Vuorovaikutteinen televisio
Vuorovaikutteinen televisio on televisiojärjestelmä, joka antaa katsojalle mahdollisuuden osallistua televisio-ohjelmien kulkuun. Sitä voidaan soveltaa muun muassa videoneuvottelussa.
Digi-tv:n luvattiin tuovan vuorovaikutteisen television, jossa katsoja pystyy ohjaamaan näyttelijöitä ja valitsemaan ohjelmalle toivomansa juonen. Vuorovaikutteisuus oli tarkoitus toteuttaa, kun vuonna 1996 päätös lähetysten digitalisoimisesta valtioneuvostossa tehtiin. Vuorovaikutteisuus on kuitenkin jäänyt vaatimattomaksi, eikä toimi ilman paluukanavaa. Vuorovaikutteisuus jäi toteutumatta MHP-standardin mukaisten laitteiden puutteesta johtuen. Vuorovaikutteisuus vaatii nykyään matkapuhelimen kumppanikseen esimerkiksi äänestysten toteuttamiseksi. Tarjolla on muun muassa chat-ohjelmia ja yksinkertaisia tv-pelejä, joita pelataan SMS-viesteillä. Vuorovaikutteisuus on merkinnyt myös rahankulua katsojille ja tuloja niin puhelinoperaattoreille kuin televisioyhtiöille. Tulevaisuuden haasteita ovat mediakentän pirstaloituminen ja ohjelmien tekeminen yhä pienemmille katselijajoukoille sekä teknologiamurros, jossa televisiosta on sulautumassa matkapuhelimeen. Tämä tarjoaa mahdollisuuden tuoda todelliset vuorovaikutteiset televisiopalvelut kaikille matkapuhelimen käyttäjille.
Ensimmäiset vuorovaikutteiset televisiolähetykset toteutettiin 1950–luvun lastenohjelmissa. Niissä ohjelman juontaja saattoi piirtää kameran edessä sormellaan kuviota ja television ääressä lapset piirtävät seuraten sormea. Näin syntyi kuva, joka oli joka kodissa kuitenkin erilainen. Hugo oli vuorovaikutteinen peli, jota pelattiin puhelimen ja tietokoneen avulla 1990-luvulla.
Perinteinen tv:n vuorovaikutteinen ohjelma on äänestykset. Näissä vuorovaikutus ei ole suoraa, eikä valinnoilla ole katsojan kannalta yleensä suurta merkitystä. Äänestys voi koskea vaikkapa henkilön ulosäänestämistä. Vaalivalvojaiset perustuvat myös vuorovaikutukseen. Keskusteluohjelmissa ja chateissä sisältö voi olla katsojan tuottamaa tekstiä ja ääntä. Televisiossa tekstiviesteillä pelattavassa strategiapelissä näyttölaitteena on televisio ja vuorovaikutteisuuteen käytetään matkapuhelinta ohjainlaitteena. Jos kyseessä on vain omassa televisiossa pelattava peli, kyseessä on tietokonepeli. Jos katsojat ja pelaajat voivat seurata toimintaa televisiolähetyksen avulla, on kyseessä vuorovaikutteinen televisiolähetys.
Vuorovaikutteisia televisio-ohjelmia ja elokuvia on kokeiltu tekemällä elokuviin erilaisia juonivaihtoehtoja, joista katsoja saa äänestää mieleisensä. Nykytekniikka ei kuitenkaan salli katsojien täysin vapaasti ohjata tv-ohjelmien juonen kulkua. Ylen myöhäisohjelmistossa esitetty Akvaario (2000) perustui päähenkilöiden hyvin hitaasti muuttuvaan toimintaan katsojien äänestyksen perusteella, samantapaisella logiikalla kuin Tamagotcheissa. Sydän kierroksella puolestaan reagoi katsojien tekstiviestisisältöön välittömällä dialogin muutoksella ja hitaammalla juonen varioinnilla.
Digitaalisen television vuorovaikutteiset palvelut ovat vielä vähäiset. Palveluvalikoiman odotetaan kuitenkin kasvavan nopeasti. Tällaisia ratkaisuja ovat muun muassa erilaiset maksamisjärjestelmät, kauppapaikat, tapahtumien esittely ja lipunvarauspaikat. Vuorovaikutteisten kaupallisten palvelujen edellytyksenä on MHP-laitteet. Maksu-tv-palvelun tarjoajat on panostaneet tv-ohjelmien lisätoimintoihin. Yleisradio Oy aloitti marraskuussa 2003 digitekstitelevisiopalvelunsa. Alkusyksyn 2003 kotimaisten laitteisto- ja sovellusjulkistusten jälkeen digitaalisen television kautta voidaan ladata musiikkitiedostoja, joita voidaan sitten tallentaa ja soittaa digisovittimella, sekä katsoa kamerapuhelinkuvia.
Digitaalinen televisio soveltaa myös alueellisten palvelujen tarjontaa. Tampereen sosiaali- ja terveystoimella on käynnissä Odotushuoneesta olohuoneeksi -kokonaisuus, jossa kehitetään muun muassa terveystoimen ajanvarauspalvelua sekä digitaalisen television hyödyntämistä rutiinikontrollikäyntien ja lääkityksen seurannassa (Ikaalisten terveyskeskuksessa). YIT:n informaatiokanava puolestaan mahdollistaa taloyhtiöille oman televisiokanavan yhteisantenniverkossa. Kanavalla voidaan välittää asukkaille heitä koskevaa tietoa.
Nykyiset television vuorovaikutteiset palvelut pohjautuvat yksisuuntaiseen lähetysverkkoon ja paluukanavaan, joka on tavallisesti tekstiviesti tai puhelinsoitto. Digi-tv:n uskottiin alun perin korvaavan tietokoneen joka kodin tietokeskuksena. Digi-tv:hen asetetut vuorovaikutuksen odotukset eivät ole kuitenkaan vielä toteutuneet. Digi-tv:n maksupalvelut tai elektroninen ohjelmaopas ja superteksti-tv jäävät vielä kovin yksisuuntaisiksi.
Internetin kautta välitettävä IPTV tuo sen, minkä digi-tv lupasi, mutta jätti toteuttamatta: aidon kaksisuuntaisen yhteyden ja palvelut, ja mahdollisuuden parempilaatuiseen kuvaan. DVB-IPTV on internet-protokollan käyttöön perustuva teknologia niin ohjelman jakelussa kuin paluukanavassakin. Tekniikka hyödyntää IP-sovitinta, joka vastaanottaa IP-verkkoon pakatun lähetteen ja siirtää sen tv:lle. IPTV on aina kaksisuuntainen, mikä mahdollistaa myös sovittimeen integroidun Internet-selaimen käytön TV-ruudulta. Myös kaapeli-tv-linjalla on mahdollista käyttää IPTV:tä, koska siinä on saatavilla valmiiksi riittävän nopea kaista vastaanottajalle ja sen paluukanava voidaan toteuttaa normaalin ADSL-liittymän kautta. Toimiakseen IPTV vaatii vähintään kahdeksan megabitin laajakaistayhteyden, mutta silloin välittyy vain nykytasoinen televisiokuva. Teräväpiirto-tv vaatii yleensä 10–20 megabittiä. Kupariyhteydellä on parhaimmillaan saavutettavissa 26 megabitin yhteys. Lähivuosina kuitenkin teräväpiirto ja tilausvideo levittävät IPTV:tä.
Uusi IBM:n, Sonyn ja Toshiban kehittämän Cell-suorittimen pohjalle rakennettu teräväpiirtonäyttötekniikka "Cell Tv" soveltuu erityisen hyvin vuorovaikutteisten ohjelmien toteuttamiseen. Sony käyttää jo tekniikkaa PlayStation 3 -pelikonsolissa ja IBM muun muassa teollisuuden visualisointisovellutuksissa. Uusi tekniikka mahdollistaa muun muassa useiden kanavien ajamisen samassa näytössä, lähetyksessä käytetystä kuvaresoluutiosta riippumatta. Näyttötekniikka on ohjelmoitavaa, ja laitteen suorituskykyä voidaan parantaa tekniikan kehittyessä. Myös laitteen ominaisuuksia ja uusia palveluja, kuten vuorovaikutteisuutta, voidaan ohjelmallisesti myöhemmin lisätä. Näin laite voidaan ottaa käyttöön, vaikka tuleva tekniikka ei olisi vielä valmis, kuten tilanne vuonna 2009 on. Ensimmäiset Toshiban valmistamat Cell Tv -tekniikkaan perustuvat multimedianäytöt tulivat markkinoille syksyllä 2009.
Aito vuorovaikutteinen televisio toteutuu, kun televisiojärjestelmä pystyy tuottamaan vuorovaikutteisia ohjelmia ilman ulkoisia lisälaitteita, kuten matkapuhelimia. Vuorovaikutteinen televisio voisi syntyä tietokoneen, television ja matkapuhelimen avulla. Ne sulautuisivat yhteen muodostaen kodin viihdekeskuksen, joka toisi interaktiivisuuden televisioon. Nyt näyttää kuitenkin siltä, että olohuoneen nurkasta televisio on muuttumassa kannettavaksi laitteeksi. Mobiiliin viihdematkapuhelimeen voi jo ladata elokuvia yhtä helposti kuin musiikkia. Tällainen laite on muun muassa Applen iPhone.