Mormonin kirja
Mormonin kirja on yksi Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon (MAP-kirkko), mormonien, neljästä pyhästä kirjasta. Se julkaistiin ensimmäistä kertaa 26. maaliskuuta 1830 Palmyrassa, New Yorkissa 5 000 kappaleen painoksena. Sen on kirjoittanut/kääntänyt MAP-kirkon perustaja Joseph Smith nuorempi.
MAP-kirkon keskeisiä oppeja on usko Mormonin kirjaan pyhänä kirjoituksena Raamatun ohella. MAP-kirkko opettaa, että Mormonin kirja kuvaa Amerikan mantereen todellisia historiallisia tapahtumia vuoteen 421 asti. Kirjan kuvaamista tapahtumista ei ole tieteellistä näyttöä.
Kirjaa painetaan viisi miljoonaa kappaletta vuodessa ja koko kirja tai osia siitä on saatavissa 106 kielellä. Ensimmäinen suomenkielinen painos painettiin 1954 Tilgmannin kirjapainossa Helsingissä.
MAP-kirkon opin mukaan Joseph Smith alkoi saada 1820-luvulla ilmestyksiä, jotka johtivat hänet perustamaan kirkon 1830. Ensimmäinen näky tapahtui vuoden 1820 tienoilla, jossa Smith kertoo isän Jumalan ja Jeesuksen Kristuksen ilmestyneen hänelle metsässä lähellä heidän maatilaansa. Smith kertoo seuraavien ilmestysten tapahtuneen Manchesterissa, New Yorkin osavaltiossa vuonna 1823, syyskuun 21. päivänä hänen ollessa 17-vuotias. Vuoden 1838 kirjoittamassa historiassaan hän antaa kuvauksen tapahtumasta. Ollessaan antautuneena rukoukseen perheen ahtaassa hirsimökissä, muiden perheenjäsenten jo mentyä nukkumaan, huoneeseen ilmestyi ”persoona, joka seisoi ilmassa, sillä hänen jalkansa eivät koskettaneet lattiaa. Hänellä oli yllään häikäisevän valkoinen väljä viitta ... Hän kutsui minua nimeltä ja sanoi minulle olevansa Jumalan edestä minulle lähetetty sanansaattaja ja että hänen nimensä on Moroni, että Jumalalla oli minulle työ tehtäväksi.”
Smith kertoo lähteneensä seuraavana päivänä enkelin ohjeiden mukaan läheiselle Kumoran kukkulalle (nimi kukkulalle annettiin vasta levyjen saannin jälkeen eikä sillä välttämättä ole mitään tekemistä kirjassa olevan samannimisen kukkulan kanssa), josta hän sanoi löytäneensä levyt, kivilokerosta. Yöllä ilmestynyt enkeli kielsi häntä ottamasta levyjä haltuunsa, koska ei ollut vielä valmis toteuttamaan Jumalalta saamaansa tehtävää. Seurasi 4 vuoden koeaika, jonka aikana Smith kävi vuosittain kukkulalla saamassa lisää ohjeita enkeliltä. Vihdoin 1827 Smith sai levyt haltuunsa ja hänellä oli ne oletetusti hallussaan noin kaksikymmentä yksi kuukautta (syyskuu 1827 - kesäkuu 1829), jonka jälkeen hän kertoi palauttaneensa ne takaisin enkelille.
Smith kertoo, että levyjä yritettiin anastaa häneltä. ”Tuskin tuli tunnetuksi, että ne olivat hallussani, kun ne yritettiin saada minulta mitä sitkeimmin ponnistuksin” hän kertoi. Anastajat olivat useasti Smithin aikaisempia kumppaneita, jotka olivat mukana hänen etsiessään piilotettuja aarteita näkijäkiven Urim ja Tumim avulla. Välikohtausten vuoksi, ihmisten yrittäessä löytää ”kultalevyt”, Joseph katsoi parhaaksi muuttaa pois seudulta. Smith ja hänen vaimonsa Emma Hale muuttivat Harmonyyn, Pennsylvaniaan Emman veljen, Jesse Halen, omistamaan taloon runsaan sadan metrin päähän Emman isän, Isaac Halen, kotitalosta joulukuussa 1827.
Saatuaan kultalevyt ja urimin ja tummimin, mikä oli yksi Smithin väitetyistä apuvälineistä, joilla hän suoritti käännöstyön, Smithin ongelmana oli saada levyt käännetyksi. Emma toimi ajoittain kirjurina, mutta saadakseen perheen välttämättömän toimeentulon käännöstyö eteni satunnaisesti ja hitaasti. Vasta Martin Harrisin, paikallisen maanviljelijän, saavuttua kirjuriksi vuoden 1828 huhtikuussa, Smith sai tilaisuuden kääntää kahden kuukauden ajan yhtäjaksoisesti.
Käännöstyön alkuvaiheissa Martin Harrisin ja Joseph Smithin välillä oli verho, mutta myöhemmin verho poistettiin. Kääntämisprosessi oli tämän jälkeen avoin, niin että sivusta seuranneet pystyivät seuraamaan sekä Josephia, että kirjuria. Kääntämistä sivusta seuranneiden lausuntojen perusteella voidaan erotella seuraavia asioita:Joseph ei, työn alkuvaiheita lukuun ottamatta, katsonut kultalevyissä olevia merkkejä kääntäessään vaan kultalevyt olivat pöydällä peitettynä, niin ettei kukaan nähnyt niitä (niiden näyttäminen oli kiellettyä).
Martinin ja Josephin kahden kuukauden työ meni hukkaan kesällä 1828 Martinin vietyä epäilevälle vaimolleen ensimmäiset 116 sivua käännöstyön tekstiä. Teksti katosi ja Joseph ei kääntänyt sitä uudelleen, koska hän sanoi Jumalan niin häntä käskeneen. Kriitikot taas uskovat Smithin huijanneen, sillä jos hän olisi oikeasti kääntänyt tekstiä hän olisi helposti pystynyt tuottamaan tekstin uudestaan. Kirkon jäsenet taas näkevät Jumalan varjeluksen tapahtumissa, sillä levyihin oli Smithin mukaan kaiverrettu toinenkin versio ajanjaksosta johon menetetyt 116 sivua sijoittuivat.
Käännöstyötä päästiin jatkamaan täysipäiväisesti vasta 1829 huhtikuussa. Oliver Cowderyn, joka oli toiminut opettajana New Yorkin alueella, saavuttua apuun kirjuriksi eli huhtikuun seitsemännen päivän tienoilla, työ eteni nopeasti. Tekstiä valmistui n. 8 sivua päivässä ja jo heinäkuun 1. päivään mennessä koko teksti oli käännetty. Mormonin kirjan alkuperäiskäsikirjoitusten perusteella on voitu päätellä, että suurin osa nykyisestä Mormonin kirjasta käännettiin Oliverin toimiessa kirjurina, koska suurin osa alkuperäiskäsikirjoituksen tekstistä on hänen käsialaansa. Samoin on voitu myös päätellä, että Mormonin kirjan kääntämiseen/kirjoittamiseen kului noin 60 päivää.
Joseph Smith kertoi näyttäneensä kultalevyt kolmelle erityiselle silminnäkijälle, jotka todistavat nähneensä enkelin, joka näytti heille levyjä. Nämä kolme todistajaa olivat Martin Harris, David Whitmer ja Oliver Cowdery. Kesäkuussa 1829 Oliver Cowdery näki yhdessä Joseph Smithin ja David Whitmerin kanssa näyn, jossa enkeli näytti heille ne kultalevyt, joista Smith oli kääntänyt Mormonin kirjan. Enkeli myös vahvisti Smithin käännöksen aitouden. Vähän myöhemmin myös Martin Harris näki kultalevyt näyssä. Kaikkien kolmen todistajan kohdalla oli siis kyse näystä. Tämän lisäksi kahdeksan silminnäkijää todisti nähneensä kultalevyt ja kosketelleensa niitä. Heidän todistuksensa on jokaisen Mormonin kirjan alkusivuilla. Vaikka useat näistä todistajista lähtivät kirkosta, kukaan heistä ei tiettävästi ikinä kieltänyt todistustaan, vaan kirkosta lähdettyäänkin puhuivat ja todistivat sen puolesta, minkä olivat nähneet. On myös olemassa lausuntoja, joissa Martin Harris sanoo nähneensä Mormonin kirjan levyt "hengellisin" silmin tai näyssä.
Saatuaan Mormonin kirjan käännöstyön valmiiksi Smith sai Mormonin kirjan tekijänoikeuden haltuunsa 11. kesäkuuta 1829. Samaan aikaan hän neuvotteli Egbert B. Grandinin, palmyralaisen kirjakauppiaan ja paikallisen sanomalehden Wayne Sentinelin kustantajan, kanssa kirjan painamisesta. Grandin ei aluksi ollut halukas yhteistyöhön, sillä hän tiesi, että monet Palmyran asukkaista tulevat boikotoimaan kirjaa. Martin Harris lupautui kiinnittämään maatilansa vakuudeksi, että Mormonin kirjan julkaisemiseen vaadittava 3000 dollarin summa maksettaisiin takaisin Grandinille.
Vuoden 1829 elokuun puolivälin tienoilla painaja oli valmis aloittamaan latomisen kirjaa varten. Painaminen tapahtui varotoimien varassa. Latominen tapahtui niin, että alkuperäistä käsikirjoitusta ei ollut toimistossa. Sen sijaan Oliver Cowdery kopioi alkuperäiskäsikirjoituksen ja vei kopion painettavaksi niin, että alkuperäinen käsikirjoitus oli turvassa. Käydessään toimistossa Oliverilla tuli olla koko ajan vartija vierellään, suojelemassa käsikirjoitusta. Vartijan tuli myös suojella öin ja päivin käsikirjoitusta. Hetkittäin kuitenkin myös alkuperäistä käsikirjoitusta käytettiin latomisen yhteydessä. John H. Gilbert, joka latoi ensimmäisen painoksen kertoi, että painaminen “alkoi elokuussa 1829 ja valmistui maaliskuussa 1830.” Koko tätä aikaa ei kuitenkaan voitu tehokkaasti käyttää painamiseen, joten todellinen painamisaika oli todennäköisesti noin kolme kuukautta.
Mormonin kirjan tapahtumat alkavat vuoden 600 eaa. paikkeilla Jerusalemin kaupungissa. Babylonialaiset olivat tähän aikaan piirittäneet Jerusalemin kaupungin ja pakkosiirtolaisuus oli piakkoin edessä. Juutalaiset profeetat aloittivat tähän aikaan työnsä saattaa kansa näkemään oma hengellisesti rappiollinen tilansa. Jeremia varoitti sekä saarnasi kansalle ja hänen elämäänsä sekä saarnojaan on kirjattu monessa Vanhan Testamentin kirjassa. Mormonin kirjan mukaan Lehi oli yksi näistä profeetoista, vaikkei häntä koskaan mainita Raamatussa. Juutalaiset eivät kuunnelleet hänen varoituksiaan ja messiaanista sanomaansa. Kirja kertoo hänen saaneen Jumalalta käskyn ottaa perheensä ja lähteä erämaahan, niin että Jumala voi johdattaa perhekunnan uuteen perintömaahan, luvattuun maahan. Erämaassa ollessaan Lehi lähettää neljä poikaansa takaisin Jerusalemiin hakemaan ”pronssiset levyt”, jotka sisälsivät profeettojen kirjoituksia samalla tapaa kuin Vanhassa Testamentissa. Lehin pojat tekevät vielä yhden matkan Jerusalemiin, tällä kertaa hakemaan toisen perhekunnan, jolla on naimaikäisiä tyttäriä. Tämän jälkeen alkaa kahdeksan vuoden erämaavaellus läpi Arabian niemimaan. Saavuttuaan merenrannalle Lehin vanhurskas poika Nefi saa käskyn rakentaa laivan ja retkikunta alkaa tehdä valmisteluja pitkää merimatkaa varten. Käyttäen Jumalalta saamaansa kompassin tapaista laitetta, jota kutsutaan kirjassa "Liahonaksi", retkikunta vihdoin saavuttaa vastoinkäymisten kautta "luvatun maan" eli Amerikan mantereen.
Lehin kuoltua syttyy kiista johtajuudesta hänen poikiensa kesken. Nefi ottaa joukon vanhurskaita retkikuntalaisia ja he matkustavat pois Laamanin ja Lemuelin (Lehin jumalattomien poikien) luota luoden yhteisön, joka on kuuliainen Jumalan käskyille ja on menestyksellinen. Tämä vanhurskas yhteisö kutsuu itseään "nefiläisiksi". Lehin toisten poikien Laamanin ja Lemuelin yhteisöä aletaan nimittää "lamanilaisiksi". Jälkimmäisiä kohtaa kirous ja heidän ihonsa muuttuu tummaksi.
Kirjassa on toistuvia ajanjaksoja, joissa nefiläiset menestyvät ja vaurastuvat. Nämä ajanjaksot taas johtavat usein hengelliseen rappioon, jonka seurauksena lisääntyvät sodat lamanilaisten kanssa sekä profeettojen kutsu kansalle nousemaan hengellisesti rappeutuneesta tilastaan. Kansan jouduttua nöyrtymään sotien ja parannuksen kautta alkaa uusi menestyksen kausi. Tämä on kaava, jota Mormonin kirjan tuhatvuotinen historia noudattaa pääpiirteittäin.
Nefiläisten historian edetessä kohti loppuaan lisääntyvät kertomukset sisäisistä erimielisyyksistä, hallituksen korruptiosta sekä suurista rosvojoukkoarmeijoista. Nerokas johtajuus, kutsut parannukseen ja sankaritarinat luovat hetkiä, jolloin edessä oleva väistämätön tuho hidastuu.
Ensimmäinen suuri tuho tapahtuu Mormonin kirjan mukaan vuoden 34 jaa. paikkeilla. Suuret luonnonmullistukset, maanjäristykset ja pyörretuulet tuhoavat suurimman osan jumalattomista ja jäljelle jääneet vaikeroivat kohtaloaan. Surun keskellä ihmiset saavat kuitenkin kokea ylösnousseen Jeesuksen Kristuksen ilmestyksen. Jeesuksen ilmestyksen sanotaan olevan Mormonin kirjan kohokohta. Jeesus muun muassa opettaa ihmisille vuorisaarnan seuraten ajoittain tarkasti samoja sanoja kuin Raamatussa Matteuksen evankeliumissa oleva versio vuorisaarnasta. Hänen kerrotaan valitsevan opetuslapsia, asettavan ehtoollisen, parantavan sairaita, opettavan ja rukoilevan sekä siunaavan pieniä lapsia.
Nefiläisillä seuraa 200 vuoden utopinen rauhan aika, jonka jälkeen he palaavat vanhoihin synteihinsä. Erimielisyydet, korruptio ja sota seuraavat, mutta tällä kertaa tuhoisasti. Sodat ovat alkusoittoa vanhurskaan kansanosan täydelliselle tuholle. Viimeinen suuri taistelu käydään kukkulalla nimeltä Kumora. Mormon, viimeinen suuri nefiläisten komentaja, selviytyy nähdäkseen kansansa tuhoutumisen. Mormon saa tehtäväkseen koota kansansa kirjoitukset ja toimittaa niistä kokonaisuus kultalevyihin, jotka kätketään maahan, Jumalan suojeltavaksi. Hänen poikansa Moroni jatkaa isänsä työn loppuun nefiläisten aikakirjojen kokoajana. MAP-kirkon opin mukaan sama Moroni ilmestyy Joseph Smithille ilmoittaen hänelle maahan kätketyistä kultalevyistä.
Mormonin kirja on jaoteltu lukuihin ja jakeisiin samalla tavoin kuin Raamattu. Smithin haltuunsa saamat metallilevyt, koostuivat hänen mukaansa ”Nefin pienistä levyistä” sekä ”Mormonin levyistä”. Mormonin kirjan ensimmäiset kuusi kirjaa ovat:Nämä kirjat kuuluvat ”Nefin pieniin levyihin”. Ne eivät ole Mormonin lyhentämiä, kuten ”Mormonin levyissä” olevat kirjat. Aikajana näillä kirjoilla on noin 600 - 130 eaa.Mormonin sanat ovat noin vuodelta 385 jaa. Mormon lisäsi tämän tekstin, kun hän löysi ”Nefin pienet levyt” aikakirjojensa joukosta. Hän halusi kertoa lukijoille löydöstään sekä kuningas Benjaminin hallinnosta. Mormonin sanat toimivat myös siltana ”Nefin pienien levyjen” ja ”Mormonin levyjen” välillä.
”Mormonin levyt” ovat Mormonin ja hänen poikansa Moronin kirjoittamia. Mormon yhdisti suuren osan nefiläisten historiaa tekemällä niistä lyhennelmän "Mormonin levyihin". Mormonin lyhennelmän osuus on seuraavissa kirjoissa:Aikajana näillä teksteillä on noin 130 eaa. - 385 jaa. Mormonin poika Moroni lisäsi isänsä levyihin:Moroni lopetti kertomuksensa noin 421 jaa.
Mormonin kirjan tarina ei kerro nefiläisten tarinaa historiallisesti katsoen kovinkaan tarkasti. John L. Sorenson, Mormonin kirjan tutkija on kirjoittanut: ”Kuusikymmentä kaksi prosenttia koko Mormonin kirjasta käsittelee yhtä tiettyä 160-vuoden ajanjaksoa (130 eaa. - 30 jaa.), kun taas seuraavat kolme vuosisataa vie vain neljä sivua... Tietenkään emme voi luokitella niin suppeaa teosta ’Amerikan intiaanien tarinaksi’. Edes ’Nefin kansalle’ sitä tuskin voidaan pitää historiana.”
Mormonin kirjan esipuheessa sanotaan, että kirja on kirjoitettu:
Kirjan keskeinen sanoma on Jeesus Kristus. Mormonin kirja mainitsee yli sata eri nimeä Jeesukselle. Jokin näistä nimistä esiintyy joka 1.4 Mormonin kirjan jakeessa. Mormonin kirja ei ainoastaan ennusta hänen tulemisestaan vaan nefiläiset profeetat ja kuninkaat kirjoittavat kirjassa lukuisista muista Jeesukseen liittyvistä asioista, kuten Jeesuksen sovitustyö, usko, ylösnousemus, pelastussuunnitelma, armo ja oikeudenmukaisuus, lapsikaste ja elämän tarkoitus jne. Kirja kertoo myös ylösnousseen Jeesuksen vierailusta nefiläisten luona, jolloin hän muun muassa toistaa vuorisaarnan melkein sanasta sanaan samanlaisena kuin Matteuksen evankeliumissa oleva versio vuorisaarnasta.
Historiallisen käsityksen mukaan kirjan kirjoittaja on joko Joseph Smith, joka plagioi muiden kirjoituksia ja kokosi ne Mormonin kirjana, tai joku hänen kumppaneistaan, joka kirjoitti kirjan Smithille tai ainakin oli apuna sen laatimisessa.
Uskonnolliselta kannalta Mormonin kirjan alkuperästä on useampia näkemyksiä:
Jo ennen kuin Mormonin kirja julkaistiin vuonna 1830, kysymyksiä sen autenttisuudesta oli herätetty. Paikallinen sanomalehti "Palmyra Freeman" neuvoi lukijoitaan kohtelemaan kertomusta kultalevyistä ”niin kuin sitä kuuluisi - halveksunnalla.” Paikalliset asukkaat olivat myös sopineet keskenään protestina, etteivät ostaisi kirjaa. Ensimmäisen varsinaisen mormonismin vastaisen kirjan "Mormonism Unvailed" julkaisi vuonna 1834 Eber D. How. Mormonin kirja kuitenkin löysi omat kannattajansa, jotka alkoivat jo heti alkuvuosina puolustaa kirjaa. Tätä keskustelua on käyty jo 170 vuotta, ja varsinkaan viime vuosikymmeninä se ei näytä laantumisen merkkejä.
Kritiikkiä on esitetty myös tekstissä esiintyvistä erilaisista anakronismeista eli aikakauden historiaan sopimattomista asioista. Näihin kuuluvat muun muassa:
Smithsonian instituutti vastaanottaa vuosittain useita kyselyitä liittyen Mormonin Kirjan historiallisuuteen ja he vastaavat standardikirjeellä, jossa todetaan, ettei Mormonin Kirjalle ole olemassa tieteellistä näyttöä. Samoin myös National Geopraphic Society vastaa Mormonin kirjaan liittyviin kyselyihin samankaltaisella standardikirjeellä, jossa todetaan, ettei mitään Mormonin kirjaa tukevia todisteita ole löydetty vuosikymmenten tutkimuksista huolimatta.