hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tee se itse
Tee se itse (joskus käytetään lyhennettä DIY sanoista "Do it yourself") -ohje on informatiivinen, usein lyhyt kuvaus jonkun asian suorittamiseksi tai rakentamiseksi itse. "Tee se itse" tarkoittaa sananmukaisesti asian tai esineen tekemistä omatoimisesti. Ohjeet on yleensä tarkoitettu maallikoille, ja niistä on jätetty pois yksityiskohtia jotka ovat tarpeellisia vain ammattilaisille. Tee se itse -ohjeissa on usein paljon kuvia ja selityksiä, jotka helpottavat aiheeseen perehtymistä.
Tee se itse -ohje sisältää usein listan tarvikkeista, joita tarvitaan jonkin asian suorittamiseksi ja rakentamiseksi. Rakennusohjeet vaativat tekijältään sorminäppäryyttä ja hoksaavaisuutta. Ohjeet on pyritty tekemään mahdollisimman yksinkertaisiksi, ja niissä on vältetty käyttämästä vaikeita ammattilaisille suunnattuja sanoja. Ohjeet on suunnattu henkilölle, joka ensimmäistä kertaa tekee asiaa.
Tee se itse -konseptilla voidaan korvata esimerkiksi jokin teollisesti valmistettu tuote tai menetelmä ja käyttää omia tarvikkeita ja itse kehiteltyjä menetelmiä. Termillä voidaan myös ilmaista se että jokin tuote ostetaan kyllä kaupasta mutta eri osaset yhdistellään myöhemmin itse. DIY periaatteella ei välttämättä pyritä säästämään kustannuksissa vaan toiminta voi olla harrastusluonteista ja pyrkimystä yksilöllisiin ratkaisuihin.
Olav Kyrre
Olav Kyrre (n.1050–1093) oli Norjan kuningas 1067–1093. Olav oli Norjan kuninkaan Harald Ankaran poika, ja hän seurasi isäänsä valloitusretkelle Englantiin vuonna 1066. Harald kuitenkin kaatui Stamfordin sillan taistelussa ja Olavkin pelastui vain pakenemalla. Hänen onnistui palata Norjaan, missä hänestä tuli veljensä Maunu Haraldinpojan kanssahallitsija ja sai vastuulleen valtakunnan itäosan. Maunu kuoli vuonna 1069, jolloin Olav alkoi hallita yksin aina kuolemaansa, vuoteen 1093 asti. Hänen aikanaan maa eli suhteellisen rauhassa ja kristinusko levisi tasaisesti. Olavin hallituskaudella maa jaettiin pysyviksi hiippakunniksi, joiden ympärille Bergeniin, Osloon ja Nidarosiin (nykyään Trondheim) alkoi kasvaa kaupunkeja. Näistä Nidaros oli pääkaupunki, johon haudattiin Norjan kuninkaat Olavi Pyhästä lähtien. Saagat kertovat kuninkaan olleen iloinen ja sävyisä juomaveikko ja että hänen aikanaan tulivat yhteispidot yleisiksi kauppakaupungeissa. Hänen sisarensa Ingegerd meni naimisiin Tanskan kuninkaan Olavi Sveninpojan kanssa. Myöhempi kuningas Maunu Paljassääri oli Olav Kyrren poika.
Binäärijärjestelmä
Binäärijärjestelmä, binaarijärjestelmä eli 2-järjestelmä on kantalukujärjestelmä, jonka kantaluku on kaksi. Toisin sanoen siinä on käytössä vain kaksi eri merkkiä lukujen esittämiseen. Tyypillisesti käytetyt symbolit ovat 0 ja 1. Binäärijärjestelmän toteuttaminen elektronisilla piireillä on suoraviivaista, ja tästä syystä muun muassa käytännössä kaikki nykyiset tietokoneet perustuvat siihen. Prosessoreissa ja muissa digitaalipiireissä nolla ja yksi esitetään usein kahtena eri jännitetasona.
Yleisessä kymmenjärjestelmässä on binäärijärjestelmästä poiketen käytössä kymmenen eri numeroa, eli symbolit 0:sta 9:ään. Kaikkien ykköstä suurempien lukujen binääriesitys vaatii siten enemmän merkkejä kuin vastaava esitys kymmenjärjestelmässä. Esimerkiksi luku 2 on binääriesityksenä "10" ja luku 6 on "110". Luvun 999 esittämiseen binäärijärjestelmässä tarvitaan kymmenen binäärinumeroa (eli "bittiä"): "1111100111".
Esimerkiksi luvun 6 binääriesitys on kahden potensseiksi aukikirjoitettuna seuraava: 1·2 + 1·2 + 0·2 eli siis 4 + 2 + 0.
Laskutoimitukset tapahtuvat kuten kymmenjärjestelmässä. Täytyy vain muistaa, että esimerkiksi 1+1=10 (eikä 2).
Binäärilukujen pituuden vuoksi niiden kanssa paljon tekemisissä olevat ihmiset käyttävät usein tiiviimpää oktaali- tai heksadesimaali-merkintää. Muunnos binääristä oktaali- tai heksadesimaaliluvuksi on helppoa: binääriluvut ryhmitellään oikealta alkaen kolmen (oktaali) tai neljän (heksadesimaali) bitin ryhmiin, ja kukin ryhmä muutetaan vastaavaksi kahdeksan- tai 16-kantaiseksi luvuksi.
Mikrotaloustiede
Mikrotaloustiede muodostaa uusklassisen taloustieteen teorian perustan. Se tutkii, miten ihmiset, kotitaloudet ja yritykset tekevät päätöksiä ja allokoivat niukkoja resursseja. Yleensä tarkastelun kohteena on jokin markkinoista, joilla hyödykkeillä käydään kauppaa.
Mikrotaloustiede tarkastelee eri toimijoiden päätöksien vaikutusta hyödykkeiden kysyntään ja tarjontaan. Kysyntä ja tarjonta määräävät hyödykkeiden hinnan, joka taas ohjaa tulevaa tuotantoa. Mikrotaloustiede tarkastelee yksittäisten toimijoiden päätöksiä ja niiden yhteisvaikutusta. Makrotaloustiede taas tarkastelee taloudellisten toimien summaa, yleensä valtion tasolla.
Teoreettisesta näkökulmasta mikrotaloustieteen yhtenä päämääränä on analysoida markkinamekanismeja, jotka asettavat hyödykkeiden suhteelliset hinnat ja allokoivat niukat resurssit eri käyttötarkoitusten välillä. Mikrotaloustiede analysoi markkinahäiriötä, kun markkinat epäonnistuvat tuottamaan tehokkaan tuloksen. Toisaalta se tarkastelee täydellisen kilpailun vaatimia teoreettisia ehtoja. Mikrotaloustieteen tärkeitä tutkimusalueita ovat epäsymmetrisen informaation tilanteet, valinta epävarmuuden vallitessa ja peliteorian taloudelliset sovellukset.
Kysynnän ja tarjonnan teoria olettaa yleensä täydellisen kilpailun markkinat. Tämä tarkoittaa, että markkinoilla on suuri määrä ostajia ja myyjiä ja että yhdelläkään heistä ei ole yksinään merkittävää vaikutusta hintoihin. Todellisuudessa tällainen tilanne vallitsee harvoin. Tällöin tarkastellaan epätäydellisen kilpailun tilanteita. Teoria toimii kuitenkin hyvin yksinkertaisissa tilanteissa.
Taloustieteen valtavirta perustuu uusklassiseen teoriapohjaan. Se ei oleta lähtökohtaisesti, että markkinat ovat parempi kuin jokin muu sosiaalisen järjestäytymisen muoto. Itse asiassa suuri osa analyysista on keskittynyt tarkastelemaan tilanteita, joissa markkinahäiriöt johtavat resurssien allokaatioon, joka on jollakin kriteerillä tarkasteltuna epäoptimaalinen. Näissä tapauksissa tutkimuksen tavoitteena on löytää toimintamuoto, joka vähentää tuhlausta. Näitä ovat esimerkiksi valtion suora kontrolli tai epäsuora säätely, joka ohjaa markkinoilla toimijat käyttäytymään sosiaalisen hyvinvoinnin mukaisesti. Jos on mahdollista, voidaan luoda markkinat sinne mistä ne aikaisemmin puuttuivat, jotta saavutetaan tehokkaampi ratkaisu.
Ihmisten kysynnän hyödykkeille ajatellaan yleensä olevan hyödynmaksimoinnin tulos. Tämän tulkitaan siten, että ottaen huomioon resurssirajoitteet ja kysynnän määrän ja hinnan riippuvuus, kuluttaja tekee valinnan, joka tekee hänet onnellisimmaksi. Vastaavasti yritysten oletetaan maksimoivan toimintansa voittoa.
Mikrotaloustieteellistä analyysia sovelletaan monille erikoisaloille.
Luettelo Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijoista
Tämä on luettelo Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijoista. Vuotta 911 edeltävät hallitsijat löytyvät sivulta luettelo frankkien kuninkaista.
Keskiajalla Saksan kuningas sai keisarin tittelin vasta paavin kruunauksella Roomassa. Matkan raskauden ja jopa vaarallisuuden vuoksi läheskään kaikki hallitsijat eivät hakeneet kruunausta, vaan jäivät Saksan kuninkaiksi. Vuonna 1508 Maksimilian I ilmoitti ottavansa "valitun keisarin" tittelin sen jälkeen kun yritys matkustaa kruunattavaksi Roomaan oli epäonnistunut. Hänen seuraajansa Kaarle V oli viimeinen Roomassa kruunattu keisari. Tämän jälkeen valtakunnan hallitsijat käyttivät vaaliruhtinaiden myöntämää "valitun keisarin" titteliä ilman Rooman kruunausta.Lännessä ei ollut keisaria vuodesta 924 vuoteen 962.
Kubitti
Kubitti ( eli "quantum bit" ’kvanttibitti’) on kvanttitietokoneen bitti.
Kubitti on kahden kvanttitilan lineaarinen superpositio. Tämä erottaa sen normaalista, digitaalisesta bitistä, joka on diskreetti ja voi saada vain arvot 0 tai 1. Tilat on yleensä merkitty kvanttimekaniikan bra-ket-merkintätavan mukaisesti formula_1 ja formula_2.
Kubitin tärkeä ominaisuus, joka erottaa sen normaalista bitistä, on kuitenkin tilojen lomittuminen monien kubittien välillä. Tämä mahdollistaa sen, että sarja kubitteja voi ilmaista samaan aikaan superposition useista binääriluvuista.
Kubitit voidaan yhdistää kubittirekisteriksi, ja kvanttitietokone toimii manipuloimalla näitä rekistereitä.
Kubitin tila-avaruus voidaan kuvata geometrisesti Blochin pallolla.
Englanninkielistä termiä "qubit" käytti ensimmäisenä Stephen Wiesner vuonna 1983 ehdotuksessaan kvanttirahalle, jota hän yritti julkaista yli vuosikymmenen. Myöhemmin termiä käytti Benjamin Schumacher, joka kertoo saaneensa inspiraation William Woottersilta.
Kutritti on ternäärijärjestelmän vastine kubitille.
Tavu (tietotekniikka)
Tavu () on tietotekniikassa käytettävä mittayksikkö sellaiselle tallennuskapasiteetille, joka on riippumaton tallennetun datan tyypistä. Tavua kerrannaisineen käytetään ilmoittamaan tietokoneen keskusmuistin tai tallennuskapasiteetin määrä. Tavu on pienin tietokoneen muistiosoitteella osoitettava yksikkö. Se on myös yleinen tietotyyppi ohjelmointikielissä.
Tavun koko on "de facto" kahdeksan bittiä. IEC standardissa IEC 80000-13:2008 käytäntö on myös kirjattu.
Aiemmissa tietokonejärjestelmien arkkitehtuureissa käytettiin myös kuuden, seitsemän, yhdeksän, kymmenen ja kahdentoista bitin tavuja. Epäselvyyksien ehkäisemiseksi kahdeksan bitin tavusta käytetään muun muassa tietoliikenteessä nimeä oktetti (lyh. o). Nykyisin yhä harvemmin käytettävä termi "puolitavu" tarkoittaa nimensä mukaisesti puolikasta tavua eli käytännössä neljän bitin jonoa.
Kahdeksan bitin tavuun voidaan tallentaa kokonaisluku väliltä 0–255 (2 arvoa). Tavun sisällön merkitys voidaan tulkita usealla tavalla, esimerkiksi yhtenä kirjaimena tietyssä merkistössä. Tavun sisältö ilmoitetaan usein heksadesimaalijärjestelmässä.
Tavu lyhennetään tyypillisesti t (vain suomenkielinen lyhenne), mutta toinen yleinen ja täysin pätevä tapa, myös suomenkielisessä tekstissä, on kansainvälinen tavun yksikkö B (varsin usein käytetään virheellisesti lyhennettä b, joka on bitin lyhenne).
Englanniksi tavua kutsutaan nimellä "byte", joka on muunnos sanasta (). Puolitavu sen sijaan on englanniksi "nibble" (). Suomessa termiksi on muodostunut "tavu" lähinnä siksi, että kahdesta tai useammasta "tavusta" muodostuu – tietokoneen tyypistä riippuen – "sana" ().
Tavun monikertoina ei tulisi käyttää SI-järjestelmän mukaisia kymmenkantaisia kerrannaisyksiköitä kuten kilo-, mega- ja giga-, vaan binäärijärjestelmän mukaisia kahden potensseja kibi-, mebi-, gibi- ja niin edelleen, koska ne ovat yksiselitteisiä.
Binäärikantaisten yksiköiden lyhenteet ovat Ki, Mi, Gi ja niin edelleen. "Kibitavu" ("KiB") on 2 = 1 024 tavua, "mebitavu" ("MiB") 2 = 1 048 576 tavua ja "gibitavu" ("GiB") 2 = 1 073 741 824 tavua. Binäärikerrannaisyksiköt sisältyvät IEC:n vuonna 1998 hyväksymään standardiin.
Eri kerrannaisyksiköitä käytetään laajasti sekaisin: yleensä tietokoneiden keskusmuistin kapasiteetti ilmoitetaan kahden potensseina sekä kiintolevyjen kapasiteetti ja tiedonsiirron nopeudet kymmenen potensseina, mutta tästäkin säännöstä on paljon poikkeuksia. Lisäksi kilotavusta käytetään tavallisesti lyhennettä "k".
Uusien binääripohjaisten monikertojen lyhenteiden käyttö ei ole levinnyt laajalle.
JEDEC standardissa on lisäys käytössä olevan käytännön dokumentoimiseksi.
Lisäksi eräissä tapauksissa jälkiliite B on jätetty pois, käyttäen vain lyhenteitä K, M ja G.
Ihmisen toiminta
Ihmisen toiminta on monenlaisen selittämisen kohteena. Psykologia tutkii yksilön toimintaa, kun taloustiede tutkii lähinnä ryhmiä. Sosiologia keskittyy molempiin.
Psykologia on yrittänyt tulkita yksittäisten ihmisten toimintaa. Kuten taloustieteissä, ei psykologiassakaan voida järjestää tieteellisiä eristettyjä kokeita. Tällaisissa kokeissa ihmiseen kohdistuva tarkkailu usein saa hänet toimimaan eri tavoilla kuin yleensä.
Georg Henrik von Wright toi ihmisten toiminnan selittämisen muodollisen logiikan piiriin. Hän lähti syllogistisesta näkökulmasta ja hänen mukaansa ihmisten toiminta oli perusteltavissa apriorisesti haetun tavoitteen perusteella, eikä toiminnan ja lopputuloksen välille tarvita kausaalista lakia. Esimerkiksi:
Avoin välityspalvelin
Avoin välityspalvelin ( tai "public proxy", joskus myös "open proxy") on välityspalvelimena toimiva tietokone, joka hyväksyy kaikkien internetin käyttäjien pyyntöjä.
Esimerkiksi verkkoalueeseen esimerkki.org kuuluva avoin sähköpostipalvelin välittää myös sellaisia sähköpostiviestejä eteenpäin, jotka tulevat verkkoalueen esimerkki.org ulkopuolelta ja joiden "kohdeosoite ei kuulu" verkkoalueeseen esimerkki.org.
Avoin välityspalvelin on myös vaikkapa WWW-proxy, joka vastaanottaa pyyntöjä mistä päin hyvänsä maailmaa ilman käyttäjätunnistusta. Useimpia tällaisia välityspalvelimia ei ole tarkoitettu avoimiksi, vaan ne on konfiguroitu virheellisesti.
Avoimia välityspalvelimia käytetään esimerkiksi roskapostin välittämiseen.
Mark Helprin
Mark Helprin (s. 28. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen romaanikirjailija ja journalisti, joka on palkittu lukuisilla palkinnoilla viime vuosikymmenten aikana. Helprin tunnetaan mielikuvituksellisista tarinoistaan, monikerroksisista rakenteista romaaneissaan ja rikkaasta sanankäytöstään.
Hänen tunnetuimpia menestysromaanejaan ovat "A Winter's Tale" (Eva Siikarlan suomennos "Talvinen Tarina", Tammi), "Memoirs from Antproof Case", "A Soldier of the Great War", novelleja: "Ellis Island and Other Stories", "A Dove of the East and Other Stories" sekä lastenkirjatrilogia: "Swan Lake", "A City in Winter" ja "The Veil of Snows".
Helprin valmistui Harvard Collegesta ja jatkoi opintojaan Oxfordin, Princetonin ja Columbian yliopistoissa. Hän on palvellut brittiläisillä kauppalaivoilla ja Israelin maa- ja ilmavoimissa.
Vuonna 2007 Helprin kirjoitti The New York Timesiin Vieraskynä-kirjoituksen, jossa hän vastusti tekijänoikeuksien laukeamista ajan myötä. Kirjoitus herätti laajaa keskustelua, siihen tuli 750 000 kommenttia viikon aikana.
Osman I
Osman I (1258 – 1324) (osmaniksi عُثمَان ʿUthmān) oli Osmanien valtakunnan virallinen perustaja. Hän syntyi vuonna 1258 vähäpätöiseen islaminuskoiseen turkkilaissukuun ja nousi isänsä Ertuğrulin kuoltua heimonsa päälliköksi ("bey") sekä Domaniçin ja Söğütin kylien hallitsijaksi, joista jälkimmäistä Osman piti alueensa pääkaupunkina. Valtakunnan kasvu alkoi turkkilaisen Eskenderumin heimon ja Eskişehirin (turkiksi "Vanha kaupunki") valloituksella 1301–1303, vaikka Osman olikin julistanut itsenäisyyden Seldžukien valtakunnasta ja perusti "Ottomaanien ruhtinaskunnan".
Bysanttilaisen linnoituksen, Yenişehir ("Uusi kaupunki"), kukistumisen jälkeen osmaniturkkilaiset olivat valmiita piirittämään suuria bysanttilaisia kaupunkeja Proussaa (nykyinen Bursa) ja Nikeaa (nykyinen Iznik). Osman kuoli vuonna 1324, kaksi vuotta ennen kuin Bursa kukistui. Kuolemansa jälkeen hänelle annettiin titteli ghāzī ("Uskonsoturi"). Kun uusi sulttaani astui valtaistuimelle, ihmiset sanoivat "Tulkoon hänestä yhtä mahtava kuin Osmanista". Osmanien valtakunta saikin nimensä Osmanin nimestä.
Paukkumaissi
Paukkumaissi on suomalainen lastenmusiikkiyhtye. Sen debyyttialbumi "Paukkumaissi" voitti Emma-palkinnon vuoden 2006 lastenlevynä, ja myös "Popkornitorni" oli Emma-ehdokkaana samassa kategoriassa kaksi vuotta myöhemmin.Paukkumaissi esiintyy myös "Ipanapan talvilaulut" -albumilla.
Julkinen moraali
Julkinen moraali on sellainen käyttäytymisnormisto, jonka noudattamista laki valvoo rangaistuksen uhalla. Julkinen moraali on oleellinen osa yhteisöllistä olemassaoloa. Valtion moraaliin kuuluvat sellaiset keskeiset moraalin opinkappaleet, joita kenenkään ei katsota voivan kohtuudella vastustaa. Siihen kuuluvat myös yhteisön implisiittisesti tai eksplisiittisesti omaksumat tai vahvistamat pyrkimykset ja ihanteet. Julkisen moraalin lainsäädännöllisen valvonnan kattavuus ja perusteet ovat aina kiistanalaisia kysymyksiä. "Yksityistä moraalia" laki ei valvo.
Atomimassa
Atomimassasta puhutaan, kun käsitellään yksittäisten atomien massoja. Atomimassan yksikkönä käytetään atomimassayksikköä, jonka tunnus on u tai amu. 1 u on määritelty olevan kahdestoistaosa hiili-isotoopin C massasta (1,992646547·10 kg) eli 1,660539040·10 kg. C atomimassa on siten 12,0 u.
Avogadron vakio N ja mooli on määritelty siten, että mooli ainetta, jonka atomimassa on 1 u, painaa 1 gramman. Siten 1 u on lukuarvoltaan sama kuin 1 g/mol.
Molekyyleille määritellään vastaavasti molekyylimassa.
Lähes aina puhuttaessa jonkin alkuaineen atomimassasta, käytetään todellisuudessa suhteellista atomipainoa (tunnus A). Suhteellinen atomipaino on alkuaineen luonnossa esiintyvän isotooppiseoksen erimassaisten atomien atomipainojen pitoisuuksilla painotettu keskiarvo. Suhteellinen atomipaino ei varsinaisesti ole luonnonvakio, vaan riippuu materiaalin fysikaalisesta tai kemiallisesta historiasta.
Suhteellisen atomipainon taulukoituja arvoja on julkaistu tieteellisessä kirjallisuudessa aina F. W. Clarken vuonna 1882 tekemistä mittauksista saakka. Nykyään IUPAC julkaisee nämä joka toinen vuosi. Eräiden alkuaineiden atomipainoille on myös määritetty epätarkkuutta ilmaisevat virherajat. Ensimmäisenä virherajan sai rikki vuonna 1951 ja vuoteen 2007 mennessä niitä oli annettu 18 alkuaineelle. Vuoden 2009 julkaisusta alkaen joidenkin alkuaineiden atomipainolle on käytetty yksittäisen lukuarvon sijasta vaihteluväliä [a; b], jos alkuaineen E luonnossa esiintyvien isotooppien seoksen atomipainolle pätee a ≤ A(E) ≤ b.
Alkuaineet, joiden virallinen atomipaino on vaihteluväli, on lueteltu seuraavassa taulukossa. IUPAC on myös määritellyt näille ns. konventionaalisen atomipainon, jota voidaan käyttää esimerkiksi kaupallisiin tarkoituksiin tai tuntemattomalle näytteelle, silloin kun tarkkuudella ei ole merkitystä.
Esimerkiksi se että argonin atomipaino on [39,792; 39,963], tarkoittaa että minkä tahansa maapallolta löytyvän argonnäytteen mitatun atomipainon tulisi osua tälle välille. Jos atomipaino ei ole vaihteluväli, epätarkkuus voidaan ilmoittaa viimeistä desimaalia käyttäen. Esimerkiksi iridiumin suhteellinen atomipaino 192,217(2) tarkoittaa sitä että minkä tahansa luonnosta löytyvän näytteen atomipaino osuisi välille 192,215–192,219.
Keinotekoisesti valmistetuille radioaktiivisille alkuaineille ei ole määritelty standardia atomipainoa, koska niitä ei löydy (ainakaan hyvin vähäistä suurempia määriä) luonnosta. Näille ilmoitetaan taulukoissa usein atomipainon sijasta pysyvimmän isotoopin massaluku, tyypillisesti sulkumerkkien tai hakasulkujen sisällä. Esimerkiksi plutoniumin pitkäikäisin isotooppi on Pu, joten atomipainoksi merkitään (244) tai [244]. Raskaimmat alkuaineet joille on annettu standardi atomipaino ovat torium, protaktinium ja uraani.
Ville Itälä
Ville Heimo Antero Itälä (s. 10. toukokuuta 1959 Luumäki) on suomalainen poliitikko, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 2001–2004. Sen jälkeen hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2004 vaaleissa. Hän luopui parlamenttipaikastaan tultuaan valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäseneksi vuonna 2012. Elokuun alusta 2018 Itälä siirtyy Euroopan petostentorjuntaviraston Olafin pääjohtajaksi.
Itälä valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1989 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1991. Hän työskenteli muun muassa vuosina 1984–1986 useita jaksoja Pöytyän piirin vastaavana nimismiehenä sekä vuosina 1985–1988 Naantalin vastaavana poliisimestarina ja kaupunginviskaalina. Asianajotoimistossa Itälä aloitti työt vuonna 1988 ja suoritettuaan asianajajatutkinnon 1995 hän alkoi toimia omassa yrityksessään "Sumentola, Suominen & Itälä Oy:ssä".
Itälän vanhemmat olivat metsänhoitaja Matti Juhani Itälä ja kotirouva Ulla Unelma Sipilä. Liberaalipoliitikko Jaakko Itälä on Ville Itälän setä.
Itälä meni naimisiin erikoissairaanhoitajana työskennelleen Sari Pihalan kanssa maaliskuussa 2002. Parilla on kaksi yhteistä lasta, minkä lisäksi Itälällä on edellisestä avioliitostaan yksi poika.
Itälä toimi Turun kaupunginvaltuutettuna 1985–1996 sekä kaupunginhallituksen jäsenenä 1992 ja edelleen kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 1993–1995.
Kansanedustajana Itälä oli vuosina 1995–2004. Hän toimi perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1996–2000 sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana 2003–2004. Itälä oli sisäasiainministerinä vuosina 2000–2003 ja pääministerin sijainen 2001–2003 Lipposen toisessa hallituksessa. Itälä valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2004 vaaleissa. Hän toimi EPP–ED-ryhmän varapuheenjohtajana vuosina 2004–2007. Hän oli budjettivaliokunnan ja Japanin suhteista vastaavan valtuuskunnan jäsen sekä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan ja EU:n ja Venäjän parlamentaarisen yhteistyövaliokunnan valtuuskunnan varajäsen.
Itälä oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen 1985–1990 ja varapuheenjohtaja 1999–2001. Hänet valittiin puheenjohtajaksi vuonna 2001, ja hän erosi kokoomuksen johdosta 2004. Itälän seuraajaksi valittiin kokoomuksen silloinen varapuheenjohtaja Jyrki Katainen Seinäjoen puoluekokouksessa 5. kesäkuuta 2004. Itälän eroa edelsi mahdollisesti uskottavuusongelmat jotka tv-sarja Itse valtiaat hänelle aiheutti. Sarjassa Itälä esitettiin lapsellisena, täysistunnoissa nukkuvana, Turun murretta vääntävänä typeryksenä. Itälä on arvellut sarjan vahingoittaneen hänen julkisuuskuvaansa ja olleen osasyy siihen, että hän joutui eroamaan kokoomuksen puheenjohtajan paikalta.
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Itälä sai 66 033 ääntä. Hän jatkoi Euroopan parlamentin jäsenenä maaliskuuhun 2012, jolloin hän aloitti Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäsenenä. Itälän paikalle europarlamenttiin nousi Petri Sarvamaa.
Melaniemi
Melaniemi () on osittain 1980-luvulla rakennettu omakotialue Vaasassa. Vaasan kaupunki osti metsät Strömberg Oy:ltä ja myi ne omakotitonteiksi. Alueella on edelleen paljon luonnonvaraista metsää ja hyvät ulkoilumahdollisuudet. Matkaa Vaasan keskustaan on noin viisi kilometriä.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Melaniemi kuuluu Huutoniemen suuralueeseen. Vuonna 2013 Melaniemen alueella oli 1886 asukasta.
Melaniemen itäpuolella sijaitsee kaupunginosa nimeltä Itä-Melaniemi. Käytännössä vakiintuneessa puhekielessä Melaniemellä tarkoitetaan yleensä näitä kumpaakin kaupunginosaa, eikä moni kuntalainen edes tiedä että osa "melaniemestä" onkin eri kaupunginosaa.
Valtiosääntöoikeus
Valtiosääntöoikeus on oikeudenala, joka tutkii valtiosääntöä eli niiden keskeisten oikeussääntöjen kokonaisuutta, jotka sääntelevät perusoikeuksia, ylimpien valtioelinten toimintaa ja niiden valitsemista sekä valtion aluetta ja kansalaisuutta. Nykyisin valtiosääntöoikeus tutkii myös Euroopan integraation ja kansainvälisen yhteistyön vaikutuksia valtiosääntöön. Valtiosääntöoikeus on osa julkisoikeutta.
E.W. Böckenförden mukaan valtiosääntöoikeuden erottaa muista oikeudenaloista neljä keskeistä erityispiirrettä:
Messierin luettelo
Messierin luettelo on 110 syvän taivaan kohdetta käsittävä luettelo, jonka laati ranskalainen tähtitieteilijä Charles Messier 1700-luvulla. Luettelo julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1774. Se sisältää lähinnä näennäisen sumumaisia kohteita, kuten avoimia ja pallomaisia tähtijoukkoja, galakseja ja kaasusumuja. Se on yhä tähtitieteen harrastajien suosiossa. "Messiermaratonilla" tarkoitetaan kaikkien 110 kohteen havaitsemista yhdessä yössä.
Messierin varsinainen tehtävä oli etsiä komeettoja, mutta hän turhautui löytäessään sumumaisia kohteita, jotka muistuttivat komeettoja, mutta eivät niitä kuitenkaan olleet. Näistä kohteista hän muodosti luettelon, joka tunnetaan nykyisellä nimellään. Luettelon ensimmäinen versio sisälsi vain kohteet M1–M45. Valmis luettelo julkaistiin 1781. Vuonna 1967 luetteloon lisättiin vielä M110. Useat kohteista tunnetaan yhä Messierin numeron mukaan, mikäli niille ei ole syntynyt erityistä omaa nimeä.
Messierin luetteloon pujahti myös muutamia virheitä. Ursan kirja "Messierin luettelo" tuntee viisi virhettä, kuten M40, M73 ja M102.
Nimen oikeaoppinen kirjoitusasu on "Messier'n luettelo" (lausutaan [messieen]), mutta tässäkin artikkelissa käytetty nimi on hyvin vakiintunut suomenkieliseen kirjallisuuteen. Usein Messier lyhennetään pelkäksi M-kirjaimeksi kohteen nimessä. Messierin luettelosta puuttuu useita kohtalaisen kirkkaita avaruuden kohteita, näitä on koottu esim. Caldwellin luetteloon. Näistä monet ovat eteläisen tähtitaivaan kohteita, eivätkä ne siis näy Suomessa.
Osassa kohteista luokitus voi olla häilyvä.
Avoimet tähtijoukot
Pallomaiset tähtijoukot
Kaasusumut
Kaasusumun ja avoimen tähtijoukon yhdistelmät
Planetaariset sumut
Supernovajäänteet
Elliptiset galaksit
Kierteisgalaksit
Epäsäännölliset galaksit
Kaksoistähdet
Asterismit
Maija Perho
Maija Riitta Perho (e. "Perho-Santala", s. 29. toukokuuta 1948 Ypäjä) on suomalainen poliitikko, joka on toiminut kokoomuksen kansanedustajana 1991–2007 sekä sosiaali- ja terveysministerinä 1999–2003. Hän oli ehdokkaana myös vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Perho toimi kokoomuksen puoluesihteerinä 1995–1999.
Perho kirjoitti ylioppilaaksi 1967 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi 1974. Valmistuttuaan hän työskenteli Turun kaupungin terveyskeskuksessa 1975–1979 ja Turun kaupunginkanslian suunnitteluosastolla 1979–1985 suunnittelusihteerin tehtävissä. Perho toimi Turun kaupungin sosiaalikeskuksessa sosiaalitoimenjohtajana vuosina 1985–2000.
Maija Perhon isä, agronomi Heikki Perho oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1975−1991.
T-55
T-54- ja T-55-panssarivaunut suunniteltiin Neuvostoliitossa korvaamaan toisen maailmansodan aikainen T-34-panssarivaunu. T-54 ja T-55 -mallit ovat lähes samanlaiset, T-54:stä puuttuu T-55:ssä oleva infrapuna-pimeä-tähtäys/näköjärjestelmä sekä ajajan käyttämä 7,62 mm:n konekivääri ja pääaseen savunpoistin.
Ensimmäiset T-54-mallit korvasivat harvinaisemman T-44:n tuotannossa jo vuonna 1947. Alkuaikoina T-54 oli paremmin panssaroitu ja aseistettu kuin läntiset sodanjälkeiset vastineensa Centurion ja M46 Patton. T-55 suunniteltiin 1958 ja siinä oli uusi, vahvempi tornin panssarointi ja infrapunatähtäysjärjestelmä, joka mahdollisti pimeätoiminnan. T-55 -mallien valmistus jatkui Neuvostoliitossa vuoteen 1981. Mallia valmistettiin myös Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja Kiinassa nimellä tyyppi 1959, josta kehitettiin edelleen tyyppi 1969, jota valmistetaan edelleen. Kiinalaisvalmisteisia panssareita myytiin tuhansittain Iraniin ja Irakiin 1980-luvulla. T-55:stä kehitettiin edelleen T-62. T-55AGM on modernisoitu versio vanhoista T-54, T-55, T-59 ja T-62 tankeista. AGM on paranneltu monilta osin: siinä on tehokkaampi moottori, suurempi huippunopeus ja se on varustettu reaktiivipanssarilla. T-55AGM voidaan varustaa 120 mm tai 125 panssarivaunukanuunalla.
Suomen puolustusvoimilla oli pitkään käytössä T-55-vaunut, jotka modernisoitiin 1990-luvun alussa (uusi tyyppimerkintä T-55M). Modernisoinnin tärkein osa on ajanmukainen ammunnanhallintajärjestelmä, jossa vanhan infrapuna-pimeänäköjärjestelmän tilalle asennettiin valonvahvistimeen perustuva yötoimintajärjestelmä sekä tarkka ballistiikkalaskin. Muita parannuksia ovat muun muassa kuminiveltelat, telapyörästön suojalevyt, pääaseen putken lämpösuojus, valoraketinheitin sekä kalustolaatikot tornin takaosassa.
Kaikki armeijan T-54/T-55 -vaunut on jo poistettu käytöstä. T-55M -panssarivaunut jäävät tulevaisuudessa pois myös sodan ajan taistelukalustosta. Niiden käyttöikää pidentää 90-luvulla tehty modernisointi, joka tekee vaunusta melko tehokkaan jalkaväen tukivaunun.
T-54:t ja T-55:t saatetaan myydä Vietnamille. Vaunujen purkaminen Suomessa olisi erittäin kallista, koska niissä on asbestia, mikä vaatii asbestityöluvan.
Parolan Panssarimuseon kokoelmiin kuuluu mm. T-54, Suomessa modernisoitu T-55M-vaunu ja ajonäytöksissä käytettävä puolalaisvalmisteinen T-55A.
Koulutuskäytössä T-55-pioneeripanssarivaunut säilynevät vielä pitkään. Viimeinen T-55M:lle koulutettu panssarivaunukomppania kotiutui vuoden 2002 alussa Panssarivaunupataljoonan 1. Panssarivaunukomppaniasta. Viimeiset 2 asentaja//miehistöryhmää kotiutuivat heinäkuussa 2003 Vekaranjärveltä.
Lisäksi Puolustusvoimien käyttämä Ilmatorjuntapanssarivaunu 90 Marksman oli alun perin rakennettu tarkoitusta varten Puolasta hankituille T-55-alustoille. Marksman-järjestelmä on kuitenkin siirretty Leopard 2 -alustalle kokonaisuudessaan vuoden 2015 aikana.
T-55M -raivausvaunuja on käytössä vielä mekanisoitujen joukkojen osana 2016, ainakin harjoituksissa. Vaunuihin on mahdollista kiinnittää miinajyrä panssarimiinojen raivaamista varten.
Kaarina Dromberg
Ritva Kaarina Dromberg (o.s. Hakula, s. 22. toukokuuta 1942 Elimäki) on kokoomuksen entinen kansanedustaja. Hän oli eduskunnassa vuosina 1983–2007 ja toimi kulttuuriministerinä 2002–2003. Hän oli mukana luomassa eduskunnan naisverkostoa.
Dromberg kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan tyttölyseosta vuonna 1963 ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi Kouvolan kauppaoppilaitoksesta vuonna 1965. Valmistuttuaan hän työskenteli kirjeenvaihtajan tehtävissä Fordilla 1965–1978 ja markkinointisihteerinä 1979–1983. Naimisiin hän meni vuonna 1964 pankinjohtaja Jarl Ingmar Drombergin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Dromberg toimi Lipposen toisen hallituksen kulttuuriministerinä 2002–2003. Vantaan kaupunginvaltuustossa Dromberg istui vuosina 1981–2004, joista valtuuston puheenjohtajana vuosina 1995–2002.
Dromberg toimii muun muassa Suomen oopperaliiton, Kaupallisen Opetuksen Edistämisliiton sekä Maanpuolustusnaisten Liitto ry:n puheenjohtajana.
Dromberg ei asettunut enää ehdolle vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Hänelle myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi vuonna 2007.
Hallinto-oikeus
Hallinto-oikeus () tarkoittaa sekä oikeudenalaa että oikeustieteen tutkimusaluetta. Oikeudenalana hallinto-oikeus kuuluu oikeusjärjestyksen julkisoikeudelliseen osaan. Hallinto-oikeustiede puolestaan tutkii ja jäsentää kansallisia ja eurooppalaisia oikeusnormeja, oikeusperiaatteita ja oikeussuhteita.
Hallinto-oikeuden keskeisenä sisältönä ovat oikeusnormit, jotka sääntelevät julkishallintoa: sen tehtäviä, toimintaa, rakennetta ja asemaa. Julkisoikeudellisia oikeusnormeja luonnehtivat lakisidonnaisuus ja yksipuolisuus, oikeussuhteiden osapuolet ovat eriarvoisia, ja valta-asetelma on valtiokeskeinen.
Hallinto-oikeus voidaan jakaa osiin seuraavasti. Yleishallinto-oikeus käsittää säännökset, jotka koskevat hallintotoiminnan eri muotoja sekä julkisia viranomaisia. Esimerkiksi Suomessa keskeisimmät säännökset sisältyvät muun muassa perustuslakiin ja hallintolakiin. Lisäksi voidaan erottaa kunnallisoikeus ja virkamiesoikeus, joiden normistot ovat kohtalaisen eriytyneitä. Eurooppalainen hallinto-oikeus käsittää Euroopan unionista ja Euroopan neuvostosta juontuvan lainsäädännön ja oikeudenkäytön. Kansainvälinen hallinto-oikeus käsittää hallintoelinten kansainväliset yhteydet.
Suomessa hallinto-oikeus jakautuu muun muassa kunnallisoikeuteen ja valtion hallinto-oikeuteen. Valtion hallinnosta hallinto-oikeuteen kuuluvat valtioneuvoston (VN) yleisistunnon alapuolella olevat valtion hallinnon päätöksentekoelimet. Valtioneuvostoa ja sen tasoisia toimielimiä tutkii valtiosääntöoikeus, jonka tutkimuskohde on myös eduskunta. Hallinto-oikeus selvittää viranomaistoiminnan oikeudellisia perusteita ja eri viranomaisten toimivaltaa. Niin ikään se tutkii hallintomenettelyä, hallintolainkäyttöä ja hallinnon oikeusturvakeinoja.
Oikeuslaitoksen osana hallinto-oikeus tarkoittaa hallintotuomioistuinta, josta haetaan muutosta hallintoviranomaisten ratkaisuihin. Hallinto-oikeus käsittelee hallintoriita-asioita ja muita hallintolainkäyttöasioista. Hallintoriita koskee julkisoikeudellista maksuvelvollisuutta, kuten veroa, tai muuta julkisoikeudellisesta oikeussuhteesta kuuluvaa maksuvelvollisuutta. Riidassa on siis toisena asianosaisena useimmiten valtio tai kunta.
Suomessa on kuusi alueellista hallinto-oikeutta (lyh. HaO), jotka sijaitsevat Helsingissä, Hämeenlinnassa, Kuopiossa (Itä-Suomen HaO), Oulussa (Pohjois-Suomen HaO), Turussa sekä Vaasassa. Lisäksi Ahvenanmaalla on oma hallinto-oikeutensa. Hallinto-oikeuden ratkaisuihin voi pääsääntöisesti hakea muutosta korkeimmalta hallinto-oikeudelta, jos se myöntää valitusluvan. Eräissä asiaryhmissä valituslupaa ei kuitenkaan tarvita.
Eräissä tapauksissa muutosta voidaan hakea ylimääräisin muutoksenhakukeinoin, joita ovat mm. kantelu ja purku.
Ennen vuotta 1999 hallinto-oikeuksia edelsivät lääninoikeudet.
Liidin
Liidin on ilmassa liikkumiseen tarkoitettu enintään kaksipaikkainen moottoroimaton tai moottoroitu ilmaa raskaampi laite, jonka tyhjämassa on korkeintaan 70 kg, ja jonka lentoonlähtö ja laskeutuminen tapahtuvat jaloin.
Suomessa käytettävät liitimet ovat varjoliidin ja riippuliidin.
Moottoroitu varjoliidin on kevein itsenäinen lentolaite.
Vaihdannaisuus
Kommutatiivisuus eli vaihdannaisuus on algebrallinen käsite. Se tarkoittaa sitä, että tietyn operaation lopputulos on sama, olivatpa operandit kummassa järjestyksessä tahansa.
Kommutatiivisuus voidaan määritellä seuraavasti: Olkoon formula_1 joukko ja formula_2 ja formula_3 sen alkioita. Operaatio formula_4 on kommutatiivinen, jos kaikilla formula_2 ja formula_3 toteutuu formula_7.
Luonnollisten lukujen yhteen- ja kertolasku ovat kommutatiivisia operaatioita, sillä a + b = b + a ja c * d = d * c kaikilla luonnollisilla luvuilla a, b, c ja d.
Määritellään vektorien pistetulo:
Olkoot formula_8 ja formula_9 reaalisia tai kompleksisia vektoreita. Vektorien x ja y pistetulo määritellään seuraavasti:
Pistetulon määritelmästä ja kertolaskun kommutatiivisuudesta seuraa että pistetulo on kommutatiivinen:
Vähennyslasku ja jakolasku eivät ole kommutatiivisia operaatioita, sillä 4−3 ≠ 3−4, ja 8:2 ≠ 2:8.
Luettelo kansanedustajista
Luettelo kansanedustajista vuodesta 1907 alkaen. Luettelo on järjestetty eduskuntaryhmittäin. Sama henkilö on voinut olla useammassa ryhmässä, jolloin hänet on merkitty kaikkien edustamiensa ryhmien kohdalle. Nimien perässä suluissa olevat luvut ilmaisevat vuosia, joina kansanedustaja on toiminut otsikon mukaisessa ryhmässä. Mikäli edustaja on vaihtanut ryhmää vaalikauden aikana tai heti vaalikautta seuraavissa vaaleissa, tämä on ilmaistu nuolella (→). Merkinnöillä "aik." ja "myöh." tarkoitetaan tilannetta, jossa edustaja on päässyt eri puolueesta eduskuntaan yksien vaalien yli aiemmin tai myöhemmin. Näiden merkintöjen osalta luettelo on vajaa ja joitakin näitä on vielä merkitty kolmella pisteellä (...).
Puolue: Ekologinen puolue Vihreät / Kirjava "puolue" – Elonkehän puolesta
Edustajat on jaoteltu sen mukaan, millä vuosikymmenellä he ovat nousseet ensimmäistä kertaa eduskuntaan (edustajauransa toisessa puolueessa aloittaneet on sijoitettu sen mukaan, minä vuonna he aloittivat toisen puolueen edustajana).
1900- tai 1910-luvulla eduskuntaan nousseet
1920-luvulla eduskuntaan nousseet
1930- tai 1940-luvulla eduskuntaan nousseet
1950- tai 1960-luvulla eduskuntaan nousseet
1970- tai 1980-luvulla eduskuntaan nousseet
1990- tai 2000-luvulla eduskuntaan nousseet
2010-luvulla eduskuntaan nousseet
Edustajat on jaoteltu sen mukaan, minä vuonna he aloittivat kansanedustajana.
1900- tai 1910-luvulla eduskuntaan nousseet
1920- tai 1930-luvulla eduskuntaan nousseet
1940- tai 1950-luvulla eduskuntaan nousseet
1960- tai 1970-luvulla eduskuntaan nousseet
1980- tai 1990-luvulla eduskuntaan nousseet
2000- tai 2010-luvulla eduskuntaan nousseet 1900-vuosikymmenellä ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1910- tai 1920-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:1930- tai 1940-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1950- tai 1960-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1970- tai 1980-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1990- tai 2000-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
2010-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
Nordkapp
Nordkapp (, saameksi "Davvinjárga") on Magerøyan saarella sijaitseva kunta Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Magerøyan saarelta on tieyhteys mantereelle 6 870 metriä pitkän tunnelin kautta.
Kunnan kuuluisin paikka, jonka mukaan se on myös nimetty, on Nordkapp. Se on Huippuvuoria (Svalbardia) lukuun ottamatta Norjan pohjoisin paikka ja samalla myös pohjoisin Manner-Euroopasta käsin maanteitse saavutettava paikka (71°10'21"N ja 25°47'40"E) Pohjoisen jäämeren rannalla. Kunnan keskustaajama Honningsvåg on yksi maailman pohjoisimmista kaupungeista.
Noin 200 000 turistia vierailee vuosittain Nordkappissa. Hieman vielä Nordkappia pohjoisempana sijaitsee Knivskjellodden, 71°11′08″ N, mutta se ei ole yhtä suosittu vaatimattomamman näköalan ja maantien puutteen vuoksi.
Nordkapp tuli kuuluisaksi, kun englantilainen tutkimusmatkailija Richard Chancellor kiersi sen vuonna 1553 etsiessään koillisväylää.
Nordkappin kunta rajoittuu pohjoisessa Jäämereen, ja se sijaitsee Jäämeren saarilla sekä Porsanginvuonon suulla. Idässä Nordkappin kunta rajoittuu Lebesbyn kuntaan, etelässä Porsangin kuntaan ja lounaassa Moseijan kuntaan.
Hollola on Nordkappin suomalainen ystävyyskunta.
Kelviika (Kjelvik), Makaravjo (Magerøya), Makreija (Magerøya), Oppana (Opnan), Riisvuono (Risfjorden), Porsanginvuono (Porsangen)
Velvoiteoikeus
Velvoiteoikeus on oikeustieteen ala, joka tarkastelee yksityisten toimijoiden välisiä velka- ja muita velvoitesuhteita. Velvoiteoikeus kuuluu eri oikeudenalojen systematiikassa siviili- eli yksityisoikeuteen ja sen sisällä varallisuusoikeuteen.
Velvoite merkitsee, että velkojalla on oikeus vaatia velalliselta suorituksen tekemistä. Suoritus voi olla esimerkiksi rahasumman maksaminen, esineen luovuttaminen toisen omistukseen tai palvelun toteuttaminen.
Velvoiteoikeuden tutkimuskohteita ovat erityisesti:Velvoiteoikeus voidaan jakaa seuraavasti:
Anekdootti
Anekdootti on lyhyt ja mahdollisesti todentamaton, usein viihteellinen tai humoristinen, tarina henkilöstä tai tapahtumasta. Anekdootti on yleensä liioiteltu, pelkistetty tai karrikoitu. Sen ensisijainen tarkoitus ei kuitenkaan ole naurattaa vaan kertoa henkilöstä, tapahtumasta tai asiasta jokin olennainen seikka, yleispätevä ja jopa universaali totuus.
Anekdootin alalajeja ovat esimerkiksi niin sanotut kaupunkitarinat, tornihuhut, kaskut tai vaikkapa vitsit.
Ranvika
Ranvika on Pohjois-Norjan Etelä-Varangin kunnan suurin lintuvuori. Vuori sijaitsee lähellä Pykeijan kylää, josta sinne on puolentoista tunnin kävelyrupeama. Lintuvuorella pesii vuosittain jopa 10 000 lokinsukuista pikkukajavaparia. Ranvika on tunnettu lintuharrastajien matkailukohde.
FreeDOS
FreeDOS on ilmainen DOS-käyttöjärjestelmä (Disk Operating System), joka on kirjoitettu korvaamaan MS-DOS-käyttöjärjestelmä Microsoftin lakattua tukemasta sitä 6.22-version jälkeen, vuonna 1994. FreeDOSin käyttö perustuu komentoriviin ja tavallisten DOS-komentojen käyttöön. Komentotulkki on tosin OpenCOM, command.comin avoin versio. FreeDOSin etuja ovat sen keveys sekä monipuolisuus. FreeDOS tukee FAT32-tiedostojärjestelmää ja siten pitkiä tiedostonimiä, ja sen voi ladata esimerkiksi cd-levyltä. Freedosin mukana tulee myös avoin GEMiin pohjautuva graafinen käyttöliittymä, OpenGEM. Osa Freedosin versioista on suoraan cd-levyltä käynnistettäviä.
FreeDOSin versio 1.0 julkaistiin 3.9.2006. Versio 1.2 julkaistiin 25.12.2016.
Strippi
Strippi on lyhyt sarjakuva, jonka pituus on yleensä 2–4 ruutua. Niitä julkaistaan eniten sanomalehdissä ja Internetissä. Sunnuntaistrippi on kaksi- tai kolmirivinen. Monet aikakauslehdetkin julkaisevat tällaisia puolen sivun sarjoja. Suosittuja strippejä kootaan myös sarjakuvakirjoiksi.
Perinteinen strippisarja tehdään nopeasti silmäiltäväksi sanomalehden kevennykseksi. Strippi voi olla yksittäiseen tapahtumaan tai oivallukseen perustuva vitsi tai osa jatkokertomusta. Kun strippejä julkaistaan arkipäivisin, yhden jatkokertomuksen ilmestyminen voi kestää kuukausia.
Suurin osa stripeistä on huumorisarjoja, jotka kuvaavat koomisia arkipäivän tapahtumia (esim. Lassi ja Leevi, Jere, B. Virtanen). Sanomalehtistrippeinä julkaistaan myös poliisi- ja jännityssarjoja (esim. Mustanaamio, Rip Kirby), mutta niiden suosio strippimuodossa on ollut jo pitkään laskussa.
Kauppaoikeus
Kauppaoikeus on siviilioikeuden ala, jonka keskeisimpiä alueita ovat yhteisöoikeus, kuluttajaoikeus, kansainvälistä kaupankäyntiä koskevat säännöt (UNIDROIT, CISG) sekä markkinaoikeus. Nykyisin kauppaoikeuteen luetaan vakiintuneesti myös aineettomia oikeuksia käsittelevä immateriaalioikeus, joka aikaisemmin on yleensä mielletty varallisuusoikeuden osaksi. Kauppaoikeuden tehtävänä on myös tutkia yritys- ja elinkeinotoimintaa koskevia lainkäyttö- ja täytäntöönpanonormeja.
Kaiken kaikkiaan kauppaoikeus muodostaa oikeudenalana melko heterogeenisen kokonaisuuden, jonka eri osa-alueiden keskinäiset yhteydet eivät aina ole ilmeiset.
Kauppaoikeuden oikeudenaloista yhteisöoikeus tutkii yritys- ja elinkeinotoiminnan oikeussäännösten sisältöä ja systematiosi niitä. Keskeisimmät ovat säännökset yritys- ja elinkeinomuodoista kuten avoin yhtiö (ay), kommandiittiyhtiö (ky), osakeyhtiö (oy/oyj) ja osuuskunta. Yhteisöoikeuden kannalta mielenkiintoisimpia uudistuksia on valmisteilla oleva osakeyhtiölain uudistus, jonka myötä nykyistä osakeyhtiölakia pyritään selkeyttämään. Yhteisöoikeuden piiriin kuuluvat myös esimerkiksi kirjanpito- ja tilintarkastuslain säännökset.
Nykyään myös useimmat kuluttajansuojalakia koskevat säännökset kuuluvat kauppaoikeuden alaan. Valitusti systematisointiperusteesta riippuen ainakin niin sanotusta kollektiivista kuluttajaoikeutta käsittelevät kysymykset kuuluvat kauppaoikeuden piiriin. Sen sijaan kuluttajakauppaa käsittelevät oikeussäännöt (erityisesti kuluttajansuojalain 5 luku) on saatettu lukea vaihtoehtoisesti velvoiteoikeuteen.
Kuluttajaoikeuden tarkoituksena on tarkastella kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisiä suhteita, jolloin lähtökohtana on suojata heikommaksi osapuoleksi katsottavan kuluttajan etuja ja asemaa. Kuluttajansuojalaki on pakottavaa oikeutta, eli elinkeinonharjoittaja ei voi sopimusehdoilla tms. vapauttaa itseään lain säännöksistä. Esimerkiksi takuuajan rajoittaminen ei näin ollen ole mahdollista, vaan kuluttajalla on oikeus vedota tavaran virheeseen "kohtuullisen ajan" kuluessa ostohetkestä lukien. Tämä oikeus kuluttajalla on riippumatta siitä, minkäpituisen takuun myyjä olisi tuotteelle antanut. Kuluttaja voi myös virheen sattuessa vedota mm. kuluttajariitalautakuntaan, jonka käsittely on maksuton ja jossa kuluttaja voi helposti edustaa itse itseään.
Markkinaoikeus tutkii terveitä ja toimivia markkinoita häiritseviä ilmiöitä, joista merkittävimpinä ovat kilpailua rajoittavat toimenpiteet sekä määräävän markkina-aseman väärinkäyttö. EU-oikeuden harmonisointi on vaikuttanut myös Suomessa kansallisen kilpailunrajoituslainsäädännön uudistamiseen, joka astui voimaan uusien jäsenmaiden liityttyä jäseniksi 1.5.2004. Uusien säännösten mukaan muun muassa kilpailuviraston tulee soveltaa mahdollisuuksien mukaan Rooman sopimuksen 81 ja 82 artikloissa säädeltyjä Euroopan kilpailusäännöksiä. Markkinaoikeuteen kuuluu myös tavaroiden vapaan liikkuvuuden turvaaminen EU-maiden välillä.
Suomen Partiolaiset
Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry (lyhenne SP-FS tai SP) on partioliikkeen keskusjärjestö Suomessa ja Suomen suurin nuorisojärjestö. Sen jäsenenä on 10 partiopiiriä ja valtakunnallista ruotsinkielistä toimintaa järjestävä Finland Svenska Scouter. Varsinainen viikoittainen partiotoimintaa tapahtuu lippukunnissa, joita on Suomessa yhteensä noin 750. Suomen Partiolaisten jäsenenä oli vuonna 2017 yli 59 700 partiolaista.
Suomen Partiolaiset on puoluepoliittisesti sitoutumaton järjestö, ja se on molempien partioliikkeen maailmanjärjestöjen, Partioliikkeen Maailmanjärjestön (WOSM) ja Partiotyttöjen Maailmanliiton (WAGGGS) jäsen. Se kuuluu myös Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssiin.
Suomen Partiolaiset perustettiin, kun erillään olleet keskusjärjestöt, Suomen Partiopoikajärjestö (SPJ) ja Suomen Partiotyttöjärjestö (SPTJ) yhdistyivät uudeksi keskusjärjestöksi vuonna 1972.
Suomen Partiolaisten ylin päättävä elin on joka toinen vuosi kokoontuva jäsenkokous, johon osallistuu edustajia partiopiireistä suhteessa niiden jäsenmääriin. Jäsenkokousten välillä päätösvaltaa pitää partioneuvosto, jonka jäseninä ovat jäsenkokouksen valitsemat partioneuvokset.
Suomen Partiolaisten hallituksen jäseniä ovat puheenjohtajan ja kahden varapuheenjohtajan lisäksi valiokunnista vastaavat hallituksen jäsenet (alue-, kansainvälisten yhteyksien, koulutus-, ohjelma-, talous- ja viestintävaliokunta). Lisäksi valiokuntien alaisuudessa toimii vielä ryhmiä.Suomen Partiolaisten jäsenenä on tällä hetkellä 10 partiopiiriä ja valtakunnallisesta ruotsinkielisestä toiminnasta vastaava Finland Svenska Scouter. Partiopiirit ovat:Suomen Partiolaiset linjaa peruskirjassaan Suomen partioliikkeen päämäärää, arvopohjaa ja menetelmiä. Peruskirjan mukaan partio on toimintaa, jossa nuorilla on mahdollisuus kunkin yksilöllisten ominaisuuksiensa rajoissa kasvaa persoonallisuudeltaan tasapainoisiksi, terveiksi, vastuuntuntoisiksi ja itsenäisesti ajatteleviksi yhteiskunnan jäseniksi. Peruskirjan mukaan partioaatteen arvopohjan lähtökohtana on ”ihmiskuva, jossa ihmisellä on velvollisuuksia suhteessa Jumalaan, omaan itseensä, muihin ihmisiin, yhteiskuntaan ja ympäristöön”, ja suhde Jumalaan ”merkitsee myönteistä asennetta uskontoon, hengellisyyden etsimistä ja elämistä oman hengellisen vakaumuksen ja yhteisön mukaisesti”.
Suomen Partiolaiset järjestävät kuuden vuoden välein suurleirejä eli Finnjamboreita, joista viimeisin oli Roihu 2016 Hämeenlinnan Evolla 20.–28. heinäkuuta 2016.
Partiolaiset harjoittavat myös radioamatööritoimintaa. Suomen Partiolaiset osallistuvat Partioliikkeen Maailmanjärjestön vuosittain lokakuussa järjestettämään Jamboree on the Air -tapahtumaan, jossa partiolaiset ovat yhteydessä muihin partiolaisiin radioamatöörien asemien kautta. Tapahtumaan osallistumista tukee Suomen Radioamatööriliitto.
Suomen Partiolaisilla on ansiomerkkijärjestelmä, jossa on ansiomerkkejä partiolaisille että partioliikkeen ulkopuolisille henkilöille. Myös partiopiireillä ja lippukunnilla voi olla omia ansiomerkkejä.
Esineoikeus
Esineoikeus on siviilioikeuden haara, jonka kohteena on irtaimia ja kiinteitä esineitä koskevien varallisuussuhteiden sääntely.
Esineoikeus kuuluu eri oikeudenalojen systematiikassa siviili- eli yksityisoikeuteen ja sen sisällä varallisuusoikeuteen.
Esineoikeus tutkii ja selventää omistusoikeutta ja sen siirtämistä sääntelevien oikeussääntöjen merkitystä talousjärjestelmässä sekä yhteiskunnallisten tekijöiden vaikutuksia näiden säännösten sisältöön, mukaan lukien sääntöjen historiallinen kehitys yhteiskunnallisten tehtäviensä ja vaikutustensa valossa sekä varallisuusoikeuksien vaihdannan (omistusoikeuden muutoksen) suojajärjestelmät varallisuussuhteisiin liittyvässä täytäntöönpanossa.
Esineoikeuden mielenkiinnon kohteena ovat myös mm. seuraavat seikat:
Taikaluotiteoria
Taikaluotiteoria eli lääkeruiskuteoria esittää, että joukkotiedotusvälineillä on suora, välitön ja voimakas vaikutus seuraajiinsa. Teorian mukaan viestit osuvat kohteeseensa kuin luoti tai uppoavat ihmiseen kuin lääkeruiskulla annosteltuna, aiheuttaen passiivisissa vastaanottajissaan juuri halutun reaktion. Teoria oli joukkotiedotusvälineiden alkuvaiheita 1940- ja 1950-luvuilla hallinnut käsitys. Sen nousuun vaikuttivat etenkin radion ja television nopea nousu, mainonnan ja propagandan yleistyminen, tutkimukset elokuvien vaikutuksesta lapsiin, sekä Natsi-Saksan median monopolisointi kansan kääntämiseksi puolueen taakse.
Nykyisin uskotaan jonkinlaiseen medialukutaitoon. Myös alitajuisten viestien olemassaolo tai vähintään tehokkuus on tieteellisesti kyseenalaista.
Frankfurtin yhteiskuntatieteilijöiden kriittinen koulukunta nousi taikaluotiteorian vallitsevasta ajattelutavasta yrittäen selvittää tiedon intressejä ja analysoiden tieteellisen tiedon puolueettomuutta. On kyseenalaista, kuinka suurta osaa kriittisestä teoriasta pidetään vielä pätevänä nykyisen viestintätutkimuksen valossa.