hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
John Keegan
Sir John Desmond Patrick Keegan (15. toukokuuta 1934 Clapham, Lontoo – 2. elokuuta 2012) oli englantilainen sotahistorioitsija, luennoija ja toimittaja.
Keegan syntyi irlantilais-katoliseen perheeseen. Hän opiskeli Wimbledon Collegessa kaksi vuotta, josta jatkoi Oxfordin yliopiston Balliol Collegeen 1953. Hän työskenteli Yhdysvaltain Lontoon-lähetystössä kahden vuoden ajan. Vuonna 1960 hänet kiinnitettiin Sandhurstin sotilasakatemiaan luennoijaksi. Vuonna 1986 hän siirtyi Daily Telegraph -lehteen sotilasasioista vastaavaksi toimittajaksi. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 2000.
Huolimatta elämäntyöstään sotilasasioiden parissa Keegan ei ole palvellut päivääkään armeijassa eikä kokenut rintamatapahtumia. Keegan on kertonut useissa teoksissaan lapsena kärsimänsä sairauden estäneen hänen pääsynsä armeijaan.
Keegan halusi nostaa esille kulttuuristen ilmiöiden vaikutuksen sotaan. Sodankäynnistä on vuosituhansien saatossa tullut käytöstä ohjaava tapa ihmiskunnalle. Esimerkiksi samurait eivät bushidoon vedoten halunneet koskea tuliaseisiin portugalilaisten tullessa 1500-luvulla Japaniin. Keegan vastustaa preussilaisen sotateoreetikon Carl von Clausewitzin näkemystä sodasta politiikan jatkeena.
Keegania on kiitetty hänen pyrkimyksestään saavuttaa syvällinen ymmärrys sodankäynnistä. Hänen työnsä kertovat tapahtumien lisäksi yksittäisten taistelijoiden kokemuksista, sotien historiallisia syistä ja sotilasjohtajien kohtaamista ongelmista ja heidän tekemistä valinnoista.
Keegania on arvosteltu kyvyttömyydestä ymmärtää politiikan ja sodan välistä yhteyttä. Hew Strachan on todennut "Olemme liian usein sekoittaneet normatiivisen (idean) historian (todellisuuden) kanssa... John Keegan teoksessaan "Sodankäynnin historia" tekee juuri saman virheen." 
Yhdysvaltalainen historioitsija ja Clausewitz-tutkija Christopher Bassford on jopa kirjoittanut: "Mikään Keeganin teoksissa - huolimatta useista viittauksista Clausewitziin ja "clausewitzilaisiin" - ei tuo ilmi, että Keegan olisi itse todella lukenut Clausewitzin kirjoituksia". Bassfordin mukaan Keegan on tutustunut Clausewitziin paremminkin lukuisten viittauksien kautta kuin suoraan lukemalla tätä ja ominut periaatteellisen lähtökohdan kritiikkiinsä Basil Liddell Hartilta.
Clausewitz-kritiikissään Keegan sekoittaa teorian absoluuttisesta sodankäynnistä totaaliseen sodankäyntiin, vaikka jälkimmäinen termi otettiin käyttöön vasta Clausewitzin kuoltua. Yrittäessään torjua Clausewitzin teorioita Keegan on pyrkinyt myös mustamaalaamaan Clausewitzin henkilöhistoriaa.
Monien brittiläisten historioitsijoiden lailla Keegan sai osansa holokaustin kieltäjää David Irvingiä koskeneesta jupakasta. Keegania arvosteltiin joistakin myönteisiksi luonnehdituista kommenteista, joita hän oli esittänyt Irvingistä. Keegan kehui Irvingin tutkimustaitoja, mutta kritisoi häntä vääristelystä ja piti Irvingin tiettyjä ajatuksia perversseinä.
Sarvijäärät
Sarvijäärät eli hapsenkakkiaiset ("Cerambycidae") ovat kovakuoriaisheimo. Suomessa on tavattu yli 80 sarvijäärälajia.
Ryhmän kovakuoriaiset ovat usein suurikokoisia ja niiden tuntosarvet ovat pitkät, joillakin lajeilla huomattavasti pitemmät kuin niiden ruumis. Useimpien sarvijäärälajien toukat elävät puussa, mutta jotkut harvat myös ruohovartisissa kasveissa. Monet sarvijäärälajit ovat taloudellisesti merkittäviä puun tuholaisia. Suomessa jokseenkin yleinen laji suutari ("Monochamus sutor") on aiheuttanut vaurioita niin kuusi- kuin mäntypuuhun. Paikoittain Euroopassa tavattu merkittävä puurakennusten tuholaislaji, tupajäärä ("Hylotrupes bajulus"), esiintyy Suomessa vain Ahvenanmaan saaristossa. Monista sarvijääristä poiketen, eräät käyvät myös kukissa, kuten ulkonäöltään ampiaisia jäljittelevä aitojäärä ("Clytus arietis"). Yleisimpiä kukissa vierailevia sarvijääriä ovat sukuja "Leptura" ja "Anoplodera" edustavat kukkajäärät, jotka ovat ruumiinmuodoltaan yleensä hoikempia kuin suurin osa muista sarvijääristä.
Heimo käsittää noin 27 000 lajia. Yksi maailman suurimmista ja painavimmista kovakuoriaisista on jopa 20 cm pitkä "Prioninae"-alaheimoon kuuluva titaanijäärä ("Titanus giganteus"), joka elää Amazonasin sademetsien lahopuissa, Etelä-Amerikassa.
Suomessa tavattavat sarvijäärät jakautuvat kuuteen alaheimoon: "Prioninae", "Spondylidinae", "Aseminae", "Lepturinae", "Cerambycinae" ja "Lamiinae". Suomessa elää vakinaisesti n. 80 eri sarvijäärälajia, sisältäen mm. papintappajan ja sarvijaakon.
Carl Jonas Love Almqvist
Carl Jonas Love Almqvist (28. marraskuuta 1793 – 26. syyskuuta 1866) oli ruotsalainen kirjailija. Hän tarkasteli kustavilaista yhteiskuntaa ja muun muassa sukupuolirooleja kriittisesti. Almqvistin romanttinen tuotanto vaikutti Suomessa J. L. Runebergin ja Fredrika Runebergin teoksiin.
Almqvist opiskeli papiksi ja työskenteli muun muassa opettajana ja sanomalehtimiehenä. Hän joutui hankaluuksiin Ruotsissa ja muutti ensin Yhdysvaltoihin ja sieltä Saksaan, missä hän kuoli.
Almqvist oli aikanaan Ruotsin tuotteliaimpia kirjailijoita. Hänen tuotannossaan on sekä romanttisia että realistisia piirteitä. Hän toi teoksiinsa kansankuvauksen, josta realismin kaudella tuli kirjallisuuden valtavirta. Hänen pääteoksekseen on nostettu kirja "Törnrosens bok" (1832–1851), joka on osittain suomennettu.
Yksi Almqvistin tunnetuimmista teoksista on vapaata rakkautta, miehen ja naisen aviotonta rakkaussuhdetta, käsittelevä romaani "Det går an" (suom. "Käy laatuun"). Siinä lasimestarin tytär Sara Videbeck ja kersantti Albert kohtaavat laivalla ja rakastuvat toisiinsa. He valitsevat kuitenkin avioliiton sijaan avoliiton ilman kirkon siunausta, jotta kummankin vapaus säilyisi.
"Det går an" herätti aikanaan paljon huomiota Ruotsissa, ja sitä pidettiin siveettömänä. J. V. Snellman kirjoitti teokselle samannimisen ilman tekijän nimeä ilmestyneen jatko-osan (suom. "Sopii" ja "Käy laatuun"), joka kuvaa Saran ja Albertin yhteiselämän toimimattomaksi. Snellmanin romaanin taustalla on ajatus, ettei Almqvistin kuvaama vapaa suhde ole mahdollinen sukupuolten välisten erojen vuoksi.
Lorenzo Da Ponte
Lorenzo Da Ponte, alun perin Emanuele Conegliano, (10. maaliskuuta 1749 Ceneda, Venetsia – 17. elokuuta 1838 New York, Yhdysvallat) oli italialainen libretisti. Hän kirjoitti librettoja lukuisille säveltäjille, mutta hänen kuuluisimmaksi teoksikseen ovat nousseet Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämät "Figaron häät", "Così fan tutte" ja "Don Giovanni", joita joskus nimitetään "Da Ponte -trilogiaksi".
Da Ponten isä oli katoliseksi kääntynyt juutalainen. Da Ponte opiskeli papiksi mutta vietti varsin vilkasta ja vallatonta elämää, sai lapsen naimisissa olevan naisen kanssa, perusti bordellin tämän kanssa ja joutui vihdoin siveettömyyden takia lähtemään Venetsiasta. Hän saapui Wieniin 1782 ja sai paikan keisari Joosef II:n hoviteatterin kirjailijana.
Keisarin kuoltua Da Ponte joutui epäsuosioon, muutti Prahaan ja sitten Lontooseen, lopulta rahattomana ja velkaisena Yhdysvaltoihin. Hän perusti kirjakaupan, toimi kirjallisuuden professorina ja oopperatuottajana. Hän perusti New Yorkiin maan ensimmäisen oopperatalon. Yritys epäonnistui ja ooppera jouduttiin sulkemaan talousongelmien vuoksi vain 28 esityksen jälkeen.
Da Ponten kirjoittamat libretot ovat aikansa hömppäkomedioita, jotka Antti Vihisen mukaan eivät olisi ilman Mozartin musiikkia jääneet elämään. Tosin Da Ponte on omissa muistelmissaan katsonut, että juuri hänen ansiostaan Mozartin oopperat ovat sitä, mitä ne ovat.
Holocaust
Holocaust on skotlantilainen heavy metal -yhtye. Sen perustivat Edinburghissa Gary Lettice (laulaja), John Mortimer (kitaristi), Ed Dudley (kitaristi), Robin Begg (basisti) sekä Nicky Arkless (rumpali) 1970-luvun lopulla. Metallica julkaisi "Garage Inc." -levyllään coverin Holocaustin kappaleesta "The Small Hours".
Risto Mäkinen
Risto Holger Mäkinen (12. marraskuuta 1918 Loppi – 7. toukokuuta 1972) oli suomalainen taidegraafikko, kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Johan Ilmari Mäkinen ja Aino Emilia (o.s. Waldén).
Mäkinen piirsi Yhteishyvä-lehdessä ilmestynyttä sarjakuvaa "Antti Puuhaara", jota aiemmin oli piirtänyt Aarne Nopsanen. Lisäksi hän kuvitti useita satukirjoja, joista useat olivat Raul Roineen kirjoittamia.
Mäkinen teki 1950-luvulla yhteistyössä Roineen kanssa myös albumit "Pikilakki", "Ville Vikkelä" ja "Uljas kaartilainen". Samaan aikaan hän piirsi historiallisia sarjakuvia myös Lipas-lehteen, jossa ilmestyi Sakari Topeliuksen tarinaan perustuva "Kuninkaan hansikas" (1951).
Otava julkaisi vuosina 1939–1956 yksitoista Antti Puuhaara -albumia, joista neljä ensimmäistä oli Nopsasen piirtämiä ja loput Mäkisen.
Lastenkirjakuvituksistaan hän sai peräti kolme kertaa Rudolf Koivu -palkinnon.
Mäkinen kuvitti myös Pellervo-lehteä ja piirsi lehteen viisi "Unto Uneksija" -sarjaa Veikko Savolaisen avuksi 1969.
Giuseppe Torelli
Giuseppe Torelli (22. huhtikuuta 1658 Verona – 2. helmikuuta 1709 Bologna) oli italialainen viulisti ja säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten hänen lukuisista soolokonsertoistaan ja concerto grossoistaan. Hänen konserttonsa noudattivat italialaisesta ooppera-alkusoitosta lainattua osien rakennetta nopea-hidas-nopea, josta pian muodostui konserttojen malli lähes kahdeksisadaksi vuodeksi.
Garage Inc.
Garage Inc. on Metallican vuonna 1998 julkaisema cover-kappaleita sisältävä tupla-albumi. Sen kappaleet on äänitetty aikavälillä 1984–1998. Albumi myi Suomessa kultaa, ja sitä on myyty yli 27 000 kappaletta, kun taas maailmanlaajuisesti albumia on myyty 8 miljoonaa kappaletta. Kappaleille ”Whiskey in the Jar” ja ”Turn the Page” kuvattiin musiikkivideot.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ykköspaikalle ja vietti listalla yhteensä 24 viikkoa.
Sulkeissa on merkitty artisti tai yhtye, jonka esittämä kappale alun perin on.
Resurssienhallinta
Resurssienhallinta (englanniksi "Windows Explorer") on Microsoft Windowsin ohjelma, jolla voi navigoida järjestelmän resursseja kuten kiintolevyjä, optisia asemia, siirrettäviä muistivälineitä (muistikortit, USB-muistit). Resurssienhallinta toimii myös työpöydän ylläpitäjänä, joten jos se suljetaan, työpöydän kuvakkeet ja tehtäväpalkki katoavat. Resurssienhallinta on sidottu Windowsiin niin tiukasti, että sen poistaminen on hankalaa, mutta ei kuitenkaan mahdotonta.
Balladiooppera
Balladiooppera (engl. "Ballad opera") on 1700-luvun englantilainen oopperan tyylilaji. Balladioopperat olivat tavallisesti koomisia. Ne oli usein sävelletty suosittujen perinteisten melodioiden pohjalta, ja niiden dialogi esitettiin puhuen. Erityisen suosituksi lajin edustajaksi nousi "Beggar's Opera" (Kerjäläisooppera), jonka John Gayn librettoon sovitti luultavasti Johann Christoph Pepusch.
Mikonkatu (Helsinki)
Mikonkatu () Helsingissä on etelä-pohjoissuuntainen Esplanadin puistosta Kaisaniemen puistoon johtava katu, joka on valtaosaltaan rakennettu kävelykaduksi vuonna 1992.
Mikonkatu on nimetty vuonna 1820 Venäjän keisarin Aleksanteri I:n veljen, suuriruhtinas Mikaelin (1798–1849) mukaan. Nykyisen pituutensa ja muotonsa katu sai vuonna 1830. Kadun virallisena suomenkielisenä nimenä oli vuosina 1909–1928 Mikaelinkatu.
Mikonkadulle on asennettu raitiotiekiskot, jotka kulkevat Rautatientorin itäistä laitaa pitkin Kaivokadulle. Tätä Vilhonkadun-Mikonkadun reittiä raitiovaunut kulkivat molempiin suuntiin vuoteen 1950 saakka, jolloin Kaivokadulta reitti Kaisaniemen suuntaan avattiin Kaisaniemenkatua pitkin. Kaisaniemestä Kaivokadulle raitiovaunut kulkivat Vilhonkatua ja Mikonkatua pitkin vuoteen 1994 saakka, jolloin Kaisaniemenkadun raitiotie kaksisuuntaistettiin. Vilhonkadun-Mikonkadun reittiä käytetään yhä raitiovaunujen tilausajokäytössä.
Mikonkadulle välille Aleksanterinkatu–Kaivokatu valmistui alkuvuodesta 2009 kaksiraiteinen, osin limittäin kulkeva raitiotie. Helsingin keskustan huoltotunneli tulee valmistuessaan poistamaan huoltoajon Mikonkadulta.
Suunnitteilla on kattaa Mikonkadun Aleksanterinkadun ja Pohjoisesplanadin välinen osuus.Vakuutusyhtiö Pohjolan toimitalo (Mikonkatu 3, Aleksanterinkadun kulmassa; valmistui 1901, arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren ja Saarinen). Talon ulkoseinät ovat näyte kansallisromantiikan kiviarkkitehtuurista. Suomen kansanrunoudesta sekä eläin- ja kasvimaailmasta kertoo kuvanveistäjä Hilda Flodinin vuolukiviornamentiikka.
Lundqvistin liiketalo (Mikonkatu 5, Aleksanterinkadun kulmassa; valmistui 1900, arkkitehti Selim A. Lindqvist). Talossa on pitkään toiminut katuosoitteesta Aleksanterinkatu 13 liikenimensä muokannut Aleksi 13.
Aikatalo (Mikonkatu 8, Ateneuminkujan kulmassa; arkkitehti Eliel Muoniovaaran käsialaa vuodelta 1961). Jalankulkuyhteys sisäpihan läpi Keskuskadulle.
Rautatientori sijaitsee Mikonkadun länsipuolella Kaivokadun ja Vilhonkadun välissä.
Kullervo (täsmennyssivu)
Kullervo tarkoittaa seuraavia asioita:
Johann Fux
Johann Joseph Fux (n. 1660 – 13. huhtikuuta 1741) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja musiikkiteoreetikko. Hänen tunnetuin teoksensa on "Gradus ad Parnassum", jossa hän muotoilee Giovanni Pierluigi da Palestrinan teosten pohjalta musiikin säännöt, jotka kuvaavat Palestrina-tyyliä, säveltäjälle luonteenomaista sävellystyyliä. Fuxin vaikutus kontrapunktin opetukseen on tämän kirjan kautta ollut korvaamaton.
Fux oli myös aikansa merkittävin syntyperäinen itävaltalainen Wienin hovin säveltäjä, kun useimmat hovisäveltäjistä olivat italialaisia. Vuodesta 1715 Fux toimi hovikapellimestarina. Fux oli ensisijaisesti kirkkomusiikin säveltäjä, mutta kirjoitti myös kevyttä teatterimusiikkia. Fux sävelsi parikymmentä oopperaa, joista neljä on kadonnut.
Mannheimin koulukunta
Mannheimin koulukunta oli saksalaiseen Mannheimin vaaliruhtinaan hoviin keskittynyt sävellyskoulukunta, johon kuuluivat muun muassa säveltäjät Jan Stamic, Franz Xaver Richter, Karel Stamic ja Christian Cannabich. Koulukunta on kuuluisa uudesta itsenäisemmästä puupuhaltimien käytöstä orkestroinnissa ja sen koko orkesterin esittämä "crescendo". Mannheimin koulukunnan säveltäjät vaikuttivat merkittävästi klassisminajan säveltäjiin kuten Joseph Haydniin ja Wolfgang Amadeus Mozartiin.
Slashdot-vaikutus
Slashdot-vaikutus () tarkoittaa ilmiötä, joka syntyy jonkin suositun www-sivuston linkittäessä pienemmälle sivustolle, jolloin palvelin ruuhkautuu kasvaneen tietoliikenteen seurauksena. Termi viittaa sivuston kävijämäärässä tapahtuvaan hetkelliseen muutokseen, jos sivusto mainitaan suositun teknologiauutisten tietopalvelun, Slashdotin uutisoinnissa.
Tyypillisesti pienemmät www-sivustot eivät tällöin pysty vastaamaan kasvaneeseen liikenteen määrään, josta saattaa seurata koko palvelimen kaatuminen.
Slashdotin, Diggin ja Farkin kaltaiset sivustot julkaisevat lyhyitä artikkeleita, joita käyttäjät voivat kommentoida. Tavallisesti artikkelissa mainitaan jokin kiinnostava sivusto tai uutisaihe sekä siihen viittaava hyperlinkki. Tällöin valtava lukijamäärä yrittää samanaikaisesti käydä katsomassa mainittuja sivuja. Lukijat saavat aikaan niin valtavan määrän hakupyyntöjä, että sivuston palvelimet joko ylikuormittuvat tai ne ylittävät sallitun tiedonsiirtomäärän, jolloin sivuja ei pääse lukemaan.
Eräs Slashdotin kommentti kuvasi vaikutusta osuvasti: "Slashdot on maailmankuulu. Se on satunnainen hajautettu palvelunestohyökkäys, jonka edessä verkko- ja järjestelmävastaavat vapisevat ja josta he näkevät painajaisia."
Kurgan
Kurgan (venäjäksi "Курган") on Kurganin alueen pääkaupunki Tobol-joen varrella Länsi-Siperiassa Venäjällä 1 973 kilometriä Moskovasta itään. Kurgan sijaitsee Siperian radan varrella Jekaterinburgin ja Omskin välillä.
Kurgan on yksi Siperian vanhimmista kaupungeista. Noin vuonna 1662 venäläiset perustivat linnoitetun asutuksen nimellä Tsarjovo Gorodištše (Царёво Городище). Siitä tuli kaupunki vuonna 1782 ja se nimettiin uudelleen Kurganiksi. Nimi tulee suurta hautakumpua merkitsevästä turkkilaisperäisestä sanasta "kurgan", joita paikalla on useita.
Annankatu (Helsinki)
Annankatu () on Helsingin Mannerheimintien suuntainen katu kaksi korttelia Mannerheimintiestä länteen. Se alkaa Merimiehenkadulta Punavuoresta ja päättyy Urho Kekkosen katuun Kampin liikekeskuksen kohdalla.
Kadulla on liikennevalot näissä risteyksissä: Bulevardi ja Lönnrotinkatu, sekä Simonkadun risteyksessä raitiovaunun huomiovalot.
Annankatu on saanut nimensä venäläisen Pyhän Annan ritarikunnan mukaan. Nimen alkuperäinen, vuonna 1820 vahvistettu muoto olikin "St Annae Gatan" ("Pyhän Annan katu"). Sana "St. (Sankt, Pyhä") kuitenkin poistettiin kadun nimestä jo vuonna 1836.
Ennen Kampin keskuksen rakentamista Annankatu jatkui linja-autokentän ja Salomonkadun yli Eteläiselle Rautatiekadulle. Nykyään tämän Annankadun jatkeen nimeksi on muutettu Antinkatu Helsingin ensimmäisen kaupunginjohtajan Antti Tulenheimon mukaan. Nykyinen Lönnrotinkatu oli Antinkatu vuoteen 1928. Vanha kirkkopuisto ja Helsingin Vanha kirkko (Carl Ludvig Engel, 1826) sijaitsevat Bulevardin ja Lönnrotinkadun välisessä korttelissa.
Euroopan kemikaalivirasto Bulevardin ja Lönnrotinkadun kulmatalossa. Talossa on toiminut aiemmin mm. Tilgmannin kirjapaino, Taideteollinen Korkeakoulu (nykyinen Aalto-yliopisto) ja Eläke-Varma.
Annantalo (Annankatu 30, arkkitehti Gustaf Nyström, 1885), taidekeskus.
Scherzo
Scherzo (monikko scherzi, ) tarkoittaa laajan taidemusiikkiteoksen, kuten sinfonian tai sonaatin, osaa. Scherzo kehittyi menuetista ja korvasi sen vähitellen sinfonian (ja muiden teosmuotojen, kuten jousikvartettojen) kolmantena tai toisena osana. Scherzo on tavallisesti ABA-muotoinen, jossa B-osa on trio, jonka jälkeen scherzo kerrataan. 1800-luvulta alkaen scherzoja sävellettiin myös itsenäisinä teoksina.
Joseph Haydnin jousikvartettojen menuetit, jotka on nimetty scherzoiksi (ital. vitsaillen), pilailevat hovitanssin kustannuksella rikkomalla tanssin rytmikuvioita yllättävillä tauoilla. Haydnin jälkeen muotoa käyttivät runsaasti muun muassa Ludwig van Beethoven ja Franz Schubert. Scherzo säilyi sinfonioiden standardiosana koko 1800-luvun ajan, ja säveltäjät ryhtyivät myös säveltämään itsenäisiä scherzoja.
Frédéric Chopinin sävellystuotantoon kuuluu neljä scherzoksi nimettyä pianoteosta. Niistä kuitenkin vain viimeinen on scherzon nimen mukaisesti "vitsikäs", kun taas kolme ensimmäistä ovat perin synkkiä.
Ozomatli
Ozomatli on yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa Latinalaisamerikkalaista musiikkia, hip-hop:ia ja englannin- ja espanjankielistä rock-musiikkia. Yhtye on tunnettu sekä kantaa ottavista sanoituksistaan, että laajasta musiikkityylien kirjostaan, näitä ovat mm. salsa, jazz, funk, reggae ja rap.
Bändin ensimmäinen albumi "Ozomatli" julkaistiin 16. kesäkuuta 1998. Albumi nousi sijalle 7 Billboard 'Latin Albums' listalla ja sijalle 4 'Latin Pop Albums' listalla. Levyltä julkaistiin kaksi singleä “Cut Chemist Suite” and “Super Bowl Sundae”. 1999 Ozomatli kiersi Manan ja Carlos Santanan kiertueella joka seurasi Santanan levyn Supernatural julkaisua.
Ozomatlin toinen albumi, "Embrace the Chaos", julkaistiin epäonnisena päivänä 11. syyskuuta 2001. Vaikka monet yhdysvaltalaiset yhtyeet peruivat konserttinsa, Ozomatli sai huomiota jatkamalla esiintymisiään ja jatkaen oikeudenmukaisuuden ja sodan vastaisen sanoman levittämistä. 2002 "Embrace the Chaos" voitti "Best Latin Rock/Alternative Album" Grammy-palkinnon.
Albumi "Street Signs" julkaistiin 2004 ja vuonna 2005 se voitti Grammy-palkinnon "Best Alternative Music Album"
2005 Ozomatli julkaisi San Franciscon The Fillmoressa äänitetyn livealbumin.
2006 Yhdysvaltain ulkoministeriö kutsui Ozomatlin toimimaan kulttuurin lähettiläinä valtion sponsoroimalla kansainvälisellä kiertueella, yhtye on matkustanut mm. Aasiassa, Afrikassa, Etelä-amerikassa, Lähi-Idässä, Tunisiassa, Intiassa, Jordanissa, Nepalissa, Myanmarissa, Vietnamissa, Thaimaassa ja Kiinassa. Loppuvuodesta 2006 julkaistiin "Don't Mess With the Dragon", jonka julkaisun aikoihin DJ Spinobi erosi yhtyeestä.
Maaliskuussa 2007 julkaistiin yhtyeen genre-rajoja rikkova neljäs albumi "Don't Mess With The Dragon" ja syyskuussa MC Jabu jätti yhtyeen ystävällisissä väleissä.
Alkuvuodesta 2008 yhtye teki kappaleen nimeltä "Can't Stop The Blue" Los Angeles Dodgers:lle
2012 julkaistiin "Ozomatli Presents Ozokidz" joka on sekä lapsille, että aikuisille suunnattu levy.
Sulake Prepaid
Sulake Prepaid Oy eli Sulake (vuoteen 2018 "Sulake Corporation Oy", vuoteen 2003 "Electric Mother Ventures" Oy ja vuoteen 2001 "Sulake Maan Päällä Oy") on suomalainen yritys, joka perustettiin vuonna 2000. Sen tarkoitus oli luoda alun perin Internet-portaaleja. Nykyään se toimii Habbon kehittäjänä. Sulakkeella on ollut toimipisteitä muun muassa Australiassa, Ruotsissa, Italiassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Singaporessa, Ranskassa ja Hollannissa.
Sulake omisti myös suomalaisen IRC-Galleria-sivuston. Yritys osti huhtikuussa 2007 sivustoa pyörittäneen Dynamoid Oy:n. Samalla yhtiön nimeksi muutettiin Sulake Dynamoid Oy, ja siitä tuli Sulakkeen tytäryhtiö. Dynamoid Oy oli perustettu vuonna 2003. Maaliskuussa 2011 Sulake myi IRC-Gallerian Sulake Dynamoid Oy:n johdon perustamalle Somia Reality Oy:lle, jolloin Sulake Dynamoid Oy:sta tuli Somia Dynamoid Oy. Helmikuussa 2013 Elisa ilmoitti ostaneensa lähes kokonaan Sulakkeen osakekannan. Toukokuussa 2018 Elisa ilmoitti myyneensä yhtiön osake-enemmistön hollantilaiselle Orange Games -yhtiölle.
Sulake julkisti vuonna 2009 Bobba Bar -mobiilivirtuaalimaailman, joka on mobiilipuhelimissa toimiva virtuaalinen tapaamispaikka. Palvelun kohderyhmä on 17-vuotiaista ylöspäin.
IRC-Gallerian ja Habbon lisäksi Sulake toteuttaa myös muita virtuaalimaailmoja. Se on tehnyt omat virtuaalimaailmat Coca Cola Companylle 2001 ja Disneylle 2004. Yritys on myös aloitellut liiketoimintaa, jossa hoidetaan asiakkaiden verkkopelejä heidän puolestaan.
Sulakkeen perustajat ja Habbon kehittäjät Aapo Kyrölä ja Sampo Karjalainen saivat Suomi-palkinnon vuonna 2005 ja Suomalaisen insinöörityöpalkinnon vuonna 2006. Deloitte sijoitti Sulakkeen 2006 Technology Fast 50 kilpailunsa nopeiten ja vuonna 2007 neljänneksi nopeinten kasvavaksi suomalaiseksi teknologiayritykseksi.
Sulake Corporation joutui irtisanomaan useita kymmeniä työntekijöitä marraskuussa 2012 yhtiön talousvaikeuksien vuoksi. Tällä hetkellä yhtiössä työskentelee maailmanlaajuisesti noin 20–49 henkilöä.
Sulake-konsernin pääkonttori on Helsingissä. Sulakkeen nykyinen toimitusjohtaja Valtteri Karu aloitti työnsä Sulakkeella elokuussa 2018.
Maria Nikolajevna
Maria Nikolajevna (; 18. elokuuta 1819 Pavlovsk – 21. helmikuuta 1876 Pietari) oli venäläinen suuriruhtinatar ja keisari Nikolai I:n tytär. Hänen puolisonsa oli Maximilien de Beauharnais, Napoléon Bonaparten ensimmäisen vaimon Joséphine de Beauharnais'n pojanpoika.
Aleksei Konstantinovitš Tolstoi
Aleksei Konstantinovitš Tolstoi (; 5. syyskuuta 1817 Pietari – 10. lokakuuta 1875 Krasni Rog) oli venäläinen kirjailija, kuuluisamman Leo Tolstoin etäinen sukulainen.
Hän valmistui Moskovan yliopistosta 1836. Tolstoi vietti suurimman osan elämäänsä hovissa, ensin seremoniamestarina, myöhemmin metsästyksen yliohjaajana. Hän jäi eläkkeelle 1861 saadakseen lisää aikaa kirjoitustyölle. Hän kirjoitti runoja, balladeja ja historiallisen romaanin sekä kolmiosaisen näytelmäsarjan Venäjän historiasta.
Metsola (Suonenjoki)
Metsola on Suonenjoen kaupunginosa. Se sijaitsee keskustaajamassa 1–1,5 kilometriä keskustasta länteen. Palveluihin kuuluu K-market ja Suonenjoen Kaatron koulun esiluokka.
Jouko Raivio
Jouko Raivio (s. 22. toukokuuta 1939 Pori) on suomalainen tutkija ja dekkarikirjailija.
Nykyisin jälleen helsinkiläinen Raivio vietti lapsuutensa Helsingissä. Hän on suorittanut toimittajatutkinnon Tampereen yliopistossa 1980 ja kirjastotieteen ja informatiikan opinnot 1982. Yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1990. Pro gradu -tutkielman hän teki aiheesta "G-mies Jerry Cotton -sarjan tuotantosäännöt". Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi hän valmistui vuonna 2012 tutkielmallaan "Serenadi G-ruudissa: Jerry Cottonin portinvartijat". Hän työskenteli lehtitoimittajana 1963–1974, avusti Kolmiokirjaa 1975–1981. Sen jälkeen hän oli kirjastonhoitajana 1983–2002 eri paikkakunnilla.
Raivio on kirjoittanut puolen tusinaa historiallista dekkaria Kirsti Mannisen kanssa. Hänet muistetaan erityisesti 1970-luvun lopulta Jerry Cottoneista, joita hän kirjoitti seitsemässä vuodessa kaikkiaan 42 kappaletta. Hänen kirjoittamiaan jännityskirjoja ovat myös "Henkiin herätetty" (2002) ja "Yövuoro" (2001).
Jouko Raiviolla on pojat Herman Raivio (s. 1967) ja Markus Raivio (s. 1973).
Iberia (lentoyhtiö)
Iberia Líneas Aéreas de España S. A. on espanjalainen lentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori on Madridissa, ja sen päätukikohtana toimii kaupungissa sijaitseva Barajasin lentoasema.
27. kesäkuuta 1927 perustettu Iberia on yksi maailman vanhimmista lentoyhtiöistä. Vuonna 1946 siitä tuli ensimmäinen eurooppalainen lentoyhtiö, joka aloitti reittilennot Etelä-Amerikkaan. Nykyään Iberia lentää 120 kohteeseen 40 maassa.
Iberia on yhteistoiminnassa American Airlinesin ja British Airwaysin kanssa, ja se on ollut Oneworld-allianssin jäsen 1. syyskuuta 1999 alkaen. Iberian yhteistyökumppani Espanjan sisäisillä lennoilla on Air Nostrum, joka lentää Iberian väreissä ja Iberia Regional -tunnuksilla. Vuonna 2006 Iberia meni osakkaaksi halpalentoyhtiö Clickairiin.
Iberia yksityistettiin ja listattiin Madridin pörssiin 3. huhtikuuta 2001. Seuraavasta vuodesta lähtien yhtiö on kuulunut Madridin pörssin IBEX-35-indeksiin.
Iberia ja British Airways yhdistyivät tammikuussa 2011 ja muodostivat uuden holdingyhtiön, International Airlines Groupin, joka omistaa molempien yhtiöiden osakekannan. Iberian osakkeenomistajat saivat uudesta yhtiöstä 44 prosentin ja British Airwaysin osakkeenomistajat 56 prosentin osuuden. Kumpikin lentoyhtiö jatkaa toimintaansa omalla nimellään ja tunnuksillaan.
Iberian suurimmat osakkeenomistajat olivat 31. joulukuuta 2009:Iberian laivastoon kuuluvat seuraavat lentokoneet (2018):Fleet. Iberia. Viitattu 29.4.2018.
Iberia (musiikkiteos)
Iberia on Isaac Albénizin säveltämä sarja kappaleita pianolle. Kappaleita on yhteensä kaksitoista ja ne julkaistiin neljässä kirjassa vuosina 1908–1909.
Tšiž &amp; Co
Tšiž & Co () on venäläinen rockyhtye. Se perustettiin vuonna 1993. Rock-Fuzz -lehti valitsi sen vuonna 1997 "vuoden rockyhtyeeksi". Yhtye on julkaissut tähän mennessä kolmetoista albumia. Lähes kaikki kappaleet kirjoittaa Sergei Tšigrakov. Eräs yhteen tunnetuimmista kappaleista on "Na dvoih" eli "kahdelle". Venäläisen juorulehden mukaan
Tšiž & Co ei sittemmin enää tehnyt kappaleitaan vuoden 2010 jälkeen.
Prince of Darkness (Ozzy Osbournen albumi)
Prince of Darkness on keväällä 2005 julkaistu Ozzy Osbournen neljän levyn kokoelmaboksi. Kaksi ensimmäistä levyä keskittyvät Osbournen suurimpiin hitteihin, mutta mukana on muun muassa joidenkin kappaleiden demoversioita sekä paljon ennenjulkaisematonta livemateriaalia. Kolmas levy tarjoilee nimekkäitä vierailijoita ja duettoja viimeisen levyn keskittyessä cover-kappaleisiin, jolla Osbourne tulkitsee muun muassa Rolling Stonesia ja The Beatlesia. Boksin viimeinen levyke julkaistiin muutamalla uudella raidalla varustettuna "Under Cover" -nimellä syksyllä 2005.
Negasso Gidada
Negasso Gidada (s. 1943) on etiopialainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 1995–2001. Tuohon aikaan presidentin tehtävä oli lähinnä seremoniallinen. Vuoden 2010 vaalien lähestyessä Gidada siirtyi oppositipuopue UDJ:n riveihin.
Adolf von Henselt
Adolf von Henselt (12. toukokuuta 1814 Schwabach, Baijeri – 10. lokakuuta 1889 Pietari, Venäjä) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti.
Von Henselt syntyi Schwabachissa ja aloitti 3-vuotiaana viulun soittamisen. Pianoa hän alkoi soittaa kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1837 von Henselt muutti Breslauhin. Samana vuonna hän meni naimisiin Rosalie Vogelin kanssa. Pariskunta muutti vuonna 1838 Pietariin. Von Henselt vietti Pietarissa loppuelämänsä, mutta vietti kesänsä Saksassa ja vieraili vuosina 1852 ja 1867 Englannissa.
Von Henselt lopetti aktiivisen sävellystyön noin 30-vuotiaana. Myöhemmällä iällään hän keskittyi pianon soittamiseen.
Carlo Goldoni
Carlo Goldoni (25. helmikuuta 1707 – 6. helmikuuta 1793) oli italialainen dramaturgi, kirjailija ja oopperalibretisti. Goldoni ihaili Molièrea ja sai häneltä paljon vaikutteita, vaikka hänen näytelmiensä aiheet ovat vähemmän ironisia kuin esikuvallaan. Carlo Goldoni vaikutti suuresti italialaisen koomisen oopperan, opera buffan, kehitykseen kirjoittamalla librettoja, jotka olivat edeltäjiään syvällisempiä ja vakavampia.
Goldoni oli alun perin asianajaja. Hän aloitti kirjailijanuransa 1700-luvun puolimaissa. Hän siirtyi vuonna 1762 Pariisiin siellä toimivan italialaisen näytelmäseurueen kirjoittajaksi. Hänen tuotantonsa käsittää kaikkiaan pari sataa näytelmää.
Suomeksi Goldonin näytelmistä on ammattiteattereissa toteutettu "Juorupiiri" (I pettegolezzi delle donne), "Kahden herran palvelija" tai "Kaksin kauniimpi" (Il servitore di due padroni), "Paljon melua kurpitsasta" eli "Kalarannan rettelö" eli "Rettelö kalasatamassa" (Le baruffe chiozzotte), "Kauniin kesän seikkailu" (Le avventure della villeggiatura), "Kunnon tyttö" (La donna di garbo), "Majatalon emäntä" tai "Mirandolina" (La locandiera), "Venetsialaisella torilla" (Il capiello) ja "Viuhka" (Il ventaglio).
Ukrainan ydinvoima
Ukrainan ydinvoima koostuu viidelle maan 27:stä hallinnollisesta alueesta alueelle sijoitetuista ydinvoimalaitoksesta, joissa jokaisessa on useampi ydinreaktori. Voimalat sijaitsevat Hmelnytskyin alueen Netišynissä, Kiovan alueen Tšernobylissä, Mykolajivin alueen Južnoukrajinskissa, Rivnen alueen Varašissa, ja Zaporižžjan alueen Enerhodarissa. Kansainvälisen atomienergiajärjestö IAEA:n vuoden 2013 yhteenvedon mukaan, Ukrainassa oli tuolloin kaksi rakenteilla olevaa, 15 käytössä olevaa ja neljä lopullisesti suljettua ydinvoimalaa.
Ukraina energian nettotuojana on riippuvainen sähköntuotannossaan ydinvoimasta. Ydinvoimalla tuotetaan noin 25 prosenttia maan sähköstä.
Vie hiiri tai osoitin kuvan päälle selityksen saamiseksi.
Reaktoreista enemmistö (13) on kevytvesireaktoreita ja kaksi grafiittihidasteisia reaktoreita. Lisäksi Ukrainalla on Kiovassa ja Sevastopolissa on yhteensä kolme pienempää ydinreaktoria tutkimus- ja koulutuskäyttöön (pienin lämpöteholtaan 0,02 KW, suurin 10 MW). Yhtä tutkimusreaktoria rakennetaan ja toista suunnitellaan.
Ukrainan ja Venäjän välisen maakaasukiistojen aikana tammikuussa 2006, Ukrainan entinen presidentti Viktor Juštšenko totesi lausunnossaan, että Ukrainan pitäisi ryhtyä itse rikastamaan uraania ydinpolttoaineeksi saavuttaakseen riippumattomuutta Venäjästä.
John Gay
John Gay (30. kesäkuuta 1685 - 4. joulukuuta 1732) oli englantilainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on balladiooppera "Beggar's Opera" eli Kerjäläisooppera vuodelta 1728, jonka sävelsi Johann Christoph Pepusch. Teoksen jatko-osa on "Polly" (1729).
Kiroro
Kiroro on japanilainen popyhtye. Se on kahden okinawalaisen naisen muodostama duo, johon kuuluvat laulaja Chiharu Tamashiro ja kosketinsoittaja Ayano Kinjō. Yhtye teki debyyttinsä vuonna 1998 kappaleella "Nagai aida", josta tuli hitti.
Kiroro sai huomiota kauniisti laulettujen ja lempeästi sanoitettujen pianokappaleidensa ansiosta. Yhtye nousi erityisesti nuorten naisten suosioon.
Juha Ylönen
Juha Petteri Ylönen (s. 13. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Ylönen oli mukana voittamassa MM-kultaa 1995, MM-hopeaa 2001 sekä olympiapronssia Naganossa 1998. Hän oli vuoden 2001 MM-kisojen paras pistemies (viisi maalia ja yhdeksän syöttöä).
Ylönen aloitti uransa Kiekko-Espoossa ja Winnipeg Jets varasi Ylösen NHL:ään vuonna 1991 viidennellä kierroksella numerolla 91. NHL:ssä hän pelasi Phoenix Coyotesissa, Tampa Bay Lightningissa ja viimeisenä Ottawa Senatorsissa, johon hänet vaihdettiin kauden 2001–2002 pudotuspelien alkaessa. NHL:ssä Ylönen pelasi 341 ottelua tehoin 26+76=102.
Ylönen palasi Espooseen, eli Bluesiin, kaudeksi 2002–03 ja hän pelasi Bluesissa uransa kaksi viimeistä kautta ja lopetti aktiiviuransa vuonna 2004. Hänestä tehtiin vuonna 2009 Jääkiekkoleijona numero 198. Uransa jälkeen hän on mm. valmentanut Bluesin C-junioreita.
Johann Christoph Pepusch
Johann Christoph Pepusch (1667 – 20. heinäkuuta 1752) oli saksalainen säveltäjä, joka vuoden 1700 tienoilla muutti Englantiin. Hänen tunnetuin teoksensa on John Gayn librettoon sävelletty balladiooppera "Beggar's Opera", eli Kerjäläisooppera, jonka libreton kirjoitti John Gay. Hän kirjoitti myös lukuisia konserttoja ja triosonaatteja.
Ka
Ka tarkoittaa seuraavia:
Ka (mittayksikkö)
ka tai kyr (kilo ja tai eli "vuosi") on 1 000 vuotta. Tätä merkintätapaa käytetään muinaistutkimuksessa, esimerkiksi paleontologiassa tai paleoklimatologiassa. Usein merkitään "ka BP" tai "kyr BP", joka tarkoittaa radiohiilivuotta nykyisestä. BP (bp) on englanniksi "Before Present" / "Before Physics", ennen nykyhetkeä.
Joskus käytetään myös lyhennettä tvs eli tuhat vuotta sitten.
Kööpenhaminan amt
Kööpenhaminan amt () oli hallintoalue, joka sijaitsi Själlannin saarella Tanskassa. Sen asukasluku oli noin 618 000 (2003). Amtin pääkaupunki oli Glostrup.
On huomattava, että Kööpenhaminan kunta itse ei kuulunut Kööpenhaminan amtiin, kuten ei myöskään Frederiksbergin kunta. Nämä olivat kumpikin omia amtejaan. Sekaantumisen vaaran vuoksi Kööpenhaminaa ei kuitenkaan kutsuttu amtiksi, vaan kaupungiksi tai kunnaksi. Tanskan kuntauudistuksessa 1. tammikuuta 2007 vanhat amtit lakkautettiin ja Kööpenhaminan amtista tuli osa Region Hovedstadenin hallintoaluetta.
Giovanni Battista Sammartini
Giovanni Battista Sammartini (noin 1700 – 15. tammikuuta 1775, Milano ) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja musiikkipedagogi, jonka oppilaisiin kuului Christoph Willibald Gluck. Hän oli tuottelias säveltäjä, joka sävelsi lukuisia oopperoita, konsertto, kamarimusiikkia ja 68 sinfoniaa. Sammartinin sinfoniat olivat ensimmäisiä, jotka käsittelivät teoslajia vakavammin kuin perinteiset sinfoniat, joita oli sävelletty oopperoiden alkusoitoiksi.
Sammartini syntyi San Martinossa tai Milanossa 1600- ja 1700-luvun vaihteessa. Hän opiskeli musiikkia isänsä, Italiaan asettuneen ranskalaisen oboistin Alexis Saint-Martinin johdolla. Vuonna 1728 hänestä tuli Santissimo Entierron seurakunnan "maestro di cappella". Samoihin aikoihin saamaansa Milanon Sant’Ambrogion kirkon vastaavaa virkaa hän hoiti miltei läpi elämänsä. Hän sävelsi paljon kirkkomusiikkia ja toimi urkurina. Lisäksi hän opetti vuodesta 1730 Collegio de’Nobilissa, jossa hänen oppilaanaan vuosina 1737–1741 oli Gluck.
Sinfonioiden lisäksi Sammartinin orkesteriteoksiin kuuluu kuusi viulukonserttoa, konsertto kahdelle viululle, kaksi huilukonserttoa, konsertto kahdelle viululle ja oboelle sekä seitsemän concertinoa. Kamarimusiikkisäveltäjänä hän teki 21 kvartettoa, kuusi kvintettoa, noin 200 trioa sekä monia duettoja ja sonaatteja. Hänen näyttämöteoksiaan ovat oopperat "Memet" (Lodi, 1732), "L’ambizione superata dalla virtù" (Milano, 1734), "L’Agrippina, moglie di Tiberio" (Milano, 1743) ja "La gara dei geni, introduzione e festa da ballo" (Milano, 1747) sekä baletti "II trionfo d’amore" (Milano, 1773). Sammartini sävelsi myös aarioita, maallisia ja hengellisiä kantaatteja sekä oratorion "Gesù bambino adorato dalli pastori" (Milano, 1726).
Myös Giovanni Battistan veli, Giuseppe Sammartini oli säveltäjä.
Ma (mittayksikkö)
Ma (englanniksi myös Myr "million years" tai suomeksi mvs "miljoona vuotta sitten") tarkoittaa miljoonaa vuotta. Kirjaimellisesti Ma tarkoittaa megavuotta eli 1 000 000 vuotta. Tieteellisesti merkittynä  Ma = 10 a.
Megavuotta käytetään yleisesti geologiassa, paleontologiassa ja taivaanmekaniikassa erittäin pitkien aikojen ilmaisemiseen.
Ga (aika)
Ga on ajan yksikkö, joka tarkoittaa miljardia vuotta eli gigavuotta. Miljardi vuotta on tuhat miljoonaa vuotta (1000 miljoonaa) eli 1000 000 000 vuotta eli 10 vuotta.
Ga on lyhenne sanoista "giga-annum". Giga on SI-järjestelmän miljardikertaista tarkoittava etuliite. Sana annum tulee latinasta ja tarkoittaa vuotta.
Ga:ta käytetään yleisimmin kosmologiassa ja geologiassa ilmaisemaan erittäin pitkiä ajan jaksoja.
Nižnevartovsk
Nižnevartovsk () on 251 694 asukkaan teollisuuskaupunki ja kaupunkipiiri Obin varrella Hanti-Mansian itäosassa Länsi-Siperian alangolla Venäjällä. Se toimii myös laajan, Hanti-Mansian itäosat kattavan 35 745 asukkaan Nižnevartovskin piirin hallinnollisena ja liikenteellisenä keskuksena.
Nižnevartovsk on Surgutin ohella Länsi-Siperian öljyntuotantoalueen keskus. Kaupungin lähistöllä sijaitsee muun muassa laaja Samotlorin öljykenttä. Kaupungin länsiosissa on aluetta palveleva Nižnevartovskin lentoasema.
Kaupungin väestö koostuu monista eri kansallisuuksista.,
Nižnevartovsk on perustettu 1909 "Niznevartovskaja"-nimisenä. Alueen runsaat öljyvarat löydettiin 1960-luvulla, ja paikkakunta sai kaupunkioikeudet vuonna 1972.
Kaapu
Kaapu on pitkä vaate joka ulottuu kaulasta jalkoihin saakka. Kaavuissa on yleensä hihat. Monissa saduissa niitä käyttävät velhot tai noidat.
Luostarien munkit pukeutuvat usein kaapuihin. Buddhalaisuudessa kaavun väri on oranssi. Islamissa naiset käyttävät kaapua. Burkhaa, kasvot peittävää kaapua tai huntua, käytettiin Afganistanissa Taliban-hallinnon aikaan laajalti.
César Franck
César-Auguste-Jean-Guillaume-Hubert Franck (10. joulukuuta 1822 – 8. marraskuuta 1890) oli belgialainen säveltäjä ja urkuri, joka vietti suurimman osan elämästään Ranskassa. Häntä on pidetty jopa Bachin jälkeen merkittävimpänä urkusäveltäjänä. Tunnetuin Franckin teos on kuitenkin hänen sonaattinsa viululle ja pianolle A-duuri, joka kuuluu kamarimusiikin keskeisimpään perusohjelmistoon.
Franck syntyi Liègessä ja pääsi vuonna 1837 Pariisin konservatorioon. Vuonna 1842 hän palasi Belgiaan, mutta viipyi siellä vain kaksi vuotta. Franck eli vuodesta 1844 kuolemaansa saakka Pariisissa.
Pariisissa Franck elätti itsensä opettamalla musiikkia. Hänellä oli myös lukuisia virkoja urkurina vuodesta 1847 lähtien, tärkeimpänä vastavalmistuneen Sainte-Clotilde-basilikan pääurkurin toimi, jota Franck hoiti kuolemaansa asti. Franckin ensimmäinen kokoelma urkusävellyksiä julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 1868. Vuonna 1872 Franck pääsi urkujensoiton professoriksi Pariisin konservatorioon. Hän opetti muun muassa Vincent d’Indyä, Ernest Chaussonia, Louis Vierneä ja Henri Duparcia; näistä erityisesti d’Indy piti Franckia esikuvanaan.
Franck loukkaantui vuonna 1890 vakavassa liikenneonnettomuudessa. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin saman vuoden marraskuussa. Ennen kuolemaansa hän ehti viimeistellä kolme koraaliaan uruille.
Franck sävelsi muun muassa sinfonian (1886–1888) ja useita pienimuotoisia teoksia. Hänet tunnettiin myös taitavana improvisoijana.
Urkuteokset
Kuusi kappaletta vuonna 1868
Alexandre Guilmantin konserttiin Trocadéro-palatsiin Aristide Cavaillé-Collin rakentamille uruille Pariisin Maailmannäyttelyyn 1878:Kolme koraalia vuonna 1890 (Nämä eivät ole koraaleita samassa mielessä kuin esimerkiksi Bachin koraalialkusoitot vaan konserttikappaleita.)Muita sävellyksiä muun muassa
Puuviilu
Puuviilu, tai yleisemmin viilu on tukista useimmiten sorvaamalla saatu ohut levy ja vanerin perusosa. Viilu voidaan myös valmistaa höyläämällä, jolloin saadaan höyläviilu. Viilujen paksuus ja koko vaihtelee puulajin ja käyttötarpeen mukaan. Havuviilu eli kuusesta tai männystä sorvattu viilu on yleensä 2-4 mm paksu, koivuviilu taas 1-2 mm. Höyläviilut ovat ohuempia, 0,5 mm:stä ylöspäin.
Raute
Raute Oyj on maailmanlaajuisesti toimiva viilun, vanerin sekä viilupuun ja -palkkien valmistuslaitteistojen rakentaja. Vanerin ja viilupuun tehdaskokonaisuuksien toimittajana Raute on maailman suurimpia.
Rauten päätoimipiste sijaitsee Lahden Nastolassa. Muut omat tuotantoyksiköt ovat Kajaanissa, Vancouverin alueella Kanadassa, Shanghain alueella Kiinassa ja Pullmanissa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Maailman viilupuutuotannosta (LVL) noin puolet tehdään Rauten koneilla.
Rauten liikevaihto oli vuonna 2017 noin 148,6 miljoonaa euroa, ja henkilöstöä oli kokoaikaisiksi muunnettuna keskimäärin 660 kymmenssä maassa. Projektitoimitusten osuus liikevaihdosta oli 67 % ja teknologiapalveluiden osuus 33 %. Vaneriteollisuuden osuus projektitoimitusten liikevaihdosta oli 83 % ja LVL-teollisuuden osuus 17 %. Vuoden 2017 liikevaihdosta Euroopan osuus oli 56 %, Venäjän 24 %, Pohjois-Amerikan 14 %, Etelä-Amerikan 4 % ja Aasian ja Tyynenmeren alueen osuus 2 %.
Rauten asiakastoimialoja ovat vaneri-, viilu- ja LVL-teollisuus. Projektitoimituksina Raute toimittaa kokonaisia tehtaita ja tuotantolinjoja tai yksittäisiä koneita, niiden automaatioratkaisuja, konenäkösovelluksia ja mittausteknologiaa. Rauten teknologiapalveluihin kuuluvat laitteiden kunnossapito, modernisointi ja varaosat, koulutus sekä asiakkaan liiketoiminnan kehittäminen.
Vuonna 1906 perustettiin Lahden Vesijärvenkadun varrelle entiseen splinttitehtaaseen konepaja, jossa korjattiin koneita ja valmistettiin rautasänkyjä. Varsinaisesti yrityksen historia alkoi vuonna 1908, jolloin konepaja rakensi aluksi sisävesilaivoja ja valmisti höyrykattiloita sekä -koneita. 1930-luvulla yritys alkoi valmistaa kehäsahoja, vaakoja ja vanerikoneita. 1940-luvulla yritys palveli sotatarviketeollisuutta ja toimitti 1 200 konetta sotakorvauksina Neuvostoliittoon. Vaakaosasto jaettiin Lahden Vaaka -nimiseksi tehtaaksi, joka alkoi valmistaa kymmenys- ja pöytävaakoja kotitalouksille ja kaupalle. 1950-luvulla perustettiin Sopekaluste Oy markkinoimaan huonekaluja. 1960-luvulla yritykseen sulautettiin Lahden Vaaka Oy ja Sopekaluste Oy. Puunjalostuskoneita rakentava Nastolan tehdas valmistui. 1990-luvulla puunjalostuskonetoimialan koko tuotanto siirtyi Nastolaan ja tuotannollinen toiminta Lahden Vesijärvenkadun tehtaalla lopetettiin. Helmikuussa 2004 yhtiö luopui punnitus- ja annostusteknologian alalla toimivasta Raute Precision -liiketoiminnasta. Vuonna 2005 Mecano Group Oy tuli kokonaan yhtiön omistukseen.
Rauten toimitusjohtajana on vuodesta 2004 toiminut Tapani Kiiski.
Yhtiön A-osake on noteerattu Helsingin pörssissä.
Suurimmat omistajat 31.12.2017:
% osakkeista / % äänistä
Hallintarekisteröidyt 4,0 % / 0,7 %
Arthur Sullivan
Sir Arthur Seymour Sullivan (13. toukokuuta 1842 – 22. marraskuuta 1900) oli brittiläinen säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten opereteista, jotka hän teki yhdessä libretisti William S. Gilbertin kanssa. Hänen tuotantonsa sisältää 23 oopperaa, 13 orkesteriteosta, 8 kuoroteosta ja oratoriota, kaksi balettia, näyttämömusiikkia, hymnejä. lauluja ja pianokappaleita.
Sullivan syntyi Lambethissa ja opetteli lapsena soittamaan eri instrumentteja. Myöhemmin hän alkoi myös säveltää lauluja. Vuonna 1858 Sullivan muutti Leipzigiin, jossa hän jatkoi opintojaan ja aloitti orkesterin johtamisen. Hän palasi Englantiin vuonna 1861.
Sullivan tutustui William S. Gilbertiin 1870-luvun alussa. Vuonna 1871 tuottaja John Hollingshead tilasi Sullivanin työskentelemään Gilbertin kanssa Thespis-oopperaa varten. He palasivat yhteen vuonna 1875, luodessaan operetin "Trial by Jury" ja aloittivat pitkän yhteistyön. "H.M.S. Pinafore" (1878) teki parivaljakosta kansainvälisen ilmiön. Se esitettiin Lontoossa 571 kertaa, mikä oli tuohon aikaan valtava määrä. Gilbertin ja Sullivanin yhteistyö ajautui joksikin aikaa ongelmiin 1890-luvun alussa, alkaen "The Gondoliersin" (1889) rahoitusta koskevasta kiistasta.
Sullivan lyötiin ritariksi vuonna 1883. Hän kuoli keuhkokuumeeseen marraskuussa 1900.
Pervouralsk
Pervouralsk () on kaupunki Tšusovaja-joen varrella Sverdlovskin alueella Venäjällä noin 45 kilometriä Jekaterinburgista länteen.
Pervouralsk perustettiin vuonna 1732, kun Demidovien teollisuussuvun rautatehdas aloitti toimintansa alueella. Kaupunginoikeudet se sai vasta vuonna 1933.
Jääpalloseura Uralski Trubnik pelaa Venäjän pääsarjassa.
Gosford Park
Gosford Park on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Robert Altmanin ohjaama elokuva, joka kertoo Agatha Christie -tyyppisen rikostarinan.
Elokuva sai vuonna 2002 kaikkiaan seitsemän Oscar-ehdokkuutta: parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen, parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen, parhaan naissivuosan (Helen Mirren), parhaan naissivuosan (Maggie Smith), parhaan puvustuksen ja parhaan lavastuksen kategorioissa. Ainoan palkintonsa se sai käsikirjoituksesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Gosford Parkin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Syksyllä 1932 äärimmäisen ynseä, mutta upporikas Sir William McCordle järjestää vaimonsa Lady Sylvian kanssa metsästysviikonlopun maakartanossaan Gosford Parkissa. Paikalle saapuu värikäs joukko sukulaisia ja ystäviä: hienosteleva Constance-täti, Sylvian sisaret Louisa ja Lavinia kera aviomiehensä lordi Stockbridge ja komentaja Meredith, Sir Williamin näyttelijäserkku Ivor Novello, amerikkalainen B-luokan elokuvatuottaja Morris Weissmanin sekä köyhä Nesbittin pariskunta. Mukanaan vieraat tuovat joukon kamaripalvelijoita ja autokuskeja, jotka ovat vähintäänkin yhtä värikkäitä persoonia kuin isäntänsäkin.
Vieraat asettuvat yläkerran upeisiin kamareihin ja salonkeihin, samalla kun palvelijat majoittuvat alakertaan talon oman palvelusväen joukkoon. Palvelijoiden valtakunnan ehdoton kuningas on pätevä, vaikkakin alkoholisoitunut hovimestari Jennings ja kiistaton kuningatar aina ajan tasalla oleva taloudenhoitaja rouva Wilson. Keittiöstä vastaa kokki rouva Croft, joka käy ainaista valtataistelua rouva Wilsonin kanssa. Muita merkittäviä palvelijoita ovat Constance-tädin eli Trenthamin kreivittären kamarineito Mary, lordi Stockbridgen kamaripalvelija Robert, elokuvatuottaja Weissmanin palvelija Henry Denton sekä kartanon oma pääsisäkkö Elsie ja päälakeija George.
Päällisin puolin kaikki on hyvin Gosford Parkissa ja metsästysviikonloppu sujuu kitkatta, mutta kullatun ulkokuoren takana jokaisella on omat ongelmansa. Sir Williamin rahoilla elävä Constance-täti pelkää ärtyneen Williamin lopettavan hänen elatuksensa, vararikossa oleva komentaja Meredith yrittää epätoivoisesti saada Williamilta lainaa ja yhteiskunnallinen kiipijä Freddie Nesbitt kiristää Sir Williamin ja Lady Sylvian tytärtä Isobelia saadakseen Williamilta työpaikan.
Kaikista huolista ja ongelmista huolimatta metsästysviikonloppu alkaa komeilla illallisilla.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1941
Vuonna 1941 hiihdon MM-kilpailut pidettiin Cortina d'Ampezzossa, Italiassa 1.–10. helmikuuta. FIS kuitenkin perui myöhemmin toisen maailmansodan aikaisilta kisoilta virallisen MM-arvon.
Giuseppe Martucci
Giuseppe Martucci (6. tammikuuta 1856 – 1. kesäkuuta 1909) oli italialainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti ja opettaja. Kapellimestarina Martucci oli erikoistunut Richard Wagnerin teoksiin. Hän johti Italian ensimmäisen esityksen oopperasta "Tristan ja Isolde".
Martucci sävelsi muun muassa kaksi sinfoniaa, oratorion "Samuel", kaksi pianokonserttoa, sonaatteja, lauluja ja kamarimusiikkia. Toisin kuin useat muut tuon ajan italialaiset säveltäjät, Martucci ei säveltänyt ainuttakaan oopperaa. Martucci sai vaikutteita Johannes Brahmsilta ja Robert Schumannilta.
Martuccin oppilaisiin kuului muun muassa Ottorino Respighi.