Poikabändi
Poikabändi on pop- tai R&B-musiikkia laulava ryhmä, jossa laulajina on useita nuoria miehiä. Jäsenien odotetaan myös esiintyvän myös tanssijoina, usein koreografioita omiin kappaleisiinsa.
Poikabändin jäsenet eivät yleensä soita instrumentteja (vaikka onkin poikkeuksia, kuten A1, The Moffatts, South 65, Marshall Dyllon ja Jonas Brothers). Termiä "poikabändi" voidaan myös käyttää negatiivisena sanontana journalismin parissa. Poikabändit voidaan rinnastaa tyttöbändeihin. The Jackson 5 on kaikkien aikojen myydyin poikabändi, bändin myytyä yli 150 miljoonaa albumia maailmanlaajuisesti.
Ensimmäisiä poikabändejä olivat yhtyeet kuten The Jackson 5, The Osmonds ja alkuvaiheen The Monkees. The Monkeesin jäsenille kehiteltiin erilainen persoonallisuus; The Jackson 5 oli sisarusryhmä, joka julkaisi monia musiikkimuotoja, joita poikabändit seurasivat. Heidän musiikkinsa esimerkiksi sisälsi soul-musiikin kaltaisia harmonioita ja popin säveliä. Kaikki yhtyeen jäsenet lauloivat, mistä tuli tavanomainen tunnus poikabändeille. 
The Monkeesia pidetään usein poikabändien alkuperäisenä tienraivaajana sen muodostuttua vuonna 1965 Don Kirshnerin valvonnassa.
Vaikka termiä "poikabändi" käytetäänkin useimmiten puhuttaessa 1990-luvulla tai myöhemmin syntyneistä yhtyeistä muitakin edellekävijöitä (aikaisemmin mainittujen lisäksi) on ollut olemassa läpi pop-musiikin historian. The Temptations, suosittu 1960-luvulla; The Bee Gees ja Earth, Wind and Fire, suosittuja 1970-luvulla; ovat kaikki erilaisten poikabändien ilmentymiä. Latinopoikabändi Menudo löydettiin vuonna 1977. Myöhemmät ryhmät ovat paljon velkaa myös 1970-luvulla suositulle Village People -yhtyeelle valikoidun jäsenkirjon ja tanssikoreografian tärkeyden osalta.
Vaikka sanaa "poikabändi" ei ollut olemassa ennen 1990-lukua, bostonilaista ryhmää New Editionia on kutsuttu poikabändi-trendin alulle saajaksi 1980-luvulla. Maurice Starr loi New Editionista saamalla innoituksella yhtyeen New Kids on the Block, joka oli ensimmäinen menestyvä moderni poikabändi. Starrin ajatus oli sovittaa traditionaalinen R&B-genre pop-genreksi. Eräät eurooppalaiset managerit loivat omia bändejään, joista ensimmäisiä oli Nigel Martin-Smithin Take That Isossa-Britanniassa sekä Louis Walsh ja East 17, joka hajosi jo 1990-luvulla.
Yksi kaikkein menestyksekkäimmästä poikabändien managereista oli Lou Pearlman, joka perusti mm. menestyksekkäät bändit Backstreet Boys ja *NSYNC, vaikka hän myöhemmin paljastuikin petturiksi pimitettyään luomiltaan bändeiltä runsaasti rahaa. Ison-Britannian Simon Cowell (American Idol) tunnetaan Louis Walshin muodostaman poikabändin Westlife avustamisesta, jota mainosti myös entinen poikabändi Boyzonen jäsen Ronan Keating.
Poikabändien mielikuvaa kontrolloitiin varovasti ryhmän vaatetuksella, mainosmateriaalilla ja musiikkivideoilla, kun huomattiin sen vaikuttavan bändin menestykseen. Tavallisesti jokainen bändin jäsentä kuvataan tietyllä stereotypialla, kuten "vauva" tai "paha poika."
Useimmissa tapauksissa bändien musiikin on kirjoittanut, sovittanut ja tuottanut tuottaja, joka toimii bändin kanssa alituisetsi ja kontrolloi ryhmän ääntä - ja jos on tarpeen, palkaa sessiomuusikon ryhmän avuksi.
Tyypillisen poikabändin esitys sisältää koreografioidun tanssin, jossa jäsenet laulavat ja/tai räppäävät vuorotellen. Poikabändit eivät tavallisesti sävellä tai tuota omaa musiikkiaan. Suomalainen poikabändi Satin Circus on kuitenkin tunnettu siitä, että he säveltävät, sovittavat ja soittavat omaa musiikkia.
Poikabändin avaintekijä on trendikkäänä oleminen. Se tarkoittaa sitä, että bändi muodostaa viimeisimmän muoti ja musiikkitrendin suositulla musiikkialalla. Vuodesta 2008 poikabändit laulavat enemmän pop punkia kuten Blink 182 sekä emo/pop punkia.
Backstreet Boys, New Kids on the Block, McFly, Boyzone, Take That, 'N Sync, A1, Westlife ja One Direction ovat esimerkkejä siitä mikä on suosittua teinien ja aikuisten keskuudessa. Poikabändit alkavat nousta takaisin julkisuudenkuvaan Yhdysvalloissa, viiden vuoden pääasiallisen poissaolon jälkeen, mukanaan uusia poikabändejä kuten One Call, Day26, B5, V Factory, Menudo, Lexington Brigde (yhtye), US5, C Note ja Varsity Fanclub.
Vaikka suurin osa poikabändeistä pitäytyykin R&B:n ja/tai popin vaikutteissa myös muut musiikkigenret, huomattavimmin country ja folk, ovat myös läsnä. Esimerkiksi South 65:ttä ja Marshall Dyllonia pidetään molempia country-musiikkia laulavina poikabändeinä. Il Divo taas on Simon Cowellin luoma pikabändi, joka laulaa oopperasävyistä popia.
1990-luvusta lähtien bändit kuten Backstreet Boys eivät ole pitäneet leimasta "poikabändi" ja ovatkin pitäneet enemmän termistä "mieslaulajaryhmä". Musiikkilehdet ovat syyttäneet poikabändien korostavan ulkonäköä ja marketoivan ryhmää musiikin tasoa enemmän. Muu kritisointi sisältää mm. teini-ikäisen väestön miellyttämistä, alkuperäisyyden puutosta musiikissa ja naismaiselta vaikuttaminen.
Kritisoinnin seurauksena poikabändejä käytetään joskus parodian kohteena populaarikulttuurissa:
Vaikka poikabändien musiikki vetääkin ihmisiä puoleensa, bändien menestys ei näytä kestävän pitkään. Fanien (jotka useimmiten ovat tyttöjä) ikä ja musiikillinen maku kehittyvät ja he kasvavat 'erilleen' kyseisistä ryhmistä. Jos menestys kuitenkin jatkuu, usein yksi tai useampi bändin jäsenistä jättää ryhmän havitellen soolouraa (varsinkin jos heillä on kyky kirjoittaa lauluja). Entisiä poikabändien jäseniä, jotka menestyvät myöhemmin soolourillaan ovat mm. Ricky Martin, Michael Nesmith, Jordan Knight, Robbie Williams, Justin Timberlake, Jesse McCartney, Ronan Keating, Brian McFadden, Nick Lachley, Kevin Richardson ja Michael Jackson, josta tuli myöhemmin kaikkien aikojen myydyin sooloartisti.
Muita entisiä poikabändien jäseniä on vaihtanut alaansa täysin, esimerkiksi Mickey Dolenzista tuli menestyksekäs televisiotuottaja ja teatteriohjaaja, David W. Rossista tuli näyttelijä ja käsikirjoittaja, Sam Waltersista tuli Grammy-ehdokkaanakin ollut lauluntekijä ja tuottaja ja Donnie Wahlbergistä tuli elokuvanäyttelijä.