Identity Crisis
Identity Crisis on Sweet-yhtyeen yhdeksäs ja samalla viimeinen studioalbumi sen alkuperäisenä toiminta-aikakautena. Lokakuussa 1982 ainoastaan Länsi-Saksassa ja Meksikossa julkaistulla levyllä on kuultavissa 1980-luvun alkupuolen new wave -vaikutteita. Se on samalla Sweetin alkuperäisistä vinyylialbumeista harvinaisin ja hinnakkain.Väistö, Perttunen 2003, s.78.
Albumi koostettiin yhtyeen hajoamisen jälkeen, ja sen materiaali koostuu lähinnä "Waters Edge" -albumin (1980) ylijäämäkappaleista sekä kitaristi Andy Scottin kotistudiossa nauhoitetuista kappaleista. Joidenkin lähteiden mukaan Sweetin entinen kitaristi Mick Stewart vierailisi albumilla.Väistö, Perttunen 2003, s.78.
"Identity Crisis" on Sweetin ainoa konseptialbumi. Levyn teemana on sen nimen mukaisesti identiteettikriisi.Väistö, Perttunen 2003, s.79.
Sweetin alkuperäinen solisti Brian Connolly erosi yhtyeestä vuonna 1979,Väistö, Perttunen 2003, s.67. jolloin sen muut jäsenet Steve Priest (basso), Andy Scott (kitara) ja Mick Tucker (rummut) jatkoivat triona.Väistö, Perttunen 2003, s.68. Ensimmäinen tällä kokoonpanolla levytetty albumi, "Cut Above the Rest" (1979), ylsi Länsi-Saksassa niukasti top 50:een ja Yhdysvalloissa sijalle 151. Sen sijaan sitä seurannut "Waters Edge" (1980) oli kaupallinen floppi, kuten myös siltä julkaistut singlet.Väistö, Perttunen 2003, s.77.
Turhautuminen alkoi vallata yhtyeen jäsenten mielialaa, ja suosion kadottua myös levy-yhtiö Polydor Records suostui päästämään Sweetin jäsenet omien projektiensa pariin.Väistö, Perttunen 2003, s.77. Vielä tammi–helmikuun 1981 aikana Sweet teki viimeisen Englannin-kiertueensa, minkä jälkeen yhtye silloisessa muodossaan käytännössä hajosi.Väistö, Perttunen 2003, s.78.
Vuonna 1980 Sweet vietti kitaristi Andy Scottin kotona noin kymmenen päivää tehden nauhoituksia tulevaa albumia varten. Muun muassa Rainbow-yhtyeen hitin ”I Surrenderin” kirjoittajana tunnettu Russ Ballard antoi yhtyeen käytettäväksi oman kappaleensa ”Where Do We Go from Here”, joka ei kuitenkaan edennyt demoäänitystä pidemmälle.Väistö, Perttunen 2003, s.78.
Materiaali uudelle "Identity Crisis" -levylle koottiin edellisen "Waters Edge" -albumin ylijäämäkappaleista sekä Andy Scottin kotistudiossa nauhoitetuista kappaleista. Yhtye piti varsinaisen levytyssession Marcus Music -studiossa marras–joulukuussa 1980.Väistö, Perttunen 2003, s.78. Äänittäjänä toimi Louie Austin, joka oli toiminut samassa ominaisuudessa myös edellisillä levyillä.Väistö, Perttunen 2003, s.79.
"Identity Crisis" edustaa Sweetille tyypillistä melodista rockia sisältäen kuitenkin myös vaikutteita uuden aallon musiikista.Väistö, Perttunen 2003, s.78. Lisäksi äänimaailma on hyvin pelkistetty;Väistö, Perttunen 2003, s.79. esimerkiksi kitarasovitukset ovat yksinkertaisia. Erään tiedon mukaan Sweetin entinen kitaristi Mick Stewart vierailee albumilla.Väistö, Perttunen 2003, s.78. Levy on konseptialbumi, joka kertoo identiteettikriisistä. Päälaulajana toimii todennäköisesti koko levyn ajan basisti Steve Priest.Väistö, Perttunen 2003, s.79.
Albumin avaava nimikkoraita ”Identity Crisis” on kitaran hallitsema hard rock -kappale. Sitä seuraa monipuolisemmin sovitettu ”New Shoes”, jonka kertosäkeen ”Got myself some new shoes to walk away from my blues” kirjoitti rumpali Mick Tucker menetettyään vaimonsa onnettomuudessa. Kolmas kappale, ”Two Into One”, kertoo skitsofreniaan sairastumisesta. Tarina jatkuu seuraavassa, hyvin uusi aalto -vaikutteisessa kappaleessa ”Love Is the Cure” (), jonka on kirjoittanut kitaristi Andy Scott. A-puoliskon päättää ”It Makes Me Wonder”.Väistö, Perttunen 2003, s.79.
B-puolen aloittava ”Hey Mama” on vauhdikas rock, joka muistuttaa yhtyeen kulta-aikojen materiaalia 1970-luvulta. Sitä seuraa ”Falling in Love”, jota on kehuttu yhdeksi albumin parhaista kappaleista. Billy Boy Arnoldin kirjoittama ”I Wish You Would” on yhtyeen ensimmäinen lainakappale pitkään aikaan. Basisti Steve Priestin laulusuoritusta on verrattu samasta kappaleesta coverin tehneen The Yardbirds -yhtyeen versioon.Väistö, Perttunen 2003, s.79. Levyn päättää raskailla, mutta hidastempoisilla kitaroilla sekä vahvalla stemmalaululla varustettu ”Strange Girl”, joka sisältää ikään kuin muistona lyhyen osan vuoden 1974 "Sweet Fanny Adams" -albumin kappaleesta ”No You Don’t”.Väistö, Perttunen 2003, s.79-80.
"Identity Crisis" julkaistiin ainoastaan Länsi-Saksassa ja Meksikossa lokakuussa 1982.Väistö, Perttunen 2003, s.78. Siltä ei julkaistu yhtäkään singleä.Väistö, Perttunen 2003, s.140. Musiikin lisäksi myös kansitiedot sekä itse kansi olivat pelkistettyjä. Kannen kuvassa on metallista valetut kasvot, joka yhtyeen mukaan on maski, joka liittyy albumin teemaan. Sama kuva on takakannessa sillä erotuksella että etukannen konserttikuvien tilalla on kappalelista.Väistö, Perttunen 2003, s.79.
Levyn kaupallinen menestys jäi heikoksi, sillä se ei saavuttanut listasijoitusta Länsi-Saksassa. Myöskään kriitikoita "Identity Crisis" ei ole vuosien saatossa saanut puolelleen; Allmusic-sivusto antoi levylle kaksi arvostelutähteä viidestä mahdollisesta. Tosin erillistä kirjallista arvostelua sivusto ei ole tehnyt. Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien keskuudessa suosio on jonkin verran korkeampi; vajaan neljänkymmenen arvostelun keskiarvo on 3.26 viidestä mahdollisesta. Saman sivuston vuoden 1982 albumien listalla "Identity Crisis" yltää silti vasta sijalle 987. Oman mielipiteensä muodostavat myös vuonna 2003 ilmestyneen "The Sweet: Purkkaa, jytää glamouria ja hysteriaa" -kirjan (2003) kirjoittajat Keijo Väistö ja Jukka Perttunen, jotka puolestaan kehuvat levyä ”kerrassaan hienoksi joutsenlauluksi upealta bändiltä”, ja heidän mielestään levy myös sisältää yhtyeen parhaimmistoon luettavia kappaleita.Väistö, Perttunen 2003, s.80.Väistö, Perttunen 2003, s.78.
A-puoli
B-puoli