hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Joni Turunen
Joni Touko Aapeli Turunen (s. 4. huhtikuuta 1976 Vantaa) on suomalainen kilpauransa päättänyt olympiatyylin nyrkkeilijä.
Turunen on Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon kasvatteja. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1994 (sarja alle 48 kg) ja myös sotilaiden maailmanmestaruuden samana vuonna. Ensimmäisen miesten arvokisamitalinsa hän saavutti vuonna 1995 Berliinin MM-kisoissa, pronssia sarjassa alle 51 kiloa. Toisen MM-pronssin hän voitti Belfastin MM-kilpailuissa 2001 alle 57 kilon sarjassa.
Turunen voitti kuusi kertaa Suomen-mestaruuden, viidesti GeeBee-turnauksen ja kolme kertaa Tammer-turnauksen. Hän osallistui Sydneyn 2000 kesäolympialaisiin pudoten jo ensimmäisellä kierroksella ottelussa saksalaista Falk Hustea vastaan. Huste voitti selvästi lukemin 10–6.
Turusen uran lopetti niskaan kohdistuneesta lyönnistä aiheutunut vamma, jonka seurauksena hän sai pysyvän silmävamman. Nykyään hänellä on vaimo ja neljä lasta, ja he asuvat Degerbyssä. Hänen veljensä Toni Turunen on myös nyrkkeilyn Suomen mestari ja hänen kummisetänsä Pekka Hjelt menestynyt painija. Nyrkkeilyuransa jälkeen Turunen pelasi salibandyä kauden verran pääsarjatasolla Kirkkonummi Rangersissa.
Biwa (järvi)
Biwa-järvi () on Japanin suurin järvi, Shigan prefektuurissa Honshūn saarella. Järven pinta-ala on noin 675 neliökilometriä ja vesimäärä on noin 27,5 kuutiokilometriä. Järvi kattaa kuudesosan Shigan perfektuurin pinta-alasta. Rantaviivaa sillä on noin 235 kilometriä. Sen nimi oli aikaisemmin Ōmi. Muodoltaan järvi muistuttaa biwa-soitinta, jonka mukaan se on nimetty. Biwa on maailman kolmanneksi vanhin järvi.
Biwa-järvi sijaitsee lähellä Japanin entistä pääkaupunkia Kiotoa, koilliseen. Tämän takia järvi esiintyy usein japanilaisessa kirjallisuudessa.
Useat pienet joet johtavat Biwa-järveen ympäröiviltä vuorilta. Järvi toimii vesisäiliönä Kioton ja Ōtsun kaupungille ja on tärkeä vedenlähde alueen tekstiiliteollisuudelle. Noin 14 miljoonaa henkilöä saa juomavetensä järvestä. Biwa-järvi on myös tärkeä elinalue yli tuhannelle eläin- ja kasvilajille.
Erityisesti Biwa-järven lounaispuolella on monta suosittua rantaa, esimerkiksi Shiga-ranta ja Omi Maiko.
Westmalle (kylä)
Westmalle on kylä Belgiassa Antwerpin maakunnassa. Kylä kuuluu Mallen kuntaan. Kylä on kuuluisa panimostaan, jota hoitaa luostari, Neitsyt Marian pyhän sydämen luostari (), joka kuuluu sisterssiläisten sääntökuntaan. Luostarissa valmistetaan myös juustoa.
Westmallen linna on peräisin noin vuodelta 1100. Scherpenbergin tuulimylly on yhä toiminnassa, ja siihen voi käydä tutustumassa.
Korkeuskartta (tietokonegrafiikka)
Korkeuskartta () on tietokonegrafiikassa tiedosto, jolla kuvataan alueen korkeussuhteita.
Yrkeshögskolan Novia
Yrkeshögskolan Novia on Svenska yrkeshögskolanin ja Yrkeshögskolan Sydvästin yhdistymisen myötä syntynyt, 1. elokuuta 2008 toimintansa aloittanut ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu.
Noviassa on noin 4 000 opiskelijaa ja henkilöstöä 400 henkeä. Se on Suomen suurin ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu, joka tarjoaa tutkintotavoitteista nuoriso- ja aikuiskoulutusta, ylempään ammattikorkeakoulututkintoon johtavaa opetusta sekä täydennyskoulutusta. Noviassa on 34 koulutusohjelmaa, muun muassa seuraavilla aloilla; tekniikka, merenkulku, sosiaaliala ja terveydenhoito, talous, kulttuuri sekä luonnonvara-ala ja ympäristö. Novia toimii kuudessa eri toimipisteessä neljällä eri paikkakunnalla: Vaasassa, Raaseporissa, Pietarsaaressa ja Turussa.
Isokylän rautatieasema
Isokylän rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Isokylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Laurila-Kelloselkä. Liikennepaikka sijaitsi Isokylän Kallaanvaarassa, noin seitsemän kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään.
Isokylän asema avattiin joulukuussa 1941 saksalais-suomalaisten joukkojen rakentamalle Kemijärven ja Sallan väliselle radalle. Saksalaiset tuhosivat sekä radan että alkuperäisen, vuonna 1943 valmistuneen seisakerakennelman perääntyessään Lapin sodassa. Uusi asemarakennus valmistui vuonna 1946 ja liikenne aloitettiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Aseman miehitys ja henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1949, mutta pysähdyksiä jatkettiin vielä myöhemmin vuosina 1961–1967.
Isokylän liikenne koostui lähinnä puutavaran kuljetuksesta. Asemalta johtaa myös noin kahden kilometrin mittainen raide vuonna 2008 lopetetulle sellutehtaalle. Tehtaan läheisyyteen on suunnitteilla uusi puunkuormausalue, jonka yhteydessä myös Kemijärveltä tuleva rata on tarkoitus sähköistää.
Rata Isokylästä itään Kelloselälle on suljettu liikenteeltä 9.12.2012 alkaen. Isokylän liikennepaikka lakkautettiin 3.11.2016 alkaen puunkuormauksen siirryttyä Patokankaalle aiemmin samana vuonna. Vaihteet Isokylälle purettiin elokuussa 2016.
Vile
Vile on Cannibal Corpsen viides albumi. Metal Blade Records julkaisi albumin vuonna 1996. Sen nimi oli alun perin "Created to Kill", ja se nauhoitettiin yhtyeen alkuperäislaulaja Chris Barnesin kanssa. Ennen kuin albumi julkaistiin, Barnes lopetti yhtyeessä, ja hänen tilalleen otettiin Monstrosityn laulaja George "Corpsegrinder" Fisher. Fisher nauhoitti uudelleen kaikki albumin lauluosuudet, ja yhtye julkaisi albumin uudella nimellä "Vile". Kitaristi "Rob Barrett" jätti yhtyeen albumin julkaisun jälkeen, mutta teki paluun vuonna 2005.
Albumin kannessa nähtiin ensimmäistä kertaa uusi yhtyeen logo, sillä entisen logon oikeudet omisti Chris Barnes.
"Vile" oli ensimmäinen death metal -albumi, joka pääsi Billboard 200 -listalle debytoiden sijalla 151.
Sad Wings of Destiny
Sad Wings of Destiny on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1976. "Sad Wings of Destiny" on yhtyeen läpimurtoalbumi, jolla se liitettiin metallimusiikin suuriin nimiin, ja lähemmäs kaupallista menestymistä. Kappale "Victim Of Changes" on yhdistetty kahdesta eri kappaleesta: Al Atkinsin ajoilta peräisin olevasta "Whiskey Woman"-kappaleesta sekä Rob Halfordin säveltämästä "Red Light Woman"-kappaleesta. Joissain "Sad Wings of Destinyn" CD- ja vinyylipainoksissa A- ja B-puolet vaihtavat järjestystä. Kansitaiteen on piirtänyt taiteilija Patrick Woodroffe.
A-puoli
B-puoli
Life’s Too Good
Life's Too Good on The Sugarcubesin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1988.
Mikanlampi (Oulu)
Mikanlampi on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva lampi Vesalassa Ylikiimingin suuralueella Oulussa. Lampi sijaitsee Kiiminkijoen sekä seututien 833 eteläpuolella noin kilometrin päässä Vesalankylän itäpuolella ja noin neljän kilometrin päässä Ylikiimingin taajamasta länteen.
Mikanlampi on suoperäinen vesiallas, jota ympäröivät joka puolelta vaikeakulkuiset suorannat. Matalan lammen rannat ovat rikkonaisia. Alueella pesii jonkin verran vesilintuja, pääasiassa sorsalintuja.
Lampi saa vetensä ympäröiviltä soilta sekä kaivetuista ojista. Suurin järveen laskeva oja on Karahkan kylän Suolammista laskeva Suolamminoja. Järvi laskee vetensä Kiiminkijokeen Mikanlamminojaa pitkin.
Hal Clement
Harry Clement Stubbs (30. toukokuuta 1922, Somerville, Massachusetts, Yhdysvallat – 29. lokakuuta 2003, Milton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Clementin tunnetuimmassa teoksessa "Painovoima 700" (1954) on hyvin nopeasti pyörivä, kivestä ja jäästä koostuva planeetta Mesklin, joka on litistynyt keskipakoisvoiman ansiosta huomattavasti. Clement kirjoitti tieteiskertomuksia jo 1940-luvulla, ja julkaisi ensimmäisen merkkiteoksensa "Needle", joka on ilmestynyt myös nimellä "From Outer Space" ensin jatkokertomuksena 1949, ja sitten kirjana 1950.
Clement opiskeli tähtitiedettä ja kemiaa, ja osallistui pommituslentäjänä toiseen maailmansotaan. Clement toimi lukion opettajana 1947-1987.. Clament maalasi myös parisataa tähtitieteellistä taulua. Clement edusti niin sanottua kovaa scifiä, jossa tieteistarinalle pyritään luomaan vankka luonnontieteellinen pohja. Usein tieteen etenevä kehitys syö monelta "kovalta" tieteiskirjalta tämän "tieteellisen arvon" pian pois.
Clementin kirjoissa on kuvattu outoja maailmoja, jotka perustuvat kuitenkin tieteeseen, ja joiden asukeilla on inhimillisiä piirteitä. Clementin kirjoissa on vahva tapahtumaympäristön kuvaus ja mielikuvitusta kiihottavaa tieteellistä spekulaatiota, mutta juoni ja henkilöhahmot ovat hatarampia..
Kova tieteiskirjallisuus
Kova tieteiskirjallisuus on tieteiskirjallisuutta, jossa luonnontieteellinen panos on voimakas. Kovan tieteiskirjallisuuden juoni ja tapahtumaympäristö pyritään suunnittelemaan sellaisiksi, että ne ovat ajanmukaisten luonnontieteellisten teorioiden mukaisia. Tämä on usein ongelmallista, sillä tiede kehittyy jatkuvasti.
Kovan tieteiskirjallisuuden rasite saattaa olla myös juonenrakentelun heikkous ja henkilöhahmojen kapeus.
Poul Anderson, Larry Niven ja Hal Clement ovat tunnettuja kovan tieteiskirjallisuuden edustajia.
Kovan tieteiskirjallisuuden vastakohtana pidetään humanistisista ja yhteiskuntatieteistä innoituksensa saanutta tieteiskirjallisuutta sekä "epätieteellistä" tieteiskirjallisuutta (tieteisfantasiaa).
Poul Anderson
Poul William Anderson (25. marraskuuta 1926 – 31. heinäkuuta 2001) oli merkittävä yhdysvaltalainen tieteiskirjailija tieteiskirjallisuuden kultakaudella. Anderson valmistui fyysikoksi vuonna 1948 Minnesotan yliopistosta. Poul Andersonin tunnetuin teos on "Tau nolla", joka edustaa tieteelliseltä perustaltaan luotettavaa kovaa scifiä.
Poul Andersonin ensimmäinen julkaistiin hänen opiskeluaikanaan 1947. Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin 1952. Anderson toimi Science Fiction and Fantasy Writers of American puheenjohtajana 1972–1973. Vuonna 1988 järjestö antoi hänelle suurmestaripalkinnon elämäntyöstä. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista. Poul Anderson kuoli syöpään kesällä 2001.
Andersonilta on suomennettu myös kaksi fantasianovellia. ”Barbaari” (1956) parodioi Robert E. Howardin Conan-tyyppisiä tarinoita.
Kolkontaipaleen rautatieasema
Kolkontaipaleen rautatieasema (, ratakm 435+989) oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Kolkontaipaleen kylässä Rantasalmen kunnassa, noin 29 kilometrin päässä Huutokosken rautatieasemalta, noin 46 kilometrin päässä Savonlinnan rautatieasemalta ja noin 105 kilometrin päässä Parikkalan rautatieasemalta. Kolkontaipaleen asemarakennuksen on suunnitellut Thure Hellström.
Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 3. kesäkuuta 2007. Viimeisinä vuosina ennen lakkauttamista liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa raakapuuta.
Joroisten rautatieasema
Joroisten rautatieasema (, , ratakm 414+617) on linjavaihde Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Rautatieasema sijaitsee Joroisten kunnan keskustaajaman lounaislaidalla Asemanseudulla. Asemarakennus on nykyään yksityiskäytössä.
Joroisten ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden läpiajettavan kuormausraiteen. Ratapihan länsipäästä haarautui Joroisten kunnan omistama sivuraide. Yhteys ratapihan eteläpuolella sijaitseviin Välijoen rantaan johtaville Liunan pistoraiteille on katkaistiin ratapiharemontin yhteydessä.
Joroisten ratapihaa uusittiin Huutokoski-Savonlinna peruskorjauksen yhteydessä huomattavilla varoilla. Sinne asennetiin mm. uudet vaihteet, akselinlaskijat sekä radio-ohjauksen mukaiset turvalaitteet. VR kumminkin ilmoitti helmikuussa 2011 lopettavansa puunkuormaamisen liikennepaikalla.
Kuormausraiteella säilytetään nykyään romutukseen menossa olevia säiliövaunuja.
Kuormausten lakkauttamista perusteltiin vähäisellä kysynnällä ja puunlastaus palveluita tarjoavien muiden liikennepaikkojen läheisyydellä.
Emily Perkins
Emily Jean Perkins (s. 4. toukokuuta 1977) on kanadalainen näyttelijä. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa 12-vuotiaana elokuvassa Small Sacrifices.
Santamäen linjavaihde
Santamäen linjavaihde () tai usein pelkästään Santamäen vaihde, oli linjavaihde Nuojuan ja Vaalan asemien välisellä osuudella rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi 6,4 kilometriä länteen Vaalan asemalta ja 2,8 kilometriä itään Nuojuan asemalta.
Santamäessä Oulun ja Kontiomäen välisestä pääraiteesta erkani sivuraide etelään hiekkaiseen harjuun perustetulle hiekanottopaikalle, josta ajettiin hiekkaa radan kunnossapitotarkoituksiin.
Santamäen pistoraiteet purettiin kesällä 2005, pääraiteen vaihde oli purettu jo syksyllä 2004. Lopullisesti Santamäen linjavaihde lakkautettiin kuitenkin vasta 3. kesäkuuta 2007.
Arvo Helminen
Arvo Heimo Helminen (10. toukokuuta 1903 Helsinki – 15. joulukuuta 1988) oli suomalainen juristi, joka toimi myös ministerinä.
Hän oli oikeusministerinä (ammattiministeri) vuosina 1956–1957 (Fagerholmin II hallitus) ja vuonna 1957 (Sukselaisen I hallitus). Lisäksi hän toimi Espoon tuomiokunnan ensimmäisenä kihlakunnantuomarina.
Tapani Luukkainen
Jouni Valter Tapani Luukkainen (s. 28. helmikuuta 1929 Sortavala – 18. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen professori ja lääkäri. Hän kehitti hormonikierukan 1970- ja 1980-luvuilla. Hormonikierukka tuli aluksi myyntiin Pohjoismaissa nimellä Levonova, myöhemmin myös muissa maissa nimellä Mirena.
Luukkaisen vanhemmat olivat asemapäällikkö Johan Valter Luukkainen ja Helmi Ada Helena Korhonen ja puoliso vuodesta 1952 lääkäri Inka-Taina Takki. Luukkainen kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan lyseosta ja opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1958. 1960-luvun alussa Luukkainen toimi tutkijana muun muassa Rockefeller-yliopistossa ja National Institutes of Healthissa Yhdysvalloissa. Hän oli Helsingin kätilöopiston sairaalan ylilääkäri vuosina 1975–1992 ja johtava ylilääkäri 1984–1992.
Luukkainen sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1992. Hän oli perhesuunnittelun asiantuntijana kansainvälisesti tunnettu. Luukkainen kutsuttiin toisena suomalaisena Royal College of Obstetrics and Gynecology -seuraan. Häneltä ilmestyi uransa aikana yli 300 tieteellistä julkaisua ja hän ohjasi 16 väitöskirjaa. Luukkainen oli Maailman terveysjärjestö WHO:n asiantuntija ja Population Councilin konsultti sekä International Committee for Contraception Research -verkoston (ICCR) perustajajäsen.
Clementine (elokuva)
Clementine () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut eteläkorealais-yhdysvaltalainen toimintadraamaelokuva. Elokuvan ohjasi Kim Du-yeong ja pääosassa esiintyivät Lee Dong-jun ja Steven Seagal.
Taekwondo mestari Kim päättää lopettaa uransa lopullisesti, huolehtiakseen tyttärestään Sa Rangista. Kaikki kuitenkin muuttuu, kun eräs uhkapelejä pelaava jengi pomo kidnappaa Sa Rangin. Tämän seurauksena Kim löytää itsensä tappelemassa tyttärensä vapaudesta "Häkin kuningasta" Jack Milleriä vastaan, joka ei ole koskaan hävinnyt ottelua.
Gravity Probe B
Gravity Probe B (GP–B) on vuonna 2004 laukaistu satelliitti, joka tutki 17-kuukautisena toiminta-aikanaan aika-avaruuden kaareutumista. Lennon ja tiedon analysoinnin toteuttivat yhteistyössä NASA ja Stanfordin yliopisto.
Projektin päämääränä on testata Albert Einsteinin yleisessä suhteellisuusteoriassaan ennustamaa aika-avaruuden kaareutumista. Suurimassainen kohde kaareuttaa aika-avaruutta enemmän kuin pienempi. Alustavan analyysin pohjalta Einsteinin teoria ennustaa kaareutumisen ainakin sadasosan tarkkuudella oikein. Tietojen analysointi on toistaiseksi kesken ja analysointia hankaloittavat satelliitin asennosta aiheutuneet virheet. Satelliitti tutki myös gravitomagnetismia. 4. toukokuuta 2011 tutkijaryhmä ilmoitti satelliitin tietojen analysoinnin vahvistaneen kaksi yleisen suhteellisuusteorian ennustamaa ilmiötä.
Gravity Probe B:ssä oli neljä gyroskooppia eli niobium-metallilla päällystettyä kvartsipalloa. Mittalaitteiston gyroskoopit ovat maailman pyöreimmät ihmisen tekemät pallot ja jos pallot suurennettaisiin maapallon kokoisiksi olisi pinnan korkeusvaihtelu noin 2,5 metriä.
The Batman vs. Dracula
The Batman vs. Dracula on vuonna 2005 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva, joka perustuu Batman-animaatioon. Elokuva oli teemaltaan paljon synkempi kuin televisiosarja ja esitteli sarjan animaatiouniversumissa ensi kerran Vicki Valen ja Draculan. Elokuvan ohjasi Michael Goguen ja käsikirjoitti Duane Capizzi. Pääosissa olivat Rino Romano ja Peter Stormare.
Gotham Cityä odottaa synkät hetket, kun Jokeri ja Pingviini karkaavat Arkhamin mielisairaalasta etsiäkseen salaisen aarrepaikan hautausmaalta. Pingviini kuitenkin herättää vahingossa Draculan ja joutuu tämän palvelijaksi, kun hän alkaa valloittaa Gothamia. Batmanillä onkin kädet täynnä töitä, kun hän yrittää estää Draculan aikeet ja tapailla kenties unelmiensa naista Vicki Valea.
SVO-kieli
SVO-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä jossa perussanajärjestys on subjekti-verbi-objekti (esimerkiksi "minä ajan autoa"). Se on yleisin sanajärjestys maailman kielissä SOV-kielen lisäksi. Nykyeurooppalaiset kielet ovat muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta SVO-kieliä. Sekä uralilaisen että indoeurooppalaisen kantakielen perussanajärjestykseksi on kuitenkin rekonstruoitu SOV.
SOV-kieli
SOV-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä, jonka perussanajärjestys on subjekti-objekti-verbi eli suomeen sovellettuna esimerkiksi ”"minä autoa ajan"”. Se on SVO-kielen lisäksi yleisin sanajärjestys maailman kielissä. SOV-sanajärjestys on yleinen etenkin Aasiassa puhuttavissa kielissä.Intiaanikielistä on suurin osa SOV-kieliä, muun muassa
VSO-kieli
VSO-kieli on kielitieteessä kieli, jossa perussanajärjestys on verbi-subjekti-objekti eli "ajan minä autoa". Se on sanajärjestyksenä maailman kielissä suhteellisen harvinainen, mutta sitä esiintyy mm. kelttiläisissä kielissä.
Suomessa VSO-sanajärjestystä käytetään erityisesti kyllä-ei -kysymyksissä, esim. "ajanko minä autoa?".
VOS-kieli
VOS-kieli tarkoittaa kielitieteessä kieltä, jossa tavallisin sanajärjestys on verbi–objekti–subjekti (esimerkiksi ""ajan autoa minä""). Tätä sanajärjestystä esiintyy etenkin austronesialaisissa kielissä, mutta muuten se on maailman kielissä melko harvinainen.
Cleaning Women
Cleaning Women on suomalainen vuonna 1996 perustettu yhtye. Se soittaa melodista rytmimusiikkia sähköisesti vahvistetuilla kodinhoitovälineillä, kuten pyykinkuivaustelineillä, pesukoneen vetopyörillä ja roskapöntöillä. Yhtye on tullut musiikin ohella tunnetuksi keikoistaan, joilla se on soittanut erikoisia instrumenttejaan pukeutuen mustiin jakkupukuihin, maihinnousukenkiin ja sukkahousuihin. Cleaning Women on esiintynyt rock-klubeista konserttisaleihin yli kahdessakymmenessä maassa, muun muassa Kiinassa, Kanadassa, Venäjällä sekä useassa Euroopan maassa.
Cleaning Womenilta on julkaistu kaksi albumia BV² Produktions -levymerkillä. Vuonna 2001 ilmestyneellä albumilla "Pulsator" on vierailevana tähtenä M. A. Numminen. Vuoden 2004 "Aelita – The Queen of Mars" taas perustuu yhtyeen samannimisen neuvostoliittolaisen mykkäelokuvan säestykseksi säveltämään musiikkiin. Yhtye on säestänyt mykkäelokuvia muun muassa Sodankylän elokuvafestivaaleilla, Tampereen lyhytelokuvajuhlilla ja Moskovan elokuvamuseossa. Kolmas levy "U" julkaistiin marraskuussa 2009 ja neljäs levy "Intersubjectivity" vuonna 2019.
Rostislav Aallon ohjaamassa dokumenttielokuvassa "Cleaning Up!" (2001) seurataan Cleaning Womenin Itä-Euroopan kiertuetta. Cleaning Women esiintyy yhtyeenä "Musta jää" -elokuvassa.
Nestehappi
Nestehappi (, lyhenteet LOx ja LOX) on muun muassa avaruustekniikassa ja kaasuteollisuudessa käytetty hapetin. Väriltään nestehappi on vaaleansinistä. Sen tiheys on 1,141 g/cm³ (1,141 kg/litra), jäätymispiste on 50,5 K (-222,65 °C) ja kiehumispiste 90,188 K (-182,96 °C) 101,325 kPa paineessa. Nestehapen ja kaasumaisen hapen tilavuussuhde on 1:860.
Nestehappi voi tehdä jotkin materiaalit murtumisherkiksi ja on herkkä räjähtämään kosketuksissa rasvoihin.
Se on mm. kantorakettien ajoaineessa hapetin, sitä tehokkaampi olisi vain fluori, jota ei sen myrkyllisyyden vuoksi voida käyttää. Toisen maailmansodan aikana Saksassa siitä käytettiin nimitystä A-Stoff.
Hiroshige
Utagawa Hiroshige (tunnettu myös nimellä Ando Hiroshige ja Ichiyusai Hiroshige, 1797–1858) oli Hokusain ohella yksi Japanin kuuluisimpia ukiyo-e -taiteilijoita. Hänen työnsä esittävät tyypillisesti arkipäiväisiä maisemia, jotka on kuvattu yksityiskohtaisesti.
Hiroshige syntyi Edossa, nykyisessä Tokiossa. Hänen isänsä oli samurai-palomies, ja perhe asui parakeissa kaupungin laidalla. Isä kuoli Hiroshigen ollessa 12-vuotias, ja virka-asema periytyi hänelle. Palomiehenä päivystäminen oli helppo yhdistää taiteen tekemiseen, ja Hiroshige asui oman perheensä kanssa parakeissa 43-vuotiaaksi asti.
Hiroshigen puupiirrossarja "Tokaidon tien 53 pysähdyspaikkaa" (n. 1831–1834) loi hänen maineensa taiteilijana. Sarja julkaistiin vuonna 1833 ja kirjana vuonna 1834. Vuonna 1856 Hiroshige ryhtyi buddhalaiseksi munkiksi ja aloitti puupiirrossarjan "Sata kuuluisaa näkymää Edosta" (1856–1858). Hän kuoli 62-vuotiaana Edon kolera-epidemian aikana.
Hiroshigen puupiirrossarjat vaikuttivat ranskalaisiin impressionisteihin kuten Claude Monet’hen. Vincent van Gogh jäljensi kaksi "Sata kuuluisaa näkymää Edosta" -sarjan teosta.
Suomessa Hiroshigen töitä on Kansallisgallerian kokoelmissa.
Syksyllä 2008 Ateneumin taidemuseon näyttelyssä "Matkalla Edoon" olivat esillä Hiroshigen teossarjat "Tokaidon tien 53 pysähdyspaikkaa" ja "Kisokaidon tien 69 pysähdyspaikkaa" (n. 1834–1842) sekä teoksia sarjasta "Sata kuuluisaa näkymää Edosta".
Utamaro
Kitagawa Utamaro (noin 1753–1806) oli japanilainen taidemaalari ja graafikko, yksi ukiyo-e-puupiirrostaiteen mestareista. Hänen töilleen tyypillisiä aiheita ovat naiset, mutta hän työsti myös luontoaiheita, esimerkiksi upeita hyönteiskirjojen kuvituksia.
Utamaron töitä tuotiin Eurooppaan, varsinkin Ranskaan, missä ne vaikuttivat impressionistien ajatteluun. Niissä oli uutta etenkin kuvan rajaus: kohdehenkilöä ei näytetty kokonaan, sekä tummien ja vaaleiden alueiden, valon ja varjon käsittely.
Japanilainen mestariohjaaja Kenji Mizoguchi ohjasi vuonna 1946 elokuvan "Utamaro ja hänen viisi naistaan".
Lohikalat
Lohikalat (Salmoniformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon kuuluu vain yksi heimo, lohet (Salmonidae). Suomen alkuperäisestä kalastosta lohikaloja ovat lohi, taimen, nieriä, siika, muikku ja harjus.
Lohikalat ovat pohjoisen pallonpuoliskon viileiden vesien kaloja. Lähes kaikki lohikalat lisääntyvät sisävesissä. Lohikaloihin kuitenkin kuuluu aitojen sisävesikalojen ohella joukko anadromisia vaelluskaloja, jotka viettävät suuren osan elämästään meressä ja palaavat lisääntymään synnyinjokeensa.
Lohikalojen tyypillinen tuntomerkki on selkäevän takana lähellä pyrstöä oleva rasvaevä. Lohikalojen lähimpiä sukulaisia ovat samoin rasvaevälliset kuorekalat ("Osmeriformes") ja sillikuorekalat ("Argentiniformes") sekä haukikalat ("Esociformes"). Nämä neljä lahkoa yhdessä muodostavat ylälahkon "Protacanthopterygii", jota pidetään rakennepiirteiltään alkeellisena moniin muihin viuhkaeväisiin verrattuna.
Lohikaloilla on keskeinen osuus pohjoisten järvien kalastuksessa, ja vaeltavilla lohikaloilla joki- ja rannikkokalastuksessa. Nykyisin lohikalat ovat myös viileiden alueiden keskeisiä vesiviljelyn kohteita. Lohikalojen liha on useimmiten rasvaista ja ne ovat kulinaarisesti arvostettuja.
Lohikalat jaetaan kolmeen alaheimoon, "Coregoninae" (siiat), "Salmoninae" (varsinaiset lohet) sekä "Thymallinae" (harjukset). Sukuja on kymmenen, mutta käsitykset erillisten lajien määrästä vaihtelevat suuresti erityisesti siikojen kohdalla.
Hetekyläntie
Hetekyläntie on Oulun Ylikiimingin taajamasta Jokikokon, Nuorittan ja Hetekylän kylien kautta Pudasjärvelle johtava yhdystie. Tie alkaa seututieltä 836 Ylikiimingissä, ja päättyy valtatielle 20 Hetekylän pohjoispuolella Niemitalon Juustolan kohdalla. Tien pituus on noin 50 kilometriä, ja se on osa alkuperäistä Oulun ja Kuusamon välistä vanhaa maantietä. Tie on numeroitu yhdystieksi 8361.
Tien varrella sijaitsee muun muassa 1950-luvulla perustettu Nuijamiesten lava.
Mori Ōgai
Mori Ōgai (, 1862–1922) oli japanilainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä. Hänen pääteoksenaan pidetään "Villihanhia" (Gan, 1911–1913).
Morin perhe toimi perinteisesti Tsuwanon alueen lääninherran eli daimion henkilääkäreinä. Vanhimpana poikana Mori Ōgain odotettiin jatkavan perinnettä. Niinpä hän opiskeli rangakua, kungfutselaisia klassikoita ja hollannin kieltä. Vuonna 1872 lääninherra menetti valtansa, ja Morin perhe muutti Tokioon. Hän opiskeli ensin saksan kieltä valmistautuakseen lääketieteen opintoihin. Ōgai valmistui lääketieteellisestä oppilaitoksesta vuonna 1881 kaikkien aikojen nuorimpana lääkärinä, vain 19-vuotiaana. Samoihin aikoihin hän kiinnostui vakavasti kirjallisuudesta.
Valmistuttuaan Mori lähti armeijan palvelukseen. Hänet lähtetettiin Eurooppaan opiskelemaan, ja kahdesti rintamalle Mantsuriaan. Mori nousi armeijan korkeimpaan lääkärivirkaan, mutta myöhemmin häntä on arvosteltu siitä, että tuhansia sotilaita kuoli turhaan beriberi-tautiin. Tutkijat tiesivät jo, että beriberi johtuu ruokavaliosta eikä ole tartuntatauti, mutta Mori kieltäytyi uskomasta tätä.
Sotavuosina Mori kirjoitti runoja ja toimitti kirjallisuuslehteä. Vuosina 1909–1912 hän kirjoitti omaelämäkerrallisia romaaneita ja 1912–1916 historiallisia tarinoita. Mori kuoli munuaisten surkastumisen seurauksena 1922.
STS-118
STS-118 oli 119. Nasan avaruussukkulalento. Se lennettiin Endeavour-avaruussukkulalla ja oli Endeavourin ensimmäinen sukkulalento sitten 22. marraskuuta 2002. STS-118-tehtävä oli avaruushallinnon 22. ja Endeavourin ensimmäinen sukkulalento Kansainväliselle avaruusasemalle. STS-118 piti alun perin lentää Columbia-avaruussukkualla. Lennon piti olla sukkulan ensimmäinen vierailu Kansainväliselle avaruusasemalle. Endeavour laukaistiin 8. elokuuta 2007 kello 22.36 (UTC) Kennedyn avaruuskeskuksesta. Avaruussukkula laskeutui Floridaan tiistaina 21. elokuuta kello 19.32 Suomen aikaa.
Endeavour kuljetti mukanaan uusia varaosia Kansainväliselle avaruusasemalle. Sukkulan miehistö asensi neljän avaruuskävelyn aikana aseman asennonsäätöön käytettävän uuden gyroskoopin rikkoutuneen tilalle sekä uuden runkoelementin (S5 truss). Lisäksi astronautit säätivät edellisen lennon (STS-117) asentamia aurinkopaneleita. Sukkulalento jatkoi myös opettaja avaruudessa -ohjelmaa (). Opettaja-astronauttina sukkulassa lensi Christa McAuliffen varahenkilönä toiminut Barbara Morgan.
Endeavourin laukaisun jälkeen havaittiin yhdeksän eristepalan irtoaminen sukkulan lisäpolttoainesäiliöstä. Palasista kolme on saatanut osua sukkulaan ja ne tapahtuivat 24, 58 ja 173 sekuntia laukaisun jälkeen. Ennen telakoitumista Endeavour kiersi kierroksen pitkittäisakselinsa ympäri 200 metrin etäisyydeltä ISS:ää. Tämän aikana aseman miehistö kuvasi sukkulan mahdollisten vaurioiden varalta. ISS:n miehistön ottamissa kuvissa paljastui yksi vaurio pohjatiilissä. Vauriota tutkittiin tarkemmin lauantai-illalla (11. elokuuta) suoritetun avaruuskävelyn aikana.
Ryūnosuke Akutagawa
Ryūnosuke Akutagawa (, 1. maaliskuuta 1892 – 24. heinäkuuta 1927) oli japanilainen kirjailija. Hän kehitti voimakkaasti japanilaisten novellien tyyliä ja kirjoitti yksityiskohtaisia kuvauksia ihmisluonnon nurjista puolista.
Akutagawa syntyi Tokiossa maitomiehen poikana. Hän sai lisänimen "Ryūnosuke", ”Lohikäärmeen poika”, koska hänen sanottiin syntyneen lohikäärmeen vuonna 1892, lohikäärmeen kuussa, lohikäärmeen päivänä lohikäärmeen tuntina. Asiasta ei kuitenkaan ole varmuutta, sillä tallessa ei ole syntymätodistusta, josta Akutagawan tarkka syntymäaika ilmenisi. Hän kasvoi enonsa perheessä ja sai siksi äitinsä tyttönimen Akutagawa.
Akutagawa opiskeli Tokion keisarillisessa yliopistossa englantilaista kirjallisuutta ja työskenteli valmistuttuaan merisotakoulussa englanninkielen opettajana. Sōseki Natsume kiinnitti huomiota Akutagawan ensimmäiseen julkaistuun novelliin "Rashōmon" (1915). Rohkaistuneena Akutagawa julkaisi lisää historiallisia novelleja.
Akutagawa vastusti naturalismia, joka oli 1900-luvun alussa Japanin kirjallisuuden tärkein tyylisuunta. Hän lainaili teemoja vanhoista tarinoista ja lisäsi niihin monimutkaista modernia tulkintaa.
Vuonna 1921 suosionsa huipulla Akutagawa luopui täysipäiväisestä kirjailijan urasta ja lähti kirjeenvaihtajaksi Kiinaan. Hän stressaantui, sairastui eikä koskaan parantunut entiselleen. Palattuaan Japaniin hän julkaisi kuuluisimman kertomuksensa "Tiheikössä", (Yabu no naka) vuonna 1922.
Suuri osa Akutagawan tuotannosta on vahvasti omaelämäkerrallista. Hän kamppaili horjuvan fyysisen kunnon ja mielenterveyden kanssa. Akutagawa kärsi harhoista ja syömishäiriöistä, yritti pari kertaa itsemurhaa ja onnistui siinä lopulta vuonna 1927, vain 35-vuotiaana. Kuolinsyy oli barbituraattien yliannostus.
Akira Kurosawan läpimurtoelokuva Rashomon – paholaisen temppeli perustuu Akutagawan novelleihin Rashōmon ja Tiheikössä. Novellissa Rashōmon on Kioton kaupungin eteläinen portti, kun taas elokuvassa se on temppeli. Nimestään huolimatta elokuvan juoni perustuu lähes täysin Tiheikössä-novelliin.
Vuonna 1935 Akutagawan elinikäinen ystävä Kan Kikuchi perusti Japanin arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon, Ryūnosuke Akutagawa -palkinnon edesmenneen ystävänsä kunniaksi.
Nykyään japanilaisen kirjallisuuden edistämissäätiön ylläpitämän kilpailun palkinto jaetaan kahdesti vuodessa parhaan vakavastiotettavaa kirjallisuutta edustavan sanoma- tai aikakauslehtinovellin kirjoittajalle. Palkitut ovat uusia tai nousevia nimiä.
Voittaja saa palkintona taskukellon ja miljoona jeniä (noin 7 000 euroa). Akutagawa-kirjallisuuspalkinto on erityisen tavoiteltu sen saaman laajan mediahuomion takia. Palkittujen joukossa ovat muun muassa entinen Tokion kuvernööri Shintarō Ishihara sekä Kenzaburō Ōe, joka voitti myöhemmin Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1994.
Lojze Peterle
Alojz "Lojze" Peterle (s. 5. heinäkuuta 1948) on slovenialainen poliitikko ja diplomaatti. Hän johti Slovenian Kristillisdemokraattista puoluetta sen perustamisesta, 1980-luvun lopulta, sen yhdistymiseen muihin puolueisiin 2000-luvulla.
Peterle tuli - tuolloin vielä Jugoslaviaan kuuluneen - Slovenian pääministeriksi toukokuussa 1990 Demokraattisen opposition koalition voitettua parlamenttivaalit. Seuraavana vuonna hän julisti Slovenian itsenäiseksi valtioksi. Peterle toimi pääministerinä toukokuuhun 1992 saakka. Hän toimi varapääministerinä ja ulkoministerinä tammikuusta 1993 lokakuuhun 1994 sekä uudelleen ulkoministerinä kesäkuusta marraskuuhun vuonna 2000.
Vuoden 2004 EU-vaaleissa Peterle valittiin Europarlamenttiin Uuden Slovenian listoilta. Hänet valittiin edustamansa Euroopan kansanpuolueen varapuheenjohtajaksi kolmivuotiskaudeksi maaliskuussa 2006.
Marraskuussa 2006 Peterle ilmoitti osallistuvansa Slovenian presidentinvaaleihin 2007. Hän pääsikin toiselle kierrokselle, mutta hävisi Danilo Türkille saaden itse vain 31 % äänistä.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1980
Vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa järjestettiin yleisurheilussa 38 kilpailutapahtumaa, miehille 24 ja naisille 14.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1984
Vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa järjestettiin yleisurheilussa 41 kilpailutapahtumaa, miehille 24 ja naisille 17.
RAO JeES Rossii
RAO JeES Rossii (täydelliseltä nimeltään RAO Jedinaja energetitšeskaja sistema Rossii, , ) oli Venäjän valtion hallitsema energiayhtiö, jolla oli monopoliasema sähkönjakelussa Venäjällä. Se tuotti 70 % sähköstä, 33 % lämmöstä ja omisti 96 % sähkönjakeluverkosta koko Venäjällä. Yhtiön osakekannasta yli puolet oli Venäjän valtion omistuksessa. Loppuosa oli pääasiassa eri rahoituslaitosten, kuten hollantilaisen finanssijätin ING (18 %) ja venäläisen öljy- ja kaasujätin Gazpromin pankin (10 %) hallintarekistereissä olevilla sijoittajilla.
Venäjän sähkömarkkinoiden avautumisesta johtuen ja yhtiön monopoliaseman lakkauttamiseksi yhtiö on pilkottu useaksi itsenäiseksi yhtiöksi. Yhtiö aloitti järjestelyt vuoden 2007 kesällä irrottamalla WGC-5 ja TGC-5 -yksiköt omiksi holding-yhtiöikseen. Yhtiön osakkeenomistajat päättivät lokakuussa 2007 yhtiön uudelleenjärjestelystä ja pilkkomisesta. Yhtiö lakkasi olemasta 1. heinäkuuta 2008, kun se sulautui uuteen valtion sähköverkkoyhtiöön (ФСК, UES FGC, ).
RAO JeES Rossii -yhtiötä on arvosteltu investointien vähäisyydestä. Yritys kasvatti vuoden 2005 kahden miljardin ruplan investointeja seuraavana vuonna 20 miljardiin ruplaan. Vuoden 2008 investoinneiksi on ilmoitettu 30 miljardia ruplaa. Venäjän sähkömarkkinoita suojaa ulkomaalaiskatto, jonka mukaan ulkomaalaisomistus ei saa ylittää 50 % alueellisissa sähköyhtiöissä.
RAO JeES Rossii -yhtiön sähkön viennistä puolet suuntautui Suomeen.
Yhtiö leikkasi Suomen sähkönvientiä lyhyellä varoitusajalla talvella 2006. Syynä oli kovista pakkasista johtunut energian tarve Venäjällä.
Yhtiö oli aktiivisena osaomistajana United Power -yhtiössä, jonka tavoitteena oli rakentaa merikaapeli Venäjältä Suomen Kotkaan. Hanke hylättiin ja United Powerin toiminta lopetettiin Suomessa vuonna 2007. Yhtiö haettiin konkurssiin vuonna 2008.
Kesällä 2007 Fortum myi osuuteensa Luoteis-Venäjällä toimivasta Lenenergo sähkönjakeluyhtiöstä. Ostajina olivat RAO JeES Rossii, VTB pankki ja I. D. E. Electricity Distribution Investments 1. Viimeksi mainitun nimen takana on Integrated Energy Systems. Sitä ennen myös Pietarin kaupunki oli ilmaissut mielenkiintonsa ostaa osuus.
Jun’ichirō Tanizaki
Jun’ichirō Tanizaki (1886–1965) oli japanilainen kirjailija. Hänen teoksensa käsittelevät usein eroottisia pakkomielteitä. Tanizakin pääteos "Makiokan sisarukset" (1943–48) kertoo neljästä yläluokkalaisesta sisaruksesta toisen maailmansodan lähestyessä.
Uransa alkuvaiheissa Tanizaki kirjoitti niin näytelmiä, elokuvakäsikirjoituksia kuin romaaneja ja novellejakin. Monet aiheet olivat omaelämäkerrallisia, ja niissä esiintyi kohtalokas nainen.
Vuoden 1923 Tokion-Jokohaman maanjäristyksen jälkeen Tanizaki muutti Kiotoon. Tokion vanhojen rakennusten tuhoutuminen herätti Tanizakissa kansallisromanttisia tunteita. Hän käänsi otteita "Genjin tarinasta" nykykielelle. Uransa keskivaiheilla Tanizaki käänsi japaniksi myös keskeistä länsimaista nykykirjallisuutta japaniksi, kuten Oscar Wilden ja Thomas Hardyn teoksia.
Tanizakin viimeiset teokset käsittelevät vanhojen ihmisten seksuaalisuutta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1988
Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa järjestettiin yleisurheilussa 42 kilpailutapahtumaa, miehille 24 ja naisille 18.
Haruki Murakami
Haruki Murakami (, s. 12. tammikuuta 1949 Kioto) on japanilainen kirjailija. Hänen teoksilleen on tunnusomaista länsimaisten vaikutteiden yhdistäminen japanilaistyyppiseen surrealismiin.
Murakami syntyi Kiotossa, Japanissa. Hän vietti lapsuutensa Kōbessa. Hän luki nuorena runsaasti kirjallisuuden klassikoita, kuten Kurt Vonnegutin, Fjodor Dostojevskin, Charles Dickensin, Gustave Flaubertin, Franz Kafkan ja Jack Kerouacin teoksia.
Hän opiskeli teatteritiedettä Wasedan yliopistossa. Vuonna 1974 hän avasi jazzbaarin Tokiossa. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Kaze no uta o kike" ilmestyi 1979, ja vuodesta 1981 lähtien hän on elänyt lähinnä kirjoittamisella.
Vuonna 1991 Murakami muutti Yhdysvaltoihin, missä hän opetti Princetonin yliopistossa ja kirjoitti. Kōben maanjäristyksen ja Tokion metron Korkein totuus -lahkon hermokaasuiskujen jälkeen Murakami palasi Japaniin ja haastatteli uhreja. Haastatteluista syntyi kaksi tietokirjaa.
Murakamin teoksia on käännetty yli 40 kielelle. Häntä on verrattu muun muassa Paul Austeriin, J. D. Salingeriin, Raymond Chandleriin ja Jorge Luis Borgesiin. Murakamia on usein arveltu Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Murakami käyttää teoksissaan paljon viittauksia populaarikulttuuriin, mistä esimerkki on Murakamin aikoinaan supertähdeksi nostaneen teoksen "Norwegian Wood" (1987) nimi, joka on Beatlesin kappale. Teoksen suosio on harmittanut Murakamia, koska romanttinen teos ei edusta hänen ominta tyyliään. Muun muassa teoksissaan "Suuri lammasseikkailu" ja "Kafka rannalla" Murakamin tyyli on kafkamaista maagista realismia, jossa todellisuuden rajat hämärtyvät.
Suomessa Murakamin kirjoja on julkaistu Tammen Keltaisessa kirjastossa, jossa ilmestyi ensimmäinen suomennos vuonna 1993 ("Suuri lammasseikkailu"). Vuonna 2014 ilmestynyt "Värittömän miehen vaellusvuodet" oli ensimmäinen Murakamin suoraan japanista suomeen käännetty romaani. Sen suomensi Raisa Porrasmaa. Aiemmat käännökset on tehty englanninkielisistä versioista.
Roger De Vlaeminck
Roger De Vlaeminck (s. 24. elokuuta 1947 Eeklo) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä.
De Vlaeminck on maanmiestensä Eddy Merckxin ja Rik Van Looyn lisäksi ainoa pyöräilijä, joka on voittanut lajin kaikki "viisi monumenttia": Milano–San Remon (1973, 1978, 1979), Flanderin ympäriajon (1977), Pariisi-Roubaix´n (1972, 1974, 1975, 1977), Liège-Bastogne-Liègen (1970) ja Lombardian ympäriajon (1974, 1976). Lempinimellä "Monsieur Paris-Roubaix” tunnettu De Vlaeminck sijoittui kyseisessä kilpailussa voittojensa lisäksi neljästi toiseksi, kerran kolmanneksi ja viidenneksi sekä kahdesti seitsemänneksi.
De Vleaminck voitti suurista yhden päivän kilpailuista myös muun muassa Omloop Het Volkin (1969, 1979), La Flèche Wallonnen (1971), Züri-Metzgeten (1975), Pariisi-Brysselin (1981), Kuurne-Bryssel-Kuurnen (1970, 1971) sekä Milano-Torinon (1972, 1974).
Etappikilpailuista hän voitti Tirreno-Adriaticon kuudesti peräkkäin (1972-1977) ottaen kilpailussa kaikkiaan 15 etappivoittoa. Vuonna 1975 hän voitti Sveitsin ympäriajon kuuden etappivoiton myötä. Italian ympäriajon pistekilpailun De Vlaeminck voitti vuosina 1972, 1974 ja 1975 - kaikkiaan hän saavutti "Giro d'Italiassa" 22 etappivoittoa vuosina 1972-1979. Ranskan ympäriajossa hän voitti etapin vuonna 1970 ja Espanjan ympäriajossa 1984. Dunkerquen neljän päivän ajon De Vlaeminck voitti vuonna 1971.
De Vlaeminck on voittanut cyclocrossin maailmanmestaruuden sekä amatöörien (1968) että ammattilaisten (1975) kilpailussa. Hän on Belgian maantiepyöräilymestari vuosilta 1969 ja 1981.
Pihlajaveden erämaakirkko
Pihlajaveden erämaakirkko (eli vanha kirkko) on Keuruun Pihlajavedellä sijaitseva 1780–1782 rakennettu puukirkko. Kirkon on suunnitellut tunnettu kirkonrakentaja Matti Pärnä-Åkerblom. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko, jota on muovattu jonkin verran ristikirkon kaltaiseksi. Kirkon länsipäässä on tapulimainen torni, jonka huipulla olevaan viiriin on kirjattu vuosiluku 1780. Kirkko ei ole täysin alkuperäisessä asussaan, koska osa alkuperäisistä rakenteista käytettiin 1870-luvulla rakennettuun uuteen kirkkoon. Seinät ja ulkokatto jätettiin kuitenkin paikoilleen ja kirkko entisöitiin nykyiseen asuunsa 1930-luvulla.
Kirkossa järjestetään kesäisin jumalanpalveluksia ja konsertteja. Kirkko on myös suosittu vihkikirkkona. Talviaikaan kirkko on käytössä vain poikkeustapauksissa.
Kirkon rakentamista esittivät seurakunnalle vuonna 1778 kymmenen taloa ja neljä torppaa, jotka vetosivat pitkään kirkkomatkaan. Lupaa kirkon rakentamiselle ei myönnetty, mutta saarnahuone saatiin rakentaa. Emäseurakunta ei suostunut rahoittamaan kirkon rakentamista vaan seurakuntalaiset myivät viljaa ja tervaa varojen keräämiseksi.
Kirkkoherra Abraham Indrenius nuorempi antoi 1782 tuomiokapitulille selityksen saarnahuoneen valmistumisesta. Pyytämiensä lisätietojen jälkeen kapituli tuli siihen tulokseen, että rakennus on pikemminkin kirkko kuin saarnahuone ja antoi Indreniukselle huomautuksen. Tuomiokapituli kanteli asiasta Vaasan läänin maaherralle Krabbelle, jotta muuallakin esiintynyt vastaava omavaltaisuus saataisiin loppumaan. Vaikka kirkkoa ei ollut vihitty, sitä käytettiin kuitenkin vuoteen 1787 asti, jolloin vihkiminen jumalanpalveluspaikaksi lopulta toimitettiin ja pihlajavetiset saivat oman kirkon. 1820-luvulle asti Pihjalajavedellä ei ollut omaa pappia, vaan Keuruun papit kävivät pitäjässä joka kolmas tai neljäs pyhä. Ensimmäinen Pihlajaveden oma pappi oli kappalainen Anders Johan Gummerus.
Kirkkoa ympäröivän kiviaidan reunustama hautausmaa vihittiin käyttöön ennen kirkon vihkimistä vuonna 1785. Hautausmaa oli 1830-luvulla hautausmaan tarkastajien mielestä niin ahdas, vesipohjainen ja kivinen, että haudata voitiin vain kirkon toiselle puolelle noin kahden kyynärän eli 119 senttimetrin syvyyteen. Hautausmaa oli kuitenkin pääasiallisesti käytössä 1870-luvulle asti. Viimeisimmät haudat ovat 1900-luvun alusta. Kirkon ympärille on haudattu runsaasti punatautiin ja nälkään kuolleita. Kymmeniä vanhoja puuristejä on kerätty talteen kirkon sivueteiseen, ja Keski-Suomen museo on ne kuvannut.
Kirkon rakentamisen aikana yksi rakennusmiehistä menetti henkensä pudottuaan kirkon katolta. Hänet tiettävästi haudattiin putoamispaikalle pääoven eteen, portin oikealle puolelle. Kerrotaan siunauksen toimittaneen papin vakuuttaneen, ettei hautakumpu tulisi koskaan laskeman – se on jäljellä vieläkin, osittain käytävällä.
Kirkon seinässä on nähtävissä penkissä istuneen kirkkokansan hahmot. Selitystä kirkon hahmojen synnylle ei tunneta, mutta niiden on arveltu syntyvän kirkkokansan nojatessa seiniin.
Paikallinen nuoriso rikkoi heinäkuussa 2018 vaivaisukon yrittäessään saada sen sisällä olevat rahat.
Erik Kivi
Erik Kivi (oik. Erkki Kiviranta, alun perin Erkki Lähteenmäki, 24. toukokuuta 1881 Alastaro – 26. joulukuuta 1954 Tammela) oli amerikansuomalainen muusikko. Hän lauloi suomalaista kansanmusiikkia ja säesti itseään viululla. Hänen levytyksiään tunnetaan kahdeksantoista. Näistä osa on viululla soitettuja musiikkikappaleita, osa lauluesityksiä. Kappaleet äänitettiin elo-marraskuussa 1926 kolmessa New Yorkissa pidetyssä levytyssessiossa ja ne ilmestyivät Victor-levymerkillä.
Tunnetuimpia Kiven esityksistä on "Punaliivit", jossa hän kertoo tuttavistaan. Merimiehen hautajaisista kertova "Siniaaltoset" on Love Recordsin julkaisemalla Hiski Salomaan kokoelmalevyn vinyyliversiolla bonuskappaleena. Sen sijaan vastaavan levyn CD-versiolla Kiveltä on 16. marraskuuta 1926 äänitetyt kappaleet "Suutari Otto" ja "Hotelli laulu" (Siboney SIBCD 4, 1991).
Lähteenmäki muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907, jossa muutti nimensä Kivirannaksi. Kiviranta kierteli pitkin Yhdysvaltoja muun muassa keskilännen "suomalaisvaltioissa" ja Oregonissa työllistäen itsensä monissa ammatteissa kuten puuseppänä. 1920-luvun lopulla Kiviranta muutti takaisin Suomeen ja oli menestyksekäs viulunrakentaja. Hän kuitenkin myös esiintyi erilaisissa tilaisuuksissa soittajana.
Ajankohta ilmaisee levytysession ajankohdan. 
 vie Raita-tietokantaan, jossa kappaleesta on mp3-tiedosto.
Mr. Universe (albumi)
Mr. Universe on Gillan-yhtyeen albumi vuodelta 1979.
Albumi nousi Britannian albumilistan sijalle 11, ja pysyi listalla yhteensä 6 viikkoa.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Ian Gillan ja Colin Towns, ellei toisin mainittu.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1992
Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa järjestettiin yleisurheilussa 43 kilpailutapahtumaa, miehille 24 ja naisille 19.
Seututie 925
Seututie 925 eli Veitsiluodontie on Kemin kaupungin alueella kulkeva seututie. Kolme kilometriä pitkä tie johtaa valtatieltä 4 Hepolan pohjoispuolitse ja Rytikarin lävitse Stora Enson Veitsiluodon paperitehtaalle. Paperitehtaalta tie jatkuu 1,8 kilometriä pitkänä yhdystienä Ajoksentielle eli seututielle 920 numerolla yhdystie 9201, josta ei kuitenkaan saa ajaa läpi ilman kulkulupaa, koska tie on paperitehtaan omistuksessa ja kulkee tehdasalueen läpi. Tien pituus on viisi kilometriä. Nopeusrajoitus on pääosin 60 kilometriä tunnissa paitsi Rytikarin kohdalla 50 kilometriä tunnissa ja tehtaan alueella 30 kilometriä tunnissa. Tiellä on usein puutavaraliikennettä. Kemin ohikulkutien parantamisen yhteydessä valtatien 4 liittymä rakennetaan eritasoliittymäksi vuonna 2009. Tie on valaistu ja valtatien 4 risteyksestä Rytikarin taajamaan johtavalla pätkällä valaistus on moottoritien rakennustyömaan yhteydessä uusittu kokonaan.
Gillan (albumi)
Gillan on Ian Gillanin johtaman Gillan-yhtyeen levy vuodelta 1978. Se julkaistiin vain Japanissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Levyä myytiin tuontilevynä hyvin Isossa-Britanniassakin. Vinyylillä rumpaliksi on merkitty Liam Genocky, kun taas 1993 CD-versiolla Pete Barnacle on merkitty rumpaliksi.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Ian Gillan ja Colin Towns, ellei toisin mainittu.
Kyōgen
Kyōgen on japanilainen humoristinen teatteritaiteen muoto, joka kehittyi nō-teatterin väliajalla esitetyistä hupaisista sketseistä. Sen alkuperä liittyy kiinalaisiin 700-luvun tuontinäytelmiin perustuviin sarugaku-näytelmiin, joista erkaantuivat vakavammat nō-näytelmät ja kyōgen-komediat. Kyōgen puolestaan oli kabuki-teatterin tärkeä edeltäjä ja vaikuttaja.
Kuten nōssa ja kabukissa kaikki esiintyjät, myös naisrooleissa, ovat miehiä. 
Toisin kuin nō-teatterissa, näyttelijät eivät yleensä käytä naamioita muissa kuin eläinrooleissa.
Edo-kaudelta alkaen kyōgen on ollut valtion ja yläluokan tukema taidemuoto. Meiji-restauraatiossa tuki lakkautettiin samalla kun feodalistista yhteiskuntaa modernisoitiin. Modernien asioiden ja länsimaisuuden tavoittelu sai katsojatkin hylkäämään kyōgenin. Vuonna 1879 entinen Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grant matkusteli Japanissa ja kertoi kiinnostuksestaan nō- ja kyōgen-teatteriin. Ulkomainen arvostus nosti kyōgenin arvoa myös japanilaisten silmissä.
Boshin-sota
Boshin-sota ( eli "lohikäärmeen vuoden sota") oli vuosina 1868–1869 käyty sisällissota Japanissa. Sodassa poliittisen vallan palauttamista keisarille havittelevat voimat taistelivat hallitsevaa Tokugawa-shōgunaattia vastaan. Sota syntyi monien aatelisten ja nuorten samuraiden pettymyksestä tapaan, jolla shōgunaatti toimi ulkomaalaisten kanssa Japanin avautuessa ulkomaailmalle edellisellä vuosikymmenellä.
Hovivirkailijoiden ja maan eteläosien samuraiden liitto varmisti nuoren keisari Meijin yhteistyön, ja hän julisti 250 vuotta kestäneen shōgunaatin lakkautetuksi. Keisarin joukkojen sotilaallinen liikehdintä ja partisaaniväkivalta Edossa (nyk. Tokio) saivat hallitsevan shōgunin Tokugawa Yoshinobun aloittamaan sotaretken saadakseen haltuunsa keisarin hovin Kiotossa. Pienempi mutta suhteellisen nykyaikaistunut keisarillinen ryhmäkunta sai nopeasti sotilaallisen edun puolelleen, ja Edon antautumiseen huipentuvien taisteluiden jälkeen Yoshinobu antautui henkilökohtaisesti. Tokugawa-shōgunaatin jäännökset vetäytyivät Pohjois-Honshūlle ja myöhemmin Hokkaidōlle, jonne he perustivat Ezon tasavallan. Tappio Hakodaten taistelussa mursi vastarinnan lopullisesti ja ulotti keisarin vallan koko Japaniin, saattaen loppuun Meiji-restauraation sotilaallisen vaiheen.
Boshin-sodassa oli liikekannalla noin 120 000 miestä, ja heistä kaatui noin 3 500. Lopussa voitokas keisarillinen ryhmä hylkäsi tavoitteensa karkottaa ulkomaalaiset Japanista ja otti sen sijaan käyttöön nykyaikaistumisen politiikan, jonka tavoitteena oli länsivaltojen kanssa solmittujen epätasa-arvoisten sopimusten neuvottelu uudelleen. Keisarillisen ryhmän keskeisen johtajan Saigō Takamorin vaatimuksesta Tokugawa-lojalisteille annettiin armahdus, ja monet shōgunaatin johtajat saivat vastuullisia virkoja uudesta hallituksesta.
Boshin-sota todistaa Japanin saavuttamasta nopeasta nykyaikaistumisesta vain neljätoista vuotta lännelle avautumisen jälkeen, länsivaltojen (erityisesti Britannian ja Ranskan) vahvasta sekaantumisesta Japanin politiikkaan ja keisarinvallan suhteellisen myrskyisästä palauttamisesta. Ajan kuluessa sota on romantisoitunut Japanissa ja muualla niiden mielissä, jotka näkevät Meiji-restauraation "verettömänä vallankumouksena" uhrien määrästä huolimatta. Sodasta on tehty Japanissa useita dramatisointeja, ja sitä on käytetty muun muassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa "Viimeinen samurai" (2003).
Hotguitars
Hotguitars on vuonna 2003 perustettu porilainen sähkökitaraduo, jonka muodostavat T-mu Korpipää ja Jyrki Laiho. Duo soittaa improvisoitua noiserockia konerumputaustoja vasten. Sen vuonna 2007 ilmestyneellä albumilla "…pronounced [hot gi’ta:s]" vierailevat mm. Tommy Lindgren ja Pekka Kuusisto.