hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
VV Cephei
VV Cephei (lyhentäen VV Cep) on Kefeuksen tähtikuviossa oleva kaksoistähti, jossa on valtavan suuri punainen hyperjättiläinen ja kirkas sininen tähti. Punainen tähti on kolmanneksi suurin tunnettu tähti: sen säteeksi arvioidaan 1 600–2 640 Auringon sädettä eli noin 10 AU:ta. VV Cephei on 288 194 kertaa suurempi kuin Maa. Vain VY Canis Majoris ja WOH G64 ovat VV Cepheitä suurempia.
VV Cephei on spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja: tähdet peittävät vuorotellen toisensa. Spektroskoopilla havaitaan yhdistelmäspektri, jossa näkyy merkkejä kuumasta ja kylmästä tähdestä. Massaa virtaa tähtien välillä. Sinisen tähden peittyminen punaisen takana kestää 670 päivää. Se himmenee hiljalleen, kun se peittyy punaisen tähden taa. Näennäinen kirkkaus V on noin V = 5.27 ja etäisyys suunnilleen 900–2 000 valovuotta.
VV Cephei A:n spektrityyppi on M2Ia-Iabep ja kirkkaus 312 000 aurinkoa. Absoluuttinen kirkkaus -4,0 V. Läpimitta on 1 621–2 640 aurinkoa ja massa arviolta 20 aurinkoa.
Erään toisen arvion mukaan systeemin kokonaismassa olisi 100 Aurinkoa, jota lähellä a-komponentin massa olisi. Tähti ulottuisi suunnilleen Saturnuksen radan lähelle, jos se olisi Auringon paikalla ja jos sen säde on 2 600 Auringon sädettä. A-tähden näennäinen kirkkaus vaihtelee pitkässä jaksossa puolisäännöllisesti välillä 4,8–5,4, noin 58 päivän jaksossa korkeudella 0,4 m, joka taas vaihtelee noin 825 päivän tai pidemmässä jaksossa.
VV Cephei B on A-komponentista 16–25 AU:n päässä ja kiertoaika 20,4 vuotta eli 7 430,5 päivää. VV Cephei B:n spektri on tyyppiä B8Ve ja kirkkaus 100 000 aurinkoa. Läpimitta on vain 10 aurinkoa ja massa 20 aurinkoa.
Geomantia
Geomantia () on ennustusmenetelmä, jolla tarkoitetaan ennustamista maahan heitetyistä esineistä ja niiden varjoista ja väreistä, esimerkiksi luista, tikuista, simpukankuorista tai kivistä. Myös maata, hiekkaa tai multaa voidaan heittää ja tulkita sen aikaansaamat kuviot.
Usein geomantialla tarkoitetaan kuitenkin erilaisia ajateltuja maan energiavirtoja tai ley-linjoja ja näiden tutkimista.
Sanaa "geomantia" käytetään joskus fengshuin synonyymina. Tämä on perintöä 1800-luvulta, jolloin länsimaiset lähetyssaarnaajat joutuivat keksimään käännöksen sanalle "fengshui".
Kiva (seremoniahuone)
Kivat olivat lounaisen Yhdysvaltain pueblointiaanien keskuksiinsa rakentamia pyöreitä, puoliksi maanalaisia seremoniahuoneita. Kivoja ja niiden tyyppisiä huoneita rakensivat muun muassa anasazi-, mogollon- ja hohokam-kulttuurien intiaanit. Kiva on iso ja pyöreäreunainen, tiiliseinäinen kuoppa, jossa on ollut hirsikatto. Kivan keskellä on pidetty tulta. Kivoissa tehtiin ilmeisesti taikuuksia. Myöhempien pueblointiaanien perinteistä päätellen kivassa saivat olla vain miehet ja pojat. Useissa kivoissa oli lattiassa aukko, "sipapu", josta esi-isien ehkä uskottiin voivan nousta manalasta. Uskotaan kivan merkityksen muuntuneen ajan kuluessa uusien uskonnollisten vaikutteiden levitessä pueblojen alueella. Noin 1250 alueella alkoi levitä "kachina"-henkiin perustuva uskonto.
Intiaanit rakensivat niitä kennomaisiin pueblorakennelmiinsa muun muassa muun muassa Chacon kanjonissa, Lounais-Yhdysvaltain New Mexicossa.
Esimerkiksi anasazin piirissä jokaisella Chacon kanjonin asuinpaikalla oli kiva, isoimmassa asuinpaikassa "Pueblo Bonitossa" oli 39 kivaa. Niistä kaksi oli suurta. Kivat ovat vanhimpien tunnettujen Pohjois-Amerikan muinaisjäännösten joukossa.
Kivojen arkkitehtuuri kehittyi ja niitä rakennettiin myös maan päälle ja tornimaisiksikin, ja ne saattoivat olla avaimenreiän muotoisia niin kuin Mesa Verdeessä. Sodassa kivan polttamisella oli voimakas uskonnollinen merkitys.
Monet kivat hylättiin, kun kuivuus ajoi intiaanit pois alueelta. Kivojen rakentajina pidetään anasazeja.
Mikroilmasto
Mikroilmasto on pienen alueen paikallinen ilmasto, jota kuvataan säämuuttujista (lämpötila, sademäärä, tuulen nopeus ja suunta, ilman kosteus jne.) lasketuilla pitkän ajan keski- ja ääriarvoilla.
Tarkastelualue on meteorologien kielenkäytössä mikä tahansa yhtenäinen pienehkö alue (koivumetsän mikroilmasto, takapihan mikroilmasto, jalkapallokentän mikroilmasto). Rakennustekniikassa voidaan puhua umpinaisten tilojen ilman tilasta ja jopa yksittäisen seinän mikroilmastosta. Biologiassa puolestaan voidaan puhua puun latvuksen eri osissa vallitsevasta mikroilmastosta.
Mikroilmaston vaikuttavia tekijöitä ovat
Lumipeitteen syvyys ja sen pysyvyys, veden kertyminen, tuulisuus, ja paikalliset lämpöolot voivat vaihdella maaston kohdan mukaan paljonkin. Paljaat kalliot varastoivat lämpöä päivän aikana, avoimen alueen laidalla tuulee enemmän, meren läheisyys voi aiheuttaa pärskeitä jne.
Puutarhurit käyttävät hyväkseen tietoa mikroilmastosta sijoittelemalla arkoja kasveja suotuisiin paikkoihin sekä muokkaamalla olosuhteita esimerkiksi tuulensuojien ja kohopenkkien avulla tai parantamalla maaperän lämmönjohtokykyä.
Jotta eri säähavaintoasemilla tehtävät havainnot olisivat vertailukelpoisia ja edustaisvat paikkakuntien eikä mikroilmastojen välisiä eroja, Maailman ilmatieteen järjestö WMO on suosittanut, että säähavaintoasemat sijoitetaan mahdollisimman samanlaisiin olosuhteisiin (ruohokentälle, tasainen maasto, lämpömittarit valkeaksi maalattuun kojuun, sadepöntön etäisyys puista vähintään puun korkeus ja niin edelleen).
Méav
Méav Ní Mhaolchatha, nykyisin usein lyhyemmin Méav, on irlantilainen laulaja. Hän on nykyään sooloartisti, mutta on ollut mukana monissa projekteissa. Hän laulaa englanniksi, iiriksi ja ranskaksi.
Méav tulee musikaalisesta perheestä Dublinista. Hän aloitti laulu-, harppu- ja piano-opinnot varhaisessa vaiheessa ja jatkoi niitä opiskellessaan lakitiedettä Dublinin Trinity Collegessa.
Méav on kiertänyt maailmaa laajasti nuoresta iästään huolimatta. Hän oli Lord of the Dance-ryhmän päävokalisti kolmen kuukauden ajan vuonna 2000 Etelä-Afrikan kiertueella. Vuosina 1996-1999 hän oli mukana kolmella "RTE Concert Orchestran" kiertueella Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän on esiintynyt niin ikään Riverdance-yhtyeen kanssa kotimaansa lisäksi Lontoossa ja New Yorkissa. Méav lauloi myös Irlannin presidentin Mary McAleesen virkaanastujaisissa. Anúna-yhtyeen jäsenenä Méav kiersi maailmaa Kanadassa, Skandinaviassa, Marokossa ja Espanjassa sekä teki yhteistyötä mm. Elvis Costellon, Brian Kennedyn ja the Chieftainsin kanssa. Méav on lisäksi ollut Irlannin kansallisen kamarikuoron jäsen ja käynyt tämän kanssa kiertueella Brasiliassa ja useassa Euroopan maassa. 2002 hän lauloi pääesiintyjänä festivaaleilla Etelä-Koreassa (jossa hän on suosittu), osana
jalkapallon MM-kilpailujen juhlallisuuksia.
Luosto
Ukko-Luosto on Luostotuntureiden korkein laki, sen korkeus on 514 metriä merenpinnasta. Tunturi sijaitsee Suomen Lapissa, Sodankylän kunnassa 30 kilometriä Sodankylän keskustasta kaakkoon. Luostotunturit kuuluvat osittain Pyhä-Luoston kansallispuistoon. Luoston alueella sijaitsee Ilmatieteen laitoksen säätutka, kaksi laskettelukeskusta, kolme hotellia ja kylpylä.
Myös Lampivaaran ametistikaivos viiden kilometrin päässä tunturista liittyy Luoston matkailutoimintaan. Luostolta pääsee Lampivaaraan lumikulkuneuvolla tai ulkoilutietä pitkin kesällä jalkaisin ja talvella hiihtäen.
Luosto on yksi viidestä PoroCupin Suomen Cupin osakilpailujen pitopaikasta.
Luoston alueella sijaitsevalla Ukko-Luoston sekä Aittakurun alueella järjestettiin vuosittain elokuun aikana LuostoClassic -tapahtuma. Tapahtuma oli klassisen musiikin tapahtuma, joka järjestettiin tunturiluonnossa. 
Jukolan viesti kilpailtiin Pyhä-Luoston maisemissa vuonna 1994.
Luostotunturit muodostavat luoteis-kaakkoissuuntaisen kvartsiittiselänteen.
Kolin kansallispuisto
Kolin kansallispuisto on yksi tunnetuimmista Itä-Suomen luontokohteista ja nähtävyyksistä, ja Suomen tunnetuimpia kansallismaisemia. Kansallispuiston koko on 3000 ha (30 km²) ja se rajoittuu Joensuun, Kontiolahden ja Lieksan kuntien alueelle. Kolin kansallispuisto on perustettu lailla 10. huhtikuuta 1991, laajennettu vuonna 1996.
Kolin kansallispuisto on jaettu kolmeen eri vyöhykkeeseen keskeisten suojelutavoitteiden mukaan.
Kansallismaisemaa ja geologiaa huomioidaan vyöhykkeellä joka kattaa Kolin korkeimmat huiput. Kulttuurivyöhyke sijaitsee aivan kylän tuntumassa. Kulttuurivyöhykkeellä ylläpidetään perinnemaisemien monimuotoisuutta kaskeamalla, laiduntamalla ja hoitamalla ahoja mm. niittämällä. Pihapiirit vanhoine rakennuksineen, aholla ja hakamaalla laiduntavat kyytöt ja lampaat keskellä avointa koivikoiden reunustamaa kulttuurimaisemaa, ovat kaskikulttuurin helmiä. Erityisesti ahojen monimuotoinen kasvilajisto tarvitsee säilyäkseen vuosittaista ylläpitoniittoa. Luontovyöhykkeelle suojellaan vaarojen metsäluontoa. Kolin luonto on maastollisesti hyvin vaihtelevaa ja sen ansiosta pienelläkin alueella on suuri määrä erilaisia biotooppeja ja lajisto siten hyvin monimuotoista. Kallioiden laet ovat karuhkoja, varjoisat rinteet vanhojen kuusikoiden tai koivikoiden peitossa ja laaksojen alarinteiltä rehottavat varjoisan kosteat lehdot.
Tunnetuin näköalapaikka on Ukko-Koli, jolta aukeaa mahtava näkymä itään Pieliselle.
Huipun läheisyydessä sijaitsevat Kolin luontokeskus Ukko sekä Break Sokos Hotel Koli. Kolilla on kesäisin toiminnassa kaksi pitkää maisemahissiä etelä- ja pohjoispuolelle. Kaudella 2015-2016 Kolilla toimi kaksi laskettelukeskusta Loma Koli ja Ukko Koli. Kaudelle 2016-2017 on vain Ukko Koli. Loma Koli lopettaa kokonaan toimintansa.
Neppis
Neppis tai neppaus on pienillä leikkiautoilla hiekalla pelattava kilpa-ajopeli. Neppiksen säännöt ovat yksinkertaiset: omalla vuorollaan kukin kilpailija neppaa eli tuuppaa koukistetulla etusormella autoaan eteenpäin kilparadalla. Jos auto kellahtaa tai putoaa radalta, se palautetaan takaisin kulloisenkin neppauksen alkupisteeseen. Nopeiten radan kiertänyt voittaa.
Suosituimmillaan neppis oli 1970-luvun loppupuolella, mutta se on kasvattanut suosiotaan 2000-luvun alusta lähtien. ”Virallinen” neppisauto on muovirunkoinen, 1950-luvun kilpa-auton muotoinen leikkiauto, jossa on metalliset akselit ja tukevat mustat muoviset pyörät.
Neppiksillä kilpaillaan hiekkaan rakennetulla radalla, joka on noin 15 senttimetriä leveä. Rataan voi tehdä myös hyppyreitä ja kuoppia. Radan voi tehdä mistä materiaalista vain, mutta suosituinta on tehdä se hieman märästä, hienojakoisesta hiekasta. Itse kilpa-ajon säännöt voivat vaihdella kisajärjestäjän mukaan.
Kilpailijat neppaavat vuorollaan autoaan eteenpäin eli tuuppaavat sitä koukistetulla etusormen syrjällä. Useimmiten autoa nepataan kolme kertaa omalla vuorolla. Auton voi asettaa leveyssuunnassa haluamaansa kohtaan ennen neppauksen aloittamista, ja keulaa voi kääntää koska tahansa kilpailun aikana. Nopeimmin radan kiertänyt voittaa. Jos pelaajan neppisauto lentää radalta ulos tai jos auto kääntyy väärin päin (menee "kelliin"), pelaaja joutuu palaamaan neppauksen alkupisteeseen, tai jos auto jää kyljelleen ("puolikelli"), auto pitää sijoittaa neppauksen puoliväliin. Radan manipulointi kilpailun aikana on kiellettyä.
Neppikseen on kehitetty myös vaikeutettuja sääntöjä.
Neppistä harrastettiin jo 1960-luvulla Helsingissä Eläintarhanajojen innoittamana. Suosituinta neppis oli 1970- ja 1980-luvuilla, mutta 1990-luvulla lajin suosio romahti. Sen harrastusta pitivät yllä työporukat ja teekkarit. 2000-luvulta lähtien suosio on noussut. Alun perin harrastus oli lasten suosiossa, mutta sittemmin sen pariin ovat palanneet myös aikuiset.
Neppiksen virallinen kisa-auto on suomalaisen Hot-Toysin valmistama Formula-Neppis. Egma Oy lanseerasi jo 1960-luvulla muovisen leluauton, joka muistutti 1950-luvun kilpa-autoa. Pelaaja voi parannella eli virittää neppistään leikkaamalla korista osia pois tai lisäämällä painoa pohjaan. Toisinaan paikallissäännöt kuitenkin kieltävät tällaisen virittelyn. Neppistä on ajettu myös metallisilla leikkiautoilla.
Suomalaisia neppisliigoja ovat muun muassa Superneppis, Spedeneppis ja Neppisweekly. Harrastajia on Suomessa satoja ja lajia on viety myös ulkomaille. Simo Pihkala on tuomaroinut kolmen mainitun liigan yhteistä Helsinki Neppis Champion -kilpailua vuodesta 2012.
Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijajärjestö Kannunvalajat järjestää vuosittain toukokuun puolivälissä Suomenlinnan Gran Prix -neppiskilpailun. Suomenlinnan ajot on järjestetty joka vuosi vuodesta 1996 alkaen, ja niiden keskeisenä organisaattorina sekä päätuomarina on toiminut Arto Aniluoto.
Vuonna 2014 julkaistiin oululaisen Frozen Visionin kehittämä neppis-mobiilipeli "Nepcar Racing." Pelin kehitys aloitettiin kesällä 2013, ja sitä rahoitti muun muassa Microsoft.
Sauvosaari
Sauvosaari on Kemin kaupungin keskusta, joka ulottuu rautatieasemalta meren rantaan. Sauvosaaresta pohjoiseen on Koivuharjun kaupunginosa ja etelässä Peurasaari. Sauvosaaren kaupunginosa kuuluu Sauvosaaren suuralueeseen.
Amerikansaksinokka
Amerikansaksinokka ("Rynchops niger") on sekä Pohjois- että Etelä-Amerikassa elävä rantalintu.
Amerikansaksinokka on saanut nimensä suuresta saksien muotoisesta nokastaan, jonka alapuoli on lähes kaksi kertaa yläpuoliskoa pitempi. Linnun suora nokka myös toimii miltei saksien tapaan.
Linnun selkä, niska ja päälaki ovat mustia. Otsa, kaula ja höyhenpeitteen koko alapuoli ovat puolestaan valkoisia. Linnun jalat ovat väriltään kirkkaanpunaiset.
Amerikansaksinokan levinneisyys ulottuu Pohjois- ja Etelä-Amerikassa Atlantin ja Karibianmeren rannikoille New Yorkista Argentiinaan ulottuvalla alueella, sekä Tyynenmeren rannikolla Kaliforniasta aina Etelä-Amerikkaan asti.
Lajin tyypillisiä elinpaikkoja ovat, rannikoiden lisäksi, laguunit, jokisuistot, meret, hiekkasärkät ja merenrannikon tulvamaat.
Naaras munii kerrallaan 2–4 munaa, joita se sitten hautoo 21–26 vrk.
Amerikansaksinokat syövät pääasiassa pieniä kaloja, kuten hopeakylkiä ja hammaskarppeja. Toisinaan linnut syövät myös äyriäisiä ja muita pieneliöitä.
Can
Can (vuoteen 1970 The Can) oli vuonna 1968 perustettu saksalainen kokeellista rock-musiikkia soittanut yhtye. Can oli yksi krautrockin tärkeimmistä yhtyeistä. Yhtyeen toiminta loppui 1970-luvun lopussa, joskin 1980-luvulla yhtye teki lyhyen comebackin albumillaan "Rite Time".
Canin tärkeimmät jäsenet olivat Holger Czukay, Michael Karoli, Jaki Liebezeit, Irmin Schmidt, Malcolm Mooney ja Damo Suzuki.
Punaolkaturpiaali
Punaolkaturpiaali ("Agelaius phoeniceus") lienee Amerikan runsaslukuisin lintulaji. Yksistään USA:ssa on arvioitu asustavan kaksi punaolkaturpiaalia jokaista ihmistä kohtaan. Laji sopeutuu muuttuviin oloihin helposti. Talvella turpiaalit kerääntyvät suunnattomiksi, jopa miljoonien yksilöiden jättiparviksi. Niitä pidetään pahoina tuholaisina viljapelloilla. Silloin unohtuu helposti se, että punaolkaturpiaalit myös auttavat pitämään kurissa tuhohyönteisten kantoja.
Aikuinen naaras sekä nuoret yksilöt sukupuolesta riippumatta ovat päältä ruskeita ja alta ruskea- ja ruskeankeltajuovaisia. Koiraalla höyhenpuku on kokonaan musta, lukuun ottamatta hartioiden punaista höyhenpeitettä jolla on merkitystä soidinmenoissa ja reviirikäyttäytymisessä.
Pituus: 18-24 cm Siipiväli: 33 cm Paino: 52 g
Punaolkaturpiaali pesii suuressa osassa Pohjois- ja Keski-Amerikkaa. Kanadassa ja USA:n pohjoisosassa pesivät linnut liittyvät syksyllä etelämpänä pesivien lajitoveriensa joukkoon.
Kosteikot, ruohomaat ja suot.
Punaolkaturpiaalinaaraat saapuvat pesimäpaikoille noin viikon verran koiraita myöhemmin. Koiraat kosiskelevat naaraita laulullaan ja siipiään esitellen. Suotuisassa suoympäristössä koiras voi onnistua saamaan kumppanikseen jopa 15 naarasta. Vaikka koiras pariutuukin kaikkien niiden kanssa, se ei välttämättä ole kaikkien poikasten isä. Mikäli sen tarkkaavaisuus herpaantuu, muut koiraat voivat onnistua livahtamaan parittelemaan naaraiden kanssa. Naaras punoo pesämaljan, usein turvalliseen paikkaan veden ylle. Se munii 3-5 munaa. Poikaset kuoriutuvat 12 vrk kestävän haudonnan päätteeksi.
Osassa USA:ta levisi 1970-luvulla suoranainen hysteria syksyisten turpiaaliparvien tuhotessa satoja. Lisäksi hengityselinsairautta aiheuttavan sienen havaittiin viihtyvän lintujen ulosteessa. Tämän vuoksi lepäileviä parvia myrkytettiin. Yletön vaino ei kokonaiskantaan kuitenkaan vaikuttanut.
Aribert Heim
Aribert Ferdinand Heim (28. kesäkuuta 1914 Bad Radkersburg, Itävalta – 10. elokuuta 1992 Kairo) oli itävaltalainen SS-lääkäri.
Heim syntyi poliisi-isän ja kotirouvan perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä ja suoritti tohtorin väitöksensä Wienissä, ennen kuin ilmoittautui vapaaehtoisesti SS-joukkoihin keväällä 1940. Lokakuussa 1941 hänet lähetettiin Mauthausen-Gusenin keskitysleirille, missä hän teki lääketieteellisiä kokeiluja vangeilla. Häntä syytettiin muun muassa vankien tappamisesta ilman puudutusta suoraan sydämeen annetuilla myrkkypistoksilla. Häntä kutsuttiin yhdeksi natsi-Saksan ”kuoleman tohtoreista”. Myöhemmin hänet lähetettiin SS-kenttäsairaalaan Wieniin.
Aribert Heim oli yksi etsityimmistä natsirikollisista. Saksassa on tullut esille tietoja, että Heim toimi toisen maailmansodan aikana SS-lääkärinä Pohjois-Suomessa, erityisesti Oulun alueella. Heimin komennus Saksan kuudennen SS-vuoristodivisioonan palvelukseen Pohjois-Suomeen alkoi helmikuussa 1942 ja jatkui asiakirjojen mukaan ainakin saman vuoden lokakuuhun. Natsien oman kantakortiston mukaan komennus Suomessa jatkui todennäköisesti pitempäänkin. Asiasta on kirjoittanut muun muassa saksalainen viikkolehti Der Spiegel ja tiedon vahvistavat myös televisio-ohjelman "A-piste" tekemät selvitykset.
15. maaliskuuta 1945 Yhdysvaltain sotilaat pidättivät Heimin ja lähettivät sotarikollisten leirille. Heim vapautui leiriltä jostain syystä ja jatkoi tohtorin toimiaan Baden-Badenissa aina katoamiseensa asti 1962. Hänelle oli vihjattu, että Itävallan poliisi tutkii hänen sodanaikaisia toimiaan.
Heimin on kansainvälisesti etsintäkuulutettu ja aina vuoteen 2009 asti hänen uskottiin mahdollisesti elävän. Heimin raportoitiin oleskelevan Etelä-Amerikassa, Espanjassa ja Balkanilla. Vielä heinäkuussa 2008 hänen uskottiin asuvan Argentiinan ja Chilen rajaseudulla.
Tammikuussa 2009 saksalainen ZDF-kanava uutisoi, että Heim onkin ollut kuolleena jo useita vuosia – hän kuoli syöpään Kairossa vuonna 1992 nimellä Tarek Farid Hussein. Simon Wiesenthal -keskuksen johtaja Efraim Zuroff kuitenkin epäilee, että Heim on lavastanut kuolemansa. Hänen ruumistaan ei ole löytynyt.
Syyskuussa 2012 Baden-Württembergin osavaltion alioikeus Landgericht Baden-Baden lopetti rikosprosessin Heimia vastaan julistettuaan hänet kuolleeksi. Oikeusviranomainen katsoi todistetuksi, että Heim on identtinen henkilön Tarek Hussein Farid kanssa, ja että tämä kuoli Kairossa vuonna 1992 syöpäsairauteen.
Michael Johnson (juoksija)
Michael Duane Johnson (s. 13. syyskuuta 1967 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen entinen pikajuoksija. Hän voitti urallaan neljä olympiakultaa ja kahdeksan maailmanmestaruutta. Hän juoksi 400 metriä 22 kertaa alle 44 sekunnin ja 200 metriä 17 kertaa alle 20 sekunnin (joista kuusi kertaa alle 19,80). Hänellä oli hallussaan 400 metrin maailmanennätys 43,18 vuosina 1999–2016. Johnson voitti viestit mukaan lukien jokaisen käymänsä MM- sekä olympiafinaalin. Hänen juoksutyylilleen tunnusomainen piirre oli voimakas takakeno.
Johnson valittiin vuosina 1996 ja 1999 .Johnson oli voittamassa myös pitkän viestin kultamitaleja 1999 Sevillassa ja 2000 Sydneyssä, mutta myöhemmin suoritukset hylättiin hänen joukkuetoveriensa Antonio Pettigrew'n sekä Alvin ja Calvin Harrisonin doping-tapausten myötä.
Johnson juoksi uransa aikana kahdeksan virallista maailmanennätystä ja lisäksi epävirallisen maailmanennätyksen harvoin juostulla 300 metrin matkalla. Voimassa olevat maailmanennätykset lihavoituna.
Syke (yhtye)
Syke on vuonna 1984 perustettu urjalalainen iskelmäyhtye. Syke on soittanut myös saksalaista musiikkia. Yhtye lopetti toimintansa marraskuun lopussa 2013.
Kultatöyhtökakadu
Kultatöyhtökakadu ("Cacatua galerita") on papukaijalintu, jota pidetään yleisesti myös lemmikkinä.
Kultatöyhtökakadun höyhenpeite on kokonaan valkoinen. Sillä kuitenkin on keltainen töyhtö, joka sojottaa yleensä supussa päälaella. Kakadu levittää sulkapäähineensä koko komeuteensa kosiskellessaan ja reviirinäytösten yhteydessä. Se kohottaa töyhtönsä myös tekeytyäkseen todellista isommaksi ja pelästyttääkseen vihollisensa. Pystyssä oleva töyhtö saattaa olla jopa 14 senttimetriä korkea.
Aikuisen linnun pituus on 45–55 senttimetriä ja paino 815–975 grammaa.
Kultatöyhtökakadu elää Australiassa ja Uudessa-Guineassa sekä läheisillä Arusaarilla. Se on istutettu myös Uuteen-Seelantiin ja useille Indonesian saarille. Australiassa sitä tavataan pohjois-, itä- ja kaakkoisrannikon osavaltioissa Fizroy-joelta Tasmaniaan. Lajin esiintymisalueen pinta-ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kokonaispopulaatio on noin 500 000 yksilöä.
Kultatöyhtökakadun elinympäristöä ovat trooppiset metsät, savannimetsät ja maanviljelysseudut.
Yhteen lyöttäytyneen kultatöyhtökakaduparin suhde on yleensä elinikäinen. Myöhään keväällä tai kesällä parven parit siirtyvät pesimään yksikseen vähän matkan päähän toisistaan. Pari vahvistaa siteensä hieromalla nokkiaan yhteen ja sukien toisiaan. Pariteltuaan linnut rakentavat pesän puunkoloon, jonne naaras munii 2–3 valkeaa, soikeaa munaa. Molemmat emot hautovat yhteensä noin kuukauden. Poikaset pysyvät pesässä jopa kolme kuukautta molempien emojen kantaessa niille syötävää. Vielä pesästä lähdön jälkeenkin poikaset liikkuvat yksissä emojen seurassa ja liittyvät pääparveen. Ne ruokailevat emojensa rinnalla, kunnes ovat oppineet etsimään ravintoa omin päin.
Kultatöyhtökakadu syö enimmäkseen siemeniä. Se koluaa maata ja puita tuntien ajan päivässä löytääkseen heinien ja hedelmien siemeniä. Parvet hakeutuvat aterioimaan sopivina hetkinä metsiin ja viljelysmaille. Yksittäisistä siemenistä ei juuri ole ravintotarpeen tyydyttäjiksi, mutta vahvalla nokallaan ja kätevällä kielellään kakadut rikkovat siemenkuoren nopeasti ja näin ne pystyvät käsittelemään suuren määrän siemeniä lyhyessä ajassa. Ne syövät myös hedelmiä, marjoja, pähkinöitä, kukkia, silmuja, juuria sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Linnut siirtyvät ruokailumailleen aamulla, syövät useita tunteja ja lentävät sitten sulattelemaan ateriaansa. Myöhään iltapäivällä ne jatkavat ruokailua. Talvisin ne joutuvat syömään myös vihreitä kasvinosia.
Kultatöyhtökakadun tai celebesinkakadun alalajin lahjoitti sulttaani al-Kamil keisari Fredrik II:lle. Tieto on peräisin Fredrik II:n teoksesta "De arte venandi cum avibus". Lajia ovat selvitelleet suomalaiset tutkijat, ja tutkimuksen perusteella on voitu osoittaa varhaisin kulttuuriyhteys Euroopan ja Wallacen linjan itäpuolisten alueiden välillä.
UART
UART, (Universal Asynchronous Receiver Transmitter), sarjaliikennepiiri on tyypillisesti mikropiiri, joka muuntaa rinnakkaismuotoista tietoa sarjamuotoiseksi ja päinvastoin. UART-piiriä käytetään usein asynkronisessa sarjamuotoisessa tietoliikenteessä tietokoneen ja oheislaitteen välillä.
Tunnettuja sarjaliikennepiirien tunnuksia ovat mm 16450 ja 16550.
eUART tai EUART (Enhanced UART) on "UART":sta kehitetty piiri, joka esimerkiksi kykenee synkronisoimaan baudinopeuttaan automaattisesti vastaanotetun datan perusteella.
PAD-laite
PAD (Packed Assembler/Disassembler) on pakettipohjaisissa X.25-tietoliikenneverkoissa käytettävä laite, jonka tarkoituksena on yhdistää käyttäjien terminaalit X.25 -verkkoon. PAD-laitteessa on modeemeja ja sarjaportteja sekä yhteys X.25-verkkoon. Käyttäjät kytkeytyvät PAD-laitteeseen modeemin ja sarjaportin kautta, jolloin PAD-laite muodostaa yhteyden X.25 verkon tietokoneeseen ja muuntaa käyttäjältä tulevan tietoliikenteen X.25 verkkoon sopivaksi pakettipohjaiseksi liikenteeksi.
Banaanikerttuli
Banaanikerttuli ("Coereba flaveola") on latinalaisessa Amerikassa elävä varpuslintulaji. Banaanikerttuli luettiin aiemmain omaan banaanikerttulien heimoonsa, mutta luokitellaa nykyisin kuuluvaksi tangaroihin.
Banaanikerttulin vatsapuoli on kirkkaankeltainen, muu ruumis ja siivet ovat lähinnä tummanharmaat. Linnun nokka on pitkä, hoikka ja kaareva. Sen erittäin terävällä kärjellä lintu pystyy tekemään reiän kukan sivulle. Linnun pituus on 10,5-11,5 cm.
Banaanikerttulin levinneisyysalue ulottuu Keski-Amerikasta ja Etelä-Amerikkaan, ja sitä tavataan Meksikosta Pohjois-Argentiinaan. Banaanikerttulin tapaa myös Karibianmeren saarilla sekä silloin tällöin Floridassa.
Banaanikerttulin tapaa todennäköisimmin alangoilta, vaikkakin sitä on nähty myös 1 200 metrin korkeudelta. Elinympäristö on vaihteleva, sitä näkee savanneilla, kosteissa sademetsissä ja jopa joillain aavikoilla.
Naaras munii 2-3 vaaleaa munaa, joita se sitten hautoo noin kaksi viikkoa. Koiras rakentaa naaraan kanssa pesän, mutta munimisen jälkeen koiraasta tulee passiivisempi.
Banaanikerttuli pitää makeasta ja se tulee välillä jopa ihmisten koteihin syömään sokeria. Se käyttääkin runsaasti aikaa ja energiaa meden ym. sokeripitoisen ravinnon etsimiseen. Se hallitsee monia tapoja, joilla pääsee siemailemaan kasvien mettä. Toisin kuin kolibrit, banaanikerttuli ei kykene leijumaan ilmassa. Sen sijaan se roikkuu yleensä oksista pää alaspäin. Nimensä banaanikerttuli on saanut mieltymyksestään kypsiin banaaneihin, tosin banaanikerttuli pitää myös muista hedelmistä. Kaikki banaanikerttulin ravinto ei kuitenkaan ole makeaa, sillä lintu syö myös hyönteisiä, joita se noukkii lehdiltä nokallaan.
Ympäristömuuttuja
Ympäristömuuttujat ovat prosessin käynnistyessään saamaa dataa. Ympäristömuuttujat ovat yksinkertaisia avain/arvopareja, jotka äitiprosessi välittää lapsiprosessille. Ympäristömuuttujia käytetään muun muassa Unix-käyttöjärjestelmissä ja Microsoft Windowsissa, aikaisemmin myös MS-DOSissa. Jokaisella prosessilla on oma ympäristönsä, joka kopioidaan lapsiprosessille sitä käynnistettäessä.
Esimerkki ympäristömuuttujasta on PATH-määritys. Tämä ympäristömuuttuja määrittelee hakupolun, luettelon hakemistoista, joista haetaan käynnistettävää ohjelmaa. Unix-ympäristössä yleisiä ympäristömuuttujia ovat:
Unixien bourne shellissä asetuskomento on 'export' ja ympäristön näyttää 'env'.
Web-ympäristössä käytettävässä CGI-tekniikassa kutsuttavan ohjelman parametrit (esimerkiksi codice_1) välitetään CGI-ohjelmalle (codice_2) yleisimmin QUERY_STRING-ympäristömuuttujassa (muuttujan arvona codice_3).
Windows- ja DOS-ympäristössä ympäristömuuttujia muutetaan ja näytetään komentotulkissa 'set'-komennolla. 
DOS-muuttujia ovat muun muassa:
Etelänkeiju
Etelänkeiju ("Oceanites oceanicus") on pieni Antarktiksen tuntumassa elävä merilintu. Heinrich Kuhl antoi lajille englanninkielisen nimen "Wilson's Storm-petrel" skotlantilaisen ornitologin Alexander Wilsonin kunniaksi.
Yläperän valkea laikku paistaa räikeästi päältä muuten noenmustassa ja alta mustanruskeassa höyhenpuvussa. Lajista tunnetaan 2 alalajia, nimialalaji "O. o. oceanicus" ja eteläisempi "O. o. exasperatus". Aikuisen linnun pituus on noin 15-19 cm ja sen siipien kärkiväli on noin 38-42 cm. Aikuinen etelänkeiju painaa 34-45 grammaa.
Etelänkeiju pesii Etelä-Atlantin syrjäisillä saarilla lähellä Etelämannerta. Muulloin sen tapaa enimmäkseen merellä. Eteläisen pallonpuoliskon talven lähestyessä etelänkeiju muuttaa päiväntasaajan yli Pohjois-Atlantin vesille. Maailman populaatio on kooltaan noin 6 miljoonaa yksilöä. Laji ei ole uhanalainen.
Lajin elinympäristöä ovat valtameret ja niiden kallioiset pikkusaaret.
Etelänkeiju pesii yhdyskunnittain joko rantakallioille tai rinteiden hienojakoiseen maahan. Naaras munii 1 munan, jota molemmat puolisot hautovat noin 43 vrk. Ne myös ruokkivat ja hoitavat poikasta yhdessä. Laji liikkuu pesimäaikana öisin välttääkseen ryöstelevät kihut ja lokit.
Etelänkeijujen ravintoa ovat krillit, pikkukalat ja nilviäiset.
Axtec
Axtec on sähköisesti ohjattu kaksikurkkuinen alaimukaasutin jota käytettiin OAO AvtoVaz autotehtaan valmistamissa Lada-merkkisissä henkilöautoissa vuosina 1992–1995.
Vuonna 1992 voimaan tulleiden kiristyneiden pakokaasupäästöihin kohdistettujen säädöksien (US-83) myötä Ladan kaasutin muutettiin sähköohjatuksi Axtec versioksi "21053-1107010-62".
Ilman ja polttoaineen seossuhdetta ohjataan Axtec kaasuttimessa sähköisesti Lambda-anturin antamilla viesteillä ja ilma-polttoaineseoksen ohjausyksiköllä. Tämä ohjausyksikkö tunnetaan paremmin nimellä AXTEC AFR. Ohjausyksikkö ohjaa vastaanottamiensa viestien avulla kahta solenoidisuutinta, joilla annostellaan kaasuttimen polttoainevirtausta. Solenoidisuuttimet on asennettu kaasuttimen pääannostelu- ja tyhjäkäyntipiirille.
Uudistetut päästösäädökset edellyttivät myös katalysaattoria pakolliseksi varusteeksi. Vähäpäästöisessä Ladassa käytettiin lisäksi sytytysohjainlaitteella ohjattua kärjetöntä virranjakajaa ja pakokaasujen takaisinkierrätys- (EGR) ja puhdistusjärjestelmää. Puhdistusjärjestelmän tärkeimpänä komponenttina toimi kolmitoimikatalysaattori.
Malleekana
Malleekana ("Leipoa ocellata") on isojalkakanoihin kuuluva Australiassa elävä kanalintu. Malleekana on "Leipoa"-suvun ainut laji.
Malleekanan ruumis on pullea, kuten monilla muillakin kanalinnuilla. Linnun pyrstö on pitkä ja muutenkin kookas. Koiras nostaa ja levittää sen soidinmenoissaan näyttääkseen vielä todellista isommalta.
Pituus: 60 cm Paino: 1,5-2 kg
Malleekana pesii Australian puolikuivissa osissa. Levinneisyysalue ulottuu Länsi-Australian eteläosasta itään aina Luoteis-Victoriaan sekä Uuden Etelä-Walesin keskiosiin asti.
Rannikon nummet ja puolikuivat metsä- ja pensastoalueet.
Malleekanat ovat kaikkiruokaisia, mutta niiden ravintoa ovat lähinnä siemenet, hedelmät, kukat, silmut ja selkärangattomat eliöt.
Ajos
Ajos on saari, kaupunginosa ja taajama Kemissä. Kaupunginosa on tunnettu Veitsiluodon teollisuusalueesta (Stora Enson paperitehtaat) ja Kemin satamasta. Ajoksen saari on myös pientalovaltainen asuinalue.
Ajos kuuluu Hepolan suuralueeseen, johon kuuluvat myös Hepolan ja Rytikarin kaupunginosat. Ajoksen maapinta-ala on noin 14,64 km², väkiluku () ja työpaikkojen lukumäärä 1 868 (2006). Ajoksen taajaman väkiluku puolestaan oli vuoden 2011 lopussa 350 henkeä ja maapinta-ala 0,81 km².
Täpläinterferometria
Täpläinterferometria on tähtitieteessä menetelmä, jolla parannetaan kaukoputken tarkkuutta poistamalla ilmakehän aiheuttama häiriö.
Kohteesta otetaan peräkkäin muutaman sekunnin aikana tuhansia kuvia, joista jokaisen valotusaika on 2-5 millisekuntia. Kuvat asetetaan päällekkäin tietokoneella siten, että niiden kirkkaimmat pisteet osuvat päällekkäin. Tämän jälkeen syntyneestä kuvasta häivytetään ylimääräinen informaatio tuottamalla siitä tietokoneella ns. keskimääräinen bispektri ja Fourierin spektri, josta tuotetaan lopullinen kuva.
Matemaattinen käsittely suodattaa pois kuvan leviämisen ilmakehän väreillessä eli ns. seeing-kiekon.
Seeing-kiekko koostuu kirkkaista läiskistä.
Näin päästään lähelle kaukoputken todellista erotuskykyä ja kaukoputken tarkkuus kasvaa noin 30-kertaiseksi.
Infrapunakuvalle voidaan käyttää pidempää 100 millisekunnin valotusaikaa.
Nykyään käytetään tähtitieteessä tavallisesti valokuvausfilmiä 10 kertaa herkempiä CCD-kennoja, jotka ottavat talteen 70% tulevista valonsäteistä. Tekniikan edistymisen takia täpläinterferometria (speckle-interferometria) on käytössä nykyään laajalla alueella.
Täpläinterferometrian keksi Antoine Labeyrie 1970. Täpläinterferometrian ajatus on eliminoida pois valonlähteestä yhtä kuvapistettä vastaavan ns. Airyn kiekon leviäminen laajalle alueelle, samaan tapaan kuin väreilevästä tai aaltoilevasta vedestä heijastuva valonlähteen kuva täplittyy.
Yhdessä alle 10 millisekunnin aikana otetussa kuvassa ilmakehän luontainen väreily on "jäätynyt" paikoilleen. Ilmakehä on silti levittänyt yksittäistä kuvaa eli aivan kaukoputken teoreettiseen erotuskykyyn ei tälläkään menetelmällä ylletä.
Täpläinterferometrian käyttöä rajoitti aluksi pienten valotusaikojen tarve: menetelmä ei sovi himmeille kohteille, jotka vaativat suuria valotusaikoja, tarvitaan myös suuria suurennuksia.
Toinen rajoittava tekijä oli suuren laskentatehon omaavien tietokoneiden harvinaisuus: Menetelmä vaati raskaita matemaattisia muunnoksia.
Tietokoneiden laskentakapasiteetti on tehostunut sitten 1970-luvun ja tehokkaat supertietokoneet yleistyneet.
Tutkimusapulainen
Tutkimusapulainen (engl. Research Assistant (myös tutkimusavustaja)) on yliopistossa, sairaaloissa tai muissa tutkimuslaitoksissa oleva tehtävä, jossa toimivat tyypillisesti korkeakoulun loppuvaiheen perusopiskelijat, mutta myös tehtävään koulutuksen saaneet 2. asteen tutkinnon suorittaneet henkilöt. Tehtävä voi olla osa-aikainen tai kokopäiväinen.
On tavallista, että tutkimusapulaisina toimivat perusopiskelijat työskentelevät osana tutkimusryhmää ja tekevät pro gradu -tutkielmansa (tai teknillisellä alalla diplomityönsä) tutkimusaiheestaan. Tutkimusapulaisen tehtävä voi olla luonnollinen ponnahduslauta jatko-opinnoille ja siihen liittyvään työtehtävään.
Tutkijakoulutettava
Tutkijakoulutettava (myös tohtorikoulutettava) on yliopiston jatkokoulutustehtävä, johon vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto. Kansainvälisissä yhteyksissä tutkijakoulutettavasta käytetään nimitystä "doctoral student".
Tutkijakoulutettavien työtehtävät koostuvat pääosin itsenäisestä tai osana tutkimusryhmää suoritettavasta tutkimustyöstä sekä osaston tai laitoksen opetustoimintaa tukevasta työstä. Tohtorikoulutettavan keskeisimpiä tavoitteita ovat tieteellisten jatko-opintojen käyminen, väitöskirjan laatiminen ja lopulta itse tohtorintutkinnon suorittaminen.
Tutkijakoulutettavan nimike sijoittuu niin sanotun neliportaisen tutkijanurajärjestelmän ensimmäiselle portaalle. Tutkijakoulutettavat ovat kirjoilla jatko-opiskelijana siinä tiedekunnassa tai osastossa, jossa he työskentelevät. Osa tutkijakoulutettavista opiskelee tutkijakouluissa, jotka myöntävät myös rahoitusta. Aikaisemmin tutkijakoulut olivat kansallisia ja opetusministeriön alaisia, mutta nyttemmin ne ovat siirtyneet yliopistojen alaisuuteen. Muita jatko-opiskelijoille tarkoitettuja tehtäviä on mm. assistentti, mutta tästä nimikkeestä ollaan yleisesti luopumassa. Mikäli tutkijakoulutettava jatkaa tohtorintutkinnon suoritettuaan työtään yliopistossa, hänen nimikkeensä on yleensä tutkijatohtori.
Tutkijakoulutettavan rahoitus voi tapahtua esimerkiksi yliopiston omana rahoituksena, projektirahoituksena, apuraharahoituksena tai palkallisen tutkijakoulupaikan kautta. Palkkaus riippuu sekä työn vaativuusasteesta että tutkijan henkilökohtaisesta suoritustasosta.
Time Stranger Kyoko
Time Stranger Kyoko () on Arina Tanemuran luoma kolmiosainen shōjo-manga. Sarja sisältää runsaasti vaikutteita fantasiasta ja tieteisfiktiosta, vaikka Tanemura onkin sanonut ettei pidä kummastakaan tyylilajista. "Time Stranger Kyoko" julkaistiin alun perin japanilaisessa "Ribon"-lehdessä.
Egmont Kustannus julkaisi "Time Stranger Kyokon" kolmena pokkarina suomeksi syksyllä 2005. Sarja on ensimmäinen suomennettu shōjo-manga.
"Time Stranger Kyokon" tarina sijoittuu 2900-luvulle. Maapallo on yhdistynyt yhdeksi valtioksi. Maan kuningaskunnan prinsessa Kyoko Suomi haluaisi elää tavallista elämää, joten hänen täytyy herättää kaksoissiskonsa Ui. Uin herättämiseen tarvitaan kaksitoista Strangeria, joiden sijaintia ei tiedetä.
Arkhimedeen ruuvi
Arkhimedeen ruuvi on toiminut alkukantaisena vedennostokeinona muinaisen Egyptin ajoista lähtien.
Kaikessa yksinkertaisuudessaan Arkhimedeen ruuvi koostuu ruuvikierteestä, jonka ympärillä on vedenpitävä sylinteri. Laitteen toinen pää asetetaan veden alle ja ruuvikierrettä pyöritetään. Ruuvikierteen alapäässä oleva vesi kiertyy akselin ympärillä ylöspäin kunnes se pääsee valumaan ulos laitteen toisesta päästä.
Arkhimedeen ruuvin periaatetta on sen käytännöllisyyden vuoksi sovellettu vuosisatoja monissa erilaisissa laitteissa ja yhteyksissä kuten esimerkiksi lihamyllyissä, jätepuristimissa, öljynporauksessa ja maansiirrossa.
Arkhimedeen ruuvin periaate toimii myös turbiinissa nesteen valuessa alaspäin. Vesivoimaruuvin (, ) periaatteella toimivat voimalaitokset ovat pieniä (teholuokka 10–100 kW, rakennevirtaama 0,1–10 m³/s, putouskorkeus 1–10 m). Laitoksia on käytössä muun muassa Isossa-Britanniassa, Itävallassa, Puolassa, Saksassa ja Sveitsissä.
Rujo, rampa ja perisokea
Rujo (myös ruho), Rampa ja Perisokea esiintyvät suomalaisissa loitsurunoissa. Nämä pahat veljekset tekevät noituuksia ihmisten vahingoksi. He ovat kolme Loviattaren (tunnetaan nimillä Louhi, Louheatar, Lovetar) eli Pohjolan emännän yhdeksästä pojasta. Heidän äitinsä hedelmöittyi tuulesta tai yhtymällä Tursaaseen tai piruun.
Pistosanojen, noidannuolta parantavien loitsujen mukaan pojat ovat osaltaan vastuussa ensimmäisestä noidannuolesta. Veljet takovat noidannuolet maailmanpuun lastuista ja ampuvat ne umpimähkään:
Ensimmäisen nuolistaan pojat ampuvat maahan, toisen taivaaseen. Kolmas noidannuoli osuu kallioon, ja kimpoaa siitä ihmisiin. Siitä lähtien noidannuolet ovat sairastuttaneet ihmisiä. ("katso myös:"noidannuolten synty)
Joissain runoissa Loviatar tai vastaava hahmo synnyttää yhdeksän sairautta.
Lakeuden Ursa
Lakeuden Ursa ry on Etelä-Pohjanmaan alueella aktiivisesti toimiva tähtitieteellinen yhdistys, jonka tarkoituksena on paitsi yhdistää alan harrastajia maakunnan alueella, myös edistää tähtitieteen harrastusta, tehdä tunnetuksi tähtitaivaan ja ilmakehän ilmiöitä sekä tarjota tietoa aiheesta kiinnostuneille.
Lakeuden Ursa ry. on perustettu vuonna 1986 ja yhdistyksen jäsenmäärä on noin 150 jäsenen paikkeilla. Suurimmillaan Lakeuden Ursan jäsenmäärä oli vuoden 2009 alkupuolella, jolloin yhdistyksellä oli lähes 250 jäsentä. Lakeuden Ursan kotipaikka on Seinäjoki.
Lakeuden Ursalle valmistui syksyllä 2006 tähtitieteellinen havaintokeskus eli observatorio Honkakylän lähellä sijaitsevan Sahannevan laitamille. Observatorion nimenä on "Sahannevan observatorio" (). Sahannevan observatorion päähavaintovälineenä toimii toistaiseksi Meaden valmistama 14-tuumainen LX200GPS Schmidt-Cassegrain -teleskooppi. 
Päähavaintovälineen rinnalle hankittiin vuoden 2008 keväällä laajakenttäiseksi kuvauskaukoputkeksi Sky-Watcher Equinox 100 Pro 2 -linssiteleskooppi.
Kerhoiltoja vietetään joka toinen keskiviikko ja niiden yhteydessä pidetään tähti- tai aurinkonäytös, jotka ovat myös yleisölle avoimia (näytösmaksu).
Lakeuden Ursa on julkaissut omaa jäsenlehteä jo 1980-luvun lopusta lähtien, joskin alkuaikoina lehti oli lähinnä parisivuinen A5-kokoinen tiedotuslehtinen. Tuolloin "lehden" nimenä oli Tähtitaivas. Vuonna 1998 lehden nimeksi vaihtui Kassiopeja, ja lehden sivumäärä kasvoi kahdeksaan.
Tärkein muutos Kassiopeja-lehden julkaisussa tapahtui vuonna 2004, kun lehden fyysiset mitat kasvoivat A4-kokoon ja sivumääräkin lisääntyi lähemmäs kahtakymmentä, jolloin lehti muistutti enemmän oikeaa lehteä kuin pelkkää tiedotuslehtistä.
Viime vuosina jäsenlehden julkaiseminen on kuitenkin jäänyt väliin, sillä sähköiset tiedotuskanavat ovat paljolti korvanneet paperilla julkaistavat aineistot.
Dope
Dope on yhdysvaltalainen vuonna 1997 perustettu alternative metal -yhtye. Dope tuli julkisuuteen nopeasti ja teki Epic Recordsin kanssa levytyssopimuksen jo vuonna 1998. Bändin debyytti-albumi "Felons and Revolutionaries" julkaistiin vuonna 1999 ja siitä tuli heti menestys. Dope on keikkaillut mm. Slipknotin, Sevendustin ja monien muiden yhtyeiden kanssa. Yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista on "Die Motherfucker Die". Dopen kappale "Nothing For Me Here" löytyy Guitar Hero III -pelistä.
Tskhinvali
Tskhinvali (, ) on kaupunki Georgian pohjoisosassa maasta irrottautuneen ja osittain tunnustetun Etelä-Ossetian alueella. Etelä-Ossetia pitää sitä pääkaupunkinaan, mutta Georgian aluejaon mukaan se on piirivapaa kaupunki Šida Kartlin hallintoalueella. Kaupunki sijaitsee Didi Liakhvi -joen varrella Gorin kaupungin luoteispuolella.
Vuosina 1934–1961 kaupungin nimi oli ”Staliniri” Josif Stalinin mukaan. Osseetit kutsuvat kaupunkia nimellä ”Cxinval”, jossa ei ole georgian kielen nominatiivisuffiksia ”-i”. Toinen ossetiankielinen nimi kaupungille on ”Tšreba”. Tskhinvali perustettiin vuonna 1922 ja liitettiin Georgian rautatieverkkoon 1940. Kaupunki oli aiemmin alueellinen teollisuuskeskus, ja siellä toimi sahoja, elintarvike-, tekstiili- ja kemiantehtaita. Vuonna 1989 74 prosenttia asukkaista oli osseetteja, 16 prosenttia georgialaisia ja 9 prosenttia muita.
Suurin osa georgialaisista on jättänyt kaupungin. Etelä-Ossetian sodassa 1990–1992 kaupunki vaurioitui pahoin Georgian hallituksen ja ossetialaisten separatistien taistellessa keskenään. Se kärsi jälleen vahinkoja Venäjän–Georgian sodassa vuonna 2008.
Buick 8
Buick 8 on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 2002. Kirjasta ollaan suunnittelemassa elokuvasovitusta, jonka ohjaajaksi on merkitty Tobe Hooper, joka tunnetaan parhaiten elokuvista "Texasin moottorisahamurhat" ja "Poltergeist". Tobe Hooper on ohjannut myös aiemmin parista Kingin tarinasta elokuvia, "Kauhujen kaupungin" ja "The Manglerin".
Kirja kertoo pennsylvanialaisesta poliisiasemasta, jossa työntekijät ovat keksineet uuden harrastuksen: eräältä huoltoasemalta löytynyt auto on päätetty hinata aseman vajaan.
Autossa kaikki ei ole kuitenkaan hyvin. Esineet katoavat sen läheisyydessä, lämpötilat sen ympärillä laskevat ja nousevat,sekä autosta pääsee maailmaan erikoisia olentoja. Autoon ei myöskään tartu mikään lika eikä se naarmuunnu. Jännitys tiivistyy, kunnes Buickin salaisuus ratkeaa.
Vinssi
Vinssi tai vintturi on nosto- tai vetolaite, jossa vetävä vaijeri tms. kiertyy pyörivän telan ympäri. Vinssit voidaan jakaa karkeasti kahteen eri luokkaan, mekaanisiin, esimerkiksi käsi- tai akselivetoisiin, sekä erilaisilla "välittäjävoimilla" toimiviin, esimerkkinä hydrauli- tai sähkövinssi. Yksinkertaisissa vinsseissä on vain yksi pyörä ja sen yli kulkeva köysi, mutta monimutkaisissa laitteistoissa voi olla useiden pyörien ketjuttamisesta syntynyt vaihteisto.
Nostokurki on toimintaperiaatteeltaan monimutkainen vinssi. Vinssejä käytetään paljon myös purjeveneissä ja laivoissa.
AMD K6-III
AMD K6-III on AMD:n valmistama x86-suoritin. Se julkaistiin 22. helmikuuta 1999, jolloin suoritin oli nopein markkinoilla oleva x86-suoritin. K6-III jäi viimeiseksi ja nopeimmaksi Socket 7 -suoritinkantaan valmistetuksi suorittimeksi.
K6-III oli käytännössä AMD K6-2, johon oli lisätty 256 kilotavua L2-välimuistia samalle piirille. Tämän takia piiristä tuli suuri (21,4 miljoonaa transistoria) ja vaikea valmistaa, eikä ydin toiminut vakaasti yli 500 megahertsin kellotaajuuksilla. K6-III oli kokonaislukusuorituskyvyltään erinomainen, mutta 3dnow! ei ollut riittävä apu huonohkoon liukulukusuorituskykyyn, joten K6-III ei pystynyt kunnolla kilpailemaan Intel Pentium III:n kanssa pelimarkkinoilla.
Työpöytäkäytössä, johon K6-III olisi suorituskykynsä puolesta sopinut erinomaisesti, Intelin maine taas oli niin paljon parempi, että yritykset halusivat ostaa Intelin suorittimia, vaikka AMD olisi tarjonnut selvästi paremman teho-hinta-suhteen.
AMD keskittyikin saattamaan AMD Athlonin mahdollisimman nopeasti markkinoille, ja Athlonin julkaisun jälkeen AMD vähensi K6-III:n valmistusta, sillä Athlon korvasi K6-III:n AMD:n huippumallina; sen valmistus ei maksanut paljoa enempää, mutta suuremman kellotaajuuden ja erinomaisen liukulukusuorituskyvyn ansiosta sitä pystyttiin myymään ulos selvästi paremmalla hinnalla.
Huhtikuussa 2000 AMD julkisti uuden version K6-III:sta, K6-III+:n. Se oli valmistettu 180 nanometrin prosessilla ja suunniteltu alun perin kannettaviin tietokoneisiin. Suoritin nousi erityisesti ylikellottajien suosioon.
Merkittävä uusi ominaisuus K6-III+ssa oli PowerNow-nimellä kulkenut ominaisuus, joka tarkoitti, että suorittimen kellotaajuutta pystyttiin laskemaan silloin kun täyttä suorituskykyä ei tarvittu. Tämä mahdollisti selvästi pidemmän akunkeston kannettavalle tietokoneelle kevyessä käytössä.
Mike (kukko)
Mike (1945–1947) oli kukko, joka eli 18 kuukauden ajan ilman päätä.
Maanantaina 10. syyskuuta vuonna 1945 maanviljelijä Lloyd Olson Fruitassa, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa oli kutsunut anoppinsa päivälliselle. Olson meni vaimonsa kehotuksesta tappamaan kanaa ruuaksi, mutta yrittäessään katkaista 5 ja puolen kuukauden ikäisen Mike-kukon kaulaa hän epäonnistui, ja jäljelle jäi toinen korva sekä osia aivoista. Se jäi henkiin, ja Olsonit söivät päivälliseksi jotain muuta.
Päätön Mike kykeni suoriutumaan normaaleista kanalle kuuluvista toiminnoista ilman päätä. Koska Lloyd Olson ei ollut saanut kanaa tapetuksi, hän päätti pitää sen hengissä. Mike jopa kasvoi kokoa, kun sille syötettiin maidon ja veden sekoitusta pipetillä suoraan kaula-aukkoon. Kerrotaan, että Mike olisi syönyt jopa maissin jyviä. Syödessään se oli kuitenkin tukehtua omaan limaansa, ja Olsonit päättivät jatkaa ruokintaa käyttäen apunaan ruiskua.
Mike ei kuitenkaan pystynyt kiekumaan normaalin kukon lailla, vaan tuottamaan ainoastaan korisevaa ääntä. Päättömyydestään huolimatta se kasvoi 1,1 kilogrammasta lähemmäs 3,6 kilogramman painoiseksi.
Päätön kukko saavutti kuuluisuutta, ja Mikeä alettiin kierrättää ympäri maata erilaisissa näytöksissä muiden eläinkummajaisten kuten kaksipäisen vasikan kanssa. Mike pääsi myös joidenkin sanomalehtien etusivulle. Monet eläinaktivistit esittivät Olsonia kohtaan kritiikkiä.
Miken näkeminen maksoi 25 senttiä, ja kuukaudessa esiintymistulot kohosivat peräti 4 500 dollariin. Miken rinnalla esitettiin myös irrallista kukon päätä, joka ei kuitenkaan ollut Miken oma pää, jonka oli kissa syönyt. Myöhemmin viranomaiset tutkivat Mikeä ja totesivat, ettei se tuntenut kärsimystä.
Maaliskuussa 1947 eräässä motellissa Phoenixissa paluumatkalla esitysmatkalta, Mike tukehtui keskellä yötä. Olsoneilla ei ollut käytössään ruiskua, jolla Miken kurkku oli tavallisesti puhdistettu, eikä mitään ollut tehtävissä. Jostakin syystä herra Olson väitti pitkän aikaa myyneensä Miken ja kertoi tarinoita, että se olisi jatkanut kiertue-elämää vielä vuonna 1949.
Myöhemmin asiaa on tutkittu, ja todettu, että yrittäessän teurastaa Mikeä, terä ei ollut leikannut kaulalaskimoa, ja verisuonen tukoksen seurauksena verenvuoto oli estynyt, eikä Mike ollut vuotanut kuiviin. Vaikka Miken pää oli lähes kokonaan irti, sen toinen korva ja osia aivorungosta oli kiinni vartalossa. Kanalinnun refleksejä ohjailee suurimmilta osin aivorunko, ja tämän johdosta Mike kykeni jatkamaan suhteellisen normaalia kukon elämää.