William Golding
William Gerald Golding (19. syyskuuta 1911 Newquay, Cornwall, Britannia – 19. kesäkuuta 1993 Perranarworthal, Cornwall, Britannia) oli englantilainen kirjailija, joka tutki teoksissaan erityisesti syyllisyyden ja kärsimyksen ongelmaa sekä käsitteli ihmisen moraalista olemusta vertauskuvallisen esitystavan keinoin. Hänen tunnetuin teoksensa on esikoisromaani "Kärpästen herra" vuodelta 1954.
William Golding syntyi isoäitinsä kotona Newquayssa Cornwallissa. Hän vietti lapsena lomat isoäitinsä luona, mutta koti oli Marboroughissa Wiltshiressä, jossa hänen isänsä opetti luonnontieteitä paikallisessa koulussa. Isä Alec Golding oli sosialisti, joka oli suuntautunut tieteelliseen rationalismiin. William ja hänen vanhempansa veljensä Joseph kävivät samaa koulua, jossa isä oli opettajana. Isä jäi eläkkeelle 1905. Äiti Mildred Golding kannatti suffragettien maltillista siipeä. Vuonna 1930 Golding aloitti opinnot Oxfordin yliopiston Brasenose Collegessa, jossa hän opiskeli luonnontieteitä kaksi vuotta ennen kuin siirtyi englantilaiseen kirjallisuuteen. Hän suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon kesällä 1934, ja myöhemmin samana vuonna Macmillanin kustantamo julkaisi hänen ensimmäinen kirjansa "Poems", jonka julkaisuun hän sai apua opiskelutoveriltaan Adam Bittlestonilta. Golding oli eläinten oikeuksien puolustaja.
Golding avioitui Ann Brookfieldin kanssa 1939, ja he saivat kaksi lasta, Judyn ja Davidin. Hän muutti vaimonsa kanssa 1985 Cornwalliin Perranarworthaliin lähelle Truroa, missä hän kuoli kahdeksan vuoden kuluttua. Häneltä jäi muinaiseen Delhiin sijoittuva julkaisematon käsikirjoitus "The Double Tongue", jonka luonnoksesta muokattu versio julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.
Toisessa maailmansodassa Golding palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa. Hän oli mukana muun muassa saksalaisten ylpeyden "Bismarckin" upottamisessa. Hän osallistui myös Normandian maihinnousuun johtamassaan maihinnousualuksessa ampumalla savuraketteja rannalle ja samana syksynä laivastotaisteluun Walcherenissa, jossa 23 hävittäjäalusta 24:stä upotettiin. Sodan päättyessä Golding oli ylennyt merivoimien luutnantiksi. Rauhan tultua hän palasi opetustyöhön ja kirjoittamaan, mutta sotakokemukset muuttivat hänen suhtautumistaan ihmiseen; hän näki ihmisten hyvin pimeän ja pahan puolen.
Syyskuussa 1953 Golding lähetti käsikirjoituksen lontoolaiselle Faber & Faber -kustantamolle. Käsikirjoitusta ei aluksi hyväksytty, mutta yrityksen uusi kustannustoimittaja Charles Monteith kannatti sen julkaisemista. Hän halusi tekstiin muutamia poistoja, ja romaani ilmestyi syyskuussa 1954 nimellä "Lord of the Flies" (suom. "Kärpästen herra"). Sitä seurasi pian uusia teoksia, kuten "Perilliset", "Pincher Martin" ja "Vapaa putoaminen".
Julkaisumenestyksen myötä Golding saattoi vetäytyä opettajan virasta Bishop Wordsworthin koulusta vuonna 1961, ja hän vietti vuoden Yhdysvalloissa Hollinsin yliopistossa lähellä Roanokea Virginiassa. Muutettuaan vuonna 1958 Salisburystä lähellä olevaan Bowerchalkeen hän tutustui samassa kylässä asuneeseen James Lovelockiin, jonka kanssa hän harrasti kävelyretkiä. Kaksikko keskusteli Lovelockin hypoteesista, jonka mukaan elämä maapallolla toimii ikään kuin yhtenä eliönä. Golding ehdotti teorialla nimeä muinaiskreikkalaisten taruston Gaia-jumalattaren mukaan.
Vuonna 1970 Golding oli ehdokkaana Kentin yliopiston kansleriksi, mutta valituksi tuli liberaalipuolueen johtaja Jo Grimond.
Golding sai James Tait Black Memorial Prize -palkinnon vuonna 1979, Booker-palkinnon vuonna 1980 ja vuonna 1983 hänet palkittiin Nobelin kirjallisuuspalkinnolla. Hän sai ritarin arvon kuningatar Elisabet II:lta vuonna 1988.
Esikoisromaanin "Kärpästen herran" lisäksi Goldingin teoksista on suomennettu muun muassa "Vapaa putoaminen", "Näkyvä pimeys", "Perilliset" sekä trilogia "Merimatka", "Laskusilta" ja "Laiva tulessa". Golding sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1983. Lautakunnan perustelu palkinnon myöntämiselle oli: ”romaaneista, jotka teräväkatseisella realistisella kerronnallaan ja tarinan monipuolisuudella ja yleismaailmallisuudella valaisevat nykymaailman ihmisen elämää”. Booker-palkinnon Golding sai 1980 romaanistaan "Merimatka" ("Rites of Passage").
Teokset "Rites of Passage", "Close Quarters" ja "Fire Down Below" muodostavat trilogian "To the Ends of the Earth". David Attwood on ohjannut televisiolle trilogiaan pohjautuvan minisarjan "To the Ends of the Earth" (2005). "Kärpästen herran" pohjalta on tehty kaksi elokuvaa: Harry Hookin ohjaus vuodelta 1990 ja Peter Brookin ohjaus vuodelta 1963.
Golding luokitellaan fiktiiviseksi kirjailijaksi huolimatta viittauksista klassiseen kirjallisuuteen, mytologiaan ja kristilliseen symboliikkaan. Kuitenkin hänen teoksensa sijoittuvat usein suljettuihin yhteisöihin kuten saarille, kyliin, luostareihin, metsästäjiin, laivoihin merellä tai faaraon hoviin. "Perilliset" (1955) sijoittuu esihistoriaan. Romaani "The Spire" (1964) kuvaa keskiaikaisen katedraalin valmistumista. Romaanissa "Pincher Martin" keskittyy merimiehen viimeisiin hetkiin Pohjois-Atlantilla sen jälkeen, kun hänen laivaansa on hyökätty. Romaanissa "Pyramidi" (1967) hän nivoo yhteen kolme tarinaa 1920-luvun Englannista. "The Scorpion God" (1971) sisältää kolme pienoisromaania, "Clonk,Clonk", joka kertoo esihistoriallisesta metsästäjäheimosta Afrikassa, ja muinaisen Egyptin hovista (´'The Scorpion God') ja Rooman keisarista ('Envoy Extraordinary'). Viimeinen on työstetty uudelleen näytelmästä "The Brass Butterfly" (1958). Goldingin myöhempiä romaaneja ovat: "Näkyvä pimeys" ("Darkness Visible", 1979), "Paperimiehet" ("The Paper Men", 1984) ja historiallinen meritrilogia "To the Ends of the Earth", joka koostuu teoksista "Merimatka" ("Rites of Passage", 1980), "Laskusilta" ("Close Quarters", 1987) ja "Laiva tulessa" ("Fire Down Below", 1989).