Itsenäisyyspäivän vastaanotto
Itsenäisyyspäivän juhlavastaanotto, epävirallisesti Linnan juhlat, on tasavallan presidentin vuosittain Suomen itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta järjestämä juhla, jonne kutsutaan valtion, kuntien, talouselämän ja järjestökentän edustajia sekä erinäisiä vuoden aikana ansioituneita henkilöitä, kuten taiteilijoita ja urheilijoita. Juhla järjestetään Presidentinlinnassa Helsingissä.
Itsenäisyyspäivän juhlaperinne sai alkunsa vuonna 1919. Iltapäivävastaanoton isäntänä oli presidentti K. J. Ståhlberg, ja emäntänä oli hänen tyttärensä neiti Aino Ståhlberg. Vastaanotto kesti tunnin, ja vieraita oli noin 150. Tarjoilulla oli kahvia ja virvokkeita Goottilaisessa salissa.
Ensimmäinen iltajuhlamuotoinen vastaanotto pidettiin vuonna 1922, jolloin ohjelmassa olivat myös kättelyseremonia ja tanssi. Ensimmäisellä kieltolain kumoamisen jälkeisellä vastaanotolla 1934 alettiin tarjoilla myös alkoholijuomia. Presidentti Kyösti Kallion aikaan uskonnollisuus näkyi juhlissa 1937 ja 1938, jolloin ei tanssittu eikä tarjoiltu alkoholia. Presidentti J. K. Paasikiven aikana juhlissa alettiin tarjota boolia, musiikkia ja tanssia. Juhlista tehtyjä lyhytelokuvia esitettiin elokuvateattereissa ennen varsinaista elokuvan esitystä.
Toimittajat päästettiin raportoimaan itsenäisyyspäivän vastaanottoa ensimmäistä kertaa vuonna 1949. Ensimmäinen suora televisiolähetys Presidentinlinnasta nähtiin itsenäisyyspäivänä 1967.
Presidentti Urho Kekkosen puolison Sylvin vaikutuksesta linnaan kutsuttiin vuonna 1966 kirjailijoita ja taiteilijoita, joiden kanssa hän keskusteli Keltaisessa salongissa. Linnan juhlissa oli kutsuvieraita parhaimmillaan jopa 2 300 henkeä. Vuonna 1968 juhlissa oli erikoisuutena letkajenkka. Kansaa kiinnosti erityisesti vuonna 1978, kenen kanssa neljää vuotta aiemmin leskeksi jäänyt presidentti Kekkonen tanssi (Satu Östring-Procopén).
Mauno Koiviston tultua tasavallan presidentiksi vuonna 1982 linnan juhlia isännöi pitkästä aikaa pariskunta ja myös "tasavallan prinsessa", tytär Assi, joka aloitti muodissa olleen tiputanssin. Presidentin puoliso Tellervo olisi muuttanut iltajuhlan iltapäivän kahvihetkeksi, mutta antoi periksi kohdattuaan vahvaa vastarintaa.
Presidentti Martti Ahtisaaren aikana Keltaiseen salonkiin tuli jazzmusiikki, tarjontaan tulivat suolapalat ja maakuntaruoat sekä viinit.
Presidentti-instituution ohella eivät juhlatkaan olleet vakiintuneet vielä 1930-luvun alussa. Tästä on osoituksena, ettei vuonna 1931 järjestetty vastaanottoa samalle kuulle osuneen presidentti P. E. Svinhufvudin syntymäpäivän johdosta. Itsenäisyyspäivälle 1932 vuorostaan oli sovittu Ruotsin kruununprinssin vierailu. 1930-luvun lama esti vuonna 1933 juhlimisen tarjottaviksi aiottujen ainesosien niukkuuden vuoksi, vaikka samalla tulikin osoitettua solidaarisuutta laman kanssa kamppaileville tavallisille kansalaisille. Pisin katkos juhlaperinteeseen tuli toisen maailmansodan myötä, kun juhlat jäivät pitämättä seitsemästi 1939–1945. Risto Ryti ja Gustaf Mannerheim eivät koskaan isännöineet juhlia.
Itsenäisyyspäivän vastaanotto Presidentinlinnassa on jäänyt pitämättä:
Itsenäisyyspäivän vastaanotolle kutsutaan nykyisin noin 1 800 vierasta. Osa kutsutaan asemansa puolesta: jokavuotisen kutsun saavat valtioneuvoston jäsenet, kansanedustajat, diplomaatit, piispat, Euroopan parlamentin suomalaisjäsenet, yliopistojen kanslerit ja rehtorit, kenraalit ja oikeuslaitoksen ylimmät virkamiehet. Myös aiemmat presidentit, pääministerit ja eduskunnan puhemiehet kuuluvat vakiovieraiden listalle. Martti Ahtisaaren presidenttikaudella tuli tavaksi kutsua Mannerheim-ristin ritarit aina paikalle, aikaisemmin Mauno Koivisto oli kutsunut heidät vuonna 1987. Valtion ylimpien virkamiesten kohdalla kutsuvuorot kiertävät; kutsu saattaa osua kohdalle joka toinen tai kolmas vuosi.
Joka vuosi noin kolmasosa vieraista saa kutsun ensimmäistä kertaa. Linnaan on ollut tapana kutsua esimerkiksi merkittävimmät elinkeinoelämän ja kulttuurin vaikuttajat sekä vuoden aikana menestyneet suomalaiset urheilijat ja taiteilijat. Viihdetaiteilijoiden määrä lisääntyi presidentti Tarja Halosen aikana huomattavasti.
Vuonna 2009 kutsuihin liitettiin turvallisuussyistä siru, joka sisältää presidentinlinnan lausunnon mukaan kutsutun henkilötiedot.
Tilaisuuden pukukoodi on hyvin juhlava: kutsukortissa kehotetaan pukeutumaan "frakkiin ja juhlapukuun". Kunniamerkkejä voi pitää alkuperäisessä koossaan. Miehillä tumma puku − ei kuitenkaan smokki − voi korvata frakin; naisilla "juhlapuku" etiketin mukaisesti tarkoittaa täyspitkää, juhlavasta materiaalista valmistettua leninkiä arvokoruin. Taiteilijoille on tavattu antaa vapauksia pukukoodissa. Papit, poliisit ja muut viranomaiset esiintyvät virka-asujensa juhlaversioissa.
Sekä miehet että naiset voivat halutessaan pukeutua myös kansallispukuun. Pukeutumisasiantuntijoiden mukaan kansallispuku on itsenäisyyden juhlaan paras mahdollinen asu. Kansallispuku on sekä etiketin mukainen että Suomen kansallista identiteettiä korostava.
Presidentti Urho Kekkonen otti vanhana urheilumiehenä tavaksi kutsua menestyneitä urheilijoita vuosittain itsenäisyyspäivän vastaanotolle. Kekkosen kaudella vieraina oli myös runsaasti eri alojen taiteilijoita. Vuodesta toiseen nähtyjä olivat muiden muassa näyttelijät Ella Eronen, Tauno Palo, Birgitta Ulfsson, Lasse Pöysti ja Eeva-Kaarina Volanen, kirjailijat Mika Waltari, Väinö Linna ja Christer Kihlman sekä kuvataiteilijat Tapio Wirkkala, Timo Sarpaneva, Kain Tapper ja Reidar Särestöniemi. Aikanaan suuri tapaus oli vuoden 1952 Miss Universumin Armi Kuuselan ja hänen puolisonsa Virgilio Hilarion vierailu vuoden 1962 vastaanotolla. Vuoden 1964 vastaanotolla tanssittiin ajan muotitanssia letkajenkkaa.
Presidentti Mauno Koivisto halusi isännöimissään itsenäisyyspäivän juhlissa toisaalta korostaa jatkuvuutta, toisaalta sanoutua irti Kekkosen kauden epädemokraattisista tavoista. Koivisto ei halunnut luoda omaa seurapiiriä, eikä linnassa enää vuodesta 1982 lähtien juuri nähty Kekkosen "hoviin" kuuluneita. Vuoden 1982 vieraslistalta puuttuivat muiden muassa Lasse Pöysti, Timo Sarpaneva, Sylvi Salonen, Tarmo Manni ja Rauni Luoma. Koiviston kaudella luovuttiin myös Kekkosen aikana vakiintuneesta tavasta kutsua entiset ulkoministerit itsenäisyyspäivän vastaanotolle, eikä vieraiden joukossa myöskään enää nähty ulkoministeriössä vahvasti vaikuttanutta Anita Hallamaa. Tellervo Koivisto ehdotti vuonna 1983 pukukoodin keventämistä siten, että miesten juhlapukuna voisi olla smokki, mutta konservatiiviset herravieraat tyrmäsivät ajatuksen.
Presidentti Martti Ahtisaari kutsui heti ensimmäiselle itsenäisyyspäivän vastaanotolleen vuonna 1994 40 työttömien edustajaa ja paljon maakuntamatkoillaan tapaamiaan henkilöitä. Kutsuja saivat Ahtisaaren kaudella myös pienten ja keskisuurten yritysten edustajat. Diplomaattitaustainen Ahtisaari kutsui linnaan myös entistä enemmän suurlähettiläitä, mikä aiheutti paineita tarjoilun parantamiseen. Lisäksi Ahtisaaren kaudella palasivat linnaan Kekkosen aikana karsitut musiikkiesitykset, ja esiintyjinä pienissä huoneissa nähtiin muiden muassa Jukka Perko, Severi Pyysalo ja Lenni-Kalle Taipale. 1990-luvun aikana linnan juhlien lieveilmiöksi muodostuivat "eliitin juhlia" vastustavien anarkistien mielenosoitukset Presidentinlinnan ulkopuolella.
Perinteisesti kaikki juhlavieraat kättelevät presidenttiä sisään tullessaan. Sisääntulomusiikin aloittaa Sibeliuksen Jääkärimarssi. Ensimmäisenä saavutaan presidentinlinnan Mariankadun puoleisesta ovesta ja kättelyn aloittavat ritarijärjestyksessä sotaveteraanit. Presidenttiä kättelevät ensimmäisenä Mannerheim-ristin ritarit.
Maanpuolustuskorkeakoulun kadettien kunniavartiosto seisoo miekkoineen rivissä. Sotaveteraanien jälkeen kättelyjärjestys on vapaa riippuen vieraiden saapumisesta: kansanedustajia, julkisuuden henkilöitä, urheilijoita, elinkeinoelämän vaikuttajia, erilaisten järjestöjen, tieteen ja taiteen edustajia jne.
Sisääntulo jatkuu Pohjoisesplanadin puoleiselta ovelta, josta on saavuttu yleensä seuraavassa järjestyksessä:Kättelyn päätteeksi presidentit puolisoineen asettuvat yhteisvalokuvaan.
Linnassa tarjottavan boolin sisältö on ollut salaisuus. Kättelyn ja kahvittelun jälkeen seuraa tanssit: ensimmäinen tanssi on perinteisesti valssi, jonka aloittaa presidentti. Tanssimusiikista tilaisuudessa on huolehtinut Kaartin Soittokunta.
Tavallista on, että useita viikkoja ennen juhlia lehdistössä arvaillaan kutsuttujen julkisuuden henkilöiden nimiä, naisten iltapukuja ja sitä, kenen partnerin kanssa juhliin saavutaan. Naisten iltapuku voi olla teetetty suunnittelijalla erityisesti kyseistä juhlaa varten.
Vuonna 1949 kuultiin ensimmäinen, Yleisradion tekemä suora radiolähetys juhlista. Ensimmäinen televisiolähetys tapahtui vuonna 1957 (nimellä "Itsenäisyytemme 40-vuotisjuhla"), mutta suoria lähetykset ovat olleet vuosina 1967 ja 1968 sekä vuodesta 1982 lähtien. Kaudella 1969–1980 järjestetystä kymmenestä vastaanotosta esitettiin vain leikattuja koosteita, sillä ajan ilmapiirin vuoksi ei haluttu korostaa eliitin juhlimista. Sen sijaan 2000-luvun suorissa televisioinneissa on usean televisiokameran välityksellä seurattu vieraana olevien, erityisesti julkisuuden henkilöiden, tunnelmia.
Esimerkiksi vuonna 2008 linnan juhlat olivat vuoden katsotuin televisio-ohjelma: lähetys keräsi yli puolitoista miljoonaa katsojaa, ja vuonna 2009 juhlat keräsivät yli 2,2 miljoonaa katsojaa.
Vuodesta 1960 alkaen juhlien esittäminen suorana tv-lähetyksenä vakiintui, kunnes 6.12.1967 tehtiin ensimmäinen televisiotaltiointi, samoin 1968 juhlat lähetettiin, ja niistä on tv-taltiointi. Vuosina 1969–1979 ei ollut suoria lähetyksiä linnasta. 1970-luvulta Linnan juhlista Yleisradiolla on materiaalia työnauhojen muodossa. Lähetetyt ohjelmat olivat ilmeisesti 15 minuutin mittaisia, mutta niitä ei ollut joka vuosi. Tällä ajanjaksolla juhlat ovat esiintyneet uutisissa.
Vuonna 1980 Linnan juhlista lähetettiin 40 minuutin ohjelma kello 20.45–21.25 (selostajina Mirja Pyykkö ja Antero Kekkonen) ja vuonna 1982 45 minuutin katsaus kello 20.45–21.30 (selostajina Eva Polttila ja Antero Kekkonen, ohjaajana Ritva Kuusisto). Vuonna 1981 juhlia ei järjestetty lainkaan presidentti Kekkosen sairastumisen takia. Vuodesta 1983 alkaen Itsenäisyyspäivän vastaanotto tasavallan presidentin linnassa on lähetty vuosittain (lukuun ottamatta vuonna 1988, jolloin radio- ja tv-toimittajien lakko 30.11.–21.12.1988 esti lähetyksen). Vuosina 1993, 1994 ja 1998–2016 lähetettiin erillinen ruotsinkielinen lähetys "Fest på slottet" samanaikaisesti toisella kanavalla (vuosina 1993, 1994 ja 1998–2000 Yle TV2:lla osana FST:n ohjelmaosuutta, vuosina 2001–2006 sekä Yle TV2:lla että FST:n digikanavalla ja vuosina 2007–2016 pelkästään Yle FST5:llä/Femillä). Vuodesta 2017 alkaen juhlista lähetetään yksi kaksikielinen lähetys Yle TV1:ssä. Osa haastatteluista on suomeksi ja osa ruotsiksi, ja urheilulähetysten tavoin lähetykseen voi valita ruotsinkielisen selostuksen.
1990-luvun alusta vuoteen 2003 asti linnanjuhliin liittyi aina myös mielenosoitus nimeltä kuokkavierasjuhlat. Vuonna 2006 kuokkavierasjuhlat järjestettiin jälleen. Vuonna 2013 Tampereella järjestettiin anarkistien kiakkovierasjuhlat, joissa esiintyi väkivaltaista käyttäytymistä ja kymmeniä pidätettiin. Protestoijilla oli kommandopipoja ja Timo Jutila -naamareita. Tilaisuutta oli turvaamassa 300 poliisia ja 6 poliisihevosta.