hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Arokiuru
Arokiuru ("Melanocorypha calandra") on kiuruihin kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on 18–20 cm ja paino 50–70 g. Hieman kiurua suurempi paksunokkainen kiuru, jonka kaulan sivuilla on musta täplä. Töyhtö puuttuu. Siiven takareuna on valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintymisalue ulottuu Välimeren maista Keski-Aasiaan, Portugalista lähelle Altaita. Eurooppalaiset populaatiot ovat pääasiassa paikkalintuja, mutta aasialaisista populaatioista osa on muuttolintuja, jotka saattavat muodostaa yli tuhannen linnun parvia, jotka usein lyöttäytyvät yhteen harmaasirkkujen kanssa. Euroopassa elää 20–47 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Lajia tavataan Suomessa satunnaisesti. Suomen ensihavainto tehtiin Raahessa 2.10.1977. Suomessa laji on tavattu 9 kertaa vuoden 2005 loppuun mennessä.
Monenlaiset avomaat, kuten puoliaavikot, arot ja viljelysaukeat. Suosii kuivia ja kuumia alueita.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 3–6, tavallisimmin 4 tai 5, joita haudotaan noin 16 päivää. Naaras hoitaa ainakin pääosan haudonnasta. Muna painaa 4,09 g. Poikaset lähtevät pesästä noin 10 päivän ikäisinä. Usein 2 pesyettä kesän aikana.
Talvella siemenet ja kasvien osat, kesällä pääasiassa maassa liikkuvat isot hyönteiset. Voi juoda suolapitoista vettä.
Kiveä ja sämpylää
Kiveä ja sämpylää on Juice Leskisen vuonna 1996 julkaistu albumi. Levyn nimi on leikittelevä suomennos sanoista ”rock and roll”.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Juice Leskinen – Markku Petander (paitsi ”Valmiusjoukkojen marssi” säv. trad.).
Levyllä on mukana muusikoita useista suomalaisista eturivin orkestereista sekä vuonna 1991 tauolle menneestä Juice Leskinen Grand Slam -orkesterista.
Ila Loueranta
Ilkka ”Ila” Loueranta (s. 8. marraskuuta 1955 Kemi) on Kemistä kotoisin oleva suomalainen laulaja ja muusikko. Hänen instrumenttejaan ovat piano, kitara ja basso. Loueranta työskentelee nykyisin (2007) Tampere-talon tekniikassa.
Loueranta tuli tunnetuksi Virroilta kotoisin olleesta Donna-yhtyeestä (1975–1979) sekä vuosina 1981–1991 yhtyeistä Juice Leskinen Slam, jossa hän soitti pianoa, mutta yhtyeen loppuvaiheessa Hannu Tervaharjun erottamisen jälkeen bassoa, ja Juice Leskinen Grand Slam, jossa hän soitti kitaraa ja pianoa. Loueranta lauloi Leskisen yhtyeissä myös taustoja ja soolona joitakin kappaleita. Tunnetuimmat Louerannan soolona laulamat, Leskisen säveltämät ja sanoittamat kappaleet lienevät ”Syys” Juice Leskinen Slam -yhtyeen albumilla "Ajan henki" (1981), ”Mimosan hipiä” Juice Leskinen Grand Slamin albumilla "Pyromaani palaa rikospaikalle" (1985) sekä kappale ”MCMLXXXIV” saman yhtyeen livelevyltä "Kuopio-Iisalmi-Nivala" (1984). Levyllä "Kuopio-Iisalmi-Nivala" Loueranta tulkitsee yhdessä Juicen kanssa myös kappaleen ”Per Vers, runoilija”, joka alun perin on kuultu albumilla "Per Vers, runoilija" (1974) Mikko Alatalon laulamana.
Grand Slam -yhtyeen siirryttyä telakalle vuonna 1986 Loueranta on esiintynyt muun muassa Anssi Tikanmäen albumeilla sekä joillakin keikoilla Police-vaikutteisessa Siberia-yhtyeessä. Samaa linjaa Loueranta toteutti edelleen Damfino-kokoonpanossaan, jossa olivat mukana muun muassa Hannu Tervaharju (basso) ja Veltzu Kinnunen (rummut). Tällä kokoonpanolla Loueranta soitti muun muassa Policen kappaleita. Louerannan varsinainen yhtye on kuitenkin bluesia soittava Rootfoot, jossa hän soittaa kitaraa ja laulaa. Loueranta oli myös mukana uudelleen kasatun Grand Slamin vuoden 2007 kiertueella.
Kiimingin kirkonkylä
Kiimingin kirkonkylä sijaitsee Oulussa Kiimingin kaupunginosassa. Se on entisen Kiimingin kunnan kuntakeskus ja se sijaitsee valtatien 20 sekä seututeiden St 848 ja St 849 risteyskohdassa Kiiminkijoen rannalla, noin 20 kilometrin päässä Oulun keskustasta. Taajaman väkiluku vuonna 2005 oli 4 876 ja pinta-ala 14,4 neliökilometriä, josta vesialuetta 0,8 neliökilometriä.
Kiimingin alueen peruspalvelut on keskitetty kirkonkylälle. Siellä sijaitsevat lisäksi Kiimingin lukio sekä pääkirjasto. Kiimingin kirkko sijaitsee kylän luoteislaidalla Kiiminkijoen partaalla. Kirkonkylällä sijaitsee myös Oskari Jauhiaisen museo.
Aholanmäki, Honkimaa, Isoahonkangas, Jaaranharju, Kaista-aho, Kirkonseutu, Kolamäki, Koskelanperä, Mansikkamaa, Niemeläntörmä, Ponnonmäki, Raatinharju, Sammaloja, Tapaninaho, Viitanmäki.
Seppo Pääkkönen
Seppo Sakari Pääkkönen (s. 15. kesäkuuta 1957 Kuhmo) on suomalainen näyttelijä.
Seppo Pääkkönen on näytellyt 1980-luvulta lähtien. Hän on näytellyt "Uuno Turhapuro" -elokuvissa sivurooleja ja televisiosarjoissa "Salatut elämät", "Hynttyyt yhteen" ja "Tappajan näköinen mies" parissa jaksoissa.
Pääkkönen on näytellyt elokuvassa "Matti" Matti Nykäsen isää, sekä "Sisko tahtoisin jäädä" -elokuvassa Emilian isää. Hän on toiminut myös "Urpo ja Turpo" -sarjan isän suomenkielisenä äänenä. Hän on näyttelijä Jasper Pääkkösen isä, näyttelijä Antti Pääkkösen isoveli ja taidemaalari Markku Pääkkösen pikkuveli. Lisäksi hänellä on kaksi muuta veljeä, Jukka ja Matti. Pääkkönen on luonut merkittävää uraa myös teattereissa.
Pääkkönen meni naimisiin lavastaja Sari Paljakan kanssa kesällä 2018. Pariskunta asuu Kuopiossa.
Nila
Nila eli floeemi (engl. "phloem") on putkilokasveissa oleva johtosolukon osa, joka kuljettaa orgaanisia aineita, erityisesti yhteyttämistuotteita lehdistä muualle kasviin. Nila on paljassiemenisillä yksinkertainen siiviläsolujen ketju. Koppisiemenisillä nila on monimutkaisempi ja koostuu siiviläputkista, nilatylppysoluista, seurasoluista ja niinisyistä. Nila ympäröi puuosaa yhtenäisenä kerroksena.
Männyn nilasta on tehty pettujauhoa.
L (albumi)
L on Juice Leskisen albumi, joka julkaistiin vuonna 2000 Leskisen 50-vuotispäivän kunniaksi. L tarkoittaa roomalaisilla numeroilla viittäkymmentä.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Juice Leskinen, paitsi ”Mikä mies” (sov. Leskinen–Suvalo), ”Nolojen tilanteiden chachacha” (sov. Leskinen–Kätkä), ”Rampojen valssi” (sov. Kätkä) ja ”Vahdinvaihto” (säv. Bob Dylan, suom. san. Leskinen)
Leskisen taustalla soittaa edellisen "Kiveä ja sämpylää" -albumin tavoin nimekäs, menestyneistä ja osaavista suomalaisista muusikoista koottu taustayhtye. Levyllä vierailevat myös Vesa Hyrskykari (tenorisaksofoni), Pia Bos (laulu, tinapilli), Seija Hurskainen (laulu), Jukka Kaven, Pirkko Kontkanen (viulu), Toni Lähteenmäki (laulu, kitara), Marjo Minkkinen (laulu), Nipa Niilola (kitara, mandoliini), Jari Pasanen (kitara), Ursula Salo (laulu), Satu Sopanen (kantele, laulu) ja Salli Suvalo (laulu, tinapilli).
Vytegra
Vytegra () on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vytegrajoen varrella varrella 15 kilometriä Äänisestä etelään. Vytegrassa on Volgan ja Itämeren välisen vesireitin satama. Kaupunki on Vytegran piirin keskus. Asukkaita on 11 200 (vuonna 2005).
1400–1500-luvulla seutu kuului Novgorodin Äänisen viidenneksen Vytegran pogostaan, jossa sijaitsi paikallisen suola- ja viljakaupan keskus. Vuodesta 1710 lähtien tunnetaan Vjangin satamapaikka, joka toimi Pietari–Arkangeli -kauppareitin välietappina. Vuonna 1773 kylä sai kaupunkioikeudet ja samalla nimeksi otettiin Vytegra paikkakuntaa halkovan joen mukaan.
1700-luvulla kaupungin asukkaat harjoittivat lähinnä kauppaa ja pienten jokilaivojen rakentamista. Vuonna 1810 avatun Marian kanavan ansiosta Vytegrasta tuli huomattava kauppakeskus, mutta rautateiden rakentamisen seurauksena sen merkitys väheni. 1800-luvun lopulta lähtien Vytegra oli Novgorodin lääniin kuulunut hiljainen kihlakaupunki, jota käytettiin poliittisesti epäluotettavien henkilöjen karkotuspaikkana.
Vuonna 1964 Marian kanavan korvasi Volgan–Itämeren vesitie, joka huomattavasti elvytti kaupungin talouselämää. Nykyään Vytegrassa on metalli- ja elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat vuosina 1796–1800 rakennettu Ylösnousemuksen kirkko ja sitä ympäröivät 1700-luvun lopun – 1800-luvun alun kauppiastalot. Vytegrajoen vasemmalla rannalla on pseudovenäläiseen tyyliin rakennettu Herran temppeliin tuomisen kirkko (1869–1873). Sen lähellä on runsaasti koristeltu puinen Iisakin kappeli. Seitsemän kilometrin päässä Vytegrasta, entisellä pogostalla on Kristuksen käsittä tehdylle ikonille omistettu kirkko (1780).
Kaupungissa toimii siellä asuneelle talonpoikaisrunoilija Nikolai Kljujeville omistettu museo sekä alueen kansanperinnettä ja henkistä kulttuuria esittelevä kotiseutumuseo.
Kiimingin lukio
Kiimingin lukio on Oulussa, Kiimingin kaupunginosassa toimiva lukioasteen oppilaitos. Lukiossa opiskelee lukuvuonna 2013–2014 noin 250 oppilasta, jotka ovat kotoisin entisistä Kiimingin, Yli-Iin ja Ylikiimingin kunnista sekä Oulun kaupungista. Lukio on luokaton lukio, jonka oppilasvalinta tapahtuu yhteishaun kautta. Lukiossa on käytössä viisijaksojärjestelmä. Rehtorina toimii Pia Räsänen ja vararehtorina Aini Yli-Pyky.
Lukio toimii uudessa, vuonna 1988 käyttöön otetussa rakennuksessa, jonka on suunnitellut arkkitehtitoimisto Saurama Oy. Rakennuksessa suoritettiin vuonna 2013 peruskorjaus; sen aikana opiskelu tapahtui Kiimingin entisen kunnantoimiston tiloissa. Lukion välittömässä läheisyydessä sijaitsevat myös yleisurheilu- ja jalkapallokenttä, tenniskentät ja Kiimingin pääkirjasto.
Hippos (lehti)
Hippos on Suomen Ratsastajainliiton jäsen- ja tiedotuslehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1948. Lehti kuuluu Ratsastajainliiton jäsenetuihin ja ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Se postitetaan automaattisesti kaikille Ratsastajainliiton jäsenseurojen jäsenille. Muut kuin seurojen jäsenet voivat tilata lehden, ja sitä myydään myös irtonumeroina kioskeissa ja kaupoissa. Hippos on alansa suurin erikoisjulkaisu Suomessa ja kuuluu Aikakauslehtien liittoon. Hippos on nelivärinen aikakauslehtityyppinen, noin 96-sivuinen julkaisu. Hippoksen levikki vuonna 2005 oli 25 887 kappaletta. Keskipainos vuonna 2006 oli noin 30 000.
Hippoksessa on artikkeleita enimmäkseen ratsastuksesta ja kilpailuista, mutta myös muista hevosiin liittyvistä aiheista. Jokaisessa numerossa on mukana SRL:n Info-liite, joka sisältää tiedotuksia muun muassa kilpailuista ja valmennuksista.
Etelänsatakieli
Etelänsatakieli ("Luscinia megarhynchos") on sieppojen heimoon lukeutuva varpuslintu.
Linnun pituus on 15–16,5 cm. Ulkonäöltään erehdyttävästi satakielen näköinen. Selkäpuoli on lämpimänruskea, pyrstö ja yläperä kirkkaan punaruskeat. Vatsapuoli on harmahtavan beige, mutta kyljet ja kurkku ovat yleensä tummemmat, tasaisen beigenruskeat. Pää on harmahtavan kellanruskea. Silmä on kookas ja musta, ja sitä ympäröi vaalea silmärengas. Lajia on joskus mahdotonta erottaa satakielestä, mutta etelänsatakielen pyrstön yläpinta on punaisempi, eikä sillä ole rinnassa selvää harmaata suomukuviointia kuten satakielellä yleensä.
Etelänsatakielellä ei ole selvää kutsuääntä. Varoitusääniä ovat viheltävä ja hieman nouseva "yihp" sekä nariseva "errr". Etelänsatakielen laulu on melodista, voimakasta ja koko ajan muuntelevaa. Säkeet ovat melko lyhyitä, 2-4 sekuntia, ja niiden välissä on usein saman pituinen tauko. Säkeet rakentuvat trilleistä, huiluvihellyksistä sekä solisevista ja pulputtavista äänistä. Satakieli ja etelänsatakieli voivat omaksua toisiltaan laulun osia tai joskus myös koko säkeen. Yleisempää on, että satakieli matkii etelänsatakielen laulua.
Viimeinen jääkausi erotti satakielet kahdeksi erillispopulaatioksi, jotka kehittyivät eri lajeiksi. Etelänsatakieli esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa, sekä Lähi-idästä aina Mongoliaan saakka. Euroopan kanta on 8,5–23 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii eteläisessä Afrikassa. Suomessa tavataan lähes vuosittain joitakin yksilöitä.
Etelänsatakieli pesii metsissä ja metsiköissä, joissa on runsaasti aluskasvillisuutta. Se elää mielellään vesistöjen läheisyydessä.
Pesä on maassa kasvillisuuden kätköissä, joskus matalalla kasvillisuuden varassa. Munia on 4–5, joita naaras yksin hautoo noin 13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 11 päivän ikäisinä. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Naaras voi munia toisen pesyeen, vaikka ensimmäisessä poikaset ovat yhä pesässä. Siinä tapauksessa koiras huolehtii ensimmäisen pesyeen poikasten ruokkimisesta.
Etupäässä maassa liikkuvat hyönteiset ja muut selkärangattomat, kuten ampiaiset ja muurahaiset. Syksyllä syö myös marjoja.
Ykkösaamu
Ykkösaamu on Yle Radio 1:ssä arkiaamuisin lähetettävä radio-ohjelma sekä Yle TV1 -kanavalla lauantaisin kello 10.05 suorana lähetettävä ajankohtaisohjelma. Television Ykkösaamun edeltäjä oli samalla ohjelmapaikalla vuosina 2001–2008 lähetetty Lauantaiseura, jota lähetettiin myös YLE24-kanavalla sen lakkauttamiseen 2007 asti. Tuolloin ohjelmalla oli myös sunnuntaisin lähetetty sisarohjelma "Maailmannäyttämöllä".
Ykkösaamussa keskustellaan ajankohtaisista ilmiöistä, tapahtumista, ihmisistä ja kysymyksistä. Ohjelmassa vierailee Suomen tärkeimpiä poliittisia henkilöitä ja korkeavirkaisia suomalaisia. Ykkösaamun vetäjinä toimivat Jari Korkki ja Seija Vaaherkumpu.
Lauantaiseuran ensimmäinen lähetys oli 15. syyskuuta 2001, jolloin vieraana oli pääministeri Paavo Lipponen. Ohjelma lähetettiin viimeisen kerran 31. toukokuuta 2008, jolloin vieraana oli presidentti Tarja Halonen. Lauantaiseuraa vetänyt toimittaja Hannu Lehtilä jäi ohjelman päättymisen myötä eläkkeelle.
Media-alan koulutusrahasto Kouran vuosittaisen palkintojenjaon yhteydessä vuonna 2014 radion Ykkösaamu palkittiin Vuoden sivistystekona. Palkinnon saajan valitsi kirjailija Sirpa Kähkönen, joka perusteli valintaansa:
Tämä ohjelma onnistuu siinä, minkä piti jo olla mahdotonta: se reagoi ajankohtaisiin kysymyksiin mutta antaa aikaa niiden käsittelylle. Tässä juuri on radion voima ja lumo: tärkeiden näkökantojen esille tuomiseen ei tarvita välttämättä visuaalista aineistoa, jos asiantuntija on ajatellut asiansa pitkälle ja saa tilaa niiden esittämiseen ja jos ammattitaitoinen toimittaja ohjaa keskustelua herkästi reagoiden. Ohjelman toimituksessa on eri-ikäisiä ihmisiä, molempaa sukupuolta, ja se tekee kuuntelukokemuksesta kiinnostavan ja elävän. Taustatoimitus on vahvasti tehtävänsä tasalla ja tuottaa luotettavaa tietoa ja etsii päteviä asiantuntijoita. Kuulijatkin on modernisti huomioitu: lähetysikkunassa käydään vilkasta keskustelua aamun teemoista ja keskustelua kommentoidaan ohjelmassa. Ylen Radio 1:n Ykkösaamu on journalistisesti korkeatasoinen ajankohtaissivistyksen tuottaja ja sen merkitys kansalaisyhteiskunnalle ja vapaalle mielipiteenmuodostukselle on suuri.
Lauantaiseura (täsmennyssivu)
Lauantaiseura voi tarkoittaa:
Deutsche Bank
Deutsche Bank ('Saksan pankki') () on monikansallinen pankki, joka työllistää yli 67 500 työntekijää. Sen pääkonttori sijaitsee Frankfurt am Mainissa Saksassa. Deutsche Bank on maailman suurin investointipankki. Taseensa perusteella (2 099,04 mrd. USD) pankki luokiteltiin vuonna 2015 maailman 11. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi.
Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä merkittävimmistä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
Toimitusjohtajaksi valittiin huhtikuussa Christian Sewing. Hänen edeltäjänsä oli kesäkuussa 2015 valittu John Cryan. Cryanin edeltäjiänä toimivat yhdessä Anshu Jain ja Jürgen Fitschen. Jainin kausi päättyi kesäkuun lopussa, Fitschenin toukokuussa 2016. Heidän sopimuksensa olisivat olleet voimassa maaliskuuhun 2017.
Deutsche Bankilla on konttori Helsingissä.
Deutsche Bank tuli kansainväliseksi puheenaiheeksi 1990-luvun puolivälissä, kun sen rahoittama Jürgen Schneiderin rakennuskonserni ajautui konkurssiin 9 miljoonan D-markan velkojen tähden. Schneider-yhtiö oli velkaa alihankkijoilleen 50 miljoonan D-markan palkkasaatavat, joita Deutsche Bankin pääjohtaja Hilmar Koppler piti pikkurahoina, "peanuts". Palkkarahojen puutteessa vararikkoon ajautuneiden rakennusyrittäjien tilanne ja pääjohtaja Kopperin asenne herätti saksalaisissa yleistä epäluottamusta ja suuttumusta Deutsche Bankia ja sen pääjohtajaa kohtaan. Kopper joutui sittemmin eroamaan, ja ”tapaus Schneider” käsiteltiin tuomioistuimessa vuonna 1997.
Tapauksen seurauksena Kopper tunnetaan Saksassa termillä "Mr Peanuts," ja rahoitusjohtajien vähättelevä suhtautuminen tavallisten ihmisten toimeentuloon vaikuttaviin rahasummiin vahingoitti pankkien mainetta. Termi "peanuts" jäi elämään kansainväliseen kielenkäyttöön, kun osoitetaan jonkin liiketaloudellisen tahon vähättelevää asennetta.
Toukokuussa 2018 yhtiö tiedotti irtisanovansa yli 7000 työntekijää.
Kummajainen
Kummajainen on nimitys, jota käytetään jostain ulkomuodoltaan tai -näöltään selvästi totutusta ja tavanomaisesta poikkeavasta. Synnynnäisesti epämuodostuneita tai muutoin poikkeavia ihmisiä ja eläimiä on kutsuttu myös hiukan neutraalimmalla nimityksellä "luonnonoikku". Puhekielessä käytetään usein samassa merkityksessä englanninkielisestä "freak" -sanasta johdettua nimitystä friikki.
Entisaikaan kummajaisia käytettiin yleisesti sirkusten vetonauloina. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat siamilaiset kaksoset.
"Kummajaiseksi" voi ryhtyä myös tietoisesti kehonmuokkauksella – tosin se mitä pidetään kummajaismaisena riippuu ympäröivän yhteisön normeista ja arvostuksista.
Polkupyörätrial
Polkupyörätrial on taitoajoa polkupyörällä. Laji on kehittynyt moottoripyörällä ajettavasta trialista. Laji syntyi Espanjassa, ja sen keksijänä pidetään moottoripyörätrialin maailmanmestaruuden voittaneen Ot Pin isää, joka halusi poikansa harjoittelevan trialia polkupyörällä, koska piti moottoripyörää liian raskaana ja hankalana käsitellä.
Trialin perusperiaate on selvitä mahdollisimman vaikeista paikoista ilman, että koskettaa jalalla, keholla tai pyörän rungolla maahan. Kilpailuissa tunnusomaista on, että kilpailijat tutustuvat rataan jalkaisin suunnitellen näin omia ajolinjojaan. Jaksoja ei saa harjoitella ennen kisaa.
Suomessa trialia ajetaan kilpaa seitsemässä eri sarjassa: C-Vapaa, C-Yleinen, C-Super, B, A ja Elite ja Tytöt, jotka tavallisesti ajavat C-Vapaan tasoisia jaksoja. Suomen cupissa kilpaillaan vuosittain neljässä osakilpailussa Jyväskylässä, Kirkkonummella, Paraisilla ja Tampereella. Suomen mestaruudesta kilpaillaan Suomen Polkupyöräunionin alaisessa yksittäisessä kilpailussa.
Polkupyörätrialin harrastajajoukko on pienehkö, mutta lajin harrastajia löytyy ympäri maailmaa.
Merrill Lynch
Merrill Lynch oli yksi maailman suurimmista rahoitusalan yrityksistä. Sen perustivat vuonna 1914 Charles E. Merrill ja Edmund C. Lynch. Merrill Lynchin pääkonttori sijaitsi New York Cityssä. Merrill Lynchillä oli konttoreita 37 maassa ja vuoden 2006 lopussa yhtiössä työskenteli 56 200 henkilöä. 1. tammikuuta 2009 Bank of America osti Merrill Lynchin.
Bank of America ilmoitti 14. syyskuuta 2008 ostavansa subprime-kriisin vuoksi vaikeuksiin ajautuneen Merrill Lynchin. Kauppahinta oli 50 miljardia dollaria eli vajaat 35 miljardia euroa. Kauppa toteutui 1. tammikuuta 2009. Sen myötä Bank of America nousi JPMorgan Chasen ja Citigroupin ohi Yhdysvaltain suurimmaksi pankiksi. Pankin varallisuus oli kaupan jälkeen noin 2,7 biljoonaa dollaria.
Southwest Chief
Southwest Chief (aiemmin Southwest Limited) on Yhdysvaltain kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin operoima InterCity-matkustajajuna. Sen reitti kulkee Keskilännen sekä Yhdysvaltain lounaisosien halki Chicagosta Los Angelesiin. Reitin pituus on 3 631 kilometriä, ja se kulkee Illinois'n, Iowan, Missourin, Kansasin, Coloradon, New Mexicon, Arizonan ja Kalifornian osavaltioiden halki.
"Southwest Chief" on Atchison, Topeka and Santa Fe Railwayn operoiman "Super Chief" -pikajunan epäsuora seuraaja. Amtrak käytti nimeä "Super Chief" vuosina 1971–1974, jonka jälkeen AT&SF kielsi Amtrakia käyttämästä nimeä. Kun Amtrakin palvelut reitillä parantuivat, antoi AT&SF 28. lokakuuta 1984 luvan nimetä "Southwest Limitedin" nykyiseksi "Southwest Chiefiksi".
Juna muodostuu nykyisin kolmesta General Electricin "Genesis"-sarjan P42-dieselveturista, matkatavaravaunusta, kolmesta "Superliner"-makuuvaunusta, "Superliner"-ravintolavaunusta, oleskeluvaunusta sekä kolmesta "Superliner"-päivävaunusta. Junassa on usein myös kiitotavaravaunuja, joissa kuljetetaan helposti pilaantuvia elintarvikkeita. Sesonkiaikaan junassa on lisäksi yksi ylimääräinen makuuvaunu sekä ylimääräinen päivävaunu.
Suurella osalla matkasta junan suurin sallittu nopeus on 145 kilometriä tunnissa.
Jägerhorn af Spurila
Jägerhorn af Spurila on vanha suomenruotsalainen aatelissuku numerolla 5 Suomen ritarihuoneella ja numerolla 114 Ruotsin ritarihuoneella. Sukua elää Suomessa, jossa se on esiintynyt yhtäjaksoisesti, ja myös Ruotsissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Suku on keskiaikaista rälssiä ja kotoisin Varsinais-Suomen Paimiosta. Tarkkaa aateloimispäivämäärää ei ole tiedossa. Suvun kantaisänä on pidetty 1464–1476 mainittua asemies Nils Pederssonia Hevonpään kartanosta. Hän kantaa riippuvaa metsästystorvea sinetissään 10. maaliskuuta 1471. Rälssimies Nisse Pederssonia on pidetty hänen varsin todennäköisenä isoisänään ja asemies Peder Nilssonia todennäköisenä isänä. Nisse Pedersson omisti Paimion Lopissa rälssimaata, joka peruutettiin vuoden 1396 Nyköpingin peruutuksen yhteydessä; peruutus toteutettiin Suomessa 1405. Hän esiintyy myös sinettitodistajana 1. toukokuuta 1399. Peder Nilsson puolestaan osallistui rälssimiesten kokoukseen Turussa 1439.
Suvun asema vahvistui keskiajan loppuvaiheessa asemies Per Nilssonin (mainitaan 1500) mentyä naimisiin laamanni, myöhemmin valtaneuvos, Klas Henrikssonin (Horn af Kanckas) tyttären Birgittan kanssa.
Eversti Christer Classon af Spurilan myötä suku kirjattiin Ruotsin ritarihuoneen muodostamisen yhteydessä vuonna 1625 numerolla 86 (muutettiin sittemmin numeroksi 114). Nimi Jägerhorn af Spurila otettiin ilmeisesti käyttöön vasta 1634, jolloin se esiintyy ritariston ja aatelin pöytäkirjoissa, todennäköisesti, jotta se erottuisi samankaltaista sukuvaakunaa kantavasta Jägerhorn af Storbystä, joka tuolloin introdusoitiin. Keskiajalla oli tavanomaista, että rälssisuvut käyttivät sukunimenä patronyymiä ja kartanon nimeä. Suku korotettiin silloiseen ritariluokkaan 1778. Suomen ritarihuoneella suku kirjattiin 12. tammikuuta 1820 numerolla 5.
Vanhoissa sukuteoksissa esitetään Jägerhorn af Spurilan nuorempina sukuhaaroina Jägerhorn af Storbyt ja Jägerskiöldit. Nykytutkimuksen perusteella ei tällaista sukujohtoa kuitenkaan voida todistaa. Mielikuvituksellisen sukutarinan mukaan Jägerhorn af Spurilan suku on peräisin 1100-luvun Suomesta, jolloin kantaisä olisi ollut Eerik Pyhän aseenkantaja. Ruotsin ritarihuoneella vuonna 1769 päivätty sukutaulu kuvaa tarinan seuraavasti (käännös):
Korsuorkesteri
Korsuorkesteri on vuonna 1990 perustettu suomalainen yhtye, joka soitti tanssimusiikkia aina sota-ajan lauluista 1960-luvun rautalankaan noin 150 keikan vuosivauhdilla. Yhtyeen tuorein aluevaltaus olivat suositut Korsuhartaus-kirkkokonsertit.
Vuonna 1994 tanssiorkestereiden Suomen-mestaruus toi yhtyeen valtakunnalliseen tietoisuuteen. Jo sitä ennen Korsuorkesteri oli esiintynyt televisiossa ja käynyt kahdesti Floridassa esiintymässä amerikansuomalaisille. Syksyn sävel -kilpailuun Korsuorkesteri osallistui vuosina 1995 ja 1998, saavuttaen 1995 kolmannen sijan.
Korsuorkesterin levytysura alkoi yleisön pyynnöstä jo toisena vuonna perustamisen jälkeen omakustanteisella kasetilla "Muistelo" ja pari vuotta myöhemmin CD-levyllä "Kannaksen poikia". Sen jälkeen orkesteri on julkaissut 13 täyspitkää albumia sekä muutamia single-äänitteitä ja yksittäisiä kappaleita erilaisilla kokoomalevyillä. Lisäksi he ovat toimineet taustaorkesterina monien muiden artistien levyillä. Uusimman levynsä, vuoden 2009 huhtikuussa ilmestyneen albumin "Korsuorkesteri Abbey Roadilla", orkesteri kävi levyttämässä Lontoossa Abbey Roadin studiolla.
Suomen-mestaruuden lisäksi Korsuorkesteri on saanut tunnustuksina Vuoden eteläkarjalainen -tittelin, Ruokolahti-palkinnon sekä kultalevyn "Etulinjassa"-äänitteestä.
Korsuorkesteri on tehnyt vuonna 2010 humpan Ruokolahden leijonasta nimellä Ruokolahden leijona. Pepe Kovanen keksi laulun aiheen sanomalehti Etelä-Saimaan haastattelussa. Lehti kysyi Kovaselta, minkälaisen teoksen hän tekisi kotikunnastaan Ruokolahdesta. Sanoituksen lauluun teki Jorma Toiviainen.
Vuonna 2012 Korsuorkesteri päätti lopettaa esiintymiset ja järjesti Ohi on -konserttikiertueen lokakuussa jäähyväiskiertueeksi.
Vuonna 2014 lokakuussa Korsuorkesteri palaa Korsuorkesterin kertausharjoitukset-kiertueelle.
Kurnuliejukana
Kurnuliejukana ("Porphyrio alleni") on entiseltä nimeltään pikkusulttaanikana, ja se kuuluu kurkilintuihin. Lajin kuvaili ja nimesi Thomas Richard Heywood Thomson vuonna 1842.
Linnun pituus on 22–25 cm. Värikäs lintu: pää ja alapuoli siniset, selkäpuoli ja siivet vihreät, koivet, silmät ja nokka punaiset. Nuori lintu on ruskeankirjava.
Trooppisen Afrikan laji, joka toisinaan eksyy Etelä-Eurooppaan. Harhautuneita lintuja on tavattu lähinnä keskitalvella Kanarialla ja Espanjassa. Monet yksilöt ovat olleet löydettäessä pitkän lentomatkan uuvuttamia tai ne on löydetty kuolleina. Laji on kerran ilmoitettu myös Suomessa: 10.5.1979 Joensuussa Höytiäisen kanavalla, mutta havainto on kyseenalaistettu myöhemmin.
Kosteikot, joissa on runsas ruohovartinen kasvusto.
Villingen-Schwenningen
Villingen-Schwenningen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee Schwarzwaldin metsäisen vuorijonoalueen itäisellä reunalla. Kaupunki on pinta-alaltaan 165,47 neliökilometrin suuruinen, ja vuonna 2015 siellä asui noin 84 600 ihmistä.
Villingen-Schwenningen syntyi vuonna 1972, kun Villingenin ja Schwenningenin kunnat sekä lukuisat niitä ympäröivät kylät yhdistettiin yhdeksi omaksi kaupungikseen. Keskiajalla Villingen oli itävaltalaisten hallinnoima kunta. Schwenningen puolestaan säilyi pienehkönä kylänä 1800-luvulle saakka, jolloin siellä alkoi saada jalansijaa kelloteollisuus, josta Schwenningen tunnetaan vieläkin.
Neckar-joen alkulähde sijaitsee Schwenningenissä.
Siivet (ilmailulehti)
Siivet on suomalainen ilmailulehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1986 alkaen. Sen kustantajana toimi syksyyn 2014 konkurssiin asettamiseensa saakka tamperelainen Apali. Viimeinen omistaja oli Rauni Vainio (k. 2014). Apali Oy:n mentyä konkurssiin lehden julkaisuoikeudet osti JFI Airshow Oy.
Lehti on yleisilmailulehden ja sotilasilmailulehden välimuoto. Viime vuosina se on alkanut kirjoittaa myös kevytilmailusta. Nykyisin Siivet ilmestyy kuusi kertaa vuodessa.
Samanniminen ilmailuharrastukseen ja askarteluun keskittynyt aikakauslehti ilmestyi Suomessa muutaman vuoden ajan jo 1960-luvulla.
Kuljetuslentokone
Kuljetuslentokone eli rahtilentokone on lentokone, jonka kuljettama hyötykuorma on pääasiassa rahtia. Etenkin lentoliikenteen alkuvuosina useat kuljetuskoneet kuljettivat rahdin lisäksi myös matkustajia. Toisen maailmansodan jälkeen, matkustajaliikenteen elpyessä, useimmat uudet kuljetuskonetyypit suunniteltiin pelkästään rahdin kuljetukseen.
Lentoliikenteen historia alkaa pikemminkin rahdin kuljettamisesta kuin matkustajaliikenteestä. Lentoposti oli useissa suurvalloissa valtiovallan erityisen subvention kohde ainakin 1910–1920-luvuilla. Eräs syy oli pyrkimys nopeuttaa liike-elämän ja diplomatian kuriiripostia, joka oli ennen lentokonetta viipynyt matkallaan esimerkiksi Afrikasta Englantiin viikkoja. Toinen syy oli lentokoneteollisuuden ja reittilentoliikenteen yritysten ylläpito.
Lentorahti syntyi toden teolla toisen maailmansodan aikana, jolloin sen luonne oli sotilaallinen. Maahanlaskujoukkojen kuljetus oli eräänlainen rahdin ja matkustajien kuljettamisen välimuoto, joka kehitettiin 1920-luvun lopussa tai 1930-luvun alussa Neuvostoliitossa leviten sen Saksalle (sekä Weimarin tasavalta että Kolmas valtakunta) myymän salaisen sotilaslentäjäkoulutuksen kautta Länsi-Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin.
1950-luvulta alkaen toimi useita lentorahtiyhtiöitä, joista monet operoivat sodan ylijäämäksi jääneellä DC-3-kalustolla, mutta esimerkiksi englantilainen Bristol-lentokonetehdas suunnitteli erityisiä rahtikoneita.
1960-luvulta lähtien rahtilennot ovat kasvaneet etenkin Yhdysvaltain lentopostin korvautumisena yksityisten postitusyhtiöiden palveluilla. Muun muassa UPS, DHL, FedEx sekä TNT ovat alan suurimpia toimijoita 2000-luvun alussa.
Rahtilentokoneita eri aikakausina
Toisen maailmansodan sotilaskuljetuskoneita ovat esimerkiksi
Kylmän sodan sotilaskuljetuskoneita ovat esimerkiksi
2000-luvun kuljetuskoneita (uusia)
Tata Steel
Tata Steel (aikaisemmin TISCO, Tata Iron and Steel Company Limited) on Aasian ensimmäinen ja Intian suurin yksityinen teräsyhtiö. Teräsyhtiö Corus ilmoitti perjantaina 20. lokakuuta 2006 hyväksyneensä Tata Steelin ostotarjouksen. Yrityskauppa nostaa Tatan maailman kuudenneksi suurimmaksi teräsyhtiöksi. Tata Steel maksaa Coruksesta 4,3 miljardia puntaa eli noin 6,4 miljardia euroa. Kyseessä on Intian kaikkien aikojen suurin yrityskauppa. Tata Steel tuotti 4,4 miljoonaa tonnia terästä vuonna 2005. Yhtiö on listautunut Mumbain sekä Intian pörssiin.
Awakening
Awakening on ruotsalaisen Narnia-yhtyeen esikoisalbumi. Yhtyeen muodostivat tässä vaiheessa Christian Liljegren ja Carl Johan Grimmark kahdestaan. Liljegren lauloi, ja Grimmark soitti lähes kaiken albumin materiaalin yksin. Nauhoitukset tehtiin Topz Recording Studiolla Jönköpingissä syyskuusta 1996 tammikuulle 1997. Albumi julkaistiin vuonna 1998 saksalaisen Nuclear Blast -levy-yhtiön kustantamana Euroopassa. Japanin painoksen julkaisi Pony Canyon.
Albumin avausraidan, "Break the Chains", introna on pätkä Marc-Antoine Charpentier'n sävellyksestä "Te Deum", mikä tunnetaan myös Eurovision laulukilpailujen tunnussävelmänä.
Xanten
Xanten on kaupunki Saksan länsiosassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se sijaitsee Weselin piirikunnassa. Kaupungissa on arviolta 21 510 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 72,43 neliökilometriä.
Vuonna 12 eaa. roomalaiset perustivat Xantenin alueelle sotilasleirin "Vetera Castra I". Tästä katsotaan usein Xantenin kehityksen paikkakuntana alkaneen. Kaupunginoikeudet Xanten vastaanotti 15. heinäkuuta vuonna 1228 Kölnin arkkipiispalta.
Nykyisin kaupunki tunnetaan erityisesti siitä, että se on Saksan ainoa kaupunki, jonka nimi alkaa X-kirjaimella.
Aputykkivene Aunus
Aputykkivene Aunus (aiemmin "Kingston Emerald") oli Suomen merivoimissa palvellut sota-alus.
"Kingston Emerald" oli R. Nordström & Co Oy:n vuonna 1927 rakentama Suomen Kalastus Oy:n omistama troolari, joka aseistettiin 1942 aputykkiveneeksi.
Alus aloitti palveluksensa 17. marraskuuta 1942 aputykkivene "Aunuksena" Suomen laivastossa. "Aunus" aseistettiin neuvostoliittolaisella 130 mm:n tykillä, joka oli saatu sotasaaliina Hangosta, ja ilmatorjunta-aseistuksella. Alus vaurioitui lentopommista 21. kesäkuuta 1944 ollessaan torjumassa Koiviston maihinnousua. Sen päällikkö komentajakapteeni Albert Pöri haavoittui kuolettavasti, neljä miestä katosi ja 11 haavoittui.
"Aunus" osallistui Viipurinlahden taisteluun, jossa alus kuului yhdessä aputykkivene "Vienan" sekä kahden saksalaisen tykkilautan kanssa Taisteluosasto Wikbergiin, jonka tehtävänä oli estää 5. heinäkuuta vihollisen eteneminen Koiviston saarilta pohjoiseen. Neuvostoliiton ilmavoimien hyökätessä osastoa vastaan "Aunukseen" osui kolme 100 kilon pommia, joista ainoastaan yksi räjähti vaurioittaen alusta vakavasti. Samalla osaston komentaja, komentajakapteeni Albert Pöri haavoittui kuolettavasti.
Osasto palasi lähtösatamaan, jossa se joutui uudelleen hyökkäyksen kohteeksi. Alus selvisi ilman merkittäviä lisävaurioita. Se korjattiin ja palautettiin alkuperäiseen tehtäväänsä sodan jälkeen. Jostain syystä se ei saanut takaisin alkuperäistä nimeään, vaan palveli sotanimellään loppuun.
Aputykkivene Viena
Aputykkivene Viena (aiemmin "Conan Doyle") oli Suomen merivoimissa palvellut sota-alus.
"Conan Doyle" oli alun perin R. Nordström & Co Oy:n vuonna 1915 rakentama Suomen Kalastus Oy omistama troolari. Alus nosti leijonalipun 23. joulukuuta 1942, kun se oli varustettu aputykkiveneeksi. "Viena" oli aseistettu neuvostoliittolaisella 130 mm:n tykillä, joka oli saatu sotasaaliina Hangosta, ja ilmatorjunta-aseistuksella.
"Viena" lähetettiin yhdessä aputykkivene "Aunuksen" kanssa kesäkuun lopulla torjumaan vihollisen maihinnousua Koiviston saarille. Alus suoritti tehtävänsä tuhoten vihollisen hyökkäystä tukevat tykit ampumalla 68 laukausta pääaseellaan.
"Viena" osallistui Viipurinlahden taisteluun. Alus kuului taisteluosasto Wikbergiin, jonka tehtävänä oli 5. heinäkuuta estää vihollisen eteneminen Koivistolta pohjoiseen. Tehtävän aikana alus vaurioitui lievästi, mutta jouduttuaan Pukkion satamassa ilmapommitukseen alukseen osui kolme 100 kilon pommia. Pommeista ainoastaan yksi räjähti aiheuttaen suurta vahinkoa. Suutarien läpäistyä aluksen pohjan oli se ajettava matalikolle uppoamisen estämiseksi. "Viena" korjattiin ja palautettiin alkuperäiseen tehtäväänsä sodan jälkeen. Jostain syystä alkuperäistä nimeä ei palautettu sodan jälkeen, vaan alus kalasti loppuun asti "Vienana".
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2003
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2003.
Long Live the King
Long Live the King on ruotsalaisen Narnia-yhtyeen toinen albumi. Yhtyeen jäsenmäärä on kasvanut alkuperäisestä kahdesta viiteen. Albumi on nauhoitettu Studio Berghemillä ja Narnia Songs Mobile Recording Studiolla heinä–syyskuussa 1998. Se julkaistiin 1999. Albumin kansikuvat on tehnyt Kristian Wåhlin. Japanin painoksessa on erilaiset kannet, jotka muistuttavat enemmän "Awakeningin" kuin "Long Live the King" -albumin Euroopan julkaisun kansia.
Instrumentaalikappaleiden nimet viittaavat Narnia-kirjojen maailmaan: "Cair Paravel" on Narnian hallitsijoiden linna, ja meidän maailmastamme käytetään nimeä Varjojenmaa ("Shadowlands"). "Star Over Bethlehem" on bonus-kappale albumin Euroopan ja Yhdysvaltojen julkaisuilla.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2004
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2004.
Paasikiven I hallitus
Paasikiven senaatti eli Paasikiven I hallitus oli Suomen tasavallan toinen senaatti eli hallitus. Se toimi 27. toukokuuta 1918 – 27. marraskuuta 1918 eli 185 päivää. Nimitys "senaatti" korvattiin hallitusta tarkoittavalla nimityksellä "valtioneuvosto" vasta seuraavan hallituksen aikana.
Valtionhoitaja P. E. Svinhufvud ja senaatin johtoon tullut Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja J. K. Paasikivi olivat kumpikin näkyviä monarkian kannattajia, ja molemmat halusivat entisen hallituksen ministerien jatkavan ja sen ohjelman pysyvän voimassa. Paasikiven hallituksella oli eduskunnan koko porvarillisen osan tuki, vaikka Maalaisliitto ja Nuorsuomalaisen puolueen K. J. Ståhlbergia kannattanut siipi vastustivat monarkiaa ajanutta linjaa. Maalaisliitto ei ottanut osaa hallituksen muodostamiseen ja sen edustajat Kyösti Kallio ja E. Y. Pehkonen jäivät hallitukseen omalla vastuullaan.
Hallituksen aloittaessa toimintansa siihen kuului kuusi nuorsuomalaista, viisi Suomalaisen puolueen edustajaa, kaksi maalaisliittolaista ja yksi ruotsalaisen kansanpuolueen edustaja. Lisäksi hallituksessa oli yksi ammattiministeri. Kaksi Suomalaisen puolueen edustajaa ja RKP:n Frey erosivat hallituksesta 29. kesäkuuta 1918. Maalaisliittolaiset erosivat elokuussa johtuen Paasikiven senaatin aktiivisuudesta kuninkaan valitsemiseksi.
J. K. Paasikivi ilmoitti hallituksensa tärkeimmäksi tavoitteeksi hallitusmuotokysymyksen ratkaisemisen. Paasikivi uhkasi eduskuntaa omalla erollaan ja ilmeisesti myös koko senaatin erolla, mikäli monarkiaa ei hyväksyttäisi. Muiksi tehtäviksi hän ilmoitti muiden muassa ulkopolitiikan kehittämisen, Itä-Karjalan kysymyksen ratkaisun, maan sisäisen järjestyksen palauttamisen, sotalaitoksen organisoinnin, elintarviketilanteen parantamisen, kapinavahinkojen selvittämisen ja edeltäneen Svinhufvudin hallituksen aloittaman sisäisen uudistusohjelman toteuttamisen.
Afrikanhanhi
Afrikanhanhi eli aiemmalta nimeltään niilinhanhi ("Alopochen aegyptiaca") on afrikkalainen sorsalaji. Sen alkuperäinen elinympäristö sijaitsee Afrikassa, mutta sitä on tarhalintujen karkaamisen vuoksi tavattu vieraslajina eri puolilla maailmaa, niin Kanadassa kuin Australiassakin. Afrikanhanhi on sukunsa ainoa edustaja.
Linnun pituus on 63–73 cm ja paino 1,5–2 kg. Valkoposkihanhen kokoinen, väritykseltään vaalean ruskehtava. Lennossa näkyy siivellä suuri valkoinen laikku. Lento on raskasta, hanhimaista. Koiras on väritykseltään hieman kirjavampi.
Afrikassa Niilin laakson ja Saharan eteläpuoli. Tarhoista karanneet linnut ovat muodostaneet pesivän kannan ainakin Englantiin, Hollantiin ja Belgiaan. Tavattu myös Suomessa, todennäköisesti tarhalintujen jälkeläisiä.
Paikoin runsas kaikenlaisissa vesistöissä. Välttelee kuitenkin tiheän metsän alueita.
Osa pesii maahan, osa puihin vanhoihin toisten lintulajien pesiin, joskus korkealle puun latvaan. Munia on 6-12, ja niiden haudonta kestää kuukauden. Sukukypsiä vasta 3–4-vuotiaina.
Ruokailee pääasiassa laiduntamalla ruohomaita.
Palturitupakka
Palturitupakka eli kessu eli nurkantakanen ("Nicotiana rustica") on koisokasvien heimon tupakoiden sukuun kuuluva kasvilaji. Palturitupakka oli intiaanien käyttämä tupakka, jota he kutsuivat "mapachoksi". Se tuli ensimmäisenä tupakkalajeista Eurooppaan. Se oli aluksi käytetyin tupakkalaji ja vahvan venäläisen mahorkan raaka-aine. Yhdessä kasvissa onkin Hyötykasviyhdistyksen siemenluettelossa (2014) ilmoitettujen tietojen mukaan noin 10 prosenttia enemmän nikotiinia kuin yleisesti käytetyssä virginiantupakassa. Nykyään sitä kasvatetaan tupakan valmistusta varten lähinnä Aasiassa ja etenkin Venäjällä. Se kasvaa myös viileässä ilmastossa. Sitä on viljelty Suomessakin, etenkin pula-aikana, mutta 1950-luvulla sen viljely Suomessa kävi kannattamattomaksi, kun virginiantupakan tuonti Suomeen alkoi.
Palturitupakka kasvaa noin metrin korkuiseksi, hyvässä maassa korkeammaksikin, ja yhdestä kasvista saadaan parikymmentä 60–67 cm pitkää ja 38–46 cm leveää lehteä, joiden väri vaihtelee keltaisesta vihreään. Kukat ovat kellanvihreitä tai valkoisia. Lehtien pinta on täynnä pieniä ja tahmeita karvoja. Yksi kasvi voi tuottaa jopa miljoona siementä.
Drowned World Tour
Drowned World Tour oli yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan vuoden 2001 kesäkuussa alkanut konserttikiertue, joka kiersi ympäri Pohjois-Amerikkaa ja Eurooppaa. Konsertit järjestettiin 16:ssa eri kaupungissa ja konsertteja oli yhteensä 47 kappaletta. Kiertue oli Madonnan viides kiertue.
26. elokuuta pidetty konsertti on julkaistu dvd:llä.
Madonnan edellinen kiertue The Girlie Show Tour pidettiin vuonna 1993. Ennen Drowned World -kiertuetta piti olla kaksi kiertuetta, "Bedtime Stories" ja "Ray of Light" -albumien jälkeen, mutta kun kiertueet piti järjestää, Madonna oli molemmilla kerroilla raskaana.Esityslista sisälsi kappaleita kahdelta edelliseltä albumilta, "Ray Of Lightilta" ja "Musicilta", vuoden 1999 hitin ”Beautiful Strangerin”, kaksi kappaletta "Bedtime Stories" -albumilta (”Secret” ja ”Human Nature”), ja kaksi 1980-luvun hittiä (”La Isla Bonita” ja ”Holiday”).
Kiertueen viimeisessä konsertissa Madonnan aviomies Guy Ritchie esitti lavalle eksynyttä teknikkoa ”Beautiful Strangerin” lopussa.
Moottoritorpedovene Tyrsky
Moottoritorpedovene Tyrsky (T 3) oli Suomen merivoimissa palvellut moottoritorpedovene.
Alus rakennettiin Turun Veneveistämöllä vuonna 1943, ja sen suunnitteli insinööri Jarl Lindblom italialaisten esikuvien mukaan.
Lindblom suunnitteli alustyypin pohjarakenteen osin uudelleen merikelpoisuuden parantamiseksi nopeuden kärsimättä, ja tulos ylittikin odotukset.
"Tyrsky" osallistui 15. syyskuuta 1944 Suursaaren taisteluun hyökäten saksalaista maihinnousuosastoa vastaan ja vaurioittaen saksalaista M-luokan raivaajaa.
Aluksesta tehtiin 1949 Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti moottoritykkivene. Se huutokaupattiin vuonna 1964 museoalukseksi, sillä se oli ilmeisesti parhaassa kunnossa luokkansa kahdeksasta aluksesta. Vaikka alus poistettiin palveluksesta, siihen ei tehty suuria muutoksia, ainoastaan varustusta riisuttiin. Aluksen kunnostamista suunniteltiin vuosien varrella useasti, mutta työhön ei ryhdytty. Vasta vuoden 2004 lopulla sen kunnostaminen aloitettiin, ja alus päätettiin kunnostaa vuoden 1944 asuunsa. Nykyisin se on Forum Marinumin kokoelmissa.
T-luokan muut moottoritorpedoveneet olivat "Tarmo", "Taisto", "Tuima", "Tuisku" ja "Tuuli" sekä sodan jälkeen valmistuneet "Taisto 7" ja "Taisto 8".
Maria Wiik
Maria Catharina Wiik (3. elokuuta 1853 Helsinki – 19. kesäkuuta 1928 Helsinki) oli 1800-luvun arvostetuimpia suomalaisia taidemaalareita.
Wiik maalasi runsaasti henkilö- ja muotokuvia sekä asetelmia. Wiikin vuonna 1881 maalaama muotokuva sisarestaan Hilda Wiikistä hyväksyttiin Pariisin salonkiin. Wiikin maalaukset olivat yleensä pienikokoisia. Suurin hänen maalauksistaan on "Huono omatunto" (1886), joka on kooltaan 128 cm × 81 cm.
Maria Wiikin isä oli Uudenmaan lääninarkkitehti Jean Wiik. Maria Wiik opiskeli taidetta Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, Adolf von Beckerin yksityiskoulussa sekä Severin Falkmanin yksityisoppilaana. Hän lähti Pariisiin jatkamaan taideopintojaan vuonna 1875. Naiset eivät päässeet opiskelemaan Académie des Beaux-Artsiin, mutta hän sai opettajakseen Tony Robert-Fleuryn Académie Julianissa.
Vuonna 1880 Wiik toimi lukuvuoden verran Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa sijaisopettajana. Hän lähti vuosisadan lopulla ystävänsä Helene Schjerfbeckin kanssa jälleen Pariisiin työskentelemään joksikin aikaa muun muassa Bouvet’n ateljeehen Puvis de Chavannesin johdolla. Samana vuonna he matkustivat yhdessä St Ivesiin, Englantiin. Matkan myötä Wiikin teoksiin tuli lisää psykologista tarkkuutta ja tunnelmallisuutta. Wiikin parhaina teoksina pidetään hänen 1880-luvun tuotantoaan.
1890-luvulla Wiikin tyyli muuttui, ja viimeisinä vuosina maalaamista vaikeutti silmäsairaus. Elämänsä loppuvuodet hän vietti kotimaassa, ja viimeiset työnsä hän maalasi noin vuonna 1923. Vuonna 1954 ilmestyi Pia Katerman väitöskirja Maria Wiikistä.
Alphaman
Alphaman on ASCII-grafiikkaa käyttävä roguelike-peli, jonka ohjelmoi Jeffrey Olson vuonna 1995 apunaan Peter Jessop ja Gregory Krol. Peli sijoittuu ydinkatastrofin jälkeiselle maapallolle ja sen huomattavin piirre on erittäin runsas erikoisen huumorin käyttö. Pelaajan tavoitteena on pelastaa maailma tuhoutumiselta.
"Alphamanin" päähenkilö on mutatoitunut ihminen. Sillä on pelin alussa kaksi erikoiskykyä ja yksinkertainen varustus: satunnainen perus-ase, haarniska ja pala ruokaa. Erikoiskykyjä on tahdonvoimaisesta parantamisesta äänihyökkäykseen ja niitä voi käyttää loputtomasti, joskin voimien on käytön jälkeen latauduttava.
Peli sijoittuu New Yorkin raunioihin, jonka rakennuksia ja luolia pelissä voi tutkia. Luolastot ovat täynnä erilaisia olentoja kuten tulimuurahaisia, ruusupensaita ja gaselleja. Pelin tavoitteena on löytää Grinch-nimisen vihollisen linnoitus ja pelastaa Maa hänen käsistään. Grinch aikoo vapauttaa myrkkyä ilmakehään ja tuhota kaiken elämän. Jotta Grinch voitaisiin voittaa, pelaajan on löydettävä viisi linnaa ja tuhottava niiden hallitsijat, joita ovat mm. Buzz Aldrin ja radioaktiivinen Elvis.
Esineiden perusluokat ovat aseet (lähi- ja kaukotaistelu), panssarit, ruoka, erilaiset marjat ja monenlaiset suuret ja pienet tekniset esineet. Marjoilla on erilaisia vaikutuksia, jotka saadaan esiin syömällä ja heittelemällä niitä. Teknisiä esineitä on 125, pääosin ne on tunnistettava ennen kuin niitä voi käyttää. Pelistä löytyy esimerkiksi Laserpistooli (ammutaan) ja kotivideoprojektori (nukutetaan vihollisia). Kaikki tekniset esineet, kuten lehtipuhallin, eivät ole käyttökelpoisia ja osasta on suuresti hyötyä.
Home of the Underdogs -sivuston arvostelussa "Alphamania" pidetään keskeneräisenä, sen pelattavuutta ja vihollisten tekoälyä moititaan. Myönteisinä puolina pidetään sen yksinkertaista käyttöliittymää ja roguelike-peleille epätavallista asetelmaa.
Tykkivene Aunus
Tykkivene Aunus oli vuonna 1919 käyttöönotettu Suomen merivoimien tykkivene.
Alus tilattiin Wm. Crichton & Co Ab:n telakalta Turusta. Se valmistui 1900 hinaajana.
Alus joutui 1919 suomalaisille Aunuksen retken aikana Viteleessä Aunus-joen suuhun uponneena. "Aunus" aseistettiin talvisodan alkaessa ja se liitettiin kapteeniluutnantti Asikaisen johtamaan tykkiveneiden laivastoon Laatokalla. Sodan aikana Laatokalla ei käyty meritaisteluja, joten "Aunuksen" tehtävä oli tulittaa Neuvostoliiton maavoimia järven rantojen läheisyydessä ja miinoittaa rannikkoalueita. Alus laski 7. joulukuuta 1939 moottoriveneiden tukemana 18 miinaa miinoitussuunnitelman mukaisesti. Moskovan rauhan mukaisesti kaikki Laatokan-laivaston alukset tuli jättää Laatokalle, joten "Aunus" joutui Neuvostoliiton haltuun.
"Aunus" liitettiin 24. elokuuta 1940 koulutusalusten osastoon, jonka tukikohtana oli Valamo ja nimettiin "UK-100":ksi. Jatkosodan alettua alus aseistettiin uudelleen, muutettiin miinanraivaaja "TTSH-100":ksi komentajanaan yliluutnantti Kargin ja liitettiin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon. Alus oli Neuvostoliiton Laatokan-laivaston pohjoisosaston lippulaiva. Ensimmäisen taistelunsa alus kävi 27. heinäkuuta 1941 Sortavalan lähistöllä. 31. heinäkuuta alus sai viisi osumaa suomalaiselta rannikkotykistöltä ja useita miehiä kaatui. Pohjoisosaston päällikkö kapteeniluutnantti Salagin haavoittui. Myöhemmin alus oli vartiolaivana ja kuljetti erilaisia tavaroita. "TTSH-100":lla oli suuri merkitys Suhosaaren maihinnousun torjumisessa.
Vuonna 1944 aluksen nimeksi otettiin "T-100", ja se raivasi miinoja Riianlahdella. Vuonna 1947 se riisuttiin aseista ja poistettiin laivastosta 1964, jonka jälkeen se toimi latvialaisena hinaajana nimellä "RB-30". Vuoden 1982 syksyllä alus asetettiin ankkuriin Volhovajoen rannalle Novaja Ladogaan.
Demodokos
Demodokos () oli antiikin kreikkalainen satiirikko, joka eli 500-luvulla eaa. Leroksen saarella. Hän on jäänyt maailmankirjallisuuteen lauseella: “miletoslaiset eivät ole hulluja, mutta he toimivat niin kuin olisivat”. Lause liittyy Miletoksessa syntyneeseen kapinointiin. Saarelaiset karkottivat ensin tyranninsa, mutta joutuivat sitten keskinäiseen riitaan, jossa osapuolina olivat pääomapiirit ("plutis") ja työntekijät ("kheiromakha").
Intian osavaltiot ja territoriot
Intia on jaettu 29 osavaltioon ja seitsemään liittovaltion alueeseen, joihin kuuluu Delhin pääkaupunkialue.
Faidros
Faidros () tai Phaedrus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Gross-Rosenin keskitysleiri
Gross-Rosen oli natsien keskitysleiri Saksassa. Se oli työleiri vuodesta 1940 vuoteen 1945. Siellä oli arviolta noin 125 000 vankia, joista arvioidaan kuolleen 40 000. Sillä oli arviolta 100 alaleiriä. Puna-armeija vapautti pääleirin 14. helmikuuta 1945.
Age of Empires II: The Age of Kings
Age of Empires II: The Age of Kings on Ensemble Studiosin kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema strategiapeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja se on "Age of Empires" -pelisarjan toinen osa. Ensemble Studiosin kehittämä "" -laajennusosa julkaistiin 2000. Pelistä julkaistiin päivitetty "Age of Empires II HD" -niminen teräväpiirtoversio Steam-palvelussa 9. huhtikuuta 2013. 7. marraskuuta 2013 julkaistiin uusi, HD-version kanssa toimiva lisäosa "", joka tuo peliin uutta sisältöä.
Pelissä pelaaja ohjaa historiallisesti merkittäviä kansoja ja sivilisaatioita neljän eri aikakauden läpi.
Pelissä on kolmetoista eri sivilisaatiota: britit, keltit, frankit, gootit, teutonit, viikingit, kiinalaiset, japanilaiset, mongolit, bysanttilaiset, persialaiset, saraseenit ja turkkilaiset. Jokaisella sivilisaatiolla on ainutlaatuisia ominaisuuksia.
Pelissä on useita erilaisia pelimuotoja. Kampanjoiden lisäksi peliä voi pelata muun muassa satunnaiskartoilla (). Regicide-pelimuodossa tavoitteena on tappaa vastustajan kuningas ja Death Match -pelissä on tarkoituksena luoda armeija ja valtakunta mahdollisimman nopeasti.Pelissä oli vuoteen 2006 asti mahdollista pelata moninpeliä internetin välityksellä Microsoftin ylläpitämässä MSN Gaming Zone -palvelussa. Microsoft on tämän jälkeen suositellut moninpelaamisen jatkamista GameSpy-, GameRanger- ja Voobly-palveluissa. HD-version julkaisun myötä moninpeli on tullut mahdolliseksi myös Steamin kautta.
"Age of Empires II: The Age of Kings" on saanut useita myönteisiä arvosteluita.