hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hulk vs.
Hulk vs. ("Hulk Vs") on vuonna 2009 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva, jossa Hulk kohtaa ensimmäisessä tarinassa Wolverinen ja toisessa Thorin. Elokuvan ohjasivat Frank Paur ja Sam Liu. Sen käsikirjoittivat Greg Johnson, Christopher Yost ja Frank Paur. Pääosassa toimivat Bryce Johnson, Fred Tatasciore, Steven Blum ja Matthew Wolf.
Elokuva koostuu kahdesta erillisestä tarinasta, jotka kestävät yli puoli tuntia, yhteensä noin 82 minuuttia.
Ensimmäinen osa kestää noin 37 minuuttia, joka perustuu löyhästi The Incredible Hulk sarjakuvan ensimmäisen osan 181 numeroon, jossa esitellään Wolverine. Jeff Matsuda toimi taiteellisena ohjaajana, Craig Kylen ja Christopher Yostin yhteiskäsikirjoittamassa tarinassa. Kyle mukaan tarina on osittain myös jatko-osa Wolverine and the X-Menin seitsemännelle jaksolle, jossa heidän uusinta taistelu on kuitenkin vähemmän väkivaltaisempi. Hulk taistelee elokuvassa Wolverinen lisäksi muita Ase-X:n jäseniä Lady Deathstrikea, Sapelihammasta, Punaomegaa ja Deadpoolia vastaan.
Elokuvassa Department H lähettää Wolverinen Hulkin perään erään kanadalaisen kylän tuhoamisen jälkeen. Wolverinen löytäessä pitkän etsinnän päätteeksi Hulkin, heidän taistelu keskeytyy Ase-X:n siepatessa molemmat päämajaansa. Professori Thorton yrittää luoda Hulkista uutta voittamatonta asettaan Wolverinen avulla, mutta Lady Deathstriken mielestä Wolverine pitäisi tappaa. Tämän seurauksena hän pettää professorin ja tappaa hänet.
Toinen tarina kestää noin 45 minuuttia, jossa Loki teleporttaa Hulkin Asgardiin Odinin ollessa unitilassaan. Päästyään Asgardiin Hulk taistelee Thorin lisäksi kaikkia asgardilaisia vastaan.
Odin on suojellut Asgardin valtakunta jo useiden vuosien ajan, mutta joka talvi sen täytyy levätä viikon, jonka aikana Asgardia uhkaa useat vaarat. Nämä vaarat eivät kuitenkaan ole kyenneet tekemään vallankaappausta tai mitään suuria tuhoja Thorin estäessä ne joukkoineen.
Erityisesti Thorille katkera Loki päättää siepata Bruce Bannerin ja houkutella hänen sisällään olevan pedon Hulkin esille. Enchantress velhottaren avulla he saavat Hulkin Lokin telepaattiseen valtaan, joka aloittaa tuhoisan hyökkäyksen kohti Asgardia ja erityisesti Thoria kohtaan.
Hulk Vs. on julkaistu myös suomessa suomenkielisen dubbauksen kera. Jostain syystä DVD:en kansi ja nimi oli muokattu antamaan kuva, että DVD olisi omistettu yksinomaan Wolverinelle. Lisäksi takakannessa on virhe, joka antaa kuvan, että DVD:ssä olisi myös tekstitys mukana. Kyseistä ominaisuutta ei ole, vaikka DVD:ssä onkin mahdollisuus katsoa molemmat elokuvat myös alkuperäisillä äänillä.
Pelagibacter ubique
Pelagibacter ubique lienee maailman yleisin bakteeri, sitä esiintyy arviolta 10 solua. Se on genomiltaan pienin tunnettu vapaa organismi, 1 308 759 emäsparia eli 1 354 geeniä. "P. ubique" on myös yksi pienimmistä itsenäisesti jakautuvista soluista, pituus 0,37–0,89 µm ja läpimitta 0,12–0,20 µm. "P. ubique" kuuluu luokkaan Alphaproteobacteria ja lahkoon Rickettsiales.
Choronzon
Choronzon on brittiläisen Akercocke-metalliyhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Earache Records.
Bernard Francis Law
Bernard Francis Law (4. marraskuuta 1931 Torreón, Meksiko – 20. joulukuuta 2017 Rooma, Italia) oli katolisen kirkon yhdysvaltalainen pappi. Hänestä tehtiin yksi kardinaaleista vuonna 1985.
Bostonin arkkipiispana hän toimi vuodesta 1984. Hän erosi virastaan 13. joulukuuta 2002 pedofiliaskandaalin ravisteltua arkkihiippakuntaa. Hän jatkoi kuitenkin kirkollista uraansa; hän toimi esimerkiksi Santa Maria Maggiore -basilikan arkkipappina vuodesta 2004. Hän myös osallistui äänestysikäisenä kardinaalina vuoden 2005 konklaaviin.
Torreónissa, Meksikossa syntynyt Law vihittiin papiksi 21. toukokuuta 1961. Piispaksi hänet valittiin 22. lokakuuta 1973 ja ristittiin tehtävään 5. joulukuuta 1973.
Baba Lybeck
Barbara ”Baba” Lybeck (s. 26. joulukuuta 1966 Parainen) on suomalainen toimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri, pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede.
Lybeck on toiminut viihdeohjelma Uutisvuodon ylituomarina ja juontajana vuoden 2010 syksystä lähtien Peter Nymanin siirryttyä lukemaan uutisia MTV3-kanavalle.
Tätä ennen hän työskenteli uutistenlukijana Neloskanavan uutistoimituksessa Nelosen uutisissa vuodesta 1998 lähtien. Hän lopetti uutisten lukemisen heinäkuussa 2009 ja siirtyi Yleisradioon tuottajaksi. Aikaisemmin Lybeck on työskennellyt Radio Cityssä sekä juontanut MTV3:lla NoTV-ohjelmaa sekä Ylellä Suomen virallisen albumilistan kokoavaa Lista Top 40 -musiikkiohjelmaa ja ruotsinkielisellä FST:llä "Bosses Bio" ja "Talking Heads" -ohjelmia. Lybeck oli mukana myös TV-sarjassa "Viemäri-TV" ja vieraili "Team Ahma"-televisiosarjan yhdessä jakossa vuonna 2007 omana itsenään. Vuonna 1986 Lybeck näytteli Kari Paljakan ohjaamassa TV-elokuvassa "Baby Love".
Lybeck juonsi vuosien 2003–2007 Jussi-gaalat.
Lybeckillä on kaksi lasta.
Lybeckin isovanhemmat olivat kirjailija Tito Colliander ja kuvataiteilija Ina Colliander. Lybeck kuuluu ortodoksiseen kirkkoon.
Syksyllä 2012 Baba Lybeck kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman 7. tuotantokaudella tanssiparinaan tanssinopettaja Mikko Ahti. He putosivat kahdeksannessa pudotuksessa 25. marraskuuta 2012 yltäen sijalle 3.
Nuori mies
Nuori mies on 500 kg lihaa -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 2007.
Kauko Sorjonen
Kauko Sorjonen (s. 1942, Punkaharju) on keskisuomalainen yritysjohtaja ja kulttuurimesenaatti.
Kauko Sorjonen on Kopijyvä Oy:n, Kauko Sorjosen säätiön ja Minerva Kustannus Oy:n perustaja ja niiden hallitusten pitkäaikainen puheenjohtaja. Sorjonen myi vuonna 1977 perustamansa Kopijyvä Oy:n vuonna 2008 monialakonserni Panostajalle.
Vuodesta 1998 Kauko Sorjosen säätiö on jakanut avustuksia rakennussuojelulle, musiikille, kirjallisuudelle, kuvataiteelle ja tutkimukselle.
Se on pelastanut monia vanhoja rakennuksia sekä Jyväskylän seudulla että Pohjois-Suomessa.
Kauko Sorjonen sai kotiseutuneuvoksen arvonimen vuonna 1993.
Jyväskylän yliopiston humanistinen tiedekunta myönsi 10. kesäkuuta 2000 Kauko Sorjoselle filosofian kunniatohtorin arvonimen.
Chav
Chav on englanninkielinen puhekielen termi, jolla viitataan Yhdistyneessä kuningaskunnassa tietyntyyppisiin työväenluokkaisiin nuoriin. Ilmiöön tavallisesti yhdistettäviä asioita ovat oppimattomuus, vastuuntunnottomuus, väkivaltaisuus ja huono maku, sekä tietyntyyppinen pukeutumistyyli, johon kuuluvat koruilla koreilu, valkoiset urheilujalkineet ja merkkivaatteet. Ilmiöllä on useita erilaisia nimityksiä alueesta riippuen. Muun muassa Skotlannissa vastaavaa ilmiötä kutsutaan nimellä "neds". Sekä sanat "chav" että "neds" on viime vuosina lisätty englannin kielen sanakirjoihin.
Ilmiö on viime vuosina saanut runsaasti huomiota tiedotusvälineissä. Huumoriohjelma Pikku-Britanniassa esiintyvä Vicky Pollard -hahmo on stereotypia naispuolisesta chav-kulttuurin edustajasta.
Suomalaisia pissiksiä on verrattu chav-nuoriin.
Eesti Päevaleht
Eesti Päevaleht (EPL) on yksi Viron vanhimpia sanomalehtiä ja maan toiseksi suurin päivälehti Postimehen jälkeen. Sen levikki toukokuussa 2016 oli 18 700 kappaletta. Sen lukijamäärä on noin 100 000. Eesti Päevalehden edeltäjä Päevaleht perustettiin 16. jouluukuta 1905. Vuonna 1940 neuvostomiehityksen yhteydessä Eesti Päevaleht kansallistettiin ja sen nimeksi muutettiin Noorte Hääl ("Nuorten Ääni"), josta tehtiin kommunistipuolueen nuorisoliiton (Komsomol) äänenkannattaja. Viron itsenäisyyden palauttamiseen johtaneella siirtymäajalla palautti myös Noorte Hääl alkuperäisen nimensä Päevaleht 1. helmikuuta 1990.
Hommikuleht, Päevaleht ja Rahva Hääl yhdistyivät 5. kesäkuuta 1995 lehdeksi nimeltä Eesti Päevaleht. Vielä 25. syyskuuta 1995 Eesti Päevalehteen yhdistyi alun perin Rahva Häälestä irronnut Eesti Sõnumid.
Tukholmassa toimii edelleen virolaispakolaisten vuonna 1959 perustama viikkolehti Eesti Päevaleht (EPL) (), jonka toimitus sijaitsee Tukholman Eesti Majassa. Tukholman Eesti Päevalehden ensimmäinen päätoimittaja oli Postimehen Tallinnan-toimituksen viimeinen päällikkö Juhan Kokla, joten lehdellä sinänsä ei ole mitään kytköstä vuonna 1905 perustettuun alkuperäiseen Päevalehteen.
Vuonna 1996 Eesti Päevalehden omistussuhteet olivat seuraavat: Jaan Manitski 49 %, Hans H. Luik 33 % ja Andres Bergmann 18 %. Vuonna 2008 lehden omistivat puoliksi Jaan Manitskin Vivarone Oü ja Hans H. Luikin Ekspress Group.. Maaliskuussa 2011 Luikin Ekspress Group osti koko lehden osakekannan ja vuokrasi toimituksen tilat Manitskin Vivaronelta. Toukokuussa 2011 Ekspress Group yhdisti piirissään toimineen Eesti Ajalehed Eesti Päevalehteen. Näin syntyi suuri Eesti Päevaleht-lehtitalo, johon kuuluvat Eesti Päevaleht, Maaleht ja Eesti Ekspress. Maaliskuussa 2012 tähän yhdistettiin vielä Delfi.ee-uutisportaali tehden näin Eesti Päevalehdestä merkittävän mediaportaalin Virossa, johon median digitalisoitumiskehitys on myös vaikuttanut.
Nostalgia (elokuva)
Nostalgia () on valtaosin venäjänkielinen, mutta lähinnä Italiassa kuvattu elokuva vuodelta 1983. Sen on ohjannut Andrei Tarkovski ja keskeisissä rooleissa nähdään Oleg Jankovski, Domiziana Giordano ja Erland Josephson.
Filmi sisältää Claude Debussyn, Richard Wagnerin, Ludwig van Beethovenin ja Giuseppe Verdin musiikkia sekä venäläisiä kansanlauluja.
Solaris (vuoden 1972 elokuva)
Solaris () on Andrei Tarkovskin 1972 ohjaama neuvostoliittolainen tieteiselokuva, joka pohjautuu Stanisław Lemin romaaniin "Solaris". Päärooleissa esiintyvät Natalja Bondartšuk, Donatas Banionis, Jüri Järvet, Nikolai Grinko ja Anatoli Solonitsyn. Elokuvamusiikin sävelsi Eduard Artemjev.
Elokuva on palkittu Cannesin elokuvajuhlilla 1972 Juryn erikoispalkinnolla. Natalja Bondartšuk palkittiin parhaana näyttelijänä Panaman kansainvälisillä elokuvajuhlilla 1973. Vuonna 1979 "Solaris" pääsi mukaan suomalaiskriitikoiden kokoamalle sadan tärkeimmän elokuvan listalle. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
"Solaris" on meditatiivinen psykodraama, joka sijoittuu mystiselle planeettamuodostelmalle nimeltä Solaris. Siellä olevan avaruusaseman tieteellinen työ on ajautunut kriisiin ja tämän vuoksi psykologi Kris Kelvin matkaa paikalle selvittämään tilannetta. Hän huomaa, että Solariksella kaikki on todellista ja epätodellista. Planeetan meri on elävää ainetta, joka toimii kuin jättiläisen aivot. Sen arvoitus kiehtoo ihmisiä, koska merellä on kyky muuttaa materiaksi kaikki heidän mielikuvansa ja muistonsa — kodista ja rakkaimmista kaukana Maassa.
Elokuvassa ääretön maailmankaikkeus, mennyt ja tuleva, elämä ja kuolema kietoutuvat toisiinsa. Avain Tarkovskin teoksen maailmaan ja rikkaaseen sisältöön on sen hyväksyminen, että lajityypistä ja tarinasta riippumatta hänen käsittelyssään on aina ihminen — moraali, tietoisuus, muistot ja tarpeet.
Vaikka elokuva on maineikas, ei Lem ollut kuitenkaan tyytyväinen Tarkovskin versioon. Tyytymättömyyden syynä olivat näkemyserot. Lem kuvasi romaanissaan ihmisen kyvyttömyyttä kommunikoida vieraan elämänmuodon kanssa, kun taas Tarkovski nosti keskiöön päähenkilöiden väliset suhteet ja heidän sisäisen maailmansa.
John Michael Talbot
John Michael Talbot (8. toukokuuta 1954, Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat) on roomalaiskatolinen munkki, laulaja-lauluntekijä ja kitaransoittaja. Hän on katolisen kirkon suosituin laulaja. Hän perusti luostarin "The Brothers and Sisters of Charity" (Laupeuden Veljet ja Sisaret) Arkansas'ssa (Yhdysvallat).
Spyke
Spyke (Evan Daniels) on X-Men: Evolution -animaatiosarjassa esiintyvä nuori poika, jolla on kyky kasvattaa luisia piikkejä kehostaan. Storm (Ororo Munroe) on hänen tätinsä. Vaikka hahmo luotiin pelkästään animaatiosarjaa varten, mutantteja samankaltaisine voimineen on olemassa.
G18
G18 on uusrenessanssityylinen entinen koulurakennus Helsingin Kampissa Bulevardin ja Yrjönkadun kulmassa, osoitteessa Yrjönkatu 18 – Bulevardi 8. Rakennus valmistui vuonna 1884 Helsingin suomalaisen tyttökoulun käyttöön. Sen suunnitteli arkkitehti Sebastian Gripenberg. Vuoden 1885 säätyvaltiopäivillä pappissäädyn kokoukset pidettiin tässä rakennuksessa.
Talon omistajana on ollut vuodesta 2003 Svenska Folkskolans Vänner. Talossa tehtiin laaja restaurointityö vuonna 2005 Stefan Ahlmanin johdolla.
Talon tilat ovat erilaisten yleisötilaisuuksien käytössä. Suurimmat tilat ovat 160 m kokoinen juhlasali sekä 60–70 m kokoiset studio ja kellariholvi. Studiotila on Cityfolkhögskolanin käytössä. Talossa toimii myös "Galleria G18" ja "Ravintola G-18".
Tarquinia
Tarquinia, antiikin "Tarquinii", on historiallinen kaupunki Italiassa Viterbon maakunnassa Lazion alueella. Keskiajalta vuoteen 1934 kaupunkia kutsuttiin nimellä "Corneto".
Tarquiniassa on 16 475 asukasta (31.12.2015).
Tarquinii oli etruskien merkittävin kaupunki, ja modernin Tarquinian liepeillä onkin huomattavia muinaisjäänteitä heidän ajaltaan, kuten tuhansia hautoja käsittävä nekropoli, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Legendan mukaan Tarquinius Superbus, Rooman viimeinen kuningas, oli kotoisin Tarquiniista.
Tarquinian haudat ovat geometrisesti koristeltuja, maahan kaivettuja hautoja. Niissä olevista kuvista vain harva viittaa suruun tai kuolemaan. Esimerkiksi Tomba del Orco -hauta on vuodelta 375 eaa., ja se on Spurinna-suvun ruumishauta. Kuvissa on etruskinainen, hellenististä ihmiskuvausta, tummat pilvet. Toisen kammion kuvituksessa on demoneita, hirviöitä ja Odysseus-aihe. Tomba degli Scudi eli kilpihauta on sotaisan Velcha-suvun hauta. He olivat sukua Spurinna-suvulle. Siinä on kuvailtu soittaja kulkueessa etruskijohtaja Laart Velchan kunniaksi. Maalauksissa on tarkasti kuvatut kengät, joka viittaa etruskien käsityötaitoon. Poikkeuksellisesti yhdellä naisella on surullinen ilme. Sankarillisuus ilmenee Vether-sankarin sauvasta.
400-luvulta on Naarasleijonahauta, jossa on kuvattu musiikkia, tanssia ja juhlia. Maalauksissa on myös delfiineitä ja lentäviä lintuja.
Victor French
Victor French (4. joulukuuta 1934 Santa Barbara – 15. kesäkuuta 1989 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Frenchin isä oli sijaisnäyttelijä, ja myös poika halusi jo varhaislapsuudessaan näyttelemään. Hän sai ensimmäiset näyttelykokemuksensa lännenelokuvissa, joissa hän näytteli aina ”pahojen” puolella. Varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla French oli erittäin aktiivinen näytellen lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Vuosina 1966–1967 Victor esiintyi vakoojasarjassa "Salainen agentti 86" ensimmäisen tuotantokauden alussa agentti 44:nä.
Aikaisemmin muutama yksittäinen vierailu "Bonanzaan" oli tutustuttanut Frenchin Michael Landoniin, jonka kautta hän sai pestin herra Edwardsin osaan televisiosarjassa "Pieni talo preerialla". Kuvauksissa hän tutustui Julie Cobbiin, jonka kanssa hän avioitui vuotta myöhemmin 1976. Avioliitto kesti kuitenkin vain pari vuotta eikä French mennyt enää toiste naimisiin. Kolmen tuotantokauden jälkeen vuonna 1977 French jätti "Pienen talon preerialla" näytelläkseen omassa tilannekomediasarjassaan "Carter Country". Poissaolo ei kestänyt kuin muutaman vuoden, sillä jo vuonna 1981 French palasi sarjaan näyttelemään Edwardsia.
1980-luvulla Frenchin televisio- ja elokuvatyöt vähenivät huomattavasti – ehkä osittain siitä syystä, että French oli saanut tarpeekseen ”pahan pojan” rooleista ja kieltäytyi nyt kaikista sellaisista. Lopulta hän tekikin menestyksekkäimmän roolinsa Landonin rinnalla enkeli Markina. Näyttelemisen ohella Victor myös ohjasi televisioon muun muassa osia sarjoista "Pieni talo preerialla", "Enkeli maantiellä" ja "Dallas". Hän toimi välillä palkittuna ohjaajana myös Los Angelesin teattereissa.
"Enkeliä maantiellä" esitettiin kaikkiaan viiden tuotantokauden verran alkaen 19. syyskuuta 1984. Neljä ensimmäistä kautta kestivät talvikauden sisältäen 24–25 jaksoa. Viides kausi oli pahoin katkonainen ja päättyi lopulta kesken vain 13 jakson kuvaamisen jälkeen. French kuoli keuhkosyöpään 15. kesäkuuta 1989 pian saatuaan valmiiksi viimeisen jakson sarjasta. Viimeinen jakso esitettiin televisiossa vain kuusi viikkoa myöhemmin 4. elokuuta 1989.
Marieberg
Marieberg voi tarkoittaa seuraavia
Pyhityssaari
Pyhityssaari ("Святой") on Laatokan Valamon sivuluostari eli skiitta.
Saari on Valamon saariston kaukaisin ja eräs jylhimpiä; saareen pääsee avoveden aikana vain tyynellä säällä. Ensimmäinen siellä kilvoitellut oli pyhittäjä Aleksanteri Syväriläinen, jonka erakkoluola oli jäljellä saaressa vielä ennen sotia Saareen rakennettiin igumeni Damaskinin aikana kirkko ja asuntola; sinne asettui muutamia skeemamunkkeja. Munkit viljelivät maata ja olivat pitkälti omavaraisia.
Pyhityssaari oli ankarimman mahdollisen kilvoittelun paikka ja sinne pääseminen koettiin suurena etuoikeutena; harva ulkopuolinen pääsi saarelle ennen sotavuosia. Viestinviejätkään eivät astuneet laituria pitemmälle. Kun luostarista tehtiin kuvateosta, valokuvaajat pääsivät tiettävästi ainoan kerran myös Pyhityssaareen.
1930-luvulla, kun saaressa asui enää yksi valvojamunkki, turisteja alettiin päästää valitusti saareen. Kenraali Mannerheim oli eräs heistä: hän kävi saaressa 5. elokuuta 1934; hän polvistui erakon majassa ikonin edessä, pyysi erakkoa rukoilemaan kanssaan ja pyysi lähtiessään tältä siunauksen.
Maaliskuussa 1940 pappismunkit isä Pietari ja isä Paavali kävivät Pyhityssaaressa keräämässä talteen evakuointikelpoiset ikonit, pienimmät kirkonkellot sekä ehtoollisvälineet, pyhäinjäännökset alttaripöydästä ja antiminssit. Tämä olikin viimeinen Suomen ajan käynti tuossa salaperäisessä paikassa.
Sotavuosien jälkeen, kun Valamo jäi venäläisille, Pyhityssaaren ylle laskeutui vuosikymmenien ajaksi täydellinen hiljaisuus. Vasta neuvostovallan päättymisen jälkeen Pyhityssaareen on taas päästy; kirkko todettiin säilyneeksi ihmeen hyvin ja kunnostuskelpoiseksi.
Pyhän Andreaksen kello
Pyhän Andreaksen kello oli Laatokan Valamon suurin kirkonkello.
Kello valettiin Pietarissa vuonna 1894 ja se oli pari vuotta katokseen sijoitettuna ennen nykyisen pääkirkon valmistumista. Kello painoi tuhat puutaa eli noin kuusitoista ja puoli tonnia.
Kelloa soitti normaalisti kaksi munkkia ja he näkivät soiton tahdin kellotornin seinällä olevasta köyden varaan ripustetusta kuulasta. Kelloa käytettiin suurissa juhlasoitoissa ja sen ääni kuului Sortavalaan ja tyynellä säällä Pitkärantaan asti. Sitä soitettiin myös kerran, kun munkki kuoli ja kolmesti kun igumeni kuoli.
18. maaliskuuta 1940 meni evakuoinnille annettu määräaika umpeen. Myöhempi Uuden Valamon johtaja, munkkidiakoni Simforian kiipesi kellotorniin ja soitti Pyhän Andreaksen kelloa 12 kertaa.
Jatkosodan aikana kun kymmenen munkkia isä pappismunkki Filagrin johdolla pääsi takaisin vanhaan Valamoon tutkimaan sotavaurioita, he havaitsivat että venäläiset olivat räjäyttäneet suuren kellon kappaleiksi. Kun Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Valamo palasi luostariksi, restaurointi aloitettiin. Vuonna 2008 uusi Pyhän Andreaksen kello on entisen tuhotun paikalla.
Sokerivero
Sokerivero on Suomessa 1939–1949 ja 1975–1994 käytössä ollut valmistevero. Sitä oli velvollinen maksamaan jokainen, joka ansiotarkoituksessa valmisti tai toi maahan sokeria. Vuosina 1939–1949 veron nimenä oli sokerista suoritettava valmistevero, jota maksettiin sokerijuurikkaasta valmistetusta raaka- eli kidesokerista. Vuonna 1975 veron nimenä oli sokerijuurikkaasta valmistettujen tuotteiden valmistevero ja 1976–1979 sokerituotteiden valmistevero.
Sokeriveron suuruus vaihteli lähes vuosittain. Sitä maksettiin tietty summa kiloa kohden. Nestemäisen sokerin veronalaiseksi painoksi katsottiin kuivapaino. Verotonta oli Suomessa valmistettu sokeri, joka vietiin maasta tai siirrettiin vapaa-alueelle, tullivarastoon tai verottomien tavaroiden myymälään. Samoin verotonta oli hiivan, lääkkeiden ja rehujen valmistukseen käytetty sokeri.
Peterson
Peterson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
François Bernier
François Bernier (1625–1688) oli ranskalainen lääkäri, filosofi ja matkailija. Bernierin teoksessa "Nouvelle division de la terre par les différents espèces ou races qui l'habitent" ("Maapallon uusi jako sillä asuviin lajeihin tai rotuihin perustuen") vuodelta 1684 esiteltiin ensi kertaa nykyisen kaltainen käsite ihmisroduista. Egyptiin, Intiaan ja Persiaan suuntautuneiden matkojensa perusteella Bernier jakoi ihmiskunnan neljään rotuun, joista ensimmäinen valtaosaa Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta, Persiassa, Pohjois- ja Keski-Intiassa leviten aina Indonesiaan asti. Toinen ryhmä sijaitsi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, kolmas Itä- ja Keski-Aasiassa. Neljännen ryhmän muodosti lyhytkasvuiset Skandinavian saamelaiset.
Porin ammattiopisto
Porin ammattiopisto perustettiin 1.1.2005, kun Porin Palveluopisto, Porin tekniikkaopisto ja Porin metsäopisto yhdistyvät hallinnollisesti ja toiminnallisesti yhteiseksi monialaiseksi ammatilliseksi oppilaitokseksi. Porin ammattiopisto toimii 11 toimipaikassa Porin alueella ja luonnonvara-ala toimii Ulvilassa. Rehtorina on toiminut alusta alkaen Jukka Salminen.
Porin ammattiopisto tuottaa yhteistyössä työelämän kanssa monialaista ammatillista koulutusta ja kehityspalveluja nuorille, aikuisille ja elinkeinoelämälle. Tarjolla on koulutusta 24 perustutkinnossa ja 38 tutkintonimikkeellä. Lisäksi aikuiskoulutus tarjoaa monipuolista lisä- ja täydennyskoulutusta eri aloilla.
Porin ammattiopistossa ammatillisen koulutuksen voi suorittaa opetussuunnitelmapohjaisena tai aikuisille suunnattuna näyttötutkintona. Nuorten ammatillisessa perusopetuksessa opiskeli lukuvuonna 2008-2009 noin 2 500 opiskelijaa. Lisäksi ammattiopisto tarjoaa aikuisille koulutusta 72:een perus-, ammatti- tai erikoisammattitutkintoon.
Oppilaitoksessa suoritettiin lukuvuonna 2007-2008 koko tutkintoja 736 nuorten ja 234 aikuisten koulutusohjelmissa.
Oppilaitos muodostaa kaupunkikonsernissa oman hallintokunnan jota johtaa ja ohjaa kuntalain mukaisesti valittu ammattiopistolautakunta ja jonka asioiden valmistelu kuuluu rehtorille.
Ammattiopiston johtoryhmän muodostavat rehtori, kehitysjohtaja, hallinto- ja talouspäälliköt, seitsemän toimialajohtajaa sekä kaksi henkilökunnan edustajaa ja kutsuttaessa opiskelijoiden edustaja.
Aiempien opistojen toiminnat on jaettu seitsemään toiminnalliseen alaan jonka toiminnasta vastaa toimialajohtaja. Kullekin toimialalle on nimetty koulutusalavastaavat. Toimialajohtaja sekä koulutusvastaava toteuttavat alansa ammatillisen peruskoulutuksen sekä lisä- ja täydennyskoulutuksen palveluja.
Ammattiopiston kehitys- ja projektitoiminnasta vastaa kehitysjohtaja. Talous- ja henkilöstöhallinnosta vastaavat talouspäällikkö ja henkilöstöpäällikkö.
Porin ammattiopisto tarjoaa 25 perustutkintoa.Porin ammattiopiston toiminnot siirtyivät Länsirannikon Koulutus Oy:lle 1.1.2010, kun Porin ammattiopisto, Rauman ammattiopisto, Porin aikuiskoulutuskeskus (PAKK) ja Länsi-Suomen aikuiskoulutuskeskus (INNOVA) yhdistyivät. Länsirannikon koulutus Oy:n toimintanimi on WinNova.
Petersen
Petersen tai Petersén on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
K. E. F. Ignatius
Karl Emil Ferdinand (K. F. tai K. E. F.) Ignatius (27. syyskuuta 1837 Pori – 11. syyskuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, Tilastollisen päätoimiston johtaja ja senaattori.
Ignatiuksen vanhemmat olivat varapastori Johan Ferdinand Ignatius (1803-1876) ja Sofia Fleming (1807-1849). Hän pääsi ylioppilaaksi 1855 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1860, lisensiaatiksi 1862 ja tohtoriksi 1864.
Ignatius oli Suomen tilastollisen keskusviraston (päätoimiston) virkamiehenä 1865–1868 ja johtajana 1868–1885. Hän oli senaatin kamaritoimituskunnan päällikkönä 1885–1900 ja 1905–1908. Ignatius oli myös Helsingin yliopiston Pohjoismaiden historian ja tilastotieteen dosenttina 1865–1870 sekä länsisuomalaisen osakunnan kuraattorina 1868–1870. Sortokaudella hän oli passiivisen vastarinnan kannattaja.
Ignatius oli mukana säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn jäsenenä 1877–1885 ja 1904–1905. Ignatius oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1875–1878 ja 1903–1905. Hän oli perustamassa Suomen historiallista seuraa ja maantieteen yhdistystä, kuului Kansanvalistusseuran toimikuntaan 1873–1887 ja oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana 1875–1885.
Ignatius oli naimisissa vuodesta 1863 Amanda Kristina Bergmanin (1841–1921) kanssa. Heillä oli viisi tytärtä ja viisi poikaa joista tunnetuimpia olivat hovioikeuden presidentti Kaarlo Ignatius (1869–1942), kenraaliluutnantti Johannes (Hannes) Ignatius (1871–1941) ja maaherra Gustaf Ignatius (1873–1949).
Kasten Antell
Per Kasten Samuel Antell (12. toukokuuta 1845 Helsinki – 20. kesäkuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen eversti, senaattori ja Suomen hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja.
Antellin vanhemmat olivat senaattori Samuel Henrik Antell ja Fanny Alexandra Helena Wallenius. Päätoimittaja, valtiopäivämies Axel Henrik Antell oli hänen veljensä. Antellin puoliso vuodesta 1872 oli vapaaherratar Emilia Sofia de la Chapelle (1853–1919). Metsänhoitaja, tehtailija Gustaf Richard Samuel Antell (s. 1876) oli heidän poikansa.
Antell pääsi kadettikoulusta vuonna 1863 ja palveli luutnanttina Henkikaartin Semenovin rykmentissä vuodet 1863–1869 sekä oli Suomen kenraalikuvernöörin käytettävissä erityistehtäviä varten 1870–1876. Antell ylennettiin vuonna 1870 majuriksi, 1873 everstiluutnantiksi ja 1876 everstiksi. Antell toimi Suomen hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtajana vuosina 1884–1906 ja oli senaatin talousosaston jäsen ja valtiovaraintoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1906. Hän omisti Tjusterbyn kartanon Porvoossa 1872–1906.
Antell oli mukana säätyvaltiopäivillä ritariston ja aatelin jäsenenä 1877–1906 ja toimi varamaamarsalkkana vuonna 1900. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1890–1892 sekä 1898–1903 ja oli valtuuston puheenjohtajana 1900–1903. Antell oli Ritarihuoneen johtokunnan puheenjohtajana 1897–1906 ja kuului jäsenenä Dandevillen komiteaan 1898 ja Tagantsevin komiteaan 1904–1905.
Antell, Viktor Magnus von Born, ja Arvid Nyberg perustivat vuonna 1881 "Östra Nyland" -lehden.
Theodor Wegelius
Karl Theodor Aleksander Wegelius (7. maaliskuuta 1850 Helsinki – 16. kesäkuuta 1932) oli suomalainen pankkimies ja senaattori.
Wegeliuksen vanhemmat olivat kamreeri Karl Gabriel Wegelius ja Anna Topenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1869 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1874. Wegelius oli Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäsenenä 1875-1897 ja 1910-1917 sekä Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana 1898-1906. Hän oli senaatin talousosaston jäsen ja valtionvarain toimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1906-1908.
Wegelius oli mukana säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn jäsenenä 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1906. Hän oli porvarissäädyn sihteerinä 1877-1878, puhemiehenä 1897 ja varapuhemiehenä 1899. Wegelius oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1881-1893 ja toimi valtuuston sihteerinä 1875-1880. Wegelius kuului Hypoteekkiyhdistyksen, Henkivakuutus Oy Kalevan ja Palovakuutus Oy Fennian johtokuntiin ja oli Ekonomiska samfundetin puheenjohtajana 1900-1901 sekä vuodesta 1918 eteenpäin.
Fredrik Stjernvall (senaattori)
Fredrik Gustaf Otto Selim Stjernvall (30. syyskuuta 1845 Tenhola – 26. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja senaattori.
Stjernvallin vanhemmat olivat everstiluutnantti Erik Otto Stjernvall ja Olivia Johanna Holmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1870 ja kameraalitutkinnon 1871. Stjernvall oli senaatin maanviljelystoimikunnan kanslistina 1873–1878 sekä senaatin finanssitoimituskunnassa kanslistina 1878–1880, protokollasihteerinä 1880–1891 ja esittelijäsihteerinä 1891–1902. Pankkivaltuusmiehenä hän toimi 1885–1905. Stjernvall erotettiin hallinnollista tietä virastaan sortokauden aikana. Hän toimi Mechelinin senaatin talousosaston jäsenenä 1905–1908 ja oli Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen johtokunnan jäsen 1903–1916. Stjernvall osallistui säätyvaltiopäiville ritariston ja aatelin jäsenenä 1877–1906.
Stjernvall oli naimisissa vuodesta 1878 Sigrid Maria Kraepelienin (1853–1912) kanssa.
Häidenvietto Karjalan runomailla
Häidenvietto Karjalan runomailla on vuonna 1921 valmistunut mykkäelokuva, jossa esitetään sukuhäiden viettoa ja niihin johtaneita sekä seuraavia tapahtumia Suojärvellä Raja-Karjalassa. Elokuvassa esiintyvät henkilöt ovat paikallisia ihmisiä, muiden muassa itkijämummoja, kanteleen soittajia sekä kansanparantajia. Kalevalaseura-säätiön tuottaman elokuvan on ohjannut A. O. Väisänen ja käsikirjoittanut U. T. Sirelius. Elokuvan tekijäryhmä koostui kansatieteilijöistä alan ammattilaisten sijaan. Elokuva oli pitkään unohduksissa, mutta viime vuosina sen historiallinen ja kansatieteellinen arvo ja merkitys on ymmärretty paremmin.
Lennart Gripenberg
Alexander Leonard (Lennart) Gripenberg (15. marraskuuta 1852 Oulu – 14. syyskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, teollisuusjohtaja ja senaattori.
Gripenbergin vanhemmat olivat kamarineuvos Gustaf Leonard Gripenberg ja Margaretha Maria Frosterus. Hän kävi 1870 Haminan kadettikoulun ja 1873–1876 Pietarin sotainsinööriakatemian. Gripenberg palveli henkikaartin ratsastavassa krenatöörikomppaniassa 1870–1876 ja oli sotilasinsinöörinä ja Suomen kadettikoulun opettajana 1876–1879. Gripenberg ylennettiin kapteeniksi 1877 ja everstiluutnantiksi 1879. Hän oli Vaasan rautatierakennustyömaan vanhempana insinöörinä 1879–1881, Kymijoen lauttausyhdistyksen toimitusjohtajana 1881–1886, teollisuushallituksen insinöörinä 1886–1896 ja tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylitirehtöörinä 1896.
Gripenberg oli senaatin talousosaston jäsen ja kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö 1896–1900, Bröderna Åström Ab:n toimitusjohtaja 1900–1903 ja 1905 sekä senaatin talousosaston jäsen ja kulkulaitostoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1907 ja Suomen Pankin valtuusmies 1907–1908. Gripenberg oli vuosina 1903–1904 karkotettuna poliittisista syistä ja asui Tukholmassa. Karkotuksen syynä oli se että hän oli kirjoittanut nimimerkillä "Nemo" passiivista vastarintaa kannattaneen kirjasen.
Gripenberg oli sittemmin Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n isännöitsijänä 1908–1909, Suomen puuvillatehtaiden yhtymän puheenjohtajana 1909–1920, Suomen työnantajain lakkovakuutusyhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1911–1926, palovakuutusyhtiö Imatran johtokunnan puheenjohtajana 1911–1916 ja hallintoneuvoston jäsenenä 1916–1933 sekä Pohjoismaiden osakepankin hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1916.
Gripenberg osallistui säätyvaltiopäiville ritariston ja aatelin jäsenenä 1882–1906.
Lennart Gripenberg oli naimisissa 1877–1916 Anna Elisabeth Nybergin kanssa.
Nimimerkillä "Nemo":
Omalla nimellä:
Teodor Sillman
Teodor Sillman (; 17. tammikuuta 1854 Helsinki – 12. maaliskuuta 1926 Hatsina, Pietarin kuvernementti, Neuvostoliitto) oli suomalainen Venäjän laivaston vara-amiraali, joka toimi myös jonkin aikaa senaattorina Markovin johtamassa senaatissa.
Sillmanin vanhemmat olivat eversti Claes Gustaf Fredrik Sillman ja hänen 1. puolisonsa Xenia Sokoloff. Hänen veljensä oli kenraalimajuri Nikolai Sillman. Sillman opiskeli 1871–1879 Pietarin merikadettikoulussa yleten midshipmaniksi kurssin lopulla. Luutnantiksi ylennetty Sillman oli 1881–1886 Pietarin merikadettikoulussa nuorempana luokanjohtajana, vuosina 1886–1891 vanhempana upseerina 1. luokan risteilijä "Vladimir Monomahilla" ja 1891–1893 kapteeniluutnantiksi ylennettynä vanhempana upseerina ristelijä "¨Pamjat Azovalla".
Sillman oli sitten päällikkönä satamahöyryvene "Mogutšilla" 1893–1895, monitori "Smertšillä" 1895-1896, tykkivene "Koreetsilla" 1896–1897 ja torpedoristeilijä "Gaidamakilla" 1898–1900. Hän teki tykkivene Koreetsilla edestakaisen matkan Kronstadtista Tyynellemerelle ja osallistui torpedoristelijä Gaidamakilla Kiinan boksarikapinallisia vastaan käytyyn sotaan ja Takun linnoituksen valtaukseen kesällä 1900.
1. luokan kapteeniksi ylennetty Sillman siirrettiin vuonna 1900 Siperian meriekipaasista Itämeren laivastoon. Hänestä tuli tammikuussa 1901 panssaripatterilaiva "Pervenetsin" päällikkö ja joulukuussa 1901 12. meriekipaasin komentaja ja ristelijä "Pamjat Azovan" päällikkö.
Vuosina 1906–1909 kontra-amiraaliksi ylennetty Sillman toimi "Keisari Paavalin invalidikodin" johtajana. Hänestä tuli 13. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja hän oli tässä tehtävässä helmikuuhun 1910 saakka. Sillman palasi vielä joksikin aikaa Keisari Paavalin invalidikodin johtajaksi mutta sai sitten 3. lokakuuta 1911 eron vakinaisesta palveluksesta. Sillman muutti tämän jälkeen asumaan Hatsinaan Inkerinmaalle jossa hän vietti loppuvuotensa.
Sillman oli naimisissa Ekaterina Vasiljevna Nikolajevan kanssa.
Viktor Hedlund
Viktor Bernhard Hedlund (27. toukokuuta 1853 Helsinki – 4. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen Venäjän armeijan kenraaliluutnantti, senaattori ja valtioneuvos.
Hedlundin vanhemmat olivat isäpuoli, ylikonduktööri Johan Gustaf Hedlund ja äiti Amanda Mathilda Björk. Hedlund opiskeli 1866-1873 Haminan kadettikoulussa valmistuen sieltä vänrikkinä. Hän palveli sitten "Henkikaartin Liettuan rykmentissä" yleten aliluutnantiksi 1876 ja luutnantiksi 1877. Hedlund osallstui Balkanilla käytyyn Venäjän-Turkin sotaan 1877-1878 haavoittuen Karagatshin taistelussa Filippopolissa. Sodan jälkeen Hedlund palveli 1879-1880 "Henkikaartin krenatöörijoukkojen 3. tykistöprikaatissa" ja hänet ylennettiin alikapteeniksi 1880. Hän oli sitten Suomen kadettikoulussa Haminassa 1881-1888 komppaniaupseerina ja vuonna 1888 tapahtuneen kapteeniksi ylentämisen jälkeen 1888-1889 kadettikoulun adjutanttina ja kassanhoitajana. Vuosina 1889-1893 Hedman palveli taas "Henkikaartin Liettuan rykmentissä" ja 1893-1898 everstiksi ylennettynä pataljoonankomentajana "Henkikaartin Volynian rykmentissä".
Hedlundista tuli 1898 "14. Georgian krenatöörirykmentin" komentaja ja 1899-1901 hän oli "Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoonan" komentaja. Hedlund ylennettiin 1901 kenraalimajuriksi ja hän palveli aluksi Henkivartioväen jalkaväessä ja helmikuusta 1903 hän oli Henkivartioväen ja Pietarin sotilaspiirin komentajan käytössä erikoistehtävissä. Hedlund oli sitten kesäkuusta 1903 "Henkikaartin Kexgolmin (Käkisalmen), H. M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmentin" komentajana ja vuodesta 1905 "Henkivartioväen 3. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin" komentajana.
Hedlundista tuli 14. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja finanssitoimituskunnan vt. päällikkö. Kenraaliluutnantiksi 1910 ylennetty Hedlund oli senaattorina Markovin senaatissa ja sitä 1913 seuranneessa Borovitnovin senaatissa aina vuoden 1917 Venäjän maaliskuun vallankumokseen saakka. Hedlund erosi 26. maaliskuuta 1917 tehtävistään yhdessä muiden senaatin jäsenten ja vietti sitten lopun elämäänsä Helsingissä.
Hedlund oli naimisissa vuodesta 1885 Katarina Bernoffin (1865-1938) kanssa. Heillä oli kolme poikaa.
Platon Ivanov
Platon Ivanovitš Ivanov (vuodesta 1938 Iivola; 31. maaliskuuta 1863 Helsinki – 15. marraskuuta 1939 Daugavpils, Latvia) oli Suomessa syntynyt venäläinen virkamies, joka toimi toisen sortokauden aikana Suomen kenraalikuvernöörin kanslian johtajana, senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa sekä ministerivaltiosihteerin apulaisena.
Ivanovin vanhemmat olivat Helsingin junkkarikoulun opettaja, eversti Ivan Ivanov ja Maria Molozemova. Vaikka Ivanov olikin syntynyt Suomessa ja osasi suomea sekä ruotsia, hän ei ollut Suomen kansalainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta 1881, opiskeli venäjää Moskovassa 1884–1886, sai tykistöaliluutnantin arvon 1889 ja suoritti Pietarin oikeuslyseon kurssin.
Ivanov oli keisarin Suomen asiain kanslian ylimääräinen virkamies 1901 ja vanhempi apulaistoimitussihteeri 1903. Hän oli Vaasan läänin lääninsihteerinä 1903 ja sitten ministerivaltiosihteerinviraston avustavana virkamiehenä erityistehtävissä 1904–1909 sekä Helsingin yliopiston vt. kanslerinsihteerinä 1905–1909. Ivanovista tuli kenraalikuvernöörinkanslian varajohtaja 1909 ja johtaja 1911. Kun Markovin senaattia haluttiin samana vuonna täydentää, kenraalikuvernööri F. A. Seyn järjesti Ivanovin senaattoriksi vedoten vuodelta 1858 olevaan asetukseen, jota oli mahdollista tulkita siten että Suomessa virassa toimineet venäläiset olivat saaneet Suomen kansalaisuuden. Ivanov toimi senaatin talousosaston jäsenenä ja kamaritoimituskunnan vt. päällikkönä 1911–1913. Sen jälkeen hän oli ministerivaltiosihteeriksi siirtyneen Markovin apulaisena Pietarissa aina helmikuun vallankumoukseen asti. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1906 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1910.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Ivanov oli Kone ja Silta Oy:n konttoristina 1920–1924 ja vuodesta 1924 alkaen kirjailijana ja toimittajana Latvian Daugavpilsissa. Hänen ensimmäisen vaimonsa isä oli ollut siellä kaupunginjohtajana. Ivanov oli naimisissa 1895–1932 Olga Moltšanovan kanssa ja vuodesta 1938 Sofie Bersenovan kanssa.
Harald Eriksson
Harald Eriksson (22. syyskuuta 1921 Örträsk – 20. toukokuuta 2015 Uumaja) oli ruotsalainen maastohiihtäjä.
Erikssonin uran menestyksekkäin vuosi oli 1948, jolloin hän saavutti hopeaa St. Moritzin olympialaisten 50 kilometrin kilpailusta. Samoissa kisoissa Ruotsi voitti viestikultaa, mutta Eriksson ei kuulunut joukkueeseen. Samaisena vuonna Eriksson voitti vielä Holmenkollenin 50 kilometrin hiihdon.
Erikssonin sukunimestä käytetään myös muotoa Ericson. Ruotsin olympiakomitea ilmoittaa Ericsonin kuolinpäiväksi 15. toukokuuta.
Brownin piirikunta (Ohio)
Brownin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty kenraali Jacob Brownin mukaan. Sen suurin kylä on Georgetown.
Brownin naapuripiirikuntia ovat Clermont lännessä, Clinton pohjoisessa, Highland koillisessa, Adams idässä ja Kentuckyn puolella Masonin sekä Brackenin piirikunnat.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 44 846 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 97,5%, mustiin (1,0%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,3%).
Kotitalouden mediaanitulo oli 46 046 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 12,2% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Ljubov Muhatšova
Ljubov Aleksejevna Muhatšova (s. 23. heinäkuuta 1947 Staraja Russa, Novgorodin alue) on venäläinen entinen hiihtäjä. Hän edusti aktiiviaikoinaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa ja seuratasolla "Trud"-urheiluyhteisöä, aluksi Apatiitissa ja vuodesta 1972 Leningradissa.
Muhatšova voitti olympiakultaa Neuvostoliiton viestijoukkueessa 1972 Sapporon kisoissa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli neljäs kymmenellä kilometrillä ja kuudes viidellä kilometrillä. Neuvostoliiton mestaruuden Muhatšova voitti viestihiihdossa vuosina 1970—1972, 1975 ja 1976. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä.
Veji
Veji (lat. "Veii", ital "Veio") eli nykyinen Isola Farnese oli etruskien huomattavimpia kaupunkeja. Veji oli Etrurian tärkein terrakottaveistosten tuottaja.
Roomalaiset valloittivat ja hävittivät Vejin 396 eaa. Roomalaiset kuitenkin rakensivat kaupungin osittain uudelleen, ja 2 eaa. siitä tuli municipium ja kaupungin asukkaat saivat osittaiset Rooman kansalaisoikeudet.
Vejistä on löydetty noin vuodelta 500 eaa. peräisin olevan Apollon temppelin jäänteet, joihin kuuluu joukko terrakottaveistoksia, muun muassa Vejin Apollo. Vejin hauta-alueelta on löydetty vanhimpia etruskien freskoja.
High availability
High availability (HA) on tietojärjestelmien suunnittelussa käytettävä käytäntö, joka pyrkii siihen että järjestelmä on aina käyttäjän käytettävissä.
Järjestelmän "saatavuus" () tarkoittaa, että järjestelmän käyttäjät voivat käyttää järjestelmää normaaleihin tehtäviinsä, esimerkiksi pääsevät lukemaan ja päivittämään siihen tallennettuja tietoja. Järjestelmä voi olla käyttämättömissä joko "suunnitellun" tai "suunnittelemattoman" katkon vuoksi. High availability -suunnittelun avulla pyritään useimmiten minimoimaan suunnittelemattomien katkojen olemassaolo ja, niiden ilmaantuessa, pitämään niiden kesto mahdollisimman lyhyenä.
Järjestelmien saatavuuden määrä on usein määritelty palvelutasosopimuksissa (). Tavanomaisesti saatavuus ilmoitetaan prosentteina ajasta; esimerkiksi 90% saatavuus tarkoittaa korkeintaan 16 tunnin 48 minuutin yhteenlaskettua katkosta viikossa. Suunniteltuja katkoksia ei usein oteta huomioon prosentteja arvioitaessa. High availability -järjestelmät ovat yleensä saatavilla yli 99% ajasta, ja usein niitä mainostetaan "yhdeksikköjen määrällä"; monet HA-järjestelmät ovat esimerkiksi "viiden yhdeksikön" järjestelmiä, eli saatavilla 99,999% ajasta (korkeintaan 5 minuuttia 16 sekuntia katkosaikaa vuoden aikana).
Rolf Rämgård
Rolf Ingemar Rämgård (s. 30. maaliskuuta 1934 Älvdalen, Taalainmaa) on ruotsalainen hiihtäjä ja poliitikko.
Rämgårdin suurimmat arvokisasaavutukset tulivat 1960 Squaw Valleyn olympialaisista, missä hän saavutti hopeaa 30 kilometriltä ja pronssia 50 kilometriltä. 15 kilometrillä hän oli kahdeksas. Kaksi vuotta aikaisemmin Lahden MM-kisoissa hän sijoittui 30 kilometrillä sijalle 20 ja 50 kilometrillä yhdenneksitoista, mutta ei mahtunut Ruotsin kultaa voittaneeseen viestijoukkueeseen. Vuoden 1962 Falunin kisoissa Rämgård voitti 30 kilometrin kilpailun.
Rämgård toimi Keskustapuolueen valtiopäiväedustajana vuosina 1974–1985.
Vjatšeslav Ar-Sergi
Vjatšeslav Ar-Sergi (udm. Вячеслав Ар-Серги) (s. 5. huhtikuuta 1962 Vylj Kazmas, Udmurtia, Venäjä) on udmurtilainen kirjailija ja Venäjän kirjailijaseuran jäsen. Hän on saanut Udmurtian kansankirjailijan arvonimen (2003).
Ar-Sergi on syntynyt nimellä "Vjatšeslav Vitaljevitš Sergejev" (Вячеслав Витальевич Сергеев) Udmurtiassa olevassa Vylj Kazmasin (udm. "Выль Казмас", ven. "Новая Казмаска") kylässä. Hän opiskeli Udmurtian yliopistossa ja sen jälkeen Kirjallisuusinstituutissa Moskovassa.
Ar-Sergi on kirjoittanut jo yli 30 kirjaa. Hänen käsikirjoituksestaan on tehty ensimmäinen udmurtinkielinen elokuva "Alangasarin varjo" (Алангасарлэн вужерез). Hänen kirjojaan on julkaistu Venäjällä, Unkarissa, Ruotsissa, Virossa ja Tšekissä. Hän kirjoittaa itse aina sekä udmurtiksi että venäjäksi. Ar-Sergi kirjoittaa usein myös moskovalaisiin lehtiin.
Rickettsia
Riketsiat ("Rickettsia") on gramnegatiivisten bakteerien suku, joka kuuluu proteobakteerien pääjaksoon. Riketsiat ovat solunsisäisiä parasiitteja tai endosymbiootteja, jotka ovat riippuvaisia isäntäsolusta kasvaakseen ja lisääntyäkseen. Riketsiat ovat pleiomorfisia bakteereita eli niiden muoto voi vaihdella. Kokkiriketsiat ovat läpimitaltaan 0,1 μm, sauvamuotoisten pituus on 1–4 μm, ja lankamainen riketsia on pituudeltaan 10 μm. Riketsioiden genomit ovat pieniä, useimmiten välillä 1,11–1,52 miljoonaa emäsparia.
Riketsiat on nimetty yhdysvaltalaisen pilkkukuumetutkija Howard Taylor Rickettsin (1871–1910) mukaan.
Riketsiat aiheuttavat eläimille ja ihmisille monia sairauksia, lähinnä erilaisia pilkkukuumeita. "R. conorii" aiheuttaa Välimeren alueen pilkkukuumetta (), ja "R. rickettsii" aiheuttaa Kalliovuorten pilkkukuumetta (). "R. akari" puolestaan aiheuttaa riketsiarokkoa. Jotkut riketsiat aiheuttavat kasvitauteja.
Fylogeneettisten tutkimusten perusteella on esitetty, että riketsioilla on yhteinen kehitysbiologinen alkuperä mitokondrion kanssa. Riketsioiden esimuoto on saattanut tunkeutua varhaisen eukaryoottisen solun sisään ja kehittyä nykyiseksi mitokondrio-soluelimeksi. Esimerkiksi "R. prowazekii" -bakteerin 1,1 miljoonan emäsparin kokoinen genomi muistuttaa mitokondrion genomia monin tavoin: molemmat muun muassa sisältävät samanlaisia geenejä ATP:n muodostusta varten
Simola–Lappeenranta-rata
Simola–Lappeenranta-rata oli Suomen rataverkon rata Lappeenrannassa, Etelä-Karjalassa. Se erkani Riihimäki–Pietari-radasta Simolan rautatieasemalla, joka sijaitsee Luumäen ja Vainikkalan raja-aseman välissä. Se oli vanhin Lappeenrantaan johtanut rautatie.
Riihimäki–Pietari-rata valmistui vuonna 1870 ja ohitti Lappeenrannan noin 20 kilometriä kaupungin eteläpuolelta. Alusta alkaen suunnitelmissa oli yhdysrata Simolasta Lappeenrantaan, mikä toteutui lopulta vuonna 1885. Rakennustöitä vilkastutti Lappeenrannan toimiminen sotaväen leirikaupunkina ja keisari Aleksanteri III:n vierailu kesällä 1885. Rata ja Lappeenrannan rautatieasema avattiin liikenteelle virallisesti 1. elokuuta 1885, ja keisaripari saapui uudelle asemalle kolme päivää myöhemmin. Lappeenrannan asemalta rata jatkui Saimaan rannalle Rapasaareen, minkä tarkoituksena oli Saimaan vesikuljetusten yhdistäminen rautatiehen. Tämä oli myös yksi radan rakentamisen keskeisistä perusteista.
Vuonna 1934 avattiin Lappeenrannan uusi rautatieasema kaupungin eteläpuolelle ja ratayhteys Lappeenrannasta Vuoksenniskalle. Kaupungin länsipuolella sijainnut vanha asema, joka tunnettiin sittemmin myös Keisarinasemana, jäi pääasiassa tavara-asemaksi. Muita liikennepaikkoja Simola–Lappeenranta-radalla olivat Jukka (avattu vuonna 1947), Melkkola (1908), Hytti, Kalkkitehdas (1953) ja Kesämäki (1958).
Toinen maailmansota toi muutoksia Lappeenrannan rautatieliikenteeseen, kun ratayhteys Viipuriin katkesi uuteen valtionrajaan. Simolan risteysaseman merkitys pieneni, kun vuonna 1940 Simolan länsipuolelle rakennettu Raipon rautatieasema (alun perin Etusimola) liitettiin uudella raiteella Lappeenrannan rataan, minkä myötä Simolan, Raipon ja Melkkolan välille muodostui kolmioraide. Näin Helsingistä Lappeenrantaan kulkeneiden junien ei enää tarvinnut vaihtaa kulkusuuntaa Simolassa. Myös uusi yhteys jäi vähäliikenteiseksi, kun Luumäeltä Lappeenrantaan vuonna 1962 valmistui oikorata, joka on osa nykyistä Karjalan rataa. Matkustajaliikenne Simolassa ja Raipossa päättyi vuonna 1977. Simolan liikennepaikka lakkautettiin kokonaan vuonna 1996. Rata purettiin pääosin vuonna 2003.
Viroidi
Viroidit ovat pieniä (200–400 nt), yksijuosteisia RNA-molekyylejä, jotka voivat aiheuttaa kasveille tauteja. Ne ovat pienimpiä tunnettuja taudinaiheuttajia ja voivat häiritä kasvisolujen normaaleja toimintoja. Viroidi on muodostunut paljaasta RNA:sta, joka muodostaa sisäisen emäsparimuodostuksen avulla tiukan laskoksen. Viroidit pystyvät replikoitumaan itsestään, mutta sen vaiheita ei tunneta yksityiskohtaisesti. Replikaatio tapahtuu kuitenkin isäntäsolun tumassa. Viroidit eivät koodaa proteiineja. Viroidit loisivat isäntäsoluissa tuhoisalla tavalla käyttäen hyväkseen viruksen RNA-kopiointimekanismeja. Tosin kuin RNA-viruksessa viroidissa ei ole proteiineja vaan se koostuu pelkästä RNA:sta.
Viroideissa on monesti noin 200–400 emästä, kun taas pienimmissä viruksissa emäksiä on noin 2 000. Pienin tunnettu viroidi on 220 emäksen mittainen scRNA. Virusoidi on viroidia muistuttava RNA-geeni, joka kulkee "loisena" viruksen sisällä.
Ihmisen patogeeni hepatiitti D muistuttaa viroideja.
Einar Sundström
Einar Ossian Sundström (14. huhtikuuta 1899 Varkaus – 3. helmikuuta 1974 Helsinki) oli Yleisradion pääjohtajana 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa.
Einar Sundström tuli ylioppilaaksi vuonna 1918 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1921.
Sundström toimi Yleisradion konttoripäällikkönä vuosina 1926−1944, talousjohtajana vuosina 1944−1949 ja pääjohtajana Hella Wuolijoen syrjäyttämisen jälkeen vuosina 1949–1964. Kiinnostukseltaan Sundström oli ennen kaikkea talousmies, eikä hän ollut juuri kiinnostunut ohjelmista eikä ohjelmapolitiikasta. Sundström ei tuntenut poliitikkoja eikä hänellä siten ollut kontakteja poliittisiin piireihin. Niinpä hän jättikin Yleisradion ohjelmatoiminnan ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoman hoidettavaksi.
Sundströmin ja Koskiluoman aikana Yleisradio pyrki tietoisesti välttämään keskustelua aiheuttavia kannanottoja eikä myöskään kevyen musiikin esittämistä radiossa suosittu. On arveltu, että Hella Wuolijoen syrjäyttäjät halusivat hänen seuraajakseen harmittoman pääjohtajan, jollainen Sundströmistä poliittisesti sitoutumattomana tulikin. Monen mielestä Yleisradion johtokunnan todellinen vahva mies oli silloinen pääjohtajan varamies, sosialidemokraatti Onni Toivonen, joka toimi myös Suomen viimeisenä kansanhuoltoministerinä vuosina 1948–1950. Historioitsija Raimo Salokangas on luonnehtinut Yleisradiota Sundströmin pääjohtajakaudella "yhteiskunnan sivulliseksi".
Yleisradio lähti myös hyvin hitaasti kehittämään televisiolähetyksiä. Toukokuussa 1955 Sundström totesi, että asiassa tulee ”kiiruhtaa hitaasti” ja ”antaa meitä varakkaampien maiden maksaa ne oppirahat, joita näköradiotoiminta vielä kaikkialla nielee”. Niinpä Yleisradio aloitti omat televisiolähetyskokeilunsa vasta keväällä 1957, ja säännölliset televisiolähetykset alkoivat 1. tammikuuta 1958. Vakaviin talousvaikeuksiin ajautunut Tesvisio yhdistettiin Yleisradioon ja muutettiin TV-ohjelma 2:ksi aivan Sundströmin pääjohtajakauden lopulla.
Sundström oli Euroopan yleisradioliiton hallintoneuvoston jäsen vuosina 1954−1964 ja järjestön varapresidentti vuosina 1959−1964.
Einar Sundströmin erikoisharrasteena oli shakki.