hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Työllistäminen
Työllistäminen tarkoittaa työvoimaviranomaisten, esimerkiksi Työ- ja elinkeinotoimiston, tekemää työttömän työnsaantia edistävää toimenpidettä.
Työllistämistoimenpiteen kohteeksi joutuvat henkilöt, jotka eivät työllisty omin avuin. Tällaisilla henkilöillä on usein ongelmana laskenut työkyky, joka ei salli heidän työllistyä "vapaille markkinoille". Tässä tapauksessa työvoimatoimisto voi maksaa työnantajalle työllistämistukea korvaukseksi laskeneesta työkyvystä. Työntekijä saa työstään normaalin palkan, joka usein on hieman työttömyysturvaa suurempi. Yleisiä työllistämispaikkoja ovat erilaiset yhdistykset, yhteisöt, kunnan sekä valtion toimipaikat. Yrityksiin ei työllistetä niin paljon, sillä tällainen toiminta voisi vääristää kilpailua. Uutena työllistämiskohteena ovat tulleet sosiaaliset yritykset, joille myönnetään palkkatukea tavallista runsaammin pitkäaikaistyöttömien ja vajaakuntoisten työllistämiseen.
Palkkatuen avulla voidaan tukityöllistää.
Miljardööri Warren Buffett kannattaa tukityöllistämistä.
Perforointi
Perforointi on paperin, muun materiaalin tai elävän kudoksen lävistystä, puhkaisua tai rei’itystä.
Kirjapainon jälkikäsittelyvaiheena perforointi tarkoittaa paperin rivimäistä rei’itystä, jota pitkin esimerkiksi kuponki on helppo repäistä irti painotuotteesta. Perforointia käytetään myös muun muassa postimerkkiarkeissa ja -vihoissa, muistilehtiöissä.
Perforointilaitteita kehiteltiin 1800-luvun puolivälissä, ja sen jälkeen perforointi on yleistynyt monella alalla.
Perforoinniksi kutsutaan myös muuta lävistystä tai rei’itystä eri materiaaleihin, kuten elokuvafilmin reunan rei’itystä elokuvakameran ja -projektorin vetomekanismia varten. Perforoitua 35 millimetrin kinofilmiä käytettiin yleisesti myös valokuvauksessa. Pullon sinettikorkki on usein perforoitu, ja kun korkki avataan, rikkoutunut perforointi kertoo, että pullo on avattu.
Perforoinnilla eli perättäisillä rei’ityksillä voidaan materiaalin pintaan synnyttää tekstiä tai muita kuvioita. Esimerkiksi Patentti- ja rekisterihallitus käyttää dokumenttien hallinnassaan paperisten patenttihakemusasiakirjojen perforointia, jolloin hakemusnumero ja päivämäärä kirjataan paperiin rei'ittämällä.
Varhaiset tiedontallennusmuodot reikäkortti ja reikänauha perustuivat perforointiin eli paperin tai kartongin lävistykseen. Niitä käytettiin jo ennen tietokoneaikaa ohjaamaan muun muassa kutomakoneita ja automaattipianoja ja muita musiikkiautomaatteja.
Perforoinnista puhutaan ammattiterminä myös muun muassa rei’itettyjen puu- tai metallilevyjen valmistuksessa sekä leipomoalalla keksien, leipien ja muiden leivonnaisten pinnan rei’ityksessä tasaisemman paistotuloksen aikaansaamiseksi.
Myös taideteoksia voidaan tehdä perforoimalla. Esimerkiksi norjalainen Anne-Karin Furunes on tehnyt useita tunnettuja töitä kankaan perforointitekniikalla.
Lääketieteessä puhutaan perforoinnin sijasta yleensä "perforaatiosta", joka voi tarkoittaa yksittäistäkin puhkaisua, puhkeamista, puhkeamaa, lävistystä tai muulla tavoin syntynyttä reikää.
Alasommee
Alasommee on entiseen Viipurin maalaiskuntaan kuulunut kylä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Venäjällä. Alasommeen kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan eteläosassa Viipurinlahden itärannalla. Kylän länsiosa sijaitsi Viipurinlahteen työntyvällä Tamminiemellä, jonka pohjoispuolella oli Matalalahti ja eteläpuolella Rauhalahti. Sommeenjoki virtasi kylän halki. Manneralueen lisäksi kylään kuului myös useita pieniä saaria Viipurinlahdelta, joista huomattavimmat Venäjänsaari ja Hiekkasaari. Alasommeen kylä rajoittui pohjoisessa Viipurin kaupunkiin ja etelässä se ulottui lähes Johanneksen rajalle. Naapurikyliä maalaiskunnan alueella olivat Nuoraa, Järvelä, Yläsommee, Rikkola, Savolainen, Samola ja Lihaniemi.
Alasommeen kylän keskusta sijaitsi Sommeenjoen alajuoksun eteläpuolella Viipurista Koivistolle johtavan kantatie 64 varrella. Vuonna 1937 Alasommeella oli 301 asukasta. Alasommeen länsipuolella sijaitsi pieni Rikkolan kylä, joka kuului Alasommeen koulupiiriin. Rikkolassa oli 41 asukasta vuonna 1937. Sommeen rautatieasema sijaitsi nimestään huolimatta Savolaisen kylän alueella, tosin aivan Alasommeen rajan tuntumassa.
Maatalous oli tärkeä elinkeino Alasommeella. Vuonna Alasommeen kylässä oli 942 ha metsää ja 331 ha peltoa. Samana vuonna Rikkolan kylässä oli 86 ha metsää, 28 ha peltoa ja 2 ha niittyä. Karjataloutta edisti Alasommeen tarkastusyhdistys. Alasommeella toimi maidonmyyntiosuuskunta, joka myi maitonsa Valiolle Viipuriin. Sivuelinkeinona harjoitettiin kalastusta Viipurinlahdella.
Kylässä oli Samolan Osuuskaupan myymälä. Kylässä toimi Alasommeen marttayhdistys (per. 1935).
Alasommeen kansakoulu sijaitsi kylän keskustassa. Koulupiiriin kuului Nuoraan ja Rikkolan kylät, suurin osa Alasommeen kylää (pieni alue kuului Lihaniemen koulupiiriin) ja pieni osa Savolaisen kylää. Vuonna 1939 Alasommeen koulussa oli kolme opettajaa ja 85 oppilasta.
Talvisodan loppuvaiheessa neuvostojoukot etenivät Alasommeen alueelle. Asukkaat oli evakuoitu jo sodan alussa muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Alasommee mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Mendesinantilooppi
Mendesinantilooppi eli mendesantilooppi ("Addax nasomaculatus") on afrikkalainen äärimmäisen uhanalainen antilooppilaji. Sen kanta pieneni 80 prosenttia vuosina 1995–2005.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on saharanantilooppi.
Mendesinantilooppi on sopeutunut aavikon elämään: sen sorkat ovat leveät jotta ne kannattelevat sitä hiekalla. Turkki on talvella ruskeanharmaa, mutta haalistuu kesällä lähes valkoiseksi. Sarvet ovat tontot ja kierteiset. Niiden välissä on tummempi ”otsatukka”. Eläimen naamassa on vaalea rasti. Eläin on 150–170 senttimetriä pitkä, ja sen säkäkorkeus on metrin verran.
Mendesinantilooppeja elää useilla toisistaan eristyneillä alueilla Saharan autiomaassa.
Mendesinantilooppi elää aavikolla ja virtsaa hyvin tiivistä nestettä välttääkseen nestehukkaa. Ne liikkuvat 5–20 yksilön laumoissa joita johtaa uros. Ravintona ne käyttävät ruohoa ja pensaita, joita kasvaa siellä täällä autiomaassa. Laumat kulkevat pitkiä matkoja ravintoa löytääkseen.
Peltonen
Peltonen tarkoittaa ainakin seuraavia:
Peltonen liittyy myös seuraaviin:
Hafsidit
Hafsid tai Hafsidin kuningaskunta oli Ifriqiyaa (nykyisin Tunisia) vuosina 1229–1574 hallinnut dynastia.
Hafsidien erkaannuttua Almohadeista Abu Zakariyan (1229–1249) johdolla, Abu Zakariya hallinnoi Ifriqiyaa (Roomalaisten provinssia Afrikassa nykyisen Maghrebin alueella; nykyisin Tunisia, itäinen Algeria ja läntinen Libya) ja rakensi Tunisista imperiumin ekonomisen ja kulttuurillisen keskuksen.
Samaan aikaan kansaan liittyi monia muslimeja, jotka pakenivat Andalusiasta Espanjan Corona de Castillan ja Aragonian "Reconquistaa". Hänen seuraajansa, Muhammad I al-Mustansir (1249–1277) otti itselleen nimikkeen "kalifi".
1300-luvulla imperiumi koki väliaikaisen taantuman. VaikkaHafsidit onnistuivat alistamaan hetkellisesti Tlemcenin Abdalwidien imperiumin, heidät itsensä valloitti 1347 ja 1357 välisenä aikana kahdesti Marokon merinidit. He eivät kuitenkaan onnistuneet päihittämään beduiineja, joten Hafsidit pystyivät jälleen ottamaan imperiuminsa haltuunsa. Ruttoepidemioiden aiheuttama merkittävä kuolleisuus heikensi Hafsidien valtaa samaan aikaan entisestään.
Hafsidien vallan alla 1300-luvulla merirosvous kristittyjä laivoja kohtaan vahvistui, eritoten Abd al-Aziz II:n (1394–1434) valtakaudella. Merirosvouksen tuotot käytettiin suuriin rakennustöihin ja taiteiden ja kulttuurin tukemiseen. Kuitenkin, merirosvous aiheutti vastatoimia Aragoniasta ja Venetsiasta, jotka hyökkäsivät useaan ottseeseen Tunisian rannikkokaupunkeihin. Utmanin (1435–1488) valtakaudella Hafsidit saavuttivat viimeisen huippukautensa karavaanikaupankäynnin kehityttyä Saharan halki, sekä Egyptiin, sekä kaupallisen merenkäynnin kehityttyä Venetsian ja Aragonian kanssa. Beduiineista ja imperiumin kaupungeista tuli laajalti itsenäisiä, vain Tunisin ja Constantinen jäädessä Hafsidien haltuun.
1500-luvulla Hafsidit jäivät Espanjan ja Osmanien valtakunnan tukemien Corsairien välisen valtataistelun jalkoihin. Jälkeenmainitut valloittivat Tuniksen 1574 ja syrjäyttivät Hafsidit, jotka olivat toisinaan myöntyneet jo Espanjan käskynalaisuuteenkin.
Gossip
Gossip on yhdysvaltalainen indie rock -yhtye. Sen perustivat laulaja Beth Ditto, kitaristi Brace Paine ja rumpali Kathy Mendonça Searcyssa Arkansasissa vuonna 1999. He ovat saaneet jonkin verran vaikutteita riot grrrl -yhtyeiltä ja feminismistä, vaikka bändin jäsenet eivät määrittele itseään riot grrrl -yhtyeeksi.
Beth Ditto on alusta saakka aiheuttanut kiistoja ollessaan avoin ylipainostaan ja seksuaalisesta suuntautumisestaan. Hän onkin sanonut ajavansa ”kaikkien läskien ja homojen” asiaa.
Yhtye solmi vuonna 1999 levytyssopimuksen indieyhtiö K Recordsin kanssa, ja K Records julkaisi Gossipin ensimmäisen EP:n "The Gossip" samana vuonna. Gossipin seuraava julkaisu oli debyyttialbumi "That's Not What I Heard", ja sen julkaisi levy-yhtiö Kill Rock Stars tammikuussa 2001.
Ennen seuraavaa albumia he julkaisivat EP:n "Arkansas Heat" toukokuussa 2002. "Movement", yhtyeen toinen pitkäsoitto, seurasi sitä vuotta myöhemmin, toukokuussa 2003. Syyskuussa 2003 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen livealbumi "Undead in NYC". Kaksi kuukautta tämän jälkeen rumpali Kathy Mendonca jätti yhtyeen keskittyäkseen kätilön uraansa. Hänet korvasi Hannah Blilie.
Ensimmäinen julkaisu, jolla uusi rumpali oli mukana, oli yhteis-EP "Real Damage" elektropopartisti Tracy + the Plasticsin kanssa. Se julkaistiin tammikuussa 2005. Yhtyeen seuraava albumi "Standing in the Way of Control" julkaistiin tammikuussa 2006 Kill Rock Starsin kautta ja myöhemmin samana vuonna brittiläisen indieyhtiö Back Yard Recordingsin kautta.
Ditto kirjoitti yhtyeen hittikappaleen ”Standing in the Way of Control” vastauksena Yhdysvaltojen hallituksen päätökselle kieltää samaa sukupuolta olevien parien oikeus avioliittoon. Kappale saavutti suosiota myös Isossa-Britanniassa, kun se oli mukana televisio-ohjelman "Skins" mainoksessa Channel 4:lla vuonna 2007. Maaliskuussa 2007 uutisoitiin, että yhtye olisi kiinnitetty Columbian tytäryhtiölle Music with a Twist, joka keskittyy seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluviin artisteihin.
Uuden-Seelannin ralli 2007
Uuden-Seelannin ralli ajettiin 31. elokuuta-2. syyskuuta. Se oli kauden 2007 MM-sarjan yhdestoista ralli ja tuotantoautojen MM-sarjan viides ralli. Uuden-Seelannin Pohjoissaarella sijaitsevan Hamiltonin kaupungin lähistöllä ajetussa sorarallissa oli 18 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 353,56 km ja siirtymätaipaleineen rallin yhteispituus oli 1255,89 km.
Marcus Grönholm voitti rallin vain 0,3 sekunnin erolla ennen Sébastien Loebia. Ero oli siihen mennessä rallin MM-historian pienin. Huhtikuussa 2011 Sébastien Ogier voitti Jordanian rallin 0,2 sekunnin erolla Jari-Matti Latvalaan.
Alice in Wasteland
Alice in Wasteland on Jyväskylässä perustettu power pop -yhtye, jonka ensimmäinen aktiivikausi oli vuosina 1986–1992. Yhtye julkaisi kokoelma-albumin ja palasi konserttilavalle kesällä 2008. 2017 kolme yhtyeen jäsentä jatkoi musiikin tekoa nimellä Nuorisopalatsi. __notoc__
Luettelo eduskuntaan varasijalta nousseista kansanedustajista
Luettelo eduskuntaan varasijalta nousseista kansanedustajista on järjestetty aikajärjestyksessä vanhimmasta uusimpaan.
Ellei toisin mainita, lähteenä on käytetty "Kansanedustajat 1907–2000 -matrikkelia" ja sen päivitettyä versiota.
Sthenelos (Kapaneuksen poika)
Sthenelos oli kreikkalaisessa mytologiassa Kapaneuksen ja Euadnen poika sekä Argoksen kuningas. Hän oli Kometeen ja Kylarabeen isä ja anaksagoridien sukukuntaa.
Sthenelos oli yksi epigoneista, seitsemän sotapäällikön pojista, jotka uusivat isiensä hyökkäyksen Thebaa vastaan; myöhemmin hän jopa kerskui, että hän ja muut epigonit valtasivat Theban siitä huolimatta, että heillä oli vähemmän miehiä kuin heidän samaa yrittäneillä isillään, koska he olivat kuuliaisia jumalille. Hän oli myös Helenan kosijoiden joukossa, ja muiden tavoin vannoi valan puolustavansa valittua sulhasta muita kosijoita vastaan. Kun Helena kaapattiin Troijaan, joutui hän valansa velvoittamana osallistumaan Troijan sotaan. Ystävänsä Diomedeen komennossa hän johti Argoksen joukkoja taistelussa. Hänet mainitaan myös yhtenä Troijan hevoseen piiloutuneista miehistä. Sotasaaliina Troijasta Sthenelos piti puisen Zeus Herkeioksen kuvan.
Kuolemansa jälkeen Sthenelosta seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Kylarabes.
House of Krazees
House of Krazees oli vuonna 1993-1997 toiminut kolmihenkinen underground rap/horrorcore-yhtye. Yhtye hajosi yhden jäsenistä lähdettyä soolouralle, jolloin jäljelle jääneet jäsenet kokosivat yhtyeen Twiztid. Kolmikko on tehnyt musiikkia yhdessä myöhemmin, kokoonpanon nimenä Samhein Witch Killaz.
Tampereen valoviikot
Tampereen Valoviikot on joka syksyinen tapahtuma, jossa Tampereen keskustan kadut valaistaan valokuvioin kymmenen viikon ajan. Valoviikot järjestää Tampere Tunnetuksi ry, joka edustaa tamperelaisia yrityksiä ja järjestää vuosittain myös Kukkaisviikot ja JouluTampere-tapahtuman.
Ensimmäiset Valoviikot järjestettiin syksyllä 1966 ja ne kestivät runsaat kolme viikkoa. Valoviikot koostuvat lukuisista valokuviosta, jotka ripustetaan pääosin keskustan katujen ylle sekä toisinaan myös muihin paikkoihin, kuten Tampere-Pirkkalan lentoasemalle. Valoviikkojen yhteydessä pidetään myös Valon Neito -kilpailu. Vuoden 2011 Valon Neidoksi valittiin Noora Mäcklin ja vuonna 2012 valituksi tuli Reetta Laine.
Psykedeelinen folk
Psykedeelinen folk on rockmusiikin tyylilaji, jossa yhdistellään psykedeelistä rockia ja folkmusiikkia. Psykedeelinen folk oli erityisen suosittua 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Varhaisimpia tyylin edustajia olivat mm. Donovan, Fairport Convention, sekä Tyrannosaurus Rex, ennen nimenvaihtoaan T. Rexiksi.
Silloin kun
Silloin kun on suomalaisen Kaseva-yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1974. Levystä ilmestyi remasteroitu CD-versio vuonna 2002.
Kaikki kappaleet sovittanut Kaseva.
Ted Sider
Ted (Theodore) Sider on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii New Yorkin yliopiston filosofian professorina vuodesta 2007. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, kielifilosofia ja logiikka.
Sider väitteli tohtoriksi Massachusettsin yliopistosta vuonna 1993. Ennen siirtymistään New Yorkiin hän on opettanut Rutgersin, Syracusen ja Rochesterin yliopistoissa.
Aaro Tolsa
Aaro Johannes Tolsa (9. tammikuuta 1895 Vehkalahti – 31. heinäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen pappi, joka teki työtä Lapin metsätyömiesten keskuudessa 1920- ja 1930-luvuilla.
Aaro Tolsan vanhemmat olivat muurari Topias Tolsa ja Maria Helenius ja puoliso vuodesta 1919 Hanna Kuokkanen. Tolsa pääsi ylioppilaaksi 1916 ja hänet vihittiin papiksi 1919. Hän toimi setlementtityötä varten perustetun Teollisuusseutujen evankelioimisseuran pappina Rovaniemellä 1923–1932 ja oli sen jälkeen Rovaniemen vapaa-opiston johtaja 1932–1942. Viimeksi Tolsa oli Kristillis-yhteiskunnallisen työkeskusliiton matkasihteeri 1942–1949 ja liiton pääsihteeri 1949–1951. Uransa alussa Suomenniemen ja Joensuun seurakunnissa ja sitten Suursaaressa pappina työskennellyt Tolsa teki elämäntyönsä pääosin Perä-Pohjolassa ja Lapissa, julkaisten myös aihetta käsitteleviä kirjoja muutamien uskonnollisten teosten ohella.
Aon Center (Los Angeles)
Aon Center on 62-kerroksinen pilvenpiirtäjä Los Angelesin kaupungissa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Pilvenpiirtäjä valmistui vuonna 1973 ja sen suunnitteli yhdysvaltalainen arkkitehti Charles Luckman. Se yltää 262 metrin korkeuteen. Se oli Los Angelesin korkein rakennus valmistumisestaan vuoteen 1989 saakka, jolloin U.S. Bank Tower sysäsi sen toiseksi. Sen aikaisempia nimiä ovat olleet "United California Bank Building" ja "First Interstate Building".
Vuoden 1988 toukokuun 4. päivänä pilvenpiirtäjän 12. kerroksessa riehui tulipalo, joka tuhosi rakennuksen viisi kerrosta. 40 ihmistä loukkaantui ja yksi kuoli.
Transamerica Pyramid
Transamerica Pyramid on 48-kerroksinen pilvenpiirtäjä San Franciscon kaupungissa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se on 260 metrin korkeudellaan San Franciscon toiseksi korkein rakennus Salesforce Towerin jälkeen ja siten huomattava maamerkki. Pilvenpiirtäjän rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1969 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1972. Sen suunnittelusta on vastannut yhdysvaltalainen arkkitehti William Pereira. Rakennus on nimetty Transamerica Corporationin mukaan, jonka pääkonttoriksi se alun perin rakennettiin.
Castel Sant’Angelo
Castel Sant’Angelo (), eli Hadrianuksen mausoleumi, on Rooman Borgon kaupunginosassa sijaitseva sylinterimäinen rakennus, joka rakennettiin vuosina 120–139 keisari Hadrianuksen hautapaikaksi. Keskiajalla hautakammiosta tehtiin linnoitus ja paavien asuinpaikka. Nykyään Hadrianuksen mausoleumi toimii museona ("Museo Nazionale di Castel Sant’Angelo"). Mausoleumiin johtaa Tiberin ylittävä antiikkinen silta "Pons Aelius", jota kutsutaan nykyään Ponte Sant’Angeloksi.
Rooman ensimmäisen keisarin Augustuksen itselleen rakennuttamaa mausoleumia, eli Augustuksen mausoleumia, käytettiin myös hänen seuraajiensa hautapaikkana, mutta Nerva oli viimeinen keisari, jonka haudattiin sinne. Keisari Hadrianus rakennutti itselleen ja vaimolleen Sabinalle ulkomuodoltaan hyvin samankaltaisen, mutta huomattavasti kehittyneemmän, mausoleumin Tiberin vastakkaiselle rannalle 120–139.
Mausoleumin perustana oli 86,87 metriä leveä ja 12,80 metriä korkea neliskulmainen podium. Podiumin päältä kohosi 70,10 metriä halkaisijaltaan oleva ja 30,48 metriä korkea rumpu, joka oli päällystetty marmorilla. Rummun ylle oli kasattu kumpu, josta kasvoi puita. Kummusta nousi pyöreä torni, jonka huipulla oli kullattu pronssinen nelivaljakko.
Hadrianuksen jälkeen mausoleumiin haudattiin Antoninusten dynastian keisareita ja sukua, kuten Antoninus Pius ja Faustina, Marcus Aurelius, Lucius Verus, Commodus, sekä Severusten hallitsijasuvun edustajia, kuten Septimius Severus ja Julia Domna, Caracalla ja Geta.
Hadrianuksen mausoleumi liitettiin Honoriuksen aikana 400-luvulla osaksi Rooman puolustusjärjestelmää, Aurelianuksen muuria. Rooman ryöstäneet Alarikin johtamat visigootit tunkeutuivat mausoleumiin ja hajottivat siellä olleet tuhkauurnat vuonna 410. Prokopioksen mukaan goottien hyökättyä Roomaan 537 puolustajat heittivät mausoleumin huipulla olleet pronssi- ja marmoripatsaat alas vihollissotilaiden päälle.
Nykyisen nimensä linnoitus sai vuonna 590 ruton vaivatessa kaupunkia. Tarinan mukaan arkkienkeli Mikael ilmestyi paavi Gregorius I:n rukouskulkueeseen, jossa Mikael työnsi verisen miekan tuppeen merkiksi Jumalan vihan loppumisesta. Kiitokseksi tästä paavi kruunasi linnan enkelillä. Keskiajalla mausoleumista tehtiin paavien linnoitus ja residenssi, josta oli suojattu kulkuyhteys (Passetto di Borgo) Vatikaanin palatsiin ja Pietarinkirkkoon. 
Passetto ja linnoitus toimi paavi Klemens VII:n turvapaikkana vuonna 1527 Rooman ryöstön aikana. Linnoitusta käytettiin toisinaan myös vankilana. Kuuluja Castel Sant’Angelon vankeja ovat Benvenuto Cellini, Giordano Bruno ja Alessandro Cagliostro. Italian yhdistymisen eli risorgimenton edellä 1800-luvulla Castel Sant’Angelon poliittisten vankien lukumäärä nousi huippuunsa – 681 vankiin.
Ooppera "Tosca" sijoittuu huomattavalta osin juuri Castel Sant’Angeloon: siellä taiteilija Mario Cavaradossi laulaa sydämeenkäyvän aariansa ”E lucevan le stelle” (”Tähdet ylläni”) juuri ennen teloitustaan ja siellä nimihenkilö, laulaja Floria Tosca, surmaa petollisen Scarpian ja syöksyy itse kuolemaan linnoituksen muurilta todettuaan rakastettunsa Cavaradossin kuolleeksi.
Sara Mustonen
Sara Kristiina Mustonen (23. joulukuuta 1962 Rovaniemi – 12. syyskuuta 1979 Hintertux, Itävalta) oli suomalainen alppihiihtäjä. Hän on alppilajien nuorin suomenmestari vuoden 1977 pujottelun mestaruudellaan, jonka hän voitti 14-vuotiaana.
Mustonen saavutti vuosien 1975 ja 1979 välillä yhteensä 25 suomenmestaruusmitalia, joista kymmenen naisten sarjassa. Pujottelun suomenmestaruuden hän voitti 1977 ja 1978, suurpujottelun 1978 ja 1979 sekä syöksylaskun 1979. Hän edusti rovaniemeläistä Ounasvaaran Hiihtoseuraa ja kuului vuodesta 1976 Suomen Hiihtoliiton alppilajien olympia- ja MM-valmennettaviin.
Mustonen kilpaili viisivuotiaasta alkaen ja oli aina ikäluokkansa paras Suomessa. Juniorien vuoden 1973 EM-kisoissa Italian Trentossa hän laski erikoispujottelussa neljänneksi. Maaliskuussa 1976 hän ylsi sekä kaikkien kolmen alppilajin voittoon pohjoismaisissa Aku Ankka -loppukilpailuissa Duvedissa Åressa että ensimmäisiin SM-mitaleihinsa naisten sarjassa.
Mustonen oli vuonna 1978 Suomen ainoa naisedustaja Garmisch-Partenkirchenissä järjestetyissä alppihiihdon MM-kilpailuissa sijoittuen syöksylaskussa sijalle 40. ja suurpujottelussa sijalle 44. Pujottelussa hän keskeytti toisen laskunsa. Samana talvena hän saavutti kolmannen sijan Ruotsin avoimien mestaruuskisojen suurpujottelussa Jällivaaran Dundretissa. Hänet valittiin Urheilutoimittajien liiton vuotuisessa Vuoden urheilija -äänestyksessä Suomen parhaaksi alppihiihtäjäksi kahtena peräkkäisenä vuonna: 1977 ja 1978.
Mustonen kuoli tapaturmaisesti laskettuaan jäärailoon Suomen alppimaajoukkueen harjoitusalueella Itävallan Hintertuxissa syyskuussa 1979. Hän oli kuollessaan vain 16-vuotias.
SunTrust Plaza
SunTrust Plaza (alun perin "One Peachtree Center") on 60-kerroksinen pilvenpiirtäjä Atlantan kaupungissa Georgiassa, Yhdysvalloissa. Pilvenpiirtäjä yltää 265 metrin korkeuteen ja se on yksi Atlantan korkeimmista rakennuksista. Sen suunnittelusta vastasi yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto John Portman & Associates. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1989 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1992.
Luettelo Rooman valtakunnan legioonista
Tämä on luettelo Rooman valtakunnan legioonista.
900 North Michigan
900 North Michigan on 66-kerroksinen pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa Illinoisissa, Yhdysvalloissa. Se yltää 265 metrin korkeuteen ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Kohn Pederson Fox Associates. Pilvenpiirtäjän julkisivu on verhoiltu kalkkikivellä. Rakennus on valmistunut vuonna 1989. Siellä sijaitsee niin myymälöitä, hotellihuoneita, toimistoja kuin asuntojakin.
Lindorff
Lindorff on Nordic Capitalin omistuksessa oleva luotonhallinnan ja maksamisen palveluyritys. Lindorff Group Ab on rekisteröity Ruotsiin ja konsernin pääkonttori sijaitsee Oslossa. Yrityksen pääomistaja on Nordic Capital Fund VIII.
Yritys toimii 8 maassa: Norjassa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Hollannissa, Saksassa, Espanjassa ja Italiassa. Lindorff-konsernin liikevaihto vuonna 2014 oli 475 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä yli 2 800.
Keväällä 2017 Intrum Justitia ja Lindorff yhdistyivät yhdeksi yhtiöksi, pois lukien Suomen, Ruotsin, Tanskan, Viron yhtiöt sekä Norjan Intrum Justitia-yhtiö. Euroopan komissio hyväksyi yhtiöiden yhdistymisen kesäkuussa 2018 sillä edellytyksellä, että yhdistynyt yhtiö myy Lindorffin liiketoiminnan Suomessa uudelle omistajalle yhdessä neljän muun pohjoismaisen liiketoiminnan kanssa.
Marraskuussa 2017 eurooppalainen yritys Lowell Group osti Lindorffin liiketoiminnot Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Virossa. Kauppaan kuului myös Intrum Justitian liiketoiminnot Norjassa. Myytyjen Lindorff liiketoimintojen nimi muuttui Lowelliksi lokakuussa 2018.
Suomessa Lindorff toimi yli 50 vuotta, vuodesta 1966 vuoteen 2005 Contant Oy:nä. Fuusion yhteydessä vuonna 2004 osaksi Lindorffia tulivat myös Contantin Baltian toiminnot.
Vuonna 2017 Suomen Lindorffin liiketoiminta myytiin eurooppalaiselle Lowell Groupille.
Lindorffilla oli Suomessa kolme yhtiötä, joiden liikevaihto oli vuonna 2014 79 miljoonaa euroa. Lindorff Invest Oy oli keskittynyt rahoituspalveluihin ja saatavien ostoon Suomessa. Muut tytäryhtiöt olivat Lindorff Oy ja Lindorff Finland Oy. Lindorffin palveluksessa Suomessa oli 500 työntekijää Helsingissä, Lahdessa ja Tampereella sekä Suomen-pääkonttorissa Turussa. Toimitusjohtajana toimi aluksi Tuukka Kuusisto, jonka tilalle tuli myöhemmin Tuija Keronen. Lindorffin pitkäaikainen varatoimitusjohtaja oli Seppo Lahtinen. Talousjohtajana toimi Juha Alftan.
Lindorff toimii yritysten ja yhteisöjen luotonannon palvelukumppanina huolehtimalla luottopäätöksistä, laskutuksesta, saatavien perinnästä sekä asiakkaiden palvelemisesta lasku- ja maksuasioissa. Yritys tarjoaa myös lasku- ja erämaksupalvelua kuluttajille.
Kuluttaja voi saada Lindorffista tavallisen laskun, maksuhuomautuksen, perintäkirjeen tai ostoksen yhteydessä haetun kertaluoton.
Lindorffin edeltäjä Norjassa, Norwegian National Creditreform, perustettiin Oslossa vuonna 1898.
On esitetty kritiikkiä siitä, että Lindorff Oy maksaa veroina Suomeen vain alle 1 % liikevoitostaan ja että verojen minimointiin käytetään mm. Jerseyn saaren veroparatiisia sekä korkokikkailua. Lindorffin niukasti julkisuudessa esiintyneen johtoportaan mukaan "Lindorff noudattaa Suomen lainsäädäntöä ja maksaa veronsa sen mukaisesti".
Roman Ingarden
Roman Witold Ingarden (5. helmikuuta 1893 Krakova – 14. kesäkuuta 1970 Krakova) oli puolalainen filosofi, joka käsitteli töissään erityisesti fenomenologiaa, ontologiaa ja estetiikkaa.
Ingarden oli filosofinen realisti ja fenomenologi, mutta hän ei kuitenkaan hyväksynyt Edmund Husserlin transsendentaalista idealismia. Hänen koulutuksensa oli fenomenologinen, mutta teoksissaan hän käsitteli erityisesti ontologisia kysymyksiä. Ingarden onkin tunnetuimpia fenomenologisia ontologeja. Hän pyrki kuvaamaan erilaisten olioiden ontologisia rakenteita ja olemassaolon tiloja, perustuen kaikkiin kokemuksiin, jotka pystyivät tarjoamaan tällaista tietoa.
Ennen toista maailmansotaa Ingarden julkaisi teoksensa enimmäkseen saksaksi, ja sodan jälkeen puolestaan puolaksi. Tämän vuoksi hänen ontologiaa käsittelevät pääteoksensa jäivät vaille laajemman filosofisen yhteisön huomiota.
LaShawn Merritt
LaShawn Merritt (s. 27. kesäkuuta 1986) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija ja olympiavoittaja.
Merritt voitti Grosseton nuorten MM-kisoissa 2004 kultaa 400 metrillä ajalla 45,25. Samoissa kisoissa hän oli voittamassa kultaa myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa sekä 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän juoksi pitkän viestin alkuerissä, ja sai kultamitalin kun Yhdysvallat voitti myöhemmin loppukilpailun. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti kultaa pitkässä viestissä. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi 400 metrillä kolmanneksi ajalla 44,14 sekä voitti 400 metrin kilpailun yleisurheilun maailmancupissa. Maailmancupissa hän oli mukana myös Yhdysvaltain pitkän viestin voittaneessa joukkueessa.
Merritt voitti Osakan MM-kisoissa 2007 hopeaa ajalla 43,96. Hän oli samoissa kisoissa voittamassa MM-kultaa pitkässä viestissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti ajalla 44,58. Seuraavana vuonna Pekingin olympialaisissa Merritt kirkasti saavutuksensa ja voitti olympiakultaa päättäen näin Jeremy Warinerin valtakauden. Merritt otti finaalissa selvän voiton ja juoksi oman ennätyksen 43,75, joka vei hänet myös kautta aikojen viidenneksi nopeimmaksi juoksijaksi 400 metrillä. Hän voitti olympiakultaa myös pitkässä viestissä. hän voitti ajalla 44,50.
Merritt voitti Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kultaa 400 metrillä ajalla 44,06. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen voittaessa maailmanmestaruuden ajalla 2.57,86. Hän voitti samana vuonna myös ajalla 44,93.
Huhtikuussa 2010 uutisoitiin Merrittin kärynneen dehydroepiandrosteronin käytöstä. Hän oli antanut kolme positiivista dopingnäytettä lokakuussa 2009, joulukuussa 2009 ja tammikuussa 2010. Syynä positiiviseen dopingnäytteeseen oli reseptivapaa ExtenZe-nimellä markkinoitava tuote, jonka mainostetaan muun muassa suurentavan siittimen kokoa. Lokakuussa 2010 Merritt sai 21 kuukauden kilpailukiellon, joka määrättiin alkaneeksi 28. lokakuuta 2009.
Kilpailukieltonsa jälkeen hän sai Daegun MM-kilpailuissa 2011 hopeaa 400 metrillä ajalla 44,63 ja juoksi ankkuriosuuden Yhdysvaltojen kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän keskeytti 400 metrin alkueräjuoksunsa. Hän voitti Moskovassa 2013 maailmanmestaruuden 400 metrillä ennätyksellään 43,74 ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti 400 metrin juoksun maanosien cupissa 2014. Hän kuului kultaa voittaneisiin Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueisiin IAAF World Relays -kilpailutapahtumassa Nassaussa 2014 ja 2015. Hän saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa 400 metrillä ennätysajallaan 43,65 sekä kultaa 4 x 400 metrin viestissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sai pronssia 400 metrillä ajalla 43,85, sijoittui 200 metrillä kuudenneksi ja juoksi ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 x 400 metrin viestijoukkueessa. Hän voitti kultaa World Relays -kisojen 4 x 400 metrin viestissä jälleen 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 400 metrin välierissä.
Mary Wineberg
Mary Wineberg (o.s. Danner, s. 3. tammikuuta 1980) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Wineberg oli Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa pronssia. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 53,07, mutta oli mukana voittamassa hopeaa pitkässä viestissä. Seuraavana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa 400 metrillä kahdeksanneksi ajalla 50,96. Hän oli samoissa kisoissa mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-kultaa.
Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän voitti 4 x 400 metrin viestissä kultaa.
Signe Hammarsten-Jansson
Signe ”Ham” Hammarsten-Jansson (o.s. Hammarsten, 1. kesäkuuta 1882 Hannäs, Ruotsi – 6. kesäkuuta 1970 Porvoo, Suomi) oli ruotsalaissyntyinen graafikko, joka suunnitteli muun muassa Suomen postimerkit kolmenkymmenen vuoden ajan.
Signe oli Hammarstenin pappisperheen kuudesta lapsesta toiseksi vanhin. Hän kävi kahdeksan luokkaa oppikoulua ja opiskeli sitten Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa 1901–1905. Hän toimi viisi vuotta tukholmalaisen tyttökoulun piirustuksenopettajana ja oli mukana perustamassa Ruotsiin tyttöjen partioliikettä.
Signe Hammarsten avioitui 1913 kuvanveistäjä Viktor Janssonin kanssa, jonka oli tavannut toisella Pariisin-matkallaan. Hän muutti Suomeen 1915. Itsekin kuvanveistäjän urasta haaveillut Signe alkoi auttaa Viktoria kipsivalutöissä ja pikkuhiljaa myös signeerata, tarvittaessa myös parannella miehensä töitä. Janssonit saivat kolme lasta: Toven, Larsin ja Per Olovin. Myös lapsista tuli taiteilijoita, Tovesta rakastettujen Muumi-kirjojen ja -sarjakuvien luoja.
42-vuotiaana Signe Hammarsten-Jansson halusi kohentaa taiteilijaperheen taloutta ja sai paikan piirtäjänä Suomen Pankin setelipainossa. Hän suunnitteli aluksi seteleitä ja obligaatioita. Ensimmäinen hänen piirtämänsä erikoismerkki oli Turun kaupungin 700-vuotisjuhlapostimerkki vuodelta 1929. Se aloitti uuden vaiheen postimerkkien julkaisupolitiikassa, kun vaakuna-aiheen rinnalla ruvettiin julkaisemaan kuva-aiheisia avustus- ja muistopostimerkkejä. Signe Hammarsten-Jansson piirsi vuosien 1929–1962 välillä 173 postimerkkiä, joiden yhteinen painosmäärä nousi kuuteen miljardiin. Viimeiset merkit julkaistiin hänen ollessaan 80-vuotias.
Ennen pankkiuraansa Hammarsten-Jansson sai mainetta myös pilapiirtäjänä, jonka "Ham"-nimimerkillä signeerattuja töitä julkaistiin Hufvudstadsbladetissa ja Svenska Pressenissä sekä ruotsinkielisissä pilalehdissä Kerberos, Garm, Lucifer ja Fyren. Vuonna 1933 hän osallistui suomalaisten humoristien näyttelyyn Tukholmassa.
Elämänsä varrella Signe Hammarsten-Jansson suunnitteli myös 250–300 kirjankantta pääasiassa ruotsinkielisiin teoksiin.
Barry Smith
Barry Smith (s. 4. kesäkuuta 1952) on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Buffalon yliopiston Julian Park -oppituolin filosofian professorina ja Institute for Formal Ontology and Medical Information Science -instituutin johtajana Saarbrückenissä Saksassa.
Smith opiskeli Oxfordin ja Manchesterin yliopistoissa. Hän on opettanut Sheffieldissä, Manchesterissa, Liechtensteinissa, Leipzigissa ja Saarbrückenissä, sekä toiminut vierailijana lukuisissa muissa yliopistoissa, muun muassa Turun yliopistossa.
Smith on erikoistunut ontologiaan ja sen sovelluksiin biolääketieteessä ja biolääketieteellisessä informatiikassa. Hän on myös tehnyt yhteistyötä taloustieteilijä Hernando de Soton kanssa omistusoikeuden ja yhteiskunnallisen kehityksen ontologioiden tutkimuksessa.
Walking Tall
Walking Tall, televisioesityksessä käytetty myös nimeä Puhdistaja, on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, joka on uusintaversio vuoden 1973 elokuvasta "Lahjomaton sheriffi". Elokuvan ohjasi Kevin Bray ja pääosassa on Dwayne Johnson.
Elokuva kertoo entisestä erikoisjoukkojen sotilaasta Chris Vaughnista joka palaa lapsuuden kyläänsä. Ennen niin rauhallinen kylä on muuttunut paljon sitten Chrisin lapsuuden, huumekauppa, vilpillinen uhkapeli ja prostituutio jylläävät kaupungissa. Eikä paikallinen sheriffi ole edes kiinnostunut koko asiasta. Niinpä Chris ryhtyy sheriffiksi ja päättää puhdistaa kaupungin kaikesta tästä saastasta.
TUI (yhtiö)
TUI AG (aikaisemmin "Touristik Union International") on saksalainen, maailman suurimpiin kuuluva matkailualan yritys. Se omistaa matkatoimistoja, matkanjärjestäjiä, hotelleja, lentoyhtiöitä ja risteilyvarustamon.
Nykyisen TUI:n taustayritys Preussag AG sai alkunsa vuonna 1923. Vuonna 2002 Preussag osti vuonna 1968 perustetun TUI:n ja otti uudeksi nimekseen TUI AG.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 960. Se luokiteltiin samalla listalla Saksan 35. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön osakekannan markkina-arvo oli 7,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 18,81 miljardia USD (2016). Yrityksellä oli palveluksessaan yli 63 000 työntekijää.
TUI AG:hen kuuluu (2016)
Yhtiön toiminta on jaettu alueellisesti ja toiminnallisesti kuuteen osaan: pohjoinen alue, keskinen alue, läntinen alue, hotellit ja lomakylät, risteilyt ja muut turimisegmentit.
Tui (täsmennyssivu)
Tui tai TUI voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jarno Jokinen
Jarno Jokinen (s. 21. maaliskuuta 1978 Vantaa) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Tarkkis", "Kaatis", "Kyllä isä osaa", "Kaikki kotona" ja "Ihme juttu". Hänet nähtiin myös "Mummo" tv-sarjan ensimmäisessä jaksossa.
Jarno Jokisen isä on näyttelijä Ahti Jokinen.
Jean Gebser
Jean Gebser (20. elokuuta 1905 – 14. toukokuuta 1973) oli saksalaissyntyinen filosofi, kielitieteilijä ja runoilija. Gebser oli sekä tutkija, taiteilija että mystikko. Hän asui Italiassa, Espanjassa, Ranskassa sekä Sveitsissä, jossa kirjoitti suurimman osan teoksistaan.
Jean Gebser tunnetaan ennen kaikkea integraalifilosofiastaan. Gebser katsoi, että inhimillinen tietoisuus on siirtymävaiheessa, ja että nämä siirtymät sisältävät sekä mielen että ruumiin muutoksia. Muutokset koostuivat seuraavista tasoista:Gebserin mukaan erilaiset tietoisuuden rakenteet ovat suhteessa aikaan ja avaruuteen eri tavalla. Esimerkiksi myyttinen rakenne liittyi sykliseen aikakäsitykseen, joka sulki myös avaruuden sisäänsä, kun taas mentaalinen rakenne liittyi lineaariseen ja progressiiviseen aikakäsitykseen, joka teki avaruudesta geometrisen.
Tietoisuusrakenteen vaihtuminen selitti Gebserin mukaan Euroopan levottomuudet 1900-luvun alkupuoliskolla. Uuden tietoisuuden nousu näkyi hänen mukaansa ensimmäisenä muun muassa kielen ja kirjallisuuden muutoksena. Vuonna 1943 hän uudisti ajatteluaan, ja luki mukaan myös tapahtuneet muutokset taiteissa ja tieteissä.
William Oughtred
William Oughtred (5. maaliskuuta 1575 – 30. kesäkuuta 1660) oli englantilainen matemaatikko. Hänet tunnetaan nykyään käytössä olevan kertomerkin (×) sekä asioiden suhteen ilmaisemiseen käytetyn kaksoispisteen (:) ensimmäisenä käyttäjänä. Hän keksi myös lyhenteet ”sin” ja ”cos” trigonometrisille funktioille sini ja kosini.
Oughtredin käyttämää merkintää suuremmalle ja pienemmälle kuin ilmaisemiseen ei sitä vastoin yleistynyt. Samaan aikaan Thomas Harriot otti käyttöön merkinnät > ja pii” tuolla nimellä nykyään tunnetusta matemaattisesta vakiosta. Hän merkitsi sitä notaatiolla π.δ, jossa π tarkoittaa englanninkielistä sanaa "periphery" ’reuna-alue’, piste oli hänen käyttämänsä jakomerkintä ja δ tarkoitti englanninkielistä sanaa "diameter" ’halkaisija’. Oughtred tunnetaan parhaiten laskutikun esimuodosta, jonka hän esitteli vuonna 1622. Nykyisin tunnetun mallin laskutikusta esitteli ranskalainen Amedee Mannheim vuonna 1850.
Oughtredin julkaisemia teoksia:
How You Sell Soul to a Soulless People Who Sold Their Soul?
How You Sell Soul to a Soulless People Who Sold Their Soul? on Public Enemyn kymmenes pitkäsoitto. Albumi julkaistiin 7. elokuuta 2007. Levyltä julkaistiin yhteensä kolme singleä, joista suurinta suosiota saavutti kappale "Harder Than You Think".
Arkhimedes (lehti)
Arkhimedes on vuonna 1948 perustettu suomalainen matematiikan ja fysiikan alan ammattilehti, jota julkaisevat Suomen matemaattinen yhdistys, Suomen fyysikkoseura ja Fysikersamfundet i Finland. Lehti julkaistaan pääosin suomen kielellä, mutta se sisältää myös ruotsinkielistä aineistoa.
Pagans
Pagans MC on yhdysvaltalainen moottoripyöräkerho, joka luokitellaan niin sanottujen neljän suuren joukkoon Helvetin enkelien, Bandidosin ja Outlaws MC:n ohella. Kerho pitää päämajaansa Yhdysvaltojen koillisrannikolla ja Philadelphiaa pidetään sen pääkaupunkina.
Solmu (matematiikkalehti)
Solmu on matematiikasta kiinnostuneille tarkoitettu, vuonna 1996 perustettu lehti, jota julkaistaan sekä verkkoversiona että kolmesti vuodessa ilmestyvänä paperiversiona. Artikkelit ovat tasoltaan lukiolaisille, joskus myös edistyneille peruskoululaisille sopivia. Solmun taustalla on joukko pääasiassa eri yliopistoja edustavia matemaatikoita, ja sitä ovat rahoittaneet mm. Nokia, Opetusministeriö ja erinäiset rahastot.  Aiemmin Solmun sivut olivat Helsingin yliopiston matematiikan laitoksen palvelimella.
Rantaviiri
Rantaviiri on kaupunginosa Rovaniemen kaupungissa. Rantaviiri käsittää Korvanniemen, Rantavitikan ja Viirinkankaan alueet sekä osan Alakorkalosta. Rantaviirin asukasluku oli vuoden 2014 lopussa 6 510. Rantaviirin alueella sijaitsee Lapin yliopisto, Lapin ammattikorkeakoulun tuotanto- ja palvelualojen kampukset sekä Rantavitikan peruskoulu ja Viirinkankaan koulu.
Rantavitikalla sijaitsee myös Lapin ammattiopisto ja aikuiskoulutuskeskus. Lisäksi Viirinkankaalla sijaitsee kaksi päivittäistavarakauppaa, kappeli, pizzeria, pub, kirjasto ja kioski.
Wheeling (Länsi-Virginia)
Wheeling on kaupunki Länsi-Virginian osavaltiossa, Yhdysvalloissa Ohio-joen itärannalla. Kaupungin alueesta valtaosa on Ohion piirikunnassa, pieni osa Marshallin piirikunnassa. Kaupungissa on noin 29 000 asukasta (arvio, 2006).
Wheelingin alueella oli alun perin Brittiläisen Virginian siirtokunnan asutusta alkaen vuodesta 1769, josta tuli myöhemmin tärkeä Virginian osavaltion kaupunki, joka perustettiin 1806. Kun Länsi-Virginia erosi Virginiasta 1863 ja muodosti oman osavaltionsa, asia päätettiin kaupungissa pidetyssä Wheelingin konventiossa. Kaupunki on toiminut osavaltion pääkaupunkina kahteen otteeseen vuosina 1863–1870 sekä 1875–1885, jonka jälkeen Charlestonista tuli pysyvästi osavaltion pääkaupunki.
Kotkanneva
Kotkanneva on luonnonsuojelualue entisen Kälviän kunnan alueella Kokkolassa, Kälviän Yhteishirsimetsä -nimisen yhteisalueen kaakkoisosassa Halsuan ja Toholammin kuntien välissä. Alueen pinta-ala on noin 3 000 hehtaaria.
Kotkannevan suuret avosuot ovat aapasoita, joilla esiintyvät kaikki Keski-Pohjanmaan neva- ja rämetyypit kaikkein rehevimpiä lukuun ottamatta. Särkisenjärven kaakkoispuolella on pieni kehittyvä keidassuo. Kivennäismaiden metsät ovat enimmäkseen männiköitä.
Alueen linnusto on laji- ja yksilömäärältään runsas. Pesimälajistoon kuuluu runsaasti kahlaajalintuja sekä metsähanhi. Alueella elää myös useita petolintulajeja.
Kari Peitsamo ja Ankkuli
Kari Peitsamo ja Ankkuli oli muusikko Kari Peitsamon yhtye vuosina 1977–1981. Yhtyeen kokoonpano vaihteli melko paljon, mutta pääasiassa Peitsamon lisäksi yhtyeessä soittivat Yrjö Majamaa sekä Harri Siirtola. Myös Peitsamon veli, Heikki Peitsamo on joillain yhtyeen levyillä mukana taustalaulajana tai rumpalina.
Yhtyeen ensimmäisellä levyllä Jatsin syvin olemus soittaa lähinnä Juice Leskisen Juice-yhtyeen muusikoita, joskin levyllä on myös yksi varsinaisen Kari Peitsamo ja Ankkuli -kokoonpanon esittämä kappale. Vedestä nousee kasvi -albumilla on neljä Peitsamon, Majamaan ja Siirtolan soittamaa kappaletta, muut ovat Peitsamon yksin esittämiä. Kari Kolmas ja Kari Peitsamo ja Ankkuli ovat kumpikin Peitsamon yksin esittämiä, mutta yhtyeen nimellä julkaistuja. Levyt Greatest Hits ja Vallankumous ovat taas Peitsamo-Majamaa-Siirtola-kokoonpanolla soitettuja.
Peitsamon seuraavan yhtyeen Kari Peitsamo Revivalin ensimmäinen kokoonpano oli sama kuin Kari Peitsamo ja Ankkulin. Kari Peitsamo -coveryhtye Aku Ankkuli, jonka kanssa myös Peitsamo on levyttänyt, on saanut nimensä yhtyeen nimestä ja Aku Ankasta.
Peitsamon diskografioissa levyjen CD-painosten kansissa vuosina 1989-2004 myös Peitsamon soololevyt Pölypilleri ja Levylaulaja sekä kokoelmalevy Kari Peitsamo 1977–1981 on merkitty yhtyeen nimiin.
Rhode Island School of Design
Rhode Island School of Design (lyh. RISD, []) on yksityinen taidekorkeakoulu Providencessa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on perustettu vuonna 1877 ja siellä opiskelee nykyisin noin 2 300 opiskelijaa. Korkeakoulu harjoittaa tiivistä yhteistyötä Brown Universityn kanssa. Se on AICAD-järjestön ("Association of Independent Colleges of Art and Design") jäsen.
Walter Piston
Walter Hamor Piston, Jr. (20. tammikuuta 1894 – 12. marraskuuta 1976) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänelle myönnettiin kahdesti musiikin Pulitzer-palkinto, vuosina 1948 ja 1961.
Piston syntyi Mainessa italialaiselle maahanmuuttajaisälle. Hän muutti vuonna 1905 perheineen Bostoniin. Hän kouluttautui alun perin insinööriksi Mechanical Arts High Schoolissa, mutta siirtyi valmistuttuaan 1912 Massachusetts Normal Arts Schooliin, jossa hänen pääaineenaan oli maalaustaide. Vuonna 1920 hänet otettiin Harvardin yliopistoon. Uransa varhaisessa vaiheessa hän työskenteli muun muassa laivaston muusikkona.
Piston lähti saamansa stipendin turvin Pariisiin, jossa häntä opettivat Nadia Boulanger, Paul Dukas ja George Enescu. Hänen ensimmäinen julkaistu sävellyksensä oli "Three Pieces for Flute, Clarinet and Bassoon" (1925). Palattuaan Euroopasta Piston opetti Harvardissa vuosina 1926–1960. Hänellä oli lukuisia maineikkaita oppilaita, kuten Samuel Adler, Leroy Anderson, Irving Fine, Daniel Pinkham ja Harold Shapero.
Myöhempään tuotantoon kuuluvista teoksista keskeisimpiä ovat kahdeksan sinfoniaa (1938–1965) sekä baletti "The Incredible Flutist" (1938). Hän sävelsi myös useita kamarimusiikkiteoksia ja konserttoja, kuten lajissaan melko harvinaisen alttoviulukonserton. Viimeiset vuotensa säveltäjä kärsi diabeteksesta sekä näön- ja kuulonheikkenemisestä. Hän kuoli sydänkohtaukseen Massachusettsissa 82-vuotiaana.
Benny Carter
Bennett Lester "Benny" Carter (8. elokuuta 1907 – 12. heinäkuuta 2003) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän oli 1930-luvulta saakka monipuolinen, alansa johtaviin kuuluva alttosaksofonisti, klarinetisti, trumpetisti, säveltäjä ja yhtyeenjohtaja.
Carter varttui Harlemissa ja levytti ensimmäistä kertaa 1928. Hän teki yhteistyötä Fletcher Hendersonin kanssa vuosina 1930–1931 ja johti sen jälkeen McKinney's Cotton Pickers -yhtyettä. Carterin oman big bandinsa kanssa 1930-luvun alkupuoliskolla tekemät levytykset lukeutuvat swingmusiikin keskeisimpiin. Hän työsti myös sovituksia Duke Ellingtonille.
Carter työskenteli vuodet 1935–1938 Euroopassa ja muutti Los Angelesiin 1943. Lauluntekijänä hänen suurimpiin menestyksiinsä lukeutuu "Cow Cow Boogie", jolla Ella Mae Morse sai hitin vuonna 1942. Hän oli myös elokuvamusiikin säveltäjä.
Vuonna 1987 Benny Carterille myönnettiin Grammy Lifetime Achievement Award ja 2000 National Medal of Arts. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1997 ja kuoli 95-vuotiaana keuhkoputkentulehdukseen. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Simone Niggli
Simone Niggli (ent. Niggli-Luder, o.s. Luder, s. 9. tammikuuta 1978) on sveitsiläinen suunnistaja.
Simone Niggli on kaikkien aikojen menestyksekkäin suunnistaja. Hän on vuosina 2001–2013 voittanut ennätykselliset 23 maailmanmestaruutta, joista 20 henkilökohtaisilla matkoilla. Lisäksi hän on voittanut kymmenen Euroopan ja kolme Pohjoismaiden mestaruutta.
Opiskellessaan Turussa hän edusti Turun Suunnistajia ja voitti seuran riveissä Venlojen viestin 2002 ja Tiomilan 2003. Hän avioitui vuonna 2004 ja muutti Ruotsiin. Hän uusi molempien viestien voittonsa edustaen Ulricehamns OK -seuraa. Venlojen viestin hän voitti myös kahtena seuraavana vuonna sekä vuonna 2009. Vuonna 2015 Jukolan viestissä Niggli juoksi OLG Bernin avausosuuden tullen vaihtoon sijalla 132.
Mario Lanza
Mario Lanza (31. tammikuuta 1921 – 7. lokakuuta 1959) oli yhdysvaltalainen tenori ja Hollywood-filmitähti, jonka suosion huippu ajoittui 1940-luvun loppuun ja 1950-luvulle. Hänen ääntään verrattiin itsensä Enrico Caruson tenoriin, jota Lanza esittikin vuoden 1951 "Kuolematon Caruso" -elokuvassa. Hänen tunteikas tyylinsä ei aina ollut kriitikoiden mieleen, mutta hänen yleisösuosiotaan se ei vähentänyt.
Lanza kuoli sydänkohtaukseen 38-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Liitokalat
Liitokalat eli lentokalat (Exocoetidae) ovat nokkakaloihin lukeutuva heimo, johon kuuluu noin 50 lajia. Lajit ryhmitellään yleensä seitsemästä yhdeksään eri sukuun. Liitokaloja tavataan kaikista lämpimän vyöhykkeen valtameristä, enimmäkseen Atlantin, Tyynen ja Intian valtameren trooppisissa ja subtrooppisissa vyöhykkeissä.
Liitokalojen rintaevät ovat poikkeuksellisen suuret, ja niiden avulla kalat voivat tehdä lyhyitä lentomatkoja ilmassa merenpinnan yläpuolella. Liitokalojen lennähdysten pääasiallinen tarkoitus on nopea karkaaminen petokalojen ulottuvilta.
Osa liitokaloista luo rintaevänsä 20–40 päivän välein. Joillakin lajeilla rintaevien ohella myös vatsaevät ovat epätavallisen kookkaat, jolloin kaloilla näyttää ikään kuin olevan neljä siipeä. Useimmat lajit ovat pituudeltaan korkeintaan noin 30 cm, mutta jotkut lajeista kasvavat noin puolen metrin mittaisiksi. Liitokalojen silmät ovat suhteellisesti suuremmat kuin kaloilla keskimäärin. Silmät ovat myös tavallista litteämmät, mikä parantaa näön tarkkuutta ilmassa lennon aikana. Liitokalat elävät meren pintakerroksessa ja käyttävät ravinnokseen planktonia.
Lentämiseen valmistaudutaan uimalla alhaalta päin nopeasti kohti meren pintaa siten, että evät on taivutettu tiukan vartalonmyötäisesti. Lentoonlähtövaiheessa pyrstöevää käytetään potkurimaisesti ponnistukseen, jonka jälkeen rinta- ja vatsaevät levitetään lentoasentoon. Kalat eivät heiluttele eviään lennon aikana, vaan ne tekevät liitolennon. Liidon aikana kalojen nopeus saattaa nousta 60 kilometriin tunnissa. Liitojen pituus on tyypillisesti 30–50 metriä, mutta havaintoja on tehty jopa satojen metrien lennoista, joissa kalat käyttävät hyväkseen nousevia ilmavirtauksia purjelentokoneiden tavoin. Joskus kalat saattavat myös tehdä useammasta liidosta muodostuvan sarjaliidon ponnistaen pyrstöevällään välillä meren pinnasta lisää vauhtia.
Kalojen joukossa liitokaloilla on hyvin poikkeukselliset kyvyt niitä uhkaavilta petokaloilta pakenemiseen, välttäen siten helposti esimerkiksi miekka- tai tonnikalojen saaliiksi joutumisen.
Liitokaloja voidaan säilöä kuivattamalla, ja niitä syödäänkin suuria määriä Japanissa sushi-herkkupaloina. Myös liitokalojen mätiä, joka on rapeaa ja punaisen-oranssin väristä, nautitaan Japanissa Tobiko-sushina.
Kauhajoen vaakuna
Kauhajoen vaakunan on suunnitellut heraldikko Ahti Hammar ja se on vahvistettu 17. lokakuuta 1952. 
Kilven sinisessä yläkentässä on kaksi hopeista puhemiehen nuijaa ristikkäin. Nuijat viittaavat eduskunnan oleskeluun kunnassa talvisodan, tarkemmin 1. joulukuuta 1939 ja 12. joulukuuta 1940 välisenä aikana. Aaltokoro viittaa kunnan nimeen. Vaakunan hopeanvärisessä alakentässä on musta karhunpää, joka katsoo kohti. Karhun kieli on punainen. Pää viittaa Kauhajoen entisen emäpitäjän, Ilmajoen vanhaan sinettiin.
Vaakunan selitys on: ""Aaltokorokatkoisen kilven sinisessä yläkentässä kaksi hopeista puhemiehen nuijaa ristikkäin, hopeisessa alakentässä kohti katsova musta karhunpää, jonka kieli punainen.""