J. Chr. Fabritius
Sergei (Johan Christian) Fabritius (29. toukokuuta 1890 Moskova – 2. lokakuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja everstiluutnantti. Fabritius sai Venäjän vallan aikana koulutuksen linnoitusupseeriksi. Hän johti Suomen sisällissodassa Uudenkaupungin retkikuntaa ja oli Lapin sodan aikana mukana saksalaisten Sonderkommando Nord-tiedusteluyksikön Suomeen masinoimassa vastarintaliikkeessä.
Fabritiuksen vanhemmat olivat Venäjän armeijan pioneerijoukoissa palvellut kenraaliluutnantti Johannes Christian Fabritius ja venäläiseen aatelissukuun kuulunut Alexandra Svetsin. Hän kävi Haminan kadettikoulua vuoteen 1903 saakka ja suoritti Aleksanteri II:n kadettikoulun 1907 sekä Pietarin sotilasinsinöörikoulun 1910. Fabritius palveli vuosina 1910–1912 Venäjän armeijassa 20. sapööripataljoonassa Väinänlinnassa aliluutnanttina ja pioneeriupseerina. Hän erosi kuitenkin armeijan palveluksesta jo 1912 koska ei voinut hyväksyä Venäjän Suomea kohtaan harjoittamaa politiikkaa, asettui asumaan Viipuriin ja oli venäläisen Rossija osakeyhtiön palveluksessa. Fabritius valmistui insinööriksi Berliinin Deutsches Technikum-oppilaitoksesta 1913.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Fabritius palveli Venäjän armeijassa Galitsian ja Romanian rintamilla ja yleni kapteeniksi ja pataljoonankomentajaksi. Venäjän armeijan rintaman romahdettua Galitsiassa heinä-elokuussa 1917 Fabritius päätti palata Suomeen. Hän matkusti syyskuussa 1917 sekasorron vallassa olleesta Kiovasta Suomeen junalla ja tätä matkaa hän myöhemmin kuvasi romaanissaan "Miehiä jotka eivät unohda".
Suomen itsenäistyttyä Fabritius oli Rauman poliisimestarina 1917–1918 ja toimi Suomen sisällissodan aikana Uudenkaupungin suojeluskunnan päällikkönä Ahvenanmaan taisteluissa.
Sodan jälkeen majuriksi 1918 ylennetty Fabritius oli puolustusministeriön tie- ja linnoitustoimiston päällikkönä sekä vuoteen 1926 saakka Oy Granitin linnoitusrakennusten osastonjohtajana. Tämä jälkeen Fabritius oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n rakennuskonstruktöörinä 1927–1929 ja sitten neuvottelevana rakennusinsinöörinä 1929–1946 suunnitellen ja johtaen linnoitusrakennustöitä. Hän toimi Mannerheim-linjan linnoitustöiden pääsuunnittelijana. Fabritius oli lisäksi yleisesikunnan teknillisenä tarkastajana 1932–1938. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1936.
Jatkosodan jälkeen syksyllä 1944 Fabritius oli mukana saksalaisten masinoimassa aseellisessa vastarintaliikkeessä, jonka tarkoituksena oli vakoilu sekä aseellisen vastarinnan järjestäminen Saksan tuella jos Neuvostoliitto miehittäisi Suomen. Fabritius toimi lopulta hankkeen johdossa yleisorganisaattorina. Saksan taholta organisaation johto siirtyi syyskuussa 1944 perustetun RSHA:n Sonderkommando Nord -erikoisyksikön vastuulle. Osasto oli suoraan Ernst Kaltenbrunnerin alainen.
Fabritius lähti 23. tammikuuta 1945 salaa Kaskisista saksalaisella sukellusveneellä yhdessä SS-joukoissa palvelleiden Lauri Törnin ja Jalo Solmu Korpelan kanssa. Hän oli saapunut alukselle jo 17. tammikuuta neuvottelemaan mukana olleen Sonderkommando Nordin johdon kanssa. Saksalaisten suunnitelmissa oli varjohallituksen kokoaminen Tukholmaan entisen pääministerin ja Saksan suurlähettilään T. M. Kivimäen johdolla ja sabotaasi-iskujen aloittaminen sotakorvaustuotannon tehtaisiin Suomessa. Fabritius ilmoitti vastustavan kantansa ja neuvotteluissa molemmat esitykset hylättiin. Sukellusveneen lähdettyä kohti Saksaan matka päättyi Schwinemündeen josta jatkettiin Pommerinlahden rannalla Üsedomin saarella sijaitsevaan Heringsdorfin kylpyläkaupunkiin Sonderkommando Nordin tukikohtaan. Fabritius toi mukanaan saksalaisille tiedot Suomen armeijan uudesta organisaatiosta ja neuvostojoukkojen määrästä maassa. Fabritius tapasi kenraalieversti Ernst Kaltenbrunnerin Berliinissä 10.-11. helmikuuta 1945. Saksassa Fabritiukselle annettiin pikakurssina tiedusteluun liittyvää erikoiskoulutusta, ja hän palasi saksalaisella lentokoneella Suomeen 21. helmikuuta hyppäämällä laskuvarjolla yhdessä saksalaisen yhdysmiehen kanssa Porin lähelle Pomarkun Valkjärven jäälle.
Valpo pidätti kevättalvella 1946 Fabritiuksen, Suomeen erikoiskoulutuksen jälkeen palanneen Törnin ja muita salaliittoon osallistuneita henkilöitä. Heitä vastaan käynnistettiin maanpetosoikeudenkäynti mutta Fabritius kuoli vankilassa syksyllä 1946 hoitamattomaan munuaissairauteen oikeudenkäynnin ollessa vielä kesken. Kaikkiaan jutun yhteydessä pidätettiin 50 henkilöä joista oikeuteen joutui 23. Kuritushuone- ja vankeustuomioita langetettiin lopulta 11 henkilölle.
Nimellä "J. Chr. Fabritius":