Elis Bergroth
Gustaf Elis Bergroth (11. joulukuuta 1854 Uusikaupunki – 7. huhtikuuta 1906 Jääski) oli Suomen ensimmäinen merimiespappi, Räisälän kirkkoherra, päätoimittaja ja valtionpäivämies, mutta ennen kaikkea väkevä julistaja-persoonallisuus, jonka saarnat ovat säilyneet monien kuulijoiden mielessä läpi vuosikymmenien.
Eliksen isä Gustaf Wilhelm Bergroth ja äiti Eva Elise Bergroth (Lindholm) vihittiin avioliittoon 29. syyskuuta 1853 Perheeseen syntyi lapsia: Gustaf Elis esikoisena, Albin Frithiof (s. 20.9.1856), Ringa Gustava (s. 8.6.1860) ja Nils Albin Wilhelm (s. 20.2.1863). Lapsista Albin kuoli seitsemänvuotiaana nähtävästi sen tulirokkoepidemian uhrina, johon kuoli suuri määrä Uudenkaupungin lapsia. Myös Elis sairastui siihen, oli jo tiedottomana, mutta naapurin rouva pelasti hänet nokkoskylpymenetelmällä, joka oli hänen omaan lapseensakin tehonnut. Elis-pojan lapsuudesta F. M. Karrakoski kertoo, että ""hän oli iloinen luonteeltaan, älykkään kujeellinen ja lasten leikeissä usein johtajana.""
tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1867 Elis oli päättänyt ryhtyä tulevaksi lukuvuodeksi kotiopettajaksi saadakseen varoja tulevaan opiskeluun. Huittisissa ollessaan hän seurasi lehtiä nähdäkseen ilmoituksia kotiopettajan paikoista. Sellainen hänelle avautui Tyrväässä Suomen pankin Poriin konttorin kasöörin ja maatilanomistajan Peter Wilhelm Gallénin, Akseli Gallén-Kallelan isän, perheessä. Elis vietti vuoden 1874–1875 perheessä opettaen; oppilas Akseli oli yhdeksänvuotias.
Elis Bergroth oli Suomen tunnetuimpia saarnamiehiä ja merimieslähetyksen kehittäjä. Hän toimi Suomen merimieslähetysseuran ensimmäisenä lähettinä merimiespappina Englannissa 1880–1883 ja merimieslähetysseuran sihteerinä 1886–1898. 1880-luvulla hän hoiti papin virkoja Jääskessä ja Porvoossa. Vuonna 1898 hän siirtyi kirkkoherraksi Räisälään ja vuonna 1905 Jääskeen. Hän oli kirkolliskokouksen jäsen vuosina 1898 ja 1903. Hän kuului kuului vanhasuomalaiseen puolueeseen ja oli valtiopäivillä 1891, 1899 ja 1900 pappissäädyn jäsen.
Hänen kirjallinen toimintansa oli runsasta, monipuolista ja tyyliltään korkeatasoista. Hän toimitti kolme vuosikertaa Suomen pappien evankeliumisaarnoja ja tekstien selityksiä "Vartijanääniä Suomen Siionista" (1886–1891) sekä valaisi suomalaisen saarnan historiaa julkaisullaan "Vartijanääniä Suomen Siionista menneiltä vuosisadoilta" (1886). Hän julkaisi merimiehille rukous-, saarna- ja virsikirjan sekä toimitti suomen ja ruotsin kielellä "Merimiehen ystävää". Vuonna 1892 hän julkaisi suomen ja ruotsin kielellä ensimmäisen kokonaisesityksen Suomen kirkkohistoriasta "Suomen kirkon historia pääpiirteissään", josta vuonna 1902 ilmestyi laajennettu laitos "Suomen kirkko". Hänen johdollaan perustettiin kirkollinen kuukausilehti "Vartija" vuonna 1888, jonka päätoimittajana hän vaikutti papiston mielipiteisiin. Hän oli nousevan raittiusliikkeen huomatuimpia johtomiehiä, Raittiuden Ystävien monivuotinen puheenjohtaja ja alkoholistiparantola Turvan perustaja.
Hänen ohjauksestaan saivat nuoruudessaan nauttia muun muassa Rolf Lagerborg, Aino Achté, Maila Talvio, Katri Bergholm, Aino Kallas, Helmi Krohn ja Aune Krohn.
Elis Bergroth oli Gustaf Johanssonin rinnalla Suomen kirkon vaikutusvaltaisin johtomies 1800-luvun loppupuolella.