hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luettelo Freud Marx Engels &amp; Jungin kappaleista
Tämä on luettelo Freud Marx Engels & Jung -yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on kaikkiaan 149 kappaletta.
Waldemar Baszanowski
Waldemar Baszanowski (15. elokuuta 1935 – 29. huhtikuuta 2011) oli puolalainen urheilujohtaja ja painonnoston olympiavoittaja.
Baszanowski voitti olympiakultaa painonnoston kevyessä sarjassa (alle 67,5 kg) Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968. Tokiossa sekä Baszanowski että Neuvostoliiton Vladimir Kaplunov tekivät maailmanennätyksen 432,5 kg mutta puolalainen oli kevyempi ja voitti siten kultaa. Punnerruksessa Baszanowski nosti 132,5 kg häviten Kaplunoville 7,5 kiloa mutta tempauksessa hän tasoitti tilanteen nostamalla olympiaennätyksen 135 kg. Työnnössä molemmat saivat ylös olympiaennätyspainot 165 kg. Méxicossa Baszanowski teki 15 kiloa paremman tuloksen kuin hopeamitalisti, Iranin Parviz Jalayer. Baszanowskin sekä punnerrus- että tempaustulos oli 135 kg ja työnnössä hän teki uuden olympiaennätyksen 167,5 kg. Rooman 1960 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi ja Münchenissä 1972 neljänneksi hävittyään 2,5 kiloa maanmiehelleen Zbigniew Kaczmarekille.
Baszanowski voitti maailmanmestaruuden kolmasti ja Euroopan mestaruuden viidesti.
Vuodesta 1999 vuoteen 2008 Baszanowski toimi Euroopan Painonnostoliiton puheenjohtajana.
Anne Fletcher
Anne Fletcher (s. 1. toukokuuta 1966) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Detroitissa, Michiganissa, ja aloitti uransa elokuvien parissa 1990-luvulla. Hänet tunnettiin alun perin tanssijana ja elokuvakoreografina, joka toimi myös ajoittaisena näyttelijänä.
Vuonna 2006 Anne Fletcherin ohjaus "Step Up" oli suuri kansainvälinen menestys.
Gräddö
Gräddö on pientaajama (ruots. "småort") Norrtäljen kunnassa Ruotsissa. Gräddö sijaitsee entisen Rådmansön pitäjän ja maalaiskunnan alueella Itämeren rannikolla. Vuoden 2010 lopussa pientaajamassa oli 250 asukasta.
Autolauttaliikenne Ruotsista lounaiseen Suomeen alkoi vuonna 1959 Rederi AB Vikinglinjenin aloittaessa reitillä Gräddö – Maarianhamina – Galtby (Korppoo). Vuonna 1960 liikenne siirtyi Kapellskärin satamaan noin viisi kilometriä Gräddöstä etelään. Siljavarustamon autolautta M/S Holmia, liikennöi lyhyen aikaa 16. marraskuuta 1966 alkaen Naantali–Gräddö reittiä. Gräddössä on nykyään venesatama.
SRY
SRY (Sex-determining Region Y) on sukupuolen määräävä geeni ihmisen ja muiden kädellisten Y-kromosomin ääriosassa lähellä pseudoautosomaalista aluetta. Ihmisen Sry geeni muodostuu yhdestä eksonista. Eksoni tuottaa 900 emäsparia käsittävän transkriptin. Transkripti puolestaan koodittaa 204 aminohaposta koostuvaa proteiinia.
Suurimmalla osalla muista nisäkkäistä vastaava geeni on UBE1.
Bertrand Tavernier
Bertrand Tavernier (s. 25. huhtikuuta 1941 Lyon) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa lukeutuu varhaisen tuotannon "Juhla voi alkaa" ("Que la fête commence...", 1974), jolla hän voitti vuonna 1976 parhaan ohjaajan César-palkinnon.
Kokenillikirva
Kokenillikirva ("Dactylopius coccus" vanh. "Coccus cacti") on Meksikosta ja Etelä-Amerikasta kotoisin oleva pieni kirvalaji. Se käyttää ravinnokseen kaktuksia. Lajin naaraista on tehty punaista väriainetta (E 120). Väriaineesta käytetään nimiä karmiinit, kokkiniili tai karmiinihappo.
1900-luvun alussa kokenillikirvoja ja niiden ravintokasviksi sopivia opuntiakaktuksia istutettiin Australiaan. Kaktuksista tuli paha rikkakasvi.
Elintarviketeollisuus käyttää karmiinia punaisena väriaineena muun muassa makeisissa ja juomissa, joissakin punaisissa mehuissa, punaviineissä, likööreissä ja esimerkiksi Camparissa. Monet vegaanit ja muut eläinystävälliseen kuluttamiseen pyrkivät välttävät eettisistä syistä karmiinia sisältäviä tuotteita ja valitsevat kasviperäisillä väreillä, kuten punajuurella, värjätyn tuotteen.
Jimmy Webb
Jimmy Webb (s. 15. elokuuta 1946 Elk City, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja pianisti.
Webb sävelsi tunnetuimmat kappaleensa 19–21-vuotiaana. Hänen kuuluisimpia kappaleitaan on muun muassa vuonna 1968 julkaistu ”MacArthur Park”, jonka esitti alun perin näyttelijä-laulaja Richard Harris.
Vaikutteita Webb on saanut muun muassa Burt Bacharachilta.
Peter George
Peter George (s. 29. kesäkuuta 1929) on entinen yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Peter George saavutti ensimmäisen kolmesta olympiamitalistaan Lontoossa 1948, kun hän sai hopeaa painonnoston keskisarjassa (alle 75 kg). Hänen lopputuloksensa 382,5 kg koostui punnerrustuloksesta 105 kg, tempaustuloksesta 122,5 kg ja työntötuloksesta 155 kg. Hän yritti vielä työntää uuden maailmanennätyksen 165 kg, jolla hän olisi voittanut kultaa, mutta yritys epäonnistui ja hänen maanmiehensä Frank Spellman voitti kultaa tuloksella 390 kg otettuaan Georgesta 12,5 kilon etumatkan 117,5 kilon punnerrustuloksellaan.
Helsingin 1952 olympialaisissa George punnersi tuloksekseen 115 kg, tempasi 127,5 kg ja työnsi 157,5 kg. Yhteistuloksellaan 400 kg hän voitti kultaa 10 kilon erolla Kanadan Gérard Grattoniin. Melbournen 1956 olympialaisissa George sijoittui hopealle punnerrettuaan 122,5 kg, tempaistuaan 127,5 kg ja työnnettyään 162,5 kg. Yhteistuloksellaan 412,5 kg hän hävisi 7,5 kiloa Neuvostoliiton Fjodor Bogdanovskille. George, joka tuolloin työskenteli hammaslääkärinä Yhdysvaltain armeijassa, taisteli jälleen loppuun asti kultamitalista yrittäen työntää maailmanennätystä 170 kg mutta yritys epäonnistui.
Peter George voitti maailmanmestaruuden viidesti.
Tom DeLay
Thomas Dale DeLay (s. 8. huhtikuuta 1947 Laredo, Teksas) on republikaanipoliitikko ja entinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Texasista. Hänet tunnetaan lempinimellä "The Hammer" () harjoittamastaan tiukasta puoluekuristaan. Hän oli edustajainhuoneen enemmistöjohtaja 2003–2006, jolloin hän yhdisti republikaanit tukemaan presidentti George W. Bushin agendaa.
DeLay valittiin 1978 Teksasin osavaltion edustajainhuoneeseen. Hän istui Teksasin edustajainhuoneessa 1979–1984. DeLay valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vaaleissa 1984. DeLay sai mainetta loistavana varainkerääjänä, ja hän auttoi monia kongressiin yrittäviä republikaaniehdokkaita. DeLayn ansioksi voi osittain laittaa republikaanien vaalivoitto 1994. Republikaanit saivat takaisin enemmistöpuolueensa aseman neljään vuosikymmeneen.
DeLay valittiin vuonna 1995 republikaanien whipiksi, jonka tehtävänä oli varmistaa, että puolueen jäsenet saapuisivat merkittäviin äänestyksiin ja äänestäisivät sovitun kannan mukaan. Hän sai tuona aikana lempinimekseen "The Hammer" kovan puoluekurinsa takia. DeLay oli merkittävässä roolissa vuonna 1998, kun presidentti Bill Clintonia syytettiin virkavirheestä. Hän järjesti kristillisen oikeiston edustajia lobbaamaan republikaaniedustajia äänestämään Clintonin virkavirheen puolesta. Edustajainhuoneessa ehdotus menikin läpi, mutta senaatti äänesti virkavirhettä vastaan.
DeLay nousi vuonna 2003 edustajainhuoneen enemmistöjohtaksi, eli enemmistönä olevan puolueen ryhmäjohtajaksi.
DeLay joutui eroamaan enemmistöjohtajan paikalta syyskuussa 2005, kun häntä syytettiin Teksasissa rikollisesta salaliitosta vaalikampanjan aikana 2002. Republikaanisääntöjen mukaan enemmistöjohtaja joutuu rikollisten syytteiden edessä jättämään paikkansa ainakin väliaikaisesti.
Korruptiosyytteiden takia DeLay päätti erota kongressista kokonaan helmikuussa 2006. DeLayn saamien syytteiden lisäksi hänen suhteensa tuomittuun lobbariin Jack Abramoffiin on ollut myös tarkastelussa. DeLayn kaksi entistä avustajaa on myös tuomittu Abramoff-jutun yhteydessä. DeLay on kiistänyt kaikki häneen kohdistuvat syytökset.
Opava
Opava (, ) on Tšekin Määrin-Sleesian läänissä sijaitseva kaupunki, jonka läpi virtaa Opava-joki. Aiemmin kaupunki oli Sleesian pääkaupunki. Vuoden 2005 laskennan mukaan Opavassa elää 59 843 ihmistä.
Ensimmäiset tiedot Opavasta ovat vuodelta 1195. Kaupunkioikeudet (Magdeburgin kaupunginoikeudet) sille myönnettiin vuonna 1224.
Sijaintinsa vuoksi Opava palvelee keskuksena monille ympäröiville kylille ja kaupungeille sekä talouden, että kulttuurin aloilla. Tšekin tasavallan vanhin museo avattiin yleisölle vuonna 1814 ja se sijaitsee Opavassa. Perinnettä jatkaa myös Sleesian maakuntamuseo Opavassa, joka rakennettiin vuosien 1893–1895 aikana. Lisäksi kaupungissa on mm. Tiedeakatemian Sleesian instituutti ja Sleesian yliopisto.
Kaupungissa ei puhuta joitakin palvelualojen paikkoja lukuun ottamatta juuri lainkaan englantia. Osa paikallisista puhuu kuitenkin jonkin verran saksaa. Noin parinkymmenen minuutin ajomatkan päässä sijaitsee Ostravan kaupunki, jossa on lentokenttä.
Volker Weidler
Volker Weidler (s. 18. maaliskuuta 1962 Heidelberg, Länsi-Saksa) on saksalainen kilpa-autoilija. Hän osallistui urallaan kymmeneen F1-kilpailuun Rial-tallin autolla, mutta karsiutui niissä jokaisesta.
Weidler voitti Le Mansin 24 tunnin ajon Mazda 787B -autolla vuonna 1991 yhdessä Johnny Herbertin ja Bertrand Gachot'n kanssa. Weidler voitti myös Saksan Formula 3000 -sarjan mestaruuden vuonna 1985.
Miguel Ángel Martín Perdiguero
Miguel Ángel Martín Perdiguero (s. 14. lokakuuta 1972 San Sebastián de los Reyes, Madridin maakunta, Espanja) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä. Perdiguero aloitti uransa ammattilaisena vuonna 1997 Kelme-tallissa. Hän jatkoi tallissa kauden 1998 loppuun, jonka jälkeen hän siirtyi O.N.C.E.-Deutsche Bank -talliin. Kaudella 2000 hän ajoi Vitalicio Seguros -tallissa. Kausina 2001–2002 hän kilpaili Cantina Tollo-Acqua & Sapone -tallin väreissä sekä kaudella 2003 Domina Vacanze Elitron -joukkueessa. Vuosi 2004, jolloin hän kilpaili Saunier Duval-Prodir -tallissa, oli Perdigueron uran kohokohta, sillä hän voitti Clásica de San Sebastián -kilpailun sekä Katalonian ympäriajossa niin kolme etappia kuin kokonais-, piste- ja mäkikilpailunkin. Kaudeksi 2005 hän siirtyi Phonak Hearing Systems -talliin ja lopetti ammattilaisuransa elokuussa 2006.
Aaltomittari
Aaltomittari ("Rheumaptera undulata") on mittareiden ("Geometridae") heimoon kuuluva perhonen.
Aaltomittarin siipien kärkiväli on 26,5–34,5 mm, naaras on keskimäärin koirasta suurempi. Siivet ovat kokonaan ruskehtavanharmaiden ja vaaleiden aaltojuovien halkomat.
Aaltomittari on levinneisyydeltään holarktinen, se esiintyy Euroopasta Aasiaan ja Pohjois-Amerikkaan. Suomessa esiintymisalue ulottuu Oulun korkeudelle saakka. Lentoaika Suomessa on yleensä kesäkuun lopulta heinäkuun puoliväliin, mutta yksittäishavaintoja voi olla kesäkuun alusta elokuun loppupuolelle.
Aaltomittari elää valoisissa lehti- ja sekametsissä, metsänreunoilla, puistoissa ja puutarhoissa. Sen lentoaika on yleensä iltahämärissä, mutta usein päivälläkin. Lentää yksitellen. Toukka elää yhteenkehrättyjen lehtien välissä. Laji talvehtii kotelona.
Toukka on polyfagi eli erikoistunut useisiin ravintokasveihin, niihin kuuluvat esimerkiksi koivut ("Betula"), pajut ("Salix"), metsähaapa ("Populus tremula"), pihlajat ("Sorbus"), hopeapensaat ("Elaeagnus") ja mustikka ("Vaccinium myrtillus").
Korpinportti
Korpinportti ("Raven’s Gate") on Anthony Horowitzin kirjoittaman "Viisi vartijaa" -fantasiakirjasarjan ensimmäinen osa, toinen osa on nimeltään Kylmä tähti. "Korpinportti" perustuu Anthony Horowitzin omaan aiempaan teokseen "The Devil’s Doorbell".
Kirjan päähenkilö on 14-vuotias Matthew Freeman. Matt joutuu vaikeuksiin kun hänen ”ystävänsä” suostuttelee hänet mukaan varastamaan DVD-levyjä varastorakennuksesta. He jäävät kiinni, ja varastorakennuksen vartija haavoittuu pahasti.
Alaikäisyydestään johtuen hän ei joudu vankilaan, vaan hänet lähetetään kasvattiperheeseen Englannin maaseudun pikkukylään. Pian selviää että vankila olisi ehkä ollutkin paljon parempi paikka kuin tuo pikkukylä, sillä siellä vaikuttaa olevan jotain pahasti pielessä.
Kaikki pakoyritykset epäonnistuvat. Kun sitten eräissä yhteyksissä tulee esiin sana Korpinportti, alkaa Matt kinnostua. Matt aikoo selvittää mitä Korpinportti tarkoittaa ja samalla hän yrittää edelleen päästä karkuun vaaralliseksi muuttuneesta kylästä. Kumpikin tehtävä vaikuttaa lähes mahdottomalta, sillä kehenkään ei voi luottaa.
Matt etsii apua lehden toimituksesta ja tapaa Richard Colen.
Matt lähtee Yorkkiin Richarin kanssa, jossa he puhuvat nexusen jäsenen Susan Ashwoodin kanssa.
Matt ja Rihchard päätyvät museoon, jossa dinosaurukset hyökkäävät heidän kimppuun. Matt siepataan ja Richard jää museoon.
Matt viedään ydinvoimalaan jonne myös Richard on tuotu. Yhdessä he onnistuvat pääsemään pakoon ja estämään vanhojen paluun.
Schönebergin raatihuone
Schönebergin raatihuone () on hallintorakennus Berliinissä, Schönebergin kaupunginosassa John-F.-Kennedy-Platzin laidalla. Rakennus tunnetaan parhaiten toimimisestaan Länsi-Berliinin kaupungintalona vuosina 1949–1991. Nykyään sitä käyttää Tempelhof-Schönebergin alueen hallinto.
Nykyinen raatihuone rakennettiin vuosien 1911 ja 1914 välisenä aikana tuolloin itsenäisenä kaupunkina toimineelle Schönebergille. Sen suunnittelivat arkkitehdit Peter Jürgensen ja Jürgen Bachmann. Vuonna 1920 Schönebergistä tuli osa Berliiniä ja raatihuonetta alkoi käyttää Schönebergin hallintoalueen ("Bezirkin") hallitus.
Toisessa maailmansodassa Schönebergin raatihuone kärsi vaurioita ja sen torni rakennettiin uudelleen arkkitehti Kurt Dübberin piirustusten pohjalta. Maailmansodan jälkeen Berliini jaettiin Itä- ja Länsi-Berliiniin. Berliinin raatihuone jäi Itä-Berliinin puolelle, jolloin Länsi-Berliinin kaupunginhallinto otti käyttöön Schönebergin raatihuoneen. Vuonna 1950 rakennuksen kellotorniin asennettiin ”vapaudenkello” ("Freiheitsglocke") Yhdysvaltain kansan lahjana Berliinille.
Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy piti Schönebergin raatihuoneella 26. kesäkuuta 1963 kuuluisan "Ich bin ein Berliner" -puheensa. Saman vuoden marraskuussa Kennedy murhattiin. Raatihuonetta vierustava Rudolph-Wilde-Platz nimettiin kolme päivää murhan jälkeen John-F.-Kennedy-Platziksi.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen yhdistyneen Berliinin hallinto siirtyi Berliinin raatihuoneelle, ja Schönebergin raatihuonetta alkoi jälleen käyttää Schönebergin hallintoalueen hallitus. Vuoden 2001 alueuudistuksessa Schönebergin ja Tempelhofin hallintoalueet yhdistettiin. Schönebergin raatihuoneesta tuli yhdistyneen Tempelhof-Schönebergin alueen hallintopaikka.
Viktor Kurentsov
Viktor Kurentsov (s. 15. huhtikuuta 1941) on entinen neuvostoliittolainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Kurentsov oli painonnoston keskisarjan (alle 75 kg) maailmanennätysmies osallistuessaan Tokion 1964 olympialaisiin. Kisoissa hän hermoili ja sai vain neljä yhdeksästä suorituksestaan onnistumaan. Hänen lopputuloksensa 440 kg riitti hopeaan Tšekkoslovakian Hans Zdražilan sivuttua maailmanennätystä 445 kg. Kurentsov punnersi 135 kg, tempasi 130 kg ja työnsi 175 kg.
Méxicon 1968 olympialaisissa Kurentsov osasi jo rentoutua. Nostojensa välillä hän makaili takahuoneessa lueskellen Tolstoita. Kilpailussa hän punnersi 152,5 kg, tempasi 135 kg ja työnsi maailmanennätyksen 187,5 kg. Vaikka yhteistulos 475 kg jäikin 7,5 kiloa alle hänen maailmanennätyksensä, voitti hän kultaa ylivoimaisella 20 kilon erolla Japanin Masashi Ouchiin.
Viktor Kurentsov voitti maailmanmestaruuden neljästi ja Euroopan mestaruuden seitsemän kertaa.
Vimmu
Vimmu eli Vimmunkulma on Pälkäneellä sijaitseva kylä, joka maarekisterissä kuuluu Onkkaalan ja Kukkolan kylään. Vimmu sijaitsee noin yhdeksän kilometrin etäisyydellä Pälkäneen kirkonkylästä Onkkaalasta Aitoon ja Luopioisten suuntaan.
Vimmu-nimen taustalla lienee lisänimi Finbo, joka on merkitty vuoden 1557 maakirjaan Kuulialan kylän talolliselle Mikko Laurinpojalle. Hänen poikansa Matin kohdalla lisänimi on muuntunut vuoteen 1615 mennessä muotoon Vimbunen, josta arvellaan Vimmun nimen johtuneen.
Juhani Syrjän neliosaisen Juho-romaanisarjan (1998–2003) kertojaminä on kirjailijan isä, Vimmusta lähtöisin ollut Juho Syrjä. Varsinkin romaanisarjan ensimmäisessä osassa, vuoteen 1918 sijoittuvassa teoksessa "Juho 18" käsitellään Vimmun ja muun Pälkäneen tapahtumia.
Syyteharkinta
Syyteharkinta on viranomaisen tekemä toimenpide, jossa ratkaistaan nostetaanko henkilöä vastaan syyte vai ei. Syyteharkinnassa viranomainen saattaa näkemyksensä kirjalliseen muotoon, syytteeksi tai syyttämättäjättämispäätökseksi.
Brittiläisperäisissä common law -maissa syyteharkinnan suoritti perinteisesti grand jury -niminen elin. Tästä on pääosin luovuttu, mutta Yhdysvalloissa se on edelleen käytössä.
Suomessa syyttäjinä toimivat kihlakunnansyyttäjät, valtionsyyttäjät ja valtakunnansyyttäjä. Useimmissa maissa syyttäjät myös johtavat esitutkintaa ja tuossa tehtävässään jo harkitsevat onko asiassa edellytyksiä jatkaa tutkintaa. Suomessa esitutkinta on eri viranomaisen, tavallisimmin poliisin tehtävänä. Uusin kehitys on Suomessakin johtanut esitutkintayhteistyöhön, jossa poliisin on jo varhaisessa vaiheessa informoitava syyttäjää tutkittavaksi tulleesta muusta kuin yksinkertaisesta rikoksesta. Syyteharkinta tapahtuu esitutkinnan jälkeen, eli esitutkintaviranomainen saattaa tutkintansa tuloksen syyttäjän arvioitavaksi.
Jos syyttäjä päätyy syytteen nostamiseen, hänen syytteensä käsittää kuvauksen syytetyn teosta ja ilmoituksen siitä, mistä rikoksesta hän vaatii rangaistusta. Syyte sisältyy haastehakemukseen, jonka syyttäjä laatii tuomioistuimelle: hän siis pyytää syytetyn haastamista oikeuteen vastaamaan nostamaansa syytteeseen.
S/S Ålandsfärjan
S/S Ålandsfärjan oli vuonna 1933 Britanniassa "T/S Brittany" -nimellä valmistunut matkustaja-autolautta. Sen rakensi William Denny & Bros Ltd Dumbartonissa Skotlannissa. Alus oli käytössä Englannin kanaalissa, kunnes se toisen maailmansodan sytyttyä lopetti liikenteen ja otettiin brittien Royal Navyn käyttöön. Suomeen alus päätyi Ålandfärjan AB:n ostettua sen huhtikuussa 1963.
Carl-Alexander von Volborth
Carl-Alexander von Volborth (21. helmikuuta 1919 Charlottenburg [nyk. osa Berliiniä] – 25. helmikuuta 2009) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen heraldikko.
Von Volborth oli Académie Internationale d'Héraldiquen sekä useiden muiden heraldisten seurojen jäsen. Vuonna 1984 hänet palkittiin Gustaf von Numers -palkinnolla Helsingissä sukututkimuksen ja heraldiikan kuudennentoista kansainvälisen konferenssin yhteydessä.
Von Volborth oli yksi tärkeimmistä saksalaista heraldista kulttuurialuetta englanninkielisellä kielialueella edustaneista heraldikoista ja hänen opaskirjoillaan on näin ollen suomalaisessa heraldisessa perinteessä suurempi käyttöarvo kuin monilla muilla englanninkielisillä heraldiikan oppikirjoilla.
Persianpöllönen
Persianpöllönen ("Otus brucei") on pienikokoinen pöllö, jolla on sarvimaiset höyhentupsut päälaella. Lajin nimesi Allan Octavian Hume 1873.
Linnun pituus on 20–21 cm, siivenkärkien väli on 54–64 cm ja paino 100 gramman molemmin puolin. Höyhenpuvultaan ja kooltaan muistuttaa suuresti paljon yleisempää kyläpöllöstä, josta sen voi erottaa harmaamman ja heikommin tummaviiruisen yleisvärityksen sekä vaaleamman naaman perusteella. Sen puvussa ei koskaan esiinny punaruskeaa väritystä. Sukupuolet ovat samanvärisiä mutta naaras on hieman kookkaampi. Koiraan soidinääni on pehmeä, hidas puputus.
Laikuttainen esiintyminen kattaa Lähi-idän Siinain niemimaalta ja Israelista Arabian niemimaalle, Persian, Pakistanin ja Keski-Aasian. Lajista tunnetaan 4 alalajia: nimialalaji "brucei" (Keski-Aasian pohjoisosat), "semenowi" (Keski-Aasian itäosat), "obsoletus" (Turkmenistan ja Uzbekistan) sekä "exiguus" (Siinailta Pakistaniin). Lajin kanta on elinvoimainen. Se voi olla paikallisesti runsas mutta toisin paikoin vähentynyt. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Valoisat lehtimetsät ja pensaikot, puistot ja asutusten ja viljelysten metsiköt.
Pesintä huhti-toukokuussa. Pesä on tavallisesti puunkolossa, pöntössä, rakennuksessa, jyrkän törmän kolossa tai vanhassa harakanpesässä. Munia on yleensä 4 tai 5. Naaras hautoo noin 4 viikkoa. Haudonta alkaa tavallisesti heti ensimmäisen munan ilmestyttyä, joten poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän noin 26 päivän ikäisinä ja oppivat lentämään muutamia päiviä myöhemmin.
Pääasiassa hyönteiset mutta myös pikkujyrsijät, linnut ja liskot. Saalistaa sekä lennosta että maasta tai oksalta.
Fernando Fernán Gómez
Fernando Fernán Gómez (28. elokuuta 1921 Lima, Peru – 21. marraskuuta 2007) oli espanjalainen näyttelijä sekä elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi Perussa, mutta muutti Espanjaan jo vuonna 1924.
Espanjan sisällissodan jälkeen Fernán Gómez aloitti lainopintonsa, jotka hän kuitenkin keskeytti omistautuakseen teatterille. Elokuva-alalla hän on ollut maansa huippunimiä 1950-luvulta saakka. Hän erosi 1959 neljäntoista avioliittovuoden jälkeen vaimostaan María Dolores Praderasta, jonka kanssa hänellä oli tytär Helena.
Fernán Gómez oli tuottelias elokuva-alan vaikuttaja, mutta työskenteli myös televisiossa. Hän voitti muun muassa Berliinin elokuvajuhlien Hopeisen karhun 1977 ja 1985 sekä Kultaisen kunniakarhun 2005. Hänelle myönnettiin lisäksi useita Espanjan elokuva-alan tunnustuksia Goya-palkintoja sekä näyttelijänä, käsikirjoittajana että ohjaajana.
Fernán Gómez meni vuonna 2000 uusiin naimisiin Emma Cohenin kanssa. Hän kuoli 86-vuotiaana.
Jeremías
Jeremías, oik. Carlos Eduardo López Avila (s. 19. syyskuuta 1973 Lontoo, Britannia) on brittiläis-venezuelalainen laulaja ja sanoittaja.
Jeremíasin vanhemmat olivat venezuelalaisia, ja hän muutti kaksivuotiaana Venezuelaan. Hän kiinnostui musiikista jo varhain ja aloitti laulujen kirjoittamisen kahdeksanvuotiaana. 11-vuotiaana hän otti taiteilijanimen Jeremías. Vuonna 2000 Venezuelalaiset levy-yhtiöt kiinnostuivat hänen musiikistaan. Vuonna 2003 hänen laulunsa "Poco Poco" valittiin suosittuun venezuelalaiseen telenovelaan "Mi gorda bella", jonka tuotti RCTV. Telenovelassa käytettiin myös hänen kappalettaan "La cita".
Jeremías teki Venezuelassa albumin, ja siitä tuli suosittu. Syys–joulukuussa 2003 hän teki useita televisioohjelmia, esimerkiksi "Aprieta y gana", "Ají Picante", "Especial de mi gorda bella", "Cita Con", "El 2 de oro", "Sálvese quien pueda", "Camino a la fama" ja "Mañana Viva", sekä haastatteluja Caracasin ja Venezuelan radioon. Vuonna 2004 Jeremías teki konserttikiertueen "Tour La Cita" Venezuelassa, Argentiinassa, Chilessä, Puerto Ricossa, Kolumbiassa ja Ecuadorissa.
Vuonna 2006 Jeremías julkaisi ensimmäisen albuminsa "Ese que va por ahí".
Pyhä maa
Pyhä maa (myös Luvattu maa ja Kanaaninmaa) on Israelin tai Palestiinan alueesta käytetty nimitys. Se käsittää sekä nykyisen Israelin alueen että palestiinalais­alueet. Nimitys johtuu alueen merkityksestä Raamatun tärkeimpien tapahtumien paikkana. Pyhä maa on sekä juutalaisten, kristittyjen että muslimien tärkeä pyhiinvaelluskohde. Siitä käytetään myös nimitystä Luvattu maa, koska Raamatun mukaan Jumala lupasi maan Abrahamin jälkeläisille.
Nimi ”Pyhä maa” liittyy juutalais-kristilliseen uskonkäsitykseen. Maasta tulee pyhä, kun se liittyy Jumalan pelastussuunnitelmaan. Samalla tavoin voidaan puhua pyhistä miehistä ja naisista sekä pyhistä paikoista ja esineistä. Pyhyys ei siten johdu itse esineestä tai henkilöstä.
Raamatussa sanonta "pyhä maa" esiintyy muun muassa Toisessa Mooseksen kirjassa. Sen mukaan Jumala ilmestyi Moosekselle palavassa pensaassa Hoorebin vuorella ja käski hänen riisua kenkänsä, koska paikka, johon hän oli tullut, oli pyhä maa. Samalla Jumala antoi Moosekselle tehtäväksi vapauttaa israelilaiset Egyptistä, jossa he olivat orjina.
Pyhä maa mainitaan myös Koraanin 5. suurassa: ”Kansani, kulkekaa sisälle Jumalan luvattuun pyhään maahan. Älkää kääntykö pakoon, muutoin varmaan joudutte perikatoon.”
António Guterres
António Manuel de Oliveira Guterres GCC (s. 30. huhtikuuta 1949 Lissabon, Portugali) on portugalilainen sosialistipuolueen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä 1995–2002. Lokakuussa 2016 hänet valittiin YK:n pääsihteeriksi.
Guterres on kotoisin Lissabonista, jossa hän opiskeli Instituto Superior Técnico -korkeakoulussa. Hän on koulutukseltaan fyysikko ja sähköinsinööri. Valmistuttuaan Guterres jatkoi jonkin aikaa urallaan akatemiassa, joka oli tuolloin vahvan katolisen vaikutusvallan alainen. Vuonna 1974 Guterres liittyi sosialistipuolueeseen ja samana vuonna Portugalin Estado Novo -diktatuuri päättyi neilikkavallankumoukseen. Hän on ollut sosialistipuolueen aktiivinen jäsen koko uransa ajan.
Guterres toimi vuosina 1995–2002 Portugalin pääministerinä. Guterres on myös kansainvälisesti merkittävä vaikuttaja: hän oli Sosialistisen internationaalin presidentti 1999–2005. Hän oli 2005–2015 YK:n pakolaisavun (UNHCR) pääsihteeri. Guterresin toimiessa UNHCR:n pääsihteerinä sen Geneven päämajan henkilöstön määrää leikattiin ja henkilöstöä sijoitettiin lähemmäs maailman konfliktialueita. Maailmalla hänet tunnetaan erityisesti toiminnastaan Euroopan pakolaiskriisin aikana, jolloin hän pyrki saamaan maailman rikkaat maat tekemään enemmän ihmisten hyväksi, koska he pakenivat konflikteja ja onnettomuuksia. YK:n pakolaisavun pääsihteerinä ollessaan Guterres vieraili 2015 Suomessa.
YK:n turvallisuusneuvosto äänesti 6. lokakuuta 2016 yksimielisesti Guterresin YK:n pääsihteeriehdokkaaksi Ban Ki-moonin seuraajaksi. YK:n yleiskokous vahvisti valinnan viikkoa myöhemmin. Guterres aloitti järjestön pääsihteerinä vuoden 2017 alussa.
Guterresilla on kaksi lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa, joka kuoli autokolarissa vuonna 1998. Hän avioitui uudestaan vuonna 2001. Guterres puhuu sujuvasti portugalia, englantia, espanjaa ja ranskaa.
Pierre-Henri Raphanel
Pierre-Henri Raphanel (s. 27. toukokuuta 1961 Alger, Algeria) on entinen ranskalainen Formula 1 -kuljettaja.
Raphanael aloitti uransa kilpailemalla kartingissa, jossa hän voitti Ranskan eliittimestaruuden vuonna 1981. 1980-luvulla Raphanael ajoi myös erilaisissa Formula Renault, Formula 3 sekä Formula 3000 -sarjoissa, joista parhaimmat hetket hänelle olivat Formula 3:sten kolmas sija vuonna 1984, F3 Monacon osakilpailun voitto 1985 ja Ranskan Formula 3 -mestaruus.
Raphanel kilpaili lyhyellä (17 osakilpailun) F1-urallaan kolmessa eri pikkutallissa, jotka olivat Larrousse, Coloni ja Rial. Hän selviytyi aika-ajojen karsinnoista ainoaan kilpailuunsa Coloni-tallin autolla Monacon GP:ssa kaudella 1989 lähtöruudusta 18, josta tuloksena oli keskeytys (vaihdelaatikkovika).
Formula 1:sten jälkeen Raphanael siirtyi Le Mans, GT ja urheiluautosarjoihin, joissa hän voitti GT1 -ajoluokkansa Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1997.
Angolan itsenäisyyssota
Angolan itsenäisyyssota käytiin Portugalin siirtomaana olleessa Angolassa vuosina 1961–1974. Maa oli ollut Portugalin vallan alaisena 1600-luvulta lähtien.
1950-luvulla Angolassa alkoi itsenäisyysliikehdintää monesta suunnasta. Syntyi sekä vasemmistolaisia liikkeitä (PCA ja PLUA jotka yhdistyivät "Kansanliike Angolan vapauttamiseksi" MPLA:ksi), että Kongon kuningaskunnan vallan palauttamista ajava kongolais-angolalainen liike UPA, josta kehittyi "Angolan kansallinen vapautusrintama" FNLA. Siitä erosi 1960-luvun puolella "Angolan täydellisen itsenäisyyden liitto" UNITA, joka vastusti siirtomaavallan lisäksi Neuvostoliiton ja Kuuban tukemia marxilaisia. FNLA sai tukea Yhdysvalloista. UNITAn tuki oli suurinta maan eteläosia asuttavien heimojen keskuudessa.
Sotatoimet alkoivat puuvillatyöläisten lakosta vuonna 1961. Portugalin sotavoimat vastasivat pommittamalla kahtakymmentä kylää napalmilla ja surmaamalla seitsemäntuhatta afrikkalaista. Vasemmistomilitantit hyökkäsivät poliisiasemalle. Portugalilaiset tekivät kostoiskuja. Ensimmäisen sotavuoden aikana kuoli 2 000 portugalilaista ja 50 000 afrikkalaista. Lähes puoli miljoonaa pakolaista pakeni Zaireen. UPAn militantit seurasivat pakolaisia ja aiheuttivat levottomuuksia myös Zairen puolella.
Vuonna 1962 MPLA piti puoluekokouksen, julistautui entistä selvemmin marxilaiseksi ja sai tukea Che Guevaralta, Kuubasta, Itä-Saksasta ja Neuvostoliitosta. Vastapainona UNITA voimistui ja teki ensimmäiset sissi-iskunsa 1966.
Portugali luopui Angolasta neilikkavallankumouksen yhteydessä 1974.
Maan itsenäistyttyä sota jatkui suoraan Angolan sisällissotana, ja kylmän sodan vallitessa Neuvostoliitto ja Yhdysvallat rahoittivat sisällissodan osapuolia. Kylmän sodan päättymisestä huolimatta sisällissota jatkui Angolassa aina vuoteen 2002 asti.
Mário Soares
Mário Alberto Nobre Lopes Soares (7. joulukuuta 1924 Lissabon – 7. tammikuuta 2017 Lissabon) oli portugalilainen Sosialistipuolueen poliitikko. Hän valmistui Lissabonin yliopistosta ja suoritti Ranskassa oikeustieteellisen tutkinnon.
Soares oli nuoruudessaan António de Oliveira Salazarin diktatuurin äänekäs vastustaja ja joutui toistuviin kahnauksiin viranomaisten kanssa. Hän liittyi demokraattiseen nuorisoliikkeeseen 1940-luvulla ja joutui vankeuteen ja maanpakoon. Hän toimi Portugalin pääministerinä vuosina 1976–1978 ja jälleen 1983–1985. Vuosien 1974–1975 ulkoministerikaudella hän oli neuvottelemassa silloisten Portugalin siirtomaiden itsenäisyydestä, ja pääministerikaudellaan hän johti Portugalin EY/EU-jäsenyyteen. Hän oli naimisissa näyttelijä Maria Barroson kanssa vuodesta 1949 vaimon kuolemaan vuonna 2015.
Mário Soares toimi vuosina 1986–1996 Portugalin presidenttinä. Hänet on äänestetty televisiossa ("Os Grandes Portugueses") historian 12. suurimmaksi portugalilaiseksi. Myös hänen poikansa João Soares on poliitikko.
Soares arvosteli Suomea solidaarisuuden puutteesta Portugalin velkajärjestelyn yhteydessä.
Soares joutui ennen kuolemaansa sairaalahoitoon joulukuun puolivälissä 2016, vajosi koomaan tapaninpäivänä ja kuoli 7. tammikuuta 2017.
Cité de l’architecture et du patrimoine
Cité de l'architecture et du patrimoine on arkkitehtuurimuseo Pariisissa Ranskassa. Se on sijoitettu Palais de Chaillot'hon noin 22 000 neliömetrin tiloihin. Museo esittelee ranskalaista arkkitehtuuria 1000-luvulta 2000-luvulle. Sen rakentaminen maksoi noin 82 miljoonaa euroa, ja se vihittiin käyttöön 19. syyskuuta vuonna 2007 presidentti Nicolas Sarkozyn johdolla.
Maria Barroso
Maria de Jesus Simões Barroso Soares (2. toukokuuta 1925 Fuseta – 7. heinäkuuta 2015 Lissabon) oli portugalilainen näyttelijä, joka oli vuodesta 1949 poliitikko Mário Soaresin (presidenttinä 1986–1996) aviopuoliso. Hän oli mukana perustamassa Sosialistipuoluetta.
Barroso syntyi Fusetassa, opiskeli Lissabonissa ja työskenteli näyttelijänä Teatro Nacional D. Maria II:ssa. Hän teki lisäksi esiintymisiä useammissa Manoel de Oliveiran elokuvissa.
Barroso tuli vanhemmallakin iällään tunnetuksi aktivismillaan. Hänet nimitettiin joulukuussa 1997 Aveiron yliopiston kunniatohtoriksi.
Barroso kuoli 7. heinäkuuta 2015 lissabonilaisessa sairaalassa, jonne hän oli joutunut kaaduttuaan kotonaan kesäkuussa.
Christian Pander
Christian Pander (s. 28. elokuuta 1983 Münster Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka vuonna 2012 pelaa Hannover 96:ssa. Hänen pelipaikkansa on vasen laitapuolustaja.
Hän siirtyi vuonna 2001 Schalken juniorijoukkueeseen Preußen Münsteristä. Hän oli aikaisemmin pelannut SC Nienbergen, 1. FC Gievenbeckin ja SC Greven 09 -joukkueissa.
Maajoukkueessa Pander debytoi 22. elokuuta 2007 Englantia vastaan käydyssä ottelussa. Hän teki ottelun 2-1 voittomaalin vapaapotkusta Paul Robinsonin selän taakse.
Jerónimo de Sousa
Jerónimo de Sousa (s. 13. huhtikuuta 1947) on portugalilainen poliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2004 Portugalin kommunistisen puolueen pääsihteerinä, jona häntä edelsi Carlos Carvalhas.
Sousa syntyi Louresissa. Hänet valittiin parlamenttiin jo ensimmäisillä vapailla vaaleilla neilikkavallankumouksen jälkeen 1970-luvulla. Hänet valittiin toistuvasti uudelleen, kunnes hän jätti parlamentin vuonna 1993 vain palatakseen jälleen 2002.
Jerónimo de Sousa oli kommunistien presidenttiehdokkaana vuoden 2006 vaaleissa, joissa hänelle antoi tukensa myös Ekologinen puolue Vihreät ("Partido Ecologista "Os Verdes"").
In Profile
In Profile on vuonna 2000 julkaistu Deep Purplen kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen jäsenten ja taustavaikuttajien haastatteluja kappalenäytteiden lomassa.
Albumi on jaettu seuraaviin neljään osaan:
Taito Vainio
Taito Kalevi Vainio (1. huhtikuuta 1935 Mäntsälä – 6. lokakuuta 2001 Mäntsälä) oli suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja.
Vainio varttui kymmenlapsisessa perheessä. Hän soitti jo pikkupoikana harmonikkaa, mutta Viipurin musiikkiopistossa Lahdessa hänen soittimekseen osui viulu, jota hän opiskeli aina 15-vuotiaaksi saakka.
Iskelmälaulaja Oili Vainio (1940-2001) oli Taito Vainion sisko.
Vuonna 1954 Vainio pääsi esikuvansa Viljo Vesterisen yhtyeeseen ja hänen ammattimuusikon uransa alkoi. Vuosina 1955-1958 hän oli mukana Lasse Pihlajamaan orkesterissa Pihlajamaan Pelimannit, jonka jälkeen hän perusti oman orkesterin esiintyen eri puolilla Suomea. 
Ensilevynsä "Mäntsälän polkka", joka oli myös hänen oma sävellyksensä, Vainio levytti Pihlajamaan pelimanneissa 1955, jonka jälkeen hän jatkoi levytyksien tekemistä taajaan 1960-luvulle saakka. Huomattavina taltiointeina tuolta ajalta olivat "Ilta Välimerellä", "Tango Virtuoso" ja "Taitomiehen jenkka". Kaksi viimeisintä olivat hänen omia sävellyksiään, joita ovat esittäneet ja levyttäneet paljon suomalaiset harmonikkataiteilijat sen jälkeenkin. 1960-luvulla Vainio joutui monen kollegansa tavoin kokemaan harmonikkamusiikin arvostuksen romahtamisen uuden nuorisomusiikin levittäytymisen paineessa, ja hän lopetti soololevytysten tekemisen vuosikausiksi.
Vainio toimi useiden Musiikki-Fazerin vakiolaulusolistien sovittajana ja säestäjänä, tunnetuimpina Eino Grön, Veikko Lavi, Tapio Rautavaara ja Taisto Tammi. Hän oli mukana studiomuusikkona sadoilla levyillä. Sovittajana hän pyrki tunnetusti tavanomaisesta poikkeaviin sointuratkaisuihin. Vainio oli myös mukana Olavi Virran toiseksi viimeiseksi jääneellä "Häämuistojen valssi"-levytyksellä 1965.Taito Vainio soitti myös Esko Könösen kanssa kiertueita ja muutaman kappaleen äänilevyille.
Uusi tuleminen julkisuuteen tapahtui vuonna 1980, jolloin Vainio levytti kokoelman omia sävellyksiään pitkäsoitoksi, jonka jälkeen hän julkaisi kultalevyyn yltäneen soololevyn "Kultainen harmonikka" 1981. Sovitukset olivat hänen omaa käsialaansa. Tämän jälkeen hän julkaisi vielä kaksi pitkäsoittoa, jotka jäivät levy-yhtiön vaikeuksien vuoksi vähemmälle huomiolle. Hänen terveytensä alkoi myös horjua, jonka jälkeen studiotyöskentely jäi vähemmälle. Silti 1990-luvun alussa Vainio oli mukana Edward Vesalan levyllä "Ode to the death of jazz". Vuonna 1991 hän levytti (Reijo Lehtovirran kanssa) singlen Hanurini kutsu 1991. Vuonna 2008 Vainiolta julkaistiin kymmenen hänen viimeisikseen jäänyttä levytystä postuumisti yhteislevyllä Seppo Leinon kanssa. Leino ja Vainio aikoivat julkaista jo 1990-luvun lopulla yhteisen levyn, johon Vainio soitti osuutensa helsinkiläisessä studiossa ja lähetti materiaalin Leinolle. Hän kuitenkin ehti kuolla ennen levyn valmistumista vuonna 2001 ja sen julkaiseminen siirtyi.
Taito Vainio voitti harmonikansoiton Suomen mestaruuden vuosina 1956 ja 1958.
Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1
Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1 on Deep Purplen neloskokoonpanon kesäkuussa 1975 nauhoitetuista harjoituksista koottu albumi.
1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2
1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2 on jatkoa Deep Purplen Mark 4-kokoonpanon (Bolin, Coverdale, Hughes, Lord, Paice) kesäkuun 1975 harjoituksille.
Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita
Saints and Soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita on yhdysvaltalainen sotaelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat Ardennien taistelun aikoihin. Elokuva julkaistiin vuonna 2003. Sen ohjasi Ryan Little, ja sen on käsikirjoittanut Matt Whitaker, Geoffrey Panosin tarinan pohjalta.
Elokuvan päärooleja näyttelevät Corbin Allred, Alexander Polinsky, Kirby Heyborne, Larry Bagby ja Peter Asle Holden. Tarinan päähenkilöinä on neljä amerikkalaista sotilasta, jotka selviytyvät Malmedyn verilöylystä.
Listen, Learn, Read On
Listen, Learn, Read On on Deep Purplen kuuden cd:n ja kirjasen sisältävä kokoelmaboksi vuosilta 1968-1976. Se sisältää myös yhtyeen ensimmäisen toimintakauden (1968–1976) jäsenten Purplea edeltävien yhtyeiden kappaleita.
Taistelu Ardenneilla
Taistelu Ardenneilla ("Battle of the Bulge", 1965) on amerikkalainen sotaelokuva, joka kertoo Ardennien taistelusta.
Elokuvan on ohjannut Ken Annakin ja siinä näyttelevät mm. Henry Fonda, Robert Shaw, Robert Ryan, Dana Andrews, George Montgomery, Charles Bronson ja Telly Savalas. Yhdysvaltojen presidentti ja sodan aikana liittoutuneiden ylipäällikkönä toiminut Dwight D. Eisenhower haukkui elokuvan sen silmiinpistävien historiallisten epätarkkuuksien johdosta.
Elokuva sisältää dramatisoidun kohtauksen Malmedyn verilöylystä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa massiiviseksi ja pakokaasunkatkuiseksi panssaribaletiksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Onni Laihanen
Onni Laihanen (16. kesäkuuta 1916 – 23. huhtikuuta 1956) oli suomalainen harmonikansoittaja, säveltäjä ja tanssimuusikko. Hän soitti mm. kuuluisassa Dallapé-orkesterissa. Hänen kuuluisin sävellyksensä on "Rantakoivun alla" vuodelta 1938.
Laihanen voitti Suomen harmonikkamestaruuden vuosina 1941,1942, 1943 ja 1945. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1947. Hän kuoli sydänhalvaukseen vain 39-vuotiaana vuonna 1956. Laihanen käytti salanimeä "Inno L."
Kurikan kirkko
Kurikan kirkko on vuosina 1845–1847 rakennettu kirkko Kurikan keskustassa. Rapattu tiilikirkko on suunniteltu Yleisten rakennusten intendentinkonttorissa, mutta kirkon rakentaja Erkki Kuorikoski teki muutoksia hyväksyttyihin suunnitelmiin. Rakennusta on korjattu monesti, viimeisin korjaus on toteutettu vuosien 1987–1990 aikana. Silloin kirkko korjattiin sekä ulkoa että sisältä ja muun muassa värityksessä palattiin alkuperäisiin väreihin.
Kirkon katossa lukee ”Keisari Nicolai I:sen aikana, on tämä Herran Huones Rakettu W: 1847. Erik Kuorikoskelta.” Kirkossa on yhteensä 1 000 istumapaikkaa. Alttaritaulu on kaksiosainen, osat kuvaavat ehtoollisen asettamista ja ristiinnaulitsemista. Alttaritaulun tekijä on Johan Zacharias Blackstadius ja se on vuodelta 1857.
Rakennus on muodoltaan sisäviisteinen tasavartinen ristikirkko. Sen keskiosassa on suuri lanterniiniin päättyvä kupoli kahdeksankulmaisen attikakerroksen yläpuolella.
Kirkon edustalla sijaitseva puinen jalasjärvisen Salomon Köhlströmin suunnittelema kellotapuli on kirkkoa vanhempi, se valmistui vuonna 1794. Toinen tapulin kahdesta kellosta on vuodelta 1704.
Kurikan kirkkomaata kiertää kivimuuri. Kirkkopihalla sijaitsevan sankaripatsaan on suunnitellut kuvanveistäjä Lauri Leppänen vuonna 1949.
Kauhajoen seurakunta
Kauhajoen seurakunta () kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan Kauhajoen rovastikuntaan.
Kauhajoki kuului alkujaan Ilmajoen emäseurakuntaan. Kauhajoella tiedetään olleen "kappelitupa" jo vuonna 1584. Kauhajoesta tehtiin oma saarnahuonekunta vuonna 1624 ja kappeli kolme vuotta myöhemmin. Omaksi kirkkoherrakunnakseen Kauhajoki erotettiin muodollisesti vuonna 1858 mutta käytännössä erotus toteutui vasta 1892. Kauhajoen Aronkylään saatiin oma Alapään rukoushuonekunta vuonna 1923. Kauhajoen kirkonkylän lisäksi seurakuntalaisille rakennettiin sivukirkot Nummijärvelle (1934) ja Kauhajärvelle (1951).
Kenraali Usakovin määräyksestä syyskuun 1. päivänä vuonna 1808 venäläiset sotajoukot polttivat Kauhajoella sekä kirkon että pappilan. Kauhajoen seurakunnan kirkkoherrana toimii Jouko Ala-Prinkkilä, joka on toiminut tehtävässä vuodesta 2001 lähtien.
Sydänhalvaus
Sydänhalvaus eli sydämenpysähdys on sydämen pysähtymisestä johtuva äkkikuolema. Syynä voi olla sydäninfarkti tai paha rytmihäiriö eli nk. kammiovärinä. Termi sydänhalvaus on epätäsmällinen, ja sen käyttö on vähentynyt.
Olipa kerran löytöretket
Olipa kerran löytöretket ("Il était une fois... les Explorateurs") on Albert Barillén kuudes Olipa kerran...-animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1997.
Suomenkielisissä rooleissa ovat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Veikko Honkanen, Rainer Kaunisto, Tarja Keinänen, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Voitto Nurmi, Heikki Sankari ja Jukka Voutilainen. Tunnusmusiikin laulaa Eija Ahvo.
Olipa kerran keksijät
Olipa kerran keksijät ("Il ètait une fois... Les Découvreurs") on Albert Barillén ohjaama ranskalainen Olipa kerran... animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1994.
Suomenkielisissä rooleissa ovat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Markku Huhtamo, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Kaija Pakarinen, Markku Riikonen, Tommi Rinne ja Timo Torikka. Tunnusmusiikin laulaa Eija Ahvo.
The Coffinshakers
The Coffinshakers on ruotsalainen kauhuhenkistä countrymusiikkia esittävä, nykyisin viisihenkinen yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 1995 alun perin laulaja-kitaristi Rob Coffinshakerin projektina.
Peliko
Peliko on Oy Martinex Ab:n omistama suomalainen pelivalmistaja. Pelikon kuuluisimpia pelejä ovat muun muassa Kari Mannerlan luomat Afrikan tähti- ja Inkan aarre -lautapelit sekä Pekka-pelikortit. Peliko-nimellä yhtiö sai alkunsa vuonna 1985, mutta pelien valmistuksen historia ulottuu 1940-luvulle saakka.
Yhtiön tuotantotilat sijaitsevat Raisiossa.
Pihla Viitala
Pihla Viitala (s. 30. syyskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Suomen lisäksi myös ulkomailla, muun muassa Norjassa ja Yhdysvalloissa.
Viitala opiskeli näyttelemistä Teatterikorkeakoulussa.
Yksi Viitalan merkittävimmistä rooleista oli naispääosa Aku Louhimiehen Suomen sisällissodasta kertovassa elokuvassa "Käsky" (2008). Viitala oli naispääosassa myös televisioelokuvassa "Sanaton sopimus" ja televisiosarjassa "Lemmenleikit". Viitala näytteli myös tammikuussa 2009 ensi-iltansa saaneessa "Rööperissä". Vuonna 2009 European Film Promotionin tuomaristo palkitsi Viitalan Shooting Stars -palkinnolla. Keväällä 2011 ensi-iltansa sai lyhytelokuva "Elma ja Liisa", jonka Viitala on ohjannut ja käsikirjoittanut ystävänsä, näyttelijäkollegansa Pamela Tolan kanssa. Parivaljakko myös näyttelee elokuvassa pääosia.
Viitala on työskennellyt myös ulkomailla. Vuoden 2011 alussa hän muutti Ateenaan kreikkalaisen "Red Sky" -elokuvan kuvauksia varten, mutta jäi asumaan sinne vielä elokuvan valmistumisen jälkeenkin. Hänellä oli rooli norjalaisessa komediasarjassa "Hellfjord", jota esitettiin Norjan televisiossa syksyllä 2012. Yhdysvalloissa Viitala näytteli Paramountin tuottamassa elokuvassa "" (2013). Vuonna 2013 hänellä oli alun perin rooli myös yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa "Mob City", josta hän kuitenkin vetäytyi. Viitala näyttelee sarjassa Mustat lesket Veera Joentietä, yhtä päähenkilöistä.
Viitala kävi Helsingin ranskalais-suomalaisen koulun lukion ja vietti vuoden vaihto-oppilaana Ranskan Reimsissä. Hän soitti pitkään alttoviulua.
Viitala oli naimisissa muusikko Kerkko Koskisen kanssa vuosina 2004–2008. Viitalan ja hänen saksalaisen miehensä esikoistytär Astrid syntyi marraskuussa 2012. Viitalan serkku on näyttelijä Rebecca Viitala.
The Early Years (Deep Purplen albumi)
The Early Years on kokoelma Deep Purplen ensimmäisen kokoonpanon materiaalista. Albumi sisältää uusia miksauksia ja versioita kappaleista.
Josef Adam Joakim Pippingsköld
Josef Adam Joakim Pippingsköld (5. marraskuuta 1825 Lemu – 12. maaliskuuta 1892 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1860, ja hänet nimitettiin synnytysopin dosentiksi 1861. Vuosina 1870–1886 hän toimi Helsingissä lapsenpäästöopin ja lastentautien klinikan professorina. Pippingsköld oli ensimmäisiä, jotka ottivat vakavasti Ignaz Semmelweisin löydöt lapsivuodekuumeen tarttuvuudesta, ja hän korosti hygieniaa sairaalassa. Tämän ansiosta kuolleisuus lapsivuodekuumeeseen pieneni dramaattisesti.
Pippingsköld oli aatelissäädyn valtiopäivämies vuosina 1863–1885 ja yliopiston vararehtori 1882–1884. Hänestä tuli valtioneuvos vuonna 1888.
Pippingsköld oli kiinnostunut lääketieteen lisäksi fysiikasta, ja testamentissaan hän lahjoitti varat soveltavan fysiikan oppituoliin Helsingin yliopistolle.
Olipa kerran planeetta Maa
Olipa kerran planeetta Maa () on Albert Barillén ohjaama ranskalainen animaatiosarja, joka ilmestyi vuonna 2008. Sarja käsittelee muille "Olipa kerran..." -sarjoille uskolliseen tapaan maailmaa, tällä kertaa maapalloa uhkaavien globaalien luonnonkatastrofien näkökulmasta. Sarja jäi myös Albert Barillén viimeiseksi ohjaustyöksi.
Piirrostyyli eroaa huomattavasti aiemmista osista; siihen on vaikuttanut länsimaissa jalansijaa tehnyt japanilainen piirrostyyli. Mukana on myös ensimmäistä kertaa tietokoneanimaatiota.
Suvanto (täsmennyssivu)
Suvanto voi tarkoittaa seuraavia:
Penisrengas
Penisrengas () on seksiväline, joka asetetaan peniksen juureen parantamaan erektiokykyä. Rengas hidastaa veren virtaamista pois peniksestä, mikä pitää erektiota yllä pidempään. Penisrengasta voidaan pitää joko pelkästään peniksen tai peniksen ja kivespussin ympärillä. Erityisiä kivesrenkaita käytetään erikseen. Penisrenkaita voidaan valmistaa monista materiaaleista. Useimmiten renkaat ovat nahkaa, kumia tai silikonia. Myös metallisia penisrenkaita löytyy. Joissain penisrenkaissa on myös vibraattori.
Penisrengasta voi käyttää erektiohäiriöstä tai muuten heikosta erektiosta kärsivä mies, siinä missä sitä käytetään myös seksivälineenä suuremman nautinnon tavoitteluun. Erektiohäiriöstä kärsivän tulee ensin käyttää penispumppua erektion aikaansaamiseksi ennen penisrenkaan asettamista.
Brysselin kaupunki
Brysselin kaupunki (, ) on yksi Brysselin alueen 19 kunnasta. Kunnassa on 168 230 asukasta (2012) ja sen pinta-ala on 32,61 km².
Belgian perustuslain (§ 194) mukaan Brysselin kaupunki on Belgian pääkaupunki, mutta käytännössä pääkaupunkina toimii koko Brysselin alue.
Pertti Tiainen
Pertti Pellervo Tiainen (s. 15. marraskuuta 1954 Sysmä) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija. Parhaiten hän menestyi maratonilla.
Ateenan EM-kisoissa 1982 Tiainen sijoittui maratonilla neljänneksi ajalla 2.16.27. Helsingin MM-kisoissa 1983 hän juoksi ennätysajallaan 2.12.11 sijalle 14. Hänen aikansa on edelleen nopein suomalaisen arvokilpailuiden maratonilla juoksema aika. Los Angelesin olympialaisissa Tiaisen sijoitus oli 27. Vuonna 1981 hän voitti viimeiseksi jääneen maratonin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailun, joka oli samalla SM-kilpailu.
Oberschütze
Ensimmäisenä arvoa käytti Baijerin armeija 1800-luvun lopulla. Reichswehr otti sen käyttöön 1920, ja sen tarkoitus oli antaa tunnustusta niille ansioituneille sotilaille, joilla ei katsottu olevan kykyjä Gefreiterin eli korpraalin arvoon.
Rauhan ajan Wehrmachtissa Oberschütze myönnettiin yleensä puoli vuotta palvelleelle Schützelle, sotamiehelle. Arvo ei ollut käytössä lokakuusta 1934 lokakuuhun 1936. Toisen maailmansodan aikana arvo otettiin käyttöön maavoimien lisäksi ilmavoimissa. Pääosin arvo myönnettiin yhä niille, joiden ei odotettu nousevan ali- tai toimiupseereiksi. Myös Waffen-SS käytti sitä omalla nimikkeellään SS-Oberschütze, mutta Allgemeine-SS käytti Oberschützen sijasta arvoa SS-Obermann. Waffen-SS:n kuuluneen arvon haltijan kaulusmerkit olivat samanlaiset kuin tavallisen SS-Schützen, mutta arvojen erottamiseksi Oberschützellä oli hihassaan pieni ruusuke.
Candyman
Candyman on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi Bernard Rose ja pääosissa ovat Virginia Madsen ja Tony Todd.
Elokuva kertoo Helenistä, joka kuulee urbaanilegendan Candymanista, koukkukätisestä murhaajasta, joka ilmestyy kun lausuu hänen nimensä viisi kertaa peilin edessä. Aluksi Helen pitää tätä vain huhuna, mutta leikkimielessä kokeilee tätä ystävänsä Bernadetten kanssa. He lausuvat nimen peilin edessä viisi kertaa, mutta mitään ei tunnu tapahtuvan. Samalla alkaa raakojen murhien sarja ja Helen saa karvaasti huomata, ettei legenda Candymanista olekaan pelkkää huhupuhetta.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa älykkääksi ja tyylikkääksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Yön silmät
Yön silmät ("The Hills Have Eyes") on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Wes Craven. Elokuvalle on tehty myös jatko-osa "The Hills Have Eyes 2" (1985). Yön silmät -elokuvasta on tehty myös uudelleenfilmatisointi The Hills Have Eyes (vuoden 2006 elokuva), jolle on ilmestynyt myös jatko-osa The Hills Have Eyes 2.
Elokuva kertoo lomalle lähtevästä Carterin perheestä, mukanaan perheen tytär aviomiehensä kanssa. Matkalla "Big Bob" Carter saa idean, että he oikaisisivat autiomaan poikki. Perhe jää jumiin keskelle autiomaata auton renkaiden puhjettua yhtä aikaa. Pian Carterit huomaavat, että kukkuloilla asuu kannibaaliperhe.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo "Yön silmiä" nykyaikaisen kauhu- ja eksploitaatioelokuvan kuihtumattomaksi klassikoksi ja antaa sille täydet viisi tähteä. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" on täysin päinvastaista mieltä ja antaa elokuvalle tähtien sijasta alimman arvosanansa ”Woof!”.
The Hills Have Eyes
The Hills Have Eyes voi tarkoittaa: