hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
François Luxembourg
François Luxembourg (oik. François Henri de Montmorency-Bouteville, Piney-Luxemburgin herttua (8. tammikuuta 1628 Pariisi – 4. tammikuuta 1695 Versailles) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka vuodesta 1675. Hän komensi Ranskan Alankomaissa operoivaa armeijaa vuosina 1677–78 ja 1690–95. Hän oli komentajana kärsivällinen, mutta nopea havaitsemaan pienetkin mahdollisuudet ja tarttumaan niihin. Hän oli Ranskan kyvykkäin kenraali yhdeksänvuotisen sodan aikana ja Ranskan marsalkka Louis II Condén serkku.
Luxembourg komensi Ranskan-Hollannin sodan aluksi Ranskan puolella olleiden Münsterin piispan ja Kölnin vaaliruhtinaan yhdistynyttä armeijaa, vaikka korvasikin tilapäisesti Condén Ranskan armeijan Alankomaissa taistelleen puoliskon johdossa vuonna 1672. Luxembourg korvasi kaatuneen Henri Turennen Reinin armeijan komentajana 1676, mutta oli altavastaajana liian pienellä armeijallaan. Vuonna 1677 hän johti Pohjois-Ranskassa Casselin taistelussa Ranskan armeijan vasenta siipeä, joka torjui hollantilaisten hyökkäyksen. Hänen johtamansa armeija operoi Espanjan Alankomaissa 1678 piirittäen Monsin ja painostaen siten hollantilaisia rauhaan. Hän johti ranskalaisia Saint-Denisin taistelussa, joka käytiin 14. elokuuta Monsin lähellä, 4 päivää rauhansopimuksen solmimisen jälkeen.
Luxembourg voitti Ranskan vastaisen liittokunnan armeijan Fleurusin taistelussa 1. heinäkuuta 1690 lyömällä vastapuolen oikean siiven hollantilaisen ratsuväen. Hän piiritti ja valtasi Monsin 15. maaliskuuta – 10. huhtikuuta 1691. Hän kävi Steenkirkin taistelun 3. elokuuta 1692 Ranskan päävastustajan, Alankomaiden käskynhaltija ja Englannin kuningas Vilhelm III Oranialaisen kanssa, ja vaikka hollantilaiset yllättivät ranskalaiset, taistelun tulokseksi jäi ratkaisematon. Luxembourg kohtasi Vilhelmin uudestaan Landenin taistelussa 29. heinäkuuta 1693 ja voitti hollantilaisset murtamalla heidän linnoitetut asemansa kolonnataktiikkaa enteilevällä hyökkäyksellä.
Luxembourg sairastui palatessaan Versaillesiin talveksi 1694–95 ja kuoli 4. tammikuuta 1695. Häntä seurasi François Villeroi Ranskan Alankomaissa operoivan armeijan komentajana.
Desi Arnaz
Desi Arnaz (oik. Desiderio Alberto Arnaz y de Acha III) (s. 2. maaliskuuta 1917 Santiago de Cuba, Kuuba – 2. joulukuuta 1986 Del Mar, Kalifornia) oli kuubalaissyntyinen yhdysvaltalainen muusikko, näyttelijä, koomikko ja televisiotuottaja.
Arnaz aloitti muusikonuransa 1936 soittamalla mm. jazzia. Vuonna 1939 hän näytteli Broadwaylla menestysmusikaalissa "Too Many Girls". Seuraavana vuonna hänet nähtiin musikaalista tehdyssä elokuvaversiossa, jossa hänen vastanäyttelijänä oli Lucille Ball. Hän ja Lucille Ball menivät naimisiin saman vuoden aikana. Kaikkein parhaiten Desi ja Lucille muistetaan kuitenkin komediasarjasta "I Love Lucy", joka pyöri vuosina 1951–1957, on jäänyt elämään yhdeksi kaikkein aikojen suosituimmista komediasarjoista. Desi Arnaz on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, yhden televisiosta ja toisen elokuvista.
Desi Arnaz syntyi Santiago de Cubassa, Kuuban toiseksi suurimmassa kaupungissa, varakkaaseen perheeseen. Kuuban levottomuuksien takia perhe muutti Yhdysvaltoihin 1930-luvulla. Hän oli elämänsä aikana kaksi kertaa naimisissa; Lucille Ball (1940–1960, päättyi avioeroon) ja Edith Mack Hirsch (1963–1985, päättyi Edithin kuolemaan). Lucillen kanssa hänellä oli kaksi lasta; tytär Lucie Arnaz (s. 1951) ja poika Desi Arnaz Jr. (s. 1953). Desi Arnaz kuoli 69-vuotiaana vuonna 1986 keuhkosyöpään.
Deccanin sulttaanikunnat
Deccanin sulttaanikunnat tarkoittavat viittä islaminuskoista sulttaanikuntaa, Bijapuria, Golkondaa, Ahmednagaria, Bidaria ja Beraria, jotka hallitsivat Deccanin ylänköä eteläisen Intian keskiosissa keskiajan loppupuolella. Näistä sulttaanikunnista tuli itsenäisiä valtioita, kun Bahmanin sulttaanikunta hajosi vuosina 1400–1500-lukujen taitteessa.
Vaikka sulttaanikunnat kilpailivat keskenään, ne yhdistivät voimansa vuonna 1565 Talikotan taistelussa Vijayanagaraa vastaan. Tähän taisteluun kaatui viimeinen hindujen hallitsema mahtivaltio Etelä-Intiassa.
Sulttaanikunnat hävisivät yksi toisensa jälkeen, kun suurmogulien valtakunta valloitti ne 1600-luvulla.
Sulttaanit edistivät kuvataiteita: maalausta, kuvanveistoa ja arkkitehtuuria. Puhutaan ”Deccan-tyylistä” niin miniatyyrimaalauksissa kuin rakennustaiteessakin.
Tähän saakka
Tähän saakka on Juice Leskisen toinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1977. CD-versio kokoelmasta ilmestyi vuonna 1991.
A-puoli
B-puoli
Sietämätön mies
Sietämätön mies on Juice Leskisen kolmas ”virallinen” kokoelma-albumi, ja toinen singlekokoelma. Se julkaistiin vuonna 1992. Kokoelma sisältää valikoituja singlekappaleita vuosilta 1976–1992.
A-puoli
B-puoli
Professori Itikaisen tutkimusretki
Professori Itikaisen tutkimusretki on ensimmäinen suomalainen sarjakuvakirja. Se ilmestyi WSOY:n kustantamana 21. marraskuuta 1911 (uusintapainokset 1930, 1945, 1991, 2001 ja 2011) Ilmari Vainion piirtämänä. Tätä julkaisupäivää vietetään epävirallisesti suomalaisen sarjakuvan juhlapäivänä. Vainio sai kirjasta palkkiona 200 markkaa, joka nykyrahassa on noin 700 euroa.
Lastenlehti Pääskynen julkaisi Professori Itikainen -sarjakuvaa. Professori Itikaisen tutkimusretkessä jokainen sivu on yksi sarjakuvan ruutu. Sivuja on yhteensä 48.
Tarinassa professori Itikainen ottaa tutkimusretkelleen mukaan toverinsa kapteeni Pyöryläisen ja matruusi Jukka Hyöryläisen. Matka alkaa Helsingistä Suomi-nimisellä laivalla. Laiva kärsii haaksirikon päiväntasaajan (maapallon kiertävän puomen) alituksen jälkeen Afrikan rannikolla. Professori joutuu ihmissyöjien vangiksi ja lihotettavaksi. Vapautusoperaatio onnistuu, mutta tämän jälkeen joukko joutuu petojen hyökkäyksen kohteeksi. Pakopaikaksi valitaan muinaiseläimiä vilisevä tulivuoren kraatteri. Vuoren uumeniin laskeutuu vesisanko, joka nostaa päähenkilöt Kiinan maahan. Sieltä matka jatkuu kuumailmapallolla, kunnes myrsky heittää kolmikon pallosta juuri pohjoisnavan yläpuolella. Tuuli kuljettaa heidät jäälautalla saarelle, joka onkin jättiläisvalaskala. Suomalainen valaanpyyntialus Wellamo korjaa kovia kokeneet sankarit mukaansa ja kohta näkyy taas Helsinki.
Cyd Charisse
Cyd Charisse (oik. Tula Ellice Finklea 8. maaliskuuta 1922 Amarillo, Texas – 17. kesäkuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija.
Hän opiskeli balettia Los Angelesissa ja aloitti elokuvauransa 1940-luvun alussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muiden muassa "Ziegfeldin tähtirevyy" (Ziegfeld Follies, 1946), "Laulavat sadepisarat" (Singin' in the Rain, 1952), "Iskelmäkaruselli" (The Band Wagon, 1953), "Viva Las Vegas!" ("Meet Me in Las Vegas", 1956) sekä "Silkkisukat" ("Silk Stockings", 1957), josta hänelle tuli Golden Globe -ehdokkuus. Hän sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Hän oli naimisissa kahdesti, Nico Charissen kanssa (1939–1947, päättyi avioeroon) ja Tony Martinin kanssa vuodesta 1948. Kummastakin avioliitosta hän sai yhden lapsen.
Gordon Smith (senaattori)
Gordon Harold Smith (s. 25. toukokuuta 1952) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko Oregonista. Hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin ensimmäisen kerran 1996. Vuonna 2009 hänestä tuli National Association of Broadcastersin presidentti.
Smith on uskonnoltaan mormoni. Hän kuuluu Udallin poliittiseen sukuun, jossa on aiemminkin ollut valtakunnantason poliitikkoja. Smith valittiin Oregonin osavaltion senaattiin 1992. Maaliskuussa 2007 Smith oli toinen kahdesta republikaanisenaattorista, jotka vaativat Yhdysvaltain joukkojen vetämistä Irakista. Hän menetti paikkansa liittovaltion senaatissa 2008 demokraatti Jeff Merkleylle. Smithin kaksi pikkuserkkua, demokraatit Tom Udall ja Mark Udall pyrkivät vuoden 2008 vaaleissa senaattiin New Mexicosta ja Coloradosta ja molemmat tulivat valituiksi.
Joensuun lyseon peruskoulu
Joensuun lyseon peruskoulu on Joensuun keskustassa toimiva yläkoulu, jossa on noin 430 oppilasta. Koulussa voi opiskella myös musiikki- , englanti- - ja liikuntaluokalla. Pääosa koulun oppilaista tulee keskustan, Linnunlahden, Kanervalan, Noljakan ja Marjalan alueilta. Koulu sijaitsee Joensuun lyseon lukion naapurissa.
Koulu aloitti toimintansa uudessa rakennuksessa keväällä 2007. Vanha 1950-luvulta peräisin oleva koulurakennus purettiin ja uusi koulu rakennettiin samalle tontille. Rakennusaikana oppilaiden kouluna oli Niinivaaran vanha koulu Tonttulankadulla.
Koulun rehtori on Anna Renko. Vararehtorina toimii Seppo Myllyoja
Koulussa on 4 kerrosta ja hissi.
Hunajarihmakala
Hunajarihmakala ("Trichogaster chuna" vanh. "Colisa chuna") on rihmakaloihin kuuluva kala.
Hunajarihmakala jää noin viisi senttiä pitkäksi. Yleisväriltään se on luonnossa vaaleanruskea, mutta siitä on jalostettu kirkkaamman keltaisia muotoja. Koiraiden värit muuttuvat kirkkaamman oranssinsävyisiksi, kun ne valmistautuvat kutemaan. Kuten muillakin rihmakaloilla, sillä on pitkiksi rihmoiksi venyneet vatsaevät.
Hunajarihmakala tavataan Pohjois-Intiassa ja Bangladeshissa, missä se elää lammikoissa, ojissa ja sellaisissa järvissä ja joissa, joissa on kasvillisuutta.
Luonteeltaan hunajarihmakala on rihmakalaksi rauhallinen, mutta silti selvästi reviiristään tietoinen. Yleensä ei suositella useampaa kuin yhtä koirasta altaaseen. Naaraita voi olla sitten yksi tai useampia. Yhdelle hunajarihmakalalle riittää 50 litrainen allas. Rauhalliselle pariskunnalle riittää 60-litrainen akvaario. Yhden koiraan ja kolmen naaraan asumukseksi riittää jo 80 litrainen akvaario. Hunajarihmakaloja voi pitää myös suuremmissa parvissa, jossa yhtä koirasta kohti on kaksi naarasta. Tällaisia suurempia ryhmiä voi jo pitää yli 200-litraisissa runsaskasvisissa altaissa.
Veden lämpötilan tulisi olla 25–29 °C ja pH:n 6–7. Veden virtaus ei saisi olla kovaa.
Ravinnoksi hunajarihmakalalle kelpaavat kaikenlaiset kuivahiutaleruoat, kuten myös tuore ruoka tai pakasteruoat.
Gordon Smith
Gordon Smith voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Sámoksen kansainvälinen lentoasema
Sámoksen kansainvälinen lentoasema ”Aristarkhos Samoslainen” (, , YPA: ΚΑΣΜ) on kansainvälinen lentoasema Sámoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla aivan Pythagóreion kylän länsipuolella.
Lentoasema aloitti toimintansa vuonna 1963. Se on omistettu antiikin aikaiselle tähtitieteilijä Aristarkhos Samoslaiselle. Lentoaseman kiitotien pituus on metriä ja leveys 45 metriä. Lentoasema on rakennettu Heraionin läheiselle rannikkotasangolle noin kuuden metrin korkeudelle merenpinnasta.
Lentoasemaa on kritisoitu siitä, että se on eräs Euroopan vaarallisimmista lentoasemista. Kentän ympärillä on vuoria kaikilla paitsi meren puolella, jonka vuoksi koneiden täytyy lentää ensin vuorenrinteen suuntaisesti, tehdä tämän jälkeen jyrkkä käännös oikealle, laskeutua saman tien nopeasti alas kentälle ja jarruttaa tiukasti, sillä lyhyt kiitotie päättyy toisessa päässä suoraan merenrantaan.
Aegean Airlines ja Olympic Air lentävät kentälle säännöllisesti Ateenasta. Turistikaudella kentälle lennetään paljon suoria tilauslentoja ulkomailta, myös muun muassa Suomesta. Kentältä on matkaa Pythagóreioon noin 2,5 kilometriä ja saaren pääkaupunkiin Sámokseen noin 14 kilometriä.
Louis Humières
Louis Humières (oik. Louis de Crévant, Humièresin herttua) (1628 – 30. elokuuta 1694) oli ranskalainen sotilas ja Ranskan marsalkka vuodesta 1668. Hän johti Pohjois-Ranskassa operoinutta pääarmeijaa yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1689, mutta menetti komentajuuden epäonnistuttuaan tehtävässään. Hän oli myös Ludvig XIV:n lapsuuden ystävä.
Humières taisteli Ranskan-Hollannin sodassa Alankomaissa komentaen muun muassa vuonna 1676 armeijaa, joka piiritti espanjalaisten hallitsemaa Airen linnoitusta, joka antautui 31. heinäkuuta. Hän johti Casselin taistelussa 1677 ranskalaisten oikeaa siipeä, joka murskasi Vilhelm III Oranialaisen johtamien hollantilaisten vasemman siiven.
Yhdeksänvuotisen sodan sytyttyä Humières sai komennettavakseen 1689 Ranskan toisen pääarmeijan, joka operoi pohjoisessa, toisen armeijan operoidessa Reinillä. Vaikka hän hävisikin alivoimaiselle Georg Friedrich Waldeckille 25. elokuuta 1689 Walcourtin taistelun, pysäytti hän Ranskan vastaisen liittokunnan etenemisen Pohjois-Ranskassa. Hänen mielikuvitukseton johtamisensa alivoimaista vihollista vastaan taistelussa johti lempinimeen "maréchal sans lumières." Humières menetti pääarmeijan komentajuuden François Luxembourgille, ja hänet alennettiin valvomaan Lysin ja Schelden varrella olevien ranskalaisten varuskuntien puolustusta.
The Andrews Sisters
The Andrews Sisters oli yhtye joka koostui kolmesta siskoksesta; LaVerne Sophie Andrews (kontra-altto, 6. heinäkuuta 1911 – 8. toukokuuta 1967), Maxene Angelyn Andrews (sopraano, 3. tammikuuta 1916 – 21. lokakuuta 1995) ja Patricia Marie ”Patty” Andrews (sopraano, 16. helmikuuta 1918 – 30. tammikuuta 2013). He kaikki syntyivät Minnesotassa kreikkalaiselle isälle ja amerikannorjalaiselle äidille.
Yhtye oli varsin suosittu 1940-luvulla ja siitä tuli kaikkien aikojen myydyin naisyhtye. Sen levyjä myytiin 75–100 miljoonaa. Yhtyeellä oli 113 Billboard-hittiä, joista 46 sai Top-10 statuksen eli enemmän kuin Elvis Presleyllä tai The Beatlesilla.
Inari (täsmennyssivu)
Inari voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Id Tech 5
id Tech 5 on id Softwaren kehittämä pelimoottori. Pelimoottorin nimi noudattaa uutta nimeämiskaavaa; aikaisemmin id Softwaren pelimoottorit on nimetty niitä käyttävien pelien mukaan, mutta tästä moottorista lähtien ne nimetään erikseen. Myös aikaisempien pelimoottorien nimet on muutettu jälkikäteen (esimerkiksi edeltävä "Doom 3"-pelimoottori uudelleennimettiin id Tech 4:ksi.)
id Tech 5:n merkittävin uudistus on MegaTexture, joka alun pitäen kehitettiin id Tech 4-pelejä varten ("" käyttää tätä teknologiaa). MegaTexturen avulla voidaan käyttää tehokkaasti hyvinkin suurikokoisia (128000x128000) tekstuureita, jonka ansiosta esimerkiksi laajat maastoalueet voidaan teksturoida pikkutarkasti. MegaTexturen avulla sopivan kokoisia tekstuureita voidaan ladata muistiin automaattisesti, eikä kenttäsuunnittelijoiden ja graafikoiden tarvitse optimoida grafiikkaa erikseen. Peliympäristö on myös täysin dynaaminen. Varjojen ja valaistuksen on myös kehittyneempää kuin aikaisemmissa moottoreissa: kun id Tech 4:ssä hahmojen tekemät varjot ovat aina tarkkarajaisia, id Tech 5:ssä varjoissa on myös pehmeämpi puolivarjoalue (penumbra), jonka ansiosta varjot näyttävät realistisemmilta. Pelimoottori tukee myös useita uusia grafiikkatehosteita, ja tukee id Tech 4:ää paremmin moniytimisiä tietokoneita, koska pelimoottorin eri osat on säikeistetty.
"Rage" on id Softwaren ensimmäinen peli, joka käyttää id Tech 5 -moottoria. Ruotsalainen MachineGames kehitti pelin "", ja Tango Gameworks kehitti pelin "The Evil Within".
id:n "Doom"-pelisarjan jatko-osa "Doom 4" piti alun perin olla id Tech 5 -peli, mutta peliä varten kehitettiin kokonaan uusi pelimoottori, id Tech 6. "Dishonored 2" käyttää Void -pelimoottoria, joka on hyvin pitkälti muunnettu versio id Tech 5:stä.
Vuonna 2007 John Carmack ilmoitti, että id Tech 5 tullaan tulevaisuudessa julkaisemaan avoimen lähdekoodin lisenssillä, kuten aikaisemmatkin iD:n pelimoottorit. Vuonna 2010 iD Software ilmoitti, että toisin kuin aikaisempia iD:n pelimoottoreita, iD Tech 5:tä ei lisensoida kaupallisesti muille kehittäjille, vaan sitä voi käyttää vain iD Software ja emoyhtiö ZeniMax Median muut tytäryhtiöt.
Michel Le Tellier
Michel Le Tellier (19. huhtikuuta 1603 Pariisi, Ranska – 30. lokakuuta 1685) oli ranskalainen valtiomies.
Le Tellier toimi Ranskan sotaministerinä vuosina 1643–77 ja oli Ranskan kansleri 1677–85. Hän oli Ranskan vakinaisen armeijan perustaja. Hän oli François Michel Louvoisin isä, ja toimi yhdessä poikansa kanssa sotaministeriön johdossa vuodesta 1662.
B-Max
B-Max on suurin säiliöalus, joka pystyy kulkemaan Itämerelle (englanniksi "Baltic Sea") ja Mustallemerelle ("Black Sea"). Laivan kantavuus on jopa 250 000 tonnia ja pituus 299,5 metriä. Tämän pituinen laiva mahtuu vielä kulkemaan Bosporinsalmesta. Aluksen syväys on 15,4 metriä, joka mahdollistaa kulun Tanskan salmien läpi. B-Max-laivoissa on turvallisuussyistä kaksi moottoria, kaksi potkuria ja kaksi peräsintä. Laivat ovat jäävahvisteisia ja niissä on kaksoispohja. Laivat kuuluvat Baltimax-kokoluokkaan, mutta omistajayritykset haluavat käyttää näistä tietyistä laivoista nimitystä B-Max.
Ronald Dworkin
Ronald Dworkin (11. joulukuuta 1931 Providence, Rhode Island – 14. helmikuuta 2013 Lontoo) oli yhdysvaltalainen oikeusfilosofi, ja University College Londonin ja New York University School of Law'n oikeustieteen professori. Hänet tunnettiin panoksestaan oikeusfilosofian ja poliittisen filosofian alueella. Dworkinin näkemys lain luonteesta on eräs suosituimpia nykyaikana.
Dworkinin mukaan oikeuden toimintaa ohjaavat myös institutionaalista tukea ja yhteisöllistä hyväksyntää nauttivat kirjoittamattomat oikeusperiaatteet pelkkien muodollisten oikeussääntöjen lisäksi. J. L. Mackie on luonnehtinut Dworkinin oikeusfilosofiaa ”kolmanneksi teoriaksi oikeudesta”, koska se sijoittuu oikeuspositivismin ja luonnonoikeusfilosofian väliin.
Dworkin jakoi oikeudelliset periaatteet kahteen osaan: arvoperiaatteisiin, jotka tukevat kansalaisten yksilöllisiä oikeuksia, ja tavoiteperiaatteisiin, jotka edistävät yhteiskunnallisia tavoitteita. Lakia sovellettaessa arvoperiaatteet muodostuivat usein tavoiteperiaatteita tärkeämmiksi.
C-Max
C-Max on Stena Bulk -varustamon käyttämä nimitys öljynjalosteita kuljettavista rannikkosäiliöaluksista, englanniksi "coastal product tanker" mistä lyhenne C on peräisin. Näiden laivojen kantavuus on 10 000 tonnia, pituus 120 metriä, leveys 23,8 metriä ja syväys 6,5 metriä. Laivat on varustettu kahdella kääntöpotkurilla ja niiden koneteho on 2 x 2 200 kilowattia, joka antaa laivoille 13,5 solmun (25 km/h) nopeuden. Lastia tällainen alus kuljettaa 12 500 kuutiometriä.
Pihkala (Viipurin mlk)
Pihkala oli luovutetulle alueelle jääneen Viipurin maalaiskunnan pohjoisin kylä. Kylä rajoittui lännessä Nuijamaan kuntaan ja idässä Jääsken kuntaan. Viipurin maalaiskunnan alueella sen naapurikylä oli Terävälä. Pihkalan kylä ja Nuijamaan puolella sijainnut Pihkalanjärven kylä muodostivat yhtenäisen kyläalueen. Tämän kyläalueen nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien .
Pihkala sijaitsi Viipurista pohjoiseen vievän valtatie 14 varrella. Kylän keskustassa valtatie 14 erkani tie Jääsken Oravalaan. Pihkala kuului Ihantalan seurakuntaan. Vuonna 1937 kylässä oli 171 asukasta. Lähin kauppa oli naapurikylässä Pihkalanjärvellä, viipurilaisen Osuusliike Torkkelin myymälä. Väestö sai elinkeinonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 kylässä oli 678 ha metsää, 316 ha peltoa ja 9 ha niittyä. Kylän peltopinta-ala oli lisääntynyt huomattavasti vuonna 1927 suoritetun Pihkalanjärven kuivauksen myötä. Karjataloutta edisti Pihkalan tarkastusyhdistys. Yhdistystoimintaa edustivat Pihkala-Terävälän marttayhdistys (per. 1924) ja Pihkalanjärven nuorisoseura, Pihka, jolla oli oma toimitalo.
Pihkalan kansakoulu sijaitsi kylän keskustan eteläpuolella lähellä Terävälän kylän rajaa. Koulu oli Pihkalan ja Terävälän kylien yhteinen. Koulu oli perustettu vuonna 1909 ja koulurakennus valmistui vuonna 1913. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 35 oppilasta.
Talvisodassa taistelut eivät ulottuneet Viipurin maalaiskunnan pohjoisosaan asti, mutta Moskovan rauhansopimuksen perusteella myös Pihkala oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kylän väestö oli evakuoitu jo sodan aikana Keski-Suomeen. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
P-Max
P-Max on Stena Bulk -varustamon käyttämä nimitys tietyistä öljynjalosteita kuljettavista tuotesäiliöaluksista englanniksi "product tankers" mistä lyhenne P on peräisin. Laivasarjan ensimmäinen kantavuudeltaa 49 900 tonnin alus luovutettiin vuonna 2005. Laivat on rakentanut Brodosplitin telakka Kroatiassa. P-Max - laivan pituus on 182,9 metriä, leveys 40,0 metriä, syväys 11,3 metriä ja koneteho 2 x 7 860 kilowattia. Lastia laiva voi ottaa 69 400 kuutiometriä ja kuljettaa sitä 14,5 solmun (27 km/h) nopeudella. Turvallisuussyistä laivoissa on kaksoisrunko ja kaksinnettu koneisto: kaksi moottoria, kaksi potkuria ja kaksi peräsintä. Tällaisia säiliöaluksia käytetään öljyn kuljetuksiin myös jäisillä merillä, sillä laivat on vahvistettu jäissäkulkua varten.
Émile Vandervelde
Émile Vandervelde (25. tammikuuta 1866 Ixelles, Belgia – 27. joulukuuta 1938 Ixelles) oli belgialainen valtiomies, monikertainen ministeri, yliopiston professori ja puoluejohtaja.
Vandervelde väitteli kolmen alan tohtoriksi: oikeustieteestä, yhteiskuntatieteistä sekä kansantaloustieteestä. Opintojensa aikana hän liittyi jäseneksi perustettuun Belgian työväenpuolueeseen (Parti Ouvrier Belge, P.O.B.), ja kymmenen vuotta myöhemmin hänet valittiin Belgian parlamenttiin. Hän kirjoitti vuonna 1894 P.O.B:n aatteellisen ohjelman, joka tunnetaan nimellä "Quaregnon julistus".
Vuonna 1894 Vanderveldestä tuli siis Charleroin kaupungin kansanedustaja. Vuodesta 1900 hän toimi Brysselin kaupungista valittuna kansanedustajana. Edustajantoimessaan hän taisteli erityisesti yleisen äänioikeuden ja yhteiskunnallisen tasa-arvon puolesta. 
Vanderveldestä tuli ministerineuvoston eli hallituksen jäsen vuonna 1916, ja hän toimi kansanhuoltoministerinä 1917–1918. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1921 oikeusministerinä, jossa tehtävässä hän teki laajan rangaistuslaitosuudistuksen. Vuosina 1925–1927 Vandervelde toimi Belgian ulkoministerinä ja vielä 1936–1937 terveysministerinä. Näiden kahdenkymmenen ministerivuoden aikana toteutui useita Vanderveldelle tärkeitä ja keskeisiä uudistuksia kuten: yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, ammatillisen järjestäytymisen vapaus, kahdeksantuntinen työpäivä, eläke- ja työttömyysvakuutus sekä kieltolaki.
Kansainvälisissä tehtävissä Vandervelde toimi Toisen internationaalin presidenttinä vuonna 1900 ja vielä vuonna 1918. Syyskuussa 1920 hän vieraili sosialistisen internationaalin valtuuskunnan mukana Georgian kansantasavallassa. Matkan oli järjestänyt Georgian Sosialidemokraattinen puolue.
Vuonna 1925 Vandervelde osallistui Locarnon neuvotteluihin, jotka päättyivät Euroopan ja Kansainliiton kannalta myönteisesti. Tämä oli Vandervelden elämän suuria tähtihetkiä.
Vandervelde toimi Brysselin vapaan yliopiston professorina ja P.O.B:n puheenjohtajana tehtävän perustamisesta 1933 alkaen aina kuolemaansa saakka. Lisäksi hän oli ahkera kirjoittaja ja lehtien avustaja. Hän kirjoitti erityisesti lehtiin Germinal, Journal littéraire, artistique et social au Mouvement social sekä Revue Rouge.
Émile Vandervelde kuoli 27. joulukuuta 1938 synnyinkaupungissaan Ixellesissä, joka on itsenäinen kaupunkikunta Brysselin alueella. Elokuvaohjaaja Henri Storck ohjasi kantaa ottavan elokuvan "Le patron est mort", joka kertoi Vadervelden kuolemasta sekä hautajaisista. Elokuva tuo hyvin esille sen suuren liikutuksen tunteen, jota koko Belgian työväenluokka tunsi johtajansa poismenon johdosta.
David Gauthier
David Gauthier (s. 1932 Toronto) on kanadalainen filosofi, joka on keskittynyt moraalifilosofiaan. Hänet tunnetaan parhaiten uushobbesilaisesta yhteiskuntasopimusteoriasta teoksessaan "Morals by Agreement" (1986). Etiikan lisäksi hän on tutkinut muun muassa poliittisen filosofian historiaa ja taloudellisen rationaalisuuden perusteita.
Meidän Mirri
Meidän Mirri on alun perin vuonna 1952 julkaistu Tammen kultaiset kirjat -lastenkirjasarjan ensimmäinen osa, josta on tullut erittäin suosittu. Tästä Kathryn ja Byron Jacksonin kirjoittamasta sekä Alice ja Martin Provensenin kuvittamasta tarinasta on vuonna 2006 otettu Suomessa jo 13. painos. Kirjan suomentajaksi on merkitty Lea Karvonen. Karvonen on kuitenkin vain Tammen käyttämä nimimerkki, jonka takana toimi usea eri henkilö. Kirjan todellinen suomentaja ei siis ole tiedossa. Alkuperäinen englanninkielinen "Katie the Kitten" -kirja julkaistiin jo vuonna 1949, Little Golden Books -lastenkirjasarjassa.
Kathryn ja Byron Jacksonin teoksiin kuuluu myös mm. Tammen kultaiset kirjat -sarjan 17. kirja, "Hiekkarannalla". Kathryn Jacksonin käsialaa on myös esimerkiksi sarjan 147. kirja, "Luiseva puiseva leijona". Byron Jackson on kirjoittanut puolestaan muun muassa sarjan kolmannen kirjan "Pikku Viu Viu". Alice ja Martin Provensen ovat kuvittaneet useita muitakin Tammen kultaisia kirjoja.
Kirja keskittyy kuvaamaan pienen kissanpennun elämää yhden lyhyen valveillaolohetken aikana. Tarinan kahdellatoista sivulla on kullakin yksi kuva, johon liittyy yleensä noin kaksi riviä tekstiä. Koko tarina on kerrottu preesensissä.
Kirjan ensimmäisellä sivulla esitellään kirjan päähenkilö, meidän Mirri, joka nukkuu vanhassa hatussa eteisen lattialla. Seuraavilla sivulla Mirri herää, kiipeää tuolille ja huitaisee ilmassa surisevia kärpäsiä. Tämän jälkeen Mirri menee keittiöön, jossa se säikäyttää koiran, mutta joutuu itse pienen hiiren säikäyttämäksi ja pakenee ulos.
Myös ulkona Mirri kohtaa monia seikkailuja. Piilouduttuaan pensaan alle se havaitsee sammakon, jota se lähtee jahtaamaan. Saalistus kuitenkin päättyy epäonnisesti. Haisteltuaan kukkasia Mirri yrittää myös kiivetä puussa olevaan linnunpesään, pyydystää mehiläisen sekä oman häntänsä. Pudottuaan penkiltä vesisankoon ja kuivattuaan itsensä Mirri pyytää naukuen ruoakseen maitoa, jonka se litkii taitavasti. Tarina päättyy onnellisesti, kun maidon juotuaan Mirri nukahtaa uudelleen hattuun.
Q-Max
Q-Max on nesteytettyä maakaasua kuljettavien LNG-säiliöalusten (engl. "liquefied natural gas") kokoluokka. Q tulee sanasta Qatar, valtiosta, joka on maailman suurin nesteytetyn maakaasun viejä. Alukset kuljettavat Qatarin maakaasua Japaniin, Yhdysvaltoihin, Italiaan ja Isoon-Britanniaan.
Q-Max-säiliöaluksen lastikapasiteetti on 262 000 – 266 000 kuutiometriä. Tyypillisen laivan pituus on 345 metriä, leveys 55 metriä ja syväys 12 metriä. Laivoissa on kaksi hidasta dieselmoottoria, dieselsähköinen voimansiirto ja kaksi potkuria. Koneteho on 2 × 21 770 kilowattia kierrosnopeudella 91 kierrosta minuutissa. Kuljetettava lasti on viidessä membraanisäiliössä ja laivoissa on kaasun uudelleennesteytyskoneisto.
Q-Flex on nesteytettyä maakaasua kuljettavien LNG-säiliöalusten kokoluokka, johon kuuluvien laivojen lastikapasiteetti on 210 000 – 217 000 kuutiometriä. Q-Flex tulee sanoista "Qatar-Flexible". Flexible eli joustava tarkoittaa että qatarilaista maakaasua kuljettava laiva voi koostaan huolimatta käyttää olemassa olevia terminaaleja. Q-Max-laivat vaativat terminaaleihin muutoksia.
Q-Flexin lastikapasiteetti on 40 % suurempi kuin perinteisillä LNG-säiliöaluksilla; Q-Maxin lastikapasiteetti on 70 % suurempi. Tyypillisen Q-Flex-säiliöaluksen pituus on 302 metriä, leveys 50 metriä, syväys 12 metriä ja korkeus 70 metriä. Maakaasu kuljetetaan viidessä lastitankissa, joista kukuin on kooltaan noin 50 × 50 × 70 metriä. Rakenteeltaan Q-Flex muistuttaa Q-Maxia. Ensimmäinen Q-Flex-laiva luovutettiin syyskuussa 2004. Kaikki Q-Flex-laivat on rakennettu Etelä-Koreassa kolmen yhtiön telakoilla: Hyundai Heavy Industries, Samsung Heavy Industries ja Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering.
Luettelo Lentolaivue 26:n ilmavoitoista ja sotatoimitappioista
Luettelo erittelee Suomen ilmavoimien Lentolaivue 26:n talvi-, jatko- ja Lapin sodissa saavuttamat ilmavoitot sekä sotatoimitappiot.
V-Max
V-Max on Stena Bulk -varustamon käyttämä nimitys hyvin suurista raakaöljyä kuljettavista säiliöaluksista. V-kirjain tulee lyhenteestä VLCC eli " very large crude carrier". V-Max laivan leveys on 70 metriä, kun taas perinteisen VLCC-laivan leveys on vain 58–60 metriä. Laivalle on tyypillistä myös pienehkö syväys 16,8 metriä. V-Max -sarjan laivojen pituus on 333 metriä, koneteho 2 x 15 785 kilowattia ja nopeus 16,9 solmua (31 km/h). Kantavuudeltaan tällainen merten jättiläinen on 312 000 tonnia. Turvallisuussyistä V-Max -laivoissa on kaksoisrunko ja kaksinkertainen kulkukoneisto: kaksi moottoria, kaksi potkuria ja kaksi peräsintä. Ensimmäisen sarjan laivan rakensi vuonna 2001 Hyundai Heavy Industries Etelä-Koreassa.
Uusaristotelismi
Uusaristotelismilla viitataan aristotelismin päivitettyihin muotoihin myöhemmässä filosofiassa, keskiajan filosofiasta nykyajan filosofiaan.
Etiikassa ja poliittisessa filosofiassa termiä ”uusaristotelismi” on käytetty ennen kaikkea 1900-luvulla uudelleen heränneistä hyve-etiikan muodoista, jotka korostavat käytännöllistä järkeä moraalisten sääntöjen ja velvollisuusetiikan sijaan. Uusaristoteelisesta hyve-etiikasta ovat kirjoittaneet muun muassa Alasdair MacIntyre, G. E. M. Anscombe, Philippa Foot ja Rosalind Hursthouse.
Metafysiikassa uusaristoteelisena voidaan pitää uusskolastiikan (uustomismi, analyyttinen tomismi) muotoja.
Limited Edition Tour CD
Limited Edition Tour CD on yhtyeen System of a Down kuusi kappaletta sisältävä promolevy, joka julkaistiin vuonna 2000. Se sisältää yhtyeen kiertueaikataulun Metallican kanssa.
Kaikki kappaleet tehneet Serj Tankian ja Daron Malakian.
Livekappaleet nauhoitettu Fillmore Auditoriumissa, Denverissä, 29. tammikuuta 2000.
Assyrialaisten kansanmurha
Assyrialaisten kansanmurha oli Osmanien valtakunnassa vuosina 1914–1920 toteutettu satojen tuhansien assyrialaiskristittyjen kuolemaan johtanut joukkotuho. Assyrialaisten omien laskujen mukaan kuolleita oli yli 750 000. Tapahtuma on jäänyt paljolti armenialaisten kansanmurhan varjoon. Turkki kiistää kyseessä olleen varsinaisen etnisen puhdistuksen.
Ami Ayalon
Amihai "Ami" Ayalon (, s. 27. kesäkuuta 1945 Tiberias, Israel) on israelilainen poliitikko ja entinen Työväenpuolueen edustaja knessetissä. Hän oli Israelin laivaston komentaja 1992–1996 ja Israelin keskustiedustelupalvelun johtaja 1996–2000. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän on valmistunut Bar Ilanin ja Harvardin yliopistoista.
Vuonna 2006 hänet valittiin knessetiin. Seuraavana vuonna hän oli ehdokkaana työväenpuolueen puheenjohtajaksi, mutta hävisi Ehud Barakille. 2007 hänet nimitettiin salkuttomaksi ministeriksi ja hallituksen turvallisuusvaliokunnan jäseneksi. Hän menetti paikkansa 2009 parlamenttivaaleissa.
FBK Kaunas
FBK Kaunas ("Kauno futbolo beisbolo klubas") on liettualainen urheiluseura Kaunasista. Seuralla on toimintaa jalkapallossa ja baseballissa.
Seura perustettiin vuonna 1960 nimellä "Banga Kaunas", jolloin sillä oli toimintaa ainoastaan jalkapallossa. Vuonna 1993 baseball tuli mukaan toimintaan ja seura vaihtoi nimeä nykyiseen.
Vuonna 2012 klubi joutui konkurssiin.
Seuran edustusjoukkue pelaa Liettuan pääsarjassa A Lygassa. Joukkue on voittanut Liettuan mestaruuden seitsemän kertaa (1999-2004, 2006) ja on siten maan kaikkien aikojen menestynein jalkapalloseura. Cupin mestariksi se on yltänyt kolme kertaa (2002, 2004, 2005). Neuvostoliiton aikana joukkue voitti liettualaisen aluesarjan kaksi kertaa (1986 ja 1989) sekä cupin kerran (1989).
Igor Akinfejev
Igor Vladimirovitš Akinfejev (, s. 8. huhtikuuta 1986 Vidnoje, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapallomaalivahti.
Akinfejev on TsSKA Moskovan kasvatti. Hän toimii sekä TsSKA Moskovan että Venäjän maajoukkueen maalivahtina. TsSKA:ssa hän on voittanut Venäjän pääsarjamestaruuden (2003, 2005, 2006) ja Venäjän supercupin (2004, 2006, 2007) kolmesti sekä Uefa-cupin (2005) kerran. Hän on pelannut 111 maaottelua, mikä on toiseksi eniten kaikista venäläismiehistä.
Turun yliopiston eläinmuseo
Turun yliopiston eläinmuseo on Turussa sijaitseva luonnontieteellinen museo. Se on osa Turun yliopiston matemaattis-luonnontieteelliseen tiedekuntaan kuuluvaa biodiversiteettiyksikköä. Museon kokoelmat koostuvat sekä tutkimukseen tarkoitetuista tieteellisistä kokoelmista että opinto- ja yleisökokoelmista.
Perustana museon kokoelmien keräämisessä olivat Turun Suomalaisen Yliopistoseuran vuosina 1920–1921 hankkimat hyönteis- ja lintukokoelmat. Näihin kokoelmiin kuuluivat muun muassa Sahlbergin suvulta hankitut laajat, noin 200 000 yksilöä ja 25–30 tuhatta lajia käsittäneet hyönteiskokoelmat, joita olivat keränneet luonnontieteilijät Carl Reinhold, Reinhold Ferdinand ja Johan Reinhold Sahlberg.
Museon luonnontieteellisiin kokoelmiin on tallennettu lähes 4 miljoonaa näytettä. Näistä suuri osa on selkärangattomia. Lisäksi museolla säilytetään runsaasti sellaisia näytteitä joita ei toistaiseksi ole liitetty kokoelmiin.
Selkärangattomien kokoelma sisältää muun muassa yli 200 vuotta vanhat Sahlbergin suvun kuoriaiskokoelmat, maailmanlaajuisia hämähäkki- ja maaperäeläinkokoelmia, ja runsaat trooppisten loispistiäisten kokoelmat. Suuri osa on peräisin alueilta joiden tuntemus on vielä hyvin vähäistä: kokoelmat sisältävät tuhansia tieteellisiä eläinnäytteitä esimerkiksi Alaskasta, Amazoniasta, Afrikan itäpuolella sijaitsevilta Seychellien saarilta, Kanadan arktisilta alueilta, Siperiasta, Tyynen valtameren saarilta, Vietnamista ja Välimereltä. Näytteiden pohjalta on kuvattu runsaasti tieteelle uusia eläinlajeja.
Sahlbergin kokoelmat ovat harvoja Turun palosta (1827) selvinneitä näytteitä. Palossa tuhoutui suurin osa 1700-luvulla ja 1800-luvun lopulla kerätystä Suomen kansalliskokoelmasta. Ylioppilaat onnistuivat pelastamaan muutaman Salhbergin hyönteiskaapin, joita säilytetään nykyään museolla.
Selkärankaiskokoelmat painottuvat pääasiassa kotimaisiin lajeihin, varsinkin linnustoon. Niitä on muun muassa käytetty tutkimaan rusakoiden leviämistä Varsinais-Suomeen 1920-luvulla. Kokoelmiin kuuluu myös joitain trooppisia selkärankaisia.
Museon tutkimus painottuu eläinten taksonomiaan, systematiikkaan ja eliömaantieteeseen. Kirjoitushetkellä (2016) museolla tutkitaan muun muassa puutiaisten levinneisyyttä Suomessa, Amazonian ja Afrikan sademetsien pistiäislajistoa, ja Venäjän Kaukoidän hämähäkkilajistoa. Tutkimusta tehdään sekä maastossa uusia näytteitä keräten, että mikroskoopin alla tai molekyylilaboratoriossa kokoelmiin jo kuuluvilla näytteillä.
Museon opetus- ja yleisökokoelmat sisältävät pääosan kotimaisista nisäkkäistä, linnuista, matelijoista ja sammakkoeläimistä sekä kaloista. Opetus- ja yleisökokoelmiin kuuluu myös kattava kokoelma kotimaisia hyönteisiä ja jonkin verran trooppisia eläimiä.
Meribassi
Meribassi ("Dicentrarchus labrax") on ahvenkaloihin kuuluva, hiukan kuhaa ja ahventa muistuttava kalalaji, jota tavataan Atlantilla Euroopan länsirannikolla Tanskan salmia myöten. Sitä on myös Välimeressä ja Mustassameressä. Suomesta ensimmäinen meribassi saatiin elokuussa 1989 Luvialta. Viimeksi meribassi on saatu heinäkuussa 2007 Kotkasta. Meribassia pidetään yhtenä kaikkein maukkaimmista kaloista.
QuickBASIC
QuickBASIC on ohjelmointiympäristö ja kääntäjä, jonka Microsoft julkaisi BASIC-ohjelmointikieltä varten. Ohjelmaa ei tule sekoittaa MS-DOS 5:n ja 6:n mukana jaettuun kylkiäiseen QBasic-tulkkiin, joka oli vaillinainen versio QuickBASIC-kääntäjästä.
QuickBASIC sisälsi ohjelmankehitysympäristön (IDE) editoreineen ja kääntäjän. Sitä käytettiin lähinnä MS-DOS-aikoina, mutta myös Mac OSille (System Software 6 ja System 7) julkaistiin versio vuonna 1988. QuickBASIC laajensi MS-DOSin mukana tullutta GW-BASICia käyttäjän määrittelemillä tyypeillä, uusilla hallintarakenteilla ja paremmalla grafiikka- ja levytuella. Rivinumeroiden käyttö ei enää ollut pakollista.
Microsoft julkaisi QuickBASICin ensimmäisen version elokuussa 1985. Tuote sisälsi yhden 5.25″ levykkeen. Versiosta 2.0 lähtien siinä oli myös oma kehitysympäristö ja editori. Viimeinen erikseen myytävä QuickBASICin versio oli 4.5 vuodelta 1988. QuickBASICin kehitys jatkui kuitenkin osana Microsoft BASIC Professional Development Systemin (PDS, joskus myös QB 7.1) kehitystä aina vuoteen 1990.
QuickBASIC sisältää useita piirtokomentoja ja mahdollisuuden käsitellä eri näyttötiloja. Niitä on yhteensä 13, ja ne on jaoteltu eri näyttötyyppien ja näytönohjainten mukaan. Lyhyt katsaus eri näyttötiloista:
Näyttötilat vaihdetaan "SCREEN"-komennolla. Esimerkkiohjelma, joka piirtää näytölle viivoja:
SCREEN 13 'näyttötila 13
CLS 'tyhjennetään näyttö
DO 'aloitetaan toistorakenne
LOOP UNTIL INKEY$ <> CHR$(27) 'toistetaan, kunnes painetaan ESC
QuickBASIC:illa on mahdollista määrittää "tyyppejä". Esimerkiksi peliohjelmoinnissa kannattaa tehdä muuttuja "ukko" ja sille tyyppi "ukkoType", jossa on muuttujat X ja Y, jotka kertovat ukon sijainnin. Esimerkki:
TYPE ukkoType
END TYPE
DIM ukko AS ukkoType
ukko.X = 32
ukko.Y = 178
PRINT "Ukko on koordinaateissa"; ukko.X; ","; ukko.Y
QuickBASIC osaa luoda ja käsitellä kirjastoja, jotka voivat sisältää funktioita ja aliohjelmia. Kirjastot ladataan käytettäviksi, kun QuickBASIC käynnistetään. Kirjastotiedostojen pääte on ".LIB". QuickBASIC:in mukana tulee myös joitakin kirjastoja.
QuickBASIC sisältää kääntäjän, joka kääntää ohjelmat EXE-tiedostoiksi. Tällöin ohjelmia voidaan myöhemmin ajaa ilman QuickBASIC:ia. QuickBASIC 4.5:llä tehtyjen ohjelmien ajamiseen tarvitaan tosin BRUN45.EXE -niminen ohjelma, mutta PDS:llä tehdyissä ei tarvita sitäkään.
Kauha (koneen osa)
Kauha on kaivurin tai vastaavan maljamainen osa, jolla siirretään kuormaa. Kauhoja käytetään pääasiassa hienojakoisen materiaalin kuljettamiseen tai käsittelyyn esimerkiksi maansiirrossa tai teollisuudessa.
Hydrauliset ja pneumaattiset kauhat mullistivat työkoneteollisuuden dieselkoneiden yleistymisen myötä ja nopeuttivat eri rakennusprosesseja erittäin laajasti.
Teollisuudessa kauhoja käytetään maansiirtokoneissa, kuten traktoreissa, käsittelemään suuria määriä irtomateriaalia kuten hiekkaa tai kiveä. Hydraulisen tekniikan ansiosta voidaan valmistaa työkoneita sekä kauhoja, jotka pystyvät kuljettamaan erittäin suuria määriä materiaalia paikasta toiseen ilman lihastyövoimaa.
Tämän lisäksi kauhoja käytetään paljon myös prosessi- ja kaivosteollisuudessa, missä niitä käytetään niin manuaalisesti ohjattavissa laitteistoissa kuin automaattisesti toimivissa aineiden käsittelijöissä.
Suomen kielen nimitys kauha koneenosana tulee analogiana keittiövälineestä. Keittiössä kauhalla siirretään käsin pieniä aineemääriä siten kuin myöhemmin on opittu siirtämään suuria ainemääriä työkoneilla. Muissa kielissä nimitykset vaihtelevat: saksassa saman koneenosan nimitys tulee lusikkaa tarkoittavasta sanasta, englannissa ämpäriä tarkoittavasta sanasta.
Raffa
Raffa on toinen kahdesta italialaisesta kuulapelistä. Toinen on nimeltään Volo, joka puolestaan on käytännössä sama kuin ranskalaistaustainen boule lyonnaise. Sanalla bocce viitataan italiassa molempiin lajeihin, tai jopa kuulapeleihin yleensä; erityistä peliä tai urheilulajia se ei siis tarkoita.
Raffa poikkeaa volosta melko vähän ja näkyvimmät erot koskevat pelivälineitä. 
Kentän koko on kummassakin sama, pituudeltaan 27,5 m ja leveydeltään korkeintaan 4 m. Tavallinen sora käy alustaksi, mutta se pyritään pitämään mahdollisimman tasaisena.
Raffaa pelataan Etelä-Italiassa enemmän kuin pohjoisessa, joka taas on volon valta-aluetta. Raffaa ei mainittavasti harrasteta Italian ulkopuolella.
Alexander Bournonville
Alexander, Bournonville herttua ja Henninin kreivi (noin 1620–1690) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan armeijan marsalkka.
Bournonville johti keisarillisia joukkoja vuonna 1674 Henri Turennea vastaan Ranskan–Hollannin sodassa Reinin rintamalla, mutta Turenne esti tehokkaasti saksalaisten tunkeutumisen Ranskaan. Bournonville hävisi Turennelle Enzheimin (4. lokakuuta) ja Türkheimin (4. tammikuuta 1675) taistelut, ja keisari Leopold I korvasi hänet armeijansa johdossa Raimondo Montecuccolilla.
Bournonville oli Katalonian varakuningas vuosina 1678–1685, josta palkkioksi Espanjan kuningas antoi hänelle Bournonvillen ruhtinaan arvonimen.
Volo
Volo on toinen kahdesta italialaisesta kuulapelistä. Toinen on nimeltään Raffa. Sanalla bocce viitataan italiassa molempiin lajeihin, tai jopa kuulapeleihin yleensä; erityistä peliä tai urheilulajia se ei siis tarkoita.
Volo on käytännössä sama laji kuin ranskalaistaustainen boule lyonnaise. Niinpä tämän volo/boule lyonnaise -pelin vahvin harrastusalue ulottuukin yhtenäisenä Ranskasta aina Balkanille saakka.
Lajin kansainvälinen lajiliitto on Fédération Internationale de Boules (F.I.B.), ja se kuuluu kuulapelien kattojärjestöön nimeltä Confédération Mondiale des Sports de Boules (C.M.S.B.). Italiassa mainut lajit plus lisäksi vielä petankki kuuluvat samaan lajiliittoon, nimeltä Federazione Italiana Bocce.
Juice Leskinen &amp; Coitus Int (albumi)
Juice Leskinen & Coitus Int on Juice Leskisen, Mikko Alatalon ja Harri Rinteen Coitus Int -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1973. Se on samalla sekä Leskisen että Alatalon ensimmäinen studioalbumi. Ensimmäinen CD-versio levystä tuli vuonna 1989, ja remasteroitu versio vuonna 2003, mukana yhtyeen ensimmäisen singlen kappaleet bonusraitoina.
Albumin tuotti Måns Groundstroem. Juice on itse sanonut, että albumin sisältönä oli ”siihen asti tehty rock-musiikki suomen kielellä”
Kaikki kappaleet laulaa Leskinen, ellei toisin mainita.
A-puoli
B-puoli
CD-bonukset
Claire Danes
Claire Catherine Danes (s. 12. huhtikuuta 1979 Manhattan, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on voittanut neljä Golden Globe -palkintoa ja kolme Emmy-palkintoa.
Danesin ensimmäinen merkittävä roolisuoritus oli televisiosarjassa "Niin sanottu elämäni" (1994), jossa hän esitti Angela Chasea. Roolistaan hän voitti Golden Globe -palkinnon.
Danesin kenties tunnetuin elokuvarooli oli vuonna 1996 Baz Luhrmannin ohjaamassa elokuvassa "Romeo + Julia", jossa hän esitti Juliaa ja Leonardo DiCaprio Romeota. Vuonna 2002 Danes näytteli Clarissa Vaughanin (roolissa Meryl Streep) tytärtä elokuvassa "Tunnit", jossa mukana olivat myös Nicole Kidman, Julianne Moore ja Ed Harris. Danes oli mukana elokuvassa "" vuonna 2003. Vuonna 2004 hän näytteli vuoteen 1660 sijoittuneessa romanttisessa draamaelokuvassa "Stage Beauty". Vuonna 2005 hän näytteli Sarah Jessica Parkerin ja Diane Keatonin kanssa elokuvassa "Perheen jalokivi". Vuonna 2007 Danes esitti naispääosaa, taivaalta maahan pudonnutta tähteä nimeltä Yvaine, Neil Gaimanin kirjaan pohjaavassa romanttisessa fantasiseikkailussaa "Tähtisumua". Hän sai vuonna 2010 Emmy-palkinnon roolistaan HBO:n televisioelokuvassa "Temple Grandin".
Danes on pääroolissa vuonna 2011 alkaneessa televisiosarjassa "Isänmaan puolesta" (). Hän voitti roolistaan parhaan draamasarjan naispääosan Golden Globen ja Emmyn vuonna 2012 sekä Satellite Awardin vuonna 2011.
Danes seurusteli australialaisen laulaja Ben Leen kanssa lähes kuusi vuotta, mutta pari erosi vuonna 2003. Myöhemmin hän on seurustellut mm. Matt Damonin (tutustuivat "Sateentekijän" kuvauksissa) kanssa sekä "Stage Beauty" -elokuvan vastanäyttelijänsä Billy Crudupin kanssa, josta hän erosi joulukuussa 2006.
Heinäkuussa 2007 Danes paljasti seurustelevansa Hugh Dancyn kanssa "Late Show with David Letterman" -ohjelmassa. Danes ja Dancy avioituivat syyskuussa 2009. Heillä on joulukuussa 2012 syntynyt poika.
Turun hautausmaa
Turun hautausmaa () on Turun Vasaramäessä sijaitseva, vuonna 1807 käyttöön vihitty hautausmaa. Tuolloisen, puolentoista hehtaarin laajuisen alueen suunnitteli arkkitehti Charles Bassi. Nykyisin hautausmaan pinta-ala on 59,2 hehtaaria, ja sillä sijaitsee noin 45 000 hautaa. Hautausmaalle on haudattu lukuisia historiallisesti merkittäviä henkilöitä, ja haudoilla on useita tunnettujen kuvanveistäjien suunnittelemia veistoksia ja muistomerkkejä.
Turun hautausmaan alueella sijaitsevat evankelis-luterilaisen hautausmaan lisäksi 1800-luvulla käyttöön otetut juutalainen ja ortodoksinen hautausmaa sekä vuonna 1915 perustettu Suomen Islam-seurakunnan hautausmaa ja vuonna 1936 perustettu katolinen hautausmaa.
Hautausmaalla on kaksi rakennustaiteellisesti merkittävää kappelikokonaisuutta: Erik Bryggmanin suunnittelema, vuonna 1941 valmistunut Ylösnousemuskappeli, ja vuonna 1967 käyttöön vihitty Pekka Pitkäsen suunnittelema Pyhän Ristin kappeli ja krematorio. Ylösnousemuskappelin lähellä on lisäksi Bryggmanin suunnittelema sankarihautojen yhteinen muistomerkki.
Museovirasto on määritellyt hautausmaan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Ensimmäinen hautausmaalle haudattu oli matkallaan Pietarista Turkuun kuollut William Archibald Cramp.
Tunnettuja hautausmaalle haudattuja henkilöitä ovat muun muassa:Hautausmaalla on useita julkisia muistomerkkejä:
SS Niagara (1846)
Höyrylaiva SS Niagara oli vuonna 1846 vesille laskettu 74,7 metrin pituinen Collingwood Line -varustamon omistama siipiratasalus, niin kutsuttu "palatsihöyry" (). Alus oli rakennettu Pohjois-Amerikan Suurten järvien henkilö- ja rahtiliikenteeseen.
Alus lähti Sheboyganista Michiganistä 23. syyskuuta 1856 reitilleen Michiganjärven poikki kohti Wisconsinin Port Washingtonia. Aluksella oli kaikkiaan 170 matkustajaa sekä runsaasti lastia. Noin kello kuuden aikaan illalla aluksen konehuoneen lähistöllä havaittiin tulipalo, jonka seurauksena koneet ja siipirattaat pian pysähtyivät. Alus oli tuolloin noin 6–8 kilometrin päässä rannasta, ja se peittyi nopeasti savuun ja liekkeihin. Yritykset palon tukahduttamiseksi eivät onnistuneet.
Matkustajien pyrkiessä pelastusveneisiin aluksella syntyi paniikki, jonka seurauksena kaikki pelastusveneet yhtä lukuun ottamatta kaatuivat. Useita ihmisiä hyppäsi palavalta laivalta kylmään veteen. Useat alueella olleet alukset kiirehtivät onnettomuuspaikalle ja pelastivat vedestä suurimman osan matkustajista. Pelastettujen joukossa olivat myös aluksen päällikkö sekä suurin osa miehistöä, mutta yli 60 henkeä menehtyi yhdessä Wisconsinin historian pahimmista liikenneturmista. Menehtyneiden joukossa oli myös entinen Yhdysvaltain kongressin jäsen John B. Macy.
Palon raportoitiin syttyneen tahallisesti, joko tuhopolttona tai varomattoman tulenkäsittelyn vuoksi. Päällikkö kiisti väitteet, joiden mukaan palo olisi saanut alkunsa konehuoneesta, jota pidettiin paloturvallisena. Sen sijaan hänen mukaansa rahdin joukossa oli helposti itsestään syttyviä aineita. Tulipalon syttymissyytä ei koskaan saatu määriteltyä.
"Niagaran" hylky lepää 16–17 metrin syvyydessä wisconsinilaisen Belgiumin kylän edustalla Michiganjärvessä.
Puutarhakaupunki
Puutarhakaupunki-ideologia on eräs kaupunki- ja aluesuunnittelun näkökulmista. Puutarhakaupungit ovat isojen kaupunkien ympärille muodostettuja pienempien alueiden piirejä, joissa väliin jää luonnonmukaisuutta ja puhtaampaa ympäristöä edistäviä puistoalueita. Asukasluvultaan puutarhakaupunki on rajoitettu, ja se on ilmava ja puistomaisesti suunniteltu sekä hallinnoltaan ja toiminnoiltaan itsenäinen. Puutarhakaupungin asunnot ovat pääasiallisesti rivi- tai omakotitaloja.
Ajatuksen kehitti brittiläinen Ebenezer Howard 1800-luvun lopussa. Britanniaan syntyi 1903 ensimmäinen puutarhakaupunki Letchworth Lontoon lähistölle. Howard määritteli puutarhakaupungille seuraavia periaatteita:
Suomessa puutarhakaupunki-ideaa alettiin soveltaa heti 1900-luvun alussa. 1901 perustettiin Haga (Haaga), 1906 Grankulla (Kauniainen) ja 1907 Brändö (Kulosaari). Konrad Zilliacus perusti 1906 silloiseen Helsingin maalaiskuntaan ”Parkstad Wanda Puistonkylän”, josta hän alkoi myydä omakotipalstoja kymmenen vuoden maksuajalla. Puistonkylästä on edelleen merkkejä muun muassa Helsingin Puistolan kaupunginosassa, vanhassa Tapanilassa sekä Tapaninvainiolla. Eliel Saarinen kumppaneineen teki vuonna 1918 ”Pro Suur-Helsinki” -suunnitelman, jossa kantakaupunkia ympäröivät puutarhakaupungit oli yhdistetty toisiinsa raidelinjoin. Siitä toteutui lopulta vain pieniä osia Munkkiniemeen. Akseli Toivonen sai aikaan Puu-Käpylän toteuttamisen 1920-luvulla kasvavan pääkaupungin asuntokurjuutta lievittämään. Käpylää pidettiin ympäri Eurooppaa onnistuneena puutarhakaupunkina, vaikka kotimaiset aikalaisarkkitehdit kritisoivatkin Martti Välikankaan suunnittelemia taloja liian moderneina ”tulitikkulaatikoina”.
Puutarhakaupungin kuuluisin suomalainen sovellus on Heikki von Hertzenin visioima modernistinen Tapiola, jota oli suunniteltu jo 1940-luvulla ja rakennettu 1950-luvulta alkaen. Toteutuksen hoiti Asuntosäätiö, tarkoituksenaan yhdistää alueeseen sekä kaupunkimaisia että maaseutumaisia piirteitä. Asuntosäätiö on rakennuttanut puutarhakaupunkialueita muuallekin Suomeen.
Pääkaupunkiseudulla edelleen sijaitseva puutarhakaupunki Kauniainen syntyi vuonna 1906. Tuolloin perustettiin maanhankintayhtiö Ab Grankulla, joka palstoitti Espooseen Grankullan seisakkeen ympäristöstä ostamalleen maalle tontteja ja rakennutti teitä. Grankulla puoli-itsenäistyi Espoosta taajaväkisenä yhdyskuntana 1915 ja itsenäistyi kokonaan kauppalana 1920. Kaupungiksi Kauniainen tuli vuonna 1972, yhtaikaa Espoon kanssa.