Alonso López de Cerrato
Lisensiaatti Alonso López de Cerrato oli Guatemalan audiensian eli korkeimman oikeuden presidentti vuosina 1548–1554. Hän toteutti tarmokkaasti vuonna 1542 voimaan saatettujen ns. Uusien Lakien määräyksiä. Kyseisten lakien tarkoituksena oli Francisco de Vitorian tulkinnan pohjalta estää encomenderojen harjoittama intiaanien sorto.
Italialainen Girolamo Benzoni Milanese kertoo "La Historia del Mondo Nuovo"-teoksessaan Guatemalan audiensian presidentistä lisensiaatti Cerratosta:
Silvio Zavalan arvio Alonso López de Cerraton toiminnasta käy hyvin yksiin Girolamo Benzonin hänestä antaman lausunnon kanssa. Zavala pitää Cerraton tarmokasta toimintaa lakien toteuttajana hyvin poikkeuksellisena. Valkoinen Legenda
Lisensiaatti López de Cerrato toimi suoraan hallitsijalta saamiensa ohjeiden ja vuoden 1542 lakien mukaisesti. Vuonna 1552 konkistadorista encomenderoksi muuttunut Bernal Díaz del Castillo lähettää kuninkaalle kirjeen, jossa hän esittää raskaita syytöksiä Cerratoa vastaan.
Guatemalan cakchiquel-intiaanien omalla kielellään kirjoittama teos, "Memorial de Tecpán Atitlán", kertoo Cerraton toiminnasta intiaanien puolesta annettujen lakien täytäntöön panijana. Teoksesta on olemassa englanninkielisenä ainakin Daniel G. Brintonin toimittama käännös, "The Annals of the Cakchiquels", joka ilmestyi vuonna 1885. Tosin Brinton mainitsee ottaneensa laitokseensa vain puolet alkuperäisestä käsikirjoituksesta. "Memorial de Tecpán Atitlán" kertoo lisensiaatti Cerratosta tähän tapaan:
Meksikolainen historioitsija Silvio Zavala lainaa teokseensa "Historia de las instituciónes coloniales en Guatemala" kyseistä Memorial de Tecpán Atitlánia kohdista, joissa kerrotaan lisensiaatti Cerraton toiminnasta:
Samainen intiaanikronikoitsija jatkaa kertomalla espanjalaisten välisistä riidoista Guatemalassa. Myös sääntökuntien välillä oli ankaria riitoja:
Konkistadori Bernal Díaz del Castillo lähettää kirjeen Kaarle V:lle 22. helmikuuta 1552. Kirjeessä Díaz tekee selkoa Kuninkaallisen Guatemalan audiensian (Audiencia de Confines) presidentin, lisensiaatti Alonso López de Cerraton toimenpiteistä, joihin hän on erittäin tyytymätön. Pitkä kirje on konkistadorin uusi keino puolustaa valloitustaan miekan sijaan kynällä. Ote Díazin kirjeestä:
Díazin tyytymättömyys lienee ollut aiheellista, sillä lisensiaatti Cerrato oli todellakin syyllistynyt sukulaistensa suosimiseen. Hän oli anonut kuninkaalta lupaa saada antaa intiaaneja Audiensian virkamiehille ja kaupungin pormestarille, mutta oli saanut anomukseensa kieltävän vastauksen. Anomustaan Cerrato oli perustellut virkamiesten pienillä palkoilla. Virkamiesten suosiminen juuri tuolloin oli ehdottomasti kiellettyä. Cerrato kiersi kuninkaan antaman kielteisen vastauksen siten, että kyseiset virkamiehet, joista jotkut olivat Cerraton sukulaisia, sanoutuivat irti viroistaan. Tämän jälkeen heille voitiin antaa intiaaneja. Intiaanit saatuaan virkamiehet palasivat takaisin virkoihinsa.
Huhtikuun 17. päivänä 1553 prinssi Filip määrää kirjeessään Guatemalan audiensian noudattamaan lakia ja määräyksiä. Ilmeisesti Bernal Díazin valitukset Cerratosta olivat menneet perille.
Vuonna 1554 Cerrato otti audiensian käsiteltäväksi tapauksen, joka liittyi encomendero Andrés de Rodasin suorittamaan liian kovaan ja epäoikeudenmukaiseen verotukseen. Encomendero Rodas oli erehtynyt Ozuman kylän encomiendassaan verottamaan alaisiaan määräysten vastaisesti. Kylän päälliköt todistivat Rodasin vaatineen rahana maksettavan veron lisäksi kaksikymmentäneljä kanaa, ja vuoden jokaisena perjantaina 12 munaa ja lisäksi paastonajan perjantaisin kolmekymmentä kalaa. Kyläläisten oli myös kylvettävä vuosittain yksi fanega (55,5 litraa) maissia, josta oli saatava satoa kuusikymmentä fanegaa. Sato oli tuotava kaupunkiin intiaanien kustannuksella. Vain yhtenä vuotena oli kantajille maksettu palkkaa kuusikymmentä kaakaopapua.
Cerrato vaati Rodasille rangaistusta siitä, että tämä oli syyllistynyt määräysten vastaiseen verotukseen. Encomendero puolustautui selittämällä saaneensa luvan menettelyynsä audiensian tuomarilta, lisensiaatti Pedro Ramírezilta ja että vapaaehtoisten kantajien taakat olivat painoltaan kohtuulliset ja että intiaaneille oli maksettu lupakirjassa mainittu palkka. Rodas esitti vuodelta 1549 lupakirjan, jossa mainittiin yllä kerrottujen verojen lisäksi hänellä olevan oikeuden pitää kolmea intiaania henkilökohtaisina palvelijoinaan kaupungissa sillä ainoalla ehdolla, että näille oli taattava ravinto ja uskonnonopetus. Viisi kuukautta myöhemmin Cerrato perui Rodasin oikeuden henkilökohtaisiin palvelijoihin helmikuussa 1549 annetun kuninkaallisen määräyksen nojalla.
Vuoden 1554 huhtikuussa lisensiaatit Cerrato, Ramírez ja Tómas López tuomitsivat Andrés Rodasin menettämään Ozuman kylän encomiendansa, ja sen annettavaksi jonkun toisen hallintaan.
Neljän kuukauden valitusoikeudenkäynnin jälkeen audiensia päätti muuttaa tuomiota, jolla Andrés de Rodas olisi menettänyt encomiendansa. Rodas velvoitettiin kustantamaan Ozuman kylän kirkolle seitsemän kultapeson arvosta tavaroita ja maksamaan oikeudenkäyntikulut. Päätöstä tekemässä oli mukana myös lisensiaatti Alonso Zorita, joka myöhemmin kirjoitti teoksen havaitsemistaan encomenderojen väärinkäytöksistä.
Tuomion täytäntöönpano encomiendan osalta ei toteutunut, mutta lienee aiheuttanut encomenderojen keskuudessa tiettyä levottomuutta.