hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bernd Freytag von Loringhoven
Bernd Freytag von Loringhoven (6. helmikuuta 1914 Kuressaare, Viro – 27. helmikuuta 2007 München, Saksa) oli baltiansaksalainen upseeri natsi-Saksan armeijassa Wehrmachtissa ja myöhemmin Saksan liittotasavallan armeijan Bundeswehrin kenraali. Toisessa maailmansodassa hän palveli panssarijoukoissa ja kenraalien Heinz Guderianin ja Hans Krebsin adjutanttina heinäkuusta 1944 huhtikuuhun 1945.
Operaatio Barbarossaan hän lähti Guderianin 2. panssariarmeijan esikunnan jäsenenä. Myöhemmin hän komensi komppaniaa ja pataljoonaa. Hän otti osaa Stalingradin taisteluihin ja hänet siirrettiin motista pois lentokoneella sotamarsalkka Erich von Mansteinin armeijaryhmä Doniin avustamaan sen vapautusoperaatiossa.
Kun Adolf Hitleriä vastaan tehtiin murhayritys heinäkuussa 1944, Guderian nimitettiin armeijan esikuntapäälliköksi ja Freytag von Loringhoven hänen adjutantikseen. Tässä tehtävässään hän vieraili kaksi kertaa päivässä Hitlerin Itä-Preussin päämajassa ja myöhemmin Führerbunkerissa Berliinissä.
Kuollessaan vuonna 2007 hän oli yksi viimeisiä elossa olevia Führerbunkerista selvinneitä. Hän toimi asiantuntijana "Perikato"-elokuvaa tehtäessä.
Sari Palm
Sari Palm (o.s. Ukkola, s. 17. toukokuuta 1966 Valkeala) on Suomen Kristillisdemokraattien kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan Kymen vaalipiiristä vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Sari Palm toimii jäsenenä puolustusvaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa sekä varajäsenenä liikenne- ja viestintävaliokunnassa. Hänet valittiin Kristillisdemokraattisen puolueen 2. varapuheenjohtajaksi 29. elokuuta 2009.
Sari Palm on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Ammatiltaan hän on erityisopettaja.
Koulutukseltaan Sari Palm on kasvatustieteiden maisteri, luokanopettaja (1990) ja erityisopettaja (2005)
Sari Palm toimi luokanopettajana Kouvolan kaupungilla vuosina 1990–2003, sekä erityisluokanopettaja Kouvolan kaupungilla ja Valkealan kunnassa vuosina 2003–2007.
Nykyiset toiminelinjäsenyydet: Suuri valiokunta 03.04.2007, Suuren valiokunnan työjaosto 09.05.2007, 
Liikenne- ja viestintävaliokunta (vj) 21.11.2007, Puolustusvaliokunta 03.04.2007, Eduskunnan kirjaston hallitus (vj) 03.05.2007
Kunnalliset luottamustehtävät: Sari Palm on toiminut Kouvolan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1993–2000 sekä vuodesta 2005 alkaen. Hän toimii jäsenenä myös Kouvolan kaupungin teknisessä lautakunnassa sekä Kouvolan ev.lut. seurakunnan kirkkovaltuustossa.
Sinfonia nro 1 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 1 C-duuri (op. 21) valmistui vuosina 1799–1800.
Toisin kuin esimerkiksi Mozart, Beethoven kypsytteli teoksiensa teemoja ja rakenteita pitkään. Tästä syystä on vaikea sanoa, milloin hän aloitti 1. sinfoniansa säveltämisen. Varhaisimmat säilyneet nuottikäsikirjoitukset ovat vuodelta 1799, mutta on hyvinkin mahdollista, että hän hahmotteli jo huomattavasti aiemmin tämän sinfonian teemoja muistilehtiöihinsä.
Beethoven sävelsi 1. sinfoniansa hyvin perinteiseen 1700-luvun klassiseen tyyliin, suurten edeltäjiensä Haydnin ja Mozartin antamaa esikuvaa kunnioittaen. Tosin tarkkaavainen kuulija saattaa jo aavistella, että säveltäjä on ottamassa ensimmäisiä askeleita kohti sitä omaa vallankumouksellista tyyliä, jolla hän 3. sinfoniassaan (kantaesitys 1805) murtaa klassismin asettamat rajat ja siirtyy kohti romanttista ilmaisumuotoa.
Beethoven oli sinfonian valmistumisen aikoihin 29-vuotias. Kuurous ei vielä tuolloin synkistänyt hänen elämäänsä, ja niinpä 1. sinfonia on energistä, valoisaa ja optimistista musiikkia.
Sinfonia on omistettu paroni Gottfried van Swietenille (1733–1803), joka oli tärkeä Beethovenin rahoittaja ja tukija.
Sinfonia esitettiin ensimmäisen kerran Wienissä 2. huhtikuuta 1800. Beethoven oli noihin aikoihin vielä varsin tuntematon säveltäjä. Sinfonia sai yleisöltä kuitenkin melko hyvän vastaanoton, ja vähitellen se alkoi levittää Beethovenin mainetta muuallekin Eurooppaan. Pariisissa sinfonia kuultiin ensimmäisen kerran vuonna 1807, Lontoossa vuonna 1813.
Sinfonian neljä osaa kestävät noin 30 minuuttia:
Paul McKenna
Paul McKenna (8. marraskuuta 1963, Englanti) on brittiläinen lavahypnotisoija.
Hän on tullut tunnetuksi itsekehitykseen suunnatuista kirjoistaan ja televisiosarjastaan jossa hän hypnotisoi yleisöstä valikoituja henkilöitä ja saattoi näitä kiperiin ja koomisiin tilanteisiin.
Richard Rautalin
Väinö Richard (Rikhard) Rautalin (14. helmikuuta 1890 Kalvola – 8. tammikuuta 1943) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka asui Lempäälässä.
Rautalinin vanhemmat olivat seppä Erik Konstantin Rautalin ja Emilia Lindberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1924 Aili Emilia Liljan kanssa. Heidän pojastaan Tuomas Erik Rautalingosta (s. 1928) tuli lääkäri. Rautalin kävi Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1908–1911 ja opiskeli sitten kuvanveistäjä Emil Wikströmin johdolla 1911–1913 Visavuoressa Sääksmäellä. Hän teki opintomatkat Italiaan 1924 ja 1926 ja hänen veistoksissaan näkyikin antiikin taiteesta saatu vaikutus.
Rautalin osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1913, 1930 ja 1939. Omat näyttelyt hän piti 1921 ja 1925 sekä kolmen taiteilijan ryhmässä 1932. Kaikkiaan Rautalin teki elämänsä aikana noin 600 veistosta, joista usea on esillä Tampereen keskustassa. Hänen kuolemansa jälkeen pystytettiin hänen tekemänsä Vesilahden, Kurun, Kangasalan ja Messukylän sankaripatsaat. Rautalinin maalaamista noin 400 muotokuvasta on tunnetuimpia vuonna 1921 tehty F. E. Sillanpään muotokuva.
Johanna Karimäki
Johanna Maria Karimäki (s. 20. maaliskuuta 1973 Geneve, Sveitsi) on suomalainen poliitikko. Hän on vihreiden kolmannen kauden kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä ja Espoon kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2005.
Karimäki syntyi Genevessä perheen asuessa siellä fyysikkoisä Veikko Karimäen työn vuoksi. Karimäki kävi ranskankielistä koulua.
Vuonna 1992 Karimäki valmistui ylioppilaaksi Pohjois-Tapiolan lukiosta ja vuonna 2002 biokemian diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta (TKK). Hän sai opiskeluaikanaan kaksi lasta, joiden isästä hän erosi vuonna 2002.
Ennen eduskuntaa Karimäki työskenteli TKK:lla tutkimusapulaisena (2001, 2002), assistenttina (2003) ja tutkijana (2003–2007).
Vihreisiin Karimäki liittyi vuonna 2002. Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon. Eduskuntaan Karimäki valittiin Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2007 vaaleissa ja uudelleen vuosien 2011 ja 2015 vaaleissa. Hän on toiminut vihreän eduskuntaryhmän ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuosina 2011–2013 ja 2014–2015.
Karimäki on vuodesta 2015 jäsen suuressa valiokunnassa ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa. Aiemmilla kausilla hän on ollut jäsen muun muassa maa- ja metsätalousvaliokunnassa (2007–2011), työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (2008–2011), talousvaliokunnassa (2011–2015) sekä valtiovarainvaliokunnan maatalousjaostossa, kunta- ja terveysjaostossa sekä asunto- ja ympäristöjaostossa.
Karimäki oli Vihreiden Naisten hallituksen jäsen 2006–2009. Hän on ollut vuosina 2009–2012 Uudenmaan maakuntavaltuuston ja vuodesta 2013 maakuntahallituksen jäsen. Vuosina 2008–2013 Karimäki oli Tekniikan Akateemisten Liiton valtuuston jäsen.
Ballistiitti
Ballistiitti on aseissa käytettävä räjähdysaine, joka ei aiheuta samanlaista savua räjähtäessään kuin ruuti. Ballistiitin keksi ensimmäisenä ruotsalainen kemisti Alfred Nobel, joka rikastui ballistiitin ja dynamiitin avulla yhdeksi maailman rikkaimmista ihmisistä.
1884 Alfred Nobel haki patenttia uudelle ruudin ampuma-aseissa korvaavalle räjähdysaineelle, jonka hän oli nimennyt ballistiitiksi. Uudelle aineelle oli tarjolla laajoja markkinoita sotateollisuudessa.
1889 Nobel sai tietää, että Frederick Abel -nimiselle miehelle oli myönnetty patentti aineesta, jota Nobel piti täysin identtisenä oman ballistiittinsa kanssa. Ainoa ero ballistiitin ja nitroglyseriiniruudiksi kutsutun aineen välillä oli se, että Nobel oli patenttia hakiessaan käyttänyt ilmaisua "nitroselluloosa hyvin tunnetussa liukoisessa muodossa", kun taas Abel oli kirjoittanut hakemukseensa nitroselluloosan olevan liukenematonta. Nobel yritti aluksi neuvotella Abelin kanssa, mutta saatuaan tietää, että kyseiselle aineelle oli myönnetty patentti myös muissa maissa, hänen suhtautumistapansa muuttui kovemmaksi.
Abel myi patenttinsa Britannian kruunulle, jota ei valtion lain mukaan voinut haastaa oikeuteen. Siksi Nobelin oli odotettava, että ensimmäinen ainetta valmistava tehdas rakennettiin. Tehtaan johtaja haastettiin 1890 oikeuteen. Nobel hävisi, mutta vei asian ylempään oikeusasteeseen. Pitkän oikeudenkäynnin jälkeen hän hävisi 1895 tämänkin oikeusjuttunsa ja joutui maksamaan oikeudenkäyntikuluja 22 000 puntaa.
Asgard (Tähtiportti)
Asgardit olivat kuvitteellinen muukalaisrotu Tähtiportti-tieteisseikkailussa. Asgardit nähtiin myös Stargate Atlantis -sarjassa. Tämä lahko oli tullut Pegasukseen, jotta he pystyisivät työskentelemään rauhassa replikaattoreilta.
Asgardit olivat rauhanomainen ja teknologisesti erittäin kehittynyt muukalaisrotu, jotka ulkonäöllisesti muistuttivat Maassa yleisesti tunnettua käsitystä "harmaista", pienistä ja hentorakenteisista muukalaisista. Asgardit, muun muassa Thor, olivat Maan ihmisten liittolaisia, ja heidän teknologiansa auttoi SG-1:n jäsenet ja itse Maan monesta pulasta. Heidän kotigalaksinsa ei ollut Linnunrata, vaan toinen Ida-niminen galaksi, jossa heille tuottivat vaikeuksia replikaattorit. Nämä olivat jo tuhoamaisillaan heidän sivilisaationsa ennen kuin SG-1 auttoi heitä. Replikaattoriongelman takia asgardit eivät myöskään olleet aiemmin pystyneet estämään goa'uldien toimia Linnunradan galaksissa, sillä heidän oli puolustettava ensisijaisesti omaa galaksiaan. Asgardit toimivat silti monien planeettojen hyväntahtoisina suojelijoina goa'uldeja vastaan, ja näillä planeetoilla heidän luultiin usein muistuttavan ulkonäöllisesti viikinkejä. Asgardit olivat yksi "neljästä suuresta rodusta", jotka aikoinaan muodostivat edistyneen ja rauhanomaisen liittouman.
Koska asgardit eivät pystyneet lisääntymään luonnollisesti, vaan heidän piti siirtää vanhat persoonallisuutensa uusiin kloonattuihin kehoihin, heidän geeniperimänsä oli rajallinen. Myöhemmin Asgardit päättivät suorittaa joukkoitsemurhan tau'rien suureksi suruksi, huomattuaan olevansa kykenemättömiä korjaamaan virheitä geeniperimässään. Ennen tätä asgardit kuitenkin antoivat koko perintönsä ja teknologisen osaamisensa tau'reille. Pegasus-galaksissa on tosin vielä jäljellä muutamia asgardeja.
Beetfage
Beetfage eli Betfage oli Betanian naapurikylä Jerusalemin liepeillä lähellä Öljymäen lakea. Se mainitaan yhdessä Betanian kanssa palmusunnuntain juhlakulkueen lähtöpaikaksi
. Vuonna 1876 Öljymäeltä löydettiin ristiretkien aikainen kivipaasi, jossa kuvataan Betanian ja Beetfagen tapahtumia ja jossa näkyvät vielä sanat "Betfage" ja "aasi". Löytöpaikalle pystytettiin fransiskaanien kappeli.
Kauko Simonen
Kauko Tapani Simonen (s. 1. huhtikuuta 1951 Viljakkala) on Suomen ensimmäinen tangokuningas. Hänet kruunattiin tangokuninkaaksi vuonna 1985.
Kauko Simonen syntyi Pirkanmaan Viljakkalassa viiden lapsen perheen kuopuksena. Hänen isänsä, ammatiltaan poraseppä, kuoli pojan ollessa viisivuotias. Yksinhuoltajaksi jäänyt äiti työskenteli siivoojana. Simonen aloitti opintonsa soitto-oppilaana 15-vuotiaana Hämeenlinnassa. Hän aloitti työskentelyn sotilassoittajana vuonna 1970 vastaperustetussa Lapin Sotilassoittokunnassa Rovaniemellä. Hänen orkesteri-instrumenttinsa oli baritonitorvi.
Sotilassoittajan toimensa ohessa Simonen alkoi tehdä myös tanssikeikkoja ja esiintymisiä, joista ensimmäinen oli 17-vuotiaana Pelastusarmeijan joulujuhlassa vuonna 1968. Hän keikkaili aluksi omaksi ilokseen ja lisätulojen hankkimiseksi.
Simonen alkoi osallistua myös laulukilpailuihin saadakseen lisänäkyvyyttä uralleen ja voitti Loimaalla järjestetyn Humppakuningas-laulukilpailun 1980-luvun alussa. Kilpailumenestyksen ansiosta hän sai levyttää ensimmäisen singlensä ja pääsi myös Levyraatiin, jossa Klaus Järvinen arvioi Simosen äänen ”liian koulutetuksi” suhteessa esitettyyn iskelmään.
Tuolloin ylivääpelinä toiminut Simonen osallistui vuonna 1985 järjestettyjen ensimmäisten Tangomarkkinoiden karsintaan, ensin Saarenkylässä ja myöhemmin Kuivaniemellä, josta kymmenen parasta pääsi Seinäjoen kaksipäiväisille Tangomarkkinoille. Simonen ei itse uskonut mahdollisuuksiinsa päästä jatkoon ensimmäisenä päivänä järjestetyn osakilpailun jälkeen, mutta hänet valittiin kuitenkin kilpailun suorana lähetyksenä lähetettyyn finaaliin. Voittopalkinnokseen hän sai 5 000 markkaa sekä MTV:n pöllöä kuvaavan mitalin. Voiton ansiosta keikkakysyntä parani huomattavasti, ja Simonen teki soittajatyönsä ohessa parhaimmillaan jopa 250 esiintymistä vuodessa.
Simonen jäi eläkkeelle sotilassoittajan toimestaan 48-vuotiaana sotilasmestarina syntymäpäivänään vuonna 1999. Vuonna 2002 hän kertoi edelleen tehneensä noin 14–15 keikkaa kuukaudessa.
Simonen on ollut naimisissa kahdesti. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi vuonna 1970. Liitto päättyi eroon viisi vuotta myöhemmin. Pariskunnan Harriet-tytär jäi isänsä huollettavaksi kolmevuotiaana. Vuosi eron jälkeen Simonen tapasi Ritva-Liisa Raittimon, josta tuli hänen toinen vaimonsa. Liitosta syntyi kolme lasta.
Simosta on kuvailtu luonteeltaan vaatimattomaksi ja jopa julkisuutta kaihtavaksi. Tuttava- ja ystäväpiirissä hänet tunnetaan kuitenkin huumoristaan sekä puheliaana seuramiehenä, mitä heijastaa myös hänen lempinimensä ”Napapiirin kuningas”. Hänen talonsa Rovaniemellä on monien muusikoiden keskuudessa tunnettu pistäytymispaikka, jossa matkalainen on voinut syödä, saunoa ja nukkua. Simonen on kertonut harrastavansa luonnossa liikkumista, kalastusta ja metsästystä.
Poskipuna
Poskipuna on pääasiassa naisten käyttämä meikkiaine, jonka tarkoitus on korostaa poskipäitä.
Poskipunaa käytettiin jo muinaisessa Egyptissä. Sitä laitettiin myös huulille samaan tapaan kuin huulipunaa käytetään nykyään. Historiassa on myös aikoja, jolloin sekä miehet että naiset käyttivät poskipunaa. Viktoriaanisella ajalla puolestaan meikin käyttäminen yhdistettiin alhaisiin moraaliarvoihin, joten naiset nipistivät poskiaan, jotta ne näyttäisivät punaiselta.
Poskipunaan on käytetty useita aineita. Esimerkiksi Antiikin Kreikassa suosittiin murskattuja mulperipuun hedelmiä. Nykyään puna koostuu useimmiten talkkipohjaisesta jauheesta, jota harjataan poskille.
SB Vantaa
Salibandyseura Vantaa (lyh. SB Vantaa) on vantaalainen salibandyn erikoisseura. Sen toiminta-alueena ovat Länsi-Vantaalla Myyrmäen seutu sekä Kannisto ja Kartanonkoski. Seuran jäsenmäärä on noin 1 300 pelaajaa ja harrastajaa.
SB Vantaan naisten edustusjoukkue pelaa I-divisioonaa ja miehet Salibandyn miesten II-divisioonaa.
Seurassa toimii sekä salibandyjoukkueita että salibandyn harrasteryhmiä. SB Vantaassa järjestetään myös vauvajumppia ja taaperojumppia sekä perhesählyä.
Salibandykouluissa nuorimmat pelaajat ovat viisivuotiaita, perhesählyyn aikuisen kanssa pääsevät kolmivuotiaat. Aikuisten salibandykoulut ja kuntosählyryhmät tarjoavat harrastusmahdollisuuden eri ikäisille aikuisille.
Toiminta on keskittynyt Länsi- ja Keski-Vantaalle. Edustusjoukkueet pelaavat kotipelinsä Myyrmäen urheilutalolla.
SB Vantaa on virallisesti perustettu vuonna 1991, mutta SB Vantaa -nimeä on käytetty 10. huhtikuuta 2000 lähtien. Seura sai alkunsa, kun Hämeenkylän Pyrintö ja Etelä-Vantaan Viikingit yhdistyivät tammikuussa 2000, minkä yhteydessä myös kaksi VFT Vantaan juniorijoukkuetta liittyi seuraan.
Võ Nguyên Giáp
Võ Nguyên Giáp (25. elokuuta 1911 – 4. lokakuuta 2013 Hanoi) oli vietnamilainen poliitikko ja kenraali. Giáp organisoi japanilaismiehityksen aikana Vietnamin vastarintaliikkeen ja tuli vuonna 1946 ranskalaisia vastaan taistelleen armeijan ylipäälliköksi. Hän saavutti voiton Điện Biên Phủn taistelussa, jonka jälkeen Ranskan hallitus ilmoitti vetäytyvänsä Vietnamista. Giáp nimitettiin puolustusministeriksi Ho Tši Minhin hallitukseen vuonna 1954 ja hän jatkoi ylipäällikkönä Vietnamin sodassa 1964–1975.
Giáp oli riisinviljelijän poika, jonka syntyessä nykyinen Vietnam oli osa Ranskan Indokiinaa. Hän liittyi kansallismieliseen liikkeeseen 14-vuotiaana. Hänestä tuli myöhemmin uskollinen kommunisti ja hän kuului Ho Tši Minhin kanssa Việt Minh -järjestön perustajiin.
Vuonna 1938 Japanilaisten hyökkäyksen edellä Giáp ja Ho pakenivat Kiinaan. Giáp kokosi sieltä käsin sissiarmeijan ja palasi Indokiinaan johtamaan taisteluja japanilaismiehittäjiä vastaan. Aluksi Giápin "armeijaan" kuului 34 miestä, mutta kun varsinainen taistelu ranskalaisia siirtomaaherroja vastaan alkoi vuonna 1954, täysimittaisella armeijalla oli tuhansia Kiinasta ja Neuvostoliitosta saatuja aseita.
Giápin merkittävin sodanjohdollinen saavutus Điện Biên Phủn voiton ohella oli vuonna 1968 Etelä-Vietnamin ja Yhdysvaltojen johtamaa liittoutumaa vastaan suoritettu Tet-hyökkäys, jonka aikana hänen alaisensa joukot tunkeutuivat hetkeksi Etelä-Vietnamin pääkaupunkiin Saigoniin asti. Operaation aikana Giáp itse tosin oleskeli Budapestissa Euroopassa.
Giáp toimi Vietnamin sodan aikana Pohjois-Vietnamin ja sen jälkeen yhdistyneen Vietnamin puolustusministerinä sekä vuodesta 1976 varapääministerinä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1982.
Giáp oli kansainvälisesti arvostettu sotilasstrategi ja kirjoitti useita kirjoja strategiasta. Arvostelijoiden mukaan hän oli kuitenkin myös säälimätön sotapäällikkö, joka oli valmis tapattamaan omatkin joukkonsa. Omien sanojensa mukaan Giáp ei tuntenut antautumista.
Giápin ollessa Kiinassa hänen ensimmäinen vaimonsa kuoli ranskalaisten vankilassa. Toisen vaimonsa kanssa hän sai viisi lasta.
Giápin mukaan Yhdysvaltojen väittämän Tonkininlahden välikohtauksen aikaan lahdella ei tapahtunut mitään.
Tapani Mäkinen
Heikki Tapani Mäkinen (s. 19. maaliskuuta 1965 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen poliitikko ja kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2007–2015. Hän on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989 ja kaupunginhallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2017. Koulutukseltaan hän on merkonomi. Kesäkuussa 2017 hänet nimitettiin oikeusministeri Antti Häkkäsen (kok) erityisavustajaksi.
Mäkinen valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Hän toimi kansanedustajana aiemmin 28. maaliskuuta 2003 – 20. heinäkuuta 2004 Marjo Matikainen-Kallströmin varaedustajana. Mäkinen nousi varajäsenestä kansanedustajaksi Matikainen-Kallströmin siirtyessä europarlamenttiin.
Mäkinen on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1989. Hän toimi valtuuston puheenjohtajana vuosina 2002–2004 ja 2007–2008. Kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän on toiminut vuosina 2005–2006 ja uudelleen vuodesta 2009 alkaen. Hän on myös Uudenmaan liiton maakuntahallituksen entinen puheenjohtaja.
27. tammikuuta 2008 "Helsingin Sanomat" teetti nimettömän kyselyn naiskansanedustajille ja nimitti siihen pohjautuen Mäkisen yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta langettavan tuomion ja moitti lehteä hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta. Neuvoston mukaan lehti ei esittänyt riittäviä näyttöjä kirjoituksen perustaksi. JSN:n mielestä voimakkaasti leimaavan ja yleistävän juttukokonaisuuden totuudellisuus jäi näin ollen osoittamatta.
Helmikuussa 2014 MTV Uutiset selvitti Mäkisen osuutta Vantaan Energian puheenjohtajavalintaan. Puheenjohtajaksi valittiin Mäkisen ystävä Tommi Valtonen, joka oli MTV:n mukaan tehnyt tuhansien eurojen arvosta ilmaista työtä Mäkisen saunanrakennushankkeen parissa. Valtonen on myös Vantaan kaupungin luottosähköyhtiö Takuusähkön toinen omistaja. Mäkisen mukaan kyseessä oli normaali talkootyö.
Mäkinen haluaa metropolihallintopäätösten avaamista.
Mäkinen valmistui Malmin kauppaoppilaitoksesta merkonomiksi vuonna 1984.
Lunta tupaan
Lunta tupaan (alkukieliseltä nimeltään vuosina 1984–1988 "Alas Smith and Jones", vuosina 1989–1998 "Smith and Jones") oli BBC:n vuosina 1984–1998 lähettämä brittiläinen sketsisarja, jonka pääosissa olivat Mel Smith ja Griff Rhys Jones. Suomessa sarjaa ovat näyttäneet Yle TV2 ja Subtv.
Sarja kulki komediasarja "Ei yhdeksän uutiset" viitoittamalla tiellä, jossa käytettiin tabuja rikkovia aiheita, kyseenalaista kieltä sekä Smithin ja Jonesin kasvokkain käytyjä keskusteluhetkiä. Monet sarjan käsikirjoittajat olivat toimineet myös "Ei yhdeksän uutisten" käsikirjoittajina.
Sarjan alkuperäinen nimi (suom. 'Valitettavasti Smith ja Jones') on sanaleikki yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta "Alias Smith and Jones", jonka pääosissa olivat Pete Duel ja Ben Murphy. Mel Smithin ja Griff Rhys Jonesin kasvokkain käydyt keskusteluhetket muistuttavat Duelin ja Murphyn keskusteluja – Smith on idiootti, joka tietää kaiken ja Jones idiootti, joka ei tiedä mistään mitään.
Vuonna 2006 Smith ja Jones palasivat ohjelman pariin esittelemällä sarjan parhaita kohtauksia ohjelmassa "The Smith and Jones Sketchbook". Ohjelmassa esitettiin myös uusia sketsejä, jotka pohjautuivat aiemmin sarjassa nähtyihin keskusteluhetkiin.
Mark Warnecke
Mark Warnecke (s. 15. helmikuuta 1970 Bochum, Nordrhein-Westfalen) on saksalainen uimari, joka voitti pronssia 100 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1996. Hän voitti MM-kultaa 50 metrin rintauinnissa pitkän radan MM-kilpailuissa 2005, vanhimpana uinnin maailmanmestarina sitten vuoden 1971.
Warnecke osallistui urallaan kolmiin olympialaisiin, alkaen vuodesta 1988.
Pertti Ylermi Lindgren
Peter (aiemmin Pertti) Ylermi Lindgren eli ”kreivi” Lindgren (13. huhtikuuta 1936 Turku – 19. helmikuuta 2015 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka tuli 1960- ja 1970-luvun vaihteessa tunnetuksi lukuisten naissuhteidensa vuoksi. Lindgren julkaisi 1960-luvun lopulla "Jallu"-lehdessä muistelmansa, joiden mukaan hän oli ollut 76 kertaa kihloissa ja istunut vankilassa niihin liittyneiden rahahuijausten takia yli kolme ja puoli vuotta. Ruotsin Malmössä Lindgren oli esiintynyt kreivi Oxenstiernana ja myös Heidenstamina. Lindgren pystyi esiintymään vakuuttavasti aatelisena, sillä hän oli ollut sotalapsena Ruotsissa erään aatelisperheen kartanossa ja päässyt tällöin seuraamaan aatelisten elämää. Lindgren siirtyi sittemmin rikolliselta uralta iskelmälaulajaksi ja muutti lopulta kokonaan Ruotsiin.
Lindgren muutti Tukholmaan vuonna 1976 ja asui siellä kuolemaansa saakka. Hän hankki myös perushoitajan koulutuksen ja ehti työskennellä seitsemän vuotta dementiahoitajana, kunnes joutui lopettamaan hoitajan työn saatuaan sydäninfarktin. Lindgren jatkoi kuitenkin myös laulajanuraansa ja esiintyi myös Suomessa.
Peter von Bagh teki Lindgrenin muistelmien perusteella vuonna 1971 elokuvan "Kreivi", jossa Lindgren itse esiintyi pääosassa.
Lindgren käytti nimiä Tage Efraim Melin, Toni Peter William Axel Alexander Oscar Oxenstierna, Benjamino Giovanni Torrini, Gunnar af Heidenstam ja Bernhard af Creutz. Hän vaihtoi virallisesti etunimekseen Peter muutettuaan Ruotsiin vuonna 1976.
Tiettävästi Lindgren oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli kolme lasta. Hän kirjoitti myös muistelmateoksen "Kreivi – Tasavallan Casanova" (1992).
Nellee Hooper
Nellee Hooper on englantilainen musiikkituottaja ja miksaaja. Hän on työskennellyt muun muassa artistien Soul II Soul, Nelly Furtado, Björk, No Doubt, Madonna, Gwen Stefani, Garbage, U2 ja Massive Attack kanssa.
Lisäksi Hooper on säveltänyt musiikin Baz Luhrmannin elokuvaan "William Shakespearen Romeo ja Julia" (1996) yhdessä Craig Armstrongin ja Marius De Vriesin kanssa.
Tonio Kröger
Tonio Kröger on Thomas Mannin 25-vuotiaana 1901 kirjoittama novelli, joka julkaistiin 1903.
Novelli kuvaa Antonio ”Tonio” Krögerin, nuoren pohjoissaksalaisen pojan kehitystä lapsuudesta tunnetuksi taiteilijaksi. Kröger on kasvanut kauppiasisän ja taiteellisen äidin vaikutuksen alla. Hän halveksii ympäristönsä porvarillista elämää, mutta pitää toisaalta omaa taiteellisuuttaan heikkoutena ja kadehtii tavallisten ihmisten elinvoimaisuutta. Tonion kasvettua hänestä tulee kuuluisa kirjailija Etelä-Saksassa. Hänen oma sisäinen konfliktinsa ei ratkea myöskään hänen paluullaan takaisin pohjoiseen, sillä hän ei edes halua ratkaista sitä. Hänen mielestään taiteilija on erottanut itsensä pysyvästi normaalista elämästä.
Novellissa on havaittavissa runsaasti linkkejä Mannin omaan elämään. Mann on itse kotoisin Lyypekistä, kun taas Krögerin synnyinpaikkaa ei mainita muuten, kuin että se on Itämeren rannalla oleva kauppakaupunki, ja kirjassa viitataan kaupungin olevien työmiesten puhuvan saksan ja tanskan sekoitusta. Tämä viittaa selkeästi Lyypekkiin, joka on kautta historian ollut tärkeä Itämeren satamakaupunki. Lisäksi Mannin perhe muutti Lyypekistä Müncheniin Mannin isän kuoltua, ja myös Kröger muutti sinne isänsä kuoleman jälkeen. Mann oli myös vanhaa kauppiassuvun jälkeläinen, joka ryhtyi kirjailijaksi, kun taas Kröger on kauppiassuvun vesana ryhtynyt runoilijaksi. Krögerin äiti on etelämaalainen, Mannin äiti taas brasilialainen . Näistä yhteyksistä johtuen Tonio Krögeriä pidetään yleensä varsin omaelämäkerrallisena romaanina.
Novellissa on myös selkeä viittaus Mannin samaan aikaan tekemään sukueepokseen Buddenbrookit. Kyseisessä kirjassa mainitaan Krögerit Buddenbrookien sukulaissukuna.
Sallum
Sallum, Jabesin poika, oli yksi Israelin kuninkaista. Hän tuli valtaan murhaamalla kuningas Sakarjan. Samalla hän hävitti Jeehun suvun. Hän hallitsi maata kuukauden ajan. Hän ei ehtinyt tehdä juuri muuta, kun Menahem lähti Tirsasta ja löi Sallumin hengiltä ja tuli kuninkaaksi hänen sijastaan. Sallumin kuoleman jälkeen Israel suistui anarkiaan.
Hannu Olkinuora
Hannu Pekka Olkinuora (25. maaliskuuta 1950 Helsinki – 30. elokuuta 2012 Inkoo) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli useiden medioiden ja viestintäyritysten johtotehtävissä.
Olkinuora opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi. n hän suoritti vuonna 1976.
Olkinuora työskenteli Helsingin Sanomien taloustoimittajana vuosina 1977–1980 ja uutispäällikkönä 1981–1983. Helsingin Sanomista Olkinuora siirtyi Kauppalehden Skandinavian-kirjeenvaihtajaksi Tukholmaan, jossa hän työskenteli vuosina 1983–1985.
Palattuaan Suomeen Olkinuora toimi Kauppalehden toimituspäällikkönä 1985–1987 ja päätoimittajana 1987–1995. Aamulehden vastaavaksi päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1995 ja hän toimi tehtävässä vuoteen 2000 asti, kunnes sai työtarjouksen Ruotsista. Hän toimi Svenska Dagbladetin päätoimittajana vuosina 2000–2002.
Vuosina 2002–2005 Olkinuora oli Alma Mediassa Alpress Oy:n toimitusjohtaja, konsernijohdon jäsen ja yhtymän lehtiyhtiöiden hallituksen puheenjohtaja. Hän toimi Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksen ensimmäisenä journalistiikan vierailevana professorina 2007–2008. Vuodesta 2005 hän oli oman konsulttiyhtiönsä Bona Mente Oy:n toimitusjohtaja.
Olkinuorasta tuli Hufvudstadsbladetin päätoimittaja ja toimitusjohtaja 15. syyskuuta 2008. Hän siirtyi uuteen toimeen Yleisradion hallituksen puheenjohtajan tehtävistä. Hän jätti Hufvudstadsbladetin päätoimittajan tehtävän elokuussa 2011.
Olkinuora oli naimisissa pappi ja journalisti Hilkka Olkinuoran kanssa.
Hannu Olkinuora menehtyi nopeasti edenneeseen syöpään elokuussa 2012.
Kai Nordlund
Kai Nordlund (s. 1969) on Helsingin yliopiston fysiikan professori. Hänen erikoisalansa on laskennallinen materiaalifysiikka.
Kai Nordlund suoritti ylioppilastutkinnon 1988 ja väitteli tohtoriksi 1995. Hän työskenteli tutkijana ja opettajana Helsingin yliopiston kiihdytinlaboratoriossa vuodesta 1994 lähtien sekä kaksi vuotta post doc -tutkijana Illinois'n yliopistossa Yhdysvalloissa. Hän on toiminut Helsingin yliopiston fysiikan professorina vuodesta 2003. Nordlundin tieteellisiä julkaisuja on ilmestynyt muun muassa "Nature"-lehdessä. Vuonna 2007 Suomen Tiedeseura antoi Nordlundille 12 000 euron arvoisen Magnus Ehrnroothin säätiön fysiikan palkinnon.
Nokia N92
Nokia N92 on Nokian valmistama älypuhelin. Se julkaistiin perjantaina 11. toukokuuta 2007 Suomessa MTV3- ja Nelonen-televisiokanavien tultua näkyviin DVB-H-verkkoon.
Annoona
Suomuannoona eli kirimoija tai annoona ("Annona cherimola") on eteläamerikkalainen hedelmäkasvi.
Annoonapuu kasvaa 5–9 m korkeaksi. Sen nuoret oksat ovat ruskeakarvaisia. Myös lehtiä peittää päälypuolelta harvahko karva, alapinnalta samettimainen nukka. Kukat ovat tuoksuvat, vaaleanpunaiset ja noin 3 cm leveät.
Annoona on peräisin Perusta ja Ecuadorista.
Annoona, josta käytetään myös nimiä "kirimoija" tai "cherimoya," on sadonkorjuun aikaan vihreä, kypsänä ruskehtava ja suomuinen hedelmä. Se koostuu useista yhteenkasvaneista pienistä hedelmistä (aivan kuin vadelma). Annoonaa tulee säilyttää 12–15 asteen lämpötilassa, ja se tuottaa runsaasti etyleeniä. Kypsä annoona ei säily kovinkaan pitkään.
Malto on kuitumaista. Annoonan valkoinen hedelmäliha on kermaista, ja siinä on paljon isoja, helposti poistettavia kiviä. Hedelmälihan maku on aivan kuin sekoitus ananasta, banaania ja mansikkaa.
Hedelmälihan ravintoarvot / 100 g:
Kristoffer Kolumbuksen kerrotaan löytäneen hedelmän, kun hän matkusti Amerikkaan 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa. Laivansa rantauduttua hän oli käskenyt miehistönsä tuoda hänelle jonkin hedelmän. Miehistö toi Kolumbukselle annoonan.
Saung
Saung eli saung-gauk on Myanmarin kansanmusiikin keskeinen soitin. Se on kulmikas, 13–16-kielinen ja pehmeäsointinen harppu, jota pidetään Myanmarin kansallissoittimena.
Monesti saung-kappaleet ovat sooloteoksia. Niitä saatetaan kuitenkin säestää "hsi"-symbaaleilla ja "wa"-luukastanjeteilla.
Ikivanha saung on noin 80 cm:n pituinen näppäilysoitin, joskin myös pienikokoisempia versioita on kehitetty. Kieliä näppäillään oikean käden sormilla.
Henry Taube
Henry Taube (30. marraskuuta 1915 Neudorf, Saskatchewan, Kanada – 16. marraskuuta 2005 Palo Alto, Kalifornia) oli Kanadassa syntynyt yhdysvaltalainen Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1983 saanut kemisti. Hän sai palkinnon metallikomplekseissa tapahtuvien elektroninsiirtoreaktioiden mekanismien tutkimisesta. Hänellä oli vaimonsa Maryn kanssa kaksi poikaa ja yksi tytär.
Č
Č (č) edustaa monessa kielessä affrikaattaa . Se kuuluu kaikkien Suomessa puhuttavien saamelaiskielten (inarinsaamen, koltansaamen ja pohjoissaamen) kirjaimistoon, ja itämerensuomalaisissa kielissä "č" esiintyy karjalassa ja vepsässä. Liettuan ja latvian kielissä "č" on aakkosten viides kirjain ja latinalaisin aakkosin kirjoitettavissa slaavilaisissa bosnian, kroatian, tšekin, slovakin ja sloveenin kielissä neljäs. Č:tä käytetään myös montenegron kielessä, makedonian kielessä ja serbian kielessä silloin kun niitä kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin. Kyrillisissä aakkosissa sitä vastaa Ч.
Unicode-merkistössä ison Č:n tunnus on U+010C ja pienen č:n U+010D.
Tietokonejärjestelmissä, joissa on käytössä laajennettu suomalainen näppäimistö, hattu-c voidaan kirjoittaa seuraavanlaisilla näppäinyhdistelmillä:
Pekka Laiho
Pekka Matias Laiho (s. 14. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Laiho on toiminut pitkään näyttelijänä ja ohjaajana Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän jäi eläkkeelle teatterista vuonna 2008.
Pekka Laiho kirjoittui ylioppilaaksi vuonna 1963 Helsingin toisesta lyseosta. Hänen näyttelijänuransa alkoi Ylioppilasteatterissa, jossa hän esiintyi mm. Lapualaisoopperassa. Vuosina 1965–1967 Laiho oli kiinnitettynä Mainos-Televisio Oy:n teatteriin ja 1967–1971 Tampereen teatteriin. Vuodesta 1971 aina vuonna 2008 tapahtuneeseen eläkkeelle siirtymiseensä asti Laiho kuului Helsingin kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan. Myöhemmin Laiho on esiintynyt freelancerina useissa teattereissa.
Laiho on esiintynyt elokuvien lisäksi myös paljon televisiosarjoissa ja toiminut ääninäyttelijänä useissa animaatioelokuvissa.
Laiholle myönnettiin 1983 parhaan miessivuosan Jussi-patsas elokuvasta Menestyksen maku.
Pekka Laiho on ollut neljästi naimisissa: 1963–1968 Raili Virolaisen, 1968–1982 Eeva Keinosen, 1984–2009 Krista Marttisen ja vuodesta 2016 Aila Luoteen kanssa. Hänellä on kuusi lasta. Lapsista Miro Laiho muun muassa käsikirjoittaa, ohjaa sekä tuottaa ja Samuli Laiho toimii muusikkona ja säveltäjänä.
Laiho on kirjoittanut elämästään ja urastaan kirjan "Poika ja kapakkasaatana" (WSOY 2012).
Nokia N90
Nokia N90 on Nokian valmistama älypuhelin, jossa on kaksi näyttöä ja Carl Zeiss-optiikalla varustettu kahden megapikselin kamera. Kamerassa on autofocus, 20× digitaalinen zoomi, salama ja mahdollisuus kuvata korkealaatuista videokuvaa (352 × 288 MPEG-4 video). Puhelimen näyttö kääntyy 270 astetta, jotta sitä voitaisiin käyttää kuten videokameraa.
Puhelimessa ei ole lainkaan tärinä-ominaisuutta.
Lännenmansikkapuu
Lännenmansikkapuu eli mansikkapuu ("Arbutus unedo") on kanervakasvien heimoon kuuluva ikivihreä pensas- tai puumainen kasvi, jota esiintyy pääasiassa Välimeren alueella ja Länsi-Euroopassa. Se kasvaa 5–10 metriä korkeaksi, joskus jopa 15-metriseksi, ja sen rungon läpimitta on noin 80 senttimetriä. Lännenmansikkapuun lehdet ovat tummanvihreitä, sahalaitaisia ja silopintaisia, pituudeltaan 5–10 ja leveydeltään 2–3 senttimetriä. Kellomaiset kukat ovat väritykseltään valkoisia ja läpimitaltaan 4–6 millimetriä.
Lännenmansikkapuun hedelmä on läpimitaltaan 1–2 senttimetriä paksu punainen marja. Hedelmä on syötävä, mutta maultaan mieto ja jauhomainen. Hedelmät toimivat pääasiassa lintujen ravintona, mutta joissain maissa niitä käytetään hillojen ja liköörin valmistuksessa.
Lännenmansikkapuu on kuvattu Espanjan pääkaupungin Madridin vaakunassa ja lipussa.
Vasil Kolarov
Vasil Petrov Kolarov (, 16. heinäkuuta 1877 – 23. tammikuuta 1950) oli bulgarialainen kommunistipoliitikko, maan ensimmäinen väliaikainen tasavaltalainen valtionpäämies.
Kolarov syntyi Šumenissa. Hän liittyi Bulgarian työväen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1890-luvulla ja vuoteen 1905 mennessä sen "kapeaan" (vallankumoukselliseen) siipeen. Hänet valittiin parlamenttiin 1913, 1919, 1920 ja 1923. Tuolloin Kolarov kuului puolueen johtoon ja toimi aktiivisesti Kominternissä. Vuonna 1923 hän johti Georgi Dimitrovin kanssa kapinaa, joka epäonnistui ja Kolarov pakeni Neuvostoliittoon, jossa hän eli parikymmentä vuotta.
Kolarov palasi Bulgariaan toisen maailmansodan lopussa Puna-armeijan mukana ja hänet valittiin uudelleen parlamenttiin. Hänet valittiin myös 1946 ja hänestä tuli Bulgarian väliaikainen presidentti aina joulukuuhun 1947 asti. Tuon jälkeen hänestä tuli Dimitrovin hallituksen ulkoministeri. Kun Dimitrov kuoli 1949, Kolarov valittiin pääministeriksi. Hän ei esiintynyt julkisuudessa ja kuoli muutaman kuukauden kuluttua.
Taipale (täsmennyssivu)
Taipale tarkoittaa seuraavia:
Unkarinkielinen Wikipedia
Unkarinkielinen Wikipedia () on Wikipedian unkarinkielinen versio. Se aloitettiin 8. heinäkuuta 2003 ja ylitti 50 000 artikkelin rajapyykin helmikuussa 2007. Uralilaisilla kielillä toimivista Wikipedioista unkarinkielinen on artikkelimäärältään toiseksi suurin heti suomenkielisen jälkeen. Nykyään artikkeleita on yli .
Azim Isabekov
Azim Isabekov (Azïm Beyşenbaeviç Ïsabekov, s. 4. huhtikuuta 1960) oli Kirgisian pääministerinä lyhyen aikaa 29. tammikuuta 2007 – 29. maaliskuuta 2007.
Isabekov syntyi Arashanissa, Tšyin alueella. Hän on opiskellut taloustieteitä Kirgisian yliopistossa valmistuen vuonna 1986.
Isabekov oli aiemmin Kurmanbek Bakijevin hallintopäällikkönä hänen toimiessaan kuvernöörinä, pääministerinä ja presidenttinä. Kun pääministeri Feliks Kulov erosi, presidentti Bakijev nimitti maatalousministerinä toimineen Isabekovin virkaa tekeväksi pääministeriksi. Isabekov erotti suuren määrän ministereitä uudistaakseen hallitusta, jota presidentti ei hyväksynyt, joten Isabekovin ura jäi lyhyeksi.
Sinfonia nro 7 (Beethoven)
Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 7 A-duuri (op. 92) syntyi vuosina 1811–1813.
Beethoven luonnosteli joitakin seitsemännen sinfoniansa teemoja jo vuonna 1806, samoihin aikoihin kun hän sävelsi neljättä sinfoniaansa. Varsinaisen sävellystyön hän aloitti viisi vuotta myöhemmin, vuoden 1811 loppupuolella. Sinfonia valmistui toukokuussa 1812.
Seitsemäs sinfonia on kuuluisa mukaansa tempaavista rytmeistään. Sinfonian viimeistä osaa (allegro con brio) voi luonnehtia suorastaan hillittömäksi. Jotkut aikalaiset epäilivätkin, että Beethoven olisi säveltänyt viimeisen osan humalassa. Vain toinen osa (allegretto) katkaisee villit tanssirytmit ja viipyilee pitkään haikean surumielisissä tunnelmissa.
Beethoven omisti sinfoniansa kreivi Moritz von Friesille.
Sinfonia ensiesitettiin Wienissä 8. joulukuuta 1813. Kyseessä oli hyväntekeväisyyskonsertti, jonka tuotto käytettiin Napoleonin vastaisessa sodassa vammautuneiden sotilaiden hyväksi. Samassa konsertissa kantaesitettiin myös Beethovenin orkesteriteos "Wellingtonin voitto" ("Wellingtons Sieg" op. 91), jolla juhlistettiin Wellingtonin herttuan ranskalaisista joukoista Vitorian luona saamaa voittoa. Konsertin tunnelma oli hyvin isänmaallinen, ja yleisö innostui varsinkin "Wellingtonin voiton" mahtipontisista teemoista. Myös 7. sinfonia sai paremman vastaanoton kuin yksikään Beethovenin aiemmista sinfonioista. Yleisö piti erityisesti sinfonian mietteliään melankolisesta toisesta osasta.
Sinfonian neljä osaa kestävät yhteensä noin 40 minuuttia:
Glykosidisidos
Glykosidisidos eli glykosidinen sidos yhdistää sokeriosan eli glykonin toiseen osaan eli aglykoniin. Kemiallista yhdistettä, jossa on glykosidisidos, kutsutaan glykosidiksi. Jos aglykonina on hiilihydraatti, kyseessä on oligo- tai polysakkaridi.
Glykosidisidoksessa glykosidin sokeriosan hemiasetaalin eli rengasrakenteen anomeerinen hiili on liittyneenä aglykoniin rikki-, typpi- tai happiatomin välityksellä. Rikin kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä S-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä tioglykosidi, typen kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä N-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä glykosyyliamiini ja hapen kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä O-glykosidisidos. Glykosidisidos voidaan jaotella myös sokeriosan anomeerisen hiilen hydroksyyliryhmän alkuperäisen konfiguraation mukaan joko α- tai β-glykosidisidokseksi.
Glykosidisidoksia esiintyy glykosidien ohella myös muun muassa glykoproteiineissa, joissa proteiiniin on kiinnittyneenä hiilihydraattiketjuja, ja DNA:n ja RNA:n nukleosideissa, joissa puriini- tai pyrimidiiniemäs kiinnittyy pentoosisokeriin N-glykosidisidoksella.
Montjuïc
Montjuïc on laaja kukkula Barcelonassa, Espanjassa. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaispuolella Sants-Montjuïcin alueella. Kukkulan itäreuna on lähes pystysuora ja siltä avautuu näköala kaupungin satamaan. Kukkulan laella on sijainnut useita linnoituksia, joista nykypäivään on säilynyt 1600- ja 1700-luvuilla rakennettu Castell de Montjuïc. Linnoitus toimi vankilana aina Espanjan sisällissodan aikoihin asti. Katalaanien nationalistijohtaja Lluís Companys teloitettiin linnoituksessa vuonna 1940. Nykyisin linnoituksen tiloissa toimii sotamuseo (Museo Militar).
Montjuïcin metsäisiä rinteitä on käytetty maanviljelyyn ja eläinten laiduntamiseen. 1890-luvulla osa metsistä raivattiin puistoalueeksi. Alueella järjestettiin vuoden 1929 maailmannäyttely, jota varten rakennettiin useita uusia rakennuksia kuten kansallismuseo Museu Nacional d'Art, Montjuïcin stadion ja Font Màgican suihkulähteet. Kukkulan länsiosassa sijaitseva Poble Espanyol () esittelee nimensä mukaisesti arkkitehtuuria Espanjan eri osista.
Montjuïcin kaupunginpuoleisilla rinteillä sijainneella Montjuïcin moottoriradalla ajettiin Formula 1 -sarjan Espanjan Grand Prix neljästi 1960- ja 1970-luvuilla. Kilpailut saivat traagisen lopun, kun vuoden 1975 kilpailussa Rolf Stommelenin auto ajautui takasiiven hajottua turvakaiteeseen ja kaiteen yli yleisöön tappaen neljä katsojaa.
Montjuïc oli useiden kilpailutapahtumien näyttämönä vuoden 1992 kesäolympialaisissa. Montjuïcin stadion kunnostettiin ja nimettiin uudelleen Estadi Olímpic Lluís Companysiksi. 65 000 -paikkaisella stadionilla järjestettiin kilpailujen avajaiset ja päättäjäiset sekä yleisurheilun kilpailutapahtumat. Vuodet 1997–2009 olympiastadion toimi Espanjan jalkapallon pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavan Espanyolin kotikenttänä. Stadionin ympäristöön rakennettuun "olympiarenkaaseen" (Anella Olímpica) kuuluu myös muun muassa urheiluoppilaitos Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya, 17 000 -paikkainen urheiluhalli Palau Sant Jordi ja Picornellin uima-altaat sekä 136-metrinen televisioantenni Torre Telefónica, joka on yksi Barcelonan maamerkeistä.
Montjuïcin huipulle pääsee maksullisella köysiradalla. Noin puoleen väliin pääsee Funicular de Montjuïc -funikulaarilla, joka on osa Barcelonan metrojärjestelmää. Paikallisbussilla voi jatkaa huipulle saakka. Metroasemat Paral·lel, Poble Sec ja Espanya sijaitsevat Montjuïcin reunamilla.
Babylonialaiset numerot
Babylonialaiset numerot (tai Sumerilais-babylonialaiset numerot) kehittivät sumerit noin 3000 eaa. Mesopotamiassa. Numerot olivat nuolenpääkirjoitusta. Järjestelmä oli yksinkertainen: numeroa yksi merkittiin yhdellä kiilalla, kahta kahdella kiilalla, kolmea kolmella kiilalla. Painamalla kirjoituspalkin kulma saveen saatiin kymmenluku. Numeroa 0 ei esiintynyt järjestelmässä.
Ykkösten merkki muistuttaa kirjainta Y, ja kymmenten merkki muistuttaa pienempi kuin -merkkiä, jossa on pieni viiva.
Menahem
Menahem Gadin poika oli yksi monista Israelin kuninkaista. Hän tuli valtaan murhattuaan kuningas Sallumin ja hallitsi Israelia 10 vuotta, ehkä vuodet 744–734 eaa. "Hän teki sitä, mikä on pahaa Herran silmissä." Anarkia heikensi Israelia voimakkaasti Menahemin aikaan. Hän yritti mm. Assyrian tuella vakauttaa valtansa maksamalla Assyrialle veroa, mutta Assyria ei juuri ollut kiinnostunut Israelin tapahtumista. Sekasorto jatkui Menahemin kuolemaan asti. Häntä seurasi Israelin kuninkaana hänen poikansa Pekahja.
Toinen kuninkaiden kirja 15:17–22
Pekahja
Pekahja oli yksi Israelin kuningaskunnan kuninkaista. Hän tuli valtaan isänsä Menahemin kuoltua ja hallitsi kahden vuoden ajan, todennäköisesti vuodet 734–732 eaa. "Pekahja teki sitä, mikä on väärää Herran silmissä." Hänen lähin miehensä Pekah, teki salaliiton häntä vastaan ja löi hänet hengiltä Samarian kuninkaanpalatsin sisälinnassa. Pekahin on arveltu ehkä olleen Pekahjan henkivartioston komentaja. Hänen hallituskaudestaan Raamattu ei kerro. Pekahjaa seurasi Israelin kuninkaana Pekah.
Pekah
Pekah Remaljan poika, oli yksi Israelin kuninkaista. Hän lienee alun perin ollut kuningas Pekahjan henkivartioston komentaja. Hän teki salaliiton kuningasta vastaan ja murhasi tämän tullen kuninkaaksi. Raamatun mukaan Pekah hallitsi 20 vuotta, mutta on todettu, ettei hän voinut hallita vuotta kauempaa. Lisäksi kumottiin teoria, että Pekah olisi ollut Pekahjan poika. "Pekah teki sitä, mikä on väärää Herran silmissä."
Hän päätti vapautua Assyriasta ja muodosti liiton Tyyron ja Syyrian kanssa. Kun Juuda ei suostunut mukaan liitton, hyökkäsivät Israel ja Syyria Juudaan. Juudan kuningas Aahas vei viestinviejiä Assyriaan, joka aloitti hyökkäyksensä liittoumaa vastaan, joka joutui perääntymään, mutta tuhosi kaiken maan tasalle. Syyria menetti lopullisesti itsenäisyytensä. Liittouman epäonnistuminen johti siihen, että Hoosea teki salaliiton Pekahia vastaan ja löi hänet hengiltä tullen uudeksi kuninkaaksi.
Reichsmark
Reichsmark (lyhenne RM) oli Saksan rahayksikkö vuodesta 1924 vuoteen 1948. Se korvasi Rentenmarkin, ja se korvautui Länsi-Saksassa Saksan markalla ja Itä-Saksassa Saksan demokraattisen tasavallan markalla (Ostmark). Reichsmark jakaantui sataan "Reichspfennigiin".
Hoosea (kuningas)
Hoosea Elan poika oli Israelin kuninkaista ja samalla viimeinen ennen valtakunnan tuhoa. Hän hallitsi Israelia yhdeksän vuotta. "Hän teki sitä, mikä on väärää Herran silmissä." Assyria aloitti sodan ja Hoosea joutui tunnustamaan sen ylivallan. Hoosea ryhtyi silti edeltäjänsä Pekahin tapaan juonimaan Assyriaa vastaan ja maksoi salaa veroa Egyptille. Assyrian kuningas Salmannasar sai asiasta selon ja päätti valloittaa maan lopullisesti. Assyria valloitti koko maan nopeasti, mutta Samarian piiritys kesti 3 vuotta. Välttääkseen lopullisen tuhon Hoosea antautui ja vangittiin. Vastarinta jatkui vielä vuoden ennen lopullista tuhoa. Sen jälkeen israelilaiset vietiin pakkosiirtolaisuuteen Assyriaan.
Valtiollinen protokolla
Valtiollinen protokolla on valtion politiikassa käyttämä arvojärjestys. Useimmiten protokollan mukaan ylimpänä on valtionpäämies (tasavallassa usein presidentti, monarkiassa kuningas tai keisari). Valtiollinen protokolla ei aina vastaa valtajärjestystä. Esimerkiksi useissa monarkioissa virallinen valtionpäämies on kuningas tai keisari, vaikka yleensä todellinen poliittinen valta on hallituksella ja pääministerillä.
Vuosina 1860, 1880 ja 1897 Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas vahvisti Suomen suuriruhtinaskunnan arvojärjestyksen. Siinä ensimmäiseen eli korkeimpaan luokkaan ei kuulunut ketään, toisessa luokassa olivat kenraali, amiraali ja todellinen salaneuvos. Kolmanteen luokkaan kuuluivat esimerkiksi ministerivaltiosihteeri ja Aleksanterin yliopiston kansleri. Senaattori kuului neljänteen luokkaan. Luokkia oli 14. Venäjän vallan aikana voimassa ollut arvojärjestys kumottiin Suomessa vuonna 1927.
Suomella ei ole virallista arvojärjestystä. Valtion virallisissa tilaisuuksissa käytännön arvojärjestyksessä korkeimmalla ovat kuitenkin valtionpäämiehenä toimiva tasavallan presidentti sekä aiemmin tasavallan presidentteinä toimineet henkilöt (toimeenastumisjärjestyksen mukaan). Heitä seuraavat Eduskunnan puhemies, pääministeri, ministerit (ensin pääministerin sijainen, jonka jälkeen muut ministerit toimivuosien mukaan), Korkeimman oikeuden presidentti, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti, Puolustusvoimain komentaja, oikeuskansleri, arkkipiispa, Vapaudenristin ritarikunnan kansleri, Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomeen Leijonan ritarikuntien kansleri sekä Helsingin yliopiston kansleri.
Taisto Vaetoja
Taisto Vaetoja on suomalainen poliitikko. Hän on ollut Yhteisvastuupuolueen puheenjohtajana sen perustamisesta lähtien.
Luettelo vaalikauden 2007–2011 kansanedustajista
Tämä on luettelo vaalikauden 2007–2011 kansanedustajista eduskuntaryhmittäin. Luettelon lopussa on lueteltu edustajanvaihdokset. Suurin osa edustajista valittiin vaaleissa 2007, mutta osa nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta. Jos joku alun perin vaaleissa valittu kansanedustaja eroaa pysyvästi tehtävästään (ei palaa eduskuntaan enää vaalikauden aikana) tai kuolee, tulee tämän tilalle samassa vaalipiirissä samasta vaaliliitosta ehdolla ollut ensimmäisenä ilman eduskuntapaikkaa jäänyt ehdokas.
Eduskunnan keski-ikä 10. lokakuuta 2008 oli 49 vuotta. Nuorin kansanedustaja oli keskustan Tuomo Puumala, 26 vuotta, ja vanhin SDP:n Jacob Söderman, 70 vuotta. Aluksi vanhin oli vasemmistoliiton Claes Andersson, 70 vuotta, mutta hän luopui edustajuudesta 9.9.2008.
Hallituksena ovat eduskunnan vaalikaudella toimineet Vanhasen II hallitus ja Kiviniemen hallitus. Ministerinä on toiminut kaksi eduskunnan ulkopuolista jäsentä: vihreiden Tarja Cronberg työministerinä 2007–2009 ja kokoomuksen Alexander Stubb ulkoministerinä 4.4.2008 alkaen.
Lähde:
Fieldin metalli
Fieldin metalli on metalliseos, jonka sulamispiste on noin 62 °C. Se sisältää 32,5 % vismuttia, 51 % indiumia, ja 16,5 % tinaa. Koska Fieldin metalli ei sisällä kadmiumia tai lyijyä, sitä voidaan pitää myrkyttömänä vaihtoehtona Woodin metallille.
Fieldin metallia voidaan käyttää esimerkiksi leluissa. Se muistuttaa ulkoasultaan hopeaa, mutta on sitä kalliimpaa indiumin korkean hinnan vuoksi. Metallia käytetään myös pikamallien valmistukseen. Valumuottiin kaadettu nestemäinen Fieldin metalli täyttää tiiviisti muotin, mutta vaarana on valamisesta mahdollisesti aiheutuvat nestemäisen metallin aikaansaamat kolmannen asteen palovammat. Laboratoriokäytössä metallin etuna on myös sen helppo kiinnitettävyys lasiin.
Muita tarkkoja seoksia joilla on erityisominaisuuksia:
Hot Springsin kansallispuisto
Hot Springsin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Arkansas'n osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin alun perin Hot Springsin reservaatiksi vuonna 1832 ja kohotettiin kansallispuiston asemaan 4. maaliskuuta vuonna 1921. Hot Springs on vain 22,46 km² laajuinen ja näin Yhdysvaltojen pienin kansallispuisto. Sitä hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan maan National Park Service. Hot Springsin kansallispuisto on kuuluisa kuumista lähteistään, joiden mukaan se on myös nimetty.