hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Klassinen mekaniikka
Klassinen mekaniikka on fysikaalinen teoria, joka kuvaa makroskooppisten kappaleiden liikettä ja siihen liittyviä ilmiöitä. Sen perusteet esitti Isaac Newton vuonna 1687 julkaisemassaan teoksessa "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica" (usein lyhyesti "Principia"). Newtonin mekaniikkaa pidetään usein synonyymina klassiselle mekaniikalle, mutta todellisuudessa se on vain yksi klassisen mekaniikan muotoiluista, joista muita ovat Lagrangen mekaniikka ja Hamiltonin mekaniikka.
Ennen Newtonin aikaa oli oletettu, että "kuunylinen" eli taivaankappaleiden liike noudattaa aivan eri lakeja kuin maanpäällisten kappaleiden "kuunalinen" liike. Newton kuitenkin osoitti, että samat mekaniikan peruslait sekä gravitaatiolaki koskevat kumpaakin. Klassiseen mekaniikkaan perustuvatkin sekä suuri osa teknologiaa että taivaankappaleiden liikkeiden laskenta eli taivaanmekaniikka. Sitä voidaan soveltaa niin ammusten liikkeisiin ja kaikkinaisten koneiden toimintaan kuin planeettojen, tähtien ja galaksienkin liikkeisiin. Klassisen mekaniikan eräitä erikoisaloja sovelletaan myös nesteiden ja kaasujen liikkeisiin.
Klassinen mekaniikka kuvaa kappaleiden liikettä huomattavan suurella tarkkuudella edellyttäen, että kysymys on huomattavasti yksittäistä atomia suuremmista kappaleista ja että niiden nopeus on paljon pienempi kuin valonnopeus. On kuitenkin osoittautunut, että hyvin suurella nopeudella (suunnilleen yli yksi kymmenesosa valonnopeudesta) liikkuviin kappaleisiin Newtonin mekaniikka ei sovellu, vaan tällöin on sovellettava suppeaa suhteellisuusteoriaa. Pienellä nopeudella liikkuviin kappaleisiin sovellettuna suhteellisuusteoria johtaa kuitenkin suurella tarkkuudella yhtäpitäviin tuloksiin Newtonin mekaniikan kanssa, jota tämän vuoksi voidaan edelleen käyttää. Yleinen suhteellisuusteoria taas kuvaa gravitaatiota tarkemmin kuin Newtonin gravitaatiolaki. Klassinen mekaniikka ei myöskään sovellu atomin suuruusluokkaa oleviin tai vielä pienempiin kappaleisiin, vaan tällöin on käytettävä kvanttimekaniikkaa.
Nimitys "klassinen mekaniikka" tuli käyttöön 1900-luvun alkupuolella sen jälkeen, kun suhteellisuusteoria ja kvanttimekaniikka olivat tulleet tunnetuiksi. Termillä tarkoitettiin mekaniikkaa sellaisena kuin se oli ollut tunnettu ennen näitä fysiikan perusteita suuresti muuttaneita teorioita. Nykyisin luetaan usein suhteellisuusteoriakin osaksi klassista mekaniikkaa, joka tällöin käsitetään nimenomaan kvanttimekaniikan vastakohdaksi.
Klassinen mekaniikka voidaan jakaa kolmeen eri osa-alueeseen: kinematiikkaan, dynamiikkaan ja statiikkaan.
Kinematiikan peruslakeja ovat matkan, nopeuden, vauhdin sekä kiihtyvyyden määrittelyt. Dynamiikan peruslakeja ovat Newtonin kolme lakia: jatkavuuden laki, voiman ja sen aiheuttaman kiihtyvyyden keskinäinen riippuvuus sekä voiman ja vastavoiman laki. Statiikan peruslähtökohtana on, että kappaleeseen vaikuttavien voimien summan on oltava 0, jotta kappale olisi tasapainossa.
Nesteiden mekaniikkaa sanotaan hydromekaniikaksi (hydrostatiikka ja virtausdynamiikka), kaasujen aero-mekaniikaksi (aerostatiikka ja aerodynamiikka).
Matemaattisen lähestymistavan mukaan mekaniikka voidaan jakaa kolmeen tapaukseen:
Jyrki Otila
Jyrki Ilari Otila (2. syyskuuta 1941 Helsinki – 14. huhtikuuta 2003 Tampere) oli tunnettu TV-visailutuomari ja Euroopan parlamentin jäsen.
Otilan vanhemmat olivat ylilääkäri Eino Kaj Alfred Otila ja sairaanhoitaja Lahja Suni. Koulutukseltaan Otila oli ekonomi. Otila tuli tunnetuksi useiden suosittujen tietokilpailujen tuomarina televisiossa. Otila toimi Yleisradion apulaiskonttoripäällikkönä 1965–1970, YK:n tehtävissä Dar es Salaamissa Tansaniassa 1970–1973, Yleisradiossa 1974, Ulkoasiainministeriössä kehitysyhteistyöasiantuntijana Tansaniassa 1975–1977 ja Orion Yhtymän tehtaanjohtajana Arushassa Tansaniassa 1977–1980.
Otila laati kysymyksia Yleisradion TV2:n Thilia Thalia Tallallaa -visailuun vuodesta 1982 ennen siirtymistään uuden Kolmoskanavan visailujen tekijäksi. Hän toimi Oy VipVision Finland Ltd.:n hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1995. Thilia Thalian tekemistä jatkettiin jälleen 1998. Kolmos- ja neloskanavilla Otila oli mukana Kolmosvisa-, Tietopörssi- ja Nelosvisa-visailujen tuottamisessa. Hänen juontajaparinaan ohjelmissa oli tavallisesti Reijo Salminen. Otila oli itsekin tasokas tietokilpailija ja sijoittui 1994 kolmanneksi Suomen Tietoviisas -tietokilpailussa. Otila menehtyi pitkäaikaisen syöpäsairauden murtamana 14. huhtikuuta 2003.
Otila valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi Suomesta vuosiksi 1996–1999 (Kokoomus). Hän oli parlamentissa aluepoliittisen valiokunnan jäsenenä ja maatalousvaliokunnan varajäsenenä.
Ritva Laurila
Laurila valmistui ylioppilaaksi 1950 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Ammatiltaan hän oli äidinkielen opettaja. Laurila työskenteli Ilta-Sanomien toimittajana 1953–1955 ja äidinkielen ja historian opettajana Apollon yhteiskoulussa 1953–1955. Vuonna 1956 hän oli ASLA-stipendiaattina Yhdysvalloissa Missourin yliopistossa. Sen jälkeen Laurila asui muutaman vuoden Istanbulissa Turkissa. Hän työskenteli Suomen Punaisen Ristin tiedotussihteerinä 1959–1961 ja Terveydenhoitolehden sekä Kotilääkäri-lehden toimittajana, toimitussihteerinä, toimituspäällikkönä ja päätoimittajana 1961–1979.
Laurila valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 1973. Hän toimi muun muassa kokoomuksen valtuustoryhmän ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana sekä HYKS:n ja HUS:n hallitusten puheenjohtajana. Eduskuntaan hän nousi syyskuussa 1978 Harri Holkerin seuraajaksi. Laurilaa kiinnostivat kansanedustajana erityisesti terveydenhuolto ja kansainväliset asiat.
Laurila oli Kokoomusnaisten puheenjohtaja 1986–1991. Hän toimi myös Lastenlinnan säätiön hallituksen puheenjohtajana. Laurila oli eläkeläisjärjestö Kansallinen senioriliitto ry:n puheenjohtajana 2004–2008.
Kirsi Piha
Kirsi Katariina Piha (s. 14. lokakuuta 1967 Helsinki) on suomalainen viestintäkonsultti ja entinen poliitikko. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1992–1996, kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1994–1996 ja 1999–2003 sekä Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1996–1999. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän ei asettunut ehdolle. Nykyään hän on Ellun kanat -viestintätoimiston omistaja ja toimitusjohtaja.
Vuonna 2003 Piha toimitti yhdessä Pauli Aalto-Setälän kanssa tv-ohjelmaa nimeltä "Vaarallinen risteys", jonka tarkoituksena oli haastatella kohuttuja julkisuuden henkilöitä ja käsitellä yhteiskunnan tabuja. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hän toimi Suomessa toiseksi eniten ääniä keränneen Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä.
Piha piti Helsingin Sanomille kirjallisuusaiheista Lukupiiri-blogia vuosina 2006–2011. Lisäksi hän toimi vuosina 2008–2010 ulkoministeri Alexander Stubbin perustamassa maabrändivaltuuskunnassa. Syyskuussa 2017 Kirsi Piha voitti Kultasulka-palkinnon parhaasta markkinointi- tai viestintäalan teoksesta kirjallaan "Rytmihäiriö".
Koulutukseltaan Kirsi Piha on kauppatieteiden maisteri.
Pihan ensimmäinen aviomies oli Jyrki Ahokas. Toinen liitto tv-yrittäjä Saku Tuomisen kanssa kesti lähes 20 vuotta ja heillä on siitä yksi lapsi. Piha avioitui 19. maaliskuuta 2016 kolmannen kerran. Aviomies on mainostoimistojohtaja Marco Mäkinen. Piha toimitti yhdessä miehensä kanssa huhtikuussa 2016 Ellun kanojen julkaiseman kirjan "Rakkaus – Mitä tapahtuu huomenna?" ja luovuttavat sen tuoton HelsinkiMissiolle.
Nollavoimakanta
Nollavoimakanta (engl. "Zero Insertion Force", "ZIF") on suoritinkanta, johon suoritin asetetaan paikalleen ja lukitaan se vivulla.
Useita satoja nastoja sisältävissä suorittimissa tämä on välttämätöntä, koska piiriä kantaan työnnettäessä tarvittaisiin voima, joka voisi helposti halkaista koko piirin ja vahingoittaa sen nastoja. Lukitusmekanismilla piiri saadaan lukittua ja vapautettua nopeasti ja helposti ilman vaurioitumisen riskiä.
Nollavoimakantaa käytetään myös erilaisissa muisti-, logiikka- ja suoritinpiirien ohjelmointilaitteissa.
Kirjoitusvirhe
Kirjoitusvirhe on kirjoitusprosessin aikana tehty tahaton virhe, jonka seurauksena sana kirjoitetaan väärin. Kirjoitusvirheitä nimitetään myös typografisiksi virheiksi, ladontavirheiksi, mistä tulee nimi ”typo”.
Yleensä lukija osaa päätellä, mitä kirjoittaja on alun perin tarkoittanut, mutta sopivassa paikassa oleva kirjoitusvirhe voi tehdä tekstin täysin ymmärtämiskelvottomaksi, varsinkin silloin, jos lukijana on ihmisen asemasta tietokone.
Kirjoitusvirheiden yleisiä muotoja ovat:
Kirjoitusvirheet on joskus helppo huomata, koska ne häiritsevät aivoja luettaessa.
Sverker
Sverker on muinais­skandinaavinen miehen etunimi, joka on esiintynyt muun muassa kahdella Ruotsin keskiaikaisella kuninkaalla. Nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta sen on arveltu johtuvan sanoista "svart ger", musta keihäs.
Suomessa nimi Sverker annettiin 1900-luvulla alle 60 henkilölle, 2000-luvulla sitä ei ole ole annettu kenellekään.
Kalervo Kummola
Kalervo Juhani Kummola (s. 21. marraskuuta 1945 Raisio) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen kansanedustaja.
Suomen jääkiekkoliiton hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 1975, varapuheenjohtaja 1990–1997 ja puheenjohtaja 1997–2016. Hän on toiminut Suomen edustajana Kansainvälisen jääkiekkoliiton liittokokouksissa vuodesta 1976. IIHF:n hallitukseen hän nousi vuonna 1998 ja on toiminut IIHF:n varapuheenjohtajana vuodesta 2003.
Koulutukseltaan Kummola on merkonomi (1965). Keskikoulun hän suoritti vuonna 1963. Kummola pelasi jääkiekkoa maalivahtina Turun alasarjajoukkueissa vuoteen 1967 asti. Kummola on pelannut jalkapalloa Åbo IFK:n reservijoukkueessa. 
Kummola äänestettiin jääkiekon SM-liigan ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi vuonna 1975. Vuonna 1987 Kummola ryhtyi toisena perustajista tuotantoyhtiö VipVisionin toimitusjohtajaksi. Se tuotti muun muassa Hockey Night -ohjelmaa. Vuonna 1988 hän osti liigasta pudonneen, talousvaikeuksissa olleen Jokerit ja houkutteli Hjallis Harkimon mukaan Jokereihin vuonna 1990. Kummola oli seuran pääomistaja vuosina 1988–1991 ja hallituksen jäsen vuoteen 2002.
Kummola on toiminut Tampereen kaupunginvaltuustossa 15 vuotta ja Kokoomuksen kansanedustajana yhden kauden. Hän toimi Tampere-talon toimitusjohtajana vuodesta 2004 vuoteen 2011. Kummola oli yksi Tampere Unitedin perustajista ja omistajista. Hän oli vuonna 1979 perustamassa Suomen Jääkiekkomuseota, joka aateloi hänet Jääkiekkoleijonaksi numerolla 106 vuonna 1996. Kummola toi karaoken Suomeen.
Jääkiekon MM-kisoissa 2012 kohua herätti paloturvallisuuteen vedoten yleisöstä poistetut Kalervo Kummolan vastaiset lakanat ja niiden heiluttajat.
Kalervo Kummola ajaa nuuskan täyskieltoa jääkiekkoilun piirissä. Suomen jääkiekkoliitto on jo säännöissään kieltänyt kaikki tupakkatuotteet pelaajien ja toimitsijoiden tiloissa.
Huhtikuussa 2016 Kummolalle myönnettin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi.
Kesäkuussa 2016 Kummolalle myönnettiin pääkonsulin arvonimi.
Tammikuussa 2019 hänet palkittiin Suomen Urheilugaalassa elämänurastaan suomalaisessa jääkiekkoilussa.
Leena Harkimo
Leena-Kaisa Harkimo (o.s. Alamäki, s. 28. maaliskuuta 1963 Pori) on suomalainen entinen kokoomuksen kansanedustaja. Hän oli Jokeri-Liiga-Hockey ry:n (vuodesta 1997 Jokerit HC Oyj:n) toimitusjohtaja 1991–1999. Hän luopui virasta tultuaan valituksi kansanedustajaksi 1999 Uudenmaan vaalipiiristä. Harkimo on koulutukseltaan yo-merkonomi. Hän on työskennellyt myös mallina.
Harkimo toimi kansanedustajana vuosina 1999–2015. Hän ei asettunut enää ehdolle vuonna 2015. Helmikuussa 2016 Harkimo aloitti työn Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton eli Profurin edunvalvontatehtävissä. Työn myötä hän erosi luonnonsuojelujärjestö WWF:n hallintoneuvostosta, jossa hän oli ollut vuodesta 2010.
Aviopuolisona oli vuodesta 1989 liikemies Hjallis Harkimo, josta hän erosi vuonna 2003. Lapsia on kaksi, Joel Harkimo (s. 1990) ja Leo Harkimo (s. 2001). Hänen isoveljensä Matti Alamäki on moninkertainen rallicrossin Euroopan mestari. Harkimo seurustelee Timo Kousan kanssa.
Pikseli
Pikseli (, lyhenne px) eli kuva-alkio on bittikarttagrafiikassa kuvan pienin yksittäinen osa, suomeksi myös "piste" tai "kuvapiste". Kuvatiedostossa oleva alkio eli kuvapikseli koostuu yhdestä tai useammasta lukuarvosta, jotka vastaavat eri värikomponenttien kirkkautta. Digitaalisissa näyttölaitteissa kuvapinta koostuu diskreeteistä elementeistä eli näyttöpikseleistä. Kuvatiedostoa esitettäessä yksi tai useampi kuvapikseli projisoituu yhdelle tai useammalle näyttöpikselille. Jos kuvatiedoston ja näytön pikselit vastaavat toisiaan yksi yhteen puhutaan natiiviresoluutiosta mutta kuvia suurennettaessa tai pienennettäessä vastaavuus häviää.
Kuvatiedoston koko näytöllä riippuu useasta tekijästä – kuvatiedoston sisältämien pikselien määrästä, näyttölaitteen koosta sekä näytön resoluutiosta. Pikselit ovat kuvassa suorakulmion muotoisia: joko litistyneitä tai neliömäisiä.
Termiä resoluutio (eli erottelukyky) käytetään puhuttaessa tietokoneiden näytöistä, digitaalikameroiden säädöistä ja kuvankäsittelyohjelmassa kuvatiedoston pikselien määrästä. Resoluutio tarkoittaa pikselien määrää näytöissä ja televisioissa; näytön yksityiskohtien erottelutarkkuutta. Resoluutio 1 600 × 1 200 tarkoittaa, että kennossa on 1 600 pikseliä leveyssuunnassa ja 1 200 pikseliä korkeussuunnassa.
Termiä megapikseli (lyhenne Mpx) käytetään yleisimmin näyttöjen ja digitaalikameroiden yhteydessä. Megapikseli tarkoittaa miljoonaa pikseliä. Kolmen megapikselin kameran CCD-kenno (oikeammin 2 048 × 1 536 = 3 145 728, eli 3,1 megapikseliä) tuottaa 2 048 × 1 536 pikselin kuvatiedoston. Digitaalikameroissa yksi pikseli pystyy kuitenkin yleensä tallentamaan vain yhden päävärin RGB-järjestelmässä, tyypillisesti siten, että puolet pikseleistä tunnistavat vihreää väriä ja 1/4 punaista ja sinistä. Lopullinen kuva luodaan näistä näytteistä algoritmien avulla.
Pikseleiden väri määräytyy käytettävästä värimallista, yksi pikseli voi sisältää pelkästään harmaasävyarvon, indeksiviitteen vakioituun väripalettiin tai suoran väriarvon, joka määräytyy kuvan muodosta.
RGB-väritilassa väri määritellään näytöllä esitettävänä punaisen (R;red), vihreän (G;green) ja sinisen (B;blue) kanavan arvona (kukin kanava saa 24-bittisessä RGB-esityksessä jonkin arvon väliltä 0–255). Tässä tapauksessa musta pikseli on arvoiltaan (0,0,0) ja valkoinen (255,255,255).
Väliin jäävät arvot määräytyvät värilämpötilasta, gammakorjauksesta, värintoistoprofiilista, jne. RGB-tilaan voidaan yhdistää myös kuvan pikselien peittävyys (läpinäkyvyys).
Digitaalisessa kuvankäsittelyssä yleisimmin esiintyviä pikselimääriä:
Moldovan leu
Moldovan leu (, mon. "lei") on Moldovan rahayksikkö. Sen ISO 4217 -standardin mukainen koodi on MDL. Yksi leu jakautuu 100 baniin (, mon. "bani").
Moldovan leu poikkeaa nimellisarvoltaan selvästi Romanian leusta, mikä varsinkin Romanian tai Moldovan alueella matkustavien on syytä huomata. 19.7.2004 yksi euro oli 14,7622 leuta ja yksi Yhdysvaltain dollari 11,9571 leuta. Tammikuun 2014 lopussa yksi euro oli arvoltaan 18,2029 leuta eli yhdellä Moldovan leulla (MDL) sai 0,05492 euroa.
Moldovan leu otettiin käyttöön 29. marraskuuta 1993 
Moldovan itsenäistyttyä Neuvostoliitosta. Vuodesta 1940 alueella käytettiin Neuvostoliiton ruplaa ja sitä ennen Romanian leuta.
Syvä taivas
Syvä taivas () on harrastelijatähtitieteessä käytetty termi, jolla viitataan aurinkokunnan ulkopuolella sijaitsevaan avaruuden osaan ja siellä oleviin kohteisiin.
Syvän taivaan kohteisiin luetaan lähes kaikki havaittavissa olevat kaukaisemman avaruuden kohteet yksittäisiä tähtiä ja muuttuvia tähtiä lukuun ottamatta. Kaksois- ja moninkertaisten tähtien kuulumisesta syvän taivaan kohteisiin on näkemyseroja.
Tyypillisiä syvän taivaan kohteita ovat erilaiset tähtijoukot ja -sumut sekä galaksit.
Monia syvän taivaan kohteita voidaan pitää ns. "pintakohteina", eli niillä on havaittava pinta, toisin kuin tähdillä, jotka suurillakin kaukoputkilla näkyvät pistemäisinä.Koska syvän taivaan kohteet ovat yleensä melko kaukaisia ja himmeitä, tarvitaan silmälle apuvälineeksi kiikari tai kaukoputki keräämään valon fotoneita. Kuitenkin monet syvän taivaan kohteet ovat havaittavissa jo paljain silmin. Kaikki eivät tyydy vain katselemaan ja ihastelemaan kohteita, vaan piirtävät ja kuvaavat niitä kameroilla ja CCD-kennoilla mahdollistaen tieteellisen tarkat havainnot. Esimerkiksi monet viime aikojen supernovista ovat harrastajien löytämiä.
Syvän taivaan kohteista on olemassa useita yleisessä käytössä olevia luetteloita, joissa jokainen kohde on saanut oman tunnuksensa. Messierin luettelon 110 kohdetta ovat kaikki keskivertoharrastajan ulottuvilla. NGC ("New General Catalogue") sisältää rektaskension mukaan numeroituina yli 7000 syvän taivaan kohdetta ja sen lisäluettelo IC ("Index Catalogue") noin 5 000 kohdetta.
Syvää taivasta on havaittu hamasta muinaisuudesta asti. Lukuisat kohteet tunnettiin jo antiikin aikana, mutta niiden todellista luonnetta alettiin ymmärtää vasta 1600- ja 1700-luvuilla kaukoputkien kehityksen myötä. Ensimmäisiä syvän taivaan havaintoja kaukoputkella teki Galileo Galilei, joka havaitsi muun muassa tähtijoukkoja, ja huomasi Linnunradan koostuvan lukuisista tähdistä. 1700-luvulla Charles Messier teki ensimmäisen syvän taivaan kohteiden luettelon, joka sisälsi 109 kohdetta. Luettelo tunnetaan nykyään Messierin luettelona, ja suurin osa sen kohteista on suhteellisen helppoja ja kirkkaita, ja ovat helposti näkyvissä pienelläkin kaukoputkella. Messierin jälkeen kohteita tutkivat ja luetteloivat muun muassa William Herschel ja hänen poikansa John Herschel. 1800-luvulla Rossen jaarli William Parsons havaitsi aikansa suurimmalla kaukoputkella muun muassa Ajokoirien tähdistössä sijaitsevaa ”pyörregalaksia” ja havaitsi ensimmäisenä galaksin kierteisrakenteen.
Supernovajäänne
Supernovajäänne (SNR) on sumu, joka syntyy tähden räjähtäessä supernovana. Räjähdys voi johtua kahdesta eri syystä. Massiivinen tähti voi lopettaa fuusioenergian tuottamisen ytimessään ja romahtaa sisäänpäin oman painovoimansa vaikutuksesta. Toinen mahdollisuus on, että valkoinen kääpiö kerää toiselta tähdeltä niin paljon materiaalia, että se saavuttaa kriittisen massan ja romahtaa neutronitähdeksi. Kummassakin tapauksessa tuloksena on supernova. Räjähdyksen voimasta tähdestä poistuva materiaali muodostaa laajentuvan kaasupilven, jonka me näemme supernovajäänteenä.
Ehkä kaikkein tunnetuimpia ja eniten havaittuja supernovajäänteitä on SN 1987A, tuore jäänne Suuressa Magellanin pilvessä. SN 1987A on myös meitä lähin supernova sitten Johannes Keplerin vuoden 1604 supernovan SN 1604. Muita tunnettuja supernovajäänteitä ovat Messierin luettelon ensimmäinen kohde Rapusumu, vuoden 1054 supernova. Vuoden 1572 supernovan SN 1572 jäänne on nimetty sitä havainnoinneen Tyko Brahen mukaan.
Aurinko on vanhan supernovajäänteen sisällä ns. "paikallisessa kuumassa kuplassa", jossa on hyvin harvaa, kuumaa tähtienvälistä kaasua.
Gestuno
Gestuno on keinotekoinen, kansainvälinen viittomakieli. Aloite kansainvälisestä viittomakielestä tehtiin Kuurojen Maailmankongressissa 1951. Tarkoitus oli tehdä esperanton kaltainen yleiskieli, jonka avulla eri viittomakieliä käyttävät kuurot voisivat kommunikoida keskenään.
Vuonna 1973 komitea loi kansainvälisten viittomien järjestelmän pohjan. Se valitsi selkeimpiä viittomia eri viittomakielistä, jotta kieli olisi helppo oppia. Vuonna 1975 komitea julkaisi sanakirjan, jossa on noin 1 500 viittomaa.
Gestunossa ei ole tarkkaan määriteltyä kielioppia, eli se ei ole varsinaisesti kieli. Gestunolla on tarkoitus pystyä kommunikoimaan käyttäen minkä tahansa viittomakielen kielioppia.
Varsinkin 1980-luvulla gestuno antoi pohjan kansainvälisen viittomisen synnylle. Kansainvälinen viittominen on pieni kokoelma yleisesti tunnettuja viittomia ja yksinkertaista kielioppia, jota ei ole koskaan varsinaisesti kirjoitettu muistiin. Alkuperäisen gestunon käyttö on nykyään lähestulkoon olematonta.
ReactOS
ReactOS on vapaa ja avoin Windows NT -sarjan (NT, 2000, XP) kanssa yhteensopivaksi suunniteltu käyttöjärjestelmä. ReactOS pystyy ajamaan Windows-ohjelmia ja -ajureita.
ReactOS on kirjoitettu enimmäkseen C-ohjelmointikielellä. Joitakin ominaisuuksia, kuten ReactOS Explorer -verkkoselain on kirjoitettu C++-kielellä.
Useat ReactOSin osista on lisensoitu GPL-, LGPL- ja/tai BSD-lisenssillä.
ReactOS:n versio 0.3.8 julkaistiin 4. helmikuuta 2008. Se sisältää TCP/IP-verkko-ominaisuudet ja tukee suosituimpia verkkoselaimia kuten Internet Exploreria ja Mozilla Firefoxia.
Viitottu puhe
Viitottu puhe on kommunikaation väline, joka on luotu kuuroutuneiden ja huonokuuloisten kuulon tai huuliltaluvun tueksi.
Viitotussa puheessa viittomat tukevat puhuttua kieltä. Puhumisen aikana samaan aikaan viitotaan sanoja lähiten vastaavat viittomakielen viittomat. Sidos- ja pikkusanoja kuten "ja", "että", "vaan" ei viitota, vaan ne on luettava huulilta. Tärkeintä on selkeä huulio.
Vaikka viitottu puhe kommunikointimenetelmänä ei ole varsinainen kieli, jotkut viittomakielen rekisterit ovat hyvin lähellä viitottua puhetta. Viittomakielen ja viitotun puheen viittomat ovat pääosin samoja, mutta kielen rakenteen erilaisuudesta johtuen viittomakielinen ja viitottua puhetta käyttävä henkilö eivät välttämättä ymmärrä toisiaan.
Itävallan keisari
Itävallan keisari -arvonimen julisti itselleen vuonna 1804 Habsburg-suvun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Frans II, pelätessään menettävänsä keisarintittelinsä Napoleonin valloitusten alla. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosikin jo 1806.
Arvonimi säilyi vuoteen 1918, mutta Itävallan keisarikunnan rajat eivät koskaan vakiintuneet.
Itävalta oli ollut arkkiherttuakunta 1400-luvulta asti, mutta muilla keisarin hallitsemilla mailla oli omat instituutionsa ja historiansa. Yhtenäistämistoimenpiteitä yritettiin unkarilaisten kapinan jälkeen vuosina 1848–1859, mutta viimein Unkarille jouduttiin antamaan kuningaskunnan asema, johtaen Itävalta-Unkarin syntyyn 1867. Keisarikunta hajosi lopullisesti ensimmäisen maailmansodan lopuksi vuonna 1918, kun Itävallasta tuli tasavalta ja muut Keisarillisessa neuvostossa edustetut maat itsenäistyivät tai jaettiin naapurimaiden kesken.
Vuodesta 1869 lähtien Itävallan keisarin virallinen arvonimiluettelo kuului kokonaisuudessaan seuraavasti:
Seine Kaiserliche und Königliche Apostolische Majestät
N.N. 
von Gottes Gnaden Kaiser von Österreich, 
König von Ungarn und Böhmen, von Dalmatien, Kroatien, Slawonien, Galizien, Lodomerien und Illyrien; 
König von Jerusalem etc.; 
Erzherzog von Österreich; 
Großherzog von Toskana und Krakau; 
Herzog von Lothringen, von Salzburg, Steyer, Kärnten, Krain und der Bukowina; 
Großfürst von Siebenbürgen, Markgraf von Mähren; 
Herzog von Ober- und Niederschlesien, von Modena, Parma, Piacenza und Guastalla, von Auschwitz und Zator, von Teschen, Friaul, Ragusa und Zara; 
Gefürsteter Graf von Habsburg und Tirol, von Kyburg, Görz und Gradisca; 
Fürst von Trient und Brixen; 
Markgraf von Ober- und Niederlausitz und in Istrien; 
Graf von Hohenems, Feldkirch, Bregenz, Sonnenberg etc.; 
Herr von Triest, von Cattaro und auf der Windischen Mark; 
Großwojwode der Wojwodschaft Serbien 
etc., etc.
Historiallisina jäänteinä varhaisemmilta ajoilta tässä arvonimiluettelossa mainittiin joukko sellaisiakin maita, maakuntia ja paikkakuntia, jotka eivät enää tuohon aikaan olleet Habsburg-suvun hallinnassa.
Hänen keisarillinen ja kuninkaallinen apostolinen majesteettinsa 
NN,
Jumalan armosta Itävallan keisari,
Unkarin, Böömin, Dalmatian, Kroatian, Slavonian, Galitsian, Lodomerian ja Illyrian kuningas;
Jerusalemin kuningas jne.; 
Itävallan arkkiherttua; 
Toscanan ja Krakovan suurherttua;
Lothringenin, Salzburgin, Steyerin, Kärntenin, Krainin ja Bukovinan herttua;
Ylä- ja Ala-Sleesian, Modenan, Parman, Piacenzan ja Guastallan, Auschwitzin ja Zatorin, Teschenin, Friaulin, Ragusan ja Zaran herttua;
Habsburgin ja Tirolin, Kyburgin, Görzin ja Gradiscan hallitseva kreivi;
Trientin ja Brixenin ruhtinas, 
Ylä- ja Ala-Lausitzin ja Istrian maakreivi, 
Hohenemsin, Feldkirchin, Bregenzin ja Sonnenbergin kreivi, 
Triesten, Cattaron ja windiläisen maan herra;
Serbian voivodikunnan suurvoivodi
jne. jne.
Huuliltaluku
Huuliltaluku tai huulioluku on puheen ymmärtämistä puhujan suun liikkeitä seuraamalla. Kielen äänteistä suurin osa muodostetaan suulla tai suu osallistuu äänteen tuottamiseen, mikä mahdollistaa huuliltaluvun. Termiä huulioluku käytetään useimmiten viittomakielten huulion tulkitsemisesta.
Huuliltaluku ei ole koskaan täysin varmaa, sillä jotkut äänteet, kuten h-äänne, eivät näy huuliossa. Siten yksittäiset sanat näyttävät täysin samalta, kuten tahti ja tatti. Suurin osa huuliltaluvusta on arvaamista ja päättelyä. Jos tuntee keskustelun aiheen, huuliltaluku on helpompaa.
Huuliltalukua käyttää pääasiallisena kommunikointikeinonaan suurin osa kuuroutuneista ja huonokuuloisista. Siksi on väärin huutaa kuuroille korville, sillä huutaessa huulio vääristyy ja huuliltaluku vaikeutuu.
Myös kuulevat käyttävät tietämättään huuliltalukua hyödykseen puhutun viestin ymmärtämisessä. Koska jokainen näkevä on nähnyt koko elämänsä suun liikkeitä, alitajuisesti kaikki osaavat yhdistää äänteet ja suun liikkeet toisiinsa. Tämän huomaa silloin, kun huulten liike ja puhe eivät vastaa toisiaan, kuten dubatuissa elokuvissa. Varsinaiseen huuliltalukuun ilman ääntä tarvitaan kuitenkin harjoitusta.
Huulio
Huulio on huulten ja huuliaukon muodostama kokonaisuus. Huuliolla on tärkeä tehtävä puhuttujen kielten äänteiden muodostuksessa ja siten huuliltaluvun mahdollistamisessa.
Huulio on myös viittomakielten kieliopillinen osa. Suurimmassa osassa suomalaisen viittomakielen substantiivisia viittomia huulio on sama kuin puhutun kielen vastaava sana. Verbeissä käytetään usein viittomakielisiä huulioita, kuten viittomassa LÄHTEÄ, jossa huulio on . Idiomaattisissa viittomissa huulio on lähes aina viittomakielinen, esimerkiksi viittomassa SIITÄS-SAIT huulio on P.
Alexander Järnefelt
August Alexander (Aleksander) Järnefelt (2. huhtikuuta 1833 Tohmajärvi – 15. huhtikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, topografi, kuvernööri, senaattori ja suomalaisuustaistelija.
Aleksanderin vanhemmat olivat kruununvouti Gustav Adolf Järnefelt ja Aurora Fredrika Molander. Aleksander Järnefelt vihittiin Pietarissa 22. joulukuuta 1857 vapaaherratar Elisabethin (o.s. Clodt von Jürgensburg) kanssa. Heidän lapsensa olivat Kasper, Arvid, Erik, Ellida, Ellen, Armas, Aino, Hilja ja Sigrid. Sisaruksista Armas oli säveltäjä, Arvid kirjailija, Eero kuvataiteilija ja Kasper kriitikko. Aino Järnefeltistä tuli säveltäjämestari Jean Sibeliuksen puoliso.
Järnefeltin uraa hallitsivat geodeettiset ja topografiset työt. Vuosina 1860–1869 hän osallistui Venäjän armeijan toimeenpanemiin, Suomen topografista kartoitusta valmisteleviin, geodeettisiin mittauksiin, aluksi johtajan apulaisena ja vuodesta 1868 johtajana. Kun varsinaiset kartoitustyöt vuonna 1870 alkoivat, nimitettiin Järnefelt niiden johtajaksi. Hän pysyi tehtävässä vuoteen 1877, jolloin hän siirtyi kartoittamaan Venäjän Turkin sodan aikana hallussaan pitämää Bulgariaa. Sodan päätyttyä Järnefelt palasi johtamaan Suomen kartoitusta, kunnes hän vuonna 1883 siirtyi maaherraksi. Järnefelt julkaisi Suomessa toimittamiensa geodeettisten töiden tulokset kirjana, joka ilmestyi venäjäksi vuonna 1891, ranskaksi vuonna 1894 ja suomeksi vuonna 1901 (Fennia 1901/10.1). Hänen johdollaan aloitettujen Suomen kartoitusten perusteella valmistui vuosina 1870–1907 Etelä-Suomen topografinen kartasto (473 lehteä) mittakaavassa 1:21 000. Sen perusteella laadittiin painettu kartasto mittakaavassa 1:42 000. Alkuperäiskartaston lehdistä valokuvaamalla tehtyjä jäljennöksiä luovutettiin Suomen senaatille, kaksi kappaletta kutakin lehteä. Suomessa ne väritettiin ja ne tunnetaan nykyisin nimellä Senaatin kartat, ja ne ovat Kansallisarkiston kokoelmissa.
Järnefelt toimi kuvernöörinä Mikkelin läänissä vuosina 1883–1884, Kuopion läänissä vuosina 1884–1888 ja Vaasan läänissä vuosina 1888–1894. Vuodesta 1894 hän toimi senaatin sotilasasiain toimituskunnan päällikkönä. Hän oli myös valtiopäivillä aatelissäädyn edustajana vuosina 1872, 1877–1878 ja 1882. Hän kuoli Helsingissä 15. huhtikuuta 1896 halvaukseen.
Polttiaiseläimet
Polttiaiseläimet ("Cnidaria") on eläinkuntaan kuuluva pääjakso, johon kuuluvat polyyppieläimet ("Hydrozoa"), meduusat ("Scyphozoa"), kuutiomeduusat ("Cubozoa"), pikarimeduusat ("Staurozoa") ja korallieläimet ("Anthozoa"). Kaiken kaikkiaan polttiaiseläinlajeja tunnetaan noin 11 000. Suurin osa lajeista on merieläimiä, jotka elävät etenkin matalilla ja lämpimillä merialueilla, harvemmat viihtyvät pohjoisissa sisävesissä tai murtovesiympäristöissä. Polttiaiseläimet lisääntyvät joko suvullisesti hedelmöityksen kautta tai suvuttomasti silmikoitumalla.
Polttiaiseläimet ovat rakenteeltaan yksinkertaisia selkärangattomia. Muodoltaan ne ovat säteittäissymmetrisiä eli ne voidaan jakaa monensuuntaisilla tasoilla kahteen symmetriseen puoliskoon. Solukkorakenteeltaan polttiaiseläimet ovat diploblastisia eli kaksikerroksisia. Ne rakentuvat ulommasta (ektodermi) ja sisemmästä (endodermi) solukerroksesta.
Polttiaiseläinten elämänkierrossa voi esiintyä kaksi päävaihetta (yksilömuotoa): pohjaan kiinnittynyt polyyppi ja vapaana uiva meduusa. Useissa ryhmissä (esim. korallit, merivuokot) meduusavaihetta ei kuitenkaan ole. Joiltakin lajeilta taas polyyppivaihe puuttuu.
Polttiaiseläinten saalistaminen perustuu eläimen "polttiaissoluissa" olevaan myrkkyyn. Joillakin lajeilla myrkky voi olla ihmisellekin vaarallista, se sisältää ihokuoliota ja verenvuotoa aiheuttavia ja sydämen toimintaan vaikuttavia yhdisteitä. Polttiaissoluissa sijaitsee kapselimainen poltinrakko, josta kosketuksen tai kemiallisen ärsykkeen johdosta kerällä ollut ontto karva laukeaa suoraksi singoten väkäsillä varustetun siiman saalista (tai vahingossa eläintä koskenutta ihmistä) kohti. Siima lävistää saaliin pinnan tai kiertyy sen ympärille samalla vapauttaen myrkkyä. Pienemmät saaliseläimet kuolevat melkein välittömästi. Ihmiselle vaarallisia lajeja tunnetaan vain noin sata..
Suomessa säännöllisesti tavattavia polttiaiseläinlajeja on ainakin kuusi sekä joitakin satunnaisesti tavattuja. Itämeren korvameduusa on ainoa varsinaisiin meduusoihin kuuluva säännöllisesti esiintyvä laji. Itämeren polyyppieläimiä ovat vesikasveihin, kallioihin sekä erinäisiin rakenteisiin kiinnittyvät ja varsinkin loppukesästä tavattavat, suurina yhdyskuntina esiintyvät "Obelia loveni" ja kaspianpolyyppi "Cordylophora caspia". Yksinkertaisia, pieniä lajeja Itämeressä ovat "Pelmatohydra oligatis" ja "Protohydra leucarti". Sisävesissä elää lampipolyyppi "Hydra".
Elisabeth Järnefelt
Elisabeth Järnefelt (o.s. Clodt von Jürgensburg; 11. tammikuuta 1839 Pietari – 3. helmikuuta 1929 Helsinki) oli suomalaisen taiteen ja kulttuurin innoittaja ja kannustaja.
Elisabeth Järnefeltin vanhemmat olivat vapaaherra, kenraalimajuri Konstantin Clodt ja Catharina Vigné. Hänet vihittiin Pietarissa 22. joulukuuta 1857 kenraali Alexander Järnefeltin kanssa, joka toimi myöhemmin kuvernöörinä ja senaattorina. Heidän lapsiaan olivat kriitikko Kasper Järnefelt (1859–1941), kirjailija Arvid Järnefelt (1861–1932), kuvataiteilija Eero Järnefelt (1863–1937), Ellida Järnefelt (1865–1885), Ellen Järnefelt (1867–1901), säveltäjä Armas Järnefelt (1869–1958), Aino Sibelius o.s. Järnefelt (1871–1969), Hilja Järnefelt (1873–1879) ja Sigrid Järnefelt (1875–1876).
Taiteellisuus tuli Järnefeltien sukuun Elisabeth Järnefeltin vanhempien, alkuaan balttilaisen ja sittemmin venäläistyneen Clodt von Jürgensburgin suvusta. Hänen setänsä, Pjotr Karlovitš Clodt oli 1800-luvun Venäjän merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Hänen veljensä Mihail Konstantinovitš Clodt oli puolestaan maisemamaalari ja Pietarin taideakatemian professori.
Elisabeth Järnefelt toimi suomenkielisen kirjallisuuspiirin, Järnefeltien koulun, keskushahmona. Hän kannusti omia lapsiaan taiteen, kulttuurin ja suomalaisuuden pariin. Järnefelt auttoi myös Juhani Ahoa löytämään oman tyylinsä kirjailijana.
Polyyppieläimet
Polyyppieläimet tai "hydropolyypit" (Hydrozoa) on noin 3 500 tunnettua lajia käsittävä polttiaiseläinten pääjaksoon (Cnidaria) kuuluva eläinluokka. Monien polyyppieläinten elämänkaaressa vuorottelee kaksi erilaista ja erinäköistä elomuotoa, pohjaan kiinnittynyt polyyppi ja vapaana uiva meduusa - samoin kuin varsinaisten meduusoidenkin luokassa. Monilta polyyppieläinryhmiltä meduusavaihe kuitenkin puuttuu, ja ne elävät vain pohjaan kiinnittyneinä polyyppeina. Toisaalta on myös ryhmiä joilta polyyppivaihe puuttuu. Polyyppieläinten meduusavaihetta sanotaan "hydromeduusaksi".
Polyyppieläimet ovat etupäässä merieläimiä, mutta myös sisävesissä tavataan joitakin lajeja.
Polyyppieläinten polyyppivaihe on joillakin lajeilla yksittäin elävä organismi (esim. lampipolyyppi "Hydra"), toisilla lajeilla polyypit taas muodostavat toisiinsa ketjuttuneita runkokuntia, joissa yksittäisillä polyypeilla on erilaistuneita tehtäviä, kuten ravinnonotto (ravinnonnottopolyypit eli "gastrotsooidit"), saalistus ja puolustaminen ("daktylotsooidit") ja lisääntyminen ("gonotsooidit"). Esimerkkinä tällaisesta runkokuntapolyypista on murtovesipolyyppi (Cordylophora). Saalistavilla polyyppiyksilöillä on polttiaissolulliset pyyntilonkerot, lisääntyvillä taas ei. Runkokunnan yksilöiden ruuansulatus- eli "gastraaliontelot" ovat yhteydessä toisiinsa "keenosarkki"-putkiston kautta, ja yksilöitä voi peittää yhteinen putkimainen kitiinisuojus, "perisarkki". Runkokunnan yksittäisä polyyppeja taas voi suojata oma kitiinituppensa tai -kuppinsa, lisääntumispolyypilla "gonoteekki", ravinnonottopolyypilla "hydroteekki".
Runkokunnat voivat olla myös vapaasti uivia, kuten portugalinsotalaivalla.
Polyyppieläimet ovat kaksisukuisia, toisin sanoen niillä on erilliset naaras- ja koirasyksilöt. Niillä lajeilla, joilla on meduusavaihe, meduusat ovat suvullisesti lisääntyviä eläimiä. Naaras- ja koirasmeduusat laskevat sukusolunsa veteen, jossa tapahtuu hedelmöitys ja syntyy vapaana uiva "planula"-toukka. Toukka kiinnittyy ennen pitkää pohjaan, ja siitä kehittyy polyyppi. Polyypit puolestaan lisääntyvät suvuttomasti: niistä kuroutuu uusia meduusoja. Meduusattomilla lajeilla lisääntymispolyypit, gonotsooidit, tuottavat suoraan sukusoluja. Peruselinkierrosta on erilaisia muunnelmia.
Polyyppieläinten luokittelu on ollut muutostilassa uusien kehityshistoriaa koskevien tutkimusten takia. Uudemman käsityksen mukaan polyyppieläimet jaetaan kahteen alaluokkaan ja yhteensä seitsemään lahkoon:
Hydroidolina
Trachylinae
Kuutiomeduusat
Kuutiomeduusat ("Cubozoa") on yksi meressä elävien polttiaiseläinten pääjakson ("Cnidaria") luokista. Varsinaisia meduusoita paremmin uivat kuutiomeduusat ovat saaneet nimensä kuutiomaisen muotoisesta uimakellostaan.
Kuutiomeduusat tunnetaan erityisesti joistakin hyvin myrkyllisistä lajeista, joiden polttiaissolujen myrkky on erittäin voimakasta ja ihmisellekin kohtalokasta. Näistä Australian rannikkovesissä elävä australiankuutiomeduusa ("Chironex fleckeri") on aiheuttanut eniten kuolintapauksia ja myrkytyksiä. Toinen vaarallinen laji on irukandji ("Carukia barnesi").
Kuutiomeduusojen neljä pyyntilonkeroa saattavat olla jopa kymmeniä kertoja niiden uimakelloa pidempiä. Irukandjin halkaisija on 12–25 millimetriä, mutta pyyntilonkerot saattavat olla jopa metrin pituiset. Pienen koon takia vahvasti myrkyllistä lajia on vaikea havaita ja epäilläänkin, että monet irukandjin aiheuttamat myrkytykset on aikaisemmin luokiteltu väärin muiden syiden aiheuttamiksi.
Toisin kuin varsinaisilla meduusoilla, kuutiomeduusoiden planula-toukasta kehittyy vain yksi polyyppiyksilö. Kuutiomeduusoiden luokassa on vain yksi lahko, "Cubomedusae", johon kuuluu kaksi heimoa.
Ensiapuna viinietikka on auttanut pelastamaan tuhansia ihmishenkiä myrkkymeduusan pistoilta.
Meduusan pistokohtaan tulisi mahdollisimman pian kaataa ainakin 30 sekunnin ajan viinietikkaa, jonka hapot estävät myrkyn kulkeutumista verenkiertoon.
Tunnettuja oireita ovat voimakas kipu, pahoinvointi, päänsärky, oksentelu, ripuli; ihon haavaumat, pistokohdan turpoaminen; hengitys- sekä nielemisvaikeudet, hikoilu; epätasainen pulssi, sydänoireet.
Sello
Sello on jousisoitin, joka muistuttaa jossakin määrin viulua ja alttoviulua. Sello on kuitenkin paljon suurempi, ja toisin kuin alttoviulua, sitä soitetaan pystyasennossa. Soittaja perinteisesti istuu soittaessaan ja pitää selloa jalkojensa välissä. Selloa voidaan kuitenkin soittaa myös seisaallaan kuten kontrabassoa. Sello tuetaan lattiaan sen pohjassa olevan metallisen piikin eli stakkelin avulla. Sellisti liikuttaa joustaan vaakatasossa kieliä vasten.
Sellonuotit on yleensä kirjoitettu basso- eli F-avaimelle, mutta korkeimmille äänille käytetään myös tenoriavainta ja G-avainta. Sellossa on neljä kvintin välein viritettyä kieltä: C (matalin), G, d ja a. 5-kielisessä sellossa on muuten samanlainen viritys, mutta 5. kieli viritetään F. Nelikielisen sellon vire vastaa alttoviulun viritystä, mutta se on oktaavin alempana.
Selloja alettiin rakentaa jo 1500-luvulla ja niitä käytettiin sekä orkesteri- että kamarimusiikissa bassosoittimena. Soolosoittimena sello alkoi yleistyä 1600-luvulla, mutta syrjäytti edeltäjänsä, viola da gamban, vasta 1700-luvun aikana. Useimmat tunnetut viulunrakentajat (muiden muassa italialaiset Amati, Stradivari ja Guarneri) ovat rakentaneet myös selloja.
Selloa käytetään lähinnä länsimaisessa taidemusiikissa. Se on osa sinfoniaorkesteria ja jousikvartettia sekä usein mukana myös muissa kamarimusiikkiryhmissä. Sellolle on sävelletty lukuisia konserttoja ja sonaatteja. Populaarimusiikissa sello on harvinaisempi. Vaikka sello saattaa olla mukana joissakin kappaleissa tai levytyksissä, on harvinaista, että se kuuluisi yhtyeen peruskokoonpanoon. Poikkeuksena tästä on esimerkiksi Apocalyptica, 2Cellos ja Piano guys. Apocalyptica on maailmanlaajuisesti menestynyt suomalainen sellistiryhmä, jonka musiikillista tyyliä on luonnehdittu muun muassa sinfoniseksi metalliksi.
Portugalinsotalaiva
Portugalinsotalaiva ("Physalia physalis") on polyyppieläimiin (Hydrozoa) kuuluva polttiaiseläinlaji. Se on yksi parhaiten tunnetuista ja ihmiselle vaarallisimmista polttiaiseläimistä. Sitä tavataan lämpimillä merialueilla tavallisimmin Golfvirran alueella Pohjois-Atlantilla, Intian valtamerellä sekä Tyynellämerellä. Portugalinsotalaiva ei ole yksilö, vaan se on useista erikoistuneista polyypeista koostuva yhdyskunta.
Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä esiintyvää "Physalia urticulusta" pidetään nykyään samana lajina portugalinsotalaivan kanssa. Portugalinsotalaiva on täten sukunsa ja heimonsa ainoa laji.
Portugalinsotalaivalla on noin 15 cm vedenpinnan yläpuolelle kohoava, 9–35 cm pitkä, typpi-happi-hiilimonoksidi-kaasuseosta täynnä oleva ja sulkijalihaksella varustettu kelluke, joka toimii purjeen tavoin auttaen liikkumisessa. Veden alla sillä on pitkät lonkerot, joissa on ravinnonhankinnassa käytettävät polttiaissolut. Portugalinsotalaiva voi levittää lonkeronsa jopa 30 metrin päähän.
Kovassa merenkäynnissä portugalinsotalaiva tyhjentää uimakellukettaan kaasusta, jolloin se painuu pinnan alle turvaan pahimmalta aallokolta. Lisääntyminen tapahtuu tavallisesti suvuttomasti eli silmikoitumalla; yksittäisiä polyyppeja irtoaa yhdyskunnasta omiksi uusiksi yhdyskunnikseen.
Ravinnokseen portugalinsotalaiva käyttää pikkukaloja, joita se lonkeroidensa polttiaissoluilla lamauttaa ja tappaa, minkä jälkeen ne nostetaan ruuansulatuspolyyppien käsiteltäviksi. On kuitenkin muutamia lajeja, jotka ovat immuuneja portugalinsotalaivan polttiaissolujen myrkylle, ja ne elävätkin turvassa lonkeroiden lomassa houkutellen muita pieniä kaloja saaliiksi ja syöden niiden jäännöksiä sekä kuolleita lonkeroita. Näitä lajeja ovat esimerkiksi polyyppikala ("Nomeus gronovii"), sinimerietana ("Glaucus atlanticus") ja violettikotilo ("Janthina janthina").
Kaisa (biljardi)
Kaisa eli karoliina on biljardilaji, jota pelataan lähinnä vain Suomessa ja jonkin verran myös Venäjällä.
Kaisan erikoisuus on, että kummallakin pelaajalla on oma lyöntipallo. Yhteensä pelissä on viisi palloa; keltainen pallo (kaisa), kaksi punaista palloa ja kaksi valkoista palloa (lyöntipallot).
Viralliset pelipallot ovat halkaisijaltaan 68 mm ja painoltaan 220g-230g. Virallinen kaisapöydän koko on 10 jalkaa (3050 millimetriä). Kulmapussien leveys on 71-72 mm ja keskipussien leveys 81-82 mm.
Ensimmäiset kaisan maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Kotkassa huhtikuussa 2010.
Peliä pelataan 60 pisteeseen. Pisteitä saa pallojen pussituksesta ja lisäpisteitä pussituksen yhteydessä hankituista kosketuksista muihin palloihin, eli ”nakeista”. Ennen jokaista lyöntiä pitää etukäteen ilmoittaa eli ”maalata” mitä palloa yrittää ja mihin pussiin. Myös osumat valleihin ja toisten pallojen kautta lyömiset täytyy maalata. Nakkeja ei tarvitse erikseen maalata. Peliä ei voi lopettaa valkoisen pussitukseen ilman nakkia. Pistemäärä voi ylittää 60 pelin ollessa käynnissä.
Erityisin kaisa-pelin lyönti on "kaisa yli keskelle", eli kaisa vallin kautta keskelle, lyönnistä saa 12 pistettä. Lyönnin voi lyödä hyväksytysti myös siten, että vain lyöntipallo osuu valliin. Mikäli lyönti lyödään kyydillä tai toisen pallon kautta lyönnistä saa 6 pistettä.
Mikäli pallo pussitetaan toisen pallon kyydillä tai karasta (toisen pallon kautta), ei "nakkeja" lasketa.
Mikäli oma lyöntipallo menee pussiin seuraa siitä virhepisteitä sen pallon pistearvon mukaan mihin palloon pelaaja on lyöntivuorollaan ensimmäisenä osunut.
Vaikka kaisan pisteytyssäännöt saattavat vaikuttaa sekavilta, niiden takana on kuitenkin verrattain yksinkertainen logiikka:Huom! Nämä muutokset lopullisiin pisteisiin tehdään vain kerran lyöntiä kohti, vaikka nakkeja olisi tullut useampia.
Esimerkki1:
Valkoinen pussitetaan, nakit kaisaan ja punaiseen, punainen menee myös pussiin: 
Yhteensä 2 + 6 + 3 + 3 - 1 = 13.
Provinssi (festivaali)
Provinssi (vuoteen 2014 Provinssirock) on yksi Suomen suurimmista rockmusiikkifestivaaleista. Kolmipäiväinen festivaali järjestetään kesäkuun viimeisellä viikolla Seinäjoen Törnävänsaarella.
Tapahtuman järjestää Seinäjoen elävän musiikin yhdistys (SELMU ry). Ensimmäinen Provinssirock järjestettiin vuonna 1979, jolloin festivaali oli yksipäiväinen ja käytössä oli vain yksi esiintymislava. Kaksipäiväiseksi tapahtuma laajeni vuonna 1982 ja vuonna 1997 kolmipäiväiseksi. Vuonna 2008 Provinssirockissa oli jo viisi lavaa: Päälava, Saarilava, X-Stage, Rumba Tent sekä Zanzibar.
Vuonna 2008 järjestettiin 30. Provinssirock ja festivaalikävijöitä oli tuolloin ennätysmäärä. Kaikki liput myytiin ennakkoon loppuun, joka päivälle 25 000 lippua. Viikonlopun kokonaiskävijämäärä oli peräti yli 80 000. Yleisradio lähetti historiallisen viikonlopun aikana suoraa videostreamia internetissä festivaalin X-Stage ja Rumba Tent -lavoilta.
Provinssirock on aiemmin avannut Suomen kesän rockfestivaalikauden, mutta myöhemmin tämä asema on ollut jo muillakin festareilla kuten vuonna 2013 lakkautetulla Sauna Open Air -festivaalilla.
Euroopan festivaalijärjestö Yourope myönsi Provinssirockille Green'n'Clean -ympäristötunnustuksen vuonna 2008.
Vuonna 2014 Provinssirock tiivistyi takaisin kaksipäiväiseksi
Vuonna 2015 Provinssirock muutti nimensä Provinssiksi ja laajeni nelipäiväiseksi. Kävijöitä oli toiseksi eniten festivaalin historiassa, n. 79 000.
Vuonna 2016 festivaali oli kolmipäiväinen ja teki kaikkien aikojen yhden päivän yleisöennätyksensä lauantaina 2.7 jolloin kävijöitä oli 31 000 ja yhteensä n. 71 000.
Huhtala
Huhtala on Seinäjoen 14. kaupunginosa. Se sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kaupungin keskustasta, Läntisen suuralueella Kantakaupungin ja Kyrkösjärven välissä. Kerros-, rivi- ja omakotitaloista koostuvaan kaupunginosaan kuuluu varsinaisen Huhtalan lisäksi vuoden 2016 asuntomessualue Pruukinranta. Kaupunginosan asukasluku oli 1 929 joulukuussa 2016. Sen pohjoispuolella on Jouppilan ja Marttilan kaupunginosat, eteläpuolella Simunan ja Törnävän.
Metsäinen Huhtala nousee melko jyrkästi kohti Kyrkösjärven tekoallasta.
Huhtalan alueella sijaitsee valtaosa Seinäjoen terveyspalveluista eli keskussairaala ja terveyskeskus. Oppilaitoksista alueella on Seinäjoen ammattikorkeakoulun terveysalan yksikkö. Alueella sijaitsee yksi kolmesta Seinäjoen teknologiakylä Trianon yksiköistä, terveysteknologiakeskus Mediwest. Lisäksi alueelta alkaa Kyrkösjärvi. Tämä tekojärvi yltää myös Ilmajoen puolelle.
Kapernaumi
Kapernaumi on Seinäjoen kaupunginosa. Se jakautuu Hyllykallion suuralueeseen kuuluvaan Kapernaumin osa-alueeseen ja Kantakaupungin suuralueeseen kuuluvaan Puukapernaumin osa-alueeseen. Joulukuussa 2016 kaupunginosassa oli 914 asukasta, joista suurin osa sijoittui Puukapernaumin alueelle.
Kaupunginosa rajautuu Kuortaneentien, Ruukintien ja valtatie 18 väliin. Etelässä alueen rajaa Siipipyöränkatu ja Kivistöntie. Kapernaumin koillinen osa on kokonaan teollisuusaluetta. Se rajoittuu Kuortaneentiehen, VR:n ratapihaan ja Roveksen teollisuusalueeseen. Puukapernaumiksi kutsutulla alueella sijaitsee vielä nykyäänkin Seinäjoen vanhimpia omakotitaloja.
Kapernaumin kaupunginosassa sijaitsee muun muassa K-Market ja Minimani.
Kaupunginosa on saanut nimensä Raamatun Kapernaumista.
Kapernaumin ensimmäiset talonrakentajat ja asukkaat olivat rautatieläisiä 1920-luvun alussa. Asutus alkoi muodostumaan aluksi rautatien ja Ruukintien väliselle alueelle ja rautatien välittömään läheisyyteen sen pohjoispuolella.
1970-luvulla Kapernaumiin rakennettiin kerrostaloja ja myöhemmin myös rivitaloja.
Triano
Triano on Seinäjoen teknologia- ja innovaatiokylä.
Kylän fyysisinä ytiminä palvelee kolme rakennuskokonaisuutta: Foodwest-talo kaupungin pohjoispäässä, terveysteknologiakeskus Mediwest keskussairaalan naapurissa sekä kampusalueen vastarannalle kaupungin keskustan tuntumaan valmistunut teknologia- ja innovaatiokeskus Frami yrityspuistoineen.
Törnävä
Törnävä on Seinäjoen vanhin asuinalue, jossa sijaitsevat muun muassa Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseo, Törnävän kartano, Törnävän kirkko, Hotelli Sorsanpesä, Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin psykiatrisia osastoja, Törnävän leirintäalue sekä Törnävän kesäteatteri. Alueen asukasluku oli 1 163 joulukuussa 2016.
Noin kolme kilometriä kaupungin keskustan eteläpuolella sijaitseva Törnävä on Seinäjoen maalaiskunnan entinen kuntakeskus. Alueella järjestetään vuosittain muun muassa Provinssirock.
Luottamusmies
Luottamusmies on ammattiliiton ja siihen kuuluvien työntekijöiden edustaja työpaikalla. Luottamusmiehen tehtäviä on muun muassa
Luottamusmies on useimmiten ammattiliittoon kuuluvien työntekijöiden suoraan valitsema, mutta toisinaan luottamusmiehen nimittää esimerkiksi ammattiosaston tai liiton hallitus. Luottamusmiesten asema perustuu työntekijä- ja työnantajajärjestöjen keskinäisiin sopimuksiin. Mm. yhteistoimintalaissa luottamusmies nimetään kuitenkin työntekijöiden edustajana. Koska luottamusmies edustustehtävänsä takia on usein vaarassa joutua työnantajan painostuksen tai syrjinnän kohteeksi, on luottamusmiehellä myös lakisääteisesti parempi irtisanomissuoja. Luottamusmiehet on usein osittain tai kokonaan vapautettu normaaleista työtehtävistään luottamustoimen hoitoon. Luottamusmiehellä on yleensä myös työehtosopimukseen perustuvat oikeudet saada työntekijöiden asemaan liittyvää tietoa ja käyttää työpaikan tiloja, puhelimia, kopiokoneita ym. tehtäviensä hoidossa. Mikäli saman työnantajan palveluksessa on esimerkiksi eri osastoilla tai toimipisteissä useita luottamusmiehiä, valitaan myös "pääluottamusmies" joka edustaa kaikkia työntekijöitä.
Elinkeinoelämän keskusliitto ilmoitti helmikuussa 2017 ettei se enää tee keskusjärjestösopimuksia ja sanoi irti olemassa olevat 22 sopimusta, jotka koskivat mm. luottamusmiesten asemaa. Suurissa liitoissa tätä koskevat asiat voivat olla liittojen sopimuksissa.
Suomen Yrittäjien entinen puheenjohtaja Eero Lehti (kok.) on esittänyt luottamusmiesten irtisanomissuojan heikentämistä, siten että luottamusmies irtisanottaisiin ensimmäisenä, kun henkilöstöä vähennetään. Lehden mukaan pääluottamusmiehen pitää olla yritykselle resurssi, ei rasite. Ammattiliitot tyrmäsivät ajatuksen. SAK:n Lauri Lylyn mukaan ""ehdotus osoittaa, ettei SY:stä ole sopijaksi, sotijaksi kyllä."" Palkansaajat ovat jo pitkään vaatineet luottamusmiesten aseman parantamista. Asia nousi esille myös Eduskunnan käsittelyssä. Eduskunnan työelämävaliokunnan puheenjohtaja Jukka Gustafsson (sd.) sanoi Lehden esityksen olevan ""ennätyksellisen röyhkeä ja loukkaava, ja yhteiskunnan velvollisuus on tuomita se"". Mikko Kuoppa (vas.) kysyi "kenen kanssa Lehti aikoo neuvotella kun hän ensiksi potkii pois luottamusmiehen - vaimonsako?" Yleisesti ajatus herätti Eduskunnassa voimakasta vastarintaa ja kaikki puolueet Kokoomus mukaan lukien sanoutuivat irti Lehden esityksestä.