hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bernhard Henrik Crusell
Bernhard Henrik (Berndt) Crusell (15. lokakuuta 1775 Uusikaupunki – 28. heinäkuuta 1838 Tukholma) oli suomalainen säveltäjä, klarinetisti ja soittokuntien johtaja.
Crusellin suku on satakuntalaista, hänen isoisänsä oli kirjansitojamestari Henrik Kruselius, joka asettui Poriin. Crusellin isä Jakob oli isänsä tavoin kirjansitoja, joka muutti Uuteenkaupunkiin vuonna 1765 saatuaan kisällinpaperit. Ensimmäisen puolison Helena Ylanderin kuoltua lyhyen avioliiton jälkeen Jakob avioitui 1769 Margaretha Elisabet Messmanin kanssa. Heille syntyi neljä lasta, joista vain Bernhard Henrik eli aikuisikään asti. Crusell syntyi Uudessakaupungissa perheen asuessa Myllykadulla. Crusellin ollessa kahdeksanvuotias perhe muutti Nurmijärvelle.
Crusell oli soitto-oppilaana Viaporin soittokunnassa 1788–1791, kunnes muutti 16-vuotiaana Ruotsiin. Siellä hän opiskeli musiikkia, toimi Tukholman hovisoittokunnassa vuodesta 1793 ja oli molempien henkikaartirykmenttien soittokuntien johtaja 1818–1833. Crusell oli taitava soittaja ja kävi Saksassa opiskelemassa ja esiintymässä 1798, 1803 (matka ulottui myös Pariisiin) ja 1811.
Crusellin puoliso vuodesta 1799 oli Anna Sofia Klemming (k. 1855).
Crusell sävelsi pääasiassa kamarimusiikkia, lauluja ja klarinettikonserttoja. Hän sävelsi myös yhden oopperan, "Pienen orjattaren", joka sai ensiesityksensä Tukholmassa vuonna 1824. Lisäksi Crusell käänsi useita oopperoiden librettoja ruotsiksi, mukaan lukien "Figaron häät", "Sevillan parturi", Louis Spohrin "Zemir ja Azur", "Fidelio" ja "Fra Diavolo", Jacques Fromental Halévyn "Salama" sekä Giacomo Meyerbeerin "Robert le Diable".
Crusell sävelsi seuraavat teokset:
Suomen armeijan sotilassoittokuntien yhteisenä kunniamarssina on ollut vuodesta 1978 Crusellin säveltämä marssi, jonka partituuri löydettiin vuonna 1975 Yliopiston kirjastosta. Se tunnetaan nimillä "Marssi n:o 9", "Kenthorn-marssi" ja "Crusellin marssi". Kappaleen nykyisen sovituksen on tehnyt puolustusvoimien silloinen ylikapellimestari Arvo Kuikka.
Crusell oli Tukholman Kuninkaallisen Musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1801 ja sai Ruotsin Akatemian suuren mitalin vuonna 1833.
Uudessakaupungissa on vietetty vuodesta 1982 lähtien Crusellin kunniaksi vuosittaiset Crusell-viikot.
Helsingin Länsisatamassa sijaitseva Crusellinsilta on nimetty taiteilijan mukaan.
Ernst Mielck
Ernst Leopold Christian Mielck (24. lokakuuta 1877 Viipuri – 22. lokakuuta 1899 Locarno, Sveitsi) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti, joka kuoli tuberkuloosiin jo 21-vuotiaana. Hän ehti säveltää parikymmentä teosta.
Mielck syntyi Viipurissa vuonna 1877. Hänen isänsä sukujuuret olivat Saksassa. Mielckin isoisä oli muuttanut Viipuriin Lyypekistä ja perustanut sinne kauppaliikkeen. Molemmat Mielckin vanhemmista harrastivat musiikkia. Hänen äitinsä Irene (o. s. Fabritius) oli monipuolisesti kiinnostunut taiteesta ja oli harjoittanut lauluopintoja. Irenen veljiä oli säveltäjä ja viulisti Ernst Fabritius sekä liikemies, arkkitehti Edoard Mielck. Säveltäjä Ilmari Krohn kuului Irene Mielckin äidinpuoleiseen sukuun.
Ernst Mielck oli sairaalloinen lapsi, mikä viivästytti hänen kehitystään. Pianonsoiton hän aloitti 10-vuotiaana Albert Tietzen johdolla. Vuonna 1891 Mielck lähetettiin opiskelemaan musiikkia Berliiniin Sternin konservatorioon. Hän palasi Suomeen vuonna 1894 ja alkoi toimia konsertoivana pianistina. Mielck täydensi opintojaan Berliinissä vuosina 1895–1896. Sävellyksessä häntä opetti Max Bruch. Syksyn 1896 ja vuoden 1897 Mielck vietti Suomessa. Syksyllä 1897 hän teki läpimurtonsa säveltäjänä, kun hänen teoksiaan esitettiin Helsingissä. Hän jatkoi edelleen säveltäjän opintojaan Bruchin johdolla kevääseen 1898. Joulukuussa 1898 Mielck piti Berliinissä sävellyskonsertin toimien itse pianosolistina.
Mielck sairastui tuberkuloosiin keväällä 1899. Kesällä hänen vointinsa kohentui ja hänet lähetettiin toipumaan Locarnoon, Sveitsiin. Hän kuitenkin menehtyi 22. lokakuuta 1899 kaksi päivää ennen 22-vuotissyntymäpäiväänsä ja haudattiin Locarnoon.
Suuri osa Mielckin sävellystuotantoa on kamarimusiikkia, kuten jousikvintetto, jousikvartetto, muutamat yksinlaulut (esimerkiksi "Heimath") sekä pianoteokset (esimerkiksi "Sarabande"). Hän sävelsi myös yhden sinfonian, "Satu-sinfonian", vuonna 1897. Muihin teoksiin kuuluvat Suomalainen sarja (1899), alkusoitto Macbethiin (1895), Dramaattinen alkusoitto (1897), konserttikappaleet sekä pianolle että viululle ja kaksi suurta vokaaliteosta.
Mielckin musiikki sai kriitikoilta kiitosta, mutta häntä moitittiin sävelkielestä, joka oli jäänyt ajastaan jälkeen. Teoksissaan Mielck osoitti harvinaista kypsyyttä ikäänsä nähden.
Myöhemmin Mielckin musiikillinen testamentti jäi unholaan uuden sinfonikon ja kansallissäveltäjän Jean Sibeliuksen myötä 1899. Toisin kuin Sibelius, Mielck oli konservatiivi eikä osallistunut musiikillaan kansallisiin ja poliittisiin kamppailuihin tsaarinvaltaa vastaan.
Shirin Ebadi
Shirin Ebadi (s. 21. kesäkuuta 1947) on iranilainen juristi ja ihmisoikeusaktivisti. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2003 ensimmäisenä iranilaisena ja ensimmäisenä musliminaisena.
Ebadi suoritti oikeustieteen tutkinnon Teheranin yliopistossa. Vuosina 1975–1979 hän työskenteli Teheranin tuomioistuimessa ja sa tuomarin viran. Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen yhteydessä hän menetti paikkansa.
Ebadin valintaa palkinnonsaajaksi on pidetty osittain poliittisena kommenttina. Palkinnon myöntämistilaisuudessa Ebadi torjui ulkomaisen avun tarpeen sanomalla muun muassa taistelun ihmisoikeuksien puolesta Iranissa käytävän iranilaisin voimin.
Ebadin aviomiestä on kidutettu Iranissa ja hänelle on langetettu suuria veroja valtion taholta. Marraskuussa 2009 Iranin valtio takavarikoi Ebadin tallelokeron, muun muassa hänen Nobel-palkintomitalinsa. Hän on ensimmäinen Nobel-palkittu, jonka palkinnon valtio on takavarikoinut. Ebadi asuu Lontoossa, koska hänestä on pidätysmääräys Iranissa.
Ebadi on toistuvasti arvostellut Nokia Siemens Networksin aikaisempaa toimintaa Iranissa, kun se toimitti Iranin valtiolle laitteita, joilla voidaan selvittää matkapuhelinten käyttöä.
Harri Ahmas
Harri Pentti Ahmas (s. 25. huhtikuuta 1957 Vaasa) on suomalainen säveltäjä ja fagotisti.
Ahmas valmisti ylioppilaaksi vuonna 1976 ja opiskeli sävellystä ja fagotinsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1976–1984. Hän valmistui musiikinopettajaksi vuonna 1981 ja sai fagottidiplomin vuonna 1984. Häntä opettivat sävellyksessä Einar Englund ja Einojuhani Rautavaara. Hän on opiskellut myös Wienissä (1982–1982) ja Budapestissä (1982). Ahmas opetti fagotinsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1981 ja vuosina 1985–1989.
Ensikonserttinsa fagotistina Ahmas piti 1986 ja sävellyskonsertin 1994. Vuosina 1980–1989 Ahmas soitti fagottia Radion sinfoniaorkesterissa ja 1982–1996 Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa. Vuodesta 1989 hän on toiminut Lahden kaupunginorkesterin fagottisektion äänenjohtajana.
Ahmas on säveltänyt kaksi kamarioopperaa, "Sydänvirrat" (1996–1999) ja "Käärmesormus" (2008). Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa sinfonioita ja konserttoja. Vuonna 2004 hän sijoittui toiseksi kansainvälisessä Uuno Klami -sävellyskilpailussa teoksellaan Sinfonia nro 2.
Heino Kaski
Heino Wilhelm Daniel Kaski (21. kesäkuuta 1885 Pielisjärvi – 20. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti. Säveltäjänä Kaski keskittyi pääasiassa pienimuotoisiin pianokappaleisiin ja lauluihin. Tyylillisesti hän edustaa kansallisromantiikkaa. Pianominiatyyreista kenties tunnetuin on toivekonserttien suosikki "Yö meren rannalla". Hän sävelsi myös sinfonian h-molli op. 16 vuonna 1919. Säveltäjä itse piti tätä teosta pääteoksenaan. Muita Kasken sävellyksiä ovat muun muassa viulu- (1920), sello- (1923) ja huilusonaatit (1937). Hän sävelsi yli sata yksinlaulua sekä yli sata pianokappaletta.
Heino Kasken vanhemmat olivat lukkari, "director cantus" Daniel Kaski ja Anna Maria o.s. Alopaeus. Poika sai musiikinopetusta isältään ja oppi soittamaan viulua.
Kaski siirtyi kesken oppikoulun Sortavalan lyseosta Helsinkiin opiskelemaan musiikkia, aluksi urkurikoulussa ja sen jälkeen Helsingin orkesterikoulussa. Musiikinteoriaa hänelle opetti Ilmari Krohn, ja hän sai yksityisesti sävellysopetusta Erkki Melartinilta, Jean Sibeliukselta ja myöhemmin Selim Palmgrenilta. 1910-luvun alkupuolella Kaski sai neljästi valtion stipendin, ja sen turvin hän opiskeli sävellystä Berliinissä Paul Juonin johdolla vuosina 1911–1914. Maailmansota keskeytti opinnot, ja hän palasi kotimaahan vuosiksi 1914–1919 ja sai opetusta Palmgrenilta. Sodan jälkeen hän palasi Keski-Eurooppaan ja jatkoi sävellysopintojaan Otto Taubmannin johdolla ja tutustui myös ranskalaiseen säveltaiteeseen.
Kaski piti yhdeksän sävellyskonserttia Helsingissä sekä muutamia muualla Suomessa.
Opintojensa jälkeen vuonna 1926 Kaski alkoi elättää itseään opettamalla pianonsoittoa ja laulua Sivistysjärjestöjen kansankonservatoriossa ja Helsingin kansakoulussa. Hän sai "director musices" -arvonimen vuonna 1941, ja hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1950. Kaski kuoli Helsingissä samana päivänä kuin Jean Sibelius, 20. syyskuuta 1957.
Höyry-kone
Höyry-kone oli suomalainen progressiivisen rockin yhtye. Yhtye julkaisi uransa aikana kaksi levyä: "Hyönteisiä voi rakastaa" ja "Huono Parturi". Molemmat levyt julkaistiin ruotsalaisen APM-levy-yhtiön kautta. Höyry-kone on mukana myös kokoelmalevyllä "Slave to the Power - the Iron Maiden Tribute", jolla yhtye esittää version Iron Maidenin kappalesta The Trooper. Jarno Sarkula perusti vuonna 1997 Teemu Hännisen kanssa uuden yhtyeen Alamaailman Vasarat, johon liittyi myöhemmin myös Marko Manninen. Nimi "Höyry-kone" on kirjoitettu yhdysmerkillä, jotta se kuulostaisi vanhahtavalta. Molemmat albumit äänitti,mixasi ja tuotti Joonas Pirttilä
äänitti Joonas Pirttilä Cozmoz, Börlande, Ruotsi 3 toukokuuta 1996, miksasi Jussi Kärkkäinen
Selim Palmgren
Selim Gustaf Adolf Palmgren (16. helmikuuta 1878 Pori – 13. joulukuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti.
Palmgren syntyi Porissa vuonna 1878. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Porin Lyseon lukiossa. Hän alkoi opiskella musiikkia Helsingin musiikkiopistossa syksyllä 1895. Vuonna 1899 Palmgren muutti Saksaan opiskelemaan Ferruccio Busonin johdolla. Palmgrenin opettajiin kuului myös Konrad Ansorge, joka itse oli aikanaan ollut Lisztin oppilas. Vuonna 1910 sai ensiesityksensä Palmgrenin ainoa ooppera, "Daniel Hjort". Hän ryhtyi työstämään toistakin oopperaa, "Der Student von Prag", mutta se ei koskaan valmistunut. Pian tämän jälkeen Palmgren meni naimisiin oopperalaulaja Maikki Järnefeltin (o.s. Pakarinen) kanssa. Pariskunta asui 1914–1915 Tukholmassa ja Kööpenhaminassa. Palmgren esiintyi myös Yhdysvalloissa, ja toimi vuosina 1921–26 siellä sävellyksen professorina Rochesterin Eastman School of Musicissa.
Maikki Järnefelt kuoli 1929 aivohalvaukseen sairaalassa saatuaan vakavan sairauskohtauksen Palmgrenin kantaatin "Turun lilja" kantaesityksen kenraaliharjoituksissa Turun tuomiokirkossa (katso Kimmo Korhonen, Selim Palmgren - Elämä musiikissa, WSOY, 2009). Palmgren solmi vuonna 1930 uuden avioliiton Maikki Järnefeltin suosikkioppilaan, virolaissyntyisen laulajattaren Minna Talvikin (1902–83) kanssa. Vuodesta 1939 lähtien Palmgren toimi Sibelius-Akatemiassa (ent. Helsingin konservatorio) sävellyksen professorina, sitä ennen vuosina 1929–39 pianonsoiton lehtorina.
Palmgren kuoli Helsingissä joulukuussa 1951. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle. Porin kaupungin musiikkioppilaitos Palmgren-konservatorio on nimetty hänen mukaansa.
Palmgrenin veli oli säveltäjä Allan Palmgren.
Palmgren sävelsi pianolle yli 300 kappaletta. Lisäksi hän sävelsi muun muassa kuoroteoksia, viisi pianokonserttoa sekä oopperan "Damiel Hjort" (1907–1910, suomenkielinen versio 1929 ja kokonaan uudistettu versio 1938), joka perstuu J. J. Wecksellin samannimiseen näytelmään.
Palmgrenin tuotannossa on vaikutteita muun muassa impressionismista. Aikalaiset kutsuivat häntä "Pohjolan Chopiniksi", ja hänen pianotuotantonsa onkin monipuolinen. Osa pianoteoksista on sarjoja, osa yksittäiskappaleita. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat "Kevät" (op. 27), "24 preludia" (op. 17), "Kolmikohtauksinen nokturno" (op. 72) ja "Nuoruus" (op. 28). Ainoa teos kahdelle pianolle on "Maskenball" (op. 36). Paljon soitettu on myös pianokonsertto nro 2, "Virta" (op. 33), joka oli pitkään mm. kuuluisan pianistin Ignaz Friedmanin ohjelmistossa.
Palmgren jatkoi säveltämistä vanhoille päivilleen asti. Esimerkiksi "Sonatina" (op. 113) ja selloteokset op. 114 ovat syntyneet viimeisinä elinvuosina.
Ivan Bunin
Ivan Aleksejevitš Bunin (, 22. lokakuuta 1870 Voronež – 8. marraskuuta 1953 Pariisi) oli venäläinen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto ensimmäisenä venäläisenä vuonna 1933. Hänen runojensa ja kertomustensa monipolvista ja monimuotoista rakennetta verrataan pitsiin.
Bunin syntyi perheensä kartanossa Voronežissa Keski-Venäjällä. Buninin perhe oli maanomistaja-teollisuussuku, joka kuitenkin köyhtyi, sillä Bunin isoisä ja isä olivat ajautuneet vararikon partaalle.
Bunin meni oppikouluun Jeletsissä vuonna 1881 mutta palasi takaisin Voronežiin viiden vuoden kuluttua. Ivanin veli innosti häntä lukemaan klassisia venäläisiä kirjailijoita ja kannusti häntä kirjoittamaan.
17-vuotiaana, vuonna 1887, Bunin julkaisi ensimmäisen runonsa pietarilaisessa kirjallisuuslehdessä. Hänen ensimmäinen runokirjansa "Listopad" (1901) sai hyvän arvostelun. Buninin runot ovat saaneet vaikutteita sekä 1800-luvun ranskalaisesta runoudesta että itämaisesta mystiikasta. Vladimir Nabokov oli Buninin ihailija, samoin Aleksandr Blok.
Vuonna 1889 Bunin meni veljensä työpaikalle valtion virkamieheksi Harkovaan, jossa hän toimitti myös paikallista lehteä ja oli töissä kirjastossa. Bunin alkoi käydä kirjeenvaihtoa Anton Tšehovin kanssa, ja myöhemmin hän ystävystyi Maksim Gorkin ja Leo Tolstoin kanssa.
Vuodesta 1895 Bunin asui Moskovan ja Pietarin välillä ja meni naimisiin kreikkalaisen vallankumouksellisen tyttären kanssa vuonna 1898. Avioliitto ajautui avioeroon.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Bunin matkusteli Ceylonilla, Palestiinassa, Egyptissä ja Turkissa. Talvet 1912–1914 hän asui Caprilla kirjailija Maksim Gorkin luona. Hän lähti Moskovasta vallankumouksen aikana 1917 Odessaan. Odessasta hän lähti ranskalaisella laivalla vuonna 1919 Grasseen, Ranskaan. Siellä hän julkaisi päiväkirjansa, jossa hän kuvaa aristokraattisesta taustastaan nousevaa inhoa bolševikkihallintoa kohtaan.
Bunin oli ensimmäinen venäläinen, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Hän matkusti Tukholmaan hakemaan palkintoa natsi-Saksan kautta, ja kerrotaan, että Gestapo pidätti hänet Berliinissä, syytti jalokivien salakuljetuksesta ja pani juomaan pullollisen risiiniöljyä. Natsit vastustivat Buninin palkitsemista.
Toisen maailmansodan aikana hän vastusti natseja ja piilotteli juutalaisia talossaan miehityksen aikana. Elämänsä loppupuolella hän kiinnostui neuvostokirjallisuudesta ja jopa elätteli toiveita synnyinmaahan palaamisesta. Hän kuoli kuitenkin Pariisissa sydänkohtaukseen, ja hänen kirjansa Anton Tšehovista jäi kesken. Ivan Bunin haudattiin Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle 
Sainte-Geneviève-des-Boisiin Pariisin ulkopuolella.
Kesti vuoteen 1956 asti, ennen kuin Bunin rehabilitoitiin synnyinmaassaan ja hänen perivenäläisiä teoksiaan sai julkaista Neuvostoliitossa.
Holoriimi
Holoriimi on lause tai virke, jolla on (ainakin) kaksi aivan erilaista merkitystä; kumpikin merkitys on foneettisesti täysin tai melkein samanlainen. Esimerkkejä:
Ranskan kielessä on erityisen paljon sellaisia holoriimejä, joissa kummankin aivan erilaisen merkityksen kirjoitustapa on erilainen mutta lausumistapa samanlainen. Tällöin muodostavat kumpikin erikseen runon kaksi säettä, jotka lausuttuna ovat toistensa täydelliset riimit (kreikan ὅλος [holos] 'kokonainen'). Esimerkiksi:
Suomessa on tähän vaikeampi päästä, koska samanlainen lausumistapa merkitsee myös samanlaista (tai melkein samanlaista) kirjoitustapaa. Esimerkiksi:
Kahone
Kahone on kaupunki Senegalissa Kaolackin alueella. Siellä oli vuonna 2016 maan tilastokeskuksen mukaan 15 603 asukasta. Kahonessa on katolinen johto ja siellä järjestetään vuosittain kuninkaalliset juhlat. Kahone oli vuodet 1493–1969 sererien Saloumin kuningaskunnan pääkaupunki.
Hermeneuttinen teologia
Hermeneuttinen teologia on systemaattisen teologian osa-alue, jonka tehtävänä on ajankohtaistaa kristillistä sanomaa nykypäivään. Siinä pohditaan kristillisen teologian merkitystä tämän päivän maailmassa erilaisten vanhojen kirjoitusten avulla. Eksegetiikka tutkii Raamatun kirjoitusten syntyä ja sisältöä historiallisessa kulttuuriympäristössä. Hermeneutiikan tehtävänä on selvittää ja myös keksiä uusia tulkintoja sille, mitä nämä vanhat kirjoitukset merkitsevät nykyaikana. Hermeneutiikka tuottaa siten uutta teologiaa.
Salsa (tanssi)
Salsa on eräs latinalaisamerikkalaisen tanssin muoto, joka on suosittua myös Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Aasiassa. Salsa on joidenkin mielestä alun perin kotoisin Kuubasta ja toisen mielestä New Yorkista. Salsaa tanssitaan paritanssina, mutta sitä voi harjoitella myös yksinään.
Salsa-tanssiin liittyy salsa-musiikki. Sana on espanjaa ja tarkoittaa kastiketta. Salsa-musiikin rytmi on tyypillisesti kahdeksanjakoinen. Yleensä tanssissa on kolme askelta neljää iskua kohti. Salsa-tanssijat eivät myöskään liiku lattialla kovin paljon, vaan tanssivat melko lailla paikoillaan.
Salsa-tanssit voidaan jakaa kahteen tyylisuuntaan, kuubalaiseen Casino-salsaan ja Crossbory Style -salsoihin. Tai eri salsatyylejä, kuten kuubalaista salsaa ja eri Crossbody-tyylejä voi myös pitää eri tansseina, joissa on kuitenkin samantyylinen rytmi ja samankaltaisia kuvioita, koska eri salsatyylit erovat liikeradoiltaan ja elementeiltään toinen toisistaan. Niin sanotuissa Crossbody Style -salsassa tanssin seuraaja ja viejä liikkuvat käytännössä toisiaan vastakkain ja toistensa ympäri linjassa koko ajan samaan tapaan kuin esim. Lindy Hopissa. Tunnetuimmat Crossbody Style -salsatyylit ovat New York Style salsa ja Los Angeles Style salsa, joista ensimmäistä kutsutaan kansainvälisesti myös lyhyesti nimellä mambo tai on2 ja jälkimmäistä nimellä salsa tai on1. Kuubalaisessa salsassa eli casinossa liikerata muistuttaa pyöristynyttä kolmiota.
Suomessa on tanssittu kuubalaista parisalsaa vuodesta 1994 ja se on yleisin salsatyyli Suomessa. Crossbody style -salsojen harrastus alkoi Suomessa vuonna 2000 ja on viime vuosina lisääntynyt voimakkaasti. Tanssikoulujen ja kaupunkien yökerhojen/baarien salsailtojen lisäksi salsaa on alettu tanssia myös jonkin verran tanssilavoilla. Suomen aktiivisimmat salsayhteisöt löytyvät Helsingistä, Tampereelta ja Turusta.
Vilho Luolajan-Mikkola
Vilho Luolajan-Mikkola (alkujaan Vilho Mikkola, 22. joulukuuta 1911 Vanaja – 14. marraskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä. Häntä opettivat sävellyksessä muun muassa Aarre Merikanto ja Selim Palmgren. Luolajan-Mikkola suoritti sävellysdiplominsa vuonna 1946. Hänen kuuluisin sävellyksensä on surumielinen yksinlaulu "Häätanhu" Yrjö Jylhän tekstiin "(mul on hautajaiset, sulla häät)". Hän sävelsi lähes elämänsä loppuun saakka ja hänen viimeinen teoksensa oli laulu "Hiljentyen" vuodelta 2001 Aaro Hellaakosken runoon.
Armo (kristinusko)
Armo (latinaksi "gratia") on kristinuskon peruskäsitteitä. Se merkitsee anteeksiantamista tai muuta hyvyyttä. Kristinuskon mukaan Jumala antaa ihmiselle armon, joka tarkoittaa useinkin pahojen tekojen eli syntien antamista anteeksi ja sitä, että sielu pelastuu kuoltuaan kadotukselta tai ikuiselta tuskalta. Kristillinen traditio tuntee monia Jumalan armon määritelmiä. Erilaiset määritelmät aiheuttavat helposti käsitteellisiä sekaannuksia ja teologisia väärinkäsityksiä. Armo määritellään kirkon piirissä usein Jumalan rakkaudeksi ja hyvyydeksi.
Eräs armon määritelmä on, että se on Jumalan ansaitsematon suosio, joka ei riipu sen saajasta mitenkään. Roomalaiskirjeen mukaan armo ja teko ovat toisensa pois sulkevia asioita (suhteessa ihmisen pelastukseen). Efesolaiskirjeen mukaan ihminen pelastuu armosta, uskon kautta, ei tekojen kautta.
Armo ilmenee monella eri tavalla kristinuskossa. Jumalan rakkaus ja hyvyys näkyy yhteytenä ihmiskuntaan (interaktiivinen tai profeetallinen armo), syntien anteeksiantamisena (juridinen armo), eettisten ohjeiden opettamisena (pedagoginen armo), olemassaolon ja elämänkatsomuksen avartajana (eksistentialistinen armo) sekä kuoleman voittamisena (viktoriaaninen armo).
Palantír
Palantír (käännetään yleensä Näkykivi, tarkoittaa kirjaimellisesti "Kauas näkevä") on kristallipalloa muistuttava kivi Keski-Maassa J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Kun joku katsoo kiveen, hän voi nähdä muihin kiviin katsojat ja puhua heidän kanssaan; ne katsojat, jolla on suuri voima, voivat katsoa kivillä minne haluavat. Valinorin haltiat tekivät ne Lännen Ääressä, ja lähes varmasti nämä haltiat olivat "noldo"-haltioita, ja todennäköisesti yksi tekijöistä oli Fëanor. Monta palantíria on tehty, mutta niiden tarkkaa lukumäärää ei tiedetä. Jotkin kivet olivat voimakkaampia kuin toiset kivet ja ne olivat eri kokoisia. Pienimmät olivat halkaisijaltaan noin 30 senttimetriä, kun taas suurin vei suuren kammion. Valtakiveä pidettiin Avallonën tornissa Tol Eressëassa. Niiden on tiedetty saavan joissain tapauksissa ihmisestä vallan, ja vaikka Peregrin Tuk ei ole ihminen vaan hobitti, sai Orthancin kivi hänet valtaansa.
Toisella ajalla haltiat antoivat osan kivistä lahjana Númenorin Dúnedainille. Näistä seitsemän Elendil toi mukanaan, kun hän saapui Keski-maahan, ja ne asetettiin hänen valtakuntaansa, neljä Gondoriin ja kolme Arnoriin. Kolmannen ajan lopussa kolme niistä oli kadonnut lopullisesti, yksi oli lukittu Elostirioniin, yksi oli hautautunut Barad-dûrin raunioihin ja kuudetta ei voinut käyttää. Seitsemäs kivi oli Yhdistyneiden Kuningaskuntien kuninkaan omistuksessa.
Tässä on kivien alkuperäiset paikat Toisella ajalla, minne Elendil oli ne asettanut:
Myöhemmin Gríma Kärmekieli heitti Orthancin kiven ulos ikkunasta, tähdäten Sarumania tai Gandalfia, mutta se meni ohi, ja Peregrin Tuk nosti tuon kiven. Myöhemmin Peregrin otti kiven, ja joutui yhteyteen Sauronin kanssa, mutta Gandalf pelasti hänet ja antoi kiven Aragornille.
Käyttämällä tätä kiveä, Aragorn paljasti itsensä Sauronille Isildurin perillisenä, ja etsien Frodoa. Sauron joutui luuloon, että Aragornilla oli hallussaan Valtasormus ja tästä syystä Sauron kiirehti hyökkäämään Gondoriin. Sauron hyökkäsi, ennen kuin oli täysin valmis, järjestäen sodan huonosti. Orthancin kivi pysyi Gondorin kuninkaan hallussa Neljännellä ajalla.
Kivien katse läpäisi minkä tahansa, paitsi pimeyttä ja varjoa. Näiden kivien katseelta pystyttiin suojautumaan jollakin tekniikalla, mutta tieto siitä oli kadonnut ja kauan sitten, vaikka Sauron saattoi tuntea taidon. Valtakivi pysyi Avallonëssa, Tol Eressëassa, mutta tunnettua yhteyttä palantírin tai valtakiven välillä ei ole ollut.
Ruoska
Ruoska on rankaisu- tai kidutusväline, jota on käytetty jo muinaisten korkeakulttuurien ajoilta lähtien. Myös eläinten ohjastamiseen tarkoitettuja yleensä pitkiä piiskoja kutsutaan ruoskiksi (valjakkoruoskat, härkäruoskat). Ruoska on yleensä valmistetty nahasta. Nykyään on myös sähköruoskia.
Englannin laivastosta kertovissa kirjoissa ja novelleissa mainitaan toistuvasti, että purjelaivakaudella ruoskiminen ns. yhdeksänhäntäistä kissaa käyttäen oli vakituinen rangaistus. Sen häviämisen tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä; käytäntö vain hävisi purjelaivojen mukana, ja korvattiin pääasiassa raskaalla ja erittäin inhotulla kolilemppauksella eli hiilenlastauksella höyrylaivojen kattilahuoneissa.
Ruoskia käytetään myös sadomasokistisessa erotiikassa joko toiminnan välineinä tai rekvisiittana.
Musiikissa ruoska on jakoaerofoneihin luettu soitin. Ääni voi syntyä ilmavirran jakautuessa ruoskan siiman eri puolille jaksottaisena, jolloin ruoska ulisee, tai sen pään paukahtaessa rikkoessaan äänivallin. Orkesterikokoonpanoissa käytetään ruoskan tilalla tosin useammin sitä kätevämpänä pidettyä piiskaa.
Kansainvälinen koulu
Kansainvälinen koulu on koulu, jonka pääasiallinen tarkoitus on tarjota opetusta lapsille, jotka eivät ole koulun sijaintimaan kansalaisia. Näitä lapsia ovat usein esimerkiksi kansainvälisten yritysten ja järjestöjen tilapäisesti maassa olevien työntekijöiden lapset. Myös kielitaitojaan parantamaan pyrkivät kotimaiset oppilaat opiskelevat usein kansainvälisissä kouluissa.
Kansainväliset koulut käyttävät usein opetussuunnitelmia, jotka perustuvat muiden maiden, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan tai Yhdysvaltojen vastaaviin. Ne voivat myös noudattaa kansainvälisiä opetussuunnitelmia kuten International Baccalaureate (IB) tai European Baccalaureate. Suuri osa kansainvälisistä kouluista käyttää englantia opetuskielenään, mutta myös esimerkiksi ranskan- ja saksankielisiä kouluja on paljon.
Kansainväliset koulut ovat usein jonkin organisaation ylläpitämiä yksityiskouluja, mutta etenkin Suomessa on myös valtion omistamia kansainvälisiä kouluja.
Puustock
Puustock oli Juvalla järjestetty rockfestivaali. Festivaalin tapahtumapaikkana oli Hotelli Juvan puisto noin kahden kilometrin päässä Juvan keskustasta. Puustock järjestettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 2000.
Puustock oli alun perin yksipäiväinen festivaali, mutta vuodesta 2004 alkaen se muuttui kaksipäiväiseksi. Vuonna 2005 Puustockin yleisömäärä oli 8 100, ja vuonna 2007 yleisöä oli 9 100. Festivaaleilla esiintyi pelkästään suomalaisia pop- ja rockyhtyeitä.
Festivaalin järjestänyt Puustock Oy haettiin konkurssiin Mikkelin käräjäoikeudessa 4. joulukuuta 2008. Festivaalin jatko todettiin epävarmaksi. Vuonna 2009, jolloin olisi vietetty Puustockin kymmenvuotisjuhlia, se jäi järjestämättä, koska tärkeitä taustavaikuttajia vetäytyi pois viime hetkellä. Järjestäjät olivat kuitenkin toiveikkaita, että festivaali järjestettäisiin jälleen välivuoden jälkeen.
Festivaalin paluu Hotelli Juvan takapihan puistoon näyttää hyvin epätodennäköiseltä, koska hotellin toiminta on päättynyt. Kiinteistö on remontoitu ja vuokrattu, ja siinä toimii nykyään hoivakoti Wilma.
Puustockin taustavoimia on mukana vuodesta 2013 alkaen Juva Camping -leirintäalueella järjestetyssä Juva Rokkaa -festivaalissa.
Hanoi Rocks, Apulanta, CMX, Poets of the Fall, YUP, Yö, Klamydia, Mokoma, Lovex, Viikate, Ruoska, Turmion Kätilöt, Himanes, Anatomia, Pave Maijanen, Jussi Hakulinen & Jani Viitanen, Honey B and the T-Bones
Kotiteollisuus, Apulanta, CMX, Yö, PMMP, Maija Vilkkumaa, Popeda, Irina, Tiktak, Viikate, Maj Karma, Ruoska, The Micragirls, Häiriköt
Olutteltassa: Tumppi Varonen, Jarkko Martikainen, Duo Maria Hänninen, Costello Hautamäki
Rehtorit, Francine, Klamydia, Popeda, Mokoma, Apulanta, Bloodpit, Diablo, Ruoska, Ypö-Viis, Yö, Stam1na, Teräsbetoni, Timo Rautiainen
Yö, Apulanta, YUP, Kotiteollisuus, CMX, Maija Vilkkumaa, Negative, The 69 Eyes, Ruoska, Popeda, Pojat, Ismo Alanko Säätiö, Uniklubi, Himanes, Kalle G & Rytinäkerjäläiset
Kotiteollisuus, Negative, Popeda, Luonteri Surf, Maija Vilkkumaa, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Yö, Neljä Ruusua, Apulanta, Klamydia, Ruoska, Mokoma, Häiriköt
Olutteltassa: Miika Söderholm, Tumppi Varonen, Kari Peitsamo, Joey Luumäki, KKane
Ruoska, Viikate, Rehtorit, Peer Günt, Ne Luumäet, Yö, The Flaming Sideburns, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Popeda
Perjantai-camping: Luomakunta, Oikosulku, Protoni, Lumo
Perjantaiklubilla: Technicolour, Pojat, Honey B & T-Bones, Melrose, Absoluuttinen Nollapiste
Sleepparit vm. 74, Kotiteollisuus, Klamydia, Tehosekoitin, Apulanta, Osmo's Cosmos, Popeda, Bloodpit, Denigrate
Perjantai-camping: Pojat, Yltiö, Grayscale, Reduced to Ash
Perjantaiklubilla: Francine, Pelle Miljoona, Maukka Perusjätkä, Dragons
Ne Luupojat Surf, Yö, Klamydia, Tehosekoitin, Apulanta, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, The 69 Eyes, Iiwana Julma, The 7th Floor
Perjantaiklubilla: Tumppi Varonen & Problems, Luonteri Surf, Tolpat, Leewings
YUP, Sentenced, Remu, Osmo's Cosmos, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Luonteri Surf, Natsipaska, Seireeni, Tolpat
Aleksei Prokurorov
Aleksei Aleksejevitš Prokurorov (Алексей Алексеевич Прокуроров; 25. maaliskuuta 1964 – 10. lokakuuta 2008) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen hiihtäjä.
Prokurorov voitti olympiakultaa 30 kilometrin hiihdossa 1988 Calgaryn talviolympialaisissa. 30 kilometrillä hän voitti kultaa myös 1997 Trondheimin MM-hiihdoista. Lisäksi hän on voittanut lukuisia himmeämpiä arvokisamitaleja. Prokurorov tunnettiin erityisesti hyvänä pitkien matkojen hiihtäjänä: hän voitti Holmenkollenin 50 km hiihdon kahdesti (1993 ja 1998) ja oli toinen vuonna 1995.
Lopetettuaan uransa Prokurorov ehti toimia kahden vuoden ajan Venäjän hiihtomaajoukkueen naisten päävalmentajana ennen kuin kuoli 10. lokakuuta 2008 kotikaupungissaan Vladimirissa tapahtuneessa liikenneonnettomuudessa, jossa ajokortiton rattijuoppo ajoi hänen päälleen.
Seuratasolla Prokurorov edusti Moskovan TsSKA:ta.
Niilo Lauttamus
Niilo Johannes Lauttamus (16. toukokuuta 1924 Sakkola – 8. toukokuuta 1977 Jyväskylä) oli suomalainen sotakirjailija ja armeijan kanta-aliupseeri.
Niilo Lauttamuksen vanhemmat olivat ilmavoimien esikuntamestari Juho Einari Lauttamus ja Elvi Paakeli. Hänen puolisonsa 1945–1952 (er.) oli Laura Musakka ja Meeri Rämänen vuodesta 1952.
Lauttamus kuvaa useassa teoksessaan suomalaisia SS-miehiä. Lauttamus itse osallistui toiseen maailmansotaan vapaaehtoisessa suomalaisessa SS-pataljoonassa kahden vuoden ajan ja sen jälkeen Suomessa jatkosotaan ja Lapin sotaan.
Lauttamus julkaisi kaikkiaan 21 teosta, joissa aiheena oli lähinnä toinen maailmansota Suomessa, Venäjällä ja Saksassa.
Olli Kortekangas
Olli Paavo Antero Kortekangas (s. 16. toukokuuta 1955 Turku) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli vuosina 1974–1981 Sibelius-Akatemiassa Einojuhani Rautavaaran ja Eero Hämeenniemen johdolla. Myöhemmin hän opiskeli Berliinissä opettajanaan Dieter Schnebel. Kortekangas kuuluu Korvat auki -yhdistyksen perustajajäseniin. Hän on myös toiminut opettajana muun muassa Teatterikorkeakoulussa, Sibelius-Akatemiassa ja Espoon musiikkiopistossa. Vuosina 1997-2007 Kortekangas oli Oulu Sinfonian nimikkosäveltäjä.
Kortekangas on säveltänyt noin 140 teosta eri kokoonpanoille. Hänet tunnetaan erityisesti teoksista, jossa hän käyttää ihmisääntä. Keskeistä tuotantoa ovat oopperat "Grand Hotel" (1985), "Joonan kirja" (1995), "Marian rakkaus" (1999), "Messenius ja Lucia" (2004), "Isän tyttö" (2006), "Yhden yön juttu" (2011) ja "Oma vika" (2015). Veljeni vartija -ooppera (2017) saa kantaesityksensä helmikuussa 2018 Tampere-talossa. Ooppera pureutuu vuoden 1918 tapahtumiin sodan eri puolille ajautuvien sisarusten tarinan kautta.
Yhteistyössä suomalaisten ja ulkomaisten kuorojen kanssa ovat syntyneet teokset "MAA, A" ja "Ikikaiku" Tapiolan kuorolle, "Shadows" Eric Ericsonin kamarikuorolle, "Three Romances" Dominante-kuorolle, "The Way to the Woods" Syracuse Vocal Ensemblelle ja "The Return" Tapiolan kamarikuorolle. Tuoreimpiin kuoroteoksiin lukeutuu Naantalin musiikkijuhlilla kesällä 2017 kantaesitetty oratorio Via viidelle sooloäänelle, kaksoiskuorolle, uruille ja orkesterille.
Oopperoiden ja kuoromusikin lisäksi Olli Kortekankaan tuotantoon kuuluvat muun muassa "Amores" mezzosopraanolle ja orkesterille (1989), "Konzertstück" klarinetille, sellolle ja orkesterille (1993), "Charms" pianotriolle ja kamariorkesterille (1998), "Pianokonsertto" (2010) ja "Klarinettikonsertto" (2014). Viime vuosina hän on säveltänyt myös paljon kamari- ja soolosoitinmusiikkia, mm. lukuisia urkuteoksia.
Kortekankaan laajamittainen oratorio "Seven Songs for Planet Earth" kantaesittiin Washingtonissa vuonna 2011. Se on Choral Arts Society of Washingtonin ja Tampereen kaupunginorkesterin yhteinen tilausteos, joka perustuu muun muassa Wendell Berryn runoihin, joikuperinteeseen ja Fransiskus Assisilaisen "Aurinkolauluun". Suomen-ensiesityksensä teos sai Tampere-talossa 13. syyskuuta 2013.
Minnesotan orkesterin tilauksesta sävelletty "Migrations" Sheila Packan teksteihin sai kantaesityksensä helmikuussa 2016 Minneapolisissa. BIS Records on levyttänyt sen, ja CD on kerännyt kiitosta koti- ja ulkomaisissa medioissa.
Olli Kortekangas on saanut lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia, mm. Salzburgin kaupungin oopperapalkinnon ja Prix Italia -kilpailun erikoispalkinnon. Marraskuussa 2007 hänelle myönnettiin Teosto-palkinto musiikista oopperaan "Isän tyttö". Palkintoraati luonnehti oopperaa teokseksi, jossa vivahteikas orkestraatio ja vokaali-ilmaisu kuljettavat ilmeikkäästi oopperan tarinaa.
Kortekangas valittiin vuonna 2011 Naantalissa "Vuoden Unikeoksi", ja syyskuussa 2015 Suomen Musiikkikustantajat valitsi hänet Vuoden taidemusiikin säveltäjäksi.
Olli Kortekankaan isä on TT, piispa Paavo Kortekangas, äiti FM, äidinkielenopettaja Ritva Kortekangas.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1997
Järjestyksessään 29. hiihdon MM-kilpailut järjestettiin 21. helmikuuta – 2. maaliskuuta 1997 Trondheimissa, Norjassa.
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Päivämäärä: 21. helmikuuta
Päivämäärä: 2. maaliskuuta
Päivämäärä: 28. helmikuuta
Päivämäärä: 23. helmikuutaNopeimman ajan kilpailussa hiihti Venäjän Ljubov Jegorova, joka kuitenkin jäi doping-testissä kiinni bromantan-piristeen käytöstä ja hänen suorituksensa hylättiin.
Päivämäärä: 24. helmikuuta
'Päivämäärä: 21. helmikuuta
Päivämäärä: 1. maaliskuuta
Päivämäärä: 28. helmikuuta
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Päivämäärä: 22. helmikuuta
Päivämäärä: 1. maaliskuuta
Päivämäärä: 27. helmikuuta
Midland F1 Racing
Midland F1 Racing (usein lyhennetty MF1 Racing) oli kaudella 2006 Formula 1 -sarjassa ajanut kilpatalli. Se osallistui sarjaan venäläisellä lisenssillä ja oli käytännössä ensimmäinen venäläinen talli sarjassa. Kuljettajina tallissa toimivat alankomaalainen Christijan Albers sekä portugalilainen Tiago Monteiro. Testikuljettajina toimi Giorgio Mondini, Markus Winkelhock, Adrian Sutil, Alexandre Prémat ja Ernesto Viso. Talli ei saavuttanut lyhyen historiansa aikana yhtään MM-pistettä.
Talli syntyi, kun venäläissyntyisen Alex Shnaiderin johtama Midland Group osti Jordan-tallin vuoden 2004 lopussa sen perustajalta Eddie Jordanilta. Talli kilpaili kaudella 2005 vielä Jordan-nimellä. Kaudella 2006 talli tunnettiin Midland-nimellä.
Midland kilpaili ainoastaan kaudella 2006, kuljettajinaan Christijan Albers ja Tiago Monteiro. Monteiro oli kilpaillut kauden 2005 Midlandia edeltäneessä Jordan-tallissa. Midlandin M16-nimisissä autoissa oli Toyotan moottorit. Tallin menestys jäi vaisuksi, sillä se ei saavuttanut kauden aikana yhtään pistettä. Parhaiksi sijoituksiksi jäivät Unkarin GP:n yhdeksäs ja kymmenes sija. Pisteitä jaettiin kuitenkin kahdeksalle parhaalle. Saksan GP:ssä tallin molemmat autot hylättiin liiaksi taipuvien takasiipien takia. Sijoitus valmistajien MM-sarjassa oli lopulta kymmenes. Taakse jäi ainoastaan Super Aguri.
Syyskuussa alankomaalainen autonvalmistaja Spyker ilmoitti ostaneensa tallin. Talli kilpaili viimeiset kolme kilpailua Spyker MF1 Racing nimellä, ja samalla nimenvaihdos Spykeriin tarkoitti myös värien vaihtumista Midlandin punavalkoisesta oranssin ja hopean sekoitukseen. Kaudella 2007 talli kilpaili nimellä Spyker F1. Se myytiin kuitenkin uudestaan, ja talli aloitti kilpailemisen kaudesta 2008 alkaen nimellä Force India.
Joululaulu
Joululaulu on laulu, jonka sanat liittyvät aiheeltaan jouluun. Joululauluja esitetään yleensä ennen joulua, ja sen aikana.
Joululauluja voi esittää yksi esittäjä, mutta useimmiten ne esitetään suuremmissa yhtyeissä, yleensä kuorossa. Niitä lauletaan myös yhteislauluna esimerkiksi koulujen joulujuhlissa ja Kauneimmat joululaulut -tilaisuuksissa. Joululaulu voi tyyliltään kuulua niin taide- kuin populaarimusiikkiin. On myös muusikkoja, jotka ovat erikoistuneet joululaulujen tekemiseen. Monet, joskaan eivät kaikki, joululaulut ovat luonteeltaan uskonnollisia. On myös monia joululauluja, joissa joulun uskonnolliseen merkitykseen viitataan vasta viimeisessä säkeistössä.
Vanhimmat joululaulut ovat yhtä vanhoja kuin joulu itse. Yksi vanhimpia joululauluja on "Kuului laulu enkelten" (Gloria in excelsis Deo), joka määrättiin laulettavaksi jouluyönä vuonna 129. 300-luvulle Roomassa alettiin esittää jouluaiheisia hymnejä. 1200-luvulla yleistyi varsinainen joululauluperinne Saksassa, Ranskassa ja Italiassa.
Martti Luther runoili vuonna 1535 virren "Enkeli taivaan", ja vuonna 1539 loi sille sävellyksen. Suomessa käytetyssä vuonna 1582 ilmestyneessä Piae Cantiones -kokoelmassa on hengellisiä joululauluja, joita edelleen lauletaan niin latinan kuin suomen kielellä.
Erkki Lepokorpi
Erkki Valdemar Lepokorpi (26. toukokuuta 1930 Tampere – 26. marraskuuta 2001) oli tamperelainen kirjailija. Alun perin hän oli laivaston soittokunnassa oppinsa saanut muusikko. Musiikista ei kuitenkaan tullut hänen elämänuraansa, vaan hän toimi Kansan lehden ilmoitustoimittajana. Hän oli päätoimensa ohella pitkään keikkamuusikkona, mutta lopetti keikkailun kiinnostuttuaan kirjoittamisesta 1960-luvun alussa. Työnsä Kansan Lehdessä hän jätti 1978. Lepokorpi avioitui loviisalaisen Synnöve Bergströmin kanssa 1948.
Lepokorven pääteokset olivat romaanit "Jumalauta meitä ammutaan" (1972) ja "Käy ruusutkin kukkimaan" (1977). Ne kuvaavat sisällissotaa punaisten puolelta. Ensin mainittua voi pitää jälkimmäisen esiversiona: kirjailijalla on jo tietoa ja materiaalia sisällissodasta, mutta hän upottaa sotatapahtumien kuvaamisen sanomalehtimaailmaan. Romaanin päähenkilö kirjoittaa ilmoituspäällikön työnsä ohessa romaania, jonka työniminä ovat Taistelu Tampereesta ja Jumalauta meitä ammutaan.
Romaani "Käy ruusutkin kukkimaan" kuvaa tarkasti kansalaissotaa pispalalaisten punakaartilaisten näkökulmasta. Tapahtumat käynnistyvät suurlakkoaikana ja vievät aina valkoisten piirittämälle Tampereen raatihuoneelle huhtikuussa 1918. Kuvaus on tarkkaa: hän kuvaa petosta ja kaaosta, joskin myös ystävyyttä ja arjen sankaruutta. Romaania edelsi samanniminen ja karsitusti lähes samansisältöinen näytelmä, joka sai ensi-iltansa Tampereen Työväen Teatterissa 4. maaliskuuta 1976.
Romaani "Käy ruusutkin kukkimaan" avaa laajan näkökulman Suomen sisällissotaan, Punaisten pohjoisen rintaman esikuntaan Tampereella ja taisteluihin punaisten pohjoisen rintaman alueella. Monet historialliset suomalaiset ja venäläiset henkilöt heräävät romaanissa henkiin. Punaisten sodanjohdon sankariksi nousee harrastelijanäyttelijä-vahtimestari, kotkalainen Hugo Salmela. Hän pystyy luomaan niin kovan vastuksen valkoisen puolen sotilaallisesti ylivoimaisen kompetentille voimalle, että sisällissodan Tampereen ratkaisutaistelusta muodostuu lajissaan siihen asti suurin taistelu Pohjoismaissa. Lepokorpi kuvaa myös omien tuoreiden tietojensa pohjalta, kuinka Salmela haavoittuu kuolettavasti tehtävänsä ääressä 23. maaliskuuta 1918. Kirjailija teki laajoja tutkimuksia ja haastatteluja romaaniaan varten ja teos tuo oman merkittävän lisän ja näkökulman siihenastiseen sisällissotakirjallisuuteen. Romaanit Rautakoura ja Pulmunen sekä Lasikuisti ovat Käy Ruusutkin kukkimaan -romaanin jatko-osia ja kuvaavat sisällissodan jälkeistä aikaa.
Lepokorpen kirjojen miljööt sijoittuivat vahvasti Tampereelle.
Poyntingin–Robertsonin ilmiö
Poynting-Robertson-ilmiö on ilmiö, jossa Aurinkoa tai jotain muuta tähteä kiertävä hyvin pieni pölyhiukkanen ajautuu ajan mittaan kiertämäänsä tähteen. Ilmiö on nimetty sen selittäjien John Henry Poyntingin ja Howard Percy Robertsonin mukaan.
Pölyhiukkasta jarruttaa radallaan siitä lähtevä lämpösäteily, jonka suuntaa siirtää hyvin pienen kulman hiukkasen oma rataliike. Epätasainen ulossäteily vaikuttaa rataliikkeeseen rekyylin tavoin. Poynting-Robertsonin ilmiöllä on taipumus ajaa hiukkanen hidasta spiraalia pitkin tähteen ja myös tasoittaa hiukkasen radan soikeutta.
Esimerkiksi 1 AU:n päässä Auringosta olevalle yhden mikrometrin (1 µm, miljoonasosa metriä) läpimittaiselle hiukkaselle ajautumisaika Auringon lähelle vie muutama tuhat vuotta. Lähellä Aurinkoa pölyhiukkaset haihtuvat
kuumuudessa. Jos hiukkanen on hyvin pieni, esimerkiksi Auringon lähellä alle 0,1 mikrometriä, säteilynpaine estää Poynting-Robertsonin ilmiön.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1925
Kautta aikain ensimmäiset hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 4.–14. helmikuuta 1925 Janské Lázněssa (saks. "Johannisbad") Tšekkoslovakiassa.
Päivämäärä: 12. helmikuuta
Päivämäärä: 14. helmikuuta
Päivämäärä: 4. helmikuuta
Päivämäärä: 12. helmikuuta
Säteilynpaine
Säteilynpaine on sähkömagneettisen säteilyn aiheuttama tavallisesti hyvin pieni paine, joka kohdistuu kaikkiin pintoihin, joihin osuu sähkömagneettista säteilyä. Massiivisissa tähdissä säteilynpaineella on huomattava merkitys, samoin joissakin muissa kuumissa ja tiheissä ympäristöissä, kuten mustien aukkojen ympäristössä. Säteilynpaine aiheutuu fotonien liikemäärästä, eikä sitä pidä sekoittaa tähdestä sinkoutuvien massallisten hiukkasten aiheuttamaan, käytännössä merkityksettömään vaikutukseen.
Esimerkiksi Maahan saapuu Auringosta 1 370 W/m säteilyä, joka aiheuttaa 4,6 μPa:n (mikropascalin) säteilynpaineen. Jos tähden sisuksissa säteily ylittää niin kutsutun Eddingtonin rajan, säteily alkaa puhaltaa tähden kaasua ulospäin. Säteilynpaine kasvaa lämpötilan neljänteen potenssiin eli formula_1. Suuren jättiläistähden sisällä lämpötila on jopa 1 000 miljoonaa kelviniä.
Säteilynpainetta on ajateltu käytettäväksi hyväksi hitaassa mutta taloudellisessa avaruusmatkailussa aurinkopurjeilla tai sähköpurjeilla varustetuilla aluksilla.
Intrigue
Intrigue on suomalaisen metalliyhtye Zero Ninen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1986 levymerkillä Megafon Records. Levyllä on myös yksi harvoista Zero Ninen levyttämistä covereista: John Cameronin säveltämä ja sanoittama Na Na Naa, jonka on esittänyt ainakin Cozy Powell.
Kielotorni
Kielotorni on asuintornitalo Vantaan Tikkurilassa. Talossa on 17 kerrosta ja 78 asuntoa. Kielotien varrella sijaitseva Kielotorni on yksi Vantaan korkeimmista asuinrakennuksista, ja korkeutta sillä on 50 metriä. Talo valmistui joulukuussa 2005. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Timo Vormala Gullichsen Vormala Arkkitehdeista ja rakentanut Skanska.
Sarah McLachlan
Sarah Ann McLachlan OC, OBC (s. 28. tammikuuta 1968 Halifax, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen laulaja ja lauluntekijä. Mclachlanin tunnetuin kappale lienee "In the Arms of an Angel".
Sarah McLachlan opiskeli lapsena laulamista sekä klassista pianoa ja kitaraa. McLachlan levytti ensimmäisen albuminsa, "Touchin" vuonna 1988. Siltä julkaistiin singleinä "Vox" ja "Steaming". Albumi myi kultaa, kuten myös seuraava albumi, "Solace" (1991). Tämän jälkeen McLachlan on julkaissut useita albumeja.
McLachlan on voittanut kolme Grammy-palkintoa. Vuonna 1997 hän voitti palkinnot kappaleista "Building a Mystery" ja "Last Dance" ja vuonna 1999 kappaleesta "I Will Remember You". Vancouverin talviolympialaisten avajaisissa McLachlan lauloi kappaleen "Ordinary Miracle".
Shenzhou 6
Shenzhou 6 oli Kiinan toinen miehitetty avaruuslento. Lento alkoi 12. lokakuuta 2005 Pitkä Marssi 2F -kantoraketilla Jiuquanin satelliittien laukaisukeskuksesta. Shenzhou-avaruusaluksen miehistönä oli ensimmäistä kertaa kaksi taikonauttia, Fei Junlong (Komentaja) ja Nie Haisheng (ohjaaja). Matalalle Maata kiertävälle lentoradalle asettunut avaruuslento kesti lähes viisi päivää (115 tuntia ja 28 minuuttia).
Miehistö pystyi riisuutumaan uudesta kevyemmästä avaruuspuvustaan, suorittamaan tieteellisiä kokeita ja siirtymään kiertoratakapseliin ensimmäistä kertaa, missä sijaitsivat myös WC-tilat. Lento laskeutui Sisä-Mongoliaan kuten sitä edeltävät miehitetyt ja miehittämättömät Shenzou-lennotkin. 
Kyseessä oli Kiinan ensimmäinen kahden avaruuslentäjän avaruuslento. Miehistö esiteltiin julkisuudelle viisi tuntia ennen lähtöä. Nie Haisheng juhli 41:tä syntymäpäiväänsä avaruudessa.
Shenzhou 6:n laukaisu tapahtui 12. lokakuuta 2005 kello 01:00:03.583 UTC Jiuquanin satelliittien laukaisukeskuksesta. Shenzou 6 irtautui 200 kilometrin korkeudessa Pitkä Marssi -kantoraketista ja käynnisti omat moottorinsa, mitkä veivät sen 211 km x 345 km kiertoradalle 21 minuutin kuluttua lähdöstä. Kiinan keskustelevisio esitti laukaisun suorana lähetyksenä.
Myöhempi ratamuutos nosti aluksen 332 km x 336 km kiertoradalle. Miehistö avasi aluksen laskeutumis- ja kiertoratamoduleja erottavan luukun ja työskenteli myös kiertoratamoduulissa. Miehistön tieteellisistä kokeista ei kovin paljon kerrottu julkisuudessa. Lännessä onkin epäilty osan kokeista olleen luonteeltaan sotilaallisia.
Maahanlaskeutumistoimet aloitettiin 16. lokakuuta kello 19:44 irrottamalla kiertoratamoduuli laskeutumismoduulista. Toisin kuin Sojuz-avaruusaluksissa tämä tapahtuu ennen maahanlaskeutumispolttoa, mikä sallii kiertoratamoduulin jäävän kuukausien ajan kiertoradalle tai toimivan seuraavien lentojen telakoitumiskohteena (kiertoratamoduuli käynnistikin myöhemmin kahdesti omat moottorinsa 19. lokakuuta nostaen sen 355 kilometrin ympyränmuotoiselle kiertoradalle). Avaruuskapseli laskeutui laskuvarjojen varassa noin kilometrin päähän tarkoitutetusta laskeutumispaikastaan Sisä-Mongolian ruohoaroille kello 4:33 paikallista aikaa (20:33 UTC). Miehistö kuljetettiin erikoislentokoneella Pekingiin kahdeksi viikoksi lääketieteelliseen eristykseen. Kapseli kuljetettiin Pekingiin junalla.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1926
Vuonna 1926 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Lahdessa, Suomessa. Kisoilla ei ollut vielä silloin maailmanmestaruuskilpailujen arvoa, vaan ne olivat ”kongressikilpailut”, joille annettiin MM-arvo myöhemmin.
Kaikki paikalliset koululaiset saivat lomaa kisojen ajaksi, sillä kouluja tarvittiin majoitustiloiksi.
Päivämäärä: 4. helmikuuta
Päivämäärä: 6. helmikuuta
Päivämäärä: 4. helmikuuta. Norjan Johan Grøttumsbråten oli ylivoimaisesti paras hiihtäjä kolmen minuutin aikaerolla ennen Norjan Thorleif Haugia. Suomen Esko Järvinen hävisi Grøttumsbråtenille 7,5 minuuttia ollen kolmas. Muista suomalaisista Aarne Lukander oli 12., Urho Kunttu 14. ja paremmin uimarina tunnettu Toivo Reingoldt 22.
Päivämäärä: 4. helmikuuta
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1927
Vuoden 1927 hiihdon MM-kilpailut järjestettiin Cortina d'Ampezzossa Italiassa 2.–5. helmikuuta.
Päivämäärä: 3. helmikuuta
Päivämäärä: 5. helmikuuta
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Päivämäärä: 2. helmikuuta