hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Matt Cameron
Matt Cameron (s. 28. marraskuuta 1962) on yhdysvaltalainen rumpali. Parhaiten hänet tunnetaan grungeyhtye Soundgardenin rumpalina. Hän soitti yhtyeessä vuodesta 1986 yhtyeen hajoamiseen 1997 asti. Myöhemmin hän löysi itselleen uuden yhtyeen, Pearl Jamin, jossa hän soittaa vieläkin.
Cameron syntyi San Diegossa, Kaliforniassa. Hän aloitti rumpujen soiton varhaisessa iässä. Hän ja muutama hänen kaverinsa soittivat cover-yhtyeessä nimeltä Kiss. Matt tapasi myöhemmin Paul Stanleyn. He saivat Kissiltä uhkauskirjeen heidän nimensä väärinkäytöstä.
1980-luvun alkupuolella hän muutti Seattleen, jossa hän soitti yhtyeissä kuten Skin Yard ja Feedback. Matt pääsi vuonna 1986 soittamaan Soundgardeniin tultuaan tunnetuksi paikallisissa musiikkipiireissä.
Hän on myös soittanut Smashing Pumpkinsin, Geddy Leen ja Tony Iommin albumeilla. Hän esiintyy yhdessä kappaleessa Chris Cornellin sooloalbumilla "Euphoria Morning".
Hän on myös kanadalaisen Our Lady Peace -yhtyeen rumpali Jeremy Taggartin ystävä ja soittaa Our Lady Peacen "Spritual Machines" -albumilla kappaleissa ”Right Behind You (Mafia)” ja ”Are You Sad”. Hän soittaa "Spider-Man – Hämähäkkimies" -elokuvaan tehdyssä ”Hero”-kappaleessa, jossa laulaa ja soittaa kitaraa Nickelbackistä tuttu Chad Kroeger.
Matt soitti myös hetken Queens of the Stone Agessä.
Svarog
Svarog (, ) on slaavilaisen mytologian jumala. Svarogia pidetään yleensä auringon ja tulen jumalana. Svarog oli alun perin yksi slaavien tärkeimmistä jumalista, mutta sittemmin hänen merkityksensä väheni ja esimerkiksi Venäjällä Svarogin sijan otti Perun. Joidenkin tulkintojen mukaan tulen jumala Svarogič oli Svarogin poika. Toisten mielestä nämä kaksi nimeä viittaavat samaan jumalaan.
Slaavilaiseen mytologiaan perustuvissa uuspakanallisissa uskonnoissa Svarog on usein luoja ja ylijumala ja pyhän kolminaisuuden Triglavin osa. Nimen etymologian on arveltu viittaavan sanskritin sanaan "svarga" (taivas) tai slaavilaiseen sananjuureen "svar" (kirkas).
Kosti Klemelä
Kosti Klemelä (29. helmikuuta 1920 Metsämaa – 26. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi yhteensä 24 elokuvassa ja televisiosarjassa. Rooleista tunnetuin on vänrikki (myöhemmin luutnantti) Koskela Väinö Linnan "Tuntemattoman sotilaan" vuoden 1955 filmatisoinnissa.
Klemelä sai ensikiinnityksensä Mikkelin teatteriin vuonna 1946. Sen jälkeen hän näytteli Tampereen Työväen Teatterissa vuosina 1949–1955 ja sittemmin Suomen Kansallisteatterissa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Klemelä näytteli "Tuntemattoman sotilaan" Koskelaa myös Tampereen Pyynikin kesäteatterissa.
Dažbog
Dažbog (myös "Dazbog", "Dabog", kyrill. Дажбог) on slaavilaisessa mytologiassa auringon jumala. Hän on yksi harvoista autenttisista slaavilaisista jumalista: Dažbog mainitaan Nestorin kronikassa ja useissa muissakin käsikirjoituksissa.
Erään tulkinnan mukaan Dažbog on Svarogin poika ja tulen jumalan Svarogičin veli. Joissakin myyteissä hän on Kuun jumalattaren puoliso. Venäläisessä kansanperinteessä Dažbogin sanotaan syntyvän joka päivä uudestaan lapseksi ja kuolevan auringonlaskun myötä vanhana miehenä.
Toivo Mäkelä
Toivo Sulo Armas Mäkelä (26. syyskuuta 1909 Loviisa – 20. huhtikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Loviisassa syntyneen Toivo Mäkelän vanhemmat olivat kirvesmies Leander Mäkelä ja Josefiina Alfors.
Ennen elokuvauraansa Mäkelä näytteli teattereissa. Näistä yksi oli Kotkan teatteri, jossa hän tapasi tulevan elinikäisen puolisonsa Irma Seikkulan. Ensimmäisen elokuvaroolinsa Mäkelä näytteli Wilho Ilmarin ohjaamassa Jalmari Finne -filmatisoinnissa "Pitkäjärveläiset" (1951) ollessaan jo 42-vuotias. Tämä ei haitannut hänen urakehitystään, vaan Mäkelä esiintyi aktiivisesti elokuvissa ja TV-rooleissa kuolemaansa saakka vuoteen 1979.
Mäkelä muistetaan erityisesti persoonallisesta, tiettyjä maneereja hyväksi käyttävästä näyttelijätyylistään. Elokuvayleisölle hän tuli tunnetuksi Matti Kassilan draamojen ja Aarne Tarkaksen komedioiden luottonäyttelijänä. Tunnetuimmat roolinsa hän tekikin Kassilan ohjaamissa elokuvissa "Elokuu" (1956), Komisario Palmun erehdys (1960) ja "Kaasua, komisario Palmu!" (1961). Ensimmäisessä hän esitti juoppoa kanavanvartijaa, toisessa ravintolan pianistia ja kolmannessa hieman homssuista tuomaria. Muistettava on myös pääministerin rooli Spede-elokuvassa "Pähkähullu Suomi" (1967). Hänen viimeiseksi suureksi elokuvaroolikseen jäi valokuvaajan (sekin alkoholistin) rooli Rauni Mollbergin lämminhenkisessä komediassa "Aika hyvä ihmiseksi" (1977), jossa Irma Seikkula esitti hänen vaimoaan. Elokuva toi Mäkelälle hänen ainoan Jussi-patsaansa.
Elokuvauransa aikana Mäkelä jatkoi tiiviisti esiintymistä myös teatterin puolella. Elokuva- ja televisiorooleja hänelle kertyi lähes 50. Vuonna 1960 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Puoluekannaltaan Toivo Mäkelä oli sosialidemokraatti.
Näyttelijä Taito Mäkelä oli Toivo Mäkelän veli. Toivo Mäkelällä ja Irma Seikkulalla on kolme lasta: Juha Mäkelä (s. 1944), Maarita Mäkelä (myöh. Johansson, s. 1945) ja Markku Mäkelä (s. 1949). Heistä Maarita ja Juha Mäkelä ovat luoneet uraa näyttelijöinä.
Hänet on haudattu vaimonsa Irma Seikkulan kanssa Helsinkiin Malmin hautausmaalle, kortteliin 30–4–125.
Matti Keskinarkaus
Matti Keskinarkaus (s. 28. helmikuuta 1976) on suomalainen hiihto- ja pyöräsuunnistaja ja nelinkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Maailmanmestaruuden Keskinarkaus on voittanut Borovetsissa Bulgariassa 2002 pitkältä matkalta, Levin 2005 MM-kisojen sprintistä ja viestissä Rusutsussa Japanissa 2009 ja Tänndalenissa Ruotsissa 2011. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa ja neljä MM-pronssia. Pyöräsuunnistuksessa hän on voittanut MM-pronssia pitkältä matkalta.
Seuratasolla Keskinarkaus edustaa rovaniemeläistä Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Keskinarkaus työskentelee nykyään Finnairin palveluksessa lentäjänä.
Puutomaatti
Puutomaatti eli tomatillo eli tamarillo ("Solanum betaceum", syn. "Cyphomandra betacea") on koppisiemenisiin kuuluva koisokasvi. Se on pieni puu tai pensas, jonka soikeat ja ohutkuoriset hedelmät ovat syötäviä. Hedelmän sisällä on paljon tummia siemeniä, ja se muistuttaa niin maultaan kuin olemukseltaan tavallista tomaattia. Toisen mielipiteen mukaan makua voi myös kuvailla hunajamelonin ja karpalon yhdistelmäksi.
Puutomaatin hedelmät ovat 2–8 cm:n pituisia, ja ne kasvavat tertuissa. Pintajuuriset puut kasvavat istukkaasta ja ovat nuorena erittäin herkkiä kylmyydelle. Puu voi kasvaa hieman yli kuusimetriseksi, mutta silloin se tarvitsee suojaa tuulen aiheuttamilta vahingoilta. Hedelmiä alkaa muodostua kahden vuoden ikäisessä puussa. Yksi puu tuottaa hyvässä maaperässä erittäin runsaan sadon.
Puutomaatti kasvaa luonnonvaraisena Andeilla Perussa, Chilessä, Ecuadorissa ja Boliviassa. Sitä viljellään Argentiinassa, Australiassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Keniassa, Yhdysvalloissa ja Venezuelassa. Mm. Suomeen tuotavat tuontihedelmät viljellään pääasiassa Uudessa-Seelannissa.
Puutomaatin hedelmä voidaan syödä lusikalla halkaisemalla se kahtia tai irrottamalla sen kuori kuumalla vedellä. Hedelmä voidaan soseuttaa, ja sitä voidaan käyttää jälkiruokana tai salaateissa.
Maarita Mäkelä
Maarita Mäkelä (s. 6. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näyttelijäpari Toivo Mäkelän ja Irma Seikkulan tytär sekä näyttelijä Juha Mäkelän sisar.
Juha Kurvinen
Juha Kurvinen (s. 8. lokakuuta 1975 Kirkkonummi) on viihdetaiteilija, jonglööri, koomikko, freelancer-toimittaja ja kirjailija. Hänellä on ollut kahdesti ennätys "Guinnessin ennätysten kirjassa" kolmen aidon ja käynnissäolevan moottorisahan heittämisessä.
Kurvinen on toiminut ammattiviihdyttäjänä vuodesta 1996 lähtien esiintyen yritysjuhlissa, yksityistilaisuuksissa, yökerhoissa, tapahtumissa ja viihdelaivoilla sekä Suomessa että ulkomailla. Juha Kurvinen käyttää esityksissään perinteisten jonglöörivälineiden sijasta arkisia jokapäiväisiä esineitä kuten kännyköitä, moottorisahoja, kirveitä, veitsiä, omenoita ja ilmassa ylösalaisin lentävää täyttä kaljatuoppia yhdistellen esityksiin lisäksi tilannekomiikkaa ja yleisöavustajia. Kurvinen on lisäksi keksinyt ja esittänyt myös vedenalaisen jonglöörishow'n, joka näytettiin Yle TV2:n "Katso pois" -viihdeohjelmassa juhannuksena 2002.
Kurvinen on esiintynyt lisäksi tv-ohjelmissa "Guinness World of Records", "Ennätystehdas", "Mitä ihmettä?", "Älä katso", "Katso pois", "Mahdoton tehtävä", "HIKI", "Huomenta Suomi", "YLE - Aamu TV", "Ihana aamu", "Joonas Hytönen Show", "Speden Spelit", "HUIPS", "Pöllölaakson aarre", "Jyrki Sähkösirkus", "Vadelmakallion iltamat", "Sirkusnuoret", "Viis yli viis", "Komisario Baskerville", "Taitoa ja taikuutta, Nattspell ja Totuuden Torvet."
Kurvinen on myös kirjailija. Kustannusosakeyhtiö Revontuli julkaisi hänen esikoisteoksensa "Sirkus Pjongjang – Keikka Pohjois-Koreaan" vuonna 2013. Teos kertoo seitsemän hengen suomalaisdelegaation matkasta Korean demokraattiseen kansantasavaltaan, ja se pohjautuu todellisiin tapahtumiin vuonna 2004. Silloin Pohjois-Korea kutsui Kurvisen kollegoineen esiintymään 10 vuotta aiemmin kuolleen presidentti Kim Il-sungin syntymäpäiville. Teos käännettiin kesäkuussa 2014 englanniksi.
Kurvinen on Esiintyvät Taiteilijat ry:n artistijäsen. Hän valmistui lisäksi vuonna 2014 Turun Yliopiston ja Taideakatemian yhteisen pilottihankkeen jälkeen taide- ja kulttuurijournalistiksi. Suomen Tietokirjailijat ry hyväksyi hänet kirjailijajäsenekseen vuonna 2013.
Hän on esiintynyt Tina Turnerin lämmittelijänä Finnair Stadiumin konsertissa Taxiride-yhtyeen kanssa 2000 ja vuonna 1992 rockmuusikko John Mellencampin lämmittelijäesiintyjänä Helsingin jäähallin konsertissa 1992. Hän on esiintynyt myös Ville ”Darude” Virtasen tulijonglöörinä livekeikoilla Jaakko ”JS16” Salovaaran tulijonglööri livekeikoilla.
Kurvinen on ollut kahdesti psykiatrisessa hoidossa. Ensimmäisellä kerralla vuonna 2008 hän oli aivotärähdyksen vuoksi sekavassa tilassa. Vuonna 2013 hän kävi lääkärissä valittamassa migreeniään, jolloin hän sai jälleen M1-lähetteen. Aivovamman vuoksi hänellä on puhjennut kaksisuuntainen mielialahäiriö. Hän ei omien sanojensa mukaan ole koskaan ollut psykoosissa. Helmikuussa 2016 "Turun Sanomat" paljasti Kupittaan sairaalassa tapahtuneita väärinkäytöksiä, joista Kurvinen oli aiemmin kertonut blogissaan ja sosiaalisessa mediassa.
Punapäälepinkäinen
Punapäälepinkäinen ("Lanius senator") on lepinkäisten suvun varpuslintu. Lajin pesimäalue alkaa Keski-Euroopasta ja jatkuu Välimeren rannikoiden maihin ja Lähi-itään. Pohjoismaissa se on harvinainen harhailija.
Punapäälepinkäinen viihtyy kuivahkoilla, avoimilla ja pensaikkoisilla alueilla, esimerkiksi hedelmätarhoissa. Elintavoiltaan laji on piilotteleva ja pitäytyy elinpiirissään lehvästön suojassa. Lajilla on silmukkamuutto, toisin sanoen kevätmuutto ja syysmuutto kulkevat eri reittejä.
Koiraan tunnistaa hyvin punaruskeasta päälaesta ja niskasta. Tumma kasvonaamari ulottuu otsaan saakka. Selkäpuoli on musta lukuun ottamatta valkeita hartialaikkuja. Yläperä on valkoinen ja nokka tukeva. Linnun pituus on 18–20 cm ja paino 35–45 g.
Punapäälepinkäinen on muiden lepinkäisten tapaan pensaikkomaiden lintu, joka saalistaa isoja hyönteisiä ja muita pikkueläimiä. Naaras hautoo 5–6 munaa parin viikon verran. Poikaset varttuvat lentokykyisiksi seuraavan kolmen viikon kuluessa.
Punapäälepinkäinen varoittelee karkeasti "dsä-dsä" tai laulaa sointuvaa säettään toistellen 2–3 kertaa. Se osaa myös matkia muita laulajia.
Arrowjuuri
Arrowjuuri eli nuolijuuri ("Maranta arundinacea") on monivuotinen sademetsistä kotoisin oleva kasvi. Sen juurimukuloista saadaan tärkkelyspitoista jauhoa eli arrowjauhoa, jota käytetään ruoanlaitossa sakeuttajana ja hyytelöintiaineksena perunajauhojen tai liivatteen tapaan.
Arrowjuuren lehdet ovat soikeat, kaksiväriset vihreänkirjavat ja melko kiiltävät. Se kuuluu huonekasveina käytettyjen paavonnukkumatin kanssa samaan sukuun ja maijojen kanssa samaan heimoon.
Arrowjuurta on viljelty Keski-Amerikassa ainakin 7 000 vuoden ajan. Nykyään sitä viljellään eniten Saint Vincentin saarella.
Torremolinos
Torremolinos on kaupunki Etelä-Espanjassa. Se kuuluu Málagan maakuntaan ja Andalusian itsehallintoalueeseen. Torremolinos sijaitsee 18 kilometriä Málagan kaupungista länteen Välimeren rannalla Costa del Solin eli Aurinkorannikon alueella. Torremolinos sijaitsee Mijaksen vuorten juurella. Torremolinoksesta länteen noin 20 kilometrin alueella sijaitsee Benalmadena, Fuengirola ja Marbella.
Matkailu alkoi kehittyä Torremolinoksen köyhässä kalastajakylässä 1950-luvulla yhtenä ensimmäisistä Aurinkorannikon lomakohteista. Torremolinos on erityisen suosittu brittien ja suomalaisten matkailijoiden keskuudessa.
Torremolinoksen asukasluku oli vuoden 2016 alussa 67 786.
Luolista löytyneet arkeologiset löydöt kuten ihmisen luut, työkalut ja saviastiat todistavat, että Torremolinoksen historia on jopa 150 000 vuotta vanhaa. Costa del Solin rannikko on aina ollut edistyksellisten kansojen asuttamaa. Muun muassa foinikialaisten, roomalaisten ja arabien kulttuuriperintöä on vieläkin havaittavissa kaupungin alueella. Esimerkiksi Torremolinoksen keskustassa San Miguelin kadulla sijaitsee 12 metriä korkea arabialainen puolustustorni Torre de los Molinos, josta kaupunki on alkujaan saanut nimensä. Torre de los Molinos tarkoittaa käännettynä tuulimyllyjen tornia.
Ranskanpuoliverinen
Ranskanpuoliverinen (myös ranskanratsuhevonen, ransk. (Cheval de) Selle Français, Anglo-Norman) on ranskalainen puoliverinen ratsuhevosrotu. Rotu tunnustettiin vasta 1950-luvulla, mutta nykyään se on Ranskan tärkein ratsuhevonen.
Ranskanpuoliverinen on luonteeltaan rohkea ja helposti koulutettava. Väriltään ranskanpuoliverinen on yleisimmin rautias tai ruunikko, mutta kaikkia värejä esiintyy. Säkäkorkeudeltaan ranskanpuoliverinen on noin 163-168cm.
Rotua kasvatetaan kolmena linjana:
Ranskanpuoliverisen kantakirja avattiin vuonna 1965. Ranskanpuoliverinen polveutuu muun muassa arabianhevosista, ranskanravureista ja englannintäysiverisistä. Tärkein hevosrotu, joka vaikutti ranskanpuoliveriseen, on kuitenkin anglonormanni. Ranskanpuoliverisen kantaisiksi voidaan nimetä orit Orange Peel ja Ibrahim. Lisäksi nykyiseen ranskanpuoliveriseen ovat vaikuttaneet suuresti Furioso, Rantzau ja Ultimate.
Nykyään ranskanpuoliveristä jalostetaan puhtaana, mutta sitä edelleen risteytetään ahkerasti muihin rotuihin.
Tanskanpuoliverinen
Tanskanpuoliverinen () on tanskalainen hevosrotu. Kyseessä on lämminverinen (puoliverinen) rotu, joka on saanut alkunsa noin 1960-luvulla. Rotu on jalostettu pelkästään ratsukäyttöön.
Tanskanpuoliveriset tunnetaan jaloina, säyseinä ja tehokasliikkeisinä hevosina. Säkäkorkeudeltaan hevonen on noin 160–173 cm. Tanskanpuoliverinen on yleensä väriltään ruunikko, mutta kaikkia tasaisia värejä esiintyy.
Tanskanpuoliveriset menestyvät kilparatsuina erinomaisesti muun muassa koulu- ja esteratsastuksessa. Kyra Kyrklundin menestyksekäs kouluratsu "Matador II" oli tanskanpuoliverinen. Tanskanpuoliverisellä on hyvä satulansija.
Yhdysvalloissa rotu on suhteellisen tuntematon, mutta vuonna 2001 pohjoisamerikkalainen tanskanpuoliveriyhdistys otti tavoitteekseen lisätä yhdysvaltalaisten tietämystä hevosesta ja sitä myöten kiinnostusta rotuun.
Räjähdysvaara
Räjähdysvaara on rap-artisti Pikku G:n vuonna 2003 julkaistu debyyttialbumi. 4 kertaa platinaa myynyttä albumia on myyty yli 120 000 kappaletta.
Levyn selvästi suurin hitti oli kappale "Me ollaan nuoriso", jonka kertosäe ""Me ollaan nuoriso, me ollaan tulevaisuus..."" nousi maankuuluksi. Hiteiksi nousivat myös "Shala-la-la" ja "Romeo ja Julia". Kahdesta albumin kappaleesta ("Me ollaan nuoriso" ja "Shala-la-la") kuvattiin myös musiikkivideo. Levystä tehtiin myöhemmin erikoispainos Räjähdysvaara XXL, joka sisälsi alkuperäisen albumin kappaleiden lisäksi pari uutta kappaletta sekä erikoismateriaalia.
Petrologia
Petrologia ( 'kivi') on geologian osa-alue, joka tutkii kiviä, niiden koostumusta, tekstuuria, rakennetta, esiintymistä, jakaumaa ja muodostumisolosuhteita.
Petrologia voidaan jakaa esimerkiksi kivien syntytavan mukaan: magmapetrologiaan (ks. myös magmakivi), sedimenttipetrologiaan (ks. myös sedimenttikivi) ja metamorfiseen petrologiaan (ks. myös metamorfinen kivi). Petrologiaan kuuluvat kokeellinen petrologia (kivien synteesi laboratorio-oloissa) ja petrografia.
Petrologiassa käytetään mineralogiaa, mikroskooppista petrografiaa ja kemiallisia analyysejä kiven koostumuksen ja tekstuurin selvittämisessä. Nykyisin petrologiassa käytetään geokemiaa ja geofysiikkaa geokemiallisten trendien ja syklien tutkimisessa. Myös termodynamiikka auttaa kivien alkuperän ymmärtämisessä.
Yıldıray Baştürk
Yıldıray Baştürk (s. 24. joulukuuta 1978 Herne, Länsi-Saksa) on saksalais-turkkilainen jalkapalloilija. Hyökkäävänä keskikenttäpelaajana pelaavan, 169 senttimetriä pitkän Baştürkin nykyinen seura on Blackburn Rovers FC, joka pelaa Englannin Mestaruussarjassa.
Baştürk aloitti ammattilaisuransa kaudella 1996–1997 SV Wattenscheidin riveissä. Seuraavat neljä kautta hän pelasi VfL Bochumissa. Bochum-urallaan hän pelasi 74 Bundesliigan ottelua ja 30 2. Bundesliigan ottelua. Kaudeksi 2001–2002 Baştürk siirtyi Bayer Leverkuseniin, jossa hän nousi Euroopan huipulle pelaten muun muassa Mestarien liigan finaalissa. Kolmen Leverkusenissa vietetyn kauden jälkeen hän kuitenkin lähti ilmaisella siirrolla Herthaan. Kaudeksi 2007-2008 Bastürk siirtyi, jälleen ilmaisella siirrolla, hallitsevan mestarin VfB Stuttgartin riveihin.
Turkin maajoukkueessa Baştürk on pelannut 6 ottelua tekemättä niissä maaleja. Hän edusti maataan MM-kisoissa 2002, joissa Turkki voitti pronssia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki U-17-joukkueessa jo vuonna 1998 Albaniaa vastaan pelatussa ottelussa.
Etelänukonputki
Etelänukonputki eli ukonputki ("Heracleum sphondylium") on monivuotinen putkikasvi ukonputkien ("Heracleum") suvussa. Sen lähisukuinen laji, mahdollisesti alalaji, on idänukonputki ("Heracleum sibiricum").
Kasvin käsittely voi aiheuttaa auringonvalon kanssa samantyyppisiä palovammoja iholle kuin jättiputket, tosin lievemmässä muodossa.
Etelänukonputki kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi. Sen suurimmat lehdet ovat parilehdykkäisiä ja lehdykät pariliuskaisia. Kukintona on enintään 20 cm leveä sarja, pienet kukat ovat valkoisia.
Suomessa etelänukonputki on lähes koko maassa melko yleinen uustulokas.
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema () sijaitsee Kruunupyyssä noin 19 kilometriä Kokkolan keskustasta etelään ja 30 kilometriä Pietarsaaren keskustasta koilliseen. Nordic Regional Airlines liikennöi säännöllisesti Kokkolan ja Helsingin välillä, minkä lisäksi liikennettä on keväästä talveen etelän lomakohteisiin. Lentoasemalla on kaksi kiitotietä, pituuksiltaan 700 ja 2 500 metriä.
Vuonna 2015 lentoaseman kautta kulki reilut 88 000 matkustajaa. 1. maaliskuuta 2010 saakka lentoaseman nimi oli Kruunupyyn lentoasema (). Lentoasema täytti 50 vuotta 1. marraskuuta 2010.
Vuonna 1998 Finavia valitsi Kruunupyyn lentoaseman eli nykyisen Kokkola-Pietarsaaren lentoaseman vuoden lentoasemaksi.
Lentoasemalta on linja-autoyhteys Kokkolaan ja Pietarsaareen jokaiselta lennolta. Linja-auto lentoasemalle lähtee Pietarsaaresta 70 minuuttia ja Kokkolasta 60 minuuttia ennen koneen lähtöä.
Mount Kenya
Mount Kenya on Kenian korkein vuori ja Afrikan toiseksi suurin vuori Kilimanjaron jälkeen. Vuoren korkeimmat huiput ovat Batian (5 199 m), Nelian (5 188 m) ja Lenana (4 985 m).
Mount Kenya on sammunut tulivuori. Viimeksi se on purkautunut 2,6–3,1 miljoonaa vuotta sitten. Vuoren rinteellä on monta biomia: Alemmat kerrokset ovat kuivaa metsää, joka vaihtuu katajien ja podokarpuspuiden vuoristometsäksi noin 2 000 metrin korkeudessa. 2 500 metrissä on bambuvyöhyke, joka vaihtuu vielä pieniä puita kasvavaksi ylämetsäksi, jossa kasvaa sammalia ja naavoja.
Vuoren huipulla oleva jäämassa on pienentynyt viime vuosikymmeninä, ja aiemmasta 18 jäätiköstä on jäljellä enää kymmenen.
Vuorta ympäröivä alue on luonnonsuojelualuetta (Mount Kenyan kansallispuisto). Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.
Kikujut uskovat, että heidän jumalansa Ngai asuu vuorella.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Mount Kenyan lienee nähnyt lähetyssaarnaaja Johann Ludwig Krapf vuonna 1849. Tiettävästi ensimmäisenä vuorelle ovat nousseet Halford John Mackinder, C. Ollier ja J. Brocherel 13. syyskuuta 1899.
21. kesäkuuta 2003 eteläafrikkalainen lentokone törmäsi Lenana-huippuun – kaikki menehtyivät.
Mount Kenyan alarinteillä harjoitetaan monipuolisia maataloutta. Mount Kenyaa ympäröivistä piirikunnista (lähinnä Kirinyaga, Nyeri, Meru ja Embu) osa muodostaa esimerkiksi kaksi Kenian teealueista ("Mount Kenya" sekä "Mount Kenya & Nyambene Hills"). Näillä viljellään teepensaita 1 500–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta erityisesti mustan teen tuottamiseksi. Myytävä tee valmistetaan kerätyistä teepensaan lehdistä joko ortodoksisella tai CTC-menetelmällä.
Jatsin syvin olemus
Jatsin syvin olemus on vuonna 1977 julkaistu Kari Peitsamon ja Ankkulin albumi, joka on samalla Peitsamon esikoisalbumi. Sen tunnetuin kappale on "Kauppaopiston naiset", joka julkaistiin myös singlenä. Levyn kansitaide on Juho Juntusen käsialaa. Levy äänitettiin suurilta osin Juice Leskisen "Lahtikaupungin rullaluistelijat" -levyn nauhoitusten ylijäämäajalla, ja levyllä soittaakin siksi paljon Juicen bändin muusikoita. Raidalla 11 soittaa varsinainen Kari Peitsamo ja Ankkuli -kokoonpano.
Kappaleiden tekijä Kari Peitsamo, ellei toisin mainita.
Cahora Bassa
Cahora Bassa (siirtomaa-aikoina myös nimellä Cabora Bassa) on Karibajärven jälkeen eteläisen Afrikan suurin tekojärvi. Se sijaitsee Mosambikissa, Teten provinssin länsiosassa. Järvi on noin 240 km pitkä ja paikoin yli 20 km leveä, ja sen pinta-ala on laajimmillaan 2 665 km². Järvessä elävä kapenta on yleisin ja tärkein kalalaji, ja nykyisin kuivatulla kapentalla on proteiinipitoisena ravintona suuri merkitys järven ympäristön asukkaille.
Cahora Bassan tekojärven muodostaa samanniminen pato (port. "Hidroelectrica de Cahora Bassa"), joka on yksi Sambesi-joen kolmesta suuresta voimalapadosta. 171 m korkean ja 300 m pitkän padon rakentaminen alkoi 1969, ja tekoaltaan täyttäminen 1974. Patoa käytetään vesivoiman tuotantoon; sen viiden turbiinin nimellisteho on 2075 MW, joskin sähköntuotanto on nykyisin tästä vain noin neljäsosa. Suurin osa tuotetusta sähköstä myydään Etelä-Afrikan tasavaltaan, jonne se siirretään suurjännitteiseksi tasavirraksi muunnettuna kahta 1400 km pitkää voimalinjaa pitkin.
Mosambikin itsenäistyessä Portugali piti voimalaitoksen itsellään entisen siirtomaan velkojen panttina. Vuosien neuvottelujen jälkeen se siirtyi Mosambikille vuonna 2007.
Giovanni Caboto
Giovanni Caboto (noin 1455–1499), joka tunnetaan myös nimellä John Cabot, oli italialaissyntyinen löytöretkeilijä, joka teki matkansa Englannin lipun alla. Hän oli viikinkien jälkeen ensimmäinen eurooppalainen, joka kävi Kanadassa, ja toinen eurooppalainen Pohjois-Amerikan mantereella, johon hän saapui vain viikko Amerigo Vespuccin jälkeen.
Caboto syntyi luultavasti Napolin lähellä, mutta muutti Venetsiaan ja meni vuonna 1482 naimisiin venetsialaisen naisen kanssa. Hän harjoitti ulkomaankauppaa Välimeren itäosan satamissa ja kehittyi taitavaksi merenkulkijaksi. Suunnilleen vuonna 1490 Caboto perheineen muutti Espanjaan ja pyrki mukaan espanjalaisten ja portugalilaisten löytöretkille. Häntä ei huolittu mukaan, joten Cabotot muuttivat Englantiin 1490-luvun puolivälissä. He asettuivat Bristolin kauppiaiden keskuuteen. Nämä olivat jo aiemmin rahoittaneet löytöretkiä. Caboto sai kuitenkin hankkeelleen virallisen siunauksen ja kuningas Henrik VII määräsi hänet matkalleen 1496.
Vuonna 1497 Caboto lähti Bristolista etsimään meritietä Intiaan, ja päätyi sen sijaan Newfoundlandiin. Seuraavana vuonna hän lähti uudelleen liikkeelle viidellä aluksella, joista yksikään ei palannut.
Jussi Heikelä (jalkapalloilija)
Jussi Heikelä (s. 23. tammikuuta 1986 Jyväskylä) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Heikelä on Kuopion Palloseuran kasvatti. Hän murtautui seuran edustusjoukkueeseen Veikkausliigassa 2003. Säännöllisen peliajan myötä Heikelä siirrettiin laitahyökkääjän paikalta laitapuolustajaksi kaudella 2005. Seuraava vuosi oli loukkaantumisten rikkoma ja lopulta otteluita kertyi vain kaksitoista. Kaudella 2007 Heikelä edusti Veikkausliigaan noussutta FC Viikinkejä.
Jonni Heikkinen
Jonni Heikkinen (s. 14. tammikuuta 1986 Jyväskylä) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta pystyy myös pelaamaan puolustuksen keskustassa.
Heikkinen siirtyi kesken kauden 2004 Kolmosessa pelanneesta Siilinjärven Palloseurasta Kuopion Palloseuraan. Heikkinen ei onnistunut vielä vakiinnuttamaan pelipaikkaansa edustusjoukkueessa, vaan joutui hakemaan pelikokemusta KuPS Akatemian riveistä Kakkosesta.
Kauden 2006 alussa hän esiintyi useasti avauksessa KuPS:n voittoisalla Liigacup-taipaleella. Veikkausliiga-otteluita kertyi kauden aikana vain yksi, joten pelituntumaa oli haettava usein KuPS Akatemian riveistä Kakkosesta.
Eurovision laulukilpailu 1992
Eurovision laulukilpailu 1992 oli 37. Eurovision laulukilpailu ja se järjestettiin Malmön jäähallissa Ruotsissa. Kilpailun juonsivat Harald Treutiger ja Lydia Cappolicchio. Kilpailun voitti Irlanti Linda Martinin kappaleella "Why Me?". Tästä alkoi Irlannin kolmen vuoden mittainen voittoputki. Suomea kisoissa edusti Pave Maijanen kappaleellaan "Yamma Yamma", joka sai 4 pistettä ja jäi viimeiselle sijalle.
Kilpailuun osallistui ainoan kerran Serbian ja Montenegron osavaltioista koostunut ns. tynkä-Jugoslavia, joka jäi jäljelle kun Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta hajosi ennen tätä kilpailua. Tämä oli maan viimeinen osallistumiskerta Euroviisuihin Jugoslavian nimellä. Myöhemmin valtio on kuitenkin osallistunut kaksi kertaa, vuosina 2004 ja 2005, tosin vuodesta 2003 käytössä olleella Serbia ja Montenegron valtioliiton nimellä. Liittovaltio hajosi vuonna 2006, kun Montenegro itsenäistyi, ja vuodesta 2007 Serbia ja Montenegro ovat kilpailleet Euroviisuissa erillisinä valtioina.
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Jugoslavia, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Anders Berglund, joka kappaleen johtamisen lisäksi soitti haitaria.
Høver M.F. 11
M.F. 11 oli Norjan laivaston lentokonetehtaan suunnittelema yksimoottorinen, kaksitasoinen meritoimintalentokone. Kone oli suunniteltu J.E. Høverin johdolla ja prototyypin ensilento lennettiin 29. syyskuuta 1931. Kone otettiin käyttöön Norjan laivastossa vuonna 1933. Ensisarjan koneissa oli alkuperäinen englantilainen Amstrong Siddeley Panther -moottori ja vuodesta 1935 sitä valmistettiin Marinens Minevesen -tehtaan lisenssillä.
M.F. 11 -koneen runko oli hitsattua teräsputkea, puuta ja verhous kangasta. Yhteys ohjaamon ja matkustamon välillä toimi "putkipostin" avulla. Konetta rakennettiin kaikkiaan 29 kappaletta.
Saksan hyökättyä Norjaan Petsamoon laskeutui 8. kesäkuuta 1940 kaksi M.F. 11 -lentokonetta ja seuraavana päivänä vielä yksi norjalaisten lentäjien paettua saksalaisten miehitystä. Kaikki kolme konetta merkittiin ilmavoimien kirjanpitoon "norjalaisina koneina", josta ne saivat tunnukset NK-171 - NK-173.
Koneita käytettiin 1942 - 1944 Lentolaivue 6:n meritiedusteluun, laivasaattueiden suojaukseen ja sukellusveneiden torjuntaan Maarianhaminan ollessa niiden toimintapaikkana. Kesäkuussa 1944 kaksi M.F. 11 -konetta siirtyivät Vaasaan valvomaan Merenkurkun liikennettä. Koneet olivat käytössä vielä Lapin sodassa haavoittuneiden kuljetuskoneina.
NK-173 poistettiin 8. marraskuuta 1944 ja loput kaksi myytiin romuksi 22. kesäkuuta 1950. Lentokoneiden lempinimi Suomessa oli tunnuksen perusteella "Norjan Kalle".
Eurovision laulukilpailu 1965
Eurovision laulukilpailu 1965 järjestettiin Napolissa Italiassa, maan televisioyhtiö RAIn konserttisalissa. Kilpailun juontajana toimi Renata Mauro. Euroviisuperhe kasvoi 18 maan suuruiseksi Irlannin osallistuttua ensimmäistä kertaa laulukilpailuun. Myös Ruotsi palasi takaisin kilpailuun vuoden tauon jälkeen. Ruotsi aiheuttikin näissä kilpailuissa kohua, sillä Euroviisujen säännöissä ei ollut mitään mainintaa laulujen esityskielestä, joten maan edustaja, oopperalaulaja Ingvar Wixell, esitti laulun "Annorstäders vals" englanniksi nimellä "Absent Friends". Tämän tempauksen jälkeen sääntöihin lisättiin vaatimus, että laulut on esitettävä aina jollakin edustavan valtion virallisista kielístä. Sääntö oli tällä erää voimassa vuoteen 1972 asti ja uudelleen 1977–1998. Ensimmäistä kertaa Eurovision laulukilpailu lähetettiin suorana lähetyksenä myös Itä-Euroopan maihin rautaesiripun toiselle puolelle. Jälleen kerran Isolta-Britannialta vietiin voitto nenän edestä. Tämä oli toistunut jo monina vuosina.
Kilpailun voitti toistamiseen Luxemburg, jota edusti 17-vuotias France Gall, joka esitti Serge Gainsbourgin sävellyksen "Poupée de cire, poupée de son" (Vahanukke, laulava nukke). Laulu poikkesi aikaisemmista voittajista nuorekkaammalla otteellaan, sillä tyyliltään sävellys edusti angloamerikkalaista pop-musiikkia. Vuonna 2005 Euroviisujen 50-vuotisjuhlan kunniaksi järjestetyssä "Congratulations"-gaalassa laulu oli yksi niistä 14 sävelmästä, jotka olivat ehdolla "kaikkien aikojen euroviisuksi".
Suomea lähti edustamaan monien sotkujen jälkeen Viktor Klimenko kappaleellaan "Aurinko laskee länteen". Suomen karsinnassa oli ollut kahdenlaisia raateja: Suomessa sijaitsevat kaupunkiraadit sekä Pohjola-raati, johon kuului jäseniä muista Pohjoismaista. Näiden oli tarkoitus etsiä yhdessä Suomen edustaja. Alueraadit äänestivät voittoon Marjatta Leppäsen ja Lasse Mårtensonin esittämän laulun "Iltaisin", mutta Pohjola-raati kannatti Klimenkon laulua "Aurinko laskee länteen". Lopullista edustussävelmää ei saatu valittua suorassa lähetyksessä, mutta yhden yön mietittyään Yleisradio piti Pohjola-raadin päätöstä parempana. Suomen kansa äänesti postikorttiäänestyksessä parhaaksi esitykseksi Katri Helenan letkajenkan "Minne tuuli kuljettaa" ja monien suomalaisten mielestä Luxemburgin voittokappaleen poljento muistutti kovasti Katri Helenan kappaletta.
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale, paitsi Irlanti ja Itävalta, joiden delegaatioita avusti isäntämaan ylikapellimestari Gianni Ferrio.
Jokaisen maan tuomariston suositeltiin antavan pisteet 5, 3 ja 1 kolmelle parhaaksi katsomalleen laululle. Tarvittaessa pisteet sai jakaa myös vain kahden laulun kesken, jolloin jaettiin pisteet 6 ja 3. Tällä tavalla Belgia jakoi pisteet tänä vuonna. Sallittua oli myös antaa kaikki 9 pistettä yhdelle ainoalle laululle.
Tajunta
Tajunta tarkoittaa yleensä eliön tarkkaavaisuuden suuntautuneisuutta ympäristöön, omaan ruumiiseensa ja mielensä sisältöihin sekä niistä saamansa informaation tietoista käsittelyä. Tajuntaa on helpointa määritellä sen häiriöiden perusteella. Tajuton ei kykene havainnoimaan ympäristöään eikä mielensä sisältöjä. Hän ei myöskään kykene säätelemään kehoaan. Monet aineet, kuten alkoholi, päihteet tai myrkyt, vaikuttavat elimistöön joutuessaan tajuntaan esimerkiksi häiritsemällä aisteja tai kehon toimintojen tietoista säätelyä.
"Reflektiivisellä tajunnalla" tarkoitetaan tietoisuuden muotoa, joka toimii tarkkaavaisuuden ja työmuistin piirissä. Tämä refleksiivinen tajunta koetaan lähinnä sisäisenä puheena itselle, joka vertailee, nimeää, käsitteellistää ja arvioi subjektiivisia kokemuksia, sekä ohjaa toimintaa. 
Tajunta voidaan myös käsittää itsensä ja ympäristön havainnointina jossa kokija muistaa hetken menneisyyteen, kokee nykyisyyden ja ennakoi hetken tulevaa.
Ensiapuun liittyen tajunnan taso voidaan määrittää karkeasti esimerkiksi seuraavasti. Potilas:
Jani Hartikainen
Jani Hartikainen (s. 16. syyskuuta 1975 Nurmes) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli Kuopion Palloseuran monivuotinen kapteeni ja pelasi yleensä keskuspuolustajana tai keskikentällä. Hartikainen siirtyi KuPSiin kauden 1999 jälkeen Nilsiän Pallo-Haukoista.
Hartikaisella on pitkähkön uransa aikana ollut mahdollisuuksia siirtyä muihin Veikkausliigaseuroihin, mutta hän on pysynyt seuralleen uskollisena. Kansainvälisen uran kannalta hänet löydettiin kuitenkin hieman liian myöhään. Hartikainen sai monille KuPS-vuosilleen kruunun kevään 2006 Liigacupin mestaruuden myötä. Joukkueensa luottopelaaja Hartikainen pelasi kaikissa joukkueensa liigapeleissä kausilla 2005 ja 2006.
Hän solmi vuoden jatkosopimuksen marraskuussa 2007 ja uuden kauden 2008 päätteeksi. Kausi 2009 oli Hartikaisen kymmenes ja viimeinen seurassa.
Karjaranta
Karjaranta () on Kokemäenjoen etelärannalla Kirjurinluotoa, Hanhiluotoa ja Hevosluotoa vastapäätä sijaitseva Porin 21. kaupunginosa. Karjarannan alue seuraa Kokemäenjoen Raumanjuopa-nimistä haaraa parin kilometrin matkalta aivan kaupungin ydinkeskustan tuntumassa.
Karjaranta on pitkään ollut merkittävä teollinen keskittymä. Nykyään alueen suurimpia työllistäjiä ovat Metso Oyj ja Hollming Works. Karjarannassa on ollut viime vuosina suuria muutoksia. Vanhoja tehdaskiinteistöjä, kuten vanha teurastamo, on purettu asuntorakentamisen vuoksi. Alueelle on jo useita vuosia rakennettu vilkkaasti uusia kerrostaloja ja alueen asunnot siellä tunnetaan Porissa keskimääräistä kalliimpina.
Karjaranta syntyi Kokemäenjoen suistoon maankohoamisen ja joen mukanaan tuoman lietteen johdosta 1700-luvun aikana. Tulvaherkkä alue pysyi laidunmaana aina 1800–1900-lukujen vaihteeseen saakka. Vuonna 1895 valmistuneen Tampere–Pori-radan Mäntyluotoon jatkavan osuuden ansiosta alkoi paikalle syntymään teollisuutta heti 1900-luvun alussa. Merkittävimpiä olivat muun muassa vuonna 1903 toimintansa aloittanut Porin Ympäristön Osuusmeijeri sekä siltä vapautuneisiin tiloihin vuonna 1922 perustettu Satakunnan osuusteurastamo. 1950-luvulla Karjarannassa aloitti toimintansa Rauma-Repola.
1910-luvulta alkaen Karjarannan kaupungin puoleiseen päähän syntyi öljysatama, joka oli osa Porin jokisatamaa. Ensimmäisenä aloitti toimintansa Nobel Standard vuonna 1912 ja 1937 rakensi Shell oman tuontisatamansa. Alueella sijaitsi varastorakennusten lisäksi myös useita suuria öljysäiliöitä. Satama oli käytössä aina 1960-luvun lopulle saakka, jolloin uusi öljysatama aloitti toimintansa Mäntyluodossa.
Karjarannassa sijaitsi myös useita puurakenteisia varastomakasiineja, joista viimeiset purettiin vuonna 1972. Alun perin muun muassa kala- ja suolavarastoina toimineet rakennukset tunnetiin viimeisinä aikoinaan lähinnä rappioalkoholistien majapaikkoina.
Andrei Kovaljov
Andrei Jefimovitš Kovaljov (, s. 1915 – ?) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi maansa suurlähettiläänä Helsingissä vuosina 1965–1970 ja sitä ennen ulkoasiainministeriön Skandinavian maiden osaston päällikkönä vuosina 1961–1965.
Kovaljovin aikana puoluelinjaa edustanut lähetystösihteeri Vladimir Stepanov vahvisti asemaansa suurlähettilään rinnalla ja ohikin. Osaltaan tähän vaikutti Stepanovin toiminta Kekkosen Viipuria koskevien toiveiden välittäjänä neuvostojohdon suuntaan.
Maaliskuussa 1967 Kovaljov esitti Tamminiemessä hallituksensa toimeksiannosta, että Suomi tunnustaisi DDR:n ja solmisi diplomaattisuhteet sen kanssa. Kekkonen torjui ehdotuksen välittömästi.
Marsalkka Mannerheimin syntymän satavuotisjuhlien ajaksi neuvostohallitus kutsui Kovaljovin pois Suomesta. Huhtikuussa 1968 Kovaljov arvosteli Lappeenrannan Paasikivi-seurassa sitä, että Suomessa kansalaissodan lopputulos esitettiin Mannerheimin ja saksalaisten voittona Venäjästä. Samalla hän moitti Karjala-oluen etikettiä miekkoineen ja sapeleineen. Repliikki herätti vilkkaan keskustelun Suomessa, ja Karjala-oluen myynti kasvoi räjähdysmäisesti. Myöhemmin Stepanov kertoi Kekkoselle, että ankarat moitteet saanut Kovaljov vedetään pois lähettilään paikalta.
21. elokuuta 1968 hermostunut Kovaljov saapui presidentinlinnaan tuomaan informaatiota Tšekkoslovakian miehityksestä. Seuraavalla tapaamisella Kekkonen totesi Neuvostoliiton tehneen suuren poliittisen erehdyksen.
Samana syksynä Kovaljov ja Stepanov pyrkivät vaikuttamaan Suomen OECD-jäsenyyden estämiseksi siinä kuitenkaan onnistumatta.
Tiny Grimes
Lloyd "Tiny" Grimes (7. heinäkuuta 1916 − 4. maaliskuuta 1989) oli jazz- ja R&B-kitaristi. Grimes oli tunnettu 4-kielisellä kitaralla soittamisesta ja oli mukana mm. Charlie Parkerin levytyksillä.
Grimesin muusikon ura alkoi rumpujen ja pianon takana. Vuonna 1938 hän rupesi soittamaan kitaraa ja valitsi epätavallisen 4-kielisen sähkökitaran kumppanikseen. Vuonna 1940 hän liittyi The Cats And A Fiddle –yhtyeeseen kitaristiksi ja solistiksi. Muutaman vuoden kuluttua 1943 hän aloitti The Art Tatum Triossa kitaristina ja teki Tatumin kanssa useita levytyksiä. Näillä yli 60 vuotta vanhoilla levytyksillä on useita mielenkiintoisia esimerkkejä Tinyn kitaratyöskentelystä.
Jätettyään Tatumin, Grimes levytti omien yhtyeidensä kanssa New Yorkissa ja myös monien johtavien muusikkojen kanssa. Hän teki myös neljä levytystä Charlie Parkerin kanssa ja ne olivat hienoja esimerkkejä varhaisen bebop-jazzin alalta; Tiny’s Tempo, Red Cross, Romance Without Finance, and I’ll Always Love You.
Tiny Grimes johti yhtyeitään 1970-luvun lopulle ja hän levytti muun muassa Coleman Hawkinsin, Illinois Jacquetin ja Roy Eldridgen kanssa.
Miguel Krasnov
Miguel Krassnoff Martšenko (alun perin "Mihail Semjonovitš Krasnov", s. 15. helmikuuta 1946 Tiroli, Itävalta) on entinen chileläinen kenraali. Krassnoff kasvoi venäläisen emigrantin poikana Chilessä. Miguel Krassnoffin isä, Donin kasakka Semjon Krasnov, palautettiin Neuvostoliittoon toisen maailmansodan loputtua Itävallasta monien muiden natsi-Saksan kanssa yhteistyötä tehneiden kasakoiden mukana (Operaatio Keelhaul) ja teloitettiin. Krassnoffin äiti Dina Martšenko, myös kasakka, pakeni poikansa mukanaan Itävallasta Etelä-Amerikkaan chileläisen diplomaatin avustamana. Krassnoffin setä oli kuuluisa Venäjän valkoisen armeijan komentaja Pjotr Krasnov.
Chilessä vuonna 1963 sotilasuralle itsekin päätynyt luutnantti Miguel Krassnoff otti osaa Chilen vuoden 1973 sotilasvallankaappaukseen ja yleni Yhdysvaltain School of Americasin kouluttamana kenraaliksi Augusto Pinochetin hallinnon aikana tullen palkituksi useilla kunniamerkeillä. Krassnoff toimi sotilasjuntan salaisen poliisin DINA:n yksikössä jonka tehtävänä oli toisinajattelijoiden murhaaminen.
Krassnoff pidätettiin vuonna 2001 ja tuomittiin useissa oikeudenkäynneissä yhteensä yli sadan vuoden vankeusrangaistukseen murhista ja muista rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Adaptaatio-oireyhtymä
Adaptaatio-oireyhtymä on ihmisruumiin fysiologinen reaktio voimakkaisiin ulkoisiin, joko fyysisiin tai psyykkisiin, ärsykkeisiin. Oireyhtymän määritteli vuonna 1936 Nature-lehdessä kanadalainen lääketieteilijä Hans Selye. Adaptaatiosyndroomaa voidaan kuvata sellaiseksi stressiksi, jolla on lääketieteellisiä vaikutuksia.
Selyen mukaan ihminen reagoi voimakkaaseen ärsykkeeseen kolmessa vaiheessa
Äänirautapiano
Äänirautapiano eli adiafoni on pianoa muistuttava kosketinsoitin, jonka sisällä pienet vasarat lyövät metallisuikaleita pianonkielten sijaan. Ensimmäisen mallin, ja nimen adiaphonon, kehitti Wienissä Schuster vuonna 1819. Sen kielet olivat suoria metallitankoja. Philadelphiassa asunut saksalaissiirtolainen Albert Schoenhut keksi vaihtaa tangot haarukkamaisiin äänirautoihin ja kutsui tuotostaan nimellä "adiaphon". Niiden piti säilyä virityksessä jopa paremmin kuin perinteisen pianon, mutta alkuperäinen viritys on yleensä varsin epämääräinen, eikä sitä ole helppoa muuttaa. Äänirautapianoista ei tullut suurta menestystä, mutta rakennetta on käytetty useissa leikkipianoissa. Halvemmissa malleissa ei ole lainkaan mustia koskettimia; vähimmillään koskettimia on kahdeksan, jolloin pianolla voi soittaa yhden oktaavin ilman ylennettyjä tai alennettuja säveliä. Kooltaan ne ovat yleensä alle puoli metriä leveitä.
John Cage sävelsi vuonna 1948 teoksen "Suite for Toy Piano". Monet muut klassiset ja jazz-muusikot ovat myös käyttäneet äänirautapianoa, samoin kuin jotkut rock-yhtyeet, mm. Radiohead.
Jori A. Kopponen
Jori A. Kopponen on suomalainen entinen taikuri, joka on esiintynyt televisiossa ja tapahtumissa. Nykyään hän työskentelee täysipäiväisesti huutokaupassa Turengissa ja on lopettanut taikomisen.
Kopponen käytti esityksissään arkisia ja välillä jopa hengenvaarallisia välineitä: ladattuja revolvereita ja palavia savukkeita. Jori esitti ohjelmistossaan komiikan lisäksi muun muassa venäläisen ruletin kolmella aseella. Kuuluisin Kopposen tempuista on savukkeensyöntinumero, jossa hän ensin esitti yhden ja useamman palavan savukkeen nielemistekniikoita kunnes show päättyi temppuun, jossa hän nieli askin palavia savukkeita vatsalaukkuunsa. Temppua esittää muutama kymmenen taikuria ympäri maailmaa. Tempun kehitti ja teki tunnetuksi yhdysvaltalainen taikuri Tom Mullica.
Kopponen teki tiivistä yhteistyötä moottorisahajonglööri Juha Kurvisen kanssa yhteisessä "Kopponen & Kurvinen Show’ssa". Omien esiintymisiensä lisäksi Kopponen tuli kuuluisaksi tempauksistaan Raumanmeren juhannus -festivaalilla. Tapahtumassa Kopponen rikkoi tolpassa seisomisen virallisen maailmanennätyksen sekä vapautui pakkopaidasta ja räjähteillä lastatusta autosta. Televisiossa Kopponen esiintyi muun muassa viihdeohjelmissa "Tuomas & Juuso Experience", "Ruben & Joonas", "HUIPS", "Huomenta Suomen" "Ihana aamu", "Hupiklubi", "Älä katso", "Julkkis Big Brother" ja "Katso pois".
Kopponen oli kihloissa stand up -koomikko Krisse Salmisen kanssa, mutta avoliitto päättyi eroon vuonna 2007. Heillä on yhteinen poika Eelis. Sen jälkeen hän oli naimisissa parturi-kampaaja Kirsikka Kopposen kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi. Kopponen avioitui toisen kerran vuoden 2019 tammikuussa Milla-etunimisen naisen kanssa.
Lokakuussa 2013 Kopponen voitti "Julkkis Big Brother" -ohjelman.
Kiovan kansainvälinen koulu
Kiovan kansainvälinen koulu ( eli KIS) perustettiin syyskuussa 1992. Koulussa noudatetaan amerikkalaista koulujärjestelmää ja englannin kielen oppimiseen panostetaan paljon kaikilla luokka-asteilla. Koulu sijaitsee puistoalueella noin 15 minuutin päässä Kiovan keskustasta.
Koulussa on muun muassa uimahalli, monia ympäristötiedon luokkia, päiväkotialue, hyvin varustettu kuvaamataidonluokka, kaksi teatterilavaa ja iso leikkipiha. Ruokalan lisäksi siellä on välipalakahvio koulun oppilaille. Koulupäivät kestävät seitsemän ja puoli tuntia. Oppilaille järjestetään tarvittaessa koulukuljetus bussilla. Koulussa on noin 390 oppilasta ja kouluavustajat mukaan lukien 71 opettajaa. Nuorimmat oppilaat ovat 2-vuotiaita ja vanhimmat lukion päättäviä.
Koulussa on erittäin hyvä ilmaisutaidon ja äidinkielen opetus. Myös matematiikassa saavutukset ovat hyviä. Oppituntien jälkeen voi osallistua monenlaisiin liikuntaharrastuksiin (esimerkiksi jalkapallo ja tennis). Myös kouluaikana on oppilailla yksi valinnaistunti, jolloin voi vaikkapa pelata shakkia tai osallistua erilaisten klubien toimintaan.
KIS:n oppilaat osallistuvat CEESAn ("Central East Europe School Association") tapahtumiin eri puolilla itäistä Eurooppaa. CEESA-matkat ovat koulun järjestämiä, mutta matkakulut oppilaiden on maksettava itse.
QSI-kouluja on 26 maassa. QSI-koulut ovat kaikki kansainvälisiä, ja niiden tarkoitus on kasvattaa lapsista muita hyväksyviä ihmisiä.
Vihreä armeija
Vihreä armeija oli ukrainalaisten nationalistien muodostama liitto joka taisteli valkoisia ja punaisia ja anarkisteja vastaan Venäjän sisällissodassa.
Vihreän armeijan toiminta oli yleistä Ukrainassa ja Etelä-Venäjällä. Monet armeijan jäsenet olivat etniseltä taustaltaan vainottuja Venäjällä.
Merkittävimmät armeijan tukialueet olivat Etelä-Ukrainassa ja Kubani–Mustanmeren alueella heitä johti atamaani Grigorieff. Noin 15 000 vihreätä taisteli vuonna 1919 Anton Denikinin joukkoja vastaan. Puolisotilaalliset osastot liittoutuivat vuonna 1920 Krimin kapinallisen armeijan kanssa ja taistelivat punaisten kanssa Pjotr Wrangeliä vastaan. Vuoden 1920 lopulla Vihreä armeija oli hajonnut. Jotkut menivät taistelemaan punaisten puolelle, jotkut taas valkoisten kanssa.
Emma Thompson
Dame Emma Thompson, DBE (s. 15. huhtikuuta 1959) on Bafta- ja Oscar-palkittu englantilainen näyttelijä, koomikko ja elokuvakäsikirjoittaja.
Thompson syntyi näyttelijäperheeseen Paddingtonissa, Lontoossa. Hänen isänsä on englantilainen näyttelijä Eric Thompson ja äitinsä skotlantilainen näyttelijä Phyllida Law. Myös hänen sisarensa Sophie Thompson on näyttelijä.
Thompsonin ensimmäinen suuri rooli oli romanttisessa komediassa "Pitkä jenkki" (1990). Hänen uransa suuntautui vakavampiin rooleihin kriitikoiden ylistämissä osasuorituksissa alkaen vuoden 1992 elokuvasta "Talo jalavan varjossa" ("Howard's End") (mistä hänelle myönnettiin parhaan naisnäyttelijän Oscar-palkinto), elokuvassa "Pitkän päivän ilta" ("The Remains of the Day") Anthony Hopkinsin vastanäyttelijänä ja tosielämän brittitaiteilija Dora Carringtonin roolissa elokuvassa "Carrington" (1995). Hän voitti seuraavan Oscar-palkintonsa vuonna 1996 Jane Austenin "Järki ja tunteet" -romaanin elokuvakäsikirjoituksesta, elokuvan jossa hän myös näytteli pääroolia. Thompson on ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa henkilö, joka on voittanut Oscarin sekä näyttelemisestä että käsikirjoituksesta. Thompson on sanonut säilyttävänsä Oscar-patsaitaan alakerran kylpyhuoneessa, missä ne herättävät vähemmän huomiota kuin edustavammalla paikalla.
Thompson on palkittu myös Emmyllä vuonna 1997 roolistaan "The Ellen Show’n" vierailevana tähtenä. Hän esitti ohjelmassa parodiaa itsestään. Viime aikoina Thompson on esiintynyt kevyemmissä rooleissa sivuosanäyttelijänä, kuten esimerkiksi komediassa "Rakkautta vain" (2003) ja elokuvassa "Harry Potter ja Azkabanin vanki" (2004). Thompsonin käsikirjoittama elokuva "Nanny McPhee – satumainen lastenvahti" sai ensi-iltansa lokakuussa 2005.
Thompson meni naimisiin Kenneth Branaghin kanssa (he esiintyivät yhdessä elokuvassa "Fortunes of War") 20. elokuuta 1989. He esiintyivät yhdessä muun muassa elokuvissa "Murha menneisyydestä", "Kuningas Henrik V" ja "Paljon melua tyhjästä". Pari erosi lokakuussa 1995.
Vuonna 2003 Thompson meni naimisiin näyttelijä Greg Wisen kanssa, jonka kanssa hänellä on vuonna 1999 syntynyt yhteinen tytär, Gaia Romilly Wise.
Adjutantti
Adjutantti (latinan verbistä "adiutare", auttaa) on upseeri, joka avustaa ylempiarvoista upseeria. Yleensä ainakin Puolustusvoimien ylimmällä johdolla on käytössään adjutantteja. Suomessa puolustusministerillä on yksi adjutantti, Puolustusvoimien ylipäälliköllä eli tasavallan presidentillä heitä on kolme. Tällä hetkellä puolustusvoimain komentajalla, pääesikunnan päälliköllä ja operaatiopäälliköllä on omat adjutanttinsa.
Adjutanttien asema vaihtelee maasta toiseen. Ranskassa komppanian ylimmän aliupseerin virka on nimeltään adjutantti. Yhdysvalloissa kansalliskaartin komentaja on ”valtionadjutantti”, State adjutant.
Sivuadjutantti oli Venäjän keisarin henkilökohtainen adjutantti. Kenraalin arvoluokkaan kohotettuna hän oli kenraaliadjutantti. Ruotsin armeijassa kenraaliadjutantti oli 1700- ja 1800-luvuilla ylipäällikön apulaisena toimiva upseeri. Ruotsissa oli myös 1790-luvulta vuoteen 1840 kaksi kuninkaan kenraaliadjutanttia, toinen maavoimia ja toinen laivastoa varten. Heidän tehtävänsä oli esitellä komentoasiat, varsinkin henkilöasiat, kuninkaalle. Kenraaliadjutantti on ollut kenraalimajurin ja everstin välinen arvoaste Ruotsin armeijassa. Myös keisarillisen Saksan ja Venäjän armeijoissa on ollut kenraaliadjutantteja.
Suomessa tasavallan presidentin adjutantit ovat puolustusvoimien palveluksessa olevia upseereja, jotka on komennettu tasavallan presidentin kansliaan presidentin avustajiksi. Tasavallan presidentin 1. adjutantti on kansliapäällikön ohella kanslian keskeinen henkilö, ja heidän tehtävänsä nivoutuvat läheisesti toisiinsa. 1. adjutantti on ylin valtionpäämiehen turvallisuudesta vastaava henkilö ja tässä tarkoituksessa hänen on pidettävä jatkuvasti yhteyttä Puolustusvoimiin, Rajavartiolaitokseen ja poliisiviranomaisiin. Hän toimii myös protokollapäällikkönä, joka esittelee presidentille hänen ohjelmaansa kuuluvat asiat, vastaanottaa ja lajittelee presidentille saapuvan postin, vastaa valtiovierailujen käytännön toteutuksesta, valmistelee presidentin lomamatkat, seuraa presidenttiä matkoilla kotimaassa ja ulkomailla sekä vastaa niiden teknisistä järjestelyistä. 2. ja 3. adjutantit toimivat lähinnä 1. adjutantin avustajina eri tehtävissä ja hänen sijaisinaan.