Jack Lemmon
John Uhler ”Jack” Lemmon III (8. helmikuuta 1925 Newton, Massachusetts, Yhdysvallat – 27. kesäkuuta 2001 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Yöloma paratiisisaarella" (1955), "Piukat paikat" (1959), "Poikamiesboksi" (1960), "Viinin ja ruusujen aika" (1962), "Pelastakaa tiikeri" (1973) ja "Kiina-ilmiö" (1979).
Hänet palkittiin uransa aikana kahden Oscarin lisäksi muun muassa kuudella Golden Globella (mukaan lukien Cecil B. DeMille -palkinto), kahdella Emmyllä, kolmella Baftalla ja kahdella SAG-palkinnolla (mukaan lukien Screen Actors Guild Life Achievement Award), Kennedy Center Honors -palkinnolla. Vuonna 1960 hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle ja vuonna 1988 Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnon.
Jack Lemmon syntyi Newtonissa, Massachusettsissa, lähellä Bostonia. Tarkka syntymäpaikka on Newton-Wellesleyn sairaalan hissi, sillä hänen äitinsä ei ehtinyt synnyttää osastolla. Hänen isänsä oli menestyvä liikemies Bostonin alueella. Lemmon kävi ensin Phillips Academyä, sitten Harvardia, jossa hän toimi Hasty Pudding Clubin puheenjohtajana. Hän liittyi laivastoon ja suoritti asepalveluksen, jonka jälkeen aloitti ammattinäyttelijän uran. Hän työskenteli radioissa, alkuajan televisiossa ja teatterissa Broadwaylla.
Jack Lemmonin elokuvadebyytti oli pieni rooli vuonna 1949 elokuvassa "Neiti Mustekala" ("The Lady Takes a Sailor", 1949), vaikka hänen läpimurtonsa olikin elokuva "Yllätystyttö" ("It Should Happen to You", 1954), jossa vastanäyttelijänä oli Judy Holliday. Lemmon oli ohjaaja Billy Wilderin suosikki ja tekikin useita suosittuja Wilderin elokuvia, kuten "Piukat paikat" ("Some Like It Hot", 1959), "Poikamiesboksi" ("The Apartment", 1960), "Irma la Douce – pikku pariisitar" ("Irma la Douce", 1963) ja "Varsinaiset kumppanukset" ("Buddy Buddy", 1981).
Lemmon sai urallaan kaksi Oscar-palkintoa: paras miessivuosa elokuvasta "Yöloma paratiisisaarella" ("Mister Roberts", 1955) sekä paras miespääosa elokuvasta "Pelastakaa tiikeri" ("Save the Tiger", 1973). American Film Institute palkitsi hänet myös vuonna 1988 elämäntyöpalkinnolla.
Lemmon oli Walter Matthaun ystävä, ja he näyttelivät yhdessä lukuisissa elokuvissa, muun muassa "Etusivu uusiks"' ("The Front Page", 1974) ja "Äksyt vanhat herrat" ("Grumpy Old Men", 1993).
Lemmon oli kaksi kertaa naimisissa, pidetty isä ja yksi Hollywoodin pidetyimmistä näyttelijöistä. Kun näyttelijälegenda palasi teatteriin, yksi hänen "vakiokatsojistaan" oli teini-ikäinen Kevin Spacey, joka myöhemmin tapasi Lemmonin takahuoneessa. Kun Spacey kirjoitti kunnianosoituksen Lemmonille, hän muisteli kuinka näyttelijä henkilökohtaisesti otti hänet vastaan ja uhrasi muutaman minuutin ajastaan puhuakseen hänen kanssaan hänen unelmistaan ja tavoitteistaan näyttelijänuralla. Spacey näytteli myös Lemmonin kanssa elokuvassa "Myyntitykit" ("Glengarry Glen Ross", 1992)
Lemmonin tyyliä kuvailtiin joskus epiteetillä "ylivuotava hysteerisyys"; esimerkiksi Markku Tuuli kirjoitti eräässä arvostelussaan, että jopa Walter Matthaun järkkymätön tyyli koki joskus pikku horjahduksia, kun Lemmon pääsi oikein vauhtiin.
Hänellä on kaksi lasta, näyttelijä Chris Lemmon (s. 1954) sekä tytär Courtney (s. 1966).
Lemmon kuoli virtsarakon syövän ja paksusuolen syövän aiheuttamiin komplikaatioihin 76-vuotiaana kesällä 2001 Los Angelesissa, ja hänet haudattiin Westwood Village Memorial Parkin hautausmaalle Westwoodiin. Lemmonin ystävä ja pitkäaikainen aisapari Walter Matthau on haudattu samaan paikkaan.