hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Deborah Kerr
Deborah Kerr [] (30. syyskuuta 1921 Helensburgh, Skotlanti – 16. lokakuuta 2007 Suffolk, Englanti) oli skotlantilainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1994 Kunnia-Oscar yli 40 vuotta kestäneestä urastaan.
Hänet muistetaan muun muassa naispääosasta elokuvassa "Täältä ikuisuuteen" (From Here to Eternity, 1953), jonka "rantasuudelmakohtaus" oli aikoinaan kohuttu eroottisuutensa takia. Hänen muita kuuluisia elokuviaan olivat muiden muassa musikaali "Kuningas ja minä" (The King and I, 1956), "Teetä ja sympatiaa" (Tea and Sympathy, 1956), jonka roolin hän oli aiemmin tehnyt Broadwaylla, nunnan rooli elokuvassa "Taivas tietää, Mr. Allison" (Heaven Knows, Mr. Allison, 1957) ja "Unohtumaton rakkaus" (An Affair to Remember, 1957) jonka American Film Institute nimesi yhdeksi .
Deborah Kerr oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä oli ensimmäisestä avioliitosta kaksi lasta. Hän kuoli 86-vuotiaana kärsittyään viimeisinä vuosinaan Parkinsonin taudista.
Marianna
Marianna on naisen etunimi, joka on muodostettu yhdistelmänä nimistä Maria ja Anna. Nimi on käytössä monissa maissa.
Suomessa nimi Marianna on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu elokuuhun 2018 mennessä 4430 henkilölle.
Kareliaani-palkinto
Kareliaani-palkinto jaetaan vuosittain henkilölle, joka on paneutunut ansiokkaasti karelianismin vaalimiseen ja sen perustalta tehtyyn taiteen kehittämistyöhön.
Kareliaani-palkinnon perusti 1995 joensuulainen vuorineuvos S. A. Tervo. Tarkoituksena on ollut rohkaista Suomen ja Venäjän eri alojen taiteilijoita ja tutkijoita, jotka toimivat karjalaisen kulttuurin hyväksi.
Ensimmäinen Kareliaani-palkinto jaettiin 1995 Kolilla. Alkuvuosien jakotilaisuuksiin liittyi Pohjois-Karjalan kesäyliopiston järjestämä Kareliaani-symposium, jonka tavoitteena on edistää karelianismia.
Kareliaani-palkittavat valitsee Pohjois-Karjalan kesäyliopiston nimeämä ryhmä. Palkinnon saajat ovat olleet suomalaisia ja venäläisiä.
Itse palkinnon on suunnitellut kiviseppäartesaani Sami Hokkanen.
Palkintosumma oli 1 000 euroa vuonna 2010. Palkinnolle ei ole pysyvää rahanlähdettä, ja vuonna 2009 palkinto jäi jakamatta rahoittajan puuttuessa. Vuoden 2010 palkintosumman lahjoitti Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö. Professori Heikki Kirkisen mukaan vuoden 2010 palkitseminen saattoi jäädä viimeiseksi . Palkinto jaettiin kuitenkin vielä vuonna 2011, kun KKES lahjoitti palkintorahat.
Klemens von Metternich
Klemens Wenzel Lothar von Metternich-Winneburh zu Beilstein (15. toukokuuta 1773 Koblenz – 11. kesäkuuta 1859 Wien) oli Itävallan ulkoministeri 1809–1821 ja sen jälkeen valtiokanslerin virassa vuodesta 1821 alkaen. Metternich oli Wienin kongressin keskeinen hahmo.
Tasapainoperiaate sai Metternichin tukemaan vapausliikkeiden kukistamista yhteisvoimin niin sanotun interventiopolitiikan avulla. Metternich kannatti myös Venäjän, Itävallan ja Preussin välistä pyhää allianssia ja yhteistyötä Preussin kanssa.
Metternich vahvisti Itävallan asemaa johtavana eurooppalaisena valtiona. Pyhän allianssin avulla ja lukuisilla suurvaltakonferensseilla hän pyrki ylläpitämään Euroopan valtioiden voimatasapainoa. Hän oli taantumuksen keskushahmo ja vastusti kaikkia liberaaleja pyrkimyksiä. Hän joutui eroamaan vuoden 1848 vallankumouksen pakottamana.
Noel Furlong
J. J. "Noel" Furlong (s. 25. joulukuuta 1937, Dublin) on irlantilainen pokerinpelaaja. Furlong voitti vuoden 1999 World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen. Hän on amatööripelaaja ja liikemies, jolla on kaksi suurta mattoja valmistavaa tehdasta.
Furlong aloitti pokerin pelaamisen vuonna 1984. Vuonna 1989 hän sijoittui WSOP:n pääturnauksessa kuudenneksi. Vuoden 1999 mestaruuden ykköspalkinnon (miljoona dollaria) lisäksi, hän oli samana vuonna WSOP:n 3 500 dollarin no limit hold'em -turnauksessa seitsemäntenä.
Vuoden 2006 loppuun mennessä Furlongin turnausansiot ylittivät 1,1 miljoonaa dollaria. Ennen Andrew Blackin WSOP:n viidettä tilaa vuoden 2005 WSOP:ssa, Furlong oli eniten rahaa turnauksissa voittanut irlantilainen.
Telica
Telica on aktiivinen tulivuori läntisessä Nicaraguassa. Se sijaitsee Leónin provinssissa noin 30 kilometrin päässä Leónin kaupungista. Vuori on 1 061 metriä korkea ja sen huippua koristaa 700 metrin levyinen kaksoiskraatteri. Pääkraatteri on syvimmillään 120 metriä ja sen pohjalla voi nähdä sulan magman. Se ei kuitenkaan ole Telican ainoa kraatteri vaan vuorella on myös useampia pienempiä kraattereita. Myös "San Jacintossa" sijaitsevia kuumia mutakuoppia pidetään Telican aiheuttamina.
Telican viimeisin suurempi purkaus tapahtui 1948, mutta yhtenä Nicaraguan aktiivisimmista tulivuorista se on kokenut vuosien aikana useita pienempiä purkauksia. Vuonna 1999 tapahtuneen purkauksen aikana alueen asukkaita evakuoitiin pois purkauksen tieltä. Telican viimeisin purkaus tapahtui tammikuussa 2007. Vuorella havaittiin räjähdyksiä ja se syöksi ulos kaasua ja tuhkaa.
The String Quartet Tribute
The String Quartet Tribute on Vitamin Recordsin julkaisema albumisarja, joka sisältää useiden eri kokoonpanojen esittämiä covereita jousikvartetille. Sarjassa on 198 albumia:
Mies ja alaston ase 2½
Mies ja alaston ase 2 ½ () on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka pääosassa nähdään Leslie Nielsen.
"Mies ja alaston ase 2½" on "Mies ja alaston ase" -elokuvasarjan toinen osa, jonka aiempi osa on "Mies ja alaston ase" ja seuraava "Mies ja alaston ase 33 1/3 – Viimeinen solvaus".
Elokuvassa näyttelevillä Zsa Zsa Gaborilla ja Mel Tormélla ei ole erillistä roolia.
Elokuvan tunnuslause on ""Frank Drebin is back. Just accept it."" (suom. "Frank Drebin on palannut. Hyväksy se.")
Elokuva alkaa Valkoisessa talossa pidettävällä kokouksella, jossa on määrä kehittää maan energiapolitiikkaa. Jo ennen kokouksen alkua Frank hölmöilee, minkä vuoksi Barbara Bush joutuu kärsimään. Kokoukseen osallistuvat erilaisten energia-alojen edustajat: öljyä edustaa "YÖK", hiiltä "HYI", atomivoimaa "PAM". Presidentti George H. W. Bush kuitenkin ilmoittaa antavansa energiapolitiikan laadittavaksi aurinkoenergiaa edustavan tohtori Albert S. Meinheimerin vastuulle.
Muut energia-alat yrittävät murhata Meinheimerin pommilla liikemies Quentin Hapsburgin avustuksella. Pommi räjähtää, mutta Meinheimer ja Frankista väliaikaisesti eronnut Jane selviävät vahingoitta.
Elokuvan aikana Frank sählää tapansa mukaan ja yrittää samalla paikata välejään Janeen. He rakastuvatkin uudelleen.
Lopussa Hapsburg aikoo räjäyttää uusiutuvasta energiasta luennoivan Meinheimerin ydinpommilla. Frankin kiristäessä ikkunasta riippuvalta Hapsburgilta peruutuskoodia Ed Hocken epähuomiossa luulee Frankin yrittävän pudottaa Hapsburgin, ja Hocken pudottaa Quentinin. Kun Frank ja Jane yrittävät saada pommin pois päältä, Ed ja Nordberg evakuoivat rakennusta ihmisistä. Sekuntien käydessä vähiin Frank yrittää saada Janen suojaan, mutta kompastuukin virtajohtoon ja vetää sen seinästä irti, jolloin pommi sammuu.
Presidentti tarjoaa kiitospuheessaan Frankille ""virkaa, jossa ollaan pitkiä ja vaarallisia päiviä maan pohjasakan keskellä"". Frank kysyy, haluaako tämä hänet hallitukseen, mutta presidentti tarkoittaa uuden poliisiosaston johtajuutta. Elokuva päättyy presidentin, rouva Bushin, Frankin ja Janen siirtymiseen parvekkeelle kuvattavaksi. Frank vahingossa tönäisee kääntyessään rouva Bushin parvekkeelta roikkumaan ja repäisee samalla hameen tämän yltä.
Wach auf, wach auf, du deutsches Land
Wach auf, wach auf du deutsches Land on saksalainen laulu, joka on myös luultavasti ensimmäinen saksalainen kansallislaulu. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Johann Walter 1561.
1. Wach auf, wach auf 
du deutsches Land! 
Du hast genug geschlafen. 
Bedenk, was Gott an dich gewandt, 
wozu er dich erschaffen. 
Bedenk, was Gott dir hat gesandt 
und dir vertraut sein höchstes Pfand, 
drum magst du wohl aufwachen.
2. Gott hat dich, deutsches Volk, 
geehrt mit seinem Wort der Gnaden, 
groß Hilf und Kraft dir auch beschert, Elend und Not 
zu tragen, viel Feind, groß Not und Haßgeschrei. 
Tritt an und fürcht ihr keinerlei! 
Die Rott wirst du zerschlagen.
Konstantin Kiseleff
Constantin (Konstantin) Kiseleff (5. tammikuuta 1834 Helsinki – 25. tammikuuta 1888 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Tehtailija ja liikemies Feodor Kiseleffin poika kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1852 ja pääsi seuraavana vuonna oppilaaksi intendentinkonttoriin. Hän opiskeli ulkomailla vuosina 1856–1863, muun muassa Italiassa, Pariisissa sekä Münchenissä. Kiseleff toimi vapaana arkkitehtina vuoteen 1869, jolloin hänet palkattiin yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräiseksi arkkitehdiksi. Vuosina 1875–1886 hän oli viraston 1. arkkitehti. Myöhemmin hän työskenteli rakennusmestari Elia Heikelin kanssa yhteisessä Heikel & Kiseleff -arkkitehtitoimistossa. Kiseleffin suunnittelemia rakennuksia on Helsingissä, Jyväskylässä, Uusikaarlepyyssä, Kuopiossa, Lopella ja Sortavalassa. Hän myös johti 1870-luvulla Olavinlinnan restaurointitöitä ollessaan Mikkelin lääninrakennuskonttorin esimiehenä vuodesta 1871 alkaen.
Kiseleffin puoliso vuodesta 1861 oli Sofia Julia Rosa Rüdinger, kukka-akvarelleihin erikoistunut taidemaalari Marga Kiseleff (1862-1924) oli heidän tyttärensä.
Vaippaeläimet
Vaippaeläimet (Tunicata tai Urochordata) on alkeellisten selkäjänteisten eläinten alajakso. Vaippaeläimet jaetaan kolmeen luokkaan ja seitsemään lahkoon, joista tunnetaan noin 3 000 lajia.
Noin 90 % vaippaeläinlajeista kuuluu merituppien luokkaan. Merituppia elää kaikissa maailman merissä aina rantavesistä suuriin syvyyksiin. Suuri osa elää yksittäin, mutta jotkut muodostavat runkokuntia, joissa yksilöillä on yhteinen veden sisäänottoaukko. Runkokuntaan kuuluvat meritupet lisääntyvät suvuttomasti silmikoimalla, jolloin uudet yksilöt eivät irtoa emostaan.
Monet vaippaeläimet ovat läpikuultavia, mutta lämpimissä merissä tavataan myös hyvinkin värikkäitä lajeja. Vaippaeläimen suojavaippa on nahkamainen ja siinä voi olla kalkkipiikkejä, nystyjä ja verisuonia. Aikuinen vaippaeläin koostuu kahdesta sisäkkäisestä säkistä tai pussista, jotka ovat suuaukoistaan kiinni toisissaan.
Säkeistä sisempään johtavan kidussuolen värekarvat saavat veden virtaamaan sisempään säkkiin, josta se rakojen läpi virtaa säkkien väliseen onteloon. Kun vesi virtaa suolessa, veden sisältämää ravintoa tarttuu jodipitoiseen limaan, josta se sitten kulkeutuu suolistoon. Vesi poistuu ulomman säkin sivussa olevasta aukosta.
Vaippaeläimen alaosassa sijaitsevat suolisto, sukurauhaset ja muut sisäelimet. Siellä on myös verisuonisto ja putkimainen sydän, joka välillä saattaa muuttaa veren virtaamissuuntaa.
Vaippaeläimet on luokiteltu selkäjänteisiksi, koska niillä toukkavaiheessa on eräänlainen selkäjänne ja ehkä myös pyrstö. Nämä kuitenkin surkastuvat pois vaippaeläimen aikuistuessa.
Sederholmin talo
Sederholmin talo on kauppias Johan Sederholmin rakennuttama, vuonna 1757 valmistunut kivitalo Helsingin Senaatintorilla, Aleksanterinkadun ja Katariinankadun kulmassa. Se on Helsingin kantakaupungin vanhin rakennus.
Vuonna 1720 kauppias Johan Julius Sund hankki tontin omistukseensa ja rakensi sille puutalon. Hänen kuoltuaan perikunta myi kiinteistön Sederholmille ja toiselle kauppiaalle, Nils Burtzille. Heidän yhteistyönsä päätyttyä Sederholm osti kiinteistön itselleen ja vuonna 1756 kivitalon rakennustyöt pantiin alulle. Arkkitehti lienee ollut saksalainen Samuel Berner. 1700-luvulla alakerta oli liikkeiden käytössä ja yläkerrassa oli asunto.
Kauppias myi kiinteistön pojilleen ja talo oli vuoteen 1822 Lars ja Alexander Sederholmin omistuksessa. Kauppias Carl Johan Sundberg omisti kiinteistön 1822–1862. Hänen jälkeensä omistajaksi tuli Maria Koch ja vuonna 1865 arkkitehti Konstantin Kiseleff, joka uudisti julkisivua. Ikkunoita suurennettiin, yläkerran ikkunat saivat pylväskaiteen ja rakennus sai kolme uutta kadun puolelle avautuvaa ovea. 1800-luvun puolivälin paikkeilla Sederholmin talossa toimi muun muassa tupakkatehdas sekä tyttökoulu, ravintoloita ja leipomo. Helsingin raastuvanoikeus piti majaansa rakennuksessa vuodet 1949–1985, jonka jälkeen tiloihin muutti kaupunginmuseo, joka avasi tilat yleisölle vuonna 1995.
Sederholmin talossa avattiin 21.11.2012 Lasten kaupunki. Museon ystäväyhdistykseen kuuluneen Kirsti Suvannon testamenttilahjoitus mahdollisti Lasten kaupungin toteuttamisen.
Lasten kaupunki on suljettu remontin vuoksi 1.5.2014 alkaen ja avautuu uudistuneena vuonna 2016, jolloin museossa pääsee taas tutustumaan Helsingin menneisyyteen elämyksellisesti omin käsin.
Grom pobedy, razdavaisja!
Grom pobedy, razdavaisja! (Гром победы, раздавайся!) oli Venäjän keisarikunnan epävirallinen kansallislaulu 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa.. Sen on sanoittanut ajan johtava venäläinen runoilija Gavrila Deržavin ja säveltänyt Osip Kozlovski 1791. Laulu kirjoitettiin muistamaan nykyisessä Ukrainassa sijaitsevan osmanien linnoituksen Ismailin valloitusta, jota johti kenraali Aleksandr Suvorov. Laulu kuitenkin menetti asemansa, kun viralliseksi kansallislauluksi tuli "Bože, Tsarja hrani".
Гром победы, раздавайся! 
Веселися, храбрый Росс! 
Звучной славой украшайся. 
Магомета ты потрёс!
"Kertosäe": 
Славься сим, Екатерина! 
Славься, нежная к нам мать!
Воды быстрые Дуная 
Уж в руках теперь у нас; 
Храбрость Россов почитая, 
Тавр под нами и Кавказ.
"Kertosäe:"
Markku Kivekäs
Markku Olli Juhani Kivekäs (16. kesäkuuta 1947 – 30. toukokuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen Disney-asiantuntija ja -keräilijä. Hän toimi Aku Ankka -lehden päätoimittajana vuosina 1988–2007. Kivekäs jäi eläkkeelle tehtävästään kesäkuussa 2007. Hän jätti kaikkien aikojen huippulevikissään olevan Aku Ankan yli 35 vuoden työuran jälkeen. Hän oli tullut lehteen töihin jo vuonna 1970. Hän yleni toimitussihteeriksi vuonna 1976 ja toimituspäälliköksi vuonna 1986.
Sarjakuvaneuvos Kivekäs kiinnostui Aku Ankasta jo lapsuudessaan ja voitti television "Tupla tai kuitti" -tietokilpailun pääpalkinnon kahdesti, vuonna 1962 aiheena Aku Ankka ja 1965 aiheena Disneyn piirroselokuvat. Hän tapasi Walt Disneyn Los Angelesissa vuonna 1966. Tapaaminen johdatti Kivekkään uravalinnan lopullisesti Disney-sarjakuvien pariin.
Kivekkään päätoimittajakaudella Aku Ankka -lehden yleisilme muuttui paljon. Entisestä poiketen muun muassa piirtäjien ja käsikirjoittajien nimet tuotiin esille tarinoiden oheen. Kivekkään panos populaarikulttuuriin ilmenee lukuisten Aku Ankan sivuilta elämään jääneiden lentävien lauseiden ja mielikuvituksellisten käännösten kautta. Kivekkään organisoima Carl Barksin Suomen vierailu vuonna 1994 oli myös näkyvä mediatapahtuma. Aku Ankan 2. heinäkuuta 2008 ilmestynyt numero 27/2008 omistettiin kokonaan Kivekkään muistolle. Lehti sisälsi kirjoituksen hänen elämästään sekä Carl Barksin ”Takaisin Klondikeen” -tarinan sen alkuperäisellä Kivekkään laatimalla suomennoksella, jota hän itse piti yhtenä merkittävimmistä käännöksistään.
Rolf Lagerborg
Rolf Herbert Hjalmar Lagerborg (26. huhtikuuta 1874 Helsinki – 26. lokakuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen filosofi ja filosofian professori. Hän oli aikansa radikaali, joka ajoi naisen ja miehen tasa-arvoa.
Lagerborgin moraalin sosiaalista pohjaa käsittelevää väitöskirjaa ei hyväksytty Helsingin yliopistossa, mutta muokattuna se meni läpi Pariisissa Sorbonnen yliopistossa. Hän astui Åbo Akademin filosofian professorin virkaan vuonna 1932 opettajansa Edvard Westermarckin jäätyä eläkkeelle. Hänen ajattelunsa, jossa keskeisenä olivat moraalifilosofiset kysymykset, muistutti Westermarckin ajattelua, ja Westermarckin tavoin hänet tunnettiin uskontokriitikkona. Lagerborg jakoi myös Westermarckin naturalistisen maailmankuvan. Lagerborg jäi eläkkeelle professorin virasta vuonna 1942. Eläkevuotensa hän vietti Porvoon Runoilijakodissa.
Lagerborg kirjoitti näytelmän "Öfver bräddarna", jota hän tarjosi ruotsinkielisiin teattereihin esitettäväksi, mutta sen sisältöä pidettiin liian radikaalina. Luettuna se kuitenkin levisi laajalle ja herätti keskustelua. Näytelmän kantaesitys oli suomenkielisenä kuunnelmana "Yli äyräiden" Radio Helsingissä 24.10.2014.
Lagerborgia tutkineen Marja Jalavan mukaan Lagerborgin särmikäs persoona saattoi olla syynä väitöskirjan hylkäämiseen. Kielikysymyksissä Lagerborg oli vastakkain suomenkielisten kanssa.
Rolf Lagerborgin isä oli Suomen pääpostijohtaja Hjalmar Lagerborg.
Bože, Tsarja hrani
Bože, Tsarja hrani! (; Jumala, suojele tsaaria) oli Venäjän keisarikunnan virallinen ja viimeinen kansallislaulu. Se valittiin 1833 järjestetyssä kilpailussa ja toimi kansallislauluna vuoteen 1917, jolloin helmikuun vallankumous syöksi tsaarin vallasta ja viralliseksi kansallislauluksi valittiin "Marseljeesi".
Laulun on säveltänyt viulisti Aleksei Fjodorovitš Lvov ja sanoittanut runoilija Vasili Žukovski.
Gunnar Landtman
Gunnar Landtman (6. toukokuuta 1878 Helsinki – 30. lokakuuta 1940 Helsinki) oli suomenruotsalainen filosofi sekä sosiologian ja filosofian professori.
Filosofina Landtman oli Edvard Westermarckin oppilas. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1905 tutkimuksellaan "The Origin of Priesthood" ja jatkoi opintojaan Lontoossa, Cambridgessä ja Oxfordissa. Hän toimi sosiologian dosenttina Helsingin yliopistossa vuosina 1910–1927 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuosina 1927–1940; käytännöllisen filosofian vt. professuuria hän hoiti vuosina 1916–1921. Vuosina 1922–1923 hän oli eduskunnassa ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana; puolueen keskushallituksen jäsenenä hän oli 1920–1926.
Landtman oli Suomen ensimmäisiä yhteiskunta-antropologeja. Hänen oppilaistaan voidaan mainita Arne Runeberg.
Landtmanin poika oli lastenlääkäri, professori Bernhard Landtman.
Landtmanin merkittävin matka oli matka Papua-Uuteen-Guineaan vuosina 1910–1912, kun lähetystyö oli muuttamassa alkuasukasyhteiskuntaa ja sen tapoja. Landtman saapui Flyjoen suistoon. Aluksi papualaiset kummeksuivat outoa miestä, mutta pian hän voitti heidän luottamuksensa ja oppi heidän kielensä. Huolimatta ranta-asukkaiden arvaamattomuudesta hän selviytyi hyvin kaikista vaikeuksista. Landtman talletti papualaisilta noin 500 satua ja muuta tarinaa sekä tutki heidän kieliään, joita pienellä alueella puhuttiin useita. Landtman huomasi, kuinka papualaiset tarinat muistuttivat suomalaisia kansantarinoita.
Abduktiivinen päättely
Abduktiivinen päättely on "päättelyä parhaaseen saatavilla olevaan selitykseen". Käsitteen loi pragmaattinen tieteenfilosofi C. S. Peirce 1800-luvun lopulla.
Abduktiivisen päättelyn lähtökohtana on tyypillisesti joukko havaintoja, ja se etenee havaintojoukon todennäköisimpään selitykseen.Päättelyssä ensimmäinen on "yleisesti hyväksytty fakta", ja muut ovat empiiristä todistusaineistoa. Päättelyä voi perustella sillä, että se on rationaalinen ja todennäköinen, vaikka on toki mahdollista että naapuriin on juuri muuttanut ilkeä pikkupoika jolla on suunnaton vesipyssy. Sadehypoteesia voidaan tukea sillä, että kyseinen pikkupoika on "satunnainen ja tuntematon voima", kun taas sade on hyvinkin yleinen tapahtuma.
Abduktiivinen päättely ei ole deduktiivisesti pätevää; Johtopäätös ei seuraa premisseistä väistämättä, vaan se voi olla epätosi vaikka kaikki esitetyt premissit olisivat tosia. Johtopäätös on kuitenkin yleensä "riittävän hyvä" ja käytännön syistä tieteellisiä selityksiä ja teorioita puolustetaan usein abduktiivisesti. Abduktiivisen kritiikin kestäminen on myös yksi keskeinen tieteen teorian haaste, koska abduktiivisella kritiikillä testataan sitä miten hyvin teoria sopii yhteen saatavilla olevan todistusaineiston ja taustaoletusten kanssa, eikä teorian tarvitse seurata premisseistä väistämättä. Tieteessä näet on yleistä se, että jotain muutakin vaihtoehtoista teoriaa tai selitysmallia esitetään selitykseksi samaan tapahtumaan, tai vähintäänkin mukana on vaihtoehtoja jotka olisivat mahdollisia – tai joita ei ainakaan voida sulkea mahdottomiksi. Abduktiivisessa päättelyssä teorioita puolustetaan sillä, että se selittää parhaiten hallussa olevan todistusaineiston.
Fiktiivisen salapoliisin Sherlock Holmesin ylivertainen päättely perustui lähes aina abduktioon.
Lom (Bulgaria)
Lom (bulgariaksi Лом) on kaupunki Pohjois-Bulgariassa, Montanan alueella Tonavan varrella. Lom sijaitsee lähellä Bulgarian ja Romanian rajaa. Lom on Bulgarian toiseksi tärkein Tonavan satama Rusen jälkeen. Lomin asukasluku on 28 139.
Lom sijaitsee 162 kilometriä pohjoiseen Sofiasta, 56 kilometriä Vidinistä, 50 kilometriä Montanasta ja 42 kilometriä Kozloduista.
Lomissa, kuten muuallakin Bulgariassa, infrastruktuuri on rappeutunut talojen ja katujen kunto on huono.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat muun muassa Borunskan kirkko ja kaupungin historiallinen museo.
Sirkus Lahna
Sirkus Lahna on esiintyvä poikkitaiteellinen sirkusryhmä.
Sen esityksissä yhdistyy uuden sirkuksen tyyli perinteisen sirkuksen esityksiin ja komiikka on olennainen osa Lahnaa. Esitykset eivät koostu pelkästään sirkuksesta, vaan vaikutteita pyritään ottamaan niin teatterista kuin muistakin performansseista ja myös musiikkimaailmasta.
Sirkus Lahna on perustettu 1999, ja siihen kuuluu seitsemän jäsentä: 
Jussi Airaksinen, Jukka Grönfors, Ari Puustinen, Tuomas Roininen, Laura Rossinen, Toni Valta ja Emilia Tengvall. Kunniajäsenen titteliä kantaa jonglööri Jani Suihkonen. Lisäksi henkilökuntaan kuuluu ääni- ja valomies Timo Airaksinen.
V-laakso
V-laakso on voimakkaasti virtaavien nuorten jokien, kuten vuoristojokien virtausten seurauksena syntynyt laakso. Niillä on tunnuksenomainen, poikkileikkaukseltaan V-kirjainta muistuttava muoto jyrkkine reunoineen. V-laaksot muodostuvat kun vuoristojoen vuolas virtaus kaivertaa joen uomaa. Vanhoissa joissa ja alavilla seuduilla virtaus on huomattavasti hitaampaa, joten se ei kaiverra joen pohjaa ja reunaa V-muotoon. Suuria jyrkkäseinäisiä v-laaksoja kutsutaan kanjoneiksi, joista kuuluisin on Yhdysvaltojen Grand Canyon.
Nuottaruoho
Nuottaruoho ("Lobelia dortmanna") on parvekekukkana tunnetun sinilobelian eli sinielvikin ("Lobelia erinus") sukuinen vesikasvi.
Nuottaruohon 30–70 cm pitkä varsi pysyy enimmäkseen veden alla, mutta kukinto nousee veden pinnalle. Kukinnolla ei kuitenkaan ole juuri merkitystä, sillä pölytys tapahtuu kukan sisässä jo ennen sen aukeamista. Varren tyvessä on kapeiden jäykkien kaarevien lehtien muodostama lehtiruusuke. Kukka on valkoinen tai vaaleansininen, kellomainen.
Nuottaruohoa tavataan Pohjoismaissa esim.Suomessa ja Ruotsissa, Skotlannissa ja Uudessa Englannissa, sekä paikoin Baltian maissa.
Nuottaruoho kasvaa karuissa kirkasvetisissä vähäravinteisissa hiekka- ja sorapohjaisissa järvissä.
Sparta Praha
Sparta Praha on tšekkiläinen urheiluseura Prahan kaupungista. Sparta Prahan jääkiekkojoukkue on nimeltään HC Sparta Praha ja jalkapallossa joukkueen nimi on AC Sparta Praha. Seura on perustettu vuonna 1893. Jääkiekkojaosto perustettiin vuonna 1903. Lisäksi seurassa pelataan koripalloa. Seuran nimi on vuosien aikana vaihtunut lukuisia kertoja.
Jalkapallossa Sparta Praha on menestynyt hyvin. Se on ollut mukana 20 kertaa Mestarien liigassa ja sitä edeltävässä Euroopan cupissa, kuusi kertaa Cup-voittajien cupissa, kymmenen UEFA Cupissa, kahdeksan Intertoto Cupissa.Jääkiekossa Sparta Praha on yksi tämän hetken parhaista tšekkiläisistä seuroista. Se pelasikin vuonna 2007 Super Sixissä eli seurajoukkueiden EM-kisoissa.
Limes Germanicus
Limes Germanicus oli Rooman valtakunnan rajalinnoitusten linja ("limes") Germania Superiorin ja Raetian provinssien rajalla. Se erotti Rooman valtakunnan germaaniheimoista vuodesta 83 vuoteen 260. Suurimmillaan limes ylettyi Reinin rannalta läheltä nykyistä Bonnia aina Tonavalle Regensburgin lähettyville.
Limes Germanicus oli jaettu kolmeen osaan: Ala-Germanian Limekseen, Ylä-Germanian Limekseen ja Raetian Limekseen. Yhteensä matkaa tuli 568 kilometriä ja siihen kuului ainakin 60 linnaa ja 900 vahtitornia.
Rooman valtakunnan rajapuolustus on tullut paljon tutummaksi Saksan rahoittamien kaivausten jälkeen. Vuonna 2005 Ylä-Saksan ja Raetian Limeksen jäänteet listattiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Nämä muodostavat maailmanperintökohteen "Rooman valtakunnan rajat" yhdessä Yhdistyneessä kuningaskunnassa sijaitsevan Hadrianuksen vallin kanssa.
Pakolaishallitus
Pakolaishallitus on poliittinen ryhmittymä, joka väittää olevansa maan laillinen hallitus, mutta on erinäisistä syistä kykenemätön hallitsemaan aluettaan ja toimii siksi vieraasta maasta käsin. Pakolaishallitukset toimivat yleensä sillä oletuksella, että ne pystyisivät joskus saamaan vallan takaisin kotimaassaan.
Pakolaishallituksia on usein olemassa sodanaikaisten miehitysten aikana. Esimerkiksi kun Saksa teki aluevaltauksia toisessa maailmansodassa, useat Euroopan hallitukset ja monarkit hakivat turvapaikkaa Britanniasta.
Käytännössä pakolaishallituksella ei ole todellista valtaa, vaikka jotkin valtiot saattavat tunnustaakin sen maan lailliseksi hallitukseksi. Pakolaishallituksen toimintaan kuuluvat vain hallinnolliset asiat kuten sopimuksien solmiminen, perustuslain muuttaminen, asevoimien ylläpito, diplomaattisuhteiden ylläpitäminen, henkilökorttien myöntäminen ja vaalien pitäminen.
Roger Bart
Roger Bart (s. 29. syyskuuta 1962 Norwalk, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt uransa varrella niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Vuosina 2004–2005 hän esitti George Williamsia "Täydellisissä naisissa".
Bart näytteli Jonathania Alan Menkenin ja Tim Ricen musikaalissa "King David", harlekiinia musikaalissa "Triumph of Love" ja Ressua Broadwayn versiossa elokuvasta "You're A Good Man, Charlie Brown", josta hän sai Drama Desk- ja Tony-palkinnot. Bart on myös laulanut elokuvassa "Herkules" ja esiintynyt vuoden 2004 elokuvassa "Stepfordin naiset". Keväällä 2007 hän näytteli "Hostelin" jatko-osassa "".
Limes
Limes (tai Limes Romanus) oli antiikin Rooman rajapuolustusjärjestelmä. Se merkitsi valtakunnan rajoja.
Substantiivilla 'limes' on useita merkityksiä latinassa, mm. rajalinja tai -merkki. Latinan kirjoittajat ryhtyivät käyttämään sanaa myös joistakin linnoitetuista rajoista, ja nykyajan historioitsijat ovat laajentaneet merkityksen koskemaan kaikkia Rooman valtakunnan linnoitettuja rajoja. Esimerkiksi pohjoisenglantilaisesta Hadrianuksen vallista puhutaan välillä nimellä "Limes Britannicus". Nykyisen Saksan alueella puolestaan sijaitsi "Limes Germanicus".
Tremulous
Tremulous on ilmainen ja avoimen lähdekoodin joukkuepohjainen FPS-tietokonepeli reaaliaikaisella strategialla, joka julkaistiin 31. maaliskuuta 2006. Peli muistuttaa Quake II:n Gloom-modifikaatiota. Pelissä on kaksi joukkuetta, ihmiset ja alienit, joista kummallakin on omat hyöty- ja haittapuolensa. Tremulous tehtiin alun perin modifikaatioksi Quake III Arena -peliin, kunnes se julkaistiin itsenäisenä pelinä. Peli on ladattu yli kertaa.
Pelissä on tavoitteena eliminoida kaikki viholliset ja vihollisen tukikohdat. Tähän tarvitaan useimmissa tapauksissa tiukkaa tiimityöskentelyä.
Ihmiset ovat fyysisesti heikompia kuin alienit, mutta heillä on käytössään pitkän kantaman aseet ja kestävät, mutta hitaasti rakennettavat tukikohdat. Alienit ovat kestäviä, nopeita ja hyvin lähietäisyydeltä tappavia. Heidän tukikohtansa on nopea rakentaa, mutta se on heikko ihmisten aseita vastaan. Alieneiden kunto palautuu ajan myötä. Alienit kehittyvät paremmiksi käymällä läpi pikaevoluution.
Monet palvelimet haluavat sallia muiden karttojen pelaamisen, jotka eivät ole oletuksena versiossa 1.1.0. On kaksi keinoa hankkia muita karttoja: niitä voi ladata käsin karttalähteestä (katso aiheesta muualla-osio) ja lisätä pk3-tiedostot kantahakemistoon tai käyttää takaportin omaavaa asiakasohjelmaa ja asettaa cl_allowdownload-asetus 1:ksi.
Polná
Polná (lausunta [ˈpolnaː]) on kaupunki Tšekissä Vysočinan läänissä Jihlavan piirikunnassa. Vuonna 2009 Polnássa oli 5 236 asukasta.
Polnálle kuuluvat seuraavat kylät/osat: Hrbov, Janovice, Nové Dvory ja Skrýšov.
Coop Sverige
Coop Sverige (usein käytetään lyhyempää muotoa "Coop") on suuri osuustoiminnallinen päivittäistavaraketju Ruotsissa. Se on Coop Nordenin tytäryhtiö. Sillä on viisi eri kauppaketjua. Coop Nära on lähikauppa, jolla on pitkät aukioloajat. Coop Konsum on halpakauppa, joka myy terveellisiä ja ekologisia tuotteita. Coop Extralla on hyvät valikoimat. Coop Forum on kauppa, josta löytyy kaikki ruuasta kodinkoneisiin. Coop Bygg myy tarvikkeita kotiin ja rakentamiseen. Coop tekee yhteistyötä Suomen S-ryhmän kanssa. Sen hyllyillä on kaupan omia X-tra -tuotteita, joita löytyy myös S-ryhmän kauppojen hyllyiltä, ja Coop-tuotteita, jotka ovat samoja kuin Rainbow-tuotteet Suomessa.
The Gift of Game
The Gift of Game on Crazy Townin vuonna 1999 ilmestynyt esikoisalbumi. Albumi sijoittui Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalle kaksi.
Työtapaturmavakuutus
Työtapaturma- ja ammattitautivakuutus on sosiaalivakuutus, jossa työntekijät vakuutetaan työsuhteessa tapahtuvien työtapaturmien ja ammattitautien varalta.
Tarve suojautua työssä tapahtuvilta tapaturmilta kasvoi teollistumisen myötä 1800-luvulla. Työväensuojelun nimissä alettiin kehittää erilaisia tapoja suojautua tapaturmia vastaan. Merkittävin lähtökohta oli valtakunnankansleri Otto von Bismarckin johdolla laadittu Saksan tapaturmavakuutuslaki, jonka perusteella tietyt työntekijäryhmät saivat korvausta työssä sattuneiden tapaturmien johdosta. Laki tuli voimaan 1884.
Sosiaalivakuutuksen idea levisi nopeasti muihin maihin, muun muassa Alankomaihin sekä Pohjoiseen. Esimerkiksi Suomen ensimmäinen tapaturmavakuutuslaki tuli voimaan vuonna 1898.
Työtapaturmajärjestelmän tavoitteissa on kaksi peruslinjaa. "Vähimmäisturvalinjan" mukaan vakuutus tulee rajoittaa vain vähimmäistoimeentuloturvaan. Tämän ajattelukannan maita on nykyään lähinnä Yhdysvallat. "Ansiosidonnaisen linjan" mukaan tavoitteena on pyrkiä turvaamaan se kulutustaso, joka eläkkeen tai päivärahan saajalla oli työssä ollessaan. Tämän mallin mukaan toimivia ovat nykyään useimmat Euroopan maat.
Työtapaturmakorvausten rahoittaminen on ratkaistu eri maissa eri tavoilla. Useimmissa maissa työtapaturmavakuutus kuuluu osana julkisen sairausvakuutuksen turvajärjestelmään. Kustannuksista vastaavat työnantajan lisäksi valtio ja työntekijät.
Suomessa työtapaturma- ja ammattitautivakuutus on järjestetty pääosin yksityisten vakuutusyhtiöiden kautta. Vakuutusmaksuista vastaavat työnantajat. Vakuutuksesta säädetään työtapaturma- ja ammattitautilaissa, joka tuli voimaan 1.1.2016 alkaen.
Tapaturmavakuutuskeskus
Tapaturmavakuutuskeskus (, ), lyhenteenä TVK, on Suomen työtapaturmavakuutuksen lakisääteinen yhteistoimintaelin, jonka päätehtävä on koordinoida työtapaturma- ja ammattitautivakuutuksen toimeenpanoa. Tapaturmavakuutuskeskuksen nimi oli 31.12.2015 asti Tapaturmavakuutuslaitosten liitto (TVL).
Suomessa työtapaturma- ja ammattitautivakuutusta harjoittavan vakuutusyhtiön tai vakuutuslaitoksen on oltava TVK:n jäsen. Tapaturmavakuutuskeskuksen asemasta ja tehtävistä säädetään työtapaturma- ja ammattitautilaissa ( TyTAL 459/2015)
Keskuksen tehtäviin kuuluvat muun muassa
Tapaturmavakuutuskeskuksen hallitukseen kuuluu varsinaisina jäseninä jäsenlaitosten edustajia sekä lisäksi keskeisten työmarkkinajärjestöjen edustajia. TVK:n toimitusjohtaja on "Jussi Kauma" 1.4.2009 alkaen.
TVK:n yhteydessä toimii lakisääteinen tapaturma-asiain korvauslautakunta. Sen tehtävänä on korvaustoiminnan yhtenäistäminen ja kehittäminen.
Vakuutusyhtiön on pyydettävä eräissä merkittävissä korvausasioissa lautakunnan lausunto ennen kuin se tekee asiaa koskevan korvausratkaisun.
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunta (, ) on Suomen työtapaturmavakuutuksen lakisääteinen muutoksenhakuelin. Lautakunnan nimi oli vuoteen 2005 tapaturmalautakunta.
Lautakunta käsittelee ensimmäisenä muutoksenhakuasteena tapaturmavakuutuslainsäädäntöön kuuluvia valitusasioita. Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakuntaan valitetaan vakuutuslaitoksen lakisääteistä tapaturmavakuutusta koskevista päätöksistä, jotka koskevat lähinnä työtapaturmia, ammattitauteja, maatalousyrittäjien työvahinkoja sekä varusmiesten sotilastapaturmia ja palvelussairauksia. Vuonna 2013 käsiteltiin 4 609 asiaa ja käsittelyaika oli keskimäärin 184 päivää.
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnan lainvoimainen päätös pannaan täytäntöön niin kuin riita-asiassa annettu lainvoimainen tuomio. Valittajana on yleensä vahingoittunut. Tapaturmavakuutuksen ottaneella työnantajalla ei yleensä ole valitusoikeutta. Poikkeuksena ovat niin sanotut perustevalitukset, jotka koskevat tapaturmavakuutuksen vakuutusmaksun perustetta.
Lautakunnan päätöksistä haetaan muutosta vakuutusoikeuteen.
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakunnalla on päätoiminen puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa, kolme lakimies- ja lääkärijäsentä sekä kuusi työmarkkinajärjestöjen nimeämää jäsentä. Valtioneuvosto nimittää puheenjohtajan toistaiseksi ja jäsenet viideksi vuodeksi kerrallaan.
Lautakunnan kustannuksista vastaavat vakuutusyhtiöt maksutulojensa mukaisessa suhteessa.
Jäänmurtaja Murtaja
Jäänmurtaja Murtaja oli Suomen ensimmäinen varsinaisesti jäänmurtajaksi rakennettu alus.
Alus tilattiin ruotsalaiselta Bergsunds Mekaniska verkstad Ab:lta ja se valmistui keväällä 1890. Sen mitat olivat pituus 47,6 metriä, leveys 11 metriä ja syväys 5,5 metriä. Aluksessa oli 1 600 hevosvoiman höyryhiilikoneisto. Keulan kaltevuuskulma oli 33 astetta. Aluksessa oli ajan tavan mukaan myös purjeet, jotka poistettiin korjauksessa 1920-luvulla.
Alusta suunniteltaessa siihen pyrittiin saamaan mahdollisimman hyvin jäähän pystyvä rakenne: keulaan ehdotettiin monenlaisia sahoja ja moukareita, mutta lopulta valittiin alaspäin murtava ns. lusikkakeula. Luovutustarkastuksessa todettiin aluksen olevan syväykseltään noin puoli metriä sovittua suurempi, mutta sen katsottiin jopa parantavan ominaisuuksia.
Alus saapui Helsinkiin huhtikuussa 1890. Sitä vastassa oli suuri joukko ihmisiä, ja suurta ihmetystä herätti aluksen kuuden solmun vauhti halki Kruunuvuorenselän jo hauraiden kevätjäiden. Suuri ihme oli myös sähkövalaistus, kun aluksen päällikkö merikapteeni Gustaf Rein antoi suuritehoisen valokaarella toimivan valonheittimensä keilan pyyhkiä laitureita ja katuja. Aluksessa oli sen koko toiminta-ajan vanhanaikainen avoin komentosilta.
Joulukuussa 1890 alkoi varsinainen jäänmurtotyö. "Murtaja" osoittautui toivottua heikommaksi, ja se särki useita kertoja ainoan potkurinsa ahtojäissä. Korjaaminen oli hidasta ja vaikeata. Se helpottui vasta paljon myöhemmin, kun alukseen saatiin uudentyyppinen kotimainen vaihtolapapotkuri ja kypäräsukeltajia vaihtotyötä tekemään.
Kun uusi ja tehokkaampi "Sampo" otettiin käyttöön, "Murtaja" sai osalleen helpoimmat työt. Sitä tarvittiin kuitenkin välttämättömästi, koska jäänmurtajista oli kova puute.
Saksan keisarikunnan laivaston risteilijä "SMS Kolberg" kaappasi "Murtajan" Saaristomerellä keväällä 1918, kun alus oli venäläisten miehittämänä. Alus avusti saksalaisia maihintulossa huhtikuussa 1918 ja se palautettiin suomalaisille rauhan tultua.
"Murtaja" oli käytössä vielä sotien jälkeenkin. Koskaan siihen ei kuitenkaan asennettu tuhkaejektoria eikä kattiloita muutettu öljylämmitteisiksi. Lopulta vuonna 1958 jäänmurtaja "Karhun" valmistuessa se todettiin niin huonokuntoiseksi, että sille annettiin romutustuomio.
Vuosi romuttamisen jälkeen palvelukseen astui uusi Karhu-luokan jäänmurtaja, joka sai nimen "Murtaja". Se palveli Suomen merenkulkua yli kaksi vuosikymmentä, kunnes romutettiin.
Myyttikritiikki
Myyttikritiikki tai mytologinen kritiikki (englanniksi "myth criticism" tai "mythological criticism") on taiteen kriittiseen tarkasteluun soveltuva väline.
Mytologinen kritiikki perustuu uskonnollisuuden ja "pyhän" käsitteen laajempaan kontekstiin erityisesti yksilöpsykologisessa mielessä. Se tutkii, miten taide pureutuu alitajuntaan ja näkee pyhyyden erityisissä myyteissä ja rituaaleissa, salaperäisyydessä, sankaruudessa ja myös sankarihahmoissa.
Myyttikritiikin juurien katsotaan olevan Carl Jungin ja Mircea Eliaden teorioissa uskonnollisuuden ja psykologian yhteydestä. Nykyisiin myyttikriitikoihin luetaan esimerkiksi James Fraser sekä Claude Lévi-Strauss.
Myyttikritiikki käsittelee usein amerikkalaiseen elokuvaan kohdistuvaa tutkimusta. Eräät tutkijat katsovat, että elokuvan uskonnollista sisältöä voidaan käsitellä kolmella tavalla: teologisesti, myyttisesti ja aatteellisesti. Teologinen tapa tutkii heidän käsityksensä mukaan elokuvan ihmisen suhdetta juutalais-kristilliseen Jumalaan ja siihen liittyen synnin ja anteeksiannon käsitteitä. Ideologinen tapa taas miettii elokuvan uskonnon yhteiskunnallisia vaikutuksia.
Juhlalevy (Reijo Viidan albumi)
Juhlalevy on Reijo Viidan kokoelma-albumi, jonka on koonnut tamperelainen Salix Ay. Alkuperäisäänitteinä on käytetty alkuperäisiä masternauhoja. Kullervo Linna -säätiö on tukenut levyn tekoa.
Olli-Matti Multamäki
Olli-Matti Multamäki (18. huhtikuuta 1948 Iitti – 7. tammikuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen upseeri, kenraaliluutnantti ja maavoimapäällikkö.
Multamäki valmistui Kadettikoulusta 1971 ja Sotakorkeakoulusta 1985. Hän suoritti maisterin tutkinnon (M.Sc.) turvallisuusstrategiassa Yhdysvalloissa 1994.
Hän palveli YK:n apulaisedustajan sotilasavustajana Afganistanissa ja Pakistanissa (UNGOMAP) 1988–1989 ja YK:n pääsihteerin erityisedustajan sotilasneuvonantajana Afganistanissa (UNAMA) 2003. Hän toimi myös yhteysupseerina Yhdysvalloissa ja apulaissotilasedustajana EU:ssa ja NATO:ssa.
Hän oli Porin Prikaatin komentaja 1997–2000 ja toimi Pääesikunnan maavoimapäällikkönä 1. elokuuta 2004 – 31. joulukuuta 2006. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 6. joulukuuta 2006. Multamäki menehtyi äkilliseen sairauteen vuoden 2007 alussa.
Työntekijäin ryhmähenkivakuutus
Työntekijäin ryhmähenkivakuutus on suomalaisten työmarkkinajärjestöjen sopimukseen perustuva vakuutusjärjestely, josta maksetaan työntekijän kuollessa korvaussumma hänen perillisilleen. Työntekijäin ryhmähenkivakuutuksen tarkoituksena on turvata perheen välitön toimeentulo puolison tai lasten huoltajan kuoleman jälkeen. Vakuutuksen perusteella maksetaan vakuutussumma vakuutuksen ottaneen työnantajan palveluksessa olleen työntekijän kuoltua. Kuolemantapauskorvauksen edunsaajia ovat vainajan puoliso sekä alle 22-vuotiaat lapset.
Korvaus maksetaan kaikista kuolemantapauksista kuoleman syystä riippumatta. 
Velvollisuus vakuutuksen ottamiseen koskee kaikkia työnantajia, joita sitovassa työehtosopimuksessa on tai joiden alalla voimassa olevassa yleisessä valtakunnallisessa työehtosopimuksessa on ryhmähenkivakuutusta koskevat määräykset.Ryhmähenkivakuutuksen ovat velvollisia ottamaan sellaiset työnantajat, joiden solmimassa työehtosopimuksessa on määräys tällaisesta vakuutuksesta. Vakuuttamisvelvollisia ovat lisäksi työnantajat, joiden toimialalla on vakuuttamismääräyksen sisältävä yleinen valtakunnallinen työehtosopimus. Merkitystä ei ole sillä, onko työnantaja järjestäytynyt työnantajajärjestöön vai ei.
Vakuutuksia myöntävät suomalaiset henkivakuutusyhtiöt. Vakuutusmaksu määrätään samasta palkkasummasta kuin entisen lakisääteisen tapaturmavakuutuksen eli nykyisen työtapaturma- ja ammattitautivakuutuksen vakuutusmaksu.
Vakuutusyhtiöt tilittävät keräämänsä vakuutusmaksut "Työntekijäin Ryhmähenkivakuutuspoolille". Korvaukset käsitellään Tapaturmavakuutuskeskuksessa (www.tvk.fi).
Korvaussummat määritellään vuosittain. Voimassa olevan korvaustaulukon voi tarkistaa Työntekijäinryhmähenkivakuutussivuilta. Vakuutuskorvausta korotetaan, mikäli kuolleella on lapsi tai mikäli kuolema on sattunut tapaturmaisesti.
Risin’ Outlaw
Risin' Outlaw on Hank Williams III:n vuonna 1999 julkaistu debyyttialbumi.
Hokkanen
Hokkanen on sukunimi. Nimen tunnettuja kantajia ovat:
Seittitakiainen
Seittitakiainen ("Arctium tomentosum") on suurikokoinen joutomaiden asterikasvi. Se on Suomen yleisin takiaislaji, mutta takiaiset risteytyvät helposti eikä lajinmääritys ole aina helppoa. Seittitakiainen risteytyy sekä isotakiaisen ("Arctium lappa") että pikkutakiaisen ("Arctium minus") kanssa.
Seittitakiainen kasvaa 50–120 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret, kolmiomaiset ja aaltoilevareunaiset. Lehtiruodit ovat punertavat. Kukinnossa on vaaleaa seittiä. Kukat ovat purppuranväriset, siemenkehto harmahtavanvihreä ja piikkinen.
Seittitakiaista tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa, Etelä-Ruotsissa, Itä-Euroopassa ja Venäjällä. Se on Suomessa muinaistulokas.
Seittitakiainen viihtyy tienvarsilla ja pihoilla.
Takiaisen juurta voi syödä keitettynä. Sen lehtiä on käytetty rohdoksena.
Tampereen helluntaiseurakunta
Tampereen Helluntaiseurakunta on Tampereella toimiva helluntaiseurakunta, joka on perustettu 21.1.1921. Seurakuntaa johtaa pastori Usko Katto. Uskon lisäksi seurakunnassa työskentelee useita muita työntekijöitä.
Tampereen helluntaiseurakuntaan kuuluu noin 2500 jäsentä ja sillä on runsaasti viikoittaista toimintaa eri ikäisille ihmisille.
Seurakunnan rukoushuone sijaitsee Tampereen keskustassa, osoitteessa Aleksanterinkatu 18. Rukoushuone valmistui vuonna 1958 ja sen on suunnitellut Bertel Strömmer yhdessä Pentti Turusen kanssa. Rukoushuone oli edellä aikaansa, niinpä se palvelee hyvin tänäänkin seurakunnan monia toimintamuotoja. Seurakunta omistaa yhdessä Helsingin Saalem-seurakunnan kanssa leirikeskuksen Pälkäneellä.
AC Sparta Praha
AC Sparta Praha on tšekkiläinen jalkapalloseura. Sparta Prahalla on myös jääkiekko-osasto HC Sparta Praha. Seura on perustettu vuonna 1893 ja on yksi maansa menestyksekkäimmistä. Se on voittanut Tšekkoslovakian mestaruuden 24 kertaa ja Tšekin mestaruuden 11 kertaa. Lisäksi seura on voittanut edesmenneen Mitropa Cupin kolme kertaa ja ollut säännöllinen edustaja Euroopan kentillä pelaten muun muassa Mestarien liigassa. Sparta Prahan paikallisvastustaja ja pahin kilpailija on SK Slavia Praha.
HC Sparta Praha
HC Sparta Praha on tšekkiläinen jääkiekkoseura Prahasta. Sparta Prahalla on myös jalkapallo-osasto AC Sparta Praha. Seura on perustettu vuonna 1903, mutta virallisesti seura perustettiin vasta vuonna 1909. Sparta Praha on yksi maansa menestyksekkäimmistä jääkiekkoseuroista.
Vaaleanpunainen kohina
Vaaleanpunainen kohina eli 1/f -kohina on kohinaa, jonka kohinateho ei ole jakaantunut tasan eri taajuuksille, vaan siten että jokaisella taajuusdekadilla on yhtä paljon kohinatehoa. Kohinan teho on kääntäen verrannollinen
taajuuteen ja kohinataso laskee noin 3 dB:iä oktaavia kohden. Vaaleanpunaisen kohinan kohinataso siis laskee taajuuden kasvaessa ja vastaavasti sen kohinataso kasvaa taajuuden pienentyessä, eli sen kohinateho on voimakkaampaa matalilla taajuuksilla.
Vaaleanpunaisen kohinan nimi juontuu siitä, että sen spektrin muoto (taajuusriippuvuus 1/"ƒ") on välimuoto valkoisesta (taajuusriippuvuus 1/"ƒ") ja punaisesta kohinasta (taajuusriippuvuus 1/"ƒ"). Vaaleanpunainen kohina on yleistä. Sitä esiintyy luonnossa ja useissa systeemeissä, eikä sen laskemiseksi ole voitu johtaa tarkkaa matemaattista kaavaa. Jokaisessa laitteessa esiintyy vaaleanpunaista kohinaa.
Power Macintosh
Power Macintosh (myöhemmin Power Mac) on joukko Applen suunnittelemia ja markkinoimia, PowerPC-suorittimella varustettuja, työpöytäkäyttöön tarkoitettuja tietokoneita. Power Macintoshit syrjäyttivät Applen aiemman Quadra-malliston. Ensimmäiset Power Macintoshit olivat Power Macintosh 6100, 7100 ja 8100, jotka käyttivät 60–110 MHz:n PowerPC 601 -suorittimia. 12 vuoden aikana Apple kehitti Power Macintosheja varten useita koteloita ja laitteissa käytettiin viiden sukupolven (603, 604, G3, G4 ja G5) PowerPC-suorittimia. Elokuussa 2006 Steve Jobs ilmoitti Power Macintosh -sarjan lakkauttamisesta Intel-pohjaisten Mac Pro -tietokoneiden tieltä. Viimeiseksi Power Macintosh -sarjan malliksi jäi lokakuussa 2005 julkaistu, kahdella tuplaytimisellä 2.5 GHz:n PowerPC G5 -suorittimella varustettu Power Macintosh G5.
Power Macintosh -mallit voidaan jakaa kahteen joukkoon niiden käyttämän, ROM-muistille tallennetun käyttöjärjestelmän osan (kts. Macintosh Toolbox) mukaisesti.G3, G4 ja G5 -sarjan tietokoneita ei numeroitu yksilöllisesti vanhempien mallien tapaan, vaan saman suoritintyypin sisältävät koneet pysyivät saman nimisinä, kellotaajuuden, keskusmuistin ja muiden komponenttien päivityksistä huolimatta. Eri suoritintyypin mallit on helppo erottaa toisistaan kotelosta, joka pysyy samana kullekin suorittimelle.
Mikko Matilainen
Mikko Olavi Matilainen (19. lokakuuta 1920 Liperi - 12. heinäkuuta 1996 Tikkakoski) oli Mannerheim-ristillä n:o 58 palkittu suomalainen sotilas, sotilasarvoltaan korpraali. 
Mikko Matilainen meni suorittamaan asepalvelustaan jo ennen talvisotaa, jolta hän kuitenkin välttyi. 18 kuukauden pituinen asepalvelus sai jatkoa toukokuussa 1941, kun asevelvollisia ei kotiutettu Suomen valmistautuessa jatkosotaan.
Jatkosodassa Matilainen kuului ns. tuntemattoman sotilaan rykmenttiin JR 8:aan, joka oli varusmiehistä koottu rykmentti. Sitä käytettiin panssarivaunujen puuttuessa jopa hyökkäyksen keihäänkärkenä. Pätevä johto eli rykmentin komentaja Pietari Autti ammattiupseereineen teki rykmentistä erään Suomen parhaista, ja Matilainen oli rykmentin parhaita taistelijoita.
Matilainen oli konekiväärikomppanian konekivääriryhmän jäsen, sittemmin ryhmänjohtaja ja lopulta vajaan joukkueen johtaja.
Matilainen kertoo, että ensimmäisissä taisteluissa hän tunsi suunnatonta pelkoa, joka kuitenkin muuttui nopeasti eräänlaiseksi huumaksi. Erinomaisena ampujana sekä pelkäämättömänä ja nopeaälyisenä miehenä hän saavutti koko esimiehistönsä vankkumattoman luottamuksen. Matilaisen sankaritekojen esimerkkinä kerrotaan, että kun pataljoonan piti hyökätä yöllä yllätyshyökkäyksellä, lähetettiin sotamies Matilainen yksin vaientamaan vihollisen etuvartiomiehet. Kun tulta ei saanut avata, tappoi Matilainen vastustajan lyömällä häntä käsikranaatilla päähän. Erään kerran kun hyökkäys oli jumissa eikä panssarintorjuntaryhmä uskaltanut toimia, tempaisi sotamies Matilainen panssarintorjuntakiväärin eli Norsupyssyn itselleen ja ampui avoimelta kalliolta vihollisen panssarivaunun tuleen. Matilainen jatkoi ampumista huolimatta siitä, että mainittu tankki ehti ampua neljä kertaa Matilaista kohti.
Rohkeus, ampumataito, kunto, toveripiirin ihailu sekä aloitekyky olivat Matilaisen parhaita ominaisuuksia. Hän oli myös aina ritarillinen vastustajia kohtaan. Kunnostauduttuaan 1944 mm. Loimolan taistelussa joukkueen johtajana, joutui alikersantti Matilainen vielä Lapin sotaan. Siellä hän toimi pataljoonansa luottomiehenä tehden partioita myös yksinään. Jotain kertoo Matilaisesta se, että ennen lähtöään sodasta hän oli riitaantunut nuoren luutnantin kanssa lähinnä ylimääräisestä kp-tarkastuksesta, ja hänestä oli tehty käytöstä koskevat kantelut oikeuteen. Alaistensa ihailemaa Matilaista ei kyvykkyydestään huolimatta siksi ylennetty korpraalia korkeampaan sotilasarvoon, joka hänen ansioidensa perusteella olisi todennäköisesti hänelle kuulunut. Mikon perheeseen kuuluu myös Eino Armas Matilainen (1923, 94v) ,joka oli myös sotimassa. Mikon syntymäkodin seinässä on laatta, jossa kerrotaan: "Tässä sijaitsee Ristinritari Mikko Matilaisen synnyinkoti."
Matilainen kirjoitti JR 8:n sotilaiden vaiheita jatkosodan aikana kuvailleen muistelmateoksen "Korpisoturit : muistelmia JR 8:n sotilaitten vaiheista sodassa 1941-44" (WSOY 1960).
Sauli
Sauli on suomalainen miehen etunimi. Nimi on annettu toukokuun 2017 loppuun mennessä 6 207 suomalaiselle. Nimi tulee Raamatun Saul-kuninkaasta, joka oli Israelin ensimmäinen kuningas noin 1025–1005 eaa.
Onni (nimi)
Onni on suomalainen miehen nimi. Nimi on annettu vuoden 2015 loppuun mennessä 33 841 suomalaiselle miehelle. Onnin nimipäivä on 28. helmikuuta (ennen vuotta 1997 se oli kuitenkin karkausvuosina 29. helmikuuta).
Michael Shanks
Michael Garrett Shanks (s. 15. joulukuuta 1970 Vancouver) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan tohtori Daniel Jacksonina tieteissarjassa "Tähtiportti".
Valmistuttuaan kanadalaisesta Brittiläisen Kolumbian yliopistosta Shanks näytteli teatteriproduktioissa ja vieraili satunnaisesti televisiosarjoissa ennen kuin sai roolin "Tähtiportti"-sarjassa vuonna 1997. Hän näytteli vakituisesti sarjassa kaudet 1–5 ja liittyi yhden kauden tauon jälkeen uudelleen mukaan seitsemännellä kaudella vuonna 2003. Hän esitti tohtori Jacksonia sarjan kymmenenteen eli viimeiseen tuotantokauteen asti. Hän on myös näytellyt kahdessa Tähtiportti-elokuvassa: "" ja "Stargate Continuum".
Shanks on ollut naimisissa näyttelijä Lexa Doigin kanssa vuodesta 2003 lähtien, ja parilla on lapset Mia ja Samuel. Alexandra L. Doig (Lexa Doig) näytteli "Tähtiportti"-sarjassa Carolyn Lamia tähtiportti-projektin ylilääkäriä sarjan kahdella viimeisellä tuotantokaudella. Shanksilla on myös kolmas lapsi Tatiana edellisestä suhteestaan näyttelijä Vaitiare Banderaan, joka esitti "Tähtiportti"-sarjassa Daniel Jacksonin vaimoa Sha'rea.
Shanksin paras ystävä on Christopher Judge, joka myös näytteli Tähtiportissa.