hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oskari Vihantola
Frans Oskar (Oskari) Vihantola (vuoteen 1906 Grönroos, 25. tammikuuta 1876 Pomarkku – 25. elokuuta 1936 Lapua) oli toimittaja, kansanedustaja ja herännäisyyden matkasaarnaaja. Vihantolan kansanedustajuus päättyi vaalituloksen kumoamiseen kolmen kuukauden päästä vaaleista 1909. Hänen tilalleen tuli nuorsuomalaisten Antti Mikkola.
Vihantola syntyi sahanomistaja Frans Grönroosin ja Maria Ala-Peltomaan lapseksi 1876. Vihantola avioitui Hilda Lehtimäen kanssa vuonna 1895. Vihantola oli alkujaan uudenheräyksen piirissä, mutta vähitellen vuosina 1902–1907 siirtyi herännäisyyteen ja toimi myöhemmin liikkeen saarnaajana. Hänen poikansa Yrjö Vihantola oli taidemaalari
Vihantola oli vuosina 1894–1905 liikemiehenä kirja-alalla Porissa, Tampereella ja Turussa. Vuosina 1906–1907 hän oli Kristillisen työväenliiton sihteerinä ja päätoimitti puolueen "Tähti"-lehteä 1906–1908. Muita hänen toimittamiaan lehtiä olivat "Länsi-Suomen kristilliset sanomat" (1909) ja "Herättäjä" (1910–1911). Sen jälkeen hän toimi matkasaarnaajana ensin Merimieslähetyksessä 1911–1912 ja sitten Herättäjä-Yhdistyksessä 1913–1936. Hän oli myös "Heräävä nuoriso" -lehden toimittajana Lapualla.
Vuoden 1909 eduskuntavaaleissa hänet valittiin Kristillinen työväenliiton listoilta kansanedustajaksi. Hän ehti olla kansanedustajana kolme kuukautta 1.6.1909–14.9.1909, kunnes vaalitulos kumottiin. Vihantola oli Kristillisen työväenliiton varapuheenjohtaja.
Viljo Luukka
Viljo Johannes Luukka (3. helmikuuta 1925 Muolaa – 14. toukokuuta 2005) oli suomalainen vuorineuvos. Luukka oli Miettusen toisen hallituksen toisena valtiovarainministerinä 30. marraskuuta 1975 – 9. huhtikuuta 1976. Hän oli hallituksessa ammattiministerinä.
Luukka kuului vanhaan talonpoikaissukuun, joka tunnettiin Muolaassa jo 1600-luvulla. Hän oli vanhempiensa Eemil ja Tyyne Luukan toiseksi vanhin poika. Luukka kävi ensin kotikylänsä kansakoulua. Käytyään kansakoulun, hän kävi Viipurin kaksoislyseota. Lyseon jälkeen hän opiskeli Helsingissä Suomen liikemiesten kauppaopistossa.
Luukan ei tarvinnut osallistua Talvisotaan. Jatkosotaan hän kuitenkin osallistui Rannikkotykistössä.
Koulujen jälkeen Luukka työskenteli liike-elämässä. Hän toimi SOK:n johtokunnassa vuodesta 1960 vuoteen 1983 ja pääjohtajana vuodesta 1975 vuoteen 1983. Luukka sai vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1977.
Luukalla oli kesämökki Karjalohjalla. Siellä hän harrasti kalastusta ja puutöitä. Hän harrasti myös golfia. Luukka toimi Lions-järjestön piirikuvernöörinä vuosina 1966 ja 1967. Vuosina 1967–1968 hän toimi Lions-järjestön Suomen puheenjohtajana.
Luukka kuoli Helsingissä 14. toukokuuta 2005 sairastettuaan leukemiaa noin 15 vuotta.
Gene Littler
Gene Alec Littler (s. 21. heinäkuuta 1930) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi San Diegossa, Kaliforniassa, ja valmistui San Diego State Universitysta.
Littler aloitti ammattilaisuransa vuonna 1954. Ainoaksi hänen voittamakseen "major championshipiksi" jäi U.S. Open, jonka mestariksi hän ylsi vuonna 1961. Hänelle myönnettiin Bob Jones -palkinto (1973) ja paikka World Golf Hall of Famesta (1990).
Senioritasolla Littler on jatkanut uraansa 2000-luvulle saakka.
Kanadan Grand Prix 1977
Kanadan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. lokakuuta 
1977 viimeistä kertaa Mosport Parkin radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter.
Japanin Grand Prix 1977
Japanin Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. lokakuuta 
1977 Fujin radalla. Kilpailun voitti James Hunt.
F1-ruutu
Álex Mumbrú
Álex Mumbrú Murcia (s. 12. kesäkuuta 1979 Barcelona) on espanjalainen koripalloilija.
Mumbrú on tehnyt pelaajauransa espanjalaisissa seurajoukkueissa kuten Joventut Badalonassa ja Real Madridissa.
Mumbrú kuului Espanjan miesten maajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden Japanissa 2006, olympiahopeaa Pekingissä 2008 ja kolme EM-mitalia.
Jamie Baulch
Jamie Baulch (s. 3. toukokuuta 1973 Nottingham, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen entinen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Baulch sijoittui 1992 Soulin nuorten MM-kisoissa neljänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 21,04. Hän oli Atlantan olympialaisissa 1996 mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti olympiahopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti 400 metrillä MM-hopeaa Pariisin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 45,62. Myöhemmin samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän oli 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemäs ajalla 45,22 ja voitti MM-kultaa pitkässä viestissä kun alun perin kilpailun voittanut Yhdysvaltain joukkue hylättiin myöhemmin. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän voitti EM-kultaa 4 × 400 metrin viestissä.
Baulch voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa MM-kultaa 400 metrillä ja oli Yhdistyneen kuningaskunnan viestipronssia voittaneessa joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna hän oli voittamassa Euroopan cupissa pitkää viestiä. Sevillan MM-kisoissa hän oli 400 metrin henkilökohtaisessa kisassa kuudes ajalla 45,18. Seuraavana vuonna hän karsiutui Sydneyn olympialaisissa 400 metrin alkuerissä, samoin hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 2001. Baulch oli Münchenin EM-kisoissa 2002 voittamassa pitkässä viestissä EM-kultaa. Seuraavana vuonna hän voitti 400 metrillä Euroopan sisäratojen cupin. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa hän voitti pronssia 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä.
Baulch pitää hallussaan Euroopan ennätystä 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
Peder Anker
Peder Anker (8. joulukuuta 1749 – 10. joulukuuta 1824) oli norjalainen kamariherra, kartanonomistaja, Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja maansa ensimmäinen pääministeri Tukholmassa Ruotsi-Norja-unionin aikana.
Ankerin suku oli aikansa merkittävimpiä norjalaisia liikemiessukuja, jonka muita edustajia olivat hänen serkkunsa Carsten Anker ja Peter Anker. Peder oli eräs rautatie- ja puunkuljetusalan päätoimijoita. Hän omisti Bogstadin kartanon ja Bærumin tehtaat, rautatehtaita Mossissa ja Hakadalissa ja paljon metsää. Hän oli myös tärkeässä tielaitoksen virassa () ja toimi armeijan kenraalisotakomissaarina 1788. Hän oli myös aktiivinen aikansa tärkeissä yhdistyksissä, esimerkiksi isänmaallisessa "Norges Vel" -yhdistyksessä.
Kielin rauhan jälkeen tammikuussa 1814 Anker näki välittömän tarpeen siirtyä Ruotsi-unioniin. Eidsvollin kansalliskokouksessa hän oli yhdessä vävynsä kreivi Herman Wedel-Jarlsbergin kanssa niin sanotun unionipuolueen keulahahmoja. Huolimatta tästä oppositioon jääneestä kannastaan hänet valittiin kansalliskokouksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Jälkikäteen asiaa on spekuloitu, että puheenjohtajaksi haluttiin aluksi opposition edustaja, jotta tärkeiden asioiden tullessa päätettäviksi, olisi puheenjohtajan vuoro siirtynyt unionipuolueen vastustajan itsenäisyyspuolueen haltuun.
Anker ei tullut valituksi Stortingiin syksyllä 1814, mutta sen sijaan hänet valittiin maan ensimmäiseksi pääministeriksi Tukholmaan, edustamaan Norjaa Ruotsi-Norja-unionissa. Tässä roolissa Anker toimi pääasiassa välittäjänä kruununprinssi Kaarle Juhanan ja vävypoikansa kreivi Wedel-Jarlsbergin välillä, joka oli Norjassa toimivan hallituksen keulahahmoja.
Keisaritamariini
Keisaritamariini ("Saguinus imperator") on eteläamerikkalainen apinalaji. Se on saanut nimensä Saksan keisari Vilhelm II:n mukaan, jolla oli samantyyppiset viikset.
Keisaritamariini painaa 300–400 grammaa ja kasvaa noin 25 cm pitkäksi. Sen häntä on 35–senttinen.
Keisaritamariini elää Amazonin valuma-alueen lounaisosassa Perun itäosissa, Bolivian pohjoisosissa sekä Brasilian läntisissä osavaltioissa Acressa ja Amazonaksessa.
Keisaritamariinit elävät 2–8 yksilön ryhmissä, joita johtaa ryhmän vanhin naaras. Ne ovat kaikkiruokaisia, ja syövät etenkin hedelmiä ja hyönteisiä. Myös linnunmunat ja pienet selkärankaiset kuten sammakot kuuluvat tamariinien ruokavalioon.
Jaakobin huone
Jaakobin huone on Virginia Woolfin kolmas romaani vuodelta 1922.
Kirjan päähenkilö on nuori Jaakob Flanders, joka elää ensimmäistä maailmansotaa edeltävässä edvardiaanisessa yhteiskunnassa. Tässä teoksessaan Woolf kehitti omanlaisensa kokeellisen kuvailun tavan ja romaanin rakenteen. Teos käsittelee Woolfin keskeisiä aiheita: elämän, minuuden, kokemuksen ja muistamisen luonnetta.
Romaanin on suomentanut kirjailija ja tutkija Kirsti Simonsuuri, joka on aiemmin suomentanut Virginia Woolfin teokset "Oma huone" ja "Orlando". Hän on kirjoittanut myös teoksen esipuheen.
James Purefoy
James Brian Mark Purefoy (s. 3. kesäkuuta 1964) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Somersetin Tauntonissa, opiskeli Central School of Speech and Dramassa ja liittyi vuonna 1988 Royal Shakespeare Companyyn.
Purefoy on myöhemmällä urallaan saavuttanut mainetta myös esiintymisillään televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänellä oli Marcus Antoniuksen rooli televisiosarjassa "Rooma", ja hänet nähtiin Brian Helgelandin "Ritarin tarinassa" (2001). Purefoy oli pääosassa vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa Solomon Kane.
Purefoylla on vuonna 1997 syntynyt poika, Joseph.
Adam Carl
Adam Jason Carl (s. 27. tammikuuta 1971 Fullerton, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi vierailtuaan televisiosarjassa Perhe on paras. Toinen Carlin merkittävistä rooleista oli vuonna 1991 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa , jossa hän ääninäytteli Donatelloa.
Muistan sua Elaine (albumi)
Muistan sua Elaine on Pirkka-Pekka Peteliuksen studioalbumi vuodelta 1984. Osa albumin kappaleista on esitetty viihdesarjassa "Velipuolikuu". Albumin CD-versio julkaistiin vuonna 1994. Albumin nimikkokappaleen on säveltänyt Alvar Kosonen ja sanoittanut Matti Jurva ja sen aiemman levytyksen teki Ramblers-orkesteri vuonna 1931. Albumi on myynyt kultaa.
Brian Helgeland
Brian Thomas Helgeland (s. 17. tammikuuta 1961 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen äitinsä on norjalainen ja isä yhdysvaltalainen.
Helgeland on opiskellut Loyola Marymount Universityssa ja Massachusettsin yliopistossa Dartmouthissa. Vuosi 1998 oli siitä erikoinen, että hänelle myönnettiin sekä Oscar- että Razzie-palkinto. Hän oli Oscar-ehdokkaana vuonna 2004 elokuvan "Menneisyyden ote" käsikirjoituksesta (sovitettu).
Helgelandin tunnetuimpia elokuvia ovat:
Curtis Hanson
Curtis Lee Hanson (24. maaliskuuta 1945 Reno, Nevada, Yhdysvallat – 20. syyskuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa ohjaamastaan, käsikirjoittamastaan ja tuottamastaan rikosdraamaelokuvasta "L.A. Confidential" (1997). Hänen muita elokuviaan ovat muiden muassa Eminemin tähdittämä "8 Mile" (2002) sekä "Käsi joka kehtoa keinuttaa" (1992), "Villi joki" (1994) ja "Lainakengissä" (2005).
Hanson sai vuonna 1998 parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon Brian Helgelandin kanssa elokuvasta "L.A. Confidential".
Hanson kuoli 71-vuotiaana syyskuussa 2016.
El Caco
El Caco on norjalainen stoner rock -yhtye.
Yhtyeen perustivat Lillestrømissä Oslon lähistöllä Øyvind Osa, Thomas Fredriksen ja Anders Gjesti vuonna 1998. Jo ennen sitä Anders Gjesti ja Øyvind Osa esiintyivät usean eri rumpalin ja yhtyenimen alla, kunnes Thomas Fredriksenin liityttyä joukkoon muotoutui El Caco. Ensialbumi "Viva" julkaistiin vuonna 2001 Black Balloon Records -levy-yhtiölle, kansainvälisen jakelun hoiti Music for Nations. Levy sai kehuja lähes kaikissa alan julkaisuissa.
Toinen albumi ilmestyi pitkän Euroopan-kiertueen jälkeen, jonka aikana yhtye opittiin tuntemaan erinomaisena livebändinä. Kesällä 2002 El Caco sulkeutui studioon tuottajansa Daniel Bergstrandin (Meshuggah, In Flames) kanssa äänittämään toista pitkää albumiaan. Tuloksena oli vuonna 2003 julkaistu "Solid Rest".
Pari seuraavaa vuotta kului kiertueella, kunnes yhtye aloitti 2004 loppupuolella kolmannen albuminsa "The Searchin" nauhoitukset. Aluksi oli tarkoitus tuottaa albumi itse, mutta he päätyivät kuitenkin palaamaan yhteistyöhön Daniel Bergstrandin kanssa. Lopputuloksena oli muun muassa vuoden 2005 "Norwegian Alarm Award for best metal album" ("Alarmprisen") ja Norwegian Grammy -ehdokkuus samassa kategoriassa.
Vuonna 2007 julkaistu neljäs albumi "From Dirt" jatkoi edeltäjiensä linjoilla, tuottajana toimi jälleen Daniel Bergstrand. Loppuvuodesta 2007 tuli ilmoitus yhtyeen rumpalin Thomas Fredriksenin erosta. Uusi rumpali Fredrik Wallumrød (Span, Dog Almighty) liittyi mukaan maaliskuussa 2008. Seuraava levy uudella kokoonpanolla, nimeltään "Heat", julkaistiin 2009.
El Cacon managerina toimii entinen jalkapalloilija Dan Eggen.
Akio Morita
Akio Morita (, 26. tammikuuta 1921 Tokoname, Aichi, Japani – 3. lokakuuta 1999 Tokio) oli japanilainen liikemies joka perusti Sonyn yhdessä Masaru Ibukan kanssa.
Moritan suku toimi saken, mison ja soijakastikkeen parissa Chitan niemimaalla Aichin prefektuurissa vuodesta 1665 lähtien. Morita valmistui Osakan keisarillisesta yliopistosta vuonna 1944. Toisen maailmansodan aikana Morita toimi fyysikon koulutuksen saaneena keisarillisen Japanin laivaston upseerina. Hän tutustui Masaru Ibukaan sodanaikaisessa tutkimuskomiteassa.
Toisen maailmansodan jälkeen 7. toukokuuta 1946 Morita ja Ibuka perustivat "Tokyo Tsushin Kogyo Kabushiki Kaishan" (Tokion telekommunikaatiotekniikan, Sonyn edeltäjän) noin 20 työntekijän voimin alkupääoman ollessa ¥190,000. Ibuka oli 38-vuotias, Morita 25. Moritan suku investoi Sonyyn alkuaikoina ja oli suurin osakkeenhaltija.
Vuonna 1949 yritys kehitti magneettinauhan ja myi vuonna 1950 Japanin ensimmäisen kasettinauhurin. Vuonna 1957 se valmisti taskukokoisen radion (ensimmäisen täysin transistoroidun) ja muutti vuotta myöhemmin nimensä Sonyksi (sonus tarkoittaa latinaksi ääntä ja "Sonny-pojat" tarkoittaa japanilaisessa slangissa ”ihmelapsia”). Vuonna 1960 yritys valmisti maailman ensimmäisen transistoreja käyttävän television.
Vuonna 1961 Sony Corporation of America listautui ensimmäisenä japanilaisena yrityksenä New Yorkin pörssiin. Sony osti Columbia Recordsin ja muita CBS:n tavaramerkkejä vuonna 1988 ja Columbia Picturesin vuonna 1989.
Moritalle myönnettiin useita kunniamerkkejä, muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan Royal Society of Artsin Albert-mitali ensimmäisenä japanilaisena vuonna 1982 ja vuonna 1984 Kunnialegioonan kunniamerkki.
Hän oli myös Keidanrenin varapuheenjohtaja ja Japanin ja Yhdysvaltain välisten taloussuhteiden ryhmän (tunnettu myös nimellä ”Wise Men’s Group”) jäsen.
25. marraskuuta 1994 Morita ilmoitti luopuvansa Sonyn puheenjohtajuudesta saatuaan aivoverenvuodon tennistä pelatessaan. Hänen seuraajansa, Norio Ohga, oli liittynyt yhtiöön lähetettyään Moritalle kirjeen jossa hän valitti yhtiön kasettinauhureiden huonoa laatua.
Morita kuoli keuhkokuumeeseen 78-vuotiaana.
Vuonna 1966 Morita kirjoitti kirjan "Never Mind School Records", missä hän painotti että kouluarvosanat eivät ole tärkeitä menestyksen suhteen. Vuonna 1986 Moritalta ilmestyi omaelämäkerta "Made in Japan". Hän oli myös tunnettu vuonna 1991 yhdessä poliitikko Shintaro Ishiharan kanssa kirjoittamastaan esseestä "Japani joka pystyy sanomaan Ei" (japaniksi 『「NO」と言える日本』 "no to ieru nihon") missä arvosteltiin Yhdysvaltain liike-elämän käytäntöjä ja rohkaistiin japanilaisia itsenäisempään rooliin liike-elämässä ja ulkosuhteissa.
Wentus Blues Band
Wentus Blues Band on Kokkolassa vuonna 1986 perustettu blues-yhtye. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Wentus Blues Band" julkaistiin 1989. Wentus Blues Band on nykyään Suomen kansainvälisin blues-yhtye, se on esiintynyt yli 20 eri maassa ja soittaa noin 150 konserttia vuodessa.
WBB on myös tuonut useita kansainvälisiä bluesmuusikoita Suomeen toimien heidän taustayhtyeinään. "Family Meeting" -dokumentissa yhtyeen kanssa esiintyy muun muassa Louisiana Red, Eddie Kirkland, Fabulous Thunderbirdsin Kim Wilson ja The Rolling Stonesin ex-kitaristi Mick Taylor.
Vuoden 2014 jälkeen Wentus Blues Band on keskittynyt enemmän omaan tuotantoon eikä enää esiinny taustayhtyeenä.
Wentus Blues Bandilta on julkaistu kahdeksan studio- ja kaksi konserttilevyä. Yhtye äänitti viimeisimmän studiolevynsä elo- ja syyskuun vaihteessa 2010. Levytyspaikkana oli Levon Helm Studios New Yorkin osavaltion Woodstockissa. Saksalainen levy-yhtiö Ruf Records julkaisi albumin "Woodstock" 15. maaliskuuta 2011.
Vuonna 2016 Wentus levytti Tomi Leinon studiossa Lucky Strike Mama -albumin, jonka jälkeen yhtye kiersi ahkerasti Pohjoismaissa ja Saksassa.
Samana vuonna Robban Hagnäs tuotti myös Dylan Suomeksi -levyn Bob Dylanin 75-vuotispäivän kunniaksi. Levy koostuu Dylanin kappaleiden uusista käännöksistä, joita esittävät Paleface, Mariska, Anssi Kela, Jukka Gustavsson, Eero Raittinen, Heikki Silvennoinen sekä Ninni Poijärvi & Mika Kuokkanen. Taustabändinä soittaa Wentus Blues Band.
Elokuussa 2016 bändi järjesti myös 30-vuotisjuhlat Kokkolassa, Ventuksessa, oman treenikämppänsä pihamiljöössä Villan koululla. Bändin 20-vuotisjuhlien tapaan Wentus kutsui tälläkin kertaa paikalle ystäviään. Mukana juhlissa olivat muun muassa Lazy Lester, Duke Robillard ja moni muu alan konkari.
2018 Wentus julkaisi Throwback-albumin, joka sai hyvää palautetta USAssa ja Australiassa. Throwback päätyi Living Blues Charts, Roots Music Report ja Australian International Blues Charts -listoille. Levyllä Wentus kunnioittaa vanhoja mentoreitaan soittamalla heidän kappaleita.
Samana vuonna Wentus teki myös historiaa julkaisemalla ensimmäisenä suomalaisena bluesyhtyeenä joululevyn "Yuletide".
Wentus Blues Bandista kertova dokumentti "Family Meeting" on taltiointi yhtyeen Helsingin Aleksanterin teatterissa syksyllä 2006 järjestämästä 20-vuotisjuhlakonsertista. Konsertissa oli mukana Wentus Blues Bandin lisäksi useita maailmankuuluja blues-muusikoita, kuten Louisiana Red, Eddie Kirkland, Lazy Lester, Kim Wilson, Omar Dykes, Mick Taylor, Barrence Whitfield, Sven Zetterberg ja Clas Yngström. Heikki Kossin ohjaama "Family Meeting" sai Jussi-ehdokkuuden vuonna 2007 parhaasta dokumentista. Elokuva on esitetty useilla filmifestivaaleilla muun muassa Suomessa, Ruotsissa ja Kanadassa sekä televisiossa ainakin Suomessa ja Ruotsissa. Family Meeting on julkaistu myös DVD:nä.
Teinimutanttininjakilpikonnat III
Teinimutanttininjakilpikonnat III () on kolmas "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" -elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. maaliskuuta 1993. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 23. heinäkuuta 1993. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Stuart Gillard.
Elokuva sijoittuu pääasiassa 1600-luvulle, kun April O’Neil löytää muinaisen valtikan, joka lähettää hänet feodaaliseen Japaniin. Samalla Aprilin tilalle nykyhetkeen saapu mies feodaalisesta Japanista oma valtikka mukanaan. Turtlesit ottavat valtikan haltuunsa ja matkaavat ajassa taaksepäin pelastaakseen Aprilin. Saapuessaan Japaniin he huomaavat paikallisten kyläläisten ymmärtävän englantia vahvan kaupankäynnin ansiosta Englannin kanssa. Pian he kuitenkin joutuvat taistelemaan Japanin lordi Norinagaa ja Englannin Walkeria vastaan lopettaakseen heidän sotansa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan olevan edeltäjiään seikkailullisempi ja tietoisemmin camp, mutta konnasankareiden perusidea alkaa hänestä olla loppuun kaluttu. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Opeta mua rakastamaan
Opeta mua rakastamaan on Anssi Blomstedtin ohjaama, leikkaama ja tuottama dokumenttielokuva iskelmätähden tuottamisesta vuodelta 1978. Dokumentissa seurataan, kuinka 16-vuotiaasta Laila Helmisestä yritettiin tehdä iskelmätähteä. Lisäksi elokuvassa näytetään vinyylilevyn tuotantoa.
Blomstedt on todennut innoittajakseen Frederick Wisemanin ja hänen tapansa tehdä dokumenttia, missä kohteena oleva prosessi näytetään mahdollisimman todellisena ja ilman asioiden korostamista. Dokumentti sai alkunsa, kun ohjaaja Blomstedt kiinnostui levytuotannon prosessin kuvaamisesta Wisemanin tapaan. Hän otti yhteyttä levytuottaja Vexi Salmeen, joka valitsi kohteeksi Laila Helmisen.
Dokumentti voitti ensimmäisen Risto Jarva -palkinnon vuonna 1979.
M/S Puerto Eden
M/S Puerto Eden () on Naviera Interoceangas S.A. -yhtiön omistama matkustajarahtilaiva. Alustyypiltään laiva on ro-ro-alus. Laiva on rakennettu vuonna 1972 Rauma-Repolan Rauman telakalla. Kuollutta painoa "Puerto Edenillä" on 4 700 tonnia. Alus on rekisteröity Chilen lipun alle ja sen kotisatama on Valparaiso.
Puerto Edenin sisaraluksia ovat yhä liikenteessä olevat M/S Notos, M/S Kaduna, M/S Dorrat Jeddah sekä jo romutetut M/S Iberus ja M/S Caribe.
1. lokakuuta 1971 alus laskettiin vesille. 3. maaliskuuta 1972 laiva luovutettiin Höyrylaiva Oy Bore/Ångfartygs Ab Boren haltuun, joka rekisteröi aluksen "Bore VII" -nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Turku. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Suomen ja Ranskan Calaisin välillä. Kesäkuun lopulta elokuuhun asti alus oli aikarahdattuna Silja Linen Turun ja Tukholman väliseen liikenteeseen. 16. helmikuuta 1976 N Vernicos-Eugenidas osti aluksen. Luovutus tapahtui 19. helmikuuta. Uusi omistaja aikarahtasi aluksen Höyrylaiva Oy Bore/Ångfartygs Ab Boren liikenteeseen. Marraskuussa 1977 alus sai nimen "Aetos". Myöhemmin Tranzsuez RoRo aloitti liikennöinnin Aetoksella reitillä Venetsia/Trieste–Jedda. Vuonna 1985 Tranzsuez osti aluksen ja rekisteröi sen Kreikan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Pireus. Vuonna 1987 Greek Regular Lines Speciall Shipping Co osti aluksen. Lippuvaltiona säilyi Kreikka.
Marraskuussa 1991 Naviera Interoceangas S.A. osti aluksen ja rekisteröi sen "Puerto Eden" -nimisenä Chilen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Valparaiso. Uusi omistaja rakennutti alukseen lisää matkustajapaikkoja. Vuonna 1992 Puerto Eden aloitti liikennöinnin Chilen rannikolla.
Blyth (Northumberland)
Blyth on kaupunki Northumberlandin kreivikunnassa, Englannissa. Kaupunki sijaitsee meren rannalla, Blyth-joen eteläpuolella. Newcastle upon Tyne sijaitsee 21 kilometrin päässä Blythistä luoteeseen. Asukkaita Blythissä oli vuonna 2001 35 818.
Kaupungin satama on peräisin 1100-luvulta, mutta itse kaupunki on alkanut kehittyä vasta 1700-luvulla. Esimerkiksi kivihiilikaivokset, laivanrakennus, kalastus ja rautatie ovat vaurastuttaneet aluetta. Nykyisin Blythin satamaan tuodaan Skandinaviasta puuta ja sellua Englannin ja Skotlannin sanomalehtipaperiteollisuutta varten.
Blyth on Northumberlandin suurin kaupunki. Vuoden 2001 väestönlaskennan perusteella sen väkiluku oli 35 818. Kaupungissa oli tuolloin 15 358 kotitaloutta. Sataa naista kohti Blythissä oli 94,95 miestä. Blythissä oli 0–4-vuotiaita 5,97 %, 5–15-vuotiaita 14,58 %, 16–19-vuotiaita 5,16 %, 20–44-vuotiaita 33,05 %, 45–64-vuotiaita 25,8 % ja 65-vuotiaita ja sitä vanhempia oli 15,44 %. Väestön keski-ikä oli 38,64 vuotta. Kaupungin väestöstä 98,99 % oli valkoisia, 0,5 % aasialaisia, 0,26 % sekarotuisia, 0,13 % kiinalaisia ja 0,04 % mustia. Muihin ryhmiin kuuluivat loput 0,08 %. Blythin asukkaista 98,52 % on syntynyt Britanniassa, 0,12 % Irlannissa, 0,54 % muissa Euroopan maissa, 0,13 % Afrikassa, 0,48 % Aasiassa, 0,12 % Amerikassa ja 0,09 % Oseaniassa. Blythin asukkaista 79,19 % on kristittyjä, 0,3 % muslimeja, 0,17 % sikhejä, 0,07 % buddhalaisia, 0,03 % hindulaisia ja 0,03 % juutalaisia. Muiden uskontojen kannattajia on 0,22 %, uskonnottomia 13 % ja 6,97 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Hodeida
Hodeida (, "Al Hudaydah", myös "Hodeidah", "Hudaida") on kaupunki Hodeidan maakunnassa Jemenissä. Asukkaita kaupungissa on 402 560 (2004).
Kaupunki sijaitsee Punaisenmeren rannalla Tihamahin rannikkotasangolla. Hodeidassa on yksi Jemenin tärkeimmistä satamista, josta viedään kahvia, puuvillaa, nahkaa ja khatia. Satamaan tuodaan vastaavasti muun muassa kulutustavaraa, metallituotteita sekä jalostettuja ja jalostamattomia elintarvikkeita. Hodeidan pohjoispuolella sijaitsee lentoasema, jolta liikennöidään pääasiassa Taizziin, Adeniin ja pääkaupunki Sanaahan.
Hodeidassa on muurilla ympäröity vanhakaupunki.
Ensimmäinen maininta Hodeidasta on joko vuodelta 1454 tai 1455 islamilaisessa historiikissa. Osmanit valtasivat 1520-luvulla Yemeni Tihāmahin alueen, jolla Hodeidakin sijaitsi. Seuraavien vuosisatojen aikana kaupungista kehittyi maan tärkein satama. Aikaisemmin Mocha oli ollut tärkein.
Italian–Turkin sodan aikana vuosina 1911–1912 italialaiset sota-alukset tulittivat Hodeidaa. Yhdistynyt kuningaskunta luovutti ensimmäisen maailmansodan jälkeen Hodeidan Asirille, mutta Jemen otti kaupungin haltuunsa vuonna 1925. Vuonna 1934 saudit miehittivät Hodeidan. Samana vuonna solmitulla Aṭ-Ṭāʾifin sopimuksella kaupunki palautui takaisin Jemenille.
Hodeidan talouselämä muuttui huomattavasti vuonna 1961, kun Neuvostoliitto rakensi Al-Kathībin lahden laguuniin Aḥmadīn syväsataman. Syväsatama sijaitsee kaupungista pohjoiseen. Samana vuonna kiinalaiset insinöörit rakensivat myös uuden tien Sanaasta Hodeidaan. Myös Taʿizziin valmistui kaupungista uusi tie. Sen rakensivat länsisaksalaiset ja neuvostoliittolaiset.
Honda Phantom
Honda Phantom TA200 on ilmajäähdytteinen yksisylinterinen custom-tyylinen moottoripyörä, jota valmistaa Honda Thai Manufacturing Co. Thaimaassa. Australiassa pyörää markkinoidaan nimellä "TA200 Shadow". Nelitahtinen TA200 on kehitetty nestejäähdytteisestä kaksitahtisesta mallista TA150, joka esiteltiin 1998. TA150-mallin moottori oli lainattu NSR 150 -katupyörästä, jossa oli vielä poljinkäynnistys. Nykyisessä 200-kuutioisessa versiossa on vain sähkökäynnistys, mutta runko ja renkaat ovat identtiset. Honda Phantom on suosittu moottoripyörä Kaakkois-Aasian maissa, erityisesti Singaporessa, jossa alle 200-kuutioisten pyörien ajolupavaatimukset ovat kevyemmät.
Honda Phantom on kevyenä ja matalana helppo käsitellä, mutta takapyörä voi lukkiutua herkästi voimakkaassa jarrutuksessa, koska ensiasennusrenkaiden (IRC) seos on optimoitu enemmän kulutuskestävyyttä kuin pitoa varten. Edessä ja takana on nestetoimiset levyjarrut. Phantomin huippunopeus on 120 km/h ja luontainen matkanopeus 90 km/h. Kuusilovista vaihteistoa käyttämällä vaatimatonta vääntöä voidaan tasata sopivalle kierrosalueelle. Moottori on rakenteeltaan SOHC, ja siinä on yksi nokka-akseli ja kaksi venttiiliä. Moottorin huoltoväli on sisäänajon ja ensihuollon jälkeen 4000 km. Venttiilinvälys säädetään mutterin avulla sopivaksi. Tätä varten mäntä on siirrettävä alakuolokohtaan kiertämällä kampiakselia lohkon päässä olevan aukon kautta. Sytytystulppasuositus on joko NGK:n DPR8EA-9 tai Denson X24EPR-U9. Moottorin nokkaketjun kiristysmekanismi voi aiheuttaa rikkoutuessaan moottorivaurion, minkä vuoksi sen kunto on tarkistettava muutaman kymmenen tuhannen kilometrin välein.
Pyörässä ei ole käynnistyspoljinta, ja vakioakku on ainoastaan 3,5 Ah. Pienitehoisen akun lataus tyhjenee nopeasti muutamassa kuukaudessa pyörän seisoessa ajamattomana. Phantomissa ei ole keskitukea, vain sivujalka, mutta pyörän mukana toimitetaan vakiona matkustajan selkänoja. Lisävarusteina on saatavilla takateline ja perälaukku, ja jalkatapit on mahdollista vaihtaa astinlautoihin. Ajovalo on jatkuvasti palava 30 W:n hehkulankapolttimo. Renkaat ovat sisäkumittomat "tubeless"-renkaat.
Uudessa 2004 esitellyssä mallipäivityksessä tankkimerkin grafiikkaa muutettiin ja etuhaarukan teleskooppiputket suljettiin kromattujen holkkien sisään. Yhdistetty ohjauslukko ja virtakytkin voidaan sulkea avaimenperällä, jolloin aukko peittyy luvatonta käyttöä vaikeuttavalla välilevyllä. Varsinaista ajonestolaitetta ei ole. Alumiiniset teleskooppisylinterit ja moottorin koteloinnit saattavat olla alttiita hapettumaan varsinkin merisessä ympäristössä. Etu- ja takalokasuojat, sylinterin sivulla olevat kromatut kotelot ja ulkoista öljysäiliötä muistuttavat sivuposket ovat muovia.
Schlossplatz
Schlossplatz (myös Schloßplatz) on aukio Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa Spreeinselin saarella, Museumsinselin nimellä tunnetun alueen eteläpuolella. Schlossplatz ulottuu nykyisin koko saaren poikki, rajoittuen kahdelta sivulta Spreejoen haaroihin. Karl-Liebknecht-Strasse-katu erottaa Schlossplatzin sen pohjoispuolella olevasta Lustgarten-aukiosta ja Berliinin tuomiokirkosta.
Aukio on nimetty Berliner Stadtschlossin eli Berliinin kaupunkilinnan mukaan. Linna sijaitsi aukion laidalla vuoteen 1950 saakka jolloin se purettiin. Purkamisen jälkeen aukiota suurennettiin ja se nimettiin vuonna 1951 Marx-Engels-Platziksi. Saksan demokraattisen tasavallan aikana aukio toimi muun muassa suurmielenosoitusten näyttämönä. Vuonna 1976 aukion itäosaan kohosi Palast der Republik eli Tasavallan palatsi, joka purettiin vuosina 2006–2008. Aukion etelälaidalla ovat 1964 valmistunut DDR:n valtioneuvoston talo Staatsratsgebäude sekä vuonna 1901 valmistunut Neuer Marstall.
Saksan jälleenyhdistyminen vuonna 1990 mahdollisti aukion nimeämisen jälleen Schlossplatziksi. Virallisesti aukio sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1994. Linnan uudelleenrakennus tulee valmistumaan 2019.
Schlossplatzilla oli ennen toista maailmansotaa kaksi kuvanveistäjä Reinhold Begasin näkyvää taideteosta: aukion eteläpäässä sijainnut Neptunbrunnen-suihkukaivo, joka on nykyään Berliinin raatihuoneen edustalla, sekä aukion länsireunalla jokirannassa sijainnut keisari Vilhelm I:n muistoksi pystytetty Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal, josta on nykyisin jäljellä vain sokkeli.
Gustaf Taucher
Jarl Gustaf Gideon Taucher () oli suomalais-saksalainen jääkärieversti. Hän oli sotilasoppinsa Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän toimi pataljoonankomentajana Suomen sisällissodassa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki pitkäaikaisena Suomen Punaisen ristin pääsihteerinä.
Taucherin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Isidor Eskil Henrik Taucher ja Lydia Charlotta Mathilda Wolff. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Alice Margareta Frostellin kanssa.
Taucher kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1908 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908 - 1914.
Taucher liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän toimi pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Polangenissa järjestetyillä erikoiskursseilla (pommarikurssi) suomalaisena johtajana.
Taucher saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana majuriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasassa hän sai tehtäväkseen perustaa ja järjestää 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoona. Hän johdatti näin perustamansa pataljoonan sisällissodassa taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.
Taucher toimi sisällissodan jälkeen Kaartin jääkärirykmentin I pataljoonan komentajana. Hänet siirrettiin 14. elokuuta 1918 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti l:n ensimmäisen pataljoonan komentajaksi, josta hänet siirrettiin edelleen 5. tammikuuta 1919 Kajaanin sissipataljoonan (tunnettiin myöhemmin nimellä Pohjanmaan jääkäripataljoona) komentajaksi. Taucher osallistui vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan, missä hän toimi Oulusta lähteneen 2. täydennysjoukon (niin sanottu maaliskuuta retkikunnan alias 3. retkikunta) johtajana. Koko retkikunnan päälliköksi hänet määrättiin 16. huhtikuuta 1920 alkaen. Retkikunnalta hän palasi entiseen tehtäväänsä Pohjanmaan jääkäripataljoonaan. Pohjanmaan jääkäripataljonasta hänet siirrettiin 13. helmikuuta 1924 Yleisesikunnan tilastollisen ja ulkomaaosaston päälliköksi. Yleisesikunnasta hänet määrättiin 26. elokuuta 1926 Suomen sotilasasiamieheksi Lontooseen, mistä hän palasi 27. elokuuta 1929 Keski–Suomen rykmentin komentajaksi. Taucher erosi armeijasta 31. tammikuuta 1930, jonka jälkeen hän toimi Suomen punaisen ristin pääsihteerinä.
Taucher toimi talvikuljetusta pohtineen komitean jäsenenä vuosina 1923–1926 ja rajavartiostojen ohjesääntökomitean jäsenenä vuonna 1924. Jääkäriprikaatin kunniatuomioistuimen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1919 ja 1923 ja Yleisesikunnan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1925–1926. Pohjan Prikaatin Kilta: Jarl Gideon Taucherin biografia
Mawé Saterén kielet
Mawé Saterén kielet muodostavat tupi-kieliin kuuluvan kieliryhmän, jonka ainoaa kieltä puhuu noin 9 000 ihmistä 14 eri kylässä Brasiliassa.
Sateré-mawé
Sateré-mawé on tupilaisen kielikunnan mawé saterén kieliryhmään kuuluva kieli. Sitä puhuu 9 000 ihmistä 14 eri kylässä Brasiliassa. Kielen puhujista 12 % osaa lukea omaa äidinkieltään. Nykyään lähes kaikki sateré-mawéta puhuvat miehet ovat käytännössä kaksikielisiä eli puhuvat sekä sateré-mawéta että portugalia.
Malm (suku, Pietarsaari)
Malm oli pietarsaarelainen laivanvarustaja- ja kauppiassuku. Sukua pidettiin aikoinaan Suomen rikkaimpana. Malmien suku sammui vuonna 1898 viimeisen miespuolisen jäsenen Otto Malmin kuollessa. Osa omaisuudesta on siirtynyt perintönä Donner-suvulle.
Zacharias Topelius kuvaa novellissaan "Kulta-aave" ("Det gyllene spöket", 1857) Strengbergin ja Malmin sukujen ja kauppahuoneiden kilpailua.
Luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa
Luettelo keisarillisista vierailuista Suomessa.
Venäjän keisarit kävivät autonomian aikana Suomessa ainakin 81 kertaa. Matkoista 47 oli lomia, joilla viivyttiin yleensä kaksi viikkoa kerrallaan.Aleksanteri II vieraili kruununperillisenä Helsingissä vuosina 1842 ja 1851.Kruununperillinen Alexander vieraili Helsingissä kesäkuussa 1857, saapuen höyryfregeetti "Rurikilla".Aleksanteri III purjehti säännöllisesti Suomen vesillä keisarillisella huvipurrella. Hän lomaili Suomessa 21 kertaa ja vietti saaristossa 213 lomapäivää. Saattue ankkuroitui usein Turun saaristoon. Vakituinen satamapaikka oli Högsåran Kejsarhamn, jossa Aleksanteri III vieraili yhteensä 14 kertaa. Vuonna 1884 keisari vieraili Riilahden meritaistelun tapahtumapaikalla ja läheisessä Aminoffien Riilahden kartanossa. Vuosien 1888 ja 1894 välillä keisaripari vietti kesiä Langinkosken kalastusmajassa.
Nikolai II purjehti isänsä tavoin usein Suomen vesillä. Keisariksi tultuaan hän vietti vain yhden päivän Langinkosken keisarillisessa kalamajassa
Ramaramalaiset kielet
Ramaramalaiset kielet muodostavat tupi-kieliin kuuluvan kieliryhmän, jonka kahta kieltä puhutaan ainoastaan Brasiliassa. Toinen kielistä on jo sammunut, ja kieliryhmän viimeisellä kielellä on enää noin 150 puhujaa jäljellä.
Luettelo biker-elokuvista
Tämä on luettelo elokuvista, joissa on ainakin yksi moottoripyöräilijä juonen kannalta merkittävässä osassa.
Kanadan Grand Prix 1976
Kanadan Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. lokakuuta 
1976 Mosport Parkin radalla. Kilpailun voitti James Hunt.
F1-ruutu
Maria Bello
Maria Elena Bello (s. 18. huhtikuuta 1967 Norristown, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän syntyi ja kasvoi Pennsylvaniassa katolisessa perheessä. Hänen isänsä on taustaltaan italialainen ja äiti puolalainen.
Bellon tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Payback – tilinteko" (1999), "Coyote Ugly" (2000), "The Cooler" (2003), "Salainen ikkuna" (2004), "A History of Violence" (2005) ja "World Trade Center" (2006). Lisäksi hän on näytellyt elokuvissa "Tyttö ja villivarsa" (2006), "" (2008) ja "Vangitut" (2013). Bello on ollut ehdolla kahden Golden Globen saajaksi vuosina 2004 ja 2006. Television puolelta hänet tunnetaan muun muassa sarjoista "Teho-osasto" ja "Kosketus".
Bello sai 5. maaliskuuta 2001 ensimmäisen lapsensa, Jackson Blue McDermottin entisen poikaystävänsä Dan McDermottin kanssa. Hänen nykyinen naisystävänsä ja avopuolisonsa on Clare Munn.
Maijanen
Maijanen on Pave Maijasen toinen studioalbumi vuodelta 1984. Sitä pidetään Pave Maijasen läpimurtolevynä ja se on myynyt jo tuoreeltaan platinaa. Levyn isoin hitti lienee ”Lähtisitkö”, joka on Pave Maijasen omaa tuotantoa, kuten varsinkin myöhempi enempi tuotantonsa. Tunnetuimpia kappaleitaan on myös ”Lilja, ruusu ja kirsikkapuu”, joka on siitä poikkeuksellinen kappale, että kaikki laulun äänet ovat peräisin miehen omasta suusta. Kappale on 1970 Sammy Babitzinin levyttämä kappale kuten myös levyn kappaleista ”Mikset mua huomaa” on New Joysin levytys vuodelta 1967. Pave oli jo vuonna 1975 tehnyt tunnetun singlen ”Fever”, josta ”Kuume” on oma suomennoksensa, ei kuitenkaan ensi kertaa tälle nimelle käännetty. ”Stand by me” -kappaleesta on siitäkin jo aiempia suomennoksia, kappaleen ”Jää mun luo” on 1987 levyttänyt Tapani Kansa. Levyn kappaleista ”Syksy” on instrumentaalikappale. Sovitukset levyllä ovat Markku Johanssonin.
Ympäristöasiantuntijoiden keskusliitto
Ympäristöasiantuntijoiden keskusliitto YKL on suomalainen ympäristöalalla toimivien luonnon- tai ympäristötieteellisen yliopistotutkinnon suorittaneiden ammattiliitto. YKL kuuluu keskusjärjestö Akavaan. Edunvalvontaa tehdään Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n ja Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKO:n kautta.
Liittoon kuuluu noin 4 600 jäsentä: biologeja, geofyysikkoja, geologeja, hydrologeja, kalataloustieteilijöitä, limnologeja, maantieteilijöitä, meteorologeja, mikrobiologeja, ympäristötieteilijöitä, hydrobiologeja, ympäristöekonomisteja, maa- ja ympäristökemistejä sekä ympäristöekologeja. Ympäristöalan tutkinnon suorittaneita kuuluu myös esimerkiksi Agronomiliittoon ja Insinööriliittoon.
YKL perustettiin vuonna 1993 yhdistämällä kolme pientä akavalaista liittoa: Geologiliitto (perustettu 1954), Geofyysikkojen liitto (p. 1955) ja Ympäristöalojen ammattijärjestö (p. 1980-luvulla).
Vuonna 2016 YKL päätti yhdistyä Luonnontieteiden Akateemisten Liiton ja Metsänhoitajaliiton kanssa vuoden 2017 alusta alkaen uudeksi suuremmaksi, noin 15 000 jäsenen akavalaiseksi ammattiliitoksi nimeltään Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimu.
Kardinaaliahvenet
Kardinaaliahvenet ("Apogonidae") on ahvenkalojen heimo. Siihen kuuluu 207 lajia, jotka jaetaan 22 sukuun. Niitä elää Atlantissa, Intian valtameressä ja Tyynessämeressä. Jotkut lajit viihtyvät myös murtovedessä.
Jennifer Capriati
Jennifer Marie Capriati (s. 29. maaliskuuta 1976 New York) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti naisten kaksinpelimestaruuden Australian avoimissa 2001 ja 2002 sekä Ranskan avoimissa 2001. Parhaimmillaan hän eteni maailmanlistan ykköseksi.
New Yorkissa syntynyt Capriati sai valmennusta italialaistaustaiselta isältään Stefano Capiratilta. Hän nousi huipulle hyvin varhain ja voitti jo vuonna 1992 naisten kaksinpelin olympiakultaa Barcelonassa.
Capriati ajautui urapaineidensa takia henkilökohtaiseen kriisiin ja joutui toukokuussa 1994 pidätetyksi marihuanan hallussapidosta. Hän jatkoi uraansa 1990-luvun lopulla ja nousikin suurimpaan menestykseensä vasta 2000-luvun alussa. Hän lopetti uransa kaudella 2004 loukattuaan olkapäänsä. Capriati ansaitsi peliurallaan palkintorahoja 10,2 miljoona dollaria. Hän asuu Singer Islandilla, lähellä Miamia Floridassa.
Capriatille myönnettiin Laureus-palkinto vuonna 2002. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 2012.
Tie tähtiin
Tie tähtiin oli kesällä 2000 MTV3-kanavalla esitetty 12-osainen musiikkiviihdeohjelma. Ohjelman juontajana toimi muusikko Ilkka “Danny“ Lipsanen. Sarjassa esiintyvien ihmisten oli tarkoitus imitoida valitsemaansa muusikkoa tai yhtyettä mahdollisimman hyvin niin esiintymisellä kuin pukeutumisellaan.
Tommi Koskela
Tommi Koskela on suomalainen lentopalloilija. Hän pelaa kaudella 2013–2014 Laihian Lujassa Etelä-Pohjanmaan alueellisessa 4-sarjassa. Hän on pelannut urallaan monta vuotta lentopallon 1-sarjassa muun muassa Laihian Lujan väreissä.
Kaudella 2011–2012 Koskela pelasi Vaasan Kiistossa 1-sarjassa ja aiemmin myös SM-liigassa.
Sudenpesä (vuoden 1973 elokuva)
Sudenpesä ("Mean Streets") on Martin Scorsesen ohjaama rikoselokuva vuodelta 1973. Pääosissa ovat Robert De Niro ja Harvey Keitel.
"Sudenpesä" oli Scorsesen ensimmäinen merkittävä elokuva. Hän oli tehnyt jo kaksi elokuvaa, mutta vasta "Sudenpesässä" hän osoitti ensimmäisen kerran todelliset kykynsä. Se oli lisäksi sekä De Niron että Keitelin läpimurtoelokuva. Siitä alkoi myös Scorsesen ja De Niron pitkään jatkunut yhteistyö.
Elokuva valittiin vuonna 1997 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Sudenpesän" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuva kertoo New Yorkissa asuvasta nuoresta Charliesta, joka tekee hanttihommia mafialle. Charlien eno, Giovanni on iso kiho rikollispiireissä. Giovanni on luvannut auttaa Charlieta ravintolan perustamisesta. Charlie kuitenkin viettää aikansa epilepsiaa sairastavan tyttöystävänsä Teresan ja tämän serkun Johnny Boyn kanssa, jolla on velkoja vähän joka suuntaan. Giovannin mielestä Charlien ystäväpiiri estää hänen etenemisen maailmassa. Charlie tapailee kuitenkin Giovannin tietämättä Teresaa sekä Johnnya. Teresa on ehdotellut kauan Charlielle New Yorkista lähtemistä, mutta unelma ravintolasta on esteenä muuttamiselle. Charlie on vaikean päätöksen edessä, ystävät vai ura?
Pappisseminaari
Pappisseminaari tarkoittaa roomalaiskatolisen kirkon ja ortodoksisten kirkkojen pappeinkoulutuslaitoksia, jotka ovat sisäoppilaitoksia. Latinalaisen riituksen seminaarit jakaantuvat ylempään ja alempaan seminaariin. Alempi seminaari on poikien katolinen sisäoppilaitos, joka antaa eväitä myös maallisille elämänurille. Ylemmässä seminaarissa nuoret miehet opiskelevat papeiksi.
Katoliset pappisseminaarit toimivat nykyisin yleensä paavillisten yliopistojen yhteydessä, mistä syystä lähes kaikki pappisseminaarit myöntävät kasvateilleen jonkin paavillisen yliopiston hyväksymän teologisen tutkinnon.
Ortodoksisten kirkkojen seminaarit ovat joko kreikkalaisen tavan mukaan asuntoloita, joissa yliopistoissa teologiaa opiskelevat seminaarilaiset asuvat, ruokailevat ja osallistuvat yhteisiin jumalanpalveluksiin tai venäläisen tavan mukaan sisäoppilaitoksia, jossa tapahtuu sekä opiskelu että yhteiselämä. Suomen ortodoksinen pappisseminaari ensin Sortavalassa ja myöhemmin Kuopiossa kirkkokunnan keskustalossa oli vuodesta 1918 vuoteen 1988 venäläistyylinen sisäoppilaitos. Kun teologikoulutus siirrettiin Joensuun yliopistoon (nykyiseen Itä-Suomen yliopistoon), perustettiin kreikkalaistyylinen Ortodoksinen seminaari Joensuun Torikadulle.
Ville Kormilainen
Ville Kormilainen (s. 23. kesäkuuta 1980 Suomussalmi) on suomalainen tietokirjailija ja viestintäammattilainen.
Kormilainen aloitti uransa toimittajana 7 päivää -lehdessä heti lukion ja armeijan jälkeen.
Neljän "Seiska"-vuoden jälkeen hän työskenteli Iltalehdessä ja Katso-lehdessä. Kormilainen toimi Suosikki-lehden päätoimittajana tammikuusta 2008 alkaen. Tammikuussa 2009 Kormilaisesta tuli Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n lasten- ja nuortenlehtiryhmän päätoimittaja. Suosikin lisäksi ryhmään kuuluivat Koululainen, Lemmikki, Villivarsa, Leppis ja Tom & Jerry.
Vuonna 2012 Otavamedia päätti lopettaa Suosikki-lehden julkaisun kannattamattomana. Aluksi ilmoitettiin, että Kormilainen jatkaa muiden lehtien parissa, mutta viikkoa myöhemmin hän irtisanoutui sanoen: "Päätökseni lähteä ei liity millään tavalla Suosikin lopettamiseen. Nyt on luonteva aika katsella, mitähän sitä tekisi isona".
Joulukuun alussa 2012 Kormilainen siirtyi Universal Music Finlandin markkinointijohtajaksi. Syyskuussa 2013 hän perusti koiramediasivusto Kuono.fi:n ja seuraavana vuonna kissasivusto Maumau.fi:n. Lokakuussa 2014 hänestä tuli kolmas osakas Otto Aallon ja Pasi Kiviojan rinnalle viestintätoimisto Luotsiin, jossa hän työskenteli sosiaalisen median ja markkinointiviestinnän parissa.
Kahden yrittäjävuoden jälkeen Kormilainen aloitti viestintäkonsulttina Tekir Oy:ssä heinäkuussa 2015.
Marraskuussa 2016 Tekir perusti uuden yksikön, Tekir Kuhinan, joka keskittyi sisältömarkkinointiin ja someen. Kormilaisesta tuli yksikön vetäjä.
Ville Kormilaisen perheeseen kuuluu vaimo ja kaksi lasta. Vaimonsa Annin kanssa hän omistaa vuonna 2014 perustetun Glory Morning Labradors -kennelin. Se on nimetty Oasis-bändin kappaleen mukaan ja myös koiranpennut nimetään Oasiksen innoittamina. Kesällä 2014 Oasis-pomo Noel Gallagherin 14-vuotias tytär Anaïs vaati kenneliä luopumaan koiranjalostuksesta. Vaatimuksen taustalla olivat hänen kokemuksensa terrierinsä terveysongelmista.
Snapchatissa ja YouTubessa Kormilainen tunnetaan nimimerkillä Esko Mörkö.
Vitas Gerulaitis
Vytautas Kevin ”Vitas” Gerulaitis (26. heinäkuuta 1954 – 18. syyskuuta 1994) oli liettualaisille vanhemmille New Yorkin Brooklynissä syntynyt yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Gerulaitis johti vuonna 1975 Pittsburgh Triangles -joukkueen joukkuetenniksen maailmanmestaruuteen.
Gerulaitisin huomattavin saavutus oli miesten kaksinpelin mestaruus Australian avoimissa 1977. Hän voitti lisäksi Sandy Mayerin kanssa miesten nelinpelin Wimbledonissa 1975. Hän selviytyi Wimbledonissa kaksinpelin välieriin vuosina 1977 ja 1978.
Gerulaitis oli Yhdysvaltain joukkueen jäsen sen voittaessa Davis Cupin 1979. Samana vuonna Gerulaitis hävisi John McEnroelle Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä erin 7-5, 6-3, 6-3. Vuonna 1980 hän hävisi Ranskan avointen kaksinpelifinaalissa Björn Borgille erin 6-4, 6-1, 6-2.
Gerulaitis vetäytyi ammattilaisuraltaan 1986 ja kuoli vain 40-vuotiaana häkämyrkytykseen.
Arthur Larsen
Arthur David Larsen (17. huhtikuuta 1925 Hayward, Kalifornia – 7. joulukuuta 2012 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti miesten kaksinpelin Yhdysvaltain avoimissa 1950 ja sai paikan International Tennis Hall of Famesta 1969.
Larsen saavutti vuonna 1955 kultaa miesten kaksinpelissä Pan-Amerikan kisoissa Méxicossa. Hän päätti uransa vammauduttuaan marraskuussa 1956 vaikeasti skootterionnettomuudessa Kaliforniassa.
Reunantunnistus
Reunantunnistus on joukko erilaisia konenäön ja kuvankäsittelyn alaan kuuluvia menetelmiä, jossa etsitään digitaalisesta kuvasta sellaisia pisteitä, joissa valon intensitetti muuttuu terävästi. Näiden pisteiden voidaan olettaa kuvaavan kuvassa olevien objektien reunoja.
Reunantunnistusmenetelmät voivat tunnistaa kuvasta
Reunantunnistusmenetelmille on haasteellista erottaa kuvasta kohina ja todelliset reunat. Siksi useat menetelmät edellyttävätkin kohinan poistamista kuvasta ennen varsinaista reunanetsintää.
Kuvan informaatiosisällöstä merkittävä osa on ilmaistavissa sen sisältämillä reunoilla. Näin kuvien sisältämä informaatio voidaan myös pakata hyvin pienempään tilaan ja antaa esimerkiksi syötteeksi erilaisille hahmontunnistusalgoritmeille.
Reunantunnistusmenetelmät voidaan karkeasti jakaa kahteen pääluokkaan, joista toinen perustuu gradienttien paikallisten maksimien etsimiseen ja toinen toisen asteen derivaattojen nollakohtien etsimiseen ().
Olkoon koordinaateissa "{i,j}" sijaitsevan pikselin intensiteetti formula_1. Yleisessä muodossa gradientin suuruus voidaan esittää seuraavasti:
Yksinkertainen menetelmä on verrata pikselin molemmilla puolilla sijaitsevia intensiteettiarvoja toisiinsa:
Paikallisten maksimien etsimiseen käytetään erilaisia konvoluutiofilttereitä, esimerkiksi Sobelin filtteriä. Lopuksi on valittava kynnysarvo (), jonka avulla päätetään, että mitkä suurimmat gradientit edustavat reunoja ja mitkä eivät.
Tässä menetelmässä pyritään löytämään ne kuvan pisteet, joiden kohdalla intensiteettiarvojen toinen derivaatta saa arvoja läheltä nollaa.
Tässäkin menetelmässä käytetään konvoluutiofilttereitä ja kynnysarvoja reunapikseleiden valitsemisessa.
Regina Kent
Regina Kent (4. syyskuuta 1967 – 16. elokuuta 1999) oli kiinalaissyntyinen näyttelijä, joka näytteli hongkongilaisissa elokuvissa 1980-luvulla. Hän on näytellyt myös Brandon Leen vastanäyttelijänä elokuvassa "Legacy of Rage" vuonna 1986. Regina Kent kuoli aivokasvaimeen vuonna 1999. Hän esiintyi elokuvissa vuosina 1986–1990.
Tsingis Khan (albumi)
Tsingis Khan on Frederikin vuonna 1979 ilmestynyt albumi, josta hän sai ensimmäisen kultalevynsä. Se myi yli 34 000 kappaletta. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "Tsingis Khan" ja "Linda Linda".