hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pluskvamperfekti
Pluskvamperfekti eli "entispäättymä" on aikamuoto, joka ilmaisee menneisyydessä päättynyttä tekemistä tai tapahtumaa, joka päättyi ennen kuin jokin toinen toiminta tai tapahtuma alkoi. Sen nimi tulee latinasta (latinan "plus quam perfectum" on suomeksi "enemmän kuin perfekti") Pluskvamperfektiä käytetään usein vuorovaikutuksessa imperfektin kanssa: Kun olin avannut tietokoneen, kirjauduin sisään. Suomen kielen pluskvamperfekti on liittomuoto, joka muodostetaan "olla"-verbin imperfektistä ja partisiippimuodosta, jonka pääte on "-nut" tai "-nyt", monikossa "-neet": "olin tehnyt", "olit tehnyt", "oli tehnyt", "olimme tehneet", "olitte tehneet", "olivat tehneet"
Pluskvamperfektillä voidaan osoittaa myös, että käsillä oleva tieto on välillistä, ei suoranaisesti omaan aistihavaintoon tai muistiin perustuvaa: "Eilen oli satanut lunta"
Muut suomen aikamuodot ovat preesens, imperfekti, perfekti, liittopreesens ja liittoimperfekti.
Ruotsissa pluskvamperfekti muodostetaan rakenteella "hade" + "pääverbin supiini", esim. "vi hade fallit", olimme pudonneet.
Englannissa pluskvamperfekti muodostetaan apuverbillä "had" ja verbin niin sanotusta perfektimuodosta, esim. "I had been", olin ollut.
Kirke
Kirke () on kreikkalaisessa mytologiassa jumalatar ja velho. Kirke oli auringonjumala Helioksen ja okeanidi Persen tytär ja Aieteen ja Pasifaen sisar. Kirken kerrotaan muuttaneen monet rakastamansa miehet eläimiksi, varsinkin jos he hyljeksivät häntä. Kirke on vertauskuva viettelevästä naisesta, joka saa viehätysvoimallaan unohtamaan kaiken muun.
Homeroksen eepoksessa Odysseia Kirken kuvataan asuvan Aiaian saarella palatsissa, joka sijaitsi tiheän metsän keskellä olevalla aukiolla. Sen ympärillä kuljeskeli vieraille ystävällisiä susia ja leijonia, jotka todellisuudessa olivat Kirken eläimiksi loihtimia miehiä.
Kirke kutsui Odysseuksen merimiehet juhlapäivälliselle, joka muutti nämä sioiksi. Vain Eurylokhos epäili petosta eikä nauttinut ateriaa. Hän pakeni kertomaan Odysseukselle ja muille laivaan jääneille miehille toveriensa kohtalosta. Odysseus lähti pelastamaan miehistönsä, mutta matkalla hänet pysäytti Hermes, joka kehotti häntä nauttimaan taikayrttiä, molybdeenikukkaa, joka estäisi Kirken taian vaikutuksen. Hermes myös kehotti Odysseusta karkaamaan miekkansa kanssa Kirken kimppuun uhaten tappaa tämän kun tämä yrittäisi muuttaa Odysseuksen eläimeksi taikasauvallaan, jolloin Kirke pyytäisi häntä makaamaan kanssaan. Tähänkin Odysseuksen tulisi suostua, mutta vasta sen jälkeen, kun hän olisi vannottanut Kirkea olemaan tekemästä hänelle mitään pahaa, koska muuten Odysseus menettäisi sängyssä sekä rohkeutensa että miehuutensa.
Kaikki tapahtui juuri kuten Hermes oli kertonut, ja Kirke muutti siat takaisin miehiksi. Odysseuksen ja Kirken suhde jatkui koko vuoden, jonka ajan Odysseus miehineen vietti saarella. Kirke myös neuvoi Odysseusta kysymään ohjeita kotiinpaluuta varten Teiresiaalta ja opasti itsekin, miten välttää vaaroja matkalla.
Kirken lapsiksi mainitaan hänen Odysseuksen kanssa saamat Agrios, Latinos ja Telegonos. Hyginus lisää joukkoon Nausithooksen, mutta väittää Latinoksen syntyneen suhteesta Telemakhoksen kanssa. Näiden lisäksi hänen kerrotaan synnyttäneen Faunoksen Poseidonille.
Roomalaiset runoilijat käyttivät Kirkeä myös omissa kirjoituksissaan. Hänen kerrottiin muuttaneen Ausonian kuninkaan Picuksen tikaksi ja Skyllan Odysseuksenkin kotimatkallaan kohtaamaksi hirviöksi.
Alfred de Musset
Alfred Louis Charles de Musset (11. joulukuuta 1810 Pariisi - 2. toukokuuta 1857 Pariisi) oli ranskalainen romantiikan ajan kirjailija ja runoilija.
Alfred de Musset syntyi ja kuoli Pariisissa. Musset pääsi 9-vuotiaana Collège Henri-IV -kouluun, missä hän voitti vuonna 1827 palkinnon latinan esseestään. Paul Foucherin, Victor Hugon langon, avustuksella hän aloitti 17-vuotiaana opiskelun Cénaclessa, Charles Nodierin kirjallisuussalongissa Bibliothèque de l'Arsenalilla. Kokeiltuaan siipiään lääketieteessä (hän ei pitänyt ihmisten leikkelemisestä), lakitieteessä, piirtämisessä, englannissa ja pianonsoitossa, hänestä tuli yksi ensimmäisistä romantiikan ajan kirjailijoista. 20-vuotiaana Musset'n kirjailijan maine veti jo vertoja hänen keikarin maineelleen.
Musset työskenteli Ranskan sisäministeriön kirjastonhoitajana vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksesta vuoden 1848 helmikuun vallankumoukseen asti, jolloin hänet erotettiin. Tämän jälkeen, toisen keisarikunnan aikana, Musset'stä tuli Ranskan opetusministeriön kirjastonhoitaja. Hän sai kutsun Ranskan kunnialegioonaan (Légion d'honneur) 24. huhtikuuta 1845, samaan aikaan Balzacin kanssa. Kahden epäonnistuneen yrityksen jälkeen (1848 ja 1850) hänet valittiin Ranskan Akatemian (Académie française) jäseneksi vuonna 1852.
Alfred de Musset'n ja George Sandin rakkaustarina, joka kesti vuodesta 1833 vuoteen 1835, on kerrottu Musset'n näkökulmasta hänen omaelämäkerrallisessa romaanissaan, "La Confession d'un Enfant du Siècle," (suom. "Vuosisadan lapsen tunnustus"), Sand puolestaan kertoi oman versionsa kirjassaan "Elle et lui". Musset'n kirja julkaistiin vuonna 1836, Sandin vuonna 1859, kaksi vuotta Musset'n kuoleman jälkeen. Elokuva Musset'n ja Sandin myrskyisestä suhteesta, "Les enfants du siècle" (suom. "Vuosisadan rakkaustarina"), valmistui vuonna 1999.
Alfred de Musset on haudattu Père-Lachaise -hautausmaalle Pariisiin.
Ranskalainen runoilija Arthur Rimbaud oli erittäin kriittinen Alfred de Musset'n töitä kohtaan. Rimbaud kirjoitti teoksessaan "Lettres du Voyant" ettei Musset saavuttanut mitään, koska tämä "sulki silmänsä" näyiltään. Toisaalta Musset'n näytelmä "Les Caprices de Marianne" oli innoituksena ohjaaja Jean Renoirin "La règle du jeu" -elokuvalle (suom. "Pelin säännöt").
Oblaatti
Oblaatti on eräiden katolisten luostarijärjestöjen (esimerkiksi benediktiinit ja birgittalaiset) maallikkojäsen. Fransiskaaneilla nimitys on tertiaari, dominikaaneilla maallikkodominikaani.
Oblaatti liittyy järjestöön tietyllä prosessilla, ei asu luostarissa eikä käytä luostaripukua. Hän pysyy maallisessa ammatissaan ja perheessään. Hän osallistuu järjestön toimintaan (etenkin sen hengelliseen puoleen) ja tukee käytännöllisesti järjestöä omien mahdollisuuksiensa ja erikoisosaamisensa kautta.
Suomessa birgittalaissääntökunnalla on ollut oblaatteja lyhyen ajan sotien jälkeen. Heidän toimintansa oli Ruotsin birgittalaisluostarien alaista. Turussa toimii vuodesta 1996 oblaattiryhmä (välillä myös Helsingissä), joka kuuluu Turun birgittalaisluostarin alaisuuteen.
Postpositio
Postpositio on adpositio, joka liitetään sen sanan jälkeen, joka määrittää postpositiota. Koska postpositiot ovat yleensä taivutukseltaan vaillinaisia, ne on suomen kieliopissa perinteisesti luokiteltu partikkeleiksi. Postposition pääsana on yleensä genetiivissä, joskus partitiivissa. Raja postposition ja adverbin välillä on hämärä.
Germaanisissa ja romaanisissa kielissä suomen postpositioita vastaavat yleensä prepositiot, jotka sijoitetaan määrittävän sanan eteen. Esimerkkejä suomen ja ruotsin kielistä:
Myös suomen kielessä käytetään joskus prepositioita. Usein nämä ovat käytössä sekä pre- että postpositioina. Näissä tapauksissa käytetään usein yleisnimitystä adpositio.
Adverbi
Adverbi eli seikkasana on verbin tai koko lauseen määritteenä toimiva taipumaton tai vajaasti taipuva sana, joka ilmaisee tyypillisesti aikaa, paikkaa, tapaa, syytä tai keinoa. Samanlaisessa tehtävässä käytetään usein myös nominien taivutusmuotoja, esimerkiksi paikallissijamuotoja, ja adverbejä syntyy myös kiteytymällä taivutetuista nomineista. Monet paikkaa ilmaisevat adverbit muodostuvatkin itse asiassa nominivartalosta, joka on taivutettu muuten suomen nykykielestä hävinneessä sijamuodossa, kuten latiivissa.
Adverbit on suomen kieliopissa ennen luettu kuuluvaksi partikkelien sanaluokkaan, mutta nykyään ne muodostavat oman sanaluokkansa.
Useimpia tapaa ja määrää ilmaisevia adverbejä voi taivuttaa vertailumuotoihin, esimerkiksi "hitaasti" : "hitaammin" : "hitaimmin" ja "paljon" : "enemmän" : "eniten".
Tavallisimpia adverbityyppejä ovat
Crotale
Crotale on ranskalaisen Thomson CSF Matran valmistama joka sään lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjusjärjestelmä, jolla kyetään torjumaan lentokoneiden lisäksi myös matalalla lentävät merimaaliohjukset. Järjestelmästä on kaksi versiota liikkuva maalla käytettävä sekä sotalaivoille asennettava.
Alun perin Rockwell International ja ranskalainen Thomson-Houston suunnittelivat "Crotale R440" järjestelmää Etelä-Afrikalle nimellä "Cactus". Ranskan asevoimien kiinnostuttua ohjusjärjestelmästä se osti sen sekä ilmavoimille että laivastolle.
Järjestelmän valvonta- ja tulenjohtotutkien toimintasäde on 20 kilometriä, ja televisioseuranta toimii 15 kilometriin asti. TV-seurannassa voidaan käyttää joko päivänvalo- tai lämpökameroita tarpeen mukaisesti. Järjestelmän avulla voidaan seurata kahdeksaa uhkaavinta maalia samanaikaisesti. Tulenjohtojärjestelmä pystyy seuraamaan yhtä hyvin leijunnassa olevaa helikopteria kuin yli kahden Machin nopedella lentävää hävittäjää. Järjestelmän omien sensorien ohella se voi hyödyntää muiden ohjusvaunujen lähettämää signaalia, optiselta maalinosoittimelta lähetettävää tietoa ja ilmatorjunnan viestiverkosta saatavaa ilmatilannekuvaa.Suomen puolustusvoimat käyttää Crotalen NG järjestelmän modernisoitua versiota CrotaleNG MOD, jonka merkintä Suomen puolustusvoimissa on Ilmatorjuntaohjus 90M tai ItO 90M. Vuonna 2007 aloitettu modernisointiprojekti saatiin päätökseen vuonna 2010.
Crotale-ohjuksin voidaan suojata valtakunnallisesti tärkeitä kohteita tai joukkoja, ja se kykenee torjumaan lentokoneiden ja helikopterien lisäksi myös risteilyohjuksia.
Suomi oli ensimmäinen uuden sukupolven Crotalen (NG = New Generation) ostaja. Pekka Majurin toimittaman Suomen sotavarustuskirjan mukaan yhden ohjusvaunun hinnaksi voitiin 1990-luvun puolivälissä laskea noin 50 miljoonaa markkaa (noin 8,4 milj. euroa). Osa tästä hinnasta jäi kuitenkin Suomeen, sillä ajoneuvoalusta ja pääosa apujärjestelmistä on tehty Suomessa. Yksittäisen ohjuksen hintaa ei ole kerrottu, mutta sama lähde kertoo sen olevan sadoissa tuhansissa markoissa (kymmeniä tuhansia euroja).
ItO 90 -järjestelmässä ammunnanhallintajärjestelmä ja ohjustorni ohjuksineen on asennettu suomalaiselle Sisun valmistamalle XA-181 alustalle, joka on tarkoitusta varten modifioitu versio Panssari-Sisun ensimmäisestä versiosta, XA-180:stä. Järjestelmään kuuluu myös erikoisvarusteltu SISU -maastokuorma-auto ohjuspakettien vaihtamista varten.
Morfofonologia
Morfofonologia kuvaa fonologista vaihtelua morfologiassa. Suomen kielessä on monille morfeille vokaalisoinnusta johtuen kaksi muotoa, etu- ja takavokaalinen: "-ssa", "-ssä", "-ko", "-kö". Niitä kuvaamaan käytetään morfofoneemia {"ll"A}, {"k"O}, jonka merkkinä on iso kirjain.
Ramadan
Ramadan () on islamilaisen hijra-kalenterin yhdeksäs kuukausi. Sen näkyvin tapahtuma on koko tämän kuukauden kestävä uskonnollinen paasto, "saum", jonka aikana terveet aikuiset muslimit syövät ja juovat vettä vain auringonlaskun ja aamuhämärän välisenä aikana. Tämä perustuu Koraaniin (2:187): "... syökää ja juokaa aamuhämäriin asti, kunnes vaalea lanka selvästi erottuu mustasta. Mutta sitten noudattakaa tarkoin paastoa yön tuloon saakka". Myös juominen, tupakointi, kiroilu, itsetyydytys ja seksuaalinen kanssakäyminen ovat valoisaan aikaan kiellettyjä. Ramadanin aikana muslimit työskentelevät yleensä vain aamupäivisin. Paaston päätyttyä vietetään seuraavan, šawwal-kuun kolmena ensimmäisenä päivänä id al-Fitr -juhlaa.
Ramadan on kuukausi, jolloin Koraani lähetettiin profeetta Muhammedille. Profeetan perimätiedon mukaan Ramadanin ajaksi avataan Paratiisin portit, lukitaan Helvetin portit ja kahlitaan paholaiset. Ramadan-kuun paasto on islamin neljäs pilari, jota jokaisen muslimiksi tunnustautuvan tulee noudattaa.
Suomessa ramadanin vietto on haastavaa niinä vuosina, jolloin ramadan osuu kesä- tai talviaikaan. Monet Suomessa muslimeiksi itseään kutsuvat eivät paastoakaan Suomen, vaan Mekan tai lähimmän muslimimaan Turkin auringon mukaan.
Lähellä maapallon pohjois- tai etelänapaa asuvilla voi Ramadanin vietto osua ajanjaksolle, jolloin aurinko ei nouse tai laske horisonttiin. Tässä tapauksessa on olemassa fatwoja, joiden mukaan paaston voi rikkoa, mutta tulee huomata, etteivät nämä käytännön syistä välttämättömät fatwat perustu Koraaniin tai Haditheihin. Ramadania vietettiin Arabian niemimaalla jo ennen islamin profeetta Muhammedia, ja myös muut islamin uskon pilarit olivat yleisinä tapoina monijumalaisten pakanoiden keskuudessa, lukuun ottamatta muslimien uskontunnustusta.
Koska islamilainen kalenteri on puhdas kuukalenteri, ramadan ei ole aina samana vuodenaikana vaan se kiertää noin 30 vuoden kuluessa kaikkien vuodenaikojen ympäri.
Periaatteessa muslimit edellyttävät uuden kuun näkemistä kuukauden vaihtumisen merkiksi, mutta joillekin muslimeille riittää tähtitieteellisesti laskettu hetki tai radioteitse kuultu ilmoitus.
Bilabiaali
Bilabiaali on äänne, jossa ilmavirran kulkua estää kapeikko tai täysi sulkeuma huulissa (latinan etuliite "bi-" 'kaksi kerrallaan; kahdesti' ja "labium" 'huuli'). Suomessa on soinniton bilabiaalinen klusiili [p], soinnillinen bilabiaalinen klusiili [b] sekä bilabiaalinen nasaali [m]. Bilabiaalit ovat labiaalien alatyyppi.
Soinniton äänne
Soinniton äänne on äänne, joka syntyy ilman, että äänihuulet värähtelevät kurkussa. Ääni syntyy jossakin muussa kohdassa ääniväylää, esimerkiksi suussa tai huulilla: "h", "s", "p". Yleensä soinnittomia ovat vain konsonantit, mutta esimerkiksi kuiskatessa myös vokaalit voivat olla soinnittomia.
Marguerite de France
Marguerite de France (1158–1197) oli Ranskan kuninkaan Ludvig VII:n ja tämän toisen vaimon Kastilian Constancen vanhin tytär. Hän oli avioliittojensa kautta sekä Englannin että Unkarin kuningatar.
Marquerite kihlattiin vain kaksivuotiaana 2. marraskuuta 1160 isänsä ensimmäisen puolison Eleonoora Akvitanialaisen toisesta avioliitosta Henrik II:n kanssa syntyneelle Henrik Nuorelle, myöhemmälle Englannin kuninkaalle, joka oli kihlaantumisen aikoihin vain viiden vuoden ikäinen.
Marguerite ja Henrik vihittiin 27. elokuuta 1172 Winchesterin katedraalissa. Henrikistä oli Ranskasta opitun tavan mukaisesti tullut isänsä kanssahallitsija jo pari vuotta aiemmin. Marguerite tuli välittömästi raskaaksi ja synnytti nuoren avioparin ainoan poikalapsen Wilhelmin 18. kesäkuuta 1177. Lapsi kuitenkin syntyi keskosena ja eli vain kolme vuorokautta.
Margueriteä syytettiin salavuoteudesta Pembroken ensimmäisen jaarlin William Marshalin kanssa. Jo aikalaiskronikat epäilivät tämän syytöksen todenperäisyyttä. On todennäköistä, että Henrik oli aloittanut toimenpiteet avioliittonsa mitätöimiseksi näennäisesti uskottomuudesta syyttäen, mutta todennäköisemmin syynä oli Margueriten kyvyttömyys synnyttää perillistä kruunulle. Eräiden historioitsijoiden näkemysten mukaan välitön syy Margueriten lähettämiselle takaisin Ranskaan oli hänen turvallisuutensa Henrikin ja tämän nuoremman veljen Rikhardin välillä käyty sisällissota. Joka tapauksessa ulkoiset syyt peittivät erinomaisesti ne todelliset syyt, joiden kautta avioliitto päättyi.
Saatuaan kohtuulliset korvaukset myötäjäisinään luovuttamistaan Gisorsin ja Vexinin läänityksistä Marguerite avioitui Unkarin kuninkaan Béla III:n kanssa, tämän kolmanteen avioliittoon. Bélalla oli aiemmista avioliitoistaan runsaasti lapsia ja valtaistuimen perillisiä, joten lapsettomaksi jäänyt avioliitto Margueriten ja Bélan välillä ei ollut ongelma. On hyvin todennäköistä, että keskosena syntyneen esikoisensa hyvin vaikean synnytyksen myötä Margueritesta oli tullut steriili.
Marguerite jäi leskeksi vuonna 1196 ja lähti seuraavana vuonna pyhiinvaellukselle Pyhälle maalle. Saavuttuaan Akkoon vuonna 1197 hän kuoli muutaman kaupungissa oleskelupäivän jälkeen. Aikalaiskronikan mukaan hänet haudattiin Tyrean katedraaliin.
Soinnillinen äänne
Soinnillinen äänne syntyy, kun äänihuulet värähtelevät kurkunpäässä. Vokaalit ovat luonnostaan soinnillisia, osalla konsonanteista on sekä soinnillinen että soinniton variantti. Suomessa on esimerkiksi dentaalinen klusiilipari "t - d", joista "t" on soinniton ja "d" soinnillinen. Koska suomen murteissa ei ole soinnillisia klusiileja, ne ääntyvät perisuomalaisen suussa varsin soinnittomina.
Gravitaatioinstabiilisuus
Gravitaatioepästabiilisuus ("painovoimaepävakaisuus, kiekkoepästabiilisuus") on planeettakuntien syntyteoria, joka väittää planeettojen syntyneen kutistumalla suoraan alkuaurinkosumusta oman painovoimansa ansiosta niin kuin tähdetkin syntyvät. Tätä teoriaa ei ole kyetty todistamaan tai kumoamaan. Gravitaationinstabiilisuus ei ole tutkijoiden parissa läheskään yhtä suosittu ajatus kuin sen kanssa kilpaileva kasautumisteoria. Gravitaatioepävakaisuuden paras puoli on se, että se selittää hyvin jättiläsplaneettojen synnyn lyhyen ajan sisällä.
Gravitaatioinstabiilisuutta tukee se että planeettakunta muodostuu nopeasti. Auringon massaiselta tähdeltä häipyy kaasukiekko varsin nopeasti ja sen takia nykyinen kasautumisteoria ei selitä täsmällisesti jättiläisplaneettojen syntyä. Teoria selittää vaivattomasti suurtenkin jättiläisplaneettojen nopean synnyn
kaukana keskustähdestä.
Ei ole kyetty varmistamaan että aurinkokuntaa edeltävässä esiplanetaarisessa kiekossa olisi voinut kutistuvia epävakaisuuksia syntyä. 
Myös eksoplaneettalöydöt metallirikkailta tähdiltä tukevat suoraan kasautumisteoriaa. Gravitaatioepästabiilisuus voisi teoriassa selittää esimerkiksi kuumien jupitereiden ja ruskeiden kääpiöiden syntyä.
Labiaali
Labiaalisiksi kutsutaan äänteitä, joita äännettäessä huulet sulkeutuvat (klusiilit) tai niillä syntyy hälyä (nasaalit ja spirantit). Bilabiaalisia äänteitä ovat esim. suomen klusiilit "p" ja "b" sekä nasaali "m".
Labiodentaalisissa eli dentilabiaalisissa äänteissä ylähampaat koskettavat alahuulta. Tällaisia ovat soinniton spirantti "f" ja suomen puolivokaali "v". Useimmissa maailman kielissä (esim. englannissa "v" on soinnillinen spirantti, ja symboli onkin kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa tässä käytössä, kun taas puolivokaalia merkitään :llä.
Harvinaisemmat bilabiaaliset spirantit ovat mm. japanissa esiintyvä soinniton ja mm. espanjassa esiintyvä soinnillinen . Afrikkalainen ewen kieli on kuulu siitä, että siinä esiintyvät kaikki neljä labiaalista spiranttia.
Lisää aiheesta: Artikulaatiopaikka
Suomen Laulu (kuoro)
Suomen Laulu on suomalainen sekakuoro, jonka on perustanut Heikki Klemetti vuonna 1900. Suomen Laulu aloitti mieskuorona ja laajeni sekakuoroksi vuonna 1907. Kuoron nykyinen taiteellinen johtaja on Esko Kallio. Suomen Laulun tärkein perinne (vuodesta 1921) on jokavuotinen Matteus-passion esitys Johanneksen kirkossa kiirastorstaina.
Dentaali
Dentaali on äänne, jota tuotettaessa kieli koskettaa hampaita (). Suomen kielessä dentaalisena ääntyy ensisijaisesti klusiili  sekä sen yhteydessä esiintyessään myös lateraali (esim. "kalteva") ja nasaali (esim. "kanto"). Tavallisesti ja (ja monissa muissa kielissä myös ) ääntyvät kuitenkin alveolaarisina, niin että kieli koskettaa hampaiden sijasta hammasvallia.
Ainoat dentaalit, joille kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa on osoitettu erityinen symboli, ovat soinniton ja soinnillinen frikatiivipari (esim. ) ja (esim. ). Muiden äänteiden kohdalla dentaalisuus voidaan tarvittaessa merkitä lisäämällä kirjaimeen tarkkeeksi niin sanottu alapuolinen silta: . Unicode-merkistöön sisältyy tätä varten erityinen yhdistyvä tarke (U+032A, ).
Muut artikulaatiopaikat:
9K38 Igla
9K38 Igla ja 9K38-M Igla-1 (, , Igla-M "SA-16 Gimlet") ovat neuvostoliittolaisia ja venäläisiä olkapäältä laukaistavia ilmatorjuntaohjuksia. Laivaston muunnelma Igla-M:sta tunnetaan NATO-nimellä ""SA-N-10 Grouse"". Ohjuksen kantama on noin 5 km vaakasuuntaan ja 3 km ylöspäin. Ohjuksen nopeus on noin 2 mach, ja siinä on 2 kg taistelukärki, jossa on 390 g räjähdettä ja häirintäsoihtuja sietävä IR/UV -hakupää.
Suomessa ohjukset tunnetaan nimellä ItO-86 (Igla) ja ItO-86 M (Igla-M). Iglat hankittiin korvaamaan vanhempia Strela-2M-ohjuksia (ItO 78, ) vuonna 1986 ja Igla-M:t vuonna 1995. Igla-ilmatorjuntaohjuksia alettiin tuhota Suomessa vuonna 2003.
Uudistettu Igla-S (SA-24 Grinch) tuli käyttöön Venäjän armeijassa vuonna 2004.
Iglan kehitys alkoi Kolomnassa 1971. Se ei ole Strelan (Strela-2/SA-7 ja Strela-3/SA-14) uusi malli, vaan täysin uusi projekti, jonka tavoitteena oli parempi häirinnän kesto ja laajempi tähtäyskulma. Vuonna 1978 projekti jaettiin kahtia yksinkertaisempaan IR-hakeutuvaan Igla-1:een, jossa oli Strelaan perustuva hakukärki, jota käytettiin, kunnes parempi malli saatiin valmiiksi.
9K310 Igla-1 otettiin Neuvostoliitossa käyttöön 11. maaliskuuta 1981. Se tukee IFF-järjestelmää (erottelee omat vieraista), laskee automaattisesti koron ja ennakon ammunnan yksinkertaistamiseksi, ja siinä on parempi kantomatka ja lyhyempi pienin ampumaetäisyys verrattuna Strelaan.
Viimeistelty 9K38 Igla (SA-18 Grouse) 9M39-ohjuksella valmistui ja otettiin käyttöön 1983. Se paransi häirinnän kestoa, mahdollisti tähtäyksen lukituksen kohteeseen joka kulmasta ja sillä oli hiukan suurempi kantama ja tehokkaampi moottori.
Valmistajan mukaan eteläafrikkalaiset kokeet osoittivat Iglan paremmaksi kuin samaan aikaan käytössä olleen amerikkalaisen Stingerin. Kroatiassa kokeet eivät osoittaneet merkittävää ylivoimaisuutta. Suomalaisissa kokeissa Iglan kantama ja herkkyys oli huonompi kuin ranskalaisella Mistralilla, mutta se kesti huomattavasti paremmin häirintää.
Yhdysvallat on vastustanut Iglojen myymistä Iraniin, koska se voisi vaarantaa Israelin ilmavoimien toimintaa Libanonissa Hizbollahin käytössä. Vuonna 2011 kerrottiin, että jopa 480 uusinta SA-24-ohjusta on ryöstetty Libyan armeijan 32. prikaatin asevarastoista Tripolista.
Palataali
Palataaleiksi eli lakiäänteiksi kutsutaan äänteitä, joissa kielen selkä kohoaa kovaa kitalakea ("palatum") kohti. Suomen kielen äänteistä selkeimmin palataaninen on puolivokaali [j]. Palataalisia voivat olla myös klusiilit [k] ja [g] sekä nasaali [ŋ], mutta nämä äänteet ovat useammin velaarisia.
Laryngaali
Laryngaali on ääntämistä tutkivan fonetiikan termi, jolla viitataan äänteen artikulaatiopaikkaan. Laryngaaliksi kutsutaan konsonanttia, jossa ääni tuotetaan kurkunpäässä ("larynx"). Termiä käytetään kuvattaessa eri kielten äänteitä, ja se mahdollistaa myös niiden vertailun. Artikulaatiopaikan lisäksi äänteestä kuvataan myös artikulaatiotapa.
Esimerkiksi suomen kielessä kirjaimen h kuvaus voidaan luonnehtia (kahdesta allofonista johtuen) seuraavasti. H on laryngaali, joka voidaan ääntää ympäristöstä johtuen soinnittomana tai soinnillisena frikatiivina (art.tapa). Soinnittomana se ääntyy esimerkiksi sanoissa "lahti" ja "helppo" ja soinnillisena sanoissa "paha" ja "laho".
Vartalo (kielitiede)
Vartalo eli sanavartalo on morfeemi, johon suffiksit ja muu kieliopillinen aines on liitettävissä. Vartalo voi olla joko johtamaton (juuri) tai johdettu (johdos). Sekä nomineilla (substantiivit, adjektiivit, numeraalit ja pronominit) että verbeillä on vartalo, johon voidaan liittää tunnus ja taivutuspääte. Tunnus on nomineissa monikon, verbeissä aikamuodon tai tapaluokan tunnus. Niissä sanoissa, joissa on astevaihtelu, vartalo voi olla joko vahvassa tai heikossa asteessa. Vokaaliin loppuvaa vartaloa kutsutaan vokaalivartaloksi, konsonanttiin loppuvaa vastaavasti konsonanttivartaloksi. Sanalla voi olla kaksi erilaista vartaloa: vokaalivartalo, joka on kaikilla sanoilla, ja lisäksi konsonanttivartalo. Nominin vartalo voi olla perusmuodon, nominatiivin kaltainen tai loppuosastaan erilainen.Esimerkki yksivartaloisesta sanasta, jonka vartalo on perusmuodon kaltainen, on "talo: talo-n, talo-a, talo-na," "talo-ssa" jne. Tyypillinen astevaihtelusana on "hattu":" hatu-n" (heikko vartalo) "hattu-a" (vahva vartalo). Tavallisin muutos vartalon lopussa on, että sananloppuinen "i" muuttuu "e":ksi, kuten sanassa "onni: onne-n, onne-a." (Historiallisesti muutos on tapahtunut päinvastoin, vanha "e" on sanan lopussa muuttunut "i":ksi). Monimutkaisimpia ovat vanhat omaperäiset sanat, jotka nykysuomessa loppuvat "-si": "vesi, vede-n" (heikko vokaalivartalo), "vet-tä" (konsontanttivartalo), "vete-nä" (vahva vokaalivartalo).
Substantiivilla "saari" on sekä vokaali- että konsonanttivartalo. Sen vokaalivartalo saadaan yksikön essiivistä: "saare|na". Konsonanttivartalo saadaan esiin yksikön partitiivista: "saar|ta".
Verbillä "mennä" on myös vokaali- ja konsonanttivartalo. Vokaalivartalo ilmenee indikatiivin preesensin monikon 3. persoonassa "mene|vät". Konsonanttivartalo saadaan esiin imperatiivin yksikön 3. persoonasta: "men|köön".
Aiemmin ovat konsonanttivartalot olleet nykyistä yleisempiä, nykyisin niillä saadaan tekstiin vanha sävy: "lasna ollessaan". Joskus on leikillisesti ruvettu taivuttamaan sanoja ikään kuin niillä olisi konsonanttivartalo, mutta se on virheellistä. Esimerkiksi: "kaali" > "kaalta", pitää olla "kaalia", ja "viini" (juoma) > "viintä", pitää olla "viiniä".
Tunnus (morfologia)
Tunnus ilmaisee morfologista kategoriaa. Sen avulla sanan perusvartalosta muodostetaan alivartaloita. Suomen kielessä on nomineilla monikon tunnus, joka on nominatiivissa "t", muissa taivutusmuodoissa "i": "talo-t, talo-i-ssa". Verbeissä on pääluokan, moduksen (tapaluokan) ja tempuksen (aikamuodon) tunnus. Aktiivilla ei ole tunnusta, passiivilla on tunnus "-ta(an)/tä(än), -da(an)/dä(än)", joka on voinut assimiloitua eli sulautua edellisen äänteen kanssa ("tullaan, mennään"). Imperfektillä on tunnus "i": "men-i-mme". Potentiaalin tunnus on -"ne": "laula-ne-e." Konditionaalin tunnus on "-isi: tul-isi-t". Tunnuksia voi olla peräkkäin: "lauletta-isi-in".
Sosoliso Airlinesin lennon 1145 onnettomuus
Sosoliso Airlinesin lento 1145 törmäsi maahan ja syttyi palamaan 10. joulukuuta 2005 Port Harcourtin kansainvälisellä lentoasemalla Nigeriassa. Nigerian sisäisellä reittilennolla ollut lentokone oli matkalla Abujasta Port Harcourtiin. Lentokone oli tyypiltään McDonnell Douglas DC-9-32. Turman syytä ei ole vahvistettu, mutta erään silminnäkijän mukaan koneeseen iski tapahtumapaikalla raivonneessa ukkosmyrskyssä salama noin 40–50 metrin korkeudessa juuri ennen laskeutumista. Todennäköisesti onnettomuuden kuitenkin aiheutti miehistön päätös jatkaa laskeutumista minimikorkeuden alapuolelle, vaikka kiitotietä ei ollut näkyvissä.
Koneen kyydissä olleista 110 ihmisestä 103 kuoli maahansyöksyssä. Seitsemän eloonjäänyttä vietiin välittömästi sairaalaan, jossa kuusi heistä kuoli myöhemmin. Ainoa onnettomuudesta eloonjäänyt oli 13. joulukuuta 2005 kriittisessä tilassa. Koneen mukana oli ilmeisesti 75 jesuiittakoulun oppilasta, jotka kuolivat. Port Harcoutin lentokentällä ollut silminnäkijä kertoi, että alue oli ruumiiden peitossa.
Sosoliso Airlines on Nigerian sisäisillä kotimaanlennoilla toimiva lentoyhtiö. Heinäkuussa 2000 lentotoiminnan aloittaneen yhtiön kotipaikka on Enugun kaupunki Nigerian itäosissa.
Monissa kehitysmaissa lentoturvallisuus on hälyttävän huono, ja sen arvellaan huonontuvan edelleen kaluston vanhetessa. Myös varaosien puute vaivaa. Viimeksi Nigeriassa tapahtui vakava lento-onnettomuus 22. lokakuuta 2005, kun Bellview Airlinesin lennolla 210 ollut Boeing 737-200 syöksyi maahan vähän nousun jälkeen. 117 ihmistä kuoli. Toinen lento-onnettomuuksista vuonna 2005 erityisesti kärsinyt Afrikan maa on Kongo.
Pohjoisjukagiirin kieli
Pohjoisjukagiiri eli tundrajukagiiri on toinen kahdesta jukagiirisesta kielestä. Sitä puhuu 30–150 ihmistä Siperian itäosissa, muun muassa Sahan tasavallassa. Jukagiiristen kielten on väitetty olevan sukua uralilaisille kielille.
Pitkät keskivokaalit , ja ääntyvät painollisissa tavuissa diftongeina , ja .
Uvulaarinen frikatiivi ääntyy klusiilina velaarisen nasaalin jälkeen.
Tavun rakenne on KVK, joten korkeintaan yksi konsonantti voi esiintyä sanan alussa ja lopussa ja korkeitaan kaksi konsonanttia voi olla peräkkäin sanan sisällä.
7,62 KvKK 62
7,62 KvKK 62 on suomalaisvalmisteinen kevyt konekivääri, joka otettiin käyttöön vuonna 1962. Aseita valmistettiin Valmetin Tourulan tehtaalla yhteensä 6 500 kappaletta. Se perustuu tekniikaltaan tšekkiläiseen vz.52/57 -konekivääriin ja toimii kaasumäntäperiaatteella.
Aseen ominaisuuksiin kuuluu muun muassa se, että liipaisinkaaren alaosa puuttuu kokonaan, mikä mahdollistaa ampujalle paksujenkin hansikkaitten käytön, mutta lisää myös vahingonlaukauksien riskiä. Suomalainen konekivääri valmistettiin koneistamalla, kun sen esikuva oli prässätty levystä.
KvKK 62:ta ollaan korvaamassa palveluskäytössä venäläisellä PKM-konekiväärillä.
Panssarimarssi
Panssarimarssi on "Yrjö Jylhän" jatkosodan aikana kirjoittama suomalaisille panssarivoimille omistettu runo. Sen on säveltänyt marssiksi "Tauno Marttinen" vuonna 1964 ja se on Suomen puolustusvoimien Panssarivarikon kunniamarssi.
Omakonetunnus
Omakonetunnus on radiosignaali, jonka perusteella toiset lentokoneet ja ilmavalvonta tunnistavat lentävän sotilaskoneen. Siviili-ilmailussa koneen seurantaan käytetään transponderia. Ilman omakonetunnusta voi oman puolen sotilaskone tai ilmatorjunta ampua lentokoneen alas (engl. termi "friendly fire"). Oman puolen koneita on ammuttu alas mm. koalitiomaiden kesken Irakin sodassa.
Neuvostoliitto joutui uusimaan omakonetunnusjärjestelmänsä vuoden 1976 jälkeen, kun luutnantti Belenko oli lentänyt MiG-25:n Hokkaidoon yhdysvaltalaisten purettavaksi ja tutkittavaksi.
Yksikköupseeri
Yksikköupseeri oli Suomen puolustusvoimissa vuosina 2002–2009 käytössä ollut nimike perusyksikön (komppania, tykistössä patteri, rannikkojoukoissa linnake, laivastossa viirikkö ja ilmavoimissa lentue) päällikön apuna perusyksikön hallinnosta vastaavalle upseerille. Ennen vuotta 2002 ja vuoden 2009 jälkeen yksikköupseeria on kutsuttu yksikön vääpeliksi ja laivastossa pursimieheksi.
1970-luvun alussa ennen yhtenäispäällystöjärjestelmää yksikön vääpelit olivat vanhempia aliupseereita, sen jälkeen toimiupseerin tutkinnon suorittaneita sotilasmestarista yliluutnanttiin. Vuoden 2009 jälkeen tehtävässä on taas palvellut aliupseereita kersantista sotilasmestariin.
Nykyään yksikön vääpeli voi olla aliupseeri tai opistoupseeri.
Ruusu (heraldiikka)
Heraldinen ruusu on heraldiikassa esiintyvä yleensä viisilehtinen ruusukuvio. Ruusu on tunnettu Tudor-suvun tunnuksena. Se esiintyy myös muun muassa Lippen ruhtinashuoneen vaakunassa, Southamptonin vaakunassa ja Martti Lutherin sinetissä. Suomen vaakunassa on yhdeksän hopeista ruusua. 
Heraldinen ruusu on myös suomalaisen upseerin arvomerkki. Pieniä heraldisia ruusuja käyttävät maavoimissa vänrikit, luutnantit ja yliluutnantit sekä kapteenit. Suuremmat heraldiset ruusut puolestaan kuuluvat esiupseerien arvomerkkeihin: majureille, everstiluutnanteille ja eversteille. Prikaatikenraalien, kenraalimajureiden, kenraaliluutnanttien ja kenraalien tunnus on puolestaan leijona.
Heraldista ruusua kutsutaan joskus suomalaisissa arvomerkeissä virheellisesti ”ruusukkeeksi”. Oikea arvomerkin termi yli- ja esiupseereilla on heraldinen ruusu. (Sotilas- ja virkapukuohjesääntö 325 §, 2000, s. 67)
Arvomerkkinä käytettävän nykyisenkaltaisen heraldisen ruusun suunnitteli alun perin Akseli Gallen-Kallela heinäkuussa 1918 vahvistettua sotilaspukua varten.
Heraldinen ruusu on myös Suomen vapaudenristin ritarikunnan ristien sekä Suomen Valkoisen ruusun ritarikunnan kaikkien merkkien keskuskuviona.
Komentajakapteeni
Komentajakapteeni (lyhenne kom.kapt. tai sotilaskäytössä "komkapt" ) on Suomen merivoimien sotilasarvo. Maavoimissa sitä vastaa majurin sotilasarvo. Komentajakapteenia alempi sotilasarvo on kapteeniluutnantti ja ylempi komentaja. Komentajakapteenin hihamerkissä on tummansinisellä pohjalla kolme paksua kultaista poikkiviivaa, joiden päällä on kultainen leijona.
Insinööriupseereilla nauhojen välit ovat purppuranvärisiä, lääkintäupseereilla punaiset ja musiikkiupseereilla vaalean siniset.
Arvo ja tunnukset ovat käytännössä kansainvälisiä, vaikka joissain maissa komentaja käyttää kolmea paksua raitaa ja komentajakapteenit yhtä kapeaa raitaa kahden paksun välissä, joka vastaa Suomen merivoimissa kapteeniluutnantin arvomerkkiä (esim. englantilainen commander ja lieutenant commander) Venäjä käyttää tämän arvon tunnuksena merkintää 3. arvoluokan kapteeni. Jotkut valtiot, kuten Italia, Saksa ja Ranska, käyttävät merkintää "korvettikapteeni" (ital. "capitano di corvetta", saks. "korvettenkapitän")
Komentaja
Komentaja on perusyksikköä, esimerkiksi komppaniaa, patteria tai viirikköä, suurempaa yksikköä, johtavan (komentavan) upseerin nimitys. Pataljoonaa, patteristoa tai rykmenttiä johtava upseeri on komentaja, samoin myös näitä suurempia yksiköitä; prikaateja, divisioonia, armeijakuntia tai armeijoita johtavat.
Suomen puolustusvoimissa myös puolustushaaran johdossa olevaa upseeria kutsutaan komentajaksi (meri-, ilma- ja maavoimien komentajat). Näistä maavoimien komentaja on tehtävänä suhteellisen uusi.
Komentaja on myös suomalainen sotilasarvo merivoimissa, joka vastaa everstiluutnantin arvoa maa- ja ilmavoimissa.
Kapteeniluutnantti
Kapteeniluutnantti (lyhenne "kapt.luutn." tai sotilaskäytössä "kaptl" ) on kapteenia vastaava Suomen merivoimien sotilasarvo. Kapteeniluutnantista seuraava ylempi arvo on komentajakapteeni, joka vastaa maa- ja ilmavoimien majurin sotilasarvoa.
Arvo on kansainvälinen ja tunnukset useimmissa valtioissa hyvin samanlaisia.
Suomen puolustusvoimissa tämä arvo on opistoupseerin tutkinnolla korkein saavutettavissa oleva.
Suomessa kapteeniluutnantin arvomerkki on kaksi 15 mm leveää kaluunanauhaa ja niiden välissä yksi 5 mm leveä kaluunanauha. Kaluunanauhat ovat kullanväriset. Messi- ja kavaijitakeissa kaluunannauhat ovat ommeltu hihojen ympäri. Puseroissa, päällystakissa m/30, helletakissa, paitapuseroissa ja villapaidoissa käytetään arvomerkkilaattoja, joihin on ommeltu kaluunanauhat. Päällystakissa hihalaattojen kaluunanauhat ovat 80 mm pitkät.
Arvomerkin yläpuolella oleva keltainen leijona oli aiemmin kadettiupseerien tunnus, mutta vuoden 2010 muutoksen jälkeen leijona korvasi opisto- ja erikoisupseerien erikoismerkit. Erikoisupseereiden kaluunanauhojen välistä näkyvät "pohjavärit" säilyvät ja ne ovat lääkintäalalla punaiset, insinööreillä ja teknikoilla violetit ja musiikkialalla vaaleansiniset.
Kenttäpiispa
Kenttäpiispa on Suomen puolustusvoimien kirkollisesta työstä vastaava johtava viranhaltija. Virka perustettiin vuonna 1941 ylipäällikön, Suomen marsalkka Mannerheimin vaatimuksesta.
Kenttäpiispa on aina evankelis-luterilaisen kirkon pappi; sotilaspappeina sen sijaan voivat toimia myös ortodoksisen kirkon papit.
Palvelusarvoltaan kenttäpiispa rinnastetaan prikaatikenraaliin (aiemmin kenraalimajuriin). Hän on muun sotilashenkilökunnan tavoin valtion virkamies.
Kenttäpiispa ei ole piispa, vaikka virkanimike siihen näennäisesti viittaakin: hänellä ei ole hiippakuntaa tai muitakaan piispan oikeuksia eikä hän kanna piispan liturgisia tunnuksia lukuun ottamatta sotilaspuvun päällä kannettavaa piispanristiä. Luterilaisen kirkon hierarkiassa kenttäpiispa vastaa kirkkolain mukaan lähinnä lääninrovastia.
Kenttäpiispa on piispainkokouksen ja kirkolliskokouksen jäsen. Kenttäpiispa kuuluu Turun arkkihiippakuntaan mutta on puolustusvoimien palveluksessa.
Kenttäpiispan tehtävässä ovat toimineet seuraavat henkilöt:
Kenttäpiispa on myös tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimen on ainoana henkilönä Suomessa saanut ensimmäinen kenttäpiispa Johannes Björklund, jolle se myönnettiin 11. heinäkuuta 1941. Arvonimiluettelossa Björklundin ammatiksi tai arvoksi oli merkitty ”puolustuslaitoksen hengellisen työn johtaja, sotarovasti” ja kotipaikaksi Helsinki.
Sotilaspastori
Sotilaspastori on Suomen Puolustusvoimien palveluksessa oleva kirkon virkaan vihitty pappi.
Papin työtä puolustusvoimissa kutsutaan kirkolliseksi työksi. Sotilaspastori ei ole varsinainen sotilasarvo vaan palvelusarvo, joka rinnastetaan kapteeniin tai kapteeniluutnanttiin. Palvelusarvon lisäksi kullakin sotilaspastorilla on oma henkilökohtainen sotilasarvonsa, joka voi olla periaatteessa mikä tahansa. Useimmat sotilaspapit ovat kuitenkin reserviupseereita. Sotilaspapin työ on julistusta, opetusta ja sielunhoitoa. Näihin liittyen työhön kuuluvat kirkolliset toimitukset ja toiminta sota-, ampuma- ja kertausharjoituksissa, yhteydenpito eri tahoille ja esikuntatyö sekä kaatuneiden huolto. Konfirmoimattomille varusmiehille voivat sotilaspapit järjestää heidän halutessaan rippikoulun.
Sotilaspastorin tehtävänä on myös käydä hengellisiä keskusteluja varusmiesten kanssa sekä auttaa heitä elämän tärkeissä ja kipeissä asioissa. Keskustelut voivat sivuta muitakin aiheita. Sotilaspappi on virkansa puolesta tietoonsa saamistaan asioista vaitiolovelvollinen.
Sotilaspappia kutsutaan sotilasslangissa esimerkiksi piruntorjujaksi, piruntorjuntaupseeriksi tai -päälliköksi, tai "Jumalasta seuraavaksi".
Suomessa sotilaspastoreiden aika alkoi Ruotsin kuningaskunnassa 1621, kun perustettiin kenttäkonsistori, johon kuului sekä rykmentinpappeja (regementspräster) että ratsuväkipappeja (ryttapräster). Yhdessä heitä kutsuttiin kenttäpapeiksi.
"Rykmentin pappi" oli Ruotsin kuningaskunnan armeijassa toiminut sotilaspappi. Koska rykmentti klassisen kolmijaon mukaan jakautui kolmeksi pataljoonaksi, rykmentin papilla on voinut olla alaisenaan kolme rykmentin saarnaajaa. Suomen puolustusvoimissa ovat myöhemmin rykmentin papin tehtävää vastaavaa tehtävää hoitaneet rykmentin pastorit.
Geneven sopimuksessa maasotavoimiin kuuluvien haavoittuneiden ja sairaiden aseman parantamisesta 12.8.1949 annetaan "kenttäpapeille" 24. artiklassa erityinen suoja.
Saman sopimuksen 28. artiklassa on kenttäpapeille annettu pidättämisen yhteydessä erityisiä tehtäväänsä liittyviä etuja yhdessä lääkintähenkilökunnan kanssa.
Maitojuna
Maitojuna oli jatkosodanaikainen huoltojuna, joka huolsi sodan aikana muun muassa elintarvikkein Niinisalon varuskuntaa, missä oli reserviupseerikoulutusta. Maitojunalla palaaminen tarkoitti sotilasslangissa sitä, että upseerioppilas oli joutunut keskeyttämään opintonsa ja palaamaan epäonnistuneena ja upseerikokelaaksi ylentämättömänä alikersanttina takaisin perusyksikköönsä.
Reserviupseerikoulusta palannut oli arvoltaan alikersantti, koska upseerioppilas vastaa arvoltaan alikersanttia siinä, missä upseerikokelas kersanttia. Näin ollen pilkkanimitys niille, jotka joutuivat keskeyttämään kurssinsa oli "diplomialikersantti". Samankaltainen nimitys, "diplomijääkäri" on koskenut niitä, joilla aliupseerikoulu on keskeytynyt ja jotka ovat joutuneet palvelemaan saman pitkän palvelusajan kuin alikersantitkin, mutta ilman alikersantin sotilasarvoa. Nimitys tulee diplomi-insinöörin insinööriä pidemmästä koulutusajasta.
Myöhemmin käsitys "maitojunalla palaamisesta" on laajentunut käsittämään muussa oppimisessa epäonnistumista ja palaamista kurssia suorittamatta keskeyttäneenä, kansainvälisessä urassa epäonnistumista sekä esimerkiksi tv-kilpailuista putoamista.
Viisas Elämä
Viisas Elämä Oy (aikaisemmin Basam Books Oy) on helsinkiläinen erikoiskustantamo. Sen erikoisaloina ovat itämainen kirjallisuus, käännösrunous, filosofia, kaunokirjallisuuden klassikot, uskonnot, viisauskirjallisuus ja henkinen kasvu. Kustantamo on toiminut vuodesta 1993 ja julkaisee vuosittain noin 35–40 teosta. Yrityksen perustaja ja kustannusjohtaja on Batu Samaletdin, joka aiemmin piti kirja-antikvariaattia.
Viisas Elämä -kustantamon Klassikko-sarja esittelee maailmankirjallisuuden tunnettuja teoksia. Viisas elämä -sarjaan kuuluu elämäntaidon ja henkisen kasvun oppaita, jotka ammentavat muun muassa buddhalaisesta viisaudesta. Shakti-kirjat on sarja, jossa julkaistaan nykyromaaneja.
Viisas elämä Oy on Suomen kustannusyhdistys ry:n jäsen.
Anna Pavlova
Anna Pavlova voi tarkoittaa seuraavia:
Anna Pavlova (telinevoimistelija)
Anna Anatoljevna Pavlova (s. 6. syyskuuta 1987 Orehovo-Zujevo, Moskovan alue) on venäläissyntyinen telinevoimistelija, joka on edustanut Azerbaidžania vuodesta 2014. Pavlovaa valmentaa hänen äitinsä Natalia Pavlova.
Vuonna 2000 Pavlova voitti kultamitalin eritasonojapuilla nuorten EM-kisoissa. Hän oli liian nuori kilpaillakseen MM-kisoissa vuonna 2001, mutta pääsi Hyväntahdon kisoihin, joissa sijoittui hopealle puomilla. Vielä vuonna 2002 hän ei päässyt aikuisten kansainvälisiin kilpailuihin ikänsä takia, mutta voitti Venäjän mestaruuden ja neljä mitalia nuorten EM-kisoista, joista neliottelun, joukkuekilpailun ja hypyn mitalit kultaisia.
Vuonna 2003 Anna Pavlova pääsi ensimmäistä kertaa aikuisten arvokisoihin. Hän sijoittui MM-kilpailuissa neliottelussa kymmenenneksi, hypyssä viidenneksi ja permannolla seitsemänneksi. Vuonna 2004 hän uusi Venäjän mestaruutensa, sai Amsterdamin EM-kilpailuissa hopeaa hypyssä ja pronssia joukkuekilpailussa sekä lunasti paikan Venäjän joukkueeseen Ateenan olympialaisiin. Ateenassa hän voitti pronssia joukkuekilpailusta ja hypystä sekä sijoittui neljänneksi neliottelussa ja puomilla.
Unkarin Debrecenissä pidetyistä EM-kisoista 2005 hän voitti hopeaa neliottelusta ja hypystä sekä pronssia puomilta. Saman vuoden Melbournen MM-kilpailuissa hän oli hypyssä viides, puomilla kuudes ja neliottelussa seitsemäs. Århusin MM-kilpailuissa 2006 hän sai joukkuekilpailussa pronssia sekä sijoittui puomilla neljänneksi ja hypyssä viidenneksi. Clermont-Ferrandin EM-kilpailuissa 2008 hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli puomilla ja joukkuekilpailussa neljäs, neliottelussa seitsemäs sekä permannolla ja hypyssä kahdeksas.
Pavlova saavutti Sofian EM-kilpailuissa 2014 hopeaa hypyssä.
Yhdistynyt kansanpuolue (Belize)
Yhdistynyt kansanpuolue on Belizeä johtava kristillisdemokraattinen puolue. Vuoden 2003 parlamenttivaaleissa puolue voitti 22 paikkaa 29:stä. Nyt sillä on 21 paikkaa, sillä se menetti yhden paikan Yhdistynelle demokraattiselle puolueelle täytevaalissa, kun yksi edustajista kuoli. Belizen hallitusta johtaa pääministeri Said Musa.
Puolue hallitsi Belizeä itsenäistymisestä vuonna 1981 vuoteen 1984, sitten vuodesta 1989 vuoteen 1993 ja taas vuodesta 1998 eteenpäin. Puolueen perusti vuonna 1950 George Cadle Price, joka oli pääministerinä puolueen kaksi ensimmäistä hallintokautta.
Yhdistynyt demokraattinen puolue (Belize)
Yhdistynyt demokraattinen puolue on Belizen suurin oppositiopuolue. Se on maan ainoa oppositiopuolue, jolla on edustajia maan parlamentissa. Sillä on kahdeksan paikkaa 29:stä. Puolueen tämänhetkinen johtaja on Dean Barrow. Entinen pääministeri Manuel Esquivel oli Yhdistyneestä demokraattisesta puolueesta.
Lunohod 2
Lunohod 2 oli Neuvostoliiton toinen kuukulkija. Se laukaistiin Luna 21 -luotaimen kanssa Mare Serenitatisiin eli Kirkkauden mereen Lunohod 1:n jälkeen tammikuussa 1973. Laukaisu tapahtui 8. tammikuuta 1973 ja Kuuhun laskeutuminen 15. tammikuuta 1973.
Lunohod 2 oli 135 cm korkea, ja sen massa oli 840 kg. Sen pituus oli 170 cm ja leveys 160 cm. Sen kussakin kahdeksassa pyörässä oli itsenäinen jousitus, oma moottori ja jarru. Kuukulkijalla oli kaksi nopeusaluetta: n. 1 km/h ja n. 2 km/h.
Lunohod 2:ssa oli kolme televisiokameraa, joista yksi oli sijoitettu korkealle suunnistusta varten ja pystyi ottamaan korkealaatuisia kuvia 3,2, 5,7, 10,9 ja 21,1 sekunnin valotusajoilla. Näitä kuvia tutki Maassa oleva viisihenkinen ohjaustiimi, joka lähetti kuukulkijaan komentoja reaaliajassa. Energialähteenä oli aurinkopaneeli. Radioaktiivisen polonium-210-isotoopin lämpöä käytettiin kuukulkijan lämmittämiseen Kuun pitkän yön aikana. Kuukulkijassa oli neljä panoraamakameraa.
Tieteellisiä mittalaitteita olivat maaperän mekaaninen mittauslaite, Auringon röntgensäteilyä mittaava laite, astrofotometri näkyvän ja ultravioletin valon mittaamiseen, magnetometri, joka oli sijoitettu kuukulkijan eteen 2,5 metrin varren päähän, radiometri, valoilmaisin (Rubin-1) lasermittauksia varten ja ranskalainen laserheijastin. Laskeutuja ja kuukulkija painoivat yhteensä 1 814 kg.
Richard Garriott hankki joulukuussa 1993 Sotheby'sin huutokaupasta Lunohod 2:n ja eräitä muita neuvostoliittolaisia avaruusesineitä omistukseensa.
Kuukulkija kulki Kuun päivän aikana pysähtyen välillä lataamaan akkujaan aurinkopaneelinsa avulla. Kuun yöaikaan kuukulkija lepäsi radiotooppisen isotooppinsa lämmittämänä.
Lunohod 2 toimi noin neljän kuukauden ajan, kulki 37 km ja lähetti 86 panoraamakuvaa ja yli 80 000 televisiokuvaa. 4. kesäkuuta 1973 Lunohod 2 -ohjelman ilmoitettiin päättyneen, mikä herätti arveluja, että kuukulkijaa ei saatu enää käyntiin vian takia tai että sitä ei enää saatu hereille Kuun pitkän yön jäljiltä. Kuukulkijan laserheijastin oli sellaisessa asennossa, ettei sitä voitu enää käyttää, ja siksi vikaantumisen oletettiin tapahtuneen äkillisesti.
Myöhemmin todettiin, että luotaimen avoin kansi oli 9. toukokuuta koskettanut kraatterin reunaa ja peittynyt kuupölyyn. Kun kansi suljettiin, erittäin hyvin lämpöä eristävä pöly peitti jäähdyttimen. Seuraavana päivänä lennonvalvojat huomasivat luotaimen sisäisen lämpötilan nousevan liian korkeaksi, ja kuumuus johti luotaimen tuhoutumiseen. Kulkijan signaali menetettiin 11. toukokuuta.
Gojirasaurus
Gojirasaurus oli Yhdysvalloissa myöhäisellä triaskaudella noin 220 - 210 miljoonaa vuotta sitten elänyt petodinosaurus. 
"Gojirasaurus" on nimetty japanilaisen hirviöelokuva Godzillan mukaan. Tyyppiyksilö oli 5,5 metriä pitkä ja painoi ehkä 150 - 200 kiloa, mutta oli vielä luultavasti keskenkasvuinen. Fossiiliin kuului sekalaisia luita.
Bachianas brasileiras
Bachianas brasileiras on brasilialaisen Heitor Villa-Lobosin vuosina 1930–1945 säveltämän yhdeksän teoksen sarja, jossa hän pyrki yhdistelemään vaikutteita brasilialaisesta musiikista ja Bachista. Sarjan jokaisessa teoksessa on erilainen kokoonpano.
Bachianas brasileiras nro 1 koostuu kolmesta osasta:Bachianas brasileiras nro 1 on sävelletty kahdeksalle sellolle, joka oli Villa-Lobosin pääsoitin. Villa-Lobos sävelsi osat "Prelúdio" ja "Fuga" vuonna 1930 ja "Introduçãon" kahdeksan vuotta myöhemmin. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaan vuonna 1938.
Bachianas brasileiras nro 2 koostuu neljästä osasta:Bachianas brasileiras nro 2 on kamariorkesteriversio Villa-Lobosin aiemmista sävellyksestä pianolle ja sellolle. Teoksen ensiesitys oli Venetsiassa vuonna 1938.
Bachianas brasileiras nro 3 (1938) sävellettiin pianolle ja orkesterille. Se ensiesitettiin 19. helmikuuta 1947.
Villa-Lobos sävelsi Bachianas brasileiras nro 4:n (1930) aluksi pianolle, mutta orkestroi sen vuonna 1941. Säveltäjä itse johti sen ensiesityksen Rio de Janeirossa 15. heinäkuuta 1942.
Bachianas brasileiras nro 5 koostuu kahdesta laulusta, joita säestää kahdeksan selloa. Ensimmäinen laulu sävellettiin vuonna 1938 ja toinen vuonna 1945. Teos esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaisena vuonna 1947.
Laulut ovat portugalinkielisiä ja tarkoitettu laulettaviksi sopraanolle.
Bachianas brasileiras nro 6 (1938) sävellettiin huilulle ja fagotille.
Bachianas brasileiras nro 7 sävellettiin orkesterille. Villa-Lobos sävelsi sen Rio de Janeirossa vuonna 1942. Teoksen ensiesitys oli vuonna 1944.
Myös Bachianas brasileiras nro 8 sävellettiin orkesterille. Se sävellettiin vuonna 1944 ja ensiesitettiin Rio de Janeirossa vuonna 1947.
Villa-Lobos sävelsi sarjan yhdeksännen osan New Yorkissa vuonna 1945. Hän omisti sen säveltäjä Aaron Coplandille. Bachianas brasileiras nro 9 voidaan esittää joko sekakuorossa tai jousiorkesterilla. Teos koostuu kahdesta osasta, preludista ja fuugasta.
Lenna
Lenna on miestenlehti "Playboyn" vuoden 1972 marraskuun numeron keskiaukeamakuvasta rajattu kuva, jota on käytetty yleisesti vuodesta 1973 kuvankäsittelyalgoritmien, kuten erilaisten kuvanpakkausmenetelmien, testikuvana.
Kuva esittää ruotsalaista Lena Söderbergiä, joka poseeraa kuvassa alasti.
Kuvan käyttö on aiheuttanut jonkin verran kiistelyä siksi, että se on otettu luvatta "Playboy"-lehdestä, joka aikoinaan uhkasi kuvan käyttäjiä oikeustoimilla. Lehti on sittemmin perunut uhkauksensa ja päinvastoin yrittänyt edistää kuvan käyttöä, koska se tuo lehdelle julkisuutta.
David C. Munson perustelee kuvan suosiota seuraavasti:
Kuvan käyttöä pidetään seksisminä, ja kuvan käytön katsotaan häiritsevän naisopiskelijoita siten, etteivät he pysty keskittymään opiskeluun. "Playboyn" mukaan numero, jossa kyseinen kuva esiintyy, on lehden kaikkien aikojen myydyin, sitä on myyty 7 161 561 kappaletta.
Luettelo Heitor Villa-Lobosin teoksista
Tämä on luettelo brasilialaisen säveltäjän Heitor Villa-Lobosin (1887–1959) sävellyksistä.