hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
I Am the Walrus
I Am the Walrus on The Beatlesin kappale vuodelta 1967. Se oli mukana albumilla "Magical Mystery Tour", ja julkaistiin singlen ”Hello, Goodbye” B-puolena. Kappaleen genre on psykedeelinen rock, mikä oli juuri tyypillistä The Beatlesille vuoden 1967 albumeilla "Sgt. Peppers Lonely Hearts Club Band" sekä "Magical Mystery Tour".
Kappale on suurimmaksi osaksi John Lennonin sanoittamaa sanaleikkiä. Se on tunnelmaltaan vauhdikas, unenomainen ja surrealistinen. Laulu edustaa oman aikakautensa sovinnaisia rajoja rikkonutta lyriikkaa. BBC kielsi kappaleen soiton radiossa vuonna 1967, koska siinä esiintyvät ilmaisut ""pornographic priestess"" ja ""let your knickers down"" katsottiin pahennusta herättäviksi.
"I Am the Walrus" koostuu kolmesta laulusta, jotka Lennon on kirjoittanut eri aikoina. Se oli eräs ensimmäisiä rock-kappaleita, jonka sovituksessa käytettiin orkesteria (viulu, sello, puhallinsoittimet). Säveltäjä itse on kertonut laulunsa perustuneen Lewis Carrollin runoon ""The Walrus and The Carpenter"", jonka sisällön hän oli ymmärtänyt väärin. Jos hän olisi käsittänyt lukemansa tekstin oikein, olisi kappaleen nimeksi tullut "I Am the Carpenter".
Lennon on sanonut, että kun hän kuuli entisen opettajansa käyttävän Beatlesin kappaleita harjoitustehtävinä oppilailla, jotka joutuivat analysoimaan tekstejä, hän lisäsi tähän kappaleeseen käsittämättömiä sanayhdistelmiä kuten "elementary penguins" tai kummallisia sanoja kuten "crabalocker". Itse kappaleen nimi tarkoittaa "Minä olen se mursu". Myöhemmässä sävellyksessään "Glass Onion" Lennon mainitsi mursun olleen Paul McCartney, koska tunsi mielihyvää ihmisten yrittäessä tulkita hänen lyriikkaansa ja miettiä kuka mursu oli ollut. "I Am the Walrus" lisäsi ilmestyessään myös jo aiemmin liikkuneita huhuja McCartneyn kuolemasta. Varsinkin teoreetikot löysivät laulun sanoista selviä vihjeitä yhden yhtyeen jäsenen ennenaikaisesta poismenosta. Taustalta kuuluva "bury my body" (hautaa minut) ruokki näitä huhuja. Lennon käytti kappaleessa myös toistuvaa "goo goo g'joob"-ilmaisua, joka ei tarkoittanut mitään.
The Animals-yhtyeen ex-laulusolisti Eric Burdon on elämäkerrassaan kertonut olevansa esikuva laulun sanoissa mainitulle "Eggmanille" (munamiehelle). Lennonin erikoista huumorintajua kuvastaa kappaleen viimeisessä säkeistössä mainittu Semolina Pilchard, joka todellisuudessa oli kersantti Norman Pilcher, Scotland Yardin huumejaoston päällikkö. Pilcher oli aiemmin pidättänyt Lennonin huumeiden hallussapidosta.
1970-luvulla kuuluisuuteen nousseen Electric Light Orchestran perustajajäsen Jeff Lynne on eräässä haastattelussaan todennut, että "I Am the Walrus" oli hänen yhtyeensä musiikillisen linjan suurin vaikuttaja.
Madjid Bougherra
Madjid Bougherra (; s. 7. lokakuuta 1982 Longvic, Ranska) on algerialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Bougherra edustaa Emiraattien pääsarjassa Fujairahia.
Ranskan Longvicissä syntynyt Bougherra aloitti ammattilaisuransa FC Gueugnonin joukkueessa vuonna 2002, jonne hän siirtyi AS Longvicin junioreista. Bougherra pelasi joukkueessa aina vuoteen 2006 asti. Hän kävi myös viimeisellä kaudellaan lainalla englantilaisessa Crewe Alexandrassa. Bougherran otteet olivat vakuuttavia puolen vuoden aikana, mutta joukkue ei siitä huolimatta kyennyt säilyttämään sarjapaikkaansa. Hän ei myöskään tehnyt joukkueensa kanssa jatkosopimusta.
Bougherra jatkoi uraansa Englannissa solmittuaan toukokuussa 2006 vuoden mittaisen sopimuksen Englannin mestaruussarjassa pelanneen Sheffield Wednesdayn kanssa. Hän kuitenkin siirtyi kesken kauden tammikuussa 2007 Charltoniin.
Heinäkuussa 2008 Bougherra allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen skotlantilaisen Rangersin kanssa. Skotlannissa vietetyn uran aikana Bougherra valittiin vuoden algerialaiseksi jalkapalloilijaksi vuonna 2009 ja vuoden arabialaiseksi jalkapalloilijaksi vuonna 2010.
Elokuussa 2011 Bougherra siirtyi kolmen vuoden sopimuksella Qatariin Lekhwiyan joukkueeseen. Hän pelasi avausottelunsa Al-Wakrahia vastaan 16. syyskuuta 2011. Samassa ottelussa Bougherra teki myös avausmaalinsa Qatarin pääsarjassa. Se oli samalla ottelun voittomaali, kun Lekhwiya voitti ottelun 0–1. Bougherra juhli kauden päätteeksi Qatarin mestaruutta joukkueen varmistettua mestaruuden kaksi kierrosta ennen kauden päätöstä.
Bougherra pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian joukkueessa 20. kesäkuuta 2004 MM-kisojen karsintaottelussa Zimbabwea vastaan.
Bougherra pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2010 Afrikan kisoissa, joissa hän onnistui kerran maalinteossa puolivälieräottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. Se oli samalla Bougherran maajoukkueuran kolmas maali. Algeria sijoittui kisoissa lopulta neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Nigerialle.
Bougherra pelasi Algerian kaikki kolme ottelua 2010 MM-kisoissa. Algerian kisat päättyivät alkulohkoon.
Bougherra valittiin maansa kapteeniksi 2014 MM-kisoissa. Hän pelasi alkulohkossa kaksi ensimmäistä ottelua Belgiaa ja Etelä-Koreaa vastaan. Hän joutui jättämään viimeisen lohko-ottelun väliin Venäjää vastaan lihasvamman vuoksi. Hän aloitti vaihtopelaajan roolissa myös neljännesvälieräottelussa Saksaa vastaan, mutta tuli vaihdosta kentälle. Saksa voitti ottelun jatkoajalla 2–1.
Bougherra syntyi Longvicissä, mutta kasvoi Dijonissa, Ranskassa viisilapsiseen perheeseen. Hän on perheen toiseksi nuorin lapsi. Bougherran vanhemmat ovat kotoisin Algeriasta, äiti Hadjoutista ja isä Annabasta.
Bougherra nimettiin UNICEFin hyvän tahdon lähettilääksi 16. tammikuuta 2011.
Emil Kvick
Emil Kvick (käytti Saksassa nimeä Viik) 30. kesäkuuta 1898 Pielavesi – 16. marraskuuta 1972 oli suomalainen jääkärikorpraali, punaupseeri ja metsätyönjohtaja. Hänen äitinsä oli Anna Henriika Kvick. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Hilda Vappu Hujasen kanssa. He saivat ensimmäisen lapsensa vuonna 1930 ja viimeisen vuonna 1954, kaikkiaan lapsia siunaantui kymmenen kappaletta, josta kahdeksan poikaa.
Merimies Kvick liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 26. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 20. toukokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 12. maaliskuuta 1917 ja takaisin patteriin 1. huhtikuuta 1917. Pataljoonan 2. komppaniaan hän sai komennuksen 4. elokuuta 1917, josta edelleen siirto pataljoonan tydennysjoukkoon 2. marraskuuta 1917.
Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen ja astui armeijan palvelukseen 29. marraskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Pohjois-Savon rykmentin 2. konekiväärikomppaniaan Salmin Rajakonnussa hän toimi konekivääriryhmän johtajana 24. huhtikuuta 1919 alkaen. Heinäkuun alkupäivinä hän karkasi Venäjälle ja palveli siellä 6. suomalaisen punarykmentin pioneerikomennuskunnassa ja konekivääriosastossa. Hän haavoittui Muurmannin rintamalla joulukuussa 1919. Suoritti Pietarissa punaupseerikurssin sekä niiden jatkokurssin. Vienan-Karjalan sodassa hän toimi komppanianpäällikkönä vuosina 1921–1922. Sotatoimien jälkeen hän värväytyi Neuvostoliiton salaisen (valtiollinen) poliisin (GPU) palvelukseen ja suuntasi katseensa kotimaahan.
Hän loikkasi takaisin Suomeen 16. helmikuuta 1924, mutta tuli pidätetyksi Kuokkalassa. Hänet tuomittiin valtiopetoksen suunnittelusta. Tuomion kärsittyään toimi Pielavedellä mm. metsätöissä apulaistyönjohtajana. Talvisotaan hän osallistui taistelulähettinä JR 44:n 2. pataljoonassa, osallistuen taisteluihin Suomussalmessa, Raatteentiellä ja Kuhmossa. Välirauhan aikana hän toimi samoissa tehtävissä kuin talvisodassakin ja myöhemmin hän palasi metsätöihin apulaistyönjohtajaksi. Jatkosotaan hän osallistui niin ikään taistelulähettinä nyt JR 52:n 3. pataljoonassa. Sotien jälkeen hän sai töitä Valtion polttoainevarastolta (Vapo) metsätyönjohtajana, josta tehtävästä hän siirtyi Yhtyneiden paperitehtaiden palvelukseen toimien myöhemmin puutavaran hankkijana. Hänet oli valittu Pielavedellä useisiin kunnallisiin luottamustehtäviin eri lautakunnissa. Hänet on haudattu Pielavedelle. Ylennykset: korpraali 29. kesäkuuta 1919. Kunniamerkit Vapaudenmitali 2.lk.
Suomen sotasurmat 1914–1922 väittää yllä esitellyn henkilön kaatuneen Salmissa 7. heinäkuuta 1919. Lisätiedoissa on merkintä L eli elossa.
Iasos
Iasos oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Triopaan poika. Hänen veljensä Agenorin poika, Krotopas, peri valtaistuimen hänen jälkeensä..
The Continuing Story of Bungalow Bill
”The Continuing Story of Bungalow Bill” on The Beatlesin kappale vuodelta 1968 albumilta "The Beatles". Yoko Ono oli läsnä studiossa albumia äänitettäessä ja tässä John Lennonin tekemässä kappaleessa hän laulaa sooloja yhden lauseen verran. Lisäksi hän laulaa taustoja, joissa on mukana myös rumpali Ringo Starrin vaimo Maureen Starkey. Kappale on eräs niistä harvoista, joilla kaikki yhtyeen jäsenet, mukaan lukien rumpali Ringo Starr, laulavat. Myös Lennonin vaimo Yoko Ono laulaa kappaleella.
Laulusta on tehty suomenkielinen versio ”Viidakko Jim”. Sen esittää Eero Raittinen ja sanat on tehnyt Juha Vainio.
Clara Blandick
Clara Blandick (oik. Clara Dickey, 4. kesäkuuta 1876 – 15. huhtikuuta 1962) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten roolistaan Em-tätinä elokuvassa "Ihmemaa Oz" (1939).
Blandick syntyi 1880 Hongkongissa "Willard Mudgett" -nimisellä laivalla. Hänen perheensä muutti Quincyyn, Massachusettsiin samana vuonna. Clara varttui Bostonissa, josta hän muutti New Yorkiin vuonna 1900. Hän alkoi tavoitella näyttelijänuraa ja hänen ensimmäinen ammattilaisesiintymisensä tuli vuonna 1901. Vuonna 1911 hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa mykkäelokuvassa "The Maid's Double." Blandick pääsi Broadwaylle 1912. Hän sai kuuluisuutta teatterilavoilla. Vuonna 1914 hän palasi valkokankaalle elokuvassa "Mrs. Black is Back".
Ensimmäisen maailmansodan aikaan Blandick esiintyi American Expeditionary Forcelle Ranskassa. Hän jatkoi teatterissa ja ajoittain elokuvissa.
Vuonna 1939 Blandick teki tunnetuimman sivuroolinsa Em-tätinä "Ihmemaa Ozissa". Vaikka rooli oli pieni, se oli tärkeä elokuvan juonen kannalta. Blandickin kaikki roolisuoritukset elokuvassa filmattiin vain yhdessä viikossa. Vaikka yleisö muisti Em-tädin hahmon, monikaan ei tuntenut itse näyttelijää. Blandickiä ei mainittu alkuteksteissä ja lopputeksteissäkin viimeisenä.
"Ihmemaa Ozin" jälkeen hän jatkoi sivurooleissa näyttelemistä. Hänen viimeiset roolinsa tulivat vuonna 1950. Hän jäi eläkkeelle näyttelemisestä 69-vuotiaana.
1950-luvulla Blandickin terveys alkoi hitaasti heiketä. Hän alkoi sokeutua ja kärsi artriitista. Huhtikuussa 1962 hän palasi kotiin kirkosta. Hänen talonsa sijaitsi Los Angelesissa. Hän alkoi järjestellä huonetta uudestaan ja laittoi muistoesineensä näkyville paikoille. Lopulta kun hän oli laittanut puhtaat vaatteet ja muotoillut hiuksensa, hän otti yliannostuksen unilääkkeitä. Hän myös sitoi muovipussin päänsä ympärille. Hän jätti itsemurhaviestin: ""Olen tehnyt suuren seikkailun. En kestä enää tätä tuskallista kipua. Se on koko ruumiini. En voi kohdata uhkaavaa sokeutta. Rukoilen herraa sieluni toteuttaa. Aamen.""
Hänen vuokraemäntänsä löysi hänet seuraavana päivänä. Blandick oli hävittänyt kaikki lääkkeensä ennen kuolemaansa.
Jakokoski
Jakokoski on kylä Kontiolahdella. Matkaa Kontiolahden kirkonkylälle on noin 10 kilometriä, Joensuuhun noin 20 kilometriä. Kylän läpi kulkee Joensuusta Lieksaan kulkeva kantatie 73. Yhdystie 5100 eli Mönnin-Selkien maisemaite johtaa Heinävaaraan kantatie 74:lle.
Jakokosken kylä ulottuu Pielisjokeen. Jakokosken museokanava on joen toisella puolella, ja sen katsotaan kuuluvan Mönniin.
Jakokoski on valittu valtakunnalliseksi vuoden kyläksi 1998.
Kylässä on alakoulu, tähtitorni, urheiluhalli (valmistui 2006), seurojentalo, majoitusliikkeitä Tulevaisuuden kylä -hankkeessa. Kalliovaarassa on Felix Riikosen 1960-luvun alussa perustama kahden hehtaarin suuruinen puulajipuisto eli arboretum. Jakokoskelle on rakennettu langattomaan tekniikkaan perustuva kylän tietoverkko.
Jakokoski on Rospuutto-ryhmän järjestämän näyttelijä Taisto Reimaluodon nimeä kantavan teatterifestivaalin pitopaikka. Pienoisfestivaali pidetään Kontiovaaran vanhalla kyläkoululla. Vuonna 2008 esiintyjinä on Reimaluodon lisäksi muun muassa Kirsi-Kaisa Sinisalo, Minna Kivelä ja Niina Hosiasluoma.
Jakokosken kyläsivut
The Sims: Livin’ It Up
The Sims: Livin’ It Up (Isoa-Britanniaa ja Suomea lukuun ottamatta nimellä Livin’ Large) on The Sims-pelisarjan ensimmäinen lisäosa, joka on suunniteltu täydentämään peruspeliä ja lisäämään siihen hieman yliluonnollisuutta.
Across the Universe
”Across the Universe” on John Lennonin kirjoittama The Beatlesin kappale, joka julkaistiin yhtyeen viimeisellä studioalbumilla "Let It Be" (1970). Ensimmäinen versio kappaleesta nauhoitettiin jo helmikuussa 1968 ja julkaistiin joulukuussa 1969. "Let it Bellä" oleva versio nauhoitettiin myöhemmin. Vanha versio löytyy yhtyeen "Past Masters, Volume Two" -kokoelmalta.
Vuonna 1975 brittiläinen laulaja David Bowie julkaisi kappaleesta cover-version albumillaan "Young Americans". John Lennon oli mukana soittaen kitaraa ja laulaen taustalaulua. Myös saksalainen hard rock-yhtye Scorpions on tehnyt kappaleesta cover-version, joka julkaistiin "Comeblack" albumilla vuonna 2011.
Helmikuussa 2008 Nasa suuntasi digitaaliseen muotoon muutetun ”Across the Universe” -kappaleen 431 valovuotta kestävälle matkalle kohti Pohjantähteä. Kappale saavuttaa Pohjantähden vuonna 2439.
Norihiro Nishi
Norihiro Nishi (; s. 9. toukokuuta 1980) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen seuransa on ollut vuodesta 1999 Júbilo Iwata.
Nishi on pelannut myös Japanin jalkapallomaajoukkueessa, jonka kanssa hän voitti vuoden 2004 Asian Cupin. Hän kilpaili alle 23-vuotiaiden ryhmässä myös vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä.
Lac (Tšad)
Lac on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 samannimisestä prefektuurista. Lacin pinta-ala on 22 320 neliökilometriä. Vuonna 2008 alueella arvioitiin olevan noin 362 000 asukasta.
Alue sijaitsee maan länsiosassa Nigerin Kamerunin ja Nigerian rajalla. Sen pääkaupunki on Bol. Ranskankielisen nimensä mukaisesti se sijaitsee Tšadjärven rannalla. Tärkeimmät etniset ryhmät ovat kanembut ja budumat.
TWC
TWC voi tarkoittaa seuraavia:
Scars &amp; Wounds
Scars & Wounds on heavy metal -yhtye Machine Menin esikoisalbumi, joka julkaistiin Suomessa 13. lokakuuta 2003. Muualla Euroopassa 16. helmikuuta 2004 sekä Japanissa 24. maaliskuuta 2004.
Masashi Nakayama
Masashi Nakayama (; s. 23. syyskuuta 1967) on japanilainen jalkapalloilija. Hän syntyi Shizuokan prefektuurissa ja opiskeli Tsukuban yliopistossa.
Nakayama on luonut pitkän uran sekä J. Leaguen Júbilo Iwata -seurassa että Japanin jalkapallomaajoukkueessa. Hän on saanut kotimaassaan muiden kunnioiden ohella J. Leaguen vuoden pelaajan arvonimen 1998.
Nakayama on osallistunut mm. Asian Cupiin 1992, Confederations Cupiin 2001 sekä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 1998 ja 2002.
Ryōichi Maeda
Ryōichi Maeda (; s. 9. lokakuuta 1981) on japanilainen jalkapalloilija. Hänet valittiin Aasian vuoden nuoreksi jalkapalloilijaksi 2000.
Maeda on pelannut vuodesta 2000 ammattilaisena J. Leaguen Júbilo Iwata -seurassa. Hän aloitti vuonna 2007 myös kansainvälisen uran Japanin jalkapallomaajoukkueessa.
Suu-urut
Suu-urut (myös Seng, Sheng tai Shō) on kaikkien aikojen ensimmäinen vapaalehdykkäsoitin, joka on ollut käytössä erityisesti Kiinassa, Japanissa, Koreassa, Indokiinassa ja Indonesiassa.
Suu-urut koostuvat 1-36:sta bambuputkesta, jotka voidaan sitoa nipuksi, kehäksi tai riveittäin. Putket on kiinnitetty puiseen tai kalebassista tehtyyn ilmakammioon.
Putkissa on bambuinen tai metallinen vapaalehdykkäkieli, kiinnitettynä putken seinässä olevaan kehykseen putken ilmakammion sisällä. Putkissa on heti ilmakammion yläpuolella sormiaukko, jota soittaja käyttää säädelläkseen lehdykkäkielen ilmanpainetta. Soittaja puhaltaa suukappaleeseen, josta ilma johdetaan ilmakammioon. Soitin toimii sekä sisään- että uloshengityksellä, joka saa ne lehdykät värähtelemään, joiden sormiaukot ovat peitettynä. Kielten viritystä säädellään vahanpalasilla, joita kiinnitetään lehdykän vapaaseen päähän.
Kiinalaiset legendat kertovat suu-urkujen eli "cheng"in syntyneen jo noin 3000 eaa., jolloin keisari Huang Tin kerrotaan lähettäneen korkeasti oppineen Ling Lunin läntisille vuorille, jotta hän kykenisi saamaan aikaan feeniks-linnun laulun. Ling palasi cheng-instrumentin kanssa, joka tunnetaan ensimmäisenä vapaalehdykkäsoittimena kautta aikojen.
Historiallisesti soitin tunnetaan Kiinasta jo 1500-luvulta eaa.. Kiinasta se levisi Indokiinaan 400-luvulla eaa. ja Japaniin 700-luvulla. Venäjälle instrumentti levisi 900–1200-luvuilla tataarien keskuudessa, josta se löysi tiensä edelleen Eurooppaan. Euroopassa soittimesta löytyy ensimmäisiä kuvauksia 1600-luvulta. Soittimen kerrotaan olleen suosiossa 1700-luvun puolivälissä muun muassa Pietarissa, jossa Johann Wilde oli tehnyt sitä erityisesti tunnetuksi seurapiireissä.
Suu-urut ovat antaneet sysäyksen sekä harmonikan että harmonin kehittämiseen.
Petankin Suomen-mestaruuskilpailut 2001
Petankin SM-kisat 2001 järjestettiin 3.- 8. heinäkuuta 2001 Lahdessa.
I Want You (She’s So Heavy)
”I Want You (She’s So Heavy)” on The Beatlesin kappale vuodelta 1969. Se julkaistiin ensi kertaa yhtyeen albumilla "Abbey Road". Kappaleen on säveltänyt John Lennon, ja se on kirjoitettu hänen vaimolleen, Yoko Onolle. Kappale on yli seitsemän minuuttia pitkä, ja se on yksi The Beatlesin pisimmistä kappaleista. Uncut-musiikkilehden mukaan kappale on esimerkki siitä, millaista The Beatlesin musiikki olisi ollut, jos yhtye olisi selviytynyt 1970-luvulle. Tätä ei kuitenkaan tapahtunut, sillä The Beatles hajosi vuonna 1969 ja virallisesti 1970.
Kappaleen kitarasooloa on käytetty George Martinin ja hänen poikansa miksaamalla "Love"-levyllä kappaleessa ”Being for the Benefit of Mr. Kite!/I Want You (She’s So Heavy)/Helter Skelter”.
Come Together
"Come Together" on The Beatlesin kappale vuodelta 1969. Se on albumin "Abbey Road" avausraita. Kappaleen on säveltänyt John Lennon. Kappaleen sanoitukset säkeissä ovat sanaleikilliset, mutta kertosäkeessä taas on sanomaa, jossa Lennon kehottaa ihmisiä "tulemaan yhteen".
The Beatles haastettiin 1970-luvulla oikeuteen, sillä "Come Together" on samankaltainen kuin Chuck Berryn vuonna 1956 levyttämä kappale "You Can't Catch Me". Asia sovittiin siten, että Lennon levytti albumilleen "Rock 'n' Roll" kaksi Berryn laulua, joista saadut tekijänoikeuskorvaukset tuottivat Berrylle sen verran rahaa, että hän oli tyytyväinen.
Vuonna 1970 kappaleen on levyttänyt Mary Wilsonin johtama The Supremes, ja se on mukana myös yhtyeen kokoelma-albumilla "Stoned Love".
Kappaleesta on tehty useita cover-versioita, joista tunnetuimmat ovat tehneet Michael Jackson ja Aerosmith.
Because
”Because” on The Beatlesin vuonna 1969 tekemä kappale, joka julkaistiin ensi kerran yhtyeen albumilla "Abbey Road". Kappaleen on säveltänyt John Lennon. Lennon sai inspiraation kappaleeseen, kun hänen vaimonsa soitti flyygelillä Beethovenin ”Kuutamosonaattia”.
Saint Deamon
Saint Deamon on ruotsalaisista ja norjalaisista jäsenistä koostuva power metal -yhtye. Sen perusti rumpali Ronny Milianowicz vuonna 2006 erottuaan Dionysus-yhtyeestä. Hänen mukanaan Dionysuksesta seurasi myös yhtyeen basisti Nobby Noberg. Kitaristiksi Saint Deamoniin tuli ruotsalainen Toya Johansson ja laulajaksi Milianowcz löysi norjalaisen Highland Gloryn laulajan, Jan Thore Grefstadin. Yhtye solmi levytyssopimuksen italialaisen Frontiers Recordsin kanssa ja debyyttialbumi "In Shadows Lost From the Brave" julkaistiin alkuvuodesta 2008.
Remington 1100
Remington 1100 on yhdysvaltalaisen Remington Arms -yhtiön vuodesta 1963 valmistama itselataava kaasumäntätoiminen haulikko.
Wayne Leekin suunnittelema Remington 1100 on Yhdysvaltojen eniten myyty haulikko. Sitä on valmistettu 12, 16, 20, 28 ja .410 kaliiperisina useilla piipun pituuksilla ja lukuisina eri malleina sekä metsästys- ja kilpa-ammunta-, että poliisikäyttöön. Ase on saavuttanut kaikkialla maailmassa laajaa suosiota. Suurimmat vientimaat ovat Japani, Suomi, Italia, Venäjä, Uusi-Seelanti, Australia.
Remington 1100 esiintyy esimerkiksi videopelissä Resident Evil 2.
NERVA
NERVA () oli Nasan ydinlämpörakettia kehittävä hanke. Moottoria kehitettiin Yhdysvaltain atomienergiakomission ja Nasan yhteistyönä, ja toimintaa hallinnoi Space Nuclear Propulsion Office (SNPO), kunnes projekti keskeytettiin 1972.
NERVA -rakettimoottorin suunnittelu perustui aikaisempaan Kiwi-ydinreaktoriin (alkuperäinen ydinlämpöraketti nimettiin lentotaidottomien kiivien mukaan, sillä sitä ei koskaan käytetty lennossa).
Alusta asti ohjelma oli hyvin ongelmallinen. Se oli äärimmäisen kallis, eikä sillä ollut juurikaan yleisön tukea, sillä 1970-luvulla Yhdysvalloissa virisi vastustus kaikelle ydinvoimalle. Ydinpolttoaineen käyttö herätti ympäristöllisiä huolia. Testimoottoreilla ei koskaan saavutettu 40 prosenttia enempää teoreettisesta työntövoimasta, mikä oli paljon vähemmän kuin sen ajan kemiallisilla raketeilla.
1960-luvun alussa Nasa suunnitteli NERVAn käyttämistä RIFTin (Reactor-In-Flight-Test) moottorina 1970-luvun alussa. Toteutuessaan NERVA olisi ollut Saturn V -raketin ylävaihe, joka olisi mahdollistanut Saturnilla tehtävät planeettojen väliset lennot. Nasan Marshall Space Flight Centerillä oli vastuu rakettivaiheen kehittämisestä.
1960-luvun alussa Eugene F. Lally Jet Propulsion Laboratorystä/Caltechistä ehdotti miehitettyjä lentoja Marsiin, joissa käytettäisiin NERVA-moottoria raketin ylävaiheena kustannusten vähentämiseksi ja hyötykuorman maksimoimiseksi. Eräässä suunnitelmassa avaruusalus jaettaisiin matkalla kahtia ja näitä osia pyöritettäisiin sitten kaapeleilla toisiinsa liitettyinä gravitaation simuloimiseksi. Näin voitaisiin suojella lentäjiä painottomuuden aiheuttamalta luukadolta. Pyörivän aluksen keskipisteessä olisi ohjaus -ja navigointijärjestelmät. Sen optinen järjestelmä oli ensimmäisiä, digitaalisen valokuvakameran konstruktioita. Siinä mosaiikkimainen ryhmä valoilmaisimia, tuottaisi digitaalisesti kuvia tähtitaustausta ja planeetoista ohjauksen ja navigoinnin helpottamiseksi.
Myös Werner von Braun ehdotti NERVAa käyttävää miehitettyä lentoa Marsiin, mutta hänen ehdotuksessaan avaruusalus olisi pyörivän donitsin muotoinen.
M/S Seaterns
M/S Seaterns () oli vuonna 1972 rakennettu 137,52-metrinen rahtilaiva. Laivan rakensi Rauma-Repola Oy:n Rauman telakka. Alun perin alus oli nimeltään "Orion". Alus myytiin romutetettavaksi marraskuussa 2006 Chittagong Roadsiin, Bangladeshiin.
Seaternsin sisaraluksia ovat M/S Sea Corona, M/S Finn, M/S Lipa ja M/S San Diego.
8. syyskuuta 1972 alus laskettiin vesille ja seuraavan vuoden tammikuussa se luovutettiin suomalaisen Finska Ångfartygsin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä "Orion". Aluksen kotisatamaksi tuli Helsinki. Luovutuksen jälkeen alus aloitti liikennöinnin Suomen ja Euroopan välillä. Tammikuussa 1985 A/B Nordsjöfrakt osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Westön". Omistajanvaihdoksen jälkeen alus aloitti Finncarriersin liikenteessä. Helmikuussa 1995 Rijnhaven Shipping Ltd osti aluksen ja rekisteröi sen Maltan lipun alle nimellä "Rijnhaven". Elokuussa 1998 Seatern K/S osti aluksen ja rekisteröi sen Norjan lipun alle nimellä "Seatern". Edelleen tämän jälkeen alus jatkoi Finncarriersin liikenteessä. Helmikuussa 1999 alus kävi telakalla Saksan Bremerhavenissa, jonka jälkeen se jäi käyttämättömänä Tanskan Esbjergiin. Heinäkuussa 1999 Seatern aikarahdattiin DFDS Tor Linen liikenteeseen reitille Norja–Britannia–Rotterdam.
Vuonna 2000 alus aikarahdattiin Estonian Shipping Co:n (ESCO) Tallinnan ja Rostockin väliseen liikenteeseen nimellä "Kunda". Samalla aluksen lippuvaltioksi tuli Viro. Tammikuussa 2002 aikarahtaus päättyi ja alus sai jälleen nimen "Seatern". 4. maaliskuuta 2002 alus aikarahdattiin Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen reitille Kotka–Rostock–Lyypekki. 18. maaliskuuta 2003 rahtaus päättyi. Vuonna 2003 Norbulk Shipping U.K. Ltd. osti aluksen ja antoi sille nimen "Seaterns". Joulukuussa 2003 alus aikarahdattiin italialaisen Italtragin Trapaniin ja Livornon väliseen liikenteeseen. Marraskuussa 2006 alus myytiin Bangladeshiin romutettavaksi.
Islam Dugutšijev
Islam Dugutšijev (s. 15. huhtikuuta 1966) on azerbaidžanilainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, nelinkertainen maailmanmestari, kaksinkertainen Euroopan-mestari ja olympiamitalisti. Hän edusti uransa aikana kansainvälisellä tasolla neljää joukkuetta: Neuvostoliittoa, IVY:ä, Venäjää ja Azerbaidžania. Kansallisuudeltaan hän on tšetšeeni.
Dugutšijev aloitti painiuransa vuonna 1978. Vuonna 1984 hän voitti 60-kiloisten sarjassa juniorien maailmanmestaruuden. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui ikäluokassaan 68-kiloisten sarjassa MM-hopealle. Vuonna 1989 hän voitti maailmancupissa 68-kiloisten sarjan.
Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan, Poznanin EM-kisoissa 1990, hän voitti heti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa Romanian Petrica Cararen. Hän voitti kultaa myös saman vuoden syksyllä Ostian MM-kisoissa. Tuolloin loppuottelussa kukistui Jannis Zamanduridis. Dugutšijev uusi maailmanmestaruutensa myös seuraavana vuonna Varnan MM-kisoissa voitettuaan loppuottelussa Marthin Kornbakkin. 1992 Barcelonan olympialaisissa IVY:n edustajana hän saavutti hopeaa kärsittyään loppuottelussa tappion Unkarin Attila Repkalle.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Dugutšijev jatkoi kilpailemistaan Venäjän edustajana. Vuonna 1993 hän voitti kultaa sekä Istanbulin EM-kisoista että Tukholman MM-kisoista. Seuraavana vuonna hän jäi Ateenan EM-kisoissa pronssille, mutta voitti jälleen kultamitalin Tampereen MM-kisoista. 1995 Prahan MM-kisoissa hänen sijoituksensa oli kymmenes.
Myöhemmässä vaiheessa uraansa Dugutšijev kärsi loukkaantumisista mikä esti osallistumisen kilpailuihin. Hän ei enää mahtunut Venäjän joukkueeseen Sydneyn olympialaisiin vuonna 2000, mutta pääsi kisoihin Azerbaidžanin edustajana ja sijoittui kuudenneksi. Kilpailut jäivät hänen viimeisiksi arvokilpailuikseen.
Uransa jälkeen Dugutšijev on toiminut Venäjän nuorten maajoukkueen kakkosvalmentajana.
Wilhelm List
Siegmund Wilhelm List (14. toukokuuta 1880 – 17. elokuuta 1971) oli saksalainen toisessa maailmansodassa palvellut sotamarsalkka.
Listin isä oli lääkäri. Liityttyään Saksan armeijaan hän joutui ensimmäiseen maailmansotaan jonka jälkeen hän palveli saksalaisissa Freikorpseina tunnetuissa vapaajoukoissa. Myöhemmin List palveli Weimarin tasavallan Reichswehrissä kohoten korkeisiin virkoihin koulutustehtävissä, ja vuonna 1930 hän sai ylennyksen kenraalimajuriksi. Vuonna 1932 List sai jälleen ylennyksen, tällä kertaa kenraaliluutnantiksi. Adolf Hitlerin kohottua valtaan aiemmin kansallissosialistisen puolueen pidätyksiin osallistunut List varoi vaarantamasta sotilasuraansa eikä enää noussut kansallissosialisteja vastaan 1930-luvulla.
Saksan liitettyä Itävallan itseensä List komensi Itävallassa toiminnut armeijaryhmää. Myöhemmin hän osallistui myös Sudeettimaan ja Tšekkoslovakian miehittämiseen. Vuonna 1939 kenraalieverstiksi ylennyksen saanut List komensi 14. armeijaa Puolan offensiivissa. Listin esimiehenä toimi Gerd von Rundstedt.
Ranskan valtauksessa Listillä oli merkittävä rooli yhtenä tärkeimmistä jalkaväen komentajista. Hänen silloin komentamansa 12. armeija eteni jalkaväeksi erittäin nopeasti, ja sotaretken loppupuolen kenraali Heinz Guderian palveli hänen alaisuudessan. Kunnianosoituksena menestyksestä Hitler ylensi Listin sotamarsalkaksi 10. toukokuuta 1940. Seuraavana vuonna List palveli myös Balkanin sotaretkellä osallistuen Jugoslavian ja Kreikan valtaukseen. Lokakuussa 1941 hänet kuitenkin määrättiin Balkanilta muihin tehtäviin.
Heinäkuussa 1942 List kutsuttiin uudelleen palvelukseen, tällä kertaa Neuvostoliiton rintaman eteläosassa. Tavoitteenaan vallata Taka-Kaukasian öljykentät Listin joukot etenivät Kaukasian lävitse. Saksan joukot kuitenkin kohtasivat vuoden 1942 offensiivinsa loppuvaiheessa vakavia ongelmia ja hyökkäys tyrehtyi. Tyytymättömänä tuloksiin Adolf Hitler erotti Listin 9. syyskuuta. Lopun sotaa List vietti kotonaan.
Sodan jälkeen List tuomittiin sotarikoksista, muun muassa juutalaisten joukkomurhan edesauttamisesta elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Huonon terveyden vuoksi hän kuitenkin sai armahduksen vuonna 1952. Vankilasta pääsyn jälkeen hänen terveytensä kohentui ja hän eli vielä 19 vuotta ennen kuolemaansa 1971.
Jim Beam
Jim Beam on bourbon-viskimerkki, jota valmistetaan Clermontissa, Kentuckyssa, Yhdysvalloissa. Jim Beam -merkki juontaa juurensa aina vuoteen 1795 ja suvun patriarkkaan Jacob Beamiin. Yrityksen omistaa nykyisin japanilainen Suntory. Viski on nimetty 1892–1944 perheen tislaamoa johtaneen James B. Beamin (1864–1947) mukaan.
Beam-suku on tislannut viskiä seitsemän sukupolven ajan.
Eläkkeelle jäänyt mestaritislaaja Jerry Dalton (virassa vuosina 1998–2007) oli ensimmäinen Beam-suvun ulkopuolelta tullut tislaaja. Hän sai suosituksensa Fred Noelta, Jim Beamin pojanpojanpojalta.
Useita Jim Beam -laatuja, jotka tuttavallisemmin tunnetaan nimellä Beam, on saatavana:Jim Beam valmistaa lisäksi neljää pienempinä erinä valmistettavaa bourbonia: Knob Creek, Basil Hayden, Baker's ja Booker's (nimetty Booker Noen mukaan).
14. helmikuuta 2005 Jim Beam asetti 10. miljoonannen tynnyrinsä telineelle kypsymään.
In Shadows Lost from the Brave
In Shadows Lost from the Brave on ruotsalais-norjalaisen power metal -yhtye Saint Deamonin esikoisalbumi. Albumi julkaistiin helmikuussa 2008.
Thomas Grenville
Thomas Grenville (31. joulukuuta 1755 – 17. joulukuuta 1846) oli brittiläinen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1779–1784, 1790–1810 ja 1813–1818.
Grenville toimi "meriministerinä" ("First Lord of the Admiralty") vuosina 1806–1807. Lisäksi hän ennätti uransa aikana toimia muun muassa maansa suurlähettiläänä Ranskaan vuonna 1782.
Grenville oli pääministeri George Grenvillen poika ja toisen pääministerin, William Wyndham Grenvillen, veli. Hän opiskeli Eton Collegessa. Hän oli tunnettu bibliofiili, ja hänen huomattava kirjakokoelmansa päätyikin British Museumiin.
Grenville eli 90 vuoden ikään.
George Nugent
Sir George Nugent, 1. baronetti (10. kesäkuuta 1757 – 11. maaliskuuta 1849) oli brittiläinen poliitikko. Hän loi pitkän sotilaallisen uran, taisteli Yhdysvaltain vapaussodassa ja eteni lopulta sotamarsalkaksi.
Nugent istui parlamentin jäsenenä vuosina 1790–1802, 1806–1812 ja 1818–1832. Hän toimi myös Jamaikan kuvernöörinä vuosina 1801–1805.
Kuten entinen parlamentaarikkotoverinsa Thomas Grenville (90), Nugent eli 91-vuotiaana aikakaudelle poikkeuksellisen korkeaan ikään.
William Wyndham Grenville
William Wyndham Grenville, 1. paroni Grenville PC (25. lokakuuta 1759 – 12. tammikuuta 1834) oli brittiläinen Whig-poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1782–1790 ja maansa pääministerinä 1806–1807.
Grenville oli George Grenvillen poika, Thomas Grenvillen veli ja William Pitt nuoremman serkku. Hän oli ulkoministerinä vuosina 1791–1801; tuolle ajalle osuivat Ranskan vallankumoussodat. Hänen hallituksensa merkittävin saavutus oli orjakaupan kieltäminen vuonna 1807.
Grenville oli Oxfordin yliopiston rehtori, kunnes kuoli 74-vuotiaana tammikuussa 1834.
Sido
Paul Würdig eli Sido on saksalaissyntyinen rap-artisti (s. 30. marraskuuta 1980). Sido työskentelee Aggro Berlin -nimiselle levy-yhtiölle. Sido ilmaisee itseään käyttäen yllyttäviä ja aggressiivisia sanoituksia. Ensimmäisten menestyneiden albumiensa aikoihin Sido ei paljastanut lainkaan kasvojaan ja piilotti identiteettinsä käyttämällä hopeista pääkallomaskia. Nykyään hän esiintyy enimmäkseen ilman naamiotaan mutta käyttää sitä edelleen satunnaisesti.
Nimi "Sido" sanotaan olevan lyhenne saksankielisistä sanoista: "super-intelligentes Drogenopfer" (), mutta alun perin nimi tuli lyhenteestä: "Scheisse in Dein Ohr" ().
Vuonna 2004 Sidon debyyttialbumi, "Maske" (), myi yli 180 000 kopiota. Saman vuoden syyskuussa Sido voitti arvostetun saksalaisen Comet-musiikkipalkinnon Vuoden tulokkaana. Parhaiten tunnettu kappale albumilta on "Mein Block", joka kuvaa elämää Märkisches Viertelissä, Berliinin getossa, jossa köyhyys, huumeet ja alkoholismi rehottavat.
Sido on ollut julkisuudessa paljon tuntemattomuutensa takia, esimerkiksi hänen oikeaa nimeänsä tai ikää ei ole vahvistettu Aggro Berlinin kautta.
12. tammikuuta 2007, kanavalla MTV Germany TRL, Sido kovakätisesti kritisoi muutamia yhtyeitä heidän musiikistaan. Kyseisiä yhtyeitä olivat muun muassa Linkin Park ja Fort Minor.
Verizon
Verizon voi viitata:
Jouko Grip
Jouko Grip (s. 10. tammikuuta 1949 Pälkäne) on suomalainen vammaisurheilija, joka valittiin "Paralympic Hall of Fameen" Torinossa 2006. Edellisenä vuonna hän oli saanut opetusministeriön myöntämän Pro Urheilu -palkinnon. Gripille myönnettiin kesäkuussa 2016 valtion urheilijaeläke.
Grip on vammaluokitukseltaan LW 6/8, hänen vasen kätensä on halvaantunut polion seurauksena.
Reino Paukkonen
Reino Ensio Paukkonen (s. 20. syyskuuta 1945 Heinävesi) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli maraton.
Paukkonen sijoittui Münchenin 1972 olympialaisten maratonjuoksussa 19:nneksi ja päätyi samalle sijalle Rooman EM-kisoissa 1974. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vuonna 1975.
Seuratasolla Paukkonen edusti Ruokolahden Rajua, Jyväskylän Kenttäurheilijoita, Heinäveden Hyrskettä, ja Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Maratonin Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1972 ja 1973. Vuonna 1974 hän sai maratonilla SM-hopeaa. Maastojuoksussa hän voitti joukkuekilpailun Suomen mestaruuden vuonna 1973 ja henkilökohtaisen kilpailun SM-pronssia vuonna 1974.
Reino Paukkosen valmentajana toimi Mauri Jormakka. Hänen vaimonsa Irja Paukkonen (o.s. Pettinen) voitti useita Suomen mestaruuksia kestävyysjuoksuissa.
Ara Abrahamian
Ara Abrahamian (s. 27. heinäkuuta 1975 Leninakan, Armenian SNT, Neuvostoliitto) on armenialaissyntyinen ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Abrahamian aloitti painiuransa vuonna 1985. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan 1996 Budapestin EM-kisoissa hänen sijoituksensa oli 12:s. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän saavutti 76-kiloisten painoluokassa 2001 Istanbulin EM-kisoista, missä hän saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Venäjän Aleksei Mišinille. Saman vuoden syksyllä Patraksen MM-kisoissa hän voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa Mišinin.
Vuodeksi 2002 Abrahamian vaihtoi painoluokkaa ylemmäs 84-kiloisiin. Seinäjoen EM-kisoissa hän saavutti hopeaa kärsittyään loppuottelussa tappion Turkin Hamza Yerlikayalle. Syksyllä Moskovan MM-kisoissa hän voitti uransa toisen maailmanmestaruuden. Loppuottelussa vastassa oli venäläinen Aleksandr Menšikov. Seuraavana vuonna Créteilin MM-kisoissa hän jäi hopealle hävittyään loppuottelussa Israelin Gotcha Tsitsiashvilille. 2004 Ateenan olympialaisista tuomisena oli myös hopeaa. Tällä kertaa loppuottelussa parempi oli Aleksei Mišin. 2006 MM-kisoissa hänen sijoituksensa oli kahdeksas ja 2007 MM-kisoissa viides. Tampereen EM-kisoista 2008 hän saavutti pronssia.
Pekingissä 2008 Abrahamian voitti pronssiottelussa Ranskan Melonin Noumonvin, mutta Kansainvälinen olympiakomitea tuomitsi hänet menettämään pronssimitalinsa. Abrahamianin välieräottelu kultaa voittanutta yllättäjää Italian Andrea Minguzzia vastaan päättyi ruotsalaisten mielestä väärään tuomariratkaisuun. Ruotsin olympiakomitea teki asiasta protestinkin, mutta se ei mennyt läpi. Abrahamian uhkasi jäädä jopa pois pronssikamppailusta, mutta lähti kuitenkin otteluun. Palkintojenjaossa ruotsalainen protestoi poistumalla kesken tilaisuuden. Heti saatuaan mitalinsa Abrahamian kätteli voittajaa ja käveli pois pallilta. Hän pudotti mitalinsa molskille ja jätti sen siihen. KOK katsoi, että Abrahamianin käytös rikkoi olympiahenkeä ja syytti painijaa kunnioituksen puutteesta muita kilpailijoita kohtaan. Abrahamianilta pois otettua mitalia ei jaeta toiselle urheilijalle. Myöhemmin Abrahamian haki diskauksen perumista urheilun kansainvälisessä välitystuomioistuimessa (CAS). CAS hylkäsi ruotsalaisen vetoomuksen, eikä palauta hänelle mitalia.
Tukholmalaista "Spårvägen"-seuraa edustavaa Abrahamiania on vuodesta 1999 lähtien valmentanut Ryszard Swierad.
TA-Yhtymä
TA-Yhtymä Oy on konserniyhtiö, jonka tytäryhtiöt harjoittavat asuntosektorin kiinteistöliiketoimintaa, rakennuttamista ja isännöintiä. Konsernin yhtiöt omistavat noin 14 000 asuntoa. TA-Yhtymä Oy toimii yhtiöjärjestyksensä mukaan yleishyödyllisenä yhtiönä, joka rakennuttaa ja omistaa vuokra-, osaomistus- ja asumisoikeusasuntoja. TA-Yhtymän asuntokannasta noin kolme neljäsosaa on asumisoikeusasuntoja.
Konserniin kuuluu useita tytäryhtiöitä:
TA-Yhtymä Oy omistaa ja hallinnoi arava- ja korkotukirahoitteisia vuokra-asuntoja sekä osaomistusasuntoja (osaomistusasuntoja vain Oulussa). TA-Asumisoikeus Oy hallinnoi asumisoikeusasuntoja ja Taova Oy osaomistusasuntoja. Kohteet isännöidään omalla henkilökunnalla, mutta kiinteistönhuoltoon käytetään ostopalveluja.
Konserni on rakennuttanut viime vuosina noin 1000 asuntoa vuodessa.
Espoon päätoimipisteen lisäksi TA-Yhtymällä on toimipisteet Helsingissä, Turussa, Tampereella, Lahdessa, Jyväskylässä, Hämeenlinnassa, Kuopiossa, Oulussa sekä Kittilässä.
Konsernin esiyhtiön, Tarveasunnot Oy:n perusti vuonna 1970 keskustapuolueen entinen talouspäällikkö Reijo Vähätiitto. Yhtiö nimitettiin yleishyödylliseksi asuntorakennuttajaksi, ja se ryhtyi rakentamaan kiinteistöjä halintaansa valtion aravalainoituksen turvin. Vuosituhannen vaihteessa yhtiöllä oli vajaat 3 000 asuntoa.
Vuosituhannen vaihteessa toimintaa johti toimitusjohtajana toimi Aulis Raappana. Yhtiön toimintaa kritisoitiin siitä, että omistus oli keskittynyt yksityiselle Vähätiiton suvulle. Valtion asuntorahasto keskeytti lainoituksensa yhtiölle syksyllä 2006, ja ilmoitti jatkavansa sitä ainoastaan jos omistuspohja laajenee. Vaatimus oli, että Vähätiittojen osuus laskee korkeintaan 40 prosenttiin. Tarveasuntojen vaietessa kommentoinnista ja pidättäytyessä muutoksista Asuntorahasto ilmoitti vielä poistavansa yhtiön yleshyödyllisyyden statuksen.
Tällöin konsernin yleishyödylinen asuntorakennuttaminen eriytettiin TA-Yhtymä Oy:ksi, johon Vähätiittojen omistusosuus määritettiin korkeintaan 45 prosentiksi.
Klubitus
Klubitus on Suomen suurin internetissä toimiva elektroniseen tanssimusiikkiin ja klubikulttuuriin keskittynyt portaali. Sivusto on perustettu syyskuussa 2000, jolloin sen nimi oli "Klubbaajan opas... Helsinkiin", mutta vuoden 2001 vaihteessa sivuston nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa. Rekisteröityneitä käyttäjiä oli vuoden 2001 joulukuussa noin 800, seuraavan vuoden lopussa lukema oli jo 3 750. 22. maaliskuuta 2008 käyttäjiä oli 15 098.. Rekisteröityjen käyttäjien ikähaarukka on noin 18–27.
Klubitus tarjoaa pääasiassa elektronisen tanssimusiikin ystäville erilaista informaatiota ja palveluja, joihin kuuluvat muun muassa keskustelualue, blogit ja tapahtumajärjestäjille mahdollisuus ilmoittaa tulevista tapahtumista kaikkien nähtävillä olevaan kalenteriin. Palvelu ei edellytä rekisteröitymistä, mutta rekisteröimällä nimimerkin saa käyttöönsä lisäominaisuuksia, kuten musiikin tuottajien sekä DJ:den sivustolle lataamien kappaleiden sekä miksausten lataamisen ja keskustelualueelle kirjoittamisen sekä blogien käytön. Sivusto on saatavilla suomeksi ja myös englanniksi, sillä englanninkielisten käyttäjien määrä on huomattava.
Sivuston ylläpito koostuu kahdesta teknisestä ylläpitäjästä ja joistakin foorumimoderaattoreista. Sivustolle tehtään 9 000–10 000 vierailua päivittäin, ja kuukaudessa sivustolla käy noin 100 000 uniikkia IP-osoitetta. Vuonna 2007 sivustolla vieraili yhteensä noin 1 300 000 uniikkia IP-osoitetta, jotka tekivät yhteensä 3 400 000 vierailua, ja sivulatauksia kertyi noin 67 000 000 kappaletta.
Portatiivi
Portatiivi, kantourut, portatiiviurut eli syliurut (engl. "portative", "portative organ"; saks. "Portativ"; ital. "organetto", "organino", "organo portativo") on puhallus- ja kosketinsoitin, joka oli käytössä erityisesti 1100-luvulta 1500-luvulle.
Portatiivissa on yhdestä kolmeen oktaavia huulipillejä. Ne eivät välttämättä kuitenkaan muodosta kromaattista asteikkoa. Pillit on joskus aseteltu riveihin tilan säästämiseksi.
Portatiivin soittaja pitää instrumenttia polvellaan ja mahdollisesti paikoillaan olkahihnalla tai hihnalla, joka menee soittajan niskan takaa. Koskettimistoa, joka koostuu usein pyöreistä nappuloista, soitetaan tyypillisimmin oikealla kädellä vasemman käden pumpatessa soittimen takaseinässä olevaa kiilapaljetta.
Soitinta käytettiin erityisesti keskiajalta 1500-luvulle. Se on kuvattuna monissa 1300–1500-lukujen maalauksissa. Sitä käytettiin enimmäkseen maallisessa musiikissa. Soittimella soitettiin enimmäkseen yksiäänisiä melodioita, harvemmin pitkiä jatkuvia ääniä melodian taustalla.
Portatiivia pidetään eräissä lähteissä yhtenä mahdollisena pohjaideana harmonikan kehittämiselle.
Portatiiveja on alettu rakentaa uudelleen esimerkiksi keskiaikaista musiikkia soittavia kokoonpanoja varten.
Tanja Kari
Tanja Kari (o.s. Tervonen, s. 30. elokuuta 1971 Ii) on entinen suomalainen vammaisurheilija, joka voitti aktiiviurallaan yksitoista kultamitalia paralympialaisten maastohiihtokilpailuissa.
Kari on vammaluokitukseltaan LW 6/8; hänen toinen kätensä on ollut syntymästä saakka surkastunut.
Kari valittiin maailman parhaaksi vammaisurheilijaksi vuonna 1998 . Suomen parhaaksi vammaisurheilijaksi hänet on valittu vuosina 1998 ja 2002 . Kari kuuluu WADA:n urheilijakomiteaan sekä Kansainvälisen paralympiakomitean urheilijakomiteaan.
Tuirasta Ruijan rannoille
Tuirasta Ruijan rannoille on Oulun Tuiran kaupunginosassa Oulujoen suistossa Merikosken rantatöyräällä Koskitien ja Tervaporvarin siltojen risteyksessä sijaitseva julkinen ulkoveistos. Mitoiltaan 340 x 340 x 250 cm oleva valettu pronssiveistos on Ari Kochin veistämä kirjailija ja professori Samuli Paulaharjun muistomerkki.
Aloitteen veistoshankkeen käynnistämiseksi teki Oulu-seura vuonna 1990. Alun perin muistomerkin paljastusajankohtaa kaavailtiin vuodeksi 1994, jolloin Paulaharjun kuolemasta oli kulunut 50 vuotta, mutta myöhemmin se siirrettiin vuoteen 1995, kun Paulaharjun syntymästä oli kulunut 120 vuotta. Teos paljastettiin Oulun päivien yhteydessä 2. syyskuuta 1995. Mieskuoro huutajat esiintyi veistoksen julkistamistilaisuudessa. Veistoksen ilmiasu symboloi matkantekoa ja uteliaisuutta. Kohteensa lisäksi veistos kertoo tekijän mukaan myös tekoajasta, tekijästä ja ympäristöstä. Veistoksella ei ole jalustaa.
Ari Koch
Ari Ensio Koch (s. 20. kesäkuuta 1956 Keminmaa) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1977-1978, Oriveden Opiston kuvataidelinjalla 1978-1979 ja Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1979-1982.
Hän debytoi taiteilijana Oulussa vuonna 1980.
Koch teki 1980-luvulla pronssiveistoksia, ja tuolloin hänen teostensa muotokieltä luonnehti geometrisuus ja kantikkuus, mutta hän vaihtoi materiaalin 1990-luvulla puuhun, minkä seurauksena muotokieli pehmeni.
Kochin usein vähäeleisten teosten aiheet liittyvät usein luonnossa liikkumisesta saatuihin elämyksiin, kalastukseen ja vaeltamiseen. Hänen teoksiaan on pidetty myös runollisina. Koch korostaa tunnemuistin ensisijaisuutta suhteessa näkömuistiin.
Eräs tunnetuista Oulun maamerkeistä on Kochin veistämä Samuli Paulaharjun muistomerkki "Tuirasta Ruijan rannoille".
Koch työskentee Limingassa.
John Pratt
John Jeffreys Pratt, 2. jaarli ja 1. markiisi Camden KG PC (11. helmikuuta 1759 – 8. lokakuuta 1840) oli brittiläinen poliitikko. Hän syntyi ensimmäisen jaarli Charles Prattin ainoana poikana.
Pratt opiskeli Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Hän istui vuosina 1780–1794 parlamentin jäsenenä Bathista.
Pratt oli muun muassa sota- ja siirtomaaministerinä vuosina 1804–1805. Hän toimi lisäksi "Lord President of the Councilina" useita vuosia, Irlannin lordiluutnanttina 1790-luvulla, Kentin lordiluutnanttina vuodesta 1808 kuolemaansa ja "Teller of the Exchequerina" vuoteen 1834. Toinen markiisi oli hänen ainoa poikansa George Pratt.
Erja Jokinen
Erja Jokinen (s. 5. helmikuuta 1979) on suomalainen hiihtosuunnistaja. Hiihtosuunnistuksessa hän on edustanut keuruulaista Haapamäen Urheilijoita ja hiihdossa ja suunnistuksessa Keuruun Kisailijoita sekä suunnistuksessa myös Asikkalan Raikasta. Nykyään hän on opettaja.
Jokisella on hiihtosuunnistuksen MM-kisoista 9 mitalia joista yksi kultaa, kuusi hopeaa ja kaksi pronssia.
George Pratt
George Charles Pratt, 2. markiisi Camden KG (2. toukokuuta 1799 – 6. elokuuta 1866) oli brittiläinen poliitikko. Hänen isänsä oli ensimmäinen markiisi John Pratt.
Pratt istui Toryen edustajana maansa parlamentissa vuosina 1821–1830 ja 1831–1832. Hänestä tehtiin Sukkanauharitarikunnan ritari vuonna 1846 ja Brecknockshiren lordiluutnantti vuonna 1865.
Pratt meni 27. elokuuta 1835 naimisiin Harriet Murrayn kanssa. Parille syntyi yksitoista lasta.
Ѹ
Alun perin kirjain on ligatuuri О + Ѵ (o + ižitsa). Yleensä kirjaimet kirjoitettiin vierekkäin, joskus tilan säästämiseksi päällekkäin (). Molemmat ligatuurimuodot palautuvat muinaiskreikan omikron + ypsilon -yhdistelmään (), joka on ääntynyt kreikassa [] kuudennelta vuosisadalta eaa. lähtien.
Ligatuuri muuttui kyrillisessä kirjaimistossa 1100–1300-luvuilla vähitellen У-kirjaimeksi, ensin itäslaavilaisissa ja myöhemmin eteläslaavilaisissa kielissä.
Xuddur
Xuddur (myös Hudur, Huddur Hadama, Hodur tai Oddur) on Etelä-Somaliassa sijaitsevan Bakoolin alueen eli "gobol"in pääkaupunki.
Vuonna 2008 siellä arvioitiin olevan noin 13000 asukasta. Sheikh Mukhtar Mohamed Hussein, joka oli presidenttinä ennen Siad Barren valtaannousua, oli syntynyt Xuddurissa.
Al-Shabaab on taistellut alueen hallinnasta, hallitus valtasi sen maaliskuussa 2012 mutta Al Shahaab otti sen takaisin maaliskuussa 2013. Tuhansia asukkaita on paennut kodeistaan. Kansainvälinen punainen risti on jakanut lapsille ruoka'apua. Xuddurissa on esiintynyt myös leishmaniaasia. Levottomuuksien lisäksi myös epävarmat ilmasto-olot vaikuttavat alueen ruokahuoltoon.
Balinkottarainen
Balinkottarainen eli balinlaulukottarainen ("Leucopsar rothschildi") on äärimmäisen uhanalainen Indonesiassa Balin saarella elävä varpuslintu, joka kuuluu kottaraisten heimoon. Laji on saanut tieteellisen nimensä löytäjänsä Walter Rothschildin mukaan. Se on sukunsa "Leucopsar" ainoa laji.
Balinkottarainen on kooltaan noin 25 cm. Laji on höyhenykseltään lähes täysin valkoinen. Balinkottaraisella on mustaa siivenalusissa sekä pyrstössä. Lisäksi paljas nahka silmien ympärillä on väriltään sininen. Lajin terävä nokka on tumma lukuun ottamatta keltaista kärkeä. Jaavankottaraisella ("Acridotheres melanopterus") on höyhenpuvussaan enemmän mustaa kuin balinkottaraisella. Lajin äänet ovat vaihtelevia sarjoja kutsuja sekä voimakas ”twat”.
Lisääntymisaikana linnut siirtyvät pensaita, puita ja palmuja kasvaville savanneille. Lisääntymisajan ulkopuolella ne elävät saaren metsissä. Balinkottaraiskannan koon arvellaan olevan vain noin 25 yksilöä. Suurimmat uhkat, jotka kohdistuvat lajiin, ovat elinympäristön tuhoaminen sekä häkkilinnuiksi kaappaaminen. Muita uhkia ovat geeniperimän huononeminen ja lajienvälinen kilpailu.
Yaphet Kotto
Kotto syntyi New Yorkissa sairaanhoitaja Gladys Marien ja liikemies Avraham Kotton (oikealta nimeltään Njoki Manga Bell) poikana. Hänen isänsä Avraham oli kamerunilainen hepreaa puhuva juutalainen prinssi, joka muutti Yhdysvaltoihin 1920-luvulla.
Yaphet Kotton isoisoisä kuningas Alexander Bell, myös juutalainen, hallitsi Doualan aluetta Kamerunissa 1800-luvun lopulla. Kotton mukaan hänen sukunsa muutti Palestiinasta Egyptin kautta Kameruniin, jossa asui paljon afrikkalaistaustaisia värillisiä juutalaisia. Kotton perhe harjoitti juutalaisuutta, ja perheen miespuoliset jäsenet käyttivät kipaa.
Kotto on ollut naimisissa kolme kertaa. Hän on viiden lapsen isä. Tessie Sinahonin kanssa Kotto on ollut naimisissa vuodesta 1998 lähtien, ja he asuvat Baltimoressa, Marylandissa. Kotton poika Fredrick Kotto on poliisi.
Kotto väittää olevansa Ison-Britannian kuningattaren Viktorian lapsenlapsenlapsenlapsi. Kotton mukaan kuningattaren pojalla Albert Edwardilla, sittemmin Edvard VII, oli suhde Douallan kuninkaan Manga Bellin tyttären prinsessa Nakanden kanssa, ja suhteesta olisi syntynyt avioton lapsi, Kotton isoisoisä Alexander Bell. Tästä ei ole todisteita.
Elisabet II:n tiedottajan mukaan kuningatar ei tunnusta väitettä todeksi ja sanoo, ettei Edvard VII koskaan käynyt Kamerunissa.