hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Nitrometaani
Nitrometaani ("nitrokarboli") on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jonka kemiallinen kaava on CHNO, moolimassa 61,04 g/mol, sulamispiste −29 °C, kiehumispiste 101 °C, suhteellinen tiheys 1,14 (vedellä 1), höyrynpaine 20 °C:ssa 3,7 kPa, suhteellinen höyryn tiheys (ilma=1) 2,1, leimahduspiste 35 °C c.c., itsesyttymislämpötila 417 °C, syttymisrajat (tilavuusprosenttia ilmassa) 7,3–63 ja CAS-numero 75-52-5. Nitrometaani on vesiliukoinen.
Typpiatomilla on nitrometaanissa positiivinen osittaisvaraus ja se muodostaa poikkeuksellisesti neljä kovalenttista sidosta. Typpiatomin voidaan katsoa menettäneen elektronin, jolloin sen elektronirakenne muistuttaa hiilen elektronirakennetta. Toiselle happiatomieista puolestaan merkitään negatiivinen osittaisvaraus ja sidos vain yksinkertaisella kovalenttisella sidoksella.
Nitrometaani on happiatomiensa suhteen resonanssihybridi. Ei ole olennaista, kumpaan happiatomiin merkitään yksinkertainen sidos ja osittaisvaraus, sillä molemmat muodot ovat itsessään vääriä. Kummankin typestä happeen johtavan sidoksen pituus on sama 122 pm, joka on puolessa välissä N–O (130 pm) ja N=O (116 pm) -sidoksia. Nitrometaanilla on yksi muuttumaton rakennemuoto, jolla on molempien resonanssimuotojen piirteitä. Tällaisen muodon tarkka mallintaminen Kékulen viivasidostekniikalla on kuitenkin mahdotonta.
Nitrometaania käytetään radio-ohjattavien- (Rc) ja kiihdytysautojen polttoaineena. Nitrometaani syttyy huonommin kuin tavallinen bensiini. Nitrometaanimolekyyli sisältää happea, jolloin sitä pystytään syöttämään suuria annoksia moottoriin sen tukehtumatta. Näin saavutetaan paljon suurempia tehoja kuin tavanomaisilla polttoaineilla. Nitrometaani voi myös räjähtää sisältämänsä hapen ja vedyn yhdistyessä.
Nitrometaania käytetään myös rakettimoottorien polttoaineena.
Nitrometaanista voidaan tehdä erilaisia räjähteitä, mutta se toimii räjähteenä myös sellaisenaan. Tunnetuin sitä sisältävä räjähde on ANNM, jossa on nitrometaanin ohella ammoniumnitraattia.
Koska nitrometaani sisältää happea, se tarvitsee vähemmän ilmakehän happea palamiseen:
Jokaista bensiinikiloa kohti tarvitaan 14,7 kiloa ilmaa, mutta kilo nitrometaania tarvitsee sitä vain 1,7 kiloa. Koska moottorin sylintereihin mahtuu vain rajattu määrä ilmaa jokaista työtahtia kohti, nitrometaania voidaan polttaa 8,7 kertaa enemmän kuin bensiiniä. Nitrometaanin energiatiheys on kuitenkin pienempi: Bensiinistä saa 42–44 MJ/kg kun nitrometaanista saa vain 11,3 MJ/kg. Tämän takia nitrometaanilla saadaan noin 2,3 kertaa enemmän voimaa bensiiniin verrattuna samalla happimäärällä.
Nitrometaania voidaan käyttää monopropellanttina, eli sellaisena joka palaa ilman lisättyä happea:
Pieni määrä hydratsiinia sekoitettuna nitrometaaniin kasvattaa voimaa suuresti. Nitrometaanin kanssa hydratsiini muodostaa räjähdysherkkää suolaa, joka on myöskin monopropellanttia. Sekoitus on epästabiilia ja riskaabelia, minkä takia sitä ei saa käyttää pienoismallilennokkien polttoaineena.
Parkanon rautatieasema
Parkanon rautatieasema () on rautatieasema Suomen rataverkolla Parkanon kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Liikennepaikka avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle vuonna 1971, ja se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Parkanon keskustaajamasta, ratakilometrillä 262.
Vuoteen 1970 saakka Parkano-niminen liikennepaikka sijaitsi Parkanon keskustaajamassa Haapamäen–Porin rautatien varrella. Vanhan Parkanon aseman nimi muutettiin Kairokoskeksi uuden aseman avaamisen myötä. Vuosi aseman avaamisen jälkeen, vuonna 1972, Parkanon kunnasta tuli kauppala ja viisi vuotta myöhemmin kaupunki.
Parkanon rautatieasema rakennettiin -oikoradan yhteydessä paikkaan, jossa oikorata ristesi Haapamäki–Pori-radan kanssa. Alun perin liikennepaikalla ei ollut tarkoitus olla ollenkaan henkilöliikennettä. Vasta yleisön vastustuksen jälkeen Valtionrautatiet päätti rakentaa väliaikaisen parakkityylisen asemarakennuksen henkilöliikenteen palveluja varten. Uuden aseman rakentamisen yhteydessä Haapamäki–Pori-radan linjausta jouduttiin muuttamaan huomattavasti, jotta ratapiha saatiin uuden radan suuntauksen mukaiseksi. Parkanon merkitys risteysasemana jäi kuitenkin vähäiseksi, koska Porin ja Haapamäen välillä oli jo uuden aseman valmistuessa vain vähän liikennettä. Henkilöliikenne Parkanosta Porin ja Haapamäen suuntiin lopetettiin vuonna 1981. Myös tavaraliikenne on loppunut, ja rataosuudella vain Parkano-Niinisalo on liikennöitävissä. Niinisalon liikenne koostuu vain satunnaisista sotilasjunista
Asemalla ei ole enää ollenkaan lipunmyyntiä. Myös lippuautomaatti poistettiin käytöstä 12. maaliskuuta 2007. Nykyään asemalla on yksi lippuautomaatti sisätiloissa. Asemarakennus on käytössä odotussalina ma-pe 6.00-18.00, la-su suljettu.
Parkanon rautatieasemalla pysähtyy suurin osa Tampereen ja Seinäjoen välillä kulkevista matkustajajunista. Liikennepaikalla on myös tavaraliikennettä, asemalla kuormataan muun muassa raakapuuta. Raiteet 2 ja 3 eivät ole käytössä, vaan kaikki junat pysähtyvät raiteella 1.
Värilliset
Värilliset (, ) ovat eteläafrikkalainen etninen ryhmä, joka syntyi 1700–1800-lukujen aikana khoiden, vapautettujen ja karanneiden kaakkoisaasialaisten orjien, bantujen sekä eurooppalaisten siirtolaisten jälkeläisistä. Etelä-Afrikassa on noin 3 700 000 värillistä (9 % väestöstä) ja Namibiassa noin 125 000.
Värillisillä on eteläafrikassa oma etninen identiteettinsä, joka kehittyi 1860-luvun aikana. Värilliset ovat keskittyneet Kapmaan alueelle. Apartheidin aikana värilliset olivat yksi virallisestä väestöryhmästä bantujen, valkoisten ja aasialaisten ohella, joihin kaikki eteläafrikkalaiset luokiteltiin.
Suurin osa Etelä-Afrikan värillisistä puhuu äidinkielenään afrikaansia ja kaikista afrikaansinpuhujista he muodostavat noin puolet. Joidenkin värillisten äidinkieli on englanti ja apartheidin aikana monien mustien tavoin värilliset ryhtyivät enenevässä määrin käyttämään englantia protestina afrikaanerien apartheid-politiikkaa vastaan.
Myös Yhdysvalloissa afroamerikkalaisia kutsuttiin aikaisemmin värillisiksi (), mutta termi on nykyisin jäänyt pois käytöstä ja sitä pidetään harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta loukkaavana.
Hiuvet
Hiuvet on saari Perämerellä Oulun kaupungin vesialueella. Saari sijaitsee Virpiniemen edustalla noin viiden kilometrin päässä mantereelta, ja se on asumaton joitakin kesäasuntoja lukuun ottamatta. Hiuvet muodostuu maankohoamisen vuoksi yhteen kasvaneista Hoikka-Hiukeen, Iso-Hiukeen, Maijanleton sekä Rantinleton saarista.
Saarella on monipuolinen kasvisto. Merkittävimmät harvinaiset kasvilajit ovat upossarpio ja ruijanesikko. Linnusto on paikoin runsasta, ja saarella esiintyviin lintulajeihin kuuluvat pikkutiira, punajalkaviklo, suokukko, tukkasotka, pikkukoskelo, kalalokki, kalatiira ja lapintiira. Saarella on tehty havaintoja myös merikotkasta. Saaren kaakkoisosassa on pieni lampi. Saari on pääosin koivumetsää, harmaaleppää sekä joitakin mäntyjä ja kuusia kasvaa saaren sisäosissa. Saaressa on myös tavattu kauriita ja hirviä.
Bambatha
Bambatha kaMancinza (n. 1860–1906) oli zulu-heimoon kuuluvan zondi-klaanin päällikkö, joka johti kapinaa Natalin siirtokunnan brittihallintoa vastaan vuonna 1906.
Bambathan joukot suorittivat useita iskuja brittiläisiä vastaan vuoden 1906 keväällä, mutta alun menestyksen jälkeen hän hävisi eversti Duncan McKenziein johtamalle siirtomaa-armeijalle huhtikuussa 1906 Mome Gorgen taistelussa. Taistelun jälkeen Bambatha vangittiin ja teloitettiin. Kapinan aikana kuoli arviolta 3 000–4 000 zulua ja sen jälkeen myös zulujen kuningas Dinizulu vangittiin maanpetoksesta.
Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehittämispankki
Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki eli IBRD ("International Bank for Reconstruction and Development") on osa Maailmanpankkia. Se on kansainvälinen järjestö, joka perustettiin alun perin rahoittamaan toisen maailmansodan jälkeistä jälleenrakennusta. Se myöntää lainoja valtioille ja joillekin julkishallinnon toimijoille, joilla on valtiontakaus. Ensimmäinen laina myönnettiin Ranskalle vuonna 1947. Nykyisin IBRD rahoittaa suuria hankkeita Afrikassa, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa; esimerkiksi moottoriteitä, lentokenttiä ja voimalaitoksia. 1990-luvun alusta alkaen IBRD on rahoittanut hankkeita myös Itä-Euroopassa ja entisen Neuvostoliiton alueella.
Mukdenin palatsi
Mukdenin palatsi oli Kiinan varhaisen Qing-dynastian aikana keisarillinen palatsi. Se rakennettiin 1625 ja kolme ensimmäistä Qing-hallitsijaa asuivat siinä (1625–1644). Palatsi sijaitsee Mukdenissa nykyisessä Shenyangissa.
Mantšujohtaja Nurhaci aloitti palatsin rakantamisen 1625 ja lisärakennuksia siihen lisäsi Hong Taiji vuonna 1631. Palatsi rakennettiin muistuttamaan Pekingin Kiellettyä kaupunkia pienine mantšurialais- ja tiibetiläistyylisine vivahteineen. Qing-dynastian korvattua Ming vuonna 1644 Mukdenin palatsi menetti merkityksensä keisarin virallisena asuinpaikkana ja siitä tuli alueellinen palatsi. Vuonna 1780 hallitsija Qianlong laajensi edelleen palatsia. Monet Qing-dynastian hallitsijoista asuivat Mukdenissa jonkun aikaa vuodesta.
Palatsista muokattiin vuonna 1955 Shenyangin palatsin museo. UNESCO liitti sen maailmanperintöluetteloonsa vuonna 2004.
Broederbond
Broederbond tai Afrikaner Broederbond (), nykyisin Afrikanerbond on eteläafrikkalainen, aiemmin salainen järjestö, jonka tavoitteena on afrikaanerien etujen ajaminen. Broederbond-salaseura syntyi afrikaanerinationalismin innoittaman vuonna 1918, ja se oli huomattava voimatekijä maassa apartheidjärjestelmän aikana. Järjestöön kuului suurin osa merkittävistä afrikaanereista niin kirkon, tieteen, armeijan kuin politiikankin piiristä. Etelä-Afrikan kaikki pääministerit ja presidentit vuosina 1948–1994 olivat järjestön jäseniä. Järjestö onnistui säilymään hyvin salaisena, eikä siihen juuri onnistuttu soluttautumaan. On esitetty, että järjestöllä oli merkittävä poliittinen vaikutusvalta koko apartheidkauden ajan. Nykyisin järjestö on tullut julkisuuteen ja hyväksyy jäsenikseen kaikki afrikaansia äidinkielenään puhuvat. Sen vaikutusvalta on kuitenkin vähentynyt.
Kesäkuussa 1918 joukko tyytymättömiä afrikaanereita perusti Nuori Etelä-Afrikka () -nimisen järjestön, jonka nimi muutettiin pian Afrikaner Broederbondiksi. Järjestön tavoitteena oli edistää afrikaanerinationalismia ja siten ylläpitää afrikaanerien kulttuuria, kehittää heidän talouttaan ja nostaa afrikaanerit valtaan Etelä-Afrikan unionissa. Liike politisoitui voimakkaasti 1930-luvulla, ja sille perustettiin useita rinnakkaisjärjestöjä. Niistä merkittävin oli Federasie van Afrikaanse Kultuurvereniginge, FAK (), joka ryhtyi ajamaan Broederbondin kulttuurisia tavoitteita. Suuren vaelluksen satavuotisjuhlallisuuksien vuoksi vuonna 1938 afrikaanerinationalismin suosio alkoi kasvaa, ja AB:n ympärille syntyi lisää järjestöjä. Keskeisin niistä oli puolisotilaallinen Ossewabrandwag-liike.
Toisen maailmansodan jälkeen Afrikaner Broederbondin vaikutusvalta kasvoi edelleen, ja se sai vuonna 1947 hallintaansa muun muassa Etelä-Afrikan rotuasiain viraston. Suunnitelma Etelä-Afrikan täydellisestä rotuerottelusta alkoi muotoutua. Muuttamalla vaalipiirien rajoja AB:n onnistui varmistaa vuonna 1948 vaalivoitto Kansallispuolueelle, joka tämän jälkeen säilyi vallassa apartheidpolitiikkaa toteuttaen aina vuoteen 1948 asti.
Vaikka Broederbondin jäsenmäärä ja poliittinen valta alkoi 1960-luvulla vähentyä, suurin osa vaikutusvaltaisista eteläafrikkalaisista poliitikoista pysyi sen jäseninä. Suurin osa parlamentin jäsenistä ja hallituksen ministereistä kuului siihen edelleen apartheidkauden päättyessä 1994.
Entwicklungsring Süd
Entwicklungsring Süd GmbH (EWR, suomeksi "kehityspiiri etelä") oli saksalainen yhteisyritys, jonka osapuolet olivat Heinkel, Messerschmitt ja Bölkow. Se perustettiin vuonna 1959. Sen pääkonttori oli Münchenissä.
Yhteisyrityksen tavoite oli kehittää VTOL-hävittäjä, EWR VJ 101. Kyseessä oli merkittävä teknologiaponnitus, mutta teknisesti niin epävarma suoritusarvojen saavuttamisessa, että hanke on voinut myös olla alalle tyypillistä yritystukea.
Heinkel erosi yhteisyrityksestä vuonna 1965. Loppu EWR:stä liittyi Messerschmitt-Bölkow-Blohmiin.
Etelän EWR ja pohjoisen ERNO (NO=Nord) yhtiöt olivat nimensä perusteella samankaltaisia kuin Ranskan hieman aikaisempi pyrkimys muodostaa Sud Aviation. Kyseessä oli 1950-luvun ilmailun ja sotilasilmailun hypekauden jälkeinen pyrkimys koota heikentyviä yhtiöitä alueellisiksi kokonaisuuksiksi.
Magnum (yhtye)
Magnum on Britanniassa vuonna 1972 perustettu melodinen hard rock -yhtye. Perustamisen jälkeen yhtye on kokenut paljon miehistönvaihdoksia, mutta laulaja Bob Catley ja kitaristi Tony Clarkin, jotka myös vastaavat useimmista sävellyksistä ja sanoituksista, ovat pysyneet yhtyeessä alusta asti.
Magnum aloitti soittamalla covereita Birminghamin kuuluisalla Rum Runner -klubilla, kunnes he alkoivat hakea omaa tyyliään soittamalla Bob Catleyn kappaleita At the Railway Innissä vuonna 1976.
Yhtyeen debyyttialbumi "Kingdom of Madness" julkaistiin Jet Recordsin kautta vuoden 1978 lopulla ja se saavutti 58. sijan Britannian albumilistalla. Magnum oli Jet Recordsilla aina vuoteen 1983 ja heidän merkittävin albuminsa tänä aikana oli Jeff Glixmanin tuottama "Chase the Dragon" (1982), joka saavutti 17. sijan albumilistalla.
Magnum sai parhaat listasijoituksensa albumeilla "Wings of Heaven" (5. sija) ja "Goodnight L.A." (9. sija), joista viimeksi mainitun tuotti myös muun muassa Fleetwood Macin tuottajana toiminut Keith Olsen. Parhaiten Magnum kuitenkin tunnetaan eeppisestä albumista "On a Storyteller’s Night", joka julkaistiin FM Recordsin kautta vuonna 1985. Se saavutti listalla sijan 24 ja siivitti yhtyeen suosioon muuallakin Euroopassa.
Magnum hajosi vuonna 1995, mutta perustettiin uudelleen vuonna 2002.
Pallonen (saari)
Pallonen on saari Perämerellä Haukiputaan ja Iin kuntien edustalla noin 20 kilometrin etäisyydellä mantereesta. Saari kuuluu Pallosen saariryhmään, ja se sijaitsee Nimettömänmatala-nimisen matalikon luoteiskulmassa. Matalikon muita saaria ovat Astekari ja Santapankki. Saaret kuuluvat Perämeren saaret -Natura-alueeseen.
Pallonen on noin kahden metrin korkuinen puuton kivikkoluoto, ja siellä sijaitsee vanha kalamaja. Rannat ovat kivikkoniittyä, joilla kasvaa harvinainen luotosorsimo. Kiiltopajua ja pietaryrttiä kasvaa saaren laella.
Linnusto on runsas, ja saarella on runsas tiirakanta. Pesiviin lajeihin kuuluvat kala- ja lapintiira sekä pikkutiira. Saarella pesivät myös alueellisesti uhanalaiset pilkkasiipi ja tylli.
EWR VJ 101
EWR VJ 101 oli saksalainen experimental-lentokone. VJ tuli sanoista "Vertikal Jäger" (VTOL). Siitä kaavailtiin seuraajaa F-104G Starfighterille, mutta hanke keskeytettiin. Jos suunnitelma olisi toteutunut, siitä olisi tullut nopein VTOL-lentokone (2 Machin nopeus). 29. heinäkuuta 1964 toinen prototyyppi, X-2, lensi nopeudella Mach 1,04 ilman jälkipoltinta.
Heinkel- ja Messerschmitt-yhtiöt olivat kumpikin laatineet esisuunnitelman tällaisesta lentokoneesta vuoteen 1959 mennessä. Ne perustivat tämän lentokoneen kehitystä varten Entwicklungsring Süd-yhteisyrityksen. Prototyypit kulkivat nimellä EWR VJ 101 C.
Kaksi prototyyppiä valmistettiin: X-1 ja X-2. Koelennot alkoivat 10. huhtikuuta 1963. 14. syyskuuta 1963 X-1 tuhoutui lento-onnettomuudessa, joka johtui autopilotin viasta.
X2 lensi 22. lokakuuta 1965 alkaen. Siinä oli jälkipoltin.
Projekti keskeytettiin vuonna 1968. Tällöin brittien, paljon hitaampi, Harrier oli toteumassa, mutta muuten usko pystysuoraan nouseviin hävittäjiin oli häviämässä.
Ulko-Pallonen
Ulko-Pallonen on Pallosen saariryhmään kuuluva 0,7 hehtaarin kokoinen luoto Perämerellä Haukiputaan–Iin edustalla noin 25 kilometrin etäisyydellä mantereesta Suurhiekka-nimisen matalikon kaakkoiskulmassa. Saari on lohkareinen noin metrin korkuinen kivikkosaari. Ulko-Pallonen on lähes kasviton saari, vain suola-arhoa esiintyy.
Saari on arvokas tiirojen pesimäpaikka, ja sieltä tavataan myös uhanalaista riskilää. Saaren ympäristö on Suurhiekan alueella silakan tärkeä kutupaikka.
Astekari
Astekari eli Päänpäällinen on Pallosen saariryhmään kuuluva saari Perämerellä Haukiputaan–Iin edustalla. Saaren korkein kohta on noin metrin korkeudella merenpinnasta, ja se sijaitsee laajan Nimettömänmatalan matalikon länsiosassa lähellä Santapankkia ja Pallosta ja kuuluu näiden ohella Perämeren saaret -Natura-alueeseen.
Astekarissa kasvaa ruoikkoa ja niittyä, kasveihin kuuluvat luhtakastikka ja rönsyrölli. Saaren laella kasvaa pajua. Merkittävimmät kasvit ovat meriasteri ja luotosorsimo.
Saari on Pallosen saariryhmän saarista linnustoltaan arvokkain, ja se saattaa olla Perämeren ainoa haahkan säännöllinen pesimäpaikka. Saarella pesivän räyskäyhdyskunnan koko on noin 160 paria, joten se käsittää Suomen arvoidusta räyskän pesimäkannasta jopa 20 prosenttia. Muista pesiviä laajeja ovat kala- ja harmaalokki. Aiemmin saarella on tavattu runsaasti myös pesiviä naurulokkeja sekä tiiroja.
Suurhiekka
Suurhiekka on laaja matalikkoalue Perämerellä Haukiputaan ja Iin edustalla. Se sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Krunnien saariston lounaispuolella ja noin 20–25 kilometriä mantereelta länteen. Hiekkapohjaisen matalikkoalueen keskimääräinen vedensyvyys on 2,0–3,5 metriä. Matalikon ainoa saari on alueen kaakkoiskulmassa sijaitseva Ulko-Pallonen.
Suurhiekan alueelle on suunniteltu rakennettavaksi 80–120 tuulivoimalayksikköä käsittävä tuulivoimapuisto.
Alue soveltuu tuulivoimarakentamiseen melko hyvin, sillä välittömässä läheisyydessä ei ole arvokkaita lintualueita. Lähimmät Perämeren saaret -Natura-alueeseen kuuluvat Santapankki, Astekari ja Pallonen sijaitsevat yli kahden kilometrin päässä. Alueella ei myöskään tiedetä olevan vedenalaisia arkeologisia kohteita.
Suurhiekan aluetta kaavaillaa myös merihiekan nostoalueeksi.
Kapmaa
Kapmaa () oli alun perin hollantilaisten ja myöhemmin brittien hallinnassa ollut siirtomaa nykyisen Etelä-Afrikan alueella. Kapmaa ulottui Atlantin valtamereltä itään ja sen itärajaksi muodostui useiden xhosien kanssa käytyjen sotien jälkeen Fishjoki, pohjoisessa Oranjejoki. Siirtomaa oli yksi Etelä-Afrikan unionin vuonna 1910 muodostaneista osista, jolloin siitä tuli Kapmaan provinssi. Nykyisin alue jakaantuu Pohjois-Kapin, Länsi-Kapin ja Itä-Kapin provinsseihin.
ERNO
Entwicklungsring Nord (suomeksi likimain: "Pohjoinen kehitysrengas") oli vuonna 1961 perustettu saksalainen, Bremenissä sijainnut yhteisyritys, jonka osapuolet olivat Weser Flugzeugbau ja Focke-Wulf sekä Hamburger Flugzeugbau. Sen tavoitteena oli kehittää matkustajalentokoneita ja kantorakettien moottoreita.
ERNO:n taival alkoi vuonna 1961: tuolloin suunniteltiin pieni suihkumatkustajakone Erno-61-4. Vuonna 1964 Weserflug ja Focke-Wulf fuusioituivat ja täten muodostui Vereinigte Flugtechnische Werke (VFW). Sen jälkeen tuon lentokoneen uudeksi nimeksi tuli VFW-614.
Seuraava suunnitelma oli 40-paikkainen STOL-suihkumatkustajakone. Saksan liittovaltion tuella yhtiö pääsi täyteen vauhtiin vuonna 1966. Lentokoneen prototyypin rakentaminen alkoi elokuussa 1968. VFW ja alankomaalainen Fokker muodostivat tuolloin ylikansallisen holding-yhtiön, jolla Fokker tuli mukaan tähän yhteistyöhön.
Prototyyppi lensi 14. heinäkuuta 1971, mutta tuhoutui helmikuussa 1972. Yhtiö rakensi kaksi prototyyppiä lisää. Yhtiö sai kansallisia sertifiointeja vuosina 1974–1976. Valmistuksessa oli mukana myös Messerschmitt-Bölkow-Blohm sekä belgialaiset SABCA ja Fairey. 
Fokker-VFW-allianssi vaikutti negatiivisesti VFW-614:n myyntiin, koska Fokker myi omia sen kanssa kilpailevia lentokonetyyppejä. Koneita tehtiin kaikkiaan vain 19 kappaletta, ml. Luftwaffen ostamat. Saksan kansallinen rahoitusapu VFW:lle loppui ja siirtyi eurooppalaiselle Airbusille.
ERNO pyrki myös rakentamaan Europa-kantoraketin kolmannen rakettivaiheen moottoria ELDO:lle 1960-luvun puolivälista 1970-luvun alkuun. Moottori ei toiminut millään koelennolla.
Euroopan avaruusjärjestö ESA tilasi vuonna 1974 ERNO-VFW Fokker’ilta (Zentralgesellschaft VFW-Fokker GmbH) Spacelabin. Spacelab oli STS-avaruussukkulan rahtiruumaan mahtuva eurooppalaisen miehitetyn laboratoriomoduuli. British Aerospace toimi sen alihankkijana. Saksa toteutti ja maksoi 53 prosenttia Spacelabin rakennustyöstä. Tämä loi perustan, jolla Bremenin tehtaat ovat tehneet ISS-avaruusaseman Columbus-moduulin.
Vuonna 1981 Messerschmitt-Bölkow-Blohm valtasi VFW-Fokkerin. 2000-luvulla ERNOn tehdas oli ensin osa EADS Space Transportation-yhtiötä, josta se siirtyi EADS Astriumin osaksi, kun vuoden 2004 lopulla kaavailtu Snecman ja EADS Space Transportationin fuusioaie ei toteutunut.
Voortrekker-liike
Voortrekker-liike on afrikaansinkielinen nuorisojärjestö, joka perustettiin vuonna 1931 ja jonka kantavana aatteena oli "ABC", eli "Afrikanerskap, Burgerskap, Christenskap" (). Voortrekker-liikkeen syntymiseen vaikutti 1930-luvulla vaikuttanut afrikaanerinationalismi. Voortrekker-liike jäljitteli Etelä-Afrikan brittiläistä partioliikettä, mutta se oli esikuvaansa kansallismielisempi ja uskonnollisempi.
Vitalismi
Vitalismi on käsitys, jonka mukaan kaikkeudessa on olemassa erityinen elämänvoima ("vis vitalis"). Tämä voima voi olla energiaa tai ainetta. Vitalismissa ajatellaan, että kemia ja fysiikka eivät riitä selittämään eliöiden elämää, vaan lisäksi tarvitaan jokin pelkästään elämälle kuuluva ominaisuus. Tätä ominaisuutta voitaisiin kuitenkin periaatteessa tutkia tieteellisesti. Tällaisen ominaisuuden olemassaolosta ei kuitenkaan ole tieteellisiä todisteita.
1800-luvun keskipaikoilla vitalismi väistyi mekanisten katsomustapojen tieltä, mutta on sittemmin uudelleen esiintynyt "uusvitalismin" nimellä. Vitalismin uuteen elpymiseen on vaikuttanut kehitysmekaniikan tutkiminen.
Kemian historiassa vitalismilla tarkoitetaan varsinkin 1800-luvun alussa vallinnutta käsitystä, että orgaanisia yhdisteitä voi syntyä vain elävissä kasveissa ja elämissä elävän voiman vaikutukseta. Käsityksen on usein katsottu tulleen kumotuksi, kun Friedrich Wöhler vuonna 1828 onnistui keinotekoisesti muuttamaan ammoniumsyanaattia (NHCNO) ureaksi (NHCONH). Wöhler itse ei kuitenkaan väittänyt kumonneensa vitalismia, ja lisäksi hänen käyttämänsä ammonium­syanaatti oli valmistettu elollisen luonnon aineista. Vakavamman iskun vitalismi sai vuonna 1844, kun Hermann Kolbe onnistui valmistamaan etikkahappoa epä­orgaanisista lähtöaineista. Vielä 1800-luvun lopulla kuitenkin oletettiin, että vitalismi piti paikkansa käymisen kaltaisten bio­kemiallisten reaktioiden osalta.
Vitalistisia ajattelutapoja ovat edustaneet esimerkiksi Hans Driesch ja Henri Bergson.
Kimberly Stewart
Kimberly Anne Stewart (s. 21. elokuuta 1979, Holmby Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen valokuvamalli, seurapiirijulkkis ja näyttelijätär. Kimberly Stewart on brittiläisen rocklaulaja Rod Stewartin ja Alana Stewartin tytär.
Stewart kävi mallikoulua ennen kuin sai sopimuksen Tommy Hilfigeriltä. Ennen mallinuraa hän itse suunnitteli kenkiä. Tällä hetkellä Kimberly ja malli Megan Maitland ovat australialaisen "Antz Pantz"-alusvaatemerkin kasvoja. Kimberly Stewartilla on myös oma "Pinky Star Fish"-vaatemallisto.
Stewart on ollut eräs "The Insider"-ohjelman juontajista. Vuonna 2005 hänen suunniteltiin korvaavan Nicole Richien seurapiirijulkkis Paris Hiltonin parina "Simple Life"-sarjassa. Tuotantoyhtiö FOX kuitenkin ilmoitti sarjan päättyvän, eikä Stewartista tullutkaan Hiltonin paria. Myöhemmin neljännen tuotantokauden kuvaukset aloitettiin sittenkin Richien ja Hiltonin kesken.
Kimberly Stewartilla on ollut oma "Win Your Life Back"-sarja MTV:llä. Hän on myös esiintynyt ohjelmissa "MTV Cribs" ja "Celebrities Uncensored".
Näyttelijänä Stewart teki debyyttinsä vierailevana tähtenä "Undeclared"- TV-sarjassa.
Kimberly Stewart on sanonut haluavansa seurata isänsä jalanjälkiä musiikkimaailmaan. Kimberly osaa soittaa viulua ja pianoa, ja hän on erään tuottajan kanssa kokeillut levyttämistä studiossa. Lisäksi Stewart käy laulutunneilla. Kimberly toivoo saavansa debyyttialbuminsa valmiiksi vuonna 2007.
B. J. Vorster
Balthazar Johannes Vorster, yleisemmin John Vorster, (13. joulukuuta 1915 Jamestown, Eastern Cape – 10. syyskuuta 1983) oli Etelä-Afrikan pääministeri vuodesta 1966 vuoteen 1978 ja maan valtiollinen presidentti vuodesta 1978 vuoteen 1979.
Vorster opiskeli oikeustiedettä Stellenboschin yliopistossa ja osallistui aktiivisesti opiskelijapolitiikkaan. Hän valmistui vuonna 1938 ja meni töihin maan korkeimman oikeuden Kapmaan osastoon. Pian hän kuitenkin siirtyi käräjälakimieheksi Port Elizabethiin ja myöhemmin Brakpaniin.
Vorster vastusti kiivaasti pääministeri Jan Smutsin päätöstä viedä Etelä-Afrikka toiseen maailmansotaan liittoutuneiden puolelle ja aktivoitui siksi Ossewabrandwag-liikkeessä. Ossewabrandwag oli kansallissosialismia kannattanut järjestö, joka pyrki hankaloittamaan maan sotaponnistuksia. Järjestö harjoitti sabotaašia ja väkivaltaa sodanaikana. Vorster ilmoitti myöhemmin ettei ollut osallistunut näihin tekoihin. Vorster nousi järjestön organisaatiossa kenraalin asemaan. Hän ilmoitti tuona aikana kannattavansa "kristillis-kansallista" ideologiaa, jota hän nimitti eteläafrikkalaiseksi vastineeksi kansallissosialismille. Syyskuussa 1942 Vorster vangittiin keskitysleirille Koffiefonteiniin, jossa oli vankina aina helmikuuhun 1944 asti.
Vuonna 1948 Vorster pyrki Afrikaaneripuolueen ehdokkaaksi parlamenttivaaleihin Brakpanista. Afrikaaneripuolue liittoutui vaaleissa Kansallispuolueen kanssa Jan Smutsin United Partya vastaan ja Kansallispuolue kieltäytyi tukemasta Vorsteria. Hän osallistui vaaleihin lopulta sitoutumattomana ehdokkaana ja hävisi vain neljällä äänellä. Hän pääsi lopulta parlamenttiin vuonna 1953 Kansallispuolueen ehdokkaana Nigelin vaalipiiristä.
Vorster nousi Kansallispuolueen puoluehierarkiassa nopeasti ja hänestä tuli apulaisopetusministeri vuonna 1958 ja vuonna 1961 hän nousi oikeusministeriksi. Oikeusministerinä hän laajensi Sharpevillen verilöylyn jälkeen turvallisuuspoliisin valtuuksia uudella lainsäädännöllä, joka mahdollisti muun muassa epäiltyjen pidättämisen ilman syytteitä määräämättömäksi ajaksi. Vorsterin tiukka politiikka Sharpevillen verilöylyn aiheuttamien levottomuuksien kukistamisessa lisäsi hänen mainettaan Kansallispuolueessa. Tämän vuoksi, kun pääministeri Hendrik Verwoerd murhattiin vuonna 1966, Vorster valittiin yksimielisesti Kansallispuolueen johtajaksi ja uudeksi pääministeriksi.
Pääministerinä Vorster pyrki esiintymään maltillisena poliitikkona ja yritti parantaa Kansallispuolueen välejä maan englanninkielisen väestöön ja afrikkalaisten maiden johtajiin. Tämä johti hänet riitaan puolueen vanhoillisten ("Verkramptes") ryhmien kanssa. Vorster yritti kahden vuoden ajan pitää puoluetta yhtenäisenä, mutta lopulta hän ajoi "verkramptesit" pois puolueesta. Ryhmän nopeasti perustama Uudelleenrakennettu kansallispuolue hävisi vuoden 1970 vaalit selkeästi.
Puolueen sisäiset kiistat kuitenkin jatkuivat ja vuonna 1978 Vorster erosi puolueen puheenjohtajuudesta ja pääministeriydestä. Hän toimi vielä vuosina 1978–1979 maan valtiollisena presidenttinä.
Pianosonaatti nro 4 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin pianosonaatin nro 4 Es-duuri op. 7 sävellysajasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se julkaistiin vuoden 1797 lokakuussa. Sonaatti oli Beethovenin pisin aina "Hammerklavierin" ilmestymiseen asti, ja se nautti suurta arvostusta jo aikalaistenkin keskuudessa. Sonaatti on omistettu Beethovenin oppilaalle kreivitär Babette Keglevicsille. Keglevics asui Beethovenia vastapäätä, ja Beethoven saattoi tulla hänen luokseen opettamaan aamutakki päällä ja tohvelit jalassa. Sonaatista on käytetty nimeä "Die Verliebte" (), koska Beethoven oli tiettävästi ihastunut oppilaaseensa, mutta lisänimi ei ole enää kovin tunnettu.
Sonaatissa on neljä osaa:
Ensimmäistä osaa kantavat eteenpäin kahdeksasosat vuoroin oikeassa, vuoroin vasemmassa kädessä. Tahtilaji on keinuva 6/8. Koraalimainen sivuteema rauhoittaa tunnelman hetkeksi, mutta energiset kahdeksasosat jatkavat eteenpäin. Tunnelma huipentuu loisteliaisiin Es-duuri-oktaavihyppyihin heti B-duuri-urkupisteessä kiertelyn jälkeen. Sivuteema liikkuu c-mollissa, samalla idealla kuin pääteemakin, kunnes muutamat hiljaiset soinnut hivuttavat pääteeman jälleen alkuun. Tällä kertaa urkupisteenä on Es-duuri, minkä jälkeen siirrytään As-duuriin. Osan kooda on Beethovenin pisimpiä.
Toinen osa on hieno Largo hieman asiaankuulumattomassa sävellajissa, C-duurissa. Tämä ei ole varhais-Beethovenia, pikemminkin päinvastoin. Alku koostuu rauhallisista soinnuista, jotka kasvavat hieman osan edetessä. Muutamat fortissimo-soinnut ovat alku tulevalle As-duuri-taitteelle, joka kasvaa kasvamistaan aina forte-osioon asti. Siinä on perustana voimakkaat oktaavit, joita rauhoittaa korukuvio ylärekisterissä. Osa kertautuu alusta lähes samanlaisena, kunnes melodian ottaa vastuulleen vasen käsi oikean soittaessa murrettuja oktaaveja. Lopulta tunnelma rauhoittuu, ja osa päättyy C-duuriin.
Kolmas osa on allegro, joka alkaa miellyttävällä ja ehkä tarttuvallakin teemalla. 
Alkuteeman kertauksen jälkeen vuorossa on "minore" eli mollitaite. Se koostuu trioleista es-mollissa. Jännityksen purkauduttua alkuteema palaa, ja osa päättyy niin kuin se on alkanutkin.
Viimeinen osa, rondo, on lähinnä vuorottelua Es-duurin ja c-mollin välillä. Alussa oikea käsi vie melodiaa eteenpäin, vasen soittaa ensimmäisestä osasta lainattua säestyskuviota. Teoksen keskiosassa on myös molliväliosa, jossa oikea käsi soittaa sointuja vasemman säestäessä c-mollissa. Teoksen kooda alkaa E-duurissa, josta se kuitenkin pääsee livahtamaan takaisin alkuperäiseen Es-duuriin. Vasemman käden soittaessa nopeita murtosointuja ja oikean korukuviollisia yksittäisiä nuotteja osa ja samalla koko sonaatti päättyy.
Feministit-Feministerna
Feministit-Feministerna (F-F) oli vuonna 1976 perustettu kattojärjestö niille pääasiassa ruotsinkielisille radikaalifeminismin kannattajille, joista monet olivat aiemmin toimineet vuonna 1974 perustetussa Marxist-Feministerna -ryhmässä. F-F:n toiminta hiipui 1980-luvun alkuun mennessä. Järjestön piirissä toimi vuodesta 1976 lähtien Sunniva Drake, joka veti varsinkin naisten itsepuolustuskursseja.
F-F julkaisi Aikanainen-nimistä lehteä.
Helge Ranin
Helge Vilhelm Ranin (18. helmikuuta 1897 Kuopio – 15. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Teatteriuransa lisäksi hän esiintyi kaiken kaikkiaan 21 elokuvassa.
Hän on esiintynyt monissa elokuvissa, muun muassa "Katupeilin takana" (jossa vastanäyttelijänä oma poikansa Matti Ranin) ja "Ruusu ja kulkuri". Ranin näytteli ensimmäisen kerran vuonna 1927.
Raninin poika oli näyttelijä Matti Ranin, vaimo oli vuosina 1926–1952 näyttelijä Saara Ranin (o.s. Muinonen) ja pojanpoika on näyttelijä Matti Olavi Ranin. Helge Ranin kuoli verenpainetautiin helsinkiläisessä sairaalassa 55-vuotiaana. Ranin teki varsinaisen näyttelijätyönsä Suomen Kansallisteatterissa. Hän toimi myös näyttelijä-johtajana Suomen Työväenteatterissa ja näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa sekä Viipurin Kaupunginteatterissa.
Puna-akat/Rödkärringarna
Puna-akat/Rödkärringarna oli 1973 perustettu ryhmittymä, joka oli kiinnostunut marxismista ja feminismistä. Ryhmittymän yhtenä johtohahmona oli Mariella Lindén. Myös Margherita (Lolo) Zilliacus oli aktiivisesti mukana toiminnassa. Puna-akat/Rödkärringarna sulautui järjestöön Marxist-Feministerna.
Hilja Valtonen
Hilja Ester Valtonen (o.s. Kurki, 30. syyskuuta 1897 Heinävesi – 19. joulukuuta 1988 Imatra) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. "Painosten herrattareksi" kutsuttu Valtonen oli 1920- ja 1930-lukujen suosituimpia suomalaisia kirjailijoita, jonka viihderomaaneista otetaan yhä uusintapainoksia. Kirjailijana Valtosen pyrkimyksenä oli ajaa naisasiaa eteenpäin, ja hän toi suomalaiseen kirjallisuuteen modernin, itsenäisen naistyypin.
Valtonen syntyi Heinävedellä Etelä-Savossa kansakoulunopettajan tyttärenä, hänen vanhempansa olivat Fredrik Kurki ja Kristiina Ämmälä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1919 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista vuotta myöhemmin. Opettajana Valtonen työskenteli Karijoella 1920–1922 ja Parikkalassa (1922–1929) ennen asettumistaan Imatralle. Hän opetti Imatran Linnalan koulussa vuoteen 1963 yhdessä miehensä kansakoulunopettaja Kosti Valtosen kanssa. 1960-luvulla hän oli Kymen läänin kirjailijayhdistys Paltan varapuheenjohtajana ja sai kotiseutuneuvoksen arvonimen 1974.
Valtosen esikoisromaani "Nuoren opettajattaren varaventtiili" oli heti ilmestyessään menestys. Sitä kirjoittaessaan Valtonen kertoo olleensa närkästynyt miesopettajien paremmasta palkasta ja vaatimattomammista velvollisuuksista. Kirjailijana hän tahtoi ajaa tarmolla naisasiaa eteenpäin. Aikalaisarvosteluissa hämmästys oli suuri, sillä Valtosen kirjoitustyyli oli totutun vastainen sen suhteen mitä naiskirjailijalta saattoi odottaa.
Valtosen naishahmot ajoivat autoa ja toimivat ammateissa. 1920-luvulla Valtosen kirjoittaessa ensimmäisiä kirjojaan taloudellisen nousun ja vapaampien tapojen myötä alettiin kirjoittaa entistä vapaammin. Hänen kirjoissaan on eroottista virettä, jota säätelee silti siveellinen moraali. Naispäähenkilöt ovat pirteitä ja uhmakkaita villikkoja, mutta siveellisyys pysyy kuitenkin mukana ja tavoitteena on usein sosiaalisesti edullinen avioliitto. Myöhemmässä tuotannossa naiset eivät kuitenkaan välttämättä ota aviomiestä. Aikoinaan jopa epäiltiin, että joku mies on salanimellä kirjoittanut Valtosen romaanit, sillä nainen tuskin voisi kirjoittaa niin taitavasti ja hauskasti.
Monien hänen kirjojensa pohjalta on tehty myös elokuvia, joista tunnetuin on Vaimoke-romaanin filmatisointi (päärooleissa Ansa Ikonen ja Tauno Palo).
Pikisaari (Turku)
Pikisaari on asuinalue ja kaupunginosa Turussa Hirvensalon saaressa. Vielä keskiajan lopussa Pikisaari oli Hirvensalosta erillinen saari, mutta maannousun myötä se on liittynyt pääsaareen.
Niemelle syntyi 1630-luvulla asutusta tervanpolton ja laivauksen johdosta. Pikisaareen rakennettiin satama, joka toimi Turun ulkosatamana niin kauan, kunnes nykyinen satama saatiin ruopattua Kanavaniemelle. Viimeksi Pikisaaressa poikkesi säännöllisesti laivoja 1930-luvulla, jolloin ne kävivät enää vain ottamassa polttoainetta siellä olleesta hiilivarastosta. Vuoteen 1944 Pikisaaren pohjoisosa kuului Turkuun ja eteläosa Maariaan. Tuolloin osa Maarian kunnasta liitettiin Turkuun, ja liitosalueiden joukossa oli myös Hirvensalon saari.
Pikisaaren asuintalot ovat lähinnä pieniä vanhoja puutaloja ja alue muistuttaa kylää. Asukkaita vuonna 2015 oli 237 henkeä. Luonto on hyvin vaihtelevaa; hyvinkin pienellä alueella saattaa nähdä kaikki eteläisen Suomen metsätyypit. Pikisaaressa on vieraslaituri Airisto Segelsällskap i Åbon meripaviljongin yhteydessä.
Puolustusvoimat on aikaisemmin käyttänyt aluetta harjoituksiinsa. Samoin Pikisaaren Pirttivuoressa on toisen maailmansodan aikaisia bunkkereita. Tästä syystä alue on suosittu erilaisten roolipelien harrastajien ja airsoftin pelaajien keskuudessa.
Boris Lisunov
Boris Pavlovitš Lisunov (, 1898–1946) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Lisunovin kuuluisin työ on eurooppalainen, metrisissä mitoissa valmistettu, versio Douglas DC-3:sta, joka tunnetaan nimellä Lisunov Li-2. Neuvostoliitto hankki siihen lisenssin, jonka puitteissa Lisunov työskenteli 1936 alkaen Douglasin Santa Monican tehtailla vuoden ajan. Li-2:n metrisen mitoituksen Lisunov teki yhdessä Vladimir Mjasištševin kanssa.
Sarasvati
Sarasvati ("Saraswati"; devanagari: सरस्वती, IAST: "Sarasvatī") on hindulainen taiteen, oppimisen ja viisauden jumalatar. Sarasvati tarkoittaa myös "virtaavaa", ja se onkin suuren kuivuneen joen uoma Indus-joen itäpuolella.
Sarasvati on ensimmäinen hindujen suurista jumalattarista, toiset kaksi olivat Lakshmi ja Durga. Sarasvati on luojajumala Brahman kumppani.
Sarasvati on oppimisen ja taiteen (kuten musiikin) jumalatar. Häntä palvotaan myös totuuden ja anteeksiannon jumalattarena. Sarasvati symboloi myös hedelmällisyyttä ja menestystä, sekä aitoutta ja luovuutta, erityisesti kommunikaation (kuten kirjallisuuden ja puheen) alueella. Sarasvati on ainut jumalatar, jota kaikki kolme suurta jumalaa (Brahma, Vishnu ja Shiva) kunnioittivat.
Sarasvati kuvataan usein kauniina, vaaleana, valkoisiin pukeutuneena naisena, joka istuu valkoisella lootuksen kukalla joen äärellä. Hän ei käytä koruja tai kultaa kuten Lakshmi, vaan pukeutuu vaatimattomasti. Saraswatilla on neljä kättä, jotka edustavat oppimisen neljää ominaisuutta: ajatusta, älykkyyttä, valppautta ja omanarvontuntoa.
Hän pitää kädessään kirjaa, joka sisältää pyhiä kirjoituksia, helminauhaa kuvaten meditaation ja hengellisyyden merkitystä, kulhoa pyhää vettä kuvaten puhtauden ja luovuuden voimaa, ja vina-soitinta kuvaten hänen kiinnostustaan taiteisiin.
Hänen lähelleen sijoitetaan usein valkoinen joutsen. Pyhän joutsenen sanotaan kykenevän juomaan maidon erikseen veden ja maidon sekoituksesta, minkä vuoksi se edustaa kaksijakoisuutta hyvän ja pahan sekä ikuisen ja hetkellisen välillä.
Marigold
”Marigold” on yhdysvaltalaisen grungeyhtye Nirvanan kappale, joka ilmestyi B-puolena yhtyeen singlellä "Heart-Shaped Box". Single julkaistiin vuonna 1993. Kappaleen tekijä on Nirvanan rumpali Dave Grohl.
Kappaleen nimi viittaa indie rock -yhtye Marigoldiin.
Kappale on vuodelta 1990. Akustinen versio siitä julkaistiin Dave Grohlin artistinimellä Late! vain kasetilla julkaisemalla äänitteellä "Pocketwatch", nimellä ”Color Pictures of a Marigold”. Uusi versio kappaleesta äänitettiin helmikuussa 1993 Minnesotassa. Grohl lauloi ja soitti itse kaikki instrumentit. "Heart-Shaped Box" -singlen versio Marigoldista julkaistiin vuonna 2004 Nirvanan "With the Lights Out" -box setillä. Dave Grohlin Foo Fighters -yhtye soitti kappaleen akustisella kiertueellaan Berkeleyssä 14. heinäkuuta 2006. Kappale on nykyään Foo Fightersin kiertueen settilistalla.
Virginianopossumi
Virginianopossumi ("Didelphis virginiana") on suurin Amerikassa elävä pussieläinlaji. Sitä tavataan luontaisesti Yhdysvaltojen kaakkoisosissa ja Keski-Amerikassa. Sitä on istutettu lisäksi eteläiseen Kanadaan ja Tyynenmeren rannikolla sijaitseviin Yhdysvaltain länsiosiin sekä Uuteen-Seelantiin.
Virginianopossumi on melko kaikkiruokainen ja se syö yleensä öisin. Sen kuono on suippo ja turkki hapsottava. Häntä on rottamaisesti paljas karvasta. Häntä mukaan laskettuna virginianopossumilla voi olla pituutta jopa metri. Virginianopossumit voivat synnyttää jopa 30 poikasta kerrallaan, mutta näistä vain muutama jää eloon.
Vätti
Vätti on Turun kaupunginosa keskustan pohjoispuolella. Asukkaita Vätissä on 2 990 (vuonna 2004), joista 95,45 % on suomenkielisiä, 2,37 % ruotsinkielisiä ja 2,17 % muunkielisiä.
Vätissä on sekä pientaloja, Hepokullan kerrostalolähiö että teollisuutta. Alueen läpi virtaa Kovasoja.
Edgar (Englanti)
Edgar tai Eadgar I (n. 942 – 8. heinäkuuta 975) oli Englannin kuningas vuosina 959–975. Edgar oli kuningas Edmund I:n nuorin poika. Hänet tunnetaan lisänimellä "Rauhallinen" (tai "Rauhaisa", , "Peaceable"), koska hänen valtakautensa aikana ei juurikaan sodittu.
Vuonna 955 kuningas Edred, Edgarin ja tämän veljen Edwyn setä, kuoli. Veljeksistä vanhempi, Edwy peri valtakunnan. Kuitenkin jo vuonna 957 kuningaskunta jakautui Northumbrian ja Mercian siirtyessä Edgarin hallintaan, Edwyllä säilyivät eteläiset Wessex ja Kent. Vaikka Edwy oli epäsuosittu hallitsija, ei ole mitään suoria todisteita sodankäynnistä, ja alueiden jako on saattanut olla etukäteen sovittu ratkaisu. Koska Edgar oli vain noin 14-vuotias, hän oli luultavasti ainoastaan vanhemman veljensä alaisuudessa hallinnut vasalli. Edwy kuoli vuonna 959 ja Edgarista tuli koko Englannin kuningas. Kuolema saattoi estää sisällissodan syttymisen veljesten välille.
Edgar haudattiin kuoltuaan Glastonburyn luostariin Somersetiin. Häntä seurasi kuninkaana hänen vanhin poikansa Edvard Marttyyri.
Edgarin valtakauden merkittävimpiä uudistuksia oli luostarilaitoksen elvyttäminen. Tässä Edgaria auttoi hänen merkittävä neuvonantajansa Dunstan (myöhemmin Pyhä Dunstan). Dunstan oli joutunut maanpakoon Flanderiin Edwyn hallintokaudella, mutta palattuaan hän toteutti Edgarin tukemana uudistuksia, joita hän oli oppinut ollessaan mantereella. Dunstanista tuli aluksi Worcesterin piispa, sitten Lontoon ja lopuksi Canterburyn arkkipiispa.
Edgar ja Dunstan panivat toimeen voimakkaan kirkollisen uudistusohjelman, "900-luvun uskonpuhdistuksen". Se otti käyttöön luostareissa benediktiinihallinnon Canterburyssa, Glastonburyssa, Winchesterissä, Worchesterissä ja monissa muissa pienemmissä luostareissa. Uudistus koski myös koulutusta ja taiteita. Raamatunosia käännettiin anglosaksiksi ja eurooppalaisia mestareita kutsuttiin mantereelta Englantiin rakentamaan kirkkoja.
Edgar kruunattiin Bathissa, mutta vasta vuonna 973. Tämä on ensimmäinen Englannin kuninkaan kruunaus, josta on säilynyt tietoja ja tapahtuma itsessään on pohjana vieläkin brittimonarkiassa käytössä olevalle kruunajaisseremonialle. Kruunajaisia johti Dunstan ja seremoniasta tehtiin uskonnollinen tilaisuus. Aiemmin kohokohtana oli ollut kruunun asettaminen kuninkaan päähän, nyt se oli uuden kuninkaan voitelu pyhällä öljyllä – kuningas edusti Jumalaa maan päällä.
Edgarin ensimmäinen vaimo oli Aethelflaed Eneda. Liitosta syntyi kruununperijä Edvard, mutta avioliitto näyttää päättyneen noin vuoden 960 tienoilla. Syy ei ole tiedossa. Sen jälkeen Wulfthryth-niminen nainen synnytti Edgarille tyttären. He eivät olleet naimisissa ja Wulfthryth siirtyi luostariin. Vuonna 964 Edgar meni uudelleen naimisiin: aviopuoliso Aelfthryth oli Edgarin kasvattiveljen leski. Liitosta syntyi kaksi lasta, toinen näistä oli tuleva kuningas Ethelred II Neuvoton.
Joe Flanigan
Joe Flanigan (s. 5. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten pääosastaan scifi-sarjassa "Stargate Atlantis".
Joe Flanigan kasvoi pienellä tilalla Nevadassa lähellä Renoa. 14-vuotiaana hän aloitti opinnot sisäoppilaitoksessa Kalifornian Ojaissa, jossa näytteli koulun omassa versiossa "Viettelysten vaunu" -näytelmästä. Myöhemmin hän opiskeli Coloradon yliopistossa, jossa luki pääaineenaan historiaa ja näytteli nimiroolia "Coriolanuksessa". Osan ensimmäisestä yliopistovuodestaan Flanigan vietti vaihto-oppilaana Pariisissa.
Valmistuttuaan Flanigan ryhtyi kirjoittajaksi ja työskenteli lyhyen aikaa newyorkilaisissa "Interview"- ja "Town & Country" -lehdissä. Ystäviensä kehotuksesta hän jatkoi opiskelua näyttelijöitä kouluttavassa Neighborhood Playhousessa ja muutti myöhemmin Los Angelesiin tehdäkseen uraa näyttelijänä.
Flaniganin ensimmäinen rooli oli Danielle Steelin "Family Album" -romaaniin perustuvassa samannimisessä televisioelokuvassa vuonna 1994. Sittemmin hänellä on ollut lukuisia sivuosia ja vierailuja muun muassa sarjoissa "Rakkaat siskot", "Dawson’s Creek", "Lemmen solmut", "Vain yksi elämä", "Pimeyden sydän", "Batmanin tytär", "Amyn lailla", "Pelastaja" ja "C.S.I. Miami". Hän näytteli myös pääosaa televisioelokuvassa "Sherman’s March" (2000) sekä elokuvissa "Farewell to Harry" (2002) ja "Thoughtcrimes" (2003).
Vuodesta 2004 vuoteen 2009 Flanigan näytteli "Stargate Atlantiksessa" Yhdysvaltain ilmavoimien majuri/everstiluutnantti John Sheppardia. Hän myös käsikirjoitti sarjan toisen tuotantokauden jakson "Epiphany".
Flanigan on ollut naimisissa näyttelijä-maalari Katherine Kousin kanssa vuodesta 1996. Parilla on kolme poikaa, Aidan, Truman ja Fergus. Flanigan perheineen asui Kanadan Vancouverissa, jossa "Stargate Atlantista" kuvattiin, ja Los Angelesissa sarjan ollessa tauolla.
Oranjen vapaavaltio
Oranjen vapaavaltio (, , ) oli nykyisen Etelä-Afrikan alueella vuosina 1854–1902 sijainnut buuritasavalta. Oranjen vapaavaltio sijaitsi Oranje- ja Vaal-jokien välissä, ja sen perustivat Kapmaasta lähtöisin olleet voortrekkerit. Ennen siirtolaisten tuloa alueen väestö koostui tswanoista. Nykyisin sen alue muodostaa Etelä-Afrikkaan kuuluvan Vapaavaltion ("Free State") provinssin.
Alue liitettiin brittiläiseen imperiumiin vuonna 1848, mutta britit tunnustivat alueen itsenäisyyden 23. helmikuuta 1854. Transvaalin tasavalta oli saanut itsenäisyyden kaksi vuotta aikaisemmin. Toisen buurisodan (1899–1902) aikana Britannia otti alueen jälleen hallintaansa Oranjejoen siirtomaana ("Orange River Colony"). Vuonna 1907 se sai itsehallinnon ja 1910 se liittyi Etelä-Afrikan unioniin. Tämän jälkeen entisestä Oranjen vapaavaltion alueesta muodotettiin Oranjen vapaavaltion provinssi, joka korvattiin vuonna 1994 nykyisellä Vapaavaltion provinssilla.
John Michael Montgomery
John Michael Montgomery (s. 20. tammikuuta 1965, Danville, Kentucky) on yhdysvaltalainen kantri-laulaja ja lauluntekijä. Hän on Montgomery Gentry -yhtyeen Eddie Montgomeryn nuorempi veli.
Zombie (kappale)
”Zombie” on irlantilaisen The Cranberries -rockyhtyeen kappale vuoden 1994 albumilta "No Need to Argue". Protestilaulu käsittelee Pohjois-Irlannin väkivaltaisuuksia. Se nousi sijalle 14 Britannian singlelistalla ja oli Yhdysvalloissa Modern Rock -listan kärjessä kuusi viikkoa. Yhtye voitti myös MTV Europe Music Awards -palkinnon kappaleesta vuonna 1995.
Aleksandr Averbuh
Aleksandr Valerjevitš Averbuh (s. 1. lokakuuta 1974 Irkutsk, Neuvostoliitto) on entinen israelilainen seiväshyppääjä. Ennen seiväshyppyuraansa hän kilpaili kymmenottelussa.
1990-luvulla Averbuh edusti Venäjää kansainvälisellä tasolla kymmenottelussa. Hän voitti lajissa vuonna 1997 alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuden ja oli 1998 EM-hallikisoissa seitsenottelussa kuudes. Vuonna 1999 hän sai Israelin kansalaisuuden ja alkoi keskittyä seiväshyppyyn moniottelun sijaan.
Heti ensimmäisissä arvokisoissaan seiväshyppääjänä, 1999 Sevillan MM-kisoissa, Averbuh saavutti pronssia tuloksella 580. Kyseessä oli myös Israelin historian ensimmäinen MM-mitali. 2000 Gentin EM-hallikisoissa Averbuh voitti kultaa tuloksella 575, mutta jäi samana vuonna syyskuussa Sydneyn olympialaisissa tulokseen 550 mikä riitti kymmenenteen sijaan. 2001 MM-hallikisoissa Lissabonissa hän oli neljäs, ja samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän saavutti hopeaa tuloksella 585. Vielä samana vuonna hän saavutti universiadeissa Pekingissä kultamitalin tuloksella 580.
2002 Münchenin EM-kisoissa Averbuh voitti kultamitalin tuloksella 585. Kuitenkin seuraavana talvena Birminghamin halli-MM-kisoissa hän jäi karsintoihin. Samana vuonna hän ei ollut mukana Pariisin MM-kisoissa. Seuraavana talvena MM-hallikisoissa Budapestissa hänen taipaleensa päättyi jälleen karsintoihin. Elokuussa Ateenan olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun, missä jäi kahdeksanneksi tuloksella 565. Kausi 2005 jäi Averbuhilta arvokisojen osalta kokonaan väliin, mutta seuraavana vuonna helmikuussa Moskovan MM-hallikisoissa hän oli neljäs ja samana kesänä voitettuaan ensin Eurooppa-cupin A-ryhmän kilpailun seipäässä Banská Bystricassa, Göteborgin EM-kisoissa puolusti Euroopan mestaruuttaan menestyksekkäästi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui seitsemänneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.
Averbuh teki seiväshypyssä kuusi Israelin ennätystä, parhaana tuloksenaan ennätyksensä 593 cm. Hän lopetti uransa kesällä 2009.