hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alfredo Casella
Alfredo Casella (25. heinäkuuta 1883 – 5. maaliskuuta 1947) oli italialainen säveltäjä. Hän pääsi Pariisin konservatorioon vuonna 1896. Siellä hän opiskeli pianon soittoa Louis Diémerin johdolla ja sävellystä Gabriel Faurén johdolla.
Vuonna 1923 Casella oli mukana perustamassa seuraa edistämään italialaisen nykymusiikin leviämistä.
Tony Montana
Tony Montana (oik. Pasi Hailio , s. 9. tammikuuta 1961 Juva), on suomalainen iskelmälaulaja, joka tuli tunnetuksi vuonna 1979 voitettuaan "Suosikki"-lehden järjestämän Rock-kuningas kilpailun Johnny & The Dodgers -yhtyeen kokoonpanossa. Tony Montana kävi armeijan 1980-luvun alussa, jonka jälkeen hän opiskeli itsensä palomestariksi. Hän teki palomiehen töitä aina vuoteen 1993 asti, jolloin hän voitti Ylen Ykköstähti-laulukilpailun. Vuonna 2001 Tony Montana jätti muusikon työt ja jatkoi paloesimiehenä. Keväällä 2005 hän teki jälleen paluun muusikkona. Hän julkaisi 2008 artistiklassikot CD:n ja 2010 Johnny & the Dodgers -nimellä albumin nimeltä "Matkaa teen". Levy sisältää 50-luvun musiikkia suomeksi laulettuna.
Taiteilijanimi Tony Montana on otettu "Scarface – arpinaama" -elokuvan päähenkilöltä. Lastenmusiikkia ja keikkoja Tony tekee nimellä Palomestari Ruisku ja Kesämies-Kalle.
Montana avioitui yrittäjä Sarianne Reinikkalan kanssa elokuussa 2018. Hän oli aiemmin naimisissa lähes 20 vuotta ex-missi Merja Varvikon kanssa, josta erosi vuonna 2005. Heillä on neljä yhteistä lasta.
Ydin (lehti)
Ydin on vuodesta 1967 ilmestynyt yhteiskunnallinen aikakauslehti, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden näytenumero ilmestyi itsenäisyyspäivänä vuonna 1966. Lehteä julkaisevat Sadankomitea ja Suomen Rauhanliitto. Se käsittelee turvallisuuspolitiikan lisäksi globalisaatiota, demokratiaa, ihmisoikeuksia sekä kotimaista ja kansainvälistä politiikkaa. Lehden päätoimittajana on toiminut lokakuusta 2009 Arja Alho. Ydin on Kultti ry:n jäsenlehti.
Ytimessä vaikutti vuonna 1972 kirjoittajanimimerkki Y. Y. Antonen, jonka taustalla oli useita sosialidemokraattisia vaikuttajia.
Seuloskoi
Seuloskoi (myös "Seulaskoi" tai "Rääpyvä", ) on kaupunki Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa, 24 kilometriä Pietarista koilliseen. Pietarin esikaupunkina kaupunki on kasvanut viime vuosina, vuonna 2010 asukkaita oli 59 689.
Seuloskoi oli entisen Rääpyvän inkeriläisseurakunnan keskuspaikka. Rääpyvän hovin ja ympäröivät kylät omisti vuosina 1818–1917 Vsevoložskin ruhtinassuku, josta kaupunki on saanut nimensä. Se on syntynyt vuonna 1895 avatun samannimisen rautatieaseman ympärille.
1900-luvun alussa seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Vuonna 1936 Seuloskoin taajamasta tuli samannimisen hallintopiirin keskus. Toisen maailmansodan aikana sen kautta kulki ”Elämän tieksi” kutsuttu piiritetyn Leningradin huoltoreitti. Kaupunginoikeudet Seuloskoi sai vuonna 1963.
Seuloskoi koostuu useasta historiallisesta osasta, joita ovat Seuloskoin, Pärnkartanon () ja Myllyojan () asemanseudut, Južnyi () ja Kotovo Pole (). Kaupungista on paikallisjunayhteys Pietarin Suomen asemalle.
Kaupunki on huomattava teollisuuskeskus. Suurimmat tuotantolaitokset ovat Ford Motor Companyn autotehdas ja Nokian Renkaiden tehdas. Lisäksi kaupungissa on mm. elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Suuri osa asukkaista käy päivittäin töissä Pietarissa. Työttömiä kaupungissa on virallisesti vain 0,3 %.
Seuloskoissa toimivat kulttuuritalo, lastenkeskus, musiikki- ja taidekoulu, maatalousopisto sekä Venäjän humanistisen yliopiston ja palvelualojen ammattikorkeakoulun osastot. Nähtävyyksiä ovat kotiseutumuseo, Leningradin piiritysmuseo, automuseo, Prijutinon kartanomuseo ja lasten eläintarha. Kaupungissa useita ortodoksikirkkoja sekä armenialainen kirkko.
Seuloskoista on kotoisin mäkihypyn olympiavoittaja Vladimir Belousov.
Tutsit
Tutsit ovat afrikkalainen etninen ryhmä, joka elää pääasiassa Burundin ja Ruandan alueella. Kansannimeä on varsinkin aikaisemmin käytetty myös muodoissa "tussit" eli "watussit", missä alkutavu "wa-" on paikallisen kielen mukainen monikon etuliite. Tutsit joutuivat vuonna 1994 raa’an kansanmurhan kohteeksi Ruandassa.
Tutsien esi-isät tulivat tutsien nykyisille asuinalueille 1500-luvulla. Ennen heitä alueella oli elänyt twa-pygmejä, jotka alueelle ennen tutseja tulleet hutut olivat samoin syrjäyttäneet. Tutsien tullessa alueelle he orjuuttivat hutut ja perustivat Ruandan ja Urundin kuningaskunnat. Kuningaskunnat joutuivat 1800-luvun lopulla Saksan alaisuuteen, vaikkakaan niitä ei hallittu kovin tarkasti. Belgia miehitti alueen ensimmäisessä maailmansodassa ja vuonna 1962 molemmat maat, Ruanda ja Burundi itsenäistyivät. Burundissa hallitsi tutsilainen kuningas, kun taas Ruandasta tuli tasavalta jota hallitsivat hutut. Burundissa tapahtui kuningaskunnan päättänyt vallankaappaus vuonna 1966 ja vuonna 1972 alkoi hutujen kapina, jonka johdosta useita tuhansia tapettiin. Tutsit pysyivät kuitenkin maan johdossa. Ruandassa hutujen ja tutsien välillä oli ollut taisteluja jo heti itsenäistymisen jälkeen ja sitä ennenkin. Tilanne johti lopulta Ruandan kansanmurhaan, jossa kuoli lähinnä tutseja.
Tutsit olivat aikoinaan alueensa ainoita, jotka saattoivat pitää itsellään karjaa. Nykyisin tällaisia etuoikeuksia ei enää ole. Kahvi ja tee ovat tärkeitä viljelyskasveja. Nauta, vuohi ja lammas ovat tärkeimmät karjaeläimet. Tutsien perinteinen ruokavalio koostui paljolti maidosta ja voista. Niiden lisäksi syötiin banaaneja ja papuja. Banaaneista ja hunajasta tehtiin alkoholipitoisia juomia.
Tutsit muodostivat pitkään maidensa hallitsevan yläluokan. He muodostivat perinteisesti myös sotilasluokan. Naimisiin mentäessä sulhasen pitää maksaa vaimonsa vanhemmille. Tutsit menevät naimisiin yleensä vain keskenään, mutta joidenkin hutumiesten sallitaan avioitua tutsinaisten kanssa. Avioliitossa syntyneitä lapsia pidetään tutseina. Uskonnoltaan suurin osa tutseista on katolilaisia ja jotkut seuraavat myös luonnonuskontoja.
Ruandassa hutut, kuten myös tutsit, puhuvat ruandan kieltä, joka kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten bantukielten haaraan. Burundissa sekä tutsit että hutut puhuvat samaan kieliryhmään kuuluvaa kirundin kieltä.
Luettelo Suomen luonnonpuistoista
Suomessa on 19 luonnonpuistoa. Suomen luonnonsuojelulaki määrittää luonnonpuiston yhdeksi tyypiksi Suomen luonnonsuojelualueista. Vuonna 1956 perustettu Jussarön luonnonpuisto liitettiin vuonna 1989 osaksi Tammisaaren saariston kansallispuistoa.
Perry White
Perry White toimii kuvitteellisen "Daily Planet" -lehden päätoimittajana Teräsmies-sarjakuvissa. Hän toimi pitkään Planetin ulkomaan kirjeenvaihtajana ja kaupunkitoimituksessa ennen nousuaan Metropolisin suurimman sanomalehden johtoon. Hän on saavuttanut journalistiikan professorin arvonimen Metropolisin yliopistosta. White on entinen sikarien ketjupolttaja, mutta sairastuttuaan keuhkosyöpään (toipui syövästä kemoterapian avulla) luopui tavasta. Pariinkin otteeseen mainitaan hänen voittaneen useita arvostettuja Pulitzer-palkintoja - mikä kertoo hänen olevan todellinen huippuammattilainen.
Vaikkakin White on luonteeltaan vanhanaikainen ja ankara, on hän myös oikeudenmukainen ja innostava johtaja työntekijöilleen. Hän vastasi mm. Lois Lanen ja "Clark Kentin" palkkaamisesta Daily Planetin henkilökuntaan. White päätyy useasti riitoihin Lois Lanen kanssa; Lane on tunnetusti voimakastahtoinen rämäpää, mutta koska Lois on Planetin paras reportteri, White antaa hänen pitää työnsä. Perry White vihaa sitä, että häntä kutsutaan "Pomoksi" [chief] (tapa, johon "Jimmy Olsen" usein syyllistyy).
White käyttää usein huudahdusta: ""Kautta keisarin kummituksen"" (engl. "Great Caesar's Ghost"). Ensiesiintyminen: Superman, numero 7 (marraskuu 1940)
Elokuvassa ""Teräsmies ja uhka Auringosta"" Perry White hankkii itselleen osake-enemmistön lehdessään ja palauttaa välillä hänet syrjäyttäneen hemmotellun miljonääritytön ""modernisoiman"" eli täydellisesti pilaaman lehden tutulle konservatiiviselle linjalleen.
Azhi Dahaka
Azhi Dahaka on persilaisen mytologian hahmo. Se on väriltään melkein kokonaan punertava, mutta sen selässä ja pitkissä kauloissa on harmaita kilpimäisiä suojuksia. Ainoa haavoittuva paikka on olennon maha, mutta jos sen puhkaisee niin sisältä vyöryy ulos myrkyllisiä skorpioneja, hämähäkkejä ja käärmeitä.
Muinaisen persialaisen tarun mukaan Azhi Dahakan loi paha Ahriman-jumala. Ahrimanin vakaana päämääränä oli tuhota koko maailmankaikkeus, ja Azhi Dahakan avulla hän aikoi murskata vihollisensa. Hän lähetti Azhi Dahakan nielaisemaan auringon, jotta elämä maassa sammuisi. Jumala Ahura Mazdan poika, tuulenjumala Atar kuitenkin ehti hätiin ja vangitsi pedon Damarand-vuoreen. Uskotaan että Azhi Dahaka, "tuhon käärme", vapautuu eräänä päivänä aiheuttaen valtavan tuhon, joka tappaa kolmasosan kaikista elävistä olennoista, mutta Atar saa tuhottua sen ja heittää olennon tuhkat Unohduksen Kuiluun.
Luciano Berio
Luciano Berio (24. lokakuuta 1925 – 27. toukokuuta 2003) oli italialainen säveltäjä. Lapsena hän opiskeli pianonsoittoa isänsä ja isoisänsä johdolla, jotka olivat molemmat urkureita. Toisen maailmansodan jälkeen hän muutti Milanoon ja opiskeli oikeustiedettä ja musiikkia. Hän aloitti säveltäjänuransa uusklassistina.
Berio matkusti häämatkallaan Yhdysvaltoihin ja tapasi siellä italialaisen Luigi Dallapiccolan, joka tutustutti hänet 12-säveljärjestelmään.
Eurooppaan palattuaan Berio tutustui avant-garden kärkinimiin kuten Bruno Maderna, Henri Pousseur ja Karlheinz Stockhausen. Nämä olivat kiinnostuneita elektronisesta musiikista. Berio perusti Madernan kanssa Italian ensimmäisen elektronisen musiikin studion.
Berion sävellyksiin kuuluu muun muassa "Sinfonia" orkesterille ja kahdeksalle lauluäänelle (1968-1969).
Hän kuoli Roomassa vuonna 2003.
Tarasque
Tarasque on Pyhän Martan legendaan liittyvä taruolento.
Onachus-merikäärmeen ja Leviatan-merihirviön liitosta syntyi suuri sininen vesilohikäärme, Tarasque. Se terrorisoi eteläisen Rhônen laakson asukkaita kunnes Pyhä Martta tuli apuun.
Joissakin kuvauksissa Tarasque oli itse paholainen.
Kauan sitten hirmuinen lohikäärme nousi merestä ja ui ylös Rhône-jokea. Se asettui suoseudulle Avignonin eteläpuolelle, ja siitä päivästä lähtien ei mikään eikä kukaan ollut turvassa lohikäärmeen tuliselta hengitykseltä ja sapelihampailta. Se upotti veneitä, tuhosi kaikki sillat ja söi ne, jotka tohtivat koettaa joen ylitystä. Moni urhea mies kaatui yrittäessään kaamean pedon surmaamista. 12. valtavan katapultin heittämät kivet vain kimposivat takaisin hirviön suomuista ja miekat eivät siihen tehonneet.
Epätoivoiset kyläläiset suunnittelivat kotiseudunsa jättämistä, kun yllättäen saapui nuori kaunis nainen, joka tunnistettiin heti Pyhäksi Martaksi. Hän oli juuri pelastanut erään pojan hukkumiselta ja oli muutenkin saavuttanut mainetta hyvillä töillään ja ihmeteoillaan. Kyläläiset anelivat pyhimystä pelastamaan heidät hirviöltä, ja Martta suostui auttamaan sillä ehdolla, että kylä kääntyisi kristinuskoon. Hän lähti paljain jaloin suolle vain risti suojanaan ja kesytti Tarasquen kiehtovan kauniilla laulullaan. Hirviö ryömi vedestä lepäämään hänen jalkojensa juureen. Martta sammutti lohikäärmeen tulen vihkivettä pirskottamalla, leikkasi sitten palmikkonsa, sitoi ne hirviön kaulaan ja talutti hirviön kylään. Mutta vaikka peto oli nyt lauhkea kuin lammas, ihmiset kävivät sen kimppuun ja tappoivat sen kivillä ja kepeillä.
Aunuksen kansallinen piiri
Aunuksen kansallinen piiri () on hallintopiiri Karjalan tasavallassa Venäjällä, Laatokan koillisrannalla. Piirissä asuu 29 300 asukasta, josta huomattava osa on livvin- tai suomenkielisiä. Piirin pinta-ala on 3 988 km² ja 90 % pinta-alasta on metsää ja suota. Piiri rajoittuu lännessä Pitkärannan piiriin, pohjoisessa Prääsän kansalliseen piiriin ja idässä Leningradin alueen Lotinapellon piiriin.
Piirin hallinnollinen keskus on Aunuksen kaupunki, joka on myös piirin ainoa kaupunki. Piirissä on 9 kuntaa:Piiriin kuuluvat ammoiset Riipuskalan, Nekkulan, Kotkatjärven, Nurmoilan ja Viteleen alueet.
Aunus (Anuksenlinnu, Olonets), Alavoinen (Aleksala), Bolšakovo, Gerpelja, Eroila, Tuulos (Tuloksa), Vitele (Vidlitsa), Nurmoila, Kotsila (Iljinski), Kotkatjärvi (Kotkozero), Keskotjärvi (Keskozero), Kinalahti, Kuksumäki (Kukšegory), Ryskala, Pultsoila (Putilitsa), Tuuksa, Kuujärvi (Mihailovskoje), Tuosla (Taškenitsy), Tihverä (Tigvera), Tenhunselkä (Tenguselga) Kuittinen (Kuiteža), Mäkriä eli Nekkula (Megrega), Mäkrätjärvi (Megrozero), Pizi (Obža), Riipuskala (Ripuškalitsy), Haapanan majakka, Niiniselkä, Saarimäki (Sarmjagi), Vahjärvi (Vagvozero), Ulvana (Ulvany), Yllöinen (Verhovje), Kovera, Sedoksa, Novinka, Patolammi.
Aunuksen piiri perustettiin vuonna 1927, jolloin siihen yhdistettiin aiemmista volosteista eli kunnista koko Aunuksen kirkonkylä, Nekkula ja Riipuskala, lähes koko Kotkatjärvi ja Kuujärvi sekä pieni osa Vieljärvestä.
Piirin pinta-ala oli alkuvaiheessa 2 780 km², ja siihen kuului 265 kylää ja 1 taajaväkinen yhdyskunta. Piirissä oli 13 kyläneuvostoa: Tihverin, Saarimäen, Kotkajärven, Nurmoilan, Ulvanan, Alavoisen, Tuksan, Riipuskalan, Aunuksen, Kuittisen, Kuujärven, Mäkriän ja Obžan kyläneuvostot. Piirin keskuksena toimi tuolloinkin Aunus. Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirissä oli 20 569 asukasta, joista 1 210 oli venäläisiä, 19 063 karjalaisia, 200 suomalaisia ja 96 muita kansallisuuksia.
Vuoteen 1933 tultaessa piiriin oli liitetty osa Vitelen piiristä ja Pyhäjärven piiristä.
Georgi Malenkov
Georgi Maksimilianovitš Malenkov (; 8. tammikuuta 1902 Orenburg – 14. tammikuuta 1988 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko, Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtaja (pääministeri) vuosina 1953–1955. Vuonna 1955 Malenkov joutui Nikita Hruštšovin johtaman enemmistön epäsuosioon ja nimitettiin sähkövoimalaitosten ministeriksi ja varapääministeriksi. Vuonna 1957 hän oli mukana puolueen vastaisessa ryhmässä, erotettiin luottamustehtävistä ja nimitettiin kazakstanilaisen voimalan johtajaksi.
Malenkov oli syntynyt Orenburgissa, Venäjällä. Malenkovin isä oli varakas maanviljeilijä ja äiti sepän tytär jonka isoisä oli ortodoksipappi .Malenkovin suku oli etnisesti makedoialainen ja alun perin Ohridista Makedonian maakunnasta Ottomaanien valtakunnan alueelta. Malenkov oli liittynyt Puna-armeijaan vuonna 1919 ja kommunistipuolueeseen huhtikuussa 1920. Puna-armeijassa hän toimi poliittisena komissaarina. Malenkov valmistui insinööriksi Moskovan teknisestä korkeakoulusta vuonna 1925.
Malenkov työskenteli kommunistipuolueessa ja hänestä tuli yksi Stalinin suosikeista. Malenkov oli suunnittelemassa ja järjestämässä 1930-luvun vainoja yhdessä Lavrenti Berijan kanssa, Stalinin käskystä. Toisen maailmansodan aikana Malenkov ja Berija vastasivat Neuvostoliiton ammus- ja lentokonetuotannosta. Malenkov valittiin politbyroohon vuonna 1946. Andrei Ždanovin jouduttua Stalinin epäsuosioon vuonna 1948 Malenkovista tuli Stalinin seuraajaehdokas. Malenkov ja Berija karkottivat Ždanovin kannattajat kommunistipuolueesta ja lähettivät heidät työleireille. Malenkovista tuli puoluesihteeristön jäsen ja Stalinin seuraaja Neuvostoliiton johdossa.
Malenkovin talousuudistukset:Malenkovin ajatus ydinsodasta molempia osapuolia tuhoavana voimana ei saanut kannatusta sotilasjohdon ja raskaan teollisuuden kannattajien Nikolai Bulganin ja Nikita Hruštšov puolelta. Suhteita länsimaihin avattiin. Neuvostoliiton ulkopolitiikka muuttui joustavammaksi.
Malenkov sanoi 1. tammikuuta 1954, että vuoden 1954 tärkein tavoite oli se, että mikään valtio ei käyttäisi joukkotuhoaseita.
Malenkov pakotettiin eroamaan pääministerin tehtävästä helmikuussa 1955. Malenkovin uudistusten hitaus ja aiempi yhteistyö Berijan kanssa katsottiin syiksi erottamiselle, samoin kuin neuvostoarmeijan upseeriston tyytymättömyys tuleviin muutoksiin kuten armeijan miesmäärän supistamiseen. Malenkov kannatti Molotovia teollisuuden keskittämiskysymyksessä vuonna 1957. Keskuskomitea kutsuttiin koolle. Keskuskomitea ryhmittyi Hruštšovin puolelle. Molotov, Malenkov ja Lazar Kaganovitš leimattiin puolueen vastaisiksi henkilöiksi. Heidät erotettiin presidiumista ja keskuskomiteasta. Malenkov erotettiin kommunistipuolueesta vuonna 1961 ja hän siirtyi Öskemeniin Kazakstaniin, jossa hän toimi vesivoimalan johtajana.
Malenkov kuoli 14. tammikuuta 1988 Moskovassa.
David Fanshawe
David Fanshawe (15. huhtikuuta 1942 Devon, Englanti – 5. heinäkuuta 2010) oli brittiläinen säveltäjä. Hän asui Wiltshiressa.
Teoksissaan Fanshawe yhdisti klassista musiikkia eri kulttuurien kansanmusiikkiin. Hänen sävellyksiinsä kuuluu muun muassa "African Sanctus", joka sisältää kuorolaulua sekä afrikkalaista kansanmusiikkia, jota hän äänitti vuosina 1969–1973 matkoillaan Egyptissä, Sudanissa, Ugandassa ja Keniassa.
Fanshawe keräsi myös oseanialaista musiikkia ja sävelsi elokuvamusiikkia.
Bunyip
Bunyip on Australian aboriginaalien mytologiassa esiintyvä taruolento. Sen ulkonäkö kuvaillaan eri tarinoissa erilaiseksi. Yleisesti sitä kuitenkin pidetään sorsaliskoa muistuttavana, vihreänä liskon ja krokotiilin välimuotona, jolla on terävät hampaat ja kaksihaarainen kieli.
Australian monista mysteereistä bunyip on turhauttavimpia. Vuosien ajan eläintieteilijät ja kryptozoologit ovat koettaneet jäljittää sitä, mutta suuri eteläinen manner on pinta-alaltaan kaksi kolmasosaa Euroopasta, ja sen harvaan asuttu sisämaa on vieläkin osin huonosti tunnettu. Rohkeat bunyipin etsijät ovat pyytäneet neuvoa alkuasukasheimoilta, mutta neuvot ovat olleet kovin ristiriitaisia. Näyttää siltä, että kukin heimo kuvailee hyvinkin erilaista otusta, ja kaikkiaan bunyip-hahmosta muodostuu kokonainen hirviöiden eläintarha.
Victorian osavaltion aboriginaalit, joiden kielestä bunyip-sana on peräisin, kuvailevat vesipetoa, joka onkin tavallisin mielikuva tästä hirviöstä. Sillä sanotaan olevan kuono kuin koiralla ja häntä kuin hevosella, minkä lisäksi sillä on sarvet tai pitkät torahampaat ja musta turkki. Sen sanotaan elävän soilla ja vesistöissä.
Sisämaan väki kertoo "wanambi"-pedosta, joka on kirkasvärinen ja parrakas, monisatametrinen käärme. Se elää vesipaikoilla ja syö ihmisiä.
Eteläaustralialainen coorong-heimo kertoo valtavasta karvapeitteisestä olennosta, jolla on pitkä kaula ja linnun nokka. Tämä ihmisen ja eläimen välimuoto munii jalkapallon kokoisia munia.
Monet rannikon heimot ja karjankasvattajat puolestaan väittävät, että Pohjois-Australiassa, Queenslandin Outbackin ja Pohjoisterritorion Arnheminmaan alueella, syrjäisten vesistöjen lähellä, elää dinosaurusmainen lisko, jota kutsutaan nimillä "Burrunjor" tai "Arnhem Rex". Väriltään oranssin tai harmaan olennon kerrotaan olevan yli seitsemän metriä pitkä ja kävelevän kahdella jalalla, ja sen etujalkoja kuvaillaan hyvin pieniksi. Viimeisin väitetty näköhavainto on vuodelta 1982. Seudulta onkin löydetty tunnistamattoman, isokokoisen eläimen jättämiä kolmivarpaisia jalanjälkiä. Myös alueen vanhoista kalliomaalauksista on löydetty kuvia, joissa esiintyy tyrannosaureja muistuttava eläin. Tosin nämä maalaukset saattavat esittää myös myöhemmin sukupuuttoon kuollutta megalaniaa tai pussihukkaa.
Monet pitävät näitä juttuja taikauskona juuri siitä syystä, että heimot eivät pääse väitetystä olennosta yksimielisyyteen.
Riikka
Riikka on suomalainen naisen etunimi. Se on todennäköisesti lyhentymä Fredrik-nimen sisarnimestä "Fredrika" ja muista -riika -loppuisista nimistä, joita ovat esimerkiksi Henriikka ja Ulrika. Riikan nimipäivä on suomenkielisessä kalenterissa vanhana Fredrikin päivänä 18. heinäkuuta, ja se aloittaa naistenviikon. Heinäkuuhun 2017 mennessä Suomessa on ollut 13 896 Riikka-nimistä naista, joista suurin osa on 1900-luvun loppupuolella syntyneitä.
Alyssa Milano
Alyssa Jayne Milano (s. 19. joulukuuta 1972 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän aloitti esiintymisensä seitsemänvuotiaana Broadwayn musikaalissa ja on sittemmin näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Missä kaappi seisoo" (1984), "Melrose Place" (1992) ja "Siskoni on noita" (1998–2007) sekä monissa elokuvissa, kuten esimerkiksi "Commando" (1985).
Milano myös laulaa ja hän on tehnyt viisi albumia. Kaksi hänen levyistään on myynyt platinaa Japanissa. Hänellä on yksi veli, nimeltään Cory.
Milano vihittiin Cinjun August Taten kanssa 1. tammikuuta 1999, mutta avioliitto päättyi eroon jo 20. marraskuuta 1999. Vuonna 1993 hän oli kihloissa näyttelijä Scott Wolfin kanssa ja on myös seurustellut laulaja Justin Timberlaken kanssa. 15. elokuuta 2009 Milano avioitui David Bugliarin kanssa. Heillä on myös kaksi yhteistä lasta.
A. Mörö
A. Mörö Oy ("Arvo Mörö Oy") oli Oulun seudulla toiminut seutuliikenteen linja-auto-operaattori, joka oli T. Makkonen Oy:n tytäryhtiö. Yrityksen perustaja Arvo Mörö kuului jatkosodan aikana päämajan kaukopartiomiehiin ja suoritti useita partiomatkoja Neuvostoliittoon.
Toimistaan Mörö nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi nro 87.
Yli 75 vuoden toiminnan jälkeen A. Mörön tunnukset katosivat Oulun katukuvasta Koskilinjat Oy:n ostettua A. Mörön koko osakekannan vuoden 2007 alussa. Kauppa oli osa suurempaa järjestelyä, jossa Kuopion Liikenne osti T. Makkosen linja-auto- ja autokoulutoiminnan.
Yrityskauppojen myötä Koskilinjat jatkaa A.Mörön vanhojen linjojen liikennöintiä:
Linja 62 Kiiminki-Ylikiiminki siirtyi Suorsan Liikenteelle ja linjaa 63 Oulu-Sanginjoki-Ylikiiminki Revon Turistiliikenteelle 11.8.2011 alkaen. Kummatkin ovat A.Mörön entisiä linjoja, joita ajoi ajoi kevääseen 2011 asti Koskilinjat.
Mörön liikennöimiä vanhoja linjoja:
Sierattala
Sierattala () on kaupunki ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee aivan Pietarin kaupungin pohjoispuolella Parkalan kautta kulkevan Viipurin maantien A122 varrella. Pietarin läheisyyden takia kaupunki on kasvanut viime vuosina, vuoden 2010 väestönlaskussa tämän esikaupungin asukasluku oli 47 854.
Kaupunki on saanut alkunsa samannimisen inkerinsuomalaisen kylän paikalle vuonna 1936 perustetusta varuskunnasta. Vielä muutama vuosi sitten 70 % asukkaista on sotilaita ja heidän perheenjäseniään. Kaupunginoikeudet Sierattala sai vuonna 1998. Keskustan ja varuskuntien lisäksi siihen kuuluu erillinen Alosaaren () taajama, jota ympäröivät laajat puutarha-alueet.
Kaupungin päämies on Nikolai Gaidaš, kaupunginhallituksen päämies Juri Hodko.
Sierattalassa toimii puunjalostustehdas "Sertolovski promkombinat" ja talotehdas.
Käkisalmen piiri
Käkisalmen piiri eli "Priozerskin piiri" () on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Venäjän federaatiossa Laatokan länsipuolella Karjalankannaksella. Piirin pinta-ala on 3 597,5 neliökilometriä, ja asukkaita oli vuoden 2015 alussa 63 041 (noin 58 500, 2010). Piirin hallinnollinen keskus on Käkisalmen kaupunki (20 752 as. 2006), joka sijaitsee 142 kilometriä Pietarista pohjoiseen.
Käkisalmen piiri käsittää nykyään kaksi kaupunkikuntaa ja 12 maalaiskuntaa.
Käkisalmen piirissä on puunjalostus- ja rakennusteollisuutta sekä huonekalutehtaita.
Karjankasvatusta ja turkistarhausta.
Käkisalmen piiri muodostettiin vuonna 1940, sen jälkeen kun Suomi oli luovuttanut alueen Neuvostoliitolle talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa. Käkisalmen piiri muodostettiin pääasiassa Käkisalmen kihlakunnan alueesta, josta siihen tuli kuulumaan Metsäpirtin, Sakkolan, Pyhäjärven, Vuokselan, Räisälän ja Kaukolan kuntien alueet sekä Käkisalmen maalaiskunta ja Käkisalmen kaupunki. Näiden lisäksi piirin tuli pääpiirteissään kuulumaan Rajajoen kihlakunnan pohjoisosassa sijainneet Raudun ja Valkjärven kunnat sekä osia Jääsken kihlakuntaan kuuluneista Vuoksenrannan ja Kirvun kunnista. Neuvostoliitossa Suomen kuntajakoa ei säilytetty, vaan alueelle perustettiin kyläneuvostoalueita, jotka olivat kooltaan jonkin verran suomalaiskuntia pienempiä. Käkisalmen piiri tuli osaksi Karjalais-Suomalaista neuvostotasavaltaa. Suomi valloitti alueen takaisin seuraavana vuonna, mutta vetäytyi alueelta vuonna 1944 Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen mukaisesti. Lopullisesti maiden välinen aluemuutos vahvistettiin Pariisissa vuonna 1947.
Vuonna 1948 Käkisalmen piiri siirrettiin Karjalais-Suomalaisesta neuvostotasavallasta Leningradin alueeseen kuuluvaksi ja samalla alueen suomalaisnimistö korvattiin venäläisillä uudisnimillä. Alueen suomalaisväestö oli siirtynyt supistuneen Suomen alueelle jo vuonna 1940 ja uudelleen 1944. Neuvostoliitto asutti alueen pääasiassa slaavilaisella väestöllä. Vuonna 2006 toimitettiin kunnallishallinnollinen uudistus, jolloin kyläneuvostoalueet korvattiin kunnilla.
Elijärven kaivosrata
Elijärven kaivosrata tai pelkästään Elijärven rata on Suomen rataverkon osuus Lautiosaaren erkanemisvaihteelta Elijärven kaivokselle Keminmaalla. Tämän tavaraliikenneradan pituus on noin 7,5 kilometriä ja suurin nopeus on 50 km/h.
Rataosan liikenne muodostui yksinomaan Elijärven kaivoksen ja Tornion terästehtaiden välisestä kromimalmin kuljetuksista. Liikennettä hoidettiin vaihtokoreilla varustetuilla vaunuilla, joista vaihtokorit siirrettiin tehtaalla kuorma-autoilla oikeaan paikkaan käsittelyä varten.
Liikenne päättyi vuoden 2005 lopussa, sillä VR Cargo (nykyään VR Transpoint) hävisi tarjouskilpailun malmikuljetuksista kuorma-autoyrittäjälle. Tämän vuoksi rataosalla ei ole lainkaan junaliikennettä vuosina 2006–2010. VR oli suunnitellut ottavansa uuden, raskaampien akselipainojen malmivaunun käyttöön Elijärven kaivosradalla 2006.
Rataosan säännöllinen kunnossapito lopetettiin 3. kesäkuuta 2007, koska radalla ei ole toistaiseksi liikennettä. Rataa ei pureta eikä Laurilan ja Kemin asemien välillä sijaitsevaa Lautiosaaren erkanemisvaihdetta poisteta. Erkanemisvaihteen pölkytys uusittiin kesällä 2007. Elijärventien tasoristeyksestä on purettu kiskotus vuonna 2008 ja rata on poikki kyseisestä kohdasta.
Syötteen kansallispuisto
Syötteen kansallispuisto on perustettu vuonna 2000 ja se sijaitsee Pudasjärven, Posion ja Taivalkosken kuntien alueella. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 300 km².
Puisto muodostuu neljästä erillisestä alueesta: Syötteestä, Maaselästä, Latva-Korte-Kärppävaarasta ja Salmitunturista. Puisto on pohjoispohjalaisen suomaaston ja koillismaalaisen vaaramaiseman raja-alueella. Puisto on saanut nimensä sen vieressä olevan Suomen eteläisimmän tunturin, Iso-Syötteen mukaan.
Maisemiltaan ja luontotyypeiltään kansallispuiston alue on moni-ilmeinen. Kansallispuistossa on vaaroja ja niiden rinteillä olevia soita, aapasoita, kirveenkäymättömiä kuusikkoja ja aarnimetsiä, puron varsien tiheitä kasvustoja. Kansallispuisto sijaitsee poronhoitoalueella, ja poronhoito ja siihen liittyvä talous näkyy sen luonnonmaisemassa kuten myös vanhan metsätalouden jäljet. Näistä kaikista on esittely Syötteen luontokeskuksessa.
Pokrova
Pokrova eli Jumalanäidin Neitsyt Marian suojelusjuhla (, ) on yksi ortodoksisessa kirkossa Jumalansynnyttäjän, Neitsyt Marian muistolle vietettävistä juhlapäivistä. Sitä vietetään aina lokakuun 1. päivänä, alun perin juliaanisen kalenterin mukaan. Tämän vuoksi päivä on nykyisin Venäjällä ja muualla itä-Euroopassa gregoriaanisen kalenterin mukaan 14. päivä lokakuuta. Kreikan ortodoksisessa kirkossa sitä juhlitaan Óchi-päivänä, 28. lokakuuta.
Pokrova tulee slaavilaisesta pokrov-sanasta (, ) joka tarkoittaa niin peitettä, suojaa, huntua tai huivia kuin suojelustakin. Nimen alkuperä on yhteydessä kertomukseen Konstantinopolin ihmeellisestä pelastumisesta saraseenien hyökkäykseltä vuonna 903 keisari Leo Viisaan hallitusaikana.
Etelä-Suomessa on kaksi Pokrova-nimistä ortodoksista yhteisöä: Kirkkonummen Jorvaksessa on luostarityyppinen yhteisö Pokrovan veljestö, ja Helsingissä toimii noin 350-jäseninen Ortodoksinen Pokrovan seurakunta, jonka kirkko on Munkkiniemessä.
Ukrainassa päivä on 1999 julistettu myös Ukrainan kasakoiden päiväksi () sekä 2014 Ukrainan puolustajien päiväksi.
Baltian rautatieasema (Pietari)
Baltian rautatieasema () on vilkas lähiliikenteen rautatieasema Pietarissa. Asema sijaitsee kaupungin ydinkeskustan lounaisosissa, 2 kilometriä Vitebskin asemasta ja 4 kilometriä Moskovan asemasta lounaaseen.
Asemarakennus rakennettiin 1855–1857 arkkitehti Aleksandr Krakaun piirustusten mukaisesti. Se palveli alun perin Pietarin ja Pietarhovin välisen radan liikennettä, ja sen nimenä oli Pietarhovin asema ("Petergofski vokzal"). Junaliikenne Pietarhoviin alkoi 21. heinäkuuta 1857. Nykyisen nimensä asema sai rautatieyhteyden rakentamisen edettyä Baltian alueelle. Vuonna 1872 voitiin liikennöidä Tallinnaan asti.
Asemarakennuksen kummassakin päässä on kaksikerroksinen siipirakennus, joista vasemmalla puolella oleva oli varattu keisarillisen perheen käyttöön. Laiturialue on katettu lasikatoksella. Asemarakennus peruskorjattiin 1932–1933, jolloin kupukaton alla olleet raiteet poistettiin, sivusisäänkäynnit suljettiin ja pääsisäänkäynti avattiin kolmiholvisten kaari-ikkunoiden paikalle. Vuonna 1955 asemarakennuksen vasempaan siipeen rakennettiin Baltijskaja-metroaseman maanpäälliset tilat.
Nimestään huolimatta Baltian asema on vuodesta 1933 alkaen ollut ainoastaan Pietarin lähiliikenteen käytössä. Nykyään se on Pietarin toiseksi vilkkain lähiliikenteen asema Suomen aseman jälkeen ja yksi koko Venäjän vilkkaimmista asemista. Vuosittainen matkustajamäärä yltää 25 miljoonaan.
Pietarin metrolinjan 1 asema "Baltijskaja" sijaitsee aseman yhteydessä.
Viismauste
Viismauste on viiden eri mausteen sekoitus. Seoksissa käytettävät mausteet vaihtelevat kulttuurialueittain ja keittiöittäin. Viismausteet ovat yleisiä Itä-Aasian keittiöissä. Mausteseosten hinta vaihtelee käytettävien mausteiden mukaan.
Kiinalainen viismauste
Juvénal Habyarimana
Juvénal Habyarimana (8. maaliskuuta 1937 – 6. huhtikuuta 1994) oli Ruandan presidentti vuonna 1973 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen jälkeen aina vuoteen 1994 asti, jolloin hän kuoli lentokoneen maahansyöksyssä, joka laukaisi Ruandan kansanmurhan.
Habyarimana syntyi yläluokkaiseen hutuperheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä ennen kuin lähti sotilasuralle. Hän valmistui kadettikoulusta 1961, ylennettiin maavoimien päälliköksei 1963 ja hallitukseen puolustusministeriksi 1965.
5. heinäkuuta 1973 Ruandan armeija kaappasi vallan ja nimitti maahan sotilashallituksen, jonka johtoon tuolloin maan puolustusministerinä toiminut kenraali Juvénal Habyarimana nousi. Sotilastuomioistuin tuomitsi Habyarimanan serkun, presidentti Grégoire Kayibandan ja seitsemän hallituksen ministeriä kuolemaan. Habyarimanasta tuli Ruandan uusi presidentti. Vallankaappauksen toisena vuosipäivänä Habyarimana ilmoitti, että maahan oli perustettu uusi puolue, johon jokaisen ruandalaisen tuli liittyä: Kansallinen vallankumousliike kehityksen puolesta (MRND). Puolueen tarkoituksena oli "alueellisen ja etnisen vihamielisyyden poistaminen sekä maaseudun kehitys".
Kahdenkymmenen hallintovuotensa aikana Habyarimana suosi voimakkaasti omaa etnistä ryhmäänsä hutuja ja erityisesti Ruandan pohjoisosan merkittäviä hutujohtajia. Hänen valtansa takuumiehinä olivat Pohjois-Ruandan hutusukujen mahtimiehet, osaksi Habyarimanan vaimon Agathe Kazingan kautta, joka oli yhden merkittävimmän suvun jäsen. Tätä pohjoisruandalaisten mahtimiesten joukkoa kutsuttiin "Akazuksi", eli "pieneksi huoneeksi".
6. huhtikuuta 1994 Habyarimanan Falcon 50 -kone oli laskeutumassa Kigalin lentokentälle hänen palatessaan Tansaniasta kokouksesta, johon oli osallistunut joukko naapurimaiden päämiehiä, kun tuntemattomasta paikasta ammuttu ranskalainen MILAN-ohjus osui presidentin koneeseen. Seuranneessa räjähdyksessä kone tuhoutui täydellisesti ja kaikki matkustajat kuolivat, mukaan lukien Burundin hutu-presidentti Cyprien Ntaryamira. Ruandan valtionradio syytti presidentin salamurhasta seuraavana aamuna RPF:ää ja UNAMIR-joukkoja. "Akazu" ja hutujärjestöt aloittivat pitkään suunnitellun järjestelmällisen kansanmurhan toteutuksen.
Suomumustesieni
Suomumustesieni ("Coprinus comatus") on mustesieniin kuuluva, nuorena hyvä ruokasieni.
Suomumustesieni on keskikokoinen helttasieni. Lakki on 2-6 cm leveä ja 5-15 cm korkea, aluksi munamainen, sen jälkeen tasapaksu lieriö, myöhemmin kellomainen ja lopulta reunoilta repeilevä ja mustemaiseksi nesteeksi hajoava. Lakin yläpinta on pohjaväriltään valkea ja kookkaiden, vaaleanruskeiden tai hieman punertavien suomujen peittämä. Heltat ovat hyvin tiheät, ohuet, nuorena harmaanvalkoiset, vanhemmiten hieman punertavat ja sulavat lopulta mustemaiseksi itiömassaksi. Aivan vanhana jalan nokkaan jää vain riekaleisen lakin laki. Sienen 10-15 cm pitkä jalka on valkoinen ja solakka, mutta muuten kiiltävän sileä. Jalassa on kalvomainen, helposti irtoava rengas. Myös jalka irtoaa helposti lakista. Malto on valkoista, haurasta ja ohutta. Tuoksu ja maku ovat mietoja.
Suomumustesienet kasvavat etenkin piha- ja puistonurmilla, puutarhoissa, kaatopaikoilla ja joutomailla heinäkuusta marraskuulle. Ne kasvavat tyypillisesti tiheinä ryhminä ravinteikkassa multamaassa asutuksen lähellä, mutta on huomioitava, että suomumustesieni kerää herkästi ympäristömyrkkyjä, kuten lyijyä ja kadmiumia. Suomumustesieni on yleinen lähes koko Suomessa Lappia lukuun ottamatta, Etelä-Suomessa se on hyvin yleinen.
Suomumustesieni on hyvä, joidenkin lähteiden mukaan jopa herkullinen ruokasieni niin kauan kuin heltat ovat vielä valkoiset. Se soveltuu hyvin ruoanlaittoon sen parsamaisten ominaisuuksien takia. Suomumustesieni on kypsennettävä välittömästi poimimisen jälkeen, koska se sulaa nopeasti mustemaiseksi itiömassaksi jääkaapissakin. Toisin kuin monet muut mustesienilajit, esimerkiksi harmaamustesieni, suomumustesieni ei sisällä kopriinia, joka aiheuttaa alkoholin kanssa antabus-reaktion.
Baltian rautatieasema
Baltian rautatieasema voi tarkoittaa ainakin seuraavia rautatieasemia:
Nile
Nile on yhdysvaltalainen death metal -yhtye Greenvillestä, Etelä-Carolinasta. Se tunnetaan parhaiten sanoituksista, jotka käsittelevät muinaisen Egyptin mystiikkaa, historiaa, uskontoa ja taidetta. Nile perustettiin vuonna 1993. Yhtyeen nimi tulee Egyptin halki virtaavasta Niilijoesta ().
Nile perustettiin Greenvillessä vuonna 1993. Perustajajäseniä ovat Karl Sanders (kitara ja laulu), Chief Spires (basso ja laulu), ja Pete Hammoura (rummut). Debyyttialbumi "Festivals of Atonement" -EP julkaistiin vuonna 1995.
Nilen musiikin on pääosin kirjoittanut yhtyeen perustanut kitaristi Karl Sanders, joka oli arabialaisen musiikin ystävä ja teki sitä itsekin. Se koostuu perinteisestä ja teknisestä death metalista Lähi-idän musiikilla varustettuna. Mukana on myös egyptiläisiä soittimia. Kappaleet ovat yleensä erittäin nopeita ja musiikillisesti monimutkaisia.
Sanoitukset perustuvat Sandersin kiinnostukseen egyptologiaa kohtaan. Esimerkiksi melkein jokaisen levyn kansivihkosessa on Sandersin kirjoittamat pitkät viestit, mistä hän on saanut kyseiseen kappaleen innoituksen. Muutaman kappaleen inspiraatio on lähtenyt myös H. P. Lovecraftin teksteistä.
Vuonna 2007 julkaistiin yhtyeen viides levy, "Ithyphallic", joka ylsi Suomen virallisella albumilistalla 13. sijalle.
"Those Whom the Gods Detest" julkaistiin marraskuussa 2009.
Seitsemäs studioalbumi, "At the Gate of Sethu", julkaistiin vuonna 2012. Albumin toinen kappale, ”The Fiends Who Come to Steal the Magick of the Deceased”, julkaistiin toukokuun 25. päivänä. Levyn julkaisupäivämäärät olivat 29. kesäkuuta Euroopassa ja heinäkuun 3. Pohjois-Amerikassa.
Yhtye on esiintynyt vuosina 2008 ja 2010 Tuska-festivaaleilla Helsingissä. Vuonna 2011 yhtye esiintyi Helsingin Nosturissa ja Tampereen Klubilla. Yhtye on esiintynyt myös Jyväskylän Lutakossa.
EP:t
Kim Lönnholm
Kim Lasse Lönnholm (s. 4. lokakuuta 1961 Helsinki) on suomalainen muusikko.
Alun perin lentokapteenin urasta haaveillut Kim Lönnholm osasi The Beatles -yhtyeen kappaleet ulkoa jo lapsena ja teki ensiesiintymisensä koulussaan 15-vuotiaana tulkitsemalla Beatlesin kappaleen ”And I Love Her”. Lönnholm lopetti koulunkäyntinsä kahden lukiovuoden jälkeen ja antautui täysin musiikin vietäväksi. Hänet tunnetaan muun muassa Broadcast-yhtyeen laulusolistina Edu Kettusen kanssa sekä sooloartistina. Lönnholm on vieraillut myös muun muassa Kirkan levyillä. Hän on myös vieraillut parissa Kummeli-jaksossa. Kim otti osaa Suomen Euroviisukarsintoihin 1989 kappaleella ”Minä olen muistanut” ja sijoittui seitsemänneksi. Vaikka kappale ei pärjännyt hyvin, karsintojen jälkeen sen kansansuosio oli huikea. ”Minä olen muistanut” oli vuoden 1989 soitetuin kappale ja samanniminen albumi myi tuplaplatinaa. Myös Lönnholmin toinen albumi "Minulla on koti", joka julkaistiin seuraavana vuonna, menestyi hyvin. Tämän jälkeen hänen uransa kuitenkin hiipui vähitellen ja myöhemmin hänen ääntään on voinut kuulla lähinnä muiden artistien taustakuoroissa.
Lisäksi Kim Lönnholm on tehnyt mainosmusiikkia ja esiintynyt Jore Marjarannan kanssa.
Lambtonin mato
Lambtonin mato on taru luoteisesta Isosta-Britanniasta.
Eräänä sunnuntaina nuori John Lambton ei lähtenytkään perheensä kanssa kirkkoon, vaan livahti linnasta kalaan. Hän tunsi pian vahvan nykäyksen ongessaan ja veti kaikin voimin saaliinsa maihin. Pettymyksekseen ja kauhukseen hän huomasi koukussa suuren madon, limapintaisen ja hehkuvasilmäisen. Hän uskaltautui kuitenkin ottamaan kiinni sen hännästä ja viskaamaan sen kaivoon. Ajan kuluessa John unohti ikävän tapauksen, mutta kaivossa mato kasvoi.
Kun John Lambton varttui mieheksi, hän teki parannuksen ja lähti ulkomaille ristiretkelle. Hän jätti kuitenkin kauhean perinnön. Hirmuinen mato jatkoi kasvuaan, kunnes oli kyllin iso ryömimään ulos kaivosta Wear-jokeen. Iltapäivisin se tuli paistattelemaan päivää kukkulalle ja riehui nälissään maaseudulla ahmien lehmiä ja lampaita. Se piti erityisesti maidosta, jota sille juotettiin ettei se kävisi kylien kimppuun. Joka päivä se kasvoi isommaksi, vahvemmaksi ja nälkäisemmäksi. Kun John palasi kotiin, hän kuuli madosta ja syyllisyydentuntoisena päätti tappaa sen.
John hakkasi madosta paloja miekallaan koko päivän, mutta ne kiinnittyivät aina takaisin. Epätoivoinen John kävi noidan puheilla ja sai neuvon varustaa haarniskansa piikeillä ja taistella matoa vastaan joessa ja lopuksi tappaa ensimmäinen vastaan tuleva elävä olento. Seuraavana päivänä John jatkoi taistelua joessa. Nyt madon palat ajelehtivat virran mukana pois. Mato koetti kuristaa ritarin hengiltä, mutta haarniskan piikit leikkasivat sen pieniksi kappaleiksi, jotka katosivat virtaan. Voiton hetkellä John näki isänsä, jota ei kyennyt surmaamaan. Se merkitsi yhdeksän sukupolven pituista kirousta jonka aikana kaikki Lambtonin suvun miehet saivat väkivaltaisen lopun.
Chester-le-Streetin alueella Englannissa lapset laulavat vieläkin Lambtonin madot ihmeellisestä ja kauheasta tarinasta kertovia lauluja. Ne ovat periytyneet sukupolvelta toiselta 1200-luvulta lähtien.
Esa Kaartamo
Esa Juhani Kaartamo (28. elokuuta 1961 Helsinki – 18. elokuuta 2018) oli suomalainen muusikko, tuottaja ja lauluntekijä, joka tunnettiin muun muassa Broadcast-yhtyeen kitaristina sekä sooloilevana artistina. Vuodesta 2002 kuolemaansa asti Kaartamo oli myös Hoedown-yhtyeen jäsen.
Kaartamo sai 17. elokuuta 2018 sairauskohtauksen soundcheckissä ennen Broadcast-yhtyeen esiintymistä Raikku rokkaa ja rakastaa -festivaaleilla Kangasalla, ja kuoli aivoverenvuotoon Tampereen yliopistollisessa sairaalassa.
Kaartamo sävelsi kappaleita useille suomalaisille artisteille ja yhtyeille. Kaartamo teki kappaleita omien yhtyeidensä lisäksi muun muassa Mikko Kuustoselle, Pepe Ahlqvist H.A.R.P.:lle (mm. ”Back to the river”), Riki Sorsalle (mm. ”Kellot ja peilit”), Susanna Haavistolle, Arcadiolle, Kim Lönnholmille, Kirkalle (mm. ”Kahden hullun matka”), Seija Simolalle, J. Karjalaiselle (”Mies jolle ei tapahdu mitään” yhdessä J. Karjalaisen kanssa, sai Vuoden sävellys Emman vuonna 1992), Ari Klemille, Aki Louhelalle, Kisulle ja Sakari Kuosmaselle.
Esa Kaartamo oli tuottamassa monia suomalaisia levyjä. Näitä ovat muun muassa:Broadcast
Soolotuotanto
Kaartamo Kettunen Kuustonen
Hoedown
Muut
Grégoire Kayibanda
Grégoire Kayibanda (1. toukokuuta 1924 Tare – 15. joulukuuta 1976) oli Ruandan presidentti.
Kayibanda syntyi Taressa, Ruandan eteläosassa. Hän johti Ruandan itsenäistymisliikettä ja oli mukana Ruandan itsenäistymisen yhteydessä tapahtuneen tutsi-kuningaskunnan lakkauttamiseen. Hän perusti PARMEHUTU-puolueen ("Parti du Mouvement de l'Emancipation Hutu"), joka nousi valtaan maan itsenäistyttyä.
Kayibanda valittiin maan presidentiksi vuonna 1962 ja toimi virassa aina heinäkuulle 1973 asti, jolloin hänet syrjäytti sotilasvallankaappauksessa pohjoisruandalaisista mahtisuvuista koostunut ryhmittymä, jonka keulahahmona toimi kenraali Juvénal Habyarimana.
Syrjäytetty Kayibanda määrättiin kotiarestiin ja tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin. Hän kuoli vuonna 1976, ja hänen maineensa palautettiin 1979.
M/S Achille Lauro
M/S Achille Lauro oli risteilyalus, joka muistetaan parhaiten vuonna 1985 tapahtuneesta kaappauksesta. Alus sai vesillelaskussa nimekseen "Willem Ruys".
"Achille Lauron" oli tilannut varustamoyhtiö Rotterdamsche Lloyd vuonna 1938, ja sen rakentaminen aloitettiin 1939. Toinen maailmansota keskeytti laivan rakennustyöt, ja pommitusten vuoksi laiva valmistui vesillelaskukuntoon heinäkuussa 1946. Alus valmistui loppuvuodesta 1947 ja aloitti neitsytmatkansa 2. joulukuuta.
Vuonna 1964 alus myytiin Lauro Line -varustamolle, ja vuonna 1965 se kastettiin uudelleen "Achille Lauroksi" Napolin entisen pormestarin mukaan. Alus vietti kaksi vuotta telakalla modernisoitavana, ja se palasi takaisin liikenteeseen 1966. "Achille Lauro" liikennöi Italian lipun alla kotisatamanaan Napoli ja tunnuksenaan IBHE.
7. lokakuuta 1985 neljä itseään PLF:n (Palestine Liberation Front) jäseniksi väittänyttä henkilöä kaappasi "Achille Lauron" Egyptin rannikolla. Alus oli tuolloin Egyptin aluevesillä matkalla Aleksandriasta Port Saidiin. Kaappauksella väitetään olleen yhteyttä Tunisissa 1. lokakuuta tapahtuneisiin PLO:n päämajan pommituksiin.
Miehistön jäsen yllätti kaappaajat, jotka joutuivat toimimaan suunnitelmistaan poiketen etuajassa. He pitivät matkustajia ja miehistöä panttivankeina ja määräsivät aluksen purjehtimaan Tartusin satamaan Syyriaan. Kaappaajat vaativat 50 palestiinalaista vapautettaviksi Israelin vankiloista.
Kun Syyrian hallitus kieltäytyi sallimasta aluksen saapumista satamaan, kaappaajat tappoivat amerikkalaisen matkustajan, Leon Klinghofferin. Syynä pyörätuolissa olevan Klinghofferin murhaan oli se, että tämä oli juutalainen. Klinghofferin ruumis heitettiin laidan yli. Tämän jälkeen laiva suuntasi takaisin kohti Port Saidia.
Kahden päivän neuvotteluiden jälkeen kaappaajat suostuivat lähtemään laivalta, ja heidät lennätettiin Tunisiaan egyptiläisellä matkustajalentokoneella. Yhdysvaltain laivaston hävittäjät pakottivat koneen laskeutumaan laivaston lentotukikohtaan Sigonellaan, joka on NATO:n tukikohta Sisiliassa, jossa italialaisviranomaiset pidättivät kaappaajat. Yhdysvaltain protestista huolimatta koneen muut matkustajat pääsivät jatkamaan matkaansa, tiettävästi matkustajien joukossa oli myös kaappauksen suunnittelija Abu Abbas. Egypti vaati tapauksesta tuloksetta anteeksipyyntöä Yhdysvalloilta.PLO haastettiin oikeuteen osuudesta Klinghofferin murhaan. Haaste peruttiin PLO:n maksaessa määrittelemättömän korvaussumman Klinghofferin tyttärille, joka käytettiin Leon and Marilyn Klinghoffer Memorial Foundation of the Anti-Defamation League -säätiön perustamiseen ja toimintaan. Säätiö taistelee terrorismia vastaan lakiteitse, politiikan ja koulutuksen keinoin.
"Achille Lauro" palasi takaisin liikenteeseen. Vuonna 1987 Lauro Line vaihtoi nimekseen StarLauro.
30. marraskuuta 1994 "Achille Laurolla" syttyi tulipalo sen purjehtiessa Somalian rannikon edustalla. Matkustajat evakuoitiin ja miehistö jätti aluksen. Hylätty, palava alus upposi 2. joulukuuta.
Paul Kagame
Paul Kagame (s. 23. lokakuuta 1957) on Ruandan nykyinen presidentti ja Ruandan isänmaallisen rintaman (RPF) perustaja ja sotilaallinen johtaja Ruandan kansanmurhan ja sisällissodan aikana. Perustuslakimuutoksen jälkeen hänet valittiin elokuussa 2017 kolmannelle kaudelle.
Vuonna 1961 Kagamen Ruandan tutsi-ryhmään kuuluva perhe joutui pakenemaan maasta jouduttuaan etnisten väkivaltaisuuksien uhriksi. Kagamen perhe pakeni monien muiden Ruandan tutsien tavoin Ugandaan, missä Paul varttui aikuiseksi.
Vuonna 1979 Kagame liittyi entisistä kapinallisista muodostettuun uuteen Ugandan armeijaan, joka oli juuri kukistanut Ugandan diktaattorin, Idi Aminin. Vuonna 1981 Milton Oboten kaapattua vallan nämä Yoweri Musevenin johtamat kapinalliset palasivat sissisotaan uutta hallintoa vastaan.
1990-luvun alussa monet Mosevenin joukoissa palvelleet ruandalaiset lähtivät silloisen Ugandan armeijan riveistä ja ryhtyivät perustamaan RPF-liikettä tarkoituksenaan Juvénal Habyarimanan hallituksen kaataminen Ruandassa ja pian RPF:n ylitettyä Ruandan rajan Kagame liittyi liikkeeseen. Hänestä tehtiin välittömästi liikkeen sotilaallinen johtaja kaatuneen ystävänsä Fred Rwigyeman tilalle.
RPF:n voitettua Ruandan armeijan vuonna 1994 Ruandan kansanmurhan päätteeksi Paul Kagamesta tehtiin väliaikaisen hallituksen varapresidentti ja puolustusministeri. RPF ja Kagame ajautuivat pian konfliktiin maan presidentin Pasteur Bizimungun kanssa hallituksen kokoonpanosta. Kiista johti Bizimungun eroon ja Kagamesta tuli maan presidentti maaliskuussa 2000. Bizimungu perusti oppositioliikkeen nimeltä "Ubuyanja", joka pian kuitenkin kiellettiin ja Bizimungu joutui kotiarestiin. Hänet tuomittiin vuonna 2004 15 vuodeksi vankilaan ”pyrkimyksestä puolisotilaallisten joukkojen perustamiseen, väkivaltaan kannustamisesta ja kavalluksesta”.
Kagame valittiin ensimmäisissä kansanmurhan jälkeisissä presidentinvaalissa 2003 presidentiksi. Kagamen kaudella Ruandan talous on kasvanut ja maan olot vakautunut. Hänen aikanaan opposition toimintaa on kuitenkin vaikeutettu. Presidentinvaaliin 2010 Kagame ei saanut kunnollisia vastaehdokkaita, sillä vaikutusvaltaisimmilta oppositiopoliitikoilta evättiin ehdokkaaksi pääseminen. Neljän ehdokkaan vaalissa Kagame sai yli 90 prosenttia äänistä, ja hänet valittiin siis jatkokaudelle. Perustuslakimuutoksen jälkeen hänet valittiin elokuussa 2017 kolmannelle kaudelle. Ennen lakimuutosta samaa henkilöä ei voitu valita kolmannelle kaudelle. Kagame sai noin 99 prosenttia äänistä.
Allghoi Khorkhoi
Allghoi khorkhoi (, olgoï-khorkhoï) eli kuolemankäärme on tappajamato, joka paikallisten tarujen mukaan elää Gobin autiomaassa, Etelä-Mongoliassa. Mongolian aikaisempi kommunistihallinto piti maan suljettuna tutkimusretkikunnilta ja kielsi taruolentona pitämänsä tappajamadon etsimisen.
Ensimmäinen englanninkielinen maininta madosta on eläintieteilijä Roy Chapman Andrewsin vuonna 1926 julkaistussa kirjassa " On the Trail of Ancient Man", joka sisältää havaintoja hänen laajasta tieteellisestä tutkimusretkestään Mongoliaan. Ensimmäinen väitetty havainto on 1920-luvulta, jonka jälkeen on tullut useita satoja havaintokertomuksia. Eläintä kuvaillaan puolitoistametriseksi ja puna- ja tummatäpläiseksi. Sen kummassakin päässä on lonkeroita, mutta siltä puuttuvat ilmeisesti sekä silmät että suu.
Olento oleilee suurimman osan ajasta aavikon hiekassa, mutta kuuman kauden koittaessa se saattaa nousta maanpinnalle. Väitetään, että ihmisen tai eläimen tullessa kohdalle mato ponkaisee hiekasta ja tappaa tämän. Väitetään myös, että allghoi khorkhoi on mieltynyt ihmislihan makuun, mutta pystyy kukistamaan autiomaan suurimmankin eläimen, kamelin. Mato väijyy usein lähellä ihmisten telttamajoja eli jurttia. Erityisesti sitä houkuttaa keltainen väri. Tarina kertoo pojasta, joka leikki keltaisella lelulaatikolla kotijurtan vieressä. Tappajamato hiipi laatikkoon, ja kun poika kosketti sitä, se tappoi hänet. Pojan vanhemmat seurasivat käärmemäisiä jälkiä hiekassa ruumiin luota, mutta saivat myös surmansa, eikä heidän ruumiitaan koskaan löydetty. Allghoi khorkhoin tappamistavasta ollaan erimielisiä. Joidenkin mielestä sillä on myrkkyä ja sähkölataus ruumiissaan, toiset sanovat sen ruiskuttavan keltaista, tappavaa happoa.
Aavikko- ja aroalueelta Dalanzadgadin seudulta on myös otettu kuvia eläimistä, joiden kuolinsyystä ei ole tietoa. Eläintieteilijät eivät kuitenkaan usko, että voi olla olemassa mato, joka ei kuivu aavikon kuumuudessa ja toisaalta palellu öiden kylmyydessä. He uskovat, että kyseessä voisi olla Afrikassa tavattavien kobralajien kaltainen käärme, joka pystyy sylkemään myrkkyä monen metrin päähän. Monet hiekassa elävät käärmeet ovat pienisuisia ja -silmäisiä, joten ne voivat äkkiä katsottuna näyttää suuttomilta ja silmättömiltä. On kuitenkin epätodennäköistä, että käärme pystyisi antamaan sähköiskuja hiekan alta.
Madon nimi tarkoittaa suolimatoa.
24 (täsmennyssivu)
24 voi tarkoittaa: