Elizabeth Taylor
Dame Elizabeth Rosemond Taylor, (27. helmikuuta 1932 Lontoo, Englanti – 23. maaliskuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia) oli brittiläis-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti lapsinäyttelijänä 1940-luvulla ja oli yksi 1950-luvun suosituimmista Hollywood-tähdistä. Hän jatkoi uraansa menestyksekkäästi 1960-luvulle ja pysyi tunnettuna julkisuuden henkilönä elämänsä loppuun asti. American Film Institute nimesi hänet vuonna 1999.
Taylor oli syntyjään Ison-Britannian kansalainen ja vanhempiensa kautta myös Yhdysvaltain kansalainen. Hän säilytti Ison-Britannian kansalaisuuden koko ikänsä, mutta luopui Yhdysvaltain kansalaisuudesta vuonna 1965 ja haki sitä uudelleen vuonna 1977. Taylor nousi tähdeksi jo lapsena "Lassie"-elokuvien pääosassa. Vuosien varrella hänestä kehittyi Hollywoodin hallitseva kauneuskuningatar ja yksi alansa arvostetuimmista näyttelijöistä.
Taylor palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla elokuvista "Ei rahasta" (1960) ja "Kuka pelkää Virginia Woolfia?" (1966) ja lisäksi hän on voittanut Golden Globen vuonna 1960 ja Baftan vuonna 1967.
Taylor tunnetaan myös vaiheikkaasta yksityiselämästään. Hänellä oli seitsemän aviomiestä, joista näyttelijä Richard Burtonin kanssa hän oli naimisissa kahdesti.
Taylorilla on neljä lasta. Liitosta toisen miehensä Michael Wildingin kanssa hänellä on pojat Michael Jr. ja Christopher. Kolmannen miehensä Mike Toddin kanssa hänellä on tytär Liza, sekä Burtonin kanssa adoptoitu tytär Maria. Burtonin kanssa hän myös teki osan tunnetuimmista elokuvistaan, kuten "Kleopatra" (1963) ja "Kuinka äkäpussi kesytetään" (1967). Muita hänen tunnettuja elokuviaan ovat muun muassa "Paikka auringossa" (1951), "Jättiläinen" (1956), "Sadepuun maa" (1957), "Kissa kuumalla katolla" (1958) ja "Äkkiä viime kesänä" (1959).
Elizabeth Taylor syntyi Hampsteadissa, varakkaassa Lontoon kaupunginosassa. Hänen vanhempansa Francis Lenn Taylor (1897–1968) ja Sara Warmbrodt (1895–1994) olivat Yhdysvaltain kansalaisia, jotka asuivat Isossa-Britanniassa. Elizabeth Taylor oli pariskunnan toinen lapsi ja hänellä oli vanhempi vuonna 1929 syntynyt veli Howard.
Taylorin vanhemmat olivat kotoisin Kansas Citystä Kansasista. Hänen isänsä oli taidekauppias ja äitinsä entinen näyttelijätär, taiteilijanimeltään Sara Sothern. Taylorin äiti vetäytyi teatterinäyttämöltä sen jälkeen kun pariskunta meni naimisiin vuonna 1926 New Yorkissa.
Elizabeth aloitti balettitunnit 3-vuotiaana. Taylorin perhe muutti takaisin Yhdysvaltoihin kun Euroopassa puhkesi toinen maailmansota. Perhe asettui Taylorin äidin perheen asuinpaikkaan Los Angelesiin. Yhteydet viihdemaailmaan syntyivät perheen taidegallerian kautta, kun Hollywood-tähdet olivat hyvin kiinnostuneita eurooppalaisesta taiteesta. Ensimmäisen sopimuksen 8-vuotias Taylor allekirjoitti 18. syyskuuta 1941 Universal Picturesin kanssa, joka takasi 100 dollarin viikkopalkan.
Pian Los Angelesiin muuttamisen jälkeen Taylorin äiti Sara huomasi, että Hollywoodin ohjaajat "tavallisesti näkivät filmitulevaisuuden kaikissa kauniissa kasvoissa". Jotkut hänen äitinsä ystävät ja jopa täysin tuntemattomat kehottivat häntä viemään Elizabeth "Tuulen viemää"-elokuvan koekuvaukseen, jossa hän olisi hakenut Scarlett O'Haran tyttären Bonnie Bluen rooliin. Äiti kieltäytyi ehdotuksista, sillä lapsinäyttelijä elokuvassa oli hänelle täysin tuntematon käsite. Joka tapauksessa perhe palaisi sodan jälkeen Englantiin. Äiti muutti kuitenkin mielensä nopeasti, kun huomasi miten elokuvayhtiöt kiinnostuivat hänen tyttärestään. Hän alkoi ahkerasti kierrättää Elizabethia Universal Picturesin ja Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvien koekuvauksissa. Pian Elizabeth teki debyyttiroolinsa elokuvassa "There's One Born Every Minute" ollessaan 9-vuotias. Se jäi hänen ainoaksi elokuvakseen Universalille. Vuoden sisällä studio erotti Taylorin tuntemattomista syistä. On spekuloitu, että tämä johtui Elizabethin ulkonäöstä, joka sai hänet näyttämään ikäistään vanhemmalta. Taylorilla oli mutaation aiheuttama kaksinkertainen määrä silmäripsiä.
Taylor sai paremman sopimuksen Metro-Goldwyn-Mayerilta, ja teki ensimmäisen pääosansa elokuvassa "Lassie palaa kotiin" vuonna 1943. Elokuvassa esiintyi myös lapsinäyttelijä Roddy McDowall, ja tästä alkoi hänen ja Taylorin elinikäinen ystävyys. Taylorin seuraava elokuva oli "Kotiopettajattaren romaani", joka perustuu Charlotte Brontën samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosassa oli Joan Fontaine, ja Taylor näytteli sivuosan Helen Burnsina. Sen jälkeen Taylor palasi Englantiin näyttelemään toisessa MGM-elokuvassa, joka oli "Doverin valkeat kalliot". Yhdysvaltoihin palattuaan hän näytteli "Lassie"-elokuvan jatko-osassa "Urhea Lassie". Elizabethin äiti haki sitkeästi tyttärelleen suurta roolia, joka tekisi hänestä maailmanluokan tähden. Elizabeth saikin pääosan elokuvasta "Yli esteitten", jossa hän näytteli nuorta ratsastajaa, joka koulutti rakasta hevostaan ravikilpailuihin. Elokuvan suurmenestyksen myötä Taylorista tuli hänen äitinsä toivoma suuri Hollywood-tähti vain 12-vuotiaana. Elokuvan muissa osissa nähtiin nuori näyttelijälupaus Mickey Rooney sekä Angela Lansbury. Vuosia myöhemmin Taylor kutsui tuota elokuvaa "kaikista jännittävimmäksi" jonka hän oli koskaan tehnyt, vaikka kärsikin selkäviasta, jonka hän sai kuvauksissa pudottuaan hevosen selästä.
"Yli esteitten" -elokuvan menestyksen myötä Taylor sai useita rooleja MGM-studioilla. Uuden sopimuksensa nojalla hän ansaitsi 750 dollaria viikossa. Taylor poikkesi Warner Brothers-yhtiöön näyttelemään neuroottisen Mary Skinnerin osan elokuvaan "Isä ja me" (1947). Muita MGM-elokuvia olivat "Ensilempi", "Tapaamme illalla" ja "Vanha rakkaus ei ruostu". Kaikki edellä mainitut elokuvat olivat kaupallisia menestyksiä. Taylor sai mainetta jatkuvasti menestyvänä nuorena näyttelijänä, lempinimenään "One-Shot-Liz" (joka viittasi hänen kykyynsä näytellä kokonainen kohtaus yhdessä otoksessa). Klassikkoelokuvassa "Pikku naisia" Taylor esiintyi Amyn osassa, ja se jäi hänen viimeiseksi teiniroolikseen.
Noustuaan nopeasti koko kansan tuntemaksi elokuvatähdeksi Elizabeth Taylor kaipasi aikoja jolloin sai olla normaali lapsi. Hän on sanonut: "Yksi niitä harvoja aikoja jolloin olin todella onnellinen, oli se aika kun olin lapsi ennen kuin aloitin näyttelemisen. Pelasin pelejä muiden lasten kanssa ja leikin nukeilla, mutta "Yli esteitten" -elokuvan jälkeen – kun olin 12 – halusin yhä olla osa sitä elämää, mutta he alkoivat tavallaan pitää minua jonkinlaisena outolintuna, friikkinä."
Elokuvassa "Conspirator" 16-vuotias Taylor esitti 21-vuotiasta neitosta, joka menee tietämättään kommunistivakoilijan kanssa naimisiin. Elokuva ei menestynyt kaupallisesti, mutta Taylor huomattiin.
Ensimmäinen aikuisten menestyselokuva oli romanttinen komedia "Morsiamen isä", jossa Taylor näytteli yhdessä Spencer Tracyn ja Joan Bennettin kanssa. "Paikka auringossa" vuonna 1951 saavutti myös arvostelijoiden suosion, ja sille ropisi Oscareita.
Taylor oli Oscar-ehdokkaana kolmena peräkkäisenä vuonna elokuvista "Sadepuun maa" (1957), "Kissa kuumalla katolla" (1958) ja "Äkkiä viime kesänä" (1959).
Vuonna 1963 hänestä tuli parhaiten palkattu naispuolinen elokuvatähti Kleopatrana.
Taylor sai Oscareita myös 1960-luvulla: 1960 elokuvasta "Ei rahasta" ja vuonna 1966 elokuvasta "Kuka pelkää Virginia Woolfia?". Yksi Taylorin viimeisistä suurteoksista oli "Kuinka äkäpussi kesytetään" (1967).
Taylorille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1993.
Taylor ilmoitti vuonna 2004, 72-vuotiaana kärsivänsä sydänviasta. Lisäksi hänellä on ollut aivokasvain.
Elizabeth Taylor hakeutui Cedars Sinai -sairaalaan Los Angelesissa kaksi kuukautta aikaisemmin sydänongelmien vuoksi. Elizabeth Taylor kuoli sydänkohtaukseen 79-vuotiaana sairaalassa lapsensa Michael Wilding, Christopher Wilding, Liza Todd, Maria Burton sekä tiedottaja Sally Morrison vierellään.