hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vienanmeri
Vienanmeri (, ’Valkoinen meri’, ) on Pohjoisen jäämeren lahti Venäjän luoteisosassa. Se rajoittuu lännessä Karjalan tasavaltaan, etelän ja idän puolella Arkangelin alueeseen ja pohjoisessa Kuolan niemimaahan (Murmanskin alue) ja Barentsinmereen.
Vienanmeren ja Barentsinmeren rajaksi on sovittu Kaninin niemimaan kärjen ja Kuolan niemimaan Svjatoi Nos -niemen välinen linja (oheisessa kartassa suunnilleen "Barentsinmeri"-sanan kohdalla). Tämän linjan sisäpuolelle jäävä Vienanmeri kattaa 90 000 neliökilometrin alueen. Sen keskisyvyys on 60 metriä ja syvin kohta 330 metriä.
Vienanmeri jaetaan seuraaviin osiin:
Vienanmerta reunustaa lännessä Karjalan rannikko (tai Karjalanranta, "Karelski bereg") ja siitä etelään Äänislahden lounaisrannalla Pomorien rannikko (Pomorjenranta, "Pomorski bereg"). Äänis- ja Vienanlahtien välissä on Äänisen niemimaa. Vienanlahden lounaisranta on Kesärannikko ("Letni bereg") ja itäranta puolestaan Talvirannikko ("Zimni bereg"). Kuolan niemimaan itäosassa on Turjan rannikko (tai Turjanranta, "Terski bereg") ja lännempänä Kantalahden pohjoispuolella Kantalahden rannikko ("Kandalakšski bereg").
Varsinaiseen Vienanmereen laskevista joista merkittävimpiä ovat Vienanlahteen laskeva Vienanjoki, Äänislahteen laskevat Äänisjoki, Vienan Kemijoki ja Uikujoki, ja Kantalahteen laskevat Koutajoki ja Nivajoki. Gorloon laskee Ponoi ja Mezeninlahteen Mezen.
Vienanmerestä on kanavayhteys Itämereen Vienanmeren–Itämeren kanavan kautta, ja samoin Volgan vesistöön ja edelleen Kaspianmereen ja Mustaanmereen.
Vienanmeren tärkein satamakaupunki on Arkangeli. Satama samoin kuin koko varsinainen Vienanmeri jäätyy talvella, mutta yhteyksiä pidetään auki jäänmurtajilla. Toinen keskisuuri satama on Vitinon öljysatama Kantalahden piirissä. Lisäksi Venäjä on laajentanut Belomorskin satamaa, jonka kapasiteetiksi on suunniteltu ensivaiheessa yhdeksän miljoonaa rahtitonnia vuodessa. Pääosan rahdista on suunniteltu olevan kivihiiltä. Pienempiä, mutta paikallisesti merkittäviä tärkeitä satamia Vienenmerellä ovat Severodvinsk, Onega, Kantalahti sekä Mezen.
Vienanmerellä sijaitsee Solovetskin luostarisaari, joka on suosittu matkailukohde. Kesäaikaan Vienanmerelle tulevat valkeat maitovalaat. Vienanmeren ympäristö on suomensukuisten kansojen vanhaa asuinaluetta. Lännessä, Karjalan tasavallassa on karjalaisasutusta ja pohjoisessa Kuolan niemimaalla kiltinän- ja turjansaamelaisia. Alueelle on ajansaatossa muuttanut venäläisväestöä, johon ne ovat osittain sekoittuneet. Meren ympäristössä on myös venäjän murretta puhuvan pomoriväestön vanha asuma-alue.
Digiscoping
Digiscoping on melko uusi tapa ottaa valokuvia digikameralla kaukoputken läpi okulaarisuurennosta käyttäen. Kyseinen metodi on jo ollut lintuharrastajilla käytössä jonkin aikaa ja yleistyy nyt tähtitieteen harrastajien joukossa. Jo halvalla webbikameralla on mahdollista saada komeita ja suhteellisen tarkkoja kuvia koska ilmakehän turbulenssin ja maan pyörimisliikkeen vaikutuksia voidaan korjata käyttäen hyväksi kuvien pinoamista. Siinä kokonaiskuva muodostetaan yhdistämällä useita lyhyitä valotuksia. Kuvan laatua voidaan muutenkin parantaa digitaalisen kuvankäsittelyn avulla.
Saatavilla on myös yleiskäyttöisiä sovittimia, joiden avulla kamera voidaan kätevästi kiinnittää kaukoputken okulaariin.
Tuoreempi muunnelma digiscopingista on nimeltään "phonescoping", jossa käytetään kamerapuhelinta digikameran sijasta. Etuna on se, että puhelin kulkee yleensä helpommin mukana, sekä mahdollisuus esimerkiksi lähettää välittömästi multimediaviestinä ottamiaan kuvia.
Tarja Penttinen
Tarja Penttinen (syntynyt 1949) on suomalainen muusikko, pääasiassa pianisti. Hän työskentelee myös Suomen ainoassa musiikkiyliopistossa, Sibelius-Akatemiassa ja työskentelee Sibelius-Akatemissa pianomusiikin lehtorina.
Penttinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Maija Helasvuon ja suoritti pianodiplomin vuonna 1969. Lisäksi hän on opiskellut Pariisissa Yvonne Lefeburen, Leningradin konservatoriossa 1969–71 Igor Komarovin sekä Indianan musiikkikorkeakoulussa 1972–73 Sidney Fosterin ja György Sebökin johdolla.
Penttisen konserttiuraan kuuluu mm. ensikonsertti Jyväskylän kesä -festivaalin vuoden debytanttina vuonna 1970. Lisäksi hän on pitänyt konsertteja Leningradin konservatoriossa sekä Suomen solistiyhdistyksen ja Sibelius-Akatemian konserttisarjoissa, toiminut Helsingin kaupunginorkesterin ja Radion sinfoniaorkesterin solistina. Hän sijoittui vuonna 1966 viidenneksi Maj Lind -pianokilpailussa ja sai myöhemmin kolmannen palkinnon Debussy-kilpailuissa St. Germain en Layessa.
Sibelius-Akatemian pianonsoiton tuntiopettajaksi Penttinen nimitettiin vuonna 1973 ja pianomusiikin lehtoriksi vuonna 1985.
Erik T. Tawaststjerna
Erik Thomas Tawaststjerna (s. 8. kesäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen pianisti ja Sibelius-Akatemian pianomusiikin professori.
Erik T. Tawaststjerna on opiskellut pianonsoittoa yksityisesti Helsingissä Tapani Valstan johdolla sekä Moskovassa Genrijetta Mirvisin johdolla. Lisäksi hän opiskeli Wienin musiikkikorkeakoulussa Dieter Weberin johdolla, New Yorkin yliopistossa Eugene Listin johdolla ja New Yorkin Juilliard Schoolissa Sascha Gorodnitzkin johdolla. Hän suoritti tohtorintutkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1982 (väitöskirja "Finnish piano music since 1945"). Lisäksi hän on osallistunut Wilhelm Kempffin mestarikursseille.
Tawaststjerna ei kaihda ohjelmistovalinnoissaan haastaviakaan suurteoksia. Toisaalta hän on parhaimmillaan pelkistettyjen miniatyyrien vähäeleisenä tulkkina. Hän on levyttänyt Jean Sibeliuksen koko pianotuotannon BIS-levy-yhtiölle sekä muuta soolo- ja kamarimusiikkia kotimaassa. Tawaststjerna on konsertoinut ympäri Eurooppaa sekä USA:ssa, Meksikossa, Chilessä, Taiwanissa ja Japanissa. Hän on muun muassa esittänyt Ludwig van Beethovenin sellosonaatit Arto Noraksen ja viulusonaatit Seppo Tukiaisen kanssa, esiintynyt tärkeimpien suomalaisten orkesterien solistina ja konsertoinut myös radio- ja TV-lähetyksissä. Hän on myös esiintynyt ja levyttänyt duopianistina vaimonsa, taiwanilaissyntyisen Hui-Ying Liu-Tawaststjernan kanssa.
Tawaststjerna nimitettiin Sibelius-Akatemian piano- ja kamarimusiikin lehtoriksi 1982 ja pianomusiikin professoriksi vuodesta 1986. Hänen johtamansa pianon koulutuslinja nimitettiin yliopistojen taiteellisen toiminnan huippuyksiköksi 2001–2003. Hänen oppilaansa (mm. Janne Mertanen, Henri Sigfridsson, Victor Chestopal, Julia Mustonen, Risto-Matti Marin ja Terhi Dostal) ovat menestyneet lukuisissa kotimaisissa ja kansainvälisissä kilpailuissa. Tawaststjerna on toiminut Suomen solistiyhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuodesta 1985 ja puheenjohtajana vuosina 1987–1991, Pianopedagogit ry:n puheenjohtajana vuosina 1990–2004 ja varapuheenjohtajana vuodesta 2004, Espoon kansainvälisen pianoviikon taiteellisena johtajana vuodesta 1991 sekä useiden kansainvälisten pianokilpailujen tuomariston jäsenenä. Hän on pitänyt mestarikursseja useissa konservatorioissa ja Joutsenon taidekesässä.
Erik T. Tawaststjernan isä oli musiikkitieteilijä-pianisti Erik Tawaststjerna, äiti ruotsin kielen lehtori Carmen Tawaststjerna. Hän kuuluu Calamniuksen sivistyssukuun.
Suomen Rautatiemuseo
Suomen Rautatiemuseo on Hyvinkäällä sijaitseva rautatieliikenteen valtakunnallinen erikoismuseo. Museo perustettiin vuonna 1898, ja se sijaitsi aluksi Helsingissä, kunnes se siirrettiin Hyvinkäälle vuosina 1973–1974.
Rautatiemuseo sijaitsee Hyvinkään rautatieaseman läheisyydessä Hangon–Hyvinkään rautatien entisellä asema- ja varikkoalueella. Alue on suojeltu ja peräisin 1870-luvulta, mutta siellä on myös kaksi modernia kalustohallia. Alueella on asemarakennuksen lisäksi veturitalli ja asuinrakennuksia.
Museossa on näyttelyalaa noin 5 000 neliömetriä kolmen hehtaarin alueella. Pysyvään näyttelyyn kuuluvat muun muassa ainutlaatuiset, historialliset Venäjän keisarin vaunut ja Suomen presidentin salonkivaunu. Höyryvetureita on esillä kymmenen, muun muassa Suomen vanhin säilynyt veturi vuodelta 1868 sekä useita suomalaisvalmisteisia vetureita. Lisäksi museossa on vuosittain vaihtuvia näyttelyitä. Museon pihalla on raideleveydeltään 184 millimetrin puistorata, jolla liikennöidään kesäisin ja erityisinä tapahtumapäivinä. Puistoradalla käytetään museon ja harrastajien 1:8-mittakaavan kalustoa.
Rautatiemuseon esinekokoelmassa on noin 20 000 esinettä vetureista virkalakkeihin, ja valokuvakokoelmassa on yli 200 000 kuvaa. Museossa on myös kattava piirustusarkisto, jossa on esimerkiksi kalustopiirustuksia ja asemien puistosuunnitelmia. Käsikirjastosta löytyy yli 16 000 nidettä.
Museon henkilökunta käsitti kymmenen vakituista ja useita tuntityöntekijöitä vuonna 2014. Rautatiemuseota ylläpitää Rautatiemuseon säätiö ja toimintaa tukee Rautatiemuseon ystävät r.y.
Rautatiemuseon hallussa on seuraavaa kalustoa:
Plektra
Plektra (kreik. "πλήκτρο[ν]" plektro[n]) on väline, jota käytetään kielisoittimen kuten kitaran, bassokitaran, banjon, mandoliinin ym. kielten näppäilemiseen tai iskemiseen. Plektraa pidetään yleensä etusormen ja peukalon välissä; muunkinlaiset otteet ovat mahdollisia. Cembalossa plektra on kiinteä osa soittokoneistoa. Yleisimmin plektra on muodoltaan kolmio, jossa on pyöreät kulmat. On myös olemassa paljon eri muotoisia plektroja. Plektroja on useita eri paksuuksia 0,2 millimetristä 3,0 millimetriin. Materiaali on nykyisin yleensä muovia tai selluloidia, mutta myös metalliset plektrat ovat yleisiä, varsinkin metallimusiikissa. Aikaisemmin on käytetty myös mm. kilpikonnan kilpeä, luuta ja puuta. Plektroja myyvät soitinliikkeet.
Plektrat jaotellaan sen mukaan, miten niitä pidetään. Tavallisesti plektraa pidetään peukalon ja etusormen välissä, mutta on myös sormusplektroja, jotka pujotetaan sormeen sormuksen tavoin, ja niistä lähtee uloke, jolla soitetaan kitaraa. Ks. oikeanpuoleisin kuvassa. Bassokitaran soittaminen sormien sijasta plektralla on myös tavallista – ainakin rock- ja metallimusiikin parissa. Yleensä bassokitaraa soitetaan paksummilla plektroilla kuin kitaraa. Esiintyjillä on tapana heittää plektrojaan yleisön joukkoon. Faneille plektra on tavallisimpia muistoesineitä.
The Simpsons Road Rage
The Simpsons Road Rage on Radical Entertainmentin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ajopeli, joka perustuu "Simpsonit"-animaatiosarjaan. Peli on julkaistu vuonna Nintendo GameCubelle, PlayStation 2lle ja Xbox:lle.
Springfieldin rikkain mies Montgomery Burns on ostanut Springfieldin busseista huolehtivan yhtiön ja nostanut lippujen hinnat suorastaan järjettömiksi. Springfieldin asukkaat eivät pidä tästä yhtään vaan ovat muuttaneet Homer Simpsonin johdolla kaikki autonsa takseiksi, jotta heillä olisi rahaa ostaa bussiyhtiö takaisin. Burns ei tietenkään pidä tästä vaan on sitä mieltä, että hänen ydinbussiensa matkalippuhinnat ovat täysin sopivat.
Viestintävirasto
Viestintävirasto (, ) oli vuosina 2001–2018 liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalalla toiminut viranomainen. Sen englanninkielisestä nimestä käytettiin lyhennettä FICORA, joka muodostuu sanojen "Fi"nnish "Co"mmunications "R"egulatory "A"uthority alkukirjaimista. Vuoden 2019 alussa Viestintävirasto, Liikenteen turvallisuusvirasto ja osa Liikenneviraston toiminnoista yhdistettiin Liikenne- ja viestintävirastoksi.
Viestintävirasto perustettiin vuonna 2001. Sen edeltäjä oli vuonna 1988 perustettu Telehallintokeskus (THK) -niminen valtion virasto, joka muodostettiin yhdistämällä Posti- ja telelaitoksen radiotarkastustoimisto ja televisiolupakeskus, liikenneministeriön tarkastustoimisto sekä Yleisradion televisiolupatarkastus.
1. tammikuuta 2014 Kyberturvallisuuskeskus aloitti toimintansa Viestintävirastossa. Kaikki CERT-toiminnot siirtyvät Kyberturvallisuuskeskuksen alaisuuteen.
Viestintäviraston toimitilat sijaitsevat Helsingin Kumpulassa.
Viestintäviraston pääjohtajana toimi vuosina 2011–2015 Asta Sihvonen-Punkka, vuosina 2016–2017 Kirsti Karlamaa.
KTL Asta Sihvonen-Punkka (s. 1963) toimi aikaisemmin energiamarkkinaviraston ylijohtajana, mutta maaliskuussa 2011 hän siirtyi Viestintäviraston pääjohtajaksi. Tehtävä oli määräaikainen, mutta elokuussa 2015 hänet nimitettiin viiden vuoden jatkokaudelle. Syyskuussa 2015 hän kuitenkin ilmoitti siirtyvänsä Fingridin sähkömarkkinajohtajaksi vuoden 2016 alussa. Hänen seuraajakseen 1. tammikuuta 2016 alkaen tuli diplomi-insinööri Kirsi Karlamaa (s. 1968), jonka toimikausi olisi päättynyt vuoden 2020 lopussa, ellei virastoa olisi lakkautettu jo vuoden 2019 alussa.
Viestintäviraston tehtävät säädettiin laissa. Niitä olivat:
Pääosa Viestintäviraston tuloista kertyi radiolähettimien lupamaksuista, taajuusmaksuista, televerkkojen numerointimaksuista ja postitoiminnan valvontamaksuista sekä Internetin verkkotunnusmaksuista. Toimilupamaksut kerättiin Valtion televisio- ja radiorahastoon, josta Viestintävirastolle korvattiin maksujen keräämisestä aiheutuneet kustannukset.
Virasto jakautui seuraaviin kokonaisuuksiin:
Mittateoria
Mittateoria on matematiikan ala, joka tutkii sigma-algebroja, mittoja, ulkomittoja, mitallisia funktioita ja integraaleja. Mittateoriaa käytetään erityisen paljon analyysissä ja todennäköisyyslaskennassa.
Mittateoria on alun perin kehittynyt ongelmasta määritellä vaikeille joukoille 'koko', jota voisi intuitiivisesti ajatella esimerkiksi pinta-alana/tilavuutena. Mittateoreettisia ajatuksia esiintyi jo antiikin Kreikassa, kun Arkhimedes halusi määrittää tarkkaa arvoa ympyrän pinta-alalle. Hän itse asiassa kehitti alkeellista integrointia muistuttavan ekshaustiomenetelmän. Kuitenkin itse ala on 1900-luvun keksintö. Mittateorian pioneereihin kuuluu mm. Henri Lebesgue, Georg Cantor, Émile Borel, Constantin Carathéodory ja Alfréd Haar. Henri Lebesgue kehitti mm. vallankumouksellisen Lebesguen mitan ja -integraalin, joiden historiasta on enemmän artikkelissa Henri Lebesgue. Georg Cantor ja Émile Borel määrittelivät myöhemmin mitalliset joukot ja Borel-joukot. Constantin Carathéodory kehitti mittateorian yleistä teoriaa määrittelemällä mm. ulkomitan ja yleisen mitan. Alfred Haar tunnetaan Haarin mitasta, jonka avulla voidaan määritellä eräänlainen intuitiivisesti pinta-alan/tilavuuden kaltainen käsite lokaalikompakteihin topologisiin ryhmiin.
Osoittautuikin, että mittateorian määritelmät sopivat hyvin vastaamaan monimutkaisten ja patologisten joukkojen geometriaan. Sillä pystyttiin määrittelemään joukoille mm. dimensio, joka kertoo enemmän joukon hienorakenteesta kuin esimerkiksi perinteinen topologinen dimensio. Tästä enemmän artikkelissa Hausdorffin dimensio. Itse asiassa vuonna 1919 A.S. Besicovitš kehitti geometrisen mittateorian vastaamaan joukkojen ja mittojen geometrisiin kysymyksiin.
Mittateoriasta on ollut sovelluksissa paljon hyötyä. Mittateorian synty mullisti mm. todennäköisyyslaskennan. Andrei Kolmogorov kehitti todennäköisyyslaskennalle mittateoreettiset aksioomat ja määritteli "todennäköisyyden" mittana ja "tapahtumat" sigma-algebrana. Nykyään todennäköisyyslaskennan mittateoreettista tutkimusta kutsutaan todennäköisyysteoriaksi.
Fenotyyppi
Fenotyyppi eli yksilön ilmiasu on kehittyvän tai kehittyneen yksilön kaikkien havaittavien ominaisuuksien (anatomisten, fysiologisten, biokemiallisten ja käyttäytymisen) kokonaisuus. Jo 1880-luvulla biologit huomasivat, että perinnöllisyysaine ja eliön ruumis olivat eri asia. Tämä jako selkiytyi, kun varhaiset perinnöllisyystieteilijät ottivat käyttöönsä käsitteet genotyyppi ja fenotyyppi. Fenotyyppi on ympäristön ja geenien vuorovaikutuksen tulos. Näennäisesti samankaltaiset fenotyypit voivat kätkeä geenien tasolla sisäänsä huomattavaa geneettistä muuntelua. Jos ympäristössä ei tapahdu suuria muutoksia, on todennäköisesti fenotyyppikin hyvin samankaltainen kuin aikaisemmissa sukupolvissa ja yksi laji voi kukoistaa miljooniakin vuosia. Jotkut fenotyypin osat voivat kehittyä nopeammin kuin toiset, yksilö ei kehity yhtenä yksikkönä.
Yksilön fenotyypissä tapahtuvat muutokset eivät periydy toisin kuin genotyypissä tapahtuvat muutokset, mutta se voi vaikuttaa kopioitujan menestymiseen. Tämä on oleellisin ero darwinilaisen ja lamarckilaisen evoluutioteorian välillä. Kaikki mahdolliset mutaatiot, jotka voisivat "parantaa" fenotyyppiä, ovat tapahtuneet ja valikoituneet jo aikaisemmissa sukupolvissa.
Kaikilla lajeilla, joilla tavataan seksuaalivalintaa, voi toinen sukupuoli suosia parittelukumppaninsa erityistä fenotyyppiä. Seksuaalisesti lisääntyvien lajien jälkeläiset saavat vanhempiensa geenit kokonaan uudenlaisissa yhdistelmissä. Genotyypin sisältämä koodi vaikuttaa yksilön ilmiasuun eli fenotyyppiin, ja juuri tämä fenotyyppi on luonnonvalinnan nimenomainen kohde. Populaation sisällä tapahtuva geenien muuntelu on fenotyyppisen muuntelun tärkein lähde, josta taas luonnonvalinta saa ruokansa. Luonnonvalinnalle eivät geenit tai genotyypit merkitse mitään, vaan pelkästään fenotyyppi.
Professori Richard Dawkins laajensi kirjassaan "The Extended Phenotype" fenotyypin vaikutuksen koskemaan myös muita eliöitä tai ympäristöä.
Reaktionormiksi kutsutaan sitä, miten genotyypin tuottama fenotyyppi suhtautuu ympäristöolosuhteisiin. Mitä joustavampi fenotyyppi (eli laajempi reaktionormi) on eliölle, sitä paremmin se on suojautunut epäedullisen valintapaineen voimalta. Kasveilla ja muilla mikro-organismeilla on paljon laajempi kyky periytymättömään fenotyyppiseen muunteluun, kuin kehittyneemmillä eläimillä. Esimerkiksi kasvia lannoitettaessa ja kasteltaessa se kasvaa suuremmaksi, kuin mitä se mahdollisesti kasvaisi ilman näitä ympäristötekijöitä. Erilaisilla reaktionormeilla varustetut yksilöt voivat suhtautua samanlaisiin ympäristöolosuhteisiin hyvin eri tavalla.
Männyn kolme eri fenotyyppiä eli ilmiasua, jotka ovat muokkautuneet hyvinkin erilaisiksi ympäristön vaikutuksesta
Mazurek Dąbrowskiego
Mazurek Dąbrowskiego, Dąbrowski-masurkka, on Puolan kansallislaulu, joka tunnetaan paremmin nimellä "Jeszcze Polska nie zginęła", ”Sortunut ei Puola vielä”. Tekstin on kirjoittanut Józef Wybicki Italian Lombardiassa vuonna 1797, seurattuaan maanpaossa eläneen Jan Henryk Dąbrowskin johtamien puolalaisjoukkojen harjoituksia. Laulun alkuperäinen nimi onkin ”Puolalaisten legioonien laulu Italiassa” (”Pieśń Legionów Polskich we Włoszech”). Laulu tuo voimakkaasti ilmi sen toiveikkaan tunnelman, joka Puolassa vallitsi Napoleonin sotien aikaan. Puolalaiset toivoivat Napoleonin palauttavan Puolalle sen itsenäisyyden, tosin turhaan. Puolan parlamentti eli sejm valitsi laulun maan kansallislauluksi 26. kesäkuuta 1927.
Dąbrowski-masurkasta tuli Puolassa hyvin suosittu vapauslaulu, ja sitä laulettiin sekä vuosien 1830 että 1863 kapinoiden aikana. ”Euroopan hullun vuoden”, 1848, laulua laulettiin vallankumouslauluna kautta Euroopan, Puolan lisäksi niin Berliinissä, Wienissä, Prahassa kuin Pariisissakin. Tämän johdosta slovakialainen runoilija Samuel Tomašik kirjoitti Dąbrowski-masurkan melodiaan uuden, slaaveille suunnatun vallankumoushymnin nimeltään ”Hej, sloveni” (”Ylös, slaavit!”). Toisen maailmansodan jälkeen tästä tuli uudelleenperustetun Jugoslavian kansallishymni, tosin hieman mukaillulla sävelellä.
Kolmannessa säkeistössä mainittu 'Czarniecki' viittaa Stefan Czarnieckiin, joka johti 1600-luvulla menestyksekkäästi puolalaisten vastarintaa ruotsalaisia miehitysjoukkoja vastaan. Neljännen säkeistön 'Basia' on Barbaran puolalainen hellittelymuoto.
Wybickin kirjoittaman Dąbrowski-masurkan alkuperäisversio sisälsi näiden lisäksi kaksi säkeistöä, jotka eivät kuulu Puolan viralliseen kansallishymniin:
Egon Schultz
Egon Schultz (4. tammikuuta 1943 – 5. lokakuuta 1964, Berliini) oli Itä-Saksan rajavartioston kersantti, joka sai surmansa lokakuussa 1964 Berliinin muurilla syntyneessa tulitaistelussa. Tällöin 57 itäsaksalaista pakeni muurin alle rakennettua tunnelia pitkin länteen. Egon Schultz kuoli pimeässä oman ammattitoverin konepistoolin luoteihin. Tämän Itä-Saksan viranomaiset salasivat ja tekivät Schultzista loikkareiden tappaman marttyyrin.
ZDF tuotti vuonna 2001 Egon Schultzista dokumentin "Heldentod - Der Tunnel und die Lüge" (esitetty Suomessa nimellä "Sankarivainaja, tunneli ja valhe")
Paleosiperialaiset kielet
Paleosiperialaiset kielet, paleoaasialaiset kielet, koillissiperialaiset kielet tai muinaissiperialaiset kielet on yhteisnimitys pienille siperialaisille kielikunnille. Niihin on yleensä laskettu jeniseiläiskielet, kamtšatkalaiset kielet sekä jukagiirin (toisinaan laskettu muodostavan kahden kielen jukagiirisen kielikunnan) ja nivhin (sekä usein myös ainu) isolaattikielet.
Nimitys perustuu siihen, että näitä kieliä on puhuttu aiemmin kuin Siperian valtakieliksi myöhemmin kohonneita turkkilais-, mongoli- ja tunguusikieliä sekä myöhemmin venäjää. Kielet eivät ole sukua keskenään eli eivät muodosta kielikuntaa.
Jeniseiläiskielet
Jeniseiläiskielet eli "jeniseiläiset kielet" on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Siperiassa Jenisein varrella Krasnojarskin aluepiirissä. Jeniseiläiskielet luetaan yhdessä muiden Pohjois-Aasian isolaattikielten kanssa paleosiperialaisiin kieliin.
Jeniseiläiskieliä tunnetaan kuusi ja ne jaetaan kolmeen ryhmään:Eläviä kieliä ovat ovat vain ketti ja mahdollisesti jugi. Assani, arini ja pumpokoli kuolivat 1700-luvun loppuun mennessä ja kotti 1800-luvun puolivälissä.
Mana
Mana tarkoittaa seuraavia:Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
LA-radiopuhelin
LA-radiopuhelin (eli lyhytaaltoradiopuhelin, lyhyemmin LA-puhelin tai ”lälläri”) on puhekielen yleisnimitys luvasta vapautetuille 27 MHz:n lyhytaaltoalueella toimiville radiopuhelimille. Käytössä on 23 tai 40 kanavaa.
Näiden puhelimien käyttö ei maksa mitään ja kaikki, jotka ovat lähialueella samalla kanavalla kuulevat toisensa. Puhelu tapahtuu yksivuoroisesti eli yksi puhuu kerrallaan.
LA-puhelimien kantama on yleensä noin 5–50 kilometriä olosuhteista ja laitteista riippuen. Muun muassa niin sanotulla hyvällä radiokelillä kantama saattaa olla jopa 1 000–2 000 kilometriä.
Nykyään suosittuja kämmenenkokoisia PMR446-puhelimia ei pidä sekoittaa LA-puhelimiin. PMR446-puhelimet kantavat yleensä enintään kolme kilometriä ja toimivat 446 MHz:n taajuusalueella. LA-/PR- ja CB-puhelimilla taas yleensä pääsee osalla kanavista ottamaan yhteyksiä keskenään.
Puhelimeen saa liittää erillisen antennin, jonka vahvistus on korkeintaan 3 dBd (desibeliä yli puoliaaltodipolin). Yleensä antennien vahvistus ilmoitetaan teoreettisesti tasaisesti (isotrooppisesti) säteilevälle antennille dBi, jolloin antennivahvistukseen sisältyy jo myös perusantennina pidetyn puoliaaltodipoliantennin vahvistus.
Viestintävirasto erittelee Suomessa kolme eri tyyppiä 27 MHz:n lupavapaille radiopuhelimille:
LA- ja CB-Radiopuhelinmerkkejä:
PR-27-puhelin
PR-27-puhelin on luvasta vapautettu 27 megahertsin lyhytaaltoalueella toimiva radiopuhelin. PR-27-puhelin on LA-radiopuhelimen seuraaja, joka käyttää samoja kanavia, mutta tarjoaa myös 18 lisäkanavaa nostaen kanavamäärän neljäänkymmeneen. LA-puhelimen kanavaa 11A ei ole PR-27-puhelimessa. Toisin kuin LA-puhelimessa, ainoa sallittu lähetelaji on taajuusmodulaatio ja suurin sallittu lähtöteho 4 wattia.
Suomalaisella hyväksymismerkillä varustettua PR-27-puhelinta saa tilapäisesti käyttää ilman lupaa seuraavissa maissa: Alankomaat, Belgia, Espanja, Itävalta, Islanti, Iso-Britannia, Kroatia, Kypros, Liechtenstein, Liettua, Luxemburg, Makedonia, Norja, Puola, Ranska, Ruotsi, Saksa, Slovenia, Sveitsi, Tanska, Tšekki, Turkki, Vatikaani ja Viro.
Harmaatasapaino
Harmaatasapaino on painetun värivalokuvan kuvanlaadun osatekijä.
Harmaa väri sisältää kaikkia painovärejä CMYK. Harmaatasapaino on painovärien suhde, joka tuottaa värittömän harmaasävyn eli neutraalin harmaan. Syaanin, magentan ja keltaisen painovärin avulla tuotettu harmaa väri, jossa ei ole käytettyjen painovärien väärästä suhteesta syntyvää värivivahdetta. Harmaa näyttää harmaalta eikä punertavalta harmaalta.
Harmaatasapaino olisi hyvä löytää valokuvan vaaleista, keskitummista ja tummista sävyistä. Neutraaliharmaaseen vaikuttaa pisteenkasvun lisäksi painokoneessa käytetty värijärjestys. Harmaatasapainoa tarkkaillaan lehden sivuille painetuista testipisteistä, joita verrataan mustalla painovärillä painettuun harmaaseen. Harmaatasapaino voidaan mitata densitometrillä (tummuusmittarilla), jos densitometrissä on harmaatasapainon mittaustoiminto.
Painojäljen laatuominaisuudet ovat mm. pisteenkasvu, harmaatasapaino, yksityiskohtien toisto, värien päällekkäispainatuksen laatu ja visuaalinen kuvanlaatu. Visuaalista kuvanlaatua tarkastellaan laittamalla eri rastereilla ja linjatiheyksillä painetut kuvat vierekkäin. Useat henkilöt arvioivat kuvia, jotta aistinvaraista arviointia pidettäisiin objektiivisempana.
Esimerkki neutraalin harmaan rasteriosuuksista: vaaleat sävyt: 5 % syaani + 2 % magenta + 3 % keltainen + 0 % musta; keskisävyt: 50 % syaani + 38 % magenta + 42 % keltainen + 30 % musta; tummat sävyt: 95% syaani + 90 % magenta + 92 % keltainen + 75 % musta.
Väriavaruus
Väriavaruus on abstrakti matemaattinen malli, joka kertoo miten värit voidaan esittää lukujonoina, tyypillisesti kolmen-neljän perusvärin yhdistelmänä. Esimerkiksi RGB ja CMYK ovat värimalleja, joilla on useita väriavaruuksia. Väriavaruutta voidaan käyttää esimerkiksi värien tarkkaan määrittämiseen ja toistamiseen eri ympäristöissä.
Yleisimmät digitaaliseen tuotantoon, esimerkiksi tietokoneisiin, näyttöihin ja digitaalikameroihin tarkoitetut värimallit ovat RGB "(red, green, blue)" ja HSB "(hue, saturation, brightness)". Käyttötarkoituksiltaan yleisempiä malleja ovat muun muassa painotöissä käytettävä CMYK "(cyan, magenta, yellow, black)" ja yleismalli CIE L*a*b eli CIELAB. Rakennusalalla käytetään esimerkiksi NCS- ja RAL-malleja.
CIE:n kehittämä väriavaruusmalli, jonka pohjalta useimmat nykyiset väriavaruudet, kuten CIELAB ja CIELUV on johdettu. XYZ - kolmivärikomponentteihin perustuvia väriavaruuksia on CIE 1931 XYZ, joka perustuu CIE standardi 2° havaitsijan värinsovitusfunktioihin sekä CIE 1964 XYZ, joka perustuu CIE standardi 10° havaitsijaan.
Laajin vakiintunut värinkuvausmalli on CIE L*a*b. Standardin mukainen CIE-väriavaruus sisältää 36 miljoonaa teknisesti tunnistettavaa värisävyä. Tätä rajoittuneempi väriavaruuden kuvaus on Adobe RGB. Seuraavaksi rajoittunein on sRGB, joka Adobe RGB:n tapaan on digitaalikameroissa yleisessä käytössä. sRGB:ä rajoittuneempi väriavaruuden kuvaus on lähinnä painotöissä käytettävä CMYK. Ihminen voi kuitenkin erottaa toisistaan testiolosuhteista riippuen silmämääräisesti vertailemalla vain muutamasta sadasta muutamaan tuhanteen värisävyä.
Painotekniikassa ja erilaisissa kuvantoistoympäristöissä väriavaruudella tarkoitetaan kaikkia niitä värejä, jotka voidaan toistaa, käsitellä ja siirtää tuotantoketjussa eteenpäin. Kuvantoistotekniikan käyttämät väriavaruudet ovat usein laite- ja järjestelmäriippuvaisia, toisin kuin yleiset väriavaruudet.
Jokaisella kuvatuotantoympäristön laitteella on rajallinen väriavaruutensa. Digitaalikameroihin, tietokoneisiin, kuvankäsittelyohjelmiin ja tulostimiin liittyviä väriasetuksia voidaan tarvittaessa muuttaa. Esimerkiksi digitaalikamera tallentaa vain osan silmin nähtävistä väreistä. Värien kirkkaudet, sävyt ja kylläisyydet muuttuvat, kun kamera prosessoi kuvaa, ja lopputulokseksi saaduista väreistä vain määrätty osa saadaan tulostettua, koska näiden värinmuodostusmenetelmät ovat hyvin erilaiset.
Digitaalisessa kuvantoistotekniikassa tuotantoketjun laitekohtaiset väriavaruudet eroavat toisistaan siinä määrin, että värit saattavat muuttua kuvatiedostoja laitteista tai sovellusohjelmasta toiseen siirrettäessä. Eroavaisuuksia tasoittava värinhallinta toteutetaan käytetyn laitteen ICC-profiilin () avulla. ICC-profiili on standardoitu laitteen väriavaruuden kuvaus, joka sisällytetään kuvatiedostoihin. ICC-profiileja käyttäen voidaan ICC-yhteensopivissa järjestelmissä siirtää, esittää ja tulostaa värejä tarkasti laite-eroavaisuuksista riippumatta. Määrityksen loi vuonna 1993 "International Color Consortium", johon kuuluivat muun muassa Adobe, Agfa, Apple, Fogra, Kodak, Microsoft, SGI, Sun Microsystems ja Taligent.
Akhaimenidit
Akhaimenidit olivat antiikin Persiaa vuosina 550 eaa. – 330 eaa. hallinnut suku. Mahtavimmillaan Akhaimenidien hallitsemaan Persiaan kuului koko Lähi-itä Vähästä-Aasiasta Intiaan. Akhaimenidit hallitsivat myös Egyptiä muutamaan otteeseen (27. dynastia ja 31. dynastia). Akhaimenidien Persia oli suurin valtakunta, joka siihen mennessä oli ollut olemassa.
Indoiranilaiset persialaiset oleilivat vielä 1000–800 eaa. Urmiajärven itäpuolella päätellen Assyrian teksteistä ja löydöistä jotka on tehty Hasanlusta. Assyrialaiset käyttivät tästä viholliskansastaan nimeä "Parsua". Se oli monesta eri heimosta koostuva hajanainen kooste.
Persialaiset vaelsivat sittemmin etelään vuoriselle alueelle, joka on Hormuzinsalmen ja Persianlahden pohjukan pohjoispuolisilla vuorilla.
Akhaimenidien valtakunta alkoi syntyä, kun Teispes kaappasi Anshanin kaupungin elamilaislta Etelä-Iranissa. Teispes oli vielä Meedian vasalli. Ensimmäinen itsenäinen Persian kuningas oli Kyyros II, joka valtasi Meedian, Lyydian ja Babylonian. Persia oli melko suvaitsevainen valloittaja, joka ei yleensä tuhonnut valloittamiensa maiden kulttuureja.
Kyyroksen poika Kambyses II valtasi Egyptin. Dareios I hyökkäsi Kreikkaan, mutta kreikkalaiset torjuivat hyökkäyksen Marathonin taistelussa. Hän rakennutti Persepoliin pääkaupungikseen ja loi satraappijärjestelmän, jossa maa jaettiin hallinnollisiin piireihin.
Xerxes I eteni myös sotajoukkoineen Kreikkaan, ja hän voitti Thermopylain taistelun, mutta kreikkalaiset voittivat Salamiin meritaistelun. Persialaiset kärsivät tappion myös Plataian taistelussa. Persia oli tästä huolimatta antiikin laajin suurvalta. Viimeisen akemenidin Dareios III:n kukisti Aleksanteri Suuri, jonka jälkeen Persiaa hallitsi seleukidien hallitsijasuku. 
¹ Näiden kuninkaiden olemassaolo on kyseenalaistettu. Niiden epäillään olevan Dareios I:n keksimiä.
Matkakortti
Matkakortti on älykortti, jonka sisään on upotettu elektroniikkaa joukkoliikennematkan maksamista varten. Kortit ovat lukijaan työnnettäviä kontaktikortteja tai langattomasti toimivia RFID-kortteja. Kortille voidaan ladata aikaa (kautta, matkustuspäiviä), tietyn välin kulkemiseen (esimerkiksi pikavuorobussilla Helsingin ja Turun välillä) oikeuttavia matkoja tai arvoa (rahaa, jolla voi maksaa erihintaisia matkoja).
Matkakortteja on käytössä paikallisesti eri puolilla Suomea: esimerkiksi pääkaupunkiseudulla, Oulussa, Turussa ja Tampereella. Matkahuolto otti omat matkakorttinsa käyttöön Kotkassa vuonna 1988 ja koko Suomessa 1997. Suomen hallitus on suunnitellut, että Suomeen pitäisi saada valtakunnallinen matkakorttijärjestelmä, joka toimisi riippumatta alueesta sekä busseissa että junissa.
Matkakortti otettiin pääkaupunkiseudulla käyttöön vuonna 2001. Kortti korvasi Helsingin, Espoon, Vantaan ja Kauniaisten joukkoliikenteen pahviset matkaliput. Kerava liittyi HSL:n matkakorttialueeseen vuoden 2006 alussa kausilippujen osalta. Kirkkonummi liittyi järjestelmään vuoden 2007 alussa junaliikenteen ja Pohjolan Liikenteen linja-autojen osalta. Kortinlukijoita on pääkaupunkiseudulla yhteensä noin 3300. Kortin luku ja mahdollinen kirjoitus korttiin tapahtuu langattomasti radiotaajuudella. Matkakortti toimii RFID-tekniikalla. Matka maksetaan näyttämällä korttia lukijalaitteelle liikennevälineeseen noustessa. Arvolipun ostaminen vanhalla lukijalaitteella tapahtuu näyttämällä korttia lukijalaitteelle ja painamalla samalla numeronäppäintä. Kausilippua eli aikaa käytettäessä korttia pelkästään näytetään lukijalaitteelle. Kun järjestelmä oli uusi, matkakorttirekisterin yksityisyydensuojasta oltiin huolissaan. Uudella laitteella valitaan ensin lipputyyppi ja vasta sitten näytetään korttia lukijalle.
Simonkylä
Simonkylä () on Vantaan kaupunginosa Tikkurilan pohjoispuolella.
Simonkylään kuuluvat 1960–1970-luvuilla rakennetut Simonmetsän, Simonkallion, Simonsillan ja Malminiityn kerrostaloalueet sekä niiden väliset omakotitaloalueet. Alueen huomattavimpia palveluita ovat Simonkylän ja Simonkallion ostoskeskukset, Simonkallion alakoulu ja Simonkylän yläkoulu, Simonmetsän erityispäiväkoti sekä vanhainkoti Simonkoti. Entinen Simonkylän lukio liitettiin vuonna 2001 Tikkurilan lukioon, ja alueella ollut Vantaan pääpelastusasema siirrettiin Helsinki-Vantaan lentoasemalle.
Suurin virkistysalue on Simonkylänpuisto, jossa on talvisin laduksi aurattava lenkkipolku, Hiirilammet sekä Hiiriharjun tekomäki eli paikallisittain Möskäri (Hiiriharjun ruotsinkielisen nimen Mösskärr mukaan), joka on talvisin suosittu pulkkamäki. Simonmetsässä on jalkapallo- ja sulkapallokenttiä sekä 10-väyläinen frisbeegolf-rata.
Vuosina 1965–1966 rakennettu Simonmetsän kerrostaloalue oli pääkaupunkiseudun ensimmäisiä aluerakennuskohteita ja se suunniteltiin jonkinlaiseksi mallilähiöksi suurine viheralueineen ja maastoon sovitettuine kerrostaloineen. Nykyään Simonmetsän alue on suojeltu. Tiheämmin rakennettu ja sosiaalista asuntotuotantoa edustanut Malminiityn kerrostalolähiö oli 1980-luvulla melko levoton alue, mutta nykyään alue on rauhoittunut. Esimerkiksi vuokra-asuntojen hintojen nousu on vaikuttanut siihen, että pienituloiset ja sosiaaliturvan varassa elävät ovat muuttaneet alueelta pois.
Malminiityn pohjoispuolella Koivukyläntien varressa on modernimpaa arkkitehtuuria edustavia kerrostaloja, joihin asukkaat muuttivat vuonna 2014.
Ptolemaios
Ptolemaios () on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin tai sukuihin:
Accra
Accra on Ghanan pääkaupunki. Sen asukasluku vuonna 2010 oli runsaat kaksi miljoonaa, joten se on Ghanan suurin kaupunki. Se on myös maan hallinnollinen ja taloudellinen keskus.
Accra sijaitsee Guineanlahden rannalla. Kaupunki sijaitsee osittain on noin 10 m korkealla kallionkielekkeellä ja levittäytyy siitä pohjoiseen Accran tasangolle. Alue on lähellä murtumalinjaa ja siksi siellä on ajoittain maanjäristyksiä.
Accrassa päivän ylimmät lämpötilat vaihtelevat tyypillisesti 27 ja 31 asteen välillä. Eniten sataa touko-kesäkuussa.
Portugalilaisten asettuessa Ghanaan vuonna 1482, nykyisne Accran paikala oli useita Ga-heimon kyliä, joiden keskus oli Ayason kylä noin 25 km pohjoiseen.
Tämän päivän Accra kehittyi paikalle, jonka ympäristössä briteillä ja hollantilaisilla oli omia tukikohtiaan 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1877 Accra korvasi Cape Coastin brittiläisen Kultarannikon siirtokunnan pääkaupunkina. Kun rautatie sisämaan kaivos- ja maanviljelyalueille valmistui, Accrasta tuli Ghanan taloudellinen keskus.
Kotokan kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin kymmenen kilometriä keskustasta pohjoiseen.
Deklinaatio (tähtitiede)
Deklinaatio ja rektaskensio muodostavat tähtitieteessä käytetyn ekvatoriaalisen koordinaattijärjestelmän koordinaatit. Jos ajatellaan pallo, jonka pyörimisakseli on Maan akselin suuntainen ja jaetaan se akseliin nähden kohtisuoralla tasolla kahteen yhtä suureen puolipalloon, nimitetään tasoa ekvaattoritasoksi. Deklinaatio kertoo kohteen kulmaetäisyyden taivaanpallolla ekvaattoritasosta ja vastaa siten leveysastetta maapallolla, kun taas rektaskensio vastaa pituusastetta. Pohjoisen taivaannavan deklinaatio on 90° ja eteläisen taivaannavan vastaavasti −90°. Pohjantähden deklinaatio on lähes 90°. Deklinaatiosta käytetään usein symbolia δ.
Meedia
Meedia oli muinainen kuningaskunta, jonka keskus sijaitsi nykyisen Iranin kohdalla. Meedian valtakunta ulottui laajimmillaan aina Keski-Aasiaan ja Afganistaniin asti. Meedian alue kattoi Teheranin ja Hamadanin kaupungit, Azerbaidžanin Esfahanista pohjoiseen, Zanjanin ja Kurdistanin. Tärkein Meediasta ja sen asukkaista kertova lähde on kreikkalainen historioitsija Herodotos.
Assyrialaisissa kirjoituksissa mainitaan meedialaiset "amadai"-heimot jo 836 eaa., jolloin Assyriaa hallitsi Salmanassar III. Meedian valtakunta syntyi noin 750–700 eaa. Meedia mainitaan assyriankielisissä lähteissä nimellä Mada tai Manda, kreikankielisissä nimellä Madai. Meedialaiset olivat luultavasti indoeurooppalaisia tai skyyttien iranilaisten tai uralilais-kaukasuslaisten sukuisia. Skyytit hallitsivat maata 653–625 eaa. Madiuksen johdolla. Suuri meedialainen valloittaja oli Kyaxares. Meedialaiset tuhosivat Assyrian valtakunnan ja jakoivat sen yhdessä babylonialaisten kanssa.
Persia oli alkujaan Meedian vasalli. Kyyros II Suuren aikana Persia riistäytyi Meedian vallasta ja hän teki siitä Persian maakunnan.
Rektaskensio
Deklinaatio ja rektaskensio muodostavat tähtitieteessä käytetyn ekvatoriaalisen koordinaattijärjestelmän koordinaatiston. Jos ajatellaan pallo, jonka pyörimisakseli on Maan akselin suuntainen ja jaetaan se akseliin nähden kohtisuoralla tasolla kahteen yhtä suureen puolipalloon, nimitetään tasoa ekvaattoritasoksi. Rektaskensio kertoo kohteen kulmaetäisyyden ekvaattoritasolla jostakin kiinteästi valitusta suunnasta. Suunnaksi on valittu kevättasauspiste.
Rektaskensiosta käytetään usein symbolia α.
Rektaskensio ilmoitetaan tähtitieteessä tunteina (h), minuutteina (m) ja sekunteina (s). ”Tunti” tarkoittaa tässä yhteydessä täydestä ympyrästä eli 15°; ”minuutti” on tuntia eli 15 kulmaminuuttia; ”sekunti” on minuuttia eli 15 kulmasekuntia. Koska maapallon pyöriessä kohde liikkuu taivaalla, sen suunta (tuntikulma) on helppo laskea seuraavasti: tuntikulma = tähtiaika − rektaskensio.
Tähtitieteellisessä navigoinnissa rektaskensiota ei käytetä; sen korvaa sideerinen tuntikulma (SHA), joka ilmoitetaan asteina.
Krateros
Krateros (kuoli 320 eaa.) oli yksi Aleksanteri Suuren kenraaleista ja hänen seuraajistaan, eli diadokeista.
Granikosjoen taistelussa Krateros oli yhden falangiyksikön päällikkö. Krateros oli ilmeisesti taitava komentaja, koska Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa hän komensikin jo koko vasemman siiven jalkaväkeä. Kuuluisan tarinan mukaan Krateros rakasti Aleksanteria, koska hän oli kuningas; Hefaistion taas rakasti häntä, koska hän oli Aleksanteri. Krateros ja Hefaistion olivatkin kilpailijoita ja jopa vihamiehiä.
Toinen Krateroksen vihamiehistä oli Parmenionin poika Filotas. Krateros syytti Filotasta siitä ettei tämä ollut paljastanut salaliittoa, joka oli tullut tämän tietoon. Filotas tuomittiin kuolemaan.
Hydaspesjoen taistelussa Krateros johti joukkoja, jotka Aleksanteri jätti joen toiselle puolelle. Aleksanterin marssiessa joukkoinensa Industa pitkin Intian valtamerelle Krateros johti sitä armeijan puolikasta, joka marssi joen länsirannalla. Vuonna 325 eaa. Aleksanteri lähetti Krateroksen takaisin länteen samalla, kun osa armeijasta jatkoi matkaa merelle.
Kun Aleksanteri palasi Susaan vuonna 323 eaa., hän halusi että hänen johtavat upseerinsa menisivät naimisiin persialaisten naisten kanssa. Krateros meni naimisiin Dareioksen veljen Oksyathresin tyttären Amestrisin kanssa. Krateros oli Aleksanterin ja Hefaistionin lisäksi ainut joka sai vaimokseen Akemenidien hallitsijasukuun kuuluvan naisen.
Ennen kuolemaansa Aleksanteri lähetti Krateroksen ja Polyperkhonin Makedoniaan mukanaan 11 500 veteraania jotka saivat palata kotiin. Kilikiassa ollessaan Krateros sai kuulla että Aleksanteri oli kuollut. Krateros jäi osatta kun Aleksanterin valtakunta jaettiin diadokkien kesken. Hän ei tosin heti osoittanut tyytymättömyyttään, vaan lähti auttamaan Antipatrosta Lamian sodassa.
Vuonna 322 eaa. alkaneessa Ensimmäinen diadokkisodassa Krateros auttoi Antipatrosta, joka kapinoi Perdikkasta vastaan Ptolemaios I kanssa. Krateros meni myös naimisiin Antipatroksen tyttären Filan kanssa.
Samalla kun Perdikkas lähti kukistamaan Egyptiä, hän lähetti kreikkalaisen Eumenesin Kraterosta ja Antipatrosta vastaan. Eumenes oli Aleksanterin entinen sihteeri eikä hänellä ollut kokemusta sodankäynnistä. Kaikkien suureksi yllätykseksi Eumenes kukisti vihollisensa ja Krateros kuoli taistelussa.
Tiiviste (tietotekniikka)
Tiiviste eli hajautusarvo () on tietotekniikassa termi, joka tarkoittaa tiedon tiivistämistä pienempään tilaan sitä varten, että alkuperäistä tietoa voidaan vertailla vertailemalla niiden tiivisteitä. Tiivisteestä ei voi palauttaa alkuperäistä tietoa kuten pakkaamisessa. Tiivistämiselle on useita erilaisia käyttötarkoituksia: tiiviste- eli hajautustaulusta tiedot voidaan löytää nopeasti ja digitaalinen allekirjoitus perustuu "kryptograafiseen tiivisteeseen". Tiivistettä voidaan käyttää tarkistussummana, jonka avulla voidaan myös todeta onko tiedonsiirtovirhe tai virus muuttanut tiedostoa.
Tiivistefunktiota ei käytetä varsinaisen tiedon salaukseen koska siitä ei voida palauttaa alkuperäistä tietoa, mutta se liittyy läheisesti menetelmänä tarkistaa tiedon eheys, muuttumattomuus tai "identtisyys".
Ei-tietoteknisessä mielessä tiedon tiivistäminen voisi olla seuraava: lasketaan henkilön etu- ja sukunimien kirjaimet yhteen niin, että kirjaimille on annettu lukuarvo (a = 1, b = 2 jne.), ja lisäksi kerrotaan näin saatu summa viimeisen kirjaimen lukuarvolla. Näin saatu luku (esim. 1110) on algoritmin tuottama tiiviste. Tiivisteestä ”1110” ei ole mahdollista saada selville henkilön nimeä. Todellisuudessa tiivistealgoritmit ovat paljon monimutkaisempia.
Normaalisti käyttäjän salasana tallennetaan vain tiivisteenä, josta ei voida palauttaa alkuperäistä tietoa. Käyttäjän syöttämä salasana ajetaan tiivistefunktion läpi ja saatua tiivistettä vertaillaan tallennettuun tiivisteeseen.
Ennen tiedoston lähettämistä verkon yli siitä luodaan tiiviste tehtävään soveltuvalla algoritmilla. Tämän jälkeen kohteeseen lähetetään tiiviste ja tiedosto. Kohde varmentaa tiedon siirron jälkeen tiedoston eheyden luomalla uuden tiivisteen ja vertaamalla sitä vanhaan. Jos tiivisteet ovat erilaiset, informaatio joudutaan siirtämään uudestaan ainakin osittain.
Koska kuka tahansa voi jakaa ja muokata avointa lähdekoodia, valtaosasta tunnettuja avoimen lähdekoodin ohjelmistoja on muodostettu MD5-tiiviste, ja näitä tiivisteitä jaetaan kyseisten ohjelmapakettien virallisissa lähteissä Internetissä.
Vertaisverkot käyttävät hyvin usein tiivisteiden kehittyneimpiä muotoja kuten hajautettua tiivistettä. Vertaisverkkojen usein hakiessa tiedon palasia usealta käyttäjältä ovat vertaisverkkojen tiedonsiirrot olleet hyvin ongelmallisia. Useat tahot ovat kehittäneet tekniikoita, joilla he voivat lähettää korruptoituneita tiedoston osasia, joiden hajautustaulut ovat yhteneviä alkuperäisen tiedoston hajautustaulun kanssa (ks. syntymäpäiväongelma) vertaisverkkoihin. Nykyään vertaisverkoissa tarkastetaan tiedoston osaset erikseen sekä koko tiedosto tiedonsiirron jälkeen vieläpä usealla eri algoritmilla.
Usein käytettyjä tiivistefunktioita ovat MD5 ja SHA-1.
Tiiviste on usein kiinteämittainen käytetystä algoritmista riippuen. Esimerkiksi SHA-1:n tuottama tiiviste on aina 160-bittinen.
SHA-3-standardissa on mukana SHAKE-algoritmit, joiden luomien tiivisteiden pituus voi vaihdella.
Konfliktit tai "törmäykset" ovat tilanteita, joissa kaksi eri syötettä antavat saman tiivisteen.
Merihirviö
Merihirviö tarkoittaa tieteelle tuntematonta suurikokoista merieläintä tai myyttiä sellaisesta. Merenkulkijat ovat pelänneet merihirviöitä jo ammoisista ajoista. Niitä lisättiin usein karttoihin koristeiksi. Alkujaan myös jotkin valaat, airokalat ja jättiläiskalmarit olivat merihirviöitä, sillä niistä ei tiedetty juuri mitään. Jättiläismustekalat saattoivat upottaakin pienikokoisia laivoja ja valaiden syöksemä höyrypatsas toi mieleen lohikäärmeen.
Nykyajan suosituimpia merihirviöitä ovat joutsenliskot. Tällaisia asuu kansanperinteen mukaan sisämaavesistöissäkin, esimerkiksi Loch Nessin hirviö.
Muutamia merihirviöitä:
kraken, Iku-turso, hippokamppi, Skylla ja Kharybdis, valaskala eli cetus, merimunkki tai -piispa, merenneito, merikäärme, Leviatan, Ceto eli Keto, Cadborosaurus willsi eli Caddy.
Merihevoset
Merihevoset ("Hippocampus") ovat kalasuku, jota tavataan lämpimissä ja trooppisissa vesissä ympäri maailman. Merihevosten koko vaihtelee 16 millimetristä aina 35 senttimetriin asti.
Merihevoset ovat ainoita kaloja, joiden pää on suorassa kulmassa muuhun ruumiiseen nähden. Ne uivat pystyasennossa. Ne liikkuvat eteenpäin värisyttämällä selkäeväänsä, ja ylöspäin tai alaspäin värisyttämällä rintaeviään tai pyrstöään.
Merihevosten lisääntymisessä on erikoista se, että uros kantaa ja "synnyttää" poikaset. Parittelussa naaras asettaa erityisellä munanasettimella munia uroksen pussiin, jossa ne hedelmöittyvät. Poikaset kehittyvät uroksen pussissa, kunnes se ponnistaa ne ulos pyrstöään heiluttamalla.
Kun merihevonen nyökyttelee päätään kuuluu vedenalaista kilinää ja raksahtelua. Näitä ääniä kuuluu varsinkin parittelun ja syömisen aikana, mutta myös muun aktiivisen liikkumisen aikana.
Lajeja tunnetaan noin 35:
Honiara
Honiara on Tyynenmeren lounaisosassa sijaitsevan Salomonsaarten pääkaupunki, ja väkiluvultaan maan ylivoimaisesti suurin kaupunki. Sen asukasluku vuoden 2009 väestönlaskennassa oli 64 602 ja arvio vuodelle 2017 oli 84 520. Kaupungin pinta-ala on noin 22 neliökilometriä. Kaupungissa on satama, lentoasema, uudelleenrakennettu hallitustalo ja kansallismuseo.
Kaupunki sijaitsee Guadalcanal-saaren pohjoisrannalla Mataniko-joen suulla. "Honiara" on gharinkielinen nimitys nykyisen Honiaran alueella sijaitsevalle Point Cruzille, joka on pieni, kaupungin ainoa, luonnollinen satama sen rannikkoalueella. "Naho-ni-ara" puolestaan tarkoittaa "Kohti koillistuulta".
Honiarassa on trooppinen ilmasto, vuorokauden kuukausikeskilämpötila on ympäri vuoden noin 26–27 °C. Korkein kaupungissa mitattu lämpötila on 35 °C ja matalin 17 °C. Sadekausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja sen aikana kuukauden keskisademäärä on lähes 300 millimetriä. Toukokuun ja syyskuun välisenä aikana Honiarassa on kuiva kausi, jonka aikana kuukaudessa sataa keskimäärin 100 millimetriä. Vuosittainen sademäärä on noin 2 000–2 500 millimetriä. Suurin vuosittainen sademäärä on ollut 2 970 mm. Trooppiset hirmumyrksyt eivät ole tavallisia Honiarassa, mutta niitä esiintyy jossain määrin. 
Honiarassa tuulee pääsääntöisesti lounaasta ja etelästä.
Ennen eurooppalaisten tuloa nykyisen Honiaran alue oli osa Ndi-Nggain territoriota ja sen alueella sijaitsi kaksi kylää, joiden nimet olivat Mataniko ja Kakambona. 1800- ja 1900-luvuilla eurooppalaiset kauppiaat aloittivat alueen vuokraamisen ja vuonna 1893 alue tuli osaksi Brittiläistä Salomonsaarten protektoraattia.
Alueella sijaitsi toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltojen sotilastukikohta ja Honiaran kaupunki perustettiin sodan jälkeen. Sodan aikana rakennettua infrastruktuuria, kuten sairaalaa, teitä ja siltoja, käytettiin hyväksi kaupungin kehittämisessä. Saaren vallanneet japanilaiset olivat myös rakentaneet kaupungin läheisyyteen lentokentän, joka toimii yhä Honiaran lentökenttänä. Vuonna 1952 Honiara korvasi entisen pääkaupungin, Tulaghin, Brittiläisen protektoraatin pääkaupunkina, ja säilytti pääkaupunkiasemansa myös maan itsenäistyessä.
Honiara muodostaa oman hallintoalueensa eli pääkaupunkialueen. Honiaran kaupunginvaltuusto on Salomonsaarten ainoa paikallishallinto, jolla on laajat valtuudet esimerkiksi nostaa veroja, ja joka on yksin vastuussa alueen kaupankäynnistä.
Honiaran talous alkoi kehittymään huomattavasti 1960-luvulla, ja ensimmäiset monikerroksiset talot rakennettiin 1980-luvulla. Honiaran tärkeitä kauppatavaroita ovat esimerkiksi kookospähkinät, puutavara, kala ja kulta.
Vuoden 2023 Tyynenmeren kisat tullaan järjestämään Honiarassa.
Pojanluoma
Pojanluoma on Ilmajoen kunnan kylä Etelä-Pohjanmaalla vajaan 20 kilometrin päässä Seinäjoesta. Kylällä sijaitsee mm. Neiron koulu ja Pojanluoma-seuran kylätalo Seurala. Pojanluoman asukasluku on yli 400. Pojanluoman vanhalla koululla toimii kansainvälinen laulukoulu. Luomuliitto on valinnut vuoden 2008 luomuyrittäjäksi Ilmajoen Makkaramestarit, joka toimii Pojanluoman kylässä. Pojanluomalta on alle 5 kilometriä Seinäjoen lentoasemalle.
Kylän nimessä esiintyvä luoma-sana on maastotermi, joka tarkoittaa jyrkkäreunaista puroa tai notkelmaa.
Ampumahautakuume
Ampumahautakuume oli ensimmäisen maailmansodan ja toisen maailmansodan aikana esiintynyt infektiotauti, johon sairastui yli miljoona sotilasta.
Tauti levisi vaatetäin levittämänä. Sen aiheuttaja on organismi "Bartonella quintana", joka elää täiden vatsaseinämissä. Leviäminen tapahtuu hierottaessa infektoituneen täin ulosteita silmiin tai rikkoontuneelle iholle. Taudille ovat ominaisia viiden päivän korkeat kuumejaksot, voimakkaat pään-, selkä- ja jalkasäryt sekä ihottuma ja huonovointisuus. Toipuminen kestää yli kuukauden.
Tautia on ilmennyt kodittomien ja suonensisäisten huumeiden käyttäjien keskuudessa Seattlessa, Baltimoressa, Marseillessa ja Burundissa.