseensä vuoteen 1964 asti.
Astiankuivauskaapin idean Gebhard sai Ruotsissa opiskellessaan. Siellä aiemmin tiskauksen yhteydessä astiat nostettiin pöydällä olevaan puiseen telineeseen ja sieltä edelleen kuivattiin ja nostettiin kaappiin. Gebhardin innovaatio oli kuivausritilöiden ja ovien asentaminen kaappiin. Tämä säästi huomattavasti perheenäitien työtä ja aikaa kun yksi turha työvaihe poistettiin. Astiankuivauskaappien teollisen valmistuksen aloitti Enso-Gutzeit Oy vuonna 1948. Vuonna 1954 kaapeissa alettiin käyttää muovipäällysteisiä teräslankahyllyjä.
Gebhard paneutui työssään erityisesti kotitalouksissa työskentelevien kotiäitien työn rationalisointiin, mutta koneiden kehittämisen lisäksi hän pyrki asenneilmapiirin muokkaamiseen kodeissa. Gebhard korosti työssään aina inhimillisyyttä ja erityisesti asioiden oikeaan arvojärjestykseen panemista.
Herttua
Herttua on maskuliininen, yleensä periytyvä aatelisarvo. Se voi viitata itsenäisen herttuakunnan hallitsijaan Manner-Euroopassa, korkeaan aatelisarvoon tai Britannian päärinarvoon (, ). Herttuan vaimo tai naispuolinen herttuakunnan hallitsija on herttuatar (engl. "duchess", saks. "Herzogin", ransk. "duchesse").
Useimmissa germaanisissa kielissä ja suomessa herttuaa vastaava sana tulee gootin kielen sanasta "harjatuga", joka tarkoittaa sotajoukon johtajaa. Englannissa ja useimmissa romaanisissa kielissä herttuaa tarkoittava sana tulee latinan johtajaa tarkoittavasta "dux"-sanasta. Historiallisesti herttua on usein ollut korkein maallinen arvo kuninkaan jälkeen.
Ruotsissa kuninkaan lapsille on ollut tapana myöntää herttuan tai herttuattaren arvonimiä. Tapa on lähtöisin jo Kustaa Vaasan ajalta ja on jatkunut näihin päiviin saakka, esimerkiksi Ruotsin prinsessa Madeleine on Hälsinglandin ja Gästriklandin herttuatar. Myös Ruotsin kruununprinsessa Victorian tytär Estelle on herttuatar. Samanlainen vanha tapa on myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Herttuan arvoon ei kuitenkaan nykyään liity mitään historiallisia erioikeuksia, vaan se on kuninkaan ja kuningattaren tavoin nimellinen aatelisarvo, joka käytännössä kertoo vain kantajansa luonnollisesta tai juridisesta lähisukulaisuudesta monarkkiin (nykyiseen, aiempaan tai tulevaan). Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas Yrjö VI oli Yorkin herttua ennen valtaistuimelle nousuaan, veljensä kuningas Edvard VIII kruunusta luopumisen seurauksena.
Termodynamiikka
Termodynamiikka (lämpöoppi) on energian, lämmön, työn, entropian ja tapahtumien spontaanisuuden fysiikkaa. Termodynamiikka on läheisesti yhteydessä tilastolliseen fysiikkaan, josta monet sen lainalaisuudet voidaan johtaa.
Klassinen termodynamiikka sai alkunsa 1800-luvun alussa. Se liittyi höyrykoneen kehittämiseen. Alussa termodynaaminen tutkimus keskittyi kokeellisiin mittauksiin eikä ottanut kantaa aineen rakenneosiin. Sir Benjamin Thompson tulkitsi jo 1700-luvun lopussa lämmön aineen liikkeeseen perustuvaksi, mutta hänen ajatuksensa otettiin energian käsitteen avulla käyttöön termodynamiikan tutkimuksessa vasta 1800-luvun alussa. William Thomson, tutummin lordi Kelvin, kehitti termodynamiikan teoriasta yhtenäisemmän.
Termodynamiikan pääkäsite on "systeemi". Systeemi on osa, jonka todellinen tai kuviteltu raja erottaa ympäristöstä. Systeemit luokitellaan "avoimiksi", "suljetuiksi" ja "eristetyiksi" sen mukaan, kulkevatko aine ja energia niiden rajapinnan läpi ympäristöön.
"Tila" on systeemin termodynaamisten muuttujien joukko.
Systeemin tila muuttuu kun tapahtuu jokin termodynaaminen prosessi.Tähän perustuu muun muassa lämpömittarien toiminta. Säännön poikkeuksellinen nimeäminen johtuu siitä, että sääntö otettiin käyttöön vasta 1900-luvulla, jolloin ensimmäinen ja toinen pääsääntö oli otettu käyttöön. Aiempien sääntöjen nimeämistä ei haluttu muuttaa, joten se nimettiin nollanneksi. Sääntö on myös niin perustavanlaatuinen, ettei sitä sopinut nimetä jo olemassa olleiden sääntöjen perilliseksi.
dU = δQ + δW,
jossa "U" on systeemin sisäenergia, "Q" on systeemiin tuotu lämpömäärä ja "W" on systeemiin tehty työ. Tämä on nykyinen IUPAC:in mukainen merkintätapa.Ensimmäinen pääsääntö on sama kuin energian säilymislaki termodynamiikkaan sovellettuna. Tietty määrä mekaanista työtä vastaa tiettyä määrää lämpöä, minkä osoittaa lämmön mekaaninen ekvivalentti.
Tämän vuoksi on ikiliikkuja mahdoton, koska esimerkiksi kitkan voittamiseksi systeemissä olisi synnyttävä koko ajan lisää energiaa.Mikään ei estä järjestystä kasvamasta hetkellisesti, mutta koska epäjärjestyneiden tilojen todennäköisyys on valtavasti suurempi kuin järjestyneiden (hiukkaset voivat järjestyä "epäjärjestykseen" monilla tavoin, "järjestykseen" vain yhdellä tavoin), etenee kehitys todennäköisyyslaskennan lakien mukaan suuressa mittakaavassa, ts. suurella määrällä tapahtumia aina kohti todennäköisintä, epäjärjestyneintä lopputilaa.Tämän vuoksi absoluuttista nollapistettä ei voi saavuttaa.
Termodynamiikassa käytettävät suureet jaetaan ekstensiivisiin ja intensiivisiin suureisiin.