Lee Iacocca
Lido Anthony ”Lee” Iacocca (s. 15. lokakuuta 1924) on yhdysvaltalainen teollisuusjohtaja. Hänen merkittävyytensä liikemiehenä perustuu pitkäaikaiseen työhön autoteollisuudessa; ensin Fordille, sitten Chrysler Corporationille.
Iacoccan nopea eteneminen liikealalla alkoi 1950-luvulla. Hän aloitti Fordilla insinöörinä, mutta osoitti enemmän lahjoja myyntipuolella. Hän menestyi urheilullisen mutta edullisen Mustangin markkinoinnissa hyvin, ja vuonna 1970 hän eteni yrityksen johtotehtäviin. Railakas johtamistyyli johti erottamiseen 1978. Vuonna 1979 hän aloitti Chryslerillä. Yhtiöllä meni huonosti, Iacocca järjesti sille liittovaltion rahoitusta ja yhtio pelastui. Sen jälkeen Iacoccaa pidettiin sankarina.
Hänen omaelämäkertansa "Iacocca: An Autobiography" on vuodelta 1984. Hän tuki vuoden 2000 presidentinvaaleissa George W. Bushia, mutta oli vuoteen 2004 mennessä siirtynyt John Kerryn kannattajiin. Vuoden 2012 vaaleissa hän tuki Barack Obaman vastustaajaa Mitt Romneyta.
Iacocca syntyi Pennsylvanian Allentownissa italialaisille vanhemmille, jotka johtivat Yocco's Hot Dogs -ravintolaa. Lee valmistui William Allen High Schoolista 1942 sekä Lehighin yliopistosta 1945.
Valmistettuaan Lehighistä, hän voitti Wallace Memorial Fellowshipin ja pääsi Princetonin yliopistoon. Tämän jälkeen hän aloitti työt Ford Motor Companyllä insinöörinä.
Iacocca aloitti työt Ford Motor Companylla elokuussa 1946. Työskenneltyään hetken insinöörinä, hän pyysi että voisi siirtyä myynnin ja markkinoinnin puolelle. Toimiessaan apulaismyyntipäälikkönä Philadelphian alueella hän sai kansallista huomiota "56 for '56" -kampanjallaan, jolla tarjottiin mallivuoden 1956 Fordien ostajille lainaa 20 prosentin käsirahalla ja 56 dollarin kuukausimaksulla kolmen vuoden ajaksi. Kampanja levisi koko maahan ja Iacocca pyydettiin Dearborniin, jossa hän sai useita ylennyksiä lyhyessä ajassa. 10. marraskuuta 1960 hänet nimitettiin Ford -divisioonan varapuheenjohtajaksi ja toimitusjohtajaksi. Hänestä tuli Fordin puheenjohtaja 10. joulukuuta 1970.
Iacocca oli mukana usean menestyneen Fordin valmistaman auton, kuten Ford Mustangin, Lincoln Continental Mark III:n ja Ford Escortin suunnittelussa. Hän kannatti myös muita ideoita, joita Ford ei koskaan käyttänyt tuotannossaan, mutta jota Chrysler myöhemmin käytti, kuten K-kori ja tila-auto. Puheenjohtajana hän joutui riitoihin Henry Ford II:n kanssa. Iacocca erotettiin 13. heinäkuuta 1978, vaikka yhtiö teki noin 2 miljardia dollaria voittoa sinä vuonna.
Chrysler Corporation yritti kosiskella Iacoccaa littymään yhtiöön, kun se oli vahvassa syöksykierteessä ja Chrysler Europe oli myyty Peugeotille, jotta rahaa säästyisi. Chrysler teki tappiota jopa Pohjois-Amerikan markkinoilla. Suuri syy tälle oli Dodge Aspenin ja Plymouth Volarén takaisin kutsumiset. Iacocca sanoi myöhemmin, että kumpaakaan autoa ei olisi pitänyt valmistaa. Hän littyi yhtiöön ja aloitti suuret uudistukset. Työntekijöitä irtisanottiin ja Iacocca toi vanhoja kolleegojaan Fordista Chryslerille.
Fordista Iacocca toi myös "Mini-Max" projektin, josta myöhemmin kuoriutui Dodge Caravan ja Plymouth Voyager. Henry Ford II ei ikinä halunnut olla tekemisissä projektin kanssa. Mini-Max oli uudelleenmuotoiltu versio Toyotan valmistamasta tila-autosta, jonka myynti Aasiassa ja Etelä-Amerikassa oli onnistunut hyvin. Hal Sperlich, joka oli projektin liikeelle paneva voima, oli saanut potkut Fordilta muutama kuukausi ennen Iacoccaa, oli siirtynyt Chryslerille.
Iacocca siirtyi Chryslerille hetki sen jälkeen, kun yhtiö oli esitellyt Dodge Omni ja Plymouth Horizon -mallit. Molemmilla oli samankaltaisuuksia Volkswagen Rabbitin kanssa. Etuvetoisesta Omnista ja Horizonista tuli nopesti suosittuja ja jo ensimmäisenä myyntivuotena myytiin noin 300 000 autoa.
Iacocca lähestyi Yhdysvaltain kongressia 1979, kun hän ymmärsi että Chrysler joutuisi lopettamaan toimintansa ellei se saisi lisää rahoitusta. Yhtiö sai lainansa sillä ehdolla että se vähentäisi kustannuksia ja lakkauttaisi vanhoja ohjelmiaan.
Ensimmäiset K-korin autot esiteltiin vuonna 1981. Ne olivat Dodge Aries ja Plymouth Reliant. 1980-1982 taantuman aikana esitellyt mallit olivat pieniä, suorituskykyisiä, halpoja ja etuvetoisia. Molemmat menestyivät hyvin. Iacocca palautti myös ison Imperialin Chryslerin mallistoon uudeksi lippulaivaksi.
Chrysler esitteli tila-auton vuonna 1983. Se oli johti Yhdysvaltain automarkkinoita 25 vuotta. K-korin, tila-auton ja Iacoccan uudistusten takia yhtiö pystyi maksamaan takaisin lainansa seitsemän vuotta odotettua aikasemmin.
Iacocca johti American Motors Corporationin (AMC) sulautumista Chrysleriin vuonna 1987. Tämä toi tuottoisan Jeep -brändin Chryslerin omistukseen. AMC:n rippeistä perustettu Eagle -divisioona jäi lyhytikäiseksi. AMC:n suunnittelema Jeep Grand Cherokeen oli jo lähes valmis. Malli tuli kuitenkin myyntiin vasta 1992.
1980-luvulla Iacocca oli mukana monissa Chryslerin mainoksissa. Hän käytti niissä lauseita kuten "Ylpeys on palannut" ja "Jos pystyt löytämään paremman auton, osta se!"
Iacocca eläköityi loppuvuodesta 1992.
Iacocca auttoi miljardööri Kirk Kerkoriania vihamielisessä yrityskaappauksessa, joka epäonnistui. Seuraavana vuonna Kerkorian ja Chrysler tekivät viisivuotisen sopimuksen, joka sisälsi suukapulamääräyksen, joka esti Iacoccaa puhumasta julkisesti Chrysleristä.
Heinäkuussa 2005 Iacocca työskenteli Chryslerillä markkinoijana yhdessä Jason Alexanderin ja Snoop Doggin kanssa auttaakseen yhtiötä "Employee Pricing Plus" -ohjelman mainostamisessa. Iacocca käytti jälleen mainoksissa "Jos pystyt löytämään paremman auton, osta se!" -lausetta. Vastapalvelukseksi DaimlerChrysler lahjoitti diabetesta tutkivan Iacocca Foundation -säätiölle dollarin jokaisesta autosta, joka myytiin 1. heinäkuuta ja 31. joulukuuta 2005 välisenä aikana.
Hän oli naimisissa Mary McClearyn kanssa vuodesta 1956, kunnes tämä kuoli diabeettisiin komplikaatioihin vuonna 1984. He saivat kaksi tytärtä; Kathryn ja Lia. Maryn kuoleman jälkeen Iacoccasta tuli diabetestä sairastavien potilaitten puolestapuhuja.
Iococca nai Peggy Johnsonin huhtikuussa 1986, mutta Iacocca mitätöi avioliiton seuraavana vuonna. Hän meni naimisiin Darrien Earlen kanssa vuonna 1991, mutta erosivat kolme vuotta myöhemmin.
Iacocca asuu nykyään Bel Airissa, Los Angelesssa.
Kirjassaan "Where Have All the Leaders Gone" Iacocca kertoi, että oli harkinnut presidenttiehdokkuutta vuoden 1988 vaaleissa kunnes hänen ystävänsä Tip O’Neill sai hänet suostuteltua pois.
Pennsylvanian kuvernööri Robert P. Casey keskusteli Iacoccan kanssa mahdollisesta ehdokkuudesta senaatinvaaleissa, mutta Iacocca kieltäytyi.
Iacocca tuki republikaanien ehdokasta George W. Bushia vuoden 2000 presidentinvaaleissa. Vuonna 2004 hän tuki Bushin vastustajaa, demokraattien John Kerryä. Vuonna 2006 hän tuki Dick DeVosia Michiganin kuvernöörivaaliessa. Iacocca oli myös mukana DeVosin mainoksissa. Hän tuki New Mexicon kuvernööriä Bill Richardson vuoden 2008 presidentinvaaleissa. Presidentinvaaleissa 2012 hän tuki republikaanien Mitt Romneyta.