Haarniska
Haarniska on suojaava vaatetus, joka tyypillisesti suojaa sotilaita haavoittumiselta taistelutilanteissa ja sodankäynnissä. Haarniskoja on valmistettu kautta tunnetun historian, ensi alkuun nahasta, luusta ja sarvesta, myöhemmin myös pronssista ja teräksestä sekä nykyaikana synteettisistä kuiduista, kuten kevlarista.
Kautta ihmiskunnan historian haarniskan kehitys on tapahtunut rinnakkain taistelukentällä käytettävien aseiden kehityksen kanssa. Varustekehittelyssä on pyritty luomaan aina parempaa suojausta menettämättä silti liikkumiskykyä.
Euroopan historiassa tunnettuja haarniskatyyppejä ovat Rooman legioonalaisten lorica segmentata, antiikin ja keskiajan rengashaarniskat ja keskiajan ritarien käyttämä teräksinen levyhaarniska. Samurai-ajan Japanissa lakattu, liuskoista koostuva "odoshi"-haarniska oli suosittu. Se on pohjimmiltaan lamellaarihaarniska eli lusto, ja samankaltainen kuin bysanttilainen "klibanion", joskin bysanttilaisen haarniskan liuskat ovat japanilaista suuremmat. Muita haarniskatyyppejä ovat suomuhaarniska ("lorica squamata") ja niin sanottu "Visby-haarniska", joka koostuu nahkaliivin sisäpuolelle niitatuista teräslevyistä ja jota käytetään rengaspaidan tai toppatakin päällä suojaamaan vartaloa. Kun rengashaarniska ommellaan samettisen tai nahkaisen liivin vuorin sisään, siitä käytetään nimeä "jazeraint".
Haarniskan alla käytettävästä toppatakista käytetään nimiä "aketon", "haqueton" tai "gambeson", mikäli takki on kankainen; nahkaisesta toppatakista käytetään nimeä "jerkin".
Myöhäiskeskiaikaisessa Euroopassa ritarien käyttämä levyhaarniska on tyypillisin esimerkki haarniskasta. Siinä taistelijan koko keho on peitetty kuhunkin osaan sopivalla teräslevyllä. Levyt puettiin villaisten alusvaatteiden päälle ja kiinnitettiin vöillä ja soljilla. Rengashaarniska suojasi niitä osia, joita ei voitu peittää teräslevyillä (kuten polven takaosa). Levyhaarniskan osia olivat esimerkiksi kypärä, taisteluhansikkaat, niskasuojus, rintalevy ja jalkasuojat.
Tavallisesti koko vartalon suojaava levyhaarniska tehtiin varta vasten tiettyä henkilöä varten. Tämä teki haarniskoista luonnollisesti hyvin kalliita. Haarniskat painoivat normaalisti 20–25 kiloa. Kokovartalohaarniska oli ylellisyyttä, johon vain aatelisilla oli normaalisti varaa. Alemman luokan sotilaat käyttivät yleensä halvempia massatuotettuja haarniskoja, joihin kuului lähinnä vain kypärä, nivelsuojukset ja rintakilpi ("kyrassi"). Kokovartalohaarniska tarjosi kantajalleen hyvän suojan miekan iskuja ja kohtalaisen suojan nuolia, nuijia ja varhaisia musketin kuulia vastaan. Vaikka miekan terä ei läpäissytkään suhteellisen ohutta (noin 1 mm) teräslevyä, iskun voima saattoi tehdä silti vakaviakin vammoja, mikäli alla ei ollut toppausta (költeri, gambeson) vaimentamassa iskuja. Nuolet saattoivat lävistää varhaisen levyhaarniskan lähietäisyydeltä, mutta myöhemmin kehitys teräksen taontamenetelmissä teki tämänkaltaisen hyökkäyksen hankalammaksi; myöhäisten haarniskojen kuvioinnit ovat tarkoituksellisia - niiden ideana on muuttaa haarniskan geometriaa niin, ettei haarniskassa olisi yhtään kohtisuoraa pintaa ja jotta nuolet luiskahtaisivat sivuun. Ritarit putosivat useimmiten nuijien ja sotavasaroiden aiheuttamien vammojen vuoksi. Nämä aseet saattoivat välittää iskuenergiansa haarniskan läpi ja aiheuttivaa ritareille luunmurtumia, sisäisiä verenvuotoja tai aivotärähdyksen. Toinen tekniikka oli yrittää iskeä haarniskan aukkojen läpi tikareilla.