hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rick Rubin
Frederick Jay ”Rick” Rubin (s. 10. maaliskuuta 1963 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja. Rubin on työskennellyt monipuolisesti niin rock-, pop-, rap-, country- kuin heavy metal -artistienkin kanssa. Näiden joukkoon kuuluvat esimerkiksi Metallica, Linkin Park, Slayer, Red Hot Chili Peppers, LL Cool J, Slipknot, Shakira, Justin Timberlake, System of a Down, Limp Bizkit, Johnny Cash , The Smashing Pumpkins ja Eminem.
"Rolling Stone" -lehti on kutsunut Rubinia maailman menestyneimmäksi musiikkituottajaksi kaikki genret huomioon ottaen. Music Television kutsui häntä vuonna 2005 viimeisten 20 vuoden ajan tärkeimmäksi tuottajaksi.
Rick Rubin syntyi 1963 New Yorkin Long Islandilla juutalaisen perheensä ainoaksi lapseksi. Hän on yhdeksänvuotiaasta asti ollut hyvin kiinnostunut taikuudesta. Kouluikäisenä Rubin soitti soolokitaraa The Pricks -nimisessä punkyhtyeessä. Hän ihaili 1970-luvulla erityisesti australialaista AC/DC:tä, jota hän pitää yhä kaikkien aikojen rock'n'roll-yhtyeenä. Vuonna 1980 Rubiniin teki suuren vaikutuksen soul-legenda James Brown, jonka konsertissa hän kävi. Rubin on kertonut halunneensa sen jälkeen tuoda samanlaisen tunteen ja grooven tuottamilleen levyille.
Rubin aloitti 1981 opinnot New Yorkin yliopistossa tavoitteenaan lakiura. Hän opiskeli päivisin ja kävi musiikkiklubeilla iltaisin. Hän alkoi kiinnostua punkin lisäksi myös silloin melko tuntemattomasta hip hop -musiikista ja toimi tiskijukkana opiskelija-asuntolassa. Hän soitti yliopistoaikanaan rock-yhtyeessä nimeltä Hose.
Rubin aloitti tuottajanuransa hip hopin parissa. Hän perusti Def Jam Records -levy-yhtiön Russell Simmonsin kanssa 1984 ja tuotti LL Cool J:n albumin "Radio" (1985) ja Beastie Boys -albumin "Licensed to Ill" (1986). Jälkimmäinen oli ensimmäinen rap-albumi, joka nousi listaykköseksi, ja samalla hip hopista tuli kaupallisesti merkittävä tyylilaji.
Rubin lähti Def Jamista ja perusti oman levy-yhtiönsä Def American. Hän siirtyi samalla rapista metallimusiikkiin ja tuotti vuodesta 1986 alkaen muun muassa Danzigin ja Slayerin albumeita. Rubinin tuottama "Blood Sugar Sex Magik" (1991) toi Red Hot Chili Peppersille ensi kertaa mainstream-menestystä ollen samalla uskollinen yhtyeen juurille. Rubinin yhteistyö Johnny Cashin kanssa 1990-luvulla ja 2000-luvulla nosti Cashin jälleen suosioon ja toi Rubinille menestystä, minkä seurauksena hän saattoi alkaa valikoida artistinsa entistä tarkemmin. Rubinin tuottamat artistit ovat edustaneet hyvin monipuolisesti eri tyylilajeja.
Rubin toimi Columbia Recordsin yhtenä johtajana 2007–2012.
Forum24
Forum24 on Oulun seudulla kahdesti viikossa ilmestyvä ilmaisjakeluna kaikkiin talouksiin ja yrityksiin jaettava uutis- ja ajankohtaislehti. Lehti jaetaan aamupäivisin kirjepostin mukana tiistaisin ja torstaisin, ja sen levikki on noin 90 000 kappaletta. Lehteä julkaisee Kaleva Oy:n tytäryhtiö Forum24 Oy.
Lehti ilmestyy Oulun lisäksi Haukiputaalla, Kempeleessä, Kiimingissä, Limingassa, Oulunsalossa ja Tyrnävällä. Tiistaisin lehti jaetaan myös Muhoksen keskustaan. Vuoden 2007 alussa jakelualue laajeni myös Iin ja Ylikiimingin keskustaajamiin.
Taloustutkimus Oy:n lehtien lukemistutkimuksen (8/2005) mukaan Forum24 on Oulun seudun luetuin lehti 15–44-vuotiaiden keskuudessa. Lehden jakelusta vastaa Posti Group.
Pentinkulma
Pentinkulma on Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -romaanin kuvitteellinen tapahtumapaikka, kylä Hämeessä. Kylän esikuvana on urjalalainen kylä 1800-luvulta 1900-luvun puoleenväliin. Kirjailija Väinö Linna totesi lapsuudenmaisemiensa Urjalan Honkolan kylässä muistuttavan romaanitrilogian Pentinkulman maisemia, mutta muistutti myös eroavaisuuksista ja Pentinkulman luonteesta kirjailijan mielikuvituksessa syntyneenä paikkana. Väinö Linnan reitti on matkailukohde, joka kiertää Pentinkulman maalaismaisemissa.
Urjalan keskustassa on Pentinkulman ja Väinö Linnan mukaan nimettyjä teitä ja paikkoja. Urjalassa järjestetään vuosittain valtakunnallinen kirjallisuustapahtuma Pentinkulman päivät.
Craig Jones (muusikko)
Craig Michael Jones (s. 11. helmikuuta 1972) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten yhtyeestä Slipknot. Jones on soittanut Slipknotissa koskettimia ja sampleja vuodesta 1996.
Craig Jones tunnetaan myös nimillä 133, Pinhead, The Silent One, tai hänen numerostaan #5.
Jones syntyi Des Moinesissa, Iowassa. Hän soitti aikaisemmin sekalaisissa yhtyeissä, kuten "Modifious", ennen liittymistään Slipknotiin vuonna 1996. Hän oli Slipknotin alkuperäisen kitaristin, Donnie Steelen sijainen. Steele lähti yhtyeestä heidän ensimmäisen demon Mate.Feed.Kill.Repeatin tekemisen aikana. Koska yhtye oli tuolloin saanut demonsa melkein valmiiksi, ei Jones ollut osallisena sen teossa. Ennen kuin vuosi ehti kulua loppuun, Jones oli korvannut Slipknotin entisen kitaristin ja hän vastasi yhtyeen sampleista.
Alun perin Jonesilla oli naamion sijaan sukkahousut päässään ja yllään t-paita. Joskus hän saattoi käyttää sudennahkaista naamaria. Kun Jonesista tuli Slipknotin kosketinsoittaja, hän alkoi käyttää valkoista kiiltävää kypärää, joka oli koristeltu "Sinclair Oil" -nimisen yhtiön tarroilla. Myöhemmin kypärä maalattiin mustaksi ja vasaroitiin täyteen nauloja.
Radion viihdeorkesteri
Radion viihdeorkesteri oli vuonna 1953 perustettu Yleisradion suuri viihdemusiikkiin keskittynyt orkesteri.
Orkesteri perustettiin Radion sinfoniaorkesterin kapellimestarin Nils-Eric Fougstedtin aloitteesta. Laadukkaan ohjelmiston, taitavien soittajien ja George de Godzinskyn johdon myötä orkesteri muodostui lähes käsitteeksi.
UMO sai alkunsa Radion viihdeorkesterista 1970-luvun puolivälissä.
Voltaire (Beyblade)
Voltair ("Hiwatari Souichirou") on kuvitteellinen hahmo Beyblade-sarjassa.
Voltair on kiero ja vakava, jonka ainut tavoite oli kaapata kaikki petosirut ja koota niistä tehokkaan armeijan, jotta hän voisi vallata koko maailman. Voltairin vallanhimo oli niin suuri, että hän jopa käytti omaa pojanpoikaansa Kaita hyväksi lähettämällä hänet luostariin Boris-nimiselle Beyblade-valmentajalle, joka opettaa bleidausta Moskovassa. Vuosien harjoittelun jälkeen Voltair käski Kaita etsimään kaikki petosirut ja kaappaamaan ne isoisälleen.
Animessa Voltair toimii julmana rikollisena, kun taas mangassa hän on vain vakava Hiwatari yhtiön omistaja.
Voltairin rooli on täysin erilainen kuin animessa, vaikka luonne onkin samanlainen vakava vanha mies. Hän johtaa Hiwatari-yhtiötä, jonka hän on nimennyt sukunimensä mukaan. Voltair ei myöskään pidä Beyblade-hyrristä ollenkaan ja usein valittikin siitä pojalleen, joka vietti turhan paljon aikaa niiden kanssa. Voltairin iän karttuessa hän luovutti yhtiönsä pojanpojalleen Kaille, jota hän piti huostassaan Kain isän lähdettyä tiehensä.
Fluoresenssi
Fluoresenssi on ilmiö, jossa aineen molekyylit absorboivat fotonin ja lyhyen ajan jälkeen emittoivat matalaenergisemmän fotonin, jolla on suurempi aallonpituus. Osa absorboituneen fotonin energiasta kuluu molekyylin vibraatioihin, rotaatioihin ja lämpöön. Tämän takia emittoituneen fotonin energia on pienempi ja aallonpituus suurempi, näkyvän valon aallonpituuden luokkaa. Absorboitunut säteily voi olla esimerkiksi ultraviolettivaloa tai röntgensäteilyä ja emittoitunut säteily näkyvää valoa.
Fluoresenssi on yksi luminesenssi-ilmiön alalajeista. Siinä atomiin tuleva fotoni virittää atomin eli atomin elektroni siirtyy korkeammalle viritystilalle. Viritystilan purkautuessa syntyy joko samanenergiainen fotoni tai yksi tai useampi matalampienerginen fotoni. Loppuosa alkuperäisen fotonin energiasta siirtyy lämmöksi. Fluoresenssissa emittoidut fotonit havaitaan hyvin pian niiden absorption jälkeen.
Fluoresenssi-ilmiötä käytetään hyväksi loistelampuissa, joiden lasiputken sisällä oleva kaasuuntunut elohopea emittoi valoa, kun siinä tapahtuu sähköpurkaus. Emittoitunut valo on kuitenkin ultraviolettivaloa, joka on näkymätöntä ihmissilmään ja jopa haitallista eläville eliöille ja ihmisille. Ultraviolettisäteily muuttuu loisteputken sisäpinnassa olevassa loisteaineessa näkyväksi valoksi.
Yksi tapa tuottaa valkoinen LED perustuu siniseen LEDiin, joka on päällystetty eri aallonpituuksilla fluoresoivalla aineella, ja tuloksena LEDistä saadaan valkoista valoa.
Plasmapaneelinäytöissä plasman synnyttämä ultraviolettivalo muutetaan fluoresenssin avulla näkyväksi valoksi.
Fluoresenssi-sana tulee fluoriitti-mineraalista, joka koostuu kalsiumista ja fluorista, joka nimenomaan mahdollistaa fluoresenssi-ilmiön.
Myös hampaat ja monilla valkaisevilla pesuaineilla pestyt vaatteet ovat fluoresoivia, kun niitä tarkastellaan ultraviolettivalossa.
Indri
Indri ("Indri indri") on Madagaskarin metsissä elävä, suurin jäljellä oleva puoliapina. Se on sukunsa ainoa laji.
Indri on noin 57-90 sentin pituinen ja 7-10 kilon painoinen. Indrin pää on pyöreä ja suippokuonoinen, korvissa on isot karvatupsut. Ruumis on hoikka ja raajat pitkät. Kädet ja jalkaterät ovat kapeat ja pitkät. Peukalo ja isovarvas ovat suuret ja vahvat. Häntä on surkastunut hyvin lyhyeksi. Pitkä, tiheäkarvainen ja silkkimäinen turkki on mustan ja vaalean kirjava. Vaaleata on päässä, kupeilla, eturaajoissa ja lanteilla. Vatsapuolen väri vaihtelee kalpeanharmaasta tummanruskeaan.
Indri oli ennen yleinen Itä-Madagaskarissa, mutta nykyään sen elinalue rajoittuu saaren koillisreunaan Antongilinlahden ja Masorajoen väliselle alueelle. Indrit elävät Trooppisessa sademetsässä merenpinnan tasosta 1800 metrin korkeuteen vuoristoon.
Indrit elävät 2-5 yksilön perheryhminä, joita johtaa naaras. Reviiri on tarkkarajainen ja sen laajuus voi olla 18 hehtaaria. Reviirit eivät mene päällekkäin. Indrit kertovat reviiriensä rajoista yleensä kajauttamalla kovaäänisiä huutoja aamunsarastuksen ja auringonlaskun aikaan, mutta käyttävät myös hajurauhasten eritteitä. Erikoinen äänenkäyttö johtuu ehkä siitä, että indri saa paremmin tietoa reviirin rajoista hyvän kuulonsa, kuin heikon hajuaistinsa avulla. Indrit liikkuvat pääasiassa päivällä, mutta ovat arkoja ja pysyvät puiden suojissa. Usein vain niiden huudot paljastavat ne. Indrit liikkuvat yleensä oksiston keskivaiheilla, mutta etsivät ravintoa kaikilta kerroksilta. Joskus niiden on nähty myös kaapivan multaa suuhunsa kaatuneiden puiden juurakoista. Ne syövät n. 60 eri kasvin lehtiä ja versoja, sekä hedelmiä ja hieman kukkia. Eläinravintoa ne eivät syö. Poikasia indri saa vain kolmen vuoden välein yhden kerrallaan.
Paikalliset kutsuvat indriä nimellä babakoto. Kun ranskalainen eläintieteilijä Pierre Sonnerat näki indrejä ensimmäisen kerran paikalliset huusivat: Indri! indri! (Katso! katso!), jolloin Sonnerat luuli sen tarkoittavan niiden nimeä. Indri on uhanalainen metsänhakkuiden takia, mutta on rauhoitettu ja elää muutamalla luonnonsuojelualueella.
Pierre Sonnerat teki myös tunnettua tutkimusta indrien vihamielisyydestä muita kädellisiä kohtaan, ja kehitti teoriaa "rasistisesta apinasta". Tutkimusta ei kuitenkaan saatettu loppuun ja projekti jäi pimentoon.
Anna Wintour
Anna Wintour (s. 3. marraskuuta 1949) on brittiläis-yhdysvaltalainen journalisti sekä "Vogue"-lehden päätoimittaja. Hän on toiminut lehden päätoimittajana vuodesta 1988. Hän on saanut Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon.
Wintour tunnetaan paitsi turkisten ihailijana, myös klassisesta polkkatukastaan ja isoista mustista laseista.
Lauren Weisbergerin avainromaani "Paholainen pukeutuu Pradaan" (2003) ja sen pohjalta tehty samanniminen elokuva vuodelta 2006 (pääosassa Meryl Streep) perustuvat Weisbergerin kokemuksiin työstään Wintourin assistenttina. Vuonna 2009 Anna Wintour oli pääkohteena R. J. Cutlerin dokumenttielokuvassa "The September Issue".
Fosforesenssi
Fosforesenssi (myos fosforenssi) on ilmiö, jossa fosforoiva aine absorboi sähkömagneettista säteilyä ja emittoi eli säteilee sitten viiveellä pienempienergistä säteilyä. Fosforoiva aine voidaan altistaa esimerkiksi näkyvälle valolle ja siirrettäessä pimeään se hehkuu valoa.
Fosforesenssi eroaa fluoresenssista siten, että atomit pysyvät pidempään virittyneinä. Toisin kuin fluoresenssissa, fosforoiva aine emittoi säteilyä jonkin aikaa vielä senkin jälkeen, kun atomin virittymisen aiheuttaja on poistettu.
Fosforesenssia ilmenee joillakin vesieliöillä ja sienillä.
Fosforesenssissä atomiin osuva fotoni virittää sen. Atomin elektroni siirtyy korkeammalle viritystilalle. Viritystilan purkautuessa syntyy yksi tai useampi pienempienerginen fotoni. Loppuosa energiasta muuttuu lämmöksi. Emissiovaihe saattaa kestää jopa tunteja.
Fosforoivia aineita käytetään muun muassa pimeässä loistavissa tarroissa sekä esimerkiksi hätäpoistumismerkinnöissä. Fosforisoivilla aineilla ja alkuaine fosforilla on hyvin vähän tekemistä keskenään, sillä vain hyvin harvat fosforisoivat aineet sisältävät fosforia ja jos sisältävät, fosfori on aineessa fosfaattina.
Esimerkiksi "itsevalaisevissa" kellotauluissa on voitu käyttää europiumilla seostettua strontiumaluminaattia, joka on itsevalaisevista aineista kirkkainta.
Spencer (Beyblade)
Spencer ("Sergei") on fiktiivinen anime- ja mangahahmo Beyblade-sarjassa.
Spencer on venäläinen bleidaaja, joka pelaa Demolition Boys -joukkueessa. Hän selkeästi joukkueensa suurin pelaaja ja monesti vaikuttaakin olevan heidän niin sanottu henkivartija. Hiljaisena poikana hän seuraa vain johtajaansa Talaa. Spencerin lapsuus ei ole ollut muitten Demolition Boysien tavoin mitenkään mukavaa elättävää. Sillä hän vietti suuren osan ajastaan luostarissa ja sen pihalla harjoittelemassa bleidausta. Tämän seurauksena Spenceristä onkin tullut todella kilpailuhenkinen pelaaja, eikä hän pidä häviämisestä. Hän omistaa vesi elementtisen petosirun nimeltä Seaborg.
Mangan 4 numerossa Spencer esiintyy yhtenä Venäjän joukkueen pelaajista, joka on aina yhtä vakava ilmeinen. Hän on aika hidas liikkeinen, mutta beyblade otteluissa Spencer on todella hyvä ja pystyykin voittamaan kerralla kokonaisen armeijan hyrriä. Mangassa hän on hivenen puheliaampi kuin animessa ja neljännesa numerossa usein kinasteleekin joukkuetoverinsa Ianin kanssa.
Karkkiautomaatti
Karkkiautomaatti oli vuonna 1993 perustettu indie-yhtye. Se lopetti toimintansa vuonna 1998 julkaistuaan yhteensä 58 kappaletta.
Karkkiautomaatti ehti viisi vuotta kestäneen uransa aikana tehdä yhteensä kolme albumia, neljä EP:tä ja kaksi singleä. Se ehti soittaa vuosina 1993–1998 lähes kaksi sataa keikkaa.
Karkkiautomaatti aloitti uransa punk/pop-triona, mutta kehitti musiikkiaan myöhemmin psykedeelisemmäksi ja kokeellisemmaksi.
Yhtye lopetti toimintansa vuonna 1998. Karkkiautomaatin viimeinen albumi "Suudelmilla" valittiin 2005 Soundi-lehdessä 90-luvun parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Vuonna 2006 Stupido Records julkaisi kokoelmalevyn "Kaikilla", joka sisältää yhtyeen koko tuotannon julkaisujärjestyksessä.
Yhtyeen laulaja ja säveltäjä Jansku on jatkanut uraansa pari vuotta Karkkiautomaatin lopettamisesta uuden yhtyeensä Liekin parissa.
Wolverine (juna)
Wolverine on Yhdysvaltain kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin operoima nimetty junayhteys reitillä, jonka päätepisteet ovat Chicago Illinoisissa ja Pontiac Michiganissa. Reitin pituus on 489 kilometriä, ja sillä liikennöi kolme edestakaista "Wolverine"-junavuoroa vuorokaudessa.
Junat operoivat Norfolk Southernin, Amtrakin, Conrailin ja Canadian Nationalin omistamilla rataosilla.
Osa junavuoroista ei pysähdy kaikilla mainituilla asemilla.
Detroitin ja Chicagon välinen rataosuus on määritelty nopean junaliikenteen reitiksi. Reitillä oleva lähes 160 kilometrin mittainen osuus Indianan Porterista Michiganin Kalamazoohon on pisin Amtrakin omistama Northeast Corridor -rataosuuteen kuulumaton osuus. Amtrak on aloittanut nopeuden nostot osuudella Porter–Kalamazoo tammikuussa 2002, ja yhtiön tavoitteena on nostaa nopeudet 177 kilometriin tunnissa.
Antichrist (Gorgorothin albumi)
Antichrist on Gorgorothin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 1996.
Ford Focus RS WRC 06
Ford Focus RS WRC 06 on Fordin valmistama ralliauto, joka teki debyyttinsä kauden 2005 päättäneessä Australian MM-rallissa. Auto julkistettiin Bolognan autonäyttelyssä 1. joulukuuta 2005. Se korvasi Ford Focus RS WRC 04:n. Kaudella 2006 Fordin ajattamaa kahta Focus RS WRC:tä ajoivat Marcus Grönholm sekä Mikko Hirvonen.
Autossa käytetään asfalttikilpailuissa 18″ magnesiumvanteita, sorakilpailuissa 15″ magnesiumvanteita.
Autossa on Ricardon viisivaihteinen sekventiaalivaihteisto, Sachsin kytkin ja Garrettin turboahdin. Edessä ja takana on MacPherson-tyyppinen jousitus.
Shujinko
Shujinko on kuvitteellinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa. Hänet tavattiin ensimmäisen kerran pelissä.
Shujinko on kotoisin Earthrealmista ja ollessaan nuori, hän harjoitteli taistelulajeja mestari Bo' Rai Chon johdolla. Tämä loppui, kun Shujinko tapasi Damashin, jumalten vanhimpien lähettilään. Hän käski Shujinkoa etsimään kamidoguja, jotka olivat piilotettuina jokaiseen Mortal Kombatin maailmoista (Earthrealm, Outworld, Netherealm, Seido, Chaosrealm ja Edenia), ja kerätä ne eräälle alttarille. Palkkioksi tästä, Damashi antoi Shujinkolle kyvyn omaksua eri taistelulajeja ja erikoishyökkäyksiä toisilta taistelijoilta.
Shujinko suoritti tehtäväänsä yli 40 vuoden ajan. Tänä aikana häneltä jäi muun muassa näkemättä Shao Kahnin hyökkäys Earthrealmiin ja Deadly Allincen syntyminen, kuullen niistä tai sotkeutuen asioihin vain hyvin vähän. Tehtävänsä johdosta hän myös jäi ulos ensimmäisestä Mortal Kombat turnauksesta, vaikkakin hän voitti Shang Tsungin kertaalleen matkallaan. Kun Shujinko sai viimein tehtävänsä valmiiksi, Damashi paljasti, että olikin lohikäärmekuningas Onaga ja oli huijannut häntä kuoleman takaa. Shujinkon keräämän kamidogut herättivät hänet henkiin.
Onaga oli aiemmin ollut Outworldin keisari ja halusi tämän viran takaisin. Hänellä oli Shujinkon ansiosta hallussaan kaikki kamidogut, mutta hän halusi vielä Shinnokin amuletin, joka oli Quan Chin hallussa. Tuhottuaan Deadly Alliancen ja Raidenin, Onaga sai amuletin. Shujinko tunsi syyllisyyttä ja päätti tuhota Onagan, vaikka se vaatisi hänen henkensä. Loppujen lopuksi Scorpion voitti Onagan, vaikkei tosin lopullisesti.
issa Taven löytää Shujinkon vangittuna Shao Kahnin linnoituksen vankityrmään. Vapautettuaan hänet, Shujinko kertoi, että oli tahallaan joutunut vangituksi päästäkseen lähemmäksi vihollisiaan. Hän katosi pian Tavenin luota toteuttamaan tehtäväänsä.
Shujinkon loppuratkaisussa hän voittaa Blazen saaden kyvyn imeä taistelijoiden voimat jokaisessa taistelussa. Hän sekoaa voimansa kanssa ja tuhoaa kaikki muut taistelijat. Tämän jälkeen hän haastaa jumalten vanhimmat maailmojen hallinnasta.
Onnen avaimet
Onnen avaimet on Leevi and the Leavingsin vuonna 2002 julkaistu viidestoista albumi.
Albumilta julkaistiin promosinglet ”Mitä sä meinaat” ja ”Tallinnan laivalla”.
Kaikki kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Adagio (ranskalainen yhtye)
Adagio on ranskalainen progressiivista ja neoklassista metallia soittava yhtye. Sen musiikille ominaisia piirteitä ovat taitava tekniikka, orkestraalisuus ja musiikin runsas monitahoisuus.
Celeborn
Celeborn on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen hahmo fantasiakirjoissa "Taru sormusten herrasta" ja "Silmarillion". Celeborn on Galadrielin, Galadhrimin valtiattaren mies ja Lórienin valtias. Hän on Celebríanin isä. Celebrían on Elrondin vaimo, mikä tekee Celebornista Arwenin ja Arwenin vanhempien veljien Elladanin ja Elrohirin isoisän.
Jotkut kirjojen henkilöt (muun muassa Puuparta) kutsuvat Celebornia ”metsän valtiaaksi” ja Galadrielia ”metsän valtiattareksi”.
Celebornin syntyperästä ei ole paljoaa tietoa, mutta hänestä käytetään lisänimeä doriathilainen ja hän oli Galadrielin kanssa Keski-Maassa jo Gondolinin aikoihin. Todennäköisesti hän oli Sindar-haltia.
Celeborn tulee Sindarin-kielestä sanoista ”celeb” eli "hopea" ja ”orn” eli "puu".
codice_1
Fokofpolisiekar
Fokofpolisiekar (vapaasti suomennettuna "Painu vittuun kyttäauto") on eteläafrikkalainen, vuonna 2003 perustettu, afrikaansinkielistä popvaikutteista punkrockia soittava yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat kotoisin Bellvillestä, Kapkaupungista. Bändiä kutsutaan myös nimillä FPK, Fokof, Die Bende ja Polisiekar.
Kokoonpanoon kuuluvat:Fokofpolisiekar on julkaissut kolme kokopitkää albumia, yhden livealbumin, kaksi kokoelma-albumia, kolme EP:tä, sekä useamman singlen. Yhtyeen ensimmäisen levyn kappale "Hemel Op Die Platteland" teki historiaa ensimmäisenä afrikaansinkielisenä kappaleena, joka hyväksyttiin virallisesti suositun eteläafrikkalaisen radiokanavan, 5FM:n, soittolistalle.
Julkaisut aikajärjestyksessä:Fokofpolisiekar on esiintynyt eri puolilla Etelä-Afrikkaa ja vieraillut kolmesti Euroopassa. Lokakuussa 2005 bändi teki kiertueen Iso-Britannissa ja marraskuussa 2006 kiertueeseen kuuluivat Alankomaat, Belgia ja Iso-Britannia. 2018 kiertueella bändi esiintyi uudestaan Alankomaissa (24.8.2018 Melkweg, Amsterdam) sekä ensimmäistä kertaa Sveitsissä (25.8.2018 Amboss Rampe, Zürich).
2014 bändi ilmoitti lanseeraavansa oman pienpanimo-olutvalmikoimansa. Alunperin valikoimaan kuuluivat bändin kappaleiden mukaan nimetyt Dag Dronk, Antibiotika, Hemel op die Platteland ja Skyn Heilig. 2015 lähtien tuotannossa on ollut pelkästään käsityöläislager Fokof Lager, joka pannaan Kapkaupungin Devil's Peak Brewery -panimossa.
Hopeahääpäivä (albumi)
Hopeahääpäivä on Leevi and the Leavingsin vuonna 2003 julkaistu kuudestoista ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Yhtyeen jäsenet esiintyvät albumin tiedoissa salanimillä, jotka koostuvat heidän toisesta nimestään ja äitinsä tyttönimestä. Albumin kansivihkosessa on kappaleiden sanat.
Albumin nimi "Hopeahääpäivä" viittaa siihen, että Leevi and the Leavings täytti julkaisuvuonna 25 vuotta. 25-vuotishääpäivää kutsutaan hopeahääpäiväksi, ja jotkut avioparit juhlivat 25-vuotishääpäivänään hopeahäitä.
Yhtyeen keulahahmo ja laulaja Gösta Sundqvist kuoli 16. elokuuta 2003, ja yhtyeen muut jäsenet päättivät lopettaa yhtyeen toiminnan. Seuraavana vuonna julkaistiin vielä viimeinen kokoelmalevy, "Keskeneräinen sinfonia".
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Valto Tynnilä
Valto Veikko Tynnilä (s. 19. tammikuuta 1904 Anjalassa, kadonnut talvi­sodassa 16. helmikuuta 1940 Metsäpirtin kunnassa ja julistettu kuolleeksi) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän asui aikuisena Myllykoskella, mutta hän muutti Helsinkiin ja siellä liittyi Dallapé-orkesteriin. Myöhemmin hän kuitenkin muutti perheineen takaisin Myllykoskelle.
Tunnettuja Tynnilän sävellyksiä olivat muun muassa "Pieni sydän", "Irja Pien", "Petsamo", "Tahiti" ja "Ruhtinaan viulu".
Bone Thugs-n-Harmony
Bone Thugs-n-Harmony on yhdysvaltalainen rap-yhtye Ohiosta, Clevelandista. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli 30 miljoonaa albumia. Yhtye on palkittu mm. Grammy-palkinnolla.
Yhtye tunnettiin alussa nimellä Bone Enterprise. Yhtyeeseen kuuluivat tuolloin Krayzie Bone, Layzie Bone, Bizzy Bone ja Wish Bone. Yhtye julkaisi Bone Enterpisena albumin, Faces Of Death, vuonna 1993.
Yhtyeen läpimurto tapahtui vuonna 1994 yhtyeen siirryttyä Eazy-E:n Ruthless Recordsin alaisuuteen. Yhtye julkaisi Ruthless Recordsin alaisuudessa 5 albumia (Creepin On Ah Come Up, E.1999 Eternal, The Art Of War, BTNHResurrection, Thug World Order).
Yhtyeen kuudes albumi "Thug Stories" julkaistiin Koch Recordsin alaisuudessa vuonna 2006.
Yhtye työstää parhaillaan uutta vuonna 2007 julkaistavaa albumiaan Interscopen alaisuudessa.
Helge Pahlman
Helge Pahlman (10. toukokuuta 1911 Helsinki – 7. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja orkesterimuusikko.
Pahlmanin poika oli muusikko, jalkapalloilija Kai Pahlman.
Jani Virtanen
Jani Tapani Virtanen (s. 6. toukokuuta 1988 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ykkösessä pelaavaa Turun Palloseuraa. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Virtanen pelasi Turun Palloseuran riveissä Veikkausliigassa vuosina 2004–2006. Kesällä 2006 hän siirtyi Udineseen viisivuotisella sopimuksella. Virtasesta tuli 23. joulukuuta 2006 kaikkien aikojen viides Italian pääsarjassa esiintynyt suomalaispelaaja, kun hän tuli vaihdosta kentälle ottelussa AC Milania vastaan. Vuonna 2008 hän oli lainalla alasarjaseura Sorrentossa, ja 2009 Venäjällä pääsarjaseura Himkissä. Keväällä 2010 Virtanen solmi sopimuksen TPS:n kanssa. Kesken kauden elokuussa 2010 hän siirtyi JJK Jyväskylään ja syksyllä 2013 RoPS:iin. Kauden 2015 Virtanen pelasi Pietarsaaren Jarossa, joka putosi Veikkausliigasta Ykköseen kauden päätteeksi. Hän siirtyi kauden 2016 takaisin Turun Palloseuran riveihin.
El-Hadji Diouf
El Hadji Ousseynou Diouf (s. 15. tammikuuta 1981 Dakar, Senegal) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Leeds Unitedia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Diouf aloitti uransa Ranskassa FC Sochauxissa, jossa hän teki debyyttinsä 12. marraskuuta 1998 2–1-voitto-ottelussa Bastiaa vastaan. Rennesissa (1999–2000) ja Lensissakin (2000–2002) pelannut Diouf siirtyi Liverpooliin 10 miljoonalla punnalla vuonna 2002. Liverpoolissa vaisusti pelannut Diouf siirtyi Boltoniin vuonna 2004. Diouf siirtyi kesällä 2008 2,5 miljoonalla punnalla kovan luokan hankintana yhdessä Djibril Cissén kanssa Roy Keanen valmentamaan Sunderlandiin. Hän kuitenkin riitautui syksyllä Keanen kanssa ja siirtyi jo puolen vuoden jälkeen takaisin Sam Allardycen valmennukseen Blackburn Roversiin 2 miljoonalla punnalla. Allardyce oli aikaisemmin valmentanut Dioufia menestyksekkäästi Boltonissa. Sunderlandissa Diouf ehti pelata vain 14 Valioliiga-ottelua ennen siirtymistään. Keväällä 2011 hänet lainattiin Rangersiin. Seuraavalla kaudella Diouf pelasi Doncaster Roversissa ja kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Leeds Unitediin.
Senegalin maajoukkuetta Diouf on edustanut 69 kertaa, tehden 21 maalia. Debyyttinsä maajoukkueessa hän teki huhtikuussa 2000 ottelussa Beninia vastaan. Hän on edustanut maataan vuoden 2002 MM-kisoissa, jossa Senegal selvisi puolivälieriin asti. Diouf valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuonna 2004 Pelé valitsi hänet 125 parhaimman elossa olevan jalkapalloilijan joukkoon.
Marco Delvecchio
Marco Delvecchio ([ˈmarko delˈvɛkkjo]; s. 7. huhtikuuta 1973, Milano, Lombardia, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija. Hänen sukunimestään toisinaan julkisuudessa käytetty kirjoitusasu "Del Vecchio" on virheellinen. 186 senttimetriä pitkän Delvecchion pelipaikka oli hyökkääjä.
Ascolin lisäksi Delvecchio on edustanut lukuisia muitakin seuroja: Interiä, Veneziaa, Udinesea, Romaa, Bresciaa ja Parmaa. Näistä kaikki Veneziaa lukuun ottamatta pelasivat pääsarjatasolla. Parhaiten hänet muistetaan AS Romasta, jossa hän pelasi suurimman osan urastaan. Myös Delvecchion uran huippuvuodet ajoittuvat nimenomaan Roman-aikoihin: pääkaupungissa hän voitti vuonna 2001 Italian mestaruuden ja Italian supercupin. Hän pelasi seuran paidassa 269 liigaottelua ja teki niissä 77 maalia. Italian ulkopuolisia seuroja Delvecchio ei koskaan edustanut.
Parmasta Delvecchio siirtyi Ascoliin vuonna 2006, jossa maalinteko oli hukassa hänen onnistuttuaan tekemään 10 ottelussa kaksi maalia. Ascoli päätti purkaa hyökkääjän sopimuksen, minkä jälkeen Delvecchio oli lähes vuoden ilman seuraa. 31. heinäkuuta 2008 hän löysi itselleen uuden seuran Italian kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla Eccellenzassa pelaavasta Pescatori Ostiasta.
Helmikuussa 1999 Norjaa vastaan maajoukkuedebyyttinsä tehnyt Delvecchio pelasi vuosina 1999-2003 19 ottelua Italian A-maajoukkueessa. Hän teki otteluissa kolme maalia, joista yhden 2000 EM-kisojen finaalissa Ranskaa vastaan. Italia hävisi kuitenkin ottelun jatkoajalla 2-1 David Trezeguet’n kultaisella maalilla. Delvecchio edusti Italiaa myös 2002 MM-kisoissa.
Karelski okatyš
OAO Karelski okatyš on nykyään Severstal-konserniin kuuluva pellettejä tuottava rautamalmirikastamo. Se työllistää 70 % Kostamuksen kaupungin työvoimasta ja tuottaa 30 % Venäjän rautapelleteistä. Rikastamo sai alkunsa 1974 Suomen toivomuksesta. Sen perustamista vastusti toimialasta vastaava ministeri, koska ministeriöllä oli runsaasti kannattavampiakin hankekohteita. Kostamuksen projektin ensisijaisena tarkoituksena oli työllistää kainuulaisia. Suomalaiset rakensivat rikastamoa varten runsaasti myös asuntoja.
1974 Neuvostoliitto hyväksyi päätöksen rakentaa rikastamon Kostamukseen.
26. elokuuta 1978 aloitettiin rikastamon työt.
19. syyskuuta 1978 Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtaja Aleksei Kosygin ja Urho Kekkonen muurasivat rikastamon ensimmäisen osan peruskiven.
27. toukokuuta 1982 tuotettiin ensimmäinen erä malmirikastetta.
2. heinäkuuta 1982 lähetettiin ensimmäinen koe-erä, 2 800 000 tonnia, rikastetta Novolipetškin metallurgiselle tehtaalle.
3. syyskuuta 1983 alkoivat toimitukset Suomeen.
15. maaliskuuta 1993 alkoi tuotantoyhtiön yksityistäminen ja siitä tuli OAO Karelski okatyš, mikä tarkoittaa avointa osakeyhtiötä Karjalan pellettiä.
Kārlis Skrastiņš
Kārlis Skrastiņš (7. heinäkuuta 1974 Riika, Latvia – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl, Venäjä) oli latvialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului KHL-seura Lokomotiv Jaroslavlin joukkueeseen. Hän kuoli 7. syyskuuta 2011 lento-onnettomuudessa Venäjällä.
Vuonna 1995 Skrastiņš lähti Latviasta TPS:n riveihin Turkuun. Tuolloin TPS:n päävalmentajana oli Vladimir Jurzinov. Hän pelasi TPS:sä vuoteen 1998 asti, kunnes Skrastiņš varattiin NHL:ään vuonna 1998 numerolla 230. Hänet valitsi Nashville Predators yhdeksännellä kierroksella.
Skrastiņš lähti Nashvillen riveihin jo syksyllä 1998, ja pelasi seuraavalla kaudella melkein koko kauden farmisarjassa IHL:n Milwaukee Admiralsissa, mutta hän pääsi pelaamaan myös kaksi ottelua NHL:ssä. Kaudella 1999–2000 hän pelasi 19 peliä Milwaukeessa, mutta kausi sujui enimmäkseen Nashvillessä. Skrastiņš pelasi kaudella 59 NHL-ottelua. Hän kuului seuraavat kolme kautta Predatorsien vakiomiehistöön, kunnes hänet vuonna 2003 kaupattiin Colorado Avalancheeen.
Skrastiņš pelasi kaudella 2003–2004 Avalanchen riveissä 82 ottelua tehopisteillä 5+8=13. Työsulun aikana hän palasi takaisin Latviaan pelaamaan, HK Riika 2000:n joukkueeseen. Elokuussa 2005 Skrastiņš solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Coloradon kanssa. Kaudella 2005–2006 Skrastiņš pelasi kaikki Avalanchen ottelut, keräten pisteet 3+11=14. 30. kesäkuuta 2006 Colorado teki monivuotisen jatkosopimuksen Skrastiņšin kanssa.
Kaudella 2006–2007 Skrastiņšista tuli NHL:n ennätysmies. Ottelu Atlanta Thrashersia vastaan torstaina 8. helmikuuta 2007 oli hänen 487. perättäinen NHL:n runkosarjan kamppailu. Atlantan voittoon päättyneessä ottelussa Skrastiņš rikkoi puolustajien perättäisten pelien ennätyksen, joka oli ollut aikaisemmin Hockey Hall of Fame -pelaaja Tim Hortonin nimissä. Skrastiņšin otteluputki katkesi lopulta 495. ottelun jälkeen. Kaikkien pelipaikkojen ennätys jäi kuitenkin kauas, sillä hyökkääjä Doug Jarvis pelasi aikanaan 964 perättäistä ottelua. Kaudella 2007–2008 Skrastiņš tippui terveenäkin yllättäen muutaman kerran Coloradon pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle. Hänen siirtymistään pois Coloradosta liikkui huhuja jo ennen siirtorajan umpeutumista. Siirtoajan viimeisenä päivänä Colorado lähetti Skrastiņšin ja kolmannen kierroksen varausvuoron Floridaan vaihdossa puolustaja Ruslan Saleihin.
Floridassa Skrastiņš pelasi hieman reilun kauden. Kesällä 2009 hän teki kahden vuoden sopimuksen Dallas Starsin kanssa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi KHL-seura Lokomotiv Jaroslavliin. Karlis menehtyi 7. syyskuuta 2011 Venäjällä, lento-onnettomuudessa.
Jean-Luc Picard
Jean-Luc Picard toimi avaruusalus USS Enterprisen kapteenina sarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi" sekä sen pohjalta tuotetuissa elokuvissa. Picardia näytteli Sir Patrick Stewart. Sarjan ja elokuvien aikana Picard ehti poikkeuksellisesti toimia kahden eri Enterprise-aluksen kapteenina USS-Enterprise-D:n tuhouduttua elokuvassa "Star Trek – sukupolvet". Picardin hahmo esitteli varsin erilaisen kapteenin kuin alkuperäisestä Star Trekistä tuttu James T. Kirk. Kirkin ollessa cowboymainen naistenmies, Picardin persoonaa värittivät tiukka herrasmiesmäisen etiketin ja tinkimättömän etiikan noudattaminen kaikissa tilanteissa. Hänen lempijuomansa on Earl Gray -tee, kuumana. Hillitystä olemuksestaan ja vakavuudestaan huolimatta Picard on säilynyt yhtenä kaikkien aikojen rakastetuimmista "Star Trek" -hahmoista.
Nimi Jean-Luc Picard on johdettu sveitsiläisestä Jacques Piccardista, joka oli ensimmäinen Mariaanien hautaan laskeutunut ihminen.
Karhumäen piiri
Karhumäen piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan keskiosassa Äänisen pohjoispuolella. Kaakossa se rajoittuu Puudožin, lounaassa Kontupohjan, lännessä Muujärven ja pohjoisessa Segežan piiriin sekä idässä Arkangelin alueeseen. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 13 694 neliökilometriä ja asukkaita on 35 100 henkeä (vuonna 2008).
Seudulla on paljon koskisia jokia. Suurimmat järvet ovat Ääninen ja Seesjärvi. Metsistä suurin osa havu- ja sekametsää. Hyötykaivannaisia ovat kromi, uraani, vanadiini, jalometallit, molybdeeni, kupari, kvartsiitti, dolomiitti, liuskekivi sekä seudulle ominainen šungiitti.
Hallinnollinen keskus on Karhumäen kaupunki. Piiriin kuuluvat kunnat
Kaikkiaan piirin alueella on 141 asutuskeskusta. Kaupunkiväestön osuus on 66 %.
Piiriin kuuluu kolme historiallista kulttuurialuetta. Seesjärven kylät ovat perinteistä karjalaisten asuinseutua. Uikujoen varrella toimi 1600-luvun lopulta lähtien vanhauskoinen Uikujoen yhteisö. Venäläisten asuttama Äänisniemi tunnetaan jääkauden muovaamasta ainutlaatuisesta luonnostaan, perinnekulttuuristaan ja puuarkkitehtuuristaan. 1930-luvun alussa rakennettiin vankityövoimalla Vienanmeren–Itämeren kanava. Poventsan länsipuolella sijaitsevassa Sandarmohissa ammuttiin tuhansia Stalinin vainojen uhreja. Jatkosodan aikana alueen länsiosa oli suomalaisten miehittämä. Seesjärven piiri liitettiin Karhumäkeen vuonna 1955 ja Äänisniemen piiri vuonna 1959.
Alueen kautta kulkevat Muurmannin rata, Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie sekä Norjasta Suomen kautta Arkangeliin johtava Sininen tie. Vienanmeren–Itämeren kanava saa alkunsa Poventsasta ja Karhumäessä on satama.
Talouden perustan muodostaa metsäteollisuus. Piirissä on puunhankintayrityksiä, sahalaitoksia, lastulevytehdas, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta sekä telakka. Maatalous tuottaa lihaa, maitoa ja perunaa.
Nähtävyyksiä ovat Unescon maailmanperintölistalle kuuluva Äänisniemen Kižin saaren museoalue, perinteiset karjalais- ja venäläiskylät, Vienanmeren-Itämeren kanava, Karhumäen asema ja kanavahallinnon rakennus sekä jatkosodan aikaiset linnoitusrakennelmat ja taistelupaikat. Karhumäessä on kotiseutumuseo.
Lahdenpohjan piiri
Lahdenpohjan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan lounaisosassa Laatokan rannalla. Pohjoisessa se rajoittuu Sortavalan piiriin, etelässä Leningradin alueeseen kuuluviin Viipurin ja Käkisalmen piireihin sekä lännessä Suomeen. Piirin pinta-ala on 2 210 neliökilometriä. Asukkaita on 15 500 henkeä (vuonna 2008).
Seudun pinnanmuodostus on hyvin rikkonainen. Harjut ja mäet vuorottelevat kapeiden pelto- ja niittyalueiden sekä jokien ja purojen muodostamien laaksojen kanssa. Suurimmat joet ovat Hiitolanjoki, Soskuanjoki, Ihalanjoki eli Iijoki ja Miinalanjoki eli Miklinjoki. Pieniä järviä on noin 300. Pinta-alasta noin 7 % on suota. Metsistä suurin osa on havu- ja sekametsää. Laatokan saaristossa elää laatokannorppa. Hyötykaivannaisia ovat pegmatiitti, savi, graniitti, maasälpä ja grafiitti. Seudulle Lahdenpohjan, Sortavalan ja Pitkärannan piireissä sijaitsevan, noin 1 220 neliökilometrin laajuisen Laatokan saariston kansallispuiston perustamisesta uutisoitiin tammikuussa 2018.
Hallinnollinen keskus on Lahdenpohjan kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu neljä maalaiskuntaa: Elisenvaara, Hiitola, Kurkijoki ja Miinala. Kaupunkiväestön osuus on 53 %. Asukkaat ovat etupäässä toisen maailmansodan jälkeen muuttaneita venäläisiä, valkovenäläisiä ja ukrainalaisia.
Piiri on perustettu vuonna 1940 Suomen luovuttamista Viipurin läänin alueista. Aluksi sen nimenä oli Kurkijoen piiri. Nykyisen muotonsa Lahdenpohjan piiri sai vuonna 1970.
Lahdenpohjan piirin kautta kulkee Pietarin ja Petroskoin välinen rautatie, josta Elisenvaarassa haarautui nykyään purettu sivurata Parikkalaan ja Hiitolassa Antreaan. Sortavalan ja Lahdenpojan välinen asvalttitie jatkuu Käkisalmeen huonokuntoisena soratienä.
Tärkeimmät elinkeinot ovat rakennuskiven louhinta, rakennustarviketuotanto ja metsäteollisuus. Lahdenpohjassa on vaneritehdas. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Nähtävyyksiä ovat karjalaisten muinaiset asuinpaikat ja linnavuoret, Lumivaaran, Ilmeen ja Jaakkiman luterilaiset kirkot, Kurkijoen ortodoksinen kirkko sekä Lahdenpohjan kaupungin historialliset rakennukset. Kurkijoella on kotiseutumuseo.
Kommutaattori (matematiikka)
Ryhmäteoriassa ryhmän "G" alkioiden "x" ja "y" kommutaattori on ryhmän "G" alkio ["x", "y"] = "x""y""xy". Kommutaattorin voidaan ajatella mittaavan eräällä tavalla alkioiden kommutointia.
Alkioiden "x" ja "y" kommutaattori liittyy olennaisesti alkioiden vaihdannaisuuteen, sillä xy = yx["x", "y"]. Täten alkiot "x" ja "y" kommutoivat (eli ovat vaihdannaisia) täsmälleen silloin, kun kommutaattori ["x", "y"] on ryhmän "G" neutraalialkio.
Suoraan laskemalla voidaan todistaa kommutaattorille seuraavia ominaisuuksia: Jos "A" ja "B" ovat ryhmän "G" osajoukkoja, niin ryhmän "G" aliryhmä formula_4 on joukon
generoima aliryhmä. Aliryhmä 
on ryhmän "G" derivaattaryhmä. Erityisesti ryhmä "G" on Abelin ryhmä, jos ja vain jos
Michel del Castillo
Michel-Xavier Janicot del Castillo (s. 2. elokuuta 1933 Madridissa) on espanjalaissyntyinen kirjailija, joka on kirjoittanut tuotantonsa ranskaksi. Hän on voittanut teoksillaan useita palkintoja.
Hole (yhtye)
Hole oli Yhdysvalloissa vuosina 1989–2002 ja 2009–2012 toiminut vaihtoehtorock-yhtye, jonka keulahahmo oli Courtney Love. Se perustettiin Los Angelesissa. Yhtye tuli suosioon sen toisen albumin "Live Through This" (1994) aikoihin. Tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Teenage Whore”, ”Beautiful Son”, ”Doll Parts”, ”Miss World”, ”Old Age”, ”Celebrity Skin” ja ”Malibu”.
Julkaistuaan muutamia singlejä Sympathy for the Record Industryllä Hole sai levytyssopimuksen Caroline Recordsilta ja levytti ensimmäisen studioalbuminsa "Pretty on the Inside" (1991). Albumin julkaisun yhteydessä yhtye teki kiertueen Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Ensimmäisen albuminsa jälkeen Hole sai kahdeksan levyn sopimuksen Geffen Recordsilta.
Toinen albumi "Live Through This" ilmestyi 1994. Yhtyeen toinen albumi sisälsi Courtney Loven kuolleen miehen Kurt Cobainin taustalaulua ja albumi julkaistiin vain muutama päivä sen jälkeen, kunn Cobain oli löydetty kuolleena. Basisti Kristen Pfaff päätti muun muassa tämän johdosta lähteä yhtyeen riveistä takaisin aikaisempaan yhtyeeseensä Janitor Joeen, mutta hän kuolikin vähän ennen palaamista yhtyeeseen heroiinin yliannostukseen, josta järkyttyi varsinkin Pfaffin poikaystävä, Holen kitaristi Eric Erlandson. Melissa Auf der Maur tuli uudeksi basistiksi Pfaffin tilalle. Kyseisellä albumilla yhtyeestä tuli suosittu monien singlehittien siivittämänä (esim. "Miss World" ja "Doll Parts").
Vuonna 1997 Hole julkaisi "My Body, the Hand Grenade" -kokoelman, joka koostui muun muassa aiemmin julkaistujen singlejen b-puolista. Kolmas ja viimeinen studioalbumi oli vuonna 1998 julkaistu "Celebrity Skin", joka myi platinaa ja albumin nimikkokappale sai paljon soittoa radiossa. Albumin jälkeen basisti Melissa Auf der Maur lähti yhtyeestä Smashing Pumpkinsiin ja yhtye alkoi pikkuhiljaa hajota. Yhtyeen hajoaminen ilmoitettiin virallisesti 2002, vaikka käytännössä se oli tapahtunut jo noin pari vuotta aiemmin.
Euroopassa 23. huhtikuuta 2010 julkaistu "Nobody's Daughter" on Courtney Loven ja Billy Corganin yhteistyönä syntynyt uusin Hole-albumi.
Sauber C17
Sauber C17 oli Leo Ressin suunnittelema auto, jolla Sauber-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat Benettonilta siirtynyt Jean Alesi ja kolmatta vuotta tallissa ollut Johnny Herbert.
Kausi 1998 vahvisti Sauberin aseman kunnioitettavana keskiluokan tallina, joka ei kyennyt tekemään läpimurtoa tullakseen kärkitalliksi. Tallin auto oli nopea ja luotettava, mutta ei tarpeeksi, jotta pisteitä olisi kyetty keräämään säännöllisesti. Alesi ja Herbert itse asiassa sijoittuivat pisteiden ulkopuolelle seitsemänneksi kaiken kaikkiaan viisi kertaa. Kauden kohokohta oli Alesin kolmas tila Belgiasta. Pitkälti tämän ansiosta hän teki tallin kanssa sopimuksen seuraavaksi kaudeksi. Herbert sen sijaan kadotti motivaationsa huonon onnen ja vain yhden pistesijan takia. Hän päätti lähteä seuraavaksi kaudeksi Stewart-talliin. Seuraavalla kaudella hänet korvasi Pedro Diniz.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa kuudenneksi saavuttaen kymmenen MM-pistettä. Tämä oli toistaiseksi tallin paras sijoitus, mutta kärkitalleihin, kuten Ferrariin ja McLareniin, oli vielä matkaa.
Niklas Nylund
Niklas Anders Nylund (s. 1964) on suomenruotsalainen muusikko, säveltäjä ja tuottaja. Parhaiten hänet tunnetaan Leevi and the Leavings -yhtyeestä, jonka rumpaliksi hän tuli vuonna 1987. Nylund soitti yhtyeessä ensimmäisen kerran vuonna 1988 julkaistulla "Häntä koipien välissä" -albumilla ja toimi yhtyeen rumpalina aina sen lopettamiseen asti. Yhtye lopetettiin vuonna 2003, kun sen keulahahmo Gösta Sundqvist menehtyi sydänkohtaukseen. Nylund soitti yhtyeessä rumpujen ja lyömäsoittimien lisäksi levyillä myös kitaraa ja kosketinsoittimia. Vuonna 2011 yhtyeen jäljelle jääneet jäsenet päättivät tehdä paluun Leavings-Orkesterina, jossa Nylund toimii solistina.
Nylund on työskennellyt pitkään myös musiikkituottajana. Leevi and the Leavingsille hän tuotti yhtyeen kolme viimeistä albumia, "Bulebule", "Onnen avaimet" ja "Hopeahääpäivä". Hän on ollut mukana tuottajana ja muusikkona myös Gösta Sundqvistin oheisprojektin Aarne Tenkasen albumeilla "Tenho" ja "Viimeinen ratikkamatka". Lisäksi Nylund on tuottanut lukuisten muiden artistien levyjä, tunnetuimpina Aki Sirkesalo, Mikko Leppilampi, Sami Saari ja Ville Pusa. Nylund on tehnyt yhteistyötä myös mm. Hanna Pakarisen kanssa. Hän on myös äänittänyt musiikkia elokuviin Levottomat 3 ja Risto Räppääjä.
Nylund toimii nykyisin tuottajan työn ohella ruotsinkielisen Pappas Eget Band -yhtyeen kitaristina.
Juha Karastie
Juha Raimo ”Juppe” Karastie (s. 1956) on Leevi and the Leavings -yhtyeessä soittanut muusikko. Hän soitti yhtyeessä muiden muassa bassoa, banjoa, mandoliinia, oboeta ja kitaraa ja toimi taustalaulajana. Karastie tuli Leavingsiin vuonna 1979. Aluksi hänen oli määrä vain toimia avustavana muusikkona, mutta jäi sittemmin yhtyeeseen pysyvästi. Karastie oli ennen Leavings-uraansa soittanut Labyrinth-nimisessä yhtyeessä yhdessä Leavingsin laulajan, Gösta Sundqvistin kanssa.
Karastie soitti Leevi and the Leavingsissa aina sen lopettamiseen asti, vuoteen 2003. Yhtyeen keulahahmo Gösta Sundqvistin kuoltua sydänkohtaukseen 16. elokuuta 2003, päättivät Karastie, Risto Paananen ja Niklas Nylund lopettaa yhtyeen toiminnan. Vuonna 2011 Karastie, Nylund ja Paananen palasivat julkisuuteen Leavings-Orkesteri -nimisenä yhtyeenä ja julkaisivat Arpapeliä -albumin.
Karastie on ollut mukana myös Salossa vuosittain järjestettävillä lastenlaulukilpailuissa. Hänen sovittamansa kappale ”Hyvää yötä” voitti parhaan lastenlaulun palkinnon vuonna 1992.
Karastie toimii kodinelektroniikkaa maahantuovan yrityksen toimitusjohtajana. Näyttelijä Joona Karastie on Juhan poika.
Iowa-luokka
Iowa-luokka on viimeinen toteutunut Yhdysvaltain laivaston taistelulaivojen luokka. Suurempaa Montana-luokkaa suunniteltiin, mutta tämä peruttiin.
Neljä alusta valmistui palveluskäyttöön toisen maailmansodan aikana. Alukset ehdittiin jo siirtää reserviin, mutta ne otettiin uudelleen käyttöön 1980 ja poistettiin jälleen käytöstä 1990. Kokonaan ne poistettiin laivaston rekisteristä vuonna 2006. Valmistuneiden alusten lisäksi kaksi alusta oli rakenteilla, mutta työt keskeytettiin, ja puolivalmiit rungot romutettiin. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain laivaston painopiste siirtyi raskaista taistelulaivoista suurten lentotukialuksien käyttöön. Alukset säilytettiin pitkään reservissä, mikä on hieman epätavallista, sillä yleensä vanhat alukset romutetaan tai upotetaan maalialuksina harjoituksissa.Iowa-alukset rakennettiin aiemman South Dakota -luokan pohjalta. Edeltäjiinsä verrattuna alukset olivat 60 metriä pidempiä, ja ne oli varustettu suuremmilla tykeillä ja tehokkaimmilla koneilla.
Iowa-luokan alukset olivat tulivoimaisia ja varsin nopeita. Laivaston tavoitteena oli luoda nopealiikkeinen taistelulaiva, joka voisi toimia lentotukialusten saattajana. Niiden toimintamatka oli 25 solmun nopeudella 15000 kilometriä ja 15 solmun nopeudella 27000 kilometriä. Laivan kokoa rajaava tekijä oli, että sen haluttiin sopivan kulkemaan Panaman kanavan läpi.
Pääaseistus oli jaettu Yhdysvaltain laivastolle tyypilliseen tapaan: 2 tykkitornia kansirakenteiden etupuolelle ja 1 taakse. Toissijainen aseistus, kuten ilmatorjunta-aseet, oli sijoitettu kansirakenteiden sivuille.
Irja Kuusla
Irja Kuusla (o.s. Digert, 26. tammikuuta 1904 Karstula – 4. heinäkuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Irja Kuuslan aviomies oli näyttelijä Arvo Kuusla ja hänen lapsiaan ovat näyttelijä Matti Kuusla ja kuvaaja Mauno Kuusla. Kuusla oli myös tunnettu teatterinäyttelijä.
Irja Kuusla esiintyi pitkän uransa aikana yli sadassa elokuvassa. Hänet muistetaan mm. Pekka Puupää -elokuvien Mattsonskana. Kuusla tunnettiin usein vanhan rouvan roolissa. Kuuslan ensimmäinen elokuva oli "VMV 6" ja viimeinen oli Spede Pasasen elokuva "Kahdeksas veljes", jossa hän esitti lehtimyyjää.
Kim Possible (hahmo)
Kim Ann Possible on päähahmo Disneyn vuonna 2002 alkaneessa Kim Possible -animaatiosarjassa, jossa se esiintyi ensimmäisen kerran sarjan ensimmäisessä jaksossa "Ihastus". Häntä ääninäyttelee sarjan englanninkielisessä alkuperäisversiossa Christy Carlson Romano ja suomenkielisessä versiossa Mirjami Heikkinen.
Kim on lukiolaisopiskelija sekä freelancer-sankari ja salainen agentti. Toisin kuin muilla sankareilla, Kimillä ei ole salaista henkilöllisyyttä. Kaikki hänen luokkatoverinsa tietävät hänen urotyönsä, mutteivät kommentoi asiaa, ellei se koske heitä. Koulussa Kim on ja kuuluu "suosittuihin" oppilaisiin, lisäksi hän on cheerleading-joukkueen kapteeni ja täyden kympin oppilas, toisin kuin hänen nykyinen poikaystävänsä Ron.
Alun perin Kim halusi tarjota apuaan lapsenvahtina saadakseen lisää viikkorahaa. Ronin ajatuksesta hän loi internetsivuston "KimPossible.com" sloganilla "teen mitä vain" mainostaakseen sivutoimeaan. Kimin suunnitelmat muuttuivat, kun eräs rikas mies jäi yhdessä myyjän kanssa turvalaserjärjestelmän keskelle. Heidän onnekseen mukana oli kannettava tietokone, jolla heidän tarkoituksenaan oli mennä "Team Impossible" -sivustolle, mutta he näppäilivät vahingossa Kim Possiblen nettisivuille. Tämän kirjoitusvirheen ansiosta Kimin ura maailmanpelastajana sai alkunsa.
Kim on erittäin urheilullinen ja hänellä on loistavat reaktiot, jotka ovat kehittyneet vuosien cheerleadingin harjoitusten myötä. Tämä kyky antaa hänelle mahdollisuuden tehdä mitä uskomattomampia liikkeitä, kuten voltteja keskellä laserammuntaa ja taistella vihollisia vastaan laskuvarjohypyn aikana. Kim on myös erittäin taitava eri taistelulajeissa: hän osaa muun muassa 16 eri kung-fu-lajia, kuten Mantis Kung-futa. Lisäksi hän kykenee taistelemaan kokeneempaa ja iäkkäämpää vihollista, kuten Shegoa vastaan.
Fyysisten ominaisuuksien lisäksi Kim on erittäin nopea oppimaan ja kykenee opettelemaan uusia taitoja melko nopeasti. Hän kykenee jopa varsin pätevästi kilpailemaan extreme-urheilun parissa, kuten riippuliidossa, laskettelussa, vuorikiipeilyssä ja maastopyöräilyssä.
Kimillä on monia vastustajia, joista monet yrittävät vallata maailman. Tässä yleisimpiä Kimin vihollisia:
Meukow
Meukow on tunnettu korkealuokkainen konjakkimerkki. Meukow'n kellarit sijaitsevat Cognacin kaupungissa Ranskassa. Konjakki valmistetaan Ugni blanc -rypälelajikkeesta. Meukow ikäännytetään perinteisissä ranskalaisissa tammitynnyreissä.
Venäjän keisari Aleksanteri II lähetti 1850-luvulla veljekset Auguste-Christophe ja Gustave Meukow'n Ranskaan hankkimaan keisarihuoneelle konjakkia. He perustivat Cognacin kaupunkiin House A.C. Meukow & Co nimeä kantavan yrityksen 1. elokuuta 1862. 1900-luvun alkupuolella Meukow oli jo laajentunut huomattavan kokoiseksi tekijäksi konjakkimarkkinoilla. Meukow yhdistyi vuonna 1979 Costen perheen omistamaan CCG Group of Companies -yhtiöön, joka on viidenneksi suurin konjakinvalmistaja. Michel Costen suunnittelema Meukow'n pantteripullo otettiin käyttöön vuonna 1995. Pantteri on nykyisin brändin tunnuskuva.