Käärmekorennot
Käärmekorennot ("Raphidioptera") on hyönteisiin kuuluva lahko, joka luettiin aikaisemmin kuuluvaksi verkkosiipisiin. Ne ovat saaneet nimensä pitkästä, käärmemäisestä kaulasta, joka auttaa saaliin havaitsemisessa ja sen pyydystämisessä. Lahko on lajimäärältään pieni ja siihen arvellaan kuuluvan maailmanlaajuisesti vain reilu parisataa lajia.
Lahko on kehittynyt jurakaudella ja ollut runsas liitukaudella ja noilla aikakausilla syntyneitä fossiileja tunnetaan ympäri maapalloa. Fossiiliaineistossa käärmekorennot ovat lähes aina tallentuneet sedimentteihin. Meripihkasta fossiileja tunnetaan erittäin vähän. Toisaalta meripihkaan säilyneitä yksilöitä tunnetaan useimmista liitu- ja tertiäärikaudella syntyneistä meripihkaesiintymistä ja näiden joukossa on myös fossiloituneita toukkia. Kaikkiaan esihistoriallisia lajeja on voituu kuvata yli sata.
Lahko on sittemmin hävinnyt Maapallon lämpimiltä alueilta ja lajeja tavataan enää pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla.
Kaikki käärmekorennot ovat hoikkia, siivekkäitä hyönteisiä, joilla on huomattavalla tavalla pidentynyt keskiruumis. Tuntosarvet ovat pitkät. Eläimen ruumis on kiiltävä ja sen väri vaihtelee ruskeasta mustaan. Siivet ovat kirkkaat ja niissä on tiheä siipisuonitus. Etu- ja takasiivet ovat samankokoiset ja levossa korento pitää siipiään harjakattomaisesti takaruumiin päällä. Siiven etureunassa on nähtävissä värillinen täplä, "pterostigma", jonka alueella on tarkan lajinmäärityksen kannalta olennaisia tuntomerkkejä. Suuosat ovat purevat. Heimon "Raphidiidae" käärmekorennolla on päälaella pistesilmät, jotka auttavat niitä saalistuksessa. Eläin saalistaakin lähinnä näköaistinsa avulla. Maailmalla käärmekorentojen enimmäispituus on 3cm ja siipiväli 5cm, mutta suomalaiset lajit ovat tätä pienempiä.
Aikuinen käärmekorento on kehno lentäjä, eikä mielellään ylitä ruohikkoja tai muita avoimia paikkoja. Aikuiset yksilöt viettävätkin yleensä aikansa vain siinä puussa tai pensaassa, jonka ympäristössä ne ovat toukkinakin eläneet. Elinympäristössään käärmekorennot suosivat hyvin voimakkaasti havupuita. Toukka on yöaktiivinen ja saalistaa puiden kaarnalla tai maanpinnalla, karikkeen joukossa.
Käärmekorennot ovat petoja sekä toukkana että aikuisena. Korento on aktiivinen valoisaan aikaan, liikkuu paljolti kävellen ja saalistaa pehmeäruumiisia hyönteisiä kuten kirvoja ja muiden hyönteisten toukkia sekä hämähäkkejä. Korennoilla on sahaleuat joiden sisäsyrjässä on teräviä piikkejä. Korennon hyökätessä piikit tunkeutuvat saaliiseen ja silpovat sen toisinaan jopa kahtia. Korento kävelee puussa tai maassa pää korkealle ojennettuna. Kirvan tai muun saaliin havaittuaan se hiipii lähelle ja iskee äkisti saalista. Käärmekorennon kehitys munasta aikuiseksi kestää 1–3 vuotta.
Muodonvaihdos on täydellinen. Käärmekorennot talvehtivat toukkina.
Suomessa käärmekorentoja on tavattu kolme lajia, jotka kaikki ovat vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan elinvoimaisia.
Systemaattisessa järjestyksessä lajit ovatNämä kaikki kuuluvat käärmekorentojen heimoon (Raphidiidae) ja ovat lennossa alkukesällä. Lisäksi Suomen lähialueilla on paikoin tavattu outakäärmekorentojen heimoon (Inocellidae) kuuluvaa outakäärmekorentoa ("Inocellia crassicornis").
Sanoma Magazines: Hirviökortit