hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pandion II
Pandion II () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas, Kekrops II:n ja Metiadusan poika.
Hän nousi valtaistuimelle isänsä kuoleman jälkeen, mutta hänen setänsä Metionin pojat ajoivat hänet maanpakoon ja nostivät isänsä valtaan. Pandion pakeni Megaraan kuningas Pylaan luokse, jossa hän meni naimisiin tämän tyttären Pylian kanssa. He saivat neljä poikaa, Aigeuksen, Pallaan, Nisoksen ja Lykoksen, sekä yhden tyttären, joka meni naimisiin Skrionin kanssa. Myöhemmin Pylas lähti vapaaehtoisesti maanpakoon tapettuaan setänsä Biaan, mutta ennen lähtöään hän järjesti vävynsä seuraajakseen.
Pandionin sairastuttua ja kuoltua Nisos seurasi häntä Megaran kuninkaana. Loput hänen pojistaan palasivat kuitenkin Ateenaan, ja he ajoivat Metionin pojat pois kaupungista ja asettivat Aigeuksen valtaistuimelle.
Stefan Schwarz
Stefan Schwarz (s. 18. huhtikuuta 1969, Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Schwarz edusti seuratasolla kotimaassaan Malmöä, Saksassa Leverkusenia, Portugalissa Benficaa, Englannissa Arsenalia ja Sunderlandia, Italiassa Fiorentinaa sekä Espanjassa Valenciaa. Hän saavutti urallaan yhden Ruotsin-mestaruuden ja kaksi Portugalin-mestaruutta.
Schwarz pelasi Ruotsin maajoukkueessa 69 ottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 1989–2001. Hän edusti Ruotsia MM-kisoissa vuosina 1990 ja 1994 sekä EM-kisoissa vuonna 1992. Schwarz saavutti Ruotsin riveissä MM-pronssia vuonna 1994. Hänet palkittiin Guldbollenilla Ruotsin vuoden pelaajana vuonna 1999.
Nelli Berg
Nelli Emilia Berg-Väänänen (o.s. Berg, s. 23. heinäkuuta 1985) on suomalainen jalkapalloilija. Keskikentällä tai puolustajana pelaava Berg-Väänänen on Kuopion Mimmifutiksen kasvatti. Hänellä on tilillään useita ikäluokkiensa maaotteluita.
Berg-Väänänen oli KMF:n ykkösjoukkueen tärkeimpiä pelaajia vuosia, kunnes siirtyi syksyllä 2007 pelaaja-agentti Fernando de Napolin junaileman kaupan myötä ammattilaiseksi italialaiseen Reggianaan. Hän oli ensimmäinen KMF:stä ulkomaille ammattilaiseksi siirtynyt pelaaja. Kaudeksi 2008 Berg-Väänänen palasi jälleen KMF:n paitaan, ja hänet valittiin joukkueensa kapteeniksi. Kausi 2008 päättyi KMF:n osalta Naisten Liigan kolmanteen sijaan. Kyseessä oli edustusjoukkueen ensimmäinen mitalisijoitus.
Berg-Väänänen pelasi viimeisen ottelunsa KMF:ssä kaudella 2011. Hän ei pelannut kaudella 2012 missään joukkueessa, mutta teki paluun Naisten Liigaan kaudella 2013 Kuopion Pallokissoissa.
Berg-Väänänen on koulutukseltaan sairaanhoitaja. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin Kuopion kaupunginvaltuustoon Kansallisen Kokoomuksen listalta. Hän oli vuonna 2009 aloittaneen valtuuston toiseksi nuorin jäsen. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli kokoomuksen kansanedustajaehdokkaana Pohjois-Savon vaalipiirissä. Berg-Väänänen pyrki jälleen eduskuntaan kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä.
Nellin siskot Neea ja Ninni ovat myös pelanneet KMF:ssä. Heidän isänsä Teppo Berg toimi pitkään seuran puheenjohtajana.
Kalle Westerlund
Karl "Kalle" Mauritz Westerlund (22. syyskuuta 1897 Helsinki – 11. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Kalle Westerlund saavutti kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kilon sarjassa olympiapronssia Pariisin 1924 olympialaisissa. Helsingin MM-kilpailuissa 1921 hän sijoittui neljänneksi. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 1925 ja ainoan Suomen mestaruutensa 1927. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.
Kalle Westerlundin veljistä Edvard Westerlund oli painin olympiavoittaja ja myös Emil Westerlund osallistui painijana olympiakisoihin.
Kalle Westerlund toimi 36 vuotta Suomen tasavallan presidentin autonkuljettajana. Tehtävässään hän ehti palvella seitsemää eri presidenttiä.
Hans Ruin
Hans Waldemar Ruin (18. kesäkuuta 1891, Helsinki – 3. marraskuuta 1980, Tukholma) oli suomenruotsalainen esteetikko ja kirjailija. Ruin toimi Åbo Akademin filosofian professorina vuosina 1945–1946 ja Lundin yliopiston estetiikan dosenttina 1947–1957.
Ruin oli Ruotsin kansalainen vuodesta 1947. Ruinin isä oli kasvatustieteilijä, mm. Helsingin yliopiston rehtorina toiminut Waldemar Ruin. Kirjailija David Lagercrantz on Hans Ruinin tyttärenpoika.
Leppäkaarre
Leppäkaarre on asuinalue Siilinjärvellä. Leppäkaarre sijaitsee noin kahden kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta itään. Leppäkaarre on ollut jo pitkään yksi Siilinjärven suurimmista asuinalueista ja se laajenikin huomattavasti vuosikymmeniä sitten, kun alueelle rakennettiin useita kerrostaloryhmittymiä. Viime vuosinakin alue on laajentunut edelleen lähinnä omakotitalo- sekä rivitalorakentamisen muodossa.
Varsinaisen Leppäkaarteen lisäksi yleisesti Leppäkaarteeseen katsotaan kuuluvaksi siihen kiinni kasvaneet Mäkelän ja Mikonmäen asuinalueet. Myös lähellä sijaitsevat Honkamäen, Päivärinteen ja Joentauksen asuinalueet ovat kasvaneet kiinni Leppäkaarteeseen.
Leppäkaarteen pääkadut ovat Leppäkaarteentie ja Laitilantie. Alueella sijaitsee päiväkoti, urheilualue, uimaranta ja pub.
Lännessä Leppäkaarre rajoittuu Joentaukseen ja Siilinjokeen, etelässä Siilinlahteen, idässä alkavaan maaseutualueeseen ja pohjoisessa Honkamäkeen ja Päivärinteeseen.
Päivärinne (Siilinjärvi)
Päivärinne on asuinalue Siilinjärvellä. Päivärinne sijaitsee noin kahden kilometrin päässä kunnan keskustasta itään. Päivärinnettä on rakennettu pääasiassa 1990-luvulta lähtien. Alue koostuu lähinnä omakoti- ja rivitaloista.
Päivärinne sijaitsee Leppäkaarteen pohjoispuolella ja pohjoisessa se rajoittuu Kantatie 75:een. Lännessä Päivärinne rajoittuu Siilinjokeen ja idässä Tynnöriseen. Päivärinteen halki kulkee Laitilantie, joka on alueen pääkatu joka kulkee Kantatie 75:den valoristeyksestä Leppäkaarteeseen.
Alueella on päiväkoti ja kaksi koulua: Päivärinteen alakoulu, jossa on vuosiluokat 1. ja 2. sekä Siilinpään erityiskoulu. Alueella sijaitsee Siilinjärven ABC-liikennemyymälä. 15.12.2011 uutisoitiin, että Tokmanni aikoo rakentaa noin 4000 neliön tavaratalon Päivärinteelle. Lisäksi suunnitelmaan kuuluisi 450 kerrostaloalue sekä ABC:n laajennus Päivärinteen koulusta lähtee myös hiihtolatu Honkamäen kautta Jynkänmäelle.
Alueen keskellä on puisto, jossa on leikkipuisto.
Alueen erottaa muista kunnanosista yleensä metsä. Leppäkaarteen ja Päivärinteen välillä sijaitsee rehevöitynyt entinen mäntymetsä, Honkamäen ja Päivärinteen erottaa myös samankaltainen, puistomainen metsä, jossa kulkee paljon polkuja ja myös hiihtolatu.
Simonsalon erottaa päivärinteestä valtatie, ja Siilinpäästä joki, puistometsä ja pelto. Alue on entistä peltoa joka on nyttemmin metsitetty(lehtoa), ja sittemmin rakennettu asuinalueeksi.
Justin Sullivan
Justin Sullivan (s. 8. huhtikuuta 1956 Jordans, Buckinghamshire, Englanti) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän toimii laulajana, sanoittajana ja kitaristina New Model Army -rockyhtyeessä, jonka hän perusti vuonna 1980 yhdessä basisti Stuart Morrow’n kanssa kotikaupungissaan Bradfordissa.
Sullivanin vanhemmat olivat kveekareita, isän suku kanadanirlantilaisia ja äidin peräisin Lontoosta. Hänen synnyinkylänsä Jordans on yksi kveekareiden varhaisimmista keskuksista Englannissa. Vuonna 1976 Sullivan muutti Bradfordiin, missä New Model Army sai myöhemmin alkunsa. Hän on kautta vuosien osallistunut aktiivisesti monenlaisiin hyväntekeväisyys- ja avustuskampanjoihin muun muassa englantilaisten kaivostyöläisten, antifasistien, kodittomien, huumevieroitusklinikoiden ja turvapaikanhakijoiden puolesta.
New Model Armyn lisäksi Sullivan on jäsen Red Sky Covenissa, pitkäikäisessä keikkakokoonpanossa, jonka esitykset ovat omalaatuinen yhdistelmä akustista livemusiikkia, runonlausuntaa ja stand up -komiikkaa. Vuonna 2003 Sullivan debytoi soolouralla albumillaan "Navigating by the Stars".
Ahmo
Ahmo on asuinalue Siilinjärvellä. Ahmo sijaitsee noin kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta pohjoiseen. Ahmon asuinrakentaminen koostuu omakoti- ja rivitaloista.
Siilinjärven lukio ja Ahmon koulu sijaitsevat Ahmolla. Siilinjärvi–Viinijärvi-rata sekä Siilinjoki alkavat Ahmolta.
Ahmon urheilukeskus ei sijaitse Ahmon asuinalueella, vaan noin kahden kilometrin päässä lännessä. Välissä ovat Savon rata, Räisälä ja Ahmonlampi.
Sosialistinen puolue
Sosialistinen puolue voi tarkoittaa seuraavia puolueita:
Sosialistinen puolue voi tarkoittaa myös seuraavia puolueita, joiden nimen osa termi on:
Leikari
Leikari () on keskiajalla suomenkielisellä alueella käytetty nimitys henkilöstä, jota myöhäisantiikin aikana nimitettiin ilveilijäksi ja näyttelijäksi. Pohjoismaihin leikareita tuli kristinuskon mukana, ja heitä tavataan ainakin jo ennen vuotta 1000.
Leikarit esittivät yleensä maallista soitinmusiikkia, ja siksi kristillinen kirkko vainosi heitä. Kirkko kielsi heiltä sakramentit ja muut pyhät toimitukset, joihin kuului myös avioliitto. Siksi leikarit elivät yleensä yhteiskunnan ulkopuolella ja heidän sosiaalinen arvostuksensa oli hyvin alhainen.
Leikareilla on kuitenkin sijansa keskiajan musiikkikulttuurissa, ja myös kirkko käytti heidän palveluksiaan, vaikka heitä työllistivät lähinnä hovit ja ylhäiset ja varakkaat henkilöt. Yleensä leikarit viettivät kuljeskelevaa elämää, mutta jotkut saivat kuitenkin vakinaisen toimeentulon juuri hovien ja muiden varakkaiden palveluksessa.
Keskiajalla leikari-käsite ei ollut vakiintunut aina käsittämään samalla tavoin esiintyviä henkilöitä, ja siksi heidät usein sekoitettiin trubaduureihin, jonglööreihin ja narreihin. Aikakauden kuvissa leikarit esitetäänkin usein nykyisen näkemyksen mukaan narrin asuisina.
Elbe Nissinen
Elbe Maria Nissinen (25. toukokuuta 1893 Leppävirta – 23. lokakuuta 1984) oli suomalainen laulunopettaja ja oopperalaulaja, jonka ääniala oli altto.
Nissinen opiskeli nuorena laulua Alma Fohströmin johdolla Pietarin keisarillisessa konservatoriossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingissä Maikki Järnefelt-Palmgrenin johdolla ja teki opintomatkoja Italiaaan, jossa opiskeli äänifysiologiaa Anna Petrellan johdolla sekä oopperataidetta Giannia Russin johdolla. Äänifysiologian loppututkinnon Nissinen suoritti vuonna 1962 Sveitsin Bernissä. Sitä ennen hän oli täydentänyt alan opintojaan Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuosina 1946–1954.
Opettajana Elbe Nissinen suoritti merkittävän päivätyön. Hän aloitti opettajana Pietarin suomalaisessa yhteiskoulussa 1914–1917 ja Helsingin kansankonservatoriossa vuosina 1919–1932. Lisäksi hän opetti sekä Lahden että Kuopion musiikkiopistoissa ja useissa kansalaisopistoissa kautta maan. Muutettuaan Leppävirralle hän jatkoi sieltä käsin laulun ja äänifysiologisen terapian opetusta. Elbe Nissinen oli ensimmäinen palkattu näyttelijä Kuopion teatterissa vuonna 1917. Hän esiintyi myös vuonna 1937 kuvatussa Tukkijoella-elokuvassa Maijaa vastanäyttelijänään Toppo Elonperä.
Yleisradion aloittaessa radiotoiminnan 9. syyskuuta 1926, Elbe Nissinen esiintyi sen ensimmäisessä lähetyksessä Alexis af Enehjelmin kanssa ollen ensimmäinen radiolaulajamme. Nissinen jatkoi radioesiintymisiään viikoittain aina vuoteen 1932. Vuodet 1919–1931 hän oli kiinnitettynä Suomalaisen oopperan vakituiseen henkilökuntaan. Nissinen lauloi yli 40 roolia, niin kotimaisissa kuin ulkomaisissakin oopperoissa ja antoi laulu- ja lausuntaopetusta lukuisille suomalaisille laulajille sekä näyttelijöille. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat muun muassa Jorma Huttunen, Matti Lehtinen, Vieno Kekkonen, Eino Grön, Pärre Förars, Kalle Juurela, Matti Heinivaho sekä Ansa Ikonen. Oppilaista läheisin suhde Nissisellä oli perhetuttuun Ansa Ikoseen, joka oli tuttu jo Venäjän vuosilta. Ansa Ikosesta piti alun perin tullakin oopperalaulaja, mutta Elbe kannusti Ansaa näyttämölle ja järjestikin Ansalle ensimmäisen näyttelijän paikan Koiton Näyttämölle. Ikonen kertoo muistelmateoksessaan hyvin lämpimästi Elbestä ja siitä kuinka hän auttoi Ansan uralleen.
Presidentti Urho Kekkonen myönsi Elbe Nissiselle professorin arvonimen vuonna 1976. Muotoilutuottaja Antti J. Kallio on Elbe Nissisen pojanpoika.
Tuhannen riemua
Tuhannen riemua on Lauri Tähkä & Elonkerjuun viides albumi, joka julkaistiin syksyllä 2007. Ennen albumin julkaisua julkaistiin single ”Hetkeksi en sulle rupia”, josta tuli yksi kesän 2007 suurimmista hiteistä. Seuraavana julkaistiin kappale ”Pauhaava sydän”, joka jatkoi edellisen tietä. Biisiin kuvattiin myös maalaishenkinen video. Kolmantena sinkkuna julkaistiin ”Kimpale kultaa”, josta siitäkin tuli hitti. Neljäntenä singlenä julkaistiin ”Rakasta rintani ruhjeille”, johon myös kuvattiin video. Viides single oli ”Reikäinen taivas”. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Albumin digitaalisessa versiossa on mukana kappale ”Kaisa”, jota ei ole kaupoissa myytävässä versiossa.
Levy sai Emma-gaalassa "Pop-albumi" -palkinnon vuonna 2007.
Sovitukset Lauri Tähkä & Elonkerjuu, ellei toisin mainita.
Maailma on renki
Maailma on renki on Lauri Tähkän ja Elonkerjuun neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2006.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan neljännelle sijalle, kymmenen viikkoa julkaisunsa jälkeen.
Syntymähäjyt
Syntymähäjyt on Lauri Tähkä & Elonkerjuun vuonna 2004 julkaistu albumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Komia on aina komia
Komia on aina komia on Lauri Tähkä & Elonkerjuun vuonna 2003 julkaistu albumi.
Pistoja syrämmes
Pistoja syrämmes on Lauri Tähkä & Elonkerjuun vuonna 2001 julkaistu albumi.
Alma Fohström
Alma Evelina Fohström-von Rode (2. tammikuuta 1856 Helsinki – 20. helmikuuta 1936 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen laulaja (koloratuurisopraano), joka esiintyi Euroopan oopperalavoilla sekä Etelä- ja Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa.
Fohström syntyi kauppias ja saippuatehtailija August Fridolf Fohströmin ja Henriette Sofia o.s. Stenqvistin perheeseen. Hän solmi avioliiton vuonna 1889 kenraali Wilhelm von Roden kanssa.
Fohströmin sisar oli laulaja Elin Fohström alias Elina Vandár (1866–1949), joka avioitui professori Hjalmar Tallqvistin kanssa, ja veli sellotaiteilija ja kapellimestari Ossian Fohström (1870–1952).
Atelier Apollo valmisti vuonna 1908 elokuvan "Alma Fohström-Rode suomalaisessa saaristossa luonnonihanalla Pentalan saarella". Elokuva on kadonnut.
Fohström opiskeli Henriette Nissen-Salomonin johdolla Pietarissa vuosina 1873–1877 ja Milanossa Francesco Lampertin oppilaana vuosina 1878–1879.
Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1876 ja debytoi vuonna 1878 Suomalaisessa oopperassa "Faustin" Margareetan roolissa.
Fohströmin ura jatkui uudella opintomatkalla Italiaan vuosina 1880–1881. Matkansa aikana hän opiskeli F. Varesin johdolla laulua ja lauloi Reggio nell'Emilian teatterissa Giuseppe Verdin oopperan "Rigoletton" naispääroolin Gildan osan. Esityksessä oli läsnä itse maestro Verdi.
Italian esityksestä alkoi Alma Fohströmin hurjan nousun kokenut kansainvälinen ura, ja häntä pyydettiin esiintymään eri puolille maailmaa. Aluksi hän esiintyi Suomen lähialueilla Varsovassa, Riiassa, Venäjän kaikissa keskeisissä kaupungeissa ja pian myös Romaniassa, Itävallassa ja uudelleen Italiassa.
Vuosina 1883–1884 Fohström lauloi laajalla Etelä-Amerikan kiertueella eri maiden pääkaupungeissa. Tämän jälkeen hän oli kiinnitettynä Krollin oopperaan Berliiniiin ja vieraili Yhdysvaltojen tärkeimmissä kaupungeissa. Vuosina 1886–1887 hän lauloi Lontoon Covent Gardenissa ja Irlannissa.
Seuraavaksi olivat vuorossa Sveitsi, uudelleen Saksa sekä Riika. Hän suuntasi matkansa Amerikkaan jälleen vuosina 1888–1889, jolloin hän lauloi ensimmäisenä suomalaisena New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Häntä verrattiin Jenny Lindiin ja Adelina Pattiin.
Seuraavan esityskauden aikana matka vei Venäjälle, Suomeen ja Puolaan, ja tämän kiertueen aikana hän avioitui kenraali Paul Gottlieb Wilhelm von Roden kanssa.
Vuosina 1890–1899 Fohström oli kiinnitettynä Moskovan keisarilliseen oopperaan tähtisolistina, ja sitä seurasi pitkä kiertua eri puolille Aasiaa. Palattuaan takaisin Suomeen Fohström piti jäähyväiskonserttinsa Helsingissä vuonna 1904. Tämän jälkeen hän toimi erityisesti laulupedagogina, ensin Pietarin keisarillisen konservatorion yksinlaulun professorina vuosina 1909–1918. Tämän jälkeen vuodet 1920–1928 hän toimi Berliinissä Sternin konservatorion professorina ja sitten kuolemaansa asti Helsingin kansankonservatorion opettajana.
Alma Fohströmille myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1926.
Sakari Sohlberg
Ville Sakari Sohlberg (6. kesäkuuta 1907 Helsinki – 25. syyskuuta 2000 Helsinki) oli korkeimman oikeuden jäsen 1952–1955 ja 1957–1975 ja huomattava teollisuusmies, vuorineuvos Wilhelm Aleksanteri Sohlbergin poika ja sukuyhtiö Oy G. W. Sohlberg Ab:n hallituksen jäsen ja puheenjohtaja 1938–1984.
Sohlberg toimi erilaisissa tehtävissä sotaoikeuksissa syyttäjästä sotaylituomariin 1937–1948. Hänen puolisonsa, esittelijäneuvos Päivikki Tulenheimo-Sohlberg oli Helsingin yliopiston kanslerin Antti Tulenheimon tytär. Sakari Sohlberg hoiti lukuisia luottamustoimia järjestöissä ja yrityksissä.
Helsingin Katajanokalla pariskunnan entisessä asunnossa toimii Päivikki ja Sakari Sohlbergin kotimuseo. Heidän nimeään kantava säätiö (Päivikki ja Sakari Sohlbergin säätiö rs.) on merkittävä lääketieteellisen ja terveydenhuollollisen tutkimuksen rahoittaja.
Tavoitehinta
Tavoitehinta on tuotteen projektinhallinnassa käytettävä termi, jolla tarkoitetaan suunnitteluvaiheessa tuotteelle määritettävää hintaa. Lähtökohtana suunnittelussa on tuotteelle tavoiteltu menekki. Tavoitehinnan perusteella arvioidaan projektin kustannustekijöiden vaikutuksia projektin kannattavuuden kannalta.
Sijoittamisessa "tavoitehinnalla" tarkoitetaan hintaa, jolla sijoittaja haluaa myydä omistuksensa. Se voi olla myös hinta, jonka sijoittaja on valmis maksamaan sijoituskohteesta.
Rakentamisessa "tavoitehinnalla" kuvataan suunnitteluvaiheessa tai "tavoitehintaurakassa" asetettua kattohintaa.
Kim Lindströmin mukaan 1999 ja 2000 luvuilla sijoitustutkijoiden antamat tavoitehinnat olivat Soneran yliarvostetusta osakkeesta erittäin optimistisia ja antavat hyvän kuvan tuon ajan pilvilinnojen rakentelusta.
Moduulimitta
Moduulimitta on rakennustekniikassa käytettävä kuvitteellinen "liittymismitta". Moduulimittajärjestelmän avulla voidaan määrittää ja varmistaa esivalmistettujen rakennusosien yhteensopivuus asennusvaiheessa. Moduulimitoitus myös vähentää tarvetta paikallamittauksiin ja auttaa vakioimaan rakennusosien ja tarvikkeiden mittoja.
Liittymismitta on mitta johon sisältyy:
Rakennusosan niiden sivujen, joihin liittyy muita rakennuosia tulee mahtua paikoilleen asennettuna liittymismitan sisälle. Mittapoikkeamia syntyy rakennusosien valmistuksessa, kuljetuksessa, asennuksessa ja paikalleenmittauksessa, sekä olosuhteiden muuttuessa esimerkiksi lämpölaajenemisen myötä. Vaadittavaa tarkkuutta ilmaistaan toleransseilla. Sauman suuruus riippuu rakennusosan toleransseista, mahdollisesta saumausmateriaalista ja liitostavasta.
Moduulimitta on mitoituksen perusyksikkö, joka muodostaa tasomaisen "moduuliverkon", jossa perusyksikkö on yksi moduuli molempiin suuntiin. Moduuliverkkotasot puolestaan muodostavat kolmiulotteisen koordinaatiston, jossa myös pystysuora kantamitta on yksi moduuli. Rakennus ja kukin rakennusosa ajatellaan sijoitettavan tähän peruskoordinaatistoon.
Rakennuksen eri osat voivat sijoittua kukin omaan suorakulmaiseen moduuliverkkoonsa, jotka esimerkiksi kiertyvät toistensa suhteen. Verkot kytketään toisiinsa yhteisten pisteiden ja kulmamäärityksen avulla. Suorakulmaisesta poikkeavat muodot voidaan sitoa omaan lieriö- tai pallokoordinaatistoonsa, tai ne voidaan mitoittaa riittävän tiheästi suorakulmaiseen peruskoordinaatistoon.
Moduulimitoituksen perusmoduuli eli kantamoduuli merkitään kirjaimella "M". Suomessa kantamoduulin suuruus on "100 millimetriä". Mitoitettaessa rakennusosia pyritään käyttämään perusmittaa 1M tai sen kerrannaisia 3M, 6M, 9M ja 12M, suuremmissa mitoissa 12M-kerrannaisia 24M, 36M, 48M, 60M jne. Esimerkiksi oven yleinen leveys on 9M, korkeus 21M, rakennuksen kerroskorkeus tyypillisesti 30M ja rungon syvyys usein 84M. Mikäli moduulimitoitus on rakennusosalle liian karkeaa, käytetään ensisijaisesti "0,5M" moduulia, toissijaisesti millimetrimittaa.
Poikkeus mitoituksesta Suomessa on ikkunateollisuus, joka on pitkään käyttänyt pystysuuntaisissa mitoituksesa 2M-kerrannaisia, esimerkiksi 6M, 12M, 14M, 16M. Nykyisin ikkunateollisuus voi käytännössä valmistaa tuotteet käyttäen 1M-kerrannaisia, tai ilman moduulimitoitusta.
Piirustuksissa moduulimittaa tarkoitettaessa voidaan merkitä eksaktin mitan sijaan kantamoduulin kerroin, esimerkiksi mitan "8400" sijasta merkitään "84M".
Armon lapset veisatkaa
Armon lapset veisatkaa on Suomen rukoilevaisen kansan yhdistyksen julkaisema rukoilevaisvirsien kokoelma. Kirja ilmestyi v. 2006. Se sisältää 120 rukoilevaisten seuroissa yleisimmin käyttämää virttä nykykielen mukaisessa asussa. Kirjassa on myös 30 rukousvärssyä, joita käytetään seuroissa kahden rukouksen välissä. Ne ovat vanhassa kieliasussa. Kirjan lopussa on ruokarukoukset vanhan ABC-kirjan mukaisina.
Sävelmät ovat suurelta osin hengellisiä kansantoisintoja rukoilevaisalueelta. Kirjassa on 1-ääninen nuotinnus. V. 2007 kokoelmaa varten ilmestyi 4-ääninen säestyskirja.
Juho-Eino Niemi
Juho Eino Kullervo (Jussi) Niemi (21. heinäkuuta 1911 Kokkola – 11. marraskuuta 1981) oli suomalainen maalaisliittolainen poliitikko.
Juho-Eino Niemi syntyi 11-lapsiseen perheeseen. Hänen isänsä oli kauppaedustaja Juho Niemi ja äitinsä Saima o.s. Högström. Niemi osallistui talvisotaan ja jatkosotaan.
Maalaisliittoa edustanut Niemi oli toisena valtiovarainministerinä Sukselaisen II hallituksessa 1961 ja Miettusen I hallituksessa 1961–1962.
Hän oli naimisissa kahdesti, ensimmäisestä avioliitosta on yksi lapsi. Hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli tapaturmaisesti auto-onnettomuudessa. Samassa onnettomuudessa Niemestä tuli invalidi. Liike-elämän puolella Niemi oli Keskinäisen vakuutusyhtiö Auran, Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Auran ja Keskinäisen vakuutusyhtiö Metsäpalon hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja. Hän oli lisäksi vapaamuurari.
Nausikaa (mytologia)
Nausikaa ( ’laivojen polttaja’) oli kreikkalaisessa mytologiassa faiaakkien kuninkaan Alkinooksen ja Areten tytär.
Nausikaa kuvataan "Odysseiassa" kauniiksi nuoreksi neidoksi. Hän saapuu Pallas Athenen ohjaamana rannalle pesemään vaatteita ja löytää sieltä haaksirikkoutuneen Odysseuksen. Hän vie tämän isänsä luo, joka järjestää vieraalleen pidot; huomattava osa "Odysseiasta" kuluukin Odysseuksen kertoessa isännälleen seikkailuistaan. Alkinoos luovuttaa lopuksi Odysseukselle aluksen, joka vie tämän takaisin Ithakaan.
Homeros kuvaa Odysseuksen ja Nausikaan suhteen rakkautena, jota ei koskaan ilmaista. Vaikka Nausikaa toivoo itsekin, että hänellä eräänä päivänä olisi Odysseuksen kaltainen mies ja hänen isänsä lupautuu antamaan hänet vaimoksi Odysseukselle, mitään ei kuitenkaan tapahdu. Päinvastoin heidän suhteensa kiteytyy Nausikaan jäähyväisiin, joissa hän pyytää Odysseusta muistamaan olevansa elämänsä hänelle velkaa, ja Odysseus lupautuu rukoilemaan häntä kuin jumalaa koko loppuelämänsä ajan.
Myöhempien lähteiden mukaan Nausikaa meni sittemmin naimisiin Odysseuksen pojan Telemakhoksen kanssa ja he saivat pojan nimeltä Ptoliporthos.
Nausikaa
Nausikaa ("Ναυσικάα") on alkuaan muinaiskreikkalainen erisnimi.
Nimen perinteiset latinalaiset kirjoitusasut ovat "Nausicaa" ja "Nausicaä", joista jälkimmäisessä korostetaan erokepisteillä eli treemalla, että sananlopun "a"-vokaaleja erottaa tavuraja. Latinan mukaiset asut ovat sellaisinaan käytössä mm. englannissa ja ranskassa. Japanilainen asu on ナウシカ ("Naushika" ~ "Naušika"). Mm. ruotsissa ja saksassa on käytössä suora kreikan mukainen translitteraatio "Nausikaa", sama kuin suomessa. Muita vakiintuneita kirjoitusasuja ovat esimerkiksi espanjan "Nausícaa", puolan "Nauzykaa" ja venäjän "Навсикая" ("Navsikaja").
Nausikaa viittaa mm. seuraaviin asioihin:
Vuotinainen
Vuotinainen on Karkkilan kaupungissa sijaitseva kylä, joka sijaitsee noin 13 kilometriä Karkkilasta Forssan suuntaan. Valtatie 2 jakaa sen kahtia. Kylällä ei ole varsinaista keskusta vaan asutus on hajallaan. Vakituista asutusta on hyvin vähän, mutta kesäasutus on lisääntymään päin. Kylän asutus on alkujaan syntynyt 1700-luvulla.
Vuotinaisten koulu on Karkkilan toiseksi vanhin jäljellä oleva koulurakennus. Nykyään siinä toimii muun muassa Karkkilan kaupungin leirikeskus.
Värilanka
Värilanka, liitulanka tai ritsilanka on lanka jolla voidaan merkitä lankaa "räpsäyttämällä" nopeasti suoria viivoja. Sitä käytetään yleisesti rakennustyömailla esimerkiksi seinälinjojen merkitsemiseen.
Värilanka on kelattuna koteloon johon lisätään värillistä pulverimaista liitujauhetta. Värjäytynyt lanka vedetään ulos kotelosta ja kiristetään mittapisteiden välille lähelle lattia- tai seinäpintaa johon merkkiviiva halutaan. Kun lanka on kireällä, vedetään se kohtisuoraan ulospäin pinnasta ja annetaan langan räpsähtää pintaa vasten. Tällöin liitu irtoaa langasta ja tarttuu merkittävään pintaan piirtäen suoran viivan langan kiristyspisteiden välille.
Viivamerkintöjen tekemistä ritsilangan avulla kutsutaan "ritsaamiseksi".
Vicente Aranda
Vicente Aranda Ezquerra (9. marraskuuta 1926 Barcelona – 26. toukokuuta 2015 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja.
Aranda syntyi Aragoniasta muuttaneiden vanhempiensa nuorimpana poikana. Hänen lapsuusvuosiaan varjosti sisällissota, ja hän muutti vuonna 1952 taloudellisista ja poliittisista syistä Venezuelaan. Palattuaan Espanjaan vuonna 1959 hänen ei onnistunut päästä elokuvakouluun Madridissa, ja hän olikin alalla täysin itseoppinut.
Aranda aloitti uransa verrattain myöhään; hänen ensimmäinen ohjauksensa on vuodelta 1964. Kansainvälistä suurmenestystä hän alkoi saavuttaa vasta kuusikymppisenä. Muutamia elokuvia uran varrelta ovat "Verentahrima morsian" (1972), "Cambio de Sexo" (1976) ja "Amantes" (1990). Useat hänen elokuvistaan pohjautuivat nykyajan romaaneihin. Tärkeimpiin tähtiin hänen elokuvistaan kuului Victoria Abril.
Marraskuussa 2006 kahdeksankymmentävuotispäiväänsä viettänyt Aranda oli tuottelias vielä 1990- ja 2000-luvuilla. Hän sai Goya-palkinnon ja oli ehdolla Cannesin Kultaisen palmun ja Berliinin Kultaisen karhun saajaksi. Hän oli naimisissa Teresa Fontin kanssa.
Jesús Franco
Jesús Franco Manera (myös Jess Franco; 12. toukokuuta 1930 Madrid, Espanja – 2. huhtikuuta 2013 Málaga, Espanja) oli espanjalainen elokuvaohjaaja. Hän oli tuotteliaimmillaan 1960–1980-luvuilla, mutta jatkoi työskentelyään pitkään sen jälkeenkin. Häntä pidetään espanjalaisten b-elokuvien isänä.
Franco harrasti musiikkia 6-vuotiaasta saakka ja tuli tunnetuksi myös suurena jazzin ystävänä. Franco käytti uransa aikana lukuisia pseudonyymejä. Hänet tunnetaan parhaiten kauhuelokuvista, joihin on usein liitetty korostetun seksuaalisia piirteitä. Hän sai kansainvälistä huomiota ensimmäistä kertaa Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1967. Kaikkiaan Francon tuotanto käsittää parisensataa elokuvaa. Hänen omaelämäkertansa "Memorias del tío Jess" julkaistiin espanjaksi vuonna 2004.
Francon tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Justine" (1968), "Eugenie" (1970) ja "Vampyros Lesbos" (1970), ja tunnettuja hänen käyttämiään näyttelijöitä ovat muun muassa Christopher Lee ja Klaus Kinski. Hitchcockin tapaan Franco näkyy monissa omissa elokuvissaan vilaukselta pienissä rooleissa.
Francon vaimo Lina Romay kuoli vuonna 2012, mikä masensi Francoa huomattavasti. Franco kuoli itse huhtikuussa 2013 málagalaisessa sairaalassa, johon oli joutunut saatuaan iskeemisen aivoinfarktin.
Jaume Balagueró
Jaume Balagueró (s. 2. marraskuuta 1968 Lleida) on espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten hänen kauhuelokuvistaan, joita ovat muun muassa "Nimetön" (1999), "Darkness – pimeys" (2002) ja "REC" (2007).
Balagueró syntyi Kataloniassa ja kasvoi pääasiassa Barcelonassa. Hän valmistui Barcelonan yliopistosta vuonna 1991. Hän aloitti ohjaajan työnsä 1990-luvun alussa, ja vuonna 1994 lyhytelokuva "Alicia" palkittiin Katalonian kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Christine Amertil
Christine Amertil (s. 18. elokuuta 1979) on bahamalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Amertil karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin alkuerissä ajalla 53,12. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa alkuerissä ajallaan 53,07. Hän voitti MM-hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 ajalla 51,11. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä. Vuonna 2004 Amertil voitti Bahaman mestaruuden ja sijoittui Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ajalla 50,37. Kauden lopussa hän juoksi neljänneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 400 metrin välierissä ja 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 23,88. Myöhemmin samana vuonna hän oli 400 metrillä viides.
Amertil voitti MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 ajalla 50,34. Hän juoksi samana vuonna neljänneksi Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ja viidenneksi . Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 hän sai hopeaa 400 metrillä ajalla 50,99. Osakan MM-kisoissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui välierissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Bahaman pikaviestijoukkueessa. 400 metrillä hänet hylättiin alkuerissä. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Saman vuoden Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille Folashade Abuganin jäätyä kiinni dopingista.
Lähde: IAAF
Alkinoos
Alkinoos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Nausithooksen poika ja faiaakealaisten kuningas. Puolisonsa Areten kanssa hänellä oli tytär Nausikaa sekä viisi poikaa.
Alkinoos otti Odysseuksen vieraanvaraisesti vastaan tämän haaksirikkouduttua hänen rannalleen sen jälkeen, kun tämä oli lähtenyt Kalypson luota. Huomattava osa Odysseiasta kuluukin Odysseuksen kertoessa seikkailujaan kuninkaalle.
Alkinooksen palatsia vartioivat kultaiset ja hopeiset vahtikoiraa esittävät patsaat, jotka Hefaistos oli veistänyt kuninkaalle.
Myös argonautit saapuivat Faiakean rannoille, ja heidätkin Alkinoos otti vieraanvaraisesti vastaan antaen heille lahjoja ystävyyden osoitukseksi heidän lähtiessään jatkamaan matkaansa.
Esa Orjatsalo
Esa Olavi Orjatsalo (s. 20. syyskuuta 1979 Hanko) on suomalainen muusikko, ääniteknikko ja tuottaja.
Orjatsalo soitti kitaraa power metal -yhtye Dreamtalen kolmella ensimmäisellä albumilla. Tammi–helmikuussa 2004 hän esiintyi ruotsalaisen Amaranin Euroopan-kiertueella. Lähdettyään Dreamtalesta Orjatsalo perusti vuonna 2005 uuden yhtyeen nimeltä Kiira, jossa hän laulaa ja soittaa kitaraa. Hän soittaa kitaraa myös Royal Cojones -yhtyeessä, joka esittää cover-versioita heviklassikoista.
Orjatsalo on valmistunut Orimattila-instituutista musiikkiteknologiksi. Hän työskentelee ääniteknikkona Turussa Noise Camp -studioilla, ja aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Teräsbetoni-yhtyeen saliäänentoistosta vastaavana teknikkona. __notoc__
Nehemiah Persoff
Nehemiah Persoff (s. 2. elokuuta 1919 Jerusalem) on israelilaissyntyinen, eläkkeellä oleva näyttelijä. Hän muutti perheineen Yhdysvaltoihin vuonna 1929. Hän on vetäytymisensä jälkeen keskittynyt kuvataideharrastukseensa.
Persoffilla oli rooleja muun muassa elokuvissa "Alaston satama" (1954), "Mitä kovemmin he kaatuvat..." (1956), "Piukat paikat" (1959), "Al Capone – lain ja oikeuden voitto" (1959), "Comancheros" (1961), "Trapetsin varjossa" (1961), "Kirottujen laiva" (1976), "Deadly Harvest" (1977), "Jentl" (1983), "Identtiset kaksoset" (1988), "Kristuksen viimeinen kiusaus" (1988) ja "Fievel matkalla Amerikkaan" (äänirooli, 1986). Vierailuja Persoff on tehnyt muun muassa televisiosarjoissa "Lännen tie", "Tohtori Ben Casey", "Minä, vakooja", "Tarzan", "Gunsmoke", "Columbo", "Sheriffi McCloud", "Pieni talo preerialla", "Seikkailujen saari", "Magnum", "Ihmemies MacGyver", "L.A. Law", "Murhasta tuli totta" ja "Chicagon lääkärit".
Persoff pääsi opiskelemaan The Actors Studiolla, kun se avattiin vuonna 1947. Hän teki ensiesiintymisensä elokuvassa vuonna 1948; hän oli jo nuorempana aloittanut teatteriuransa, jonka kuitenkin oli keskeyttänyt toinen maailmansota. Hänellä on puolisonsa Thian kanssa neljä lasta.
James D. Hodgson
James Day Hodgson (3. joulukuuta 1915 – 28. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti.
Hodgson syntyi Dawsonissa, Minnesotassa, ja oli toisen maailmansodan veteraani. Hän palveli laivastossa ja opiskeli Minnesotan sekä Kalifornian yliopistoissa. 
Hodgson toimi vuosina 1970–1973 Richard Nixonin nimittämänä työministerinä. Hän toimi vuosina 1974–1977 Yhdysvaltain suurlähettiläänä Japanissa. Hän meni 24. elokuuta 1943 naimisiin Maria Denendin kanssa; hänellä oli tytär Nancy ja poika Frederic.
Dick Clark
Richard Wagstaff "Dick" Clark (30. marraskuuta 1929, Mount Vernon − 18. huhtikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen televisio- ja radiopersoona. Hänet tunnetaan mm. show’sta "American Bandstand", jonka juontajana hän toimi vuosina 1957–1989. Hän valmistui Syracusen yliopistosta vuonna 1951.
Clarkin tunnettu "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve" -ohjelma nähtiin ensimmäistä kertaa 31. joulukuuta 1972. Vuosina 1973–1988 hän juonsi "Pyramid"-tietokilpailua. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänet otettiin vuonna 1993 Rock and Roll Hall of Fameen "muiden kuin esittäjien" luokassa. Hän on ollut vuodesta 1990 lisäksi Radio Hall of Famessa.
Clark sairasti kakkostyypin diabetesta ja joutui 8. joulukuuta 2004 sairaalahoitoon saatuaan aivoinfarktin. Hän kuitenkin kuntoutui ja teki selvistä puheongelmistaan huolimatta paluun televisioon omassa "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve" -ohjelmassaan uudenvuodenaattona 2005.
Clark oli moninkertainen Emmy-voittaja ja sai lisäksi mm. Peabodyn. Hän solmi kolmannen avioliittonsa vuonna 1977. Clark kuoli sydänkohtaukseen 82-vuotiaana.
Sofía Vergara
Sofía Margarita Vergara Vergara (s. 10. heinäkuuta 1972 Barranquilla, Kolumbia) on kolumbialais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa Gloria Pritchettin roolista komediasarjassa "Moderni perhe", josta hän on saanut neljä parhaan komediasarjan naissivuosan Primetime Emmy-ehdokkuutta ja kolme parhaan naissivuosan Golden Globe-ehdokkuutta.
Vergara syntyi Barranquillan kaupungissa karjatilallisen tyttäreksi. Vergara teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä Pepsin mainoksessa 17-vuotiaana. High schoolin jälkeen hän lähti opiskelemaan hammaslääketiedettä, mutta hän sai mainosroolinsa seurauksena töitä Kolumbian televisiosta ja opinnot jäivät lopulta kesken kolmen vuoden jälkeen. 18-vuotiaana Vergara meni naimisiin ja sai kaksi vuotta myöhemmin pojan, mutta liitto kariutui pian sen jälkeen. Vuonna 1998 Vergara muutti äitinsä ja sisarustensa kanssa Miamiin, Yhdysvaltoihin, veljensä saatua surmansa epäonnistuneessa kidnappausyrityksessä Bogotássa.
Vergara on esiintynyt useissa yhdysvaltalaisissa televisiosarjoissa ja muun muassa elokuvissa "Big Trouble" (2002) ja "New Year's Eve" (2011). Syksystä 2009 lähtien hän on näytellyt yhdysvaltalaisessa komediasarjassa "Moderni perhe". Vergara oli vuonna 2002 "Maximin" ”100 seksikkäimmän naisen” listan 23. sijalla. Vuonna 2012 Vergara äänestettiin AskMen.com-sivustolla vuoden seksikkäimmäksi naiseksi.
Vergara on aiemmin seurustellut Enrique Iglesiasin kanssa.
Vergara sairastui 2000-luvun alussa kilpirauhassyöpään.
Vergara on seurustellut vuodesta 2013 lähtien Joe Manganiellon kanssa. Pari meni naimisiin vuonna 2015.
Toukokuussa 2017 julkisuuden henkilöihin painottunut Star Magazine uutisoi pariskunnan eronneen. Myöhemmin selvisi että lehti oli muokannut eroa puoltavia kuvia ja jutut olivat keksittyjä.
Lisbeth Pahnke
Lisbeth Pahnke (nyk. Lisbeth Airosto, s. 1945) on ruotsalainen lastenkirjailija. Suomeksi on käännetty hänen "Britta ja Hopea" -sarjansa, josta on ilmestynyt 13 teosta. Hänen kirjojaan on käännetty muun muassa suomeksi, portugaliksi, tanskaksi ja saksaksi. Pahnke työskentelee toimittajana ja kääntäjänä. Hän on naimisissa Harri Airoston kanssa. Pahnke on kasvattanut ja kasvattaa ruotsalaisia puoliverisiä ja poneja ja kilpailee esteratsastuksessa. Hänellä on kolme aikuista lasta, ja hän asuu nykyisin Smålandissa.
Britta-sarjan ensimmäinen teos ilmestyi 1966 ja viimeinen 1979. Suomeksi sarja ilmestyi ensin Kariston Nuortenkirjastossa vuosina 1972–1979. Alkupään kirjoista on otettu uusintapainos 1990-luvulla.
Britta-sarjan päähenkilö vanhenee vuosien aikana ihanan Hopea-poninsa kanssa. Kerronta painottuu ensin ratsastuskouluelämään ja myöhemmissä teoksissa toimimiseen ratsastuksenopettajana ja kilpailemiseen. Sarjassa on suuri paino erilaisilla ponien ja hevosten luonteenkuvauksilla. Muun muassa kirjava Billy-poni aiheuttaa ongelmatilanteita normaaleilla ratsastuskoulutunneilla.
Kirjasarjan aikana Brittan suhde Lasseen syvenee. Henkilöhahmoja on vähän ja dialogi vähäistä. Sarjaa lukiessa hieman häiritsee kääntäjän ammattitaidottomuus hevosasioissa. Mm. loppupään kirjoissa puhutaan dresyyristä, kun pitäisi puhua kouluratsastuksesta. Samoin Täplä-poni on välillä Pilkku ja Pikkuveli Lilleman. Hevosten väreissä on ollut käännösvaiheessa sekaannusta.
Larry King
Larry King (oik. "Lawrence Harvey Zeiger", s. 19. marraskuuta 1933, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen talk show -isäntä, jonka CNN-kanavalla esitettävä ohjelma "Larry King Live" on ollut yksi Yhdysvaltain pisimpään jatkuneista keskusteluohjelmista. Tunnettuna televisiokasvona häntä on käytetty tuomaan ajankohtaisuuden tuntua useissa elokuvissa.
Ohjelma päättyi joulukuussa 2010. Vuoden 2010 kesäkuussa 25-vuotisjuhlaa viettäneen ohjelman katsojaluvut olivat pienentyneet vuoden aikana 40 prosenttia.
King työskentelee nykyään RT America -kanavalla, jossa aloitti vuonna 2012, isännöiden mm. "Larry King Now" -ohjelmaa.
King on naimisissa laulaja Shawn Southwickin kanssa, ja heillä on yhteisiä lapsia. Hän on avioitunut kahdeksan kertaa seitsemän eri naisen kanssa.
Kroatian kuna
Kroatian kuna on Kroatian rahayksikkö. Kunan ISO 4217 lyhenne on HRK. Yksi kuna jakautuu sataan lipaan. Kuna on ollut Kroatian rahayksikkönä vuodesta 1994 lähtien.
Setelit: 10, 20, 50, 100, 200, 500 ja 1000 kunaa.
Kolikot: 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 lipaa sekä 1, 2, ja 5 kunaa.
Barbadoksen dollari
Barbadoksen dollari, ISO 4217 -koodiltaan BBD, on Barbadoksen rahayksikkö. Yksi Barbadoksen dollari jakautuu 100 senttiin. Seteleitä on 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 dollarin arvoisia. Kolikkojen nimellisarvot ovat 1, 5, 10 ja 25 senttiä sekä 1 dollari.
Juggling Jugulars
Juggling Jugulars on vuonna 1989 Lapualla perustettu suomalainen hardcore punk -yhtye. Yhtye on julkaissut useita levyjä sekä Suomessa että ulkomailla. Yhtye on levyttänyt mm. saksalaiselle Twisted Chords -levymerkille sekä suomalaiselle Kämäset levyt -levymerkille.
Nausithoos
Nausithoos () oli kreikkalaisessa mytologiassa kolmen eri henkilön nimi.
Nausithoos oli Poseidonin ja Periboian poika ja Faiakean kuningas. Hänellä oli kaksi poika, Alkinoos ja Rheksenor.
Nausithoos oli Odysseuksen poika, jonka Kalypso synnytti tälle niiden seitsemän vuoden aikana, jotka Odysseus vietti Kalypson vieraana tämän saarella
Nausithoos oli Salamiista saapunut Theseuksen aluksen ruorimies, joka ohjasi heidät Kreetaan Theseuksen lähdettyä surmaamaan Minotauroksen.
Bernie Mac
Bernie Mac, oikealta nimeltään Bernard Jeffrey McCullough (5. lokakuuta 1957 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 9. elokuuta 2008 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Bernie Mac aloitti stand up -koomikkona Chicagon Cotton Clubilla noin 30-vuotiaana. Hänellä oli myös oma talkshow, "Midnight Mac", joka ei kestänyt kauan. Myöhemmin Bernie Mac näytteli pienissä rooleissa elokuvissa. 2000-luvulla hän alkoi saada isompia rooleja elokuvista, esimerkiksi "Ocean's Eleven" -elokuvassa. Vuonna 2001 Mac sai FOXilta oman sarjan ("Bernie Mac Show"), joka perustui hänen omaan elämäänsä. Hän sai kaksi Emmy-palkintoa sarjastaan. Vasta vuonna 2004 Bernie Mac sai pääosaroolin elokuvasta "Mr. 3000".
Bernie Mac avioitui Rhonda McCulloughin kanssa vuonna 1977. He saivat yhden tyttären Je'Niecen vuonna 1978.
Sarkoidoosia sairastanut Bernie Mac kuoli 50-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan keuhkokuumeen johdosta.
Robert Blake
Robert Blake (s. 18. syyskuuta 1933) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli "Baretta"-sarjan pääosan esittäjä vuosina 1975–1978. Hän joutui vuonna 2002 pidätetyksi epäiltynä vaimonsa Bonnie Lee Bakleyn 4. toukokuuta 2001 tehdystä murhasta, mutta sai vapauttavan tuomion 16. maaliskuuta 2005.
Blakella, joka on myös entinen lapsinäyttelijä, on ollut televisiouransa ohella useita elokuvarooleja, kuten elokuvissa "Kuoleman kukkula" (1959) ja "Mies Nasaretista" (1965).
Japanin Grand Prix 2001
Japanin Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan kauden päätösosakilpailu, joka ajettiin 14. lokakuuta 2001 Suzukan radalla Japanissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden yhdeksäs. Voitollaan Schumacher nousi Alain Prostin ohi kaikkien aikojen eniten pisteitä keränneeksi F1-kuljettajaksi. Jean Alesi ja Kimi Räikkönen kolaroivat kilpailussa.
Lillo Brancato
Lillo Brancato Jr. (s. 30. elokuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan muiden muassa elokuvissa "Jäähyväiset kummisedälle" (1993), "Päätään pidempi" (1994) ja "Purppuravyöhyke" (1995). Brancato on esiintynyt myös televisiosarjassa "Sopranos".
Brancato pidätettiin 10. kesäkuuta 2005, kun Yonkersin poliisi oli löytänyt hänen hallustaan heroiinia. Vuonna 2009 hänet tuomittiin vankilaan murron yrityksestä, ja hän pääsi ehdonalainen vapauteen vuonna 2013. Vapautumisen jälkeen hän on palannut näyttelemisen pariin.
Brancato syntyi Bogotássa Kolumbiassa. Hänet adoptoitiin hänen ollessaan neljän kuukauden ikäinen, ja hän kasvoi Yonkersissa, New Yorkissa. Hänen huoltajansa olivat amerikanitalialaisia, ja hän on kertonut pitävänsä itseään italialaisena.
Brancato pidätettiin jälleen Bronxissa 10. joulukuuta 2005. Hän ja hänen 48-vuotias rikostoverinsa Steven Armento olivat ampuneet murtoyrityksen yhteydessä poliisi Daniel Enchauteguita (virantoimituksen ulkopuolella), joka joutui sairaalaan ja menehtyi vammoihinsa. Armentoa syytettiin ensimmäisen ja Brancatoa toisen asteen murhasta. Armento on näyttelijän tyttöystävän isä.
Brancato esitti julkisesti pahoittelunsa Enchauteguin omaisille, mutta anteeksipyyntö aiheutti suuttumusta, ja uhrin sisko nimitti näyttelijän katumusta "Oscar-palkinnon arvoiseksi". Brancato on ilmoittanut "New York Magazinen" haastattelussa, että hänen elämäntarinassaan olisi ainesta elokuvaksi.
Armento tuomittiin marraskuussa 2008 elinkautiseen vankeuteen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta. Oikeus hylkäsi Brancatoa vastaan nostetun murhasyytteen joulukuussa 2008. Hänet todettiin kuitenkin syylliseksi murron yritykseen, josta hänelle langetettiin 10 vuotta vankeutta 9. tammikuuta 2009.
Brancato pääsi ehdonalainen vapauteen vuonna 2013.
Brancato on kertonut olleensa riippuvainen kokaiinista ja heroiinista. Vankilassa ollessaan Bracanto päätti lopettaa päihteiden käytön.
Australian jääkiekkomaajoukkue
Australian jääkiekkomaajoukkue edustaa Australiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Vuonna 2018 Australia on miesten jääkiekon maailmanrankingissa sijalla 36.
Suurin osa maajoukkueen pelaajista on suurista jääkiekkovaltioista, kuten Kanadasta, Australiaan muuttaneita siirtolaisia.
Australian maajoukkue debytoi talviolympialaisissa Kalifornian Squaw Valleyssa 1960. Joukkue hävisi kaikki kuusi otteluaan selvällä maalierolla, muun muassa kahdesti Suomelle, maalein 1–14 ja 2–19.
Australia saavutti suurimman voiton jääkiekon MM-kilpailujen historiassa voitettuaan Uuden-Seelannin 58–0 vuonna 1987.
Australian maajoukkue on pelannut 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa vuodesta 2001. Ensimmäiseen divisioonaan joukkue nousi vuonna 2008.
William M. Bulger
William Michael (”Billy”) Bulger (s. 2. helmikuuta 1934) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Bulger syntyi Massachusettsissa irlantilaisille vanhemmille. Hän oli kolmas näiden kuudesta lapsesta; yksi sisaruksista on FBI:n pitkään etsimä rikollinen James J. Bulger. Hän itse on valmistunut Boston College High Schoolista, Boston Collegesta ja Boston College Law Schoolista.
Bulgerin poliittinen ura oli huomattavan pitkäaikainen: hänet valittiin Massachusettsin edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1961. Istuttuaan siellä neljä kautta hän pääsi Massachusettsin senaattiin vuonna 1970 ja nousi lopulta senaatin puheenjohtajaksi vuonna 1978. Hänet valittiin puheenjohtajaksi uudelleen kahden vuoden välein aina vuoteen 1996 saakka.
Bulger nimitettiin Massachusettsin yliopiston johtoon vuonna 1996. Hän vetäytyi kyseisestä virasta 1. syyskuuta 2003. Hänen puolisonsa on ollut vuodesta 1960 Mary, jonka kanssa hänellä on yhdeksän lasta.
Anna-Lisa Almqvist
Anna-Lisa Almqvist (1903–1993) oli ruotsalainen lasten- ja nuorten kirjailija, joka tunnetaan Suomessa "Annika" -kirjasarjasta. Hän on julkaissut ruotsiksi huomattavan määrän muitakin eläinaiheisia kirjoja. Almqvist halusi taiteilijaksi ja kävi taidekoulua Münchenissä. Hän oli jonkin aikaa naimisissa taiteilija Bertil Almqvistin kanssa. Hän perusti kahvilan Tukholman Karlaplanille sekä kaupungin ensimmäisen yksityisen kirjalainaamon nimeltään Bokbaren.
1940-luvun alussa kirjailija osti halvalla sirkushevosen ja kirjoitti siitä ensimmäisen teoksensa "Babiana, en cirkushäst berättar". Hän muutti maalle hevosen ja tyttärensä kanssa ja kirjoitti sen jälkeen monia suosittuja tyttökirjoja hevosista.
Annika-sarja kertoo nuoren Annikan kasvamisesta ratsastusuransa alkutaipaleelta huippukilparatsastajaksi. Turk on alussa se sama huonokäytöksinen hevonen, jolla kaikki hevossarjat alkavat. Annika pelastaa Turkin raa'alta kohtalolta ja tulipalosta ja hevosen ja tytön välille muodostuu kiinteä side. Kirjasarjan aikana mukaan tulee Bettina, nuori kaltoin kohdeltu tyttö. Taustalla vaikuttaa mystinen intiaaninoloinen Harry, johon Annika kirjasarjan lopussa rakastuu.
Annika-sarja on hevossarjaksi hieman realistisempi kuin esimerkiksi Lisbeth Pahnken Britta ja Hopea -sarja tai Ruby Fergusonin Laura-sarja. Kirjoissa on raakalaismaisia tyyppejä ja jopa hevosten pahoinpitelyä.
Sarja alkoi ilmestyä 1962, jolloin Wahlströms flickböcker -sarjassa ilmestyi "En häst åt Annika".
Annika-kirjat ilmestyivät Suomessa 1970-luvulla Kariston nuortenkirjastossa ja uudestaan 1990-luvulla. Ensimmäinen (ja harvinainen) kirja "Hevonen Annikalle" ilmestyi vain pokkaripainoksena muutamaan teokseen jääneessä Vaasan nuorisokirjat -sarjassa.
Toisesta kirjasta Fast i sadeln, Annika ei ole otettu suomenkielistä painosta. Näissä kahdessa ensimmäisessä kirjassa esitellään Annikan ratsastuksen aloittaminen. Hevonen Annikalle -kirjassa Annika pelastaa Turkin tallin tulipalosta. Fast i sadeln -kirjassa kuvataan mm. Villin Lännen ratsastusesitystä. Kirjasarjassa on useita viittauksia näihin kahteen ensimmäiseen kirjaan.
Sarjassa välittyy ajankuva 1960- ja 1970 -luvuilta Ruotsista. Mm. päähenkilö Harry tupakoi tallissa useammassa kirjassa, samoin Annikan väli-ihastus Jan. Lopussa kirjailijan oli pakko tuoda päähenkilönsä yhteen sarjan lopettamiseksi. Hevoskirjana paras koko sarjasta on Annikan ratsastuskoulu. Siinä päähenkilöinä ovat hevoset ja varsinaisen satuilun osuus on pienempi kuin muissa kirjoissa.
Pulheim
Pulheim on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Rhein-Erft-Kreisin piirikuntaan ja sijaitsee luoteiseen Kölnistä. Vuoden 2016 lopussa kaupungin asukasluku oli 53 834. Sen pinta-ala on 72,15 neliökilometriä.
Nykyinen Pulheim syntyi 1. tammikuuta vuonna 1975, kun alueuudistuksen myötä Pulheimin kuntaan liitettiin useita itsenäisinä toimineita paikkakuntia. Kaupunginoikeudet uudelle Pulheimille myönnettiin 1. tammikuuta vuonna 1981.
Valehtelu
Valehtelu tarkoittaa esittämistä vilpillisesti jotakin, joka ei ole totta.
Patologinen valehtelu eli mytomania on mielen sairaus, jonka oireita ovat sairaalloinen halu valehdella ja keksiä sepitettyjä tarinoita.