Unmasked
Unmasked on yhdysvaltalaisen Kiss-yhtyeen 20. toukokuuta 1980 ilmestynyt, kahdeksas studioalbumi. Se on edellisen "Dynastyn" tavoin Kissille poikkeuksellisen pop-vaikutteinen julkaisu. Uusi tyyli hämmensikin yhtyeen faneja, ja "Unmasked" jäi Billboardin listalla sijalle 35. Sen sijaan esimerkiksi Australiassa ja Euroopassa levy menestyi hyvin ja yhtye säilytti suosionsa. Levyllä on muun muassa kappale ”Shandi”, josta tuli singlehitti.
Rumpali Peter Criss ei osallistunut albumin äänityksiin, vaikka hän onkin mukana kansikuvissa. Crissin tilalla soitti Anton Fig, joka soitti myös lähes kaikissa "Dynastyn" kappaleissa. Criss esiintyi viimeisen kerran yhtyeen riveissä ”Shandin” musiikkivideolla. Albumia seuranneella kiertueella rumpuja soitti Eric Carr.
Albumin sarjakuvatyyliset kannet maalasi Victor Stabin. Jäsenten maskinriisuntakuvasta tehtiin myös juliste, joka tuli albumin mukana.
"Unmaskedia" edeltänyt "Dynasty" (1979) oli ensimmäinen albumi, jonka Kiss teki sen jälkeen kun yhtyeen jäsenet olivat julkaisseet soololevyjä vuonna 1978. Vielä "Love Gun" -albumilla (1977) Kiss vaikutti yhtenäiseltä, mutta "Dynastylla" on havaittavissa ensimmäisiä merkkejä rakoilusta: esimerkiksi rumpali Peter Criss soittaa vain yhdessä kappaleessa. Albumi menestyi kuitenkin hyvin ja ylsi Yhdysvaltain listalla sijalle 9. Kappale ”I Was Made for Lovin’ You” nousi maailmanlaajuiseksi hitiksi, mutta koska se oli diskotyylinen, se herätti yhtyeen suurimmissa faneissa ennennäkemätöntä vastustusta. Albumi oli muutenkin tyyliltään edeltäjiään kevyempi.
Vuoden 1979 lopulla Kiss alkoi vastata itse liikeasioistaan, kun niitä hoitanut Neil Bogart vetäytyi tehtävistään. Huhtikuussa 1980 yhtye jatkoi levytyssopimustaan Casablanca Recordsin kanssa "Dynastyn" maailmanlaajuisen kaupallisen menestyksen innostamana.
1980-luvun alkaessa Kiss oli kokenut monenlaisia muutoksia. Hard rock oli saanut väistyä diskopopin tieltä, eikä Kissillä ollut enää pelätyn tai kiistellyn yhtyeen imagoa, vaan siitä oli tullut koko perheen yhtye, jonka konserteissa kävivät niin lapset kuin vanhemmatkin. Aikaisemmin yhtyeestä olivat pitäneet etenkin nuoret miehet, joiden suosiota se nyt alkoi menettää, mutta se pyrki siitä huolimatta edelleen valtavirtaan.
Uusi albumi äänitettiin ja miksattiin Record Plantin studiossa New Yorkissa tammi–maaliskuussa 1980. Koska Peter Criss oli ilmoittanut aikovansa erota yhtyeestä, levyllä rumpuja soittaa sessiomuusikko Anton Fig, joka oli ollut Crissin sijaisena jo lähes kaikilla "Dynastyn" kappaleilla. Criss esiintyi ainoastaan ”Shandi”-kappaleen musiikkivideolla, millä pyrittiin antamaan vaikutelma, että Kissin kokoonpano oli yhä ennallaan. Basisti Gene Simmons on kertonut, että tuottaja Vini Poncia jätti Crissin äänitysten ulkopuolelle. Poncia oli kuitenkin nauhoitusten loppuvaiheessa pyytänyt Crissin laulamaan taustoja joihinkin kappaleisiin, mutta lopputulos ei ollut tyydyttävä. Toisaalla Simmons on kuitenkin vihjaillut Crissin laulaneen eräässä kappaleessa ja osallistuneen myös sen kirjoittamiseen. Yhdenkään "Unmaskedin" kappaleen tekijätiedoissa ei kuitenkaan ole mainittu Crissin nimeä.
Silloinen soolokitaristi Ace Frehley on kertonut, että Crissin erottaminen oli Simmonsin ja laulaja-kitaristi Paul Stanleyn vakaa päätös. Frehley olisi halunnut antaa Crissille vielä mahdollisuuden, mutta jäi asiasta äänestettäessä vähemmistöön. 
Simmonsin mukaan manageri Bill Aucoin olisi painostanut yhtyettä ottamaan Crissin mukaan juuri ennen albumin kiertuetta. Criss oli luvannut olevansa paljon paremmassa kunnossa kuin aiemmin, joten hän sai osallistua harjoituksiin New Yorkin SIR Rehearsal -studiossa. Simmonsin mukaan Criss oli kuitenkin ”huonompi kuin koskaan”, joten pitkällisen pohdinnan jälkeen kaikki yhtyeen jäsenet – myös Frehley – äänestivät hänet pois yhtyeestä. Heidän mielestään Criss oli niin huonossa kunnossa, että hänen oli pakko lähteä Kissistä ja hankkia apua ongelmiinsa. Lehdistölle eron syyksi kerrottiin musiikilliset erimielisyydet, vaikka Simmonsin mukaan todellinen syy oli Crissin huumeriippuvuus.
Yhtyeen varsinaisten jäsenten ja rumpali Anton Figin lisäksi albumilla soittaa kosketinsoittaja Holly Knight. Lisäksi Paul Stanleyn kitarateknikko Tom Harper soittaa bassoa kappaleessa ”Shandi”, ja tuottaja Poncia laulaa taustoja ja soittaa jonkin verran kosketin- ja lyömäsoittimia. Paul Stanley on todennut, ettei Kiss työskennellyt "Unmaskedilla" enää yhtyeenä. Esimerkiksi Frehley soitti itse omien kappaleidensa bassoraidat kuten teki myös Stanley kappaleissaan ”Tomorrow” ja ”Easy As It Seems”.
"Unmaskedin" kappaleissa on vaikutteita pop-musiikista enemmän kuin Kissillä yleensä. Albumilla pyrittiin sitä edeltäneen "Dynastyn" tavoin ”rankkuuden” sijasta musiikilliseen hienostuneisuuteen. Yhtye halusi tehdä radioystävällisen albumin miellyttääkseen levy-yhtiö Casablancaa, jonka kanssa se oli tehnyt uuden levytyssopimuksen. Albumin tyyliä on verrattu esimerkiksi Raspberries-yhtyeen voimapoppiin.
Tuottaja Vini Poncian mukaan "Unmaskedia" ei tehty samanlaisella tunteella ja hartaudella kuin edeltäjänsä, minkä vuoksi sillä ei myöskään ole samaa henkeä. Levy on "Dynastyyn" verrattuna nopea hahmotelma, eikä siihen Poncian mielestä käytetty riittävästi aikaa. Manageri Bill Aucoinin mielestä levyllä on muutamia loistavia kappaleita, mutta yhtye alkoi olla väsynyt. Poncia otti vahvasti osaa sävellyksiin, sillä levyllä on ainoastaan kolme kappaletta, joiden tekemisessä hän ei ole ollut mukana.
Albumi ei noudattanut aikansa musiikillisia suuntauksia. Tuolloin oli muodissa Iron Maidenin, Def Leppardin, Judas Priestin, AC/DC:n ja Van Halenin esittämä heavy metal ja raskas rock, mikä muodosti jyrkän vastakohdan Kissin tyylille.
Levyn aloittava ”Is That You?” on poikkeuksellisesti Kissin ulkopuolisen henkilön, Gerard McMahonin, kirjoittama. Sanoitus kertoo tositapahtumasta, kun McMahon kohtasi duluthilaisessa kapakassa mustaan nahkaan pukeutuneen naisen, ”jonka vyötäisillä roikkuivat käsiraudat ja takataskusta pilkotti ruoska”. McMahon on kertonut, että kun Kiss levytti hänen kappaleensa, se oli yksi hienoimpia kokemuksia hänen lauluntekijän urallaan. Toinen kappale ”Shandi” on Paul Stanleyn ja Vini Poncian kirjoittama pop-laulu, joka sai inspiraationsa Bruce Springsteenin kappaleesta ”4th of July, Asbury Park (Sandy)”. Stanley on ainoa Kissin jäsen, joka soittaa kappaleessa. ”Shandista” tuli hitti, kun se julkaistiin singlenä. Levyn kolmas kappale on Ace Frehleyn ”Talk to Me”, joka julkaistiin myös singlenä. Frehley käyttää kappaleessa Keith Richardsin tapaan joko G- tai D-viritystä.
Vanhasta televisiosarjasta nimensä saaneen ”Naked Cityn” ovat kirjoittaneet Gene Simmons, Vini Poncia, studiokitaristi Bob Kulick ja Pepe Castro. Sävellyksestä on suurimman osan tehnyt Kulick ja sanoituksesta Simmons. Castro sävelsi jonkin osan ja hioi laulumelodioita, ja Poncia vastasi bridge-osuudesta. Kulickin mukaan kappaleesta oli tulossa todella raskas, mutta monen muun kappaleen tavoin se muuttui lopulta aiottua kevyemmäksi. Kulickin mielestä kappale myös vesittyi, koska Frehley ei osannut soittaa kitarafraasia samalla lailla kuin Kulick. ”What Makes the World Go ’Round?” on ”Shandin” tavoin Stanleyn ja Poncian yhteistyötä, ja siinä Stanley käytti hyväkseen Poncian taustaa popmusiikin parissa.
B-puolen aloittaa Stanleyn ja Poncian yhdessä kirjoittama ”Tomorrow”, jota Stanley itse on kuvannut ”siistiksi biisiksi”. Myös tästä kappaleesta oli tarkoitus tulla raskas, kitaravetoinen rock, mutta se muuttui lopulta kosketinsoittimien hallitsemaksi ja siihen lisättiin popmainen tausta. ”Two Sides of the Coin” on "Unmaskedin" toinen Frehleyn tekemä kappale, ja kirjoittaja itse on kehunut sitä hyväksi, runolliseksi kappaleeksi. Laulussa mainittu ”kolikon kaksi puolta” viittaa siihen, että Frehley tapaili vaimonsa selän takana toista naista.
”She’s So European” on Simmonsin ja Poncian yhteistyötä, ja se kertoo kuvitteellisesta eurooppalaistytöstä. Stanleyn tekemä ”Easy As It Seems” syntyi, kun hän lauloi kappaletta herätessään tyttöystävänsä luota. Stanley ei ole koskaan pitänyt kappaletta ”Kissin lauluna”, vaikka oli kirjoittanut tyyliltään erilaisia kappaleita aiemminkin. Levyn kolmas Frehleyn kirjoittama kappale on ”Torpedo Girl”, joka on tehty ”kieli poskessa”. Kappaleen avulla Frehley halusi varmistaa, että levylle tulee myös rockia. "Unmaskedin" päättää Simmonsin ja Poncian yhdessä tekemä ”You’re All That I Want”, joka sekin päätyi levylle aiottua kevyempänä; alkuperäinen Simmonsin ja Stanleyn Keskilännessä tekemä demolevytys oli muistuttanut tyylillisesti Free-yhtyeen musiikkia.
"Unmaskedin" kappaleista Kiss on esittänyt konserteissa seuraavia: ”Is That You?”, ”Shandi”, ”Talk to Me” ja ”You’re All That I Want”.
"Unmaskedin" sarjakuvatyylinen kansikuva oli Howard Marksin idea. Hän ilmoitti Peggy Tomarkinille, että Kissin uuden albumin nimi olisi "Unmasked". Kanteen hän halusi piirroksen, joka päättyisi lauseeseen ”They stink” (). Koska yhtyeellä ei levyn nimestä huolimatta ollut aikomusta luopua naamioistaan, Tomarkinin piti keksiä jonkinlainen juonikäänne selittämään levyn nimeä. Kannen toiseksi viimeisessä kuvassa yhtyeen jäsenet riisuvatkin naamionsa, mutta niiden alta paljastuu toiset naamiot.
Kansikuvan maalasi Victor Stabin, joka ei ollut aiemmin tehnyt töitä musiikkialalla. Howard Marksin mainostoimisto toimitti Stabinille ohjeet, ja Stabin itse vastasi grafiikasta kolmen hengen ryhmän kanssa, johon kuuluivat Mark Samuels, Jose Rivero ja Sherry Schneider. Kolmen stripin maalaaminen kesti kaksikymmentäkahdeksan päivää.
Kissin jäsenet pitivät kannesta, ja erityisesti sarjakuvia harrastava Gene Simmons antoi Stabinille vihjeitä ja rakentavaa palautetta. Simmons myös kertoi Peter Crissin olevan lähdössä yhtyeestä, ja siksi levyn mukana tulleessa julisteessa Criss iskee silmää riisuessaan naamionsa. Alkuperäinen maalaus myytiin myöhemmin yhtyeen virallisessa huutokaupassa 14 000 dollarilla.
Yhtyeen manageri Bill Aucoin on kertonut, että näihin aikoihin Paul Stanley ja erityisesti Gene Simmons olisivat jo pidemmän tovin suunnitelleet maskien pois jättämistä. Heidät oltiin kuitenkin saatu joka kerta ylipuhuttua.
Albumin vinyylipainoksen takakanteen on merkitty kappaleet ja levyn tekniset tiedot, mutta kappaleiden nimet ovat väärässä järjestyksessä.
Casablanca Records julkaisi "Unmaskedin" 20. toukokuuta 1980. Levyn äänimaailma hämmensi yhtyeen kannattajien harvenevaa joukkoa, sillä albumi nousi neljäntoista viikon aikana Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla parhaimmillaankin vain sijalle 35. "Unmasked" myi toki kultaa, mutta se oli samalla ensimmäinen Kiss-albumi sitten vuoden 1975 "Dressed to Killin", joka ei yltänyt platinalevyn myyntilukemiin. Heikohko myynti oli Kissille suuri pettymys, sillä vain kolme vuotta aiemmin se oli äänestetty maan suosituimmaksi rock-yhtyeeksi jopa The Beatlesin ja Led Zeppelinin edelle. Edellinenkin levy, "Dynasty", oli ollut parhaimmillaan listan yhdeksännellä sijalla.
Euroopassa ja Australiassa Kiss säilytti suosionsa, ja esimerkiksi Norjassa albumi oli listaykkönen. Kymmenen parhaan joukkoon "Unmasked" ylsi myös muun muassa Länsi-Saksassa, Itävallassa ja Alankomaissa. Argentiinassa ja Uruguayssa albumi julkaistiin espanjankielisellä nimellä "Desenmascarado".
Alkuperäisen albumin mukana oli juliste, jossa yhtyeen jäsenet riisuvat maskinsa; kuva on sama kuin etukannen sarjakuvan toiseksi viimeinen ruutu. Albumin sisältöön kuului myös Kiss-oheistuotteiden tilauslomake.
Rolling Stonen David Fricke arvosteli "Unmaskedin" lehden 2. lokakuuta 1980 ilmestyneessä numerossa. Hän toteaa sen eroavan täysin "Alive!"-albumin ja "Love Gunin" kaltaisista raskaista albumeista, mistä käy esimerkkinä ”Shandi” ja siinä kuultavat Paul Stanleyn laulutyyli, harmoniat ja puhtaat kitarasoundit. Fricke moittii myös kappaleiden ”She’s So European”, ”Easy As It Seems” ja ”You’re All That I Want” olevan ”masentavan kesyjä”. 14. kesäkuuta 1980 ilmestyneen Billboardin kriitikko toteaa, että "Unmasked" on todennäköisesti Kissin radioystävällisin albumi. Levyn pääpaino on hänen mukaansa musiikillisissa koukuissa ja harmonioissa.
Tuoreemmassa Allmusicin arvostelussa Greg Prato toteaa, että suurin osa "Unmaskedin" sävellyksistä on helposti unohtuvia. Hän kehuu kappaleita ”Is That You?”, ”Talk to Me”, ”Two Sides of the Coin”, ”Naked City” ja ”Shandi”. Mukana on kuitenkin enemmän täytemateriaalia kuin Kissin levyillä yleensä, kuten ”What Makes the World ’Go Round”, ”Tomorrow” ja ”She’s So European”, jotka ovat myös tylsiä ja ennalta-arvattavia. Prato antaa albumille kaksi arvostelutähteä viidestä mahdollisesta.
Kissin jäsenistä Paul Stanley ja Gene Simmons eivät ole albumia juurikaan arvostaneet. Stanleyn mielestä levy on ”munaton”, vaikka siinä onkin joitain ”Tomorrow’n” kaltaisia ”siistejä biisejä”. Sen sijaan Ace Frehleyn mielestä "Unmasked" on Kissin väärinymmärretyin albumi, ja hän on kertonut pitävänsä levyllä olevista omista kappaleistaan.
Arvostelut
Pian albumin julkaisun jälkeen Kiss ryhtyi järjestämään koesoittoja löytääkseen Peter Crissin tilalle uuden rumpalin. Vaikka moni kuuluisa rumpali halusi liittyä Kissiin, yhtye halusi Crissin korvaajaksi nälkäisen ja omistautuneen muusikon. Lopulta yhtyeen vakuutti parhaiten Paul Caravello, joka vaihtoi nimensä pian Eric Carriksi ja omaksui itselleen identiteetin "The Fox" ().
Carr esiintyi yhtyeessä ensimmäisen kerran pian sen jälkeen, kun Peter Crissin lähtö oli julkistettu. Kissin heikkenevä menestys Yhdysvalloissa näkyi myös keikkakysynnässä. Vielä vuotta aikaisemmin Kiss oli soittanut New Yorkissa kaksi peräkkäistä konserttia Madison Square Gardenissa, mutta nyt se joutui tyytymään Palladiumin huomattavasti vaatimattomampiin puitteisiin. Koska "Unmasked" oli ollut Yhdysvalloissa floppi, yhtye päätti tehdä kiertueet Euroopassa sekä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Erityisesti Australiassa järjestetty ”Aussie ’80–’81” -kiertue oli suuri menestys. Yhtye esiintyi siellä ja Uudessa-Seelannissa ensimmäistä kertaa suurilla, jopa 70 000 katsojaa vetävillä stadioneilla.
Syyskuussa 1980 Paul Stanley myönsi "Unmaskedin" olleen paljon "Dynastya" pop-tyylisempi levy. Hän lupasi seuraavan albumin olevan paluu Kissin heavy metal -juurille.
Edellä mainittujen singlejen lisäksi tehtiin myös joitakin valtiokohtaisia julkaisuja, kuten ”Is That You?” (Australia, Uusi-Seelanti ja Peru) ja ”What Makes the World Go ’Round” (Ranska ja Britannia).
Muusikot
Muut
"Unmaskedista" on julkaistu lukuisia painoksia. Alun perin albumi ilmestyi vinyylilevynä ja C-kasettina, ensimmäinen CD-versio ilmestyi vuonna 1987. Levyn painoksista harvinaisin on Meksikossa julkaistu, moniväriselle vinyylille painettu LP-versio. Sen arvoksi on määritelty 350 Yhdysvaltain dollaria.