hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Johnny Weir
Johnny Weir (s. 2. heinäkuuta 1984 Coatesville, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja malli. Weir on yksinluistelija, vaikkakin juniorina hän harjoitteli myös pariluistelua. Hän on kutsunut luistelutyyliään klassilliseksi ja baletinomaiseksi. Weir on harrastanut myös esteratsastusta, mutta lopetti sen keskittyäkseen taitoluisteluun.
Johnny Weir voitti vuoden 2008 MM-kilpailuissa pronssia. Lisäksi hänellä on junioreiden maailmanmestaruus vuodelta 2001.
Saskia van Uylenburgh
Saskia van Uylenburgh (2. elokuuta 1612 Leeuwarden – 14. kesäkuuta 1642 Amsterdam) oli alankomaalaisen taidemaalarin Rembrandt van Rijnin vaimo. Hän toimi myös taiteilijan mallina.
Saskia oli menestyvän asianajajan Rombertus van Uylenburghin kahdeksasta lapsesta nuorin. Hän jäi orvoksi 12-vuotiaana. Saskia tapasi Rembrandtin serkkunsa taidemaalarin ja -kauppiaan Hendrick van Uylenburghin välityksellä. Pari vihittiin Het Bildtissä 22. kesäkuuta 1634.
Rembrandt saavutti taloudellista menestystä ja vuonna 1639 pariskunta muutti Jodenbreestraatilla sijaitsevaan suureen taloon, jossa nykyään toimii Remdrandtin kotimuseo.
James Windsor
James Windsor, Severnin varakreivi (James Alexander Philip Theo; s. 17. joulukuuta 2007) on Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan Elisabet II:n nuorimman pojan prinssi Edwardin ja Wessexin kreivitär Sophien poika. James Windsor on kruununperimysjärjestyksessä kymmenentenä.
Hallitsijan pojanpoikana James Windsorilla olisi oikeus arvonimeen "hänen kuninkaallinen korkeutensa prinssi James", mutta vanhempiensa toivomuksesta, kuninkaallisen arvonimen tuoman rasituksen vähentämiseksi, häntä kutsutaan nimellä "Lord Severn".
The New Dark Age
The New Dark Age on Kiukaan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 5. maaliskuuta 2008. Ensimmäisellä listaviikollaan se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 10.
Nenonen
Nenonen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja Nenonen-nimisiä henkilöitä:
Tiina Ketara
Tiina Ketara (s. 1. helmikuuta 1965 Ylivieska) on suomalainen kuvataiteilija. Ketara opiskeli Taidekoulu Maassa vuosina 1987–1988, Kuvataideakatemiassa vuosina 1989–1993, tila-aikataiteen linjalla École des Beaux-Artsissa Pariisissa vuosina 1988–1992 ja Institut des Hautes Études en arts Plastiquesissa Pariisissa vuosina 1992–1993. Hänen teoksiaan oli ensimmäisen kerran esillä yksityisnäyttelyssä Helsingissä vuonna 1990.
Ketara on työskennellyt monien nykytaiteen tekniikoiden parissa ja hänen viestintäkeinonsa ovat vaihtuneet valokuvauksesta kuvataiteen kautta sommitelmiin ja rakennelmiin. Hänet tunnetaan vuorovaikutteisista media- ja videoteoksistaan, esine- ja installaatioteoksistaan ja hänen keskeisiä teemojaan ovat olleet vuorovaikutuksellisuus, psykoanalyysi ja uskonto.
Ketara palkittiin yleisön suosikkina Mäntän kuvatataideviikoilla vuonna 2003.
Vaikutteita töihinsä Ketara on saanut muun muassa häntä École nationale supérieure des Beaux-Artsissa häntä opettaneelta Christian Boltanskilta.
Ennen taiteilijaksi ryhtymistään Ketara työskenteli toimittajana Radio Cityssä ja hän on esiintynyt myös "Kill City" -elokuvassa.
Ketara työskentelee ja asuu Pariisissa ja Helsingissä. Viime vuosina hän on työskennellyt helmiveistosten ja installaatioiden parissa.
Kadaveriini
Kadaveriini on diamiiniyhdiste, jota syntyy proteiinien hydrolyysissä eläinkudosten hajoamisen tuloksena. Sen rakennekaava on NH(CH)NH. Se aiheuttaa osittain virtsan ja siemennesteen pistävän hajun. Kadaveriinista käytetään myös nimiä "pentametyleenidiamiini", "1,5-pentaanidiamiini" ja "1,5-diaminopentaani".
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Vuokko Piironen
Vuokko Anita Piironen-Harjukari (5. marraskuuta 1945 - 4. huhtikuuta 2003) 
oli suomalainen iskelmälaulaja, säveltäjä ja sanoittaja jonka ensimmäinen single oli vuonna 1965 levytetty El porompompero / Jokkeni.
Ágnes Szávay
Ágnes Szávay (s. 29. joulukuuta 1988 Kiskunhalas) on unkarilainen tennispelaaja. Hän aloitti pelaamisen kuusivuotiaana ja siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2004.
Szávay saavutti kaksinpelaajana kansainvälisen rankinglistan 13:nnen (14.4.2008) ja nelinpelaajana 22. sijan (24.9.2007). Hän voitti viisi kaksinpelin WTA-turnausta: Palermossa heinäkuussa 2007, Pekingissä syyskuussa 2007, Budapestissa heinäkuussa 2009, Budapestissa heinäkuussa 2010 ja Prahassa heinäkuussa 2010. Kahden ensimmäisen WTA-voittonsa välillä hän selviytyi Yhdysvaltain avoimissa puolivälieriin voitettuaan 3. kierroksella seitsemänneksi sijoitetun Nadja Petrovan luvuin 6–4, 6–4 sekä 4. kierroksella sijoittamattoman Julia Vakulenkon lukemin 6–4, 7–6(1). Puolivälierissä hän hävisi neljänneksi sijoitetulle Svetlana Kuznetsovalle luvuin 1–6, 4–6.
Neljännelle kierrokselle Szávay ylsi Wimbledonissa 2008. Tuolloin hän hävisi Zheng Jielle luvuin 3–6, 4–6. Neljännelle kierrokselle hän on selviytynyt myös Ranskan avoimissa 2009 voitettuaan kolmannella kierroksella kolmanneksi sijoitetun Venus Williamsin luvuin 6–0, 6–4. Neljännellä kierroksella hän hävisi Dominika Cibulkoválle lukemin 2–6, 4–6.
Szávay valittiin Unkarin vuoden naisurheilijaksi 2007.
Szávay ilmoitti lopettavansa uransa helmikuussa 2013 selkävaivojen vuoksi.
Pljevlja
Pljevlja on Montenegron pohjoisin kaupunki ja kunta. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 35 806 asukasta. Sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 21 337. Niinpä Plevlja oli Montenegron kolmanneksi suurin kaupunki Podgorican ja Nikšićin jälkeen. Kunnan asukkaista 59 % oli tuolloin etnisiä serbejä. 
Pljevlja on Montenegron vuoristoista pohjoisosaa. Kaupunkikeskus on 770 metrin korkeudessa, ja kunnan korkein piste on Ljubišnja-vuori 2238 metriä merenpinnan yläpuolella. Plejevjassa on Montenegron ainoa hiilikaivos, ja ruskohiiltä polttava lämpövoimala tuottaa 45 % maan sähköenergiasta. Kunnan alueelta Šuplja stijenasta louhitaan myös sinkkiä ja lyijyä. Metsäteollisuus ja maanviljelys ovat myös merkittäviä työllistäjiä.
Sandra Klösel
Sandra Klösel (s. 22. kesäkuuta 1979) on saksalainen tennispelaaja. Hän syntyi Oberkirchissä, Baden-Württembergissä, ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995.
Yhdysvaltain avoimissa 1999 karsintojen kautta pääsarjaan päässyt Klösel voitti ensimmäisellä kierroksella Zuzana Lešenarován ja toisella kierroksella Jane Chin. Kolmannella kierroksella hän hävisi maailmanlistan ykköselle Martina Hingisille. Hän edusti Saksaa Fed Cupissa kolmessa maaottelussa vuosina 2005 ja 2007.
Klösel on korkeimmillaan noussut kaksinpelaajana kansainvälisen rankinglistan 87. sijalle 19. maaliskuuta 2007.
Deukalion (Minoksen poika)
Deukalion () oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen vanhin poika. Hän seurasi Kreetan kuninkaana veljeään Katreusta. Deukalionilla oli liitostaan lapset Idomeneus ja Krete, ja liiton ulkopuolelta Molos.
Deukalion osallistui argonauttien retkeen ja oli mukana myös Kalydonin metsästyksessä. Hän teki liiton Ateenan kanssa, ja antoi Theseukselle puolisoksi oman sisarensa Faidran.
Odysseus esitteli itsensä Deukalionin poikana saavuttuaan tuntemattomana Ithakaan Troijan sodan jälkeen.
Nadja Petrova
Nadežda ”Nadja” Viktorovna Petrova (; s. 8. kesäkuuta 1982) on venäläinen tennispelaaja. Hän on korkeimmillaan saavuttanut sekä kaksin- että nelinpelaajana kansainvälisen rankinglistan kolmannen sijan.
Moskovassa syntyneen Petrovan äiti oli entinen yleisurheilija Nadežda Iljina.
Petrova aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999. Hän on yltänyt kaksinpelissä Ranskan avointen välieriin vuosina 2003 ja 2005. Puolivälieriin hän on yltänyt kaikissa muissa Grand Slam -turnauksissa (Australian avoimet, Wimbledon, Yhdysvaltain avoimet). Hän on voittanut urallaan 13 kaksinpelin WTA-turnausta: Vuonna 2005 Linzin, vuonna 2006 Dohan, Amelia Islandin, Charlestonin, Berliinin ja Stuttgartin, vuonna 2007 Pariisin, vuonna 2008 Cincinnatin ja Québecin turnaukset, vuonna 2011 Washingtonin sekä vuonna 2012 's-Hertogenboschin ja Tokion turnaukset.
Nelinpelissä Petrova on voittanut 22 WTA-turnausta vuosina 2001–2013.
Nadežda Iljina
Nadežda Leonidovna Iljina (, o.s. Kolesnikova; 24. tammikuuta 1949 Zelenokumsk, Venäjän SFNT – 7. joulukuuta 2013) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija.
Iljina kilpaili vuosien 1972 ja 1976 kesäolympialaisissa. 400 metrin juoksussa hän selviytyi molemmilla kerroilla välieriin. 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän sijoittui Münchenissä 1972 kahdeksanneksi ja Montréalissa 1976 hän sai pronssia yhdessä Inta Klimovičan, Ljudmila Aksjonovan ja Natalja Sokolovan kanssa.
EM-kilpailuissa hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi Roomassa 1974 ja 4 × 400 metrin viestissä hän sai pronssia Helsingissä 1971 ja Roomassa 1974. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 400 metrin juoksussa 1974 ja 1975. Sofiassa 1971 hän karsiutui 400 metrillä alkuerissä ja sijoittui 800 metrillä viidenneksi. Viestikilpailuista hän sai kultaa 1975, hopeaa 1972 ja pronssia 1970.
Iljina oli tennispelaaja Nadja Petrovan äiti.
Iljina kuoli auto-onnettomuudessa 7. joulukuuta 2013.
Teen Titans: Trouble in Tokyo
Teen Titans: Trouble in Tokyo on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka oli jatkoa "Teen Titans" -piirrossarjalle. Elokuvan ohjasivat Michael Chang, Ben Jones, sekä Matt Youngberg ja käsikirjoitti David Slack. Pääosassa ääninäyttelivät myös sarjassa ääninäytelleet Greg Cipes, Scott Menville, Khary Payton, Tara Strong ja Hynden Walch.
Elokuva esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa Cartoon Networkilla vuonna 2006 ja vuotta myöhemmin se julkaistiin DVD:lle.
Huipputekninen ninja, Saico-Tek hyökkää Titaanien kimppuun ja tuhoaa heidän torninsa, mutta Robin, Tähtituli, Kyborgi, Raven ja Petopoika pysäyttävät hänet. Robin saa selville kuulustelemalla roiston työskentelevän japanilaiselle rikollispomolle Brushogunille, joka on lähettänyt ninjan tekemään selvää Teinititaaneista. Ryhmä lähtee saman tien Tokioon etsimään salaperäistä vihollista, mutta huomaa sen olevan hankalaa sekavan oloisen kaupungin sekamelskan keskellä. He tutustuvat paikalliseen poliisiin Daizoon, joka pitää Robinin kertomaa Brushogunia tokiolaisena myyttinä. Myöhemmin ryhmä olettaa joutuneensa vain huijatuksi, kunnes Robinin kimppuun hyökännyt Saico-Tek vahvistaa Robinin epäilyt entisestään. Hän joutuu kuitenkin pidätetyksi ottaessa rajusti yhteen Saico-Tekin kanssa. Robinin ollessa vankilassa muut Titaanit joutuvat pian itsekin hyökkäyksen kohteiksi. Ryhmä saa kerättyä itsensä kasaan ja löytävät Kyborgin avulla johtolangan, joka johtaa paikalliseen hylättyyn sarjakuvatehtaaseen, jossa Brushogun aikoo tehdä lopullisesti selvää Teinititaaneista.
Friedrich Buschmann
Christian Friedrich Ludwig Buschmann (17. kesäkuuta 1805 Friedrichroda, Sachsen-Gotha-Altenburgin herttuakunta – 1. lokakuuta 1864 Hampuri) oli saksalainen soitinrakentaja ja muusikko, jonka kerrotaan keksineen sekä huuliharpun että harmonikan.
Buschmannin isä oli soitinrakentaja Johann Buschmann (1775–1852), joka keksi terpodion-nimisen soittimen. Vuodesta 1819 isä otti poikansa usein mukaan liikematkoilleen.
Isä ja poika matkustivat 1821 Lontooseen, jossa he esittelivät terpodion-soitinta kuninkaallekin. Paluumatkalla he perustivat soitinverstaan Berliiniin, jossa Christian Friedrich alkoi työskennellä suhteellisen itsenäisesti, rakentaen ennen kaikkea terpodion-soittimia.
Buschmannin jälkeläisen Heinrich Buschmannin vuonna 1938 kirjoittamassa, Hohnerin kustantamassa, kirjassa Friedrich Buschmannin sanotaan keksineen vuonna 1821 huuliharpun edeltäjän "Auran" eli "Mundäolinen" sekä vuonna 1822 harmonikan ensimmäisenä muotona usein pidetyn edelleen kehitetyn "Handäolinen", johon oli kiinnitetty palje ja jossa oli eräänlainen näppäimistömekaniikka.
Kirjan pohjalta Friedrich Buschmann on mainittu siten laajalti muissakin lähteissä ensimmäiseksi harmonikan kehittäjäksi. Aura oli noin neljän tuuman mittainen 15 teräsvapaalehdykkäkieltä rivissä sisältänyt soitin, jota on arveltu käytetyn lähinnä urkujen viritysapuna eikä niinkään itsenäisenä instrumenttina. Dokumentaatio noilta ajoilta on kuitenkin puutteellista, ja ensimmäisenä varmana dokumenttina pidetään Christianin vuonna 1828 isälleen Englantiin lähettämää kirjettä, jossa hän kertoo keksineensä juuri huuliharpun tapaisen instrumentin. Tuo instrumentti oli 4×4-tuumainen joko pyöreä tai kuutiomainen muodoltaan, ja siinä oli mainittu olevan 21 vapaalehdykkäkieltä. Sillä pystyi soittamaan kuusi sointua. Tätä aiemmista soittimista ja väitetyistä patenteista ei ole säilynyt dokumentaatiota. Tarinaa Buschmannin keksimästä harmonikasta on jopa pidetty eräänä saksalaisen kansallismielisyyden ilmentymänä, esimerkkinä ajalleen yleisemmästäkin ilmiöstä, jossa kuuluisat keksinnöt on haluttu "omia" kotimaahan.
Christian Friedrich muutti 1830–1833 Hampuriin, ja hän sai myös kaupungin kansalaisuuden. Hän avioitui Sophien kanssa 1833. Vuosina 1831–1837 hän kiersi esiintymismatkoilla muun muassa esittämässä musiikillista teatteria Etelä-Saksassa, Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Hollannissa ja Itävallassa ja palasi Hampuriin 1837. Hän kehitti1838 edelleen harmonin edeltäjänä pidettyä "Physharmonika"-soitinta , johon oli liitetty terpodion. Hänen kerrotaan saaneen samana vuonna soittimesta Hampurin taide- ja käsityöläisyhdistykseltä kultamitalin. Soittimen kerrotaan hävinneen Hampurin suuren palon yhteydessä 1842. Vuonna 1841 hän matkusti viimeiselle esiintymismatkalleen Englantiin, jossa hän soitti terpodionia muun muassa kuningatar Viktorialle.
Tamarine Tanasugarn
Tamarine Tanasugarn (; s. 24. toukokuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia) on thaimaalainen tennispelaaja.
Tanasugarn on korkeimmillaan yltänyt kansainvälisellä rankinglistalla kaksinpelissä 19. sijalle ja nelinpelissä 15. sijalle. Hän on voittanut WTA-kiertueella neljä kaksinpeli- ja seitsemän nelinpeliturnausta. Grand Slam -turnauksissa hän on vuosina 1998–2004 yltänyt kahdeksan kertaa neljännelle kierrokselle, ensimmäisen kerran Australian avoimissa 1998 sekä lisäksi Yhdysvaltain avoimissa 2003 ja kuudesti Wimbledonissa. Vihdoin Wimbledonissa 2008 hän voitti neljännen kierroksen ottelunsa, vaikka vastassa oli turnauksessa toiseksi sijoitettu Jelena Janković. Thaimaalaisen voittolukemat olivat 6–3, 6–2. Jo toisella kierroksella hän oli voittanut 13:nneksi sijoitetun Vera Zvonarjovan luvuin 7–6(10), 4–6, 6–3. Puolivälierissä hän hävisi Venus Williamsille lukemin 4–6, 3–6.
Manuel Fleitas Solich
Manuel Fleitas Solich (30. joulukuuta 1900 Asunción, Paraguay – 24. maaliskuuta 1984) oli paraguaylainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hänet tunnettiin lempinimellä Brujo ().
Fleitas Solichin pelipaikka oli keskikentällä. Hän pelasi suuren osan urastaan Nacionalissa, jonka kanssa hän voitti kaksi Paraguayn liigamestaruutta vuosina 1924 ja 1926. Hän edusti myös Boca Juniorsia ja toimi joukkueen kapteenina sen voittaessa Argentiinan liigamestaruuteen vuonna 1930. Myöhemmin samana vuonna hän loukkaantui vakavasti eikä enää palannut entiselle tasolleen.
Paraguayn maajoukkueessa Fleitas Solich pelasi 32 ottelua ja teki kolme maalia.
Fleitas Solichin valmennusura oli menestyksekäs. Hän valmensi Paraguayn maajoukkueen Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuiden toiseksi vuonna 1949 sekä mestariksi vuonna 1953. Hän valmensi joukkuetta myös vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailussa, jossa se jäi kuitenkin alkulohkonsa viimeiseksi. Fleitas Solich valmensi urallaan myös Perun maajoukkuetta.
Fleitas Solich valmensi myös useita seurajoukkueita kuten brasilialaisia Corinthiansia, Fluminensea ja Flamengoa, joista jälkimmäisen hän johti kolmeen peräkkäiseen Rio de Janeiron osavaltiomestaruuteen vuosina 1953–1955. Argentiinassa hän valmensi Newell's Old Boysia ja Quilmesiä sekä Paraguayssa Libertadia ja pelaajana edustamaansa Nacionalia.
Vuosina 1959–1960 Fleitas Solich valmensi yhden kauden ajan espanjalaista Real Madridia. Hän sai potkut ennen sarjakauden viimeistä ottelua mestaruuden livettyä Barcelonalle. Vain muutamia viikkoja myöhemmin Real Madrid voitti uuden valmentajan Miguel Muñozin johdolla viidennen peräkkäisen Euroopan cupinsa.
Paraguayn jalkapalloliitto myöntää vuosittain Fleitas Solichin mukaan nimetyn palkinnon Paraguayn parhaalle valmentajalle.
Manau
Manau on ranskalainen hip hop -yhtye, joka yhdistää musiikissaan perinteisiä kelttiläisvaikutteisia melodioita moderniin hip hop -musiikkiin. Yhtye perustettiin vuonna 1998, ja sen alkuperäiset jäsenet olivat Martial Tricoche, Cédric Soubiron ja R.V. (Hervé) Lardic. R.V. jätti yhtyeen vuonna 1999, ja tilalle tuli Grégor Gandon. Yhtyeen nimi tulee Mansaaren vanhasta gaelinkielisestä kutsumanimestä.
Manaun ensimmäinen single "La Tribu de Dana" vuonna 1998 oli Ranskassa jättimenestys, ja myi muutamassa kuukaudessa 1,5 miljoonaa kappaletta. Ensialbumi "Panique Celtique" julkaistiin samana vuonna ja on myynyt yli miljoona kappaletta. "La Tribu de Dana" eli "Danan heimo" viittaa Irlannin kelttiläisessä mytologiassa esiintyneeseen Tuatha Dé Danann -heimoon. Manau voitti vuonna 1999 parhaan rap/groove-albumin palkinnon vuosittaisessa "Victoires de la Musique (French Music Awards)" -gaalassa.
Roy Halladay
Harry Leroy ”Roy” Halladay III (14. toukokuuta 1977 Denver, Colorado – 7. marraskuuta 2017 Meksikonlahti) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, pelipaikaltaan syöttäjä. Halladay aloitti Major League -uransa vuonna 1998. Hän pelasi Philadelphia Philliesissä ja edusti urallaan myös Toronto Blue Jaysiä.
Halladay voitti American Leaguen Cy Young -palkinnon vuosina 2003 ja 2010. Hänet valittiin neljästi tähdistöotteluun.
Halladay kuoli 40-vuotiaana lento-onnettomuudessa Meksikonlahdella Floridan Tampan edustalla 7. marraskuuta 2017.
Ulcinj
Ulcinj on Montenegron eteläisin kaupunki ja kunta. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 20 290 asukasta, sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 10 828. Niinpä Ulcinj oli Montenegron kymmenenneksi suurin kaupunki. Kunnan asukkaista 72 % oli tuolloin etnisiä albanialaisia. 
Ulcinj sijaitsee Adrianmeren rannalla ja on suosittu rantalomakohde. Siellä on myös historiallsiia nähtävyyksiä pronssikaudelta alkaen.
Annegret Richter
Annegret Richter (s. 13. lokakuuta 1950 Dortmund) on Länsi-Saksaa edustanut yleisurheilija, joka voitti kaikkiaan neljä olympiamitalia kaksissa olympialaisissa (1972 ja 1976). Hän piti hallussaan naisten sadan metrin juoksun maailmanennätystä (11,01) aikavälillä 25. heinäkuuta 1976 – 1. heinäkuuta 1977.
Meri Holopainen
Meri Anna ”Merica” Virta (o.s. Holopainen) (s. 29. joulukuuta 1983 Helsinki) on suomalainen ääninäyttelijä sekä laulaja ja säveltäjä/sanoittaja.
Holopaisen ääni on tuttu mm. Disneyn Leijonakuninkaasta, Maa aikojen alussa -elokuvista, Peikko Keskuspuistossa -elokuvasta sekä lukuisista mainoksista.
Hän on tehnyt jälkiäänitystyötä vuodesta 1994 alkaen, mutta nykyään keskittyy musiikin tekoon (2008-).
Holopaisen tunnetuimpia pseudonyymejä ovat Merica ja Afrodite. Hän on keikkaillut mm. Mariskan taustalaulajana vuodesta 2003 ja oli mukana Mariskan singlenäkin julkaistussa kappaleessa "Murha".
Merica Holopainen on laulanut mm. seuraavien artistien ja yhtyeiden julkaisuilla: Yavis (Baggy Pants Comic 2003), Mariska (Memento Mori, 2004), Femcees Finland (Suomi Hip Hop Kokoelma 4, 2004), Kaksio (Lähikuvia, 2004), Tommy Tabermann (MulleKaikkiHetiNyt, 2004), Technicolour (People, 2006), Sunrise Avenue (Fairytale gone bad - Blush remix, 2006), Antti Tuisku (New York, 2006), Mighty 44 (Sky Rockers, 2007, Alex Sandunga (Sin Freno: No me apagues la luz feat Merica, 2009). Lisäksi hän on osallistunut Antti Tuiskun ja Mariskan esittämän "Hyppää kyytiin" kappaleen laulutuotantoon, joka julkaistiin muun muassa albumilla Antti Tuisku - Aikaa - Greatest Hits Vol. 1 (2007).
Afroditellä oli Rankkurin ja Mariskan kanssa J.A.M-niminen dancehall-ryhmä vuonna 2007, mutta projekti jäi lyhytikäiseksi ja ryhmä hajosi vuoden sisällä perustamisestaan.
Toni Keski-Liikala
Toni Ilmari Keski-Liikala (s. 1976) on suomalainen tanssinopettaja, tanssija, yhteisötanssiohjaaja ja koreografi, joka on toteuttanut useita tanssiproduktioita ja tehnyt poikkitaiteellisesti kokeilevaa yhteistyötä muusikoiden, laulajien, kuvataiteilijoiden, DJ:n ja näyttelijöiden kanssa. Hän on tuttu myös erilaisista tanssi- ja musikaali-koreografioistaan ammattilais- ja harrastajaproduktioissa. Koreografina hänen töitään on pidetty nokkelina ja kekseliäinä, mutta kuitenkin lämpimällä tavalla vastaanotettavina kokonaisuuksina.
Keski-Liikala on valmistunut tanssijaksi Outokummun oppimiskeskuksesta (nyk. Pohjois-Karjalan ammattiopisto Outokumpu) vuonna 2001. Tämän lisäksi hän on suorittanut ammatillisen opettajan opinnot Hämeen ammattikorkeakoulun ammatillisessa opettajakorkeakoulussa vuonna 2017. Hän on täydentänyt osaamistaan myös muun muassa Pineapple Dance Studiossa, Lontoossa.
Erikoistumisaloinaan esiintyvänä tanssitaiteilijana hänellä ovat Nykytanssi (uusi tanssi), lyrical jazz, fyysinen teatteri, tanssiteatteri sekä improvisaatio. Näiden lisäksi tanssinopettajan ja koreografin työssä hänen ohjelmistoonsa kuuluvat muun muassa jazztanssi. Opetustyötä hän on tehnyt niin tanssialan ammattilaisessa koulutuksessa, kuin edistyneistä oppilaisryhmistä tanssin varhaiskasvatukseen. Lisäksi opetustyön yhtenä painopisteenä on poikien tanssitunnit.
Keski-Liikala toteuttaa yhteisötanssiprojekteja monipuolisesti erilaisille kohderyhmille. Hän on kuitenkin erikoistunut lasten- ja nuorten osallistaviin yhteisötanssihankkeisiin ja erityisesti syrjäytymistä ennaltaehkäisevään työskentelyyn. Yhteisöllisyys näkyy myös osana lasten- ja nuorten tanssinopetustoimintaa.
Hän on toiminut myös tuotannollisissa tehtävissä. Vuosina 2004-2005 hän toimi Kallion kulttuuripysäkillä ja edelleen Kallio kukkii- ja Kallio kipinöi -kulttuuritapahtumien päävastuullisena tuottaja-koordinaattorina Helsingissä. Lisäksi vuosina 2004-2006 hän toimi Keski-Uudenmaan tanssiopiston projektipäällikkönä.
Vuosina 2013-2017 Keski-Liikala kuului Suomen tanssi- ja sirkustaiteilijat ry:n hallitukseen (ent. Suomen tanssitaiteilijain liitto). Hänen keskeisimmäksi henkilökohtaiseksi tehtäväksi nousi soveltavien menetelmien parissa työskentelevien tanssi- ja sirkusalan ammattilaisten edunvalvonnan edistäminen. Käytännön toimenpiteitä olivat esimerkiksi palkkasuositusten, sekä ohjeistusten kokoaminen.
Hän on toiminut Kulttuuriyhdistys Lila ry:n hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana usean vuoden ajan.
Ricardo Acuña
Ricardo Acuña (s. 13. tammikuuta 1958) on chileläinen entinen tennispelaaja. Hän oli kansainvälisellä rankinglistalla korkeimmillaan kaksinpelissä 47. ja nelinpelissä 45. sijalla.
Santiagossa syntynyt oikeakätinen Acuña oli miesten kaksinpelin sekä nelinpelin hopeamitalisti Pan-Amerikan peleissä 1979. Hän pelasi ammattilaistasolla vuoteen 1989 ja on sittemmin siirtynyt valmennus-/ohjaustöihin.
Volvo T24
Volvo T24 on ruotsalaisen Volvon valmistama traktori. Mallia valmistettiin vuosina 1952–1955. Polttoaineena siinä on petroli ja bensiini. Moottori käynnistettiin bensiinillä ja sen lämmettyä ajettiin petrolilla.
Žabljak
Žabljak on pikkukaupunki ja kunta Montenegron vuoristoisessa pohjoisosassa. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 4 204 asukasta, sen kaupunkikeskuksessa heistä asui 1 937. Kunnan asukkaista 91 % oli tuolloin etnisiä montenegrolaisia.
Kaupunkikeskus on Durmitorin vuorella 1456 metrin korkeudessa. 
Durmitorin kansallispuisto sijaitsee pääosiltaan Žabljakin kunnassa. Se on Unescon maailmanperintökohde. Kunta tavoittelee luontomatkailijoiden lisäksi alppihiihdon, vuorikiipeilyn ja koskenlaskun harrastajia.
Elsa Bonsdorff
Elsa Rosina Bonsdorff (10. marraskuuta 1883 Turku – 4. elokuuta 1973 Helsinki) oli Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja. Hän oli 1918–1950 Högvallan seminaarin johtaja.
Bonsdorff valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä ensi kerran vuoden 1936 eduskuntavaaleissa ja uudelleen vuoden 1939 vaaleissa. Bonsdorff oli Porvoon maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen ja Osuuskassojen keskus oy:n hallintoneuvoston jäsen.
Bonsdorffin vanhemmat olivat pataljoonanlääkäri Erik Johan Emil Bonsdorff ja Hedvig Emilia Rotkirch. Hänen veljensä Gunnar Emil Bonsdorff toimi Nokia Oy:n toimitusjohtajana yrityksen fuusion aikana 1918–1919.
Tivat
Tivat (Тиват) on pikkukaupunki ja kunta Montenegrossa Adrianmeren rannikolla Kotorinlahden rannalla. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin 13 630 asukasta, joista kaupunkikeskuksessa asui 9 467. Kunnan asukkaista noin 30 % oli tuolloin etnisiä montenegrolaisia ja 35 % serbejä.
Tivatin pinta-ala on 46 neliökilometriä, ja se on pinta-alaltaan Montenegron pienin kunta. Kaupunki on etenkin purjehduslomalaisten suosiossa.
Tivatissa on toinen Montenegron kahdesta kansainvälisestä lentokentästä.
Šavnik
Šavnik on pikkukaupunki ja kunta Montenegron pohjoisosassa. Vuoden 2003 väestönlaskennassa kunnan väkiluvuksi saatiin vajaat kolmetuhatta asukasta. Kaupunkikeskuksessa heistä asui 570. Se on väkiluvultaan Montenegron pienin kunta ja edelleen muuttotappioaluetta. Kunnan asukkaista noin 47 % oli tuolloin etnisiä montenegrolaisia ja saman verran serbejä.
Valkoisen miehen taakka
Valkoisen miehen taakka () on Rudyard Kiplingin kirjoittama runo sekä runon pohjalta syntynyt käsite, jolla yritettiin oikeuttaa imperialismi vetoamalla valkoihoisten oletettuun ylemmyyteen.
Kipling kirjoitti "The White Man's Burden: The United States and the Philippine Islands"-runon vuonna 1899 kannattaakseen Yhdysvaltain pyrkimystä vallata Filippiinit. Eurosentristiset ja rasistiset piirit omaksuivat "valkoisen miehen taakan" käsitteeksi, jolla perusteltiin valkoisten siirtomaaherruutta.
Runon on suomeksi kääntänyt Antero Manninen, ja se löytyy Kipling-suomennosvalikoimasta "Valkoisen miehen taakka" (WSOY, 1976).
Take up the White Man's burden--
Send forth the best ye breed--
Go bind your sons to exile
To serve your captives' need;
To wait in heavy harness,
On fluttered folk and wild--
Your new-caught, sullen peoples,
Half-devil and half-child.
Take up the White Man's burden--
In patience to abide,
To veil the threat of terror
And check the show of pride;
By open speech and simple,
An hundred times made plain
To seek another's profit,
And work another's gain.
Take up the White Man's burden--
The savage wars of peace--
Fill full the mouth of Famine
And bid the sickness cease;
And when your goal is nearest
The end for others sought,
Watch sloth and heathen Folly
Bring all your hopes to naught.
Take up the White Man's burden--
No tawdry rule of kings,
But toil of serf and sweeper--
The tale of common things.
The ports ye shall not enter,
The roads ye shall not tread,
Go mark them with your living,
And mark them with your dead.
Take up the White Man's burden--
And reap his old reward:
The blame of those ye better,
The hate of those ye guard--
The cry of hosts ye humour
(Ah, slowly!) toward the light
"Why brought he us from bondage,
Our loved Egyptian night?"
Take up the White Man's burden--
Ye dare not stoop to less--
Nor call too loud on Freedom
To cloak your weariness;
By all ye cry or whisper,
By all ye leave or do,
The silent, sullen feebles 
Shall weigh your gods and you.
Take up the White Man's burden--
Have done with childish days--
The lightly proferred laurel,
The easy, ungrudged praise.
Comes now, to search your manhood
Through all the thankless years
Cold, edged with dear-bought wisdom,
The judgment of your peers.
Franz Kirsnik
Franz Kirsnik (myös "Kirschnik", 1741 Tšekki, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 1802) oli tšekkiläinen soitinrakentaja, joka vaikutti Pietarissa ja tunnettiin aikansa parhaana urkujen rakentajana Venäjällä.
Kirsnik tuotti yhdessä Christian Kratzensteinin kanssa vapaalehdykkäkielten rakenteen, joka otettiin sittemmin käyttöön muun muassa huuliharppujen, harmonikkojen, concertinojen sekä harmonien kielten tuotannossa. Esimerkiksi kiinalaisista suu-uruista poiketen teräksiset vapaalehdykkäkielet kiinnitettiin eri alustalle, kun ne aiemmin oli leikattu siten, että sama materiaali muodosti sekä kielen että kehyksen. Nyt vapaalehdykkäkielet saatiin soimaan huomattavasti pienemmillä rakenteilla, eikä niihin tarvittu putkia äänen vahvistamiseksi. Keksintö raportoitiin ensimmäistä kertaa vuonna 1770.
Percy Nilsson
Percy Nilsson (s. 22. toukokuuta 1943 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen liikemies ja jääkiekkovaikuttaja. Hän on koulutukseltaan puuseppä.
Percy Nilsson aloitti uransa rakennusmiehenä Malmössa. Pian hän perusti rakennusalanyrityksen "Percy Nilsson Bygg AB" (PNB), josta kasvoi 1980-luvun loppuun mennessä 150 työntekijän liikeyritys. Nilsson myi yrityksensä vuonna 1990 ja muutti verotussyistä Belgiaan. Vuonna 1994 Nilsson palasi Ruotsiin ja osti takaisin 50 % PNB:stä. Percy Nilssonista tuli suuromistaja Entreprenadissa ja vuonna 1997 perustettiin "PNB Entreprenad AB". PNB-konserni myytiin vuonna 2003 Lars Olof Anderssonille, joka sittemmin tahtoikin purkaa kaupan. Kaupan purkuun ei suostuttu, mikä johti konsernin konkurssiin ja Percy Nilsson joutui maksamaan 112 miljoonaa kruunua, koska velat lankesivat hänen maksettaviksi jälkitakauksen nojalla. Nilsson haki Anderssonia henkilökohtaiseen konkurssiin, mutta konkurssivaatimus vedettiin pois, kun osapuolet pääsivät sopimukseen.
Nilsson valittiin vuonna 1984 jääkiekkojoukkue Malmö IF:n puheenjohtajaksi. Seuran talous oli huono, mutta se saatiin saneerattua muutamassa vuodessa. Nilsson panosti voimakkaasti seuraan rahallisesti vuonna 1988. Seuraan ostettiin pelaajia 7 miljoonalla kahden vuoden aikana. Satsaus kannatti. Malmö IF nousi Elitserieniin vuonna 1990 ja voitti Ruotsin mestaruuden kaudella 1991–92. Vuonna 1994 voitetun toisen mestaruuden jälkeen alkoi alamäki ja nimeä vaihtanut Malmö Redhawks putosi kauden 2004–05 jälkeen Allsvenskaniin.
Huhtikuussa 2005 Percy Nilsson tuomittiin vuoden vankeuteen pelaajille maksettujen palkkojen veroepäselvyyksistä. Tuomiosta valitettiin hovioikeuteen, joka vapautti Nilssonin. Percy Nilsson sai silti potkut Malmö Redhawksin puheenjohtajan paikalta.
Nilsson on perustanut "Parkfast Hyllie AB" -nimisen yrityksen, jonka tarkoitus on rakentaa jäähalli Malmön eteläiseen kaupunginosaan Hyllievångiin.
Anton Reinlein
Georg Anton Reinlein oli wieniläinen 1800-luvun alussa toiminut kelloseppä ja soitinrakentaja, joka sai yhdessä poikansa Rudolph Reinleinin kanssa patentin "kiinalaistyyppisen huuliharpun" () kehittämisestä 10. helmikuuta 1824.
Soitin oli kolme jalkaa () korkea, 12 tuumaa () syvä ja 15 tuumaa leveä, nykymitoissa 94 * 31,6 * 39,5 cm. Soittimen koon vuoksi on arveltu, että sitä on käytetty palkeella., patenttiteksti myös mainitsee, että toinen käsi jää vapaaksi soittimessa olevan koskettimiston käyttöä varten. Reinleiniä pidetään myös eräänä varhaisimmista huuliharppujen valmistajista, esimerkiksi vuodelta 1828 peräisin olevan lehtileikkeen pohjalta, jossa hän markkinoi huuliharppuja.
Meller
Meller tai Melleri on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Marko Marin
Marko Marin (s. 13. maaliskuuta 1989 Bosanska Gradiška, Bosnia & Hertsegovina, Jugoslavia) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa ja maajoukkuetasolla Saksan maajoukkuetta.
Marin on syntynyt nykyisen Serbitasavallan alueella, minkä johdosta hänellä oli aikaisemmin Saksan lisäksi myös Bosnia ja Hertsegovinan kansalaisuus. Marin kuitenkin luopui kansalaisuudesta omaehtoisesti.
Marin on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa yleensä hyökkäävänä keskikenttänä.
Marinin kasvattajaseuroja ovat frankfurtilainen SG 01 Höchst, Eintracht Frankfurt ja Borussia Mönchengladbach. Mönchengladbachin edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 2007.
Saksan maajoukkueessa Marin debytoi vuonna 2008. Huhtikuun 2012 lopulla Chelsea osti Marinin noin 8 miljoonalla eurolla. Siirto oli hänelle tarpeen, sillä kohtalaisesta kaudesta huolimatta Marko Marinin markkina-arvo laski lähes 3 miljoonalla kauden aikana. Marin onnistui maalinteossa heti ensimmäisessä ottelussaan Chelsean paidassa Seattle Soundersia vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Marinin pelipaikka on hyökkäävä keskikenttä, mutta hän pelaa Bremenissä joskus myös laidalla. Tämä nuori mies pitää harhauttelusta. Marinin vapaa- kulma- ja rangaistuspotkut ovat erinomaisia. Hän pelaa myös varsin epäitsekkäästi, syötellen paljon, ja vapauttaen pelitovereitaan maalintekopaikkoihin.
Aaltonen
Aaltonen on suomalainen sukunimi. Se kuuluu Virtanen-tyyppiin. Se on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Tytti Reho
Tytti Tuulia Reho (s. 5. elokuuta 1977 Heinävesi) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Reho voitti 800 metrin juoksussa ja 1 500 metrin juoksussa ulkoradoilla neljä Suomen mestaruutta. Hänen hallussaan on sisäratojen 800 metrin juoksun Suomen ennätys 2.03,38 vuodelta 2000. Lisäksi hänellä on nimissään 22-vuotiaiden sisäratojen (2.03,67) ja ulkoratojen (2.01,29) Suomen ennätys vuodelta 1999 ja 19-vuotiaiden ulkoratojen Suomen ennätys 2.04,26 vuodelta 1995. Seuratasolla hän edusti Kankaanpään seudun Leiskua. Hän sijoittui yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa 1993 hopealle 800 metrillä.Ulkoradat
Sisäradat
Poouli
Poouli ("Melamprosops phaeosoma") on äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti jo sukupuuttoon kuollut, endeemisenä Mauin saarella Havaijilla elävä varpuslintu.
Kooltaan poouli on noin 14 cm. Laji on peippomaisen tukeva. Lajin vatsa on väriltään valkoinen lukuun ottamatta punertavaa peräpäätä. Silmänympärykset, nokanalus ja selkä ovat mustat. Pooulin päälaki on väriltään harmaa. Siivet ovat tummanruskeat. Nokka on tukevarakenteinen ja harmaa. Lajin laulu on hiljaisia säkeitä. Kutsuääni on äänekäs "chirk", jota lintu usein toistaa sarjoina.
Laji elää "Metrosideros polymorpha"-puita kasvavissa metsissä 1 400–2 100 metrin korkeudessa. Ravintonaan pooulit käyttävät etanoita, hämähäkkejä ja toisinaan myös hedelmiä.
Pooulikannan kooksi arvioidaan alle 25 yksilöä. Suurimmat lajiin kohdistuvat uhkat ovat elinympäristön hakkaaminen ja malarialoisiota levittävän hyttysen elinympäristön leviäminen korkeammalla sijaitseviin metsiin. Lisäksi saarelle levinneet rotat sekä "Herpestes auropunctatus" -mungo saalistavat lintuja. Myös saarelle levinnyttä laukkakotiloa on syytetty pooulin tärkeän ravinnon alkuperäisten maaetanoiden häviämisestä.
Berndt Dyhr
Berndt Ragnar Dyhr (28. elokuuta 1893 Pyhäjärvi – 11. syyskuuta 1955) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja osuuskaupanhoitaja. Hänen vanhempansa olivat henkikirjoittaja Berndt Dyhr ja Aina Ingman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Märtha Wisénin kanssa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Pietarsaaren ruotsalaisesta reaaliopistosta vuonna 1915 ja kirjoittautui Vaasalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Helsingin ylemmässä ruotsalaisessa kauppaopistossa kolmella lukukaudella (Högre Svenska Handelsläroverket i Helsingfors) vuosina 1913–1914. Miinanheittäjäkurssin hän suoritti vuonna 1918, sotilashallinnollisten kurssien 1-osan hän suoritti vuonna 1929 ja 2-osan vuonna 1930–1931.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 4. komppaniaan 11. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi 11. maaliskuuta 1918 3. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan ja 19. maaliskuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan joukkueenjohtajaksi. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin adjutantiksi Karjalan kaartin rykmenttiin, josta edelleen 17. elokuuta 1918 päälliköksi 1. divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan. :en 2. komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1918. 3. divisioonan miinanheittäjäkomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1919 ja 6. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1921. Pohjois-Savon rykmenttiin, jonka nimi muutettiin myöhemmin Pohjan rykmentiksi, hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921. Pohjan rykmentissä hän toimi aluksi komppanianpäällikkönä ja myöhemmin hän otti vastaan pataljoonan komentajuuden. Rykmentin talouspäällikön tehtävät hän otti vastaan 9. heinäkuuta 1927 ja hoiti tehtävää aina vuoteen 1939 asti. Viipurin upseerikokelaskursseilla hän toimi opetusupseerina vuosina 1918–1919.
Talvisotaan hän otti osaa 13. divisioonan intendenttinä, ottaen osaa taisteluihin Laatokan karjalassa. Välirauhan aikana hän toimi ensin talouspäällikkönä Jalkaväenkoulutuskeskus 6:ssa ja myöhemmin 1. prikaatin huoltopäällikkönä. Jatkosotaan hän osallistui 10. divisioonan huoltopäällikkönä ja otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella ja myöhemmin huoltopäällikkönä Saimaan suojeluskuntapiirissä. Sotien jälkeen hän toimi osuuskassojen hoitajana Pieksämäellä ja Loviisassa. Hänet on haudattu Vaasaan.
Pohjois-Savon rykmentin kunnianeuvoston puheenjohtajana hän toimi vuosina 1926, 1934–1935 ja 1938–1939 ja 3. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuonna 1937.
Mardy Fish
Mardin ”Mardy” Fish (s. 9. joulukuuta 1981 Edina, Minnesota) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000. Fish oli korkeimmillaan miesten rankinglistalla kaksinpelissä sijalla seitsemän ja nelinpelissä sijalla 14. Hän voitti kaksinpelissä kuusi ja nelinpelissä kahdeksan ATP-tason turnausta.
Fish voitti kaksinpelissä miesten tenniksen hopeaa vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Hän voitti Serena Williamsin kanssa Hopman Cupin 2008.
Grand Slam -turnauksissa Fish ylsi parhaimmillaan puolivälieriin Australian avoimissa 2007, Yhdysvaltain avoimissa 2008 ja Wimbledonissa 2011. Vuoden 2012 aikana hän kärsi sydämen rytmihäiriöistä, joiden vuoksi hän jätti myös tammikuussa 2013 pelattavat Australian avoimet väliin. Fish lopetti uransa vuoden 2015 Yhdysvaltain avoimiin.
Miloslav Mečíř
Miloslav Mečíř (s. 19. toukokuuta 1964 Bojnice) on nykyisin slovakialainen, ammattilaisvuosinaan tšekkoslovakialainen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Soulin kesäolympialaisissa 1988 hän voitti kaksinpelissä miesten tenniksen kultaa ja nelinpelissä pronssia.
Mečíř eteni finaaliin Yhdysvaltain (1986) ja Australian avoimissa (1989); hänet päihitti kummallakin kerralla Ivan Lendl.
Oikeakätinen Mečíř oli ammattilaisena vuosina 1982–1990. Hän saavutti sekä kaksin- että nelinpelissä korkeimmillaan kansainvälisen rankinglistan neljännen sijan vuonna 1988.
Mečířin poika Miloslav Mečíř Jr. pelaa nykyisin tennisammattilaisena.
Jalmari Ruokokoski
Joel Jalmari (Jali) Ruokokoski (3. joulukuuta 1886 Pietari – 1. huhtikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen ekspressionistinen Marraskuun ryhmään kuulunut taidemaalari.
Ruokokosken vanhemmat olivat suutarimestari Joel Ruokokoski ja Maria Nuorala. Perhe muutti Helsinkiin vuonna 1899 Jalmarin ollessa 13-vuotias. Käytyään kansakoulun hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1903–1906 ja Taideteollisessa keskuskoulussa 1902–1904. Ruokokosken tauluja oli ensimmäisen kerran näytteillä Suomen Taiteilijain syysnäyttelyssä 1905 mutta varsinaisen taiteellisen läpimurtonsa hän teki vasta neljä vuotta myöhemmin. Ruokokoski hankki lisätuloja piirtämällä ilmoituskuvia, mainoksia ja pilakuvia ja hän kuului Brondan ritareiksi kutsuttaan boheemitaiteilijoiden ryhmään. Vuonna 1907 Ruokokoski kihlautui Olga-nimisen naisen kanssa, joka työskenteli valokuva-ateljee Central:ssa. Kihlaus purkautui kuitenkin pian samana vuonna. Ruokokoski meni naimisiin 1909 sirkuksen nuorallatanssijana toimineen italialais-ruotsalaisen Laura Francisca Elvira Bonon kanssa. Liitto päättyi kuitenkin eroon 1913.
Vuonna 1910 Ruokokoski matkusti Pariisiin tutustumaan impressionisteihin ja vuonna 1913 hän asui Helsingørissä, Tanskassa räätäli Niels-Peder Rydengin perheen luona. Tällöin Ruokokoski maalasi viiden viikon aikana 60 ekspressionistista maalausta, joiden joukossa oli muun muassa Rydengin perheen jäsenten muotokuvia. Palattuaan Tanskasta Ruokokoski piti hyvän menestyksen saaneen näyttelyn Ateneumissa.
Ruokokoski maalasi vuosina 1916–1918 Hyvinkäällä Humala-nimisessä ateljeessaan. Vuonna 1918 hän meni naimisiin Saima Forsströmin kanssa. Ruokokoski menestyi taiteilijana, mutta hänen tulonsa menivät usein juhlimiseen. Ruokokoski osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1905–1919 välillä ja hänen töitään oli esillä kansainvälisissä näyttelyissä Tukholmassa 1916, Kööpenhaminassa 1919, Göteborgissa 1923, Tukholmassa ja Oslossa 1929 sekä Milanossa ja Roomassa 1937.
Viimeisinä vuosinaan Ruokokoski alkoi rahavaikeuksien edessä tehtailla kukkamaalauksia ja summittaisesti syövytettyjä grafiikan lehtiä, auringonlaskuja ja ruoka-asetelmia. Ruokokoski piti vuonna 1935 viimeiset näyttelynsä Helsingissä ja Savonlinnassa ja joutui Helsingissä sairaalaan liiallisen alkoholinkäytön takia reistailevan maksan ja sydämen sekä kurkkusyövän vuoksi. Hän kuoli seuraavan vuoden huhtikuun ensimmäisenä päivänä, vain 49-vuotiaana.
Tyyni Tuulio
Tyyni Maria Tuulio (o.s. Haapanen, vuosina 1917–1933 Tallgren; 28. elokuuta 1892 Karvia – 9. kesäkuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, kirjallisuustutkija, suomentaja ja filosofian kunniatohtori (1960). Hänen tuotantoonsa kuuluu tutkimuksia, elämäkertoja, romaaneja ja pakinoita sekä maailmankirjallisuuden merkittäviä käännöksiä. Hän työskenteli kirjailijana ja kääntäjänä korkeaan ikään saakka. Tuuliolla oli myös monia kulttuurielämän luottamustehtäviä.
Tuulio sai Suomen Kulttuurirahaston palkinnon vuonna 1957.
Tyyni Tuulion puoliso oli kielten- ja kirjallisuudentutkija Oiva Tuulio (ent. Tallgren). Hänen veljensä oli kapellimestari ja musiikintutkija Toivo Haapanen.
Eemu Myntti
Eemil Aleksander (Eemu) Myntti (27. marraskuuta 1890 Vaasa − 29. elokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen ekspressionistinen taidemaalari, jonka töille oli ominaista voimakas värimaailma.
Myntin vanhemmat olivat tehtailija Juho Myntti ja Maria Nissilä. Hän jätti koulun kesken reputettuaan ylioppilaskirjoituksissa ja päätti vuonna 1910 ryhtyä taiteilijaksi. Myntti oli aluksi Arthur Heickellin oppilaana ja matkusti sitten 1912 Pariisiin kauppaneuvos Frithiof Tikanojan tukemana, jossa hän opiskeli pari vuotta tutustuen muun muassa kubismiin. Myntin tauluja oli näytteillä ensimmäisen kerran 1916. Hänen parasta luomiskauttaan oli 1920-luku, jolloin hän seurusteli monien Tulenkantajat-ryhmään kuuluneiden kirjailijoiden ja runoilijoiden kanssa.
Myntti oli saanut vuonna 1919 mesenaatikseen lankonsa kauppaneuvos Tikanojan. Tämän antaman taloudellisen tuen turvin hän saattoi omistautua yksinomaan maalamiselle kymmenen vuoden ajan ja teki muun muassa kolme pitkää ulkomaanmatkaa. Vuosina 1918–1921 hän harjoitteli maisemamaalausta asuen Etelä-Ranskassa, pienessä Cagnesin kaupungissa. Toisen matkansa hän teki vuosina 1922–1924 Italiaan ja Ranskaan ja maalasi useita henkilömuotokuvia. Kolmas matka vuosina 1928–1929 suuntautui taas Etelä-Ranskaan. Tällä matkalla autokuumeen valtaan joutunut Myntti osti helmikuussa 1929 seitsenpaikkaisen Renault-avoauton mesenaattinsa Tikanojan laskuun.
Ehkä tämän takia tai sitten Tikanojan vaimon ja Myntin sisaren Ruusa Elisabethin kuoleman johdosta vuonna 1930 kuukausipalkallinen mesenaattisuhde päättyi. Tikanoja osti kuitenkin myöhemminkin Myntin töitä. Öljyvärimaalausten ohella Myntti teki pastellimaalauksia omaperäisellä väritekniikalla ja hänen tuotantoonsa kuuluu myös akvarelleja, monotyyppejä ja etsauksia. 1930-luvulla Myntti hankki toimeentulonsa tilaustöiden avulla, tekemällä muun muassa henkilömuotokuvia. Hän toimi myös keksijänä, kehittäen muun muassa kölittömän purjeveneen ja napittoman paidan. Myntin tuotantoa on esillä Tikanojan taidekodissa Vaasassa, jossa säilytetään myös hänen arkistoaan.
Eemu Myntin puoliso vuodesta 1917 oli taidemaalari Ruth Eva Bremer. Eemu Myntin sisar taidemaalari Lyyli Visanti oli naimisissa arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visannin kanssa.
Tatuointikone
Tatuointikone on sähkön avulla toimiva väline, jolla tehdään tatuointeja. Koneita on useita erilaisia, ja ne koostuvat monista osista, joita ovat esimerkiksi runko, käämit, kontaktiruuvi, jouset yms. Lisäksi tarvitaan tuubi, joka koostuu kolmesta osasta, gripistä, tipistä ja backstemistä. Grippi on osa, josta pidetään tatuoidessa kiinni. Tippi on kärki, josta neula tulee ulos.
Tatuoinnin teossa käytetään kahta erityyppistä konetta: "liner" ja "shader".
Liner on kone, jossa käytetään ns. linjaneuloja, joilla tehdään esim. ääriviivoja (tatuoinnin rajat). Linjaneuloja on erilaisia, ja neulojen lukumäärä vaihtelee sen mukaan, kuinka paksua viivaa halutaan tehdä.
Shader-koneessa voidaan käyttää useita eri neuloja, kuten round shader -, magnum- ja flat-neuloja, joilla tatuoija tekee tatuointiin väritykset ja varjostukset. 
Koneeseen on saatavissa neuloihin sopivia tippejä, joita on myös useita erilaisia. Eri neuloille on kokoaan vastaava tippi.
Instrumenttien, joilla tatuointi tehdään, täytyy olla täysin steriilejä (tuubi, neulat) ennen kuin tatuoimisen voi aloittaa, sillä jos neulat, tipit tai muut tarvikkeet ovat epäpuhtaita, se on sekä tatuoitavalle että tatuoijalle suuri hygieniariski. Neulat tulevat aina steriileissä yksittäispakkauksissa. 
Tatuointikoneet maksavat yleensä 200-500 euroa per kone. Koneen lisäksi tatuointia varten tarvitaan paljon muitakin välineitä, mm. tipit, gripit (jotka voidaan ostaa myös kertakäyttöisinä tai yhteen sovitettuna grippi/tippi), neulat, poljin, virtalähde, musteet, kumihanskat, vaseliinia, saippuaa ja paljon muita tarvikkeita. Useimmat tatuoijat käyttävät nitriili- tai luonnon latexhanskoja.
On myös olemassa UV-musteita, jotka hohtavat neonväreissä.
Hiljainen kansa
Hiljainen kansa on Suomussalmella sijaitseva Reijo Kelan vuonna 1994 suunnittelema ympäristötaideteos. Paikallinen pelto valtatie 5:n vieressä on täytetty variksenpelättimen kaltaisilla hahmoilla, joiden päät on tehty turpeesta ja vartalo puukepeistä. Hahmoilla on päällään vaatteet, jotka liikkuvat tuulessa.
"Hiljaisen kansan" keskellä on esitetty performansseja. Paikallinen työttömien yhdistys on pukenut hahmot vuodenajan mukaan.
"Hiljainen kansa" (englanniksi "Haypeople") palkittiin Englannissa Kentin Medway-festivaalien visuaalisen taiteen kategoriassa joulukuussa 2008. Teos on ollut Medwayn alueella vuoden ajan esillä neljänä eri versiona, joissa on ollut yhteensä 400 hahmoa. "Hiljaisesta kansasta" on ollut eri versioita esillä myös Suomessa. Salon taidemuseon edessä oli kesän 2009 teos "Kesäparlamentti", jossa on 200 hahmoa.
Lokki (näytelmä)
Lokki (ven. Чайка, Tšaika) on Anton Tšehovin kirjoittama nelinäytöksinen näytelmä. Lokki on Tšehovin tunnetuimpia näytelmiä ja ensimmäinen Tšehovin neljästä keskeisestä näyttämöteoksesta. Se kuvaa kahden sukupolven välistä yhteentörmäystä.
Tšehov kirjoitti Lokin vuosina 1895–1896, ja näytelmän ensiesitys oli Pietarissa 17. lokakuuta 1896. Lokkiin suhtauduttiin aluksi penseästi, ja Tšehov masentui näytelmän huonosta vastaanotosta. Konstantin Stanislavskin johtama Moskovan taiteellinen teatteri otti kuitenkin Lokin ohjelmistoonsa vuonna 1898, ja siitä alkoi näytelmän menestys ja nousu klassikkoasemaan.
Limassolin alue
Limassolin alue eli "Lemesóksen alue" (, ) on yksi Kyproksen tasavallan kuudesta alueesta. Se käsittää Kyproksen saaren eteläosan, ja sen pinta-ala on neliökilometriä ja väkiluku (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Limassol.
Limassolin alue on kokonaan Kyproksen tasavallan hallussa. Alueen eteläosassa sijaitsee siitä erotettu Ison-Britannian sotilastukikohta-alue Akrotíri.
Limassolin alueen kunnat ("dímos", merkitty lihavoituna) ja yhdyskunnat ("koinótita") on luetteloitu alla. Perässä oleva numero vastaa karttakuvaa. Numerointi on kreikankielisen aakkosjärjestyksen mukainen.
Termofiilinen mädätys
Termofiilinen mädätys on lietteiden käsittelyprosessi, jonka vaihtoehto on mesofiilinen mädätys. Molemmissa prosesseissa toimivat eri bakteeriryhmät. Termofiilisessä prosessissa lietteen lämpötilan tulee olla yli 55 °C vähintään neljän tunnin ajan.
Termofiilinen mädätys poistaa taudinaiheuttajia paremmin kuin mesofiilinen mädätys.
Mesofiilinen mädätys
Mesofiilinen mädätys on lietteiden käsittelyprosessi, jonka vaihtoehto on termofiilinen mädätys. Molemmissa prosesseissa toimivat eri bakteeriryhmät. Mesofiilisessa mädätyksessä lietteen lämpötila on 33–35 °C. Mädätyksen jälkeen liete on vielä kompostoitava, jotta varmistutaan lietteen hygienisoitumisesta. Jälkikäsittelynä voi toimia mm. kompostointi tai terminen kuivaaminen.
Termofiilinen mädätys poistaa taudinaiheuttajia paremmin kuin mesofiilinen mädätys.