hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pietarin Senaatinaukio
Pietarin Senaatinaukio () on keskeinen aukio Pietarissa Venäjällä.
Aukio rajoittuu etelässä Iisakin kirkkoon, pohjoisessa Nevaan, idässä Amiraliteettiin ja lännessä Senaatin ja Synodin entiseen rakennukseen, jossa nykyään toimii Venäjän perustuslakituomioistuin. Aukio on puistomainen, ja sen keskellä seisoo Étienne Falconet'n veistämä Vaskiratsastaja-patsas. Patsaan paljastuksen (1782) jälkeen aukiota kutsuttiin virallisesti nimellä "Petrovskaja" (Pietarinaukio). Aukio on pietarilaisten hääseurueiden suosiossa.
Aukio tunnetaan vuoden 1825 dekabristikapinan näyttämönä. 14. joulukuuta 1825 liberaalien nuorten upseerien joukko lähetti tuhansittain sotilaita aukiolle tarkoituksenaan pakottaa juuri valtaistuimelle noussut Nikolai I eroamaan ja vaatimaan Venäjälle perustuslakia. Kapinan satavuotispäivänä 1925 aukio nimettiin Dekabristien aukioksi (). Vuonna 2008 aukion nimeksi muutettiin Senaatinaukio, joka oli ollut sen yleinen kutsumanimi myös ennen vuotta 1925, vaikkakaan ei virallinen nimi. Nimenmuutos liittyi perustuslakituomioistuimen siirtymiseen entiseen Senaatin ja Synodin rakennukseen. Tärkeäksi historialliseksi tapahtumaksi koettuun dekabristikapinaan liittyneen nimen poistaminen herätti jonkin verran kiistoja.
Helge Lindberg
Helge Igor Lindberg (1. lokakuuta 1887 Helsinki – 3. tammikuuta 1928 Wien) oli suomalainen laulaja. Lindberg kuului aikansa kansainvälisesti tunnetuimpiin suomalaisiin laulajiin. Hän aloitti laulunopiskelun vuonna 1906 Wienissä ja kävi Italiassa kehittämässä taitojaan lisää. Lindberg antoi ensikonserttinsa Helsingissä, mutta teki uransa Keski-Euroopassa ja antoi siellä satoja konsertteja sekä toimi laulunopettajana. Hänen laulutapaansa kuului erinomainen vibraton ja hengitystekniikan hallinta sekä tekstien tarkkaan hiottu tulkinta. Lindberg ei kuitenkaan koskaan hakeutunut oopperalavoille. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 40-vuotiaana.
Tietokoneanimaatio
Tietokoneanimaatio on animaatiotekniikka, jossa liikkuvat kuvat luodaan kokonaan tietokoneilla. Tietokoneanimaatiossa yhdistyvät perinteinen animaatio ja tietokonegrafiikka.
Tietokoneiden laskentatehon kasvettua ja ohjelmien kehityttyä tietokoneanimaatio on vähitellen syrjäyttänyt perinteisen piirrosanimaation pitkissä animaatioelokuvissa. Nykyisin myös suurin osa Hollywood-elokuvien erikoistehosteista toteutetaan tietokoneanimaation avulla.
Pixar ja Dreamworks ovat tunnetuimpia tietokoneanimaatioelokuvia valmistavia yhtiöitä.
Wilma Rudolph
Wilma Glodean Rudolph (23. kesäkuuta 1940 Clarksville, Tennessee – 12. marraskuuta 1994 Brentwood, Tennessee) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Rudolphilla diagnosoitiin nuorena polio. Hänen äitinsä kuljetti häntä kahdesti viikossa 50 mailin päässä olevaan mustien sairaalaan. Rudolph pystyi jälleen kävelemään kunnolla 11-vuotiaana ja hän päätti, että hänestä tulee urheilija.
Lukioaikana (high school) hänestä tuli koripallotähti. Rudolph rikkoi osavaltion ennätykset koripisteissä ja johdatti joukkueensa osavaltion mestaruuteen. Lukion jälkeen Rudolph sai täyden stipendin Tennesseen yliopistoon, josta hän myöhemmin sai kandidaatin paperit kasvatustieteistä.
Yleisurheiluvalmentaja huomasi Rudolphin koripallokentiltä ja toi mukaan yleisurheiluun. Rudolph osallistui 16-vuotiaana vuoden 1956 kesäolympialaisiin, joissa hän karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä mutta oli mukana pronssia voittaneessa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisissa Rudolph voitti kultaa 100 metrin (11,0 s myötätuulessa) ja 200 metrin juoksussa (24,0 s) sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa (44,5 s; välierissä maailmanennätys 44,4 s).
Urheilu-uran jälkeen Rudolph työskenteli opettajana, valmentajana ja urheilukommentaattorina. Hän meni naimisiin Robert Eldridgen kanssa 1963. Myöhemmin eronnut pari sai neljä lasta.
Rudolph kuoli 54 vuoden iässä aivokasvaimeen kotonaan Brentwoodissa. Yhdysvaltojen postiyhtiö (United States Postal Service) julkaisi hänestä 23 centin postimerkin vuonna 2001.
Italialaiset käyttivät hänestä lempinimeä "La Gazzella Nera" (musta gaselli), ranskalaisille hän oli "La Perle Noire" (musta helmi).
Jorma Hynninen
Jorma Kalervo Hynninen (s. 3. huhtikuuta 1941 Leppävirta) on menestyneimpiä suomalaisia oopperalaulajia, äänialaltaan baritoni.
Hynninen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1966–1971 (Matti Tuloisela, Antti Koskinen, diplomi 1970). Hän oli vuosina 1970–1990 kiinnitettynä Kansallisoopperaan, jossa hän toimi myös taiteellisena johtajana vuodesta 1984. Hynninen toimi 1980–1991 Joensuun laulujuhlien taiteellisena johtajana, vuosina 1993–2002 Savonlinnan oopperajuhlien taiteellisena johtajana sekä Sibelius-Akatemian laulutaiteen professorina 1997–2003. Hynninen on lisäksi pitänyt useita mestarikursseja. Hynninen on esiintynyt maailman johtavissa oopperataloissa, kuten Lontoossa, Chicagossa, Moskovassa, Pekingissä, Milanossa (La Scala) ja New Yorkissa (Metropolitan). Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa myös konserttilaulajana, erityisesti liedlaulajana, yhdessä pianisti Ralf Gothónin kanssa. Hynninen lopetti oopperauransa vuonna 2013. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 2005.
Oopperalaulaja Marko Salo (1964–2005) oli Hynnisen poika, tytär Ursula Hynninen on Heinolan seurakunnan kanttori, ja toinen tytär Laura Hynninen on harpisti. Näyttelijä Olivia Ainali on Hynnisen tyttärentytär. Hynnisen Reetta-vaimo kuoli munasarjasyöpään keväällä 2017.
Hynninen on tehnyt yli 70 oopperaroolia.
Suomalaisten oopperalevytysten lisäksi Hynnisen keskeisimpiä oopperalevytyksiä ovat "Figaron häät" (Muti), "Elektra" (Ozawa) ja "Il prigioniero" (Salonen). Hänen levytystuotantoonsa kuuluu myös negrospirituaaleja, ikivihreitä ja tangoja. Levytyksiä Hynninen on tehnyt runsaat 140 kpl.
Jean-Claude Killy
Jean-Claude Killy (s. 30. elokuuta 1943 Saint-Cloud, Ranska) on ranskalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja autourheilija. Hän on alppihiihdon kolminkertainen olympiavoittaja.
Killy ja Toni Sailer ovat ainoat alppihiihtäjät, jotka ovat voittaneet yksissä olympialaisissa pujottelun, suurpujottelun ja syöksylaskun kultamitalin. Killy onnistui voittamaan tämän triplan Grenoblen 1968 olympialaisissa. Pujottelun kultamitalin hän voitti vain 0,09 sekunnin erolla itävaltalaiseen Herbert Huberiin sen jälkeen, kun häntä nopeammin pujotelleet Karl Schranz ja Håkon Mjøen oli hylätty portin ohittamisen vuoksi. Portillon MM-kilpailuissa 1966 Killy voitti kultaa syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä. Hänellä on myös alppihiihdon kokonaismaailmancupin voitto vuosilta 1967 ja 1968. Lisäksi 1967 hän voitti jokaisen yksittäislajin maailmancupit.
Vuosina 1967–1970 Killy harrasti myös autourheilua. Hän osallistui muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajoon ja Pariisi–Dakar-ralliin.
Vuodesta 1995 lähtien Killy on ollut Kansainvälisen olympiakomitean eli KOK:n jäsen.
Pangrammi
Pangrammi (kreikan sanoista "pan gramma", ”jokainen kirjain”) on sana tai lause, jossa pyritään käyttämään kaikkia aakkosia. Tavallaan pangrammi on siis lipogrammin vastakohta, jossa tarkoituksena on jättää käytöstä pois yksi tai useampi kirjain. Erityistä mielenkiintoa herättävät mahdollisimman vähän kirjaimia toistavat, lyhyet pangrammit, koska niitä on erittäin vaikea muodostaa. Suosittuja ovat kuitenkin myös hieman pidemmät, mutta humoristiset tai sanoman sisältävät pangrammit.
Pangrammi, jossa jokainen kirjain esiintyy vain kerran, on pangrammipelin huippu, "täydellinen pangrammi". Se on erittäin vaikea saada aikaan käyttämättä epämääräisiä sanoja ja erisnimiä. Pelien lisäksi pangrammeja käytetään muutamiin erilaisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi englanninkielistä pangrammia "The quick brown fox jumps over a lazy dog" käytetään yleisesti kaukokirjoittimissa testaamaan kirjasimia, koska se sisältää kaikki englannin kielen kirjaimet.
Lipogrammi
Lipogrammi (kreikan sanasta "lipagrammatos", ”puuttuva kirjain”) on kirjoitustapa, jossa on tarkoituksella jätetty käyttämättä jotain tiettyä kirjainta tai tiettyjä kirjaimia, usein jotakin yleistä vokaalia.
Lipogrammin kirjoittaminen käyttämättä vierasperäisiä kirjaimia on helppoa, mutta erittäin vaikeaa sellaisilla yleisillä kirjaimilla kuten "A", "E" tai "T". Tällä tavalla kirjoittaminen on epäkäytännöllistä, sillä kirjoittajan täytyy välttää monia tavallisia sanoja, jolloin tekstistäkin tulee väkinäisen kuuloista ja vaikeasti ymmärrettävää. Tavallisia kirjaimia poisjättävät lipogrammit, jotka eivät kuulosta väkinäisiltä tai oudoilta, ovat hyvin harvinaisia.
Tunnetuimpia lipogrammeja on Georges Perecin ranskankielinen "La Disparition" -romaani, jossa ei ole yhtään e-kirjainta. Mark Dunnin kirjeromaani "Ella Minnow Pea" on lipogrammiromaani, jossa käytettävissä olevat kirjaimet vähenevät kirjan edetessä. Suomessa Sami Liuhto on käyttänyt lipogrammitekniikkaa romaanissaan "Sotaanlähtö" (ntamo 2015).
Tässä tekstissä ei ole yhtään a-kirjainta:
"Timo kumosi suutuspäissään teekupin tuolille. Hän oli" 
"suuttunut siksi, että hänen hieno uusi polkupyöränsä" 
"oli osunut kiveen eilen. Hän kuitenkin tuli melkein heti" 
"iloiseksi."
Orchid
Orchid on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin debyyttialbumi. Sen julkaisi Euroopassa Candlelight Records vuonna 1995, ja kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa Century Media Records. Myöhemmin Candlelight Records julkaisi albumin uudelleen, sisältäen bonuskappaleen "Into the Frost of Winter". Albumin nimen mukainen kukka orkidea esiintyy albumin kannessa.
Kuten muutkin Opethin albumit, "Orchid" sisältää sekä rujompia osuuksia että aivan akustisia osia, progressiivisesti aseteltuna. Vokalisti Mikael Åkerfeldt laulaa albumilla puhtaita osuuksia hyvin vähän, jonka lisäksi hänellä on kuiskattuja lauluosuuksia. Tyypillistä death metal -örinää levyllä kuullaan selkeästi eniten. Lähestulkoon kaikki Orchidin kappaleet pyörivät kymmenen minuutin lieppeillä, lukuun ottamatta 3-minuuttista pianoesitystä "Silhouette" ja minuutin mittaista instrumentaalikappaletta "Requiem".
"Orchid" on Opethin uudempaan tuotantoon verrattuna selvästi suoraviivaisempaa, vähäisimpien tahtilajikikkailuidensa sekä jonkin verran yksinkertaisimpien rumpuosuuksiensa takia. Albumi on silti sinänsä hyvin progressiivinen, koska sen kappaleet ovat hyvin pitkiä ja moniosaisia, saattaen sisältää useammankin kerran siirtymän puhtaasta akustisesta osuudesta raakaan death metal -osuuteen, tai toisin päin. Erilaiset kahden kitaran harmoniat ja akustiset osuudet ovat suuressa osassa albumilla. "Orchid"in masteroinnissa tapahtuneen virheen vuoksi kappaleen "Requiem" outro siirtyi kappaleen "The Apostle in Triumph" alkuun.
Morningrise
Morningrise on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin toinen studioalbumi. Candlelight Records julkaisi albumin Euroopassa vuonna 1996 ja Century Media Records Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Candlelight Records julkaisi sen uudelleen vuonna 2000. Albumin kannessa on palladonilainen silta, joka sijaitsi Englannissa. Tähän mennessä albumi on ainoa Opethin levyistä, jonka jokainen kappale on yli 10 minuutin mittainen.
Useat kriitikot sekä yhtyeen fanit pitävät albumia Opethin mestariteoksena, vaikka albumi julkaistiinkin varhaisessa vaiheessa yhtyeen uraa.
Levystä on julkaistu myös kahdentuhannen kappaleen rajoitettu kuvavinyylipainos.Vuoden 2000 uudelleenjulkaisu
Tellervo
Tellervo on erityisen viehkeä ja leikkisä metsän jumalan Tapion tytär suomalaisessa tarustossa.
Kalevalassa paimen pyytää Tellervoa avuksi karjan kaitsemiseen:"
Lonkero
Lonkero on pitkänomainen, joustava elin, joita on erityisesti selkärangattomiin kuuluvilla eläimillä. Niitä käytetään yleensä syömiseen, tunnusteluun ja tarttumiseen.
Nilviäisten pääjaksoon kuuluu useita lonkerollisia eläimiä. Kalmareilla ja seepioilla on kahdeksan raajaa ja kaksi lonkeroa. Lonkerot ovat pidempiä kuin raajat, ja niissä on imukuppeja usein vain kärjissä.
Jättiläiskalmarin ja kolossikalmarin lonkerot ovat erityisen vaikuttavat: niiden päissä on voimakkaat imukupit ja tappavat hampaat. Jättiläiskalmarin hampaat ovat pienet ja ympyränmuotoiset, kun taas kolossikalmarin lonkeroissa on kaksi riviä paksuja, teräviä, sormen pituisia hampaita.
Myös polttiaiseläimiin kuuluu monia lonkerollisia lajeja. Polttiaiseläimillä on usein suuri määrä polttiaissoluja lonkeroissaan. Polttiaissolut sisältävät nematokystiksi kutsutun rakenteen, jonka eläin voi laukaista mahdollista saalista kohti.
Monilla kampamaneeteilla on kaksi lonkeroa; joillakin ei ole yhtäkään.
Sammaleläinten suuta ympäröi lonkerorengas.
Joillain matomaisilla sammakkoeläimillä on lonkeroita. Matosammakoilla on päässään kaksi lonkeroa, joita ne luultavasti käyttävät haistamiseen.
Tähtikuonokontiaisella on liikkuvaisia ja hyvin herkkiä nenälonkeroita, joilla eläin suunnistaa ja havaitsee saaliita.
Lucy in the Sky with Diamonds
”Lucy in the Sky with Diamonds” on The Beatles -yhtyeen kappale vuoden 1967 albumilta "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". Laulu aiheutti aikanaan kohua tiedotusvälineissä, kun sen väitettiin yllyttävän nuoria käyttämään huumeita, nimenomaan LSD:tä, koska kappaleen nimi voidaan lyhentää kyseisen huumeen nimeksi. Kertomansa mukaan John Lennon sai ajatuksen kuitenkin poikansa Julianin piirtämistä vesiväritöistä. Kun John oli hakemassa Juliania koulusta, poika näytti hänelle piirustuksensa. Kuvassa oli tähtitaivas ja ihminen taivaalla. John oli kysynyt mitä kuva esittää, ja Julian oli vastannut: ”Lucy – taivaalla timanttien kanssa” (). Niinpä John Lennon laulaa laulun hieman lapsekkaalla äänellä. Lucy viittasi mahdollisesti Julianin koulutoveriin.
Lennon tavoitteli kappaleessa Lewis Carrollin tarinoiden tunnelmaa. Carrollin teokset "Liisan seikkailut ihmemaassa" ja "Liisan seikkailut peilimaailmassa" kuuluivat Lennonin lapsuuden lempikirjoihin. Näiden vaikutteiden on sanottu antavan kappaleeseen unenomaisen ja surrealistisen tunnelman.
Kappale on lähes kokonaan Lennonin käsialaa. Lennonin mukaan Paul McCartneyn osuus rajoittuu mainintaan ”sanomalehtitakseista”, mutta McCartneylla saattoi olla myös osuutta viimeisen säkeistön lyriikassa.
Useat artistit ovat tehneet omat cover-versionsa kappaleesta, heistä tunnetuimpia ovat Grateful Dead, William Shatner sekä Elton John.
Jojo
Jojo (yo-yo) on lelu, joka koostuu akselilla toisiinsa yhdistetystä kahdesta samankokoisesta, pyöreästä osasta sekä narusta, joka kiertyy akselin ympärille. Jojo voidaan tehdä puusta, metallista tai muovista. Jojo on maailman vanhimpia tunnettuja leluja.
Jojolla leikitään pitämällä kiinni narun päästä ja saattamalla jojo edestakaiseen liikkeeseen, jolloin se vuoroin "kelaa" narua sisään nousten leikkijää kohti ja liikkeen kääntyessä "purkaa" narua paeten poispäin leikkijästä. Tähän perusliikkeeseen voidaan liittää erilaisia variaatioita, joilla jojon käsittelyyn saadaan lisää vaikeutta.
Jojot ovat muutamaan otteeseen nousseet hetkellisiksi muotivillityksiksi. Esimerkiksi syksyllä 1991 Suomessa koettiin näyttävä jojo-buumi, ja monissa kouluissa jojoilla leikkimistä jouduttiin jopa rajoittamaan.
Jojon harrastajilla on erilaisia tyylejä, ja tekniikoita käyttää jojoa.
Päivätär
Päivätär on suomalaisessa muinaisuskossa auringon sekä päivän jumalatar ja kaunis neito, jonka toveri tai jopa kaksoisolento on yhtä lailla kaunis kuun jumalatar Kuutar. Päivätär ja Kuutar omistavat kuun kultaa ja auringon hopeaa, joita näkyy kuun ja auringon hohteessa, ja ehkä myös ”kultareunaisissa” pilvissä auringonlaskun aikaan.
Päivätär ja Kuutar näkyvät toisinaan Pohjolan tyttären tavoin taivaalla kehräämässä kulta- ja hopealankaa sekä kutomassa siitä kultaisia ja hopeisia vaatteita. Kalevalaisissa runoissa neidot pyytävät Päivättäreltä ja Kuuttarelta kaunistuksekseen kultaisia ja hopeisia koruja sekä vaatteita.
Professori Anna-Leena Siikala pitää mahdollisena, että Päivätär oli elämää ja valoa hallinnut jumala. Kristillisellä kaudella hänet korvasi Neitsyt Maria.
Trikotillomania
Trikotillomania (TTM) eli karvojennyppimishäiriö on pakko-oireisen spektrin häiriö, jossa yksilöllä ilmenee pakonomaista tarvetta nyppiä irti omia hiuksiaan, silmäripsiään, kulmakarvojaan tai muita kehon karvoja. Tämä johtaa merkittävään hiusten tai ihokarvojen lähtöön, jotka usein yritetään kätkeä kampauksen, peruukin tai hatun alle.
Trikotillomanian kuvasi ensi kertaa ranskalainen François Henri Hallopeau vuonna 1889.
Yleisimmin nyppiminen kohdistuu hiuksiin, kulmakarvoihin tai silmäripsiin, mutta se voi kohdistua mihin tahansa kehon karvoihin. Joillakin ilmenee tarvetta nyppiä myös toisten ihmisten tai eläinten karvoja tai dermatillomaniaa eli pakonomaista ihon nyppimistä. Trikotillomaniaan voi liittyä myös trikofagiaa eli hiusten syömistä.
Trikotillomania puhkeaa tavallisesti lapsuudessa tai varhaismurrosiässä. Noin 90 % hoitoon hakeutuvista trikotillomaniaa sairastavista on naispuolisia.
Usein nyppimisen voimakkuus vaihtelee jaksoittain niin, että stressaavissa elämäntilanteissa se lisääntyy. Nyppimistä voi tapahtua pitkin päivää tai jopa tunteja kestävissä yksittäisissä sessioissa. Yleensä karvojen nyppiminen pyritään salaamaan tai kieltämään, vaikka se olisi johtanut huomattavaankin hiusten tai karvojen lähtöön. Stressaavat, uudet ja epämiellyttävät tilanteet laukaisevat usein uuden kohtauksen.
Joidenkin mielestä häiriö on verrattavissa lähinnä kynsien pureskeluun.
Muita pakko-oireisen spektrin häiriöitä ovat mm. dysmorfinen ruumiinkuvahäiriö, Touretten syndrooma ja dermatillomania.
Karvojen nyppimishäiriöstä kärsivän on viisasta aina kääntyä joko ihotautilääkärin tai psykiatrin puoleen. Alttiutta tahdosta riippumattomaan ja pakonomaiseen karvojen nyppimiseen voidaan usein merkittävästi lievittää pakko-oireisen häiriön hoidossa käytettyjen lääkkeiden avulla. Jotkut ongelmasta kärsivät voivat hyötyä suurestikin kognitiivisesta psykoterapiasta tai käyttäytymisterapiasta.
Moses Kiptanui
Moses Kipkore Kiptanui (s. 1. lokakuuta 1971 Marakwet, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen huippujuoksija, päämatkanaan estejuoksu.
Vaikka Kiptanui oli koko 1990-luvun alkupuoliskon ylivoimaisin urheilija lajissaan, ei hän koskaan voittanut olympialaisten kultamitalia. Kiptanui oli ensimmäinen ihminen, joka alitti 3 000 metrin esteissä maagisen kahdeksan minuutin haamurajan. Vuonna 1991 hän voitti kahdeksan käymistään kymmenestä estejuoksukipailusta. 1992 Barcelonan olympialaisista ehdoton ennakkosuosikki Kiptanui joutui jäämään pois, koska loukkaantumisen takia ei kyennyt osallistumaan Kenian olympiakarsintoihin.
1990:
1991:
1992:
1993:
1994:
1995:
1996:
1997:
Rapunzelin oireyhtymä
Rapunzelin oireyhtymä on tila, jossa siitä kärsivä - yleensä psyykkisesti sairas nainen - on syönyt omia hiuksiaan sellaisen määrän, että mahalaukkuun on muodostunut hiuspallo ("trikobesoaari".) Pallosta lähtevät hiushaarakkeet ulottuvat paksusuoleen saakka. Hiuspallon poistaminen vaatii leikkausta.
Nimensä oireyhtymä on saanut Grimmin veljesten sadusta Tähkäpää (), jossa pitkähiuksinen neito on vankina tornissa. Hänet pelastava prinssi kiipeää torniin neidon hiuksia pitkin.
Grimmin veljekset
Grimmin veljekset Jacob (4. tammikuuta 1785 Hanau – 20. syyskuuta 1863 Berliini) ja Wilhelm Grimm (24. helmikuuta 1786 Hanau – 16. joulukuuta 1859 Berliini) olivat saksalaisia kielitieteilijöitä ja kulttuurintutkijoita, jotka keräsivät talteen vanhoja satuja ja julkaisivat useita satukokoelmia, joita kutsutaan Grimmin saduiksi. Jacob Grimm oli lisäksi aikansa merkittävimpiä oikeustieteilijöitä.
Ensimmäinen satukokoelma "Kinder- und Hausmärchen" julkaistiin 1812 ja se sisälsi yli 200 satua. Muutamat kokoelman saduista oli jo sitä ennen tunnettu myös Charles Perrault'n 1600-luvun lopulla kirjoittamina, jonkin verran poikkeavina versioina. Uudempi Grimm-tutkimus on myös tuonut 1970-luvulta alkaen esiin, että suurin osa Grimmien saduista ei olekaan kerätty kansan parista vaan on peräisin aiemmasta kirjallisuudesta. Monet Grimmien käyttämistä satujen kertojista eivät olleet kansan syvistä riveistä peräisin olleita talonpoikia vaan lukutaitoista porvaristoa, jotka kertoivat Grimmeille muista kirjoista lukemiaan satuja.
Alkuperäisissä julkaistuissa muodoissaan sadut ovat hyvin synkkiä ja väkivaltaisia. Nykyään saduista tunnetaankin yleensä vain niiden "Disney-versiot". Alkuperäiset kansansadut olivat kuitenkin vielä Grimmien versioitakin raadollisempia: Grimmit keksivät satukliseen "paha äitipuoli", kun taas kansantarinoissa omat vanhemmat muun muassa myivät Hannun ja Kertun noita-akalle.
Terry Gilliamin "Grimmin veljekset" -elokuvassa (2005) veljekset "Will" ja "Jake" esiintyvät kiertelevinä huijareina, joita näyttelivät Heath Ledger ja Matt Damon.
Kotimaassaan Grimmin veljekset tunnetaan myös saksan kielen kieliopin ja sanakirjan laatijoina ja Jacob Grimm myös germaanisten kielten Grimmin lain kehittäjänä.
Moseija
Moseija (, ) on kunta Länsi-Ruijassa Pohjois-Norjassa. Moseija sijaitsee Finnmarkin läänissä Nordkapin lounaispuolella. Kunnan keskustaajama on nimeltään Havøysund. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 240 asukasta.
Moseija rajautuu lännessä ja pohjoisessa Jäämereen, koillisessa Nordkappiin, kaakossa Porsangin kuntaan ja etelässä Kvalsundiin.
Havöija (Havøya), Inga (Ingøya), Jälmesöija (Hjelmsøya), Paakivuono (Bakfjord), Renöija (Reinøy)
Kantatie 55
Kantatie 55 on Porvoosta Mäntsälään kulkeva kantatie, jonka pituus on 36 kilometriä. Yhdessä Hankoon jatkuvan valtatien 25 kanssa se muodostaa pääkaupunkiseudun kiertävän väylän ja usein niitä sanotaankin Helsingin seudun uloimmaksi kehätieksi tai Kehä V:ksi. Porvoossa olevaa lyhyttä ja ruuhkaista nelikaistaista osuutta ja Askolan Monninkylän lähellä olevaa ohituskaistaosuutta lukuun ottamatta tie on kaksikaistainen. Kantatie 55 on tärkeä varsinkin Porvoon öljykuljetuksille.
Tie kulkee seuraavien kuntien alueella:
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 55 oli Porvoosta Mäntsälän, Oitin, Hausjärven kirkonkylän ja Turengin kautta Hämeenlinnaan kulkenut tie. Mäntsälän ja Hämeenlinnan välinen kantatieosuus on lakkautettu 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Entisen kanta­tien osuus Mäntsälästä Oittiin on nykyisin yhdystie 1471, Haus­järveltä Hämeen­linnaan osa seutu­tietä 290.
Tulevaisuudessa kantatien kaksiajorataista osuutta jatketaan noin puolen kilometrin matkalla Harabackan kiertoliittymään asti Kuninkaanportin työpaikka-alueen rakentamisen myötä.
Valtatien 25 numerointia saatetaan jossain vaiheessa jatkaa Porvooseen. Näin Kehä V:lle tulisi yhtenäinen tienumerointi.
Kantatielle 55 on toistaiseksi suunnitteilla vain 4 ohituskaistaa Mäntsälän ja Askolan välille. Hanketta ei tulla toteuttamaan tällä vuosikymmenellä.
Jan Železný
Jan Železný (, s. 16. kesäkuuta 1966 Mladá Boleslav, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen keihäänheittäjä. Železný on menestynein urheilija lajissaan. Hän on lajin kolminkertainen olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari sekä hallitseva maailmanennätysmies. Železný lopetti uransa keihäänheittäjänä syyskuussa 2006 Mladá Boleslavin stadionilla, jossa hän myös aloitti. Železný on myös valmentanut useita huippuheittäjiä kuten Tero Pitkämäkeä ja Barbora Špotákováa.
Olympiakultaa Železný voitti vuosien 1992, 1996 sekä 2000 olympiakisoista. Vuonna 2000 Železný nimettiin ksi. Lisäksi hänet valittiin vuosina 1996 ja 2000 vuoden eurooppalaiseksi miesyleisurheilijaksi. Maailmanmestaruudet Železný saavutti 1993, 1995 ja 2001. Lisäksi hänellä on olympiahopeaa Soulista 1988, MM-pronssia Roomasta 1987 ja Sevillasta 1999 sekä EM-pronssia Helsingistä 1994 ja vielä Göteborgista 2006.
Tšekkoslovakian hajoamisen jälkeen Železný edusti Tšekin tasavaltaa. Hän pitää hallussaan keihäänheiton maailmanennätystulosta 98,48 metriä, jonka hän heitti 25. toukokuuta 1996 Jenan kaupungissa Saksassa. Hän heitti samassa kilpailussa myös 92,88 metriä toisella heitollaan, mutta kolmas kerta toi maailmanennätyksen. Hänellä on hallussaan viisi kaikkien aikojen tilaston parasta tulosta ja kuusi parasta heittoa (heinäkuu 2016), sillä Železný heitti Sheffieldissä 29.8.1993 samassa kilpailussa 95,34 ja 95,66 metriä. Železnýn sadan parhaan heiton keskiarvo on 90,71 metriä ja parhaimman heittosarjan keskiarvo 91,37 metriä (90,58 – 91,44 – 92,26 – 87,62 – 92,30 – 94,02, yhteenlaskettu pituus 548,22 metriä). Železný on ainoa heittäjä nykykeihäällä, joka on kyennyt heittämään samassa kilpailussa viisi kertaa yli 90 metriä. Vanhalla keihäsmallilla kyseiseen saavutukseen on yltänyt myös Detlef Michel. Lähimmäksi nykykeihäällä ovat yltäneet Johannes Vetter neljällä sekä Thomas Röhler ja Sergei Makarov kahdella yli 90 metrin heitolla. Železnýn kolmen käytössä olleen keihäsmallien ennätysten yhteismitta on 277,90 metriä, mikä on enemmän kuin yhdelläkään toisella keihäänheittäjällä (Tom Petranoff 276,28 metriä ja Seppo Räty 273,28 metriä).
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2006 Železný teki uuden yli 40-vuotiaiden maailmanennätyksen pronssituloksellaan 85,92 metriä. Huhtikuussa 2009 hän oli valmennettaviensa kanssa harjoitusleirillä Etelä-Afrikassa ja heitti harjoituksissa keihästä 84,78.
Uransa aikana Železný kävi kovia kamppailuita muun muassa Steve Backleyä, Seppo Rätyä, Aki Parviaista, Boris Henryä ja Sergei Makarovia vastaan.
Železný on keihäänheittäjäksi suhteellisen pienikokoinen, vain 186 senttimetrin mittainen. Hänen valttinsa ovatkin heittokäden suorastaan ruoskamainen sivallus sekä yläruumiin poikkeuksellisen tehokas kierto. Hänen vanhempansa olivat molemmat keihäänheittäjiä, äiti Tšekkoslovakian mestari.
Jan Železný toimii tällä hetkellä kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsenenä oltuaan sitä ennen KOK:n urheilijakomission jäsen.
Primo Levi
Primo Levi (31. heinäkuuta 1919 Torino, Italia – 11. huhtikuuta 1987 Torino, Italia) oli italialainen kemisti ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten juutalaisten vainoja kuvaavista muistelmista ja muista teoksista, jotka kuvaavat hänen vankeusaikaansa Auschwitzin keskitysleirissä. Joissakin teoksissaan hän käytti salanimeä Damiano Malabaila.
Primo Levi osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen vuodesta 1943 kunnes jäi kiinni 24 vuoden ikäisenä. Ensimmäisessä julkaistussa teoksessaan "Tällainenko on ihminen" hän kuvailee kiinni jäämistään vastarintaliikkeen taistelijana ja kuljetustaan Auschwitzin keskitysleirille, josta hän vapautui vasta vuosi ja 45 päivää myöhemmin Puna-Armeijan etenemisen seurauksena. Primo Levin tunnusnumero oli 17 4517, hän oli lopulta yksi kahdestakymmenestä italianjuutalaisesta, jotka ainoina olivat elossa alkuperäisestä 650 ihmisen kuljetuksesta. Teos kuvailee keskitysleirin jokapäiväistä raakuutta ja kuolemanpelkoa selkeällä toteavalla otteella.
Yksitoista vuotta "Tällainenko on ihminen" -teoksen julkaisun jälkeen Levi alkoi kirjoittaa jatko-osaa nimeltä "Aselepo", joka kuvasi hänen matkaansa Auschwitzin vapautuksen jälkeen takaisin Italiaan. Vaikka toinen maailmansota oli ohi paluu kotiin ei ole yksiselitteinen, kuljetusyhteydet eivät toimineet ja Eurooppa oli täynnä pakolaisia. Levin muistelmateos kuvaa sodan jälkeistä kaaosta omakohtaisella kokemuksella. Levi kirjoitti myös omaelämänkerrallisen kokoelmateoksen "Jaksollinen järjestelmä" ("Il sistema periodico", 1975) sekä sionistisen romaanin natseja vastaan taistelleista juutalaisista partisaaneista "Jos ei nyt niin milloin?" ("Se non ora, quando?", 1982)
Primo Levi kuoli pudottuaan asuintalonsa rappukuiluun. Kuolema todettiin virallisesti itsemurhaksi, mutta ystävät ja ihailijat ovat kyseenalaistaneet päätelmän: heidän mielestään niin vimmaisen elämänhaluinen mies ei tappaisi itseään. Levi ei jättänyt itsemurhaviestiä.
Borknagar
Borknagar on Øystein Garnes Brunin vuonna 1995 perustama folk/progressive/black/symphonic metal -yhtye Bergenistä, Norjasta. Yhtye yhdistelee musiikkiinsa vaikutteita viikingeiltä, kansanperinteestä sekä keskiajasta, ja sanoitukset käsittelevät usein filosofiaa, pakanuutta, luontoa ja maailmankaikkeutta. Nimi Borknagar on anagrammi ”Ragnarokista”, johon on lisätty "B" ääntämisen mahdollistamiseksi. Kuitenkin Øystein Brun on kertonut, että nimi juontaa juurensa skotlantilaisesta myytistä, joka kertoo skotlantilaisen vuoren "Loch Nagarin" huipulle kiivenneestä miehestä.
Borknagar syntyi norjalaisen death metal -yhtyeen Molestedin tuhkista, kun silloinen jäsen Øystein Brun kyllästyi yhtyeen musiikin raakoihin puoliin. Hän sai projektiin mukaan monia black metalin tunnetuimpia nimiä – kuten Infernuksen ja Grimin Gorgorothista ja Garmin Ulverista – minkä vuoksi yhtye sai heti alussa välitöntä kiinnostusta. Yhtye ei edes koskaan nauhoittanut demoa, vaan he yksinkertaisesti pyysivät ja saivat levytyssopimuksen Malicious Recordsilta.
Tähän mennessä Borknagar on julkaissut kuusi albumia. Ensimmäiseen "Borknagar"-nimisen albumin sanoitukset oli kirjoitettu norjaksi, mutta kaikilla myöhemmillä albumeilla on sekä Dimmu Borgirin ICS Vortexin että Otygin Vintersorgin englanninkielisiä sanoituksia.
Kioskikirjallisuus
Kioskikirjallisuus tarkoittaa huokeaa, sarjoina ilmestyvää taskukirjaa tai lukemistolehteä, jota levitetään pääasiallisesti kioskien tai muiden lehtipisteiden kautta. Englannin "pulp fiction" ja "pulp magazine" viittaavat tavallisesti lukemistolehtien kulta-aikaan ennen taskukirjojen yleistymistä 1950-luvulla. Pulp-nimitys tulee karkeasta puumassapaperista, jolle etenkin rikos- ja seikkailuviihdettä painettiin Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulta alkaen..
1980-luvulta alkaen kioskikirjallisuuden markkinoita ovat hallinneet romanttiset lukemistot, joiden suurin tuottaja on kanadalainen Harlequin. Rikos- ja seikkailuviihde on vastaavasti kuihtunut. Suurimman osan kioskikirjallisuuden tarjonnasta on syönyt televisio ja muu sähköinen viihde.
Pulp-lukemistot erikoistuivat erilaisiin tyylilajeihin kuten salapoliisitarinoihin, science fictioniin, seikkailu- ja sotakertomuksiin, kauhuun ja villin lännen tarinoihin. Monet klassikoiksi muodostuneet tieteis- ja rikostarinat julkaistiin alun perin jatkokertomuksina sellaisissa kioskilehdissä kuin "Weird Tales", "Amazing Stories" ja "Black Mask". Jälkimmäiseen lehteen kirjoittivat muun muassa Raymond Chandler ja Dashiell Hammett. Sekä kovaksikeitetty dekkari että scifi kehittyivät pitkälti kioskilehtien ansiosta. Kioskijulkaisut ovat kuitenkin pitkälti heräteostoksiksi tehtyinä tuotteina kilpailleet lukijoista enemmän lehtien kuin kovakantisen kirjan kanssa.
Kioskilehdet olivat kuuluisia räikeistä kansikuvistaan, joissa poseerasi tavallisesti puolipukeinen nainen hätää kärsimässä ja sankariaan odottamassa.Suomessa kioskikirjallisuus sai alkunsa vasta toisen maailmansodan jälkeen. Kioskikirjallisuuden käsite yleistyi suomalaisessa kirjallisuudentutkimuksessa 1960-luvulla. Termi suomennettiin ruotsin kielestä ("kiosklitteratur"). Kioskikirjallisuuteen väljästi ymmärrettynä on rikoksen ja romantiikan lisäksi liittynyt myös kauhu ja scifi, jotka suomalaisessa julkaisutoiminnassa ovat kuitenkin levinneet etupäässä muuta tietä kuin lehtipisteiden välityksellä. Suomessa pulp-kirjallisuutta julkaisivat sellaiset lehdet kuin "Seikkailujen maailma", "Yllätyslukemisto", "Lukemista Kaikille" ja "Isku".
Australialainen kioskikirjallisuus oli voimissaan 1939–1959 ennen television aikakautta. Laji syntyi, kun Australiassa alettiin kantaa veroa ulkomaisesta kioskikirjallisuudesta, lähinnä yhdysvaltalaisesta. Kustantajat julkaisivat kirjoja sitä mukaan kuin kirjailijat niitä ehtivät kirjoittaa. Kirjoittajaksi ei ollut riittävästi perinteisiä kirjailijoita, joten työhön ryhtyivät muun työn ohella tekijät, jotka hyväksyivät alan ehdot. Kirjoittajat käyttivät yleensä salanimiä, joista tunnetuimpia on Carter Brown.> Suomessa Carter Browneja julkaistiin 140 nimikettä, toiseksi eniten Ranskan jälkeen Australian ulkopuolella.
Desmond Morris
Desmond Morris (s. 24. tammikuuta, 1928) on brittiläinen tietokirjailija, eläintieteilijä, käyttäytymisen tutkija ja taiteilija. Hänen tapansa tarkastella ihmisten käyttäytymistä eläintieteellisestä näkökulmasta on herättänyt sekä ihastusta että vastustusta. Arvostelijoidensa mielestä hän ei ole tutkija vaan vain popularisoija. Hänen suosituin kirjansa on nimeltään "Alaston apina". Se on käännetty 23 kielelle.
Hänen surrealistisia taideteoksiaan on ollut esillä näyttelyissä vuodesta 1948 nykypäivään asti.
Morrisin rinnalla tunnetuksi tuli myös Congo-simpanssi, jonka Morris opetti maalaamaan paperille ja kankaalle.
Naavuono
Naavuono (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa, Naavuonon (Kvænangen) ympärillä. Kunnan pinta-ala on 2 117 km², ja asukkaita siellä on tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 1 245. Keskustaajamana Burfjord (suom. Puruvuono).
Naavuonon kunta rajautuu pohjoisessa Finnmarkin läänin Lappeaan, idässä Finnmarkin läänin Alattioon, kaakossa Finnmarkin läänin Koutokeinoon, etelässä ja lännessä Raisiin, sekä luoteessa Jäämereen. Naavuonon kunnan luoteispuolella saaristossa sijaitsee Kieruan kunta.
Kätkänen (Kjækan), Naavuononpohja (Kvænangsbotnen), Paattari (Badderen), Puruvuono (Burfjord), Tuikkanen (Alteidet)
Kierua
Kierua (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Saaressa sijaitsevan kunnan pinta-ala on 472 km² ja asukkaita 2 905 (2013). Kieruan kirkko on rakennettu vuonna 1721 ja se on Tromssan läänin vanhin säilynyt puukirkko.
Karkko (Hamnnes), Maarnuora (Maursund)
Wim Duisenberg
Willem ”Wim” Frederik Duisenberg (9. heinäkuuta 1935 – 31. heinäkuuta 2005) oli hollantilainen taloustieteilijä, pankkiiri ja poliitikko. Duisenberg oli Euroopan keskuspankin ensimmäinen pääjohtaja vuosina 1998–2003 ja Euroopan yhteisvaluutan euron pääarkkitehteja.
Duisenberg syntyi Heerenveenin kaupungissa Friisinmaalla. Hän opiskeli taloustiedettä Groningenin yliopistossa pääaineenaan kansainväliset taloussuhteet. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1965 väitöksellä "Aseistariisunnan taloudelliset vaikutukset". Tohtorinväitöksensä jälkeen Duisenberg aloitti työt Washingtonissa Kansainvälisen valuuttarahaston palveluksessa. Hän palasi Alankomaihin vuonna 1969 Amsterdamin yliopiston kansantaloustieteen professoriksi.
Duisenberg toimi vuosina 1973–1977 Alankomaiden valtiovarainministerinä. Pian tämän jälkeen hän luopui paikastaan maan parlamentissa siirtyäkseen yksityisen Rabobankin varajohtajaksi. Alankomaiden keskuspankin pääjohtajana Duisenberg toimi vuosina 1982–1997. Hänen kaudellaan Alankomaiden guldeni kiinnitettiin Saksan markkaan ja maan talous lähti kasvuun.
Duisenberg valittiin Euroopan keskuspankin ensimmäiseksi pääjohtajaksi 2. toukokuuta 1998. Hänen puheenjohtajakaudellaan toteutettu euron käyttöönotto toi hänelle lisänimen ”Mr. Euro”. Duisenberg vaati EKP:n pääjohtajana euroalueen jäsenmailta tiukkaa budjettikuria. Hänen mukaansa jäsenmaiden talousvaikeudet eivät olleet riittävä syy rikkoa kasvu- ja vakaussopimusta. Duisenberg piti tiukasti kiinni keskuspankin itsenäisyydestä.
Duisenberg ilmoitti jäävänsä pois keskuspankin johdosta täyttäessään 68 vuotta 9. heinäkuuta 2003, mutta Euroopan unionin valtiovarainministerit vaativat häntä jäämään virkaan 1. marraskuuta asti. Duisenbergin seuraajaksi valittiin hänen aiempi vastaehdokkaansa, ranskalainen Jean-Claude Trichet.
Duisenberg löydettiin kuolleena Etelä-Ranskan Fauconissa sijaitsevan huvilansa uima-altaasta 31. heinäkuuta 2005. Hän oli hukkunut saatuaan sydänkohtauksen.
Duisenberg oli kuollessaan toisessa avioliitossa. Hänellä oli kaksi poikaa ja yksi tytär.
Selkä
Ihmisen selkä on pakaroiden ja niskan välissä, ihmisen takapuolella. Sen keskellä kulkee luinen selkäranka. Selkärankaa tukevat molemmin puolin voimakkaat selkälihakset. Selässä on rangan muotoisesti normaalisti kaareutumia pystysuunnassa: yläselässä taaksepäin (normaali kyfoosi) ja niskassa sekä lanneselässä eteenpäin (normaali lordoosi). Kieroutta sivulle eli skolioosia ei pitäisi terveessä selässä olla. Selkä voi toki taipua sivulle, eteen tai taakse.
Selän iholla on epätarkka tuntoaisti.
Austin Powers
Austin Powers on kolmessa agenttielokuvaparodiassa pääosassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jota näyttelee Mike Myers. Päähenkilö sir Austin Danger Powers syväjäädytettiin 1960-luvulla ja sulatettiin vuonna 1997. Elokuvien huumori on ronskia, usein myös alatyylin puolelle menevää.
Elokuvat muistetaan ehkä parhaiten siitä, että ne parodisoivat monia James Bond -elokuvissa esiintyneitä hahmoja ja kohtauksia; kuten Bondeissa heitetään hattua, heitetään Powersissa kenkää. Myersin luoma hahmo pukeutuu 1960-luvun muodin mukaisesti, pitää silmälaseja ja on huonohampainen, mutta kuitenkin suuri naistenmies. Myers on sanonut, että hänen oma isänsä on ollut alun perin esikuva hahmolle.
Elokuvien teemamusiikkina toimii Quincy Jonesin kappale "Soul Bossa Nova".
Omasvuono
Omasvuono (myös Omasenvuono tai Isovuono, , ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa Isonvuonon eli Omasvuonon (, ) rannalla. Kunnan pinta-ala on 1 538 km² ja asukasluku tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 1 942. Kunnan asukkaista merkittävä osa on etniseltä alkuperältään saamelaisia ja suomalaisia. Keskustaajama on Saukkonen () ja suurin asutuskeskus Yykeänperä (Skibotn). Omasvuono on läntisin kunta, jossa on perinteistä kveeniasutusta.
Vuonna 2007 kunnanvaltuusto päätti, että kuntaa kehitetään tasapuolisesti kolmen kielen ja kulttuurin pohjalta – saamen, kveenin/suomen ja norjan..
Omasvuonon kunta rajoittuu kaakossa Suomen Enontekiön kuntaan.
Apaja, Juovankka (Elsnes), Pyhäouta (Helligskogen), Saukkonen (Oteren), Singalanouta (Signaldalen), Soiketanouta (Kitdalen), Staaluvankka (Elvevollen), Suoloniemi (Rasteby), Uksiviiki (Mellenfjord), Vieksikenttä (Kvesmenes),
Yykeänperä (Skibotn), Yykeänvankka (Skibotndalen)
Richard Danielpour
Richard Danielpour (s. 28. tammikuuta 1956, New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Danielpour opiskeli Vincent Persichettin ja Peter Menninin johdolla Juilliard School of Musicissa, josta hän valmistui vuonna 1986. Monien muiden sukupolvensa amerikkalaissäveltäjien tapaan Danielpour käytti teoksissaan aluksi sarjallisia sävellystekniikoita, mutta luopui niistä 1980-luvun loppupuolella ja alkoi turvautua perinteisempää sävelkieleen. Danielpour kertoo saaneensa vaikutteita musiikkinsa John Adamsiltä, Christopher Rouselta, Joseph Schwantnerilta - sekä Beatlesiltä. Danielpourin merkittävimpiin teoksiin kuuluvat "First Light" (1988) kamariorkesterille, kolme sinfoniaa (1985, 1986 ja 1990), kolme pianokonserttoa (1981, 1993, 2002), baletti "Anima mundi" (1995) ja viimeisimpänä ooppera "Margaret Garner" (2005).
Inferno (lehti)
Inferno on vuonna 2001 ensimmäistä kertaa julkaistu metallimusiikkiin keskittynyt aikakauslehti. Se on painokseltaan Suomen neljänneksi suurin musiikkilehti. Inferno lehden perusti Sauli Vuoti Oulussa 2001.
Inferno, raskaan rockin erikoislehti, alkoi ilmestyä 27. elokuuta 2001, ja sitä on ilmestynyt tähän mennessä 98 numeroa. Sisältö koostuu haastatteluista, artikkeleista, raporteista, uutisista ja arvosteluista, jotka liittyvät metallimaailmaan, mutta silloin tällöin yksittäiset artikkelit voivat käsitellä myös muita samankaltaisia musiikkilajeja.
Keväällä 2005 Inferno yhdistyi "Hamara"-nimisen kilpailevan julkaisun kanssa, jolloin Hamaran päätoimittaja Matti Riekki siirtyi Infernon päätoimittajaksi Sauli Vuotin tilalle. Lehteä julkaisi vuoteen 2005 Vuotin Inferno Kustannus Oy, kunnes lehden osti Popmedia. Samalla saman katon alle siirtyivät Rumba- sekä Rytmi-lehdet muodostaen uudesta Popmedia Finlandista lehtien määrässä mitattuna Suomen suurimman musiikkilehtikustantamon.
Nykyään Infernoa julkaisee Pop Media Oy 12 kertaa vuodessa n. 82-sivuisena.
Toukokuussa 2005 Inferno julkaisi DVD-kokoelman, joka sisälsi 30 pohjoismaisten – kuitenkin enimmäksi suomalaisten – heavy metal -yhtyeiden musiikkivideota. DVD sai suuren suosion nousten Suomen virallisella DVD-listalla kolmanneksi.
Maaliskuussa 2006 DVD sai jatkoa laajentaen videoiden kirjoa myös ei-pohjoismaalaisten videoiden muodossa. Jakelu vaihtoi Kråklundilta Playgroundille jolloin jakelu myös laajentui muihin pohjoismaihin Suomen lisäksi.
DVD-kokoelmien tarkoituksena on tuoda esille kotimaisen metallimusiikin videotarjontaa, minkä vuoksi suurin osa videoista on suomalaisia. Ensimmäinen DVD olikin ehdolla Femma-gaalassa vuoden visuaalisena tuotoksena.
Lokakuussa 2006, Inferno ja Gastromax Oy, avasivat yhdessä raskaan rockin erikoisravintolan Tampereelle Tuomiokirkonkadulle. Joulukuun alussa aukesi ketjun toinen baari Helsinkiin, Annankadun ja Uudenmaankadun kulmaan. Seuraavana vuonna ketjulle aukaistiin kolmas baari Jyväskylään, Yliopistonkadulle. Näistä viimeisenä Tampereen Inferno lopetti toimintansa kesällä 2011.
E. H. Shepard
Ernest Howard Shepard (10. joulukuuta 1879 – 24. maaliskuuta 1976 Lontoo) oli brittiläinen piirtäjä ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten ihmismäisistä eläinpiirroksistaan kirjoissa "Kaislikossa suhisee" (Kenneth Grahame) sekä "Nalle Puh" (A. A. Milne).
Shepard palveli sotapalveluksensa ensimmäisen maailmansodan aikana ja lähetti pilapiirroksia taisteluista kuuluisaan englantilaiseen huumorilehteen Punchiin. Sodan päätyttyä hänet palkattiin lehteen kuvittajaksi, jolloin hän tutustui Milneen.
Milne sai inspiraation satuihinsa poikansa Christopher Robinin pehmolelusta. Shepard on sanonut, että hän käytti Nalle Puhin mallina oman poikansa pehmolelukarhua Christopher Robinin nallen sijasta.
Shepard kirjoitti kaksi omaelämäkertaa: "Drawn from Memory" (1957) sekä "Drawn From Life" (1962).
Mazatecinsalvia
Mazatecinsalvia ("Salvia divinorum") on huulikukkaiskasveihin ("Lamiaceae") kuuluva, hallusinogeenisia yhdisteitä sisältävä kasvi. Se kasvaa Etelä-Meksikossa Oaxaca-vuorilla eristäytyneenä muusta maailmasta. Mazatecinsalviaa kasvatetaan kuitenkin päihteeksi ympäri maailmaa.
Mazatecinsalvia tuottaa vain muutaman erittäin huonosti itävän siemenen. Huono itämiskyky johtuu elinpaikan aiheuttamasta sisäsiittoisuudesta, jonka takia kasvit eivät pölyty kunnolla. Mazatecinsalvia lisääntyy kaatumalla maahan ja kasvattamalla nivelestä juuret. Kasvin kasvattajien keskuudessa sitä kuitenkin lisätään pistokkaista. Alkuperäiseltä kasvin elinalueelta tuotiin vain muutama pistokas, joita kasvatetaan nykyään ympäri maailmaa. Tunnetuin pistokkaista on "Wasson/Hofmann"-nimellä kulkeva, joka on saanut nimensä tuojiensa mukaan. Myös muutamia muita lajikkeita on olemassa, mutta ne ovat lähes identtisiä "Wasson/Hofmann"in kanssa.
Mazatecinsalvia on perinteisesti ollut osa meksikolaisen Mazatec-kansan pyhiä toimituksia. Muualla maailmassa mazatecinsalvia on yleistynyt päihteenä 1990-luvun lopulta lähtien.
Mazatecinsalvian pääasiallinen vaikuttava, aistiharhoja tuottava yhdiste on nimeltään salvinoriini A. Se on vahva psykoaktiivinen yhdiste, joka vaikuttaa jo 100 µg annoksella. Salvinoriini A on selektiivinen kappa-opioidireseptorin agonisti. Kasvi sisältää myös useita muita salvinoriineja, joiden aktiivisuus vaihtelee.
Kasvin kuivattuja lehtiä poltetaan tavallisesti piipussa. Toiset suosivat vesipiippua, koska se kosteuttaa tai viilentää savua sekä vähentää mm. tervan määrää. Vaporisaattori, laite jolla höyrystetään tavallisesti kannabiksesta vaikuttavia ainesosia, on myös yleinen laite salvian käyttäjillä. Salvinoriini A vaatii hieman THC:tä korkeamman höyrystymislämpötilan, noin 230 astetta. Vaporisaattoria käytettäessä salvinoriini A on tarkoitus saattaa höyrystymislämpötilaan, jolloin vain pieni osa muista terveydelle haitallisista aineista kuten tervoista tai hiilimonoksidista pääsee käyttäjän keuhkoihin asti. Kasvista tehdyllä uutteella voidaan saavuttaa vielä lehtirouhettakin voimakkaampia vaikutuksia.
Mazatecinsalvia aiheuttaa samankaltaisia näköharhoja ja reaktioita kuin LSD. Näihin kuuluvat muun muassa unenomaiset kokemukset, tunnemaailman laajeneminen. Ei-toivottuina vaikutuksina saattaa esiintyä muun muassa pelko- tai paniikkitiloja. Vaikutukset kestävät tyypillisesti muutamasta minuutista kymmeneen minuuttiin.
Useisiin päihteisiin verrattuna salvian vaikutukset ovat lyhytkestoisia. Polttamalla vaikutus kestää noin viisi minuuttia ja lievemmät vaikutukset ovat ohi noin 15 minuutissa. Suurilla annoksilla vaikutus voi kuitenkin kestää jopa puoli tuntia. Pureskelemalla vaikutukset kestävät pidempään, mutta ovat samalla lievempiä.
Suomessa mazatecinsalvia luokiteltiin kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi 1. huhtikuuta 2016.
Paha silmä
Paha silmä on monien kulttuurien taikauskoisissa käsityksissä katse, joka voi vahingoittaa, jopa tappaa. Erityisesti raskaana olevien naisten, lasten ja eläinten on uskottu olevan alttiita pahalle silmälle.
Paha silmä yhdistetään usein noituuteen ja kateuteen. Pahaan silmään on uskottu eri puolilla maailmaa jo muinaisista ajoista lähtien. Se esiintyy niin antiikin Kreikan ja Rooman uskomuksissa kuin myös juutalaisessa, islamilaisessa, buddhalaisessa ja hindulaisessa perinteessä. Usko pahaan silmään on yleinen myös alkuperäiskansojen piirissä, ja taikausko on säilynyt ympäri maailman sitkeänä näihin päiviin saakka. Yleensä pahasta silmästä on syytetty muukalaisia, epämuodostumista kärsiviä, lapsettomia naisia ja vanhoja naisia.
Pahan katseen on joskus ajateltu olleen tahatonta tai vastentahtoista. Esimerkiksi eräässä slaavilaisessa kansantarinassa pahan silmän vaivaama isä sokaisee itsensä, jotta ei tekisi pahaa lapsilleen. Useimmiten on kuitenkin uskottu, että paha silmä johtuu pahantahtoisuudesta ja etenkin kateudesta vaurautta, menestystä ja kauneutta kohtaan. Sen vuoksi keskiaikaisessa Euroopassa kehujen ajateltiin tuovan huonoa onnea. Kehun sijaan käytettiin kiertoilmaisuja, kuten "Jumala siunatkoon".
Eri kulttuureissa on ollut vaihtelevia keinoja suojautua pahalta silmältä. Esimerkiksi joissakin Intian osissa hääseremeonioissa on ollut tapana pukeutua vastakkaisen sukupuolen vaatteisiin, jotta vältyttäisiin pahalta silmältä. Aasissa puolestaan on varokeinona mustattu lasten kasvot, varsinkin silmien ympäriltä. Useat Aasian ja Afrikan kansat syövät vain yksin tai suljettujen ovien takana, koska on uskottu, että suu auki on alttiimpi pahan silmän vaikutuksille. Myös eri ruokien ja keitosten on uskottu suojaavan pahalta silmältä, samoin pyhien tekstien ja amulettien. Lisäksi jotkin käsimerkit tai rituaaliesineet sekä piirrokset ovat uskomusten mukaan suojanneet pahalta silmältä.
Paha silmä on joko tuijottava demoni tai vihamiehen ja varsinkin kadehtijan katse. Paha silmä esiintyy voimakkaana muun muassa monissa nykyisissä ja entisissä paimentolaiskulttuureissa ja useilla luonnonkansoilla. Esimerkiksi arabialaisessa maailmassa paha silmä, josta kertoo myös Koraani, on kateellisen katse. Italiassa pahoja silmiä ovat olleet erityisesti epämuodostuneet tai erityisen kauniit ihmissilmät. Näiltä on suojauduttu esimerkiksi amuletein.
Erityisen herkkiä pahalle silmälle ovat lapset, varsinkin vastasyntyneet. Monissa kulttuureissa nainen on synnyttänyt yksin tämän vaaran vuoksi. Lapsen aura eli energiakenttä on hienovaraisen herkkä, joten äidin energialla on suojattu lasta. Suomessa oli tapana olla lapsen kanssa kahden ensimmäiset seitsemän päivää synnytyksen jälkeen. Huone pidettiin hämäränä.
Suomessa monet ongelmat, kuten lapsen kierosilmäisyys, painajaiset, seksuaaliset ongelmat ja karjan sairastuminen, on laitettu pahan silmän syyksi. Saunaa ja loitsuja on käytetty pahan silmän vaikutusten poistamiseen.
Saamelaiset pelkäsivät, että jos luun jättää halkaisematta maastoon, paha silmä voi katsoa sen lävitse kodan sisälle tuoden epäonnea.
Sirppisoluanemia
Sirppisoluanemia on perinnöllinen verisairaus, jossa punasolut ovat muodoltaan epänormaalin sirppimäisiä.
Sirppisoluanemiasta kärsivän henkilön hemoglobiiniproteiinit ovat epämuodostuneet. Ne tarttuvat helposti toisiinsa, muodostavat pitkiä ketjuja ja aiheuttavat jäykkiä sirppimäisiä punasoluja. Tällaiset punasolut tuhoutuvat ennen aikojaan, jolloin henkilö kärsii anemiasta. Epämuodostuneet punasolut voivat myös tukkia pieniä verisuonia.
Sirppisoluanemia johtuu hemoglobiinimolekyylin β-ketjussa olevasta pistemutaatiosta eli yhden aminohapon muuttumisesta toiseksi. Tämä aiheuttaa hemoglobiinin (hemoglobiini S) rakennevirheen, jonka seurauksena punasolut saavat sirppimäisen muodon normaalin kiekkomaisen, kaksoiskoveran rakenteen sijaan.
Sirppisoluanemiaa aiheuttava geeni on resessiivinen. Homotsygooteilla oireyhtymä johtaa useimmiten kuolemaan jo lapsuudessa, mutta heterotsygoottien punasolut ovat yleensä normaaleja. Haitoistaan huolimatta alleeli on säilynyt, koska se torjuu malariaa. Sirppisoluanemian sairausalleelin muokkaamat punasolut tunnistavat malarialoisen, jolloin elimistön puolustusjärjestelmän solut tuhoavat punasolun ja loisen ennen kuin se ehtii lisääntyä ja aiheuttaa malarian oireita. Siksi alleeli on yleinen niillä Afrikan seuduilla, joilla malariaakin esiintyy. Paikoitellen jopa 40 prosentilla väestöstä on sirppisoluanemian sairausgeeni.
Sirppisoluanemian hoidossa käytetään typpioksidia inhalaattorilla hengitettynä.
Erään saksalaisen tutkijaryhmän mukaan faarao Tutankhamon kuoli sirppisoluanemiaan.