hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Thelema
Thelema on brittiläisen okkultistin Aleister Crowleyn vuonna 1904 Egyptissä perustama uskonto. Crowleya pidetään theleman profeettana. Nykyisin thelemaa harjoittaa ainakin Ordo Templi Orientis. Theleman tärkein pyhä kirja on Crowleyn "Liber AL vel Legis" eli "Lain kirja", jonka Crowleyn mukaan Aiwass-niminen henki, aioni, saneli hänen Rose-vaimonsa kautta. Theleman harjoittajia kutsutaan "thelemiiteiksi".
Thelemassa uskotaan, että kaikki manifestoitunut todellisuus on tulosta aika-paikkajatkumo Nuitin ja "Elämän ja Viisauden prinsiippi" Haditin välisestä vuorovaikutuksesta. Tämä vuorovaikutus synnyttää Tietoisuuden prinsiipin (Ra-Hoor-Khuit), joka puolestaan hallitsee olemassaoloa. "Lain kirjassa" näitä prinsiippejä symboloivat egyptiläisen panteonin jumalat.
Thelemiittien mukaan kaikki uskonnot pohjautuvat samaan universaaliin totuuteen. Niinpä eri uskontojen tutkiminen on tärkeä osa theleman uskonnonharjoitusta.
Theleman mukaan jokaisella ihmisellä on sekä sielu että "Augoiedes" eli "pyhä suojelusenkeli", joka on eräänlainen korkeampi sielu tai suojelusenkeli. Yhteyden saavuttaminen "Suojelusenkeliin" on yksi vihityn merkittävimpiä tehtäviä. Varsinaiseen kuolemanjälkeiseen elämään ei uskota, vaan elämä ja kuolema nähdään saman jatkumon osina. Augoiedes kuitenkin on kuolematon.
Theleman keskeinen laki on "Tee mitä tahdot" (Do what thou Wilt). Tämä ei tarkoita jokaisen halun toteuttamista, vaan sitä, että ihminen on velvollinen viisauttaan kehittämällä tutustumaan omaan jumalalliseen "Todelliseen Tahtoonsa", ikään kuin kohtaloonsa tai kutsumukseensa elämässä, joka hänen tulee edelleen toteuttaa. Käskyn voisikin tulkita tarkoittamaan: "Anna kohtalosi täyttyä."
Thelemassa harjoitetaan muun muassa meditaatiota, rituaalimagiaa, itsekuria sekä pyhien tekstien tutkimista. Näiden kaikkien tarkoituksena on oman todellisen Tahdon löytäminen ja toteuttaminen, henkinen kasvu ja yhteys korkeampiin tietoisuuden tasoihin.
Theleman juhlapäiviä ovat päiväntasausten ja päivänseisausten lisäksi "Juhla Profeetan ja hänen Morsionsa ensi yölle" (The Feast for the First Night of the Prophet and His Bride) elokuun kahdentenatoista, "Juhla Lain Kirjan kirjoittamisen kolmelle päivälle" (The Feast for the Three Days of the Writing of the Book of the Law) 8. – 10. huhtikuuta, sekä "Juhla Ylimmälle Rituaalille" (The Feast for the Supreme Ritual), jolloin kutsutaan Horusta ja joka on thelemiittien uudenvuodenjuhla, maaliskuun 20. päivänä. Tasauksista kevätpäiväntasaus on merkittävin.
Lisäksi juhlistetaan syntymää, puberteettia ja kuolemaa.
Opetushallitus
Opetushallitus (OPH, ) on Helsingissä toimiva opetus- ja kulttuuriministeriön alainen virasto, joka vastaa varhaiskasvatuksen, esi- ja perusopetuksen, aamu- ja iltapäivätoiminnan, lukiokoulutuksen, ammatillisen peruskoulutuksen, aikuiskoulutuksen, vapaan sivistystyön ja taiteen perusopetuksen kehittämisestä.
Opetushallitus syntyi 1. huhtikuuta 1991, kun keskusvirastoina toimineet Kouluhallitus ja Ammattikasvatushallitus yhdistettiin. Tarkoituksena oli keskittää kaikki opetustoimintaa koskevat asiat yhteen keskusvirastoon. Tavoitteena oli, että uusi virasto keskittyisi opetuksen tavoitteiden, sisältöjen ja menetelmien kehittämiseen sekä koulutuksen tuloksellisuuden seurantaan ja edistämiseen.
Kouluhallituksen alaisuudessa toiminut Valtion audiovisuaalinen keskus lakkautetiin vuonna 1994 ja sen tehtävät jaettiin Opetushallituksen ja Yleisradion kesken.
Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskus CIMO ja Opetushallitus yhdistyvät uudeksi Opetushallitukseksi vuoden 2017 alussa.
Opetushallitus muun muassa laatii opetussuunnitelmien, tutkintojen ja näyttötutkintojen perusteet sekä kehittää koulutusta ja sen tuloksellisuutta. Kehittämistyö tapahtuu oppilaitosten ja muiden sidosryhmien kanssa toteutetuissa kehittämishankkeissa. Opetushallitus myös kerää koulutusalan tietoa ja tarjoaa niitä erilaisina tietopalveluina. Opetushallitus koordinoi valtion tukemaa pitkäkestoista opettajien täydennyskoulutusta ja kehittää ja levittää oppimateriaaleja.
Suoraan Opetushallituksen hallinnon alaisena on 11 oppilaitosta, joihin kuuluvat kuusi yleissivistävää erityisoppilaitosta, kaksi kielikoulua (Helsingin ranskalais-suomalainen koulu ja Suomalais-venäläinen koulu) sekä Helsingin eurooppalainen koulu, Saamelaisalueen koulutuskeskus ja Merenkulun turvallisuuskoulutuskeskus.
Opetushallitus on jaettu kuuteen toimintayksikköön, jotka vastaavat yleissivistävästä koulutuksesta ja varhaiskasvatuksesta, ammattikoulutuksesta, kansainvälistymispalveluista, koulutustoimialan palveluista, hallintopalveluista ja ruotsinkielisestä koulutuksesta.
Valtioneuvosto nimittää Opetushallituksen johtokunnan. Johtokunnan tehtävinä onLähde
Kinkerit
Kinkerit, lukukinkerit tai lukuset olivat rippikoulua edeltäneitä opetus- ja kuulustelutilaisuuksia Suomen maaseutualueilla. Kinkereillä opeteltiin muun muassa lukemaan ja luettiin katekismusta sekä Raamattua. Opettajana toimi usein pappi, kanttori tai lukkari. Yleisesti kinkereitä järjestettiin kansakoulujen yleistymiseen asti. Nykyään niitä järjestetään edelleen maaseudulla. Kaupungeissa kinkeritoiminta on hiipunut. Paikallisesti niillä on edelleen merkitystä sosiaalisina tilaisuuksina sekä seurakunnan toiminnan ja toimihenkilöiden esittelytilaisuuksina. Kinkereitä järjestettiin vuonna 2005 noin 3000.
Maaseudulla on edelleen seurakuntia, jotka on jaettu kinkeripiireihin, usein kylittäin. Kinkerit järjestestetään piireittäin kouluilla, seurakunnan tiloissa ja kodeissa. Entisaikaan kinkerit järjestettiin useimmiten isoissa maataloissa, joiden kesken järjestämisvastuu vaihteli. Tilaisuuksissa oli uskonnollisen ohjelman lisäksi myös tarjoilua, jonka osalta esiintyi myös jonkinasteista kilpailua. Haluttiin näyttää mitä oma tila pystyy tarjoamaan.
Kinkerit-sana on lainaa muinaisruotsin sanasta gengiärdh tai gingerdh, joka tarkoitti arvovieraiden vastaanottajaisvalmisteluja tai tuotelahjaa mm. ruokavaroja, jotka varattiin matkakestitykseksi esimerkiksi kuninkaalle, piispalle tai heidän edustajille. Ensimmäinen löydetty kirjallinen maininta on vuodelta 1681 papeille koottavaa vuotuisveroa koskevassa asetuksessa, jossa se tarkoittaa kestitystä. Mutta jo vuonna 1765 siitä on kirjallinen todiste merkityksellä opetustilaisuus.
Samasta sanasta tulee myös Mikkelin Kenkäveron pappilan nimi. Kenkien kanssa tuolla nimellä ei ole mitään tekemistä, vaan ruotsin gengiärdh on kansan suussa vain vääntynyt samalta kuulostavaksi kengäksi.
Meksikolainen keittiö
Meksikolainen keittiö yhdistää asteekkien ja espanjalaisten vivahteikkaita ruoka-aineita ja ruokakulttuureita. Myös Portugalin, Ranskan ja Itävallan keittiöillä oli vaikutusta meksikolaiseen keittiöön. Tunnusomaista meksikolaiselle keittiölle on etenkin chilipippurien, tortillojen eli vehnä/maissileipästen sekä mustien papujen käyttö. Mausteita meksikolaiset käyttävät runsaasti, ja ruoan tulisuus ja chilit ovatkin meksikolaisen ruoan sielu, vaikka kaikki ruoat eivät sisälläkään chiliä ja tulisia makuja. Meksikolaista ruokakulttuuria on kutsuttu yhdeksi maailman kolmesta tärkeimmästä gastronomiasta kiinalaisen ja ranskalaisen keittiön ohella.
Espanjalaiset toivat Meksikoon raaka-aineista etenkin sianlihan, sipulin, valkosipulin, kanelin ja riisin, kun taas esikolumbiaaniseen keskiamerikkalaiseen ruokavalioon kuuluivat Vanhassa maailmassa tuntemattomat avokado, bataatti, chili, kaakao, kurpitsa, maapähkinä, maissi, pavut, tomaatti ja vanilja.
Meksikolaisten perusruokaa ovat tortillat, maissista tehdyt rieskat. Tortillasta tehdään myös tacoja ja enchiladoja.
Perinteinen meksikolainen rosvopaistin valmistusmenetelmä on "barbacoa", joka on antanut nimensä barbecue-grillijuhlille.
Hyönteisten syöminen on Meksikossa suhteellisen suosittua. Maassa syödään 549:ää eri hyönteislajia, mikä on enemmän kuin millään muulla seudulla maailmassa.
Meksikon lipun värit (punainen, vihreä ja valkoinen) muodostavat meksikolaisen aterian perustan: punaista tomaattisalsaa, vihreää avokadokastiketta ja valkoisia maissilettuja. Punainen tomaatti on todella yleinen Meksikossa, ja sitä käytetään muun muassa tulisessa chilisalaatissa ("salsa verde", "salsa picante"), jota meksikolaisissa ravintoloissa tuodaan aluksi pöytiin. Meksikossa "tomate" tarkoittaa vihreää tomaattia, kun punainen tomaatti on "jitomate" (nahuatlin "xictii"+"tomati", napa/keskus/ydin).
Tyypillisiä meksikolaisia jälkiruokia ovat hedelmät ja erilaiset hyytelöt.
Meksikossa tehdään alkoholijuomia agavekasveista; näistä tunnetuimpia ovat tequila ja mezcal.
Tex-mex ei ole meksikolaista vaan teksasilais-meksikolaista ruokaa, joka on peräisin Yhdysvalloista.
Aikuiskoulutuskeskus
Aikuiskoulutuskeskukset tarjoavat ammatillista perus- ja jatkokoulutusta omaehtoisena sekä työvoimapoliittisena koulutuksena. Koulutus on tarkoitettu 18 vuotta täyttäneille tai harvoissa tapauksissa koulutuksen aikana täyttäville aikuisopiskelijoille. Työvoimapoliittiseen koulutukseen hakeudutaan Työ- ja elinkeinotoimiston kautta. Omaehtoiseen koulutukseen hakeudutaan suoraan oppilaitokseen. Oppilaitokset tarjoavat myös yrityksille räätälöityjä kursseja, sekä ammattiosaamista täydentäviä kursseja. Koulutus järjestetään päivä-, ilta- tai monimuoto-opiskeluna. Aikuiskoulutuksessa lukuvuosi on kalenterivuosi.
Tutkintoon valmistavaa ammatillista koulutusta tuetaan valtionosuuksin, jolloin opiskelijalle aiheutuvat kulut jäävät pienimmillään tutkintomaksujen tasolle. Omaehtoiseen koulutukseen voi saada opintotukea, mikäli päätoimisen opiskelun ehdot täyttyvät. Aikuisopiskeluun voi myös saada aikuisopintorahaa, mikäli opiskelija täyttää tuen vaatimuksen. Olemassa on myös aikuiskoulutustuki. 25 vuotta täyttäneen päätoiminen opiskelu omaehtoisesti työttömyysturvalla on ollut mahdollista vuoden 2010 alusta.
Abazan kieli
Abaza (abazaksi абаза бызшва) on abazojen puhuma luoteiskaukasialainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema pohjoiskaukasialaisessa Karatšai-Tšerkessian tasavallassa Venäjällä.
Abazaa puhutaan pääasiassa Karatšai-Tšerkessiassa, jossa abazakylät sijaitsevat Kubanin, sen sivujokien Bolšoi ja Malyi Zelentšukin sekä Kumajoen varsilla. Osa kylistä kuuluu vuonna 2006 perustettuun Abazan piiriin.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan abazan puhujia oli Venäjällä 31 000 henkeä, joista 26 500 asui Karatšai-Tšerkessiassa. Kansallisuudeltaan abazoista abazan kieltä puhui äidinkielenään 93,9 % ja venäjää 4,3 %.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan abazan kieltä puhui 38 000 henkeä (lukuun sisältyvät myös abazaa toisena tai vieraana kielenä puhuvat). Karatšai-Tšerkessiassa abazan puhujia oli 33 700. Kaukasian sodan aikana 1800-luvulla abazoja muutti joukoittain Turkkiin, jossa heitä arvioidaan olevan noin 15 000.
Venäjällä 96,3 % abazoista osaa venäjää (82,8 % vuonna 1989). Huomattava osa abazoista puhuu myös tšerkessiä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 37 800 abazan puhujaa.
Abaza kuuluu abhaasilais-adygeilaisten kielten abhaasilais-abazalaiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on abhaasi. 1200-luvulta lähtien osa abhaaseista muutti Kaukasuksen pohjoispuolelle, jossa heidän kielensä ja kulttuurinsa sai vaikutteita tšerkesseiltä.
Kieli jakautuu tapantan ja ašharuan päämurteisiin. Ašharuat ovat muuttaneet Abhasiasta vasta 1600–1800-luvuilla, ja siksi heidän kielensä on lähempänä abhaasia.
Abazan kirjakieli on luotu vuonna 1932. Sen normit perustuvat tapantan murteeseen. Aluksi käytettiin latinalaista kirjaimistoa, mutta vuonna 1938 siirryttiin kyrilliseen aakkostoon. Abazan kielessä on vain kaksi vokaalifoneemia, mutta peräti 63 konsonanttia, joita merkitään erilaisin kirjainyhdistelmin. Lisämerkkejä kirjaimistossa on vain yksi: Ӏ (”palotška”).
"Abazan kirjaimisto"
Abazan kielellä ilmestyy sanomalehti "Abazašta", oppikirjoja sekä kauno- ja lastenkirjallisuutta. Vuonna 2008 abazaksi julkaistiin 4 kirjanimekettä yhteensä 4 000 kappaleen painoksena. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Sitä käytetään myös jonkin verran radiossa ja televisiossa. Abazan kieltä pidetään varsin elinvoimaisena eikä sen asema ole uhanalainen.
Gennadi Janajev
Gennadi Ivanovitš Janajev (, 26. elokuuta 1937 – 24. syyskuuta 2010) oli venäläinen poliitikko.
Janajev työskenteli Komsomolissa, NKP:n nuorisoliitossa, vuodesta 1963. Vuodet 1968–1970 hän oli nuorisoliittojen komitean puhemies. Vuodet 1986–1990 Janajev oli ammattiyhdistysten ylimmän neuvoston puhemies, sihteeri ja varapuhemies. Heinäkuussa 1990 hänet valittiin NKP:n politbyrooseen ja keskuskomitean sihteeriksi. Joulukuusta 1990 elokuuhun 1991 Janajev oli Neuvostoliiton varapresidentti.
Janajevin ja muiden vanhoillisten joukkio, valtion hätätilakomitea, yritti vallankaappausta 19. elokuuta 1991 presidentti Mihail Gorbatšovin ollessa lomalla. Janajev nimitettiin Neuvostoliiton virkaa tekeväksi presidentiksi. Venäjän SFNT:n presidentti Boris Jeltsin ryhtyi kuitenkin toimiin kaappaajia vastaan, joiden suunnitelma romahti parissa päivässä ensimmäisiin vastoinkäymisiin. Yrityksellä oli kuitenkin kauaskantoisia seurauksia, kun Jeltsin kielsi Neuvostoliiton ja Venäjän kommunistiset puolueet ja niiden varat takavarikoitiin. Gorbatšov joutui näin eroamaan kaikista viroistaan puolueessa. Viimeiset neljä Neuvostoliiton kuukautta olivat lähinnä sen saattohoitoa.
Janajev ja 11 muuta tuomittiin vallankaappausyrityksestä, mutta armahdettiin helmikuussa 1994. Tämän jälkeen Janajev toimi yhteiskunnallisissa järjestöissä ja työskenteli Venäjän kansainvälisessä matkailuakatemiassa.
Janajev kuoli moskovalaisessa sairaalassa keuhkosyöpään 24. syyskuuta 2010.
Southern rock
Southern rock on rockmusiikin tyylisuunta, joka kehittyi 1960- ja 70-luvun vaihteessa Yhdysvaltojen etelävaltioissa. Tyylillisesti se on sekoitus rockia, kantrirockia, bluesia ja soulia. Myös eräät 1970-luvun alun brittiläiset rockyhtyeet, kuten esimerkiksi The Who, Free ja Led Zeppelin, ovat vaikuttaneet vahvasti tyylisuunnan syntyyn. Tyylin tunnusomaista soundia leimaavat riffipainoitteisuus ja ajoittain pitkät instrumentaaliosuudet, jotka saattavat sisältää muun muassa kahden sooloinstrumentin välistä vuoropuhelua. Southern rockin nimekkäimpiä edustajia ovat Lynyrd Skynyrd, Allman Brothers Band, The Marshall Tucker Band, The Charlie Daniels Band, Creedence Clearwater Revival, Blackfoot, The Outlaws, 38 Special, Molly Hatchet ja ZZ Top.
Nykyisin tämä tyylisuunta luetaan marginaalimusiikin joukkoon kuten muutkin juurimusiikkia edustavat suuntaukset. Lynyrd Skynyrd -yhtyettä onkin sanottu Grateful Dead -yhtyeen ohella maailman suurimmaksi kulttiyhtyeeksi. Tosin Yhdysvalloissa tällä tyylisuunnalla on edelleen vankka kannattajakuntansa. Nykyistä niin sanottua toisen polven southern rockia edustavat sellaiset yhtyeet ja artistit kuin The Black Crowes, The Georgia Satellites ja Dan Baird.
FG-42
FG-42 eli Fallschirmjägergewehr 42 on toisen maailmansodan aikana valmistettu saksalainen kaasumäntätoiminen, kerta- ja sarjatulta ampuva automaattikivääri. Tämäntyyppisiä, täysitehoista kiväärinpatruunaa ampuvia aseita on nimitetty myös "sarja-automaattikivääreiksi".
Eräs aseen erikoisuuksista oli, että se kertatulta ammuttaessa toimi suljetulta lukolta, kun taas sarjatulta ammuttaessa jäähdytyksen parantamiseksi avoimelta lukolta.
FG-42:ssa oli kiinnityskisko ZF-41-kiikaritähtäimelle. Aseelle kaavailluista erilaisista tehtävistä kertovat toisaalta sisäänrakennettu pistin, toisaalta etutuet.
Ase kehitettiin RLM:n ("Reichsluftfahrtministerium", ilmailuministeriö) tilauksesta, tarkoituksena saada laskuvarjojoukoille Mauser Kar 98k -kiväärit, MP-38- ja MP-40-konepistoolit ja MG 34-konekiväärit korvaava yleisase, joka tavoite ei kuitenkaan toteutunut.
Vaikka FG-42 kevyenä, kerta- ja sarjatulta ampuvana taistelijan henkilökohtaisena kiväärinä ennakoi todellisen rynnäkkökiväärin syntyä, se oli epäonnistunut konstruktio. Käyttämänsä täysitehoisen sotilaskiväärin patruunan takia se oli lähes mahdoton hallita sarjatulella. Ase oli myös erittäin hidas ja kallis valmistaa.
Rheinmetall-Borsig ja Krieghoff valmistivat asetta 1942–1945 kahtena mallina noin 7 000 kappaletta.
Sodan jälkeen FG-42:n toimi teknisenä esikuvana yhdysvaltalaiselle M60-konekiväärille.
FG-42-1 / FG-42-2
Luettelo Raamatun henkilöistä
Tämä on luettelo Raamatun henkilöistä.
Heikki Ylikangas
Heikki Ylikangas (s. 6. marraskuuta 1937 Ylihärmä) on suomalainen historiantutkija ja emeritusprofessori.
Ylikangas väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1967. Hän oli oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden professori Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1978–1992, Suomen ja Skandinavian historian professori Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa 1992–2000 ja akatemiaprofessori 1996–2001.
Historiantutkijoiden ja -opiskelijoiden ohella myös laaja yleisö on löytänyt Ylikankaan tuotannon. Hänen teoksistaan etenkin "Puukkojunkkareitten esiinmarssi" (1976), "Nuijasota" (1977), "Tie Tampereelle" (1993) ja "Tulkintani talvisodasta" (2001) ovat herättäneet voimakasta keskustelua. Teoksista keskimmäinen sai vuonna 1994 Tieto-Finlandia-palkinnon. Myös vuonna 2007 ilmestynyt teos "Romahtaako rintama?" herätti keskustelua ja vastaväitteitä.
Ylikangas on kritisoinut suomalaisen historiankirjoituksen kansallis-idealistista koulukuntaa ja historiankirjoituksen myyttejä. Tietokirjojen lisäksi hän on kirjoittanut näytelmiä ja kaksi romaania.
Kriitikot ovat arvostelleet Ylikankaan julkaisemia sotahistoriaan liittyviä asiatietoja osin vajavaisiksi ja virheellisiksi. Esimerkiksi Suomen sotahistoriaan ja erityisesti kesän 1944 tapahtumiin perehtynyt tietokirjailija ja yleisesikuntaeversti evp. Ilmo Kekkosen väitteiden mukaan Ylikankaalla on "heikot tiedot sotahistoriasta". Hän on tuonut esille väitteitä merkittävistä asiavirheistä Ylikankaan teoksessa "Romahtaako rintama? Suomi puna-armeijan puristuksessa kesällä 1944" (2007). Ylikangas arvioi teoksessa jatkosodan kesänä 1944 teloitetun noin 250 suomalaissotilasta, mikä herätti voimakasta keskustelua jo kirjan julkistustilaisuudessa, koska virallisesti on arvioitu kenttäoikeuksissa tai esimiehen aseenkäyttöoikeudella teloitetun 57 sotilasta.
Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Ylikankaan Tietokirjailijapalkinnolla vuonna 2002 ja Warelius-palkinnolla vuonna 2012. "Tie Tampereelle" sai Tieto-Finlandia-palkinnon vuonna 1994. Vuonna 2014 Ylikangas sai tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnon.
Aleksis Kiven Seura myönsi Ylikankaalle Eskon puumerkki -palkinnon 2001.
Ylikankaan isoisä oli tolstoilaisena tunnettu ylihärmäläinen maanviljelijä ja hevosmies Matti Edvard Takala, jonka elämästä kertovan näytelmän hän kirjoitti Seinäjoen kaupunginteatterille.
Heta Kuchka
Heta Kuchka (s. 1974 Helsinki) on suomalainen taiteilija. Hän käyttää teoksissaan valokuvaa, liikkuvaa kuvaa, installaatioita ja piirroksia. Hän on valmistunut kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemian tila-aikataiteiden osastolta vuonna 2001. Kuchkan isä on yhdysvaltalainen ja äiti suomalainen, Kuchka itse on syntynyt ja asuu Suomessa.
Tampereen taidemuseo valitsi Kuchkan vuoden 2006 nuoreksi taiteilijaksi.
Kuchkan teoksissa on usein roolileikkejä, joihin hän asettaa itsensä ja muut ihmiset. Lähtökohtina ovat arkiset ilmiöt, lähiympäristö ja kommunikaatio ihmisten välillä. Lopputuloksessa on mukana sattumanvaraisuutta ja huumoria.
Teosten aiheina on ollut muun muassa kuolema ja vanheneminen, nuoret ja yksinäisyys. Osa Kuchkan teoksista on syntynyt yhteisöllisistä lähtökohdista.
Heta Kuchkan teoksia on nähty relaatioestetiikkana. Hänen videoidensa huomiopiste on ihmisten välinen tila ja suhde.
Esimerkiksi videossa "Myötä- ja vastoinkäymisissä" (2005) Heta Kuchka esiintyy kuvattavana hääkuvausstudiossa valkoisen taustan edessä, täydessä hääpuvussa morsiuskimppu kädessään, hunnutettuna. Kuvaustilannetta valmistellaan huolellisesti ja ilmassa on jännityksen tuntua. Katsojan huomio kiinnittyy morsiusparin väliseen suhteeseen, kun saman morsiamen miehet vaihtuvat kuvaustilanteesta toiseen. Erästä sulhasta Kuchka kohtelee hyvin äidillisesti, suhde toiseen mieheen on etäinen myös fyysisesti, ja eräs hääkuva ikuistetaan parin hellässä, läheisessä kosketuksessa.
Alex (papukaija)
Alex (1976−7. syyskuuta 2007) oli harmaapapukaija, jonka kielenkäyttöä eläinpsykologi Irene Pepperberg tutki kolmenkymmenen vuoden ajan Arizonan yliopistossa ja myöhemmin Brandeisin yliopistossa.
Alexin sanavarasto käsitti noin sata sanaa, mutta vaikuttaa siltä, että yleisesti papukaijoista poiketen se myös ymmärtäisi puhumaansa. Alex pystyi kuvailemaan sille näytetyn esineen muotoa, väriä tai materiaalia. Se pystyi myös mainitsemaan kahden erillisen esineen eroja. Kun Alex oli väsynyt, se sanoo "I'm gonna go away" "("Menen pois.")", ja kun tutkija esitti olevansa pahoittanut mielensä, Alex totesi "I'm sorry" "("Olen pahoillani.")" Alex pystyi myös kysymään esimerkiksi banaania, ja mikäli sille tarjosi banaanin sijasta pähkinää, se saattoi pysytellä hiljaa, kysyä banaania uudelleen tai heittää pähkinän pois.
Alex-papukaija kuoli syyskuussa 2007. Lintu oli kuollessaan 31 vuoden ikäinen.
Wasonin korttitehtävä
Wasonin korttitehtävä on tehtävän kehittäjän, Peter Wasonin, mukaan nimetty psykologinen päättelymekanismeja testaava testi.
Tehtävä on seuraavanlainen: "Esillä on neljä korttia. Jokaisessa on toisella puolella kirjain ja toisella numero. Korteista näkyvät päälle päin merkinnät A, B, 4 ja 7. Miten tarkistat kahta korttia kääntämällä, pitääkö paikkansa väite, että jos kortissa on vokaali, on siinä aina parillinen numero toisella puolella?"
Tutkimuksissaan Wason sai tulokseksi, että normaali ihminen osaa ratkaista ilman neuvoa tehtävän hieman koulutettuja loogikkoja paremmin. Loogikkojen ratkaisutaito ylitti normaaleiden ihmisten tason, jos tehtävän mukana annettiin vihjeitä sen ratkaisuun. Wasonin korttitehtävän sovellukset osataan yleensä ratkaista huomattavasti paremmin, jos ne ovat reaalisia eivätkä symbolisia tehtäviä.
Oikea ratkaisu on, että tarkistetaan A ja 7. A:n toisella puolella on tällöin oltava parillinen numero. Tämän kortin käännön osasi suorittaa valtaosa testiin osallistujista. 7 kääntämällä tarkistetaan, että sen takana ei ole vokaalia kuten tehtävässä oletettiin. Tätä valtaosa koehenkilöistä ei osannut valita. Sen sijaan he keskimäärin turvautuivat niin sanottuun "tuplavarmistukseen", jossa he kääntävät kortin 4. Kuitenkaan tehtävässä ei ole sääntöä, että jokaisen parillisen numeron omaavassa kortissa olisi vokaali toisella puolella.
Yo-Yo Ma
Yo-Yo Ma (s. 7. lokakuuta 1955 Pariisi, Ranska) on kiinalais-ranskalais-yhdysvaltalainen sellisti.
Ma syntyi Pariisissa 1955. Hänen kiinalaiset vanhempansa olivat musiikin ammattilaisia, äiti Marina Lu oli laulaja ja isä Hiao-Tsiun Ma (馬孝駿) oli säveltäjä ja kapellimestari. Ma opiskeli viulun ja alttoviulun soittamista ennen kuin valitsi lopulliseksi soittimekseen sellon. Perhe muutti New Yorkiin, kun Ma oli seitsemän. Myöhemmin hän opiskeli Juilliard Schoolissa ja Harvardin yliopistossa.
Vuonna 1978 Ma sai Avery Fisher -palkinnon. Sen jälkeen hän on esiintynyt useimpien maailman merkittävien orkesterien ja kapellimestarien kanssa. Hän on soittanut myös kamarimusiikkia. Hän on levyttänyt monia musiikinlajeja kuten bossa novaa, argentiinalaista tangoa ja amerikkalaista bluegrassia sekä elokuvan "Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme" musiikkia.
Yo-Yo Ma on voittanut vuoteen 2013 mennessä 16 Grammy-palkintoa, joista viimeisimmän vuonna 2009. Vuonna 1999 hän sai Glenn Gould -palkinnon. Hänet on myös nimittetty kunniatohtoriksi Princetonin yliopistoon. Vuonna 2012 hänet palkittiin Paul Simonin kanssa Polar Music Prize -palkinnolla.
Kosketuskaksoistähti
Kosketuskaksoistähti eli kontaktikaksoistähti on kaksoistähti, jonka toisiaan kiertävät tähdet ovat niin lähekkäin, että niiden pinnat koskettavat toisiaan. Molemmat tähdet täyttävät Rochen pinnan. Tunnetuin kontaktikaksoistähti on W Ursae Majoris, joka on myös spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja. Kosketuskaksoistähdessä tähtien kaasukehät yhdistyvät toisiinsa.
Puolikontaktikaksoistähti
Puolikontaktikaksoistähti on lähekkäinen kaksoistähti, jossa toinen tähti täyttää Rochen pinnan ja on pisaramainen tai munamainen muodoltaan. Toinen tähti on pyöreä tai munamainen. Tällöin kaasua virtaa komponenttiin, joka ei täytä Rochen pintaa. Kaasu virtaa toisen, pyöreämmän ja pienemmän komponentin ympärille kertymäkiekoksi.
Puolikontaktikaksoistähtiä ovat muun muassa Mira, monet Algol-tyyppiset pimennysmuuttujat ja kataklysmiset muuttujat. Yleensä kontaktikaksoistähti havaitaan valokäyrästä tai spektroskooppisesti.
Mira on onnistuttu kuvaamaan Hubblen avaruusteleskoopilla. Ultraviolettikuvassa näkyy tähdestä lähtevä kaasuvirta.
Valeri Ivanov
Valeri Ivanov (5. marraskuuta 1969 – 29. huhtikuuta 2002) oli venäläisen Tolyattinskoe Obozrenie (Tolyatti Review) lehden päätoimittaja. Murhatun päätoimittajan lehti kirjoitti aktiivisesti Samaran alueella sijaitsevan Toljattin kaupungin rikollisuudesta.
Fengfeng
Fengfengin kaivospiiri (, pinyin: Fēngfēng Kuàng Qū) on kaupunkipiiri prefektuuritason kaupunki Handanissa Hebein maakunnan eteläosassa Kiinassa. Kaupunkipiirin pinta-ala on 320 neliökilometriä ja väkiluku noin puoli miljoonaa (vuonna 2010).
Kuntatasolla Fengfengin kaivospiiri jakauttuu yhdeksään suurkuntaan. Piirikunnan hallintokeskus sijaitsee Linshuin suurkunnassa.
Alueella sijaitsee merkittävä hiilikaivoskeskus. Fengfengistä saadaan maan terästeollisuudelle ja myös vientiin hyvänlaatuista koksia.
Kolkhis
Kolkhis (, ) on muinaiskreikkalainen nimitys Mustanmeren itäpuolella nykyisen Georgian länsi- ja Turkin koillisosissa sijainneelle alueelle. Se sijaitsi Fasis- eli Rionijoen laakson ympärillä.
700-luvulta eaa. lähtien Kolkhis kärsi kimmerialaisten ja skyyttien hyökkäyksistä. Maa oli Persian vaikutusvallan alla, vaikka akhaimenidit eivät onnistuneetkaan saamaan sitä hallintaansa. Kolkhis ei kuulunut Persian satraappikuntiin eikä ilmeisesti maksanut Persialle suojelurahaa, mutta lähetti kuitenkin sinne Herodotoksen mukaan säännöllisesti lahjoja. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Kolkhiin valloitti Pontoksen kuningas Mithridates VI, minkä jälkeen maa siirtyi Rooman hallintaan. Myöhemmin alueelle syntyi uusi Kolkhiin ja osia Pontoksesta käsittänyt valtakunta, jota kreikkalaiset kutsuivat Lazikaksi. Se otti valtionuskonnokseen kristinuskon vuonna 523. Bysantti ja sassanidien Persia taistelivat jatkuvasti valtion hallinnasta.
Kolkhiissa tuotettiin kultaa, orjia, nahkaa, puutavaraa ja muita materiaaleja laivanrakennukseen sekä maataloustuotteita. Alueen läpi kulki kauppareitti Mustaltamereltä Keski-Aasiaan ja edelleen Intiaan ja Kiinaan sekä etelään Meediaan Araksjoen ja Urartun kautta. Assyrialaisista ja kreikkalaisista lähteistä päätellen se lienee ollut suhteellisen vauras maa.
Miletoksen kreikkalaiset perustivat alueelle siirtokuntia. Kolkhiin väestön koostumusta ei tunneta, mutta ensimmäisellä vuosituhannella eaa. sen väestö lienee puhunut pääasiassa kartvelilaisten kielten murteita, luultavasti zanin kielen esimuotoa. Herodotos väitti kolkhislaisten olevan ”mustia egyptiläisiä”. Persialainen vaikutus oli Kolkhiin maantieteellisen sijainnin vuoksi vähäisempää kuin Iberiassa ja Armeniassa. Etenkin sassanidien aikana zarathustralaisuus nousi maassa aiempaa tärkeämpään asemaan, mutta paikallinen uskonto säilyi voimakkaana.
Kreikkalaisessa mytologiassa Kolkhis oli satumaisen rikas maa, Aieteen ja Medeian koti, jonne argonautit matkustivat etsimään kultaista taljaa.
Peter Buck
Peter Lawrence Buck (s. 6. helmikuuta 1956 Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalaisen rock-yhtye R.E.M:n kitaristi ja perustajajäsen yhdessä Michael Stipen, Mike Millsin ja Bill Berryn kanssa. Hän säveltää yhtyeen laulut yhdessä Millsin (aiemmin myös yhtyeen jättäneen Berryn) kanssa.
R.E.M:n lisäksi Buck on esiintynyt vierailijana monien muiden yhtyeiden ja artistien levyillä (muun muassa The Replacementsin, Robyn Hitchcockin ja Eelsin albumeilla). Hän soittaa myös bassoa yhdessä R.E.M:n keikkamuusikon Scott McCaugheyn kanssa The Minus 5 -yhtyeessä ja on ollut instrumentaaliyhtye Tuataran jäsen.
Broken Hill
Broken Hill on noin 17 600 asukkaan kaivoskaupunki Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa Australiassa. Kaupungin kallioperässä on todennäköisesti maailman rikkaimmat hopea-, lyijy- ja sinkkivarannot, ja tämän johdosta siitä käytetään usein nimitystä ""Silver City"" ("hopeakaupunki").
Kaupungissa syntyi 1880-luvulla kaivosyhtiö Broken Hill Proprietary Company Limited, josta kasvoi maailman suurin kaivosyhtiö BHP Billiton.
Vuoden lämpimintä aikaa on tammikuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on yli 33 °C. Viileintä on kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen alin jää seitsemän asteen alapuolelle. Sadetta saadaan varsin vähän mutta ympäri vuoden, eniten joulukuussa 29 mm.
Erillinen kaksoistähti
Erillinen kaksoistähti on lähekkäinen tai kaukainen kaksoistähti, jossa tähtien välillä ei ole minkäänlaista kosketusta tai tapahdu suurta massansiirtoa, koska tähdistä kumpikaan ei kosketa Rochen pintaa. Silti on teoriassa mahdollista, että jonkin verran massaa virtaisi tähdestä toiseen tähtituulen takia. Erillisiä kaksoistähtiä ovat käytännössä kaikki kaukoputkilla nähtävät kaksoistähdet ja monet spektroskooppiset kaksoistähdetkin. Lähekkäisessä erillisessä kaksoistähdissä painovoima saattaa venyttää molempia tai jompaakumpaa komponenttia munan muotoiseksi.
Beppu
Beppu () on kylpyläkaupunki Ōitan prefektuurissa Kyūshūn saaren koillisrannikolla Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Beppunlahden rannalla. Beppussa on 121 298 asukasta (2014), joten se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki pääkaupunki Ōitan jälkeen, ja sen pinta-ala on 125,23 neliökilometriä. Beppu tunnetaan lukuisista kuumista lähteistään ("onsen"), joiden ansiosta siellä vierailee paljon matkailijoita.
Beppusta tehtiin kaupunki 1. huhtikuuta 1924. Silloin siellä oli noin 36 000 asukasta.
Kaupunki jakautuu kahdeksaan kuumien lähteiden alueeseen (). Kuumien lähteiden määrä, 2 217 kappaletta, ja niistä virtaavan veden määrä on Japanin suurin. Lähteiden vettä on käytetty muinaisista ajoista lähtien lukuisiin eri tarkoituksiin matkailusta terveydenhuoltoon ja teollisuuteen. Kaupungille luonteenomaiseen maisemaan kuuluu lukuisista kuumista lähteistä nouseva höyry.
Lähekkäinen kaksoistähti
Lähekkäinen eli ahdas kaksoistähti on kaksoistähti, jossa kaksi tähteä kiertää suhteellisen lähellä toisiaan. Tämä on hieman epämääräinen luokitus kaksoistähdille. Lähekkäisen kaksoistähden osien kiertoaika on alle kymmeniä vuosia.
Erään määritelmän mukaan lähekkäinen kaksoistähti on kaksoistähti, jossa jossain kehitysvaiheessa tapahtuu massan siirtoa komponenttien välillä, koska toinen tähdistä ylittää ns. Rochen pinnan. Lähekkäinen kaksoistähti voi olla erillinen kaksoistähti, puoliksi erillinen kaksoistähti tai kontaktikaksoistähti.
Pimennysmuuttujat ja spektroskooppiset kaksoistähdet ja monet kataklysmiset muuttujat ovat lähekkäisiä kaksoistähtiä.
Monsanto
Monsanto-yhtymä on maailman suurimpia maataloudessa käytettyjen kasvien jalostajia sekä kasvinsuojeluaineiden tuottaja. Sen perusti John Francis Queeny vuonna 1901 Saint Louisissa Yhdysvaltojen Missourin osavaltiossa. Yhtymän nimi tulee Queenyn vaimon tyttönimestä.
Aluksi Monsanto tuotti virvoitusjuomateollisuuden makuaineita: sakariinia, kofeiinia ja vanilliinia erityisesti Coca-Colan tarpeisiin. Yhtiö laajensi myöhemmin toimintaansa peruskemian tuotteiden, kuten rikkihapon valmistukseen. Yhtymästä tuli 1940-luvulla johtava muovien ja synteettisten kuitujen tuottaja maailmassa. Tuotevalikoimaan tulivat tällöin myös muun muassa dioksiini, aspartaami, PCB ja naudan kasvuhormoni. Monsanto oli yksi Vietnamin sodassa käytetyn Agent Orange -kasvimyrkyn valmistajista. Vietnamin hallitus ja Punainen Risti ovat syyttäneet Agent Orangea yli miljoonan ihmisen kuolemasta tai vakavasta vammautumisesta.
Monsanto pitää päätuotteenaan Roundup-rikkaruohotorjunta-ainetta, mutta sen jälkeen kun aineen patentti umpeutui, yhtymä on 1990-luvun loppupuolelta asti suunnannut suurimmat tutkimusvoimavaransa geenimuunneltuihin tuotteisiin.
Tieteellisenä yhteistyökumppanina yhtymällä on etenkin Washington University in Saint Louis. Monsanton kehittämä geenimuunneltu soija on kohdannut varsinkin Euroopassa kuluttajien vastustusta.
Saksalainen kemianteollisuuden suuryhtiö Bayer ilmoitti toukokuussa 2016 ostavansa Monsanton. Kauppahinnaksi on sovittu 62 miljardia dollaria.
Eddingtonin raja
Eddingtonin raja on raja-arvo tähden kirkkaudelle, jota kirkkaamman tähden pinnalta purkautuu kaasua ulos säteilypaineen vaikutuksesta. Säteily syntyy tähden sisällä tai tiiviin tähden pinnalle putoavan kaasun kitkakuumennuksesta. Eddingtonin raja määrää tähtien maksimimassan, jonka on ajateltu olevan 130 auringon massaa. Suuren Magellanin pilven tähti R136a1 on kuitenkin tulkittu massaltaan jopa 300 Auringon massaa vastaavaksi.
Kun johonkin tiiviiseen tähteen putoaa kaasua, kaasu säteilee energiaa, koska sen potentiaalienergia muuttuu kaasun sisäisen kitkan takia lämmöksi ja säteilyksi. Mitä suurempi massavirta tähden pinnalle putoaa ulkopuolelta, sitä voimakkaammin tähti säteilee. Toisaalta tiedetään, että hyvin kirkkaan ja kuuman "normaalin" tähden säteilypaine puhaltaa kaasua ulos tähdestä. Hyvin kuumat ja massiiviset tähdet ovat epävakaita säteilynpaineen takia, ne pyrkivät "kiehumaan yli". Eddingtonin rajaa suurempi massavirta tiiviin tähden pinnalle on mahdoton, koska massavirran pudotessa tähden pinnalle vapautuva säteily puhaltaa kaasun ulos.
Kultainen kolmio
Kultainen kolmio () on Kaakkois-Aasiassa, Thaimaan, Myanmarin ja Laosin rajalla sijaitseva vuoristoalue. Alueella Ruak-joki yhtyy Mekongiin. Nimityksen antoi alkujaan CIA. Kultainen kolmio tuli tunnetuksi 1920-luvulla maailman tärkeimpänä oopiumin tuotantoalueena. Nykyisin sieltä virtaa maailman markkinoille sekä oopiumia, heroiinia että puhdistettua morfiinia.
Vuonna 2001 arvioitiin, että alueella tuotettiin noin 60% maailman laittomasti tuotetusta oopiumista.
Donetsin allas
Donetsin allas eli Donbass (, ) on Ukrainan itäosassa Donin sivujoen Donetsin eteläpuolella sijaitseva geologinen alue. Osa Ukrainan aluejaotteluista käyttää nimitystä Donbass maan itäisimmälle osalle. Hallinnollisesti alue käsittää pääosin Donetskin ja Luhanskin alueet.
Toisinaan alueeseen luetaan maantieteellisesti kuuluvaksi myös Ukrainan Dnipropetrovskin alueen itäosia ja osia hallinnollisesti Venäjän federaatioon kuuluvasta Rostovin alueesta.
Donetsin allas on Ukrainan suurin kivihiilikenttä ja eräs tärkeimmistä teollisuusalueista. Tärkeimpiä alueella sijaitsevia kaupunkeja ovat Donetsk ja Makijivka. Yhdessä Kryvyi Rihin rautamalmialueen kanssa Donetsin allas (Donetsin laakio) muodostaa valtaisan, yli 200 miljoonaa tonnia kivihiiltä ja yli 50 miljoonaa tonnia terästä tuottavan teollisuusalueen.
Orenburg
Orenburg () on Uraljoen varrella Venäjällä sijaitseva hieman yli puolen miljoonan asukkaan teollisuuskaupunki ja jokisatama sekä Orenburgin alueen hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee noin 1 500 kilometriä Moskovan eteläpuolella. Se on kehittynyt vuonna 1735 Ural- ja Or-jokien yhtymäkohtaan rakennetun linnakkeen pohjalta. Vuonna 1740 kaupunkia siirrettiin alajuoksulle päin uuteen paikkaan.
Vuosina 1938–1957 kaupungin nimi oli Tškalov lento-onnettomuudessa kuolleen pilotin, Neuvostoliiton sankarin, Valeri Tškalovin mukaan.
Donets
Donets (; ) on Donjoen oikeanpuoleinen eli läntinen sivujoki Etelä-Venäjällä ja Ukrainassa.
Donets on 1 053 km pitkä ja sen valuma-alue on 98 900 neliökilometriä. Noin 350 km joesta on navigointikelpoista, mutta se on jäässä joulukuusta maaliskuun puoleen väliin.
Joki saa alkunsa Venäjän Belgorodin alueelta ja virtaa kaakkoon Ukrainan puolella sijaitsevalle Harkovan alueelle. Sieltä se jatkaa Donetskin altaan ydinalueelle eli kulkee Luhanskin ja Donetskin alueiden kautta, ja edelleen Venäjän puolelle, missä se yhtyy Doniin Rostovin alueella Konstantinovskin lähettyvillä, noin 220 kilometriä ennen Asovanmerta.
Joen varrella sijaitsevat kaupungit Belgorod, Vovtšansk, Tšuhujiv, Zmiiv, Izjum, Rubižne, Lysytšansk, Sjeverodonetsk, Kamensk-Šahtinski ja Ust-Donetski.
Tasoristeysonnettomuus
Tasoristeysonnettomuus tarkoittaa rautatien ja ajoradan tasoylikäytävällä tapahtuvaa junan ja muun ajoneuvon yhteentörmäystä.
Junan suuremman massan vuoksi tasoristeysonnettomuudessa muihin ajoneuvoihin syntyy huomattavia materiaalivaurioita. Junan tuhovoima on niin suuri, ettei mikään tieliikennettä varten testattu törmäyssuojaus suojaa ihmistä törmäystilanteessa.
Rautakanki
Rautakanki eli terässeiväs on teräksestä valmistettu, yleensä alle kymmenen kilon painoinen ja noin puolitoista metriä pitkä työkalu. Sitä voidaan käyttää nostokankena eli vipuna kammettaessa maasta isoja ja painavia kiviä tai muita raskaita esineitä, ja sillä voidaan tehdä maahan reikiä esimerkiksi tolppia tai aurauskeppejä varten.
Gaussin radanmääritysmenetelmä
Gaussin radanmääritysmenetelmä on Carl Friedrich Gaussin vuonna 1801 kehittämä menetelmä taivaankappaleen rataelementtien määrittämiseksi kolmesta tai useammasta havainnosta. Menetelmää käytetään tähtitieteessä edelleen.
Gauss kehitti menetelmänsä Giuseppe Piazzin 1. tammikuuta vuonna 1801 löytämän Ceres-kääpiöplaneetan radan määrittämistä varten ja onnistui sen avulla ennustamaan planeetan paikan taivaalla puolen asteen tarkkuudella. Vuonna 1809 radanmääritysmenetelmä esiteltiin teoksessa Theoria motus corporum coelestium, joka on eräs tieteen merkkiteoksista. Se sisälsi radanmääritysmenetelmän lisäksi myös pienimmän neliösumman menetelmän ja Gaussin käyrän esitykset.
Etu-Aasia
Etu-Aasia myös Lounais-Aasia ja Länsi-Aasiaon Aasian lounaisosa. Sen alueisiin kuuluvat Vähä-Aasia, Armenia, Välimeren itärannikko, Arabian niemimaa, Turkki, Syyria, Jordania, Libanon, Israel, Irak, Iran, Azerbaidžan, Georgia, Kypros.
Etu-Aasian pohjoisosassa on laajoja vuoristoja, jotka käsittävät suurimman osan Turkin ja Iranin alueista. Turkin pohjoisosassa ovat Pontiset vuoret, eteläosassa Taurusvuoret. Molemmat ovat itä-länsi-suuntaisia, ja niiden jatkeena Iranissa ovat Elbursvuoret Kaspianmeren rannalla sekä Zagrosvuoret lähempänä Persianlahtea. Näiden pohjoispuolella ovat Kaukasusvuoret, jotka ulottuvat kapeahkona länsi-itäsuuntaisena vyöhykkeenä Mustanmeren itärannalta Kaspianmeren länsirannalle. Nämä Etu-Aasian vuoristot muodostavat keskiosan pitkästä, Keski-Euroopasta Himalajalle saakka ulottuvasta vuoristovyöhykkeestä.
Erillisiä, pienempiä vuoristoja Etu-Aasiassa on myös Libanonissa ja Jemenissä.
Suurimmassa osassa Etu-Aasiaa vallitsee kuiva aavikkoilmasto. Sademäärät ovat vähäisiä ja kuivuus aiheuttaa ongelmia muun muassa maanviljelylle. Maan suolaantuminen ja saastuminen ovat alueen ongelmia. Alueen pääjoet Eufrat ja Tigris ovat tärkeitä veden lähteitä. Tuulet sharqi ja shamal ovat kuivia ja pölyisiä tuulia, jotka muokkaavat alueen ilmastoa. Sharqituuli on puhaltaa kaakosta ja etelästä päin. Shamal puhaltaa luoteesta Irakissa ja muissa Persianlahden valtioissa,
Kuollutmeri tasankoineen on meren pinnan alapuolella. Anatolian ylänkö on Taurus-vuoriston ja Pontus-vuoriston välissä Turkissa. Jemenissä ylänköalueet ovat korkealla merenpinnasta. Punaisen meren, Välimeren ja Persianlahdet rannikkoalueet ovat alavaa, vain vähän merenpinnan yläpuolella.
Afrikan, Arabian ja Euraasian mannerlaatat kohtaavat Etu-Aasiassa. Arabian laatta liikkuu kohti pohjoista ja kohti Anatolian laattaa Turkissa, jossa esiintyy paljon maanjäristyksiä. Mannerlaattojen raja kulkee Atlantin Azorien–Gibraltar Ridgen harjua myöten Pohjois-Afrikan halki kohti Irania
Kartassa käytetty luokittelu on tehty pelkästään YK:n tilastointikäyttöä varten.
Vatiala
Vatiala on kylä Kangasalan kaupungissa, Tampereen rajalla, seitsemän kilometriä Kangasalan keskustasta länteen vanhan valtatie 12:n varrella.
Pääasiassa Tampereen puolella sijaitseva Kaukajärvi ulottuu itäpäästään Vatialaan ja siihen liittyy Pitkäjärvi Sillansalmen erottamana.
Alue on muuten tyypillistä pientaloaluetta, mutta koska se sijaitsee vanhalla soranottoalueella, osittain vallitsevan maisemakuvan muodostavat sorakuopat, joiden ympärille talot on rakennettu. Sorakuopille johti Tampereen puolella sijainneelta Vatialan rautatieasemalta 1990-luvulla purettu pistoraide.
Vatialassa Kangasalantien varrella on myös pienteollisuutta. Vatialassa toimi vuosina 1950–1982 Tampereen Ilmatorjuntapatteristo (TamItPsto). Vúonna 1940 perustetussa varuskunnassa toimi aiemmin puolustusvoimien lentovarustevarikko.
Vatialan itäpäässä, oikeastaan Nattarin alueella, sijaitsee Tampereen seurakuntien omistama Vatialan hautausmaa. Hautausmaan itäpuolella kulkee uusi moottoriliikennetie, valtatie 12.
Tampereen läheisyys ja sitä kautta helpot työmatkat kaupunkiin ovat osasyynä alueen kasvuun. Toisaalta Vatiala sijaitsee myös luonnon keskellä, esimerkiksi Kaarinanpolku kulkee Vatialankin maastoissa.
Vatialan alueella on monenlaisia palveluja kuten pankki, kauppoja, lounasravintola, pubi, parturi-kampaamo ja kirjasto.
Vatialan alueella sijaitsee Vatialan koulu (luokat 1–6) sekä Pitkäjärven koulu (luokat 7–9).
Vatialan koulu on rakennettu vuonna 1953. Laajennusosa valmistui vuonna 2006. Syksyllä 2013 otettiin käyttöön siirtokelpoinen opetustila, parakki. Syksyllä 2014 tila oli taas lopussa ja koulu sai käyttöönsä koulun pihassa sijainneen Oravanpesän päiväkodin tilat. Vatialan koulu kärsi tilaongelmien lisäksi pitkään myös pahoista sisäilmaongelmista, jotka on päätetty ratkaista rakentamalla uudet tilat, jotka valmistuvat 2020 mennessä.
Pitkäjärven koulu on vuonna 2003 valmistunut moderni yläkoulu. Koulun yhteydessä on myös Pitkäjärven liikuntahalli. Koulussa on luokilla 7–9 noin 400 oppilasta. Tavallisissa luokissa on oppilaita 22-14. Koulussa on myös pienluokkia, jotka on tarkoitettu erityistä tukea tarvitseville oppilaille.
Vatialan hautausmaa
Vatialan hautausmaa on Tampereen seurakuntien omistama alue Kangasalan kaupungissa, sen Tampereen puoleisessa päässä, viisi kilometriä Kangasalan kirkolta länteen, uuden ja vanhan valtatie 12:n risteyksen tuntumassa.
Hautausmaa on perustettu 1960, ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria, josta metsähautausmaata on 1,5 hehtaaria.
Siunauskappelin on suunnitellut arkkitehti Viljo Revell. Askeettinen kappeli kuuluu Suomen modernin arkkitehtuurin kansainvälisesti arvostettuihin merkkiteoksiin. Se valmistui vuonna 1960. Kappeli on rakennettu betonista, teräsbetonista, pronssista ja karkeasta mäntylaudasta. Siunauskappelin iso kappeli on poikkileikkaukseltaan paraabelin muotoinen. Kappelin kahdella sisäpihalla sijaitsevat vesialtaat, joissa alkuperäisen suunnitelman mukaan piti virrata sulaa vettä ympäri vuoden. Kappelin rakentamisesta päättänyt kirkkovaltuusto kuitenkin edellytti, että altaissa ei pidetä vettä talvella. Vatialan iso kappeli kappeliin mahtuu 120 henkilöä.Vatialan pieni kappeliin mahtuu 60 henkilöä.Kappelin kaluston on suunnitellut Olli Borg. Hautausmaasuunnitelma on Veikko Rauhalan käsialaa.
Vatialan hautausmaan krematorio vihittiin käyttöön toukokuussa 2013.
Wiesbaden
Wiesbaden on Hessenin osavaltion pääkaupunki läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Reinjoen ja Taunusvuoriston välissä. Vuoden 2016 väestönlaskennassa siellä oli 277 619 asukasta. Suomessa Wiesbaden on saavuttanut julkisuutta autourheilija Nico Rosbergin kotikaupunkina. Hänen lisäkseen kaupungissa syntyneisiin lukeutuu muun muassa yhdysvaltalainen tennislegenda John McEnroe.
Alueella sijaitsevien kuumien lähteiden ansiosta Wiesbaden muodostui jo keskiajan lopulla merkittäväksi kylpyläkaupungiksi, osittain tästä statuksesta johtuen kaupungille on yhä tyypillistä klassistinen rakennustyyli ja runsaat viheralueet. Nykyään kaupunki muodostaa yhden kokonaisuuden Reinin etelärannalla sijaitsevan Mainzin kaupungin kanssa, jonka joen pohjoispuolella sijaitsevat kaupunginosat liitettiin toisen maailmansodan jälkeisten Reinjoen rajaamien miehitysvyöhykkeiden takia Wiesbadeniin. Wiesbadenia miehittivät tuolloin amerikkalaiset joukot, joita kaupungissa on Yhdysvaltain ja Saksan liittotasavallan sotilaallisen yhteistyön nimissä huomattavassa määrin yhä edelleen.
Wiesbadenin ja Itävallan Klagenfurtin vuonna 1930 alkanut ystävyyskaupunkisuhde on maailman vanhin. Yhä erittäin aktiivinen kumppanuussuhde sisältää muun muassa vuotuisia vaihto-ohjelmia koululaisille, vierailumatkoja eläkeläisille ja yleistä kulttuurivaihtoa.
UNAIDS
UNAIDS eli Yhdistyneiden kansakuntien yhteinen AIDS-ohjelma (Joint United Nations Programme on HIV and AIDS) on YK:n HIV/AIDS-ohjelma. Vuonna 1996 perustetun ohjelman tehtävänä on HIV-tartuntojen ja AIDSin vastainen toiminta. Järjestö toimii n. 150 eri maassa. Sen tukijärjestöihin kuuluvat mm. WHO, Unicef, Maailmanpankki ja Unesco.
UNAIDS:n ensisijainen tehtävä on johtaa, vahvistaa ja tukea työtä AIDS:n leviämisen estämiseksi. Se luo yleiset toimintalinjat aidsin vastaiselle toiminnalle, koordinoi tukijajärjestöjensä toimintaa alalla ja antaa niille teknistä apua.
UNAIDS:n otoimintaa ohjaa 22-jäseninen johtokunta, jonka muodostavat YK:n talous- ja sosiaalineuvosto ECOSOC:n nimeämät jäsenvaltiot, joiden valinnassa pyritään maantieteelliseen tasapainoon. Johtokunnassa on lisäksi kuusi edustajaa alkuperäisistä perustajajäsenistä ja viisi kansalaisjärjestöistä.
Vuonna 2002 valmistuneen arviointiraportin mukaan UNAIDS:n työ maailmanlaajuisella tasolla on onnistunut hyvin, mutta maatasolla tulokset ovat jääneet heikommiksi. Tiedon lisääntyminen ei ole vaikuttanut ihmisten käyttäytymiseen toivotulla tavalla. Tämän huomioon ottaminen tulevassa toiminnassa on suuri haaste, samoin uuden maailmanlaajuisen rahoitusjärjestelmän aikaansaaminen.
Vuonna 2015 UNAIDSin jäsenvaltiot rahoittivat sen toimintaa 194,6 miljoonalla dollarilla. Yhdysvallat oli suurin lahjoittaja 40 mijoonalla dollarillaan. Suomi lahjoitti noin 8,7 miljoonaa dollaria ja oli seitsemänneksi suurin lahjoittaja.
UNAIDS perustettiin vuonna 1996. Sen perustamisesta oli 1993 päätetty Maailman terveysjärjestön yleiskokouksessa. Seuraavana vuonna ECOSOC hyväksyi ohjelman. Sen alkuperäisiin perustajiin kuuluvat Unicef, UNDP, UNFPA, Unesco ja WHO. YK:n kansainvälinen huumevalvontaohjelma liittyi sen rahoittajiin vuonna 1999, Kansainvälinen työjärjestö vuonna 2001, Maailman ruokaohjelma vuonna 2003 ja YK:n pakolaisjärjestö vuonna 2004.
Hmelnytskyin alue
Hmelnytskyin alue eli Hmelnitskin alue (, ) on hallinnollinen alue Ukrainan länsiosassa. Alueen pinta-ala on 20 600 km². Vuoden 2012 alussa siellä asui 1,3202 miljoonaa henkeä. Alueen hallinnollinen keskus on H’melnytskyin kaupunki.
Hmelnytskyin alueen naapureina ovat pohjoisessa Rivnen ja Žytomyrin alueet, idässä Vinnytsjan, etelässä Tšernivtsin ja lännessä Ternopilin alueet.
Vuonna 2013 alueen asukasluvuksi arvioitiin 1 313 964, mikä oli 2,9 prosenttia Ukrainan väestöstä. Asukkaista 55,5 prosenttia oli kaupunkilaisia. Asukasluvultaan suurimmat kaupungit (2013) ovat H’melnytskyi (264 988 as.), Kamjanets-Podilskyi (102 743 as.), Šepetivka (43 375 as.), Netišyn (36 741 as.), Slavuta (35 625 as.) ja Starokostjantyniv (34 945 as.).
Netišynin kaupungissa sijaitsee ydinvoimala (Хмельницька АЕС). Myös maatalous on merkittävä elinkeino. Lisäksi alueella toimii koneenrakennus-, ase- ja kemianteollisuutta.
Hmelnytskyin alue on jaettu paikallishallinnossa 20 piiriin ja kuuteen suoraan alueen alaisuudessa toimivaan kaupunkiin. Alueella sijaitsee kaikkiaan 13 kaupunkia, 24 kaupunkityyppistä taajamaa ja 1 414 kylää.