Mielentilatutkimus
Mielentilatutkimuksen tarkoituksena on selvittää onko rikoksen tekijä ollut syyntakeinen rikoksentekohetkellä. Rikoksen tekijä voi olla joko "täydessä ymmärryksessä", alentuneesti syyntakeinen eli "täyttä ymmärrystä vailla", tai sitten syyntakeeton, eli "ymmärrystä vailla".
Suomessa vuonna 2006 voimaan tulleiden säännösten nojalla mielentilatutkimus tehdään myös henkilölle, jolle syyttäjä vaatii koko rangaistuksen suorittamista henkilön vaarallisuuden perusteella. Tuomioistuin voi siis tällaisessa tilanteessa päättää, ettei rikoksentekijää saa päästää ehdonalaiseen vapauteen ennen koko rangaistuksen suorittamista. Tämä vastaa entistä pakkolaitoslausumaa.
Mielentilatutkimuksia on tehty Suomessa jo 1800-luvulta saakka. Tuomioistuin määrää syytetyn mielentilatutkimukseen. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL) määrittää paikan missä tutkimus suoritetaan. Yleensä se suoritetaan joko toisessa kahdesta valtion mielisairaaloista (Niuvanniemen sairaala (Kuopio) ja Vanhan Vaasan sairaala) tai psykiatrisessa vankisairaalassa. Mielentilatutkimuksia tehdään myös Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin (HUS) sairaaloissa (Kellokosken sairaala Tuusulassa), Tampereen yliopistollisessa sairaalassa ja Oulun yliopistollisen sairaalan Oikeuspsykiatrian yksikössä.
Mielentilatutkimuksessa olevat sijoitetaan yleensä normaalille osastolle, joissa tutkittavat ovat muiden potilaiden kanssa tekemisissä. Tutkittavasta kootaan kaikki saatavilla oleva tieto, esimerkiksi millaiset ovat vanhat hoitojaksot ja perhesuhteet sekä mahdollinen rikoshistoria. Monet tutkittavat ovat päihdeongelmaisia.
Tutkittavaa seurataan kahden kuukauden ajan, jonka aikana psykiatrit, muut lääkärit, psykologit ja sosiaalityöntekijät tekevät hänelle monia tutkimuksia ja kartoituksia. Tarvittaessa seurantajaksoon voidaan hakea pidennystä. Seurannan ja tutkimusten perusteella annetaan lausunto tutkittavasta, ja se lähetetään Terveyden ja hyvinvoinnin laitokselle. THL kertoo oman kantansa lausunnossaan tuomioistuimelle. Jos tutkittavan todetaan olevan syyntakeeton, THL päättää jatketaanko potilaan / rikollisen hoitoa sairaalassa vai vankilassa.
Osa mielentilatutkimuksista tehdään psykiatrista hoitoa antavien valtion sairaaloiden tai yliopistosairaaloiden suljetuilla osastoilla oleville heidän tilansa kartoittamiseksi.
Esimerkiksi Niuvanniemen oikeuspsykiatrisessa sairaalassa maaliskuussa 2010 hoidettavana olleista tai aiemmin hoidetuista, vuosina 1949–1975 syntyneistä, tuomitsematta jätetyistä miespuolisista kriminaalipotilaista (N=106), voitiin 26:lla prosentilla todeta alkoholiperäinen päihdeongelma, yhdeksällä prosentilla jonkin muun aineen aiheuttama päihdeongelma, ja 27:llä prosentilla sekä alkoholin että jonkun muun aineen aiheuttama päihdeongelma (yhteensä 62:lla prosentilla jokin päihdeongelma). Vertailun vuoksi Suomessa vankeuteen tuomituilla 80–85 prosentilla on päihdeongelmia ja noin joka toisella vangilla on kaksoisdiagnoosi eli päihdehäiriö ja muu mielenterveyshäiriö yhdessä.
Vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan psykoottisten vankien määrä on kymmenkertaistunut vuodesta 2005 vuoteen 2016. Yksi tutkimuksen tekijöistä, psykiatrisen vankisairaalan vastaava ylilääkäri Hannu Lauerma, pitää yhtenä syynä sitä, että samana aikana mielentilatutkimusten määrä on puolittunut. Mielentilatutkimuksia ei haluta, koska on vaara, että syytetty joutuu pitkäaikaishoitoon, eikä asianajajat siksi vaadi tutkimusta.