Egyptiläinen sielu
Egyptiläisessä mytologiassa ihmisen sielu koostuu seitsemästä osasta joiden nimet ovat: "Ren", "Sekem", "Akh", "Ba", "Ka", "Sheut" ja "Sekhu". Ajateltiin, että elämän aikana niin eläinten kuin jumaltenkin sielut asuttivat ruumiin eli "Ha"'n (ḥˁ, tarkoittaa lihaa). Uskottiin myös, että oli olemassa kolme eri olomuotoa: "ankhu" (elossa olevat ihmiset), "netjeru" (jumalat) ja "akh" (kuolleen henki)
Egyptiläiset ajattelivat, että "Akh", "Ba" ja "Ka" olivat sielun kuolemattomat osat. Vaikka se kuulostaa paradoksiselta, he myös ajattelivat etteivät nämä osat pysty elämään jos yksilön ruumista ei säilötty oikein. Uskottiin, että esimerkiksi "Ba" ei voisi palata ruumiiseen jos se olisi pahasti mädäntynyt ja tunnistamaton. Niinpä sielun osa jäisi vaeltamaan loputtomiin. Tästä uskomuksesta seurasi eqyptiläisten tapa palsamoida kuolleensa.
Ihmiselle annettiin nimi (egyptiksi "ren") syntymän jälkeen ja uskottiin, että ihminen elää niin kauan kuin hänen nimeään sanottiin. Tämä selittää lukuisat merkinnät faaraoiden nimestä heidän haudoissaan. Usein maagista köyttä, kartussia, käytettiin ympyröimään vainajan nimi ja suojelemaan sitä ikuisuudeksi.
Vastaavasti yhteiskunnan vihollisten nimet hakattiin huolellisesti pois monumenteista.
"Sekem" on kuolleen ihmisen energia, voima ja valo.
"Akh" (kiiltävä) oli käsite, jonka tarkoitus vaihteli Egyptin historian aikana. Aluksi se oli muuttumaton "Ka"n ja "Ba"n yhdistelmä, mikä syntyi kun ihminen kuoli. Tavallaan se siis oli aave. Myöhemmin "Akh" tunnettiin osana "Akh-Akh"ia, mikä oli kaikkien ihmisten, eläinten ja jumalten yhteinen "Akh". Egyptiläiset ajattelivat pääsevänsä jumalten pariin alamaailmaan ja olevansa sen jälkeen kuolemattomia ja muuttumattomia.
Tämän jälkeen uskottiin, että "Ka" muuttuisi "Akh"iksi ja "Ba"ksi kuoleman jälkeen. Tässä vaiheessa ajateltiin, että "Akh" vietti jonkun aikaa alamaailmassa ennen kuin palasi maailmaan ja syntyi uudestaan "Ka"na ja saisi uuden "Ba"n.
"Akh"in erotus/"Ka"n ja "Ba"n yhdistäminen tapahtui kuoleman jälkeen. Siihen vaikutti oikeiden uhrien antaminen ja loitsujen lausuminen. Taustalla oli kuitenkin vaara kuolla toistamiseen. Muun muassa Kuolleiden Kirjassa ohjastetaan miten vainajan ei tarvitse "kuolla toista kertaa" ja miten hän muuttuu "Akh"iksi.
"Ba" oli jollain tavalla lähinnä länsimaalaista käsitystä sielusta, mutta se tarkoitti myös kaikkea mikä tekee ihmisestä ainutlaatuisen eli hyvin paljon sama kuin persoona. Samalla tavalla kuin sielut, "Ba" on ihmisen se osa mikä elää ruumiin kuoleman jälkeen. Joskus sitä kuvataan ihmispäisellä linnulla, joka lentää ulos haudasta ja liittyy "Ka"han kuoleman jälkeisessä elämässä.
Aivan kuten ihmisillä, jumaluuksilla on myös "Ba". Niiden pyhyys huomioon ottaen se kuitenkin oli enemmän jumaluuksien maineen ja voiman kanssa tekemisissä. Uskottiin, että kun jumala sekaantui ihmisten asioihin hänen "Bau"nsa ("Ba"n monikko) olivat silloin työssä. Tämän vuoksi faaraota pidettiin jumalan "Ba"na ja jumalan uskottiin olevan jonkun toisen jumalan "Ba".
"Ka" oli elämänvoiman käsite. Kun yksilö kuoli, hänen "Ka"nsa erosi ruumiista. Egyptiläiset uskoivat Khnumin tekevän "Ka"ta tai, että se siirtyi isältä lapsille sperman välityksellä.
Yleinen uskomus oli, että "Ka" pidettiin elossa ruoan ja juoman kautta. Tämän vuoksi vainajille uhrattiin ruokaa ja juomaa. Niiden fyysistä olomuotoa ei ollut tarkoitus syödä, vaan niiden "Ka".
Julian Jaynes esitti teorian, jonka mukaan "Ka" olisi ollut kuviteltu jumalan ääni, jota tavataan esimerkiksi skitsofreeneillä. Tämän ns. kaksikamarisuuden teorian mukaan useimmat egyptiläiset eivät siis olisi olleet tietoisia termin nykyaikaisessa merkityksessä. Tämän vuoksi selitys on kohdannut paljon vastustusta.
Ihmisen varjo, joka oli aina paikalla. Ihmisellä ja hänen varjollaan uskottiin olevan tiukka side, sillä ihmistä ei ole olemassa ilman varjoa eikä varjoa ilman ihmistä. Varjoa kuvattiin hieroglyfeissä pienellä mustalla ihmishahmolla.
Ihmisen maalliset jäänteet.