hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alain Resnais
Alain Resnais (3. kesäkuuta 1922 Vannes – 1. maaliskuuta 2014 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, jonka 1950- ja 1960-lukujen teokset luokitellaan yleensä niin sanottuun ranskalaiseen uuteen aaltoon eli "Nouvelle vagueen" kuuluviksi. Pitkästä ja monivaiheisesta urastaan huolimatta Resnais tunnetaan ennen muuta kolmesta varhaisesta elokuvastaan: "Yö ja usva" (1955), "Hiroshima, rakastettuni" (1959) ja "Viime vuonna Marienbadissa" (1961).
Resnais teki useita lyhytelokuvia 1940-luvulla valmistuttuaan elokuvakoulusta (L’Institut des hautes études cinématographiques). Näitä ovat muun muassa "Guernica" (1950), joka perustuu Pablo Picasson samannimiseen maalaukseen Espanjan sisällissodasta, ja etenkin tyylillisesti loistavana pidetty "Yö ja usva" (1955), joka on eräs ensimmäisistä juutalaisten holokaustia ja natsien keskitysleirejä käsittelevistä elokuvista.
Resnais’n kuuluisimmat elokuvat käsittelevät uudella tavalla ja uutta tekniikkaa hyödyntäen muistin subjektiivisuutta ja todellisuuden monimerkityksellisyyttä. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa "Hiroshima, rakastettuni" (1959) on romanttinen draama nuoresta sodanjälkeiseen Hiroshimaan matkustavasta ranskalaisnaisesta ja japanilaisesta arkkitehdista. Takaumat naisen menneisyyteen saksalaisten miehittämässä sodanaikaisessa Ranskassa ovat elokuvassa oleellisia. Elokuva oli menestys, ja Resnais sai sen myötä kansainvälistä mainetta.
Resnais’n toinen pitkä elokuva "Viime vuonna Marienbadissa" (1961), jonka käsikirjoituksen Resnais teki yhteistyössä Alain Robbe-Grilletin kanssa, on rakenteeltaan ja juoneltaan vielä ”vaikeampi”. Elokuvassa mies kohtaa naisen vanhanaikaisessa lomanviettopaikassa yrittäen vakuuttaa tämän siitä, että he ovat tavanneet aiemminkin. Jää epäselväksi, mitä näiden kahden menneisyydessä todella on tapahtunut. Useita kohtauksia esitetään erilaisina versioina, eikä mikään niistä osoittaudu muita todemmaksi. Menneisyys rakentuu vain muistissa, ja muisti on epävarma.
Resnais oli Ranskan uuden aallon ohjaajien (sellaisten kuin François Truffaut ja Jean-Luc Godard) aikalainen, vaikka ei liikkeeseen varsinaisesti kuulunutkaan. Resnais kuului pikemminkin ”vasemman rannan” modernismiin sitoutuneisiin älykköihin, joita olivat muun muassa Agnès Varda ja Jacques Demy ja jotka saivat varsin vähän vaikutteita amerikkalaisesta elokuvasta.
Resnais teki elokuvia 1970-luvun loppuun saakka saavuttaen suhteellista menestystä, mutta 1980-luvulla hänen elokuvansa epäonnistuivat kaupallisesti. Vasta elokuva "Smoking/No Smoking" (1993) menestyi kohtuullisesti.
Anatole Dauman ja Argos Films tuottivat monet Resnais’n elokuvista. Hän teki yhteistyötä myös kirjailijoiden Alain Robbe-Grillet ja Marguerite Duras kanssa.
Isopukinjuuri
Isopukinjuuri ("Pimpinella major") on suuressa osassa Eurooppaa kasvava sarjakukkainen kasvi. Suomessa se on uhanalainen ja rauhoitettu.
Isopukinjuuri muistuttaa ahopukinjuurta ("P. saxifraga"), mutta on sitä yleensä selvästi kookkaampi kasvaen 40–100 cm korkeaksi. Sen varsi on kalju, syväuurteinen ja särmikäs. Aluslehtien lehdykät ovat suippoja ja hammaslaitaisia tai harvaliuskaisia. Varsilehdet ovat kaksi kertaa parilehdykkäisiä, lehdykät ovat kapealiuskaisia. Isopukinjuuren kukka valkoinen ja se kukkii heinä-elokuussa. Kasvin hedelmät ovat selvästi harjuisia, kun taas ahopukinjuuren hedelmät ovat lähes sileitä.
Isopukinjuurta kasvaa lähes koko Euroopassa pohjoisia ja eteläisiä osia lukuun ottamatta. Sitä tavataan myös Kaukasuksella. Suomen ainoa tunnettu vanha ja luontaista muistuttava esiintymisalue lienee Pohjois-Karjalassa Liperissä. Muualla Suomessa sitä on tavattu puutarhakasvina sekä saksalaistulokkaana Lappia myöten. Pohjois-Amerikassa isopukijuuri lienee viljelykarkulainen.
Isopukinjuuri viihtyy lehdoissa, mutta myös ihmisen muokkaamissa ympäristöissä kuten kaskimetsissä, lehtoraivioilla, tuoreilla niityillä ja hakamailla. Kasvi tekee runsaasti siemeniä, ja maanpinnan rikkoonnuttua se saattaa siemenpankista yllättäen ilmaantua esimerkiksi hakkuuaukioille. Isopukinjuuri on suuresti harvinaistunut perinteisen niitto- ja laiduntalouden sekä kaskeamisen loppumisen seuraksena.
Isopukinjuuri on vanha rohdos- ja koristekasvi.
Christian Fittipaldi
Christian Fittipaldi (s. 18. tammikuuta 1971, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen entinen kilpa-autoilija, joka osallistui kausilla 1992 - 1994 Formula 1 -sarjaan. Hän on entisen F1-kuljettajan ja -tallin omistajan Wilson Fittipaldin poika, ja kaksinkertaisen F1-mestarin Emerson Fittipaldin veljenpoika. Hän osallistui Formuloissa yhteensä 43 Grand Prix -kilpailuun (karsiutui kolmesta), ja keräsi yhteensä 12 MM-pistettä. Fittipaldi oli kolmasti neljäs. Fittipaldi hylättiin Kanadan GP:ssä 1994. Aika-ajoissa Fittipaldi oli parhaimmillaan kuudes Monacon GP:ssä 1994. F1:n lisäksi hän on kilpaillut Champ Car- ja NASCAR-sarjoissa.
Champ Car -sarjassa Fittipaldi pärjäsi hyvin ja hän kuului sarjan kärkinimiin. Ensimmäisenä kautenaan hän ajoi Walker Racingin Reynard-Ford Cosworthilla. Vuodesta 1996 lähtien Fittipaldi ajoi Newman/Haas Racing -tallin autoa. Newman/Haasilla Fittipaldin tallikaverina oli useimpina vuosina Michael Andretti.
Carcross
Carcross, alun perin "Caribou Crossing", on 301 (2016) asukkaan kylä Yukonissa Kanadassa. Kylä sijaitsee Lake Bennett- ja Nares Lake -järvien rannalla, 68 kilometriä etelälounaaseen Whitehorsen kaupungista. Tagish Roadin toinen päätepiste sijaitsee Carcrossissa. Kaupunkiin johtaa myös kapearaiteinen rautatie, White Pass and Yukon Route.
Aiemmin Caribou Crossingina tunnettu paikka toimi tlingit- ja tagish-heimojen kalastajien ja metsästäjien leiripaikkana. Alueelta on löydetty 4 500 vuoden ikäisiä alkuperäisasukkaiden esineitä.
Nimi Caribou Crossing on peräisin järvien välisestä kapeasta maakannaksesta, jota caribut eli porot käyttivät muuttoreittinään. Klondiken kultaryntäyksen aikana porotokka hävitettiin sukupuuttoon, mutta kannan elvytysohjelman myötä alueella on noin 450 yksilön porotokka.
Caribou Crossingin kylä perustettiin 1896 kultaryntäyksen aikaan. Tuolloin paikka oli suosittu kullanetsijöiden pysähdyspaikka. Kylässä oli myös lennätintoimisto, ja se toimi myös Yukonjoen alueen yhteyspisteenä.
1900-luvun alussa hopean kaivaminen aloitettiin läheisessä Conradin pikkukaupungissa. Hopeaesiintymät olivat kuitenkin pieniä ja kaivosteollisuus päättyi pian.
Vuonna 1904 Caribou Crossing sai nykyisen nimensä. Nimenvaihdoksen syynä olivat postinkulun epäselvyydet: epäselvyyksiä syntyi, koska lähellä Carcrossia Brittiläisessä Kolumbiassa sijaitsee Cariboon kylä.
Väestönlaskentatietojen mukaan kylän asukasluku vuonna 1996 oli 196, vuonna 2001 152, vuonna 2006 311 ja vuonna 2016 301.Vuonna 2001 kylässä oli 115 taloutta. Asukastiheys (2016) on 18,7 asukasta neliökilometrillä. Kylän pinta-ala on 16,14 neliökilometriä.
Värimaratti
Värimaratti ("Asperula tinctoria") on monivuotinen Euroopassa ja Siperiassa tavattava matarakasvi. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Värimaratti on ruohovartinen, 25–45 senttimetriä korkeaksi kasvava kasvi. Hento ja kalju varsi on voimakkaasti pystyhaarainen. Varren tyvi ja kasvin juurakko ovat kellanpunaisia. Lehdet ovat kapeita, ehytlaitaisia ja kasvavat säteittäisesti, 4–6 kussakin kiehkurassa. Pienet valkoiset kukat kasvavat sarjoina varsien päissä. Värimaratti kukkii heinäkuussa. Värimaratin kukkimattomat yksilöt muistuttavat paimenmataraa ("Galium album").
Värimarattia tavataan Siperian länsiosista Ranskaan, Saksan koillisosiin ja Balkanille sekä Itämeren rannikon kalkkialueilla. Öölannissa, Gotlannissa ja Virossa värimaratti on yleinen. Suomessa värimaratin tiedetään esiintyvän alkuperäisenä vain kolmessa paikassa: Ahvenanmaan Hammarlandissa, Varsinais-Suomessa Dragsfjärdissä sekä Raumalla. Rauman esiintymä löydettiin vuonna 1916, jolloin laji tavattiin ensimmäisen kerran Suomessa.
Värimaratti on vaativa kasvupaikkansa suhteen. Suomessa laji kasvaa kalkkipitoisilla kalliokedoilla. Elintilan täytyy olla aukkoisa ja hyvin valoisa. Laji onkin riippuvainen kasvupaikkojen laidunnuksen jatkumisesta.
Värimaratin kellanpunaisesta juuresta saadaan purppuranpunaista väriä.
Pat Kavanagh
Pat Kavanagh (s. 14. maaliskuuta 1979 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Kavanagh aloitti uransa junioriliiga OHL:n Peterborough Petesissä kaudella 1996–1997. NHL:ään hänet varasi Philadelphia Flyers vuoden 1997 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 50. Seuraavilla kahdella kaudella OHL:ssä Kavanagh ei kuitenkaan onnistunut vakuuttamaan Flyersia ja vuonna 1999 hänen pelaajaoikeutensa siirrettiin Vancouver Canucksille vaihdossa kuudennen kierroksen varausoikeuteen. Ammattilaisdebyyttinsä hän teki kaudella 1999–2000 Vancouver Canucksin AHL-farmiseura Syracuse Crunchissa. Seuraavalla kaudella Kavanagh pelasi IHL:ää Kansas City Bladesissä ja kokosi 41 tehopistettä (26 maalia ja 15 syöttöä) 78 ottelussa. Näiden näyttöjen perusteella hänet nostettiin Canucksin kokoonpanoon kolmen pudotuspeliottelun ajaksi keväällä 2001.
Kaudet 2001–2004 Kavanagh pelasi jälleen AHL:ssä – tällä kertaa Manitoba Moosen paidassa – lukuun ottamatta kuutta Canucksissa pelattua ottelua. Pisteiden valossa Kavanaghin paras kausi AHL:ssä oli 2003–2004, jolloin hän kokosi 45 pistettä (23 maalia ja 22 syöttöä) 73 ottelussa. Kesällä 2004 Kavanagh siirtyi vapaana agenttina Ottawa Senatorsin organisaatioon, mutta vietti vuoksi seuraavan kauden AHL:ssä Binghamton Senatorsin riveissä. Kesällä 2005 Kavanagh siirtyi vapaana agenttina Philadelphia Flyersiin, ja pelasi kaudella 2005–2006 seurassa kahdeksan ottelua ja loput kaudesta AHL:ssä Philadelphia Phantomsissa.
Kauden 2006–2007 Kavanagh aloitti AHL:n Portland Piratesissa, mutta siirtyi jo kahden ottelun jälkeen Suomeen lappeenrantalaiseen Saimaan Palloon. SaiPassa Kavanagh aloitti hyvin ja murtautui joukkueen ykköskentälliseen, jossa hänen ohellaan pelaavat Emil Lundberg ja Kimmo Koskenkorva. Hyvän alun jälkeen Kavanaghin taso putosi ja SaiPan johdossa ei oltu pelaajan otteisiin tyytyväisiä. Kavanaghin ja SaiPan välinen sopimus purettiin tammikuun lopussa 2007 ja kanadalainen siirtyi Elitserieniin HV71:n riveihin .
Kavanagh pelasi kevään 2007 Ruotsissa, minkä jälkeen hän teki sopimuksen Saksan DEL-liigassa pelaavan Iserlohn Roostersin kanssa. Kavanagh pelasi vahvan kauden Iserlohnissa ja teki 54 ottelussa 50 pistettä (25 maalia ja syöttöä). Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi toiseen saksalaisjoukkueeseen Frankfurt Lionsiin. Frankfurt vapautti Kavanaghin kuitenkin kaksivuotisesta sopimuksesta vain yhden kauden jälkeen.
Kaudeksi 2009–2010 Kavanagh siirtyi DEL-liigan ERC Ingostadtiin. Ingolstadtissa hän teki koko kauden aikana pudotuspelit mukaanottaen 52 pistettä 65 ottelussa. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Iserlohn Roostersiin. Kauden 2011–2012 Kavanagh aloitti Itävallan pääsarjan Vienna Capitalsissa. Hän ei kuitenkaan vastannut joukkueen odotuksia, ja hänet korvattiin pian Nathan Robinsonilla. Capitals ei kuitenkaan purkanut hänen sopimustaan, ja joukkue otti hänet uudelleen kokoonpanoon joulukuussa 2011, kun se kärsi loukkaantumisista. Kavanagh pelasi Capitalsissa tammikuulle 2012, jolloin hänen sopimuksensa purettiin.
Kavanagh teki kesällä 2012 sopimuksen Italian pääsarjan Val Pusterian kanssa.
Hirvenkello
Hirvenkello ("Campanula cervicaria") on näyttävä, kaksi- tai monivuotinen Euraasiassa tavattava kellokasvi.
Hirvenkello kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Sen monisärmäinen varsi on jäykkä, pysty ja mehevä, 3–5 millimetriä paksu ja karheakarvainen. Lehtiruoti on tavallisesti leveästi siipipalteinen. Lehden lapa on epäsäännöllisen nyhälaitainen, vaaleanvihreä ja kankeakarvainen. Muodoltaan lehdet ovat pitkulaisen suikeita tai puikeita. Vaaleansiniset, pari senttiä pitkät, mykerömäiset kukat kasvavat pallomaiseksi kukinnoksi varren päähän. Pienempiä kukintoja on lehtihangoissa. Kasvi kukkii heinä-elokuussa.
Ulkonäöltään hirvenkello muistuttaa yleisempää peurankelloa ("C. glomerata").
Hirvenkellon pölyttäjinä toimivat kimalaiset ("Bombus") ja kukkakärpäset ("Syrphidae"). Myös itsepölytys on mahdollista, mutta silloin kasvin siementuotto on paljon heikompi. Kasvi kukkii vain kerran, jonka jälkeen se kuolee.
Hirvenkellon levinneisyys ulottuu Keski-Suomesta, -Ruotsista ja -Norjasta Pohjois-Italiaan ja Balkanin niemimaalle. Läntisimmät kasvupaikat ovat Espanjassa, josta lajin levinnäisyysalue jatkuu läpi Keski- ja Itä-Euroopan Aasian puolelle Länsi-Siperiaan asti. Suomessa hirvenkelloa esiintyy harvinaisena paikoitellen Nurmes-Iisalmi-Pori-linjan eteläpuolella. Se on Suomessa suuresti harvinaistunut ja Pohjanmaalta kokonaan hävinnyt.
Hirvenkello kasvaa tienpientareilla, radanvarsilla, metsäaukeilla, rinneniityillä ja ahoilla. Aikaisemmin laji oli tyypillinen kaskiahojen ja kaskiviljelysten reunaosien kasvi. Laji on suuresti harvinaistunut viime vuosikymmeninä perinteisen maatalouden loputtua.
Sahan vaakuna
Sahan vaakuna on Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan vaakuna. Vaakuna otettiin käyttöön 16. joulukuuta 1992, jolloin laki Sahan tasavallan vaakunasta hyväksyttiin.
Vaakunassa on hevonen ja ratsastaja, jolla on kädessään kolmekielekkeinen lippu. Tämä vaakunakuva on peräisin vanhasta maalauksesta.Flags of the World – Yakutia – Seal/emblem of Yakutia Tätä tummanpunaista vaakunakuvaa ympäröi sininen kehys, jossa on jakuutiksi teksti "Sahan tasavalta" ja venäjäksi "Sahan tasavalta (Jakutia)".
Anneliese van der Pol
Anneliese Louise van der Pol (s. 23. syyskuuta 1984 Amsterdam) on hollantilaissyntyinen näyttelijä. Hän näyttelee musiikkiteattereissa, ja yksi hänen rooleistaan on Chelsea Daniels Disney Channelin ohjelmassa "That’s So Raven". Hän on myös laulaja.
Laulajana Anneliese van der Pol on sopraano. Eräs hänen lauluistaan oli ”Over it” Disney Channelin elokuvassa "Stuck in the Suburbs". Hänen toinen soolonsa oli nimeltään ”A Day in the Sun” albumilla "That's so Raven Too!" Hänellä on ollut myös muita Disneyn musiikkiprojekteja, kuten ”Circle of life” Leijonakuninkaassa sekä laulu ”A Dream is a Wish Your Heart Makes” elokuvassa "Tuhkimo". Hänellä on kaksi vanhempaa siskoa, Rachel ja Sarah.
Hänellä on nykyisin Yhdysvaltain kansalaisuus.
Soikko (kylä)
Soikko on kylä Simojoen itärannalla Simon kunnassa Lapin maakunnassa. Se sijaitsee Alaniemen ja Karisuvannon kylien välissä seututien 924 varrella, noin 16 kilometriä Simon liikekeskustasta koilliseen.
Kylän maisemaa hallitsevat Simojoen Lappalaisenkoski sekä jokirantojen pellot. Joen vastarannalla sijaitsee Matalan kylä.
Karisuvanto
Karisuvanto on kylä Hamarin ja Soikon kylien välissä Simojoen itärannalla Simon kunnassa Lapin maakunnassa. Se sijaitsee seututien 924 varrella noin 12 kilometrin päässä kunnan liikekeskustasta koilliseen. Nimensä Karisuvanto on saanut kylän kohdalla sijaitsevasta Simojoen pitkästä suvantoalueesta. Karisuvanto on Hamarin kanssa suosittua loma-asuntoaluetta. Karisuvannosta vedet laskevat Hamarinsuvantoon. Karisuvantoa on kutsuttu ennen myös nimellä Karijärvi.
Karisuvanto kuului vuoteen 2005 Hamarin koulupiiriin. Koulun lakkauttamisen jälkeen Karisuvanto on kuulunut Asemakylän koulupiirin.
Karisuvannon asukasyhdistys tekee tiivistä yhteistyötä Hamarin yhdistyksen kanssa. Karisuvanolla järjestetään vuosittain Karisuvannon pilkkikilpailut, joihin osallistuu vuosittain yli kolme sataa pilkkijää. Kisat järjestää Alajoen Linnustajat ry.
HMS Exeter (68)
HMS Exeter (68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston "York"-luokan raskas risteilijä.
"HMS Exeter" tilattiin kaksi vuotta sisaraluksensa "HMS Yorkin" jälkeen ja sen köli laskettiin 15. maaliskuuta 1928. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1928 ja se otettiin palveluskäyttöön 27. heinäkuuta 1931.
"HMS Exeter" liitettiin palvelukseen otettaessa Atlantin laivaston 2. Risteilijäviirikköön, missä alus palveli, kunnes se sijoitettiin 1934 Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus palveli siellä toisen maailmansodan alkamiseen saakka lukuun ottamatta tilapäisiä komennuksia Välimerelle Abessinian kriisin vuoksi 1935 ja 1936.
Toisen maailmansodan alkaessa "HMS Exeter" kuului Etelä-Amerikan osastoon ja muodosti lokakuussa 1939 yhdessä "HMS Cumberlandin" kanssa Force G:n, kun muodostettiin osastoja jahtaamaan saksalaisia aluksia maailman meriltä.
"HMS Exeter" osallistui saksalaisen taskutaistelulaivan "Admiral Graf Speen" upottamista edeltäneeseen taisteluun La Plata -joen suulla 13. joulukuuta 1939. Taistelussa "HMS Exeteriin" osui seitsemän "Admiral Graf Speen" 11 tuuman kranaattia, jotka aiheuttivat vahinkoja alukselle, surmasivat 61 ja haavoittivat 23 miestä. Aluksen oli vetäydyttävä taistelusta, koska aluksen kaikki 8 tuuman tykkitornit olivat toimintakyvyttömiä ja nopeus oli laskenut 18 solmuun.
"HMS Exeteriä" tehtiin hätäkorjauksia Port Stanleyssa Falklandsaarilla tammikuuhun 1940 saakka. Tämän jälkeen se matkasi Devonportiin korjattavaksi. Korjaukset kestivät helmikuusta 1940 maaliskuuhun 1941. "HMS Exeter" palasi palvelukseen 10. maaliskuuta ja se toimi saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla muun muassa saattueen WS8B suojana "Bismarckin" tuhoamisen yhteydessä.
Japanin liityttyä joulukuussa 1941 sotaan "HMS Exeter" muodosti osan liitoutuneiden joukoista (ABDACOM), joiden oli tarkoitus puolustaa Hollannin Itä-Intiaa (nyk. Indonesia). "HMS Exeter" vaurioitui Jaavanmeren taistelussa 27. helmikuuta 1942 saatuaan 8 tuuman kranaatista osuman konehuoneeseen. Hävittäjä "HMS Electra" upposi suojatessaan "HMS Exeterin" irtautumista Surabayaan korjattavaksi.
"HMS Exeterin" joutui japanilaisten raskaiden risteilijöiden "Nachi", "Haguro", "Myōkō" ja "Ashigara" sekä niitä suojaavien hävittäjien "Akebono", "Ikazuchi", "Inazuma", "Yamakaze" ja "Kawakaze" yllättämäksi saapuessaan Sundasalmeen 1. maaliskuuta. Kohtaamisesta alkoi toinen Jaavanmeren taistelu, jonka alussa "HMS Exeteriin" osunut kranaatti vei kaiken tehon aluksesta. Aluksen jo upotessa siihen osui japanilaisen hävittäjän "Inazuman" laukaisema torpedo. Myös "HMS Exeterin" saattajat hävittäjät "HMS Encounter" ja "USS Pope" upposivat, vaikka "USS Pope" kykenikin aluksi pakenemaan niin lentokoneet upottivat sen vain muutamaa tuntia myöhemmin.
Merestä pelastettiin japanilaisten sotavangeiksi noin 800 brittiläistä ja amerikkalaista merimiestä, joiden joukossa "HMS Exeterin" kapteeni Oliver Gordon.
Ricardo Oliveira
Ricardo Oliveira (s. 6. toukokuuta 1980 São Paulo, São Paulon osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Al-Jaziraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Oliveira aloitti ammattilaisuransa Portuguesassa kaudella 2000, ja teki 23 maalia pelaamassaan 46 ottelussa. Kolmen Portuguesa-kauden jälkeen hän siirtyi Santosiin. Hänet valittiin vuoden 2003 Copa Libertadores -turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi. Kaikkiaan 34 Santos-ottelun jälkeen Oliveira siirtyi Espanjaan Valencian joukkueeseen, jossa hän oli valmentaja Rafael Benítezin alaisuudessa mukana voittamassa Primera Divisiónin mestaruutta ja UEFA Cupia.
Vuonna 2004 Oliveira siirtyi Real Betisiin, jossa hän teki ensimmäisellä kaudellaan 22 maalia 37 pelaamassaan ottelussa. Espanjan cupin loppuottelussa Osasunaa vastaan Oliveira laukoi joukkueensa ensimmäisen maalin, kun Betis voitti 2–1. Ensimmäisen maalinsa Mestarien liigassa hän teki ottelussa belgialaista Anderlechtia vastaan. Sitä seurasi kahden maalin ilta Mestarien liigan ottelussa Monacoa vastaan. Loukkaantumisen takia Oliveira pelasi toisella Betis-kaudellaan vain yhdeksässä sarjaottelussa, tehden kuitenkin neljä maalia. Vuonna 2006 São Paulossa tehdyn 12 ottelun lainavisiitin jälkeen Oliveira siirtyi Milaniin. Sieltä hän siirtyi kesällä 2007 lainasopimuksella Real Zaragozaan. 25. toukokuuta 2008, Zaragoza vahvisti ostaneensa Oliveiran AC Milanista 10 miljoonalla eurolla. Kesällä 2009 hän siirtyi Al-Jaziraan pelattuaan ensin puoli kautta Real Betisin riveissä.
Brasilian maajoukkueessa Oliveira teki ensiesiintymisensä heinäkuussa 2004 ottelussa Chileä vastaan. Hän edusti maataan Copa Américassa vuonna 2004 ja Confederations Cupissa vuonna 2005.
SeurajoukkueetMaajoukkue
Simoniemi
Simoniemi on kylä ja taajama Simon kunnassa Lapin maakunnassa. Taajaman väkiluku vuonna 2005 oli 545 ja pinta-ala 5,4 km². Simoniemi on asukasluvultaan Simon kolmanneksi suurin. Simoniemi on myös Simon entinen koulupiiri. Koulun lakkauttamisen jälkeen Simoniemi on kuulunut Maksniemen koulupiiriin.
Simoniemi sijaitsee Perämeren rantamaisemissa samannimisellä niemellä valtatien 4 eteläpuolella, noin neljä kilometriä länteen kunnan liikekeskustasta. Kylä on kunnan kirkonkylä, siellä sijaitsee vuonna 1846 valmistunut Simon kirkko.
Kyläalue muodostuu Perämeren merellisistä maisemista sekä vanhan maantien varrella sijaitsevista pelto- ja niittyaukeista. Kylänraitille tunnusomaisia piirteitä ovat mutkittelevan maantien varrella sijaitsevat useat vanhat maatalot. Muut läheiset kylät ovat pohjoisessa sijaitseva Viantie sekä idässä sijaitseva Simonkylä.
Simoniemen kylätoimintaa ylläpitää Simoniemi-Viantie kylätoimikunta ry.
Pale Force
Pale Force oli animoitu sarja, jonka jaksoja esitettiin Late Night with Conan O'Brienin yhteydessä. Sarjan loi koomikko Jim Gaffigan, joka oli myös Conan O'Brienin vakiovieraita. Gaffigan teki itse kaiken ääninäyttelyn sarjassa, animaatiosta vastasi Paul Noth ja musiikista Patrick Noth.
Pale Forcessa Jim Gaffigan ja Conan O'Brien olivat supersankareita, jotka taistelivat rikollisuutta vastaan kalpeudellaan. He pystyivät myös ampumaan lasereita nänneistään. Sarjassa Gaffigan oli lihaksikas ja rohkea, Conan taasen esitettiin heikkona itkevänä pelkurina, joka usein turvautui Jimiin. Joidenkin jaksojen esityksen yhteydessä Gaffigan myös vieraili O'Brienin ohjelmassa.
Claude Provost
Claude Joseph Antoine Provost (17. syyskuuta 1933 Montreal, Quebec, Kanada – 17. huhtikuuta 1984 Florida, Yhdysvallat) oli kanadanranskalainen jääkiekkoammattilainen, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Provost pelasi koko NHL-uransa Montreal Canadiensissa. 13 kaudella hän pelasi 1 005 ottelua ja teki niissä 254 maalia ja 335 maaliin johtanutta syöttöä. Provost voitti Stanley Cupin yhdeksän kertaa ja hän sai ensimmäisen Bill Masterton Memorial Trophy -palkinnon vuonna 1968.
Provost kuoli sydänkohtaukseen pelatessaan tennistä kotonaan Floridassa vuonna 1984.
Serginho
Serginho, koko nimeltään Sergio Claudio dos Santos (s. 27. kesäkuuta 1971 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A'ssa pelaavaa AC Milania. Hän on pelipaikaltaan laituri tai vasen pakki.
Serginho liittyi AC Milanin kokoonpanoon vuonna 1999 pelaten sitä ennen São Paulossa, Cruzeirossa, Flamengossa, Vitoria Bahiassa ja Itaperunassa.
Brasilian maajoukkuetta Serginho on edustanut kymmenessä ottelussa, tehden yhden maalin.
Simon kirkko
Simon kirkko on Simon kunnan kirkonkylällä Simoniemessä sijaitseva kirkkorakennus. Sen on suunnitellut Ernst Bernhard Lohrmann ja se on valmistunut vuonna 1846. Kirkkorakennus on myöhäisempiretyylinen suorakaiteen muotoinen torniton pitkäkirkko, jonka pituus on 28,5 metriä ja leveys 15,5 metriä.
Kirkon alttaritaulun "Jeesus ristillä" (360 × 162 cm öljymaalaus) maalasi haaparantalainen Esaias Svanberg (1806–1875) vuonna 1847. Tauluun on kuvattu ristiinnaulittu Jeesus ja häntä surevat Maria ja Johannes. Taulun alareunassa on teksti sen lahjoittajasta talollinen Pehr Postista.
Kirkkorakennuksen vieressä seisoo Heikki Väänäsen vuonna 1773 rakentama pelkistetty puinen kellotapuli, joka edustaa pohjalaista renessanssia. Tapulin kolmiopaanuilla katetun katon pinnat ovat muodoiltaan barokkia. Kirkon ja tapulin välissä lepäävät simolaiset sankarivainajat talvi- ja jatkosodasta. Lisäksi tapulin ympärillä on vanha hautausmaa, jonne on haudattu muun muassa valtioneuvos Martti Miettunen.
Bysantin arkkitehtuuri
Bysantin arkkitehtuuri on vuoden 330 jälkeen syntyneessä Bysantin valtakunnassa kehittynyt arkkitehtuurityyli. Kuuluisin Bysantin taiteen arkkitehtoninen luomus on Hagia Sofia. Entisen Bysantin ydinalueelta löytyy jonkin verran saman tyylisiä rakennuksia, lähinnä kirkkoja ja luostareita. Tyyli levisi myös Bysantin läntisiin siirtokuntiin, kuten Sisiliaan ja Venetsiaan. Pyhän Markuksen tuomiokirkko Venetsiassa edustaa bysanttilaista arkkitehtuuria sekoitettuna länsieurooppalaiseen gotiikkaan. Bysanttilaiseen tyyliin kuuluvat värikkäät ja runsaat mosaiikit.
Bysantin valtakunnan romahtaessa vuonna 1453 bysanttilainen arkkitehtuuri sai väistyä, kun turkkilaiset toivat mukanaan islamilaisen tyylin. Tosin osmanit käyttivät omassa arkkitehtuurissaan myös vanhoja vaikutteita Bysantin arkkitehtuurissa, mikä näkyy selvästi esimerkiksi sulttaani Ahmedin moskeijassa Istanbulissa. Venäjällä, josta oli Bysantin jälkeen tullut ortodoksisen kirkon suojelija, ortodoksisten kirkkojen arkkitehtuuri sai paljon vaikutteita perinteisestä venäläisestä tyylistä. 1800-luvulla, kun muutkin vanhat tyylit nousivat taas suosioon, bysanttilainen arkkitehtuuri alkoi elpyä. Sinä aikana kirkkoja rakennettiin bysanttilaiseen tyyliin paljon esimerkiksi Balkanin vastaitsenäistyneissä ortodoksisissa maissa.
Vuosina 330–1450 kehittyneen tyylin tunnetuin rakennustaiteen luomus on yli 50 metriä korkea, 500-luvulla Anthemios Tralleislaisen ja Isidoros Miletoslaisen rakentama Hagia Sofia -kirkko (532–537) Istanbulissa. Tämä kirkkorakennus oli mahtavine kupukattoineen 500-luvun suurin rakennusihme, jonka vihkiäistilaisuudessa kirkon rakennuttaja keisari Justinianuksen sanotaan lausuneen: ”Salomo, olen voittanut sinut!”. Myös aikaisemmin ennen Bysantin kulttuurikautta kupoleja ja holvikattoa oli käytetty kuvaamaan taivaankantta. Kirkon pohjakaavana on neliön sisään piirretty risti. Ristivarsien leikkauskohdan yläpuolella on valtava kupoli, joka ikään kuin leijuu ilmassa ilman tukea. Vaikutelma tulee siitä, että kupolia tukevat niin sanotut pendentiivit, joista paino siirtyy katsojalta piilossa olevien holvien, pylväiden ja seinien tukijärjestelmään.
Bysanttilaisarkkitehtuuriin kuuluu muun muassa Helsingin keskustassa sijaitseva ortodoksinen Uspenskin katedraali sipulinmuotoisine kupoleineen sekä Tampereen ortodoksinen kirkko.
Ciro Ferrara
Ciro Ferrara (s. 11. helmikuuta 1967) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ferrara edusti urallaan seuratasolla Napolia ja Juventusta. Hän saavutti Napolin riveissä muun muassa kaksi Italian mestaruutta, Italian Cupin voiton ja UEFA Cupin voiton sekä Juventuksen riveissä muun muassa viisi Italian mestaruutta, Italian Cupin voiton, Mestarien liigan voiton ja Intercontinental Cupin voiton.
Ferrara pelasi Italian maajoukkueessa 49 maaottelua vuosina 1987–2000. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1988 EM-kisoissa, vuoden 1990 MM-kotikisoissa ja vuoden 2000 EM-kisoissa.
Ferrara oli mukana Italian valmennusryhmässä vuoden 2006 MM-kisoissa. Kisojen jälkeen hän siirtyi Juventuksen nuorisoakatemian valmennustehtäviin. Elokuussa 2008 hän suoritti FIFA Pro-valmentajantutkinnon.
Toukokuussa 2009 Ferrara sai ensimmäisen pestinsä päävalmentajana, kun Juventus palkkasi hänet erotetun Claudio Ranierin seuraajaksi. Ferraran tehtävänä oli turvata Juventuksen kolmas sija Serie A:ssa. Hän onnistui tässä ja nosti Juventuksen myös Milanin ohi toiseksi. Ferrara palkittiin kauden jälkeen kahden vuoden jatkosopimuksella.
Lokakuussa 2010 Ferrarasta tuli Italian U21-maajoukkueen uusi päävalmentaja. Hänen apuvalmentajanaan aloitti entinen seurakaveri Angelo Peruzzi. Ferrara jätti juniorimaajoukkueen heinäkuun alussa 2012 ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Serie A:han palanneen UC Sampdorian päävalmentajaksi. Sarjanousija voitti Ferraran alaisuudessa syyskauden 17 ottelustaan viisi, esimerkiksi Genovan derbyn Genoa CFC:tä vastaan. Kolmen ottelun voitoton putki johti joulukuun puolivälissä 2012 potkuihin. Sampdoria oli tuolloin Serie A:ssa sijalla 14.
Kesällä 2016 Ferraran valmennusura jatkui Kiinan toiseksi korkeimalla sarjatasolla Wuhan Zallin päävalmentajana. Hän sai potkut tehtävistään maaliskuussa 2017.
Dr. Stein
Dr. Stein on Helloweenin kolmannelta albumiltaan Keeper of the Seven Keys Part II irrottama single, joka ilmestyi vuonna 1988. Kitaristi Michael Weikathin kirjoittama kappale kertoo Frankensteinin oloisesta hullusta tiedemiehestä, joka tekee ihmiskokeita laboratoriossaan. Tuloksena on mm. saksalaisia rockmuusikkoja ja poliitikkoja.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 11.
Reikäkortti
Reikäkortti on yksi vanhimmista tavoista koneellisesti käsiteltävän tiedon tallentamiseen. Reikäkortti on yleensä vakiomuotoinen neliskulmainen kartonginpala, jossa on muutamia satoja mahdollisia lävistyskohtia. Osa rei'istä tehdään sen mukaan, mitä tietoa kortin halutaan ilmaisevan.
Ensimmäistä kertaa reikäkortteja käytti tiettävästi ranskalainen Basile Bouchon puoliautomaattisen kudontalaitteensa ohjaukseen. Reikäkorteille oli tallennettu tieto kankaaseen kudottavasta kuviosta. Saman idean toteutti menestyksekkäämmin niin ikään ranskalainen Joseph Marie Jacquard, joka kehitti täysautomaattisen kudontakoneen 1800-luvun alussa.
Vuonna 1890 reikäkortteja käytettiin apuvälineenä Yhdysvaltain väestönlaskennassa. Kustakin kansalaisesta tehtiin kortti, jolle tallennettiin laskennassa olennaiset perustiedot. Tämän jälkeen suurille korttimäärille saattoi niin sanotun reikäkorttikoneen eli "tabulointilaitteen" avulla tehdä esimerkiksi erilaisia hakuja ja lajitteluja. Tekniikan patentoi Herman Hollerith vuonna 1887. Vuonna 1896 Hollerith perusti "Tabulating Machine Companyn", joka muodosti osan vuonna 1911 perustetusta IBM:stä.
Vuonna 1953 Suomeen perustettiin "Reikäkorttiyhdistys" reikäkorttikonealan ammattilaisten toimintafoorumiksi. Vuonna 1955 yhdistys alkoi julkaista "Reikäkortti"-lehteä. Vuonna 1960 Reikäkorttiyhdistyksen nimi muutettiin "Tietokoneyhdistykseksi", ja yhdistyksen julkaisu muuttui "Tietokone"-lehdeksi (ei yhteyttä nykyiseen Tietokone-lehteen).
Reikäkortit ja reikänauhat olivat merkittävä tallennusväline tietotekniikan ensimmäisinä vuosikymmeninä. 1980-luvulle tultaessa magneettiset tallennusvälineet, kuten levykkeet ja nauhat, olivat kuitenkin jo syrjäyttäneet reikäkortit ja -nauhat lähes täysin.
Tavallisimmin käytetyissä IBM:n reikäkorteissa oli 12 allekkaista riviä ja 80 saraketta, kaikkiaan 12 · 80 = 960 sellaista kohtaa, joihin voitiin lävistää reikä. Allekkaisia rivejä merkittiin kirjaimilla X ja Y sekä numeroilla 0-9. Jokainen sarake vastasi yhtä merkkiä reikäkortille tallennetussa merkkijonossa. Kutakin numeroa, kirjainta tai merkkiä vastasi sellainen allekkaisten ruutujen yhdistelmä, jossa oli reiät tietyillä riveillä. Numeroita vastasi sarake, jossa vain kyseisen numeron rivillä oli reikä, muita merkkejä sen sijaan kahden tai useamman allekkain olevan reiän yhdistelmä.
Viite: Eri numeroita, kirjaimia ja eräitä muita merkkejä vastaavat merkinnät reikäkorteissa; X tarkoittaa lävistettyä kohtaa.
I Want Out
I Want Out on Power metal -yhtye Helloweenin kolmannelta albumiltaan Keeper of the Seven Keys part II irrottama single, joka ilmestyi vuonna 1988. Kitaristi Kai Hansenin kirjoittamasta kappaleesta on vuosien saatossa tullut yksi yhtyeen tunnetuimmista. Kappaletta myöhemmin ovat coveroineet mm. Sonata Arctica ja Hammerfall.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 12.
Tribologia
Tribologia on konetekniikan tutkimusalue, joka tarkastelee kosketuspintojen kitkaan, kulumiseen ja voiteluun liittyviä ilmiöitä. Kosketuksen ominaisuuksilla on oleellinen vaikutus ajoneuvojen ja voimansiirtolaitteiden suorituskykyyn, kestoikään, tehohäviöihin, meluun ja käyttövarmuuteen.
Sana on johdettu kreikan kielen hankausta tarkoittavasta tribos-sanasta.
Arabialainen chat-merkistö
Arabialaista chat-merkistöä käytetään pääasiassa arabiankielisten viestien lähettämiseen internetissä tai matkapuhelimen välityksellä silloin kun normaalia arabialaista merkistöä ei voida teknisistä syistä käyttää. Merkistö koostuu pääasiassa arabian aakkosten muunnoksista latinalaisten aakkosten merkeiksi. Muunnokset eivät kuitenkaan noudata translitterointistandardeja (ISO 233 ja SFS 5755).
Erityisesti 1990-luvulla länsimaissa kehitetyt viestiteknologiat ovat tulleet suosituiksi myös arabimaailmassa. Muun muassa henkilökohtaiset tietokoneet, WWW, sähköposti, IRC, pikaviestimet ja tekstiviestit ovat kaikki länsimaisia keksintöjä. Useimmissa on voinut käyttää vain latinalaisiin aakkosiin kuuluvia merkkejä, eikä kaikissa vieläkään ole mahdollista hyödyntää arabian aakkosia. Tämän vuoksi ovat arabiankieliset käyttäjät alkaneet korvata arabian aakkosia vastaavin latinalaisin aakkosin. Kaikille kirjaimille ei ole foneettista vastinetta, ja niinpä osa merkeistä esitetään numeroilla ja muilla symboleilla. Esimerkiksi latinalaisen aakkoston numeroa 3 käytetään kuvaamaan arabian kirjainta ع (`ayn).
Muunnokselle ei ole olemassa vielä vakiintunutta nimeä, koska se on vielä varsin uusi ja sitä käytetään lähinnä epävirallisissa yhteyksissä. Jotkut käyttävät merkistöstä nimeä arabialainen chat-merkistö, koska sitä käytetään yleisimmin chat-palveluissa. Myös nimeä "Aralish" käytetään. Uudissanassa yhdistyvät arabian kieli (tavu "ara") ja englantilainen merkistö (tavu "lish", englannin sanasta "english").
Merkistöä käytetään pääasiassa verkkoviestinnässä, kuten IRCissä, eri keskustelufoorumeilla ja blogeissa, koska näissä ei yleensä ole mahdollista käyttää arabian kirjainmerkkejä.
Yleisimmin merkistöä käyttävät arabimaailman nuoret erilaisissa epämuodollisissa yhteyksissä, kuten ystävien välisessä viestinnässä. Merkistöä ei käytetä virallisissa yhteyksissä eikä muutenkaan laajamuotoisessa viestinnässä. Merkistön avulla käydyt keskustelut ovat tyypillisesti enintään muutaman lauseen mittaisia.
Windows XP, Mac OS X ja monet Linux-jakelut tukevat arabian kieltä, mutta kaikilla käyttäjillä ei ole käytössään arabialaista näppäimistöä, joten he käyttävät chat-merkistöä.
Sukuvika
Sukuvika ("Arrested Development") on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu vuosina 2003-2006 tehty komediasarja. Sarja kertoo ennen erittäin rikkaasta, erikoisesta ja epätoimivasta perheestä. Sarja on toteutettu pseudodokumentti-tyylisesti, ja pääkäsikirjoittajana toimi Mitchell Hurwitz. Yhdysvalloissa sarjaa esitti FOX ja Suomessa Subtv sekä MTV3. Vuonna 2011 Netflix hankki sarjan lähetysoikeudet ja julkaisi sarjasta uuden neljännen kauden 26. toukokuuta 2013.
Sarjan alkuperäisidean luonnosteli kesällä 2002 "Sukuvian" tuottaja, Ron Howard, joka halusi tehdä tarkasti käsikirjoitettua
komediasarjaa käsivarakameroin kuvattuna. Howard tapasi David Nevinsin ja Katie O’Connellin, Imagine Televisionin johtajan ja apulaisjohtajan sekä kaksi käsikirjoittajaa, toisen heistä ollessa Mitchell Hurwitz. Juuri Hurwitz ehdotti, että sarja kertoisi perheestä, joka menettäisi hetkessä koko omaisuutensa, samalla viitaten Yhdysvalloissa viime aikoina paljastuneisiin lahjusskandaaleihin. Ideasta innostuttiin ja pilottijakso oli käsikirjoitettu 2003 tammikuussa ja kuvattu maaliskuussa.
Heti alusta alkaen sarja sai paljon kriitikoiden ylistystä. Lukuisat lehdet, kuten The Guardian, "New York Daily News" ja "Entertainment Weekly" kehuivat sarjaa jopa "hauskimmaksi sarjaksi tv:ssä". Sarjan ensimmäinen kausi voitti myös monia palkintoja, kuten kuusi Emmy-palkintoa ja yhden Golden Globen. Lisäksi sarja lunasti paikan "Time"-lehden "100 parasta sarjaa kautta aikojen" -taulukossa.
Katsojaluvut eivät yltäneet arvostelujen tasolle vaan laskivat tasaisesti. Toisella kaudella katsojia oli enää kuusi miljoonaa, kolmannella kaudella neljä miljoonaa. Lopulta sarjan kolmannen kauden neljä viimeistä jaksoa esitettiin kahden tunnin erikoisjaksona helmikuussa 2006 samaan aikaan vuoden 2006 olympialaisten avajaisseremonian kanssa. Erikoisjakso sai vain 3,3 miljoonaa katsojaa ja sarja lopetettiin.
Toiveet uudesta neljännestä kaudesta heräsivät vuonna 2011, kun kaikki sarjan näyttelijät ja käsikirjoittaja Mitchell Hurwitz kokoontuivat New York filmifestivaalin paneelissa. Tällöin Hurwitz tiedotti "Sukuvian" palaavan noin 10 jakson mittaisena, jonka perään julkaistaan elokuva . Noin kuukauden kuluttua Netflix uutisoi esittävänsä sarjaa yksinoikeudella ja että neljäs kausi koostuu 15 uudesta jaksosta. Uusien jaksojen kuvaukset alkoivat 7. elokuuta 2012. Noin vuosi myöhemmin 26. toukokuuta 2013 sarja palasi Netflixille, jolloin kaikki uudet jaksot julkaistiin samalla kertaa.
Huhut elokuvasta puolestaan lähtivät liikkeelle heti kolmannen kauden päättymisen jälkeen. Elokuvaa ei olla edelleenkään julkisesti vahvistettu, vaikkakin näyttelijät ovat myöntäneet "jotain olevan ilmassa". Näyttelijät ovat myös myöntäneet, että heiltä on kysytty haluavatko he tehdä Sukuvika-elokuvan. 6. toukokuuta 2008 Alia Shawkat kertoi haastattelussaan, että käsikirjoittaja Mitchell Hurwitz soitti hänelle sanoen olevansa mukana elokuvan teossa, samoin kuin tuottaja Ron Howard.
Elokuvan kohtalo on vielä neljännen kauden ilmestyttyäkin hämärän peitossa. Vaikka alun perin uuden kauden oli tarkoitus johtaa elokuvaan, on elokuvan tulo edelleen avoinna.
Mitsubishi Galant VR-4
Mitsubishi Galant VR-4 oli Galant-malliston huippumalli auton kuudennessa (1988-92), seitsemännessä (1992-96) ja kahdeksannessa (1997-2002) mallisukupolvessa.
Alun perin Galant VR-4 suunniteltiin Rallin A-ryhmän säännöt täyttäväksi ralliautoksi vastaamaan mm. Lancia Delta HF Integralen ja Toyota Celica GT Fourin esittämään haasteeseen. Mitsubishi Ralliart oli 70-luvulla kilpaillut rallissa varsin hyvällä menestyksellä vanhalla takavetoisella Lancerilla sekä aavikkokilpailuissa nelivetoisilla Pajero/Shogun malleilla. Sen sijaan B-ryhmässä ajatettu Mitsubishi Starion Turbo ei kaksivetoisena pärjännyt Lancian, Peugeot'n ja Fordin nelivetoisia superautoja vastaan. Kun B-ryhmä sitten kiellettiin 1987 jälkeen, Mitsubishin oli vaihdettava taktiikkaansa ja hiljattain esitellystä kuudennen sukupolven Galantista rakennettiin nelivetoinen turboahdetulla moottorilla varustettu VR-4 malli jossa soveltuvin osin käytettiin hyväksi B-ryhmän Starionin tekniikkaa.
Mitsubishi Ralliart Europe toimi tehtaan virallisena kilpatallina rallin MM-sarjassa saavuttaen Galantilla kolme osakilpailu voittoa:
MM-tasolla Mitsubishi ei kuitenkaan Galantilla onnistunut saavuttamaan kokonaiskilpailun mestaruutta. Sen sijaan Aasian-Tyynenmeren rallisarjassa Galantilla voitettiin sarjan mestaruus kolmasti.
Galant kuitenkin osoittautui liian isoksi ja kilpailukyvyttömäksi, Mitsubishi kilpailijoidensa tavoin siirtyi pienempään korimallin. Galantin seuraajaksi esiteltiin vuonna 1992 uusi Lancer Evolution johon Galantissa hyväksi havaittu tekniikka siirrettiin.
Galant vr-4:n valmistus lopetettiin vuonna 2001. Viimeisessä kahdeksannen sukupolven mallissa oli 2,5 litrainen v6 tuplaturbo vuosina 97-98 260 hevosvoimaa ja vuodesta -99 alkaen facelift mallina 280 hevosvoimaa. Mallia oli saatavilla myös farmarina, joka tunnetaan nimellä Mitsubishi Legnum.
Molemmista on kaksi perustyyppiä Type-V ja Type-S, näistä V on enemmän mukavuuteen perustuva nahkapenkeillään ja S sporttisuuteen ja ajettavuuteen perustuva.
Suomalaiset Aseveljet Amerikassa
Suomalaiset Aseveljet Amerikassa on Yhdysvalloissa toimiva sinne muuttaneiden tai Yhdysvalloista Suomeen sotimaan lähteneiden suomalaisten sotaveteraanien yhdistys. Yhdistys perustettiin aluksi vuoden 1918 sodan amerikansuomalaisten veteraanien tarpeita varten Suomen Vapaussodan Rintamamiesyhdistyksen New Yorkin alaosastona vuonna 1934.
Yhdistys keräsi varoja vapaaehtoisjoukon lähettämiseksi Suomen talvisotaan. Vuonna 1940 yhdistyksen nimi muutettiin muotoon Suomalaiset Aseveljet Amerikassa.
Yhdistys on avustanut veteraaneja Suomessa esimerkiksi tukemalla Kaunialan sotavammasairaalaa. Toisaalta yhdistyksen jäsenet tukivat Yhdysvaltoihin muuttaneita asekätkijöitä heidän asettumisessaan uuteen kotimaahan. Yhdistyksen toiminta vilkastui näiden uuden jäsenten myötä. Nyt yhdistyksen tilanne on sama kuin muillakin veteraanijärjestöillä: väki vanhenee ja vähenee. Suomalaiset Aseveljet Amerikassa päätti siirtää osan muistoistaan ja perinteistään Suomeen.
19. kesäkuuta 2006 yhdistys luovutti arkistonsa sekä lippunsa ja miekkansa Suomeen Vapaussodan perinneliitolle. Lipun ja miekan luovutti yhdistyksen puheenjohtaja Ray Heinonen ja otti vastaan Vapaussodan perinneliiton puheenjohtaja kenraali Lauri Koho.
Kromidiopsidi
Kromidiopsidi kuuluu diopsidiryhmään. Kemialliselta koostumukseltaan kromidiopsidi on kalsium-magnesiumsilikaattia. Väriltään se on smaragdinvihreä, pullonvihreä ja harvoin keltainen tai väritön. Kromidiopsidin Mohsin kovuus on 5,5–6,5 eli se on hauras kivi.
Kromidiopsidissä saattaa esiintyä harvoin kissansilmäilmiö ja tähti-ilmiö. Nämä kromidiopsidin muodot ovat erityisen haluttuja kiven keräilijöiden keskuudessa. Kiven kiteinen muoto on arvostettu jalokivi. Kromidiopsidi on tunnettu korukivenä vasta vähän aikaa mutta se saavuttaa koko ajan suurempaa suosiota.
Kromidiopsidia löydetään useimmiten magmakivistä ja metamorfisista kivistä joissa se muodostaa joskus jopa 10 cm:n mittaisia kiteitä. Kauneimmat kromidiopsidit tulevat Siperiasta, Venäjältä. Siperiasta tulleita kromidiopsedeja kutsutaan virheellisesti Siperian smaragdeiksi. Kiviä löydetään myös Kuubasta, Brasiliasta, Australiasta ja Japanista. Euroopan tärkein kromidiopsidi esiintymä on Suomen Outokummussa. Outokummun esiintymän kromidiopsidit ovat voimakkaan vihreitä ja sitä on runsaasti. Suomessa sitä esiintyy myös Kaavilla ja Polvijärvellä.
Espanjan vallankumous
Espanjan vallankumous ( ’loistokas’) oli Espanjan asevoimien vuonna 1868 tekemä vallankumous, joka syrjäytti kuningatar Isabella II:n.
Kenraali Juan Primin johtama vuoden 1866 kapina ja kenraalien mellakka antoivat liberaaleille ja tasavaltalaisille merkin siitä, että Espanjalla oli vakava ongelma valtion asioiden johdossa, ja joku pitäisi saada hallitsemaan maata. Liberaalit ja tasavaltalaiset maanpakolaiset tekivät sopimuksia Oostendessa vuonna 1866 ja Brysselissä 1867. Nämä sopimukset loivat rungon tärkeään kansannousuun. Kansannousun tavoitteena ei ollut vain pääministerin korvaaminen liberaalilla, vaan kuningatar Isabellan syrjäyttäminen. Liberaalit pitivät häntä syynä Espanjan huonoon hallintoon.
Kuningattaren jatkuva valikointi liberaalien ja konservatiivien välillä oli raivostuttanut muita puolueita, ja se teki mahdolliseksi rintaman, joka toimi yli puoluerajojen. Leopoldo O'Donnelin kuolema vuonna 1867 aiheutti puolueiden lopullisen yhdistymisen. Moni liittyi lopulta kasvavaan liikkeeseen, jonka tavoitteena oli kaataa Isabella ja luoda paremmin toimiva hallitus.
Vallankumous alkoi syyskuussa 1868, kun amiraali Juan Bautista Topeten joukot aloittivat hänen johdollaan kapinan Cádizissa. Puoli vuosisataa aiemmin Rafael del Riego oli aloittanut vallankaappauksen samassa paikassa Isabellan isää Ferdinand VII:ttä vastaan.
Fennougristiikka
Fennougristiikka on yliopistollinen oppiaine. Kapeassa merkityksessä fennougristiikalla tarkoitetaan suomalais-ugrilaisten kielten vertailevaa historiallista tutkimusta, laajemmassa merkityksessä mitä tahansa filologista tutkimusta, joka koskee suomalais-ugrilaisia kieliä ja myös suomalais-ugrilaisia kieliä puhuvien kansojen kulttuurin ja historian tutkimusta.
Historiallisesti fennougristiikka on kehittynyt tiiviissä yhteydessä altailaisten kielten tutkimukseen eli altaistiikkaan. Se on kasvanut 1800-luvulla Venäjän alueella eläneiden kansojen kielten ja kulttuurien luokittelusta. Vaikka keskeisimpien suomalais-ugrilaisten kielten sukulaisuuden todisti jo János Sajnovics 1770-luvulla, kunnioitetaan tieteellisen fennougristiikan perustajana yleisesti M. A. Castrénia. Monet huomattavimmista suomalaisista kielitietelijöistä ovat olleet fennougristeja, Castrénin lisäksi muun muassa A. J. Sjögren, August Ahlqvist, E. N. Setälä ja Erkki Itkonen.
Fennougristiikka on indoeurooppalaisten ja austronesialaisten kielten tutkimuksen ohella keskeisiä historiallis-vertailevan kielitieteen aloja maailmassa. Sen perustana ovat olleet toisaalta suomen, viron ja unkarin tutkiminen eurooppalaisina kansalliskielinä, toisaalta 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuoliskolla kerätyt laajat sanasto- ja tekstimateriaalit Venäjällä puhutuista suomalais-ugrilaisista kielistä. 1900-luvun jälkipuoliskolta alkaen fennougristiikka on nopeasti kehittynyt myös synkronisena kielitieteenä ja suuri osa alalla ilmestyvistä tutkimuksista koskee nykyään suomalais-ugrilaisten kieliopillista kuvausta. Suomalais-ugrilaiseen kielikuntaan kuuluvat kielet ovatkin yleensä paremmin dokumentoituja kuin useimmat vastaavan kokoiset kielet. 
Yliopistollisena alana fennougristiikkaa on opetettu ennen kaikkea Suomen, Unkarin, Viron, Venäjän sekä saksankielisten maiden korkeakouluissa, mutta myös muun muassa Yhdysvalloissa Bloomingtonissa ja Sorbonnen yliopistossa Pariisissa. Perinteisesti fennougristiikassa on julkaistu paljon tutkimusta saksan ja venäjän kielillä. Viime vuosikymmeninä englannin kielen merkitys on kasvanut.
Suomessa fennougristiikka on oppiaine Helsingin ja Turun yliopistoissa. Lisäksi Oulun yliopiston saamelaiskielten ja -kulttuurin laitoksessa Giellagas-instituutissa toimii fennougristiikan tutkijoita. Fennougristiikasta on yleensä erotettu viron ja unkarin kielten ja kulttuurien tutkimus, vaikka kyseessä ovat suomalais-ugrilaiset kielet. Ne muodostavat kokonaan omat yliopistolliset oppialansa.
Tieteenalan keskeisiä julkaisusarjoja ovat muun muassa Finnisch-ugrische Forschungen, Linguistica Uralica ja Finnisch-Ugrische Mitteilungen. Suomessa fennougristiikkaa edistävä ja julkaisutoimintaa harjoittava tieteellinen yhdistys on Suomalais-Ugrilainen Seura.
Fennougristiikan kansainvälinen päätapahtuma on vuodesta 1960 alkaen järjestetty Kansainvälinen fennougristikongressi. Viimeisin kongressi järjestettiin Oulun yliopistossa 17.–21. elokuuta 2015. Aiemmin kongressi on järjestetty muun muassa Marinmaan pääkaupungissa Joškar-Olassa vuonna 2005 ja Piliscsaban yliopistossa Unkarissa 2010.
Tiira (lintutietopalvelu)
Tiira-havaintojärjestelmä on BirdLife Suomen ylläpitämä kaikille avoin lintutietopalvelu, jossa voi selata suomalaisia lintuhavaintoja ja pitää omaa lintuhavaintopäiväkirjaa. Tiira lintutietopalvelu on tärkeä osa lintuyhdistysten suojelu- ja tutkimustyötä. Tiira avattiin 29. maaliskuuta 2006, ja järjestelmään kertyi vuoden aikana yli 900 000, sekä miljoona vietiin tietokantaan yhdistysten vanhoista havaintoarkistoista, yhteensä yli 1,9 miljoonaa.
Vuonna 2017 lokakuun 11. päivä Tiirassa tuli täyteen 16 miljoonaa havaintoa.
James Stuart
James Francis Edward Stuart (10. kesäkuuta 1688 – 1. tammikuuta 1766) oli Skotlannin ja Englannin kruununtavoittelija (16. syyskuuta 1701 – 1. tammikuuta 1766), jota yleisesti kutsuttiin "Vanhemmaksi kruununtavoittelijaksi" (). Hänen jakobiitti-kannattajansa nimesivät hänet Englannin kuninkaaksi Jaakko III ja Skotlannin kuninkaaksi Jaakko VIII.
James Stuart oli syntymästään saakka kiistojen kohteena. Hänen katolinen isänsä Englannin kuningas Jaakko II ja Skotlannin kuningas Jaakko VII oli saanut ensimmäisen vaimonsa kanssa kaksi tytärtä, jotka oli kasvatettu protestantismiiin ja olivat jo aikuisia. Jaakko II katolisuus oli vaikeuttanut hänen asemaansa, häntä vastaan oli kapinoitu ja hän oli joutunut keskeyttämään parlamentin toiminnan. Koska hänen seuraajakseen oli odotettu toista tyttäristä, aiheutti kruununprinssin syntyminen huhuja oikean lapsen kuolemisesta ja vaihdokista. James vietiin turvaan Ranskaan, samalla kun hänen isänsä yritti säilyttää kruununsa
Prinssi kasvatettiin Ranskassa, missä kuningas Louis XIV tunnusti hänet Englannin ja Skotlannin kruununperilliseksi ja tämä aloitti jakobiittiliikkeen. Isänsä kuoltua hänet julistettiin kahden maan kuninkaaksi, Englannin Jaakko III ja Skotlannin Jaakko VIII, jonka tunnustivat muun muassa Ranska ja Espanja ja muut katoliset maat. Vastaavasti nämä kieltäytyivät tunnustamaan kuningas Vilhelm III:n, kuningatar Maria II:n tai kuningatar Annan brittien laillisina hallitsijoina.
Jaakko teki vuonna 1708 Ranskan laivaston avulla epäonnistuneen yrityksen palata valtaan. Sisarpuolensa Annan kuoltua James olisi saattanut 1714 saada protestantismiin kääntymällä saada parlamentilta vallan, mutta hän kieltäytyi. Uuden Ison-Britannian vallanperimyslain mukaan parlamentti käytti valtaansa ja valitsi uudeksi hallitsijaksi Hannoverin vaaliruhtinaan Yrjö I:n.
Jakobiitit käynnistivät Skotlannissa kapinan aikomuksenaan palauttaa "kuningas Jaakko III ja VIII" valtaistuimelle. Vuonna 1715 James Stuart saapui ensimmäisen kerran Skotlannin maaperälle ja Sheriffmuirissa käytiin ratkaisematon taistelu. James oli kuitenkin tyytymätön kokemaansa tukeen, perui suunnitellut kruunajaiset ja palasi Ranskaan. Siellä hänen suojelijansa Louis XIV oli kuollut ja epäonnistuneen kapinan myötä hänen läsnäolonsa ei ollut enää toivottu. Paavi tarjosi hänelle turvapaikan Roomassa, missä hän eli lopun elämäänsä.
Charles Edward Stuart, nuori vallantavoittelija, oli James Stuartin poika.