hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Gëlle Fra
Gëlle Fra, virallisemmin "Monument du Souvenir", on muistomerkki Luxemburgin kaupungissa, Luxemburgissa. Se sijaitsee "Place de la Constitution" -aukiolla, Ville Hauten kaupunginosassa, Luxemburgin keskustassa. Sen on suunnitellut luxemburgilainen kuvanveistäjä Claus Cito, ja se edustaa nykyisin luxemburgilaista vapautta ja vastarintaa.
Muistomerkin keskeisin osa on 21 metrin korkeuteen kohoava graniittinen obeliski. Obeliskin päällä on kullattu pronssipatsas, joka esittää naista pitelemässä laakerinseppelettä. Muistomerkin juurella on kaksi pronssista hahmoa, esittäen niitä luxemburgilaisia sotilaita jotka osallistuivat vapaaehtoisesti ensimmäiseen maailmansotaan Ranskan puolesta. Toinen hahmoista on makuuasennossa, palveluksessa kuolleena, kun taas toinen hahmoista istuu murehtien toveriaan.
Gëlle Fra pystytettiin alun perin vuonna 1923 niiden tuhansien luxemburgilaisten muiston kunniaksi, jotka taistelivat ensimmäisessä maailmansodassa ranskalaisten rinnalla. Luxemburgia miehittäneet saksalaiset kuitenkin purkivat muistomerkin Elokuun 6. päivänä vuonna 1940. Tämä synnytti mielenosoituksia, jotka Gestapo hajotti. Gëlle Frasta tuli näin luxemburgilaisen vapauden ja vastarinnan symboli. Vuonna 1985 se pystytettiin uudelleen Place de la Constitutionille.
Pihlajaveden rautatieasema
Pihlajaveden rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Pihlajaveden kylässä Keuruun kaupungissa, entisen Pihlajaveden kunnan alueella rataosalla . Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät taajamajunat. Asema toimii päivittäin kohtaamispaikkana kahdelle junaparille. Junakohtaukset tapahtuvat kello 12 ja 18. Jyväskylän juna käyttää raidetta 1 ja Seinäjoen/Vaasan juna raidetta 2. Muut junat kulkevat ykkösraiteelta. Haapamäen rautatieasemalle on matkaa 12,3 kilometriä.
Vuonna 1883 käyttöön otettu Pihlajaveden pysäkki sijoitettiin syrjäiselle paikalle muutamia kilometrejä kirkosta itään lähinnä junien kohtaamispaikaksi ja korotettiin asemaksi vuonna 1888. Aseman seutu kasvoi merkittävyydessään pian kirkonkylän veroiseksi, mutta ei koskaan erityisen suureksi taajamaksi. Arkkitehti Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus on valmistunut vuonna 1883 ja sitä laajennettiin arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaan vuonna 1902. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 1972. Asemarakennus vaurioitui 1980-luvulla sattuneessa tulipalossa, minkä jälkeen junasuoritus siirrettiin parakkirakennukseen. Asemarakennus korjattiin entiselleen, mutta asema muutettiin samoihin aikoihin miehittämättömäksi.
Junakohtaukset miehittämättömällä liikennepaikalla tulivat mahdollisiksi, kun Pihlajavedelle asennettiin aukiajettavat vaihteet vuonna 1996 ja otettiin käyttöön radio-ohjaukseen perustuva kauko-ohjaus vuonna 1998 ensimmäisenä rautatieliikennepaikkana Suomessa. Tavaraliikenne Pihlajaveden asemalla lakkautettiin vuonna 1999, mutta asema on edelleen henkilöliikenteen käytössä ja junien kohtauspaikkana. Asema-alueen rakennukset siirtyivät vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin. Asemarakennus on ollut postitoimiston ja nahka-alan yrityksen toimintojen loputtua tyhjillään.
Aseman lähettyvillä sijaitsee Pihlajaveden kyläkoulu. Koulun entinen nimi oli Pihlajaveden kunnan Aseman kansakoulu. Koulun ulkonäössä on vaikutteita asemarakennusarkkitehtuurista.
Pihlajaveden asemaa pommitettiin talvisodassa. Kolme puna-armeijan lentokonetta pudotti noin 30 pommia 29. joulukuuta 1939. Kolme ihmistä kuoli ja kolme raidetta vaurioitui. Aseman oven vieressä on tapausta käsittelevä muistolaatta.Lähde
Carl Peter Holböll
Carl Peter Holböll (1795 – 1856) oli tanskalainen upseeri Tanskan kuninkaallisessa laivastossa.
Hollböll palveli kruunun virkamiehenä Etelä-Grönlannissa 1820-luvulta alkaen. Hän kiinnostui Grönlannin luonnosta ja kuvaili ensimmäisenä tundraurpiaisen. Hän kuvaili myös härkälinnun ja tunturihaukan, mutta myöhemmät nimistötutkijat ovat muuttaneet näiden lajien taksonomian ja antaneet Hollböllin nimen härkälinnun Amerikassa ja Itä-Siperiassa esiintyvälle alalajille.
Hollböll hukkui laivan haaksirikkoutuessa ollessaan palaamassa Kööpenhaminasta Grönlantiin.
Ab urbe condita (kirja)
Ab urbe condita () on roomalaisen historioitsija Titus Liviuksen kirjoittama kirja, joka kertoo Rooman osittain myyttisestä menneisyydestä, alkaen Rooman perustamisesta vuonna 753 eaa. Teos kertoo roomalaisten urhoollisista saavutuksista. Teokseen viitataan usein nimellä "Rooman historia".
Livius aloitti teoksen kirjoittamisen noin vuonna 27 eaa. ja se päättyy vuoteen 9 eaa. "Ab urbe condita" on alun perin sisältänyt 142 kirjaa, mutta nykypäiviin niistä on säilynyt vain 35. Kirjat 1–10 kertovat Rooman perustamisesta ja samnilaissodista, kirjat 21–45 kertovat toisesta puunilaissodasta ja päättyvät sotaan Perseusta vastaan.
"Ab urbe conditasta" on säilynyt hyvin toista puunilaissotaa kuvaava jakso, jossa on erityisesti kuvattu sodan puhkeamiseen johtaneet tapahtumat, roomalaisten ja karthagolaisten välien kiristyminen ja vaivalloinen Alppien ylittäminen. Kirjasta kuvastuu roomalaisten voimakas kansallinen ilo ja ylpeys siitä, että heidän onnistui lopulta selviytyä voittajina "viekkaasta ja vaarallisesta perivihollisestaan" Hannibalista.
Otmar von Verschuer
Otmar Freiherr von Verschuer (16. heinäkuuta 1896 – 8. elokuuta 1969) oli saksalainen biologi, joka tuli tunnetuksi eugeniikan ja rotuhygienian tutkijana. Verschuer uskoi, että kansallissosialistien haaveileman ”herrarodun” kehittämisessä tarvittaisiin kaksostutkimusta.
Otmar von Verschuer työskenteli Frankfurtin perinnöllisysbiologian ja rotuhygienian laitoksessa. Hänen tunnetuin oppilaansa oli Josef Mengele, josta tuli myöhemmin Auschwitzin keskitysleirin johtava lääkäri, jota kutsuttiin ”kuolemanenenkeliksi”. Vuonna 1942 von Verschuerinsta tuli Berliinin Antropologian ja perinnöllisyystieteen laitoksen johtaja. Mengele lähti mukaan työskentelemään entisen opettajansa kanssa rotuhygienian parissa.
Martti Paloheimo
Martti Kaarlo Hjalmar Paloheimo (19. lokakuuta 1913 Kajaani – 29. kesäkuuta 2002) oli suomalainen psykiatri, joka toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston ylilääkärinä 1958–1976. Paloheimo on kirjoittanut paljon mielenterveyttä käsitteleviä kirjoja ja lehtiartikkeleita.
Paloheimon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Paavo Verner Paloheimo ja Gerdrud Olin ja puoliso vuodesta 1941 Anna-Marja Himanka. Ylioppilaaksi Paloheimo tuli Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1949. Paloheimo toimi muun muassa Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä ja Mannerheim-liiton mentaalihygienisen toimiston johtajana ennen siirtymistään vankeinhoito-osaston ylilääkäriksi. 1960-luvulla hän oli suosittu televisioesiintyjä, joka muistetaan mm. keskusteluohjelmista "Lähimmäinen" ja "Sitsit".
Valter Thomé
Valter Thomé (5. elokuuta 1874 Pudasjärvi – 1. helmikuuta 1918 Vihti) oli suomalainen arkkitehti. Thomé valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1898.
Thomé työskenteli 1890-luvun loppupuolella Lars Sonckin, Grahn, Hedman & Wasastjernan ja Onni Törnqvistin toimistoissa. Vuonna 1900 hän perusti toimiston yhdessä opiskelutoverinsa Karl Lindahlin kanssa. Oman toimiston hän perusti vuonna 1905. Vuosina 1909–1912 hänellä oli toimisto yhdessä Bröderna Uddin kanssa. Vuonna 1912 Valter Thomé perusti toimiston yhdessä veljensä Ivar Thomén kanssa. Lisäksi hän teki itsenäisiä töitä ja toimi vuonna 1900 Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräisenä arkkitehtina.
Thomén veljekset voittivat vuonna 1916 arkkitehtikilpailun Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalosta. Rakennus toteutettiin vasta vuonna 1930, ja silloin sen sai tehtäväkseen Sigurd Frosterus.
Thomé murhattiin vuoden 1918 sisällissodan aikana Vihdissä yhdessä veljiensä Williamin ja Ivarin kanssa; heidät murhasi Lauri Karan johtama punakaartilaisten komppania. Kuolintavoiksi on Kansallisarkiston sotasurmat -sivustossa ilmoitettu sekä pistimenhaava vatsassa että ampuminen. William Thomé oli ammatiltaan metsänhoitaja. Veljessarjan neljäs, taiteilija Verner Thomé, ei ollut veljiensä mukana tuona traagisena päivänä.
Hermann Werner Siemens
Hermann Werner Siemens (20. elokuuta 1891 Charlottenburg – 1969) oli saksalainen kaksostutkimuksen pioneereihin lukeutuva lääketieteen tohtori. Siemens opiskeli Münchenissä ja Berliinissä ja väitteli tohtoriksi 1918.
Invercargill
Invercargill on Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosassa, Foveaux’nsalmen poukamassa sijaitseva kaupunki. Asukkaita on 49 830 (2001). Kaupunki toimii keskuksena alueensa lypsykarja- ja lampaanhoitotaloudelle. Siellä on myös lannoiteteollisuutta. Valtaosa kaupankäynnistä kulkeutuu kohteeseensa noin 25 kilometrin päässä sijaitsevan Bluffin sataman kautta. Kaupungin tunnetuin maamerkki on luultavasti William Sharpin suunnittelema punaisista tiilistä rakennettu 42,5 metriä korkea vesitorni, joka valmistui 1889.
Maorit saapuivat Invercargillin seudulle viimeistään 1100-luvulla Bluffin runsaiden kala- ja lintuvarantojen houkuttelemina. He harjoittivat valaanpyyntiä ja pellavakauppaa. Ensimmäiset eurooppalaiset tulivat Eteläsaaren etelärannikolle 1700-luvun lopulla.
Vuonna 1856 kenraalikuvernööri Thomas Gore Browne myöntyi maanviljelijöiden esittämään pyyntöön Bluffin sataman perustamisesta. Samalla hän ehdotti vastaavalle kaupungille nimeä Invercargill kunnianosoitukseksi skotlantilaiselle William Cargillille, joka vaikutti Otagon ja Southlandin alueiden hallinnossa.
Invercargillin alkuvaiheiden maanmittauksesta vastanneen John Turnbull Thomsonin suunnittelu leveine katuineen antaa kaupungille yhä merkittävän leimansa.
Rannikkoseudulla sijaitsevan Invercargillin ilmasto on leuto, ja vuosittainen lämpötilanvaihtelu asettuu keskimäärin vain noin kymmenen celsiusasteen välille. Keskilämpötila on tammikuussa 18,6 °C ja heinäkuussa 9,5 °C.
Sano että rakastat mua
Sano että rakastat mua () on ruotsalainen nuortenelokuva vuodelta 2006. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Daniel Fridell.
Sano että rakastat mua on tarina tytöistä, jotka haluavat tulla keinolla millä hyvänsä rakastetuksi. Minihameet ja napapaidat, pojat saavat väärän käsityksen ja päähenkilö Fatou joutuu raiskatuksi. Niin itseään kuin muitakin piiloutumalla hän yrittää kätkeä tapahtuneen, mutta totuus selviää ja pojat joutuvat oikeuteen.
Micah Richards
Micah Lincoln Richards (s. 24. kesäkuuta 1988 Birmingham, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa. Hän on pelipaikaltaan laitapuolustaja.
Juniorina Oldham Athleticia ja Manchester Cityä edustanut Richards teki debyyttinsä Cityn edustusjoukkueessa Arsenalia vastaan 22. lokakuuta 2005, ollen 17-vuotias. Kauden 2005/06 päätteeksi Richards nimettiin seuran vuoden nuoreksi pelaajaksi.
Marraskuussa 2006 Richards valittiin Englannin miehistöön ystävyysotteluun Alankomaita vastaan. Ottelu pelattiin 15. marraskuuta 2006 ja Richards oli avauskokoonpanossa Gary Nevillen loukkaannuttua. Se teki hänestä nuorimman puolustajan Englannin joukkueessa ikinä.
Richards voitti Cityssä Valioliigan mestaruuden 2012 ja 2014, FA Cupin 2011, Liigacupin 2014 sekä Community Shieldin 2012.
Richards pelasi Cityssä kausilla 2012–2014 yhteensä vain yhdeksän liigaottelua. Hän pelasi kauden 2014–2015 lainalla Fiorentinassa ja siirtyi kesällä 2015 Aston Villaan.
Cullen Jones
Cullen Jones (s. 29. helmikuuta 1984 Bronx, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Jones nousi kuuluisuuteen vuoden 2006 Pan Pacific-mestaruuskilpailuissa. Siellä hän ui uuden kilpailuennätyksen 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21.84. Lisäksi hän oli mukana maailmanennätyksen rikkoneessa 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa Michael Phelpsin, Jason Lezakin ja Neil Walkerin kanssa. Samalla joukkueella Jones oli voittamassa MM-kilpailuissa 2007 kultaa, rikkoen samalla kilpailuennätyksen. Samoissa MM-kilpailuissa hän jäi toiseksi 50 metrin vapaauinnissa, häviten Benjamin Wildman-Tobrinerille ainoastaan kuusi sekunnin sadasosaa.
Pekingissä 2008 Jones oli mukana voittamassa kultamitalia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa uivat myös Michael Phelps, Garret Weber-Gale ja Jason Lezak. Voitto tuli Lezakin huiman päätösosuudella, jolla hän ohitti Ranskan Alain Bernardin tuoden Yhdysvallat maailmanennätysajalla täpärään voittoon. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka voitti lopulta maailmanmestaruuden.
Jones saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,54 ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka voitti loppukilpailussa kultaa.
Jones on opiskellut Yhdysvalloissa Pohjois-Carolinan yliopistossa.
Moritz Balthasar Borkhausen
Moritz Balthasar Borkhausen (3. joulukuuta 1760 Gießen – 30. marraskuuta 1806 Darmstadt) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Borkhausen opiskeli Gießenin yliopistossa. Hän työskenteli virkamiehenä Hessenissä.
Borkhausen kuvaili ja nimesi ensimmäisenä isokäpylinnun.
Kastilian rajavuoret
Kastilian rajavuoret () on vuorijono Iberian niemimaalla. Se kulkee itä–länsi-suunnassa kutakuinkin Espanjan Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen etelärajaa pitkin kohti Portugalia ja halkaisee niemimaan keskustasangon ("mesetan") kahtia.
Vuorijono koostuu useasta pienemmästä vuoristosta, joista suurimmat ovat Kastilia ja Leónin ja Madridin itsehallintoalueiden rajalla kulkeva Sierra de Guadarrama ja Kastilia ja Leónin, Kastilia-La Manchan ja Extremaduran itsehallintoalueiden rajalla kulkeva Sierra de Gredos. Läntisin vuoristoista, Serra da Estrela, sijaitsee Portugalin puolella. Kastilian rajavuorten korkein huippu on Sierra de Gredosin alueella, Ávilan maakunnassa sijaitseva Pico de Almanzor, 2 592 metriä.
Stefan Nystrand
Stefan Nystrand (s. 20. lokakuuta 1981 Haninge, Ruotsi) on ruotsalainen uimari, MM-mitalisti ja maailmanennätysmies. Hänen päälajinsa on vapaauinti.
Nystrand on voittanut kuusi henkilökohtaista mitalia ja neljä viestimitalia MM-kisoissa. Ainoan pitkän radan MM-mitalinsa hän on voittanut Melbournen MM-kilpailuissa 2007 uidessaan 50 metrin vapaauinnissa pronssia uudella Ruotsin ennätyksellä 21,97.
Pitkän radan EM-kilpailuissa Nystrand on saavuttanut yhden kullan, seitsemän hopeaa ja kolme pronssia. Lyhyen radan EM-kilpailuista hänellä on 16 mitalia, joista 11 on kultaisia. Kultamitaleista neljä on 50 metrin vapaauinnista, kaksi 100 metrin vapaauinnista ja loput viesteistä.
Marraskuussa 2007 Nystrand ui maailmancupissa Berliinissä 50 metrin (20,93) ja 100 metrin vapaauinnin (45,83) lyhyen radan maailmanennätykset, joista jälkimmäinen paransi entistä ennätystä lähes puoli sekuntia. Jo elokuussa 2007 hän oli uinut pitkässä altaassa 100 metrillä vapaata 47,91 jääden vain 0,07 sekuntia Pieter van den Hoogenbandin ME:stä.
"Aftonbladet" arvioi syksyllä 2007, että Nystrand on Carolina Klüftin jälkeen Ruotsin toiseksi suurin suosikki kultamitalistiksi Pekingin olympiakisoissa.
Nystrand on osallistunut olympialaisiin vuosina 2000, 2004 ja 2008, ja hänen paras sijoituksensa olympialaisissa on neljäs sija 50 metrin vapaauinnissa. 50 metrin vapaauinnissa lyhyellä radalla hänellä oli aikanaan kaikkien aikojen kolmanneksi paras aika 21,15, jonka hän ui EM-kilpailuissa 2001.
Nystrand edustaa Neptun-seuraa ja hänen valmentajanaan toimii entinen Ruotsin päävalmentaja Anne Forsell. Nystrandin mukaan hänen kuntonsa parantumisen selitys on ennen kaikkea ruokatottumusten muuttaminen. Nystrand jätti roskaruoan pois 2005, minkä jälkeen hänen painonsa on pudonnut 10 kiloa.
Ilari Äijälä
Ilari Äijälä (s. 30. syyskuuta 1986 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti viimeisenä Ykkösessä Honkaa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai laitalinkki. Äijälä ilmoitti jalkapallouransa päättymisestä 22.11.2017.
Äijälä aloitti jalkapallon Malmin Palloseurassa ja siirtyi kahdeksanvuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin Malmin kaupunginosajoukkueeseen. Samassa joukkueessa pelasi muiden muassa Perparim ja Mehmet Hetemaj. HJK:ssa hän oli mukana voittamassa B-juniorien Suomen mestaruutta. Kaudeksi 2004 hänet nostettiin vasta perustettuun reservijoukkueeseen Klubi 04:än.
Äijälä nousi kaudeksi 2005 ensimmäistä kertaa HJK:n edustusjoukkueeseen. Alkukaudesta 2007 hänet vuokrattiin peliajan perässä FC KooTeePeen joukkueeseen Grant Smithin tultua HJK:hon. Kaudeksi 2008 hän siirtyi Myllykosken Palloon, jossa Äijälä kuului runkopelaajien joukkoon kolmen kauden ajan. Kaudeksi 2011 hän siirtyi FC Honkaan.
Äijälä jakoi kauden 2011 Liigacupin maalipörssin voiton KuPSin Ilja Venäläisen kanssa kuudella osumalla.
Tammikuussa 2015 Äijälä solmi kaksivuotisen sopimuksen Veikkausliigaan nousseen KTP:n kanssa.
Äijälä on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen vuoden 2009 EM-kilpailuissa. Äijälä osallistui maajoukkueen Trinidad & Tobagon pelileirille 2012. Maajoukkue koostui lähinnä Pohjoismaissa pelaavista pelaajista.
Sharpen luku
Sharpen luku tai Sharpen mittari on rahoituksessa käytetty riskin suhdeluku, jolla mitataan salkunhoitajien ja portfolion suorituskykyä. Se vertaa sijoitukselta odotettua ylituottoa sen tuoton volatiliteettiin eli arvonvaihteluun, eli kuinka monta lisätuottoprosenttia on pystytty saavuttamaan kutakin riskiyksikköä kohden. Yksinkertainen sijoituksen onnistumisen arviointi pelkän voiton tai tappion perusteella ei kerro sitä kuinka hyvin salkunhoitaja on onnistunut työssään. Absoluuttisista tuotoista ei voida päätellä sitä miten salkunhoitaja on onnistunut suhteessa muihin sijoittajiin tai vertailuindeksiin, mutta Sharpen luku pyrkii edustamaan sijoitusten tuoton määrää suhteessa sen riskiin. Toisin sanoen, ammattimaiset salkunhoitajat pyrkivätkin hyödyntämään rahoitusmarkkinoiden epätäydellisyydet ja tehottomuudet (ks. markkinoiden tehokkuus) investoimalla alihinnoiteltuihin sijoituskohteisiin. Käytännössä Sharpen luku kuvaa siis sitä, kuinka paljon kyseessä olevan tuoton saamiseksi on jouduttu kantamaan riskiä. Esimerkiksi jos kaksi salkunhoitajaa on onnistunut saamaan 10% tuoton salkulleen, niin alhaisemman riskitason salkku on onnistunut suhteessa vielä paremmin. Mittarissa riskittömän koron ylittävää osuutta eli "ylituottoa" tai "epänormaalia tuottoa" (ks. CAP-malli) verrataan salkun sisältämään kokonaisriskiin, eli mitä suurempi Sharpen luku on, niin sitä suurempi on salkun tuotto suhteessa sen sisältämään riskitasoon.
Nobel-palkittu taloustieteilijä William F. Sharpe (1966, 1994) määritteli mittarinsa matemaattisen kaavan seuraavasti:
missä formula_2 kuvaa sijoituksen formula_3 tuottoa, formula_4 on riskittömän vertailusijoituksen tuotto (esimerkiksi S&P500 -indeksin riskitön tuotto tai 3 kk:n Euriborin arvo), formula_5 on odotettu "ylituotto" eli riskittömän sijoituksen ylittävä tuotto ja formula_6 kuvaa sijoituksen formula_3 volatiliteettia eli keskihajontaa.
Positiivinen Sharpen luku kertoo kannattavasta riskinotosta ja negatiivinen luku kertoo riskitöntä korkoa huonommasta tuotosta.
Bob Gerard
Frederick Roberts ”Bob” Gerard (19. tammikuuta 1914, Leicester, Iso-Britannia – 26. tammikuuta 1990, South Croxton, Iso-Britannia) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän menestyi parhaiten Grand Prix -kilpailuissa ennen Formula 1 -sarjaa.
Gerardin ura kilpa-ajajana alkoi 1930-luvulla tämän ajaessa erilaisissa sprintti- ja trial-kilpailuissa. Hän menestyi 1940-luvulla voittamalla vuosien 1946-1949 välisenä aikana ERA:n autoilla Empire Trophyn kolme kertaa peräkkäin sekä voittamalla kahdesti Jerseyn katuradalla. Saavutustensa ansiosta vuonna 1949 hänet palkittiin Brittiläisten kilpa-ajajien kerhon kultaisella tähdellä.
Formula 1:n MM-sarjassa Gerard ajoi kahdeksassa kilpailussa vuosina 1950–51, 1953–54 ja 1956–57, muttei saavuttanut yhtään pistettä (parhain sijoitus kuudes), koska eroavuudet suorituskyvyssä kärkitalleihin ja hänen kalustoonsa olivat liian suuret. Lopullisesti Gerard eläköityi kilpa-ajoista vuonna 1961 ja alkoi johtaa kilpatalleja 1980-luvulle saakka, mm. F2-sarjassa ajattamalla veljenpoikaansa Julian Gerardia. Vuonna 1974 Gerard perusti autoliikkeen Bob Gerard Ltd:n Leicestershireen. Lisäksi Leicestershiren Mallory Parkin radan yksi kaarteista on nimetty hänen mukaansa.
Etelä-Alpit
Etelä-Alpit () on vuorijono Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsiosassa. Vuoriston nimesi James Cook 23. maaliskuuta 1770. Vuoriston korkein vuori on Mount Cook, joka yltää 3 754 metrin korkeuteen. Se on myös koko Uuden-Seelannin korkein kohta. Vuoristossa on Mount Cookin lisäksi 16 muuta yli 3 000 metriä korkeaa huippua. Siellä on myös noin 360 jäätikköä, joista suurin on 27 kilometriä pitkä Tasmanin jäätikkö.
Erfan Zeneli
Erfan Zeneli (s. 28. joulukuuta 1986 Đakovica, Serbia, Jugoslavia) on suomalainen jalkapalloilija, jolla on myös Kosovon kansalaisuus. Hän edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Zeneli on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Zeneli aloitti pelaamaan jalkapalloa Suomessa Rovaniemen Palloseuran junioreissa. Perheen muutettua Pietarsaareen hän jatkoi Jarossa, jonka edustusjoukkueessa Zeneli debytoi Suomen Cupin ottelussa PAVE:a vastaan 9. kesäkuuta 2002. Vuonna 2003 hän pelasi junioreiden lisäksi Jaron II-joukkueessa Vitosessa ja siirtyi kauden puolessa välissä Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa myös hänen isoveljensä pelasi. Zeneli edusti HJK:ta Veikkausliigassa kaudet 2005–2008 sekä 2010–2013 pelaten yhteensä 132 liigaottelua. Vuoden 2009 Zeneli pelasi kokonaan HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Helmikuussa 2014 hän teki loppukauden kattavan sopimuksen israelilaisen Maccabi Petah Tikvan kanssa.
Zeneli pelasi kaudella 2013–2014 Israelin pääsarjassa kymmenen ottelua ja teki yhden maalin. Hänen ensimmäinen pääsarjatason ottelunsa Suomen ulkopuolella oli 8. helmikuuta 2014 Ashdodia vastaan pelattu vierasottelu , jonka Maccabi Petah Tikva hävisi 0–2. Ainoan maalinsa Israelin pääsarjassa Zeneli teki 22. helmikuuta, kun hänen joukkueensa voitti Bnei Sakhninin vieraissa 2–0. Israelissa pelatun kevätkauden jälkeen Zeneli palasi HJK:hon elokuussa 2014 loppukauden kestävällä sopimuksella. Syksyllä 2014 Zeneli pelasi HJK:ssa yhdeksän liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän jatkoi seurassa myös kaudella 2015, jonka aikana pelasi 27 liigaottelua ja teki kahdeksan maalia.
Helmikuussa 2016 Zeneli teki vuoden mittaisen sopimuksen Kazakstanin Superliigassa pelaavan Šahtjor Karagandan kanssa. Hän pelasi seurassa kauden 2016 aikana 14 liigaottelua. Zeneli purki sopimuksensa kesäkuussa ja teki heinäkuussa loppukauden kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan Interin kanssa.
Suomen A-maajoukkueessa Zeneli esiintyi ensimmäisen kerran syyskuussa 2013 Espanjaa vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Hänet kutsuttiin A-maajoukkueeseen jo vuonna 2011, mutta Zeneli kieltäytyi oltuaan samaan aikaan sveitsiläisen FC Thunin testissä.
Zeneli muutti perheineen Suomeen 6-vuotiaana. Hän on viisilapsisen perheen kuopus. Zenelin veli Ridvan Zeneli on myös Veikkausliigassa pelannut jalkapalloilija.
HJK
Philipp Jakob Cretzschmar
Philipp Jakob Cretzschmar (11. kesäkuuta 1786, Sulzbach – 4. toukokuuta 1845) oli saksalainen lääkäri ja eläintieteilijä.
Cretzschmar opiskeli lääketiedettä Würzburgin ja Hallen yliopistoissa. Hän opetti anatomiaa ja eläintiedettä Senckenbergin lääketieteellisessä instituutissa Frankfurtissa.
Cretzschmar toimi sotilaslääkärinä Napoleonin armeijassa. Hän palveli Saksassa, Wienissä, Pariisissa ja Espanjassa.
Hän oli Senckenbergin Luonnonhistoriallisen seuran perustajia ja toinen johtaja 1817. Eräs seuran perustajista oli myös Eduard Rüppell, jonka kanssa Cretzschmar kirjoitti teoksen "Atlas zu der Reise im nördlichen Afrika (1828–1830)." Teoksen lintuja käsittelevän osan kirjoitti Cretzschmar, ja siinä esiteltiin noin 30 uutta lajia, muun muassa ruostekurkkusirkku ("Emberiza caesia") ja arohiirihaukka ("Buteo rufinus").
Yves Giraud-Cabantous
Marius Aristide Yves Giraud-Cabantous (8. lokakuuta 1904 Saint-Gaudens, Ranska – 30. maaliskuuta 1973 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 13 osakilpailuun kausina 1950-1953 saavuttaen yhteensä 5 MM-pistettä. Hänen paras sijoituksensa oli Britannian GP:n 1950 neljäs sija. Aika-ajoissa Giraud-Cabantous oli viides Ranskan GP:ssä 1950. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Giraud-Cabantousin kilpa-ajajan ura sai alkunsa, kun tämä työskenteli mekaanikkona Salmson-yritykselle ja sai isäpuoleltaan joululahjaksi auton vuonna 1924. Heti keväästä 1925 lähtien hän ajoi autokilpailuissa ja voitti vuonna Grand Prix des Frontières -kilpailun Salmson -autollaan. Muita merkittäviä tuloksia olivat vuoden 1930 Bol d'Orin voitto sekä Le Mansin 24 tunnin toinen sija yhdessä Gaston Serraudin Delahaye-autolla vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen keski-ikäisestä Giraud-Cabantousista tuli Ranskan mestari vuonna 1948. Hän osallistui F1-sarjaan Talbot-Lagon sekä HWM:n autoilla 1950-53, jonka jälkeen ajoi urheiluautosarjoissa sijoittuen, mm. toiseksi vuoden 1953 Reimsin 12 tunnin ajoissa. Hän lopetti ajamisen vuosien 1957-58 aikana, koska ryhtyi johtamaan kuljetusyritystä.
Mount Cook
Mount Cook (myös Aoraki) on Uuden-Seelannin korkein vuori. Se yltää 3 724 metrin korkeuteen, ja on osa Etelä-Alppien vuorijonoa, sijaiten Eteläsaarella. Vuoren huipulle nousivat ensimmäisinä uusiseelantilaiset Tom Fyfe, George Graham ja Jack Clarke 25. joulukuuta vuonna 1894.
Veikko Laine (tukkuliike)
Veikko Laine Oy on hedelmä- ja vihannestukku, jonka tärkeimmät asiakasryhmät ovat yksityiset tukkuliikkeet sekä päivittäistavarakauppaketjut.
Vuoden 2008 liikevaihto oli 470 miljoonaa euroa.
Yritys omistaa Virossa tytäryhtiönä hedelmä- ja vihannestukku Karlskroona OÜ:n, joka oli vuonna 2016 Viron 25. suurin suomalaisyritys noin 36 miljoonan euron tuotolla.
Henri La Fontaine
Henri Marie La Fontaine (22. huhtikuuta 1854 Bryssel, Belgia – 14. toukokuuta 1943 Bryssel) oli belgialainen juristi, pasifisti, sosialisti, vapaamuurari ja Kansainvälisen oikeuden professori. Hän toimi pitkään Bureau International Permanent de la Paix'n presidenttinä sekä lainsäätäjänä ja varapuheenjohtajana Belgian senaatissa. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1913.
La Fontaine syntyi brysseliläiseen porvarisperheeseen. Peruskoulun jälkeen hän opiskeli lakia Free University of Brusselsissa (nyk. Université libre de Bruxelles ja Vrije Universiteit Brussel), josta hän myös valmistui oikeustieteen tohtoriksi. Hän suoritti harjoittelun tunnetun juristin ja asianajajan Edmond Picardin toimistossa. Hänen suuria intohimoajaan olivat vuorikiipeily, kirjallisuus ja politiikka, ja hän kirjoitti näistä aiheista useita teoksia. Hän myös kehitti Paul Otletin kanssa kirjastojen yleisen kymmenluokittelun.
Hän osallistui jo varhain Belgian poliittiseen elämään ja toimi senaatissa useiden provinssien (Hainaut, 1895-1898; Liège 1900-1932; Brabant 1935-1936) edustajana. Hän puolusti tiukasti näkemyksiään kasvatuksesta, naisten oikeuksista ja muista yhteiskunnallisesti keskeisistä ongelmista 1800-luvun lopulla. Hän osallistui myös aktiivina Bureau International Permanent de la Paix'n perustamiseen ja toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1907 lähtien aina kuolemaansa 1943 saakka.
Vuonna 1916 La Fontaine julkaisi teoksen ”"The great solution : magnisissima charta"”, jossa hän voimakkaasti puolustaa ajatusta intellektuellien yhteisestä maailmanjärjestöstä.
La Fontaine kuoli luonnollisen kuoleman Belgiassa 14. toukokuuta 1943.
Philippe Étancelin
Philippe Étancelin (28. joulukuuta 1896 Rouen, Ranska – 13. lokakuuta 1981, Ranska) oli ranskalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 12:een F1-sarjan osakilpailuun kausina 1950–1953 ja saavutti yhteensä 3 MM-pistettä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Étancelin isä oli maatilallinen ja varakas villakauppias, mutta poika halusi kilpa-ajajaksi, johon hän ryhtyi vuonna 1926 kilpaillen Bugatillaan mäkiajoissa. Étancelinin uran parhaat vuodet sijoittuivat ajalle ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1927 Étancelin voitti Marnen kilpailun ja uusi voittonsa pari vuotta myöhemmin. Vuonna 1930 hän ajoi suuremmissa kilpailuissa voittaen Ranskan osakilpailun Bugatillaan. Hän voitti myös Algerian GP:n vuonna 1930. Vuotta myöhemmin kilpa-auto vaihtui Bugatista Alfa Romeoon, mutta menestys oli kohtalaisempaa, mm. vuoden 1933 Ranskan osakilpailussa, jossa kytkin- ja vaihteistoviat veivät häneltä johtoaseman sekä voiton kilpailusta. Vuoden 1934 kohokohta oli Le Mansin 24 tunnin ajon Luigi Chinettin kanssa 1934.
Sodan jälkeen Étancelin kaivoi esille Alfa Romeonsa ja osallistui vuoden 1945 Prisoners' Cup -kilpailuun, jossa kilpailu päättyi hänen osaltaan kolariin. Parempaa menestystä tuli, kun Étancelin vaihtoi Alfa Romeonsa Talbot-Lagoon, jolla voitti vuoden 1949 Pariisin osakilpailun ja oli toinen Italian ja Tšekkoslovakian osakilpailuissa.
Olleessaan jo viidenkymmenen ikävuoden puolella Étancelin osallistui vuonna ensimmäiselle Formula 1-kaudelle. Hän ajoi kauden aikana kaksi kertaa viidennelle sijalle Ranskan GP:ssä ja Italian GP:ssä (Ranskan GP:ssä hän tosin jakoi sijan Eugène Chaboudin kanssa). Kaksi seuraavaa kautta menivät heikommin eikä hän kerännyt yhtään pisteitä. Viimeisessä kilpailussaan vuoden 1952 Ranskan GP:ssä Étancelin palkittiin ennen kilpailun alkua Légion d'Honneur -arvopalkinnolla juhlallisin seremonioin ja sai samana vuonna myös Croix de Guerre -arvoristin. Lopullisesti hän luopui kilpa-ajamisesta vuoden 1953 Rouenin osakilpailun jälkeen. Jäätyään eläkkeelle ja asumaan Pariisin esikaupunkialueelle Étancelista tuli Entisten kuskien kerhon () jäsen.
For Unlawful Carnal Knowledge
For Unlawful Carnal Knowledge (myös tunnettu lyhennetyllä nimellä F.U.C.K.) on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin yhdeksäs studioalbumi ja kolmas albumi vokalisti Sammy Hagarin kanssa. Se julkaistiin 1991 ja se voitti "Best Hard Rock Performance" –Grammyn. Voitto oli bändin ensimmäinen.
Albumilta hiteiksi nousi kappaleet "Poundcake", MTV:llä useasti näytetty "Right Now", "Runaround" ja "Top of the World", jotka kaikki julkaistiin singleinä. Albumi oli
Billboard 200 ensimmäisellä sijalla kolme viikkoa. Myöhemmin tunnetuiksi kappaleiksi tulivat metallihitti "Judgment Day", jossa kuullaan myös Michael Anthonyn kijuntaääntä, akustinen "Spanked", "Man on a Mission" ja metallikappale "The Dream Is Over", jossa Eddien kitarasoolot pääsevät oikeuksiin. Albumilla on myös Eddie Van Halenin rauhallinen kitarasoolokappale "316". Albumi on myynyt 3-kertaista platinaa eli yli kolme miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.Billboard (Pohjois-Amerikka)
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Edward William Vernon Harcourt
Edward William Vernon Harcourt (1825–1891) oli englantilainen luonnontieteilijä.
Hänen isänsä oli tiedemies William Vernon Harcourt (1789–1871). Hänen samanniminen veljensä William Vernon Harcourt (1827–1904) oli poliitikko.
Harcourt tutki Madeiran luontoa ja julkaisi kirjan "Sketch of Madeira" (1851), jossa hän kuvaili ja nimesi muun muassa madeirankeijun ("Oceanodroma castro").
Myöhemmin hän siirtyi politiikkaan ja toimi muun muassa Oxfordshiren sheriffinä 1875 ja parlamenttiedustajana 1878–1885.
Eugène Martin
Eugène Martin (24. maaliskuuta 1915 – 12. lokakuuta 2006) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Grand Prix -kilpailuun vuonna 1950, mutta keskeytti kummassakin kisassa, eikä näin saavuttanut pisteitä.
Mikko Innanen (jalkapalloilija)
Mikko Innanen (s. 8. syyskuuta 1982 Tampere) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä tai laitalinkki.
Innanen on Tampereen Pallo-Veikkojen kasvatti ja debytoi Veikkausliigassa seuran edustusjoukkueessa kaudella 1999. Seuraavat 11 kautta hän edusti Valkeakosken Hakaa, jossa hän pelasi yli 200 liigaottelua ja saavutti muun muassa sekä kaksi Suomen mestaruutta että Suomen cupin voittoa. Kauden 2011 Innanen edusti Myllykosken Palloa, ja kaudeksi 2012 hän siirtyi Jyväskylän Jalkapalloklubiin.
Kaudeksi 2014 Innanen palasi Hakaan, josta siirtyi kaudella 2016 kasvattajaseuraansa Tampereen Pallo-Veikkoihin. Innanen lopetti peliuransa Kauden 2017 päätteeksi ja siirtyi TPV:n edustusjoukkueen apuvalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi.
Angie Stone
Angela Laverne Brown, taiteilijanimeltään Angie Stone, (s. 30. tammikuuta 1961 Columbia, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen R&B-, hip hop- ja nu-soul-laulaja, lauluntekijä, kosketinsoittaja, levytuottaja ja näyttelijä. Maailmanlaajuisesti hänen tunnetuin hittinsä on ”Wish I Didn’t Miss You”.
Johnny Claes
Johnny Claes (11. marraskuuta 1916 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia – 3. helmikuuta 1956 Bryssel, Bryssel, Belgia) oli belgialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 25 Grand Prix -kilpailuun vuosina 1950-1953 ja 1955, muttei saavuttanut yhtään pistettä. Parhaimmillaan Claes oli kahdesti seitsemäs. Hänellä oli skotlantilainen äiti ja belgialainen isä.
Louis Chiron
Louis Alexandre Chiron (3. elokuuta 1899 Monte Carlo, Monaco – 22. kesäkuuta 1979 Monaco) oli monacolainen Grand Prix -kuljettaja. Hän voitti useita GP-kilpailuja 1920-luvulta 1940-luvulle. Chiron oli mukana myös Formula 1 -sarjassa, kun sarja alkoi. Hän osallistui 19:ään F1:n MM-kilpailuun vuosina 1950–1951, 1953, 1955–1956 sekä 1958. Hän saavutti kolmannen sijan kotikilpailussaan Maseratilla vuonna 1950, joka jäi hänen ainoaksi pistesijoituksekseen. Näin ollen hän saavutti urallaan yhteensä neljä pistettä. Chiron oli 55-vuotiaana sekä vanhin F1-kilpailuun mukaan yrittänyt kuljettaja että vanhin F1-kilpailuun osallistunut kuljettaja. Hän oli 58 vuoden ja 288 päivän ikäinen osallistuessaan vuoden 1958 Monacon kilpailuun, mutta karsiutui ja tämä jäi hänen viimeiseksi kilpailuksi F1-sarjassa.
Chiron oli luonteeltaan karismaattinen ja hänellä oli sulava ote sekä autojen että naisten käsittelyyn. Hänen kilpauransa aikana ympärillä pyöri useita varakkaita naisia, jotka rahoittivat tämän kilvanajoa ja joista eräs oli tämän Grand Prix -autoiluajan pomon Alfred Hoffmannin vaimo Alice. Suhteen paljastuttua Hoffmann erotti Chironin vuonna 1933.
Geoff Crossley
Geoffrey Crossley (11. toukokuuta 1921 Derbyshire, Iso-Britannia – 7. tammikuuta 2002) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui kahteen Formula 1 -luokan maailmanmestaruussarjan osakilpailuun vuonna 1950, mutta hän ei saavuttanut yhtään pistettä. Lisäksi hän osallistui useaan MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Kajaanin saha
Kajaanin saha eli Kajaaniwood Oy on kuusamolaisen Pölkky Oy:n omistukseen kuuluva saha Kajaanin Tihisenniemellä. Saha siirtyy kuusamolaisen Pölkky Oy:n omistukseen syyskuussa 2012. Sahalla on henkilöstöä noin 83. Sahan tuotteina ovat vakiosahatavara ja erikoissahatavara (mänty ja kuusi) rakentamiseen, huonekalu- ja puusepänteollisuudelle. Sahan tuotantokapasiteetti on 220 000 m³ vuodessa.
Hasetec Oy:llä on liimahirsiaihiotehdas Tihisenniemellä entisessä sahan höyläämörakennuksessa. Tehdas on toiminut Kajaanissa keväästä 2008 alkaen.
Saha tunnettiin aluksi nimellä "Pokin saha" alkuperäisen saharakennuksen suunnitelmat laatineen rakennusmestari Anton Pokin mukaan. Nykyisen saharakennuksen vanhimmat osat on rakennettu jo 1943 arkkitehti Eino Pitkäsen suunnittelemina, mutta saha otettiin käyttöön vasta 1946, koska alkuperäinen sahauskoneisto oli jouduttu luovuttamaan sotakorvaukseksi. Sahan omistaja on ollut Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö (1907-1946), Kajaani Oy (1946-1989), Yhtyneet Sahat (1989-1996), UPM-Kymmene Oyj 1996-2012 ja UPM Timberin jälkeen Pölkky Oy:n omistama Kajaaniwood Oy vuodesta 2012 alkaen.
Viimeisessä omistajanvaihdoksessa 87 sahan työntekijää siirtyi vanhoina työntekijöitä uuden työnantajan palvelukseen. 
UPM:n Kajaanin yksiköiden henkilöstön tiedotuslehtenä on huhtikuusta 2008 alkaen ollut Tihinen-niminen A4-kokoinen paperijulkaisu. Tihinen korvasi aiemman Kajaanin kuulumisia-lehden (aikaisemmin ), joka oli ilmestynyt yli 65 vuotta vuodesta 1942. Vuosina 1975-1989 ilmestyi lisäksi Kajaviesti, Kajaani Oy:n sisäinen tiedotusviesti.
Sahalla oli vuoteen 2009 saakka oma tehdaspalokunta, jonka virallinen nimi oli UPM-Kajaanin Tehdaspalokunta (TPK). Tehdaspalokunta toimi kaikkien UPM:n Kajaanin yksiköiden sekä Kainuun Voiman tarpeita varten ja sillä oli sopimus myös Kainuun Pelastuslaitoksen kanssa ulkopuolisista avustustehtävistä. Palokunnalla oli käytössään ainakin seuraava ajoneuvokalusto: Tehdaspalokunta toimi tehdasalueella sijaitsevan vanhan pääportin vieressä olevalla paloasemalla.
Suomen Helasto
Suomen Helasto Oyj on suomalainen vuonna 1984 perustettu yhtiö. Yhtiö toimii lukitus- ja turvallisuusalalla, rakennus- ja kalustehelojen tukkukaupassa sekä kiinnitystarvikkeiden maahantuojana ja myyjänä. Vuonna 2006 yhtiön palveluksessa oli 150 työntekijää ja sen liikevaihto oli 26,0 miljoonaa euroa. Suomen Helasto on noteerattu Helsingin pörssissä (kaupankäyntitunnus SHE1V) vuodesta 1992 lähtien.
Konserniin kuuluvat seuraavat yhtiöt:
Panostaja Oyj on ostanut Suomen Helaston osake-enemmistön.
Palosuo Islands
Palosuo Islands on joukko pieniä saaria ja kallioita Eteläisellä jäämerellä lähellä Etelämannerta. Saaret nimettiin vuonna 1962 merijään tutkimukseen erikoistuneen suomalaisen merentutkijan Erkki Palosuon mukaan.
Alfa Romeo 158/159 Alfetta
Alfa Romeo 158/159 "Alfetta" oli Alfa Romeon vuosina 1937-1951 käyttämä kilpa-auto, joka voitti sen ajamasta 54 kilpailusta 47. Se suunniteltiin vuonna 1937 ennen toista maailmansotaa Voiturette -luokkaan. Siinä oli 1,5 litran suora mekaanisesti ahdettu kahdeksikkomoottori. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 auto luokiteltiin uudestaan juuri lanseerattuun Formula 1 -luokkaan. Suurinta menestystä auto saavutti vuodesta 1946 vuoteen 1951, jolloin se voitti kaikki muut kilpailut joihin se osallistui paitsi Pariisissa 9. heinäkuuta 1946 järjestetyn kilpailun. Kun Formula 1 -virallinen maailmanmestaruussarja starttasi vuonna 1950, oli Alfa Romeo heti mukana kilpailussa ja saavutti Formula 1 -maailmanmestaruudet vuosina 1950 ja 1951, legendaarisilla kuljettajilla kuten Argentiinan Juan Manuel Fangio ja Italian Giuseppe Farina sekä Luigi Villoresi.
Auton nimi tuli sen 1,5 litran moottorista ja 8 sylinteristä.
Auton suunnitteli Italialainen Gioacchino Colombo, joka suunnitteli moni kilpa-autoja 30-, 40- ja 50-luvuilla.
Auto oli putkirunkoinen yksipaikkainen kilpa-auto, jossa käytettiin neljävaihteista vaihdelaatikkoa, Pirellin renkaita, sekä Shellin öljyjä, polttoaineena käytettiin seosta jossa oli 98,5% metanolia, 1% risiiniöljyä sekä 0,5% vettä.
Alfettassa oli 1,497 litran 1,5 litran suora mekaanisesti ahdettu kahdeksikkomoottori, jonka ensimmäinen vuoden 1938 versio tuotti 200 hevosvoimaaa ja kävi 6500 kierroksella minuutissa. Sodan jälkeen moottorista saatiin puristettua irti 254 hevosvoimaa. Vuonna 1947 uuteen Formula 1 -sarjaan autoa muokattiin ja siitä saatiin 350 hevosvoimaa 8500 kierroksella minuutissa. Uuden mallin viralliseksi nimeksi tuli Tipo 158/47. Vuoden 1950 lopussa alettiin suunnitella uutta mallia 159, koska edellinen malli oli hyvin vanha ja Alfa Romeo tarvitsi uutta auto pitääkseen pahimmat kilpailijansa, Ferrarin, Maseratin ja Talbot-Lagon, takanaan. Mallissa 159 oli uusi moottori, joka tuotti 425 hevosvoimaa 9300 kierroksella minuutissa.
New Plymouth
New Plymouth (maoriksi "Ngāmotu") on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Pohjoissaaren länsirannikolla noin 260 kilometriä Wellingtonista pohjoiseen. Asukkaita on ()New Plymouth perustettiin vuonna 1841, ja se oli yksi ensimmäisistä eurooppalaisten asuttamista alueista.
Kaupungin ja sitä ympäröivän vauraan maaseudun talous perustuu erityisesti maitoteollisuuteen. Maanviljelyn ohella seudun muita merkittäviä aloja ovat koneteollisuus, kasvitarhanviljely ja matkailu. New Plymouthissa on myös energia- ja öljynjalostusalan yrityksiä läheisellä merialueella sijaitsevien Mauin kaasukenttien sekä Moturoan lähiöstä 1865 löydetyn öljyn ansiosta.
New Plymouthissa on yksi Pohjoissaaren suurimmista vuorista, Mount Taranaki.
Peretolan lentoasema
Peretolan lentoasema tai Firenzen lentoasema (italiaksi "Aeroporto di Firenze Vespucci") on Firenzen kansainvälinen lentoasema. Se on Pisan Galileo Galilein lentoaseman ohella toinen Toscanan päälentoasema. Peretola on suhteellisen pieni lentoasema; siellä on ainoastaan yksi kiitotie.
Niskavuoren nuori emäntä (vuoden 1987 elokuva)
Niskavuoren nuori emäntä on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1987. Se perustuu Hella Wuolijoen saman nimiseen näytelmään. Puolitoistatuntisen elokuvan on ohjannut Kalle Pursiainen. Aiheesta valmistui vuonna 1946 elokuva "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä" Valentin Vaalan ohjaamana. Juoni on sama, mutta Pursiaisen elokuvassa tapahtumat alkavat hieman myöhäisemmästä vaiheesta. Elokuvan teossa on avustanut Näytelmäseura Lyhty.
Samaan aikaan Niskavuoren emännän kanssa valmistui myös televisioelokuva "Niskavuoren Heta". Molemmilla on sama tekijäkaarti, joten ne muodostavat eheän kokonaisuuden hämäläisen suurtilan ja sen ihmisten vaiheista 1800-luvun lopulta 1920-luvulle. Elokuvat käsittävät viisiosaisen Niskavuori-sarjan kronologisesti kaksi ensimmäistä osaa. Wuolijoki julkaisi Niskavuoren Heta -näytelmän vuonna 1950, joten sen tapahtumiin ei vuoden 1946 Loviisa-elokuvassa olisi voitukaan rakentaa samanlaista siltaa kuin Pursiaisen elokuvassa on tehty.
Maalaissaagan kolmannesta ja neljännestä osasta valmistui elokuva "Niskavuori" vuonna 1984 Matti Kassilan ohjaamana. Pursiainen ohjasi sarjan viimeisestä osasta televisionäytelmän "Entäs nyt, Niskavuori?" niin ikään 1987, joten koko Niskavuori-sarja sai jonkinlaisen elokuvallisen uudelleentulkinnan 1980-luvulla.
Jurva Point
Jurva Point on Biscoesaariin kuuluvan Renaudinsaaren pienen niemen kaakkoiskärki lähellä Etelämannerta. Se nimettiin 1959 merijäätutkimuksen uranuurtajan, suomalaisen merentutkijan Risto Jurvan mukaan.
World Boxing Organization
World Boxing Organization (WBO) on ammattilaisnyrkkeilyjärjestö, joka järjestää nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluita. Voittoa tavoittelematon järjestö on perustettu 1988, ja sen päämaja sijaitsee San Juanissa Puerto Ricossa. WBO on yksi neljästä suuresta maailmanlaajuisesta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä.
WBO:n perustivat joukko puertoricolaisia ja Dominikaanisen tasavallan liikemiehiä, jotka erosivat World Boxing Associationista vuoden 1988 liittokokouksessa. Uuden nyrkkeilyjärjestön tärkeimmäksi tavoitteeksi kirjattiin turvallisen ja sääntöjä noudattavan nyrkkeilyharrastuksen maailmanlaajuinen tukeminen. WBO on onnistunut saavuttamaan aseman maailman suurien nyrkkeilyjärjestöjen joukossa. Järjestön puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2006 Francisco Varcarcel.
Vuonna 2001 huomattiin, että WBO piti listoillaan jo edesmennyttä ylemmän keskisarjan nyrkkeilijää Darrin Morrista. Ylläpitäjät olivat päivittäneet listan kahdesti Morrisin kuoleman jälkeen, mutta saivat kuulla virheestään vasta median puututtua asiaan.
WBO:n tunnustamia mestareita ovat olleet:
Gini (täsmennyssivu)
Gini tarkoittaa seuraavia asioita:
Jimmy Nail
Jimmy Nail (oik. James Michael Aloysius Bradford, s. 16. maaliskuuta 1954 Newcastle upon Tyne) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Jimmy Nail tunnetaan parhaiten Suomessa roolistaan Leonard ”Oz” Osbornena sarjassa "Näkemiin vaan, muru!". Hän on esiintynyt monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa ja julkaissut myös useita levyjä.
Jimmy Nailin isä Jimmy Bradford oli ammattijalkapalloilija, joka pelasi Huddersfield Townissa.
Kamerunin lippu
Kamerunin lippu on Kamerunin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 20. toukokuuta 1975 ja sen mittasuhteet ovat 2:3. Maa otti toisena länsiafrikkalaisena valtiona lippuunsa panafrikkalaiset värit Ghanan jälkeen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Iso-Britannia ja Ranska jakoivat tämän entisen Saksan siirtomaan. Vihreä-puna-keltainen lippu nousi ensimmäinen kerran salkoon vuonna 1957. Kun Britannian siirtomaa, Etelä-Kamerun ja Ranskan Kamerun yhdistyivät vuonna 1961, lisättiin lipun vasempaan yläkulmaan kaksi keltaista tähteä. Hallituksen vaihtuminen maassa vuonna 1972 johti toisen tähden poistamiseen ja jäljelle jääneen sijoittamiseen punaisen kentän keskelle symboloimaan pohjoisen ja etelän yhtenäisyyttä. Vihreä edustaa kasvillisuutta ja toivoa ja keltainen taas aurinkoa, maaperää ja vaurautta.
Vittring
Vittring on ruotsalaisen Magnus Ugglan neljäs albumi vuodelta 1978.
Levy-yhtiö CBS julkaisi albumin syyskuussa 1978. Levyn kappaleista menestyksiksi nousivat nimikappale "Vittring" ja "Jag vill inte gå hit". Albumin kappaleista kaksi on covereita: "Stjärn...r" on alun perin Rolling Stonesin "Star Star" ja "Å, han kysste mej" on alun perin The Crystalsin "Then he kissed me".
Levyn kannen kuvan on ottanut Ugglan veli Gabriel Uggla.
Kappaleet ovat Ugglan käsialaa, ellei toisin mainita.
Kaukola (Kotka)
Kaukola on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin länsiosassa Kymijoen Koivukoskenhaaran länsipuolella. Kaukola on suurimmaksi osaksi omakotitaloaluetta, mutta kaupunginosan alueella on myös useita rivitaloja ja kerrostalo. Kaukola kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka.
Asemakaavassa Kaukolaan kuuluu myös Katajasuon asuinalue. Kaukola–Pihkoon tilastoalueen asukasluvussa on mukana myös Pihkoon kylän alue.
Kirsti Manninen
Kirsti Marjatta Manninen (o.s. Aukia, s. 22. lokakuuta 1952 Seinäjoki) on suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka on julkaissut toistasataa teosta omalla nimellään ja kirjailijanimellä Enni Mustonen. Mannisen laajaan tuotantoon kuuluu lastenkirjoja, historiikkeja, näytelmiä, televisiokäsikirjoituksia, historiallisia romaaneja, naisviihdettä, dekkareita ja kirjallisuudentutkimuksia.
Manninen opiskeli Helsingin yliopistossa kotimaista kirjallisuutta, Suomen historiaa, suomen kieltä, kasvatusoppia ja tiedotusoppia. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1987 Ylioppilaslehden pakinoista ("Ollista Bisquitiin – Ylioppilaslehden pakinat 1913–1968").
Mannisen tunnetuin teos on Pirkko Kanervan kuvittama "Tivolimäellä tavataan", josta tehtiin animaatiosarja vuonna 1989.
Vuonna 2006 Manninen sai yhdessä Jussi Kaakisen ja Juha Kuisman kanssa Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon teoksesta "Suomen lasten historia". Vuonna 2009 hänelle myönnetiin Kaarina Helakisa -palkinto.
Kirsti Mannisen isä on kirjailija Pekka Aukia ja tytär kirjailija Katri Manninen. Pojat Kusti ja Jaakko ovat muusikoita.
Manninen asuu Mäntsälän Jokelanseudulla ja on kirjoittanut paikkakunnan historiasta. Hän sai törkeästä veropetoksesta ja kirjanpitorikoksesta kuuden kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen maaliskuussa 2017.
Helena Kallio
Helena Katariina Kallio (s. 13. maaliskuuta 1969 Turku) on suomalainen kirjailija ja näyttelijä. Hän on työskennellyt myös ohjaajana, käsikirjoittajana ja teatterintutkijana. Kallio on julkaissut novelleja, runoja, artikkeleita sekä dramatisoinut näytelmiä. Hänen esikoisromaaninsa "Ennen kuin sielu puutuu" ilmestyi 2006.
Kallio voitti Gummeruksen ja Nuoren Voiman Liiton novellikilpailun 2002 novellillaan "04.02". Lisäksi hän on sai 2004 kunniamaininnan Solveig von Schoultz -kilpailussa ruotsinkielisellä runosarjalla "Sisyfos" ja oli ehdokkaana 2006 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tommi Melender
Tommi Melender (s. 2. helmikuuta 1968 Espoo) on suomalainen kirjailija, runoilija ja toimittaja.
Melenderin romaani "Ranskalainen ystävä" oli vuoden 2009 Finlandia-palkintoehdokas. Esseekokoelma "Kuka nauttii eniten" oli Runeberg-palkintoehdokas 2010.
Melender on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan valtio-oppi.
Melender julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Tässäoloa tai unta" vuonna 1989. Häneltä ovat ilmestyneet myös kokoelmat "Maanosa minussa" (2003) ja "Metallisiivet selässä" (2004). Melenderin esikoisromaani "Kunnian mies" ilmestyi vuonna 2007. Toinen romaani "Ranskalainen ystävä" ilmestyi vuonna 2009 ja oli Finlandia-palkintoehdokas. "Lohtu" ilmestyi vuonna 2011 ja "Kylmä sota" 2014.
Melenderin ensimmäinen esseekokoelma "Kuka nauttii eniten" ilmestyi vuonna 2010 ja oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Vuonna 2012 häneltä ilmestyi Timo Hännikäisen kanssa teos "Liberalismin petos". Kaunokirjallisuutta käsittelevä esseekokoelma "Yhden hengen orgiat" ilmestyi vuonna 2013 ja esseekokoelma "Onnellisuudesta" vuonna 2016.
Melenderin tuotannossa on vahvoja vaikutteita ranskalaisesta kirjallisuudesta. Hän käsittelee aikansa ilmiöitä uteliaana mutta etäältä, välillä satiirisin keinoin.
Melender asuu Vantaalla.
Identtinen yhtälö
Matematiikassa identtinen yhtälö tarkoittaa yhtälöä, joka on kaikista parametrin arvoistaan riippumatta tosi. Esimerkiksi yhtälö formula_1 on voimassa kaikilla reaaliluvuilla formula_2, joten kyseinen yhtälö on identtinen.