Ansiotuloverotus
Ansiotuloverotus tarkoittaa Suomen henkilöverotuksessa muiden tulojen kuin pääomatulojen verottamista. Ansiotulojen perusteella määrätään tuloverot, joita ovat valtiolle maksettavan tuloveron lisäksi kunnallisvero ja kirkollisvero. Ansiotuloverotuksen kohteena ovat mm. palkka- ja eläketulot.
Ansiotuloverotus perustuu tuloverolakiin. Siinä noudatetaan erillisverotusta, jossa jokaista perheenjäsentä verotetaan hänen omista tuloistaan. Ennen veron laskemista tehdään tuloista verovähennyksiä.
Ansiotulo on Suomen henkilöverotuksen käsite. Tulot jaetaan verotuksessa kahteen "tulolajiin", joita ovat ansiotulo ja pääomatulo. Ansiotuloa ovat kaikki ne tulot, jotka eivät ole pääomatuloa. Ansiotuloa ovat mm. palkka ja eläke sekä eräät etuudet ja korvaukset. Myös yrityksestä saatu tulo voi olla ansiotuloa.
Ansiotulo ei ole sama asia kuin palkka tai palkkatulo. Palkansaajan ansiotuloon sisältyvät peruspalkka ja kaikki mahdolliset palkan lisät (vuorolisät, lomarahat, bonukset jne.) sekä myös kaikki muut tulot, jotka eivät ole pääomatuloa.
Ansiotuloista maksetaan Suomessa tuloveroa kolmelle eri veronsaajalle:
Kokonaisuutena ottaen ansiotuloverotus on Suomessa progressiivista. Progressiivisuus tarkoittaa sitä, että ansiotulojen kasvaessa myös veroprosentti kasvaa. Progressiivinen verotus on tavallista muissakin maissa.
Osa ansiotuloista on verovapaata. Verovapaita ovat mm. eräät sosiaalietuudet, avustukset ja palkkiot.
Ansiotulon valtionverotus tapahtuu progressiivisen veroasteikon mukaisesti; vuonna 2015 alin marginaaliveroprosentti on 0 ja korkein 31,75.
Kunnallisveron ja kirkollisveron prosentit ovat kaikille samat tuloista riippumatta, mutta prosentti vaihtelee kunnittain ja seurakunnittain. Keskimääräinen kunnallisveroprosentti 2015 on 19,84 ja kirkollisveroprosentti 1,43.
Ansiotulojen verotus on ns. nettoverotusta, jossa bruttotuloista tehdään verovähennyksiä.
"Puhdas ansiotulo" saadaan, kun ansiotuloista vähennetään ns. "luonnolliset vähennykset". Luonnollisia vähennyksiä ovat tulojen hankkimisesta ja säilyttämisestä johtuneet menot. Näiksi luetaan mm. ammattikirjallisuuden hankkiminen, työttömyyskassamaksut ja ay-jäsenmaksut. Vähennyksiksi eivät käy "elantomenot", joita ovat mm. asunnon vuokra ja kodin- ja lastenhoitoon liittyvät menot.
Verotettavan tulon laskemiseksi puhtaasta ansiotulosta tehdään vielä eräitä lisävähennyksiä. Valtionverotuksessa ja kunnallisverotuksessa on omat vähennyksensä. Lisäksi saadaan vähentää aiempien verovuosien vahvistetut ansiotulolajin tappiot, jos tällaisia tappioita on syntynyt. Näiden vähennysten jälkeen on saatu "valtionverotuksen verotettava ansiotulo" ja "kunnallisverotuksen verotettava tulo", jotka voivat olla erisuuruiset.
Ansiotulojen yhteismäärä oli Suomessa 113 miljardia euroa vuonna 2011. Ansiotuloa kertyi 4,5 miljoonalle henkilölle. Kaksi kolmasosaa ansiotuloista oli palkkatuloja ja reilu viidennes eläketuloja. Pieni osuus ansiotuloista tuli työttömyyskorvauksista ja sosiaalietuuksista. Palkkatuloja sai 2,8 miljoonaa ja eläketuloja 1,6 miljoonaa henkilöä. Keskimääräinen ansiotulo oli 25 074 euroa vuodessa ja palkkaa saaneilla keskipalkka päätoimesta 28 304 euroa.
Teemu Muhosen ja Jari Hanskan mukaan Suomessa on jouduttu keventämään ansiotulojen verotusta, koska eläkemaksuja on nostettu.