hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
S/S Sirius
S/S Sirius oli ruotsalainen vuonna 1889 Englannissa rakennettu rahtilaiva, joka ajoi navigointivirheen vuoksi karille 16. joulukuuta 1944 Säpin saaren lähistöllä ja jäi hylyksi.
"Sirius" oli lähtenyt kivihiililastissa Ruotsin Sundsvallista puolenpäivän aikaan 15. joulukuuta kohti Mäntyluotoa, ja se otti kurssin kohti Kaijakarin majakkaa. Seuraavan päivän aamuna vallitsi merellä voimakas lumipyry, ja noin yhdeksän aikaan aamulla havaittiin aluksen vasemmalla puolella maata. Aluksen päällikkö uskoi sen olevan Kaijakari. Alus jatkoi täydellä vauhdilla eteenpäin, kunnes noin 20 minuutin kuluttua se sai pohjakosketuksen ja alkoi vuotaa. Laiva oli jäänyt kiinni karille keskiosastaan, ja lumipyryn hieman hellittäessä nähtiin perän vasemmalla puolella metsäinen Säpin saari, jonka keskellä kohosi majakka. Alus oli ajautunut kuusi merimailia etelään oikealta kurssilta.
Puolenpäivän aikaan höyryä ei enää saatu dynamon ja pumppujen pyörittämiseen, ja vedenpinta aluksen sisällä kohosi koko ajan samalla, kun laiva kallistui vasemmalle kyljelleen. Kello kolmen aikaan iltapäivällä perämies ja viisi muuta miehistön jäsentä lähtivät pelastusveneellä hakemaan apua, ja illalla koko miehistö tavaroineen evakuoitiin paikalle tulleeseen Säpin luotsiveneeseen ja laivan omaan pelastusveneeseen. Heidät kuljetettiin tämän jälkeen Reposaareen.
Aluksen päällikkö ja perämiehet palasivat seuraavana päivänä pelastushinaaja "Poseidonilla" hylyn luo. Laivan runko oli yön aikana murtunut, ja sen höyrykoneet ja kattilat ovat irronneet kiinnityksistään, joten laivan pelastaminen ei enää onnistunut. Karille jäänestä hylystä pelastettiin sen hiililasti kesällä 1945, ja myöhemmin pelastettiin myös laivan koneet sekä toinen höyrykattila. Laivan kansilastina olleet tyhjät klooritynnyrit olivat jo aiemmin ajautuneet rantaan, josta niitä oli kerätty talteen. Itse hylyn runko purettiin vähitellen kappaleiksi niin, että lopulta siitä jäi jäljelle vain pohjaosa ja toinen höyrykattila. Porin Urheilusukeltajat löysivät nämä jäänteet vuonna 1992.
S/S "Sirius" oli rakennettu Englannissa vuonna 1889. Sen nimi oli aluksi "Deddington," mutta vuonna 1899 se myytiin tanskalaiselle Danneborg-varustamolle ja nimeksi vaihtui "Frederiksborg". Vuonna 1914 laiva siirtyi tanskalaiselle Orion-varustamolle, ja samalla se sai uuden nimen "Sirius". Omistaja vaihtui vielä vuonna 1924, kun laiva myytiin Ruotsiin Iris-varustamolle. Siriuksen vetoisuus oli 1 833 brt, pituus 85 metriä ja leveys 12 metriä. Voimanlähteenä oli 900 hevosvoiman trippelihöyrykone, jolle tuotti höyryä kaksi höyrykattilaa.
Sparliiga-kausi 2004–2005
Kausi 2004–2005 oli 65. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. Kauteen sarjanousijana lähti Aura Basket ja hallitsevana mestarina Kouvot. Sparliigan mestaruuden voitti Lappeenrannan NMKY, jolle Suomen mestaruus oli seuran historian ensimmäinen. Pussihukat voitti hopeaa ja Joensuun Kataja pronssia. Runkosarjan voitti Lappeenrannan NMKY. Äänekosken Huima putosi suoraan ja Vilpas Vikings SM-karsintasarjan kautta koripalloilun I-divisioonaan.
Runkosarja käynnistyi 9. lokakuuta 2004 ja päättyi 20. maaliskuuta 2005. Sparliigan 13 joukkuetta pelasivat keskenään kolminkertaisen sarjan. Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät kevään pudotuspeleihin.
Runkosarjan toiseksi ja kolmanneksi heikoin joukkue pelasivat I-divisioonan toiseksi ja kolmanneksi tulleen joukkueen kanssa kaksinkertaisen sarjan yhdestä Sparliiga-paikasta. I-divisioonan voittaja, Torpan Pojat nousi suoraan Sparliigaan ja Sparliigan viimeiseksi jäänyt Äänekosken Huima putosi suoraan I-divisioonaan. SM-karsintasarja alkoi 23. maaliskuuta ja päättyi 3. huhtikuuta.
Pudotuspelit pelattiin paras viidestä -järjestelmällä eli kolme voittoa riitti ottelusarjan voittoon. Pronssimitalit jaettiin kuitenkin kahden ottelun yhteistuloksen perusteella.
Apollon (Formula 1 -talli)
Apollon oli sveitsiläinen Formula 1 -talli, joka osallistui ainoastaan yhteen osakilpailuun kaudella . Tallin autossa oli Ford Cosworth -moottori ja Goodyearin renkaat. Kilpakuljettajana oli sveitsiläinen Loris Kessel. Italian GP päättyi Apollonin osalta jo karsintaan.
Kiilahihna
Kiilahihna ("V-belt") on John Gatesin 1917 kehittämä poikkileikkaukseltaan kiilamainen (tasasivuinen puolisuunnikas), tehonsiirtoon käytettävä hihnalenkki. Kiilahihnoja käytetään yleisesti teollisuudessa, erilaisissa koneissa ja autoissa.
Kiilahihnassa tehonsiirtoon tarvittava kitkavoima syntyy hihnan kylkien puristuessa hihnapyörää vasten. Kapean kiilahihnan pintoihin syntyvä puristusvoima on liki puolitoistakertainen lattahihnan puristusvoimaan nähden. Kiilahihnassa on lattahihnaan verrattuna paljon kumia täyteaineena, joten paino/lujuus -suhde ja maksimi kehänopeus jäävät hieman lattahihnan vastaavia arvoja alhaisemmiksi. Mikäli on tarvetta akselien tahdistukselle, pitää käyttää hammashihnaa.
Sähkömoottorin tai muun vastaavan tehonlähteen akselille asennetaan ensiöpyörä jonka kehälle on sorvattu kolmionmuotoinen hihnan poikkileikkausta vastaava ura. Käytettävän laitteen hihnapyörässä on vastaava kolmiomainen ura. Hihnapyörien halkaisijaa säätelemällä voidaan vaikuttaa laitteiden kierrosnopeuksien suhteeseen, eli hihnakäytön välityssuhteeseen - tällöin kyseessä on CVT-vaihteisto.
Hihnan kireys mitataan painamalla hihnaa sen juoksupyörien välin keskikohdasta määrätyllä newtoneissa mitattavalla voimalla, ja mittaamalla painuman syvyys. Mitattua painuman arvoa verrataan valmistajan ilmoittamaan arvoon. Jos painuma on liian syvä, hihna on löysällä, jos taas liian matala, hihna on liian kireällä. Kiilahihnan kireyttä voidaan säätää muuttamalla kyseisten akseleiden välisiä etäisyyksiä tai muuttamalla toisen akselipyörän leveyttä lisälevyjen avulla. Akselipyörän leveyttä muuttaessa hihna on löysällä, kun pyörän leveys on suuri (hihna on akselipyörän pohjalla), ja hihna on kireällä, kun pyörän leveys on pieni (hihna pyörii akselipyörän kehällä).
Hihnan optimaalinen kireys voidaan laskea, kun tiedetään siirrettävä teho, moottorin ja käytettävän laitteen tyyppi, välityssuhde ja sallittu akselin kuormitusvoima. Hihnan kiristysvoima aiheuttaa laakerikuormituksen ja samalla siirtää tehoa. Sen vuoksi on tärkeää, että hihnan kireys on oikea - liian kireä hihna aiheuttaa nopeaa mekaanista kulumista, ja liian löysällä hihnalla ei riitä puristusvoima, eli se luistaa.
Kentso hihnalaskuri - Hihnalaskuri, jonka avulla voi määritellä hihnan pituuden kun tietää akselivälin ja hihnapyörän halkaisijan.
Jättiläisnaisen hyökkäys (vuoden 1958 elokuva)
Jättiläisnaisen hyökkäys ("Attack of the 50 Foot Woman") on vuonna 1958 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva. Elokuvan on ohjannut Nathan Juran ja pääosassa on Allison Hayes.
Elokuva kertoo rikkaasta Nancy Fowler Archerista. Nancyn mies Harry pettää Nancyä, nuoren Honeyn kanssa. Eräänä iltana Nancyn ollessa ajelulla, keskelle tietä laskeutuu suuri avaruusalus. Aluksesta nousee jättiläismies, jolloin Nancy ajaa pois paikalta. Poliisit eivät usko Nancyn tarinaa jättilläisestä, eikä liioin Nancyn mieskään. Niinpä Nancy saa suostuteltua miehensä mukaansa etsimään alusta. Lopulta pari löytää aluksen, mutta jättiläinen sieppaa Nancyn. Poliisit aloittavat Harryn johdolla Nancyn etsinnän ja lopulta löytävät hänet. Jotakin erikoista Nancylle on tapahtunut, sillä hän alkaa kasvaa hiljalleen yhä suuremmaksi. Lopulta Nancystä kasvaa samankokoinen kuin jättiläisestä, joka hänet sieppasi. Nancy löytää miehensä Honeyn luota, tappaa Honeyn raivoissaan ja ottaa Harryn mukaansa. Raivon vallassa Nancy alkaa tuhota kaupunkia.
Gavino Matta
Gavino Matta (9. kesäkuuta 1910 – 20. tammikuuta 1954) oli italialainen nyrkkeilijä. Hän voitti hopeaa Berliinin 1936 olympialaisten kärpässarjassa (alle 50,8 kg) voitettuaan puolivälierissä Belgian Raoul Degrysen ja välierissä Yhdysvaltain Louis Daniel Laurian sekä hävittyään finaalissa Saksan Willy Kaiserille.
Verenpunainen aurinko
Verenpunainen aurinko ("Soleil rouge" tai "Red Sun") on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut lännenelokuva. Elokuvan ohjasi Terence Young. Pääosissa ovat Charles Bronson ja Ursula Andress.
Elokuva kertoo kahdesta rosvosta, Linkistä ja Gauchista, jotka suunnittelevat junan ryöstöä joukkoineen. Junassa on myös Japanin suurlähettiläs joka vierailee ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa. Hänellä on mukanaan erittäin arvokas samuraimiekka, joka on lahja Yhdysvaltojen presidentille. Link ja Gauch ryöstävät junan matkustajilta rahat ja kaikki arvoesineet – mukaan lukien kallisarvoisen samuraimiekan. Gauch kuitenkin pettää Linkin ja tämän joukot ottaen rahat ja miekan itselleen. Raivostunut Link päättää lähteä Gauchin perään ja saa suurlähettiläältä avukseen tämän samurai-henkivartijan Kurodan. Tämä erikoinen kaksikko lähtee jäljittämään Gauchia ja arvokasta miekkaa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo ”kansojen kohtaamisen” jäävän "Verenpunaisessa auringossa" horjuvaksi ja ulkokultaiseksi ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" -elokuvaoppaalta ”naurettava ja tylsä” elokuva saa kaksi tähteä neljästä.
The Fabulous Johnny Cash
The Fabulous Johnny Cash on countrylaulaja Johnny Cashin kolmas albumi. Albumi nauhoitettiin vuonna 1958 ja julkaistiin tammikuussa 1959. Albumin tuottivat Al Quaglieri ja Don Law, ja sen julkaisi Columbia Records -levy-yhtiö.
Albumista julkaistiin vuonna 2002 uusintapainos, jossa oli mukana kuusi ylimääräistä kappaletta.
Embassy Hill
Hill oli brittiläisen kaksinkertaisen Formula 1 -maailmanmestari Graham Hillin perustama F1-talli.
Talli kilpaili sarjassa kausina – saavuttaen kolme MM-pistettä.
Tallin historia alkoi vuonna 1972, kun vaikeista ja kohtalaisista kausista kärsinyt Graham Hill perusti omaa nimeään kantavan tallin Formula 2 -sarjaan. Brabham valmisti autot ja sponsorina toimi Jägermeister.
Kaudella 1973 Hill ilmoitti tallinsa Formula 1 -sarjaan, hankki sponsoriksi Embassy-savukefirman ja ajoi itse Shadow-tallin autolla kahdessatoista kilpailussa, joista hän menestyi parhaiten Belgian GP:ssa ollen yhdeksäs.
Kausi toi mukanaan tallille Lolan valmistamat autot. Hill myös palkkasi talliinsa muita kuljettajia itsensä lisäksi. Guy Edwards ajoi kymmenessä kilpailussa ollen parhaimmillaan seitsemäs Ruotsin GP:ssa, jossa Hill oli kuudes. Saksalainen Rolf Stommelen ajoi kauden neljässä viimeisessä kilpailussa, joissa hän oli parhaimmillaan 11. sijalla. Myös Peter Gethin ajoi yhdessä kilpailussa, jossa hän keskeytti.
Kaudeksi 1975 talli kehitti Lolan autosta oman GH1-mallin, jolla Tony Brise ja Alan Jones saavuttivat kolme MM-pistettä. Tallin hyvät tulevaisuuden näkymät romuttuivat kuitenkin marraskuussa 1975, kun tallin väki oli palaamassa Ranskasta ajetuista testeistä ja Hillin ohjaama lentokone putosi sumuisella säällä maahan Lontoon lähellä. Kaikki koneessa olleet kuolivat, mukaan lukien Hill ja Brise.
Miekkailu kesäolympialaisissa 1980
Moskovan kesäolympialaisissa 1980 miekkailussa kilpailtiin kahdeksassa lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa floretilla.
Greatest!
Greatest! on countrylaulaja Johnny Cashin neljäs albumi. Se nauhoitettiin vuosina 1955–1958 ja julkaistiin vuonna 1959. Albumi ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy, vaan se on studioalbumi. Suurin osa albumin kappaleista on lainakappaleita. Levyn tuotti Sam Phillips ja julkaisi Sun Records.
Albumista julkaistiin 6. toukokuuta 2003 uusintapainos, jossa oli mukana neljä ylimääräistä kappaletta. Näistä kappaleista kolme ovat erilaisia versioita alkuperäisen albumin sisältäneistä vastaavista kappaleista.
Kaj Czarnecki
Kaj Karl Boris Czarnecki (10. syyskuuta 1936 Helsinki – 13. tammikuuta 2018 Yhdysvallat) oli suomalainen miekkailija.
Czarnecki edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisten kalpamiekkailussa, jossa hän karsiutui sekä henkilökohtaisen kilpailun että joukkuekilpailun alkuerissä. MM-kilpailuissa hän edusti Suomea vuonna 1963, ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän sai floretilla hopeaa 1960 ja kalvalla pronssia 1961.
Kotimaassaan Czarnecki edusti Attackia, jonka perustajajäsen hän oli, Helsingin Nykyaikaisia 5-ottelijoita sekä Miekka-Miehiä. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen mestaruuden floretilla kahdeksan kertaa, säilällä neljä kertaa ja kalvalla kolmasti.
Aktiiviuransa jälkeen Czarnecki asui Yhdysvalloissa, jossa hän valmensi maan nykyaikaisen viisiottelun olympiajoukkuetta 1972.
Eliminativismi
Eliminativismi on filosofiassa jotakin tyyppiä olevia entiteettejä koskeva näkemys, jonka mukaan kyseistä tyyppiä olevia entiteettejä ei ole olemassa.
Esimerkiksi materialistit ovat eliminativisteja aineettoman sielun suhteen; nykyaikaiset kemistit ovat eliminativisteja flogistonin suhteen; ja nykyaikaiset fyysikot ovat eliminativisteja kalorikin ja valoeetterin suhteen. Filosofian historiassa esimerkiksi kovat deterministit kuten Paroni d'Holbach (1770) olivat eliminativisteja vapaan tahdon suhteen ja David Hume oli eliminativisti minän suhteen.
Nykyään eliminativismilla viitataan useimmiten mielenfilosofiseen eliminatiiviseen materialismiin, jonka mukaan tiettyjä arkipsykologian olettamia entiteettejä, kuten uskomukset tai kvaliat, ei ole olemassa.
Eliminativismi eroaa jotakin tyyppiä olevia ilmiöitä koskevasta reduktionismista, joka ei kiellä ilmiöiden olemassaoloa, mutta pyrkii redusoimaan eli palauttamaan ne jotakin toista tyyppiä oleviin osiin tai toista tyyppiä koskeviin kuvauksiin.
Beatrice Câșlaru
Beatrice Nicoleta Coadă-Câșlaru (s. 20. elokuuta 1975, Brăila) on entinen romanialainen uimari, joka edusti kotimaataan kolmissa kesäolympialaisissa, alkaen vuodesta 1996. Hän voitti olympiahopeaa 200 metrin sekauinnista ja pronssia 400 metrin sekauinnista Sydneyssä 2000.
Hän on syntynyt Brăilan kaupungissa, kuten ovat myös Romanian menestyksekkäimpiin naisuimareihin Câșlarun lisäksi lukeutuvat Diana Mocanu ja Camelia Potec.
Vr3
Vr3 (ennen 1942 O1) eli Kukko on suomalainen järjestelyhöyryveturi. Sen rinnakkaismalli on Pr1 ("Paikku"). Näissä vetureissa on sama alusta, kattila ja kuljettajansuojus, mutta kupujen asettelu, koneisto sekä pyörästö ovat erilaisia johtuen veturien erilaatuisesta käyttötarkoituksesta. Samoin Vr3-vetureissa oli karja-auran paikalla kummassakin päässä vaihtotyössä tarvittava astinlauta.
Ensimmäinen Vr3 tilattiin vuonna 1924. Sen valmisti Hanomag Saksassa tehtaannumerolla 10351 ja se sai numeron 752. 
Loput neljä valmisti Tampella Oy Tampereella.
Vr3 oli aikanaan suurin ja tehokkain järjestelyveturi Suomessa. Se osoittautui nopeasti onnistuneeksi hankinnaksi. Veturi oli Dr14-veturien tuloon asti tehokkain ja käyttökelpoisin laskumäkiveturi.
Linja-ajossa nopeutta lisättäessä veturi alkoi helposti keikkua pituussuunnassa, koska siinä ei ollut telipyöriä vaan ainoastaan viisi vetopyöräparia. Myös hiili- ja vesitilojen ratapihatyöstä johtuva pieni kapasiteetti aiheutti ongelmia erityisesti siirtoajoissa.
Yleisesti ottaen "Kukko" oli kuitenkin pidetty veturi. Osa nimestä sanotaan aiheutuneen sen mahtavaäänisistä hiukan normaalia kookkaammista viheltimistä; ne oli tarkoituksella suunniteltu niin, jotta kuuluisivat hyvin laajoilla ratapihoilla, joiden yleinen melutaso saattoi olla hyvinkin korkea. ”Kukon iloinen kiekaisu” oli puolen vuosisadan ajan tuttu ja pidetty ääni laskumäissä ja ratapihoilla.
Veturimallissa kokeiltiin myös halkoturbiinia sodan jälkeen hiilipulan aikana vuonna 1949. Veturiin ei kuitenkaan mahtunut yhtenä päivänä tarvittavaa määrää puita vaan lisää piti hakea jatkuvasti. Sen sijaan hiilipoltolla polttoainetta riitti mainiosti koko päiväksi.
Vr3-veturit olivat käytössä aivan höyrykauden loppuun eli vuoteen 1975.
Prototyyppikappale 752 peruskorjattiin Kuopion konepajalla ja sijoitettiin Kuopion asemalle muistomerkiksi.
Veturi numero 753 on Haapamäen museovarikolla ruostesuojattuna ja numero 755 Hyvinkään konepajalla.
Kaksi huonokuntoisimmaksi päässyttä, numerot 754 ja 756, romutettiin 1970-luvulla.
Afanasijs Kuzmins
Afanasijs Kuzmins (s. 22. maaliskuuta 1947) on latvialainen ampuja. Hänen päälajinsa on 25 metrin olympiapistooli.
Kuzmins on osallistunut 8 olympiakisoihin vuosien 1976-2008 välillä. Kuzmins voitti kultaa päälajissaan Soulin olympiakisoissa 1988. Neljän vuoden päästä Barcelonan olympiakisoissa hän sijoittui hopealle Soulin kultamitalistin Ralf Schumannin jälkeen.
Kuzmins sai vielä villin kortin Pekingin 2008 olympialaisiin, jossa hän kilpaili 61-vuotiaana. Siellä hän sijoittui 13. tuloksella 565. Hän jäi 14 pisteen päähän finaalipaikasta.
NLAW-lähipanssarintorjuntaohjus
NLAW (New Generation Light Anti-Tank Weapon; "myös MBT LAW (Iso-Britannia), RB57 (Ruotsi)") on ruotsalaisen Saab Bofors Dynamics Ab:n ja brittiläisen Thales Air Defence:n yhdessä kehittämä ja valmistama, niin sanotun kolmannen sukupolven lähipanssarintorjuntaohjus. Olalta-ammuttava NLAW lentää noin metrin tähtäyslinjan yläpuolella ja alaspäin suunnattu ontelopanos iskee panssarivaunun ohueen kattopanssariin. Kertakäyttöinen asejärjestelmä painaa ampumakunnossa 12,4 kg ja sen tehokas ampumaetäisyys on noin 600 metriä. NLAW:ta käyttävät Suomi, Ruotsi ja Iso-Britannia.
Kolmannen sukupolven ohjuksena NLAW ei vaadi laukaisun jälkeistä ohjausta, kuten vaikkapa vanhempi, lankaohjattu TOW, vaan on "ammu-ja-unohda" ohjus. Ampuja seuraa tähdäten maalia 3-6 sekuntia ennen laukaisua. Ohjauselektroniikka rekisteröi ampujan liikkeen, laskee kohteen etäisyyden ja kulmanopeuden, sekä siitä ennakon sääolosuhteet huomioiden. Inertiaohjaus ottaa lentoradan noin metrin tähtäyslinjan yläpuolelta ja pitää ohjuksen sillä aina kohteeseen asti. Lentomatkan aikana ohjuksella on tarkka tieto omasta sijainnistaan maaliin nähden, ja se pystyy tarvittaessa korjaamaan automaattisesti lentorataansa. Kaikki tämä mahdollistaa ampujan välittömän poistumisen laukaisupaikasta. Tarvittaessa maalin seuraaminen voidaan jättää pois ja ohjus laukaista välittömästi.
Ohjuksen saapuessa kohteeseen sen toisistaan riippumattomat optinen ja magneettinen sensori tunnistavat kohteen ja räjäyttävät kohtisuoraan alaspäin suunnatun ontelolatauksen. Kahden sensorin menetelmä vaikeuttaa ohjuksen häirintää kohteen omasuojajärjestelmillä. Huolimatta alkuperäisten kahden ontelolatauksen vähentämisestä yhteen kustannus- ja painosyistä, valmistaja lupaa ontelopanoksen läpäisevän kaikki kattopanssaroinnit, myös reaktiivipanssarilla suojatut. Toimintatapansa ansiosta aseella voidaan tuhota myös esteen takana oleva kohde. 
Panssaroimattomia maaleja varten on ohjus mahdollista kytkeä ylilentotilasta ("overfly top attack") kohti ammuttavaksi ("direct attack"), jolloin sytytinmekanismin sensorit ohittuvat ja ohjus lentää suoraan tähtäyslinjaa, taistelukärjen ontelolatauksen räjähtäessä osumasta pienellä hidastuksella. Ohjuksen päämoottori käynnistyy vasta lähdön jälkeen, eikä NLAWilla ole takavaara-aluetta, eli sillä voidaan ampua myös suljetusta tilasta. Pimeätaistelua varten aseeseen on mahdollista liittää erillinen pimeätähtäin ja myös henkilökohtaisen valonvahvistimen kanssa tähtääminen on mahdollista. 
Suomen Puolustusvoimat on hankkinut NLAW:n operatiivisten joukkojen kehittämisohjelmaan liittyen. NLAW:llä on tarkoitus luoda operatiivisille prikaateille uskottava ja vahva lähipanssarintorjuntakyky. Ohjusten sekä koulutus- ja huoltovälineiden toimitus Puolustusvoimille ajoittuu vuosiin 2008–2009. Varsinaisen ohjuslaukauksen lisäksi järjestelmään kuuluvat Patrian VV3X valonvahvistintähtäin sekä Saab Training Systems AB:n simulaattorikalusto harjoitteluun. Järjestelmän kokonaishinta on noin 60 milj. euroa. Puolustusvoimat esitteli laitetta lehdistön edustajille Vekaranjärvellä kesäkuussa 2009.
Julian Barnes
Julian Barnes (s. 19. tammikuuta 1946 Leicester) on englantilainen kirjailija. Hän kirjoittaa salapoliisiromaaneja salanimellä Dan Kavanagh.
Barnesin veli on filosofi Jonathan Barnes. Vuonna 2008 "The Times" asetti hänet 44. sijalle 50 parhaan sodanjälkeisen brittikirjailijan listassaan.
Barnes valmistui Magdalen Collegesta 1968. Työskenneltyään leksikografina Oxford English Dictionaryn parissa hän alkoi kirjoittaa arvosteluja The Times -lehden kirjallisuusliitteeseen. Työskenneltyään toimittajana, televisio-ohjelmakriitikkona ja New Yorker -lehden Lontoon kirjeenvaihtajana hän ryhtyi 1995 päätoimiseksi kirjailijaksi.
Barnesille myönnettiin vuonna 2011 Booker-palkinto teoksesta "The Sense of an Ending".
Papinsaari (Kuhmoinen)
Papinsaari on nykyinen hautausmaa-alue Kuhmoisissa Keski-Suomessa. Se sijaitsee lähellä Kuhmoisten keskustaa Päijänteellä. Hautausmaansa, komean luontonsa ja historiallisen taustansa vuoksi Papinsaari lasketaan yhdeksi Kuhmoisten nähtävyyksistä. Papinsaaressa on jonkin verran asutusta, ja sen alueella on myös yksi Kuhmoisten venelaitureista.
Papinsaaressa on ollut pakanallinen uhripaikka, ja sieltä on löydetty viikinkiajan alkuun ajoittuvia esineitä kätkölöydöstä, muiden muassa sittemmin Kalevala-korun malliksi päätynyt Kuhmoisten kukot. Löydön eri tahoilta peräisin olevan materiaalin joukossa on useita eri kristillisiä symboleita käsittäviä esineitä, todennäköisesti gotlantilaisia. On arveltu, että jos esineet osoittavat Suomen varhaista kristillistä vaikutusta, niin silloin Gotlanti olisi näiden ensimmäisten vaikutusten, mahdollisesti jopa lähetystyön, lähtöalue. Toisaalta tässä nimenomaisessa kätkössä kristilliseksi tulkittava linturiipus (kyyhkyset) on kytketty yhteen pakanallisen Ukonvasaran/Torinvasaran sekä kampariipuksen kanssa.
Saaren entinen nimi lienee ollut Tapialansaari, kuten sitä on vielä vuoden 1532 tienoilla kutsuttu. Papinsaareksi nimi on muuttunut keskiajalla saaren päädyttyä kirkon haltuun. Kuhmoisten historia -kirjassa kerrotaan Papinsaaressa perimätiedon mukaan olleen vielä 1700-luvun puolenvälin tienoilla uhripuita, jotka kappalainen Simon Labbart oli hakkauttanut pois. Tämän jälkeen pakanallinen uhripaikka oli vaihtunut Papinsaaresta Vohluissaareen Vastiaislahden pohjukkaan.
Olivier Kapo
Olivier Kapo (s. 27. syyskuuta 1980) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 2:ssa pelaavaa AJ Auxerrea. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Kapo aloitti ammattilaisuransa ranskalaisessa Auxerre'ssa vuonna 1999. Kesällä 2004 Italian suurseura Juventus hankki ranskalaisen pelioikeudet. Pelit Italiassa eivät kuitenkaan onnistuneet odotusten mukaisesti ja kolmen Juventus-kauden aikana Kapo vietti kaksi kautta lainalla Monacossa ja Levantessa.
Birminghamiin Kapo siirtyi 29. kesäkuuta 2007 kolmella miljoonalla punnalla. Maalien makuun hän pääsi heti ensimmäisessä liigaottelussa 12. elokuuta 2007 ottelussa Chelseaa vastaan. 3–2-tappioon päättyneen ottelun toisen Birmingham maalin teki suomalaishyökkääjä Mikael Forssell. Birminghamista Kapo siirtyi kesällä 2008 Wiganiin 4,4 miljoonan euron siirtosummalla.
Tammikuussa 2010 Kapo siirtyi lainalle Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan US Boulogneen. Hän pelasi seurassa kauden loppuun. Marraskuussa 2010 Kapo jätti Birminghamin organisaation ja siirtyi skotlantilaiseen Celticiin. Peliaikaa Celticissä ei tullut odotusten mukaisesti ja lopulta yhteistyö päättyi erimielisyyksiin jo tammikuussa 2011.
Helmikuussa 2011 Kapo jatkoi uraansa qatarilaisessa Al-Ahli Sports Clubissa, mutta pelasi seurassa lopulta vain viisi ottelua.
Tammikuussa 2012 Kapo palasi kasvattajaseuraansa AJ Auxerreeen puolitoistavuotisella sopimuksella.
Michael Duberry
Michael Wayne Duberry (s. 14. lokakuuta 1975 Enfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on puolustaja. Chelseassa pelatessaan Duberry oli voittomassa Englannin liigacupia, Cup-voittajien cupia ja UEFA Super Cupia.
Duberry aloitti uransa Chelseassa, jossa hän debytoi kaudella 1993–1994. Chelsea pestinsä aikana Duberry vietti seitsemän ottelua lainassa Bournemouthissa. Yhteensä kuuden Chelsea-kauden aikana Duberry pelasi 115 ottelua (87 liigassa) ja teki kolme maalia, mukaan lukien maali Old Traffordilla 2–1-voitto-ottelussa Manchester Unitedia vastaan. Lontoolais-seuran sinipaidassa Duberry oli mukana voittamassa Englannin liigacupia, Cup-voittajien cupia ja UEFA Super Cupia. Kun peliaika Chelseassa alkoi vähetä, siirtyi Duberry kesäkuussa 1999 Leeds Unitediin 4,5 miljoonalla punnalla.
Leedsissa Duberry ei koskaan täysin pystynyt murtautumaan avaukseen, kun joukkueessa pelasi muun muassa sellaisia nimiä kuin Rio Ferdinand, Jonathan Woodgate ja Dominic Matteo. Ensimmäinen kausi, jolloin Duberry sai peliaikaa säännöllisesti, oli 2003–2004. Leedsin ajauduttua vaikeuksiin Duberry siirtyi vuonna 2005 Stoke Cityyn, jossa hän oli pelannut jo lainalla Leedissa ollessaan. Stokessa Duberry oli selkeä avauskokoonpanon pelaaja eikä joutunut istunut 80 liigaottelun aikana kertaakaan penkillä. Hän oli myös joukkueen kapteeni.
31. tammikuuta 2007 Duberry siirtyi Readingiin, jossa hän teki ensiesiintymisensä 24. helmikuuta 2007 ottelussa Middlesbroughia vastaan. Readingissa Duberry pelasi heinäkuulle 2009, jolloin hän teki kaksivuotisen sopimuksen Englannin ykkösliigan Wycombe Wanderersin kanssa. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin ensimmäisen vuoden jälkeen, ja hän siirtyi helmikuussa 2010 Skotlannin valioliigan St. Johnstoneen.
Duberry pelasi yhden kauden St. Johnstonessa, mutta hän ilmoitti kauden jälkeen, ettei palaisi enää joukkueeseen. Hänen perheensä asui Lontoossa, vaikka hän itse pelasi jalkapalloa Skotlannissa. Duberry ilmoitti haluavansa löytää joukkueen lähempää perhettään. Hän tekikin kesäkuussa 2011 sopimuksen Englannin kakkosliigan Oxford Unitedin kanssa. Duberry pelasi avauskokoonpanossa Oxfordissa, mutta hän pystyi pelaamaan kaudella 2012–2013 vain 13 ottelussa vakavan niskavamman takia. Hän halusi kuitenkin jatkaa edelleen uraansa. Duberry harjoitteli kesän 2013 puoliammattilaisjoukkue Hendonin kanssa. Hän teki seuran kanssa lyhyen sopimuksen elokuun alussa, mutta hänet vapautettiin sopimuksesta jo kuun lopulla.
Cameron Jerome
Cameron Zishan Jerome (s. 14. lokakuuta 1986 Huddersfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Citya. 185-senttimetriä pitkä Jerome on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Juniorina Jerome pelasi kotikaupunkinsa Huddersfield Townissa lisäksi Grimsby Townissa ja Sheffield Wednesdayssa. Ennen kuin Jerome siirtyi vuonna 2004 Cardiff Cityyn edusti hän Middlesbroughia.
Kaudella 2004–05 Jerome teki 7 maalia 32 pelaamassaan ottelussa ja jatkoi hyvin myös seuraavalla kaudella ollen joukkueen paras maalintekijä 20 maalilla. Huimassa vireessä olleen Jeromen odotettu siirto Cardiffista tapahtui 31. toukokuuta 2006 kun Birmingham hankki hyökkääjän kolmella miljoonalla punnalla. Siirto oli myös pienelle seuralle hyvä, sillä Cardiff sai hankittua siirtorahoilla uusia pelaajia mm. Michael Chopran ja Stephen McPhail'n.
Ensimmäisen maalinsa Birminghamin paidassa Jerome teki 12. syyskuuta 2006 Loftus Roadilla ottelussa Queens Park Rangersia vastaan.
Siirtoikkunan viimeisenä päivänä elokuussa 2011 Jerome siirtyi Birminhamista Stokeen. Debyyttinsä hän teki Eurooppaliigan pelissä Kiovan Dynamoa vastaan.
Kauden 2013-2014 hän pelasi lainasopimuksella Crystal Palacessa. Pelaamassaan kahdessakymmenessäkahdeksassa ottelussa hän onnistui maalinteossa kahdesti.
Elokuussa 2014 Norwich City ja Stoke sopivat siirrosta, jonka hinnaksi arvioitiin 1,5 miljoonaa puntaa.
Pedro Mendes
Pedro Miguel da Silva Mendes (s. 26. helmikuuta 1979 Guimarães, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija. Molempijalkainen Mendes oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mendes aloitti uransa FC Felgueirasissa, josta siirtyi Vitória Guimarãesiin vuonna 1999. Vitóriaa hän edusti seuraavat neljä kautta ennen kuin siirtyi FC Portoon, jossa hän oli voittamassa mestarien liigaa.
Kesällä 2004 Mendes siirtyi Englannin liigakentille Tottenham Hotspuriin. Siirtosummaksi muodostui kaksi miljoonaa puntaa. Tottenhamissa hän pelasi kahden vuoden aikana vain 30 ottelua, kunnes Tottenham koutsi Martin Jol antoi luvan lähteä.
Tammikuun 2006 siirtoikkunan aikana Mendes siirtyi Portsmouthiin, jossa oli odotettavissa enemmän vastuuta. Mendes näytti kuuluvansa Portsmouthin miehistöön, kun portugalilainen iski kaksi maalia Manchester Cityn verkkoon.
23. elokuuta 2006 ottelussa Manchester Citya vastaan Ben Thatcher taklasi kammottavan näköisesti Mendesia päähän kyynärpäällään. Tuomari ei nähnyt tilannetta, mutta videokuvien perusteella Englannin jalkapalloliitto rankaisi Thatcheria usean ottelun pelikiellolla. Myöhemmin Mendes on sanonut taklauksen olleen pahinta mitä on tapahtunut hänen urallaan.
Mendes siirtyi kesällä 2008 Portsmouthista skotlantilaiseen suurseura Glasgow Rangersiin kolmella miljoonalla punnalla.
Portugalin maajoukkueessa Mendes debytoi 20. marraskuuta 2002 ystävyysottelussa Skotlantia vastaan. Mendes pelasi urallaan kaksitoista maaottelua.
Matty Pattison
Matthew "Matty" Pattison (s. 27. lokakuuta 1986 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Malelodi Sundownsia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Pattison aloitti jalkapallon pelaamisen jo nuorena. Vuonna 1997 Pattisonin perhe muutti Englantiin. 14-vuotiaana Pattison liittyi Newcastle Unitedin nuorisoakatemiaan.
Elokuussa 2004 Pattison sai jo maistaa edustusjoukkueen makua, kun hän pelasi joukkueen mukana harjoitusottelun Celticia vastaan kauden 2004/05 kynnyksellä. Loukkaantuminen pilasi kuitenkin kauden.
Edustusjoukkuedebyyttinsä Valioliigassa Pattison teki 25. helmikuuta 2006, kun hän tuli vaihdosta kentälle ottelussa Evertonia vastaan. Ensimmäistä kertaa avauksessa Pattison oli samana vuonna ottelussa West Bromwichia vastaan.
Marraskuussa 2007 Pattison lainattiin Norwichiin. Siirto muuttui pysyväksi tammikuussa 2008.
Pattison jäi kiinni rattijuopumuksesta 19. maaliskuuta 2008. Poliisin pysäyttäessä Pattisonilla oli ollut yllään vain alushousut ja t-paita. Syyksi tähän oli kertonut herätessään luullut olleensa myöhässä harjoituksista.
6. elokuuta 2009 Pattison siirtyi Etelä-Afrikan korkeimmalla pääsarjatasolla Premier Soccer Leaguessa pelaavaan Mamelodi Sundowns joukkueeseen.
Gilby
Gilby oli brittiläinen Formula 1 -talli, jonka perusti Sid Greene. Talli osallistui kausina – yhteensä kuuteen osakilpailuun (asiakastallina kausilla – ja ). Kaksi kertaa tallin kuljettaja Keith Greene selvitti karsinnan ja selvisi kerran kilpailussa maaliin saakka. Tämä tapahtui Gilbyn valmistajien debyyttikilpailussa, jossa Greene oli tuloksissa 15. sijalla. Gilbyn asiakastallin autolla ajanut Ian Raby pääsi kerran kilpailuun, mutta keskeytti.
* Gilby oli muiden tallien asiakastalli.
Pierre Boulle
Pierre-François-Marie-Louis Boulle (20. helmikuuta 1912 – 30. tammikuuta 1994) oli ranskalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia romaanejaan ovat "Kwai-joen silta" (1952) ja "Apinoiden planeetta" (1963), jotka tunnetaan myös elokuvasovituksistaan.
Avignonissa syntynyt Boulle opiskeli insinööriksi Pariisin École supérieure d'électricitéssa ja muutti vuonna 1938 Kaakkois-Aasiassa johtamaan kumiplantaasia lähellä Kuala Lumpuria. Toisen maailmansodan aikana hän toimi ranskalaisten vastarintaliikkeessä Kaakkois-Aasiassa, kunnes jäi vuonna 1943 kiinni ja joutui pakkotyöhön. Seuraavana vuonna, liittoutuneiden voiton lähestyessä, hänet järjestettiin pakoon. Melko pian sodan jälkeen Boulle palasi Ranskaan ja ryhtyi kirjailijaksi. Sota-ajan kokemukset näkyivät monissa hänen kirjoissaan.
Koska "Kwai-joen sillan" elokuvasovituksen käsikirjoittajat Michael Wilson ja Carl Foreman olivat Hollywoodin mustalla listalla, elokuvan käsikirjoitus merkittiin Boullen nimiin. Siten hän päätyi saamaan Oscar-palkinnon vuonna 1958. Wilson ja Foreman puolestaan saivat palkintonsa vasta postuumisti 1980-luvulla.
Boullen viimeiseksi teokseksi jäi vuonna 1992 julkaistu "A Nous Deux, Satan". Hän kuoli vaikeaan sairauteen tammikuussa 1994.
Brades
Brades on karibialaisen Montserratin epävirallinen pääkaupunki. Se sijaitsee saaren pohjoisosassa, ja asukasluku on noin 1 300. Virallinen pääkaupunki Plymouth tuhoutui ja evakuoitiin vuoden 1997 tulivuorenpurkauksessa. Sen jälkeen Bradesiin rakennettiin tilapäiset hallintorakennukset.
Heian-kyō
Heian-kyō (, kirjaimellisesti ’rauhan ja turvallisuuden pääkaupunki’) on Japanin Kioton kaupungin alkuperäinen nimi. Heian-kyō perustettiin vuonna 794, kun keisari Kanmu siirtyi sinne aiemmasta pääkaupungista Nagaoka-kyōsta. Muodollisesti se pysyi Japanin pääkaupunkina yli tuhannen vuoden ajan vuoteen 1869 saakka, kunnes keisari siirtyi Tokioon – lukuun ottamatta lyhyttä ajanjaksoa vuonna 1180, kun pääkaupunki oli Fukuhara-kyōssa. Kirjaimellisesti pääkaupunkia merkitsevää nimeä ”Kioto” ("Kyōto") kaupungista alettiin käyttää vasta 1000-luvun loppupuolella.
Pääkaupungin siirtoa ehdotti Wake no Kiyomaro. Maan pääkaupunki oli aiemmin vaihtunut usein, ja Heian-kyōta edeltänyt pääkaupunki Nagaoka-kyō kärsi epävakaasta poliittisesta tilanteesta. Uuden pääkaupungin suunnittelu aloitettiin vuoden 793 alussa, ja keisari muutti sinne jo seuraavan vuoden syksyllä. Heian-kyō rakennettiin Kiinan Tang-dynastian pääkaupungin Chang’anin mallin mukaan ruutukaavaan, joka oli pohjois–eteläsuunnassa 5,32 kilometrin pituinen ja itä–länsisuunnassa 4,57 kilometrin levyinen. Vuoret ympäröivät Katsura- ja Kamojokien väliin rakennettua kaupunkia kolmelta suunnalta. Kaupungin pohjoisosan keskelle rakennettiin keisarillinen palatsi ("Daidairi"), ja sille johtava pohjois–eteläsuuntainen suurkatu "Suzaku-ōji" jakoi kaupungin palatsista katsottuna oikeaan eli läntiseen ("ukyō") ja vasempaan eli itäiseen ("sakyō") osaan. Kaupungin eteläporteille rakennettiin kaksi buddhalaista temppeliä sen suojelemiseksi, läntinen Sai-ji ja itäinen Tō-ji.
Kaupunki kehittyi lähinnä idässä Kamojoen varrella, ja "ukyōn" alue jäi pitkään rakentamatta. Kaupunkia tuhosivat myös lukuisat tulipalot ja erityisen pahasti 1400-luvun Ōnin-sota. Myöhemmin sen suunnitteluun vaikuttivat merkittävissä määrin vasta Toyotomi Hideyoshin toteuttamat uudelleenrakennustyöt.
Kia Asamiya
Kia Asamiya (; s. 28. tammikuuta 1963), oikealta nimeltään Michitaka Kikuchi (菊地 道隆), on japanilainen anime- ja mangataiteilija. Hän on tullut tunnetuksi muiden muassa sarjoillaan "Nadesico", "Silent Möbius", "Dark Angel" ja "Steam Detectives".
Heijō-kyō
Heijō-kyō (, myös "Heizei-kyō" tai "Nara no miyako") oli Japanin pääkaupunki Nara-kaudella vuosina 710–784. Se sijaitsi nykyisen Naran kaupungin länsipuolella, ja on arveltu, että sen nimen muodostavat kirjoitusmerkit saatettiin tuolloin lukea ”Nara”. Pääkaupunki siirrettiin paikalle Fujiwara-kyōsta Naran eteläpuolelta. Heijō-kyō käsitti noin 2 500 hehtaarin laajuisen alueen ja siellä arvellaan olleen noin 100 000 asukasta.
Nara-kausi merkitsi vilkasta kulttuurivaihtoa muiden Itä-Aasian maiden kanssa ja kiinalaisen hallinto- ja lakijärjestelmän ("ritsuryō") omaksumista. Myös uusi pääkaupunki suunniteltiin kiinalaisen fengshui-opin mukaan ruutukaavaan. Kiinalaisista kaupungeista poiketen sitä ei kuitenkaan ympäröity muurein. Keisarillinen Heijō-palatsi sijaitsi suorakulmion muotoisen kaupungin pohjoisosassa pohjois-eteläsuuntaisen valtakadun päätepisteenä. Siihen kuului poliittisten ja uskonnollisten seremonioiden hoitoon tarkoitettuja rakennuksia ja keisarillinen residenssi. Aiemman Fujiwara-palatsin rakennukset purettiin ja rakennusmateriaali siirrettiin Heijō-kyōhon uuden kaupungin käyttöön. Palatsin eteläpuolelle nousi aatelisten asuinalue. Heijō-kyō oli huomattavasti suurempi kuin aiemmat pääkaupungit ja sen reunoille rakennettiin useita isoja buddhalaisia temppeleitä, kuten Tōdai-ji vuonna 745. Kaupunkiin perustettiin myös itäinen ja läntinen markkina-alue. Se sijaitsi uuden kansallisen tieverkon keskiössä.
Heijō-kyō oli pysyvämpi pääkaupunki kuin monet aiemmat esihistoriallisen ajan lyhytaikaiset pääkaupungit. Silti senkin pääkaupunkiasema katkesi väliaikaisesti, kun keisari Shōmu pakeni aatelin keskinäisiä taisteluja Kuniin ja Naniwaan. Pääkaupunkia päätettiin siirtää jälleen vuonna 784 Nagaoka-kyōhon; siirron syyksi on epäilty buddhalaisten temppelien liian suureksi kasvanutta vaikutusvaltaa. Tämäkin pääkaupunki jäi lyhytikäiseksi, kunnes hovi siirtyi vuonna 794 Heian-kyōhon eli nykyiseen Kiotoon.
Entisen Heijō-palatsin jäänteet on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”muinaisen Naran historialliset monumentit”. Osia palatsista on rekonstruoitu.
Fytonomi
Fytonomi on luontaistuotealalla käytetty ammattinimike ravintolisä- ja rohdosasiantuntijoille. Provita Oy järjestää Suomessa fytonomi-koulutusta. Fytonomi ei ole nimikkeenä kuitenkaan suojattu eli sitä voi käyttää riippumatta siitä onko käynyt Fytonomi-koulutuksen.
Vuonna 2007 Fytonomi-koulutuksesta oli valmistunut hieman yli 200 henkilöä ja heitä edustava yhdistys on Fytonomit ry.
Provita Oy vastaa Suomessa terveystuotealalla toimivien ja alalle aikovien perus- ja jatkokoulutuksesta. Fytonomiksi on voinut opiskella vuodesta 1992 Helsingin Yliopiston koulutus- ja kehittämiskeskus Palmenian järjestämillä noin 8kk (18ov / 27op) kestävillä kursseilla. Vuodesta 2003 myös Laurea ammattikorkeakoulu on tarjonnut mahdollisuuden erikoistua Fytonomiksi. Pääsyvaatimuksena on hyväksytty luontaistuoteneuvojan koulutus ja vähintään yhden vuoden työkokemus luontaistuotealalta.
Fytonomit ry:n mukaan Fytonomi-koulutuksen ""tavoitteena on kouluttaa luontaistuotealalle työntekijöitä, joilla on tarjota asiakkaille tietoa sovellettuna käytännön tilanteisiin ja näin auttaa asiakasta perehtymään itsehoidon mahdollisuuksiin. Koulutus antaa laajat tiedot eri ravintoaineiden ja rohdosten vaikutuksista ja niiden oikeasta käytöstä terveydenhoidossa."" Suomen Terveystuotekauppiaiden Liiton ja Fytonomi ry:n mukaan fytonomikoulutuksen vaatimisella työntekijöiltä on tarkoitus lisätä alan organisoitumista ja siten vähentää alan pahimpia lieveilmiöitä.
Anselmo Duarte
Anselmo Duarte (21. huhtikuuta 1920 – 7. marraskuuta 2009) oli brasilialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.
Duarte saavutti huomattavaa kansainvälistä mainetta elokuvallaan "Lupaus" ("O pagador de promessas", 1962), joka voitti Kultaisen palmun ja tuomariston erikoispalkinnon Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden.
Duarte työsti myös muita merkittäviä elokuvia, kuten "Vereda de Salvaçãon" (1964), joka oli Kultainen karhu -ehdokkaana Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1965.
Duarte oli tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla 1971.
Suzakumon
Suzakumon () oli Japanin muinaisten pääkaupunkien kuten Nara-kauden Heijō-kyōn ja Heian-kauden Heian-kyōn (eli nykyisen Kioton) keisarillisten palatsien eteläpuolinen pääportti. Se oli palatsien porteista kaikkein tärkein.
Heijō-kyōn Suzakumon sijaitsi kaupungin 75 metriä leveän ja 4 kilometriä pitkän pääkadun pohjoispäässä. Paitsi että portti oli merkki keisarin vallasta ja toimi vartioituna sisäänpääsytienä palatsiin, sillä oli erilaisia funktioita: sen edessä otettiin vastaan ulkomaisia lähetystöjä, järjestettiin "utagaki"-juhlia ja keisari laskeutui uutenavuotena portille juhlistamaan vuoden vaihtumista. Heijō-kyōn Suzakumonista rakennettiin kopio alkuperäiselle paikalle vuosina 1991–1998 kaupungin 1300-vuotisjuhlallisuuksien kunniaksi. Portin arkkitehtuurista ei ole jäänyt jäljelle dokumentteja, joten se jouduttiin rakentamaan muun muassa arkeologisia tutkimuksia apuna käyttäen.
Pringle of Scotland
Pringle Of Scotland on brittiläinen korkealaatuisten kalliimman hintaluokan vaatteiden valmistaja.
Robert Pringle, George Waldies ja Peter Wilson perustivat yhtiön Skotlannissa vuonna 1815, uusi yhtiö nimettiin perustajiensa mukaan Waldie, Pringle & Wilsoniksi.
Pringle Of Scotland
Ephraim Kishon
Ephraim Kishon (; 23. elokuuta 1924 – 29. tammikuuta 2005) oli israelilainen elokuvaohjaaja, satiristi ja käsikirjoittaja.
Kishon syntyi Budapestissa, Unkarissa keskiluokan juutalaiseen perheeseen. Hänen oikea nimensä oli Ferenc Hoffmann. Selvittyään holokaustista hän muutti vuonna 1949 Israeliin, jossa hän ryhtyi jo pian hepreankieliseksi kolumnistiksi.
Kishonin kirjoituksia on käännetty kymmenille kielille. Kirjailija Friedrich Torberg käänsi hänen töitään saksaksi kuolemaansa (1979) saakka.
Kishonin elokuvien joukossa on "Sallah Shabati" (1964). Ohjaaja voitti Golden Globen vuonna 1972 ja oli vuosina 1964 ja 1972 kahdesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hänelle myönnettiin maaliskuussa 2002 Israel-palkinto.
Kishon harrasti nuoruudestaan saakka shakkia. Hän muutti vuonna 1981 osa-aikaisesti Sveitsiin, jossa hän kuoli 80-vuotiaana.
Sergei Bondartšuk
Sergei Fjodorovitš Bondartšuk (; 25. syyskuuta 1920 – 20. lokakuuta 1994) oli venäläinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hänen Leo Tolstoin romaaniin perustuva elokuvansa "Sota ja rauha" (1968) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Bondartšukin muiden elokuvien joukossa on "Waterloo" (1970). Ohjaaja oli Sosialistisen työn sankari, Stalin-palkittu ja Neuvostoliiton kansantaitelija. Hän istui Cannesin ja Venetsian elokuvajuhlien tuomaristossa.
Bondartšuk kuoli sydänkohtaukseen 74-vuotiaana ja tuli haudatuksi Novodevitšin hautausmaalle. Näyttelijä Natalja Bondartšuk on Sergei Bondartšukin ja Inna Makarovan tytär.
Inna Makarova
Inna Vladimirovna Makarova (; s. 28. heinäkuuta 1928) on venäläinen näyttelijä. Hän valmistui Gerasimovin elokuvainstituutista Moskovassa ja aloitti uransa teatterissa.
Makarova voitti jo vuonna 1949 Stalin-palkinnon. Vuonna 1985 hänelle myönnettiin lisäksi Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvo.
Näyttelijä Natalja Bondartšuk on Inna Makarovan ja elokuvaohjaaja Sergei Bondartšukin tytär.
Natalja Bondartšuk
Natalja Sergejevna Bondartšuk (; s. 10. toukokuuta 1950) on venäläinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, joka muistetaan muun muassa Harin roolista Andrei Tarkovskin "Solariksessa" (1972).
Bondartšuk syntyi Moskovassa elokuvaohjaaja Sergei Bondartšukin ja näyttelijä Inna Makarovan tyttärenä. Hän opiskeli Gerasimovin elokuvainstituutissa ja teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1969.
Bondartšukin ensimmäinen ohjaus on vuodelta 1982.
Maximilian zu Wied-Neuwied
Maximilian Alexander Philipp zu Wied-Neuwied (23. syyskuuta 1782 Neuwied – 3. helmikuuta 1867 Neuwied) oli saksalainen prinssi, tutkimusmatkailija, kansatieteilijä ja luonnontieteilijä.
Wied oli prinssi Johann Friedrich Alexander zu Wied-Neuwiedin (1741–1809) ja kreivitär Louise Wilhelmine Sayn-Wittgenstein-Berleburg (1747–1823) toinen poika. Valistuksen ajan lopun Euroopassa syntyneenä hänestä tuli aikansa kahden johtavan persoonan ystävä: Johann Friedrich Blumenbachin, huomattavan vertailevan antropologin, jonka alaisuudessa hän opiskeli biologisia tieteitä Göttingenin yliopistossa 1811–1812, sekä Alexander von Humboldtin, joka työskenteli Maximilianin ohjaajana. Napoleonin sodan aikana hän liittyi Preussin armeijaan 1802, kohoten arvossa kenraalimajuriksi. Hän vetäytyi armeijan palveluksesta vuonna 1815.
Wied johti tutkimusmatkan Kaakkois-Brasiliaan 1815–1817 ja matkalta palattuaan kirjoitti teokset "Reise nach Brasilien" (1820–1821) ja "Beiträge zur Naturgeschichte von Brasilien" (1825–1833). 1832–1834 hän matkusti Pohjois-Amerikassa. Sairastuttuaan vaikeasti hän joutui viettämään talven 1832–1833 New Harmonyssa Indianassa, missä hän tutustui Thomas Sayhin ja Charles Alexandre Lesueuriin. Keväällä hän matkusti Great Plainsin alueelle mukanaan sveitsiläinen taidemaalari Karl Bodmer, jonka kanssa he kulkivat ylös Missouria. Matkalta palattuaan hän kirjoitti teoksen "Reise in das Innere Nord-Amerikas" (1840). Matkoillaan hän tutki intiaaniheimojen, kuten mandanien ja hidatsojen, kulttuuria samoin kuin alueiden kasvistoa ja eläimistöä. Hän matkusti myös Hondurasissa.
Maximilian kuvaili ja nimesi tieteelle lukuisia uusia kasvi- ja eläinlajeja, linnuista muun muassa keltajalkatinamin ("Crypturellus noctivagus"). Hänen kunniakseen on nimetty parananaratti ("Pionus maximiliani"), oliiviselkätapakulo ("Melanopareia maximiliani") ja isosysisirkkunen ("Oryzoborus maximiliani").
Pinta (geometria)
Olkoon formula_1 topologinen avaruus. Tällöin joukon formula_2 pinta on mikä tahansa jatkuva kuvaus formula_3, missä joukko formula_4 on yhtenäinen.
Kuvauksen formula_5 kuvajoukkoa formula_6 kutsutaan pinnan formula_5 kuvaajaksi. Usein tosin pinnan kuvaajaa kutsutaan lyhyesti vain pinnaksi.
Euklidisen avaruuden formula_8 pintoja kutsutaan yleensä parametrisoiduiksi pinnoiksi. Nimitys juontuu siitä, että voimme aina kirjoittaa pinnan formula_10 kaavan jatkuvien funktioiden formula_11 avulla siten, että pisteessä formula_12 pinnan formula_5 kaava
formula_14.
Funktioita formula_15 kutsutaan pinnan formula_5 koordinaattifunktioiksi.
Oletetaan, että formula_10 on pinta ja että sen koordinaattifunktioiden formula_15 osittaisderivaatat ovat olemassa ja jatkuvia (ts. ne koordinaattifunktiot ovat jatkuvasti derivoituvia). Määrittelemme, että pinnan formula_5 osittaisderivaatat pisteessä formula_20 ovat funktiot formula_21,
formula_22
formula_23.
Näiden osittaisderivaattojen avulla voimme määritellä pinnan formula_5 derivaatan. Pinnan formula_5 derivaattafunktio on funktio formula_26,
Derivaattafunktion kaavaa formula_28 kutsumme lyhyesti derivaataksi pisteessä formula_29. Lisäksi sanomme, että pinta on derivoituva jos sillä on olemassa derivaattafunktio (eli derivaatta jokaisessa D:n pisteessä).
Pinnan derivaatan hyöty näkyy esimerkiksi siinä, että jos formula_30, niin lineaarinen funktio formula_31,
formula_32,
on likimääräisesti sama kuin itse pinta formula_5 pisteen formula_34 läheisyydessä. Funktiota formula_35 kutsutaan pinnan formula_5 tangenttitasoksi pisteessä formula_34.
formula_38:n pintojen tärkeä sovellus on ns. pintaintegraali.
Pintaintegraali
Pintaintegraalilla tarkoitetaan funktion integroimista yli pinnan. Se on määritelty vain formula_1:n pinnoille.
Olkoon formula_2 yhtenäinen ja formula_3 eräs formula_1:n derivoituva pinta. Olkoon formula_5 joukko siten, että pinnan formula_6 kuvaaja formula_7. Olkoon nyt funktio formula_8 sellainen, että funktio formula_9,
formula_10,
on integroituva yli joukon D. (huomaa, että koska formula_6 on formula_1:n pinta, niin sen osittaisderivaattojen kaavat ovat formula_1:n vektoreita ja siis ristitulo voidaan määritellä niille). Nyt funktion formula_14 pintaintegraali yli pinnan formula_6 on luku
formula_16.
Jos valitsemme nyt funktioksi formula_17, niin pintaintegraali antaa pinnan formula_6 kuvaajan pinta-alan. Saamme siis pinnan formula_6 kuvaajan pinta-alaksi kaavan
formula_20.
Esimerkiksi voimme laskea kolmiulotteisen r-säteisen pallon kuoren pinta-alan tällä kaavalla. Määritellään pinta formula_21,
formula_22.
Huomataan, että pinnan formula_6 kuvaaja on r-säteisen origokeskisen pallon ylempi kupu. Näin ollen koko pallon kuoren pinta-ala saadaan pinnan formula_6 kaksinkertaisesta pinta-alasta. Lasketaan nyt pinnan osittaisderivaatat:
formula_25
formula_26
Näiden vektoreiden ristituloksi saadaan vektori:
formula_27
formula_28
ja edelleen sen normiksi
formula_29
formula_30.
Näin ollen
formula_31
formula_32.
(lopun integroinneissa käytetään apuna tasa-arvokäyrien teoriaa).
Määrittelemme lisäksi toisenlaisen integraalin, jota kutsutaan kirjallisuudessa vuopintaintegraaliksi tai usein vain lyhyesti vuoksi. Olkoon pinta formula_6 ja joukko formula_5 kuten edellä määriteltiin. Olkoon nyt funktio formula_35 sellainen, että funktio formula_36,
formula_37,
on integroituva yli joukon D. Nyt funktion formula_38 vuopintaintegraali eli vuo läpi pinnan formula_6 on luku
formula_40.
Vuopintaintegraaliin liittyy tärkeä ns. divergenssilause, jonka mukaan jos formula_41 on avoin niin, että sen sulkeuma on kompakti, formula_42, missä formula_5 on avoin ja formula_3 on formula_1:n derivoituva pinta siten, että sen kuvaaja on joukon formula_46 reuna formula_47, niin derivoituvan funktion formula_35 vuo
formula_49.
Jacques Lefèvre
Jacques Lefèvre (s. 1. helmikuuta 1928) on ranskalainen entinen miekkailija, hänen aseenaan oli säilä.
Lefevre oli mukana pronssia voittaneessa Ranskan joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952. Hänen lisäkseen Ranskan joukkueeseen kuuluivat Jean Laroyenne, Maurice Piot, Jean Levavasseur, Bernard Morel ja Jean-François Tournon. Hän oli mukana Ranskan miehistössä myös Tokion olympialaisissa 1964, jolloin se sijoittui seitsemänneksi.