hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ruben Stiller
Ruben Olavi Stiller (s. 28. heinäkuuta 1961 Nummi) on suomalainen toimittaja ja juontaja. Hänet tunnetaan monista radio- ja televisio-ohjelmista.
Näkyvimmän työnsä Stiller on tehnyt televisio-ohjelmien parissa toimien juontajana muun muassa musiikkiohjelmassa "Levyraati" ja Joonas Hytösen kanssa keskusteluohjelmassa "Ruben & Joonas" (2004). Kesäkuussa 2007 tuotantoyhtiö Moskito Television irtisanoi Stillerin. Vuoden 2009 alusta kevääseen 2017 hän juonsi ja toimitti Ylellä "Pressiklubi"-keskusteluohjelmaa.
Televisio- ja radiotöidensä lisäksi Stiller on kirjoittanut kirjan "Suomi-Finland" (Teos, 2006).
Stiller on sanonut olevansa ”sekoitus suomenruotsalaisuutta, pohjalaisuutta ja juutalaisuutta”. Hänen isänsä oli suomenjuutalainen ja äitinsä luterilainen. Hänen isänsä oli hammaslääkäri Hirsch Stiller (1913–1988) jonka isä oli liikemies Abraham Stiller. Hänen isoisänsä veli oli elokuvaohjaaja Mauritz Stiller.
Stiller oli eduskuntavaaleissa 1995 SDP:n ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä saaden 2 754 ääntä. Vuoden 2000 presidentinvaalissa hän oli Tarja Halosen kannattaja ja vuoden 2006 presidentinvaalissa hän kannatti näkyvästi kokoomuksen Sauli Niinistöä.
Vuonna 1993 Stiller aiheutti kohua Radiomafian juontajana nimitettyään keskustalaista Yleisradion alue- ja uutisyksikön johtajaa Tapio Siikalaa ”kökkötraktoriksi”. Stiller hyllytettiin kolmeksi kuukaudeksi, mutta tuona aikana hän ilmaantui kielloista huolimatta suoriin lähetyksiin, minkä seurauksena hänet irtisanottiin Yleisradion palveluksesta.
Stillerillä oli vuonna 2016 merkittävä osa Juha Sipilän ja Yleisradion toimintaa koskevassa kohussa. Hän sai Yleltä varoituksen, joka peruttiin myöhemmin. Stiller jäi sairauslomalle joulukuun alussa ja palasi "Pressiklubiin" tammikuun puolessa välissä.
Helmikuussa 2017 Stiller ilmoitti jättävänsä "Pressiklubin". Hän itse toivoo voivansa jatkaa töitä radiossa.
Alessandro Scarlatti
Pietro Alessandro Gaspare Scarlatti (2. toukokuuta 1660 Palermo – 24. lokakuuta 1725 Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa oratorioita ja oopperoita.
Scarlatti lähetettiin noin 12-vuotiaana Roomaan, missä häneen vaikutti erityisesti Bernardo Pasquini. Hänen ensimmäinen oopperansa "Gli equivoci nel sembiante" (1679) johti hänet Ruotsin kuningatar Kristiinan suosioon. Scarlatti sävelsi Kristiinalle teoksen "L’honestà negli amori" (1680) ja työskenteli tämän palveluksessa vuoteen 1684. Vuosina 1684–1702 hän työskenteli Napolissa ja sen jälkeen Firenzessä ja Roomassa.
Hän opiskeli musiikkia Giacomo Carissimin johdolla. Myös kahdesta Scarlattin pojasta, Domenico Scarlattista ja Pietro Filippo Scarlattista, tuli tunnettuja säveltäjiä. Hänen veljensä oli Francesco Scarlatti.
Ars nova
Ars nova on myöhäiskeskiajalla vaikuttanut musiikkityyli, joka sai nimensa Philippe de Vitryn kirjoittamasta saman nimisestä teoksesta. Ars nova -tyylin merkittävin säveltäjä oli de Vitryn ohella ranskalainen Guillaume de Machaut.
1300-luvulla Euroopassa tapahtui lukuisia mullistuksia suhteellisen rauhallisen 1200-luvun jälkeen. Syitä talouden alamäkeen ja epäväkauteen olivat ilmaston tilapäinen kylmeneminen, musta surma joka tappoi miltei kolmasosan Euroopan väestöstä ja useat pitkäkestoiset sodat kuten esimerkiksi satavuotinen sota Englannin ja Ranskan välillä. Kirkko ajautui myös kriisiin paavien Avignonin vankeuden ja suuren skisman myötä. Yhteiskunnalliset mullistukset vaikuttivat myös aikansa musiikkielämään ja aikaansaivat uusien musiikkityylien syntymisen.
Noin vuodelta 1320 peräisin oleva, ilmeisesti säveltäjän, runoilijan ja lopulta Meauxin piispan, Philippe de Vitry kirjoittama kirja "Ars nova" antoi nimensä uudelle ranskalaiselle musiikkityylille, joka kesti aina 1400-luvun alkuun asti. Ars novalle ominaiset piirteet syntyivät kahdesta uudesta rytmien merkitsemiseen liittyvästä keksinnöstä: nuottien pituuksia ryhdyttiin jakamaan kaksijakoisesti (epätäydellisesti) perinteiseen kolmijakoisen ("täydellisen") jaon rinnalla ja toinen mahdollisti siihen asti lyhyimmät pituusarvon,"semibreven", jakamisen pienempiin aikayksiköihin minimeihin. "Jehan des Murs" esitteli noin vuoden 1340 tietämillä vielä yhden merkittävän nuottikirjoitukseen liittyvän innovaation eli mensuraalinotaation, joka on modernin tahtilajimerkinnän edeltäjä.
Nämä keksinnöt mahdollistivat musiikin säveltämisen uusiin tahtilajeihin ja suuremman rytmisen joustavuuden teoksissa. Phillippe de Vitry käytti näitä menetelmiä säveltämissään isorytmisissä moteteissa.
Ars novassa käytettiin myös vapaammin epäpuhtaita intervalleja, terssejä ja sekstejä, kuin aikaisemmassa musiikissa. Vaikka nämä intervallit tuli edelleen purkaa puhtaisiin kvartteihin tai kvintteihin, ne saattoivat kestää pitempään tai niiden purkamista saatettiin pitkittää. Oktaavit ja rinnakkaiset kvintit olivat kuitenkin edelleen yleisiä, mikä erotti tämän musiikin seuraavan vuosisadan renessanssimusiikista.
Oro
Oro (Northern Province) on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Sen pääkaupunki on Popondetta. Maakunnan pinta-ala on 22 800 neliökilometriä ja asukasluku 186 309 (2011).
Tufin seudulla on kapeita, vuonoja muistuttavia lahtia. Maakunnassa sijaitsee muun muassa toimiva tulivuori Mount Lamington.
Orossa käytiin ankaria taisteluja kulkuväylästä Port Moresbyyn toisessa maailmansodassa. Erityisesti taisteluja käytiin Bunassa, Gonassa ja Sananandassa.
Oro on valtion ainoa maakunta, jossa Anglikaaninen kirkko on enemmistönä. Maakunnan tärkein teollisuustuote on öljypalmu.
Oro (täsmennyssivu)
Oro voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Oro (mytologia)
Oro on hahmo tahitilaisessa mytologiassa. Hän on sekä sodan että rauhan jumala. Rauhan aikana Oroa kutsutaan nimellä Oro-i-Te-Tea-Moe ("Oro keihäs alhaalla").
Oro on Tangaroan ja Hina-Tu-A-Utan poika ja Hoa-Tapun, Toi-Matan, Ai-Tupuain sekä Mahu-Fatu-Raun isä.
Filoimea Telito
Filoimea Telito GCMG, MBE (19. maaliskuuta 1945 – 11. heinäkuuta 2011) oli Tuvalun kenraalikuvernööri vuosina 2005–2010. Hän oli kotoisin Vaitupulta. Hän työskenteli muun muassa pastorina ja koulun rehtorina. Vuonna 2010 hänet nimitettiin Tuvalun kirkon puheenjohtajaksi.
Bernd Alois Zimmermann
Bernd Alois Zimmermann (20. maaliskuuta 1918 – 10. elokuuta 1970) oli saksalainen säveltäjä. Hänen tärkeimpiä teoksiaan ovat muun muassa ooppera "Die Soldaten", "Requiem für einen jungen Dichter" ja lukuisat orkesteri- ja kamarimusiikkiteokset. Hän teki itsemurhan vuonna 1970.
Batumi
Batumi (, aiemmim myös "Batum" tai "Batoum") on Adžarian autonomisen tasavallan pääkaupunki Georgian lounaisosassa Mustanmeren rannikolla. Kaupungissa on Georgian tilastoksekuksen vuoden 2014 arvion mukaan 161 200 asukasta ja sen pinta-ala on 19 neliökilometriä.
Batumissa on Georgian tärkeimpiin kuuluva satama, ja vaikka Kutaisi on asukasluvulla mitaten maan toiseksi suurin kaupunki Tbilisin jälkeen, Batumia pidetään usein maan toiseksi merkittävimpänä keskuksena, joka muodostaa poliittisen ja kulttuurillisen vastapainon Tbilisille.
Batumi sijaitsee vain muutaman kymmenen kilometrin päässä Turkin rajalta ja toimii siten myös porttina Georgiaan. Transkaukasian rautatien haara ja Baku–Batumi-öljyputki päättyvät kaupunkiin. Batumin subtrooppinen ilmasto ja merenrantasijainti tekevät siitä suositun lomakohteen.
Batumi on Georgian vanhimpia kaupunkeja. Se perustettiin jo ennen ajanlaskun alkua 300-400 eaa. Nimi Batumi arvellaan juontuvan kreikankielen sanasta, joka tarkoittaa syvää. Kreikkalainen filosofi Aristoteles (384–322 eaa) ja muut aikalaiset kutsuivat paikkaa nimellä “Pontus Bathea”. Antiikin aikaan seudun asukkaat kävivät kauppaa naapurimaiden ja laivamatkan päässä olevien kanssa.
Rooman keisari Hadrianus (117–138 jkr) perusti Batumiin myös sotilasleirin. Batumi on aina ollut strategisesti tärkeä sijainniltaan. Roomalaiset rakensivat mm. Gonio linnoituksen (tunnetaan myös nimellä Apsaros tai Apsaruntos) 15 km Batumista etelään Chorokhi joen suulle.Ottomaanit hallitsivat aluetta aina 1700-luvulle saakka, ja myös Batumi oli miehitetty. Turkki-Venäjä sodan (1877-1878) jälkeen Batumista tuli osa Georgiaa.
Greymouth
Greymouth on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Se sijaitsee West Coastin alueella. Greymouthissa asuu noin 20 prosenttia koko West Coastin väestöstä. Kaupunki sijaitsee Grey River -joen suulla.
Maorit, jotka asuttivat nykyisen Greymouthin aluetta ennen eurooppalaisten tuloa, kutsuivat sitä nimellä "Mawhera". Eurooppalaiset asuttivat alueen 1800-luvulla. Greymouth oli alueen suurin hiilisatama joka menetti asemansa vasta 1970 luvulla saarelta löytyneen suuren kaasuesiintymän vuoksi.
Timaru
Timaru (maoriksi "Te Tihi-o-Maru") on satamakaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Se sijaitsee 160 kilometriä Christchurchistä etelään ja 200 kilometriä Dunedinista pohjoiseen. Timaru sijaitsee Tyynenmeren rannikolla.
Nimi Timaru tulee maorin kielen sanasta 'Te Maru', joka tarkoittaa turvapaikkaa. Timarun alue asutettiin 1800-luvulla. Vuonna 1859 alueelle perustettiin kaksi kaupunkia, Government Town ja Rhodestown. Vuonna 1868 ne yhdistyivät Timaruksi.
Kura
Kura (, , ) on joki Etelä-Kaukasiassa. Sen lähde on Itä-Turkissa, mistä se virtaa Georgian kautta Azerbaidžaniin, jossa siihen yhtyy oikealta sivujoki Araks, ja laskee Kaspianmereen. Joen pituus on 1 364 kilometriä.
Joidenkin määrittelyjen mukaan Kura muodostaa Aasian ja Euroopan rajan Suramin solan kohdalta alkaen.
Vanhoissa asiakirjoissa joki tunnetaan nimellä Cyrus. Joen georgialainen nimi "Mtkvari" tarkoittaa ”hidasta”.
Kura oli aiemmin purjehduskelpoinen Tbilisiin asti, mutta siihen rakennettujen vesivoimaloiden myötä joki on madaltunut ja sen virtaus on hidastunut.
Dunedin (Uusi-Seelanti)
Dunedin on Uudessa-Seelannissa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2018 noin 104 500 asukasta. Se sijaitsee Eteläsaarella ja on väkiluvultaan Uuden-Seelannin seitsemänneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Tyynenmeren rannikolla.
Dunedin perustettiin vuonna 1848. Siellä avattiin vuonna 1869 Otagon yliopisto ja se on yksi näin yksi Uuden-Seelannin neljästä asutuskeskuksesta Aucklandin, Christchurchin ja Wellingtonin ohessa.
Dunedin on saanut nimensä Skotlannin pääkaupungin Edinburghin mukaan. Edinburghin gaelinkielinen nimi on Dùn Èideann. Uuden-Seelannin Eteläsaarella on muutenkin paljon skotlantilaisia vaikutteita sinne muuttaneiden skotlantilaisten siirtolaisten johdosta.
Meremere
Meremere on pieni, 468 asukkaan kaupunki Waikaton alueella, Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Se sijaitsee Waikato-joen rannalla ja noin 50 kilometriä Hamiltonista pohjoiseen. Kaupungin asukkaista noin 57% on etnisesti maoreja.
Meremeren alueella sijaitsi maorien puolustusasema maorisotien aikana, ja siellä oli sijoitettuna noin 1 000 maorisotilasta Wiremu Tāmihanan alaisuudessa. Loka-marraskuussa 1863 britit valtasivat alueen.
Cookinsalmi
Cookinsalmi () on salmi, joka erottaa Uuden-Seelannin Pohjoissaaren ja Eteläsaaren toisistaan ja yhdistää Tasmaninmeren eteläiseen Tyyneenmereen. Salmen pohjoisrannalla sijaitsee Uuden-Seelannin pääkaupunki Wellington. Salmen leveys kapeimmalta kohdaltaan on noin 22 kilometriä ja keskisyvyys 128 metriä.
Salmi on nimetty sen läpi alkuvuodesta 1770 purjehtineen James Cookin mukaan. Uuden-Seelannin alkuperäiskansan maorien nimi salmelle on "Raukawa Moana".
Selkeällä säällä vastaranta näkyy hyvin salmen ylitse. Salmen yli kulkee jatkuva säännöllinen lauttaliikenne Wellingtonista Eteläsaaren pieneen Pictonin kaupunkiin. Salmessa on vahvoja ja levottomia virtauksia erityisesti etelästä puhaltavien voimakkaiden tuulien vuoksi.
Attalus
Attalus (; ensimmäinen vuosisata jaa.) oli roomalainen stolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän eli keisari Tiberiuksen aikana. Sejanus riisti häneltä hänen omaisuutensa ja pakotti hänet viljelemään maata (Senec. "Suas". 2. p. 17, ed. Bip.)
Attalus oli stoalaisen filosofi Senecan opettaja. Seneca lainaa opettajaansa usein, ja puhuu hänestä hyvin myönteiseen sävyyn ("Comp. Nat. Quaest". ii. 50, Ep. 9, 63, 67, 72. 81, 109). Seneca vanhempi kuvailee häntä ("Suets". I.e.) hyvin kaunopuheiseksi mieheksi ja aikansa kaikkein terävä-älyisimmäksi filosofiksi.
Attaluksen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen salamoinnista ("Nat. Quaest". ii. 48), ja on oletettu, että hän olisi myös Hesykhioksen ("Korinnousi") mainitseman "Paroimiai"-teoksen kirjoittaja.
Esperanto II
Esperanto II on René de Saussuren vuonna 1937 kehittämä esperanton uudistettu versio. Suurimmat erot esperanton ja esperanto II:n välillä ovat kirjoituksessa. Esperanto II:ssa muun muassa kaikki j-kirjaimet on korvattu y-kirjaimella. Lisäksi kaikki diakriittiset merkit on korvattu muilla kirjainyhdistelmillä.
Awasa
Awasa on kaupunki Etiopiassa. Se sijaitsee Awasa-järven rannikolla. Kaupungin asukasluku on noin 162 179 (2008). Kalastus on Awasan asukkaiden tärkein elinkeino. Kaupunki oli aiemmin Sidamon provinssin pääkaupunki.
Andienkondori
Andienkondori ("Vultur gryphus") on maailman kookkaimpia lentotaitoisia lintuja. Se elää vankeudessa ainakin 60-vuotiaaksi.
Täysikasvuisen andienkondorin pituus on suunnilleen 1–1,3 m. Sen siipien kärkiväli on jopa yli 3 m. Sen paino on 11–15 kg. Andienkondorin höyhenväritys on pääosin tumma, mutta sen siivissä on valkoiset laikut. Lajin kaula on höyhenetön, mutta koirailla on päässään heltat. Andienkondorilla on koukkunokka.
Andienkondoreita tapaa nykyään Andien yllä Perussa tai Itä-Kolumbiassa. Joitakin kondoreita asustaa myös Pohjois-Kolumbiassa ja -Venezuelassa sekä Patagoniassa Etelä-Argentiinassa ja Chilessä.
Vuoristot, aavikot ja puoliaavikot, ruohostot ja rannikkoalueet. Andienkondori kestää suuria ilmanpaineen vaihteluja ja pystyy jopa 6000 metrin korkeudesta laskeutumaan nopeasti muutaman sadan metrin korkeudelle.
Andienkondori ei rakenna pesää. Naaras munii kallionpahdalle tai -ulkonemalle 1–2 munaa ja hautoo niitä 54–58 vuorokautta. Emot ruokkivat poikasiaan pesään puolen vuoden ajan. Ruokinta ja muu huolenpito jatkuu vielä toiset puoli vuotta poikasen jo jätettyä pesän. Jälkeläisen kasvattamisen kestäessä näin kauan andienkondori pesii vain joka toinen vuosi. Andienkondorit tulevat sukukypsiksi 5–7-vuotiaana. Ne ovat yksiavioisia.
Andienkondori on enimmäkseen raadonsyöjä, mutta ne syövät myös linnunmunia ja voivat joskus tappaa elävän saaliin.
Aleksandr Gretšaninov
Aleksandr Tihonovitš Gretšaninov (; 25. lokakuuta 1864 Kaluga, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 3. tammikuuta 1956 New York City, Yhdysvallat) oli venäläinen, sittemmin yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla. Vuonna 1917 hän lähti Venäjältä ja asui Lontoossa ja Prahassa ennen siirtymistään Yhdysvaltoihin. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 1940-luvun lopulla.
Gretšaninov sävelsi muun muassa viisi sinfoniaa, neljä jousikvartettoa, kaksi pianotrioa, sonaatteja viululle, sellolle, klarinetille, pianolle ja balalaikalle sekä oopperoita.
Fagottikonsertto
Fagottikonsertto on fagotille ja orkesterille sävelletty konsertto. Tunnettuja fagottikonserttoja ovat säveltäneet muun muassa Wolfgang Amadeus Mozart, Carl Maria von Weber ja Johann Nepomuk Hummel. Tuotteliaimpiin fagottikonserttojen säveltäjiin kuuluu Antonio Vivaldi, joka sävelsi 36 fagottikonserttoa.
Johann Nepomuk Hummel
Johann Nepomuk Hummel (14. marraskuuta 1778 Pressburg, Unkarin kuningaskunta – 17. lokakuuta 1837 Weimar, Saksa) oli slovakialaissyntyinen itävaltalainen säveltäjä ja pianisti. Häntä pidetään sekä klassismin että romantiikan säveltäjänä, sillä hänen musiikissaan on vaikutteita kummastakin.
Hummel aloitti musiikin opiskelun Wolfgang Amadeus Mozartin johdolla seitsemänvuotiaana. Hän esiintyi ensimmäisen kerran yhdeksänvuotiaana.
Suurin osa Hummelin sävellyksistä on pianomusiikkia. Hän sävelsi muun muassa kahdeksan pianokonserttoa, kymmenen pianosonaattia, kahdeksan pianotrioa, kaksi pianoseptettoa, pianokvarteton ja pianokvinteton. Muita hänen teoksiaan ovat puhallinoktetto, sellosonaatti, mandoliinikonsertto, mandoliinisonaatti ja 22 oopperaa.
Banjokonsertto
Banjokonsertto on banjolle ja orkesterille sävelletty konsertto. Banjokonsertot ovat verrattain harvinaisia, sillä banjoa ei ole käytetty paljon klassisessa musiikissa.
Banjokonserttoja ovat säveltäneet muun muassa Paul Elwood ja Béla Fleck.
Giovanni Paisiello
Giovanni Paisiello (9. toukokuuta 1740 – 5. kesäkuuta 1816) oli italialainen säveltäjä.
Paisiello syntyi Tarantossa ja hänet lähetettiin vuonna 1754 Napoliin opiskelemaan musiikkia. Täällä hänen opettajanaan toimi Francesco Durante. Paisiellon varhaisimmat sävellykset olivat oopperoita, mutta vuonna 1772 hän alkoi säveltää lisäksi kirkkomusiikkia. Vuonna 1776 Paisiello siirtyi Pietariin, jossa hän vietti kahdeksan vuotta.
Paisiello sävelsi noin sata oopperaa. Lisäksi hän sävelsi muun muassa konserttoja ja jousikvartettoja.
Sitarkonsertto
Sitarkonsertto on intialaiselle sitarille ja orkesterille sävelletty konsertto. Sitarkonsertot ovat harvinaisia, sillä sitaria ei käytetä länsimaisessa klassisessa musiikissa juurikaan. Ensimmäinen tunnettu sitarkonsertto sävellettiin 1900-luvun lopulla.
Ravi Shankar on säveltänyt kaksi sitarkonserttoa.
Merjalaiset
Merjalaiset (, merjaksi "merä") on hävinnyt suomensukuinen kansa. Merjalaiset asuivat Keski-Venäjällä, todennäköisesti nykyisillä Jaroslavin, Ivanovon ja Kostroman alueilla, sekä osittain Tverin, Moskovan ja Vladimirin alueella, jossa myös muromalaiset asuivat. Merjalaisten on oletettu puhuneen suomalais-ugrilaista merjan kieltä, jonka oletetaan olevan sukua nykyiselle marin kielelle, mutta tarkka määritys on epävarma.
Merjalaiset mainitaan tiettävästi ensimmäisen kerran nimellä "merens" Jordaneksen teoksessa goottien historiasta. Myöhemmin heidät mainitaan Nestorin kronikassa. Siinä merjalaisten pääkaupungiksi mainitaan Saran muinaiskaupunki, joka sijaitsee Rostovin eteläpuolella. Arkeologisisten kaivausten avulla on todettu, että merjalaisten kulttuuri oli varsin kehittynyt. Merjalaisten kaupunkina on pidetty myös Rostaa, nykyinen Rostov, joka sijaitsee Nerojärven rannalla 200 km Moskovasta pohjoiseen. Rostan eli Rostovin ruhtinaskunta oli Novgorodin ruhtinaskunnan naapurivalta. Merjalaisia asui myös Moskovan alueella ennen kaupungin perustamista. He kuuluivat moska-heimoon, josta myös Moskova ja sen läpi kulkeva Moskvajoki on erään teorian mukaan saanut nimensä (Ks. ).
Merjalainen viidennes oli yksi Novgorodin tasavallan hallinnollisista alueista. Merjalaiset olivatkin tärkeä osa Novgorodin kuten myös Venäjän valtion perustamisessa ja kehittymisessä .
Merjalaisten asuinalueelle saapui slaavilaisia kansoja 1000-luvulta alkaen. Merjalaiset sulautuivatkin slaavilaisiin kansoihin ja näin ollen heidän kulttuuristaan tuli osa venäläistä kulttuuria. Merjalaisten palvontapaikat, kuten pyhät puut ja kivet säilyivät venäläisten palvomina pyhinä paikkoina. Lisäksi useat luontokohteet, kutet joet ja järvet ovat säilyttäneet alkujaan merjalaisen nimensä. Merjan kielen uskotaan hävinneen viimeistään 1500-luvulla, mutta joidenkin huhujen mukaan merjaa olisi puhuttu jossakin muodossa vielä 1800-luvun alkupuolella. Nykyisin jotkut venäläiset tunnustautuvat uusmerjalaisiksi.
Tulukset
Tulukset ovat perinteinen tulentekoväline, joihin kuuluu "karkku" eli tulusrauta ja "limsiö" eli piikivi tai ukonkiven eli kvartsin kappale, johon karkulla isketään, saaden aikaan kipinöitä, jotka pyydystetään sytykkeeseen.
Kipinä syntyy, kun terästä kovemman piikiven terävä särmä vuolee iskettäessä tulusraudasta pienen lastun, joka iskun seurauksena kuumenee ja palaa. Tulukset tuottavat vain kipinän, joka otetaan taulakäävästä tehtävään ja koivulipeässä käsiteltyyn taulaan tai heinään, joskus saatettiin käyttää myös sytykemateriaalina katajanniinellä täytettyä tuohirullaa. Tuluksia säilytettiin usein sytykkeiden kanssa erityisessä tuluskukkarossa, joka piti ne kuivana. Tulusten toiminnan kannalta on tärkeää, että hiiliteräksinen karkku on karkaistu riittävän, mutta ei liian kovaksi.
Tuluksiin lisättiin 1700-luvulla rikkikuppi, johon kytevä taula pudotettiin. Liekki leimahti välittömästi eikä enää tarvinnut puhallella.
Pohjolassa tulukset on tunnettu jo vanhemmalla kansainvaellusajalla. Käytössä ne olivat yleisesti vielä 1800-luvun loppupuolelle, jolloin tulitikut yleistyivät.
Karkkua vanhempi sovellus tulentekoon oli tuliora, jota käytettiin yhdessä soikean, kvartsiitista hiotun tuluskiven kanssa. Soikeat tuluskivet ovat olleet tulusraudan ja piikiven edeltäjiä jollaisia on ollut käytössä koko itämeren piirin alueella ennen tulusrautoja. Soikean tuluskiven kanssa on tarvittu teräksestä taottu esine; tuliora. Ora tarkoittaa piikkiä.
Nykyään on saatavana magnesium-tuluksia.
Hwange
Hwange on kaupunki Zimbabwen länsiosassa. Se sijaitsee Pohjois-Matabelemaan provinssissa. Kaupungissa on noin 42 000 asukasta. Kaupungin lähellä on Hwangen kansallispuisto. Siirtomaa-aikana Hwange tunnettiin nimellä "Wankie".
Kareem Abdul-Jabbar
Kareem Abdul-Jabbar (alkup. nimeltään Ferdinand Lewis Alcindor, Jr., s. 16. huhtikuuta 1947) on amerikkalainen koripalloilija, joka pelasi NBA-ammattilaisuransa aikana (1969–1989) Milwaukee Bucksissa ja Los Angeles Lakersissa.
Kesällä 1968 Alcindor kääntyi sunni-muslimiksi ja vaihtoi samalla nimensä Kareem Abdul-Jabbariksi. Abdul-Jabbar kieltäytyi osallistumasta vuoden 1968 kesäolympialaisiin Yhdysvaltain joukkueessa vastalauseena afro-amerikkalaisten syrjinnälle.
217 cm:n pituinen Abdul-Jabbar pelasi sentterinä ja voitti 6 NBA:n mestaruutta. Tulokaskaudellaan hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Abdul-Jabbaria verrattiin uransa aikana aiempiin sentteri-legendoihin Bill Russelliin ja Wilt Chamberlainiin.
Vuonna 1972 Abdul-Jabbar osallistui elokuvan "Game of Death" kuvauksiin Bruce Leen, Hapkidon suurmestari Ji Han Jaen ja Dan Inosanton kanssa.
Lopettaessaan vuonna 1989 42-vuotiaana Abdul-Jabbar oli tehnyt eniten pisteitä (38 387 pistettä), voittanut eniten MVP-palkintoja ("MVP - Most Valuable Player", 6 kpl), pelannut eniten All-Star -otteluissa (19 kertaa) ja eniten kausia (20 kautta) koko NBA:n siihenastisessa historiassa. Ennen Michael Jordania häntä pidettiin yleisesti kaikkien aikojen parhaana koripalloilijana, ja monet hänen saavutuksistaan ja ennätyksistään ovat vieläkin rikkomattomia.
Vuonna 1995 Abdul-Jabbar nimettiin NBA:n Hall of Fameen ja vuonna 1996 hänet valittiin 50:n kaikkien aikojen parhaan NBA-pelaajan joukkoon.
Abdul-Jabbar näytteli elokuvassa "Hei, me lennetään!." Hän on näytellyt myös monessa tv-sarjassa.
Regina (lehti)
Regina oli vuodesta 1959 vuoteen 2012 Kolmiokirja Oy:n kustantama sekä vuonna 2013 virolaisen ModernOffice Oü:n kustantama lehti, joka sisälsi naisille suunnattuja novelleja ja ajanvietepalstoja. Se ilmestyi Kolmiokirja:n kustantamana alkuun kahdesti, myöhemmin kerran kuukaudessa. Huippuvuosina lehtiä myytiin irtonumeroina useita kymmeniä tuhansia.
Lehden nimellä julkaistiin myös pokkareita (vuodesta 2004 nimellä Reginapokkari, "Säväyttävät noin 150-sivuiset pokkarit naiselle kolme kertaa vuodessa!") ja käsitöitä ("Reginan käsityöt" vuodesta 1981).
1950-luvulla naisille tarkoitetut lukemistolehdet (esimerkiksi Nyyrikki ja Sirpale) olivat hyvin suosittuja. Regina syntyi 1959 Perjantai-lehden nuorekkaammaksi sisarlehdeksi. Perjantain toimittaja Margareta Keskitalo siirtyi toimittamaan Reginaa. Lehteä toimitti myös Leo Mäenpää. Lehden nimi tuli Perjantaissa ilmestyneestä Tuulikki Kallion jatkoromaanista Kaivopuiston kaunis Regina.
Reginaan kirjoittivat Kallion lisäksi muun muassa Anni Hintsanen (nimimerkeillä Tuula Kaarnasto ja Susanna Pajunen), Elsa Kaarto, Lilli Vuorela, Rauni Ranta, Maja Kai (Fanny Leväsalo) ja Erna Wilén (myös nimellä Aila Tuulos). Jotkut kirjoittajanimistä ovat aivan ilmeisesti nimimerkkejä.
Reginassa käytettiin aluksi jatkokertomuksina saksalaisia tarinoita Goldroman-sarjasta. Kolmiokirja aloitti kuitenkin oman Kultasarjansa 1964, joka hiljalleen 1970-luvulle tultaessa muuttui kokonaan suomalaisten kirjoittamaksi.
Rautakirjan irtonumeromyynnissä Regina ei vielä vuonna 1963 sijoittunut 60 myydyimmän lehden joukkoon, mutta oli 1973 sijalla 13 ja 1983 sijalla 11.
Kolmiokirjan toimitusjohtaja Juha Määttä ilmoitti elokuussa 2012 lehden lakkauttamisesta. Lehden tilausmäärä oli laskenut tasaisesti koko 2000-luvun, ja oli loppuvaiheessa enää pari tuhatta.
Loppuvaiheessa lehden sisältöä kuvattiin lehden mainoksessa seuraavasti:
Regina alkoi ilmestyä uudelleen helmikuussa 2013, kustantajana virolainen ModernOffice Oü ja päätoimittajana Sanna Tiihonen-Korppi. Uusi kustantaja palkkasi toukokuussa 2013 Reginan uudeksi päätoimittajaksi Radio Helsingin ohjelmapäällikön Anna Laineen. Laine vastasi myös Virossa ilmestyvän Reginan sisällöstä.. Laine ei kauan ehtinyt paikalla olla, vaan irtisanoutui tehtävästä lokakuussa 2013 viitaten maksamattomiin palkkoihin ja työskentelyolosuhteiden ongelmiin.
André Jolivet
André Jolivet (8. elokuuta 1905 – 20. joulukuuta 1974) oli ranskalainen säveltäjä.
Jolivet syntyi Pariisissa. Hänen vanhempansa olivat taidemaalari ja pianisti. Vanhemmat toivoivat, että heidän pojastaan olisi tullut opettaja. Jolivet päätti kuitenkin ryhtyä muusikoksi. Hän opiskeli musiikkia Paul Le Flemin johdolla.
Jolivet kiinnostui atonaalisuudesta kuultuaan Arnold Schönbergin musiikkia. Vuonna 1961 Jolivet alkoi opettaa sävellystä Pariisin konservatoriossa. Kun Jolivet kuoli Pariisissa vuonna 1974, häneltä jäi kesken hänen oopperansa "Le soldat inconnu".
Jolivet sävelsi muun muassa useita konserttoja eri soittimille, esimerkiksi yhden melko harvinaiselle ondes Martenot -sähkösoittimelle. Hänen muun tuotantonsa joukkoon lukeutuu esimerkiksi kolme sinfoniaa, näyttämömusiikkia ja runsaasti kamarimusiikkia.
Magalhãesinsalmi
Magalhãesinsalmi on Etelä-Amerikan mantereen ja Tulimaan välissä sijaitseva salmi, joka on saanut nimensä purjehtija Fernão de Magalhãesin mukaan. Ennen Panaman kanavan valmistumista Magalhãesinsalmea pidettiin ainoana turvallisena reittinä Atlantilta Tyynellemerelle.
Fernão de Magalhães löysi salmen vuonna 1520 etsiessään läntistä meritietä Maustesaarille. Hän purjehti salmeen pyhäinpäivänä, minkä vuoksi salmi tunnettiin aluksi nimellä "Estrecho de Todos los Santos". Myöhemmin Espanjan kuningas antoi sille Magalhãesin kunniaksi nimen "Estrecho de Magallanes", Magalhãesinsalmi.
Esa Nieminen
Esa Antero Nieminen (s. 20. huhtikuuta 1952 Tampere) on suomalainen säveltäjä ja muusikko. Hän aloitti musiikkiharrastuksensa 7-vuotiaana pianonsoittajana. Nieminen opiskeli Sibelius-Akatemiassa musiikinopettajaksi. Vuonna 1977 hän tuli Finnlevyn sovittajaksi ja tuotantopäälliköksi Toivo Kärjen tilalle ja hän työskenteli Finnlevyllä vuoteen 1980. Tuolloin hän perusti Kim Kuusen kanssa mainosmusiikkia tekevän yhtiön Music Makers. Vuonna 1997 hän perusti oman EN Productions -tuotantoyhtiön. Esa Nieminen on säveltänyt, sovittanut ja tuottanut monia muiden artistien kappaleita, kuten muun muassa Katri Helenan, Paula Koivuniemen, Frederikin, Eino Grönin ja Yölinnun kappaleita. Nieminen on levyttänyt muille tekemiä kappaleitaan myös omina versioinaan. Laajemmin tunnetuksi hän tuli BumtsiBum!-viihdeohjelman myötä, jossa hän toimi toisena alkuperäisistä pianisteista. Toinen oli Seppo Hovi.
Niemisen työparina toimivat useat suomen eturivin iskelmäsanoittajat kuten: Sinikka Svärd, Jari Salonen, Kikka Laitinen, Jouni Hakanpää ja Vexi Salmi.
Bluefields
Bluefields on kaupunki Nicaraguassa. Se on autonomisen Región Autónoma de la Costa Caribe Surin alueen (RACCS) pääkaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2012 oli noin 55 000. Bluefields sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla. Kaupunki ei ole yhteydessä muuhun Nicaraguaan maanteitse. Kaupunkiin pääsee vesitse (yleisin saapumisreitti on jokiveneellä El Ramasta) ja ilmateitse Managuasta ja Bilwistä. Bluefieldsin kautta on lentoyhteys Isolle Maissisaarelle (engl. "Corn Island").
Bluefieldsissä toimii kaksi yliopistoa, URACCAN (Universidad de las Regiones Autónomas de la Costa Caribe Nicaragüense) ja BICU (Bluefields Indian & Caribbean University.
Charlies
Charlies on vuonna 1995 perustettu suomalainen iskelmämusiikkia esittävä yhtye. Charliesin laulusolisti oli Janne Leino. Vuosina 1995–2004 Charliesin laulusolistina toimi Charles Plogman, joka siirtyi soolouralle kesällä 2004. Charlies oli aluksi ruotsinkielinen tanssiorkesteri, joka esiintyikin vain ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Vuonna 1998 Charlies vaihtoi esiintymiskielensä suomeksi ja voitti Vuoden Viihdyttäjä -tittelin. Koko kansan tietoisuuteen yhtye tuli vuonna 2000 sijoittumalla Syksyn Sävel -kilpailussa toiseksi ”Vain vähän aikaa” -kappaleella. Muita yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Ruskeat silmät”, ”Keinu kanssani”, ”Ansa oot” ja ruotsinkielisen Sten & Stanley -yhtyeen kappaleesta ”Jag vill vara din, Margareta” (1976) suomenkielinen versio ”Marja-Leena”. Janne Leinon toimiessa laulusolistina listasijoituksia ovat saaneet muun muassa kappaleet ”Marina”, ”Taivas on viilee”, ”Maailman upein nainen” ja ”Nainen mun”.
Yhtyeessä vaikuttaa laulajana nykyään Bö Söderholm.
Charles Plogman
Charles Klas Peter Plogman (s. 8. maaliskuuta 1966 Alaveteli) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän on toiminut laulusolistina yhtyeissä Charlies, Amore, Styrox ja Stig Snickars. Vuodesta 2005 lähtien hän on esiintynyt sooloartistina ja on keikkaillut Tommys-yhtyeen kanssa. Yhtyeen nimeksi vaihtui Ronnies Tom Käldströmin lähdettyä siitä ja Anton Plogmanin astuttua tilalle.
Plogman on julkaissut kuusi soololevyä, joista kaksi on myynyt kultaa, sekä yhden joululevyn. Plogman on saanut myös kultalevyn Charlies-aikaisesta "Vain vähän aikaa" -albumista. Plogmanin soolouran suurimpia hittejä ovat olleet ”Jalat alta”, ”Pientä unelmaa”, ”Aamuun on hetki aikaa”, ”Jos minut kesyttäisit”, ”Vanha suola janottaa”, ”Lanka jo palaa” ja ”Olisitpa täällä”.
Charles Plogman esiintyi vuonna 2006 Vaasan torilla joulun avauksessa. Plogman valittiin vuoden miessolistiksi 2007 radioasema Iskelmän vuosiäänestyksessä. Hänen kappaleensa ”Aamuun on hetki aikaa” oli myös ehdolla vuoden iskelmäksi. Kappale sijoittui äänestyksessä viidenneksi. Plogman oli myös Emma-ehdokkaana 2007. Ehdokkaita oli neljä. Kolmas sooloalbumi "Jos minut kesyttäisit" julkaistiin lokakuussa 2007. Jouluna 2007 Plogman julkaisi ensimmäisen joululevynsä "Joulun syli". Samanniminen sinkku oli julkaistu jo vuotta aiemmin. Neljäs sooloalbumi julkaistiin lokakuussa 2008. Levyn nimikkokappale ”Lanka jo palaa” oli useamman kuukauden Iskelmän listaykkösenä. Vuonna 2009 julkaistiin "Olisitpa täällä" -albumi. Levyn nimikkokappale oli Iskelmän listalla lähes vuoden. Lokakuussa Plogman 2010 julkaisi "Herätä minut" -albumin.
Plogmanilla on oma musiikkikustantamo Meir Music ja hän on tehnyt musiikkia myös monelle muulle suomalaiselle artistille. Plogmanin lähimmät yhteistyökumppanit ovat säveltäjä Bo Söderholm, sovittajat Tom Käldström ja Kjell Lolax sekä sanoittaja Lasse Wikman.
Charlies-yhtyeessä Plogman toimi pääosin säveltäjänä.
Vuonna 2009 Charles Plogman sai Iskelmä-Finlandia-palkinnon. Teosto palkitsi Plogmanin 2010 Vuoden raportööri -palkinnolla.
14. maaliskuuta 2012 ilmestyneeltä albumilta "Näillä kaduilla" on ilmestynyt kaksi ennakkosingleä, ”Näillä kaduilla” ja ”Kuin muukalainen”.
"On elämä laulu" -levyllä Charles tulkitsee Paula Koivuniemen ja Katri Helenan aikaisemmin levyttämiä ja esittämiä iskelmäkappaleita. Esimerkiksi "Kuuleeko yö" -kappaleen levytti aiemmin Paula Koivuniemi.
Vilho Rättö
Vilho Rättö (10. maaliskuuta 1913 Kanneljärvi – 21. tammikuuta 2002 Anjalankoski) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari, autoilija ja tuotantomies.
Sotamies Vilho Rättö nimitettiin jatkosodan alussa 3. elokuuta 1941 Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi numero 4 ja hän oli ensimmäinen miehistöön kuuluva, jolle myönnettiin Mannerheim-risti. Hän oli tällöin panssarintorjuntatykin ampuja Jalkaväkirykmentti 27:ssä (JR 27).
Myöntämisen perusteina mainitaan Rätön tuhonneen viholliselta vallatun panssarintorjuntatykin putken läpi tähdäten neljä vihollisen panssarivaunua Karjalankannaksen valtauksen aikana, sekä urhoollisuus ja taistelun aikana osoitettu erinomainen neuvokkuus. Jo välittömästi taistelun jälkeen oli 18. divisioonan komentaja eversti Aaro Pajari myöntänyt Rätölle 1. luokan Vapaudenmitalin.
Rättö eteni reservissä ylikersantiksi, joksi hänet ylennettiin 20. marraskuuta 1968.
John Stockton
John Houston Stockton (s. 26. maaliskuuta 1962 Spokane, Washington) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija.
Stocktonia pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista takamiehistä. Hänellä on eniten syöttöjä ja pallonriistoja NBA:n historiassa. Stockton edusti koko uransa ajan Utah Jazzia. Häntä pidetään yhtenä parhaista ilman mestaruutta jääneistä pelaajista.
Utah Jazz varasi Stocktonin vuoden 1984 varaustilaisuudessa kuudentenatoista pelaajana. Tätä ennen hän pelasi Gonzagan yliopistossa.
Stockton edusti Utah Jazzia vuodet 1984–2003. Hän tuli tunnetuksi erityisesti yhteispelistään Karl Malonen kanssa. Utah selviytyi finaaleihin vuosina 1997 ja 1998. Jazz hävisi kuitenkin molemmilla kerroilla Chicago Bullsille.
Stockton voitti NBA:n syöttökuninkuuden yhdeksän kertaa. Hänellä on hallussaan myös yhden kauden syöttöennätys.
Yhdysvaltain maajoukkueessa Stockton voitti kaksi olympiakultaa. Ensimmäisen kerran hän voitti kultaa 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Stockton oli tuolloin alkuperäisen Dream Teamin jäsen yhdessä muun muassa Larry Birdin, Magic Johnsonin ja Michael Jordanin kanssa. Toisen kerran hän voitti kultaa 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa.
Vuonna 2009 Stockton valittiin Basketball Hall of Fameen. Samaan aikaan Hall of Fameen valittiin hänen Dream Team -joukkuetoverinsa Michael Jordan ja David Robinson, hänen Utahin aikainen valmentajansa Jerry Sloan sekä valmentaja C. Vivian Stringer.
Eero Tommila (näyttelijä)
Eero Tommila (s. 1984) on suomalainen näyttelijä, joka näytteli televisiosarjassa "Salatut elämät" Sauli Kivirantaa vuosina 2003–2005. Eero Tommila on näytellyt myös elokuvassa "FC Venus". Nykyään hän on yksi Karstulan kesäteatterin näyttelijöistä.
Tommila on käynyt Kallion ilmaisutaidonlukion ja vuonna 2005 hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston englannin kielen laitoksella. Kesällä 2007 Eero Tommila sekä osa muista entisiä Salatut elämät -näyttelijöitä esiintyivät Karstulan kesäteatterissa näytelmässä Emmauksen tiellä.
Puerta del Sol
Puerta del Sol () on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin tunnetuimpia ja vilkkaimpia aukioita. Aukiolla yhtyy kymmenen katua, joista suurimmat ovat kaupungintalonkin ohitse kulkeva "Calle Mayor" ja Madridin liike-elämän keskus "Calle de Alcalá".
Puerta del Sol oli alun perin yksi Madridia 1400-luvulla ympäröineen muurin porteista. Nimensä portti sai sijainnistaan: se oli kohti itää, josta aurinko nousee. Alkuperäinen portti purettiin vuonna 1570. 1600-luvusta 1800-luvulle alue oli tärkeä kauppapaikka. Nykyisen puoliympyräisen muotonsa aukio sai vuosina 1857–1862, kun useita ympäröiviä rakennuksia purettiin.
Aukion eteläpuolella on ranskalaisen arkkitehdin Jaime Marquet'n vuosina 1766–1768 postitaloksi rakennuttama "Casa de Correos". Francon diktatuurin aikana rakennuksessa toimivat Espanjan sisä- ja turvallisuusministeriö, ja nykyään se on Madridin aluehallinnon käytössä. Muita Puerta del Solin nähtävyyksiä ovat muun muassa Madridin symboleja, karhua ja mansikkapuuta (espanjaksi "el oso y el madroño") kuvaava veistos sekä kuningas Kaarle III:n ratsastajapatsas. Puerta del Solilla sijaitsee myös Espanjan maantieverkon nollapiste: hallintorakennuksen edessä on laatta, josta mitataan etäisyydet maan muihin kaupunkeihin.
Uudenvuodenaattona aukiolle kokoontuu tuhansittain ihmisiä ottamaan vastaan tulevaa vuotta. Perinteenä on, että hallintorakennuksen kello lyö 12 kertaa ennen puoltayötä ja juhlijat yrittävät nielaista viinirypäleen jokaisella lyönnillä. Niille, jotka tehtävässä onnistuvat, on tiedossa menestyksekäs vuosi. Tapahtuma on televisioitu vuodesta 1962 lähtien.
Puerta del Sol on ollut osallisena useissa historiallisissa tapahtumissa. Näihin kuuluvat muun muassa kuningas Ferdinand VII:n kruunajaiset vuonna 1812, pääministeri José Canalejasin murha vuonna 1912 ja Espanjan toisen tasavallan julistaminen vuonna 1931.
Madridin metron asema, Sol, palvelee aluetta.
Kevytmoottoripyörä
Kevytmoottoripyörä on moottoripyörä, jonka sylinteritilavuus on yli 50 cm mutta korkeintaan 125 cm. Kevytmoottoripyöriksi lasketaan myös mopot, joiden kuutiotilavuus on 50 cm tai sen yli, mutta huippunopeus vähintään 65 km/h.
Kevytmoottoripyörän puhekielisiä nimityksiä ovat "kevari", "piikki" ja "satapiikki". Satapiikki viittaa kuutioihin, joiden määrä on yhteensä sata + piikki (=125). Ajan myötä nimi on lyhentynyt puhekielessä pelkäksi piikiksi.
Kevytmoottoripyörä on tilastojen mukaan turvallisempi ajoneuvo kuin mopo.
Kevytmoottoripyörän kuljettamiseen oikeuttaa ajokorttiluokka A1, jonka voi suorittaa 16-vuotiaana. Kortin saaminen edellyttää teoriakokeen, käsittelykokeen sekä ajokokeen läpäisemistä. Kevytmoottoripyöräkortilla saa kuljettaa korkeintaan 11 kW (14,96 hv) tehoista pyörää. A1-kortilla voi myös kuljettaa mopomönkijää, mopoautoa, moottorikelkkaa ja traktoria laillisesti. A1-luokan ajokortilla ei kuitenkaan saa kuljettaa liikennetraktoria.
Ennen vuotta 2013, kortin haltijan täyttäessä 18 vuotta hän sai oikeuden luokan A korttiin (pyörän tehot korkeintaan 25 kW ja teho-painosuhde korkeintaan 0,16 kW/kg). Kun A-luokan ajokortti oli ollut voimassa kaksi vuotta, oli kortin haltijalla lupa siirtyä ajamaan mitä moottoripyörää tahansa. Korttiluokka on tämän jälkeen puhekielessä ”rajoittamaton A” tai ”iso A”. Nykyään moottoripyörän kortti on jaettu kolmeen osaan; A1, A2 ja A. A1-kortti on kevytmoottoripyörään vaadittava kortti. A1-kortilla saa ajaa sellaista ajoneuvoa, joka on korkeintaan sylinteritilavuudeltaan 125 cm. Tehopainosuhde saa olla korkeintaan 0,1kW/kg. A2 puolestaan oikeuttaa ajamaan sellaista moottoripyörää, jonka tehopainosuhde on korkeintaan 0,2kW/kg, tehoiltaan 35kW tai alle, ja moottoripyörää ei saa olla kuristettu tehoiltaan yli kaksi kertaa 35kW. A-kortti on täysin rajoittamaton.
Trafilta lainattua tekstiä:
A1-luokka - kevari
A2-luokka - teholtaan rajoitettu moottoripyörä
A-luokka - moottoripyörä
Pro Fide
Pro Fide on kauniaislainen viiden miehen suomalainen gospelyhtye, jonka jäseniä yhdistää halu soittaa rockia fiiliksellä, taidolla ja evankeliumin puolesta.
Alun perin turkulainen yhtye syntyi jo vuonna 1966, koska silloinkin kristityt nuoret miehet halusivat soittaa rockia, jossa on hyvä sanoma. Kukaan nykyisistä soittajista ei ollut vielä syntynyt alkuperäisen yhtyeen aloittaessa, mutta sama palo musiikin tekemiseen ja työhön uskon puolesta jatkuu edelleen. Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat veljekset Matti ja Tuomo Vanhanen, sekä serkkunsa Seppo Vanhanen, Hannu Nyman (Marzi Nymanin isä) ja Jouni Ilmolahti. Yhtyeen tarinan alkaessa syksyllä 1966 nuorin jäsenistä oli vasta 13 ja vanhin 15 vuotta. Alkuun kitara- ja lauluryhmänä toiminut porukka harjoitteli ja esiintyi Turun katulähetyksen suojissa. Myöhemmin Pro Fide muutti Heikki Haatajan kutsumana Kauniaisiin Suomen Raamattuopiston työyhteyteen, jonka nuorisotyön osana yhtye toimii edelleen.
Tänä päivänä Pro Fiden musiikkityyli on popahtavaa melodista rockia progevaikutteilla ja laulut kertovat kristityn elämästä ja uskon peruskysymyksistä. Yhtye keikkailee muun muassa seurakunnissa, kouluissa ja varuskunnissa.
Pro Fide on niin kutsuttua vanhaa gospel-kaartia, kuten myös muun muassa Exit, Kajo ja The Road, jotka ovat soittaneet jo 1980-luvulta lähtien. Edellä mainituista poiketen Pro Fiden kokoonpano on vuosien varrella useasti muuttunut ja siinä on vaikuttanut jo lähes 40 jäsentä. Tunnetuimpia yhtyeessä mukana olleita muusikoita ovat Mikko Kuustonen, Juha Kela (Anssi Kelan isä) ja Jouko Kantola.
50-vuotisen olemassaolonsa kunniaksi yhtye on julkaissut Sattumaa? -nimisen levyn ja kiersi Suomea juhlakonserttien merkeissä. Kiertue huipentui joulukuussa 2016 Helsingin Savoy-teatterissa järjestettävään konserttiin. Siellä lavalle nousi monia yhtyeessä eri vuosikymmeninä vaikuttaneita muusikoita yhdessä nykyisen kokoonpanon kanssa.
Lisäksi Pro Fide soittaa Mikko Kuustosen vuonna 1979 ilmestyneellä soololevyllä "Jää Kuuntelemaan".
Kristian Smeds
Tomi Kristian Smeds (s. 1. joulukuuta 1970 Tornio) on suomalainen teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija.
Kristian Smeds opiskeli vuosina 1990–1995 Teatterikorkeakoulussa dramaturgian koulutusohjelmassa ja oli vuonna 1996 perustamassa Teatteri Takomoa, jonka taiteellisena johtajana hän toimi 1996–2001. Vuonna 2001 hänet valittiin Kajaanin kaupunginteatterin johtajaksi, jonka tehtävän hän jätti vuonna 2004. Vuonna 2007 hän perusti kansainvälisen omaa nimeään kantavan Smeds Ensemble -teatteriryhmän. Suomen lisäksi hän on ohjannut mm. Virossa, Liettuassa ja Belgiassa. Hänen ohjauksensa ovat vierailleet kansainvälisesti Belgiassa, Virossa, Ranskassa, Saksassa, Liettuassa, Latviassa, Unkarissa, Norjassa, Itävallassa sekä Ruotsissa.
Vuonna 2005 Kustannusyhtiö Tammi julkaisi Annukka Ruuskasen ja Kristian Smedsin kirjan "Kätketty näkyväksi: Mielikuvituksen ja toden tilat Kristian Smedsin teatterissa".
Vuoden 2007 marraskuussa sai ensiesityksensä Smedsin ohjaama ja sovittama teatteriversio Väinö Linnan "Tuntemattomasta sotilaasta".
Smedsin "Tuntematonta sotilasta" esitettiin Suomen Kansallisteatterissa vuosina 2007–2009 yhteensä 122 kertaa ja siihen myytiin 73265 lippua. Suomen Kansallisteatteri, Yle Teema ja Yle Draama tuottivat Smedsin "Tuntemattomasta" TV-version, joka oli osa Tutkivan teatterityön keskuksen Teatteri mediana -hanketta. TV-versio ensi-esitettiin Yle Teema -kanavalla helmikuussa 2009.
Vuoden 2009 helmikuussa sai ensiesityksensä Smedsin kirjoittama ja ohjaama kansainvälinen tuotanto "Mental Finland" Belgian kuninkaallisessa flaamilaisessa kansallisteatterissa (KVS). Esityksessä oli mukana joukko eturivin suomalaisia teatterintekijöitä, mm. Kalle Holmberg, Hannu-Pekka Björkman, Tommi Korpela, Janne Reinikainen sekä Tarja Heinula. "Mental Finland" -esitys vieraili Belgian lisäksi mm. Helsingissä, Vilnassa, Strasbourgissa sekä Linzissä.
Lokakuussa 2010 julkistettiin Kristian Smedsille vuonna 2011 myönnetty merkittävä eurooppalainen teatteripalkinto, XII Europe Prize New Theatrical Realities, ensimmäisenä teatterintekijänä Pohjoismaissa.
Vuonna 2017 Smeds valittiin Teatterikorkeakoulun näyttelijätaiteen professoriksi viisivuotiskaudelle 2018–2023. Hän on aiemminkin vieraillut oppilaitoksen opettajana.
Kristian Smeds vaikuttaa myös rumpalina Houkka Bros -yhtyeessä.
Isaac Luria
Isaac Luria (1534 – 5. elokuuta 1572) oli juutalainen opettaja ja mystikko, jonka uskottiin joidenkin mielestä olevan messias. Häntä pidetään juutalaisen kabbalan perustajana, sen nykyaikaisessa muodossa. Nykyaikaista juutalaista mystiikkaa kutsutaan usein luriaaniseksi kabbalaksi.
Heprean kielessä Luriaa kutsutaan nimellä יצחק לוריא, Yitzhak Luria tai Yitzhak ben Solomon Ashkenazi, ja hänet tunnetaan myös nimellä Isaac Ashkenazi, Ha-Ari tai Ari ("Leijona") sekä "meidän mestari rabbi Isaak".
Luria on määritellyt opettamassaan uskonnollisessa järjestelmässä Sefirotin. Se tunnetaan paremmin nimellä kabbalalistinen elämänpuun. Sefirotiin liittyvä opetus kuuluu juutalaisen kabbalistisen uskontosuuntauksen perusteisiin.
Johannes Nepomukilainen
Pyhä Johannes Nepomukilainen () on Tšekin suojelupyhimys, jonka muistopäivää vietetään 16. toukokuuta. Hän syntyi 1330- tai 1340-luvulla Böömissä ja kuoli marttyyrinä 20. maaliskuuta 1393.
Vuonna 1393 arkkipiispa julisti yhden kuningas Venceslaus IV:n (tšekiksi Václav, saksaksi Wenzeslaus) suosikeista kirkonkirkoukseen ja esti kuninkaan aikeet tehdä Prahasta uusi hiippakunta. Ylivikaari Johannes otettiin kiinni piispan kätyrinä ja kuningas kidutti häntä tulella. Estääkseen kidutusta paljastumasta kuningas heitätytti Johanneksen Vltava-jokeen Kaarlensillalta. Muutamian kuukausia myöhemmin joki kuivui ja ruumis löydettiin ja haudattiin Pyhän Vituksen katedraaliin. Böömin katolilaiset kunnioittivat häntä marttyyrina.
Kronikoitsija Thomas Ebendorfferusin mukaan puolestaan Johannes oli Böömin kuningattaren Sofian rippi-isä ja kieltäytyi paljastamasta rippisalaisuutta kuninkaalle. Tämä vuoksi kuningas vangitsi hänet luolaan kidutettavaksi. Kidutuksen lopettamiseksi Johannes myöntyi lopulta paljastamaan rippisalaisuuden yhden sielulle. Kun pyyntöön suostuttiin Johannes käski kaikki ulos kertoakseen asiasta kuninkaan koiralle. Raivostunut kuningas määräsi kidutusta jatkettavaksi ja yöllä ruumis heitettiin jokeen. Tämä julistettiin virallisesti vääräksi vuonna 1961.
Hussilaiset keskeyttivät katolisen pyhimyskultin vuosisadoiksi, mutta se elpyi jälleen Böömin uudelleenkatolisoinnin yhteydessä kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen.
Vuonna 1719 Prahan arkkipiispa määräsi arkun avattavaksi kanonisoinnin aloittamiseksi. Tuolloin havaittiin Johannes Nepomukilaisen kielen säilyneen mädäntymättömänä 350 vuotta hänen kuolemastaan. Koska Johannes tunnettiin juuri vaikenemisestaan, tätä pidettiin ihmeenä. Vuonna 1721 hänet julistettiin autuaaksi ja pyhäksi 1729.
Euroopan aluekehitysrahasto
EAKR on Euroopan unionin piirissä toimiva Euroopan aluekehitysrahasto, joka myöntää rahoitusta eri alueiden välisten kehityserojen sekä heikoimmassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyden vähentämiseksi. Erityisesti se tähtää alueellisen kilpailukyvyn ja työllisyyden parantamiseen.
Teerijärvi
Teerijärvi (, alun perin "Tervajärvi") oli Pohjanmaalla sijainnut Suomen kunta. Teerijärvi liitettiin Kruunupyyhyn vuoden 1969 alussa.
Teerijärven naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Evijärvi, Kaustinen, Kruunupyy, Veteli ja Ähtävä.
Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 96,6 prosenttia Teerijärven asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Kyseessä on alkuperäinen järvennimi, joka on tarkoittanut kirkonkylän järveä, jonka nykyinen nimi on "Kirkkojärvi" (ruotsiksi "Hemsjön"). Nykyään virallinen ja suomenkielisissä naapurikunnissa käytössä oleva nimi on "Teerijärvi", mutta vanhat kirjoitusmuodot paljastavat alkuperäisen nimen olevan "Tervajärvi". Nykyinen "Teerijärvi" on luultavasti takaisinlaina ruotsinkielisestä nimestä "Terjärv". Nimi liittyy ilmeisesti tervanpolttoon, jota on ennen harjoitettu Pietarsaaren ja Kokkolan vanhojen suurpitäjien salomailla. Myös järven tumman veden voidaan ajatella olleen nimeämisperusteena.
Teerijärvi on teollistunut Rani-plastin ansiosta ja tarjoaa työtilaisuuksia myös naapurikuntien asukkaille. Rani-plast muodostaa muoviklusteria myös Kaustisen puolelle, muovikääreiden rullia tuottavan FL-Pipen muodossa. Sen sijaan Teerijärven tekstiiliteollisuus on pelkistynyt vaatesuunnitteluksi.
Teerijärvi toimi vuodesta 1662 Kruunupyyn alaisena saarnahuonekuntana. Teerijärvi sai oman kirkon vuonna 1667 ja siitä tehtiin kappeliseurakunta vuodesta 1669, joskin ensimmäinen kappalainen astui virkaan vuonna 1671. Teerijärvi erotettiin kirkkoherrakunnaksi vuonna 1868. Teerijärvi muodostaa edelleen oman seurakuntansa, joka on osa Kruunupyyn seurakuntayhtymää.
Granöbyn, Hästbacka, Högnabba, Kolam, Kortjärvi (Kortjärv), Teerijärvi (Terjärv), Vähätkylät (Småbönders)
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Teerijärven taajamat olivat kirkonkylä (607 asukasta) ja Hästbacka (203 asukasta).
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Teerijärven väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.Teerijärven pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla etenkin pyhäaamuisin syöty "ostseitsi", leipäjuusto- ja vasikanlihakuutioita maitoliemessä.
Jaakko Kortekangas
Jaakko Tapani Kortekangas (s. 16. syyskuuta 1961 Pieksämäki) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Kortekangas opiskeli Sibelius-Akatemiassa Matti Lehtisen johdolla sekä Zürichin oopperan oopperastudiossa. Hän oli vakituisesti kiinnitettynä Pforzheimin oopperassa 1986–1987 ja Freiburgin oopperassa 1989–1999. Siellä hän lauloi oopperaa, operettia ja elokuvasävellyksiä Kortekangas on esiintynyt paljon suurissa kirkkomusiikkiteoksissa ja konserttisolistina sekä laulanut myös liediä. Kortekangas on vieraillut mm. Suomen Kansallisoopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla sekä Tukholman, Kööpenhaminan, Zürichin, Genovan, Pariisin ja Tokion oopperoissa.
Kortekangas voitti Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut vuonna 1989. Hän esittää konserteissa musiikkia monipuolisesti Bachista 1900-luvun säveltäjiin. Hän on tehnyt yli 90 oopperaroolia.
Jaakko Kortekankaan oopperarooleja: