Yhdysvaltain 88. jalkaväkidivisioona
Yhdysvaltain 88. jalkaväkidivisioona (eng. 88th Infantry Division, lempinimiltään ""Fighting Blue Devils"" ja ""Clover Leaf Division"") oli Yhdysvaltain armeijan jalkaväkiyksikkö, joka osallistui molempiin maailmansotiin.
Divisioonan olkayksikkötunnuksessa sininen muoto muodostui kahdesta kahdeksaisesta, jotka tekivät onnea tuovan neliapilan muodon. Yleensä sen yläpuolella oli lisätty teksti "Blue Devils" divisioonan lempinimen mukaan.
Divisioona perustettiin Camp Dodgessa, Iowassa 5. elokuuta 1917. Se ehti juuri ja juuri mukaan ensimmäisen maailmansodan rintamalle Eurooppaan syyskuussa 1918, mutta ei ehtinyt osallistumaan taisteluihin pientä kahakointia lukuun ottamatta. Sen kärsimät tappiot sodassa olivat 12 kaatunutta ja 66 haavoittunutta. Sodan päätyttyä 11. elokuuta 1918 divisioona laivattiin takaisin Yhdysvaltoihin ja hajotettiin Camp Dodgessa 10. kesäkuuta 1919.
Divisioona aktivoitiin uudestaan 15. heinäkuuta 1942 Camp Gruberissa, Oklahomassa. Se oli yksi ensimmäisistä toiseen maailmansotaan lähetetyistä täysin värvätyistä koostuneista divisioonista. Divisioona saapui Marokkoon joulukuussa 1943 ja lähetettiin Algeriaan harjoittelemaan.
Pohjois-Afrikasta yksikkö siirrettiin Italiaan helmikuussa 1944 ja koottiin sotaharjoituksiin Piedmont d'Alifen alueelle. Vihdoin helmikuun lopulla 88. jalkaväkidivisioona siirtyi etulinjaan ja vapautti Gariglianojoen rannoilla olleet brittiläiset joukot. Sen toiminta keskittyi aluksi partiointiin ja puolustuksen harjoitteluun.
11. toukokuuta divisioona eteni pohjoiseen valloittaen Spignon, Mount Civitan, Itrin, Fondin ja Roccagorgan saavuttaen Anzion 29. toukokuuta. Yksikkö ajoi vihollista takaa aina Roomaan saakka, ollen ensimmäinen amerikkalainen yksikkö kaupungissa esikaupunkialueella käydyn kiivaan taistelun jälkeen. Kun divisioona oli ylittänyt Tiberjoen ja edennyt Bassanelioon se siirrettiin lepäämään ja harjoittelemaan 11. kesäkuuta. Vajaata kuukautta myöhemmin se siirtyi puolustusasemiin, joista aloitti hyökkäyksen Volterraan 8. heinäkuuta. Se valtasi kaupungin seuraavana päivänä, edeten Laiaticoon 11. heinäkuuta ja Villamagnaan kahta päivää myöhemmin. Arnojoen divisioona ylitti vihollisen kiivaasta vastarinnasta huolimatta 20. heinäkuuta.
Lyhyen harjoitus- ja lepotauon jälkeen 88. divisioona avasi hyökkäyksensä Gootti-linjaa vastaan 21. syyskuuta. Se eteni nopeasti Firenzuolan ja Imolan välistä tietä vallaten Mount Battaglian 28. syyskuuta. Saksalaiset aloittivat hurjan vastahyökkäyksen ja divisioona joutui raskaisiin taisteluihin edetessään kohti Pojoen laaksoa. Se onnistui valtaamaan strategisesti tärkeät asemat Mount Grandessa ja Farnettossa 20.–22. lokakuuta. Yksikkö jäi varmistamaan aluetta partioiden Mount Granden ja Mount Cerreren sektoria sekä Mount Fanon aluetta seuraavan vuoden tammikuun lopulle.
24. tammikuuta – 2. maaliskuuta 1945 88. divisioona varmisti Loiano Liverganon aluetta ja palasi rintamalle lyhyen tauon jälkeen. Rynnistys kohti Pojoen laaksoa alkoi 15. huhtikuuta. Monterumici antautui 17. huhtikuuta voimakkaan tykistökeskityksen jälkeen ja Pojoki ylitettiin vihdoin 24. huhtikuuta, kun 88. divisioona alkoi ajaa saksalaisia kohti Alppeja. Veronan ja Vicenzan kaupungit tuli divisioonan haltuun 28. huhtikuuta mennessä, joten yksikkö pääsi ylittämään Brentajoen 30. huhtikuuta. 88. jalkaväkidivisioona kulki Alppien Dolomiittien halki, jossa se ehti tavoittamaan Yhdysvaltain 103. jalkaväkidivisioonan vihollisuuksien loppuessa Italiassa 2. toukokuuta 1945. Se jäi miehittämään Italiaa lakkauttamiseensa 24. lokakuuta 1947 saakka.
Toisen maailmansodan aikan yksikkö oli taistelussa yhteensä 344 päivää. Se kärsi tappioita yhteensä 15 173 kuolleina, haavoittuneina ja kadonneina.Toisen maailmansodan aikana 88. jalkaväkidivisioonaan kuuluneita, sille alistettuja tai siihen liitettyjä yksiköitä: