hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Streptokokit
Streptokokit ovat "Streptococcus"-sukuun kuuluvia grampositiivisia bakteereja. Ne ovat pallonmuotoisia mikrobeja, jotka kasvavat tyypillisesti ketjuina. Monet niistä kuuluvat ihmisen suun ja nielun normaalikasvustoon, ja ne ovat myös merkittäviä taudinaiheuttajia.
Streptokokit jaetaan ryhmiin sen mukaan, mikä on laboratorio-oloissa niiden kyky saada aikaan hemolyysia eli punasolujen hajoamista. Näistä beetahemolyyttiset streptokokit jaetaan vielä alaryhmiin niiden soluseinämän antigeenin perusteella.A-ryhmä
B-ryhmä
C-ryhmä
Petter Morottaja
Petter Jori Andaras Morottaja (s. 11. heinäkuuta 1982 Inari) on inarisaamelainen kirjailija, toimittaja ja opettaja. 17-vuotiaana hänen ensimmäinen kirjansa "Suábi maainâs" julkaistiin ja 25-vuotiaana hän pyrki Suomen saamelaiskäräjiin tuloksetta. Anarâškielâ servin aktiivisena jäsenenä hänet nimitettiin yhdistyksen verkkolehden Kierâšin päätoimittajaksi. Tämän lisäksi hän opettaa inarinsaamea monessa paikassa, muun muassa Helsingin yliopistossa. Hänen isänsä on Matti Morottaja ja pikkuveljensä rap-artisti Amocina tunnettu Mikkâl Morottaja.
Morottajan ensimmäinen kirja "Suábi maainâs" oli ensimmäinen inarinsaamen kielellä julkaistu fantasiakirja. Vuotta myöhemmin julkaistiin hänen seuraava kirjansa, lastenromaani "Riävskánieidâ". Molemmat kirjat on julkaissut Anarâškielâ servi, ja ne on kuvittanut Martti Rikkonen.
Linnankatu (Turku)
Linnankatu () on yksi Turun ruutukaavakeskustan pääkaduista. Katu alkaa Aninkaistenkadulta ja päättyy Turun satamaan. Linnankadun alkupää on nykyisin kevyen liikenteen aluetta Aninkaistenkadulta Vähätorille eli Brahenkadun kulmaan asti. Yksi kaupungin tunnetuimmista nähtävyyksistä, Turun linna, sijaitsee Linnankadun varrella. Katu on 3 717 m pitkä, ja se on Turun pisin katu.
Linnankatu suunniteltiin 1600-luvulla linnalle kulkevaksi pääkaduksi. Tuolloin kadun alkupää nimettiin Kuningattarenkaduksi.
Vuoden 1827 tuhoisan Turun palon jälkeen Carl Ludvig Engel laati Turulle uuden asemakaavan, joka suurimmalta osaltaan oli tyypillinen ruutukaava. Siinä Linnankatu valittiin perussuunnaksi, jonka mukaan muut kadut rakennettiin joko sen kanssa yhdensuuntaisiksi tai sitä vastaan kohtisuoriksi.
Maailman Ympäri
Maailman Ympäri oli Turun ensimmäinen elokuvateatteri. Rohdoskauppias Wilhelm Willbergin vuonna 1905 perustama elokuvateatteri toimi nykyisen Yliopistonkadun ja Aurakadun kulmassa sijainneessa Priman talossa vain kaksi ja puoli vuotta, minkä jälkeen se joutui antamaan tilaa suuremmille ja uudenaikaisemmille elokuvateattereille. Maailman Ympäri suljettiin vuoden 1908 keväällä.
Turun ensimmäinen varsinainen elokuvateatteri Maailman Ympäri avattiin 17. marraskuuta 1905 Venäjän Kirkkokadun (nykyinen Yliopistonkatu) ja Aurakadun kulmassa sijaitsevaan Priman taloon. Elokuvateatterin perusti rohdoskauppias Wilhelm Willberg, joka myös omisti Priman talon. Willbergin teatteri oli suhteellisen vaatimaton, sillä siellä oli tilaa vain sadalle katsojalle, istumapenkit oli rakennettu lankuista eikä eteistiloja ollut lainkaan. Liput myytiin oven vieressä olleesta luukusta kadulle, ja konehuone sijaitsi sisäänkäynnin yläpuolella.
Willberg myi elokuvateatterin vain puoli vuotta sen perustamisen jälkeen tamperelaiselle Maat ja Kansat Oy:lle. Hän ei kuitenkaan jättänyt elokuva-alaa, vaan perusti Turun Humalistonkadulle suuremman ja uudenaikaisemman Biografi teatterin. Maailman Ympäri -elokuvateatteri jäi pian Biografi teatterin varjoon, ja niinpä Maat ja Kansat Oy päätti myös rakennuttaa uudenaikaisemman Metropol-elokuvateatterin Hamburger Börsin sisäpihalle. Tämän uuden elokuvateatterin myötä Maailman ympäri -teatteri päätettiin lopettaa vuoden 1908 keväällä. Se ehti olla toiminnassa vain kaksi ja puoli vuotta.
Marketta Viitala
Marketta Viitala (s. 1935) on suomalainen tanssitaiteilija, koreografi, pedagogi ja opetusneuvos, joka tunnetaan erityisesti elämäntyöstään lasten ja nuorten tanssiharrastuksen edistämiseksi.
Viitala muutti Pyhäjärvelle, Pohjois-Pohjanmaalle 1960-luvulla Honkajoelta, Satakunnasta.
Viitala aloitti pedagogin uransa 1950-luvulla lasten ja nuorten tanssin edistämiseksi. Hän erikoistui 1960-luvulla esittävään liikuntaan ja erityisesti lasten ja nuorten tanssiin.
Hänen työtään suomalaisen nykytanssin parissa pidetään hyvin kokonaisvaltaisena. Pedagogin ja koreografin uransa lisäksi hän on toiminut valtakunnallisissa luottamustehtävissä tanssin ja lastenkulttuurin parissa. Hän on ollut myös useiden tanssitapahtumien alkuunpanija ja koordinaattori. Esimerkkeinä hänen ideoimistaan tapahtumista ovat muun muassa valtakunnallinen lasten ja nuorten tapahtuma "Arktiset Askeleet" Oulussa ja "Täydenkuun Tanssit" -festivaali Pyhäjärvellä. Viitalan työn ansiosta hänen kotikunnastaan Pyhäjärvestä on tullut merkittävä nykytanssin keskus.
Viitala toimi ohjaavana Oulun läänin tanssin läänintaiteilijana 1984–1989 ja onnistui luomaan Pohjois-Pohjanmaan maakuntaan laajan tanssin harrastajakunnan, mikä loi edelleen perustaa ammattitanssille. Viitala on vieraillut ja opiskellut laajalti eri mantereilla ja myös kiertänyt tanssiryhmiensä kanssa esiintymässä ja opintomatkoilla eri puolilla maailmaa.
Viitala lopetti aktiivisen uransa yhdessä miehensä Mauno Viitalan kanssa tammikuussa 2007.
Estradilla Paula Koivuniemi
Estradilla Paula Koivuniemi on Paula Koivuniemen vuonna 2007 julkaistu konserttitaltiointi, joka sisältää 23 kappaletta hänen 40-vuotisen uransa varrelta. Konsertti on taltioitu 11. marraskuuta 2006 Tampere-talolla Koivuniemen 40-vuotisjuhlakiertueen päätöskonsertissa.
Eerikinkatu (Turku)
Eerikinkatu () on yksi Turun ruutukaavakeskustan pääkaduista. Se kulkee Aurajoen suuntaisena Multavierunkadulta Sairashuoneenkadulle. Kauppiaskadun ja Kristiinankadun välillä Eerikinkatu on sallittu ainoastaan joukkoliikenteelle.
Eerikinkatu tunnettiin aiemmin nimellä Pyhän Eerikin katu (). Vuonna 1890 asetettu nimitoimikunta lyhensi kadun nimen Eerikinkaduksi.
Eerikinkadun varrella sijaitsevat muiden muassa:
Turun VPK
Turun VPK on Turussa toimiva Suomen vanhin vapaaehtoinen palokunta ja Pohjoismaiden vanhin yhä toiminnassa oleva vapaaehtoinen palokunta. Sen perustamiskokous pidettiin 28. elokuuta 1838 Kupittaanpuiston kaivosalissa, ja palokunta suoritti ensimmäisen sammutustehtävänsä 29. toukokuuta 1840.
Nykyisin Turun VPK toimii Varsinais-Suomen pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana. Vuoden 1998 lopussa vapaapalokunnan jäsenmäärä oli 216 henkeä.
Toimitalo, , sijaitsee Turun keskustassa Eerikinkadun ja Eskelinkadun kulmassa.Turun VPK hankki ensimmäisen paloautonsa vuonna 1924, ja vuonna 1925 Turun VPK hankki kolme Ford -merkkistä autoa, ja hinattavan moottoriruiskun. Vuonna 1933 se hankki Packard avomallisen henkilöauton, joka muutettiin 1938 umpikoriseksi. Vuonna 1936 hankittiin Chevrolet kuorma-auto. Sotavuosina VPK sai Chevrolet kuorma-auton läänin palokuntaliitolta, joka oli saanut sen lahjoituksena Ruotsista. Vuonna 1954 VPK hankki ensimmäisen varsinaisen sammutusauton Vanajan, ja vuonna 1958 Dodge Power Wagonin. 1968 ja 1970 käyttöön hankittiin kaksi Internationalin sammutusautoa, joista luovuttiin vuonna 2000. Vuodesta 2004 vuoteen 2012 VPK:lla oli käytössä Varsinais-Suomen Aluepelastuslaitoksen Volvo F6 sammutusauto, tunnukseltaan T62.
Eerikinkatu
Eerikinkatu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Elena Berkova
Elena Berkova (, s. 1. huhtikuuta 1985 Murmansk, Neuvostoliitto) on venäläinen malli ja pornotähti. Hänen uransa alkoi jo teinivuosina ja vuonna 2002, kun hän työskenteli norjalaisen erotiikkavalokuvaajan Petter Hegren kanssa. Berkovan muutettua Pietariin 2003 hän perusti hardcore-sivuston. Silloin hän esiintyi myös yhdysvaltalaisessa anaaliseksituotannossa. Hän on näytellyt useissa pornoelokuvissa.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2005
25. jääpallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 30. tammikuuta–6. helmikuuta 2005 Kazanissa, Tatarstanissa Venäjällä. Kisoihin osallistui 12 joukkuetta. Mestaruuden voitti Ruotsi kaadettuuan finaalissa Venäjän 2–5. Kazakstan voitti pronssia voitettuaan pronssiottelussa Suomen 3–5.
Andrew Kishino
Andrew Kishino (s. Toronto, Ontario) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on tehnyt enimmäkseen äänirooleja videopeleihin.
Kishino aloitti uransa rap-artistina, jolloin häntä pidettiin yhden hitin ihmeenä vuonna 1991, kappaleella "I Rhyme the World in 80 Days". Sittemmin Kishino muutti Los Angelesiin, jossa hän työskenteli aluksi hip-hop musiikin tuottajana. 2000-luvun alussa hän on tehnyt uraa ääninäyttelijänä, toimien useimmiten mainosäänenä, sekä videopelien ääninäyttelijänä. Kishino on tehnyt myös äänirooleja animaatioihin The Grim Adventures of Billy & Mandy ja Hämmästyttävä Hämähäkkimies, sekä toiminut kertojana televisiosarjoissa E! True Hollywood Story, ESPN Hollywood ja Beef: The Series.
Legion of Doom
Legion of Doom () on nimitys eräälle 90-luvun tunnetuimmista jääkiekon hyökkäyskolmikoista eli hyökkäysketjuista. Se toimi syksystä 1994 kevääseen 1997 Philadelphia Flyersin pelottavimpana hyökkäyskolmikkona. Ketjun vasemmassa laidassa pelasi yhdysvaltalainen John LeClair, keskushyökkääjänä kanadalainen Eric Lindros ja oikeana laitahyökkääjänä ruotsalainen Mikael Renberg. Ketjussa oli yhdistelmä älyä, maalintekotaitoa ja voimaa.
Legion of Doomia edelsi "Crazy Eights" -ketju, jossa pelasivat Lindros, Mark Recchi ja Brent Fedyk. Legion of Doom -ketju sai alkunsa "tynkäkauden" (1994–1995) aikana, jolloin Recchi siirtyi Montrealiin ja LeClair Philadelphiaan. Kauden aikana kolmikko LeClair – Lindros – Renberg teki kaikkiaan 80 maalia ja 96 syöttöpistettä. Eric Lindros sai tuolloin kasaan 70 pistettä, jakaen liigan pistepörssin ykköspaikan Jaromír Jágrin kanssa.
Ketju pysyi kasassa myös kauden 1995–1996 tehden 121 maalia ja 134 syöttöä.
Kolmikon viimeiseksi yhteiseksi kaudeksi jäi NHL-kausi 1996–1997, jolloin he tekivät 104 maalia ja 131 syöttöä. Philadelphia eteni Stanley Cupin finaaleihin, mutta hävisi Detroit Red Wingsille otteluvoitoin 4–0. Ketju keräsi pudotuspeleissä tehopisteet 26+32.
Kesällä 1997 Flyers myi Renbergin, joten kolmikon tiet erosivat.
Joseph L. Mankiewicz
Joseph L. Mankiewicz (11. helmikuuta 1909 Wilkes-Barre, Pennsylvania – 5. helmikuuta 1993 Bedford, New York) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Aloitti uransa käsikirjoittajana 1930-luvun vaihteessa ja siirtyi myös ohjaamaan 1940-luvun puolessavälissä. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat mm. "Kummitus ja rouva Muir" (The Ghost and Mrs. Muir, 1947), "Kaikki Eevasta" (All About Eve, 1950), "Julius Caesar" (1953), "Paljasjalkakreivitär" (The Barefoot Contessa, 1954), "Hiljainen amerikkalainen" (The Quiet American, 1958), "Äkkiä viime kesänä" (Suddenly, Last Summer, 1959) ja "Kleopatra" (Cleopatra, 1963). Tämän lisäksi hän tuotti yli 20 elokuvaa. Elokuvasta "Kaikki Eevasta" hän sai sekä parhaan ohjauksen että parhaan käsikirjoituksen Oscar-palkinnon. Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Hän oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa ja hänellä oli kolme lasta. Hän kuoli sydänsairauteen 83-vuotiaana vain alle viikko 84. syntymäpäiväänsä. Mankiewiczin vanhempi veli oli elokuvakäsikirjoittaja Herman J. Mankiewicz.
Pohjoismaiden seitsenvuotinen sota
Pohjoismaiden seitsenvuotinen sota oli Tanska-Norjan, Puola-Liettuan ja Lyypekin muodostaman liittouman ja Ruotsin välinen sota vuosina 1563–1570, minkä syynä oli kilpailu Itämeren herruudesta.
Sotatoimien aikana Ruotsin eteläiset osat kärsivät pahasti. Sota päättyi vuonna 1570 allekirjoitettuun Stettinin rauhaan, joka ei sisältänyt alueluovutuksia millekään osapuolelle.
Yhdysvaltain 25. jalkaväkidivisioona
25. jalkaväkidivisioona (, lempinimeltään "Tropic Lightning") on Yhdysvaltain maavoimien yksikkö, joka muodostettiin 1. lokakuuta 1941, hieman ennen Yhdysvaltain osallistumista toiseen maailmansotaan. Divisioona on yhä toiminnassa.
Divisioona muodostettiin Havaijilla Oahun saarella sijaitsevalle Schofieldin kasarmille. Jalkaväkidivisioonan tehtävänä on siitä lähtien ollut Itä-Aasian ja Tyynenmeren alueen vartiointi.
Japanin Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 tekemän ilmahyökkäyksen seurauksena 25. jalkaväkidivisioona toimi rantapuolustustehtävissä, sillä japanilaisten epäiltiin yrittävän myös nousta maihin saarille. Divisioona osallistui Tyynenmeren alueella Japania vastaan käytyihin taisteluihin Guadalcanalissa ja muilla Salomonsaarilla 1942–1944 sekä Filippiinien takaisinvaltaukseen vuonna 1945. Divisioona tunnettiin kyvystään nopeisiin liikkeisiin ja siirtymiin ja ansaitsi täten lempinimensä ”Tropic Lightning”. Sodan loppumisen jälkeen divisioona oli mukana miehittämässä Japania viiden vuoden ajan.
Korean sodan alettua divisioona siirrettiin YK:n käskystä nopeasti puolustamaan Pusanin satamakaupunkia. Se suoriutui tehtävästään mainiosti ja sai presidentillisen kunniamaininnan toiminnastaan. Yksikkö toimi Koreassa koko sodan ajan ja jäi turvaamaan Etelä-Koreaa vuoteen 1954 asti. Tällöin yksikkö siirrettiin 12 vuoden poissaolon jälkeen kotiinsa Schofieldin kasarmille.
Vietnamin sotaan divisioonasta siirrettiin alkuun pieniä osastoja tuki- ja rakennusjoukoiksi, kunnes sen miehiä oli Vietnamissa jo noin 2 200 vuonna 1965. Suurempi ja yhteinäinen 4 000 miehen taisteleva osasto seurasi loppuvuodesta. Divisioona osallistui raskaisiin taisteluihin vuosien 1966–1972 aikana. Se puolusti Saigonia Tet-hyökkäysten aikana 1968–1969. Kesällä 1970 25. vieraili myös Kamputsean puolella iskuissa vietnamilaississien asevarastoihin ja piilotukikohtiin. Sen siirto takaisin Havaijille aloitettiin loppuvuodesta 1970. Viimeinen osasto divisioonasta jätti Vietnamin huhtikuussa 1971.
Armeijan leikkausten jälkeen divisioonasta oli jäljellä vain kokonainen prikaati. Divisioonan status palautettiin toukokuussa 1972. Persianlahden sodassa 25.jalkaväkidivisioonasta oli mukana vain pieniä joukkueita kokemuksen levittämisen vuoksi. Divisioonaa itseään tarvittiin Schofieldissa varmistuksena Koreoiden huononevien välien vuoksi. Sen jälkeen se on ollut mukana ja järjestämässä kansainvälisiä ja kotimaisia suurharjoituksia Japanissa, Koreassa, Thaimaassa, Filippiineillä, Australiassa ja Havaijin pääsaarella.
Yksikkö uudelleenorganisoitiin kevyeksi jalkaväendivisioonaksi vuonna 1986, jolloin sen nimeksi tuli 25. Infantry Division (Light). Irakin ja Afganistanin valtaamiseen divisioona ei osallistunut. Sen prikaateja on kierrätetty miehitystehtävissä Irakissa vuoden 2004 tammikuusta lähtien. Divisioonan rakenteeseen tehtiin muutoksia loppuvuonna 2005 ja seurauksena se luopui kevyt-luokituksestaan.
George Sanders
George Sanders (3. heinäkuuta 1906 Pietari, Venäjän keisarikunta – 25. huhtikuuta 1972 Castelldefels, Espanja) oli englantilainen näyttelijä.
Hän aloitti uransa 1930-luvun puolessavälissä. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat mm. Alfred Hitchcockin ohjaamat "Rebekka" (Rebecca, 1938) ja "Ulkomaankirjeenvaihtaja" (Foreign Correspondent, 1940), "Dorian Grayn muotokuva" (The Picture of Dorian Gray, 1945), "Kummitus ja rouva Muir" (The Ghost and Mrs. Muir, 1947), "Simson ja Delila" (Samson and Delilah, 1949), "Kaikki Eevasta" (All About Eve, 1950) ja "Rikhard Leijonamieli" (King Richard and the Crusaders, 1954). Elokuva "Kaikki Eevasta" toi hänelle parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvaurastaan ja toisen televisiourastaan.
Sanders oli elämänsä aikana neljä kertaa naimisissa. Hän oli naimisissa mm. Zsa Zsa Gaborin kanssa vuosina 1949-1954 sekä tämän siskon Magda Gaborin kanssa vuosina 1970-1971. Hän kuoli oman kätensä kautta 65-vuotiaana.
Filmografiassa on lueteltu Sandersin elokuvat, jotka on esitetty Suomessa.
Thelma Ritter
Thelma Ritter (14. helmikuuta 1902 New York – 5. helmikuuta 1969 New York) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän tuli tunnetuksi monista sivurooleistaan 1940-, 1950- ja 1960-luvun elokuvissa.
Ritter aloitti uransa teatterissa ja voittikin urallaan Tony-palkinnon. Hänen elokuvabedyyttinsä oli pikkurooli elokuvassa "Susanin kääntymys" (1947), jota seurasi pikkurooli elokuvassa "Kirje kolmelle naiselle" (1949). Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat "Kaikki Eevasta" (1950), "Rakastelua" (The Mating Season, 1951), "Titanic" (1953), "Takaikkuna" (1954), "Setä Pitkäsääri" (Daddy Long Legs, 1955), "Kaikki alkoi puhelimesta" (1959), "Sopeutumattomat" (1961), "Alcatrazin vanki" (Birdman of Alcatraz, 1962), "Näin valloitettiin Villi Länsi" (How the West Was Won, 1962) ja "Sänky kolmelle" (Move Over, Darling, 1963). Ritterin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Ei niin pahaa ettei jotain hyvääkin" (What's So Bad About Feeling Good?, 1968). Vuonna 1954 hän juonsi Oscar-gaalan yhdessä Bob Hopen kanssa.
Ritter oli naimisissa Joseph Moranin kanssa aina kuolemaansa saakka. Heillä oli kaksi lasta. Hän kuoli sydänsairauteen 66-vuotiaana.
Tšitšagov
Tšitšagov (, myös "Tschitschagov", "Tschitschagow", "Chichagov", "Tjitjagov") on venäläinen sukunimi, jota on käyttänyt ainakin kaksi tunnettua sukua tai sukuhaaraa. Katariina Suuren vuonna 1792 aateloima, alun perin Kostroman alueelta peräisin oleva suku on tunnettu amiraaleista Venäjän laivastossa. Toinen Tšitšagov-suku on tunnettu moskovalaisista arkkitehdeista ja taiteilijoista.
Tšitšagovin saari ("Chichagof Island") Alaskassa on nimetty Vasili Tšitšagovin mukaan
"Amiral Tschitschagow" oli myös kaksitorninen fregatti Venäjän Itämeren laivastossa.
Teemu Virtala
Teemu Virtala (s. 17. elokuuta 1983 Uusikaupunki) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa italialaista HC Pustertalia.
Virtala aloitti uransa Jää-Kotkissa, jossa hän pääsi pelaamaan Mestistä kaudella 2001–2002. Seuraavien kahden kauden ajan hän pelasi kuitenkin Lukon A-nuorten joukkueessa. Kaudella 2003–2004 Virtala voitti nuorten SM-liigan pistepörssin, kun hän teki 52 pistettä. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Mestis-seura KooKoohon.
Virtala pelasi yhden kauden KooKoossa. Tämän jälkeen hän teki sopimuksen Hokin kanssa. Hokissa Virtala pelasi kaksi kautta. Kaudella 2006–2007 hän oli voittamassa Hokissa Mestiksen mestaruutta. Hän teki tuon kauden aikana tehot 7+58 ja sijoittui Mestiksen pistepörssissä toiseksi. Virtala valittiin kertaalleen myös Mestiksen kuukauden pelaajaksi.
Hyvän Mestis-kauden jälkeen SM-liigaseura KalPa teki sopimuksen Virtalan kanssa. Hänen liigauransa ei kuitenkaan auennut kunnolla KalPassa, vaan hän pelasi samalla myös useita otteluita lainassa Hokissa. KalPa purki hänen sopimuksensa lopulta joulukuussa 2008. Loppukauden hän pelasi Hokissa, jossa teki jälleen hyvät tehopisteet: 15+23 35 ottelussa. Seuraavaksi kaudeksi Virtala siirtyi Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan HC Innsbruckiin. Kauden 2010–2011 hän pelasi Norjan pääsarjan Stavanger Oilersissa ja kaudeksi 2011–2012 hän palasi Mestiksen Hokkiin.
Virtalan vahvuudet ovat hyvä pelinluku hyökkäyspäässä, jolloin hän pystyy tarjoamaan joukkuetovereilleen hyviä paikkoja.
Teemu Virtalan pikkuveli Marko Virtala on myös jääkiekkoilija.
Virtala on pelannut myös rullakiekkoa, jossa hän on saavuttanut useita MM-mitaleja.
Gitti Köck
Brigitte ”Gitti” Köck (s. 18. maaliskuuta 1970 Innsbruck, Itävalta) on itävaltalainen lumilautailija, joka kilpailee pääasiassa suurpujottelussa.
Köckin suurin saavutus on suurpujottelun olympiapronssi Naganosta 1998. Hän on voittanut myös MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia sekä EM-kultaa, kolme EM-hopeaa ja kerran EM-pronssia. Maailmancupissa hän on sijoittunut 45 kertaa palkintokorokkeelle.
Sabine Völker
Sabine Völker (s. 11. toukokuuta 1973 Erfurt) on saksalainen pikaluistelija. Hän aloitti luisteluharrastuksen vuonna 1979 ja pääsi vuonna 1986 urheilupainotteiseen kouluun. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1992 hän aloitti liiketalouden opinnot Erfurtin ammattikorkeakoulussa.
Völker menestyi talviolympialaisissa 2002 ja 2006. Pian Torinon kisojen jälkeen kesäkuussa 2006 hän ilmoitti lopettavansa kilpailu-uran.
Siri Hustvedt
Siri Hustvedt (s. 19. helmikuuta 1955 Northfield, Minnesota) on amerikannorjalainen kirjailija, taidekriitikko ja kirjallisuustieteen tohtori.
Hustvedt valmistui kandidaatiksi historiasta St. Olaf Collegesta 1977 ja opiskeli englantia Columbian yliopistossa vuodesta 1978. Hän väitteli tohtoriksi keväällä 1986 aiheenaan Charles Dickens.
Hustvedt tunnetaan parhaiten romaaneistaan, joista on suomennettu "Kaikki mitä rakastin" (2007), "Amerikkalainen elegia" (2008), "Lumous" (2009), "Kesä ilman miehiä" (2011) ja "Säihkyvä maailma" (2014). Häneltä on suomennettu myös omaelämäkerrallinen teos "Vapiseva nainen" (2011), jossa hän tutkii hysteria-ilmiön historiaa saatuaan kontrolloimattoman vapinakohtauksen pitäessään muistopuhetta kuolleelle isälleen. Kriitikko Mervi Kantokorpi on arvioinut Siri Hustvedtin vetovoiman perustuvan siihen, että tämä kykenee kirjoittamaan rinnakkaisille yleisöille.
Hustvedtin äiti oli norjalainen ja isä yhdysvaltalainen. Isän isovanhemmat olivat muuttaneet Norjasta ja hän puhui sujuvaa norjaa, joka oli myös Hustvedtin ensimmäinen kieli. Hän tapasi Paul Austerin vuonna 1981 ja he avioituivat seuraavana vuonna. Heillä on vuonna 1987 syntynyt tytär Sophie Auster. Hustvedt asuu Brooklynissa New Yorkissa.
Jamie Nieto
Jamie Nieto (s. 2. marraskuuta 1976 Seattle, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen korkeushyppääjä.
Nieto hyppäsi ennätyksensä 234 cm Ateenan olympiakisoissa 22. elokuuta 2004. Hän sijoittui tuolloin neljänneksi, ja se on hänen uransa paras arvokisasijoitus. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli kuudes.
Nieto on voittanut Yhdysvaltojen ulkoratamestaruuden 2003 sekä olympiakarsinnat 2004 ja 2012. Sisäradoilla hän on voittanut maansa mestaruuden kerran, vuonna 2004. Hän oli kolmas ja voitti samana vuonna Pan-Amerikan kisoissa hopeaa.
Nieto halvaantui osittain vuonna 2016, kun hän yritti valmentaessaan tehdä takaperinvolttia.
Dalida
Iolanda Cristina ”Dalida” Gigliotti (17. tammikuuta 1933 – 3. toukokuuta 1987) oli Kairossa italialaistaustaiseen perheeseen syntynyt, uransa Ranskassa luonut viihdelaulaja.
Dalida muutti 1950-luvulla Pariisiin tähtäimessään elokuvatähteys. Hän ei ollut erityisen menestyksekäs näyttelijänä, mutta nousi pian suosioon laulajana. Vuonna 1956 julkaistu kappale ”Bambino” vietti 46 viikkoa Ranskan Top 10 -listalla. Dalida levytti uransa aikana lukuisia menestyskappaleita (esimerkiksi ”Gigi l’Amoroso”, 1974) muun muassa ranskaksi, arabiaksi ja italiaksi. Hänen uransa vauhdittajana oli Eddie Barclay. Dalida esiintyi usein menestyksekkäästi Pariisin Olympia-teatterissa.
Dalidan yksityiselämää varjostivat ongelmat, ja hän teki 54-vuotiaana itsemurhan ottamalla yliannostuksen barbituraatteja. Hänet on haudattu Cimetière de Montmartren hautausmaalle Pariisiin.
Ahti Hirvonen
Ahti Hirvonen (s. 10. maaliskuuta 1931 Viipuri) on suomalainen pankinjohtaja. Hirvonen on ollut Enso-Gutzeit Oy:n, Kymin Osakeyhtiön ja Tietotehdas Oy:n palveluksessa vuosina 1955-1971. Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäseneksi hän tuli vuonna 1971 ja toimi konsernin eri tehtävissä vuoteen 1992 saakka, viimeksi pankin pääjohtajana 1989-1992. Tämän jälkeen hän jatkoi Unitas Oy:n hallituksen puheenjohtajana yhtiön ja Kansallis-Osake-Pankin fuusioon saakka 1995.
Hirvonen on toiminut 15 suomalaisen pörssiyhtiön hallituksen tai hallintoneuvoston jäsenenä, eräissä niistä puheenjohtajana. Hän on myös luennoinut ja kirjoittanut hallitustyöskentelystä. Hänet tunnetaan myös toiminnastaan HelsinkiMissio-järjestössä.
Hirvonen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja hän on saanut kauppatieteiden kunniatohtorin arvon.
Koko potti
Koko potti ("The Whole Nine Yards") on kanadalainen, vuoden 1999 mafiakomedia-elokuva, jonka pääosissa ovat Matthew Perry, Bruce Willis, Amanda Peet, Natasha Henstridge, Michael Clarke Duncan, Kevin Pollak ja Rosanna Arquette.
Elokuva tuotti 57 262 492 yhdysvaltain dollaria sinä aikana, kun se pyöri Yhdysvaltain elokuvateattereissa.
Elokuvan jatko-osa Koko potti 2 ("The Whole Ten Yards") sai ensi-iltansa 9. huhtikuuta 2004.
Jacques Rigaut
Jacques Rigaut (30. joulukuuta 1898 – 9. marraskuuta 1929) oli ranskalainen dada-runoilija. Hän teki itsemurhan 30-vuotiaana ja tuli haudatuksi Cimetière de Montmartreen.
Kevin Pollak
Kevin E. Pollak (s. 30. lokakuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä, imitaattori ja koomikko.
Mühlbergin taistelu
Mühlbergin taistelu käytiin 24. huhtikuuta 1547 Elbe-joella Mühlbergissä, keisari Kaarle V:n johtaman armeijan ja Schmalkaldenin liiton armeijan välillä. Taistelu oli Schmalkaldenin sodan ratkaisutaistelu ja johti Wittenbergin antautumiseen, jossa Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik luovutti maansa ja vaaliruhtinaan arvon serkulleen Moritsille.
Vuonna 1546 Schmalkaldenin liiton armeija operoi Etelä-Saksassa keisari Kaarle V:tä vastaan. Saksin herttua Morits tarttui tilaisuuteen, petti protestanttiset uskonveljensä, ja valtasi Juhana Fredrikin maat Saksissa. Vastauksena tähän Juhana Fredrik johdatti suurimman osan liiton armeijasta pohjoiseen lyödäkseen Moritsin ja vallatakseen maansa takaisin. Kaarle seurasi Juhana Fredrikiä pohjoiseen yhdistyen ensiksi veljensä arkkiherttua Ferdinandin ja myöhemmin Moritsin johtamien armeijoiden kanssa.
Vahvistunut Kaarlen armeija kohtasi Schmalkaldenin liiton armeijan Mühlbergissä Elben rannalla, armeijoiden ollessa eripuolilla jokea. Aikaisin aamulla 24. huhtikuuta ryhmä espanjalaisia sotilaita ylitti joen kahluupaikalla, joka oli schmalkaldenilaisille tuntematon ja siten jätetty vartioimatta. Tämän jälkeen keisarilliset improvisoivat nopeasti ponttonisillan, jota myöten joen ylitti lisää joukkoja ja muutama tykki.
Scmalkaldenin liiton armeija joutui paniikkiin ja johtajat antoivat käskyn jättää leirin ja perääntyä. Tämä kuitenkin epäonnistui kun keisarillinen ratsuväki sai perääntyvät joukot kiinni. Schmalkaldenilaiset koittivat järjestyä taistelua varten, mutta epäonnistuivat. Huonosti johdettu liiton armeija lyötiin ja koko päivän kestäneen taistelun jälkeen se oli käytännöllisesti katsoen hävinnyt. Monet Schmalkaldenin liiton johtajat vangittiin, myös Juhana Fredrik. Taistelu oli täydellinen protestanttien tappio.
Vaikka protestantit lyötiinkin täydellisesti Mühlbergin taistelussa, oli Kaarlen vaikea hyödyntää voittoaan. Ei ollut mahdollista (sotilaallisesti tai poliittisesti), että keisari piirittäisi ja valtaisi jokaisen protestanttien tukikohdan Saksassa ja koko maa kääntyisi takaisin katolilaisuuteen. Suurin hyötyjä voitosta oli Morits, jolle siirrettiin pian taistelun jälkeen Juhana Fredrikin maat ja vaaliruhtinaan arvo.
Elisabeth Görgl
Elisabeth Görgl (s. 20. helmikuuta 1981 Bruck an der Mur) on itävaltalainen uransa päättänyt alppihiihtäjä ja kaksinkertainen maailmanmestari, joka kilpaili kaikissa alppihiihdon lajeissa. Görgl ilmoitti lopettamispäätöksestään kesällä 2017.
Görgl saavutti pronssia junioreiden MM-pujottelussa Ranskassa vuonna 1999. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui Santa Caterinassa 2005 suurpujottelussa seitsemänneksi ja yhdistetyssä kahdeksanneksi. Åressä 2007 hän oli syöksylaskussa kahdeksastoista. Val d'Isèressä 2009 hän oli superalppiyhdistetyssä kolmas, syöksylaskussa neljäs, supersuurpujottelussa kuudes sekä suurpujottelussa kymmenes. Garmisch-Partenkirchenissä 2011 Görgl voitti kultaa sekä supersuurpujottelussa että syöksylaskussa, oli viides alppiyhdistetyssä ja kymmenes suurpujottelussa. Schladmingissa 2013 hän oli kuudes superalppiyhdistetyssä, kymmenes syöksylaskussa ja 11:s supersuurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Görgl saavutti pronssia syöksylaskussa ja suurpujottelussa, oli viides supersuurpujottelussa, seitsemäs pujottelussa ja 18:s superalppiyhdistetyssä. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui suurpujottelussa 11:nneksi ja syöksylaskussa 16:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli syöksylaskussa kuudes.
Itävallan mestaruuden Görgl on voittanut viisi kertaa: kaksi kertaa pujottelussa ja kolme kertaa supersuurpujottelussa.
Maailmancupissa Görgl sijoittui kaksitoista kertaa kolmen parhaan joukkoon ennen kuin voitti ensimmäisen kilpailunsa, suurpujottelun Mariborissa 12. tammikuuta 2008.
Görgl valittiin Itävallan vuoden naisurheilijaksi 2011.
Myös hänen veljensä Stephan Görgl on kuulunut Itävallan alppihiihtomaajoukkueeseen. Heidän äitinsä Traudl Hecher on lajin olympia- ja MM-mitalisti 1960-luvulta.
Görgl lauloi vuoden 2011 alppihiihdon MM-kisojen virallisen tunnuskappaleen.
Aapravasi Ghat
Aapravasi Ghat on osittain raunioitunut rakennusryhmä Port Louisissa Mauritiuksella. Se toimi vastaanottokeskuksena, kun orjuuden lakkauttamisen 1833 jälkeen saarelle tuotiin intialaisia siirtotyöläisiä. Keskus valmistui 1849, ja sen kautta kulki noin 450 000 työläistä. Nykyisin arvioidaan, että noin 68 % mauritiuslaisista on näiden intialaisten jälkeläisiä.
Paikka on UNESCOn maailmanperintökohde.
Rinneautoilu
Rinneautoilu (mäkiautoilu) on toimintaa, jossa tähän tarkoitukseen suunnitellulla rinneautolla lasketaan alas rinteeseen tehtyä mutkaista rataa pitkin. Koska autossa ei ole moottoria, se pitää hinata mäen päälle. Yleisimmin tätä toimintaa tarjoavat laskettelukeskukset, sillä niissä on sekä hinaamiseen sopivia hiihtohissejä että laskemiseen sopivia rinteitä jo olemassa. Rata on yleisimmin asfalttipintainen, mutta myös soraratoja on käytössä. Rinneauto on teräsputkirunkoinen ja tyypillisesti siinä on levyjarrut, neljän pisteen turvavyöt sekä pehmustettu istuin.
Luettelo Billboard Hot 100 -listan ykkösistä vuonna 2004
Tämä on luettelo Billboard Hot 100 -listan kärkipaikkaa hallussaan vuonna 2004 pitäneistä artisteista ja singleistä.
Eteläinen alue (Brasilia)
Brasilian eteläinen alue on yksi Brasilian viidestä alueesta. Se muodostuu kolmesta osavaltiosta Paraná, Santa Catarina ja Rio Grande do Sul.
Alueen rajanaapureita ovat Uruguay, Argentiina, Paraguay ja Brasilian keski-läntinen alue. Alueen pinta-ala on 576 409,7 neliökilometriä ja asukasluku 26 973 51.
Arno Pijpers
Arno Pijpers (s. 21. huhtikuuta 1959) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja.
Pelaajana Pijpers pelasi Feyenoordissa ja FC Papendrechtissä.
Peliuransa jälkeen Pijpers toimi juniorivalmennustehtävissä kotimaansa jalkapalloliitossa sekä tallinnalaisen pääsarjaseura FC Floran ja Viron maajoukkueen valmentajana (2000–2004). Pijpers työskenteli alankomaalaisen pääsarjaseura FC Utrechtin johtotehtävissä ennen siirtymistään Kazakstaniin vuonna 2006. Kazakstanissa hän valmensi yhden kauden ajan FK Astanaa ja johdatti joukkueen liigamestaruuteen. Vuonna 2005 Pijpers aloitti Kazakstanin maajoukkueen päävalmentajana ennen EM-karsintoja. Hänet erotettiin tehtävästä syyskuussa 2008.
Hoyerswerda
Hoyerswerda (yläsorbiksi "Wojerecy") on kaupunki Saksin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki (), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista. Kaupunki sijaitsee noin 35 kilometriä etelään Cottbusista ja 54 kilometriä koilliseen Dresdenistä. Vuoden 2016 lopussa sen asukasluku oli 33 552. Sen pinta-ala on 94,76 neliökilometriä.
Varhaisin maininta Hoyerswerdasta on peräisin vuodelta 1268. Sille myönnettiin kauppaoikeudet vuonna 1371 ja kaupunginoikeudet vuonna 1423. Kaupunki siirtyi Preussin hallintaan vuonna 1815. Vuonna 1873 avattu rautatieyhteys Hoyerswerdan ja Ruhlandin välillä vahvisti kaupungin taloutta. Kaupungissa perustettiin vuonna 1912 sorbinkielisten järjestö Domowina.
Toisessa maailmansodassa kaupunki kärsi mittavia vaurioita. Sodan jälkeen se oli osa Saksan demokraattista tasavaltaa eli Itä-Saksaa vuoteen 1990 saakka, jolloin se liittyi yhdistyneen Saksan Saksin osavaltioon. Kaupungin asukasluku romahti 1980-luvun 70 000:stä vuoden 2000 41 000:ään.
Hoyerswerdan asema piirittömänä kaupunkina päättyi vuonna 2008 Saksin aluehallintouudistusten myötä.Hoyerswerdalla on ystävyyskaupunkitoimintaa seuraavien kaupunkien tai alueiden kanssa:
S. Scott Bullock
Stuart Scott Bullock (s. 7. toukokuuta 1956 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Bullock aloitti ääninäyttelemisen 29-vuotiaana ja teki aluksi sivuääniä useisiin piirrossarjoihin, kuten "Kapteeni Planeetta", "Pilipalipilotit" ja "Varjoankka". Vuonna 1990 Bullock sai ensimmäisen merkittävän roolin animaatiosarjasta "Tomaatit soseeksi" ("Attack of the Killer Tomatoes"). Sarjan päätyttyä vuonna 1991 Bullock jatkoi sivuäänien tekemistä muun muassa "Nokkapokkaan", "Aaaah! Real Monstersiin" ja "The Zeta Projectiin". Toinen merkittävä rooli oli Danny Phantomissa. Bullock oli myös Flaren äänenä "Prätkähiirissä", sekä elokuvissa "Muurahaisten kauhu" ja "Tallipihan bilehileet".
Achilles
Achilles tarkoittaa seuraavia:
Stendal
Stendal on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa, koillisessa Saksassa. Se on Stendalin piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 55 kilometriä pohjoiseen Saksi-Anhaltin pääkaupungista Magdeburgista. Vuoden 2006 lopussa Stendalin asukasluku oli 36 761. Sen pinta-ala on 82,31 neliökilometriä ja asukastiheys 447 as./km².
Stendal mainittiin ensimmäisen kerran tekstissä vuonna 1022 Hildesheimin hiippakunnan Michaelisklosterin sijaintipaikkana nimellä "Steinedal". Vuonna 1160 Brandenburgin rajakreivi Albrecht I myönsi sille kauppaoikeudet. Vuoden 1300 tienoilla Stendalille myönnettiin oikeus kaupunginmuuriin. 1300-luvulla kaupunki myös liittyi Hansaliittoon. Vuonna 1682 kaupunkia ravisteli rutto.
Rautatieyhteys Magdeburg–Stendal–Wittenberge avattiin vuonna 1849. Stendalin päärautatieaseman rakennustyöt aloitettiin vuonna 1869 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1871.
Helmipuuro
Helmipuuro (toiselta nimeltään perunapuuro) on puuro, joka on valmistettu perunasuurimoista ja maidosta. Perunasuurimot ovat perunasta valmistettuja tärkkelysjyväsiä, jotka turvotetaan maidossa läpikuultaviksi "helmiksi". Helmipuuro on valmistettu gluteenittomista ruoka-aineista, joten se sopii myös keliakiaa sairastavien henkilöiden ruokavalioon. Helmipuuron kanssa voi nauttia muiden puurojen tapaan esimerkiksi mehukeittoa, marjoja, hilloa tai sokeria.
Perunapuuro
Perunapuuro tarkoittaa erilaisia perunasta valmistettuja puuroja. Suomessa tunnetuimpia ovat "inkoonpuuro" sekä perunasuurimoista tehty "helmipuuro".
Inkoon pitäjäruoaksi valittu inkoonpuuro tunnetaan Vihdissä nimellä "melakkapuuro" ja muualla maassa myös nimillä "pastanttipuuro" ja perunapuuro. Inkoonpuuro keitetään ”vanhoista” perunoista sekä ohrajauhosta, mutta muualla maassa käytetään myös ruisjauhoa. Se tunnettiin Uudellamaalla jo 1700-luvun lopulla, ja ennen vanhaan sitä syötiin ”voisiemenillä” höystetyn kirnupiimän kera, usein lauantaisin. Perunapuuro on Inkoon ohella myös Loviisan ja Vilppulan pitäjäruoka.
Kokkolan pitäjäruokiin ja Keski-Pohjanmaan maakuntaruokiin kuuluu kievarin perunapuuroksikin kutsuttu "kievarin kuupano", joka puuron sijasta on pikemminkin lämmin liharuoka: sianlihaa, sipulia ja herneitä perunasosekeon päällä.
Luettelo Finnish Dance Chartin ykkösistä vuonna 2007
Luettelo "Finnish Dance Chart" -listan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2007.
Swedish Dance Chart: 2007 – 2008 – 2009 – 2010 – 2011 – 2012 – 2013
Norwegian Dance Chart: 2007 – 2008 – 2009 – 2010 – 2011 – 2012 – 2013
Ruispuuro
Ruispuuro on ruishiutaleista tai ruisjauhoista valmistettu puuro. Valmistaessa puuroa ruisjauhoista ne vatkataan kiehuvaan veteen ja maustetaan suolalla. Puuro haudutetaan miedolla lämmöllä kypsäksi noin tunnin ajan välillä sekoittaen.
Vehnäpuuro
Vehnäpuuro on vehnäjauhoista valmistettu puuro. Helpon ja edullisen valmistustapansa ansiosta vehnäpuuroa tarjotaan usein aamiaiseksi esimerkiksi sairaaloissa, vanhainkodeissa ja muissa hoitolaitoksissa. Vehnäpuuroa tarjotaan usein myös kouluissa.
Crash Tag Team Racing
Crash Tag Team Racing on Radical Entertainmentin kehittämä sekä Sierra Entertainmentin ja Vivendi Universal Gamesin 
julkaisema "Crash Bandicoot" -pelisarjaan kuuluva ajopeli. Peli julkaistiin vuonna 2005 PlayStation 2:lle, Xboxille, Nintendo GameCubelle ja PlayStation Portablelle.
Yksinpelissä on sekä autolla ajelua että tasohyppelyä ja seikkailua. Aikaisemmista "Crash Bandicoot" -ajopeleistä poiketen pelissä voi kaksi autoa sulautua yhdeksi, jolloin toinen pelaajista ajaa autoa ja toinen ampuu kyseisen auton aseella esteitä ja muita kilpakumppaneita.Tohtori Neo Cortex, Nina Cortex, N.Gin, Crunch, Coco ja Crash kaahaavat autoillaan pitkin teitä päätyen sattumalta yhteentörmäyksen myötä Von Clutchin MotorWorldiin. Siellä Crash ja muut saavat kuulla, että paikan omistajan Ebenetzer Von Clutchin puistoa ylläpitävät voimajalokivet ovat kadonneet. Crash ottaa Crunchin ja Cocon kanssa tehtäväkseen löytää ne ennen arkkivihollistaan Neo Cortexia.
Mustakottarainen
Mustakottarainen ("Sturnus unicolor") on Välimeren rantavaltioissa esiintyvä yksivärinen varpuslintu.
Linnun pituus on 21–23 senttimetriä, siipien kärkiväli 38–42 senttimetriä ja paino 80–100 grammaa. Koiras on hieman suurempi. Juhlapukuisen mustakottaraisen höyhenpuku on täysin musta, naaraan selvästi himmeämpi kuin koiraan. Naaralla ja nuorella linnulla on lisäksi alaperässä vähäistä vaaleaa kirjailua ja talvipuvussa enemmänkin vaaleaa pilkutusta. Ääni on samanlainen kuin kottaraisella mutta laulu on huomattavasti äänekkäämpää.
Mustakottarainen esiintyy Välimeren länsiosassa Sisiliassa, Sardiniassa, Korsikalla, Iberian niemimaalla sekä paikoin Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Se korvaa täällä kottaraisen, joka ei pesi samalla alueella. Euroopassa arvioidaan elävän 4,2–6,2 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa. Laji on paikkalintu, vaikka vähäistä vaeltelua voidaan havaita.
Elää samanlaisessa ympäristössä kuin kottarainen, eli maaseudulla varsinkin karjalaidunten tuntumassa sekä taajamissa ja kaupungeissa.
Pesintä on huhti-kesäkuussa. Pesä on kolossa, esimerkiksi rakennuksessa, puunkolossa, pöntössä tai kallionkolossa. Käyttää usein myös muiden lintujen vanhoja pesiä. Naaras munii tavallisesti 4 tai 5 munaa. Muna painaa noin 7,7 grammaa. Haudonnan kesto vaihtelee 10–15 päivän rajoissa, keskimäärin se on 11–12 päivää. Naaras hautoo enimmän ajan, koiraan osuus vaihtelee. Poikasia hoitavat molemmat emot, naaras aktiivisemmin. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 21–22 päivän ikäisinä ja emot ruokkivat niitä vielä muutaman päivän ajan.
Keväästä kesään mustakottaraiset syövät maasta löytämiään selkärangattomia, muun osan vuotta pääasiassa marjoja, hedelmiä ja siemeniä.
Zbigniew Herbert
Zbigniew Herbert (29. lokakuuta 1924 Lviv – 28. heinäkuuta 1998 Varsova) oli puolalainen runoilija ja kirjailija. Suomeksi hänen tuotannostaan on julkaistu Jussi Rostin käännöskokoelma "Kyynelten teknologiasta" (WSOY, 2005).
Herbert syntyi sekä aloitti opintonsa Lvivissä. Hän taisteli toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeessä. Myöhemmin Herbert opiskeli Krakovassa ja Toruńissa. Hänen runouttaan julkaistiin ensimmäistä kertaa "Dziś i jutro" -lehdessä vuonna 1950; ensimmäinen kokoelma "Struna światła" on vuodelta 1956. Hän saavutti nopeasti arvostusta, ja jo 1960-luvulla runoja käännettiin englanniksi.
Asuttuaan Pariisissa, Berliinissä ja Yhdysvalloissa Herbert palasi vuonna 1992 kotimaahansa Puolaan, jonka pääkaupungissa Varsovassa hän kuoli 73 vuoden ikäisenä.
Alberta Hunter
Alberta Hunter (1. huhtikuuta 1895 Memphis – 17. lokakuuta 1984 New York) oli yhdysvaltalainen musta blues- ja jazzmuusikko, joka nousi maineeseen 1920–1930-luvulla. Hän hankki myöhemmällä iällään sairaanhoitajankoulutuksen, mutta jatkoi myös ajoittaista esiintymis- ja levyttämisuraansa lähes kuolemaansa saakka.
Lauluntekijä (albumi)
Lauluntekijä on Kauko Röyhkän viimeisin, ja järjestyksessään 13. kokoelmalevy, ja toinen tuplakokoelma. Se julkaistiin vuonna 2006. Kokoelma sisältää Röyhkän itsensä valitsemia kappaleita koko hänen uraltaan, sekä kokoelmaa varten äänitetyn uuden kappaleen "Amerikka".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 39.
John Savage (näyttelijä)
John Savage (syntymänimeltään John Youngs, s. 25. elokuuta 1949 Old Bethpage, Long Island, New York) on Yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvatuottaja ja säveltäjä.
Savagen ensimmäinen suuri rooli oli "Kauriinmetsästäjässä" vuonna 1978. Elokuvassa "Hair" hän teki ehkä maineikkaimman roolinsa. Hänellä oli myös lyhyt, mutta merkittävä osa Terrence Malickin sotaelokuvassa "Veteen piirretty viiva".
Savage on näytellyt useissa elokuvissa usein sivurooleja, ja hän ollut mukana useissa televisiolle tehdyissä elokuvissa ja vieraillut "Salaisten kansioiden", "Everwoodin" ja "Kovan lain" kaltaisissa menestyssarjoissa.
D. M. Thomas
Donald Michael Thomas, myös nimellä D. M. Thomas (27. tammikuuta 1935, Redruth, Cornwall, Iso-Britannia) on cornwallilainen kirjailija, runoilija ja kielenkääntäjä.
Hän opiskeli englantia Oxfordin yliopiston New Collegessa valmistuen 1959. Hän asui ja työskenteli Australiassa ja Yhdysvalloissa ennen paluutaan Cornwalliin. Hänen tunnetuin kirjansa on "Valkoinen hotelli" (1981).
Mika Helkearo
Mika Helkearo (s. 4. lokakuuta 1960 Forssa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on I-divisioonan kaikkien aikojen paras pistemies 817 pisteellä (295+522) 580 ottelussa.
Helkearo edusti lähes koko uransa ajan kasvattajaseuraansa I-divisioonan Forssan Palloseuraa. Hän oli voittamassa Suomen mestaruutta HIFK:n paidassa kaudella 1982–1983 sekä pelasi yhden ottelun Jokereissa, kun joukkue voitti mestaruuden kaudella 1993–1994. HPK:ssa hän pelasi kaudella 1983–1984.
Helkearo edusti kahdesti Suomea nuorten arvokilpailuissa: Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1978, joissa Suomi voitti kultaa, sekä maailmanmestaruuskilpailuissa 1980, joissa Suomi saavutti hopeaa.
Hän lopetti lähes 20 vuotta kestäneen pelaajauransa SM-liigan karsintoihin keväällä 1996. Silloin FoPS hävisi TuTolle.
Forssan Palloseura on jäädyttänyt Mika Helkearon pelinumeron 15 (seura on jäädyttänyt yhteensä kolme pelinumeroa).
Mattias Remstam
Mattias Remstam (s. 25. tammikuuta 1975) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2008–2009 Allsvenskanin Borås HC:hen.
Remstam aloitti uransa Ruotsiksi kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Nittorps IK:ssa, jossa pelasi kaudet 1991–1999. Hän siirtyi Elitserieniin HV71:een kaudeksi 1999–2000. Remstam teki heti ensimmäisellä kaudellaan Elitserienissä tehot 13+11 ja toisella kaudellaan 11+14. Seuraavat kaksi kautta menivät tehollisesti hieman vaisummin. Kaudella 2003–2004 Remstam teki uuden piste-ennätyksensä, kun hän sai tehot 9+17. HV71 voitti kauden päätteeksi myös Elitserienin mestaruuden.
Remstam pelasi HV71:ssä lopulta yhteensä kahdeksan täyttä kautta. Yhdeksännellä HV71-kaudellaan Remstam jätti joukkueen lokakuussa motivaation puutteen takia. Hän ehti pelata HV71:ssä 377 runkosarjaottelua, joissa teki 69 maalia. Pian tämän jälkeen Remstam siirtyi SM-liigaseura KalPaan hakemaan uralleen uutta alkua. KalPassa hän pelasi vajaat kaksi kuukautta, jonka jälkeen osapuolet purkivat sopimuksen yhteisymmärryksessä. Remstam siirtyi KalPasta Tanskan pääsarjan Nordsjælland Cobrasiin.
Nordsjællandista Remstam palasi takaisin Ruotsiin, kun hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 Allsvenskanin Borås HC:hen. Kauden päätteeksi Remstam teki jatkosopimuksen Boråsin kanssa.
IKL (täsmennyssivu)
IKL voi olla
Sukur
Sukur on perinnemaisema-alue Mandara-vuorilla, Nigerian koillisosassa. Siihen kuuluu päällikön eli Hidin palatsi, pengerretyt pellot ja kylä, jotka ovat säilyneet perinteisessä asussaan. Alueella on jäänteitä muinaisesta raudantuotannosta. Kokonaisuus on UNESCOn maailmanperintökohde.
Pripet
Pripet (, , ) on Dneprin sivujoki, joka virtaa Ukrainan ja Valko-Venäjän läpi.
Joen pääuoman pituus on 761 kilometriä, josta enemmistö (495 km) Valko-Venäjällä. Valkovenäläisen viranomaislähteen mukaan Pripetin alkulähde sijaitsee Luoteis-Ukrainan ylängöllä, noin 1 kilometri Goljadinin kylän kaakkoispuolella, Ljubomlskin piirissä (), Volynin maakunnassa lähellä Puolan rajaa (eli noin ). Joen lähtöseutu on satelliittikuvan perusteella vahvasti ojitettua pelto- ja metsämaisemaa, joka jatkuu myöhemmin kanavaporteilla varustettuna, ruopattuna ja rannoiltaan pengerrettynä jokiuomana. Pripet virtaa aluksi noin 200 kilometriä Ukrainan Volynin ja Rivnen alueiden läpi, sitten Valko-Venäjän eteläosissa Brestin ja Homelin alueilla ja viimeiset 50 kilometriä jälleen Ukrainan Kiovan alueella. Joki kulkee siten Polesiana ja Pripetin suoalueina tunnettujen kosteikkoseutujen läpi, ja on luonut keskeisesti pohjaa näiden alueiden luonnolle ja kulttuurihistorialle. Pripet laskee muutamia kilometrejä Tšernobylin kaakkoispuolella Kiovan tekojärveen ja Dnepriin, jonka vedet lopulta virtaavat Mustaanmereen.
Pripetin valuma-alue on kooltaan 121 000 km², josta 50 900 km² sijaitsee Valko-Venäjällä ja loput Ukrainassa. Joen leveys on alkukilometrien jälkeen yläjuoksullaan 4–15 m Stonod-sivuhaaraan eli lähes Ukrainan rajalle asti. Alempana, Pina-haarankin yhdistyessä siihen Pinskissä, joen leveys on tyypillisesti 50–250 m. Tulva-aikaan jokiuoma voi laajeta jopa 30 kilometriä leveäksi kosteikoksi esimerkiksi Pinskin lähistöllä . Joen keskivirtaama on 119 m³/s Korobessa Stolinin piirissä, 264 m³/s Turaussa, 383 m³/s Mazyrin mittauspisteessä ja 450 m³/s ennen liittymistään Dnepriin.
Jokiveden lämpötila kohoaa kesällä keskimäärin 20–21 °C:een, heinäkuun maksimilämpötila on ollut 28 °C. Kylminä talvina joki voi jäätyä joulukuun alkupuolella ja jään paksuus kohota 56–67 cm:iin. Lauhoina talvina joki ei jäädy. .
Joki on uomansa puolesta vesiliikenteen navigoitavissa suurelta osaltaan. Pripetin alajuoksulla yhä vaikuttava radioaktiivisuus haittaa kuitenkin osaltaan tämän eurooppalaisen jokiväylän kunnostusta ja täysimääräistä käyttöä.
Valko-Venäjän Pinskin länsipuolelta alkava ja lännessä Kobrynin kaupungin itälaidalle jatkuva Dneprin–Bugin kanava yhdistää Pripetin Pina-sivuhaaran Muhavetšjokeen. Tämä taas on Läntisen Bugin sivujoki, joka on osa Itämereen laskevaa Veikselin vesistöä. Vesistöyhteys hyväksyttiin vuonna 1996 eurooppalaiseen sisävesiväylästöjen verkostoon, mutta ei vielä nykyään jatku navigoitavana Brestin länsipuolella, vaan vaatisi kunnostustöitä Brestin ja Varsovan välillä.
Merkittäviä sivujokia ovat yläjuoksulta lähtien muun muassa: 
Pripetin valuma-aluetta kosteikkoineen pidetään ympäristönsä puolesta erittäin arvokkaina, eräässä mielessä "Euroopan keuhkoina". Joen varrelle on perustettu useita suojelualueita, joilla alueen ympäristöarvoja suojellaan. 
Vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettamuuden seurauksena etenkin Mazyrin jälkeiselle Pripetin alajuoksulle laskeutui runsaasti radioaktiivisia päästöjä, jotka edelleen vaikuttavat ekosysteemissä ja rajaavat vesistön käyttöä merkittävästi.
Prypjat (täsmennyssivu)
Prypjat voi viitata seuraaviin:
Wageningen
Wageningen on kunta ja historiallinen kaupunki Gelderlandissa Alankomaissa. Kunta on kuuluisa yliopistostaan, joka on erikoistunut luonnontieteisiin. Kunnassa on noin 37 400 asukasta (2014). Wageningen sijaitsee Reinin pohjoisrannalla, lähellä Gelderlandin keskusta Arnhemia.
Ted Kotcheff
Ted Kotcheff (s. 7. huhtikuuta 1931) on kanadalainen ohjaaja, joka on maailmankuulujen elokuviensa ohessa tehnyt huomattavaa televisiotyötä. Hän on sukutaustaltaan bulgarialainen ja valmistui Toronton yliopistosta. Hänen tärkeimpiä saavutuksiaan ovat olleet Bafta (1972), Berliinin elokuvajuhlien Kultainen karhu (1974) ja kaksi Kultainen palmu -ehdokkuutta Cannesin elokuvajuhlilla (1971, 1985).
Vaikka Kotcheffin maine perustuu ohjaustyöhön, hän on myös tuottanut, käsikirjoittanut ja näytellyt. Viimeksi mainitusta esimerkki on esiintyminen Billy Rayn elokuvassa "Väritetty totuus" (2003).
Brian Dennehy
Brian Dennehy (s. 9. heinäkuuta 1938) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on voittanut Golden Globen ja kaksi Tony-palkintoa sekä ollut kuudesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Hänen tunnetuin roolisuorituksensa on elokuvassa "Rambo – taistelija" (1982), jossa hän näytteli sheriffi Will Teasleyn roolia. Dennehy on uransa aikana esiintynyt noin 69 tv-elokuvassa tai tv-sarjassa sekä esiintynyt 51 elokuvassa. Hän on myös ollut mukana South Park -elokuvassa "" vuodelta 1999.