hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rahonavis
Rahonavis oli lintumainen, dromaeosaureihin kuulunut teropodisuku. Se oli lihansyöjä ja mahdollisesti lentokykyinen. "Rahonavis" eli 71–66 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella Maastricht-vaiheella. "Rahonaviksen" fossiileja on löydetty Madagaskarilta.
"Rahonavis" tarkoittaa ”uhkaa pilvilinnusta”. Nimi on yhdistelmä malagassin kielen sanasta ”rahona”, joka voi tarkoittaa pilveä tai uhkaa, mutta tässä tapauksessa pilveä ja uhkaa ja latinan kielen sanasta ”avis”, joka tarkoittaa lintua. Lajiepiteetti "ostromi" on annettu John Ostromin kunniaksi, joka laittoi uutta eloa Thomas Henry Huxleyn paljon parjattuun teoriaan siitä, että linnut kehittyivät dinosauruksista.
"Rahonavikselle" annettiin alun perin nimeksi "Rahona", mutta kesti vain 21 päivää, kunnes nimeäjät tajusivat, että nimi oli jo annettu eräälle koiperhoselle vuonna 1975. Kuitenkin, yhdistämällä ovelasti sanan ”Rahona” (malagassiksi uhka) ja sanan ”avis” (latinaksi lintu), he löysivät tien nimeämiskysymyksen ympäri ja onnistuivat täydellisesti kuvaamaan nimessä dinosauruksen molemmat ominaisuudet: sen kyvyn lentää ja oletetusti sitkeät saalistustavat, melko vaatimattomasta koosta huolimatta.
"Rahonaviksen" pituus oli 70 senttimetriä ja paino yksi kilogramma. Sillä oli sekä dinosauruksen että linnun piirteitä. Vaikka "Rahonaviksen" on joskus kuviteltu olleen lintu, on mahdollista, että se oli enemmän dromaeosaurin kaltainen. Jotkut pitävät "Rahonavista" lentokykyisenä, todisteena pitkistä eturaajoista ja nivelsiteiden kiinnityskohdista olkapäähän, mikä todistaa "Rahonaviksen" omanneen välttämättömiä siiven liikeasteita lentämistä varten.
"Rahonaviksen" fossiilit löydettiin luoteis-Madagaskarissa vuonna 1995. Löydettyihin fossiileihin lukeutuu yksi osittainen luuranko. Luurangossa oli säilynyt osia siivestä ja olkaluista. Luuranko löydettiin pieneltä, paljolti tiheän ruohoston peittämältä alueelta, jonka tuli paljasti mäenrinteestä. Samalla paljastui titanosaurin fossiileja, joiden joukossa oli myös "Rahonaviksen" luuranko.
Dahlem
Dahlem on yksi Berliinin kaupunginosista (). Se sijaitsee Steglitz-Zehlendorfin hallintoalueella ("Bezirk") kaupungin lounaisella esikaupunkialueella. Dahlem on yksi kaupungin rikkaimmista osista. Siellä sijaitsee myös Freie Universität Berlinin pääkampus, useita muita korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia sekä merkittävä museokeskittymä. Vuoden 2011 lopussa Dahlemilla oli 15 737 asukasta. Kaupunginosan pinta-ala on 8,39 km² ja väestötiheys 1876 as./km².
Ensimmäinen kirjoitettu tieto Dahlemista on vuodelta 1275. Se yhdistettiin Berliiniin vuonna 1920, jolloin siitä tuli Zehlendorfin hallintoalueen alainen kaupunginosa. Kylmän sodan aikana Dahlem kuului Länsi-Berliiniin. Koska monet Berliinin taiteellisista, kulttuurillisista ja koulutuksellisista laitoksista sijaitsivat alkujaan Itä-Berliinissä, monet siirtyivät Dahlemiin 1950- ja 1960-luvuilla. Vuonna 2001 Zehlendorfin hallintoalue yhdistettiin Steglitzin hallintoalueen kanssa Steglitz-Zehlendorfiksi, johon Dahlem on sittemmin kuulunut.
Dahlemiin kulkee Berliinin metron linja U3. Dahlemin metroasemia ovat Breitenbachplatz, Dahlem-Dorf, Oskar-Helene-Heim, Podbielskiallee ja Thielplatz.
Manitoba Provincial Highway 9
Manitoba Provincial Highway 9 on Manitoban provinssin ylläpitämä valtatie Kanadassa. Tie alkaa Winnipegin kaupungin rajalta Winnipeg City Route 52:lta ja johtaa pohjoiseen Gimlin kaupunkiin.
Winnipegin ja Selkirkin välillä tieosuuden lempinimi on Main Street. Nimitys johtuu siitä, että molemmissa kaupungeissa tien virallinen nimi on Main Street. Valtatie sivuuttaa Selkirkin keskustan ohitustietä pitkin. Kaupungin keskustassa kulkeva entinen valtatieosuus on nimeltään Manitoba Provincial Highway 9A.
Alun perin Manitoba Provincial Highway 9 käsitti nykyiset tieosuudet Route 180 ja Route 57, jotka johtivat Winnipegin keskustan lävitse. Nykyinen valtatie 9 oli ennen numeroitu valtatieksi 4. Reittimuutokset nykyisiksi suoritettiin 1980-luvulla.
Uinti kesäolympialaisissa 1908
Kesäolympialaisissa 1908, Lontoossa, uitiin kuusi uintimatkaa, ainoastaan miehille. Suomi ja Kanada osallistuivat ensimmäistä kertaa olympiauinteihin.
Belgia, Italia, Suomi, Kanada, Alankomaat ja Ranska lähettivät myös urheilijoita uintiin, mutta he eivät sijoittuneet mitaleille.
Timo Mänty
Timo Mänty (s. 1960) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Rautakirjan toimitusjohtaja ja monissa muissa Sanoma Trade -liiketoimintaryhmän tehtävissä, ennen kuin aloitti Onnisen toimitusjohtajana 2011.
Mänty on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Turun kauppakorkeakoulusta. Rautakirjassa Mänty toimi Lehtipisteen johtajana 1990–1993, Suomalaisen Kirjakaupan varatoimitusjohtajana 1992–1993 ja Finnkinon toimitusjohtajana 1996–2008. Ennen siirtymistään Rautakirja-konserniin Mänty työskenteli Suomen Unileverissä eri päällikkötehtävissä ja Hartwallin markkinointijohtajana.
Männyn luottamustehtäviin kuuluvat Suomen Filmikamarin hallituksen puheenjohtajuus ja Suomen elokuvateatteriliiton hallituksen varapuheenjohtajuus. Hän on lisäksi mm. Jokereiden jääkiekkojoukkuetta pyörittävän Jokerit HC Oy:n hallituksessa.
Matkakeskustunneli
Matkakeskustunneli on kävelytunneli Tampereen keskustassa. Se yhdistää asema-aukion Tullin alueeseen.
Tunneli lähtee rautatieasemalta entisen Ale-Pubin kohdalta ja kulkee henkilöratapihan alitse päättyen Tullin alueelle rakennetun toimistotalon, KSOY Pendoliinon alakertaan. Tunnelista tulee neljä hissi- ja kolme liukuporrasnousua asemalaitureille. Matkakeskustunnelin pituus on 100 metriä. Tunneli on kahdeksan metriä leveä, ja sen molemmissa päissä on liiketilaa.
Matkakeskustunneli avattiin 1. heinäkuuta 2008. Myöhemmin rakennetaan vielä radan suuntainen, Matkakeskustunnelin ja nykyisen asematunnelin yhdistävä Pendolino-tunneli.
Matti Kekkonen
Matti Kaleva Kekkonen (4. syyskuuta 1928 Helsinki – 3. heinäkuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen juristi, poliitikko ja virkamies. Maalaisliiton, sittemmin Keskustapuolueen kansanedustajana hän toimi vuosina 1958–1970. Lisäksi hän toimi toisena kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Paasion ensimmäisessä hallituksessa vuosina 1967–1968. Vuosina 1970–1979 hän työskenteli hallitusneuvoksena ja vuodesta 1979 osastopäällikkönä Maa- ja metsätalousministeriön yleisellä osastolla.
Matti Kekkonen oli toinen presidentti Urho Kekkosen ja Sylvi Kekkosen kaksospojista. Hänen veljensä oli diplomaatti Taneli Kekkonen.
Matti Kekkonen oli koulutukseltaan lakimies. 1950–1960-luvuilla hän työskenteli muun muassa Yhtyneitten Paperitehtaitten lakimiehenä ja oli jonkin aikaa myös Maalaisliiton palveluksessa. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1962 ja 1968 vaaleissa.
Matti Kekkonen toimi Urho Kekkosen arkistoa ylläpitävän Tasavallan Presidentin Arkistosäätiön ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1970–1998.
Matti Kekkonen kilpaili yleisurheilussa. Hän saavutti kolmiloikassa SM-pronssia Kalevan kisoissa 1953 hypättyään ennätyksensä 14,45 m.
Matti Kekkonen oli naimisissa musiikinopettaja, opetusneuvos Marja Linnalan (1932–2015) kanssa vuosina 1954–1973. Heillä on yksi tytär, Salla Kekkonen (s. 1957). Marja Linnala (myöh. Linnankivi) julkaisi musiikin oppikirjoja sekä muistelmateokset "Töölön tyttö" (2003) ja "Kekkosten miniänä" (2010). Marja Linnankiven isä oli säveltäjä ja musiikinopettaja Eino Linnala.
Matti Kekkonen kuoli 84-vuotiaana Helsingissä 3. heinäkuuta 2013.
Enstenin tunnusmajakka
Enstenin tunnusmajakka eli pooki on pienellä Enstenin luodolla Mustasaaren kunnassa Vaasan edustalla sijaitseva merimerkki. Ulkomuodoltaan Enstenin pooki on korkean pyramidin muotoinen, hirsirakenteinen merimerkki, joka on rakennettu vuonna 1882. Enstenin pooki on viimeinen Suomen vesialueille rakennettu tunnusmajakka.
Tunnusmajakka on rakennettu yhdistämällä kaksi hirsirakenteista arkkua, jotka oli alun perin tarkoitettu loistotornin perustaksi.
Juan de Anchieta
Juan de Anchieta (1462 – 30. heinäkuuta 1523) oli espanjalainen renessanssiajan säveltäjä.
Anchieta syntyi baskiperheeseen. Vuosina 1489–1519 hän toimi hoveissa Kastiliassa ja Aragoniassa. Hän kävi mahdollisesti myös Alankomaissa. Vuonna 1519 hän vetäytyi papiksi Azpeitiaan.
Anchieta oli aikansa johtavia säveltäjiä maassaan. Häneltä on säilynyt kolmisenkymmentä teosta, joiden joukossa on mm. kaksi kokonaista messua ja motetteja.
Turun sataman rautatieasema
Turun sataman rautatieasema (, virallinen nimi Turku satama, , ratakm 277+696) on Turun satamassa sijaitseva Suomen rataverkon rautatieasema, jonka henkilöliikenne on sidottu satamaan tulevien ja lähtevien matkustajalaivojen aikatauluihin. Asemalla ei ole varsinaista asemarakennusta. Asemalta on yhteydet Helsinkiin ja Tampereelle sekä Ouluun. Liikennepaikka on virallisesti osa Turun liikennepaikkaa. Asemalla on keskilaituri, jonka kummallakin puolella on raiteet 1 ja 2. Pääsääntöisesti Tampereen suuntaan on liikennöity raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Asema avattiin liikenteelle 23.6.1876. Asemarakennus tavaraliikennettä ja tullia varten valmistui kuitenkin vasta vuonna 1899, ja se sijaitsi lähellä nykyistä Viking Linen terminaalia. Henkilöliikenne sataman asemalle aloitettiin vuonna 1901 matkustajalaivojen siirryttyä Aurajoen varrelta Kanavaniemelle, jossa satama nykyäänkin sijaitsee. Liikenne keskustan asemalta satamaan oli aluksi epäsäännöllistä, koska laivoilla ei ollut tarkkoja kulkuaikoja.
Silja Linen terminaalin valmistuminen vuonna 1972 lyhensi matkustajaraiteita, jotka kulkivat aiemmin vanhalle terminaalirakennukselle saakka. Terminaalissa oli junasuorittajan toimiston lisäksi VR:n lipunmyynti. Viking Linen aloittaessa seuraavana vuonna liikenteen Turun ja Tukholman välillä myös sen uudelle terminaalille avattiin oma seisake 18.7.1973. Epäkäytännöllisyyden ja kustannusten vuoksi Vikingin seisake lakkautettiin vuonna 1982, jolloin sataman koko henkilöliikenne siirtyi kulkemaan Turun linnan eteläpuolelta. Nykyisen muotonsa liikennepaikka sai vuonna 1992, kun tasoristeysten määrän vähentämiseksi laitureita siirretiin lähemmäs linnaa.
Aseman vieressä on linja-autoterminaali, josta lähtee laivojen kulkuaikoina pikavuorobusseja eri puolille maata.
Turun satama (täsmennyssivu)
Turun satama voi tarkoittaa:
Hypnoterapia
Hypnoterapia on terapiamuoto, jossa potilaan ongelmia käsitellään saattamalla tämä hypnoosiin. Hypnoterapian on todettu olevan tehokas hoitomuoto esimerkiksi paniikkihäiriön ja pelkojen hoitoon, kun se yhdistetään psykoterapeuttiseen työskentelyyn.
Hypnoterapiaa käytetään usein potilaan käyttäytymisen, emotionaalisuuden ja asenteiden muokkaamiseen. Sitä voidaan käyttää apuna myös erilaisten liikunnallisten syndroomien hoidossa.
Suomessa hypnoterapeutin ammattinimikettä ei ole suojattu.
Turun satama (kaupunginosa)
Turun satama on Turun keskustan suuralueeseen kuuluva kaupunginosa, joka kattaa Turun sataman satama-alueen. Vuonna 2007 kaupunginosan väkiluku oli 37. Sataman lisäksi kaupunginosassa sijaitsevat myös Turun sataman rautatieasema sekä Turun linna.
Arthur Castrén
Johan Arthur Castrén (10. kesäkuuta 1866 Turtola – 29. kesäkuuta 1946 Pietarsaari) oli nuorsuomalainen poliitikko, senaattori ja Oulun pormestari sekä Helsingin kaupunginjohtaja. Castrén oli nuorsuomalaisten kansanedustaja vuosina 1909–1913 ja sisäasiaintoimituskunnan päällikkö 1917–1918.
Arthur Castrén kuului Castrénin virkamies- ja pappissukuun. Hänen vanhempansa olivat rovasti Johan Robert Castrén ja Ida Taucher, vanhempi veli oli niin ikään nuorsuomalainen poliitikko Kaarlo Castrén.
Castrén suoritti ylioppilastutkinnon 1884 ja sen jälkeen yleisen oikeustutkinnon 1888 saaden varatuomarin arvon 1891. Hän toimi Oulun pormestarina vuosina 1896–1908 ja edusti myös Oulun kaupunkia porvarissäädyssä säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Perustuslaillisena Castrén oli Nikolai Bobrikovin aikaan erotettu virastaan lokakuussa 1903, mutta pääsi takaisin huhtikuussa 1906 ja valittiin Oulun kaupungin oikeuspormestariksi 1908, josta virasta hän sai eron marraskuussa 1918. Oulun aikanaan hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsen 1904–1905 ja 1908–1917.
Nuorsuomalaisen Puolueen listoilta Castrén valittiin kansanedustajaksi ensi kerran vuonna 1909 ja jatkoi kunnes sai eron eduskunnasta terveydellisistä syistä 1913. Hänet nimitettiin sisäasiaintoimituskunnan päälliköksi niin sanottuun itsenäisyyssenaattiin marraskuussa 1917; samassa hallituksessa oli senaattorina myös hänen serkkunsa Jalmar Castrén. Arthur Castrén pyrki alkuun saamaan hallituksen käyttöön tiukkaa järjestysvoimaa sisäisten levottomuuksien tukahduttamiseksi.
Tammikuussa 1918 suojeluskuntien julistaminen hallituksen joukoiksi oli viimeinen askel tiellä sisällissotaan, jonka ajan Castrén joutui piileskelemään punaisten hallitsemassa Helsingissä. Saksalaisten vallattua pääkaupungin hän johti huhti-toukokuussa lyhyen aikaa neljän piileskelijän muodostamaa puolikasta "Castrénin senaattia", kunnes Vaasaan paenneet muut senaattorit pääsivät palaamaan. Tänä aikana hän antoi määräykset punavankien kohteluun, joka ilmeisesti jäi hänen mielestään sittenkin liian lieväksi. Castrén jatkoi samassa senaattorinvirassa vielä Paasikiven senaatissa.
Viimeisen uransa Castrén loi Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1922–1930 ja muodollisesti ylempänä kunnallispormestarina 1931–1936. Näissäkin tehtävissä hän asennoitui tiukasti järjestysongelmina pitämiään vasemmiston joukkoesiintymisiä vastaan, lähettäen muun muassa palokunnan hajottamaan ns. punaisen päivän 1. elokuuta 1929 kommunistien mielenosoituksia.
Luiz Bonfá
Luiz Floriano Bonfá (17. lokakuuta 1922 – 12. tammikuuta 2001) oli brasilialainen säveltäjä ja kitaristi.
Bonfá syntyi Rio de Janeirossa ja opiskeli siellä uruguaylaisen Isaías Sávion johdolla. Hänet tunnetaan mm. musiikistaan, jonka hän sävelsi Antônio Carlos Jobimin kanssa elokuvaa "Musta Orfeus" varten vuonna 1959. Musiikkiin kuuluu suosittu kappale "Manhã de Carnaval", "Karnevaalin aamu".
Tyylillisesti Bonfán tuotanto edustaa etupäässä bossa novaa. Hän asui 1960-luvun alusta vuoteen 1975 Yhdysvalloissa ja teki yhteistyötä Quincy Jonesin, George Bensonin, Stan Getzin ja Frank Sinatran kanssa. Bonfán viimeiseksi albumiksi jäi "Almost in Love" (1997), joka oli toteutettu yhteistyössä Ithamara Kooraxin kanssa.
Bonfá kuoli 78-vuotiaana Rio de Janeirossa eturauhassyöpään. Hän oli lisäksi kärsinyt iskemiasta.
Syphon Filter
Syphon Filter on Eideticin kehittämä hiiviskelypelisarja, jonka ensimmäinen osa on julkaistu vuonna .
"Syphon Filter" on salaperäinen virus, jota terroristit uhkaavat käyttää ihmiskuntaa vastaan. Pelien päähenkilö Gabriel Logan on osa erikoisryhmää, jonka tehtävänä on estää terroristien aikeet.
Haije Sundqvist
Harriet ”Haije” Sundqvist (s. 1962 Espoo) on suomalainen ääninäyttelijä ja laulaja, joka esiintyy useimmilla Leevi and the Leavingsin levyistä. Hänen veljensä oli yhtyeen laulaja-lauluntekijä Gösta Sundqvist.
Haije Sundqvist lauloi yhdessä siskonsa Hannele Sundqvistin ja Kirsi Johanssonin kanssa The Crinolettes -yhtyeessä, jonka kappaleet sävelsi ja sanoitti Gösta Sundqvist. Yhtye julkaisi vuonna 1980 singlen "I'm In Love With A Boy Like You / You'll Never Find Me Crying". Myöhemmin Haije Sundqvist esiintyi Leevi and the Leavingsin levyillä laulaen esimerkiksi stemmaosuuksia tai oktaavia Göstaa korkeammalta. Yhtyettä tuottaneen Jimi Suménin mukaan Haijella oli merkittävä rooli Leevi and the Leavingsin menestyksessä. Hänen mukaansa Haijen ja Göstan yhteisistä lauluosuuksista muodostui yhtyeelle ominainen soundi.
Ääninäyttelijänä Sundqvist esitti useita hahmoja veljensä radio-ohjelmissa. Koe-eläinpuisto-ohjelmassa Haije näytteli muun muassa matkaemäntä Tarja Loposta.
Saab 95
Saab 95 on Saabin vuosina 1959–1978 valmistama henkilöautomalli. Se oli farmariversio Saab 93:sta. Vuonna 1960 esiteltiin vielä Saab 96, joka pohjautui 93:een ja 95:een.
Kartanoautoksi kutsuttu Saab 95 esiteltiin toukokuun puolivälissä 1959. Sen ilmestymisestä oli tihkunut tietoja jo vuosien ajan, mutta vasta aivan vuosikymmenen lopussa huhut saivat faktaa ympärilleen. Auton muotoilun suunnitteli Saab 92:n ja 93:n tavoin Sixten Sason. Auto oli hyvin poikkeavan näköinen ja se sisälsi vaikutteita Chevrolet Nomadin vuoden 1955 mallista.
Mallin valmistus lopetettiin Suomessa vuonna 1976 ja Ruotsissa 1978. Viimeistä 95-mallia tehtiin Suomessa vain 80 kappaletta. Viimeinen Suomessa valmistunut 95 sijaitsee museoautona Nokialla, kun taas viimeinen Ruotsissa valmistunut Saab-museossa Trollhättanissa.
Suomessa Tele käytti harmaita Saab 95 -malleja vuoteen 1976 asti.
Moottoriksi autoon tuli alun perin kaksitahtinen, kolmesylinterinen 750-kuutioinen kone. Erikoista oli auton laaja käyttömahdollisuus. 95:tä tarjottiin lisäistuimella varustettuna, jolloin siitä tuli suurperheelle sopiva seitsemän hengen auto. Mallin onkin sanottu tarjonneen hyvät tilat ja luotettavan kulkuneuvon kohtuulliseen hintaan. Vaihteistona oli ensi kertaa neliportainen laatikko. Kun Saab 96 tuli markkinoille, 95-malli muuttui ja alkoi käyttää samoja perusosia ja tekniikkaa kuin 96. Siihen vaihdettiin esimerkiksi vuonna 1967 nelitahtinen V4-moottori.
Eulerin karakteristika
Eulerin karakteristika on eräs algebrallisen topologian invariantti, joka kuvastaa topologisen avaruuden rakennetta.
Eulerin karakteristika määriteltiin alun perin monitahokkaalle ja sitä käytettiin todistamaan monia monitahokkaita koskevia lauseita, kuten esimerkiksi kaikkien säännöllisten monitahokkaiden karakterisoimiseen. Alkuaikoina erityisesti Leonhard Euler tutki Eulerin karakteristikaa. Nykymatematiikassa Eulerin karakteristika esiintyy homologiateoriassa ja sillä on yhteyksiä moniin muihin algebrallisen topologian invariantteihin.
Eulerin karakteristika formula_1 määritellään monitahokkaalle kaavalla
missä "V", "E" ja "F" ovat kärkien, särmien ja tahkojen lukumäärä. Karakteristikan merkitys on siinä, että se riippuu vain monitahokkaan topologisista ominaisuuksista. Voidaan osoittaa, että karakteristika riippuu vain monitahokkaan muodostaman pinnan genuksesta ja suunnistuksesta. Merkitään genusta kirjaimella g (g on aina positiivinen kokonaisluku tai nolla). Jos pinta on suunistettu, niin
formula_3
Jos monitahokas on homeomorfinen pallon kanssa, niin g=0, joten tällöin
Erityisesti jos monitahokas on konveksi, niin g=0. Tämä tulos tunnetaan Eulerin monitahokaslauseena.
Konveksin monitahokkaan Eulerin karakteristika on siis 2. Tätä voidaan käyttää sen osoittamiseen, että on olemassa vain viisi säännöllistä monitahokasta:
Jal
Jal (Urdu: جل) (kirjaimellisesti: ’vesi’) on pakistanilainen rockyhtye, jonka perusti Gohar Mumtaz.
Yhtye on saanut menestystä kappaleilla "Aadat" ja "Woh Lamhey". Alkuperäiset yhtyeen jäsenet olivat Atif Aslam ja Gohar Mumtaz, mutta myöhemmin Atifin tilalle tuli Farhan Saeed Butt ja Aamir Sheraz soittaa bassoa. Yhtye on yksi suosituimmista Etelä-Aasiassa.
Sana Jal tulee sanskritin kielestä sanasta "jalam" (जल), jonka käännös on vesi. Se on urdun ja hindin kielessä, mutta sitä ei käytetä urdussa (جل) yhtä usein kuin hindissä (जल). Bändin sivustolla sanotaan, että sana ”Jal” on persialaista alkuperää.
Heidän musiikkinsa on melodista ja mukaansa tempaisevaa ja yhtye uskoo, että musiikki on maailmanlaajuinen kieli, joka tuo sydämet ja sielut yhteen. Jalin sanoitukset on kirjoitettu tunteiden julistuksina, jotka ilmaistaan energisesti ja harmonisesti. " "Rangon Mein"
tulossa:
Júnior (jalkapalloilija, 1973)
Jenílson Ângelo de Souza pelaajanimeltään Júnior (s. 20. kesäkuuta 1973 Santo Antônio de Jesus, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa. Júnior oli pelipaikaltaan vasen pakki.
Júnior aloitti uransa Esporte Clube Vitóriassa kaudella 1995–1996. Vitóriasta hän siirtyi Sociedade Esportiva Palmeirasin joukkueeseen, jossa voitti Brasilian Cupin vuonna 1998 ja Libertadores Cupin vuonna 1999. Vuonna 2000 Júnior siirtyi Italian Serie A:n Parma FC:n joukkueeseen, jossa hän pelasi vuoteen 2004 saakka käyden kuitenkin kaudella 2003–2004 AC Sienassa lainassa. Parma FC:ssä hän voitti Coppa Italian vuonna 2002. Vuonna 2004 Júnior palasi Brasiliaan São Paulo Futebol Cluben joukkueeseen, jossa hän pelasi nelisen vuotta. São Paulo FC:ssä hän voitti Libertadores Cupin vuonna 2005.
Vuosina 1996-2004 Júnior pelasi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa 22 maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Maali syntyi MM-kilpailuissa 2002, joissa hän pelasi vain yhden ottelun.
Lebo Mathosa
Lebo Mathosa (1977 – 23. lokakuuta 2006) oli eteläafrikkalainen kwaiton ja hip hopin esittäjä.
Mathosa aloitti uransa vuonna 1994 perustetussa Boom Shaka -yhtyeessä. Hänen sooloalbuminsa "Dream" julkaistiin 2000, ja se myi kultaa. Hänelle myönnettiin levyn perusteella useita South African Music Awardseja. Vuonna 2004 ilmestyi toinen albumi, "Drama Queen".
Toisellakin albumillaan Mathosa nousi Etelä-Afrikassa listoille. Häntä ehdotettiin brittiläisen MOBO-palkinnon saajaksi. Mathosa esiintyi eri puolilla maailmaa, mm. Lontoon Trafalgar Squarella ja Yhdysvalloissa.
Mathosa kuoli auto-onnettomuudessa 29-vuotiaana. Laulaja oli avoimesti biseksuaalinen.
Tuulipuku
Tuulipuku tai ulkoilupuku on sananmukaisesti puku, joka ei päästä tuulta lävitseen. Useimmiten tuulipuvut ovat varsin keveitä. Myös vedenpitäviä, kalvolla varustettuja tuulipukuja valmistetaan.
Tuulipuvut on Suomessa yhdistetty tavalliseen kansaan, joten tuulipukuun pukeutumalla esimerkiksi poliitikot tai muut kansanomaista imagoa tavoittelevat toimijat ovat tuulipuvussa kansan keskuudessa liikkuen viestittäneet kuuluvansa joukkoon. Toisaalta humoristit ovat hyödyntäneet tämän kolikon toisesta puolesta ammentavia karikatyyrejä, joissa tuulipuku on esiintynyt helppona rahvaanomaisuuden tunnusmerkkinä. Kansansuosiota on nauttinut Lasse Kämärin aforismi-runo kulttuurilehti Parnasson numerossa 4/2002: "on köyhälläkin kahisevaa: tuulipuku"
Suomessa tuulipukujen suosio kasvoi merkittävästi 1960- ja 1970-luvun taitteessa, jolloin jyväskyläläinen juoksija sekä Suomen Urheiluliiton kestävyysjuoksijoiden lajivalmentaja Mauri Jormakka toi niitä markkinoille. Tuulipukujen suosio on vuosien aikana vähentynyt.
Al Imran
Al Imran (, ) on Koraanin kolmas suura. 
Siinä on 200 säettä. Suurassa on runsaasti kritiikkiä kristyttyjä ja juutalaisia vastaan. Suuran loppuosassa viitataan Uhudin taistelun, vuonna 625, jälkeiseen hajaannukseen muslimien joukossa. Historialliset viittaukset ovat harvinaisia Koraanissa.
Imran, on Mooseksen (Musa) ja Aaronin (Harun) isä, josta on puhuttu myös juutalais-kristillisessä traditiossa. Kappale ilmestyi Medinassa ja on joko toinen tai kolmas medinalainen ilmestys. Melkein kaikki siitä kuuluu hijran kolmanteen vuoteen, paitsi mahdollisesti säe 61, jossa mainitaan mubahala ja saattaa siksi olla ilmestynyt vierailulla Najranin kristitylle valtuustolle, joka tapahtui hijran kymmenentenä vuonna.
Suurassa on kaksi suurta viestiä, joista molemmista keskustellaan yhdessä kahdesta osiosta. Ensimmäinen osio, 3:1–120, ohjaa kuinka vastustaa viettelystä ja siveettömyyttä, esimerkkeinä: 3, 14, 84 and 120.
Toinen osio, säkeet 3:121–200, ohjaa kuinka vastustaa sisäistä siveettömyyttä, esimerkkinä: 103.
In the Shadows
In the Shadows on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single, joka julkaistiin Suomessa tammikuussa 2003. Se myi Suomessa kultaa. Se oli myös viidennen studioalbumin, "Dead Lettersin", esittelykappale ja täten ensimmäinen single. Suomessa se nousi heti virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle. ”In the Shadows”, kuten muutkin "Dead Lettersin" kappaleet, nauhoitettiin Nord Studiosilla Tukholmassa. Kappale on myös elokuvan "Pahat pojat" soundtrackilla. Kappale kirjoitettiin soundcheckissä Vaasassa.
Kappale on The Rasmuksen toistaiseksi suurin hitti kansainvälisesti. Se on yltänyt muun muassa Ison-Britannian, jossa se myi 180 000 kappaletta, singlelistan kolmanneksi ja useiden maiden, kuten Saksan ja Uuden-Seelannin, singlelistan ensimmäiseksi. Kappaleen menestyksen ja levinnäisyyden siivittämänä myös itse albumi Dead Letters löysi tiensä useiden maiden listojen kärkisijoille. Lisäksi ”In the Shadowsin” video oli MTV Europen soitetuin video.
Ranskassa ”In the Shadowsin” melodia on vuodesta 2006 lähtien ollut maan suosituimman talk show’n "On n'est pas couché’n" tunnusmusiikkina. Kappale on useana vuonna ollut eniten Teosto-korvauksia ulkomailta saanut suomalainen sävellys Sibeliuksen teoksia lukuun ottamatta.
Kappaleelle tehtiin neljä eri musiikkivideota.
"Englannin/Yhdysvaltain versiossa" yhtye esiintyy yleisön edessä sisätiloissa ja juonena näytetään nuorta naista, joka toimii korkea-arvoisempien ihmisien palvelijana. Häntä rangaistaan ankarasti hänelle sattuneesta vahingosta. Nainen näkee peilin läpi tulevaisuuteensa ja laulavan Lauri Ylösen, joka ojentaa tälle kätensä ja vetää hänet peilin läpi. Hän pääsee yleisön joukkoon yhtyeen eteen. Videon lopussa ihmiset tulevat naisen huoneelle, mutta näkevät vain tyhjän sängyn. Videon ohjasi Philipp Stölzt ja se kuvattiin Romaniassa.
"CROW-versiossa" The Rasmus soittaa lavalla valkoisessa huoneessa ilman yleisöä. Yhtyeen jäsenet saavat käsivarsiinsa mustat sulat, jotka lähtevät irti kertosäkeen tullessa. Myöhemmin ulkopuolella lentävät korpit rikkovat huoneessa olevat kapeat ikkunat ja lentävät yhtyeen ympärillä ja pian yksi korpeista rikkoo kattolampun, jolloin huoneeseen suihkuaa sähkökipinöitä. Lopussa yhtyeen jäsenet muuttuvat leijaleviksi suliksi. Video on ”In the Shadowsin” videoista tunnetuin ja se kuvattiin Tukholmassa. Sen ohjasivat Niclas Fronda ja Frederik Löfberg.
"”Roistoversiossa” (Bandit version)" yhtye esiintyy lavalla ja juonena näytetään jäsenien ryöstävän ja myöhemmin ajamassa autoa kasvot lähes kokonaan peittäviin päähineihin sonnustautuneina. Video kuvattiin Helsingissä lähinnä "Pahojen Poikien" soundtrackia varten ja sen ohjasi Finn Andersson.
"Uudessa versiossa" yhtye esiintyy lähes kokonaan valkoisessa huoneessa ilman yleisöä. Huoneessa on kuitenkin jonkin verran eriväristä valoistusta koristeena. Tässä videossa käytetään runsaasti ”peili”- eli ”mirror”-efektejä.
Häkämyrkytys
Häkämyrkytys on myrkytystila, joka aiheutuu altistumisesta hiilimonoksidille eli häkäkaasulle. Hiilimonoksidi sitoutuu hemoglobiinin hemiin herkemmin kuin happi. Sitoutunut hiilimonoksidi estää hapen sitoutumisen ja häiritsee näin hapen kuljetusta elimistön soluille.
Häkämyrkytyksen oireita ovat muun muassa pahoinvointi, päänsärky ja limakalvojen muuttuminen vaaleanpunaisiksi, tajunnantason lasku (humalainen käytös) sekä tajuttomuus, joka vaatii jo lääkkeellisen hapen antoa, muuten seurauksena on useimmiten kuolema. Häkämyrkytyspotilas tulee siirtää mahdollisimman nopeasti raittiiseen ilmaan. Jos mahdollista, potilasta voidaan hoitaa antamalla hengityskaasuna sataprosenttista happea.
Suomessa kuolee keskimäärin 100 henkilöä vuodessa häkämyrkytykseen.
Veressä häkä sitoutuu 220 kertaa happea hanakammin punasolujen hemoglobiiniin, jolloin syntyy karboksihemoglobiinia. Koska häkä syrjäyttää tehokkaasti hapen, vähenee elimistön hapensaanti verraten pienilläkin häkäpitoisuuksilla. Kun karboksihemoglobiinin osuus on 20 prosenttia veren hemoglobiinista, alkaa esiintyä oireita.
Häkää on palokaasuissa noin prosentti, tupakansavussa jopa kaksi prosenttia. Käsittelemättömissä pakokaasuissa häkää on 4–7 prosenttia. Jos hengitysilman häkäpitoisuus on 0,01 prosenttia tai pienempi, myrkytysoireita ei esiinny. Tunnin altistus häkäpitoisuudelle 0,1 prosenttia kasvattaa karboksihemoglobiinin pitoisuuden 50–80 prosenttiin, mikä on hengenvaarallista.
Tyypillisiä häkämyrkytysoireita ovat:
Häkämyrkytyksistä toipuneista 10–30 prosentille ilmaantuu päivien tai viikkojen kuluessa persoonallisuuden muutoksia, dementiaa tai Parkinsonin taudin oireita. Suurimmalla osalla nämä oireet häviävät itsekseen.
Hirvisuon soidensuojelualue
Hirvisuon soidensuojelualue on Pudasjärven ja Oulun (aikaisemmin Ylikiimingin) kunnanrajalla valtatien 20 varrella sijaitseva suomaaston suojelukohde. Suolakeus muodostuu aapasuosta, jonka pinta-ala on 4 481 hehtaaria, ja sitä hoitaa Metsähallitus.Hirvisuo on linnustollisesti erittäin arvokas alue, tärkeä porojen kesälaidunalue sekä tunnettu linturetkikohde, alueella sijaitsee myös lintutorni.
Hirvisuo sijaitsee Kiiminkijoen ja Iijoen välisellä rannikkoalankoalueella, jonka suhteelliset korkeuserot ovat äärimmäisen pienet. Alueen vedet virtaavat kaikkiin ilmansuuntiin, mutta laskevat lopulta Iijokeen. Alueelta on kartoitettu yli 30 eri suotyyppiä, joista yleisimpiä ovat karut rimpi- ja kalvakkanevat.
Vuonna 2001 alueen länsiosassa sijaitsevan Ison Ahvenjärven länsi- ja eteläpuolella sijaitsevaa ojitettua suota on palautettu luonnontilaan. Ennallistamistoimien yhteydessä suo-ojat padottiin veden poisvirtaamisen vähentämiseksi.
Alueen linnustoon kuuluu useita vesilintulajeja, joista yleisimpiä ovat tavit ja jouhisorsat. Muita alueella tavallisimmin tavattavia lintulajeja ovat jänkäsirriäinen, mustaviklo, harmaalokki, niittykirvinen, keltavästäräkki, peippo, pajulintu, liro, kapustarinta, pikkukuovi, isokuovi, suokukko, valkoviklo, pajusirkku, järripeippo, harmaasieppo, metsäkirvinen, urpiainen ja leppälintu. Harvinaisempia lajeja ovat kuikka, metsähanhi, laulujoutsen, ampuhaukka, nuolihaukka, kurki, jänkäkurppa, vesipääsky, suopöllö, isolepinkäinen, hiiripöllö sekä pohjansirkku.
Hirvisuon suojelualueella sijaitsee kaksi retkireittiä, joiden päätepisteet ovat valtatien 20 levähdysalueella Oulun ja Pudasjärven kunnanrajan tuntumassa.
Luontopolku eli Ötökkäpolku on noin yhden kilometrin pituinen, ja se johtaa valtatien levähdysalueelta suolakeuden kautta metsäiseen niemekkeeseen lintutornille ja takaisin levähdysalueelle.
Noin kilometrin mittainen lintutornilta alkava reitti vie Häikiönniemeen vanhalle tervahaudalle.
Alueella ei ole erillisiä laavuja tai autiotupia. Telttailu on sallittu koko alueella jokamiehenoikeuden nojalla. Jätehuolto on omatoimista. Tulentekopaikka sijaitsee valtatien levähdysalueella.
Surmanajo
Surmanajo on autolla tai moottoripyörällä ajoa metallihäkissä, lempinimeltään pytyssä. Pytty voi olla lieriön tai pallon muotoinen, ja ajoneuvo pysyy sen sisäpinnalla keskipakoisvoiman ansiosta.
Suomen ylivoimaisesti tunnetuimmat surmanajajat ovat olleet Onni (1923-2014) ja Kalevi Suuronen. Onni aloitti surmanajon vuonna 1948 ja hänen poikansa Kalevi vuonna 1971 Suuroset lopettivat surmanajon 1990-luvulla. Onni teki viimeisen ajonsa 72 vuoden iässä, mikä lienee maailmanennätys. Vuonna 2004 Yle TV1 esitti Suurosista kertovan televisio-ohjelman "Tosi tarina: Surmanajaja elää". Samana vuonna Kansainvälinen tivoli- ja sirkusalan järjestö palkitsi Onni Suurosen hänen elämäntyöstään Kultaisen Ponin festivaalilla Italian Riminissä.
Ensimmäiset surmanajat Suomessa olivat virolaiset Kalan sisarukset, Herbert, Ludmila ja Konstantin 20-luvun lopussa. He ajoivat puurakenteisessa surmankirnussa, muun muassa 24.8. – 4.9. 1929 Lahdessa.
Tuohon aikaa Hämeen tivolia pitänyt tehtailija Kalle-Vihtori Jokilampi oli lapsineen seuraamassa surmanajoa Lahdessa ja innostus tuohon huimapäiseen lajin syttyi. Sisarukset Väinö, Yrjö ja Anna-Liisa (myöhemmin Ahonen) Jokilampi alkoivat ajaa surmanajoa 30-luvulla. Väinö ja Anna-Liisa ajoivat kirnussa myös yhtä aikaa, joskus Yrjö kolmantena. Yrjö ajoi myös pallossa.
Jokilampien puurakenteinen surmankirnu valmistuivat vuodeksi 1931 omassa pajassa Hollolan Herralassa, jossa oli valmistettu monet muutkin Hämeen tivolin laitteet maailmanpyörää myöten. Teräksinen surmanpallo valmistui hiukan myöhemmin samassa pajassa. Pyöristä on sen verran tietoa, että Väinö hankki 1924 2,5hv F.N.- merkkisen pyörän, joka on saattanut olla ensimmäinen surmanajossa käytetty moottoripyörä. Väinöllä oli myös 4,5hv JAMES –merkkinen pyörä 20-luvun lopulla.  Keväällä 1932 Väinö hankki Raleigh-merkkisen moottoripyörän, jossa oli 5 hv moottori.
Jokilammen sisarukset ajoivat vuodesta -31 alkaen ympäri Suomen sekä Hämeen tivolien (oli jaettu kahteen, ajoittain jopa kolmeen osaan) mukana, että erillisissä tapahtumissa. Yrjö kävi myös Ruotsissa ajamassa pallossa. 30-luvun alussa Suomea kiersivät virolaiset Kalan sisarukset, sekä Jokilammen sisarukset, sattuen joskus jopa samaan aikaan samoille markkinoille.
Joitakin kertoja muun muassa moottorin kiinnileikkaamisen vuoksi sattui onnettomuuksia kirnussa ja loukkaantumisten vuoksi jäi esityksiä ajamatta. Yhden kerran Liisa ja Yrjö törmäsivät toisiinsa ja putosivat alas. Väinö joutui kiertämään ylhäällä niin kauan, että loukkaantunet sisarukset ja pyörät saatiin korjattua alta pois. Tämän jälkeen tiettävästi ei kahta pyörää enempää kirnussa yhtä aikaa kiertänyt.
Jokilammet olivat olympiakesänä -52 ajamassa Helsingissä Linnanmäen kentällä. Jokilampien surmanajot päättyivät tähän vuoteen.
Nykyään aktiivisia surmanajoryhmiä toimii Suomessa vain yksi. Cageriders on Sasja Laajoen ja Pasi Heikkilän muodostama stunt-ryhmä ja heillä on käytössään maailman suurin liikuteltava surmanajopallo, jonka halkaisija on kuusi metriä. Kaksikko on ajanut vuodesta 2011 lähtien.
Onni Suuronen
Onni Suuronen (28. elokuuta 1923 Kangasniemi – 9. tammikuuta 2014 Jyväskylä) oli suomalainen surmanajaja. Hän oli myös Suomen suurimpiin ja vanhimpiin tivoleihin kuuluvan Tivoli Suurosen perustaja. Se aloitti toimintansa vuonna 1949.
Suuronen työskenteli nuorena renkinä ruokapalkalla ja kävi kävi jatkosodan jälkeen seppäkoulun Mikkelissä. Vuonna 1947 hän siirtyi sepäksi Sirkus Sariolan palvelukseen. Suuronen kengitti sirkushevosia ja rakensi Keravalla sirkuksen surmanajajille niin sanottuja surmanajopyttyjä kiinnostuen myös itse lajista. Hän alkoi itse ajaa moottoripyörällä vuonna 1948 ja kiersi toisen surmanajajan Esa Paltilan kanssa kesän Sirkus Sariolan mukana. Seurvaavana keväänä miehet päättivät ryhtyä itsenäisiksi yrittäjiksi. He hankkivat oman pytyn ja rakensivat myöhemmin myös surmanajoauton, jolla ajoivat ensimmäistä kertaa Mikkelin talvimarkkinoilla 1950.
Onni Suuronen ja Esa Paltila olivat myös Linnanmäen huvipuiston alkuperäisiä esiintyjiä. Heidän surmanajotynnyrinsä oli huvipuistossa sen avajaispäivästä 27. toukokuuta 1950 lähtien neljän kuukauden ajan, jonka jälkeen Suuronen ja Paltila lähtivät jälleen kiertämään maata. Suuronen jatkoi yhteistyötä Paltilan kanssa vielä muutaman vuoden ajan, jonka jälkeen lunasti hänen osuutensa tynnyristä itselleen. 1950- ja 1960-luvuilla Suuronen kiersi enimmäkseen yksin, joista neljän vuoden ajan Tivoli Sariolan mukana. Vuonna 1971 hän sai kumppanikseen silloin 17-vuotiaan poikansa Kalevin. Surmanajotynnyrin lisäksi Tivoli Suurosen mukana kiersi alusta lähtien myös muita esiintyjiä, kuten taikureita ja klovneja sekä erilaisia huvipuistolaitteita.
Onni Suuronen jatkoi surmanajoa aina 1990-luvun alkuun saakka ja esiintyi viimeisen kerran kesällä 1995 muutaman vuoden tauon jälkeen. Myöhemmin hän kiersi Tivoli Suurosen mukana viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Vuonna 2004 valmistui Suurosista kertova Yleisradion dokumentti "Tosi tarina: Surmanajaja elää". Samana vuonna Kansainvälinen tivoli- ja sirkusalan järjestö palkitsi Onni Suurosen hänen elämäntyöstään Italian Riminissä.
Lipidimaailma
Lipidimaailma () on elämän alkuperää koskeva hypoteesi, jonka mukaan ensimmäinen itsereplikoituva esine oli lipidin kaltainen. Tiedetään, että fosfolipidit muodostavat veteen sekoitettuina lipidikaksoiskerroksia – samoja rakenteita kuin solukalvoissa. Näitä molekyylejä ei ollut varhaisella maapallolla, mutta muut amfifiiliset pitkäketjuiset molekyylit voivat myös muodostaa kalvoja. Lisäksi tiedämme, että nämä kalvot voivat kasvaa (lisäämällä lisää lipidejä) ja tarpeeksi suurina ne voivat jakautua spontaanisesti. Näin ollen lipidirakenteiden koko ja koostumus voi periytyä kahdelle jälkeläiselle. Hypoteesin pääajatuksena on, että lipidirakenteiden koostumus oli pääasiallinen tapa säilyttää informaatiota ja että evoluutio johti RNA:n ja DNA:n kaltaisten, tietoa paremmin säilyttävien polymeerien ilmenemiseen.
Suurin osa prebiottisissa olosuhteissa potentiaalisesti läsnä olevista amfifiileista koostuvia vesikkeleitä koskevista tutkimuksista ovat olleet rajoitettuja järjestelmiin, joissa on mukana vain yhden tai kahden tyyppistä amfifiilia. Tämä on vastakohta prebioottisten kemiallisten reaktioiden simulaatioihin, jotka tyypillisesti tuottavat hyvin erilaisia yhdisteiden seoksia. Lukuisasta erilaisesta amfifiilisesta yhdisteestä koostuvassa lipidikaksoiskerroksessa, amfifiileilla olisi suuri määrä teoreettisesti mahdollisia tapoja järjestäytyä toisiinsa nähden kalvolla. Kaikista näistä mahdollisista kalvon järjestäytymisistä, tietynlainen paikallinen järjestäytyminen olisi suosinut hypersyklin syntyä. Tämä olisi ollut positiivinen takaisinkytkentä, joka olisi koostunut kalvolla olevasta alueesta ja vesikkelissä olevasta yhdisteestä. Tämänkaltaiset alue/yhdiste -parit voivat periytyä tytärvesikkeleille, johtaen erillisten sukulinjojen muodostumiseen ja mahdollistaen luonnonvalinnan tapahtumisen.
Lipidien abioottinen saatavuus ei näyttäisi olevan ongelma. Ainakin joissain kokeissa on saatu aikaan lipidien esiasteita ja rasvahappoja ja muita lipidejä abioottisesti ilman elävien solujen entsyymeitä. Niissä on käytetty muun muassa niin sanottua Fisrcer-Tropschin synteesiä vedessä, jossa oksaalihappoa kuumennettiin 100–400 asteeseen.
In My Life (The Rasmuksen kappale)
In My Life on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single. Se julkaistiin Suomessa huhtikuussa 2003 ja se on toinen yhtyeen Dead Letters-albumilta julkaistu single. Kappale on nopeatempoisin ja kiihkein albumin kappaleista. Single oli korkeimmillaan Suomen virallisen singlelistan toisella sijalla ja pysyi listalla kahdeksan viikkoa. In My Life, kuten muutkin Dead Lettersin kappaleet, nauhoitettiin "Nord Studios"illa, Tukholmassa. Kappaleesta tehtiin hieman lyhyempi miksaus singleä varten. Lisäksi levyllä on ennen julkaisematon bonuskappale.
"In My Life"lle tehtiin musiikkivideo Kuubassa ja sen ohjasivat Niclas Fronda ja Frederik Löfberg. Siinä yhtye soittaa viidakossa, ja solisti Lauri Ylönen mm. raahautuu pitkin maata, paiskautuu mutaiseen maahan kasvot edellä ja putoaa jokeen.
Luettelo Queenin singleistä
Brittiläisen rock-yhtye Queenin Britanniassa julkaisemat singlelevyt.
Iso-Hannu
Iso-Hannu on Raumalla sijaitseva elokuvateatteri, jonka omistaa Kinorauma Oy. Samalla paikalla toimi aiemmin vuonna 1916 valmistunut elokuvateatteri Titania, joka oli J. A. Niemen suunnittelema. Se kuitenkin tuhoutui talvisodan pommituksessa. Iso-Hannu rakennettiin 4. syyskuuta 1940 päivättyjen Jaakko Tähtisen piirustusten mukaan. Rapattu kivinen rakennus sijaitsee ns. Hannun tontilla.
William Alwyn
William Alwyn (7. marraskuuta 1905 – 11. syyskuuta 1985) oli englantilainen säveltäjä ja huilisti.
Alwyn syntyi Northamptonissa ja aloitti lapsena piccolonsoiton. 15-vuotiaana hän pääsi Royal Academy of Musiciin Lontooseen opiskelemaan huilunsoittoa ja sävellystä. Hän edistyi soittajanurallaan ja toimi hetken Lontoon sinfoniaorkesterin ensihuilistina. Vuosina 1926–1955 Alwyn oli Royal Academyssä sävellyksen professorina.
Alwynin tuotantoon kuuluu mm. viisi sinfoniaa, neljä oopperaa, konserttoja ja jousikvartettoja. Vuosina 1941–1962 hän sävelsi musiikin yli 70 elokuvaan. "Lyra Angelica" -konsertto harpulle ja jousiorkesterille kuultiin vuoden 1998 talviolympialaisissa.
Alwyn kuoli Southwoldissa, Englannissa vuonna 1985. Säveltäjältä jäi leskeksi hänen toinen vaimonsa Doreen Carwithen, säveltäjä hänkin.
Elokuvia, joihin Alwyn sävelsi musiikin ovat muun muassa:
Bülent Arel
Bülent Arel (23. huhtikuuta 1919 – 24. marraskuuta 1990) oli turkkilaissyntyinen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Arel syntyi Istanbulissa. Hän opiskeli sävellystä Ankarassa ja ääni-insinöörialaa Pariisissa. Hän toimi myöhemmin Ankaran konservatorion johtajana ja vuosina 1951–1959 Ankaran radion ensimmäisenä musiikillisena johtajana.
Vuonna 1959 Arel lähti Yhdysvaltoihin työskentelemään tietokone- ja elektronisen musiikin parissa. Vuonna 1962 hän teki Edgar Varèsen kanssa yhteistyötä teoksessa "Déserts".
Arel opetti vuosina 1971–1989 Stony Brookin yliopistossa. Hän kuoli vetäytymistään seuranneena vuonna syöpään, multippeliin myeloomaan, 71-vuotiaana.
Arel sävelsi elektronisen musiikin lisäksi muun muassa kamarimusiikkia, vokaalimusiikkia ja sinfonisia teoksia. Hänen oppilaitaan olivat Daria Semegen, Conrad Cummings ja Jing Jing Luo.
Ilkka Koivisto
Ilkka Matti Juhani Koivisto (29. huhtikuuta 1932 Tampere – 25. kesäkuuta 2012 Vantaa) oli suomalainen biologi ja filosofian tohtori. Hän johti Korkeasaaren eläintarhaa vuosina 1968–1995. Koivisto kirjoitti luontoaiheisia pakinoita ja kolumneja lehtiin ja radioon vuosikymmenten ajan.
Hän toimi pitkään myös "Luontoillan" nisäkäsasiantuntijana. Vuosina 1981–1992 Koivisto oli jäsenenä ensimmäisessä Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen nimistötoimikunnassa, joka laati kaikille maailman linnuille suomenkieliset nimet. Hän oli myös Nisäkäsnimistötoimikunnan jäsen. Vuosina 1991–1993 ja 1994–1998 Koivisto toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana.
Ilkka Koivisto sai vuonna 1972 yhdessä silloisen vaimonsa, biologi ja filosofian maisteri Sesse Koiviston kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon kirjasta "Puusta pudonnut", jonka aiheena on evoluutio.
Ilkka ja Sesse Koivistolla on kolme lasta: Minna, Kimmo ja Aura.
Ilkka Koivisto menehtyi ilmeisesti pitkäaikaiseen sairauteen maanantain vastaisena yönä 25. kesäkuuta 2012.
Tupla tai kuitti
Tupla tai kuitti on alkujaan Tesvision, myöhemmin MTV:n tietovisailu, jota on esitetty televisiossa kahteen otteeseen. Mustavalkoisina 1958, 1960-1976, 1978-1979 ja väreissä
1983-1987, 2007-2008.
Ohjelmassa on kerrallaan vain yksi kilpailija. Hän on valinnut itselleen aihealueen, josta hänelle esitetään kysymyksiä. Kilpailijan on oikein vastattuaan päätettävä, haluaako hän jatkaa kisaamista (”tupla”) vai lopettaako hän (”kuitti”). "Tuplan tai kuitin" uudella esityskierroksella palkintosummat alkoivat 500 eurosta ja kaksinkertaistuivat kilpailijan jatkaessa. Pääpalkinto oli 16 000 euroa.
Ohjelmaa esitettiin aluksi vuosina 1958–1988. Tuolloin juontajana toimi Kirsti Rautiainen, jonka ohjelma teki siitä pisimpään Suomen televisiossa esitetyn kotimaisen visailuohjelman. Tämä ennätys on voimassa nykyäänkin. Pääpalkinnon suuruus nousi 1960-luvun tuhannesta markasta 1970-luvulla 4 000 markkaan ja vielä 1980-luvulla 5 000 markkaan.
"Tuplan tai kuitti" teki paluu televisioon 6. lokakuuta 2007 MTV:n juhlavuoden kunniaksi. Juontajaksi valittiin Kirsi Salo, joka juonsi aiemmin Heikoin lenkki -visailua. Ohjelman uusi versio oli Broadcastersin tuottama. Uusi versio herätti kritiikkiä heti ensimmäisenä tuotantokautenaan. Se lopetettiin vuonna 2008.16 000 euroa
8 000 euroa15. joulukuuta 2007 esitetyssä jaksossa kilpailija Jan Glantzin oikea vastaus hylättiin vääränä. Juontajan oikeana pitämä vastaus oli kuitenkin vanhentunutta tietoa, kun taas kilpailija käytti oikeaa ajankohtaista tietoa.
3. toukokuuta 2008 esitetyssä jaksossa kilpailija Jukka Tabell aiheenaan Pohjois-Euroopan pussikoit sai vastattavakseen kysymyksen, johon kysymyksen laatijan mielestä asiantuntijakaan ei voi vastata oikein. Tuotantoyhtiö Broadcasters oli poistanut käyttämänsä perhosasiantuntijan laatimat lisävihjeet, jotka olisivat olleet ainoa keino kysymysten tietoperäiseen ratkaisemiseen. Ohjelman tuottaja, Broadcastersin Santtu Luoto kertoi julkisuudessa ”kysymyksen olleen vaikea, mutta siinä ei ollut virhettä”. MTV3 lopetti uuden "Tuplan tai kuitin" jo sen toisen kauden lopussa, keväällä 2008.
Carl Ludwig Hablitz
Carl Ludwig Hablitz (1752, Königsberg – 1821, Pietari) oli venäjänjuutalainen kasvi- ja eläintieteilijä. Venäläiseltä nimeltään hän oli Karl Ivanovitš Gablits.
1769 hän osallistui Samuel Gottlieb Gmelininin kanssa tutkimusretkelle Donille, Volgalle ja Kaukasukselle. 1781 hän osallistui Kaspianmeren tutkimusretkelle.
1783–1802 hän oli Krimin varakuvernööri. 1785 hän julkaisi teoksen Krimin alueen luonnosta, "Physical description of Taurichesky area, its position and three empires of nature."
Hablizl kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa hanhikorppikotkan.
Jack Beeson
Jack Beeson (15. heinäkuuta 1921 – 6. kesäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan varsinkin oopperoistaan, joihin kuuluu mm. "Lizzie Borden".
Beeson syntyi Munciessa, Indianassa, ja hänen oppilaitaan ovat olleet mm. Charles Wuorinen, Phillip Ramey, Alice Shields, Joan Tower, Harvey Sollbeger, Bright Sheng ja Richard Einhom.
Rómulo Gallegos
Rómulo Gallegos (2. elokuuta 1884- 7. huhtikuuta 1969) oli venezuelalainen kirjailija ja poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä noin kolmen kuukauden ajan vuonna 1948.
Gallegos oli kotoisin köyhistä oloista, ja aloitti työuransa opettajana ja lehtimiehenä vuonna 1903. Ensimmäinen romaani Dona Barbara ilmestyi 1929. Siinä arvosteiltiin maan valtaapitäviä, joten Rómulo Gallegoksen oli lähdettävä maanpakoon Espanjaan, missä hän kirjoitti tunnetuimmat romaninsa Cabtaclaro ja Canaima.
Gallegos palasi Venezuelaan 1936 ja valittiin opetusministeriksi. Vuonna 1947 hän oli osallisena vallankaappauksessa, rupesi presidenttiehdokkaaksi, voitti vaalit mutta menetti viran kolme kuukautta myöhemmin sotilasvallankaappauksessa. Tällöin Gallegos pakeni ensin Kuubaan ja myöhemmin Meksikoon. Gallegos palasi Venezuelaan 1958 ja kuoli siellä arvostettuna kirjailijana ja senioripoliitikkona.
Charles Wuorinen
Charles Wuorinen (s. 9. kesäkuuta 1938) on yhdysvaltalainen säveltäjä, jonka erikoisalaa on sarjallinen soitinmusiikki. Hän syntyi New Yorkissa. Hänen isänsä oli amerikansuomalainen, vaasalaissyntyinen historioitsija ja Columbian yliopiston professori John H. Wuorinen (1897–1969). Myös Charles Wuorisen Yhdysvalloissa syntyneellä äidillä Alfhild Kalijarvi Wuorisella oli suomalaiset juuret.
Charles Wuorisen tuotantoon kuuluu orkesteriteoksia, oopperaa ja kamarimusiikkia sekä instrumentaali- ja lauluteoksia. Teosluettelo sisältää kaikkiaan yli 260 sävellysteosta. Viime vuosina Wuorinen on keskittynyt suuriin näyttämöteoksiin ja säveltänyt oopperan sekä Salman Rushdien (2001) että Annie Proulxin teoksiin pohjautuen. Vuonna 2012 valmistui Annie Proulxsin romaaniin "Brokeback Mountain" perustuva ooppera, johon kirjailija laati libreton. Oopperan ensi-ilta oli tammikuussa 2014 Madridin Teatro Realissa.
Yhdessä Harvey Sollbergerin kanssa Wuorinen perusti vuonna 1962 The Group for Contemporary Music -nimisen yhtyeen.
Charles Wuorinen voitti vuonna 1970 Pulitzerin musiikkipalkinnon elektronisella sävellyksellään "Time's Encomium", tämä oli myös ensimmäinen elektronisen musiikin teos, joka kyseisen palkinnon on voittanut. Hän oli yksi MacArthur ”Genius Grant” -palkinnon saajista vuonna 1986. Hän on lisäksi kirjoittanut teoksen "Simple Composition".
Wuorinen on valmistunut Columbian yliopistosta ja on avoimesti homoseksuaalinen.
A. Santaholma
A. Santaholma Oy oli kalajokisen liikemies ja laivanvarustaja Antti Santaholman ja hänen viiden poikansa perustama sahateollisuusperheyhtiö, joka omisti sahalaitoksia Perämeren rannikolla. Osakeyhtiön toiminta käynnistyi varsinaisesti vuonna 1903, jolloin yhtiön saha Kalajoella aloitti toimintansa. Yhtiö aloitti sahaustoiminnan vuonna 1915 myös Haukiputaalla sekä vuonna 1934 Raahen Pirttiniemessä. Yhtiö omisti myös Pyhäjoella toimineen Pohjois-Suomen ensimmäisen puuhiomon.
Yhtiön liiketoimet joutuivat ahdinkoon jo 1920-luvun alussa, osin johtuen yhtiön johtoa kohdanneiden kuolemantapausten vuoksi. Toimintaa supistettiin, eikä yhtiö ostanut lainkaan tukkeja vuonna 1923.
Yhtiön toiminta elpyi vuodesta 1926 alkaen, jolloin yhtiö ulotti puutavaranhankintansa Kiiminkijoen latvoille sekä Iijokivarteen. Yritys myös suoritti investointeija omistamiinsa laitoksiin. Yhtiö teki kuitenkin tappiota vuosina 1930–1932, mutta tuotti voittoa vuosina 1933–1939 vuotta 1938 lukuun ottamatta, jolloin yhtiö kirjasi tappioikseen 1,6 miljoonaa markkaa.
Yrityksen Haukiputaan Santaholmassa sijainnut saha suljettiin 1968 mutta Kalajoen Jokisuun saha jatkoi toimintaansa vuoteen 1996 saakka. Samana vuonna Santaholma Oy teki konkurssin josta aiheutui Kalajoen kunnalle 6 miljoonan markan takaustappiot.
Eyeball Records
Eyeball Records on pieni levy-yhtiö Pohjois-New Jerseystä, jonka perusti Alex Saavedra vuonna 1995. He ovat julkaisseet muun muassa Thursdayn, My Chemical Romancen ja Murder by Deathin albumeja. Koska näistä yhtyeistä on tullut erittäin suosittuja tämän päivän musiikkifanien joukossa, yhtiö on ansainnut mainetta lahjakkuuksien löytämisestä.