Leningradin ydinvoimalaitos
Leningradin ydinvoimalaitos () eli Sosnovyi Borin voimalaitos on Suomenlahden kaakkoisrannalla Leningradin alueella Sosnovyi Borissa sijaitseva ydinvoimalaitos. Laitos sijaitsee noin 70 km Pietarin keskustasta länteen. Voimalassa on neljä 1 000 megawatin RBMK-reaktoria. Keväällä 2014 oli rakenteilla kaksi toisen vaiheen ja 1 170 megawatin reaktoria, joilla on tarkoitus korvata ensimmäisenä käytöstä poistettavat ykkösvaiheen reaktoriyksiköt.
Suomessa voimalaitosta kutsutaan Sosnovyi Borin ydinvoimalaksi sijaintikaupunkinsa vuoksi. Virallinen nimi Leningradin ydinvoimalaitos johtuu siitä, että voimala sijaitsee Leningradin alueella ja on perustettu palvelemaan silloista Leningradia.
Laitos kuuluu Rosenergoatomin hallintaan ja se tuottaa 28 prosenttia Luoteis-Venäjän kokonaisenergian tarpeesta. Voimalaitos tuottaa 50 prosenttia Pietarin kaupungin ja Leningradin alueen sähköntarpeesta. Voimalan kapasiteetti on 28 terawattituntia sähköä vuodessa. Voimalan tuottama sähkö siirretään Lenenergon järjestelmän kautta valtakunnanverkkoon 330 kV ja 750 kV kaapeleita myöten.
Voimalan ensimmäistä yksikköä alettiin rakentaa syyskuussa 1967 (IAEA:n mukaan maaliskuussa 1970) ja Leningrad-1 -reaktori, joka oli Neuvostoliiton ensimmäinen RBMK-1000 -tyyppinen ydinreaktori, liitettiin sähköverkkoon 21. joulukuuta 1973. Seuraava reaktori kytkettiin jakeluverkkoon 11. heinäkuuta 1975. Ykkös- ja kakkosyksikkö ovat ensimmäisen sukupolven RBMK-reaktoreita. Kolmas- ja nelosreaktori otettiin käyttöön 7. joulukuuta 1979 ja 9. joulukuuta 1981. Ne ovat toisen sukupolven reaktoreita.
Kaikki Leningradin ydinvoimalaitoksen yksiköt ovat perusrakenteeltaan riskialttiita RBMK-tyyppisiä grafiittihidasteisia reaktoreita, kuten Tšernobylin 1986 tapahtuneen onnettomuuden laitosyksikkö.
Voimalan ei katsottu Tšernobylin onnettomuuden jälkeen täytäneen ajantasaisia turvanormeja edes monien venäläisasiantuntijoiden mielestä. Esimerkiksi ruotsalaiset asiantuntijat vaativat voimalan sulkemista 1992. Sittemmin kaikille Leningradin ydinvoimalan yksiköille on tehty niiden ikää pidentäviä korjaus- ja modernisointitöitä. Niiden käyttöikää on pidennetty esimerkiksi uudistamalla vanhojen reaktoreiden automaatiota. Lisäksi esimerkiksi Suomen, Ruotsin ja Norjan säteilyviranomaiset ovat olleet selvittämässä ja kehittämässä voimalaturvallisuuden muitakin kriittisiä kohtia ja henkilöstön koulutusta. 1990- ja 2000-lukujen aikana INES-asteikolla mitatut voimalan häiriötapahtumat ovatkin merkittävästi vähentyneet. Kriittisiä arvioita Leningadin voimalan turvallisuudesta ja sen ongelmakohdista ovat vuosien saatossa julkaisseet myös useat ympäristöjärjestöt, kuten Bellona.
Leningradin voimalan vanhentuvien yksiköiden korvaamiseksi ja lisäenergian tuottamiseksi Sosnovyi Borissa on aloitettu uuden Leningrad II -voimalan rakennustyöt. Laitokseen suunnitellaan neljää VVER-tyyppistä 1170 MW:n reaktoria. Kahden ensimmäisen reaktorin rakennussopimus pietarilaisen AtomEnergoProjekt-yhtiön kanssa solmittiin vuonna 2007; sopimuksen arvo on 5,8 miljardia dollaria. Ensimmäisen reaktorin perustan valu tehtiin 2008-2009 ja toisen valu aloitettiin kesällä 2009. Alkujaan, ennen talouskasvun hidastumista lamavuonna 2009, yksiköiden odotettiin valmistuvan jo vuosina 2013 ja 2014. Sittemmin aikatauluja on uusittu, ja esimerkiksi IAEA:n PRIS-sivustolla rakentamistyön ilmoitetaan alkaneen voimaloissa keväällä 2010. Valmistumisaika-arviota ei kuitenkaan oltu kirjattu esimerkiksi IAEA:n PRIS-sivustolle (huhtikuu 2014). Kaikki vanhat yksiköt jatkavat toimintaansa ainakin vuoteen 2018. Eräs lähde raportoi Leningradin ydinvoimalan ensimmäisen vaiheen yksiköiden suunnitelluiksi sulkemisvuosiksi ikäjärjestyksessä 2019, 2021, 2025 ja 2026 .
Leningrad II:n ensimmäiseen voimalayksikköön ladattiin 163 polttoainesauvaa 8. joulukuuta 2017 ja ydinreaktorin käynnistäminen aloitettiin. Osana yksikön ylösajoa, voimalaitosyksikkö saatiin 6. helmikuuta 2018 säädettyä energiatuotannon minimitasolle, joka on alle yhtä prosenttia yksikön kokonaistehosta. Ykkösyksikkö liitettiin sähköverkkoon 9.3.2018 ja kaupallinen sähköntuotanto alkoi 29.10.2018.
Venäjän ydinturvallisuusviranomainen ilmoitti Suomen säteilyturvakeskukselle 31.7.2012 ryhtyneensä ajamaan 1-reaktoria alas sen grafiittihidasteessa ilmenneiden halkeamien ja turpoamisen takia. Reaktori kytkettiin korjausten jälkeen takaisin sähköverkkoon joulukuussa 2013.
Leningradin ydinvoimalan, samoin kuin muidenkin Venäjän toiminnassa olevien ydinvoimaloiden säteilytilannetta voi tarkastella Venäjän tiedeakatemian alaisen tutkimuslaitoksen ylläpitämän verkkosivuston välityksellä.
7.1.1974 1-reaktori
6.2.1974 1-reaktori
28.11.1975-30.12.1975 1-reaktori
Heinäkuu 1976 keski- ja matala-aktiivisen jätteen varasto, rakennus no. 465
Syyskuu 1979 keski- ja matala-aktiivisen jätteen varasto, rakennus no. 668
28.-30.12.1990 1-reaktori
3.12.1991 ydinpolttoaineen varasto
24.3.1992 3-reaktori
1993 2-reaktori
22.2.1994 1-reaktori
Tammikuu 1996 käytetyn polttoaineen varasto, rakennus no. 428
28.1.2000 1-reaktori
Reaktoria huoltotöiden jälkeen uudelleen käynnistettäessä havaittiin jäähdytysnestekierrossa polttoainekanavassa vika, jonka syyksi paljastui primääripiiriin huollossa tipahtanut kumin kappale. RBMK-reaktorin rakenteellisten heikkouksien takia polttoainekanavan tukkeutuminen johtaa höyrytaskun muodostumiseen, neutroniabsorption paikalliseen menetykseen ja siten hallitsemattomaan ydinreaktioon. Mikäli vikaa ei oltaisi havaittu, ydin olisi ollut vaarassa sulaa osittain. Raportoitu.
19.10.2000 käytetyn polttoaineen varaston rakennustyömaaINES-asteikon tapahtumat luokissa 1-3 määritellään "turvallisuuteen vaikuttaviksi tapahtumiksi" ja vasta luokissa 4-7 ydinonnettomuuksiksi.
Tapahtuma sai alkunsa 30.11.1975, kun ykkösreaktoria oltiin käynnistämässä uudelleen huoltoseisokin jälkeen. Reaktorissa oli uusi polttoaine-erä, joka ei ollut vielä yhtä radioaktiivinen kuin käytetty polttoaine. Tehoa hitaasti nostettaessa ydinreaktio riistäytyi vähintään kahdesti operaattoreiden hallinnasta. Reaktorin jatkuvan tehon ylitti 1 720 MW (suunniteltu 1 000 MW). Reaktoriytimen polttoainekanavat vaurioituivat ja noin kolmekymmentä polttoainenippua suli. Tapahtuma oli toiseksi pahin RBMK-reaktorityypille tapahtunut häiriö Tšernobylin vuoden 1986 onnettomuuden jälkeen. Jälkikäteen Leningrad 1-reaktorin sulamisonnettomuuden voidaan arvioida kuuluneen kansainvälisellä INES-asteikolla luokkaan 3 (vakava turvallisuuteen vaikuttava tapahtuma). Neuvostoliitto pyrki salaamaan tapahtuman järjestelmällisesti, eikä siitä ole vieläkään saatavilla virallisia dokumenttejä. Väestöä ei varoitettu millään tavalla eikä kohonneista säteilyarvoista uutisoitu Suomessakaan. STUKin julkaisemissa säteilymittauksissa vuosilta 1975–1976 ei ole havaittavissa tilastollisesti merkittäviä poikkeamia säteilylukemissa.
30.11.1975 1-reaktorin ydin suli osittain ja ilmakehään vapautui erään, pahimman katastrofin teorian mukaan jopa 137 000 – 1 500 000 curien päästö mm. Cs-, Cs-, Ce-, Sr-, Pu-, Pu- ja Am-isotooppeja. Tšernobylissä päästöjen määrä oli yli 50 MCi eli 33–365-kertainen. Fukushiman päästöt olivat puolestaan noin kymmenesosa Tšernobylin arvoista. Eli pahimman katastrofin teorian mukaan Leningrad 1-reaktorin ytimen sulamisen yhteydessä saattoi vapautua kolmasosa Fukushiman päästöjä vastaavasta määrästä. Pitkän aikavälin seurantatutkimukset eivät kuitenkaan tue tätä pahimman katastrofin teoriaa. Reaktoria tuuletettiin suoraan ilmakehään kuukauden ajan ja tonneittain saastunutta puhdistus- ja lauhdevettä juoksutettiin Suomenlahteen. Joidenkin väitteiden mukaan Leningradin voimalaitoksen ympäristö, Suomenlahti sen edustalla ja osa Kymenlaaksoa saivat tuolloin yhtä suuren päästöannoksen kuin Ukrainassa suljetun alueen ympärillä on mitattu.
Vakavan Leningradin 1 -reaktorin sulamistapahtuman kaltainen tilanne sattui Tšernobylin RBMK-1000-tyyppisellä 1-reaktorilla vuonna 1982. Tšernobylin vuoden 1982 tapahtuma (tai onnettomuus) salattiin. Vakavamman Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden 26.4.1986 tapauksessa reaktori oli täynnä käytettyä polttoainetta. Tšernobylin 26.4.1986 onnettomuus paljastui vasta 28.4.1986, kun kohonneita säteilyarvoja mitattiin Forsmarkin ydinvoimalaitoksessa Ruotsissa. Neuvostoliitto joutui tunnustamaan tapahtuneen perestroikan hengessä.