hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Timo Saarniemi
Timo Saarniemi (27. heinäkuuta 1942 Turku – 14. kesäkuuta 2005 Paimio) oli turkulainen rock-kulttuurin tallentaja ja äidinkielen opettaja. Turun Port Arthurissa asunut valtiotieteen lisensiaatti ja filosofian maisteri Saarniemi tuli tunnetuksi erityisesti rock- ja pop-kulttuurin underground-piireistä koostamistaan persoonallisista, valokopioina levinneistä valokuvaraporteistaan sekä ahkerasta ja säännöllisestä yleisönosastokirjoittelustaan musiikkilehti Rumban palstoilla. Hän kirjoitti ahkerasti mielipidekirjoituksia myös Turun Sanomiin, Helsingin Sanomiin, Turkulaiseen ja Åbo Underrättelseriin ja hänen hallussaan uskotaan olevan mielipidekirjoitusten epävirallinen Suomen ennätys.
Saarniemi esiintyi toisinaan myös nimimerkeillä, joista ainakin Tim Holmnäs ja Kaleva Saares toisinaan saattoivat jopa väitellä Timo Saarniemen kanssa käsiteltävästä teemasta.
Saarniemi julkaisi myös kaksi omakustannekirjaa. Ruotsinkielinen FST-televisiokanava esitti hänestä vuonna 1998 dokumentin "Natten är ännu ung".
Saarniemi työskenteli vuodesta 1970 äidinkielen opettajana Kaitaan lukiossa, Espoossa. Hän muutti takaisin Turkuun vuonna 1984 ja siitä alkaen matkasi työpaikalleen Turusta ensimmäisellä aamujunalla ja palasi illansuussa -mikä tuolloin ei vielä ollut järin tavallista. Opetustyön ja rock-antropologian harrastamisen ohella hän myös jatkuvasti opiskeli sekä Turun että helsingin yliopistoissa ja saavutti vuosituhannen vaihteen tienoilla valtiotieteen lisensiaatin oppiarvon, jo 1970-luvun alussa suorittamansa filosofian maisterin lisäksi. 
Saarniemi oli myös mukana perustamassa Äidinkielen opetustieteen seuraa.
Elokuussa 2006 turkulainen levy-yhtiö Solina Records julkaisi Saarniemen muistosinglen: Mukavia turkulaisnuoria -nimisen projektin levyllä on kappaleet ”Timo Saarniemi” ja ”I'm A Cult Hero”. Singellä esiintyy joukko Timo Saarniemen valokuvareportaaseissa esiintyneitä muusikoita. Levyn tuotti Jori Sjöroos.
Elämää suuremmat elokuvat
Elämää suuremmat elokuvat on Peter von Baghin tekemä radio-ohjelmasarja, jota esitettiin 100 jakson verran 1984–1993. Kussakin noin tunnin mittaisessa jaksossa esiteltiin yksi klassikkoelokuva. Muiden kirjoittamat tekstit aiheesta luki näyttelijä Rea Mauranen ja lisäksi kuultiin alkuperäisiä ääninäytteitä käsiteltävänä olleesta elokuvasta. Pääosassa oli kuitenkin von Baghin oma arvioijan ääni.
Sarjan pohjalta on ilmestynyt myös kaksi kirjaa: "Elämää suuremmat elokuvat" (1989) ja "Elämää suuremmat elokuvat" (1993), jotka julkaistiin 1999 yhteisniteenä nimellä "Elämää suuremmat elokuvat".
Luettelo Ranskan Polynesian saarista
Tämä on luettelo Ranskan Polynesian saarista järjestettynä saariryhmän mukaan.
Rapan kieli
Rapa on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Rapan saarella, Ranskan Polynesiassa. Kieli äärimmäisen uhanalainen, sillä sitä puhuu vain noin 300 ihmistä. Heistäkin suurin osa puhuu reo rapaksi kutsuttua tahitin ja rapan sekoitusta. Äidinkielisiä puhujia rapalla arvioidaan olevan alle 50.
Rapaa ei käytetä säännöllisesti missään yhteydessä. Sen sijaan reo rapaa käytetään kotikielenä ja kirkonmenoissa.
Tahaa
Tahaa on Seurasaarten saariryhmään kuuluva saari ja kunta, joka sijaitsee Ranskan Polynesiassa lähellä Raiatean saarta. Saari tuottaa 80 % Ranskan Polynesian vaniljasta, minkä vuoksi sitä kutsutaan joskus nimellä "Vaniljasaari".
Sören Illman
Sören Arnold Illman (s. 12. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen matemaatikko. Hän on työskennellyt Hilbertin viidennen ongelman ja Lien-muunnosryhmien parissa.
Illman kirjoitti ylioppilaaksi 1962, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1966, lisensiaatin tutkinnon 1970 ja väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistossa Yhdysvaltain New Jerseyssä 1972. Hän toimi Helsingin yliopiston matematiikan laitoksen virkaa tekevänä assistenttina 1965–1966, assistenttina 1968–1971, Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1971–1972 ja nuorempana tutkijana 1972–1975. Vuodesta 1975 Illman oli Helsingin yliopiston matematiikan professori (ruotsinkielinen virka).
Illman on perehtynyt erityisesti algebralliseen topologiaan.
Illman valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1998.
Moorea
Moorea on saari Tyynellämerellä Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee noin 17 kilometrin päässä pääsaari Tahitista. Papeetesta, Tahitilta menee päivittäin lauttoja Moorealle. Lisäksi saaren lentoasemalta lennetään Papeeteen ja muualle Ranskan Polynesiaan. Saarta on aiemmin kutsuttu myös nimellä Aimeo. Moorea on osa Windwardsaarten saariryhmää. Sen tärkeimpiä tuotteita ovat vanilja, kopra ja kahvi.
Moorean noin 20 000 asukasta ovat jakautuneet varsin tasaisesti kuuden kunnan alueelle.
IBM S/360
IBM System/360 eli S/360 on IBM:n vuonna 1964 julkistama suurtietokoneiden perhe. S/360-perhe koostui useista keskenään yhteensopivista mutta ominaisuuksiltaan eroavista tietokoneista, joista kukin toteutti S/360-arkkitehtuurin eri tavalla. Näin S/360:t olivat ensimmäisiä tietokoneita, jotka tekivät selvän eron arkkitehtuurin ja toteutuksen välille.
S/360:n sanotaan mullistaneen tietokoneiden massatuotannon. Ohjelmien yhteensopivuutta pidettiin merkittävästi parempana. IBM:n Solid Logic Technology (SLT) oli merkittävä kehitysaskel, joka mahdollisti nopeampia ja pienempiä tietokoneita. SLT oli tietokoneteollisuuden ensimmäinen suuren volyymin tuotanto puolijohdepiireille.
Tietokoneelle julkaistiin Boole & Babbagen SMS/360, joka on varhaisia tuotteena myytäviä ohjelmistoja. Aiemmin ohjelmistot seurasivat ilmaiseksi tietokoneen mukana tai ne olivat erityisesti käyttötarpeeseen kehitettyjä.
S/360 on historian kallein tietokoneprojekti ja myös yleisesti 1960-luvun toiseksi kallein teknologiaprojekti heti Apollo-ohjelman jälkeen. NASA sattui myös olemaan 1960-luvulla IBM:n tärkeimpiä asiakkaita ja S/360:n käyttäjiä.
Monet S/360-arkkitehtuurissa tehdyt ratkaisut muodostuivat myöhemmin teollisuusstandardeiksi myös muilla valmistajilla:
S/360:n alkuvaiheen käyttöjärjestelmiä olivat mm. "OS/360", pienempien mallien "BOS/360", reikäkorttikäyttöjärjestelmä "COS/360", nauhakäyttöjärjestelmä "TOS/360" ja levykäyttöjärjestelmä "DOS/360". DOS/360:sta kehittyi myöhemmin "VSE"-käyttöjärjestelmä ("Virtual Storage Extended"), kun taas OS/360:sta tuli "MVT" ("Multiprogramming with Variable number of Tasks") ja "MVS" ("Multiple Virtual Storage").
Muita OS/360 variaatioita olivat "OS/360PCP" ("Primary Control Program") ja "OS/360MFT" ("Multiprogramming with a Fixed number of Tasks").
S/360:n korvasi IBM S/370, jonka myöhemmin korvasi IBM S/390 1990-luvulla.
Nykyisin System/360:n perinteitä jatkaa IBM:n "zSeries"-sarja. Yhteensopivuusratkaisujen ansiosta nykyiset zSeries-koneet pystyvät ajamaan S/360:lle kirjoitettuja 40 vuotta vanhoja sovellusohjelmia ilman muutoksia.
Huahine
Huahine on pieni saaristo, joka on osa Ranskan Polynesiassa sijaitsevaa Seurasaarten saariryhmää. Huahine on myös yksi Ranskan Polynesian kunnista.
Huahinen pääsaaret ovat Huahine Nui (Iso Huahine) ja Huahine Iti (Pieni Huahine). Saaret on yhdistetty toisiinsa sillalla. Molemmilla saarilla on neljä kylää. Huahinen lentoasema sijaitsee pohjoisella saarella Faren kylän lähellä. Saarten asukasluku yhteensä on 6 303 (2012).
Jompainen
Jompainen on erään suomalaisen kansanrunon henkilö, joka on ehkä samaa kantaa kuin Kalevalassakin esiintyvä Joukahainen. Jompaisen kertomus on ensimmäinen muistiinmerkitty samporuno vuodelta 1817. Kertomus on taltioitu Ruotsin Taalainmaan metsäsuomalaiselta vanhukselta Maija Turpiaiselta (Maja Hindricksdoter Turpoinen).
Jompainen liittyy tavallisesta poikkeavaan, ehkä äärimmilleen tiivistettyyn sampokertomukseen. Väinämöinen ja Jompainen lähtevät Pohjanmaalle hakemaan "sammasta", joka on selvästi samaa sukua kuin muiden kertomusten sampo, mutta sammas tarkoittaa myös kirjaimellisesti pylvästä. Sankarit saavat sampaan kiinni, ja lähtevät sen kanssa merelle. Sammas kuitenkin pakenee pilveen. Jompainen lyö miekallaan sammalta kaksi varvasta poikki. Yksi varvas putoaa mereen, ja siitä tulee mereen suola. Toinen varvas putoaa maalle, ja siitä tulee maalle heinä. Jos Jompainen olisi onnistunut iskemään lisää varpaita, olisi vilja tullut kylvämättä.
Myöhemmin Karjalasta kerätyissä samporunoissa isketään myös varpaita irti, mutta ei sammolta, vaan siihen tarttuneelta Louhelta, joka on muuttautunut Kokko-linnuksi, ja on riistämässä sampoa takaisin itselleen. Varpaiden mukana saattaa pudota sammon osia, joista tulee rikkautta meriin tai maalle. Yksi vahingoittunut tai pieni varvas jää kuitenkin jäljelle, ja sen varassa Louhi kantaa sammon kannen Pohjolaan. Muutoin olisi saatu enemmän rikkautta.
Tahuata
Tahuata on saari ja kunta Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Marquesas-saarten saariryhmään. Tahuata on kooltaan pienin asutetuista Marquesassaarista. Saari sijaitsee Hiva Oasta 4 kilometriä etelään. Tahuatan asukasluku oli 671 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Suurin kylä on Vaitahu, joka sijaitsee saaren länsirannikolla. Vahuatun pohjoispuolella on suojaisa lahti, joka on hyvä ankkuripaikka ja kaunis valkea uimaranta.
Álvaro de Mendaña de Neira ankkuroitui Vaitahunlahdelle vuonna 1595, ja James Cook vuonna 1774. Ranskalainen amiraali Abel Dupetit-Thouras valtasi Marquesas-saaret Ranskalle vuonna 1842, ja rakennutti Tahuatalle linnoituksen.
Hiva Oa
Hiva Oa on saari Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Marquesassaarten saariryhmään ja on sen kaakkoisosan suurin saari. Aiemmin saari jakautui kahteen provinssiin: Nukuun ja Pepaneen. Hiva Oan asukasluku oli 2 438 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Saaren jyrkät rinteet kohoavat suoraan merestä paikoin jopa 1 200 metrin korkeuteen. Saarella ei ole rannikkotasankoa, eikä sen ympärillä ole koralliriuttaa.
Hiva Oan eteläosassa sijaitseva Atuona oli aiemmin Marquesassaarten pääkaupunki. Atuonan lähellä sijaitsee saaren lentoasema.
Taidemaalari Paul Gauguin asui Hiva Oalla viimeiset vuotensa ja myös kuoli siellä.
Virveli
Virveli on vavasta, kelasta ja siimasta muodostuva kalastusväline, jonka avulla viehe tai syötti voidaan heittää tai laskea kalan ulottuville ja koukkuun tarttunut kala voidaan väsyttää ja kelata kalastajan ulottuville.
Virveliä käytetään heittokalastuksessa, vetouistelussa ja joskus myös pilkkimisessä. Mato-onkea jossa on kela kutsutaan kelaongeksi.
Keskeisin ero perhokalastuksessa käytettäviin välineisiin ja heittotekniikkaan on siinä, että virvelissä ei hyödynnetä siiman painoa, vaan vieheen tulee olla niin raskas, että sen paino riittää purkamaan siimaa kelalta.
Käyttötarkoituksesta riippuen vapa on yleensä 3-15 jalkaa (0,9-4,5 metriä) pitkä. Materiaaleina käytetään tavallisimmin lasi- ja hiilikuitua. Vavan paksummassa päässä on kiinnikkeet kelaa varten sekä korkilla, vaahtomuovilla tai muulla sopivalla materiaalilla pinnoitetut kahvat. Siimaa varten vavassa on ohjainrenkaita, joiden koko pienenee kohti vavan kärkeä.
Virvelin keloja on kolmea perustyyppiä: umpikela, avokela eli haspeli ja hyrräkela. Umpikelassa siima keriytyy kotelon sisällä olevaan vavansuuntaiseen puolaan. Avokelassa siimaa keräävä puola taas on avoin. Molemmilla heitettäessä siima purkautuu kiinteältä puolalta. Hyrräkelassa puola on vapaan nähden poikittain ja siima purkaantuu pyörivältä puolalta, mikä vaatii erityistä tarkkaavaisuutta siimasotkujen välttämiseksi. Hyrräkelaa käytetäänkin pääasiassa vetouistelussa, jolloin viehe lasketaan veteen vetämällä eikä heittämällä.
Siima valmistetaan nylonista tai muista vetolujuudeltaan hyvistä keinokuiduista. Virvelin siiman tulee olla liukasta, jotta se luistaa kitkatta vaparenkaiden läpi ja riittävän lujaa, jotta se kestää oletettujen saaliskalojen painon. Liian paksu siima saattaa purkautua puolalta itsestään ja vaikeuttaa kevyiden vieheiden heittämistä.
Tunnettuja kela- ja vapavalmistajia ovat ruotsalainen Abu Garcia sekä japanilaiset Shimano ja Daiwa. Muihin valmistajiin kuuluvat mm. Shakespeare.
Umpikelaisella virvelillä heittokalastetaan seuraavasti:
Kun kala nappaa uistimeen kiinni, tee vastaisku ja aloita kalan väsytys. Mitä suurempi kala on, sen enemmän se vaatii väsytystä. Ilman väsytystä vaarana on siiman katkeaminen, sillä kala alkaa vimmatusti tempoilla vastaan. Kalan väsytystekniikka on seuraava: Kalan koosta riippuen pitää kelan jarru säätää oikeaan kireyteen, yleensä kelan ala- tai yläpuolelta ruuvia kiertämällä. Nyrkkisääntönä on ettei siima saa hetkeksikään löystyä, vaan kelataan koko ajan tasaisella rauhallisella nopeudella. Kalan väsyttäminen kestää koosta riippuen kymmenistä sekunneista tunteihin. On mahdollista myös ohuella siimalla ja löysällä jarrulla väsyttää suurikin kala, mutta se vaatii taitoa ja eritoten kärsivällisyyttä, joten aloittelijan ei kannata kalastaa turhan ohuella siimalla.
Kun kala on saatu lähelle kalastajaa (tai venettä), se voidaan nostaa haavilla tai nostokoukulla, käsinkin se on mahdollista. Nostovaihe on erityisen riskialtis kalan irtipääsylle, koska kala rupeaa yleensä rimpuilemaan noustuaan vedestä.
Atuona
Atuona on kaupunki Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Hiva Oan saaren etelärannikolla, Marquesas-saarten saariryhmässä. Atuona oli Marquesas-saarten pääkaupunki, kunnes Tai o Hae korvasi sen.
Taidemaalari Paul Gauguin eli Atuonassa elämänsä kolme viimeistä vuotta. Vuonna 2003 kaupungissa avattiin Paul Gauguin Cultural Center.
Paul Gauguinin ja laulaja Jacques Brelin haudat ovat hautausmaalla, rinteessä Atuonan kaupungin yläpuolella.
Ua Pu
Ua Pu (joskus myös "Ua Pou") on saari ja kunta Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Nuku Hivasta noin 50 kilometriä etelään ja on osa Marquesas-saarten saariryhmää. Saaren pinta-ala on 105 neliökilometriä. Vuonna 2012 saaren asukasluku oli 2 175.
Imre Kertész
Imre Kertész (9. marraskuuta 1929 Budapest – 31. maaliskuuta 2016 Budapest) oli unkarilainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2002. Kertészin useimmat kirjat käsittelevät joko elämää keskitysleireillä tai keskitysleirikokemusten vaikutusta myöhemmissä elämänvaiheissa.
Kertész syntyi juutalaiseen perheeseen Budapestissä. Keväällä 1944 hänet pakkosiirrettiin 7 000 muun unkarinjuutalaisen kanssa Auschwitziin ja muutaman kuukauden kuluttua edelleen Buchenwaldiin. Keväällä 1945 liittoutuneet vapauttivat keskitysleirin ja Kertész palasi Unkariin, missä hän työskenteli toimittajana vuoteen 1951. Suoritettuaan kaksivuotisen asepalveluksen Kertész toimi kääntäjänä. Hän käänsi unkariksi muiden muassa Nietzschen, Hofmannsthalin, Schnitzlerin, Freudin, Wittgensteinin ja Canettin teoksia.
Kertész pysyi Unkarissa aina ulkopuolisena eikä samaistunut esimerkiksi juutalaiseen yhteisöön. Hänen esikoisteoksensa "Kohtalottomuus" (Sorstalanság) ilmestyi vasta vuonna 1975, sillä Unkarissa maan natsimenneisyydestä vaiettiin. Se kertoo teini-ikäisen pojan keskitysleirikokemuksista, joita kuvataan toteavalla tavalla. Kirjan pohjalta on vuonna 2005 tehty Kertészin käsikirjoittama elokuva "Fateless – ikuisesti merkitty".
"Kohtalottomuus" muodostaa yhdessä kirjojen "Kaddish syntymättömälle lapselle", "Tappio" ja "Lopetus" kanssa Kertészin pääteoksena pidetyn romaanisarjan. "Kaddish syntymättömälle lapselle" kuvaa keskitysleiriltä vapautuneen miehen tunnontuskia "luvattomasta" olemassaolostaan sekä kieltäymyksestään tehdä lapsia. "Tappio" on kafkamainen romaani, jonka päähenkilö joutuu keskitysleiriltä vapauduttuaan Unkarin kommunistibyrokratian pyörteisiin. "Lopetus" etsii vastausta kysymykseen, miksi keskitysleirillä syntynyt kirjailija tekee itsemurhan kommunistivallan päätyttyä. Kirjasarjan yhtenä keskeisenä teemana on kumota tunnettu väite "Auschwitzille ei ole selitystä".
Pesäpallon sopupeliskandaali
Pesäpallon sopupeliskandaali oli tapahtumasarja vuonna 1998, jolloin suuri joukko pesäpallon pelaajia, johtohenkilöitä, toimitsijoita ja edustajia tavoitteli taloudellista hyötyä sopimalla pesäpallo-ottelujen lopputuloksista ja lyömällä vetoa varmoista tuloksista. Poliisin käynnistämässä esitutkinnassa oli 460 henkilöä, joista valtaosalle ei tullut syytteitä. Langettavan tuomion sai kolmekymmentä ihmistä. Rangaistukset vaihtelivat sakoista ehdolliseen vankeuteen. Lisäksi tuomitut joutuivat maksamaan voittojaan takaisin Veikkaus Oy:lle. Veikkaus Oy:n arvio tappioista oli noin 14 miljoonaa markkaa.
Viimeisten syytteiden käsittely alkoi Vantaan käräjäoikeudessa 25. lokakuuta 2005 yhdeksää miestä koskien.
Pesäpallon suosio laski huomattavan paljon tapauksen takia, vaikka skandaaliin ei sekaantunut kuin pieni osa lajin toimijoista.
Pesäpalloilun musta torstai -nimitystä käytetään päivämäärästä 13. elokuuta 1998, jolloin sopupeliskandaali tuli ilmi ja tapahtumasarjan keskeisimmät ottelut pelattiin. Kyseisenä päivänä MTV3 uutisoi Kymmenen uutisissa toimittaja Erkki Valtamäen tekemän jutun Seinäjoella 11. elokuuta pelatusta Seinäjoen Maila-Jussit – Kankaanpään Maila -ottelusta, jota toimittaja epäili niin sanotuksi sopupeliksi. Toimittaja epäili, että joukkueet olisivat sopineet pelin päättyväksi tasan. Jutun vakuudeksi Valtamäki oli haastatellut ottelussa 3-pesällä toiminutta aputuomaria, joka totesi pelin näyttäneen hieman oudolta.
Valtion vedonlyöntiyhtiö Oy Veikkaus Ab:ssä yhtiön tietokoneet näyttivät 10. elokuuta lähtien pelipanosten kertyneen epätavallisesti tietyille yhdistelmille. Automaattinen varojärjestelmä sulki kaksi yhdistelmää 13. elokuuta kello 17.09 ja 17.11. Pelit päättyivät lopulta Veikkauksen kannalta epäedullisesti noin 10–14 miljoonan markan tappioon.
Veikkauksen kaupallinen johtaja Jussi Isotalo kutsui 14. elokuuta aamulla Superpesis Oy:n toimitusjohtaja Kimmo Tolosen ja kilpailupäällikkö Arto Ojaniemen neuvotteluun Veikkauksen toimitiloihin, jossa Isotalon kerrotaan puhuneen tapahtumasta Pitkävedon historian suurimpana skandaalina.
"11.08.1998 pelattu ottelu"
"13.08.1998 pelatut sovitut ottelut"
"Käräjäoikeudessa tuomitut osalliset:"
Muut rangaistukset:
Dario Fo
Dario Fo (s. 24. maaliskuuta 1926 Sangiano, Varesen maakunta, Italia – 13. lokakuuta 2016 Milano) oli italialainen yhteiskuntakriittinen ja satiirinen näytelmäkirjailija, teatteriohjaaja ja näyttelijä. Hän sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 1997.
Fo vieraili Suomessa useasti ja ohjasi teoksiaan muun muassa Kansallisoopperassa ja Lilla Teaternissa. Fo hyödynsi commedia dell’arten keinoja ja improvisaatiota. Hänen vasemmistolaiset ajatuksensa johtivat väkivaltauhkauksiin ja porttikieltoihin sekä TV-sarjan lakkauttamiseen. Töissään Fo kritisoi esimerkiksi katolisen kirkon aborttipolitiikkaa, järjestäytynyttä rikollisuutta, lahjontaa ja korruptiota.
Fon tunnetuimpia näytelmiä ovat keskiaikaisiin monologeihin perustuva "Mysteerio Buffo" ("Mistero Buffo", 1969) ja "Näillä palkoilla ei makseta" eli "Ei makseta, ei makseta" (1974).
Fo syntyi Pohjois-Italiassa ja oppi kunnioittamaan tarinankertojia kuunnellessaan isoisäänsä, lombardialaisia kalastajia ja lasinpuhaltajia. Vuonna 1940 Fo yritti aloittaa taideopinnot, mutta väliin tuli toinen maailmansota. Sodan jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria ja esiintyi pikkuteattereissa.
Fo työskenteli yleensä yhdessä vuonna 2013 kuolleen vaimonsa Franca Ramen kanssa ja vieraili mielellään pienissäkin ulkomaalaisissa teattereissa. Italiassa hän kiersi työläiskaupunkien pikkuteattereissa.
Pystykorva (täsmennyssivu)
Pystykorva voi tarkoittaa:
Seamus Heaney
Seamus Heaney (13. huhtikuuta 1939 – 30. elokuuta 2013) oli irlantilainen runoilija. Hän oli eräs oman aikansa tunnetuimmista englanninkielisistä runoilijoista. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1995.
Heaneyn työt kumpusivat Pohjois-Irlannissa vietetystä lapsuudesta ja Irlannin historiasta. Oman työnsä lisäksi hän käänsi klassikoita nykyenglannille, muun muassa muinaisenglantilaisen eepoksen "Beowulfin", josta sai Whitbread-palkinnon.
Elias Canetti
Elias Canetti (25. heinäkuuta 1905 Rustšuk, Bulgaria – 14. elokuuta 1994 Zürich, Sveitsi) oli bulgarialaissyntyinen brittiläinen Nobel-kirjailija, joka kirjoitti saksaksi.
Canetti syntyi Rustšukissa Bulgariassa vauraan kauppiaan Jacques Canettin ja tämän vaimon Mathilden perheeseen. Canettin suku oli Espanjan sefardijuutalaisia, jotka olivat paenneet Iberian niemimaalta vuonna 1492 juutalaisvainoja. Perheen alkuperäinen nimi oli Cañete, ja se muutettiin Canettiksi.
Canetti asui Bulgariassa vuodet 1905–1911, kunnes perhe muutti isän työn takia Lontooseen. Hänen isänsä kuoli 1912, ja Canettit muuttivat Wieniin. Canetti puhui äidinkielenään ladinoa ja lisäksi bulgariaa, englantia, ranskaa. Itävallassa asuessaan Canetti oppi saksaa, josta tuli hänelle melkein äidinkieli. Perhe asui 1916–1921 Zürichissä ja vuodesta 1924 Saksassa. Hän opiskeli kemiaa Wienin yliopistossa. Asuttuaan Itävallassa vuoteen 1938, jolloin Saksa miehitti Itävallan (Anschluss), Canetti muutti Lontooseen, jossa hän asui 1970-luvulle asti. Hänestä tuli Britannian kansalainen 1952. Viimeiset 20 vuottaan hän asui Sveitsissä.
Canetti sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1981.
Canetti käänsi 1930-luvulla saksaksi kolme Upton Sinclairin teosta. Canettin omaan tuotantoon kuuluu matkakertomus "Marrakešin ääniä", näytelmiä, yksi romaani "Sokeat" ("Die Blendung") ja filosofis-sosiaaliantropologinen tutkielma "Joukko ja valta" ("Masse und Macht") sekä omaelämäkerrallinen trilogia "Soihtu korvassa", "Pelastunut kieli" ja "Silmäpeli". Hän kirjoitti myös kolme näytelmää, mietelmiä sekä useita esseitä ja tutkielmia. Hän julkaisi ensimmäiset omat teoksensa 1930-luvulla mutta tuli laajemmin tunnetuksi vasta 1960-luvulta alkaen ja varsinkin Nobelin palkinnon jälkeen. Häneltä julkaistiin postuumisti muistelmatrilogian jatko-osa "Party im Blitz: Die englischen Jahre" (2003) sekä esseekokoelma "Aufsätze, Reden, Gespräche" (2005).
Kenzaburō Ōe
Kenzaburō Ōe (, s. 31. tammikuuta 1935) on merkittävä japanilainen nykykirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1994.
Oe opiskeli ranskalaista kirjallisuutta, ja hänen varhaiseen tuotantoonsa ovatkin vaikuttaneet etenkin Ranskan ja Yhdysvaltojen nykykirjallisuus. Oen tuotanto on usein syvästi henkilökohtaista, hän yhdistää japanilaiseen taruperinteeseen kokemuksiaan ja tunteitaan kehitysvammaisen, mutta musiikillisesti huippulahjakkaan esikoispoikansa Hikari Oen isänä.
Oen arvot ovat vasemmistolaisia, hän on aktiivinen sodanvastaisessa toiminnassa, ja on ollut sodanjälkeisen sukupolven merkittävimpiä ääniä. Hän ei kuitenkaan ole liittynyt mihinkään poliittiseen puolueeseen. Näkemystensä vuoksi hän on joutunut vanhoillisten piirien hyökkäysten kohteeksi, jopa fyysisesti vuonna 1961 luennoidessaan Tokion yliopistossa.
Oe avioitui 1960 Yakari Itamin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Hikarin syntymä oli hänen elämänsä ja kirjallisen uransa käännekohta.
Star Trek: Voyager
Star Trek: Voyager on yhdysvaltalainen tieteistelevisiosarja, jota esitettiin kotimaassaan vuosina 1995–2001.
Bosniakit
Bosniakit (bosniaksi "Bošnjaci") ovat slaavilainen kansa, joka pääasiassa muodostuu Bosnia ja Hertsegovinan muslimeista. Bosniakit muodostavat Bosnia ja Hertsegovinan väestöstä 48 prosentin osuuden. Heitä asuu vähemmistönä myös muun muassa Serbiassa, Montenegrossa, Kosovossa ja Makedoniassa kuten myös muissa entisen Jugoslavian maissa. Nykyään bosniakkien kieltä kutsutaan Bosnian kieleksi (serbokroatiankieli).
Länsimaissa bosniakkeja kutsutaan usein Bosnian muslimeiksi, mikä on virheellinen nimitys, sillä kaikki bosniakit eivät ole muslimeja eivätkä kaikki Balkanin muslimit bosniakkeja. Bosnia ja Hertsegovinan muslimit ovat serbejä ja kroaatteja jotka kääntyivät pakosta Islamin uskontoon. Suurin osa (noin 90 prosenttia) bosniakeista on yhä islaminuskoisia, mutta uskonto ei heille ole kovinkaan määräävässä asemassa ja jotkut ovat kääntyneet takaisin kristinuskoon. Bosniakkien kansallistunne ei ole koskaan ollut yhtä voimakas kuin alueen serbien tai kroaattien. Muslimieliitti on liittoutunut joskus serbien, joskus kroaattien kanssa. Toisessa maailmansodassa bosniakit olivat monesti Saksan puolella. Titon Jugoslavia voimisti muslimien asemaa, mikä herätti serbeissä vastustusta.
1990-luvun alkupuolella Bosnia ja Hertsegovinan muslimit joutuivat Bosnian sodassa ankaran vainon kohteeksi. Heitä surmattiin joukoittain. Jugoslavian aikoina bosniakkien ja muiden muslimikansojen kansallisuudesta käytetty nimitys oli muslimi tai katsottiin sukujuuret sitten kansallisuus oli serbi tai kroaatti. Ennen ensimmäistä Jugoslaviaa, jota kutsuttiin serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnaksi sekä ortodoksit, katoliset että muslimit käyttivät itsestään nimitystä bosniakit. Myöhemmin serbien painostuksesta Jugoslaviassa pyrittiin tuhoamaan bosniakkilainen kansallinen identiteetti mm. kieltämällä heidän nimensä perustuslaissa.
Toni Morrison
Toni Morrison (alkujaan Chloe Ardelia Wofford, s. 18. helmikuuta 1931 Lorain, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1993 ensimmäisenä mustana naisena ja mustana amerikkalaisena. Vuonna 2012 hänelle myönnettiin Vapauden mitali.
Morrison työskenteli vuoteen 1983 kustannustoimittajana Random Housella. Esikoisteoksen ilmestyessä hän oli lähes 40-vuotias. Kirjailijantyönsä ohessa Morrison toimii luovan kirjoittamisen professorina Princetonin yliopistossa.
Morrison kuvaa mustien naisten arkipäivää lähimenneisyydessä ja nykyaikana. Morrisonin mukaan rotukysymykset, erityisesti pyrkimys sivuuttaa ne, ovat muokanneet voimakkaasti Yhdysvaltoja ja sen kirjallisuutta. ”Yhdysvaltain kirjallisuus on ottanut suurimmaksi huolekseen sen, miten uusi valkoinen mies on rakennettu.”
Teoksissaan Morrison kulkee usein vastavirtaan: kun naiselle vaadittiin aborttioikeutta, Morrison kirjoitti mustan naisen oikeudesta omaan lapseensa. Tai, kuten esikoisromaanissaan "Sinisimmät silmät", hän kuvasi naista, joka haluaa siniset silmät, niin kuin valkoisen Amerikan ihanne oli.
Kaikki Morrisonin suomennetut teokset on julkaistu Tammen Keltainen kirjasto -sarjassa.
COTS
COTS "(Commercial off-the-shelf)" tarkoittaa kaupallisesti "suoraan hyllyltä" ostettavaa tuotetta. Tällöin vertailukohtana on käyttötarkoitusta varten erityisesti kehitetty ratkaisu. Termiä käytetään hankinnoissa tietotekniikassa ja puolustusvälineissä.
Esimerkiksi puolustusvälinemateriaalin hankinnoissa siviilikäytössä olevan materiaalin mahdollisimman laaja käyttö mahdollistaa kustannustehokkaammat hankinnat ja suuremman materiaalimäärän kuin erikoistilauksesta yleensä pienempinä määrinä valmistettava varsinainen puolustusvälinemateriaali, mille ei ole niin laajaa kaupallista kilpailua.
Suomessa puolustusvoimien alueellinen viestiverkko on luotu COTS-periaatteella.
General Motors
General Motors Company, tunnetaan myös lyhenteellä GM, on yhdysvaltalainen monikansallinen korporaatio, joka suunnittelee, valmistaa ja myy autoja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Renaissance Centerin rakennuskompleksissa Detroitissa, Michiganissa. Sillä on autoja ja kuorma-autoja valmistavia tehtaita 35 maassa. Vuonna 2016 GM myi 10 miljoonaa ajoneuvoa ympäri maailmaa. General Motors valmistaa Buick, Cadillac, Chevrolet, GMC, Holden ja Wuling -merkkistä autoja. Aiemmin GM on myös myynyt autoja Daewoo, McLaughlin, Oakland, Oldsmobile, Pontiac, Hummer, Saab ja Saturn -brändien alla. Opel ja Vauxhall myytiin Groupe PSA:lle vuonna 2017.
William C. Durant perusti yhtiön 16. syyskuuta 1908. Se oli maailman suurin autovalmistaja vuosina 1931-2007.
Chevrolet- ja GMC-osiot tekevät kuorma-autoja henkilöautojen lisäksi. Konserniin sisältyvät myös ACDelco, Allison-vaihteistovalmistaja ja sähködivisioona, joka valmistaa dieselsähköisiä laitteistoja.GM:llä on myös yhteisyritys AvtoVAZin kanssa Venäjällä. Jouluna 2003 yhtiö osti Etelä-Afrikasta Delta-yhtiön, josta se oli ostanut 45 % jo vuonna 1997. Siitä GM teki General Motors South Africa’n. Se omisti myös Electronic Data Systemsin vuodesta 1984 vuoteen 1996. Toinen omistettu yhtiö oli DirecTV ennen kuin se myytiin News Corporationille. GM omisti Frigidairen vuodesta 1918 vuoteen 1979.
Nykyinen yhtiö, General Motors Company (”uusi GM”) perustettiin 2009, kun General Motors Corporation (”vanha GM”) oli ajautunut konkurssiin ja vaihtanut nimensä Motors Liquidation Companyksi. Uusi yhtiö osti pääosan vanhan yhtiöstä, mukaan lukien ”General Motors” -nimen.
Yhtiö oli vuoden 2012 Fortune 500 -listalla viidennellä sijalla.
Marraskuussa 2018 General Motors tiedotti irtisanovansa 15 prosenttia työvoimasta. Yhdysvalloista yhtiö irtisanoo 14 700 työntekijää.
Motu One
Motu One on nimitys kahdelle Ranskan Polynesiassa sijaitsevalle saarelle. Saaret kuuluvat Marquesas-saarten saariryhmään ja ovat sen pohjoisimmat saaret. Saaret sijaitsevat 30 kilometriä koilliseen Eiaosta ja 15 kilometriä koilliseen Hatutusta. Motu Onella ei tiettävästi ole koskaan ollut vakituista ihmisasutusta.
Ukkoetana
Ukkoetana ("Limax cinereoniger") on harjaetanoihin kuuluva Euroopan suurin maaetana. Se on nimestään huolimatta suurempi kuin lähisukulaisensa jättietana ("Limax maximus") Ukkoetanan voi joskus sekoittaa myös jopa 14 cm pitkäksi kasvavaan espanjansiruetanaan ("Arion vulgaris").
Ukkoetana on hyvin kookas ja voi kasvaa jopa 20 cm pituuteen. Ruumiin väri vaihtelee harmaan tai ruskean eri sävyissä, mutta myös täysin mustia tai hyvin vaaleita yksilöitä tunnetaan. Tavanomaisessa värityksessä selän keskellä on vaalea ja kyljillä mustat pitkittäisjuovat. Kilpi on aina yksivärinen, takaosastaan teräväkärkinen ja sen pinnassa on sormenjälkeä muistuttava uurrekuvio. Hengitysaukko on kilven takaosassa eläimen oikealla kyljellä. Selässä on peräpään kärjestä selän puoleenväliin ulottuva harjanne. Tärkeänä tuntomerkkinä täysikasvuisen yksilön antura on keskeltä jyrkästi vaalea ja reunoilta tumma, mutta nuorilla yksilöillä yksivärinen. Lima on sitkeää ja kirkasta.
Ukkoetanoita tavataan Suomessa noin Tornio-Suomussalmi-linjalle saakka. Sitä tavataan myös melkein kaikkialla muualla Euroopassa, paitsi Islannissa ja Espanjan eteläosissa.
Ukkoetanat elävät enimmäkseen luonnonmetsissä, ja laji suosii erityisesti mustikkatyypin sekametsiä. Se ei ole kulttuuriympäristöissä viihtyvä laji, kuten vaikkapa jättietana, eikä siihen siksi törmää kovin herkästi. Laji on myös liikkeellä lähinnä öisin. Etenkin sateisina ja sumuisina aikoina etanat saattavat kuitenkin liikkua myös epätavallisissa paikoissa. Ukkoetanoita löytää varmimmin sammalikosta sekä maahan kaatuneiden puunrunkojen tai irtonaisen kaarnan alta. Joskus ne voivat myös kiipeillä puissa. Ravinnokseen ukkoetana käyttää lahoavaa kasvimateriaalia, pinnoilla kasvavia leviä, sieniä sekä tilaisuuden tullen myös eläinten raatoja.
Ukkoetana kuuluu niihin etanalajeihin, jotka kykenevät tarvittaessa hedelmöittämään itse itsensä. Normaalisti parittelu tapahtuu alkukesällä usein puussa. Kukin yksilö tuottaa kesän aikana 400–800 munaa, jotka se laskee 40–250 munan ryhminä muutaman viikon välein heinä-lokakuussa. Munat asetetaan sammalten alle, ei maaperään. Poikaset alkavat kuoriutua muutaman viikon kuluttua munimisesta ja saavat tyypillisen värityksensä muutaman kuukauden ikäisinä, viimeistään vuoden vanhoina. Etana saavuttaa sukukypsyyden 1,5–2 vuoden iässä ja voi elää kolmivuotiaaksi.
Ukkoetanat syövät lähinnä lahonneita lehtiä ja sieniä, joten ne eivät juurikaan aiheuta tuhoa ihmisten viljelyksille, kuten eräät muut etanalajit.
Operation Flashpoint: Cold War Crisis
Operation Flashpoint: Cold War Crisis (tai lyhennettynä OFP) on Bohemia Interactive Studion kehittämä ja Codemastersin julkaisema ensimmäisen persoonan taktinen ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna . "Operation Flashpoint" on realismia tavoitteleva sotapeli, joka sijoittuu kylmään sotaan. Osapuolina ovat Yhdysvallat, Neuvostoliitto ja paikalliset joukot (vastarinta).
Pelille on kaksi lisälevyä, "Red Hammer" (neuvostoliittolaisten kampanja) ja "Resistance" (vastarinnan kampanja). Pelistä on julkaistu kaksi pakettipainosta: "Gold Edition", joka sisältää pelin ja "Red Hammer" -lisäosan, ja "Game of the Year Edition", joka sisältää pelin ja molemmat lisäosat.
Vuonna 2011, pelin saavutettua kymmenen vuoden iän, Bohemia Interactive julkaisi päivityksen, joka muutti pelin nimeksi "Arma: Cold War Assault". Tämä on saatavilla päivityksenä alkuperäisen pelin ostajille ja sitä myydään mm. Steamissa. Tämä versio sisältää "Resistance"-lisäosan, muttei Codemastersin kehittämää "Red Hammer"-kampanjaa.
Bohemia Interactive on kehittänyt pelille kaksi seuraajaa, "Armed Assault" (2006) ja "ARMA 2" (2009). Nimenvaihdoksen syynä oli välirikko "Operation Flashpoint" -nimen oikeudet omistavan Codemastersin kanssa. Codemasters julkaisi itse kehittämänsä jatko-osan "" vuonna 2009.
Pelistä on myös kehitetty sotilaskoulutusversio nimeltä "VBS1", jonka tarkoituksena on auttaa taistelutilanteiden ryhmätaktiikan opettamisessa. Pelin ensimmäinen sotilaskäyttäjä oli Yhdysvaltain merijalkaväki, ja sittemmin useat muut joukot ovat ottaneet sen käyttöön. Parannettu versio "VBS2" pohjautuu Armed Assaultiin.
Pelin julkaisusta asti Bohemia Interactive tuki avoimesti modaajia. Muokkausta varten saatavilla on tehtäväeditori, työkalut lisäosien pakkaukseen pelin ymmärtämään muotoon sekä ohjeet pelin käyttämästä skriptikielestä. Modeja ja lisäosia on julkaistu ahkerasti ja ne ovat pitäneet pelin kehittäjäyhteisön aktiivisena. Tunnetuin modaus Suomessa lienee suomalaisin voimin tehty "Finnish Defence Forces Mod".
Rosalyn Tureck
Rosalyn Tureck (14. joulukuuta 1914 Chicago – 17. heinäkuuta 2003 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti, cembalisti ja kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti Johann Sebastian Bachin tuotannon tulkitsijana.
Rosalyn Tureck syntyi Chicagossa vuonna 1914 ja aloitti pianotunnit jo nuorena konsertoiden ensimmäistä kertaa julkisesti vain yhdeksänvuotiaana. Chicagossa hänen opettajinaan toimivat Jan Chiapusso ja Sophia Brilliant-Liven, joka itse oli ollut Anton Rubinsteinin oppilas. Vuonna 1931 hän aloitti opinnot Juilliard School of Musicissa opettajanaan Olga Samaroff. 18-vuotiaana Tureck opetteli Bachin Goldberg-muunnelmat viidessä viikossa ja esitti ne ulkomuistista. 23-vuotiaana hän piti viikoittaisten resitaalien sarjan, jossa hän tulkitsi Bachin Das Wohltemperierte Klavierin kaikki fuugat, Goldberg-muunnelmat, Italialaisen ja Englantilaisen sarjan, Partitat sekä Italialaisen konserton vain kuuden viikon sisällä. Tureck debytoi Carnegie Hallissa vuonna 1935 soittamalla thereminiä, esitti Johannes Brahmsin b-molli-pianokonserton Philadelphian orkesterin kanssa vuonna 1936 ja teki Euroopan-kiertueen jo vuonna 1947.
Tureck vastusti jyrkästi ajatusta, että Bachin musiikkia tulisi soittaa vain niin sanotuilla autenttisilla soittimilla, ja kerrotaankin hänen vastanneen cembalisti Wanda Landowskalle aiheesta käydyssä keskustelussa: ”Sinä soitat sen omalla tavallasi, minä Bachin tavalla”. Vuonna 1997 Tureck Bach Research Foundation piti symposiumin, jossa haastettiin musiikkimaailmaa edellisen neljännesvuosisadan hallinnut ajatus musiikin esittämisen historiallisesta autenttisuudesta, näkemys, joka Tureckin mukaan oli pohjimmiltaan virheellinen.
Tureck aloitti kapellimestarina vuonna 1956 ja johti uransa aikana muun muassa Lontoon filharmonista orkesteria, New Yorkin filharmonikkoja sekä omaa orkesteriaan "Tureck Bach Playersiä". Hän julkaisi lukuisia artikkeleita ja kirjoja, kuten kolmiosaisen teoksen "An Introduction to the Performance of Bach". Hän perusti kansainvälisen Bach-instituutin vuonna 1966 ja myöhemmin "Tureck-Bach-instituutin" ja sen seuraajan "Tureck Bach Research Foundationin".
Rosalyn Tureck toimi opettajana Philadelphian konservatoriossa (1935–1942), Juilliardissa (1943–1955) ja Columbia Universityssä (1953–1955). Hänestä tuli St. Hilda’s Collegen elinikäinen "fellow" 1970 ja vieraileva "fellow" Wolfson Collegeen 1973.
Nikolaus
Nikolaus, myös "Nicolaus", on monissa maissa yleinen miehen etunimi. Nikolaus tulee alkujaan kreikankielisestä nimestä "Nikolaos", joka tulee sanoista "nikē" (”voitto”) ja "laos" (”kansa”). Nimen monine muun­nel­mi­neen on tehnyt laajalti suosituksi varsinkin Pyhä Nikolaus, Myran piispa 300-luvulla, joka on kristi­kunnan tunnetuimpia pyhimyksiä. Nimi on ollut myös viidellä paavilla.
Nikolaus-nimisiä oli ollut Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa vuoden 2009 loppuun mennessä 172. Nimeä ei alku­peräisessä muodossaan ole suomalaisessa almanakassa, mutta sen monien muunnosten kuten Niilon, Nikon ja Nikolain nimipäivät ovat 6. joulukuuta, jota vanhastaan on vietetty Pyhän Nikolauksen muisto­päivänä.
Nico (nimi)
Nico on ulkomaalainen miehen etunimi. Nico-nimisiä oli ollut Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa vuoden 2013 elokuuhun mennessä noin 3 130.
Nico on lyhentymä nimestä Nicolaos. Nicolaos on alkuperältään kreikkalainen nimi ja tarkoittaa voittoisaa kansaa. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Nicon nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 6. joulukuuta.
Setaaniluku
Setaaniluku on polttoaineen syttymisherkkyyttä ilmaiseva luku. Se kuvaa dieselöljyn laatua polttoaineena vastaavasti kuin oktaaniluku kuvaa bensiinin laatua. Yleensä yhdisteellä, jolla on korkea setaaniluku, on matala oktaaniluku ja toisin päin. Setaaniluku ei kuvaa kaikkien polttoaineiden, esim. alkoholit, kohdalla syttyvyyttä oikein. Muita syttyvyyttä kuvaavia tunnuslukuja ovat diesel-indeksi ja setaani-indeksi.
Suuri setaaniluku tarkoittaa, että polttoaine syttyy moottorissa nopeasti palotilaan ruiskuttamisen jälkeen. Jos setaaniluku on pieni, polttoaine syttyy hitaasti. Liian pieni setaaniluku kuormittaa moottoria ja aiheuttaa ylimääräisiä päästöjä.
Setaaniluku mitataan vertaamalla polttoainetta setaanin eli n-heksadekaanin ja 1-metyylinaftaleenin seokseen. Helposti syttyvän setaanin setaaniluku on 100 ja vaikeasti syttyvän 1-metyylinaftaleenin setaaniluku on 0. Jos polttoaineen setaaniluku on 40, se syttyy yhtä herkästi kuin seos, jossa on 40 tilavuusprosenttia setaania ja loput 1-metyylinaftaleenia. Dieselpolttoaineen setaaniluku on yleensä 40–55, bensiinin 0–20. Setaaniluku mitataan erityisellä CFR-moottorilla. Mittauksissa 1-metyylinaftaleenin tilalla voidaan käyttää heksadekaanin isomeeria 2,2,4,4,6,8,8-heptametyylinonaania eli isosetaania. Isosetaanin setaaniluku on 15.
Setaaniluvun määritellyyn on otettu kantaa ASTM International standardissa D613 ja kansainvälinen standardisoimisjärjestön ISO standardissa ISO 5165.
Auguuri
Auguuri () oli roomalainen ennustajapappi. Joko virkamiehet tai auguurit suorittivat ensin "auspiciumin", merkkien tarkkailun, jonka pohjalta auguurien kollegio tulkitsi jumalten tahtoa. Erityisesti tarkkailtiin lintujen lentoa, ääntelyä ja käyttäytymistä. Muita kohteita olivat esimerkiksi taivaan merkit.
Roomalainen yhteiskunta oli hyvin taikauskoinen ja tärkeisiin toimiin ryhdyttiin yleensä ainoastaan, jos enteiden katsottiin olevan suosiollisia. Epäsuosiolliset enteet tarkoittivat, että toimista oli luovuttava. Tämä antoi ennustajille merkittävää poliittista valtaa.
Kun roomalainen auguuri ennusti, hänellä oli kasvot etelään päin. Kreikkalaisessa käytännössä kasvot olivat puolestaan aina pohjoiseen päin.
Gaia
Gaia (, ”Maa”) on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, joka on useiden jumalten ja titaanien äiti. Gaia kuvataan usein maan jumalattarena.
Hesiodos kertoo teoksessaan "Jumalten synty" ("Theogonia"), kuinka Kaaoksen jälkeen syntyi runsaspovinen Gaia. Gaia synnytti itsestään kolme lasta, joiden kunkin kanssa hän sai jälkikasvua: Uranoksen (taivas) kanssa Gaia sai muun muassa 12 titaania, kolme satakätistä sekä kolme kyklooppia, Pontoksen (meri) kanssa Gaia sai lapsia, joista tuli meren jumalia kun taas Gaian ja Tartaroksen (manala) liitosta puolestaan syntyi Tyfon ja Apollodoroksen mukaan Ekhidna.
Ranskan avoin tennisturnaus
Ranskan avoin tennisturnaus, virallisesti "Tournoi de Roland-Garros", on toinen tenniskauden neljästä "Grand Slam" -turnauksesta. Se järjestetään vuosittain touko-kesäkuussa Pariisissa Ranskassa.
Turnaus pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1891 kansallisena turnauksena ja Ranskan ulkopuolelta tulevien pelaajien osallistuminen sallittiin vuonna 1925. Turnauksen alkuaikoina pelattiin vielä ruohoalustalla. Vuoden 1928 Davis Cupia varten rakennettiin uusi tennisstadion Stade Roland-Garros, joka nimettiin ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautuneen sotasankari Roland Garrosin mukaan, koska se oli yksi kaupan ehdoista, kun stadionia varten ostettiin maa-alue. Pelialusta muuttui ruohoalustasta massa-alustaksi. Vuonna 1968 turnaus muuttui ”avoimeksi” eli ammattilaispelaajien osallistuminen turnaukseen sallittiin.
Massakenttä on vuosien varrella osoittautunut vaikeaksi useille maailman huipuille. Muun muassa Jimmy Connors, John McEnroe, Boris Becker ja Pete Sampras eivät voittaneet Ranskan avoimia kertaakaan. Heistä Connors, Becker ja Sampras eivät koskaan pelanneet edes loppuottelussa. 1990-luvulla, 2000-vuosikymmenellä ja 2010-luvulla turnauksessa ovat menestyneet miehistä erityisesti espanjalaiset ja eteläamerikkalaiset massakenttäspesialistit. Näinä vuosikymmeninä miesten kaksinpelin voittaja on ollut espanjalainen viisitoista kertaa ja loppuottelun häviäjä on ollut espanjalainen kuudesti. Etelä-Amerikasta miesten kaksinpelin voittaja on tullut näinä vuosikymmeninä viisi kertaa. Naistähdistä Ranskan avoimia eivät ole pystynyt voittamaan muun muassa Martina Hingis, Venus Williams ja Lindsay Davenport. Heistä Davenport ei ole pelannut koskaan turnauksen loppuottelussa.
Miesten kaksinpelissä Ranskan avoimissa parhaiten menestynyt pelaaja kautta aikain on espanjalainen Rafael Nadal, joka on voittanut turnauksen yksitoista kertaa. Nadal pelasi Ranskan avoimissa ensimmäistä kertaa vuonna 2005 ja voitti turnauksen tästä eteenpäin neljä kertaa peräkkäin. Vuosien 2005–2008 lisäksi Nadal on voittanut turnauksen myös vuosina 2010–2014 ja 2017–2018. Naisten kaksinpelissä menestynein on yhdysvaltalainen Chris Evert, joka vei turnauksen voiton seitsemänä vuonna. Lähimmäksi Evertin saavutusta on päässyt Steffi Graf kuudella mestaruudellaan. Kaiken kaikkiaan eniten turnausvoittoja Ranskan avoimissa ottanut pelaaja on Margaret Smith Court, joka 1960- ja 1970-luvuilla vei kaksinpelimestaruuden viidesti ja voitti lisäksi neljästi sekä nelinpelin että sekanelinpelin mestaruuden.
Richard Kruspe
Richard Zven Kruspe (s. 24. kesäkuuta 1967 Wittenberge, Itä-Saksa) on saksalainen kitaristi ja industrial metal-yhtye Rammsteinin perustajajäsen. Hänellä on myös toinen yhtye nimeltä Emigrate.
Kruspen vanhemmat erosivat kun hän oli lapsi, eikä hän koskaan tullut toimeen isäpuolensa kanssa. Teini-ikäisenä Kruspe oli Kiss-fani, ja joutui opettajansa häpäisemäksi yhtyeen takia. Hän oli piirtänyt penaaliinsa Kissin natsien SS-merkkiä muistuttavan logon, mikä oli ankarasti kielletty. Kruspe sai julkisen läksytyksen koko koulun edessä.
Kruspe osti ensimmäisen kitaransa päästyään lomalle Tšekkoslovakiaan. Hänen aikeenaan oli myydä se Itä-Saksassa, jossa ne olivat kalliita. Hän kuitenkin tuli toisiin ajatuksiin ja alkoi itse soittaa.
1980-luvulla Kruspe toimi monissa yhtyeissä, kuten Orgasm Death Gimmick, Die Firma ja Feeling B. Vuoden 1989 aikoihin hän sai tarpeekseen Itä-Saksan poliittisesta (ja musiikillisesta) ilmapiiristä. Poliisien hakattua hänet mielenosoituksen yhteydessä, hän päätti paeta Itä-Saksasta. 
Hän lähti DDR:stä Puolan rajaa pitkin vuonna 1989. Tämä tapahtui hieman aiemmin kun Berliinin muuri murtui ja koko DDR romahti.
Vuonna 1994 Kruspe perusti yhtyeen nimeltä Rammstein. Hänestä tuli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä ja soolokitaristi.
Kruspe perusti Emigraten Yhdysvalloissa 2005.
Rammsteinin konserteissa Kruspella on mukanaan kuusi erilaista erivireistä sähkökitaraa, jotka ovat kaikki ESP:n valmistamia. Malleista löytyy muun muassa Eclipse-II VTB, Deluxe EC-1000 sekä KH-2. Lisäksi akustisessa kappaleessa "Los" molemmat kitaristit soittavat mustia Takaminen elektroakustisia kitaroita.
Kitaroiden lisäksi kaikkien Rammsteinin jäsenten tapaan Kruspe vaihtaa vaatteita kappaleiden välissä. Richard aloittaa keikan aina pitkä musta mittatilaustyönä teetetty hopeakoristeinen takki yllään. Muutaman kappaleen jälkeen Kruspe ottaa takin pois ja soittaa pyrojen aiheuttamasta kuumuudesta riippuen pitkähihaisella paidalla tai hihattomalla. Kruspe soittaa myös ilman paitaa joissain kappaleissa, kuten "Live aus Berlinissä" nähtiin.
ESP Guitar Company on valmistanut Kruspelle oman kitaran, ESP RZK I:n. Kitara on Rammsteinin logolla varustettu hopeinen Stratocaster. ESP LTD on myös tarjonnut halvemman mallin, ESP LTD RZK-600:n, joka on ulkonäöltään lähes sama kitara (mikrofonien väri on eri). Kruspe itse soittaa ESP-sarjan kitaraa ja käyttää sitä C-G-C-F-A-D -vireessä.
Richard Kruspe meni vuonna 1999 naimisiin amerikkalaisen näyttelijän Caron Bernsteinin kanssa, mutta pari on tiettävästi eronnut noin vuosina 2003–2004. Richardilla on tytär aiemmasta suhteestaan, Khira Li Lindemann. Tämä laulaa Rammsteinin "Spieluhr"-kappaleella. Khira Lin äiti ja Kruspen entinen vaimo oli aiemmin ollut naimisissa Rammsteinin laulaja Till Lindemannin kanssa. Tämän vuoksi Khira Lin sukunimi on Lindemann. Richard Kruspe asuu nykyään New Yorkissa, jossa myös Emigrate perustettiin. Richardilla on myös vuonna 1992 syntynyt poika, Merlin Besson.
Athos (Kolme muskettisoturia)
Athos (joskus myös Atos) on kirjailija Alexandre Dumas vanhemman luoma kuvitteellinen hahmo. Athos esiintyy useissa Dumas'n kirjoissa.
Romaanissa "Kolme muskettisoturia" Athos ja kaksi muuta muskettisoturia Porthos ja Aramis ovat kirjan päähenkilön D'Artagnanin parhaimmat ystävät. Athosilla on salaperäinen yhteinen menneisyys romaanin konnan, Mylady Winterin, kanssa.
Athos on vanhin muskettisotureista ja eräänlainen isähahmo muille. Romaanissa hänet kuvataan jalona, mutta salamyhkäisenä hahmona, joka hukuttaa murheensa viiniin. Athoksen oikea nimi on kreivi de la Fére.
Viimeisessä kirjassa Athos kuolee vanhana miehenä vuoteessaan.
Athos on saanut nimensä todelliselta muskettisoturilta Armand de Sillègue d'Athos d'Autevielleltä.
Porthos
Porthos (joskus myös Portos) on kirjailija Alexandre Dumas vanhemman luoma kuvitteellinen hahmo. Porthos esiintyy useissa Dumas'n kirjoissa.
Romaanissa "Kolme muskettisoturia" Porthos ja kaksi muuta muskettisoturia Athos ja Aramis ovat kirjan päähenkilön D'Artagnanin parhaimmat ystävät.
Porthos on joukon ilonpitäjä, joka rakastaa viiniä, laulua ja naisia. Porthoksen hahmon esikuvana on ollut todellinen muskettisoturi Isaac de Portau.
Aramis
Aramis on kirjailija Alexandre Dumas vanhemman luoma kuvitteellinen hahmo. Aramis esiintyy useissa Dumas'n kirjoissa.
Romaanissa Kolme muskettisoturia Aramis ja kaksi muuta muskettisoturia Athos ja Porthos ovat kirjan päähenkilön D'Artagnanin parhaimmat ystävät. Myöhemmin, kirjassa Porthoksen poika, Aramis on viimeinen neljästä ystävyksestä. Aramiksen oikea nimi on René d'Herblay.
Aramiksen hahmon esikuvana on ollut todellinen muskettisoturi Henri d'Aramitz.
Mansikkamehu
Mansikkamehu on mansikan makuista mehua. Nautittaessa se on yleensä mansikkamehutiivisteen ja veden seos. Mansikkamehutiiviste valmistetaan mansikoista keittämällä tai höyryttämällä esimerkiksi mehumaijan avulla. Kilosta mansikoita saa noin litran mehua.
Mansikkamehu tai mansikkamehutiiviste on yleinen ainesosa drinkeissä.
Zirkonium
Zirkonium on alkuaine, jonka järjestysluku on 40, kemiallinen merkki Zr () ja CAS-numero 7440-67-7. Zirkonium on harmahtava metalli, joka on terästä kevyempää ja yhtä kovaa kuin kupari (Cu). Zirkonium on hankalasti erotettavissa hafniumista (Hf).
Zirkonium on hyvin yleinen alkuaine. Sitä on löydetty erityisesti Yhdysvalloista, Australiasta, Brasiliasta, Etelä-Afrikasta ja Sri Lankasta. Zirkoniumia arvellaan olevan maaperässä kaksi kertaa enemmän kuin kuparia tai sinkkiä ja jopa kymmenen kertaa enemmän kuin lyijyä.
Zirkonium on poikkeuksellisen korroosionkestävää, minkä vuoksi sitä käytetään vaativissa erikoistarkoituksissa kuten ydinvoimaloissa polttoainesauvojen materiaalina, erityisen happamissa olosuhteissa, joissa tavallinen haponkestävä teräs ei kestä; sekä kirurgisissa instrumenteissa.
Zirkonium on pehmeähkö aine ja sen koneistettavuus on hyvä. Hankalana ominaisuutena on vain se, että se saattaa syttyä herkästi palamaan.
Zirkoniumoksidia käytetään muun muassa maalien pigmenttinä. Lasiteollisuudessa zirkoniumoksidia käytetään hyvin laajasti lasin valontaiton parantamiseksi. Zirkoniumoksidia käytetään myös tulenkestävien materiaalien valmistamiseen. Nokia julkisti vuonna 2012 Lumia 920 -mallinimellä tunnetun matkapuhelimen, jossa edeltävän Lumia 900 -mallin kromiset osat oli korvattu zirkoniumilla naarmuuntumisen välttämiseksi.
Zirkoniumin mineraali, zirkoni, muistuttaa hyvin paljon timanttia. Koruksi käytettävän zirkonin väriä voidaan muuttaa keinotekoisesti radioaktiivisella käsittelyllä.
Berliiniläinen apteekkari Martin Heinrich Klaproth löysi zirkoniumin Sri Lankassa vuonna 1789. Vasta 35 vuotta myöhemmin ruotsalainen kemisti Jöns Jacob Berzelius onnistui valmistamaan epäpuhdasta zirkoniumia. Hän pelkisti kaliumheksafluorozirkonaattia kaliumin kanssa. Nykyisin pelkistys tehdään magnesiumilla.
Zirkoniumin nimi juontuu arabian sanasta "zargus", ""kullanvärinen"".