hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Valerio Fiori
Valerio Fiori (s. 27. maaliskuuta 1969 Rooma, Italia) on italialainen entinen jalkapallomaalivahti, joka toimii nykyisin Italian Serie A:ssa pelaavan AC Milanin maalivahtivalmentajana.
Fiori pelasi urallaan 229 Serie A:n ottelua, joista yli puolet (117) kotikaupunkinsa Rooman seurassa SS Laziossa. Lazio oli miehen ensimmäinen ammattilaisseura, johon hän siirtyi Lodigianin nuorisojoukkueesta.
AC Milanin kolmosmaalivahtina uransa loppupuolella toiminut Fiori edusti Milania yhdeksän kautta vuodesta 1999 vuoteen 2008. Milanin riveissä hän kuitenkin pelasi vain yhden liigaottelun (4-2 tappio-ottelussa Piacenzaa vastaan) ja yhden Italian Cupin ottelun (1-0 voitto Sampdoriasta). Fiorilla on yksi Italian mestaruus AC Milanin voitettua Serie A kaudella 2003/2004.
Fiorin ammattilaisura kesti 22 vuotta (1986–2008). Hän edusti pelaajaurallaan Laziota, Cagliaria, Cesenaa, Fiorentinaa, Piacenzaa ja AC Milania.
János Sajnovics
János Sajnovics (12. toukokuuta 1733 Tordas – 4. toukokuuta 1785 Buda) oli unkarilainen jesuiitta ja oppinut, joka harrasti kielitiedettä, matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hänen katsotaan ensimmäisenä todistaneen suomalais-ugrilaisten kielten sukulaisuuden.
Sajnovics matkusti vuonna 1769 Tanskan kuninkaan organisoiman tieteellisen retkikunnan jäsenenä tutkimaan auringonpimennystä Norjan pohjoisosiin. Siellä hän teki muistiinpanoja myös saamelaiskielistä ja vakuuttui niiden yhteydestä unkarin kieleen. Vuonna 1770 hän julkaisi tutkimuksen "Demonstratio. Idioma Ungarorum et Lapponum idem esse", jossa hän todisti äänteellisiä ja muoto-opillisia kriteerejä hyväksikäyttäen saamelaiskielten, suomen ja unkarin olevan yhteistä alkuperää.
Sajnovics oli mahdollisesti ensimmäinen, joka hyödynsi kielten äännerakenteen ja morfologian vertailua selittääkseen kielten historiallisia yhteyksiä. Esimerkiksi William Jonesin katsotaan todistaneen keskeisten indoeurooppalaisten kielten välisen historiallisen yhteyden vasta vuonna 1786. Sajnovicsia on siis perusteita pitää yhtenä historiallis-vertailevan kielitieteen perustajista.
Cristian Brocchi
Cristian Brocchi (s. 30. tammikuuta 1976 Milano, Italia) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2016 lähtien hän on toiminut Brescia Calcion päävalmentajana.
Brocchi on AC Milanin kasvatti, joka aloitti uransa vuonna 1995 lainasopimuksella Pro Sestossa ja myöhemmin Lumezzanessa. Vuonna 1998 hänet myytiin Serie B:ssä pelaavaan Hellas Veronaan. Veronan noustua Serie A:han, Italian suurseura Internazionale osti 172-senttiä pitkän Brocchin itselleen vuonna 2000. Kesällä 2001 AC Milan hankki Brocchin itselleen, vaihtokaupassa Andrés Guglielminpietro meni Interiin. Milanissa Brocchi voitti kaksi Mestarien liigaa ja Italian mestaruuden, mutta henkilökohtainen peliaika jäi vähäiseksi.
Kaudella 2005–2006 hän pelasi lainalla Fiorentinassa ja sai palattuaan Milaniin myös enemmän vastuuta. Hän siirtyi Milanista SS Lazioon kaudeksi 2008/09. Hän voitti Laziossa Italian cupin mestaruuden ja oli joukkueen avainpelaajia kolmella ensimmäisellä kaudellaan. Brocchin uran viimeiset kaudet menivät piloille loukkaantumisten takia ja hän lopetti uransa vuonna 2013.
Brocchi pelasi uransa ainoan maaottelun Italian maajoukkueessa 15. marraskuuta 2006 ystävyysottelussa Turkkia vastaan.
Pelaajauransa jälkeen Brocchi palasi Milanin organisaatioon ja aloitti kesällä 2013 seuran juniorivalmentajana. Vuotta myöhemmin hänestä tuli Milanin U19-joukkueen päävalmentaja. Siniša Mihajlovićin saatua potkut AC Milanin peräsimestä huhtikuussa 2016, Brocchista tuli loppukauden kattavalla sopimuksella edustusjoukkueen päävalmentaja. Brocchi luotsasi Milanin lopulta seitsemänneksi. Kauden jälkeen hänet korvasi Vincenzo Montella.
Heinäkuun alussa 2016 Brocchi jatkoi valmennusuraansa Serie B:ssä pelanneen Brescia Calcion päävalmentajana.
Brocchi omistaa Christian Abbiatin kanssa kahvilan Milanossa. Läheisen ystävänsä Christian Vierin kanssa hänellä taas on oma vaatebrandi ”Baci & Abbracci”.
Auli Hakulinen
Auli Talvikki Hakulinen (s. 10. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen tutkija ja emeritaprofessori. Hän toimi Helsingin yliopiston suomen kielen professorina vuosina 1991–2006. Vuosina 2001–2004 hän toimi akatemiaprofessorina.
Hakulinen oli "Ison suomen kieliopin" päätoimittaja. Hän on tutkinut ennen kaikkea puhutun kielen syntaksia mutta myös tekstilingvistiikkaa, pragmatiikkaa ja semantiikkaa ja on ollut keskeinen toimija keskustelunanalyysin ja naistutkimuksen tuomisessa Suomeen. Kielitieteen organisoijana, sen terminologian kehittäjänä, tutkijana ja tutkijankouluttajana hänen panoksensa suomen kielen ja yleensä kielentutkimuksen kehitykseen on ollut merkittävä. Hän on edelleen aktiivinen kielipoliittinen vaikuttaja Suomessa.
Hakulinen on toiminut tutkijana sekä kansainvälisesti että tieteidenvälisesti monissa eri yhteisöissä. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa suomalais-ugrilaista kielentutkimusta ja sen jälkeen yleistä lingvistiikkaa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Hänen isänsä Lauri Hakulinen oli niin ikään merkittävä suomen kielen tutkija.
Hakulinen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1999.
Kalvoproteiini
Kalvoproteiini on solukalvon rakenteeseen kuuluva proteiini, joka ulottuu osittain kalvon läpi. Eläinsolukalvon massasta noin puolet on proteiineja. Kalvoproteiinien tehtävänä on kuljettaa aineita solukalvon läpi (sisään tai ulos), toimia entsyyminä, vastaanottaa viestejä (toimia reseptorina) tai toimia solujen välisenä tunnistimena. Osa kalvoproteiineista on glykosoituja eli niihin on kiinnittyneenä hiilihydraattiosa, jolloin niitä kutsutaan glykoproteiineiksi. Suurin osa glykoproteiineista sijaitsee solukalvon uloimmalla osalla muodostaen kalvon ulkopuolelle solua suojaavan hiilihydraattikerroksen. Hiilihydraattikerroksesta löytyy myös pitkiä sokeriketjuja sisältäviä proteoglykaaneja. Kalvoproteiinit on yleisesti jaettu kahteen ryhmään: integraalisiin ja perifeerisiin kalvoproteiineihin.
Integraaliset kalvoproteiinit ovat lujasti kalvoon kiinnittyneitä ja ne pystytään irrottamaan vain aineilla, jotka rikkovat proteiinien hydrofobiset vuorovaikutukset kalvon kanssa. Integraaliset proteiinit ovat joko kalvon hydrofobiseen osaan työntyviä tai kalvon läpäiseviä. Ne kiinnittyvät tavallisesti hydrofobisella α-kierteellä. Lisäksi tunnetaan kalvoon ankkuroituva β-tynnyrirakenne, joka on ulospäin hydrofobinen.
Perifeeriset kalvoproteiinit ovat yhteydessä kalvoon toisten proteiinien välityksellä tai ne voivat ankkuroitua solukalvoon proteiineihin kiinnityneillä lipideillä. Ne voidaan yleensä irrottaa vahvoilla suolaliuoksilla tai pH:ta muuttamalla. Proteiineihin liittyneet perifeeriset kalvoproteiinit kiinnittyvät integraalisten kalvoproteiinien hydrofiilisiin osiin sekä kalvolipidien polaarisiin päihin ionisidoksilla ja vetysidoksilla. Lipidien avulla kalvoon kiinnittyvillä perifeerisillä kalvoproteiineilla kiinnittyminen on kuitenkin heikompaa kuin integraalisilla kalvoproteiineilla. Lipidiankkureina voivat toimia eräät rasvahapot, kuten palmitiinihappo ja myristiinihappo sekä isoprenoidit (farmesyyli tai geranyyli).
Perifeeriset kalvoproteiinit muodostavat säikeisen verkoston solukalvon sisäpuolelle, joka antaa mekaanisen tuen kalvolle. Ne voivat toimia myös integraalisten kalvoproteiinien ankkureina. Perifeeriset kalvoproteiinit toimivat lisäksi entsyymeinä sekä transmembraanisten signaaleiden välittäjinä.
Tumahuokonen
Tumahuokonen on tumakotelon aukko, jonka kautta solulima ja tumalima ovat toisiinsa yhteydessä ja jonka kautta myös melko suuret molekyylit voivat säädellysti siirtyä tumasta solulimaan tai toisin päin.
Osmo P. Karttunen
Osmo Pekka Karttunen (8. marraskuuta 1922 Helsinki – 29. kesäkuuta 1985) oli Ahti Karjalaisen ensimmäisen hallituksen valtiovarainministeri 1962–1963 ja vuonna 1968 perustetun, tieteen ja taiteen mesenaattina tunnetun Saastamoisen säätiön perustaja yhdessä vaimonsa Liisa Karttusen (o.s. Saastamoinen) kanssa. Liisa Karttunen oli perheyhtiön perustajan Herman Saastamoisen pojantytär.
Karttunen valmistui ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1941 ja kirjoittautui opiskelemaan Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan. Jatkosodan syttymisen vuoksi hän ei päässyt aloittamaan opintojaan. Sodan aikana Karttunen toimi tykistön tulenjohtajana Itä-Karjalassa haavoittuen kahdesti.
Opintonsa Karttunen pääsi aloittamaan sodan jälkeen. Hän suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1946. Opiskeluaikanaan hän kuului Savolaiseen osakuntaan, jossa hän solmi ystävyyssuhteen myös opiskelemassa olleeseen Ahti Karjalaiseen. Varatuomarin arvon Karttunen sai vuonna 1949. Hän valmistui lakitieteen lisensiaatiksi 1958.
Karttunen tunnettiin intohimoisena jalkapallomiehenä (KuPS ja erityisesti sen juniorityö). Hän nosti 50-vuotishaastattelussaan uransa kolmeksi keskeisimmäksi asiaksi perheyhtiön, Tuko Oy:n sekä Palloliiton ja Veikkauksen.
Presidentti Urho Kekkonen pyysi Karttusta jo vuonna 1971 maaherra Martti Miettusen hallitukseen puolustusministeriksi, mutta tämä kieltäytyi yritysjohtajuus- ja luottamustehtävävelvollisuuksiinsa vedoten.
Arrows A18
Arrows A18 oli auto, jolla Arrows-talli kilpaili Formula 1 -sarjassa kaudella 1997. Sitä ajoivat tallin kuljettajat Pedro Diniz ja hallitseva maailmanmestari Damon Hill. Auto oli tallin ensimmäinen auto, jolla talli kilpaili Arrows-nimellä. Tallin nimi oli aikaisempina kausina ollut Footwork.
Kaudella 1997 Arrowsilla oli autossaan käytettävinään uudet Yamahan moottorit ja Bridgestonen renkaat.
Heti ensimmäisestä kilpailusta lähtien auto ei toiminut toivotulla tavalla, sillä Hillin auto hyytyi kauden ensimmäisen kilpailun, Australian Grand Prix'n, lämmittelykierroksella. Epäonnistuneen alkukauden jälkeen Hill onnistui ajamaan pisteille Britannian Grand Prix'ssa, mutta kauden kohokohta tuli Unkarin Grand Prix'ssa. Siihen hän lähti kolmannesta lähtöruudusta ja johti lähes koko kilpailun ajan. Kaasuongelmien takia Jacques Villeneuve ohitti hänet viimeisellä kierroksella. Toinen sija oli tallille kuitenkin suuri saavutus. Diniz onnistui myöhemmin keräämään pisteitä Luxemburgin Grand Prix'sta.
Talli sijoittui lopulta valmistajien sarjassa kahdeksanneksi yhdeksällä pisteellä.
Harjukeltalieko
Harjukeltalieko ("Diphasiastrum tristachyum", aikaisemmin "D. complanatum" ssp. "chamaecyparissus", "Lycopodium complanatum" ssp. "chamaecyparissus", "Lycopodium tristachyum", "Diphasium tristachyum") on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa tavattava keltaliekoihin kuuluva sanikkainen. Suomessa lajia tavataan harvinaisena harjualueilla.
Varpumainen harjukeltalieko kasvaa enintään 15 cm korkeaksi. Pystyversot nousevat suoraan ylös suikertelevasta, vahvasta maavarresta, joka suikertaa 5–10 syvyydellä hiekkamaassa. Pystyversot ovat kerroksellisia, haarat monilukuisia ja sinivihreitä. Haarojen haarakulma on alle 30°. Lehdet ovat neljänä pitkittäisrivinä, pieniä ja varrenmyötäisiä. Erikoisen näköiset, luutamaiset itiötähkät ovat nelittäin tai niitä useampia yhdessä. Itiötähkän perä on tavallisesti yli 6 cm pitkä. Maansisäinen alkeisvarsikko on yksikotinen, lehtivihreätön sekä mukulamainen.
Harjukeltaliekoa saattaa toisinaan olla vaikea erottaa nummikeltalieosta ("D." x "zeilleri"), joka on harjukeltalieon ja kangaskeltalieon ("D. complanatum") välimuoto.
Harjukeltaliekoa tavataan Fennoskandian eteläosissa, Ranskasta ja Saksasta itään Keski-Venäjälle, Karpaateilla, Italiassa ja Kroatiassa. Lisäksi lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsiosissa. Suomessa harjukeltaliekoa kasvaa Etelä-Pohjanmaalla, Satakunnassa ja Uudellamaalla vain neljällä harjualueella. Aikaisemmin lajia on tavattu myös Kymenlaaksosta. Vahvimmillaan laji on Hämeenkankaan-Pohjankankaan harjuilla.
Harjukeltalieko kasvaa harjumaastossa paahteisilla kuivilla mäntyrinteillä. Se vaatii paljon valoa, ja hyötyy metsäpaloista. Laji onkin voimakkaimmillaan Suomessa puolustusvoimien ampuma-alueilla, joissa esiintyy usein tulipaloja ammuntojen seurauksena. Metsäpalojen vähentyminen lieneekin suurin syy lajin taantumiseen Suomessa ja muualla Euroopassa.
Saskia de Jonge
Saskia Klazina de Jonge (s. 22. marraskuuta 1986 Scheerwolde, Overijssel) on alankomaalainen uimari.
De Jonge voitti Helsingin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2006 4 x 50 metrin vapaauintiviestissä hopeaa ajalla 1.37,27. Joukkueessa uivat myös Inge Dekker, Chantal Groot ja Marleen Veldhuis. De Jonge ui toisen osuuden. Istanbulin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2009 hän ui kolmannen osuuden Alankomaiden kultajoukkueessa 4 x 50 metrin vapaauintiviestissä. Ajan 1.33,25 uineen joukkueen muut jäsenet olivat Inge Dekker, Hinkelien Schreuder ja Ranomi Kromowidjojo. De Jonge on uinut lisäksi useita alkueräuinteja Alankomaiden viestijoukkueissa, jotka ovat saavuttaneet arvokisakultaa.
Dispersio (kemia)
Dispersio tarkoittaa seosta, jossa aineet ovat sekoittuneet tasaisesti toisiinsa. Dispersio on laajempi käsite kuin emulsio. Dispersio on kahden toisiinsa liukenemattoman aineen seos, jossa yhtä ainetta on pieniksi osasiksi jakaantuneena toisessa aineessa, dispersioväliaineessa. Emulsio on kahden toisiinsa liukenemattoman nesteen dispersio, jossa yhtä nestettä on mikroskooppisen pieniksi pisaroiksi jakautuneena, emulgoituneena, toisessa nesteessä.
Dispersion aikaansaamiseksi voidaan käyttää dispergointiaineita, joilla vähennetään nesteen pintajännitystä.
Lateksimaalit ovat dispersiopolymeerivalmisteita.
RNA-polymeraasi
RNA-polymeraasi () on polymeraasientsyymi, joka syntetisoi RNA:ta. Se liittää nukleotideja yhteen polymeeriksi, RNA-molekyyliksi. Uuden RNA-molekyylin se muodostaa olemassa olevan DNA- tai RNA-molekyylin pohjalta emäspariperiaatteen mukaisesti eli kopioi emäsjärjestyksen.
Kaikissa soluissa tapahtuvaa DNA:n kopioimista RNA:ksi kutsutaan transkriptioksi. Solun RNA-polymeraasi osaa purkaa DNA:n kaksoiskierteen transkriptiota varten.
Aitotumallisilla soluilla on useita RNA-polymeraaseja.
Bakteerisoluilla on yksi RNA-polymeraasityyppi, joka syntetisoi kolmentyyppistä RNA:ta (mRNA, tRNA ja rRNA). Bakteerien RNA-polymeraasi on suurehko molekyyli (n. 400 kDa), joka koostuu viidestä alayksiköstä: α, α, β, β' ja ω.
RNA-polymeraasin löysivät samanaikaisesti toisistaan riippumatta Sam Weiss ja Jerard Hurwitz vuonna 1960. Yhdysvaltalainen biokemisti Roger Kornberg teki vuosien ajan transkription ja RNA-polymeraasin kanssa tutkimustyötä, mistä hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2006.
Hans Kroes
Hans Kroes (s. 3. kesäkuuta 1965, Lisse, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen uimari, joka osallistui kaksiin olympialaisiin, vuonna 1984 Los Angelesissa ja 1988 Soulissa. Hänen paras henkilökohtainen olympiasijoituksensa oli kahdeksas sija 100 metrin selkäuinnissa kesäolympialaisissa 1984 ajalla 58,07. Viestijoukkueiden jäsenenä hän sijoittui seitsemänneksi 4 × 200 metrin vapaauinnissa 1984 ja 4 × 100 metrin sekauinnissa 1988. Pitkän radan EM-kilpailuissa 1985 hän saavutti 4 × 200 metrin vapaauinnissa pronssia.
Marshall Allman
Marshall Scot Allman (s. 5. huhtikuuta 1984 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Lincoln Burrows Jr:n roolissa televisiosarjassa "Pako".
Allman on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Shallow Ground", "Mieheni ex-naiset" ja "Panttivanki". Lisäksi hän on vieraillut useissa televisiosarjoissa, kuten sarjoissa "Ilman johtolankaa", "Boston Legal", "Anopin otteessa", "Veljemme on nero", "Oikeus ja kohtuus", "C.S.I.", "Todistettavasti syyllinen", "Greyn Anatomia" ja "Life". Vuonna 2010 hän sai vakituisen roolin televisiosarjasta "True Blood".
Soinin kirkko
Soinin kirkko on vuonna 1793 rakennettu puukirkko.
Kirkon rakennustyöt toteutettiin Yrjö Lepistön johdolla ja nykyisen asunsa se sai vuonna 1885 suoritetussa peruskorjauksessa. Kirkon alttaritaulu on Matti Annalan maalaama "Kristus ristillä". Kirkon vieressä on kellotapuli vuodelta 1795 ja niitä ympäröi vanha hautausmaa, jossa on myös 1800-luvun nälkävuosien muistomerkki sekä sankarihautoja viime sodilta. Kirkon läheisyydessä ovat vielä pappilan päärakennus ja vuonna 1979 rakennettu seurakuntatalo. Museovirasto on listannut kirkon ympäristöineen valtakunnallisesti merkittävien kulttuurihistoriallisten kohteiden luetteloon.
Kirkon ulkopuolella on Suomen ainoa vaivaisakka, kun perinteisesti kirkkojen eteen on pystytetty vaivaisukko. Vaivaisakka seisoo kirkon kellotapulin seinällä omassa katoksessaan, jonka etuseinässä on kyltti "Joka köyhää armahtaa, hän lainaa herralle." Akalla on siniset silmät, kirkkaanpunainen suu ja pitkä selkään laskeutuva kiiltävän musta tukka. Pukineina ovat sininen paita, musta hame ja valkoinen esiliina. Akka on puolitoista metriä korkea. Oikea käsi, josta puuttuu pala, ojentuu kohti almun antajaa, mutta vaivaisakan raha-aukko on paidan kauluksen keskellä. Soinin kirkkoraati tilasi vaivaisakan 1853 ja sen valmisti seuraavana vuonna Matti Taipale viiden hopearuplan hinnalla, mukaan lukien maalaustyö ja katos. Soinilainen Jaana Laakso kirjoitti tekstin "Vaivaisakka tarinoi", josta muokattua näytelmää esitettiin 2004 ja 2006.
Soinin vaivaisakan ohella tiedetään Suomesta vain toinen, Hyvinkäällä ollut, josta on kuitenkin jäljellä pelkästään kuva Suomen Kansallismuseossa. Soinin vaivaisakka on kiertänyt näyttelyissä eri puolella Suomea ja Italiassakin, Cuneon maakunnan Saluzzossa, Roomassa ja Vatikaanissa.
Kirkon sankarihautoja vartiovat punaisesta graniitista veistetyt leijonat ovat kuvanveistäjä Helvi Hyvärisen työ vuodelta 1956.
Dante Gabriel Rossetti
Dante Gabriel Rossetti (alk. Gabriel Charles Dante Rossetti, 12. toukokuuta 1828 Lontoo, Britannia – 10. huhtikuuta 1882 Birchington-on-Sea, Kent, Britannia) oli englantilainen taidemaalari ja runoilija.
Ranskan vallankumousvuonna 1848 Rossetti perusti yhdessä John Everett Millaisin ja William Holman Huntin kanssa puolisalaisen taiteilijaseuran, Prerafaeliittisen Veljeskunnan (PRF), ja kuului seuran huomattavimpiin jäseniin. He olivat kaikki vakavaraisista piireistä lähtöisin olevia nuoria innokkaita miehiä, jotka halusivat muuttaa maailmaa. Heidän päätavoitteensa oli taiteellis-esteettinen protesti aikakauden vulgaarille materialismille, teollistuneen yhteiskunnan rumuudelle ja virallisen akateemisen taiteen hengettömyydelle.
Rossetti oli sukujuuriltaan italialainen. Hänen vanhempansa olivat Gabriele Rossetti ja Frances Polidori, jotka olivat muuttaneet Englantiin Italian poliittisten levottomuuksien vuoksi. Isä oli italian kielen professori ja ansioitunut Dante-tuntija. Rossetti halusi nuorena runoilijaksi, mutta kiinnostui kuvataiteesta, erityisesti keskiajan italialaisesta maalaustaiteesta. Rossetti oli Ford Madox Brownin oppilas, ja he pysyivät läheisinä ystävinä loppuelämänsä.
Rossettin maalauksissa realismi yhdistyy romanttiseen fantasiaan. Hän teki runsaasti piirustuksia vaimostaan Elizabeth Siddalista sekä monia kuningas Arthurin tarinoihin ja Danten teoksiin perustuvia maalauksia. Rossettin töissä toistuu usein ihannoitu naishahmo, jonka piirteet muistuttavat Siddalia ja William Morrisin vaimoa Jane Burdenia. Rossettin myöhäistuotanto antoi paljon vaikutteita symbolisteille. Hänen koukeroinen viivansa oli varhaista art nouveau -tyyliä, ja Rossettin vaikutus näkyy muun muassa nuoren Picasson töissä.
Rossettin sisarukset olivat runoilija Christina Rossetti, kriitikko William Michael Rossetti ja kirjailija Maria Francesca Rossetti. Dante Gabriel Rossettin elämän loppupuoli oli alamäkeä, jota varjostivat mielenterveyshäiriöt, alkoholi ja huumeidenkäyttö. 1870-luvun lopulla hän lakkasi kirjoittamasta ja maalaamasta. Hän kuoli halvaantuneena ja puolikuurona, vain 54 vuoden ikäisenä.
Runoilijana Rossettin tekstiä elähdyttää sama keskiajan ihailu, romanttinen, utuinen tunnelma ja värikylläisyys kuin hänelle maalarina oli ominaista. Hän tuli tunnetuksi Dante-käännöksillä (1861), mutta suurinta ihailua hän herätti soneteillaan, joiden on sanottu vetävän vertoja Wordsworthin ja Shakespearen runoille. Esimerkiksi runon "Autuas neitsyt " ("The Blessed Damozel") alkusäkeet suomeksi kuuluvat: "Taivaan kultakaiteeseen nojas autuas neitsyt hiljaa; oli silmät syvät kuin tummat veet". Runon "Jo ennen olen tästä käynyt" (alkukielellä: "Sudden Light") alkusäkeet kuuluvat: "Jo ennen olen tästä käynyt vaan milloin, miten, tiedä en".
Vahinkokäynnistyksen esto
Vahinkokäynnistyksen esto tai usein käytetty nimitys Lockout / Tagout on Yhdysvaltain työsuojelun hallintoviranomaisen The Occupational Safety and Health Administrationin (OSHA) luoma ohjelma (The Control of Hazardous Energy Source Standard), joka toimii kansainvälisenä standardina onnettomuusriskien hallinnalle, missä lockout tarkoittaa energian syötöstä erottamista erilaisilla lukitsemistavoilla tai lisälukitsemislaitteilla ja tagout henkilökohtaista lukkovarmistusta, merkintätunnistusta tai -varoitusta. Lockout / Tagout -standardi velvoittaa vaarallisten laitteiden asianmukaisen sammuttamisen, merkitsemisen ja eristämisen ulkopuolisilta henkilöiltä. Suomeksi asian voi sanoa käyttämällä esimerkiksi termiä varmistuslukitus- ja -merkintämenettely.
Lockout / Tagout -standardi on suunniteltu estämään koneiden tai laitteistojen odottamattomia käynnistyksiä tai energian hallitsematonta vapautumista huolto- ja korjaustöiden aikana, työntekijän onnettomuusriskin ollessa ilmeinen. Lockout-standardin edellytys täyttyy, jos työnsuorittajan on poistettava tai ohitettava turvalaite tai muu varmistuslaite huolto- ja korjaustyön aikana, jos koneen tai laitteiston käyttö aiheuttaa vaaravyöhykkeen tai riskialueen tai jos työnsuorittajan on sijoitettava mikä tahansa ruumiinjäsen koneiston tai laitteiston sisään tai vaikutusalueelle, jossa työ tosiasiallisesti suoritetaan.
Päivittäiset normaalit työkaluvaihdot, säädöt ja muut pienemmät huoltotoimenpiteet tuotannossa eivät kuulu Lockout/Tagout-standardin piiriin edellyttäen, että ne ovat rutiininomaisia, toistuvia, koneeseen tai laitteeseen olennaisesti liittyviä toimenpiteitä ja että ne suoritetaan valitsemalla käyttöön menetelmät, jotka tuottavat tehokkaan suojan työnsuorittajalle.
Lockout / Tagout -standardi on ollut Yhdysvaltain teollisuutta velvoittava laki 3.1.1990 lähtien. Euroopassa muun muassa EU-direktiivi 89/655 antaa säädöksiä ja määräyksiä koskien kaikkien energialähteiden poissulkemista koneiden ja laitteiden huollon tai korjauksen ajaksi, esimerkiksi § 2.14 sanoo: Jokaisen työlaitteen tulee olla varustettu helposti tunnistettavalla poiskytkennällä energialähteestä ja jälleenkytkennän tulee tapahtua työnsuorittajan kannalta riskittömästi, ja § 2.15 sanoo: Työlaitteet (työkoneet) on varustettava työnsuorittajan kannalta tarpeellisilla varoituskilvillä ja muilla riittävillä varoitusmenetelmillä.
EU:n konedirektiivissä 98/37 EY edellytetään varmistuslukitus- ja tunnistusohjelmien ja sovelluksien toimeenpanemista koneissa ja laitteissa seisokkien ja alasajon aikana. Myös Suomessa asiasta on laki, ja suomalaisessa standardissa SFS-EN-1037 käsitellään yksityiskohtaisemmin odottamattoman käynnistyksen estämistä.
Diego López
Diego López on usean henkilön nimi:
Diego López Rodríguez
Diego López Rodríguez (s. 3. marraskuuta 1981 Paradela, Lugon maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia.
López aloitti jalkapalloilun Lugossa vuonna 1994. Vuonna 2000 hän siirtyi Real Madridin C-joukkueen maalivahdiksi, josta hänet lainattiin seuraavaksi kaudeksi Alcorcóniin. Alcorcónista palattuaan hän siirtyi Real Madridin B-joukkueeseen ja oli mukana nostamassa joukkuetta Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin kauden 2004–2005 päätteeksi. Kaudet 2005–2007 López toimi Real Madridin edustusjoukkueen kakkosmaalivahtina Iker Casillasin varamiehenä. Peliaikaa hän sai kahden pääsarjaottelun lisäksi Espanjan cupissa Copa del Reyssä ja Mestarien liigassa.
Villarrealiin López siirtyi kesällä 2007. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi aluksi vain Copa del Reyssä ja UEFA Cupissa, kun Primera Divisiónissa torjuntavastuu oli uruguaylaisella Sebastián Vieralla. Kauden edetessä hän kuitenkin vakiinnutti paikkansa ykkösmaalivahtina ja pelasi lopulta 20 sarjaottelussa Villarrealin sijoittuessa historiallisesti toiseksi. Kaudella 2008–2009 López pelasi myös Mestarien liigassa.
22. toukokuuta 2012 López siirtyi Sevillaan 3,5 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa viisivuotisen sopimuksen.
25. tammikuuta 2013 López palasi takaisin kasvattajaseuraansa Real Madridiin 4 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän allekirjoitti sopimuksen kesään 2017 asti.
López sai ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon maalis–huhtikuussa 2009 Turkkia vastaan pelattuihin MM-karsintaotteluihin. Kesän 2009 Maanosaliittojen cupissa hän muodosti Espanjan maalivahtikolmikon Iker Casillasin ja Pepe Reinan kanssa, mutta ei pelannut minuuttiakaan. Ensiesiintymisensä maajoukkueen maalilla hän teki 12. elokuuta 2009 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan.
Tirion
Tirion on oli "noldor"in, yhden kuolemattomien maiden haltiakansan kotikaupunki. Tirionin hallitsija oli Finwë, mutta kun osa "noldor"ista lähti maanpakoon Valinorin pimennettyä, otti Finarfin, Finwën poika vallan Tirionissa, ja hallitsi sitä vähää kansasta, joka ei halunnut lähteä Keski-Maahan.
Tirion oli kuuluu kauneudestaan, olivathan noldor taitavia käsityöläisiä Aulën opissa oltuaan.
CC (kissa)
CC (CopyCat) (s. 22. joulukuuta 2001) on kotikissa ja ensimmäinen kloonattu lemmikkieläin. Texas A&M Universityn tutkijat kloonasivat CC:n vuonna 2001. Tutkimusprojekti tunnettiin nimellä "Operaatio CopyCat", joka oli osa laajempaa projektia, jonka tarkoituksena oli kloonata koira nimeltä Missy. Tutkimuksen rahoitti John Sperling kloonaukseen erikoistuneen Genetic Savings & Clone, Inc. -yrityksensä kautta, joka harjoittaa kaupallista lemmikkien kloonausta.
CC syntyi Teksasin A&M yliopiston eläinlääketieteen osastolla. CC:n olemassaolosta tiedotettiin julkisesti helmikuussa 2002 tutkimustulosten julkaisun yhteydessä.
Nykyisin CC elää kloonausprojektiin osallistuneen tohtori Duane Kraemerin kotona.
Syyskuussa 2006 CC sai kolme pentua luonnollisella tavalla. Pentujen isä on luonnollisella tavalla syntynyt Smokey. CC ei kuitenkaan ole ensimmäinen kloonattu pentuja saanut kissa.
Sisar
Sisar, varsinkin puhekielessä myös sisko, on jonkun toisen kanssa samoista vanhemmista syntynyt naispuolinen henkilö tämän toisen kannalta. Ilmaisulla tarkoitetaan usein myös "sisarpuolta" tai "kasvattisisarta". "Sisko" on puhekieltä, sitä käytetään usein tuttavallisessa kielenkäytössä.
Ilmaisulla sisarpuoli tai harvinaisemmalla ilmaisulla puolisisar tarkoitetaan jonkun toisen kannalta naispuolista henkilöä, jolla on kyseisen henkilön kanssa vain toinen vanhemmista yhteinen. Sisarpuoleksi voidaan kutsua myös henkilön isä- tai äitipuolen tytärtä, joka ei ole tämän henkilön verisukulainen.
Henkilön vanhempaa sisarta kutsutaan isosiskoksi ja nuorempaa pikkusiskoksi. Kun on kyse esimerkiksi kaksosista, puhutaan kaksoissisaresta tai kaksoissiskosta.
Sisko-nimityksellä voidaan viitata kuvaannollisesti naisten väliseen ystävyyteen tai yhteenkuuluvuuteen (vertaa veli).
Sisar on myös vanhahtava nimitys yleensä hoitotyössä olevalle naiselle, esimerkiksi terveyssisar, "sisar hento valkoinen". Myös uskonnollista palvelusta tekevistä naisista kuten nunnista käytetään usein nimitystä sisar, esimerkiksi "Sisar Maria".
Elina Vettenranta
Elina Vettenranta (o.s. Aaltonen, s. 17. lokakuuta 1969 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin vuoden 2006 Tangokuningattareksi.
Ennen voittoaan Vettenranta työskenteli mm. opettajana, mutta ammatiltaan hän on vaatesuunnittelija.
Egyptiläisten evankeliumi
Egyptiläisten evankeliumi on kahdelle täysin erilliselle apokryfiselle evankeliumille annettu nimitys:
Matala (kylä)
Matala on kylä Simojoen länsirannalla Simon kunnan liikekeskustan koillispuolella Lapin maakunnassa. Se sijaitsee noin 16 kilometriä koilliseen kunnan keskustaajamasta Jokikylän ja Alaniemen välillä. Joen toisella rannalla sijaitsee Soikon kylä.
Matalan kylän maisemaa hallitsevat Simojoen Lappalaisenkoski, jokirantojen pellot sekä Martimoaavan suoalueet.
Manna
Manna on Toorassa, "Šemoth"-osan "Bešalakh"-viikkojaksossa, sekä vastaavasti Raamatussa toisessa Mooseksen kirjassa mainittu ruoka, jolla Jumala pitää Egyptistä pakoon lähteneet israelilaiset hengissä näiden vaeltaessa erämaassa neljänkymmenen vuoden ajan. Mannasta kerrotaan toisen Mooseksen kirjan 16. luvussa.
Muualla Raamatussa todetaan, että manna satoi taivaasta.
Manna mainitaan myös kolme kertaa Koraanissa, israelilaisten Egyptistä paosta, Mooseksen johdolla kertovassa kohdassa, sekä muissakin osissa (2:57, 7:160 ja 20:80). Koraanissa kerrotaan olleen osa mannaa.
On esitetty, että manna on voinut olla mannatamariskin (tai jonkin toisen kasvin) öisin tihkuvaa sokerieritettä, mannajäkälää tai kilpikirvojen mesikastetta.
Mannalla voidaan tarkoittaa myös Välimeren alueella kasvavan mannasaarnen ja sen lähisukulaisten kovettuvaa mahlaa, jossa on runsaasti mannitolia eli heksoosisokerista syntynyttä sokerialkoholia.
Koptilainen egyptiläisten evankeliumi
Koptilainen egyptiläisten evankeliumi on setiläinen gnostilainen kirjoitus, josta tunnetaan kaksi versiota Nag Hammadin kirjastosta. Koptilaista egyptiläisten evankeliumia ei tule sekoittaa Kreikkalaiseen egyptiläisten evankeliumiin.
Alaotsikon mukaan kirja on "Suuren Näkymättömän Hengen pyhä kirja". Kirjoitus käsittelee setiläisen gnostilaisuuden näkemystä siitä, kuinka maailma on tullut olevaksi, ja kuinka Set, Aadamin ja Eevan kolmas poika, on gnostilaisen näkemyksen mukaan inkarnoitunut Jeesukseksi vapauttaakseen ihmisten sielut luomisen synnyttämästä pahasta materiaalisesta vankilasta.
Kirjoitukseen kuuluu myös hymni, josta osa koostuu pelkästään vokaalijaksoista, joiden merkitys ei käy ilmi. Näiden osien on ajateltu olevan varhaiskristillistä glossolaliaa eli kielilläpuhumista, vaikkakin viimeisen osan vokaalit ("u aei eis aei ei o ei ei os ei") voidaan lukea kreikankielisenä tekstinä, jossa lukee "[joka on olemassa] Poikana ikuisesti ja ikuisesti. Sinä olet mitä olet, sinä olet kuka olet".
Sieskarit
Sieskarit on saariryhmä Uudenkaupungin edustalla Kivikarinaukon pohjoisosassa Selkämerellä. Se käsittää kuusi matalaa, asumatonta ja karikoiden ympäröimää, pääosin kallioista saarta, jotka sijaitsevat noin 13 kilometriä länsilounaaseen Uudenkaupungin keskustasta.
Saariston suurin saari on Haminakari. Sen pohjoispuolella sijaitsee maannousun vuoksi yhteenkasvanut Matalan–Räiskän saari, ja itäpuolella sijaitsevat Keskikari sekä Kraakkloppi. Saariston toiseksi pienin saari, Kloppi, sijaitsee pääsaaren länsipuolella. Pienin saari on nimetön luoto.
Marttisen miehet
Marttisen miehillä tarkoitetaan suomalaisten asekätkijöiden ryhmää, joka pakeni Suomesta Ruotsin kautta Yhdysvaltoihin ja liittyi aikanaan Yhdysvaltain armeijaan. Ryhmää kutsutaan "Marttisen miehiksi" johtajansa, Mannerheim-ristin ritarin sekä Suomen ja myöhemmin myös Yhdysvaltain armeijan everstin Alpo Marttisen mukaan. Viimeinen elossa ollut ryhmän jäsen Antero Aakkula kuoli 11. joulukuuta 2006.
Asekätkentä eli Päämajan organisoima aseiden ja materiaalin hajavarastointi mahdollista sissisotaa varten alkoi paljastua kevään 1945 kuluessa. Keskeistä oli Oulussa tapahtunut kuljetusorganisaatioon kuuluneen miehen tekemä ilmianto valtiolliselle poliisille eli ns. Punaiselle Valpolle. 8. toukokuuta annettiin Oulun sotilaspiirin 2. ye-upseeria Aito Keravuorta koskeva etsintäkuulutus. Asekätkentäoperaation johtoon kuulunut Usko Sakari Haahti antoi Keravuorelle käskyn poistua maasta, minkä tämä 12. toukokuuta tekikin suunnaten kalastajaveneen viemänä Ruotsiin. Rantautuminen tapahtui Piitimessä. Keravuoren maasta poistumisen tarkoitus oli rajata paljastunut asekätkentä yhden sijaiskärsijän vastuulle.
Tämä ei kuitenkaan onnistunut, pidätyksiä seurasi ja asekätkentäorganisaation avainhenkilöille annettiin eri keinoin kehotuksia poistua maasta. Osa ehdittiin pidättää ja heidän pakomatkaansa sisältyikin esimerkiksi karkaamisia vankikuljetuksista.
Alkuperäiseen ryhmään kuuluivat seuraavat Suomen armeijan upseerit:
Myöhemmin ryhmään liittyivät:
Lahden kaupungintalo
Lahden kaupungintalo on arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelema rakennus. Se valmistui vuonna 1912.
Kaupungintalo edustaa tyyliltään myöhäisjugendia. Rakennuksessa on käytetty tummaa punatiiltä ja sisätiloissa vahvoja värejä ja kasviornamentteja. Rakennuksen tunnistaa myös sen korkeasta kellotornista.
Museovirasto on määritellyt Lahden kaupungintalon, kauppatorin ja Mariankadun seremonia-akselin valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Asemakaavalla kaupungintalo suojeltiin vuonna 1967.
Lahti sai kaupunginoikeudet vuonna 1905, ja jo seuraavana vuonna ehdotettiin ensimmäisen kerran kaupungintalon rakennuttamista. Kaupunkiin tarvittiin erityisesti rakennus palokunnalle, koska Lahti oli tuolloin 4000 asukkaan puutalokaupunki. Rakennuspäätös tehtiin kuitenkin vasta vuonna 1910. Kaupungintalon suunnittelusta järjestettiin samana vuonna kutsukilpailu, jonka voitti arkkitehti Eliel Saarinen. Rakennustöihin kului rahaa enemmän kuin kaupungin tuolloinen vuosibudjetti.
Kaupungintalon paikaksi suunniteltiin aluksi nykyistä alatoria. Arkkitehti Armas Lindgreniltä pyydettiin kuitenkin sijaintipaikasta lausuntoa. Hän kannatti Mariankadun puiston jatkeena olevaa paikkaa, johon myös kaupungintalon rakentamista valmistellut valiokunta päätyi. Sijaintia pidettiin hyvänä erityisesti siksi, että mäeltä kaupungintalon torni näkyi kaikkiin neljään ilmansuuntaan.
Eliel Saarinen suunnitteli kaupungintalon kokonaistaideteokseksi, mikä oli tuon ajan arkkitehtuurikäsitykselle tyypillistä. Sisätilojen piti siis vastata ulkoarkkitehtuurin muotokieltä. Sisustuksessa korostuivat tummat värit ja ornamentit. Kaupungintalon materiaalina käytetty tummaksi poltettu tiili tuotiin Ruotsista.
Valmistuessaan kaupungintaloon sijoittui kaupungin yleishallinto: maistraatti, sen kanslia, julkinen notaari, raastuvanoikeus, kaupunginviskaali, rahatoimikamari, kaupunginvouti, pastorinkanslia, kaupunginvaltuusto, lautakunnat ja palolaitos. Pohjakerroksessa eli kivijalassa olivat lisäksi myös poliisilaitos, lukusali ja kirjasto.
Vuonna 1934 kaupunginarkkitehti Kaarlo Könönen suunnitteli laajennuksen kaupungintaloon. Laajennusosa valmistui 1935 ja sen myötä avoimesta pihasta tuli sisäpiha.
Rakennus joutui ilmapommituksen kohteeksi 27. joulukuuta 1939, jolloin se kärsi huomattavia palovahinkoja. Pommitusten jälkeen virastot ja poliisilaitos siirrettiin Lahden yhteiskouluun.
Kaupungintalon ullakko paloi 21. syyskuuta 1981. Sen jälkeen talo korjattiin sekä saneerattiin. Töiden vuonna valmistuttua vuonna 1985 on kaupungintalon kokonaiskerrosala 5 160 m² ja tilavuus 19 950 m³.
Krassinletto
Krassinletto eli Kraasinletto on saari Iin kunnan vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä pohjoisluoteeseen Krunnien saaristoon kuuluvalta Maakrunnin saarelta, noin viisi kilometriä kaakkoon Leipäreiden saariryhmästä ja noin 12 kilometriä lounaaseen Vatungista.
Kaakko–luode-suuntainen pitkänomainen saari on matala ja karikoiden ympäröimä. Myös saaren rannat ovat laajan kivikon peitossa. Saari on asumaton, mutta sen koillisrannalla sijaitsee kaksi kalastajamökkiä.
Rudolf Mössbauer
Rudolf Ludwig Mössbauer (, 31. tammikuuta 1929 – 14. syyskuuta 2011) oli saksalainen fyysikko. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1961 atomiydinten gammasäteilyn resonantin absorption tutkimuksista ja Mössbauerin ilmiön löytämisestä.
Mössbauer teki väitöstyötään vuosina 1955–1957 Max Planck -instituutissa Heidelbergissa. Tehdessään kokeita gammasäteilyllä hän havaitsi gammasäteiden rekyylittömän ydinresonanssiabsorption. Ilmiö nimettiin löytäjänsä mukaan Mössbauerin ilmiöksi. Myöhemmin ilmiötä on sovellettu Mössbauer-spektroskopiassa.
Vuonna 1958 Mössbauer valmistui tohtoriksi Münchenin teknillisestä yliopistosta. Yhtenä nuorimmista Nobel-palkituista hän vastaanotti Nobelin fysiikan palkinnon 1961. Vuotta myöhemmin hänet nimitettiin professoriksi Caltechiin, minne hän oli saapunut 1961 Richard Feynmanin houkuttelemana.
Vatunki (Ii)
Vatunki on niemi ja pieni kyläalue Perämeren rannikolla Iin kunnassa, Pohjois-Pohjanmaalla, entisen Kuivaniemen alueella. Niemen uloimmassa kärjessä sijaitsee Vatungin palvelusatama, jossa on muun muassa polttoaineiden jakelupiste, matkailuvaunualue, huoltorakennus sekä kesäravintola Pooki. Satamassa on laituripaikkoja sekä kalastusaluksille että huviveneille. Satamassa järjestetään vuosittain elokuussa Elo- ja kalamarkkinat.
Vatungin niemellä ja Kuivamatalan saarella sijaitsee yhteensä kahdeksan Vapon Tuulivoima Oy:n omistamaa tuulivoimalaa. Tuulivoimaloiden yhteenlaskettu vuosituotanto on 15 000 MWh. Tuulipuisto on rakennettu vuosina 1995–2002.
Vatunki-nimi johtuu ruotsin kielen sanasta "vatungen", joka merkitsee merestä esiin pistäviä kiviä.
Vatungissa on Krimin sodan tapahtumiin liittyvä muistomerkki, joka kertoo englantilaisten maihinnousuyrityksestä. Maihinnousu lyötiin paikallisin siviilivoimin takaisin.
Marttisen miehet: asekätkijäveljet
Marttisen miehet : asekätkijäveljet on Paavo A. Kairisen kirjoittama muistelmateos eräiden jatkosodan jälkeiseen asekätkentään osallistuneiden miesten vaiheista. Ryhmä kokoontui aluksi Ruotsiin ja tultuaan karkotetuksi sieltä päätyi Yhdysvaltoihin. Suurin osa ryhmän jäsenistä palveli pitkään upseereina Yhdysvaltain armeijassa kehittäen ja kouluttaen etenkin talvitaistelutoimintaa.
Marttisen miehet
Trans-Siberian Orchestra
Trans-Siberian Orchestra (usein lyhennetty TSO) on yhdysvaltalainen mahtipontista ja sinfonista neoklassista metallia soittava kokoonpano. Se perustettiin New Yorkissa vuonna 1996.
Studiossa Trans-Siberian Orchestra käyttää täyttä 60-jäsenistä orkesteria sekä kuoroa ja livenäkin useiden vokalistien lisäksi suurta määrää soittajia.
Kreikkalainen egyptiläisten evankeliumi
Kreikkalainen egyptiläisten evankeliumi on apokryfisiin kirjoihin lukeutuva evankeliumi, josta on säilynyt ainoastaan katkelmia. Sitä ei tule sekoittaa selvemmin gnostilaiseen Koptilaiseen egyptiläisten evankeliumiin.
Egyptiläisten evankeliumia luettiin ilmeisesti egyptiläisissä kirkoissa toisella ja kolmannella vuosisadalla. Evankeliumi on kirjoitettu toisen vuosisadan toisella neljänneksellä. Jo Klemens Aleksandrialainen lainaa sitä teoksessaan "Stromata". Hänen lisäkseen evankeliumin mainitsi Hippolytos, joka viittasi "näihin erilaisiin sielun muutoksiin, jotka on esitetty egyptiläisten nimiin laitetussa evankeliumissa" ja kytki kirjoituksen harhaoppiseen naasene-lahkoon. Myöhemmin Epifanios kirjoitti, että sabellianistit käyttivät evankeliumia. Vaikka hänellä tuskin oli ensi käden tietoa Sabelliuksesta, joka opetty Roomassa toisen vuosisadan puolessa välissä, tämä kytkentä evankeliumin ja sabellianistien välillä vahvistaisi evankeliumin olevan peräisin toisen vuosisadan alkupuolelta. Sanan "logos" käyttö Vapahtajaan viitatessa viittaisi siihen, että evankeliumi on saanut vaikutteita Johanneksen evankeliumista, jolloin evankeliumi olisi kirjoitettu noin vuosien 120–150 välisenä aikana.
Evankeliumista ei tunneta katkelmia näiden mainintojen ulkopuolelta. Katkelmista ei voi päätellä, kuinka laaja evankeliumi niiden lisäksi oli tai mitä muuta evankeliumi käsitteli, vai kuvaavatko katkelmat evankeliumin sisällön oleellisilta osiltaan. Ei voida myöskään sanoa, perustuuko se johonkin toiseen tekstiin. Katkelmien perusteella evankeliumi vaikuttaa olevan Jeesuksen sanoja sisältävä evankeliumi, joka on kirjoitettu dialogimuotoon.
Tunnetuissa katkelmissa Jeesus keskustelee opetuslapsensa Salomen kanssa. Jeesus kannattaa puheissaan selibaattia. Cameronin mukaan ""jokainen katkelma kannattaa seksuaalista asketismia keinona katkaista syntymän kuolettava kiertokulku ja voittaa väitetyt synnilliset erot mies- ja naissukupuolen välillä, mahdollistaen sen, että kaikki ihmiset voivat palata tilaan joka ymmärrettiin heidän alkuperäiseksi androgyyniseksi tilakseen"" (Cameron 1982).
Salome kysyy Jeesukselta mm.: ""Kuinka kauan kuolema vallitsee?"", johon Jeesus vastaa: ""Niin kauan kuin naiset kantavat lapsia"". Tällä on yhteyksiä useisiin muihin toisen ja kolmannen vuosisadan apokryfeihin, ja Theodotos Bysanttilainen esitti sen seuraavasti: ""Kun vapahtaja sanoo Salomelle, että kuolemaa on oleva niin kauan kuin naiset kantavat lapsia, hän ei sanonut sitä parjatakseen syntymää, sillä se on tarpeellinen uskovien pelastukseksi"" (67). Opetus ei sopinut yhteen kanonisten evankeliumien kanssa, ja muun muassa Paavalin opetuksissa paluu alkuperäiseen yhteyteen tapahtuu kasteen kautta, mutta opetus vaikuttaa silti levinneen laajalle. Samanlainen näkemys ruumiista sielun vankilana oli tyypillistä gnostilaisuudelle. Enkratiitit puolestaan kannattivat avioliiton hylkäämistä, ja monet muut kristilliset suuntaukset ylistivät selibaattia. Tämän vuoksi on hankala sanoa, minkälaiselta ryhmältä opetus on alkujaan peräisin.
Opetuksesta löytyy yhtäläisyys mm. "Tuomaan evankeliumiin", jossa sanotaan:
Williams FW19
Williams FW19 oli Adrian Neweyn ja Patrick Headin suunnittelema auto, jolla Williams-talli kilpaili Formula 1 -sarjassa kaudella . Autoa ajoivat viime vuoden MM-kakkonen Jacques Villeneuve ja Heinz-Harald Frentzen, joka siirtyi talliin Sauber-tallista.
Auto oli kehitetty versio menestyksekkäästä FW18-autosta, jolla voitettiin ylivoimaisesti sekä kuljettajien että valmistajien mestaruus kaudella . Auto oli viimeinen Williams-auto, jota Adrian Newey oli suunnittellut. Newey lähti Williamsilta kesken kauden McLarenille. Myös auton käyttämät Renault-moottorit olivat viimeistä kertaa mukana ennen väliaikaista vetäytymistä sarjasta. Kausi 1997 oli Williamsille paljon vaikeampi kuin edellinen kausi, sillä he kohtasivat kovan koko kauden kestäneen vastuksen Michael Schumacherilta ja Ferrarilta. Williams-talli varmisti tallimestaruuden itselleen jo kauden toiseksi viimeisessä kilpailussa, Japanin Grand Prix'ssa. Kuljettajien mestaruus ratkesi Villeneuven hyväksi kauden päättävässä Euroopan Grand Prix'ssa. FW19-autolla voitettiin kahdeksan kertaa: Villeneuve 7 kertaa ja Frentzen kerran.
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.)
Sideerinen astrologia
Sideerinen astrologia on astrologinen suuntaus, jossa tähtikartan osat, etenkin Eläinradan merkit lasketaan vastaavien tähdistöjen ja kiintotähtien sijainnin mukaan. Tässä suhteessa se eroaa "trooppisesta astrologiasta", jossa merkit on pysyvästi sidottu määräetäisyydelle kevättasauspisteestä.
Alun perin Eläinradan merkit on nimetty niiden tähdistöjen mukaan, joiden suunnalla Aurinko on eri vuodenaikoina. Myöhemmin syntynyt ero sideeristen ja trooppisten merkkien välillä johtuu maapallon prekessiosta. Sillä tarkoitetaan maan akselin hidasta siirtymistä avaruuden tasojen suhteen. Kun maapallo kiertää vuoden aikana auringon ympäri, akselin suunta pysyy lähes muuttumattomana ja osoittaa nykyisin kaikkina vuodenaikoina suunnilleen Pohjantähden suuntaan. Pidemmän ajan kuluessa akselin suunta kuitenkin muuttuu, suunnilleen yhden kaariasteen 72:n vuoden aikana, ja vasta noin 26 000 vuoden kuluttua se osoittaa jälleen samaan suuntaan. Tämän vuoksi myöskään kevättasauspiste ei sijaitse pysysvästi samassa tähdistössä. Kaksituhatta vuotta sitten se sijaitsi lähellä Kalojen ja Oinaan tähdistöjen rajaa, mutta nykyisin Kalojen tähdistön alueella lähempänä Vesimiehen tähdistön rajaa Trooppisessa astrologiassa kevättasauspistettä pidetään kuitenkin edelleen Kalojen ja Oinaan "merkkien" rajana, mutta sideerisessä astrologiassa sen katsotaan olevan lähellä Vesimiehen ja Kalojen merkkien rajaa. Vastaavasti muutkin trooppiset ja sideeriset merkit poikkeavat nykyään suunnilleen kuukauden verran toisistaan.
Sideeristä astrologiaa on vanhastaan harrastettu varsinkin Intiassa, trooppista länsimaissa.
Feng-Yun
Feng-Yun on Kiinan kansantasavallan sääsatelliitti, jollaisia on ollut käytössä vuodesta 1988. Ne kiertävät Maata polaariradalla tai geosynkronisella radalla. 
FY-1-sarjan satelliitit kiertävät polaariradalla ja FY-2-sarjan GEO-radalla. FY-3-sarja kiertää aurinkosynkronisella radalla. FY-4-sarja on GEO-radalla. Satelliitteja laukaistaan luultavasti lisää ennen vuoden 2008 Pekingin olympialaisia. Seuraava FY-4-satelliitti laukaistaan vuonna 2013 .
Kiina tuhosi FY-1C:n 11. tammikuuta 2007 satelliittientorjuntakokeessaan. NASAn mukaan satelliitin tuhoutuminen tuotti kiertoradalle 2 841 avaruusromun kappaletta, mikä on toistaiseksi suurin yksittäisestä tapahtumasta syntynyt määrä avaruusromua.
Davide Facchin
Davide Facchin (s. 29. huhtikuuta 1987 San Donà di Piave, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie C2:ssa pelaavaa Olbia Calciota.
Facchin edusti aiemmin Serie A-joukkue AC Milania, ja hänet nostettiin ensimmäistä kertaa pelaavaan kokoonpanoon 25. marraskuuta 2006, kun ykkösmaalivahti Dida loukkaantui. Hän toimi Milanin kolmosmaalivahtina tammikuuhun 2007 saakka.
Roskilde Festival
Roskilde Rock Festival on Tanskan Roskildessa vuosittain pidettävä musiikkifestivaali. Se on yksi Euroopan suurimmista rockfestivaaleista. Ensimmäisen tapahtuman järjestivät kaksi tanskalaista lukiolaista sekä promoottori Carl Fischer vuonna 1971. Vuodesta 1973 lähtien tapahtumaa on pyörittänyt voittoa tavoittelematon Roskilde Foundation -säätiö.
Tapahtuma-alue jakautuu varsinaiseen festivaalialueeseen, jossa kaikki konsertit järjestetään, ja leirintäalueeseen, jossa on mahdollisuus yöpyä. Vuonna 2009 koko tapahtuman energia saatiin tuulivoimasta.
Bartolomeuksen evankeliumi
Bartolomeuksen evankeliumi on eräs apokryfisiin kirjoihin kuuluvista evankeliumeista. Se on mahdollisesti sama kirjoitus kuin "Bartolomeuksen kysymykset" ja "Jeesuksen Kristuksen ylösnousemus Bartolomeuksen mukaan", tai ei kumpikaan.
Kirjoitus on kirjoitettu noin vuonna 200. Se tunnetaan vain Hieronymuksen ja muiden varhaisten lähteiden maininnoista. Hieronymus mainitsee sen johdannossaan Matteuksen evankeliumin kommentaariinsa, mahdollisesti tukeutuen Origeneeseen. Sen lisäksi se mainitaan paavi Gelasius I:n harhaoppisia teoksia luettelevassa "Decretum Gelasianumissa", Pseudo-Dionysioksella sekä "Hierotheuksen kirjassa".
Evankeliumi koostuu Bartolomeuksen Jeesukselle esittämistä kysymyksistä. Se jakaantuu viiteen osaan: