hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
K2
K2 (tunnetaan myös nimillä Godwin-Austen, Lambha Pahar, Chogori, Kechu ja Dapsang) on vuori Karakorumissa, Himalajan vuoriston läntisessä osassa, Kiinan ja Pakistanin rajalla. K2 on 8 611 metriä korkea ja on siten maailman toiseksi korkein vuori Mount Everestin (8 850 m) jälkeen.
Eurooppalaiset havainnoivat vuorta ensimmäisen kerran vuonna 1856. Tuolloin T.G. Montgomery, Henry Haversham Godwin-Austenin johtaman tutkimusryhmän jäsen, havainnoi Karakorumia Mount Haramukhilta käsin, ja merkitsi kaksi merkittävintä huippua K1:ksi ja K2:ksi (Karakorum 1 ja 2). Retkikunnalla oli ohjeet käyttää paikallisia nimiä vuorille, ja pian K1:n nimeksi selvisi Masherbrum. K2:lle taasen ei löytynyt paikallista nimeä johtuen sen eristyneisyydestä, joten sen nimi jäi K2:ksi.
K2:ta pidetään yleisesti paljon vaikeampana valloitettavana kuin Mount Everestiä. Vuoden 2009 alkuun mennessä 284 ihmistä oli onnistunut saavuttamaan vuoren huipun, Everestin huipulle on onnistunut kiipeämään lähes 3 700 ihmistä. 77 ihmistä on kuollut yrittäessään vuoren valloitusta, joista 13 pelkästään vuonna 1986. Ensimmäinen varteenotettava yritys tehtiin vuonna 1902, mutta huipulle päästiin ensimmäisen kerran vasta 31. heinäkuuta 1954. Retkikuntaa johti italialainen Ardito Desio, ja retkikunnasta huipun saavuttivat Lino Lacedelli ja Achille Compagnoni.
Ensimmäinen huipulle päässyt nainen oli Wanda Rutkiewicz vuonna 1986. Rutkiewicz kuoli joitakin vuosia nousun jälkeen, ja viisi seuraavaa huipulle päässyttä naista ovat kaikki kuolleet paluumatkalla tai seuraavalla kiipeilykerrallaan. Tämä on johtanut uskomukseen, että K2 on kirottu vuori naisille. Kaiken kaikkiaan K2:n huipun on saavuttanut 11 naista.
Suomalaisista vuoren huipulle asti ovat kiivenneet Veikka Gustafsson vuonna 1994 ja Samuli Mansikka vuonna 2014.
K2:ta kutsutaan maailman vaarallisimmaksi vuoreksi. 1. elokuuta 2008 jäävyöry vei mukanaan köydet vuoren vaarallisimmalta kohdalta, joka tunnetaan nimellä Bottleneck eli ”pullonkaula”. Suuri määrä kiipeilijöitä jäi loukkuun, ja yksitoista menehtyi.
Taloudellinen utilitarismi
Taloudellinen utilitarismi on klassisen utilitarismin perillinen, jossa etiikkaa ja moraalia tutkitaan taloustieteellisin, peliteoreettisin, sosiobiologisin ja sosiaalipsykologisin keinoin. Teoria tarkastelee moraalisia tekoja kaupankäynnin ja vastavuoroisuuden näkökulmasta, ja yrittää perustaa moraalisäännöt niistä seuraavalle molemminpuoliselle hyödylle, sekä tehokkuudelle.
Kanchenjunga
Kanchenjunga (muita kirjoitusasuja "Kangchenjunga", "Kangchen Dzö-nga", "Khangchendzonga", "Kanchenjanga", "Kachendzonga" ja "Kangchanfanga") on Himalajalla sijaitseva maailman kolmanneksi korkein vuori. Se sijaitsee Nepalin ja Intian rajalla. Kanchenjungaan kuuluu viisi yli kahdeksan kilometrin korkuista huippua, joista korkein on 8 586 metriä korkea Päähuippu. Muita huippuja ovat 8 482 metriä korkea Keskushuippu, 8 476 metriä korkea Eteläinen huippu sekä 8 433 metriä korkea Läntinen huippu eli Yalung Kang.
Vuoteen 1852 asti Kanchenjungan uskottiin olevan maailman korkein vuori. Brittien mittaukset kuitenkin osoittivat Mount Everestin olevan korkein ja Kanchenjungan vasta kolmanneksi korkein vuori.
Kanchenjungan valloittivat ensimmäisinä George Band ja Joe Brown 25. toukokuuta 1955. Brittiläinen retkikunta kunnioitti kuitenkin paikallisten ihmisten uskomusta, jonka mukaan vuoren huippu on pyhä ja pysähtyivät hieman ennen varsinaista huippua. Useimmat retkikunnat tämän jälkeen ovat noudattaneet samaa perinnettä.
Keväällä 2006 suomalainen Veikka Gustafsson teki nousun Kanchenjungalle, jonka eri vaiheista hän lähetti muutaman päivän välein viiden minuutin satelliittipuheluja Suomeen ja ne kuultiin radion aamulähetyksissä.Kanchenjunga esiintyy fiktiossa harvakseltaan; Stanislaw Lem kertoo eräästä fiktiivisestä retkikunnasta osana juonen kehittelyä esikoiskirjassaan "Astronauicij" (suom. Kuoleman planeetta); 
Arthur Ransome käyttää nimeä kirjassaan Pääskylaakso jossa kuusi kouluikäistä nuorta kiipeää korkeimmalle norfolkilaiselle huipulle; kahden tytön vanhemmat ja eno kiipesivät heidän ikäisinään samalle huipulle jota kutsuivat silloin Matterhorniksi; molemmat ryhmät jättivät paikalle viestin käynnistään ja aikakautensa puoli- tai neljännespennin kolikon-
Zoltán Kodály
Zoltán Kodály [koda:j] (16. joulukuuta 1882 – 6. maaliskuuta 1967) oli unkarilainen säveltäjä, etnomusikologi, opettaja, lingvisti ja filosofi.
Kodály oli yksi ensimmäisistä perusteellisista kansanmusiikin tutkijoista. Hänestä tulikin myöhemmin yksi etnomusikologian uranuurtajista.
Kodály sävelsi koko elinikänsä. Hän kiinnostui vanhempana musiikin opetuksesta.
Kodály syntyi Kecskemétissä, mutta vietti suuren osan lapsuudestaan Galántassa ja Nagyszombatissa (nykyinen Trnava Slovakiassa). Kodály alkoi jo varhain viulunsoiton, ja oppi isältään, joka oli taitava amatöörimuusikko, musiikin peruskäsitteet. Opiskeltuaan sävellystä Hans Kösslerin opissa Budapestissa Kodály aloitti ensimmäisten joukossa kansanmusiikin tutkimisen. Tutkimusta varten Kodály kierteli kylissä ja keräsi kansanlauluperinnettä. Yhdessä Béla Bartókin kanssa hän julkaisi useita unkarilaisia kansanlaulukokoelmia. Kodály on myös säveltänyt paljon kansanmusiikkia kuoroteoksiksi.
Vuonna 1942 Kodály emeritoitui professorin virasta. Toisen maailmansodan päätyttyä hänestä tuli unkarilaisen taideneuvoston puheenjohtaja.
Kodály sävelsi paljon pieniä teoksia, mutta myös täysmittaisen oopperan "Háry János" (1926), jota tosin ei ole kovin usein esitetty. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu myös sota-aikana (1944) solisteille, kuorolle, orkesterille ja uruille sävelletty messu "Missa brevis".
Vuodesta 1907 Kodály työskenteli professorina Budapestin konservatoriossa musiikinopetuksen parissa. Hän julkaisi aiheesta useita kirjoja ja esseitä. Kodály'in oppeihin viitataan musiikinopetuspiireissä usein termillä Kodály-metodi, vaikka hän ei koskaan suunnitellut täsmällistä metodia, vaan lähinnä luonnosteli erilaisia ideoita.
Kodályn musiikkikasvatusfilosofia perustuu säveltapailuun: ihmisen oman äänen käyttämiseen ja kuuntelukyvyn kehittämiseen. Aikuiset tarjoavat lapselle rakennusaineita kehitykseen yhdessä lapsen kanssa laulaen, leikkien ja kuunnellen. Pohjana ovat synnyinmaan perinteiset lastenlaulut ja kansanlaulut.
Moraalinen motivaatio
Moraalinen motivaatio tarkoittaa syitä, jotka yksilöillä on toimia eettisesti.
Juha Sihvola on sanonut, että vaikka ihmiset tietäisivät maailman tuhoutuvan huomenna, heillä olisi silti syy toimia moraalisesti. Hänen mukaansa voitaisiin ajatella seuraavasti. Tietoisena yksilönä oleminen edellyttää vuorovaikutusta muiden yksilöiden kanssa. Tämä edellyttää toisten ihmisten kohtelua itsessään arvokkaina olentoina sekä sellaisen yhteiskunnan muodostamista, jossa vuorovaikutus voi toteutua. Sihvolan mukaan monet ihmiset ajattelevat moraalista juuri tällä tavalla.
Dhaulagiri
Dhaulagiri on maailman seitsemänneksi korkein vuori (8 167 metriä). Dhaulagiri tarkoittaa "valkoista vuorta". Vuori sijaitsee Annapurnan alueella Himalajan vuoristossa.
Läntinen maailma löysi Dhaulagirin vuonna 1808, ja sitä pidettiin maailman korkeimpana vuorena yli 30 vuotta, kunnes Kanchenjunga anasti siltä tittelin. Ympäristöstä mitatun korkeuden suhteen se on lähes ylittämätön; korkeuseroa 30 km päässä sijaitsevaan Kali Gandakin rotkoon on 7 000 m.
Dhaulagirin valloitti ensimmäisinä 13. toukokuuta 1960 sveitsiläis-itävaltalainen retkikunta, johon kuuluivat Kurt Diemberger, Peter Diener, Ernst Forrer, Albin Schelbert, Nyima Dorji ja Nawang Dorji.
Vain 30 ihmistä on kiivennyt vuoren huipulle onnistuneesti.
Vuoren huipulle on noustu viimeksi vuonna 1996.
Menandros
Menandros (, ) (342–290 eaa.) oli antiikin kreikkalainen huvinäytelmien kirjoittaja, niin kutsutun uuden attikalaisen komedian tunnetuin edustaja. Menandros ei ollut arvostettu aikanaan Kreikassa, mutta Roomassa häntä jäljiteltiin ja ihannoitiin. Hän opiskeli myös filosofiaa peripateetikko Theofrastoksen oppilaana.
Menandros on kirjoittanut yli 100 näytelmää, joista on jäljellä vain katkelmia. Ensimmäiset löytyivät täydellisinä vasta 1957 sveitsiläisen keräilijän Martin Bodmerin yksityiskokoelmista, ja niitä epäiltiin pitkään väärennöksiksi. Oksyrhynkhoksesta on viime aikoina löydetty useita hänen ennen tuntemattomia teoksiaan. Komedioista vain tunnetuin eli "Ärmätti" on säilynyt lähes kokonaisena, "Samoksen nainen" suhteellisen laajalti ja muutama muu tarpeeksi hyvin, että niiden juonesta saa jonkinlaisen kuvan.
Komedioissaan Menandros kuvaa erityisesti ihmisten tapoja sekä rakentaa stereotyyppejä eri ammattikunnista. Roomalaisista kirjailijoista varsinkin Terentius on jäljitellyt Menandroksen tyyliä. Menendros voidaan liittää eurooppalaisten niin sanottujen kaupunki- ja luonnekomedioiden esi-isäksi. Erityisesti ranskalainen Molière lasketaan Menandroksen tyylilliseksi seuraajaksi.
Menandroksen säilyneet komediat ovat:
Pindaros
Pindaros (; n. 520 Kynoskefalai — n. 440 eaa. Argos) oli antiikin kreikkalainen runoilija.
Pindaros syntyi Thessalian Kynoskefalaissa Theban lähellä, kasvoi Ateenassa, vaikutti Thebassa ja vieraili Syrakusassa. Hellenistisenä aikana hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta. Pindaros ylisti muun muassa urheilulajeja, mutta hänen oodiensa pääpaino ei ole niinkään kilpailussa tai voittajassa vaan tarustossa, jonka on tarkoitus tuoda sankarillisuutta runoilijan omaan aikaan ja ylevöittää runoja. Kun Aleksanteri Suuren joukot hävittivät Theban, oli Pindaroksen talo ainoa, joka jätettiin tuhoamatta.
Pindaroksen arvioidaan kirjoittaneen 17 kirjaa, ja niistä 13 on säilynyt fragmentteina.
Nanga Parbat
Nanga Parbat (, tunnetaan myös nimillä Nangaparbat Peak ja Diamir) on maailman yhdeksänneksi korkein vuori. Nanga Parbat tarkoittaa "alastonta vuorta". Nanga tarkoittaa alastonta sekä urdun että hindin kielellä, ja parbat tarkoittaa vuorta hindin kielellä. Šerpat, Himalajan seudun alkuperäisasukkaat, kutsuvat Nanga Parbatia "ihmissyöjäksi" tai "paholaisen vuoreksi".
Vuoren huippu on 8126 m merenpinnan yläpuolella. Sen pohjoissivu putoaa 7000 metriä Indus-jokeen kun taas etelärinne kohoaa 4600 m viereisestä laaksosta.
Nanga Parbatin huipun saavutti ensimmäisenä 3. heinäkuuta 1953 Hermann Buhl saksalais-itävaltalaisesta retkikunnasta. Tätä ennen oli jo 31 ihmistä saanut surmansa yrittäessään vuoren valloitusta.
Kermadecsaaret
Kermadecsaaret ovat ryhmä saaria Tyynellä valtamerellä. Ne kuuluvat Uudelle-Seelannille sijaiten siitä 800–1,000 km koilliseen.
Suurin saarista on Raoul, jolla sijaitsee myös tutkimusasemia. Muut ryhmän tärkeimmät saaret ovat Macauley, Curtis sekä L'Esperance Rock. Saarten pinta-ala yhteensä on 33,08 neliökilometriä. Saarilla ei ole ihmisasutusta. Niiden ilmasto on subtrooppinen. Saaret ovat tuliperäisiä. Niillä tapahtuu myös paljon maanjäristyksiä. Saarten itäpuolella sijaitsee Kermadecin hauta.
Polynesialaiset saapuivat Kermadecsaarille 1300-luvulla. Kun eurooppalaiset saapuivat sinne vuonna 1788, siellä ei enää ollut yhtään asukkaita. Saaret nimettiin ranskalaisen kapteeni Jean-Michel Huon de Kermadecin mukaan.
Valemuistisyndrooma
Valemuistisyndroomalla () tarkoitetaan ilmiötä, jossa terapeutti aiheuttaa asiakkaalleen voimakkaita valemuistoja pedofiliasta, murhista ja jopa saatanallisista kulttimenoista.
Valemuistosyndrooma saa useimmiten alkunsa, kun henkilö hakeutuu terapiaan jonkin henkilökohtaisen ongelman (esimerkiksi masennuksen) takia. Terapeutti tuo esille mahdollisuuden, että henkilöä olisi käytetty lapsena seksuaalisesti hyväksi. Tämä saattaa hämmentää asiakasta, sillä hänellä ei ole muistikuvaa tällaisesta. Terapeutti voi kuitenkin kertoa, että vaikka muistoa ei ole, tämä ei tarkoita, ettei hyväksikäyttöä olisi voinut tapahtua. Henkilö onkin vain voinut torjua muiston.
Palautettujen muistojen terapian (engl. recovered memory therapy, RMT) keskeisenä ajatuksena on, että lapsuudessa syntynyt, traumaattinen, torjuttu muisto voi aiheuttaa erilaisia fyysisiä ja psyykkisiä ongelmia. Ajatus traumaattisten muistojen torjunnasta on peräisin itävaltalaiselta psykiatrilta Sigmund Freudilta (1856–1939).
RMT:n tavoitteena on tiedostaa torjuttu trauma. Apuna käytetään esimerkiksi hypnoosia ja unien analysointia. Aluksi muisto on usein epämääräinen, mutta terapian edettyä se selkeytyy ja laajenee. Tiedostamisen uskotaan auttavan niihin ongelmiin, joiden takia henkilö tuli alun perin terapiaan.
Asiakkaat ovat haastaneet lukuisia oikeusjuttuja esimerkiksi vanhempiaan vastaan ilmenneiden muistojen takia. Seurauksena on ollut vankilatuomioita ja miljoonakorvauksia.
Terapia saa jatkuvasti kritiikkiä osakseen. Asiakkaat ja tutkijat ovat alkaneet epäillä terapiaa ja sen toimintaperiaatteita. Esimerkiksi lähtökohdiltaan freudilainen käsitys ajatusten ja tunteiden torjunnasta on joutunut voimakkaan tieteellisen kritiikin kohteeksi, ja piilotajuista torjuntaa pidetään yleisesti kyseenalaisena ilmiönä. Tämä vie luonnollisesti pohjan pois palautettujen muistojen terapialta. Terapia on ajanut toisinaan ihmisiä vielä suurempiin ongelmiin kuin mitä heillä oli terapiaan tullessaan.
Onkin alettu puhua valemuistisyndroomasta, jossa potilas ja terapeutti luovat potilaalle harhaisia muistikuvia.
Lapinmyyrä
Lapinmyyrä ("Microtus oeconomus") on keskikokoinen Pohjois-Euroopassa ja Aasiassa sekä Pohjois-Amerikan luoteisosissa (mukaan lukien Alaska ja Luoteis-Kanada) esiintyvä myyrälaji.
Lapinmyyrää esiintyy Suomen pohjoisosissa. Yhtenäisen levinneisyyden eteläraja kulkee suunnilleen Rovaniemen tasolla. Lisäksi pieni erillinen kanta on löytynyt Pohjanlahden ulkosaarilta.
Muualla Euroopassa lajia esiintyy Siperiassa ja sieltä sen levinneisyyden eteläinen haara ulottuu Itämeren eteläpuolella Elbelle asti. Pohjoinen haara, johon Suomikin kuuluu, ulottuu Kuolan niemimaalle ja Pohjois-Skandinaviaan. Hollannissa, Unkarissa ja Skandinavian eteläosassa on lisäksi erilliset kannat.
Ruumiin pituus on n. 85–161 mm ja paino 20-80 g. Koiraat ovat noin 30% suurempia kuin naaraat, ja Euroopan alalajit ovat pienempiä kuin Amerikan alalajit. Täysikasvuisen myyrän häntä on yleensä alle kolmannes eläimen pituudesta. Vanhoilla lapinmyyrillä se on yläpuolelta musta ja alta valkea. Turkin väri vaihtelee suuresti harmaanruskeasta kanelinväriseen, lähes oranssinsävyiseen. Turkin yleisväristä riippumatta kaikilla lainmyyrillä on selässään mustakärkisiä karvoja.
Lapinmyyrää esiintyy luonnossa rehevillä suolaikuilla, missä on turvemättäitä, joihin kaivautua varsinkin talvisin. Erityisesti ojitetuilla soilla sen kannat kasvavat kun vesiraja laskee ja lisää ravintoa on saatavilla. Runsaimmin lapinmyyriä tavataan pakettipelloilta, joissa sen esiintymistiheys voi olla jopa 200–300 yksilöä hehtaarilla. Lapinmyyrä aiheuttaa myös metsätuhoja taimikoissa ja metsitetyillä pelloilla.
Lapinmyyrä syö kesäisin sarojen, viljojen ja heinien vihreitä osia. Talviravintonaan se käyttää samojen kasvien maanalaisia osia. Se voi kaivaa turpeeseen useita metriä pitkiä käytäviä juuresta toiseen, samoin pakettipelloilla lapinmyyrä kaivautuu maahan paljon paremmin kuin peltomyyrä. Puun kuori on myyrälle lisäravintoa, johon se turvautuu talviaikana.
Lapinmyyrä on tehokas lisääntymään. Kesän aikana naarailla voi olla jopa 3–4 poikuetta, joissa n. 6–7 poikasta. Poikaset voivat saavuttaa sukukypsyyden nopeasti. Lapinmyyräkannat vaihtelevat voimakkaasti 4–5 vuoden syklissä. Kannan nousuun liittyy usein talvilisääntyminen, jos ravintotilanne hangen alla on hyvä.
Vanua Levu
Vanua Levu on Fidžin saarista toiseksi suurin. Se sijaitsee suuremmasta Viti Levun saaresta noin 70 kilometriä pohjoiseen.
Saarta ympäröivät koralliriutat. Se on melko epätasainen ja mäkinen. Vanua Levussa on noin 130 000 asukasta.
Vanua Levun suurimmat asutuskeskukset ovat Labasa ja Savusavu. Labasa on niistä suurempi. Siellä on noin 25 000 asukasta. Savusavu on pienempi (noin 6 000 asukasta), mutta se on melko suosittu turistien keskuudessa.
Vanua Levun tärkein vientituote on sokeriruoko. Myös kopra on tärkeä viljelykasvi.
Viti Levu
Viti Levu on Fidžin saarivaltion suurin saari. Se on noin 170 km pitkä ja sen pinta-ala on 10 531 km² ja asukasluku noin 580 000 asukasta. Saaren metsien peittämässä keskiosassa on myös saarivaltion korkein huippu, 1 324 metriä (toisen lähteen mukaan 1 224 m) korkea Tomanivi (tunnettu myös nimellä Mt. Victoria).
Viti Levussa sijaitsee valtion pääkaupunki Suva ja siellä asuu lähes kolme neljäsosaa saarivaltion väestöstä. Muita merkittäviä kaupunkeja (sijaitsevat rannikolla) ovat:
Savusavu
Savusavu on kaupunki Fidžin saarivaltiossa. Se sijaitsee Vanua Levun saarella. Savusavu perustettiin kauppakaupungiksi. Nykyään myös matkailu on merkittävä elinkeino. Savusavun asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 6 833.
Shishapangma
Shishapangma on maailman 14. korkein vuori ja matalin yli 8 000 metriä korkeista vuorista (8 027 m). Shishapangma sijaitsee Himalajan vuoristossa Tiibetissä ja sitä kutsutaan myös nimillä "Gosainthan", "Xixabangma" ja "Xixabangma Feng".
Shishapangman valloitti ensimmäisenä 2. toukokuuta 1964 Hsu Ching ja hänen kymmenmiehinen kiinalaisretkikuntansa.
Nuha
Nuha eli riniitti on nenän tukkoisuudesta ja vuotamisesta käytetty nimitys. Nuha voi aiheutua muun muassa sairaudesta, allergiasta, ruumiillisesta rasituksesta tai nenän rakenneviasta. Nuha ei ole sairaus, vaan oire. Puhekielessä flunssaa kutsutaan usein nuhaksi, vaikka oikeampi nimitys olisi nuhakuume.
Allerginen nuha voi aiheutua herkistymisestä siitepölylle, eläinten hilseelle, huonepölylle, homeille, hiivoille tai muille allergeeneille. Allergisen nuhan oireita voivat olla nenän vetistävä vuoto, aivastelu, nenän kutina ja tukkoisuus. Nenäoireiden lisäksi voi esiintyä silmien kutinaa ja vuotamista, yskää ja astman oireita.
Oireita voi helpottaa varovaisella niistämisellä, keittosuolaliuoksella, höyryhengittämisellä tai lääkkeillä. Pienillä lapsilla oloa voi helpottaa apteekista saatavilla keittosuolatipoilla ja -sumutteilla. Apteekeista saa myös nenähuuhteluun tarkoitettuja "sarvikuonoja". Sen käyttäminen helpottaa oloa. Pidempään käytettynä nuhatipat ja -sumutteet saattavat aiheuttaa nenän limakalvon ärsytystä. Kouluikäisillä lapsilla saattaa pitkittyneeseen nuhaan liittyä myös poskiontelon tulehdus, joka vaatii hoitoa.
Alle kaksi viikkoa kestäneen nuhan takia ei tarvitse mennä lääkärin vastaanotolle, mikäli potilas voi muuten hyvin. Jos nuha pitkittyy tai se on kausiluonteista, voi olla kyse allergiasta.
Abioottinen ympäristötekijä
Abioottiset ympäristötekijät ovat eliöihin vaikuttavia ympäristön elottomia kemiallisia ja fysikaalisia tekijöitä. Ne voidaan jakaa resursseihin ja olosuhteisiin. Resursseilla tarkoitetaan ekologiassa mitä tahansa asiaa, jota eliöt kuluttavat, olosuhteet taas ovat ympäristön vallitsevia kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia eivätkä siten ole eliöiden kulutettavissa. Esimerkkejä olosuhteista ovat lämpötila, happamuus, suolaisuus, ympäristömyrkkyjen ja muiden saasteiden pitoisuudet, ilmastolliset olosuhteet, aallot ja virtaukset sekä vulkaaninen aktiivisuus. Resursseja ovat muun muassa auringon säteily, ilmakehän kaasut (erityisesti happi ja hiilidioksidi), vesi ja ravinteet.
Alkaios
Alkaios (, n. n. 620-560 eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija Mytilenestä, Lesboksen pääkaupungista. Hän kirjoitti monodista lyriikkaa: sota-, juoma- ja lemmenlauluja. Hellenistisenä aikana hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta. Alkaioksen mukaan on nimetty lyyrinen runosäkeistö Alkaioksen säkeistö sekä lyyrinen runosäe alcaicus.
Merihaka
Merihaka () on kerrostalovaltainen asuinalue meren rannalla Helsingin kantakaupungissa. Se kuuluu Sörnäisten kaupunginosaan, tosin usein se mielletään omaksi kaupunginosaksi. Merihaka sijaitsee merenrannan sekä Hakaniemen sillan ja Sörnäisten rantatien välisellä alueella. Vuosina 1973–1986 rakennettu kerrostaloalue on joidenkin tietojen mukaan saanut nimensä läheisestä Hakaniemestä, toisten mukaan alueen rakentaneen rakennusliike Hakan mukaan. Aikaisemmin paikalla oli Wärtsilän – alkujaan Kone- ja Siltarakennus Oy:n – teollisuusrakennuksia. Paikalla on aikoinaan ollut Pannukakku-niminen saari, joka on yhdistetty mantereeseen.
Merihaan alueelle tunnuksenomaista on 1960–1970-lukujen kaupunkisuunnittelullinen periaate, jonka mukaan rajattomasti kasvavan yksityisautoliikenteen vuoksi jalankulkuväylät ja lasten leikkialueet tuli erottaa eri tasolle katuverkosta. Tämän vuoksi alueelle rakennettiin betoninen pihakansi – kuten Itä-Pasilaankin – jonka alapuolella sijaitsee yli tuhat autopaikkaa. Kannen alapuolella Merihaan läpi kulkee Haapaniemenkatu, jota käyttävät bussilinjoista 55 ja 502.
Pihakannen päällys on varattu jalankulkijoille, ja myös Merihaan palvelut löytyvät sieltä. Merihaassa toimii K-Market Merihaka, apteekki, lounasravintola Tornitupa, ravintola Bali Bagus, urheilukeskus Merihaan Pallohalli ”Meripeli” sekä kaksi baaria, Meripub ja Sir Oliver. Rantakadun laidalle on ankkuroitu ravintolalaivat Merikerho ja Grand Georgia. Monet kansalaisjärjestöt, kuten Suomi-Venäjä -seura, pitävät majaa Merihaassa. Merihaan rannalle, Hakaniemenranta 17, perustettiin vuonna 2013 Kulttuurisauna.
Merihaan alueen kaupunginosayhdistyksenä toimii Merihaka-Seura.
Helsingin verotoimisto muutti Merihakaan (Haapaniemenkatu 7-9) joulukuussa 1974, ja ehkä siksi Sörnäisten rantatien yli vievää kävelysiltaa sanotaan Huokausten sillaksi. Nykyisin Pääkaupunkiseudun verotoimisto sijaitsee Vantaan Myyrmäessä. Entisessä veroviraston kiinteistössä on vuoden 2015 alusta lähtien toiminut Stadin Ammattiopiston toimipaikka.
Merihaan kuuluisin asukas lienee ollut Suomen pitkäaikaisin pääministeri Kalevi Sorsa, jonka taloa Hakaniemenranta 16:ssa alettiin kutsua Sorsanpesäksi. Rakennuksen seinässä on nykyään Sorsasta kertova muistolaatta.
City-lehti valitsi lokakuussa 2006 Merihaan Helsingin parhaaksi parkour-paikaksi.
Silloin tällöin esiin on noussut ajatus, että Merihaka maalattaisiin. Vuonna 2011 Ylioppilaslehti esitti, että Merihaka maalattaisiin pinkiksi.
Luettelo Afganistanin kaupungeista
Tämä on luettelo Afganistanissa sijaitsevista kaupungeista.
Kivennäisaine
Kivennäisaineet ovat ravinnon mukana saatavia alkuaineita. Laajemman määritelmän mukaan kivennäisaineita ovat ne alkuaineet, jotka jäävät tuhkaan, kun esimerkiksi kudos tai ruoka poltetaan. Välttämättömiä kivennäisaineita ovat ne alkuaineet, joita tulee olla ravinnossa aineenvaihdunnan pysymiseksi normaalina. Ravinnon mukana elimistöön joutuu myös useita ei-välttämättömiä kivennäisaineita, joista osa on haitallisia. Tällaisia ovat esimerkiksi raskasmetallit. Myös monet välttämättömät kivennäisaineet muuttuvat hyödyllisistä haitallisiksi, jos niitä joutuu elimistöön liian suuria määriä.
Kivennäisaineet jaetaan makrokivennäisiin (vaaditaan yli 100 mg per päivä) ja mikrokivennäisiin eli hivenaineisiin sen mukaan, paljonko elimistö niitä tarvitsee. Hivenaineiksi kutsutaan niitä elimistölle tarpeellisia alkuaineita, joita elimistö tarvitsee alle 100 milligrammaa vuorokaudessa.
Ihmiskeho tarvitsee eri arvioiden mukaan 12–16 eri kivennäisainetta ravinnosta kolmenlaisiin tehtäviin:
Makrokivennäisten tarve on yli 100 mg päivässä. Runsaimmin elimistössä esiintyy kalsiumia ja fosforia. Aikuisen, noin 70 kg painavan ihmisen painosta kalsiumia on 1,2–1,3 kg ja fosforia 600 g. Kalsiumin osuus elimistön kaikista kivennäisaineista on noin 40 %, ja siitä 99 % on sitoutuneena luustoon, jossa se toimii luuston rakenneosasena sekä elimistön kalsiumvarastona. Myös fosforista suurin osa (noin 85 %) on elimistössä sitoutuneena luustoon kalsiumfosfaatin muodossa. Kolmas tärkeä makrokivennäinen on magnesium, jota aikuisen ihmisen painosta on noin 20–30 g, siitäkin yli puolet luustossa. Makrokivennäisiksi luetaan myös natrium, kalium ja kloori, jotka ovat elektrolyyttejä ja osallistuvat erityisesti elimistön nestetasapainon säätelyyn, sekä rikki, joka toimii lähinnä entsyymien rakenneosana.
Hivenaineiden päivittäinen tarve ilmoitetaan yleensä mikrogrammoissa. Välttämättömiä hivenaineita ovat rauta (jota esiintyy elimistössä hivenaineista runsaimmin, aikuisen ihmisen elimistössä noin 2,5–4,5 g), kromi, koboltti, kupari, fluori, jodi, mangaani, molybdeeni, nikkeli, sinkki, pii, seleeni ja vanadiini. Useimmat hivenaineet toimivat pääasiassa entsyymien ja hormonien rakenneosina.
Rovasti
Rovasti (lyhenne rov., 'pappien esimies' < 'esimies') on kirkollinen arvonimi.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa piispa voi myöntää rovastin arvonimen kirkollisessa työssä erityisesti ansioituneelle papille. Piispainkokous on 14.9.2004 antanut suosituksen arvonimen myöntämisestä.
Suosituksen mukaan arvonimiä tulisi myöntää yksi kappale hiippakunnan 30 äänioikeutettua pappia kohti neljässä vuodessa (papilla ei ole äänioikeutta hiippakunnallisissa vaaleissa eroamisiän jälkeen tai mikäli hän ei toimi papillisessa tehtävässä). Lisäksi papin tulisi olla vähintään 50 vuoden ikäinen. Arvonimeä ei myönnetä teologian tohtorille. Suosituksen mukaan piispa voi myöntää arvonimen lääninrovastille sen jälkeen kun hänen tehtävänsä lääninrovastin virassa lakkaa.
Rovastin arvoa ei tule sotkea lääninrovastin eikä tuomiorovastin virkoihin. Nykyinen lääninrovastin virka juontuu rovastin alkuperäisestä merkityksestä piispan apulaisena.
Pappisoikeuden menettänyt säilyttää rovastin arvonimen.
Ortodoksisessa kirkossa rovastin arvo (, 'ensimmäinen pappi') voidaan myöntää papille, joka on palvellut pitkään menestyksellisesti ja nuhteettomasti. Se annetaan yleensä pitkään palvelleelle kirkkoherralle. Ortodoksisessa kirkossa rovastin arvon voi saada myös teologian tohtori. Pappismunkeilla vastaava arvo on arkkimandriitta.
Luettelo Alankomaiden kaupungeista
Tämä artikkeli on luettelo Alankomaiden kaupungeista eli niistä Alankomaissa sijaitsevista paikkakunnista, joille on joskus myönnetty kaupunkioikeudet. Kaupungit on esitetty luettelossa aakkosjärjestyksessä, ja kaupungin nimen jälkeen on mainittu vuosi, jolloin kaupunkioikeudet on annettu. Aakkosellisessa luettelossa on 192 paikkakuntaa. Kyseisen luettelon jälkeen on vielä mainittu kadonneet kaupungit sekä kaupungit, joka ovat menettäneet kaupunkioikeutensa.
Vuonna 1848 tehdystä perustuslain uudistuksesta lähtien kaupunkioikeuksilla ei ole enää ollut merkitystä.
Noboru Takeshita
Noboru Takeshita (, 26. helmikuuta 1924 – 19. kesäkuuta 2000) oli japanilainen poliitikko ja Japanin 74. pääministeri 6. marraskuuta 1987 – 3. kesäkuuta 1989.
Takashitaa syytettiin "siltarumpupolitiikasta" eli julkisten hankkeiden junailemisesta omaan vaalipiiriin oman kannatuksen varmistamiseksi, Häntä syytettiin myös sisäpiirikaupoista ja korruptiosta, mutta mitään syytteitä ei saatu todistettua ja Takeshita säilytti asemansa puolueen kärkipaikoilla loppuun asti.
Luettelo Albanian kaupungeista
Tämä on luettelo Albaniassa sijaitsevista kaupungeista.
Luettelo Algerian kaupungeista
Tämä on luettelo Algeriassa sijaitsevista kaupungeista.
Luettelo Andorran kaupungeista
Tämä on luettelo Andorrassa sijaitsevista kaupungeista.
Polykarbonaatti
Polykarbonaatit (PC) ovat yksi termoplastisten polymeerien ryhmä. Polykarbonaateissa monomeerit liittyvät yhteen karbonaattiryhmillä (-O-CO-O-). Polykarbonaatin CAS-numero on 25037-45-0.
Polykarbonaatti-muovien merkittävin ominaisuus on niiden iskunkestävyys. Polykarbonaateista valmistetaan muun muassa CD-levyjä, kypäriä, iskunkestävää läpinäkyvää muovia, matkapuhelinten näyttöjä, suojalasien linssejä ja aikaisemmin myös armeijan muovisia lautasia.
Polykarbonaattien toinen hyvä ominaisuus on niiden helppo työstettävyys: Polykarbonaattilevyä voidaan särmätä yli 90-asteen kulmiin, kuten useimpia muitakin teknisiä muoveja. Yksi polykarbonaatin erityisominaisuus kuitenkin on, että sitä voidaan taittaa myös lämmittämättä. Materiaalia voidaan sahata muotoon ja sen reunoihin voidaan porata reikiä, ilman että levy vaurioituu työstövaiheessa. Tästä syystä sen käyttö on usein järkevämpää kuin PMMA-pleksin, jos käyttökohteen tarkoitus ja arvo muuten puoltavat kalliimman muovin valintaa.
Polykarbonaattien huono ominaisuus on niiden heikko liuottimien kestävyys. Polykarbonaatti liukenee orgaanisiin liuottimiin ja sillä on heikko amiinien, ammoniakin ja lipeän kesto. Liuottimet liuottavat muovin pintaa ja voivat samalla pilata iskunkestävyyden. Polykarbonaattien lämmönkestävyys on lasiin verrattuna alhainen, mutta kuitenkin yleensä parempi kuin muissa muovilaaduissa.
Polykarbonaattia valmistetaan karboksyloimalla polyoleja fosgeenilla, jolloin muodostuu karbonaattiesteriketju. Tyypillinen polyoli on bisfenoli A, mutta myös esim. lineaarisia dialkoholeja käytetään.
Bisfenoli A:n takia Euroopan Unioni on kieltänyt polykarbonaateista valmistetut tuttipullot.
Luettelo Angolan kaupungeista
Tämä on luettelo Angolassa sijaitsevista kaupungeista.
Luettelo Antiguan ja Barbudan kaupungeista
Tämä on luettelo Antigua ja Barbudalla sijaitsevista kaupungeista.
Jangtse
Jangtse () on Aasian pisin ja maailman kolmanneksi pisin joki Niilin ja Amazonin jälkeen. Kiinassa joesta käytetään nimeä Changjiang (長江, ), ja tätä nimeä käytetään myös useissa nykyaikaisissa kartoissa muualla maailmassa. Nimen hanzi-merkit tarkoittavat kirjaimellisesti ’"pitkää jokea"’. Jangtse laskee Itä-Kiinan mereen Shanghain pohjoispuolella. Joki on tunnettu suomeksi aiemmin myös nimellä "Sininen joki".
Jangtsen pituus on noin 6 300 kilometriä. Valtamerialukset voivat nousta jokea tuhannen kilometrin matkan ja pienemmät laivat 1 600 kilometriä. Shangain lisäksi muita merkittäviä jokivarren kaupunkeja ovat Chongqing, Wuhan ja Nanjing. Jangtse on erittäin merkittävä joki Kiinan tavaraliikenteessä. Joen suistoalueelle sijoittui vuonna 2011 yksitoista maan 26 yli 100 miljoonan tonnin vuosirahtiin yltävästä maailmanluokan suursatamasta.
Jokea on perinteisesti pidetty Etelä- ja Pohjois-Kiinan välisenä rajana.
Jangtsen vuosittain levittämä hedelmällinen liete on ensiarvoisen tärkeää Jiangsun provinssin riisinviljelylle.
Jangtsen tulviminen on ollut alueella suuri ongelma. Edellisen kerran joki tulvi vuonna 1998, mutta paljon tuhoisampi oli vuoden 1954 tulva, jolloin kuoli yli 30 000 ihmistä. Vakavia tulvia on sattunut myös vuosina 1911 (100 000 kuollutta), 1931 (145 000 kuollutta) ja 1935 (142 000 kuollutta).
Yichangiin Hubein maakuntaan rakennettu Kolmen rotkon pato on vähentänyt tulvimista huomattavasti ja helpottanut alueen sähköntuotantoa, tosin monien veden alle pysyvästi jääneiden kaupunkien ja ympäristölle aiheutuvien vakavien haittojen kustannuksella.
Jangtsejoen vesistön ja samalla koko Kiinan suurimmat makeanveden järvet ovat Poyangjärvi ja Dongtingjärvi. Osa Jangtsen sivujoista laskee pääuomaansa näiden järvien kautta, mutta etenkin Jangtsejoen tulviessa vettä virtaa myös järviin päin.
Tryffelit
Tryffelit ("Tuber") on sienten suku. Lajit elävät maan alla symbioosissa tammen ja joidenkin pähkinäpuiden kanssa. Eräät lajit kuuluvat maailman kalleimpiin ruoka-aineisiin. Tryffelien löytäminen on hankalaa, koska sienet kasvavat kokonaan maanpinnan alla. Tryffelin etsintään on koulutettu sikoja ja koiria, jotka tarkan hajuaistinsa avulla löytävät tryffeliesiintymät. Sikojen käytön ongelma on, että ne yrittävät itse syödä löytämänsä tryffelit.
Egyptiläiset tunsivat tryffelin ja valmistivat siitä ruokaa peittämällä tryffelin hanhenrasvalla ja keittämällä. Antiikin kreikkalaiset ja roomalaiset liittivät tryffeliin erilaisia terapeuttisia voimia. Keskiajalla tryffeli joutui hieman syrjään, koska ihmiset epäilivät, että tryffeli on jonkinlainen paholaisen merkki, koska se elää maan alla eikä ole ilo silmälle.
Tryffelilajeja on löydetty 72, joista 32 esiintyy Euroopassa.Saksalainen botanisti Albert Bernhard Frank teki ensimmäisenä tieteellisiä tutkimuksia 1800-luvulla tryffeleiden biologiasta. Hän selvitti, kuinka tryffelit kasvattavat sienirihmastoa, joka muodostaa symbioosin puun juurien kanssa. Rihmaston hieno ektomykorritsa kerää maaperästä vettä ja ravinteita sieltäkin, minne puun juuret eivät yllä. Tryffeli saa taas puolestaan puulta sokeria ja yhteyttämistuotteita.
Koska tryffeli kasvaa kokonaan maan alla, sen on vaikea levittää sieni-itiöitä. Sen takia tryffelille on kehittynyt voimakas houkutusaromi, joka houkuttelee esimerkiksi villisian kaivamaan ja syömään ne. Tällä tavalla itiöt pääsevät leviämään uusille kasvupaikoille.
Suomesta on löydetty luonnonvaraisena viittä eri tryffelilajia. Vuonna 2009 löydettiin Puumalasta ja Joensuusta kalkkitryffeleitä. Luonnonvaraisena ne kasvavat männyn juurissa.
Tryffelien kasvatusta Suomessa päätettiin tutkimusten perusteella yrittää Juvalla, Pertunmaalla ja Rääkkylässä. Kenttäkokeet alkoivat Juvalla vuonna 2006, missä on myös toiminut Tryffelikeskus tammikuusta 2007 lähtien. Vuonna 2012 tarhaus onnistui ja Juvalla löydettiin kesätryffeleitä. Nämä kesätryffelit kuuluvat arvokkaisiin mustiin tryffeleihin.
Tryffeliä viljellään istuttamalla pellolle tryffelin rihmastolla ympättyjä tammen ja pähkinäpensaan taimia. Tärkeää tryffelinviljelyssä on maaperän oikea pH ja kosteusolosuhteet. Ensimmäisen sadon saamiseen menee useampi vuosi.
Ibykos
Ibykos (, 500-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija, joka kirjoitti kuorolyriikkaa. Hän oli kotoisin Rhegionista Suur-Kreikasta, nykyisestä Italiasta. Hellenistisenä aikana hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Ibykokseen liittyy taru, joka kertoo hänen tulleen surmatuksi ja kuollessaan kutsuneen rikoksen todistajaksi ohilentävän kurkiparven. Kun murhaajat Korintissa näkivät lentäviä kurkia, huudahtivat he: "Kas tuossa Ibykoksen kurjet!", siten antaen aihetta tiedusteluihin ja rikoksen ilmituloon.
Korinna
Korinna oli antiikin kreikkalainen runoilijatar, joka vaikutti Boiotian Tanagrassa 490-luvulla eaa. Hänen on perinteisesti katsottu eläneen samaan aikaan Pindaroksen kanssa, ja myöhemmin hänen on myös oletettu olleen tämän kuuluisan runoilijan opettaja. Korinnan kerrotaan voittaneen Pindaroksen julkisessa mittelössä Thebassa.
Hänen teoksistaan on säilynyt ainoastaan katkelmia ja kaksi runoa lyhennelminä.
Raattama
Raattama, entinen Kyrö, on Kittilän kunnassa sijaitseva 160 asukkaan kylä. Raattama sijaitsee Pallastunturin vieressä, Ounasjoen varrella. Kylän pääelinkeinot ovat poronhoito, matkailu ja palveluelinkeinot. Raattama on ainoita kyliä, joilla on omistuksia Pallas-Yllästunturin kansallispuistossa.
Efori
Eforit () olivat virkamiehiä antiikin Spartassa. Vuosittain valittiin viisi eforia. He päättivät verotuksesta, ulkopolitiikasta ja nuorten miesten sotilaskoulutuksesta. Eforit toimivat myös tuomareina. Kuningas Kleomenes III lakkautti viran vuonna 227 eaa., mutta Makedonian kuningas Antigonos III palautti viran käyttöön. Virka säilyi vielä 100-luvulle.
Kratippos
Kratippos (n. 375 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija.
Antiikin kirjallisuudessa on ainoastaan kolme tai neljä viittausta Kratippokseen. Hän on merkittävä lähinnä siksi, että useat tutkijat ovat identifioineet hänet laajan Oksyrhynkhoksesta löydetyn historiallisen teoksen, "Hellenica Oxyrhynchuksen", kirjoittajaksi.
Plutarkhoksen teoksesta "De Gloria Atheniensium" voidaan päätellä, että hän oli ateenalainen kirjoittaja, ja että hän eli Thukydideen ja Ksenofonin välisenä aikana. Hänen työnsä jatkoivat Thukydideen kerrontaa, alkaen siitä mihin tämä oli lopettanut (410 eaa.) ja päättyen Knidoksen taisteluun.
Kärsä
Kärsäksi kutsutaan eläinkunnassa norsun, tapiirin sekä sian nenää ja ylähuulta vastaavaa elintä. Termillä voidaan kuvata useita anatomisesti varsin erilaisia rakenteita, esimerkkeinä vaikkapa jo mainitut sian ja norsun kärsät sekä joillakin hyönteisillä esiintyvä imukärsä.
Tyypiesimerkkinä voitaneen käyttää norsun luutonta kärsää joka koostuu 40 000 – 80 000 lihaksesta ja jota eläin voi käyttää erilaisten esineiden ja asioiden manipulointiin varsin näppärästi. Sian tapauksessa kärsä on kehittynyt pystypintaiseksi, lyhyeksi elimeksi jota ei voi norsun kärsän tavoin käyttää esineiden manipulointiin. Sika kuitenkin käyttää kärsäänsä myös tuntoelimenä esimerkiksi maata tonkiessaan tavanomaisen ulkoilman lämmittämisen ja epäpuhtauksien poiston lisäksi.
Kuono
Kuonoksi kutsutaan eläinkunnassa useiden eläinlajien nenää ja suuta ympäröivää kasvojen suippoa alaosaa. Kuono on esimerkiksi koiralla ja kissalla. Koiran nenää vastaavan osan nimitys on kirsu. Joidenkin eläinten, kuten hevosen, kuonosta käytetään nimeä turpa.
Varsa
Varsa on hevosen tai muun hevoseläimen poikanen. Varsaksi kutsutaan useimmiten hevosia, jotka eivät ole vielä saavuttaneet sukukypsyyttä.
Yleensä varsat syntyvät yöllä tai aamuyöstä. Normaalisti varsominen sujuu nopeasti. Varsa nousee jo muutaman tunnin sisällä syntymästään jaloilleen imemään emänsä maitoa ja liikkumaan, joskus nopeamminkin. Varsan jalat, silmät ja korvat ovat lähes samankokoiset kuin aikuisena. Varsa oppii liikkumaan ketterästi ja nopeasti muutamassa tunnissa ja pystyy seuraamaan emäänsä myös täydessä vauhdissa.
Varsat imevät melko pitkään emänsä maitoa (noin vajaan kuukauden) ennen kuin alkavat edes maistella muuta ravintoa. Ensimmäisten elinpäivien aikana maito on erityisen tärkeää ternimaitoa. Se sisältää varsalle tärkeitä vasta-aineita, jotka suojaavat sitä sairauksilta ja tulehduksilta.
Jos varsa syntyy villihevoslaumaan kovin heikkona tai sairaana eikä kykene seuraamaan emäänsä, lauman ori tai joskus emätamma itsekin saattaa surmata varsan, jotta lauma pystyy liikkumaan ripeästi.
Ihmisten hoidossa olevan tamman varsa pyritään yleensä vieroittamaan emästään mahdollisimman myöhään, aikaisintaan noin puolen vuoden iässä. Jos varsa saa olla emänsä seurassa vapaasti eikä ihminen vieroita sitä, se saattaa jatkaa emänsä imemistä tämän seuraavankin varsan synnyttyä ja voi maistella maitoa satunnaisesti muutaman vuoden ikään saakka.
Varsan koulutus ajoon voi alkaa rodusta riippuen noin kaksivuotiaana ja ratsuksi noin kolmevuotiaana. Jo paljon aikaisemmin useimmat varsat totutetaan riimuun ja muihin varusteisiin, kosketteluun, jalkojen nosteluun, taluttamiseen ja muuhun käsittelyyn. Täysikasvuisiksi hevoset tulevat rodusta ja yksilöstä riippuen 4–6 vuoden iässä.
Via Dolorosa
Via Dolorosa (latinaa) (suomeksi "Kärsimysten tie") on katu Jerusalemin vanhassa kaupungissa. Perimätiedon mukaan se on reitti, jota pitkin Jeesus vietiin ristiinnaulittavaksi. Via Dolorosan varrella on yhdeksän neljästätoista kärsimysnäytelmäkulkueen pysähdyspaikasta. Viimeiset viisi pysähdyspaikkaa ovat kirkon sisällä. Via Dolorosa on pyhiinvaelluskohde. Nykyisin sen varrella on mm. Hautakirkko, Abessinialainen luostari ja Koptilainen patriarkaatti sekä osia Hadrianuksen pystyttämästä riemukaaresta.
Pääsiäisenä järjestettäviä kulkueita, jotka esittävät katkelmia pääsiäisen ajan tapahtumista Raamatun mukaan, kutsutaan usein nimillä "Ristin tie" tai "Via Dolorosa."
Olkalihas (täsmennyssivu)
Olkalihas viittaa seuraaviin lihaksiin:
Akihito
Akihito (, s. 23. joulukuuta 1933) on Japanin 125. ja nykyinen keisari. Akihito on keisari Hirohiton ja keisarinna Nagakon viides lapsi ja vanhin poika.
Yhdysvaltain pommittaessa Tokiota toisessa maailmansodassa vuonna 1945 Akihito ja hänen veljensä Masuhito evakuoitiin kaupungista. Yhdysvaltain miehityksen aikana Akihito opiskeli englantia kotiopettajan avulla. Hän on opiskellut politiikan tutkimusta yliopistossa, mutta ei koskaan valmistunut.
Akihito nousi valtaan isänsä kuoltua 7. tammikuuta 1989 ja hänet vihittiin virallisesti keisariksi sintoseremonioin 12. marraskuuta 1990. Hänen vaimonsa on keisarinna Michiko. Keisariparilla on kolme lasta: Naruhito (aiemmin prinssi Hiro, s. 1960), Fumihito (prinssi Akishino, aiemmin prinssi Aya, s. 1965) ja Sayako Kuroda (aiemmin prinsessa Nori, s. 1969). Keisaripari on tehnyt lukuisia valtiovierailuja sekä kruununprinssiparina että hallitsijaparina. Vuonna 1992 Akihito vieraili Kiinassa, mikä oli Japanin keisarille ensimmäinen Kiinan-vierailu. Toukokuussa 2000 Akihito vieraili Suomessa.
Heinäkuussa 2016 levisi japanilaisissa tiedotusvälineissä huhu, jonka mukaan keisari Akihito luopuisi lähivuosina vallasta terveydellisiin syihinsä vedoten ensimmäisenä keisarina yli kahteensataan vuoteen. Palatsi kuitenkin kiisti jyrkästi väitteet pian sanoen, ettei keisarilla ole aikomusta luopua vallasta. Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti kuitenkin hyväksyi lain, joka mahdollistaa Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari on kärsinyt terveysongelmista ja toivonut voivansa jättää tehtävänsä. Akihiton kruununperijä olisi hänen vanhin poikansa Naruhito. Edellinen vallasta luopunut keisari oli Kōkaku, joka luopui vallasta vuonna 1817.
Joulukuussa 2017 Japanin hallitus ilmoitti, että Akihito luopuu kruunusta 30. huhtikuuta 2019.
Kruunu
Kruunu tarkoittaa seuraavia asioita:
Yleismerkitykset:
Rahayksiköt useassa maassa:
Koivisto
Koivisto on suomenkielinen yleis- ja erisnimi. Yleisnimenä se tarkoittaa koivikkoa eli koivumetsää. Erisnimenä se voi olla sukunimi tai paikannimi tai näiden osa tai se voi esiintyä nimenosana suku- tai paikannimistä johdetuissa muissa nimissä.
Koivisto on tai on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi (suomalaisia ellei toisin mainita):
Nokso-Koivisto on suomenkielinen sukunimi. Tunnettu nimenkantaja on:
Entiteetti
Entiteetti () on kirjaimellisesti tulkittuna sama kuin olio (lat. "ens", oleva). Entiteettiä on käytetty myös oliota yleisempänä käsitteenä, jonka ajatellaan sisältävän olioiden lisäksi muun muassa oliojoukot ja olioiden ominaisuudet. Tällöin käsite soveltuisi kaikkeen, minkä olemassaolo oletetaan jossain ontologiassa. Entiteetin olemassaolon ei tarvitse olla aineellista. Esimerkiksi lukuja voidaan sanoa aritmeettisiksi entiteeteiksi.
Entiteetit voidaan jakaa kategorioihin eli entiteettiluokkiin. Tällaisiksi on ehdotettu esimerkiksi seuraavia: oliot (substanssit), ominaisuudet, suhteet, väittämät, tosiasiat, tapahtumat, luvut, lait, joukot ja lajit.
Entiteettiluokkia voidaan jaotella edelleen monella eri tavalla:Jaottelut eivät ole toisensa poissulkevia, joten yksi entiteetti voi olla esimerkiksi materiaalinen konkreettinen partikulaari (kuten atomi) tai episteeminen ei-materiaalinen abstrakti universaali (mikä kuvaa G. W. F. Hegelin absoluuttisen idealismin entiteettejä).
Teoreettisilla entiteeteillä tarkoitetaan havaitsemattomia entiteettejä, joihin tieteellisissä teorioissa esiintyvät teoreettiset termit viittaavat. Esimerkkejä tällaisista teoreettisista termeistä ovat ”elektroni” ja ”kvantti”. Tieteellisen realismin mukaan teoreettisia entiteettejä on olemassa, instrumentalismin mukaan niitä ei tarvitse ottaa ontologisesti vakavasti.
Bosnia ja Hertsegovinan valtio muodostuu kahdesta poliittisesta entiteetistä, Bosnia ja Hertsegovinan federaatiosta ja Serbitasavallasta, jotka siis eivät ole sanan varsinaisessa merkityksessä osavaltiota, valtioita, jne.
Kuusijärvi (Vantaa)
Kuusijärvi () on pieni järvi Vantaan itäosassa, Kuninkaanmäen ja Päiväkummun välissä. Järvi on arvokas virkistysaluekohde, koska se sijaitsee lähellä asutuskeskuksia ja suuria teitä ja koska Vantaalla ei juuri ole muita järviä.
Kuusijärvellä toimii Vantaan kaupungin ulkoilukeskus Kuusijärvi. Ulkoilukeskus sijaitsee Vanhan Lahdentien varressa Koivukylän kohdalla. Sinne pääsee Tikkurilasta kesäisin bussilinjalla 712A.
Kuusijärvi laskee koilliskulmastaan Krapuojaan, joka laskee mereen Kapellvikenissä, Helsingin Östersundomissa.
Eforos
Eforos (n. 400-330 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija. Hän oli kotoisin Kymestä, Aioliista, Vähästä-Aasiasta.
Eferos oli yhdessä historioitsija Theopompoksen kanssa Isokrateen oppilas. Hän opiskeli tämän alaisuudessa retoriikkaa. Hän ei kuitenkaan vaikuta olleen kovin menestyksekäs puhetaidossa, ja kerrotaan, että hän aloitti kirjallisuuden ja historian opiskelun Isokrateen itsensä suosituksesta.
Hänen elämästään ei tiedetä paljon muuta, paitsi Plutarkhoksen maininta siitä, että hän kieltäytyi kutsusta vierailla Aleksanteri Suuren hovissa.
Eforos kirjoitti 29 kirjaa käsittävän ensimmäisen maailman historian. Se alkoi Herakleidain paluusta Peloponnesokselle, joka oli ensimmäinen todistettu historiallinen tapahtuma. Hänen poikansa Demofilos muokkasi teosta myöhemmin ja lisäsi siihen 30:nnen kirjan. Se sisälsi selonteon Ateenan ja Spartan välisistä sodista ja päättyi siihen, kun Makedonian Filippos II valloitti Perinthoksen vuonna 340 eaa.
Teoksen jokainen kirja oli itsenäinen, ja sisälsi otsikon ja johdannon. Eforos käytti lähteitä hyväkseen kriittisesti, ja hänen teostaan luettiin ja ylistettiin paljon. Diodoros Sisilialainen ja muut myöhemmät historioitsijat käyttivät sitä hyväkseen laajalti. Strabon laittaa paljon painoa hänen tekemilleen maantieteellisille tutkimuksille, ja ylistää häntä ensimmäisenä, joka erotti historialliset asiat pelkistä maantieteen kuvauksista. "Geografiassaan" Strabon lainaa Eforosta kertoessaan kreetalaisten täysiikäistymiseen liittyvistä rituaaleista, jotka liittyvät Zeuksen ja Ganymedeen myyttiin. Polybios kehuu hänen tietämystään merisodankäynnistä, mutta pilkkaa hänen kuvauksiaan Leuktran (371 eaa.) ja Mantineian (362 eaa.) taisteluista sanoen, että hän on täysin tietämätön maalla käydyn sodan luonteesta.
Häntä on ylistetty myös siitä, että hän veti tiukan rajan myyttisten ja historiallisten asioiden välille. Hän ymmärsi myös, että vaikka ylenpalttiset yksityiskohdat lisäävätkin kerronnan tehoa, ne myös saattavat kerrotut historialliset tosiasiat epäilyksen alaisiksi. Hän kuitenkin uhrasi totuuden usein retorisille ilmaisuille. Dionysios Halikarnassolaisen mukaan hän ja Theopompos olivat kuitenkin ainoat historioitsijat, joiden kieli oli täsmällistä ja viimeisteltyä.
Muita hänen nimiinsä laitettuja teoksia ovat:
Silvolan tekojärvi
Silvolan tekojärvi () on Vantaalla Ylästön kaupunginosassa, Vantaanjoen itäpuolella sijaitseva tekojärvi. Tekoaltaan omistaa Helsingin kaupunki, vaikka se onkin Vantaan puolella. Se on tärkeä osa pääkaupunkiseudun vesihuoltojärjestelmää, sillä se toimii varavesialtaana ja paineen tasaajana Päijännetunnelista otettavalle vedelle.
Tekojärven vesimäärä on noin viisi miljoonaa kuutiometriä. Järvi on noin kilometrin pitkä ja puoli kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 47,3 hehtaaria ja suurin syvyys 17 metriä.
Tekojärvi ei ole syntynyt minkään luonnollisen vesistön patoamisen tuloksena, vaan sen vesi tulee Päijänteestä maailman toiseksi pisintä, 120 kilometriä pitkää tunnelia pitkin. Tekojärvi on rakennettu kokonaan yksityismaalle eikä se ole tarvinnut vesioikeudellista lupaa. Päijännetunneli valmistui 1982. Itse tekojärvi on kuitenkin otettu käyttöön jo 10. toukokuuta 1962, jolloin se toimi Vantaanjoesta pumpatun raakaveden välivarastona. Samoin Päijännetunnelin remonttien aikana vuosina 2001 ja 2008 altaan vesi on otettu Vantaajoesta.
Nykyisin lähes miljoona ihmistä on tekojärven vedenjakelukanavan varassa. Vesi puhdistetaan ja pumpataan jakeluun Pitkäkosken ja Vanhankaupungin vedenpuhdistuslaitoksilla.
Järven alue on yleisöltä suljettu sen ympäri kulkevalla verkkoaidalla. Alueella on myös videovalvonta ja vartiointi. Alueella liikkumisesta tai oleskelusta voi saada poliisilain 52 § nojalla enintään 50 päiväsakkoa. Seudun vesihuollon kannalta on ensiarvoista, ettei tekojärven veden laatua pilata. Järvessä uiminen olisi myös vaarallista, sillä veden imeminen puhdistamolle synnyttää voimakkaita virtauksia.
Joulukalenteri
Joulukalenteri eli adventtikalenteri on adventin aikaan eli joulun odotukseen liittyvä esine, jonka avulla lasketaan päiviä jouluun. Joulukalenteri on usein koriste-esine, ja siihen kuuluu usein päivittäinen yllätys esimerkiksi pahvisen kalenterin kuvan täydentymisen tai pienen lahjan muodossa.
Joulukalenterissa on 24 luukkua tai taskua, joita avataan yksi kerrallaan joka päivä joulukuun 1. päivästä jouluaattoon. Joulukalenterin variaatio adventtikalenteri alkaa yleensä ensimmäisestä adventtisunnuntaista, joten joinakin vuosina ensimmäiset luukut ovat jo marraskuun puolella. Aikaisintaan ensimmäinen adventti on 27. marraskuuta, joten sellaisina vuosina luukkuja on 28. Kalenterin tarkoitus on lievittää lasten jännitystä, joka muuten kohdistuisi pelkästään jouluaattoon, sekä tehdä konkreettisemmaksi joulun odotuksen ajanlasku.
Joulukalenteri on usein pahvinen kuva, jossa on jokaista päivää kohden avattava luukku, jonka takaa löytyy pieni kuva, ja usein myös esimerkiksi makeinen tai pieni lelu. Kaupallisia versioita kalenterista on lukemattomia. Ensimmäiset suklaakalenterit tulivat Saksassa markkinoille vuonna 1958.
Ensimmäisen painetun adventtikalenterin toi markkinoille saksalainen Gerhard Lang -yhtiö vuonna 1904.
Adventtikalenterin toivat Suomeen partiolaiset, jotka edelleen myyvät kalentereita toimintansa rahoittamiseksi. Tessi Fazer näki Ruotsissa kalenterin ja ehdotti, että Partiotytöt teettäisivät oman kalenterin. Ensimmäisen kalenterin suunnitteli Ulla von Wendt ja se ilmestyi vuonna 1947. Ensimmäisinä vuosina kalenteri meni huonosti kaupaksi, koska sen ideaa ei ymmärretty. Vuonna 1949 kauppa sujui jo hyvin.