hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Éric Abidal
Éric Abidal (s. 11. heinäkuuta 1979 Lyon, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelasi useita vuosia espanjalaisseura FC Barcelonassa. 186 senttimetriä pitkän Abidalin pelipaikka oli laitapuolustaja.
Abidal siirtyi Barcelonaan Lyonista 12 miljoonan siirtosummalla kesällä 2007. 30. Toukokuuta 2013 ilmoitettiin, että seura ei jatka Abidalin sopimusta. Lyonissa hän voitti Ranskan mestaruuden kolmesti vuosina 2005–2007 ja Ranskan supercupin vuonna 2005. Aikaisemmin hän on edustanut myös Monacoa ja Lilleä. Barcelonasta hän palasi Monacon joukkueeseen.
Ranskan maajoukkueessa Abidal debytoi vuonna 2004, ja hän kuului joukkueen kokoonpanoon muun muassa vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Vuonna 2013 päättyneellä maajoukkueurallaan hän pelasi 67 maaottelua eikä tehnyt niissä yhtään maalia.Abidal kääntyi muslimiksi mentyään algerialaisen vaimonsa kanssa naimisiin.
Kunnallisvaalit 1996
Suomessa järjestettiin kunnallisvaalit 20. lokakuuta 1996. Samana päivänä järjestettiin Suomen ensimmäiset europarlamenttivaalit. Keminmaalla kunnallisvaalit jouduttiin uusimaan ennakkoäänestyksessä ilmenneiden epäselvyyksien vuoksi, ja ne järjestettiin vasta 8. kesäkuuta 1997. Heinolassa, Lohjalla ja Porvoossa maalaiskunnat yhdistyivät kaupunkien kanssa vuoden 1997 alussa, ja näillä paikkakunnilla valittiin valtuustot uusiin yhdistyneisiin kaupunkeihin. Kaupunkinimityksen käyttöön ottaneen Paimion kunnanvaltuustosta tuli kaupunginvaltuusto.
Äänestysaktiivisuus jäi nyt heikommaksi kuin yksissäkään kunnallisvaaleissa toisen maailmansodan jälkeen, vuoden 1992 vaaleihin verrattuna jopa 17 prosenttiyksikköä huonommaksi. Politiikan tutkijat tulkitsivat tämän johtuneen suureksi osaksi vaaliväsymyksestä, koska viiden edellisvuoden aikana oli pidetty yhteensä neljät vaalit sekä kansanäänestys Suomen jäsenyydestä Euroopan unionissa. Tutkijoiden tekemän johtopäätöksen mukaan suomalaiset äänestäjät eivät myöskään innostuneet kaksien vaalien järjestämisestä samanaikaisesti, koska kunnallisasioiden katsottiin jääneen vaalikeskustelussa EU-parlamenttivaalien teemojen varjoon. Vaalien ehdokasmäärä supistui tuntuvasti vuoden 1992 vaaleista, minkä katsottiin johtuvan puoluetoiminnan näivettymisestä puolueiden jäsenmäärän laskun myötä. Lisäksi eduskunnan puhemiehen Riitta Uosukaisen muutama viikko ennen vaaleja julkaisema kohua herättänyt kirja "Liehuva liekinvarsi" käänsi yleisen huomion useiden päivien ajaksi pois vaalikamppailusta. Keskustan varsinkin perinteisillä kannatusalueillaan saamaan vaalivoittoon ja vastaavasti perussuomalaisten heikkoon menestykseen vaikutti merkittävästi Suomen Maaseudun Puolueen katoaminen puoluekartalta. Kolmesta uudesta yrittäjästä herätti eniten huomiota täysin muista puolueista poikkeavalla ohjelmallaan Luonnonlain puolue, joka ei kuitenkaan saanut yhtäkään kunnanvaltuutettua. Sitoutumattomat ryhmät ja ehdokkaat menestyivät vuoden 1992 kunnallisvaalien tapaan hyvin.
Kunnallisvaalit 2000
Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 22. lokakuuta 2000. Suurimmaksi voittajaksi nousi Suomen Keskusta, joka sai myös eniten valtuutettuja. Äänestysaktiivisuus jäi alhaisimmaksi sitten vuoden 1945 vaalien. Alhaisinta äänestysvilkkaus oli Vantaalla (45,5 %) ja korkeinta Iniössä (83,8 %). Syynä alhaiseen äänestysintoon pidettiin vaaliväsymystä, koska aikaisemmin vuoden aikana oli järjestetty presidentinvaalin kaksi kierrosta ja edellisvuonna eduskunta- ja europarlamenttivaalit. Kunnallisvaalikauden eli 2001 alussa tuli voimaan kolme kuntaliitosta (Anttola ja Mikkelin maalaiskunta liitettiin Mikkelin kaupunkiin, Kuorevesi liitettiin Jämsään ja Temmes liitettiin pääosin Tyrnävään), näissä vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti.
Vaalien menestyjiä olivat keskustan ohella Vihreä Liitto – ainoa kannatustaan lisännyt hallituspuolue –, joka syrjäytti Helsingissä SDP:n toiseksi suurimman puolueen paikalta, ja runsaalla prosenttiyksiköllä kannatustaan lisännyt Suomen Kristillinen Liitto. Puoluekannatuksella mitattuna Helsingistä tuli koko Euroopan "vihrein" pääkaupunki. Tilastokeskuksen arvion mukaan kokoomus menetti kannatustaan etenkin työttömyydestä kärsineillä alueilla ja SDP:n kunnissa, joissa palvelujen osuus elinkeinorakenteesta oli suuri.
Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa alun perin Yleisradion kehittämä vaalikone oli käytössä ensimmäistä kertaa jokaisessa kunnassa. Myös MTV3 ja "Helsingin Sanomat" kehittivät Internetiin omat vaalikoneensa. Vaalien ehdokkaat vastasivat vaalikoneessa omaa kuntaansa koskeviin kysymyksiin. Äänestäjät puolestaan voivat verrata omia kantojaan ehdokkaiden vastauksiin ja valita niiden pohjalta omat suosikkiehdokkaansa. Esimerkiksi Helsingissä ehdokkailta kysyttiin mielipidettä kohtalosta ja Espoossa länsimetron rakentamisesta.
Philippe Alliot
Philippe René Gabriel Alliot (s. 27. heinäkuuta 1954 Voves, Ranska) on ranskalainen entinen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Alliot on toiseksi eniten F1-osakilpailuja ajanut kuljettaja, joka ei ole yltänyt kertaakaan palkintosijoille (109 GP:tä). Edellä tässä tilastossa on vain italialainen Pierluigi Martini (118 GP:tä). Alliotin menestys jäi vielä Martiniakin vaatimattomammaksi, sillä ranskalaisen paras sijoitus oli viides, kun italialainen kykeni parhaimmillaan neljänneksi. Alliot keräsi kaikkiaan 7 MM-pistettä.
Philippe Alliot ajoi seitsemän täyttä kautta ja kaksi vajaata vuosina 1984–1990 sekä 1993-1994. Alliot ajoi pääasiassa pikkutalleissa, joiden autot eivät olleet kilpailukykyisiä. Luotettavuudeltaan ne olivat heikkoja; Alliot keskeytti kaikkiaan 64 kertaa. Seitsemän kertaa hän ei selvinnyt varsinaiseen kilpailuun. Jäähdyttelyvuotenaan 1994 hän osallistui vielä kahteen osakilpailuun, niistä toiseen McLarenilla, mutta ilman menestystä.
Alliot pääsi tuuraamaan McLaren-pilotti Mika Häkkistä Unkarin GP:ssä 1994, sillä Häkkinen kärsi yhden kilpailun mittaisen ajokiellon oltuaan mukana Saksan GP:n starttikolarissa, jossa kymmenen autoa jäi lähtösuoralle. Alliotin pesti McLarenin ratissa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän joutui keskeyttämään vesipumpun rikkouduttua, kun neljännes kisasta oli ajettu. Vaikka McLaren käytti ranskalaisvalmistajan Peugeotin moottoreita kyseisellä kaudella, tallipäällikkö Ron Dennis korvasi Alliotin Martin Brundlella.
Philippe Alliot aloitti kilpa-autoilijan uransa 1976 ranskalaisessa Formula Renault -sarjassa, jota tuohon aikaan hallitsi sittemmin F1-legendaksi noussut Alain Prost. Myös Alliotin kyvyt pantiin merkille, hän sai alleen parempaa kalustoa ja onnistui voittamaan sarjan mestaruuden 1978. Voitto nosti hänet Ranskan Formula 3 -sarjaan, jossa hän sijoittui 1979 kolmanneksi, Prostin voittaessa. Vuorossa oli Euroopan Formula 3 -sarja, jossa niin ikään oli tarjolla kolmossija 1981. Seuraava vaihe oli Formula 2 vuonna 1983. Kyseisen vuoden huippukohdaksi muodostui kuitenkin Le Mansin 24 tunnin ajo, jossa Alliot sijoittui kolmanneksi yhdessä Mario Andrettin ja Michael Andrettin kanssa. Hän oli kolmas myös vuosina 1992 ja 1993, jolloin ajoi Mauro Baldin ja Jean-Pierre Jabouillen kanssa. Formula 1:sten jälkeen Alliot jatkoi kilpailua Touring Car-luokissa ja urheiluautokilpailuissa. Aktiiviuransa jälkeen Alliot toimi tv-kommentaattorina ja perusti myöhemmin oman urheiluautotallin.
Kellonvalaja (kirja)
Kellonvalaja on brittiläisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin Redwallin taru -kirjasarjan seitsemäs osa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 2001.
Susikettu Urgan Nagru ja hänen vaimonsa Harmaaturkki valloittivat Miekkalinnan ja ottivat hallintaansa koko Lounakedon oravakuningas Juliuksen päästettyä heidät linnaan. Kuningatar Serena, heidän poikasensa Terho sekä lastenhoitajamäyrä Muta yritivät karata linnasta saukkojen avustuksella. Serena, Terho ja Muta pääsivät pakoon, mutta Julius jäi vangiksi.
Joseph Kellonvalajan tytär Mariel ja hänen ystävänsä Dandin olivat neljättä vuotta pois Redwallin luostarista. He tapasivat lumikoiden orjana olleen siilin Pulli Piikkikyljen ja vapauttivat tämän. Ystävykset kohtasivat Susiketun sotilaita, jotka ahdistelivat myyräperhettä. Taistelussa sotilaita vastaan heitä tuli auttamaan jäniskenraali Kukistamaton Kustaa ja hänen kurittomat veljenpoikansa. Kustaa, Mariel ja Dandin hyökkäsivät sotilaita vastaan ja jäivät vangeiksi.
Joseph Kellonvalaja näki unen, jossa luostarin soturi Martinin henki, Mariel ja Dandin pyysivät apua. Hän lähti merelle etelään yhdessä siili Tero Pistiäisen, orava Risto Pörröhännän, Pomomyyrän, jänisrouva Roosa Suolaheinän sekä POSSUn (Päästäisten Oma Sammalkukkametsän SissiUnioni) päästäisten kanssa. Rannalla he tapasivat merisaukko Finbar Myrskynkyntäjän, jonka kanssa he ottivat laivarotilta aikoinaan Finbarille kuuluneen Helmiäiskuningatar-laivan ja lähtivät purjehtimaan kohti etelää.
Redwallin luostariin saapui kaksi laivarottaa, Limaska ja Pahamaha. Limaska oli varma, että luostarissa oli aarre ja kaksikko alkoi etsiä sitä. Heitä varjosti pelottava kummitus, joka paljastui myöhemmin sokeaksi Simeoniksi, joka vain piti rottia silmällä, koska hänestä heissä oli jotain epäilyttävää. Luostarin kesäjuhlien aikana myyrätyttö Verttuli ja hänen ystävänsä hiirivauva johdattivat laivarotat aarteen luo. Aarre oli kuitenkin vain Natiaisten aarre: värikkäitä lasinsirpaleita, nauhoja, linnun höyheniä ja tammenterhoja. Tästä raivostuneena Limaska uhkasi tappaa Natiaiset, mutta luostarin mäyrämuori Mellus ja Simeon ehtivät hätiin. Kahakassa Mellus sai surmansa Limaskan tikarista. Laivarotat pakenivat luostarista kesäjuhlien esiintymispalkinto, mäyräpokaali mukanaan, mutta myöhemmin Pahamaha tappoi entisen kapteeninsa Limaskan ja palautti pokaalin redwallilaisille. Pahamaha lähti luostarista ja asettui merenrannalle. Hänestä tuli veneentekijä.
Mariel, Dandin ja Kustaa pääsivät karkuun vankilasta ja vapauttivat myös kuningas Juliuksen ja lepinkäinen Piikkinokan. Ystävykset taistelivat yhdessä saukkojen ja Helmiäiskuningattarella saapuneiden kanssa. Finbar Tappoi Susiketun, mutta kuoli itse saamiinsa vammoihin. Mariel, Dandin, Tero, Risto, Pomomyyrä ja Roosa palasivat luostariin, mutta Joseph Kellonvalaja jäi Lounakedolle auttamaan ja valoi kellon sodan muistomerkkiin. Myöhemmin Pulli, Dandin ja Mariel lähtivät purjehtimaan "Helmiäiskuningattarella" uusiin seikkailuihin.
Kulomäki
Kulomäki () on lähinnä 1970-luvulla rakennetuista kerrostaloista koostuva lähiö Korson kaupunginosassa Vantaalla. Kulomäestä löytyy liikuntapuisto, ruokakauppa, pizzeria, kolme päiväkotia ja Vierumäen koulun Kulomäen opetuspiste.
Lisäksi alueella on kaupungin omistama Kulokukkulana tunnettu ylijäämämaiden vastaanottoalue (täyttömäki). Ylijäämämaata ei ole otettu vastaan vuoden 2011 jälkeen, mutta täyttömäelle toimitetaan ylimääräiset lumet talvella. Alkuvuonna 2015 uutisoitiin kuitenkin kaupungin aikomuksesta jatkaa täyttömaiden kasaamista mäelle, joilla toimilla runsas 93 metriä korkean täyttömäen korkeinta huippua suunnitellaan nostettavaksi noin 105 metriin.
Kulomäessä sijaitseviin HOAS:in asuntoloihin asutettiin vuonna 1979 väliaikaisesti ensimmäiset Suomeen saapuneet vietnamilaiset venepakolaiset.
Kulomäestä kulkevat linja-autot numero 631 Tikkurilaan, 731 ja 731N Helsinkiin sekä Kulomäentieltä 633 ja 633A Keravalle ja Helsinkiin.
Johan Storgård
Johan Storgård (s. 1964) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt suurimmaksi osaksi televisiossa.
Storgård on yksi Viirus Teaternin perustajista. Hän on toiminut Svenska Teaternin johtajana vuosina 2002-2017.
Storgårdille myönnettiin vuonna 2007 Pro Finlandia -mitali .
Vuonna 2009 Storgård erosi vaimostaan Päivi Storgårdista. Heillä on kaksi lasta.
Windows Defender
Windows Defender (koko nimi "Windows Defender Antivirus") on ilmainen Microsoftin kehittämä virustorjuntaohjelma Windows 8- ja Windows 10 käyttöjärjestelmiin.
Aiemmin samalla nimellä tunnettiin Microsoftin kehittämä haittaohjelmien poistotyökalu.
Ohjelma toimii tietokoneen käyttöjärjestelmän taustalla pyrkien suojaamaan sitä kaikilta tunnetuilta uhkilta. Ohjelma on saatavilla useilla eri kielillä, myös suomeksi.
"Windows Defender" oli aikanaan nimeä "GIANT AntiSpyware" kantava ohjelma, kunnes Microsoft osti sen. Oston seurauksena nimi muuttui ensin "Windows AntiSpywareksi", jolla ei juurikaan ollut eroa Giantin ohjelmaan. Windows Defender -nimiseksi muuttuessaan ohjelma sai lukuisia uusia ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi uudistettu käyttöliittymä, parannetut tutka- ja poisto-ominaisuudet, kaikkien käyttäjien suojaus sekä automaattiset päivitykset. Tämä "Windows Defender" -nimeä kantanut haittaohjelmien poistotyökalu sisältyi Windows Vista ja Windows 7 -käyttöjärjestelmiin.
Windows 8 -käyttöjärjestelmään aiemmin erillinen Microsoftin virustorjuntaohjelma Microsoft Security Essentials sulautettiin aiemman "Windows Defender" haittaohjelmien poistotyökalun kanssa. Näin syntyi uusi "Windows Defender" -nimeä kantava täysimittainen viruksien ja haittaohjelmien torjuntaohjelma sisäänrakennettuna käyttöjärjestelmään.Alkuperäinen Windows Defender haittaohjelmien poistotyökalu on kevyt, mutta se ei ole menestynyt hyvin testeissä heikon haittaohjelmien tunnistuksen takia.
Myöskään virustorjunnan sisältänyt Windows Defender ei aikaisemmin menestynyt hyvin testeissä. Vuonna 2013 julkaistiin Windows 8 -tietokoneille uudistettu Windows Defender, jonka MaximPC laittoi vertailuun Avastia vastaan. Vain käyttöliittymä todettiin paremmaksi Defenderissä. Microsoft sanoikin aiemmin Defenderin olevan vain "ensimmäinen turvatekijä" ("first line of defense") haittaohjelmia vastaan, eikä suositellut sitä käytettäväksi tietokoneen ainoana suojausohjelmana.
Sittemmin Windows Defender on kehittynyt valtavasti. Huhtikuussa 2016 AV-TEST antoi ohjelmalle virustorjuntaohjelmien sertifioinnin. AV-TEST:issä ohjelma sai tuolloin 3/6 pistettä.
Huhtikuussa 2017 AV-TEST antoi Defenderille 4,5/6 pistettä ja myöhemmin saman vuoden joulukuussa 6/6 pistettä.
Robert de Saint-Loup
Robert de Saint-Loup, eli Robert Saint-Loupin markiisi, on Marcel Proustin kirjan Kadonnutta aikaa etsimässä kuvitteellinen henkilö.
Robert de Saint-Loup on kreivi ja kreivitär de Marsantesin poika. Hän on siis äitinsä kautta paroni de Charlusin sisarenpoika ja Guemantesin herttuan veljenpoika.
Robert Saint-Loup on kertoja Marcelin ystävä, he tutustuvat toisiinsa Kertojan ensimmäisen Balbecin kylpyläkaupungissa viettämän kesän aikana (II-2, 29) Tapaamisen hetkellä Saint-Loup valmistautuu Samurin Ratsuväkikouluun ja hän on innokas Friedrich Nietzschen ja Pierre-Joseph Proudhonin lukija. Kertojan isoäiti välittää hänelle Robert de Saint-Loupin kirjeet, jotka tämä on toimittanut lähtöhetkellä. Se ilahduttaa kertojan mieltä (II-2, 151). Robert on aina erityisen kiinnostunut kertojan terveydentilasta, ja hän pitää Marcelia intellektuellina. Rachel, joka on Robertin senhetkinen rakastajatar, vaikutuksesta on dreyfusardi, eli vaatii innokkaasti tämän vapauttamista (III, 97).
Kertoja vierailee Robertin luona Doncièresissä tämän rykmentin sijaintikaupungissa. Täällä Robert kertoo hänelle intohimostaan sotilaalliseen strategiaan käsiteltäessä sitä esteettisenä ilmiönä (III, 98–105). Kun Robert katkaisee suhteensa Racheliin, hän luopuu asenteestaan dreyfusardina.
Teoksen osassa ”Pakenija” Robert lähtee Touraineen yrittäen saada Albertinen palaamaan Pariisiin, mutta yritys epäonnistuu (VII.1, 59). De Saint-Loup on avioitunut Gilberte Swannin kanssa mutta pettää tätä ja valehtelee tälle jatkuvasti (VIII-1, 10), joskin hän rakastaa Gilberteä. Robert on myös harhaviettinen ja solmii suhteen Moreliin, jota hän myös ylläpitää.
Kertoja kohtaa de Saint-Loupin teoksen viimeisessä osassa ”Le Temps Retrouvé” (VIII-1, 79), ja hän esitelmöi Marcelille teorioitaan strategiasta, joiden pitävyys voidaan todeta vain taisteluissa. Robert kirjoittaa rintamalta pitkiä kirjeitä kertojalle, joissa hän tuo esiin kaiken kirjallisen hienoutensa sekä sodan myötä syntyneen konfliktin mukanaan tuoman saksalaisfobian. Hän kuolee sankarillisesti taistelussa (VII-1, 208), ja häntä jäävät kaipaamaan hänen vaimonsa ja tätinsä, Guermantesin herttuatar.
Robert de Sain-Loup on siis kertojan hyvä ystävä. Hän on varma että kertoja, kuten koko hänen muu sukunsa, vastustaa Robertin suhdetta Racheliin, ja siksi Robert kirjoittaa kertojalle kirjeen, jossa syyttää tätä petturiksi. Itse hän kuuluu paroni de Charlusin kanssa niihin älyköihin, joiden puhetulvaa on vaikea keskeyttää (VII-1, 93). Robert on älyllisesti loistava ja sivistynyt. Hänellä ei ole luokkaennakkoluuloja, eikä hän arvosta muuta kuin sydämen ja älyn aateluutta.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2002
Vuoden 2002 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 66 mestaruuskilpailut ja ne pelattiin 24. huhtikuuta – 9. toukokuuta 2002 Ruotsissa. Pelipaikkoina olivat Göteborg, Jönköping ja Karlstad, halleina Kinnarps Arena (yleisökapasiteetti 7 038), Löfbergs Lila Arena (yleisökapasiteetti 8 250) ja Scandinavium (yleisökapasiteetti 12 044).
Mestaruuden voitti yllättäen, ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan kerran historiassa Slovakia. Toiseksi tuli Venäjä ja kolmanneksi Ruotsi. Suomi sijoittui neljänneksi, ja jäi näin ilman mitalia ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1997 turnauksen. Suomi johti pronssiottelua peräti 3-0, mutta Ruotsi nousi lopulta voittoon.
Kyseessä on historian toinen ja samalla toistaiseksi historian viimeisin MM-turnaus, jossa mestaruus on mennyt kuuden suurimman jääkiekkomaan (Kanada, Ruotsi, Suomi, Tšekkoslovakia/Tšekki, USA ja Neuvostoliitto/Venäjä) ulkopuolelle. Edellisen kerran tämä tapahtui vuonna 1936, kun Iso-Britannia voitti silloisen maailmanmestaruuden.
Lohkot määräytyivät edellisvuoden MM-kisojen perusteella. 
Pääsarja
1. divisioona
2. divisioona
3. divisioona
Puola ja Italia putosivat suoraan 1. divisioonaan. Japani pääsi karsimaan Kaukoidän kiintiöpaikasta Kiinan kanssa. Aasian talvikisojen yhteydessä Japanin Hachinohessa pelatussa karsintaottelussa Japani säilytti paikkansa maalein 15-0 (5-0,6-0,4-0).
Mouseton
Mouseton on muun muassa Mikki Hiiren, Minni Hiiren, Heluna Ammun, Polle Koninkauluksen, Hessu Hopon, Pluton ja Mustan Pekan kotikaupunki. Se on kuvitteellinen kaupunki Yhdysvalloissa ja kaupunki esiintyy ainakin englannin-, italian-, islannin- ja unkarinkielisissä sarjakuvalehdissä.
Monissa etenkin Euroopan maissa, kuten Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa, Saksassa, Hollannissa, Norjassa ja Baltian maissa, Mousetonia ei ole, vaan kaikki Disneyn eläinhahmot asuvat samassa kaupungissa, Ankkalinnassa.
Juhani Markola
Kari Juhani Markola (s. 27. toukokuuta 1942 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja.
Markola on äänialaltaan tenori. Hän lauloi 1960-luvun alussa merkonomin opintojen ohessa eri tanssiyhtyeiden solistina Jyväskylän seudulla, ja varsinainen ura käynnistyi vuonna 1965, kun manageri Tappi Suojanen otti hänet esiintymistoimistoonsa. Samana vuonna hän voitti iskelmälaulun suomenmestaruuskilpailut Helsingissä ja sai levytyssopimuksen Fazerin Decca-levymerkille. 1970-luvulla Markola oli Herttuat-yhtyeen laulusolisti, minkä jälkeen hän levytti omalla nimellään seitsemän pitkäsoittoa vuosina 1977–1987. Hänen suurin hittinsä on ”Rakkauden aamu” (1976). Kappale sisältyy "Rakkaudella"-albumille, jota myytiin lähes kultalevyyn oikeuttavat 20 000 kappaletta. Menestysvuosien jälkeen Markola esiintyi freelancerina, mutta hiljalleen keikkakysyntä väheni.
1990-luvulta lähtien Markola toimi myös laulunopettajana, ja hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2004. Markola kertoi vuonna 2014, ettei hänellä enää ole ”erityistä paloa esiintymiseen eikä opetukseen”, mutta hän esiintyi kuitenkin harvakseltaan pienissä tilaisuuksissa. Huhtikuussa 2017 järjestettiin Juhani Markolan 75-vuotisjuhlakonsertti, jossa 330-paikkainen Jyväskylän Aalto-sali myytiin loppuun.
Juhani Markola syntyi kaksoissisarensa kanssa Porissa äidille, joka ei voinut pitää lapsiaan. Sen vuoksi kaksoset adoptoitiin 2-vuotiaina Jyväskylään. Biologisesta isästään Markolalla ei ole tietoa. Äitinsä hän tapasi Porissa myöhemmin pariin otteeseen.
Markola ei ole ollut koskaan naimisissa, mutta on ollut kertaalleen kihloissa.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1999
Vuoden 1999 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 62. maailmanmestaruuskilpailut ja ne pelattiin Oslossa, Hamarissa ja Lillehammerissa, Norjassa, 1.–16. toukokuuta 1999. Ottelut pelattiin kolmella areenalla, Hamar OL-amfilla (yleisökapasiteetti 7 405), Jordal amfilla (yleisökapasiteetti 5 500), sekä Håkons Hallissa (yleisökapasiteetti 11 500). Joukkueita oli nyt toisen kerran mukana 16. Turnauksen voitti Tšekki, joka voitti kaksiosaisessa finaalissa Suomen. Pronssille ylsi Ruotsi.
Toisena vuonna peräkkäin sarjasta ei pudonnut eikä sinne noussut automaattisesti, isäntämaa Norjaa lukuun ottamatta, vaan edellisen vuoden heikoimmat joukkueet joutuivat karsimaan sarjapaikasta B-sarjan parhaiden kanssa. Karsinnoissa muun muassa vuoden 1998 kisoissa sijalle 11 päätynyt Saksa jäi rannalle, vaikka neljä heikommin sijoittunutta joukkuetta selvisi kisoihin.
Lohkot määräytyivät MM-kisojen 1997 sijoitusten mukaan. 
MM-Taso
B-sarja
C-sarja
D-sarja
Kuusi viimeistä joutui karsimaan paikastaan vuoden 2000 maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjaan. Slovakia ja Sveitsi lunastivat itselleen paikan olympiaturnaukseen 2002.
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet vähintään 180 minuuttia.
Insula
Insula () tai roomalainen vuokrakasarmi oli Rooman valtakunnan kaupunkien keski- ja alemman luokan asukkaiden plebeijien asuinkerrostalo. Vuokratalojen saarta tarkoittava nimitys johtui katujen ympäröimien talojen ulkonäöstä lintujen perspektiivistä katsottuna. Insulat olivat usein heikosti suunniteltuja ja mahdollisimman halvalla rakennettuja. Talot saattoivatkin toisinaan sortua ja tulipalot uhkasivat niitä jatkuvasti.
Talot olivat suuria kerrostaloja, joiden katutasossa sijaitsi useimmiten kauppoja, ravintoloita ja muita liike-elämälle varattuja tiloja. Ylemmissä kerroksissa sijaitsivat varsinaiset asuintilat. Alimmat asuinkerrokset olivat halutuimpia vuokralaisten keskuudessa ja siksi köyhimpien roomalaisten täytyi tyytyä kipuamaan korkeimpiin kerroksiin. Yhtenä syynä alakerrosten arvostukseen oli roomalaisten kaupunkien vesi- ja viemäriverkosto, joka ulottui ainoastaan talojen pohjakerroksiin. Veden kantaminen ylempiin kerroksiin jäi köyhimpien kaupunkilaisten huoleksi.
Roomalaisten kaupunkien kasvu pakotti rakentamaan kaupungit varsin ahtaasti. Rikkaan yläluokan ylellisten talojen, domusten viedessä suuren osan kaupungin rakennusalasta jouduttiin vuokrakasarmeja rakentamaan yhä korkeammiksi ja monikerroksisemmiksi. Talojen korkeuksia pyrittiin rajoittamaan keisarillisilla määräyksillä, mutta etenkin Roomassa kasvava väestö vaati yhä suurempien talojen rakentamista. Korkeimmat insulat saattoivat olla jopa 8- tai 9-kerroksisia.
Kaufhaus des Westens
Kaufhaus des Westens (paremmin tunnettu lyhenteeltään KaDeWe) on tavaratalo Berliinissä. Tavaratalo on osa Karstadt- tavarataloketjua. Se on Manner-Euroopan suurin tavaratalo ja Euroopan toiseksi suurin heti Lontoon Harrodsin jälkeen. Sen pinta-ala on yli 60 000 neliömetriä, ja siellä on ostettavana yli 380 000 erilaista tuotetta. Joka päivä siellä käy 40 000–50 000 asiakasta. Todellinen nähtävyys on ylellinen elintarvikeosasto, jossa on myynnissä mm. satoja erilaisia makkaroita, leipiä, juustoja ja leivoksia. Kauppa sijaitsee Tauentzienstraßella Kurfürstendammin läheisyydessä, ja se on yksi Berliinin suosituimmista nähtävyyksistä.
Kaupan perusti Adolf Jandorf vuonna 1905 ja rakennuksen suunnitteli arkkitehti Emil Schaudt. Se avattiin vuonna 1907. Vuonna 1927 tavaratalo siirtyi Hertien omistukseen. Toisessa maailmansodassa rakennus pääosin tuhoutui ja se jäi Länsi-Berliinin puolelle. Se avattiin uudelleen juhlahumussa vuonna 1950. Pian KaDeWestä tuli yksi Länsi-Saksan talousihmeen tunnuksista ja lännen näyteikkuna itään.
Marguerite Walfridson
Marguerite Walfridson (o.s. Nystén; 1929 Porvoo – 2012) oli suomenruotsalainen kirjailija, taiteilija ja suunnittelija, joka keskittyi töissään erityisesti kotiympäristöön.
Walfridson opiskeli 1947–1951 Ateneumissa. Vuodesta 1951 hän asui Ruotsissa. Hänen kirjansa keskittyivät kasveihin ja erityisesti ruukku- ja maustekasveihin. Hän kirjoitti myös keittokirjoja ja suunnitteli Ikealle ja Höganäsille.
Kaies Ghodhbane
Kaies Biu Bannour Ghodhbane (, s. 7. tammikuuta 1976 Ksar Hellal, Tunisia) on tunisialainen apuvalmentaja ja entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän pelasi suurimman osan urastaan kotimaassaan Tunisiassa ja neljän kauden ajan Turkissa.
Ghodhbanen ensimmäinen maaottelu oli 16. tammikuuta 1996 Mosambikia vastaan. Sen jälkeen hän on kuulunut maajoukkueen vakiokokoonpanoon. Hän on ollut mukana neljissä peräkkäisissä Afrikan-mestaruuskilpailuissa, 1996 olympialaisissa, 2002 ja 2006 MM-kisoissa sekä 2005 Maanosaliittojen Cupissa. Ghodhbane on pelannut 93 maaottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Ghodhbanen valmennusura sai alkunsa 27. toukokuuta 2009, jolloin ES Sahel ilmoitti hänen olevan joukkueen valmennusvastuun saaneen Lotfi Rhimin apulaisvalmentaja.
John Watson (kilpa-autoilija)
John Marshall Watson (s. 4. toukokuuta 1946 Belfast, Pohjois-Irlanti, Iso-Britannia) on brittiläinen entinen kilpa-autoilija ja Formula 1-kuljettaja.
John Watson on kokenut ja menestynyt F1-kuljettaja, joka ajoi kaikkiaan 152 MM-osakilpailua, keräsi niistä 5 voittoa ja 15 muuta palkintosijaa sekä 169 MM-pistettä. Hänen nimiinsä kirjattiin myös kaksi paalupaikkaa ja viisi kilpailun nopeinta kierrosta.
Watson ajoi Formula ykkösissä vuosina 1973–1985 kymmenen kokonaista kautta, kahden kisan mittaisen tulokaskauden sekä jäähdyttelykauden, joka jäi vain yhden osakilpailun pituiseksi. Hän oli pitkäaikainen McLaren-pilotti ja kuului talliin vuosina 1979–1985. Hänet palkattiin McLarenille sen jälkeen, kun ruotsalainen Ronnie Peterson oli saanut surmansa Monzan lähtökolarissa kauden 1978 lopulla.
Watson taisteli kaudella 1982 tosissaan maailmanmestaruudesta. Watson hallitsi alkukautta ja johti selvästi kahdeksan osakilpailun jälkeen. Sen jälkeen keskeytykset seurasivat toisiaan, ja johtoon hivuttautui ranskalainen Ferrari-kuljettaja Didier Pironi. Tämä kuitenkin loukkaantui vaikeasti kauden viidenneksi viimeisessä Saksan GP:ssä ja joutui jättämään sarjan kesken. Pironilla oli siinä vaiheessa 39, Watsonilla 30 ja Suomen Keke Rosbergillä 23 pistettä.
Rosberg sijoittui Saksassa kolmanneksi, Itävallassa toiseksi ja Sveitsissä ykköseksi. Watson keskeytti nämä GP:t, mutta otti neljännen sijan Italiassa. Ennen viimeistä osakilpailua tilanne oli: Rosberg 42, Pironi 39 ja Watson 33. Watson olisi vienyt maailmanmestaruuden voittamalla viimeisen GP:n edellyttäen, että Rosberg olisi jäänyt pisteittä. Watson ja Rosberg olisivat tuolloin päätyneet tasapisteisiin, mutta Watsonin useammat osakilpailuvoitot olisivat ratkaiseet pelin hänen hyväkseen. Watson ajoi Las Vegasissa loistavasti, mutta joutui taipumaan Tyrrellin Michele Alboretolle. Tosin voittokaan ei olisi riittänyt, sillä Rosberg sijoittui viidenneksi ja kartutti pistetiliään kahdella. Watson ylti lopulta tasapisteisiin Pironin kanssa. Kummallakin oli yhtä monta voittoa (2) ja yhtä monta kakkossijaa (2), mutta Pironilla oli kolmossijojakin kaksi Watsonin yhtä vastaan. Joissakin tilastoissa Watson on kirjattu MM-sarjan kakkoseksi yhdessä Pironin kanssa.
F1-uransa jälkeen Watson ajoi jonkin aikaa urheiluautosarjoissa, kunnes päätyi usein käytetyksi ja laajalti arvostetuksi tv-kommentaattoriksi muun muassa Eurosportilla. Hän on myös johtanut omaa kilpa-ajajakouluaan Silverstonessa.
Quebrada de Humahuaca
Quebrada de Humahuaca on kapea 155 kilometriä pitkä vuoristolaakso Jujuyn provinssissa Luoteis-Argentiinassa 1 649 kilometrin päässä Buenos Airesista.
Alue on ollut aina taloudellisen, sosiaalisen ja kulttuurisen kanssakäymisen risteys. Metsästäjä-keräilijät asuttivat laakson jo 10 000 vuotta sitten, mistä on olemassa merkittäviä arkeologisia jäänteitä. Inkat käyttivät aluetta karavaanireittinä 1400-luvulla ja se oli myös tärkeä linkki Río de la Platan ja Perun varakuningaskunnan välillä.
Quebrada de Humahuaca valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 2003.
Koalitio
Koalitio (latinasta "coalitio") tarkoittaa liittoa tai yhteenliittymä.
Bill ja Melinda Gatesin säätiö
Bill ja Melinda Gatesin säätiö () on maailman suurin avoimesti toimiva hyväntekeväisyysjärjestö. Sen päämäärä on tarjota elämän pelastavia terveystuotteita ja teknologiaa maailman köyhimpiin osiin. Järjestön perustivat Bill Gates ja Melinda Gates vuonna 2000. Järjestön päämaja on Seattlessa.
Säätiö on rahoittanut AIDS-, tuberkuloosi- ja malaria-rokotteiden tutkimusta, AIDS-sairaita Botswanassa ja lasten rokotusprojekteja Intiassa ja Afrikassa. Tammikuussa 2005 säätiö myönsi kansainväliselle rokotesäätiölle 750 miljoonaa dollaria polio-, kurkkumätä-, hinkuyskä-, tuhkarokko- ja keltakuumerokotevalmistukseen. Säätiö tukee kirjastoja ja opiskelijoita. Noin 100 uutta ulkomaista opiskelijaa tuetaan vuosittain opiskeluun Cambridgen yliopistossa (Gatesin stipendi, vuonna 2000 210 miljoonaa dollaria). Kolme neljäsosaa koko rahoituksesta annetaan kansainvälisiin projekteihin.
Säätiö on lahjoittanut yhteensä 287 miljoonaa dollaria eri HIV/AIDS tutkimuksiin. Säätiö lahjoitti 500 000 dollaria vuonna 2005 Kashmirin maanjäristyksen avustuksiin.
Vuonna 2004 säätiö lahjoitti 720 miljoonaa dollaria Yhdysvaltain koulujen parantamiseen. Se on myös avustanut etenkin älykkään suunnittelun ajajana tunnettua Discovery Institutea kymmenellä miljoonalla dollarilla. Ehtona lahjoitukselle on kuitenkin, että DI saa käyttää sitä vain Cascadia Center -projektiin.
Suomessa säätiö on myöntänyt Helsingin kaupunginkirjastolle miljoonan dollarin suuruisen tunnustuksen hyvästä, Internetin käyttömahdollisuuksia edistävästä työstä. Kansanterveyslaitos on saanut säätiöltä tukea pneumokokkitutkimukseen vuonna 2005.
Säätiön tavoitteena on hävittää malaria vuoteen 2040 mennessä. Säätiö on aloittanut työskentelyn malarian hävittämiseksi vuonna 2007 ja sen kumppani on Malaria No More -järjestö.
Kesäkuussa 2006 Warren Buffett ilmoitti lahjoittavansa järjestölle noin 30 miljardin dollarin arvosta osakkeita. Lahjoitus kaksinkertaistaa järjestön varallisuuden lähes 60 miljardiin dollariin. Gates-säätiön varat vuonna 2005 olivat 29,1 miljardia dollaria, ja se jakoi avustuksia 1,36 miljardia dollaria vuonna 2005. Warren Buffettin vuosittain lahjoittamat 1,5 miljardia dollaria tulee ilmeisesti jakaa vuoden sisällä. Bill Gates on sanonut, että hän poistuu Microsoftista heinäkuussa 2008 ja alkaa hoitaa säätiötä. Gates pysyi edelleen Microsoftin hallituksen puheenjohtajana ja asiantuntijana avainprojekteille.
Osa konservatiiveista kritisoi säätiön tukevan abortteja ja ehkäisyä. Projektien arvostellaan keskittyvän lyhyen aikavälin ongelmiin ja lisäävän köyhien maiden riippuvuutta lännestä, sen sijaan että tuettaisiin niiden omaa taloutta. Säätiön väitetään hoitavan vain USA:n valtion systemaattisesti alirahoittamia koulutus- ja sosiaalitehtäviä poliittisin päämäärin ja antaen toimintojen valvontatehtävät viranomaisten sijaan säätiölle. Gatesin säätiöllä on osakkeita lääkeyrityksistä (esimerkiksi Merck ja Pfizer), jotka taistelevat halvempia geneerisiä lääkkeitä vastaan ja saattavat hyötyä rokoteprojekteista ja -tutkimuksesta.
ArcelorMittal
ArcelorMittal S.A. on maailman suurin teräksen tuottaja, joka syntyi vuonna 2006 kahden teräsyhtiön (Mittal Steel ja Arcelor) fuusiona. ArcelorMittalin pääkonttori sijaitsee Luxemburgissa, missä aiemmin sijaitsi Arcelorin pääkonttori. Mittalin aiempi pääkonttori oli puolestaan Rotterdamissa. Yhdistymisen aikoihin Arcelorilla oli noin 94 000 ja Mittalilla noin 172 000 työntekijää.
ArcelorMittal toimii noin 60 maassa, joista sillä on tehtaita 18 maassa.
Yhtiön hallituksen puheenjohtaja, pääjohtaja ja pääomistaja, Intiassa syntynyt Lakshmi Mittal on yksi maailman rikkaimmista ihmisistä.
Thomas Warburton
Thomas Henry Warburton (4. maaliskuuta 1918 Vaasa – 18. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija ja kääntäjä, kriitikko ja kirjallisuudentutkija, oppiarvoltaan filosofian tohtori "honoris causa". Hän kirjoitti sekä ruotsiksi että suomeksi, esimerkkinä kertomus "Fällas eller falla", suomeksi nimellä "Hakkuut".
Warburton työskenteli Schildtsissä kustannustoimittajana ja kirjallisena johtajana vuosina 1943–1981 ja vaikutti siten merkittävästi Suomen ruotsinkielisen kirjallisuuden julkaisemiseen. Hän oli "Nya Argusin" toimituksen jäsen 1950–1976 ja lehden toimitussihteeri 1953–1960.
Warburtonin merkittävää panosta kirjallisuushistorioitsijana ilmentävät teokset "Femtio år finlandssvensk litteratur" (1951) och "Åttio år finlandssvensk litteratur" (1984). Warburtonin kiinnostuksesta japanilaista kulttuuria kohtaan kertovat teokset "Brokadbilder" (1990) ja "Spegelbilder av det forna Japan" (1994).
Warburton vastasi James Joycen "Odysseuksen" käännöksestä, kun teos ilmestyi ruotsiksi 1946. Warburton vastasi myös uudistetusta käännöksestä, jossa on otettu huomioon tuorein Joyce-tutkimus. Uudessa ruotsinnoksessa on arviolta 4 000 muutosta.
Kääntäjänä hän oli keskeinen toimija ruotsinkielisellä kielialueella. Joycen lisäksi hän ruotsinsi anglosaksisia klassikkoja William Shakespearea, Laurence Sterneä, William Faulkneria ja Edgar Lee Mastersia, mutta hänen ansionsa ovat merkittäviä myös suomenkielisen kirjallisuuden tulkisijana. Kääntäjäntyöstään hän kertoo teoksessaan "Kolmen metrin pino: Sivuja kääntäjän työpöydältä" (2003).
Suomalaisesta kirjallisuudesta Warburton on kääntänyt ruotsiksi Eino Leinon "Helkavirret" ja Volter Kilven "Alastalon salissa".
Veikko Kaseva
Veikko Kaseva (4. marraskuuta 1928 – 1. lokakuuta 1978) oli suomalaisen kuumailmapalloilun pioneeri. Hän esiintyi palloineen mm. Speden elokuvassa Noin 7 veljestä sekä lyhyeksi jääneessä TV-sarjassa "Tuumasta toimeen".
Ensimmäisen kuumailmapallon Veikko Kaseva rakennutti 1959 koululuokkansa fysiikan tunnin ryhmätyönä. Paperista valmistettu makkaran mallinen kuumailmapallo lensi parin kilometrin matkan Malmin keskustasta Anianpellontieltä lentokentälle. Seuraavina vuosina kokeita tehtiin eteenipalloilla ja ensimmäinen kankaisen, noin 1700 kuution kokoisen kuumailmapallon Kaseva sai lentokuntoon 18. kesäkuuta 1966. Se pystyi kuljettamaan kolmen hengen miehistön.
Kaseva toimi loppuaikoinaan Oulunkylän Yhteiskoulun teknisten töiden opettajana. Kaseva tunnettiin hyvin eksentrisenä miehenä suurine risupartoineen, rättisitikoineen ja erikoisine lausahduksineen. Koulun oppilaat muistavat hänen oppituntinsa kaikesta muusta - mukaan lukien hypnotismi - kuin teknisistä töistä. Kaseva innostui helposti kokeilemaan kaikkea uutta niin tekniikan kuin muidenkin asioiden kohdalla. Kasevan tunneilla oli mahdollista rakentaa hänen kehittämänsä minikuumailmapallo, jonka pallo-osa liimattiin kokoon voimapaperista leikatuista segmenteistä. Palloon kiinnitettiin suuaukon alle alumiinirasia, johon laitettiin pala lasivillaa. Eristeeseen kaadettiin palavaa nestettä, joka sytytettiin. Savukaasut kuumensivat kuumailmapalloa riittävästi saadakseen sen lentoon. Tällaisia minipalloja lennätettiin usein teknisten töiden tunneilla.
Kaseva vieraili teknisine laitteineen usein seurakuntien poikakerhoissa ja muun muassa Partaharjun leireillä.
Kaseva kuoli tapaturmaisesti, kun hänen kuumailmapallonsa yläosa repeytyi ns. pohjoisnapaventtiilin petettyä irti näytöslennon aikana Tampereella. Kuumailmapallo alkoi pyöriä ilmassa ja putosi noin 250 metrin korkeudelta Väinölänkadulle Tammelan koulun viereen, jolloin pallon korissa yksin ollut Kaseva sai välittömästi surmansa.
Erich Priebke
Erich Priebke (29. heinäkuuta 1913 Hennigsdorf, Brandenburg, Saksan keisarikunta – 11. lokakuuta 2013 Rooma, Italia) oli saksalainen Hauptsturmführerin arvoinen Gestapo-upseeri, joka tuomittiin Italiassa vuonna 1944 tapahtuneista sotarikoksista. Priebke otti osaa Ardeatinen luolien massamurhaan Rooman lähistöllä 24. maaliskuuta 1944. 335 italialaista siviiliä surmattiin siellä kostoksi partisaaniryhmän surmattua 33 saksalaissotilasta Roomassa. Teloitusta johtivat saksalaisupseerit Herbert Kappler, Priebke sekä Karl Hass, listan tapettavista oli laatinut italialainen poliisipäällikkö Pietro Caruso.
Tapahtumista julkaistiin kirja "Kuolema Roomassa" vuonna 1967 ja George P. Cosmatoksen ohjaama elokuva "Suuri joukkoteurastus" vuonna 1973.
Natsien tappion jälkeen Priebke pakeni Argentiinaan, jossa hän piilotteli yli 50 vuotta. Vuonna 1994 Priebke antoi Argentiinassa haastattelun ABC-Newsin toimittajalle, jonka jälkeen hänet vangittiin ja lennätettiin Italiaan. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, mutta häntä ei lähetetty vankilaan korkean iän takia vaan oli kotiarestissa.
Vuonna 2007 ilmeni, että joku oli teettänyt Suomen postin omakuvapostimerkkipalvelulla postimerkkejä Priebken kuvalla ja lähettänyt niitä Priebken pojallekin. Asiasta nousi kohu Argentiinassa.
Kesäkuussa 2007 Erich Priebkelle myönnettiin italialaisen maistraatin työlupa toimia konttorityöntekijänä ja kieltenkääntäjänä paikallisessa lakimiestoimistossa. Vastalauseiden jälkeen lupa peruttiin.
Ischigualasto
Ischigualasto on luonnonmuodostuma ja luonnonpuisto San Juanin maakunnassa Luoteis-Argentiinassa. Ischigualaston luonnonpuisto on suurudeltaan noin 603,7 km² ja se valittiin Unescon maailmanperintölistalle yhdessä viereisen Talampayan kansallispuiston kanssa vuonna 2000.
Alue sijaitsee noin 1 300 metriä merenpinnan yläpuolella ja siellä vallitsee aavikkoilmasto. Kasvillisuus koostuu lähinnä pensaista ja kaktuksista. Ilmasto on todella kuiva ja suurin osa sateista tulee kesäisin. Lämpötilan vaihtelut ovat alueella äärimmäisiä, sillä lämpötila on kylmimmällään -10 ja lämpimillään 45 °C.
Ischigualastossa sijaitsee merkittäviä triaskautiset jäännöksiä, joihin lukeutuvat vanhimmat dinosaurusten fossiileja. Alue tunnetaan maailman ainoana paikkana, jossa lähes koko triaskausi on kiviesiintymien ketjussa.
Kuiva autiomaa muodostuman ympärillä tunnetaan nimellä "Valle de la Luna" ("Kuun laakso"). Myöhäistriaskaudella alue oli kuitenkin vulkanologisesti aktiivista tulvatasankoa, jonka vuotuinen sademäärä oli suuri. Kasvisto oli monimuotoista.
Alueelta on löytynyt merkittäviä tetrapodien jäännöksiä. Dinosauruksia Ischigualaston fossiileista on vain 6 %, mutta näihin lukeutuvat varhaisia näytteitä kahden merkittävän kehityslinjan (linnunlantioisten ja liskonlantioisten) edustajista. Lihaa syövän arkosaurin Herrerasauruksen fossiilit ovat dinosauruksista yleisimpiä. Lisäksi alueelta on löytynyt myös mm. Eoraptorin jäännöksiä.
Keskuskomitea (kommunistiset puolueet)
Keskuskomitea on korkein päätöksentekoelin kommunistisissa puolueissa puoluekokousten istuntojen välillä. Se on osa byrokratiaa, joka päättää puolueen politiikasta. Keskuskomitean toimeenpanevaa johtoelintä kutsutaan politbyrooksi. Politbyroo tunnettiin Neuvostoliitossa nimityksellä puhemiehistö vuosina 1952–1966. Keskuskomiteat hyväksyvät politbyroon jäsenten ja sihteerien vaalit.
NKP:tä edeltäneen Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen keskuskomitean koostumus 1900-luvun alussa:
Gzip
gzip eli GNU zip on GNU-projektin pakkausohjelma, jonka loivat Jean-loup Gailly ja Mark Adler. Versio 0.1 julkaistiin 31. lokakuuta 1992 ja versio 1.0 seurasi helmikuussa 1993.
gzip käyttää DEFLATE-algoritmia, joka kehitettiin patentoidun LZW-algoritmin korvaajaksi. Algoritmi on dokumentoitu RFC 1950, RFC 1951 ja RFC 1952 -standardeissa. Sama pakkaus on toteutettu zlib-kirjastossa.
gzip pakkaa vain yhden tiedoston kerrallaan. Tästä syystä sitä käytetään usein yhdessä tar-ohjelman kanssa; tar-ohjelmalla paketoidaan useita tiedostoja yhdeksi tiivistämättömäksi paketiksi joka pakataan gzipillä. gzip toimii monien Unix-ohjelmien tavoin myös suodattimena, jolloin se lukee syötteenään pakkaamatonta dataa, jota esim. tar osaa tulostaa, ja tulostaa sen pakattuna.
gzipiä käytetään myös tiedon siirtämiseen HTTP-protokollalla; useimmat WWW-selaimet osaavat tukea gzip-pakkausta automaattisesti, jolloin sitä tukeva palvelin voi pakata gzipillä tai zlib-kirjaston avulla lähettämänsä datan siten, että selain purkaa sen automaattisesti eikä käyttäjä välttämättä edes tiedä tiedon tulleen pakattuna. Etuna tästä on tiedonsiirron nopeutuminen.
Gzipin tiedostopääte on .gz; gzipin ja tarin yhdistelmän tiedostopäätteitä ovat .tgz ja .tar.gz.
gzip kehitettiin Unixiin kuuluvan compress-ohjelman tehokkaammaksi seuraajaksi. Sitä myöhemmin on kehitetty mm. bzip2 ja lzma -ohjelmat, jotka eivät ole onnistuneet korvaamaan gzipiä.
Mad Butcher
Mad Butcher on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin toinen EP, joka julkaistiin vuonna 1987.
Eternal Devastation
Eternal Devastation on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Tiago Mendes
Tiago (oik. Tiago Cardoso Mendes, s. 2. toukokuuta 1981, Viana do Castelo, Minho-Lima, Região Norte, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikentällä. Tiago lopetti pelaajauransa kauden 2016–2017 jälkeen.
183 senttimetriä pitkä Tiago on edustanut urallaan Sporting Bragaa ja Benficaa kotimaassaan sekä englantilaista Chelseaa, johon hänet hankki maanmies José Mourinho 12 miljoonan euron siirtosummalla. Aiemmin Benfica oli maksanut Tiagosta Bragalle 10 miljoonaa. Viimeiset vuotensa hän pelasi espanjalaisessa Atlético Madridissa.
Tiagon seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Portugalin Cupin voitto (2004), Englannin mestaruus (2005), Englannin Liigacupin voitto (2005), FA Community Shieldin voitto (2005) sekä Ranskan mestaruus (2006).
Portugalin maajoukkueessa Tiago debytoi vuonna 2002. Yhteensä 26 maaottelua pelannut keskikenttämies oli mukana myös MM-kisoissa 2006.
Kilpikonnalaiva
Kilpikonnalaivat tai geobuksonit (hangeul: 거북선, "Geobukseon") olivat korealaisia panssaroituja sotalaivoja. Niitä pidetään ensimmäisinä esiteollisina panssarilaivoina. Kilpikonnalaivojen ensimmäisiä versioita tehtiin 1400-luvulla. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598) loivat tarpeen uusille kilpikonnalaivoille. Uudistetun mallin suunnitteli korealainen amiraali Yi Sun-sin ja hän myös käytti niitä menestyksekkäästi japanilaisia vastaan. Kilpikonnalaivoja oli Korean merivoimilla 1800-luvulle saakka.
Kilpikonnalaiva oli monikantinen, 30-35 metrinen alus, jota voitiin voitiin soutaa tai ajaa purjeilla. Se oli varustettu useilla eri tyyppisillä tykeillä. Kansi oli peitetty puisella katolla ja sitten peitetty rautalevyillä, joissa oli piikkejä. Tämän seurauksena laivavaltauksesta eli entraamisesta, joka oli ollut japanilaisten merisotataktiikka, tuli lähes mahdotonta. Aluksen keulassa olevasta lohikäärmeenpäästä pystyttiin saamaa liekkejä. Amiraali Yi Sun-sin käytti alusta siten, että ajoi sillä Japanilaisten laivasto-osaston keskelle ja tuhosi tykeillä vihollisaluksia lähitaistelussa.
Stéphane Mallarmé
Stéphane Mallarmé (18. maaliskuuta 1842 Pariisi – 9. syyskuuta 1898 Valvins, lähellä Fontainebleauta), oikealta nimeltään Étienne Mallarmé, oli ranskalainen symbolistirunoilija.
Mallarmé toimi päätoimisesti englannin opettajana ja toimittajana. Hän järjesti kotonaan kirjallisia salonkeja, joihin osallistuivat muun muassa Marcel Proust, W. B. Yeats, Rainer Maria Rilke, Paul Valéry ja Paul Verlaine. He tapasivat kokoontua tiistai-iltaisin, josta syystä ryhmää kutsutaan nimellä "les Mardistes". Charles Baudelairen "Pahan kukat" -runokokoelma (1861) vaikutti suuresti Mallarmén varhaistuotantoon. Hän ihaili myös Edgar Allan Poen runoja, joita hän käänsi ranskaksi.
Vuonna 1866 "Le Parnasse contemporain" julkaisi kymmenen Mallarmén runoa, muun muassa runon ”Brise marine” (Merituuli). Hän kirjoitti myös runomuotoista näytelmää "Hérodiade", joka jäi kuitenkin keskeneräiseksi. Sille läheistä sukua on pitkä rooliruno ”Faunin iltapäivä” (L’après-midi d’un faune, 1876).
Mallarmé suunnitteli pitkään suurta teosta, Kirjaa isolla K:lla, josta hän kertoi kirjeenvaihdossaan ystävilleen. Tätä suurteosta hän ei kuitenkaan koskaan julkaissut. Siitä on jäljellä vain katkelmia, joista Jacques Scherer on toimittanut kokoelman "Le ’Livre’ de Mallarmé" (1957/1977). ”Kirjan” piti olla kaikkien kirjojen hyperbola ja sen tarkoitus oli kattaa koko kaikkeus. Mallarmén kuningasajatus on, että ”Maailma on olemassa päätyäkseen Kirjaan.” ("Le monde existe pour aboutir à un Livre"). 
Paul Valéry välitti luennoissaan Mallarmén ajatuksia Kirjasta, josta Maurice Blanchot sai ajatuksia teoksiinsa "Kirjallinen avaruus" (1955) ja "Le livre à venir" (1959, Tulevaisuuden kirja). Mallarmén ja Lautréamont’n runokielen uudistus on aiheena myös Julia Kristevan väitöskirjassa "La révolution du language poétique" (Runokielen vallankumous, 1969). Jean-Paul Sartren postuumisti ilmestyneessä teoksessa "Mallarmé. La lucidité et sa face d’ombre" (Mallarmé. Älyn kirkkaus ja sen varjopuoli, 1986) Sartre korottaa Mallarmén runoilijaksi ylitse muiden. Mallarmé on suuresti vaikuttanut myös muihin ranskalaisiin ajattelijoihin, kuten Roland Barthesiin, Jacques Derridaan, Michel Foucault'hon ja Jacques Lacaniin.
Mallarmén tunnetuimpia teoksia ovat "Faunin iltapäivä" (1876, suom. Einari Aaltonen (2006), "Divagations" (Harhautumia, 1897) ja "Un coup de dés jamais n’abolira le hasard" (Yksi nopanheitto ei milloinkaan poista sattumaa, 1897) sekä postuumisti ilmestynyt "Igitur" (1925).
Illiers-Combray
Illiers-Combray on kunta Ranskassa, Eure-et-Loirin departementissa ja Keski-Ranskan hallinnollisella alueella. Kunnan asukkaat kutsuvat itseään nimellä "Isleriens".
Illiers-nimen alkuperä tulee nimen Hilaire muunnoksista, kuten esimerkiksi Hilarius. Kunnan seurakunnan suojeluspyhimys onkin pyhä Hilarius, joka oli Poitiers'n piispana vuosina 353–367.
Kunnan nimenmuutos tuli ajankohtaiseksi, kun vietettiin Marcel Proustin syntymän satavuotismuistoa. Hän oli kirjasarjassaan "Kadonnutta aikaa etsimässä" kuvannut kaupunkia hyvin yksityiskohtaisesti Combray-nimisenä.
Nimenmuutos päätettiin Ranskan tasavallan presidentin asetuksella 29. maaliskuuta 1971. Asetus julkaistiin virallisella lehdessä 7. huhtikuuta samana vuonna ja se siis tuli viralliseksi kylän nimeksi 8. huhtikuuta. Ennen nimenmuutosta kunta oli tunnettu siis nimellä Illiers, joka nimi on vieläkin käytössä ihmisten jokapäiväisessä kielentäytössä.
Illiers-Combray sijaitsee Loire-joen vasemmalla rannalla. Se on 25 kilometriä lounaaseen Chartresin kaupungista. Proust kuvaa kirjassaan pitkälti matkan taittumista juuri noiden kahden kunnan välillä. Kaupunki on myös noin 20 kilometriä Châteaudun kaupungista pohjoiseen.
"Malte-Brun" kirjoitti "France illustrée" -lehdessä vuonna 1882 ”yleistä historiaa” -otsikon alla seuraavasti Illiersistä:
"Malte-Brun" kertoo myös, että Illiers oli «yksi departementin kaikkein aktiivisimmista kaupallisista keskuksista. Siellä oli viidet vuosittaiset markkinat, verkatehdas, trikootehdas, useita tiilitehtaita ja siellä oli myös merkittävää vehnän ja nautakarjan kauppaa».
Kahdeksan vuosikymmentä myöhemmin ”Grand Larousse encyclopédique” (osa 6, heinäkuussa 1962) totesi, kun oli kyse Iliersistä, että siellä oli pellavan käsittelyä ja konepajateollisuutta.
Marcel Proust vietti kaupungissa lapsuutensa. Hän oli asui tällöin isänsä sisaren Elisabeth Proustin (1828–1886) luona, joka oli avioliittossa Jules Amiot’n (1816–1912) kanssa. Proust myös oli Combray-nimen luoja.
Kirjailija Christophe Ferré on viettänyt myös osan lapsuuttaan Illier-Combrayssa. Hänen isoisälleen Léon Ferrélle, joka toimi kunnan määrinä useita vuosikymmeniä, on omistettu kylän keskuskatu.
Pussisika
Pussisika ("Chaeropus ecaudatus") on Chaeropodidae-heimon ainoa, vielä 1920-luvulla elänyt australialainen pussieläinlaji.
Pussisika oli noin rotan kokoinen ja melko pitkäkarvainen, ohut turkki oli sekäpuolelta vaaleanruskea, vatsan alueelta valkoinen tai puhtaan kellanruskea. Hännän kärkikarvat muodostivat harjamaisen tupsun. Pää oli iso ja kuono erittäin kapea. Etukäpälien toinen ja kolmas varvas olivat voimakkaammin kehittyneet, niissä oli paksut polkuanturat ja ne olivat sorkkamaiset. takakäpälistä puuttui ensimmäinen varvas, viides oli mitättömän pieni, ja erittäin kookkaassa neljännessä varpaassa oli iso, voimakas kynsi sekä hyvin kehittynyt kaviomainen polkuantura. Suhteellisen pitkien ja hoikkien käpäliensä avulla pussisika liikkui muihin pussimäyriin verrattuna harvinaisen kepeästi pikemminkin kauriin kuin sian tavoin.