hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lumipuku
Lumipuku on sotilaskäyttöön kehitetty, aiemmin kokovalkoinen, nykyisin usein naamiokuvioitu suoja-asu. Lumipukuja on Suomessa käytetty jo sisällissodan aikana ainakin suojeluskunnissa.
Suomen puolustusvoimat on käyttänyt lumipukua koko itsenäisyyden ajan; se kehitettiin itsenäisyyden jälkeisinä vuosina ja sen tuotanto oli yksinkertaisen mallin vuoksi nopeampaa kuin varsinaisten sotilaspukujen. Talvisodan alkaessa lumipukuja riittikin lähes kaikille; vain pienelle osalle jouduttiin hankkimaan tavallisesta lakanasta kiireesti tehty lumiviitta. Lumipuvun alla saatettiin pitää omia siviilivaatteita: villapaitaa ja sarkahousuja.
Vuonna 1962 Suomen puolustusvoimille tuli maastopuku, jonka valkoinen sisäpuoli oli käännettävissä ulospäin. Suomen puolustusvoimien maastopuvut ovat kääntöpukuja eli toimivat nurin käännettyinä lumipukuina. Tosin käytännön syistä, muun muassa hygieniasyistä, sotilailla on ollut 1960-luvulta alkaen erilliset lumipuvut.
Nykyisin puolustusvoimien käytössä ovat m/87, m/91 ja m/05 lumipuvut, joista jälkimmäisessä on harmaista läikistä muodostuva naamiokuvio.
Don Thompson
Donald James ”Don” Thompson (20. tammikuuta 1933 Hillingdon, Lontoo, Englanti – 4. lokakuuta 2006) oli brittiläinen kilpakävelijä, jonka matkana oli pääasiassa 50 kilometriä.
Vuoden 1956 olympialaisissa Melbournessa Thompson joutui keskeyttämään 50 kilometrin kävelynsä ollessaan viides vain viisi kilometriä ennen maalia. Hän päätti neljä vuotta myöhemmin, tultuaan valituksi vuoden 1960 Rooman olympiajoukkueeseen, valmistautua huolellisesti Italian kuumuuteen ja kosteuteen. Thompson rakensi Lontooseen kylpyhuoneeseensa tilan, joka simuloi tulevia kilpailuolosuhteita ja ryhtyi tarmokkaasti harjoittelemaan siellä normaalin maantiekävelyn lisäksi. Olympialaisissa Roomassa 50 kilometrin kävely alkoi 30 asteen helteessä, mutta Thompson oli valmis. 168 senttimetriä pitkä Don Thompson sai kovan vastuksen ruotsalaisesta John Ljunggrenista, joka oli vuoden 1948 olympiavoittaja ja 1956 olympiapronssimitalisti. Thompson voitti kilpailun vain 17 sekunnin erolla Ljunggreniin.
Vuonna 1962 Thompson saavutti Belgradissa EM-kilpailuissa pronssia.
Hurrikaani Lorenzo
Hurrikaani Lorenzo oli 12. nimetty trooppinen myrsky vuoden 2007 Atlantin hurrikaanikaudella ja tuon kauden neljäs trooppinen hirmumyrsky. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin alimpaan eli 1. luokkaan. Myrsky aiheutti silti tuhoja ja kuolemantapauksia Meksikossa. Lorenzo oli kolmas hurrikaani Meksikon alueella muutaman viikon kuluessa.
Syyskuun 21. päivänä Karibianmeren länsiosassa kehittyi voimakkaiden konvektiopilvien rypäs, joka liittyi matalapaineen solaan. Kaksi päivää myöhemmin siitä kehittynyt matalapaine liikkui Jukatanin niemimaan yli ja aiheutti ukkosmyrskyjä Meksikonlahden eteläosista aina Karibianmeren pohjoisosiin asti. Syyskuun 25. päivänä ylävirtaukset olivat suotuisammat trooppisen matalapaineen kehitykselle, ja samana aamuna satelliittikuvista voitiin arvioida, että trooppinen myrsky oli muodostumassa noin 300 km Tampcon kaupungin itäpuolella. Torstaina 27.9. iltapäivällä Lorenzo sai nimensä, ja seitsemän tuntia myöhemmin sen todettiin jo voimistuneen hurrikaaniksi. Meksikonlahden rannikolle Palma Solasta Cabo Rojoon annettiin hurrikaanivaroitus.
Lorenzo saapui maihin perjantaina 28. syyskuuta lähellä Tuxpania. Lauantaina ilmoitettiin ainakin kolmen ihmisen kuolleen myrskyn aiheuttamissa mutavyöryissä. 85 000 kotitaloutta jäi ilman sähköä.
Álvaro Mutis
Álvaro Mutis (25. elokuuta 1923 – 22. syyskuuta 2013) oli kolumbialainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1956 Meksikossa.
Mutis syntyi Bogotássa ja eli lapsuutensa varhaiset vuodet Brysselissä, jossa hänen isänsä työskenteli diplomaattina. Isän kuoltua vuonna 1932 poika palasi kotimaahansa. Hänen ensimmäiset julkaisunsa olivat runoutta vuodelta 1948. Hän julkaisi myös novelleja ja sai mainetta varsinkin romaaneillaan ja pienoisromaaneillaan, joiden joukkoon lukeutuvat "Diario de Lecumberri" (1960) ja "La Nieve del Almirante" (1986). Mutisin tunnetuin henkilöhahmo oli seikkailija Maqroll el Gaviero.
Mutis sai työnsä johdosta lukuisia palkintoja, joista tärkeimpiä olivat Médicis-palkinto (1989), Asturian ruhtinaan palkinto (1997), Cervantes-palkinto (2001) ja Neustadt-palkinto (2002).
Katherine Paterson
Katherine Paterson (s. 31. lokakuuta 1932) on yhdysvaltalainen palkittu lastenkirjailija.
Paterson syntyi Kiinassa kristittyjen lähetystyöntekijöiden George ja Mary Womeldorfin tyttäreksi. Lapsuusvuosinaan hän muutti perheensä kanssa usein paikasta toiseen, ja näihin aikoihin hän aloitti myös kirjoittamisen. Hän meni 14. heinäkuuta 1962 naimisiin presbyteeripastori John Patersonin kanssa. Pari sai kaksi biologista ja kaksi adoptiolasta.
Paterson on tullut tunnetuksi varsinkin lastenkirjallisuudestaan. Hänet on palkittu kahdella Yhdysvaltain Kansallisella kirjapalkinnolla, kahdella Newbery-mitalilla (1978 ja 1981), Hans Christian Andersen -palkinnolla 1998 ja Astrid Lindgrenin muistopalkinnolla (2006).
Patersonin tunnetuimpien teosten joukkoon lukeutuu "Silta salaiseen maahan" ("The Bridge to Terabithia", 1977), josta on tehty myös kaksi elokuvaversiota vuosina 1985 ja 2007.
Andy Thomas
Andrew Sydney Withiel "Andy" Thomas (s. 18. joulukuuta 1951) on australialaissyntyinen astronautti, jolle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus joulukuussa 1986. Hän elää avioliitossa astronautti Shannon Walkerin kanssa.
Thomas on varsinaiselta ammatiltaan insinööri ja hän ennätti valmistua Adelaiden yliopistosta ennen maastamuuttoaan. Hänet otettiin NASA:n astronautiksi vuoden koulutuksen jälkeen elokuussa 1993.
Thomas suoritti ensimmäisen avaruuslentonsa Endeavourilla toukokuussa 1996. Lentoja on tähän mennessä kertynyt neljä.
Veniamin Soldatenko
Veniamin Vasiljevitš Soldatenko (, s. 4. tammikuuta 1939) on Neuvostoliittoa edustanut entinen kilpakävelijä, jonka matkana oli pääasiassa 50 kilometriä.
Soldatenko saavutti hopeaa Münchenin 1972 olympialaisissa 50 kilometrin kävelyssä. Vuonna 1976 ei 50 kilometrin kävely kuulunut olympiaohjelmaan, joten sitä varten järjestettiin Ruotsin Malmössä maailmanmestaruuskilpailut. Siellä Soldatenko voitti maailmanmestaruuden. Soldatenko on lisäksi saavuttanut EM-kilpailuissa kultaa vuonna 1971, hopeaa vuonna 1978 ja pronssia vuonna 1969 .
Sami Hurmerinta
Sami Hurmerinta (s. 11. toukokuuta 1955 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja kitaristi. Hän on avioliitossa laulaja Maarit Hurmerinnan kanssa, vaikuttaa tämän taustayhtyeessä ja esiintyy myös vaimonsa kanssa duona. Hurmerintojen yhteinen ura alkoi vuonna 1975 Maaritin toisella albumilla Viis’ pientä. Sami Hurmerinta on säveltänyt useita Maaritin levyttämiä kappaleita, kuten ”Jäätelökesä”, ”Hymypoika” ja ”Jos tahdot tietää”.
Hänen isänsä on taiteilija Olavi Hurmerinta. Tytär Janna Hurmerinta on myös muusikko.
Sami Hurmerinnan ensimmäinen oma yhtye oli vuonna 1972 perustettu Taivaanvuohi, jota seurasivat Maaritin Afrikan Tähti, Janus, Hurmerinta-Sorvali Big Band ja Frank Robsonin Atrain. Huhtikuussa 1978 ilmestyi Love Recordsin kautta Sami Hurmerinnan eponyymi sooloalbumi. Hurmerinnan lisäksi albumilla olivat mukana muun muassa Pave Maijanen, Pepe Willberg, Kari Kuusamo ja Upi Sorvali. Vuonna 1985 Hurmerinta julkaisi albumin ja singlen käyttäen nimeä Sam Haze.
Vuonna 1994 hän sai Vantaan kulttuuripalkinnon yhdessä Maarit Hurmerinnan kanssa.
The Pretender
The Pretender on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin ensimmäinen single yhtyeen kuudennelta studioalbumilta "Echoes, Silence, Patience & Grace". Se julkaistiin iTunes-verkkomusiikkikaupassa 8. elokuuta 2007. CD- ja vinyyliversiot julkaistiin 17. syyskuuta 2007. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Sam Brown. Se oli ehdolla MTV Video Music Awards'ssa parhaaksi rock-videoksi.
Kappale voitti Grammy-palkinnon kategoriassa "Best Hard Rock Performance". Rolling Stonen "The 100 Best Songs of 2007" -listauksessa se sijoittui 47:ksi.
Asetofenoni
Asetofenoni on orgaaninen yhdiste (ketoni), joka on palavaa, alle huoneenlämmössä eli 20 °C alapuolella olomuodoltaan valkoisia kiteitä ja yli 20 °C:n lämpötilassa väritöntä nestettä, jolla on karvasmantelia muistuttava makea tuoksu. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava on CHCOCH. Asetofenonista käytetään myös nimityksiä "1-fenyylietanoni", "fenyylimetyyliketoni", "asetyylibentseeni" ja "hypnoni".
Asetofenonin moolimassa on 120,15 g/mol, sulamispiste 20 °C, kiehumispiste 202 °C, suhteellinen tiheys 1,0296 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), hajukynnys 0,004–2,02 ppm, leimahduspiste 82 °C (o.c.), itsesyttymislämpötila 571 °C ja CAS-numero 98-86-2. Aine liukenee veteen niukasti, mutta liukenee alkoholiin ja eet­teriin.
Asetofenonia on aiemmin käytetty anestesiassa. Ainetta käytetään orgaanis­ten kemikaalien synteeseissä valoherkisteenä sekä katalyyttinä alkeenien polymeroinnissa. Asetofenonia lisätään tuoksukomponentiksi hajusteteollisuudessa sekä kosmeettisiin valmisteisiin, saippuaan, pesuaineisiin, tupakkatuotteisiin ja virvoitusjuomiinkin. Ainetta käytetään myös muovien ja hartsien liuottimena sekä teolliseen maalien poistoon.
Asetofenonia voidaan valmistaa Friedel–Crafts-asyloinnilla bentseenistä ja asetyylikloridista.
Asetofenonin kaupallisena nimenä on Hypnone.
Lyhytaikainen altistuminen asetofenonille ärsyttää silmiä aiheuttaen jopa sarveiskalvovaurioita sekä voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostoon ja suurilla pitoisuuksilla johtaa jopa tajuttomuuteen. Alkoholin käyttö lisää aineen haitallista vaikutusta. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi kuivattaa ihoa.
Elimistöstä asetofenoni erittyy virtsaan esimerkiksi hydroksiasetofenoneina ja hippurihappona.
Pavel Beljajev
Pavel Ivanovitš Beljajev (; 26. kesäkuuta 1925 – 10. tammikuuta 1970) oli toinen Voshod 2 -lennolle vuonna 1965 osallistuneista kosmonauteista.
Beljajev ei kuitenkaan osallistunut Aleksei Leonovin kanssa historian ensimmäiselle avaruuskävelylle. Hänelle myönnettiin muun muassa Neuvostoliiton sankarin arvonimi.
Beljajeville tehtiin kohtalokkain seurauksin vatsahaavaleikkaus, sillä hän sairastui peritoniittiin ja kuoli vain 44-vuotiaana. Hänet on haudattu Novodevitšin nunnaluostariin Moskovaan.
Jack Lang
Jack Lang (s. 2. syyskuuta 1939 Mirecourt, Ranska) on ranskalainen sosialistipoliitikko, joka muistetaan erityisesti François Mitterrandin presidenttikauden näkyvänä kulttuuriministerinä 1980-luvulla. Langin isä oli Amerikan-harrastaja ja muunsi poikansa nimen "Jacquesista". Hänen puolisonsa on Monique Buczynski.
Toktar Aubakirov
Toktar Ongarbajuli Aubakirov (; s. 27. heinäkuuta 1946 Karaganda) on kazakstanilainen kenraalimajuri ja entinen kosmonautti. Hän osallistui vuonna 1991 lennolle Miriin. Hänestä tehtiin vuonna 1988 Neuvostoliiton sankari, ja hänellä on myös Leninin kunniamerkki.
Valeri Bykovski
Valeri Fjodorovitš Bykovski (; s. 2. elokuuta 1934, Pavlovski Posad) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Hän osallistui kolmelle miehitetylle avaruuslennolle: Vostok 5:lle, Sojuz 22:lle ja Sojuz 31:lle.
Bykovskista tehtiin vuonna 1963 Neuvostoliiton sankari. Hänellä oli lisäksi Leninin ja Punaisen tähden kunniamerkit.
Laakson liljasta metsän tyttöön
Laakson liljasta metsän tyttöön on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan kokoelma-albumi vuodelta 2002. Levy on virallisesti Maaritin kolmas kokoelma, ja se on niistä tähän mennessä kattavin, sisältäen Maaritin uran merkittävimmät kappaleet.
Veikko Pentikäinen
Rovasti Veikko Adolf Pentikäinen (12. kesäkuuta 1909 – 14. helmikuuta 1992) oli vanhoillislestadiolainen saarnaaja ja vaikuttajapersoona. Hän syntyi Helsingissä, mutta valmistui ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta 1930. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1934 Turussa. Sen jälkeen hän toimi ylimääräisenä pappina Alavudella 1934 ja Velkualla 1934–1938. Hän toimi kirkkoherrana Rantsilassa 1938–1944 ja kappalaisena Haapajärvellä 1944–1960. Sairaalasielunhoitajana hän toimi ensin Lappeenrannassa 1960–1963 ja sitten Rovaniemellä 1963–1972. Hän toimi Pukkilan kirkkoherrana 1972–1976 ja jäi sitten eläkkeelle. Eläkevuosiaan hän vietti Järvenpäässä. Veikko Pentikäinen toimi sotilaspappina rintamalla 5.8.1942–1.4.1943 Uhtualla ja 20.5.1944–23.11.1944 Vienan kanavalla ja Lapin sodassa. Veikko Pentikäinen liittyi vanhoillislestadiolaisuuteen Helsingissä 1931 ja hänet asetettiin saarnaajaksi samana vuonna Kuopiossa.
Veikko Pentikäinen oli professori Juha Pentikäisen isä. Veikko Pentikäisen veli oli Neuvostoliiton vakoojana tunnetuksi tullut Vilho Pentikäinen.
Christopher Fry
Christopher Fry (18. joulukuuta 1907 – 30. kesäkuuta 2005) oli englantilainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän syntyi Bristolissa ja oli kveekari.
Fryn tunnetuimpia näytelmiä ovat "The Boy with the Cart" (1938), "A Phoenix Too Frequent" (1946, suom. "Leski ja korpraali"), "The Firstborn" (1946), "The Lady's Not for Burning" (1949), "Thor, with Angels" (1949), "Venus Observed" ("Venus näköpiirissä", 1950) ja "The Dark Is Light Enough" (1957). Fryn näytelmistä on tehty myös elokuvia. Lisäksi hän oli itse mukana kirjoittamassa elokuvia "Ben-Hur" (1959) ja "Barabbas" (1962). Hän kuoli sairaalassa Chichesterissä 97-vuotiaana.
Hän oli Royal Society of Literaturen jäsen.
Laakson lilja
20 suosikkia – Laakson lilja on Maaritin kokoelma-albumi vuodelta 1995. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmasarjaa.
M/S TransPulp
M/S TransPulp () on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistuksessa oleva ro-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 2006 Aker Yardsin Rauman telakalla. TransPulp on rekisteröity Ruotsin lipun alle, ja sen kotisatama on Skärhamn. Nykyisin alus kuljettaa suomalais-ruotsalaisen metsäteollisuusyritys Stora Enson tuotteita.
TransPulpin sisaraluksia ovat M/S TransPaper ja M/S TransTimber.
Alus luovutettiin 8. joulukuuta 2006 Baltic Container Shippingin (Rederi AB Transatlantic) omistukseen. Alus rekisteröitiin Ruotsin lipun alle ja kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tämän jälkeen Rederi AB Transatlantic aloitti kuljettamaan Stora Enson tuotteita TransPulpilla.
Heinäkuussa 2009 TransPulp ajoi karille Saksan Travemündessa.
Bob Fosse
Robert Louis ”Bob” Fosse (23. kesäkuuta 1927 Chicago – 23. syyskuuta 1987 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen musikaalien koreografi ja ohjaaja sekä elokuvaohjaaja. Hän voitti urallaan kahdeksan Tony-palkintoa, kolme Emmy-palkintoa ja sai vuonna 1972 parhaan ohjauksen Oscarin ja Bafta-palkinnon elokuvasta "Cabaret".
Fosse oli nuorin norjalaisen isänsä ja irlantilaisen äitinsä kuudesta lapsesta. Hänen tunnetuimpien musikaaliensa joukkoon lukeutuvat "The Pajama Game" (1954) ja "Damn Yankees" (1955). Hänen osin omaelämäkerrallinen elokuvansa "Syke ei sammu" (1979) palkittiin Cannesin elokuvajuhlien Kultaisella palmulla.
Fosse oli elämänsä aikana kolmeen otteeseen naimisissa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyivät avioeroon; kolmas kesti virallisesti Fossen kuolemaan saakka, mutta pari asui jo erillään. Fosse ihaili Fred Astairea.
Fosse kuoli sydäninfarktiin 60-vuotiaana.
Joel Grey
Joel David Grey (s. 11. huhtikuuta 1932) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Grey syntyi Joel Katz -nimisenä Clevelandissa, Ohiossa. Hänen äitinsä oli Grace ja isänsä Mickey Katz. Hän valmistui Beverly Hills High Schoolista Kaliforniassa vuonna 1950. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Grey voitti Tonyn roolistaan musikaalissa "Cabaret" (1966). Hän sai "Cabaret'n" elokuvaversiosta niin ikään Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon vuonna 1972. Hän on esiintynyt myös televisiossa.
Grey oli vuosina 1958–1982 naimisissa Jo Wilderin kanssa; avioliitto päättyi eroon. Parille syntyi kaksi lasta, tytär Jennifer ja poika James, joista ensiksi mainitusta tuli elokuvatähti ja viimeksi mainitusta kokki.
Ernő Dohnányi
Ernő Dohnányi (27. heinäkuuta 1877 – 9. helmikuuta 1960) oli unkarilainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti.
Dohnányi syntyi nykyisessä Bratislavassa. Hänen isänsä oli sellonsoittoa harrastanut matematiikanprofessori, jolta saamiensa alkeisopintojen jälkeen nuori säveltäjä pääsi opiskelemaan Hans von Koesslerin johdolla. Dohnányin ensimmäinen julkaistu sävellys, pianokvintetto c-molli, saavutti Johannes Brahmsin hyväksynnän.
Opiskeltuaan lyhyesti Eugen d'Albertin johdolla Dohnányi debytoi Berliinissä 1897, ja pian hän saavutti pianistina mainetta eri puolilla Eurooppaa. Hän ei rajoittunut resitaaleihin tai orkesterien solistinosiin, vaan esitti myös kamarimusiikkia. Hän selvisi toisen maailmansodan kotimaassaan, mutta siirtyi sen jälkeen Yhdysvaltoihin. Hän kuoli keuhkokuumeeseen New Yorkissa 82-vuotiaana.
Dohnányin viimeinen esiintyminen tapahtui kapellimestarina 30. tammikuuta 1960. Hänen tuotantonsa säveltäjänä on muodoltaan monipuolista: siihen kuuluu mm. oopperoita, kuoromusiikkia, orkesteriteoksia, konserttoja, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Vaikutteita on haettu paitsi perinteisestä eurooppalaisesta taidemusiikista, myös kotiseudun kansanmusiikista sekä myöhemmin amerikkalaisesta kansanmusiikista ("American Rhapsody") ja jazzista.
Ernő Dohnányin poika Hans von Dohnányi oli juristi, joka teloitettiin huhtikuussa 1945 osallisena Adolf Hitlerin salamurhayritykseen. Murhayritys tunnetaan paremmin nimellä heinäkuun 20. päivän salaliitto.
Hans von Dohnányin poika Christoph von Dohnányi (s. 1929) on kapellimestari, joka on toiminut mm. Clevelandin orkesterin johtajana.
Valli Raita
Valli Vaijolette Raita (o.s. Vuorinen, 6. heinäkuuta 1905 Turku – 3. tammikuuta 1977) oli suomalainen näyttelijä. Hänen aviomiehensä oli näyttelijä Eino Raita. Pariskunnan tytär Marjatta Raita oli myös näyttelijä. Valli Raidan ainoa elokuvarooli oli elokuvassa "Rantasuon raatajat" vuonna 1942.
Eugen d'Albert
Eugen Francis Charles d'Albert (10. huhtikuuta 1864 – 3. maaliskuuta 1932) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti.
D'Albert syntyi Glasgow'ssa. Hän opiskeli isänsä johdolla, kunnes pääsi stipendillä Lontoon Royal College of Musiciin, jossa häntä opettivat Ernst Pauer, Ebenezer Prout, John Stainer ja Arthur Sullivan. Myöhemmin hän opiskeli Weimarissa iäkkään Lisztin johdolla. d'Albert saavutti jo nuorena laajalti mainetta erinomaisena pianistina, vaikka hän tulikin sittemmin tunnetuksi ennen kaikkea oopperasäveltäjänä. Häntä on pidetty huomattavimpana veristisen oopperatyylin omaksuneena saksalaisena säveltäjänä.
D'Albertin ansioituneimpia teoksia ovat hänen useat oopperansa, jotka eivät ole kuitenkaan jääneet vakio-ohjelmistoihin. Muuhun tuotantoon kuuluu esimerkiksi sinfonia, kaksi pianokonserttoa, sellokonsertto, lauluja ja pianomusiikkia. Hän oli elämänsä aikana kuudesti naimisissa; yksi puolisoista oli venezuelalainen pianisti Teresa Carreño. D'Albert oli läpi elämänsä hyvin työteliäs ja kirjoitti sävellyksiä viimeisiin elinpäiviinsä saakka.
D'Albert kuoli Riiassa ja sai hautapaikan Morcotesta, Sveitsistä.
Emmerich Kálmán
Emmerich Kálmán (24. lokakuuta 1882 Siófok – 30. lokakuuta 1953 Pariisi), myös Imre Kálmán, oli unkarilainen säveltäjä.
Kálmán syntyi Siófokissa juutalaiseen perheeseen. Hän haaveili konserttipianistin urasta, mutta tämän esti varhain puhjennut artriitti. Hän päätyi opiskelemaan musiikin teoriaa ja sävellystä Franz Liszt -musiikkiakatemiaan Budapestiin.
Kálmán oli tuottelias operettisäveltäjä. Hän asettui Wieniin, jossa hän työskenteli vuoteen 1938. Saksan miehítettyä Itävallan Kálmán siirtyi Pariisiin. Hän pakeni toisen maailmansodan aikaisesta Euroopasta ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1942. Hän palasi Eurooppaan vuonna 1949 ja kuoli Pariisissa 71-vuotiaana. Kálmánia pidetään Franz Lehárin ohella ns. wieniläisen valssioperetin etevimpänä edustajana.
Stiller (televisio-ohjelma)
Stiller oli Ruben Stillerin juontama televisio-ohjelma, jota esitettiin Nelosella vuosina 1998–2001. Ohjelmassa Ruben Stiller kommentoi ajankohtaisia asioita ja haastatteli julkisuuden henkilöitä. "Stillerin" päätyttyä Ruben Stiller ryhtyi juontamaan "R-Studio"-ohjelmaa.
Far Out
Far Out oli vuosina 2001–2002 MTV3-kanavalla esitetty matkailuaiheinen kilpailuohjelma. Ohjelmassa seurattiin kilpailijaparien pärjäämistä eri puolilla maailmaa sekä heidän tekemiään kotivideoita. Yleisö sai äänestää suosikkipariaan jatkoon. Ohjelmaa juonsivat Jaana Pelkonen, Wallu Valpio, Tuomas Enbuske (2001) ja Tatu Ferchen (2001–2002).
Far Outin ensimmäisen tuotantokauden voittaneet Tatu Ferchen ja Eeka Mäkynen nousivat yleisön suosioon ja ponnahtivat kuuluisuuteen sarjan myötä. Far Out oli ensimmäinen suomalainen tv-formaatti, joka myytiin ja tuotettiin ulkomaille.
Carl Tausig
Carl Tausig (4. marraskuuta 1841 – 17. heinäkuuta 1871) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti.
Tausig syntyi Varsovassa juutalaisille vanhemmille ja sai varhaisimman opetuksensa isältään, pianisti Aloys Tausigilta. Hän tutustui 14-vuotiaana Lisztiin ja 16-vuotiaana Wagneriin.
Tausigin lupaavasti alkaneen uran sekä säveltäjänä, esiintyvänä taiteilijana että musiikinopettajana keskeytti lavantauti, johon hän kuoli Leipzigissä vain 29-vuotiaana. Koko säilynyt sävellystuotanto koostuu pianomusiikista.
Rauman vanha rautatieasema
Rauman vanha rautatieasema sijaitsee Rauman keskustan tuntumassa Karjalankadun varrella. Matkustajaliikenne asemalle lakkautettiin toukokuussa 1988. Nykyisin asemarakennuksessa on liikehuoneistoja. Rauman ratapihan tavaraliikenne hoidetaan läheiseltä tavara-asemalta.
Uusrenessanssia edustava puinen asemarakennus on vuodelta 1897 ja sitä on laajennettu vuonna 1910. Aseman suunnittelijaa ei tunneta. Kokonaisuuteen liittyvät myös talousrakennus, asemapuisto sekä radan toisella puolella asemaa vastapäätä sijaitsevat tavaramakasiinit.
Aseman edustalla olevalla aukiolla on vuonna 1962 Rauman radan 65-vuotisjuhlassa paljastettu radanrakentajien muistomerkki. Sen on suunnitellut kuvanveistäjä Uno Aro.
Museovirasto on vuonna 2009 määritellyt rautatieaseman ympäristöineen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Otanlahti
Otanlahti on Rauman kaupunginosa, joka sijaitsee samannimisen merenlahden rannalla kaupungin keskustan luoteispuolella. Suuri osa Otanlahdesta on ulkoilu- ja virkistysalueena. Sen rakennuskanta koostuu lähinnä pientaloista.
Otanlahti on tullut tunnetuksi Raumanmeren juhannuksen pitopaikkana vuosina 1999–2007 sekä jälleen vuodesta 2016 lähtien. Kaupunginosassa ovat muun muassa Rauman Lyseon lukio, Otanlahden urheilukeskus, Poroholman leirintäalue ja yleinen uimaranta. Otanlahden pohjoispuolella sijaitsevalla Fåfängan alueella toimivat Rauman maauimala sekä Rauman kesäteatteri. Syväraumanlahti erottaa Otanlahden Syvärauman kaupunginosasta.
Teresa Carreño
María Teresa Carreño García de Sena (22. joulukuuta 1853 Caracas – 12. kesäkuuta 1917 New York) oli venezuelalainen pianovirtuoosi. Hän muutti New Yorkiin 1862 ja esiintyi vuonna 1863 Abraham Lincolnille Valkoisessa talossa.
Carreño muutti vuonna 1866 Eurooppaan ja palasi synnyinmaahansa vasta 1885. Hän oli neljään otteeseen naimisissa; yksi puolisoista oli saksalainen säveltäjä Eugen d’Albert.
Carreño oli myös säveltäjä, jonka tuotanto koostuu suurimmilta osin pianomusiikista. Hän kuoli asunnollaan New Yorkissa 63-vuotiaana. Hänen mukaansa on nimetty Teresa Carreñon kulttuurikeskus Caracasissa.
M/S Boge
M/S Boge oli panamalaisen Boge Transport Inc.:n omistama alus, joka oli valmistettu Ruotsissa Sölvesborgin telakalla Sölvesborgissa vuonna 1956.
Alus tilattiin Sölvesborgs Varvilta Sölvesborgista. Sen köli laskettiin 17. lokakuuta 1955 telakkanumerolla 45 ja alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1956 nimellä "Boge". Alus luovutettiin 19. heinäkuuta Rederi Ab Slitelle, joka oli sen toinen omistaja. Toisena omistajana oli Rederi Ab Jan.
Alus aloitti 23. kesäkuuta 1961 liikennöinnin reiteillä Simpnäs (Norrtälje) / Norrtälje – Maarianhamina. Se poistettiin liikenteestä 26. elokuuta 1963 ja aluksen matkustajatilat poistettiin. Alus myytiin syyskuussa göteborgilaiselle Kihlbergs Fartygs agentur Ab:lle, joka nimesi aluksen "M/S Mariniksi".
Alus myytiin maaliskuussa 1966 Partrederi Åke G. Petterssonille Skärhamniin, jolloin se nimettiin "S/S Marineksi". Alus siirrettiin 1968 ÅSP Rederi Ab:lle Skärhamniin nimen säilyessä ennallaan. Se myytiin marraskuussa 1976 Cia Scanow Star SA:lle Panamaan, joka nimesi sen "M/S Mariner IV:ksi". Seuraavan vuoden heinäkuussa alus myytiin Sun Coast Limitedille Road Harbouriin Tortolaan ja se nimettiin "M/S Sun Coastiksi". Alus myytiin vielä kerran vuonna 1979 Boge Transport Inc.lle Panamaan ja se sai nimen "M/S Boge". Alus upposi Port Limonin satamaan 19. kesäkuuta 1981.
Nimilaki
Nimilaki (, ) on laki, joka velvoittaa jokaiselle kansalaiselle sukunimen ja etunimen. Suomessa nykyinen nimilaki on ollut voimassa 1. tammikuuta 1986 lähtien. Lain mukaan jokaisella tulee olla sukunimi ja henkilö, jolla ei ole sukunimeä, on velvollinen sen ottamaan. Laissa säädetään muun muassa lapsen sukunimestä, nimiasioista avioliittoon liittyen ja sukunimen muuttamisesta.
Uusi nimilaki (946/2017) tuli voimaan 1.1.2019. Siinä on merkittäviä muutoksia nykyiseen lakiin, kuten sukunimiyhdistelmän ottaminen käyttöön.
Ensimmäinen sukunimilaki säädettiin Suomessa 1920. Siinä määrättiin sukunimi pakolliseksi, joskin sukunimen käyttö oli yleistynyt jo 1800-luvun loppupuolella.
12-vuotiaan tai vanhemman lapsen nimeä ei saa muuttaa ilman hänen suostumustaan. Lapsiin liittyvät nimiasiat hoidetaan väestörekisterin pitäjän kanssa.
Avioliiton solmivat puolisotAvioliittoihin liittyvät nimiasiat hoidetaan väestörekisterin pitäjän kanssa.
Avioeron yhteydessäSukunimen saa vaihtaa, josSukunimen muuttamisasiat hoidetaan lääninhallituksen kanssa.
Uusi sukunimi ei saa olla Vain ensimmäinen näistä kohdista on aivan ehdoton, muista voi perustellusta syystä poiketa.
Mike Nichols
Mike Nichols (synt. Michael Igor Peschkowsky, 6. marraskuuta 1931 Berliini, Saksa – 19. marraskuuta 2014 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän työskenteli sekä elokuvien parissa että teatterissa.
Nichols syntyi saksalais-venäläiseen juutalaisperheeseen. Hän pakeni vuonna 1939 perheensä kanssa Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1944.
Ennen kummankin erillisiä ohjaajauria Mike Nichols ja Elaine May tunnettiin komediallisesta yhteistyöstään teatterissa, yökerhoissa ja televisiossa. Se alkoi vuonna 1955 The Compass Players -nimisessä improvisaatioryhmässä Chicagossa. Heidän välinen kemiansa auttoi heitä tekemään nopeaälyisiä improvisaatioita, jotka parodioivat aikansa tv-haastatteluja ja ihmisten keskusteluja ajankohtaisista aiheista. Heitä alettiin kutsua vierailijoiksi kymmeniin televisio- ja radio-ohjelmiin.
Nichols sai uransa aikana kaikki neljä merkittävintä yhdysvaltalaista viihdemaailman palkintoa: Emmyn (neljä kertaa), Grammyn, Tonyn (kahdeksan kertaa) ja Oscarin. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin National Medal of Arts ja vuonna 2010 Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto.
Nichols sai vuonna 1967 elokuvastaan "Miehuuskoe" (1967) Oscarin parhaasta ohjauksesta ja seuraavana vuonna Golden Globen. Hän oli Oscar-ehdokkaana myös elokuvista "Kuka pelkää Virginia Woolfia?" (1966), "Tapaus Silkwood" (1983) ja "Working Girl – tieni huipulle" (1988). Nichols ohjasi myös monia menestysnäytelmiä Broadwaylla. Hänen viimeisemmät ohjauksensa olivat "Iholla" (2004) ja "Charlie Wilsonin sota" (2007).
Nichols kuoli kotonaan 83-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Crystal Empire
Crystal Empire on saksalaisen power metal -yhtye Freedom Callin vuonna 2001 julkaistu toinen studioalbumi.
Whiplash (Metallican kappale)
Whiplash on Metallican vuonna 1983 ilmestyneen Kill ’Em All -albumin kuudes kappale ja ensimmäinen singlejulkaisu. Kappaleen ovat säveltäneet James Hetfield ja Lars Ulrich. Se kuuluu selvästi albumin nopeimpien ja raskaimpien kappaleiden joukkoon, ja tekikin alkuaikojen Metallican tunnetuksi nimenomaan thrash metal -yhtyeenä. Sana "whiplash" () viittaa 1980-luvun metallimusiikkifanien keskuudessa suosittuun harrastukseen, ns. moshaamiseen ja headbangingiin.
Good Vibrations
Good Vibrations on Beach Boysin klassikkokappale ja single vuodelta 1966. Kappaleen on säveltänyt Brian Wilson ja sanoittanut Mike Love.
Ilmestyessään vuonna 1966 "Good Vibrations" oli aikaansa edellä sävellyksenä, sovituksena ja äänityksenä. "Good Vibrationsissa" on harvinaisen monimutkainen rakenne ja monta erilaista osaa, mikä oli Brian Wilsonin tuon ajan lauluille tyypillistä. Sovitus oli myös uraauurtava, Elektro-Thereminin esiintyminen Amerikan listaykkössinglellä oli ja on edelleen ainutkertaista. Kappale hyödynsi moniraitatekniikkaa ja orkestraatioita, joista samplereiden ja sekvenssien myötä tuli vasta noin 20 vuotta myöhemmin populaarimusiikin arkipäivää. Merkittävyydessään "Good Vibrations" mielletään usein Beach Boysin parhaaksi yksittäiseksi kappaleeksi.
"Good Vibrationsista" tuli suuri hitti. Beach Boysin edellinen levy, "Pet Sounds" oli ollut amerikkalaiselle yleisölle liian surumielinen ja omituinen. Levy-yhtiö Capitol painosti Beach Boysia tekemään varmemmin myyviä singlejä. "Good Vibrations" tuli bändin uralla ajallisesti juuri oikeaan saumaan ja nousi Yhdysvaltojen lisäksi listaykköseksi muun muassa Britanniassa ja Ranskassa.
Good Vibrationsin piti alun perin päätyä "Smile"-albumille. Levyn työstäminen jäi kuitenkin kesken ja kappale julkaistiin singlenä lokakuussa 1966. Kappale ilmestyi 11 kuukautta myöhemmin "Smiley Smile"-albumilla, jolla oli muitakin alkuperäiselle Smilelle tarkoitettuja sävellyksiä.
"Good Vibrations" on erilaisilla kriitikoiden listoilla ollut maailman arvostetuimpia pop-kappaleita. "Mojo Magazine" valitsi Good Vibrationsin vuonna 1997 kaikkien aikojen parhaaksi singleksi. Se oli sijalla kuusi "Rolling Stonen" listalla "The Greatest Songs of All Time". Kriitikoiden kaikkien aikojen listauksia kokoavalla Acclaimed Music -verkkosivustolla "Good Vibrations" on sijalla neljä.
SOFIA
SOFIA (Stratospheric Observatory for Infrared Astronomy, 'Stratosfäärinen infrapuna-observatorio') on Nasan ja DLR:n (Saksan ilmailu- ja avaruustutkimuslaitos) yhdessä rakentama lentävä infrapunaobservatorio.
Observatorio on rakennettu alun perin Pan Amille kuuluneeseen Boeing 747SP -lentokoneeseen. ("”Clipper Lindbergh” Charles Lindberghin kunniaksi)". Kone on ollut Nasan hallussa vuodesta 1996, ja koneelle on tehty merkittäviä rakenteellisia muutoksia. Koneen peräpäähän on asennettu 2,5 metrin peilillä varustettu infrapunateleskooppi. Koska koneen halutaan olevan ilmassa mahdollisimman kauan kerrallaan, on kaikki järjestelmät tehtävä mahdollisimman kevyiksi. Siksi alun perin neljä tonnia painaneen peilin alapintaa on kevennetty porauksin. Näin peili on kevennetty 960 kilon painoiseksi. Kokonaisuutena teleskooppi painaa noin 20 tonnia, ja kone voi olla ilmassa noin kymmenen tuntia kerrallaan.
SOFIA ei ole ensimmäinen laatuaan, mutta kooltaan ylivoimainen.
Infrapuna-aaltoalueen tutkiminen maan pinnalla on vaikeaa, koska maan ilmakehän vesihöyry suodattaa infrapuna-alueen suurelta osin. Spitzer-avaruusteleskooppi ohitti tämän ongelman, mutta avaruusteleskooppi on kallis lähettää, ja koska huolto on mahdotonta, sen käyttöikä on noin viisi vuotta.
SOFIA nousee 11–13 kilometrin korkeuteen, jossa on jo lähes kuivaa, joten sillä pystytään tekemään havaintoja IR-alueella. Koska teleskooppia voidaan huoltaa aina koneen ollessa maassa, sen käyttöiän odotetaan olevan parisen kymmentä vuotta. Lisäksi lentokoneen käyttäminen observatoriona on pitkänkin käyttöajan kuluessa edullisempaa kuin avaruusteleskoopin lähettäminen avaruuteen.
Verrattuna Spitzer-avaruusteleskooppiin SOFIAN suuri peili on kooltaan kolminkertainen, jolloin kuvien laatu on huomattavasti parempi. SOFIAn odotetaan tekevän suoria havaintoja eksoplaneetoista.
Suuren peilin pitäminen vakaana lennon aikana on ongelmallista. Teleskooppia ympäröikin tehokkaalla iskunvaimennuksella varustettu tukirakennelma. Lisäksi teleskooppia pitää oikeassa asennossa kolme gyroskooppia.
Teleskoopin ollessa käytössä koneen kylkeen avataan 4x4 metrin aukko. Näin suuria aukko aiheuttaa vaaran koko lentokoneen rakenteiden murtumiselle. Tämän johdosta koneen rakenteita on vahvistettu.
SOFIA lentänee aikanaan keskimäärin joka toisena yönä. Lennon aikana kerätyt tiedot taltioidaan, ja koneen laskeuduttua data siirretään koneen tietokoneista tutkittavaksi. Ensimmäiset testilennot lennettiin vuonna 2007. Erinäisten viivästysten jälkeen kone lienee täydessä toimintakunnossa vuonna 2014.
Katsuni
Katsuni (oikealta nimeltään Céline Tran, s. 9. huhtikuuta 1979, Lyon, Ranska) on ranskalainen näyttelijä, kamppailulajien harrastaja, bloggaaja ja entinen pornonäyttelijä. Hänellä on ranskalaiset ja vietnamilaiset juuret. Elokuussa 2013 Katsuni ilmoitti lopettavansa pornonäyttelijän uransa ja saman vuoden joulukuussa hänet nimettiin AVN:n (Adult Video Newsin) kunniagalleriaan. Lopettamisensa jälkeen Katsuni on ollut osallisena muissa taidelajeissa oikealla nimellään, kuten kauhusarjakuva "DoggyBagsin" käsikirjoittajana ja näyttelijänä toimintaelokuvissa (mm. "Jailbreak").
Hänellä on yli 30 kansainvälistä erotiikan alan palkintoa, mukaan lukien 12 AVN Awardia. Katsuni muun muassa sai ”Best Europan Starlet” (2002), ja on voittanut kolme AVN Awardia luokassa "Female Foreign Performer of the Year" vuosina 2005, 2006 ja 2007. Katsuni on poseerannut "Penthouse"-lehdessä.
Nova Gorica
Nova Gorica on kaupunki läntisessä Sloveniassa, Italian rajan läheisyydessä. Kaupunki perustettiin vuonna 1948, kun alueen pääkaupunki Gorica (ital. "Gorizia") oli Pariisin rauhansopimuksessa liitetty Italiaan. Nova Gorican kaupunkikeskuksessa on 13 852 asukasta (2002), koko kaupungin alueella 35 640.
Kostanjevican kukkulalla, kaupungin eteläosissa, sijaitsevan Marian ilmestyspäivän kirkon kryptaan on haudattu Ranskan kuningas Kaarle X perheineen. Kaupungin pohjoislaidalla kohoaa 682 metrin korkeuteen Sveta Gora ("Pyhä vuori"), jossa on käynyt pyhiinvaeltajia 450 vuoden ajan. Vuorelta näkee kirkkaalla säässä Istriaan, Venetsiaan ja Dolomiiteille saakka. Vuoren huipulla sijaitsevat basilika, fransiskaaniluostari sekä Isonzon taisteluiden museo.
Guillermo Navarro
Guillermo Navarro (s. 1955) on meksikolainen elokuvaaja. Hän on saanut parhaan kuvauksen Oscarin työstään elokuvassa "Pan’s Labyrinth" (2006).
Walter Womacka
Walter Womacka (22. joulukuuta 1925 Horni Jiretin, Obergeorgenthal, nykyisessä Tšekin tasavallassa – 18. syyskuuta 2010) oli saksalainen kuvataiteilija. Hän oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) johtajien suosiossa ja Saksojen yhdistyttyä monia hänen teoksiaan väheksyttiin niiden poliittisen sisällön takia. Muutamien töiden arvo on ymmärretty ja vuonna 2003 hänen suurikokoinen teoksensa Berliinin Opettajien talon (Haus des Lehres) ulkoseinässä kunnostettiin.
Womacka kävi Teplicessä sijainnutta valtion keramiikkakoulua vuosina 1940–1943, kunnes joutui Saksan armeijaan ja toiseen maailmansotaan. Sodassa Womacka haavoittui ja joutui sotavangiksi. Vapauduttuaan sotavankeudesta vuonna 1945 hän työskenteli maatyöläisenä. Taideopintoja piti jatkaa sodan jälkeen Saksassa, sillä hänen kotiseutunsa Sudeettimaa oli liitetty Tšekkoslovakiaan ja saksalaisperäinen väestö oli karkotettu.
Womacka opiskeli taidetta useassa eri oppilaitoksessa monena eri vuotena. Ensiksi vuonna 1946 hän opiskeli käsitöitä Braunschweigissa ja siirtyi vuonna 1948 Weimariin Hochschule für Baukunst und Bildende Künsteen. Weimarin opintojen päätyttyä hän jatkoi opintojaan Dresdenissä vuosina 1951–1952 opettajinaan Fritz Dähn ja Rudolf Bergander.
Womackan ura lähti melko nopeasti nousuun, sillä vuonna 1956 hän valmisti suuren mosaiikkityön Eisenhüttenstadtiin ja kolmen vuoden kuluttua hän sai DDR:n valtion taidepalkinnon. Womacka palkittiin vuonna 1963 Johannes R. Becher -mitalilla ja vuonna 1969 hänestä tuli DDR:n taideakatemian jäsen. Hän sai myös harvinaislaatuisen tilaisuuden pitää näyttelyn Länsi-Saksan pääkaupungissa Bonnissa. Kun Womacka täytti 60 vuotta, hän sai taiteellisista ansioistaan DDR:n ensimmäisen luokan kansallispalkinnon. Womacka oli DDR:ää hallinneen sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) jäsen.
Womacka vietti eläkepäiviään Berliinissä. Vuonna 2002 hänen teoksiaan esitettiin Taipeissa, Taiwanissa.
Womackan tunnettuja teoksia ovat edellä mainittu Alexanderplatzin Haus des Lehrersin ulkoseinässä oleva suuri maalaus ja nyttemmin puretussa Tasavallan palatsissa (Palast der Republik) sijainnut maalaus "Kun kommunistit uneksivat..." ("Wenn Kommunisten Träumen...") vuodelta 1975. Laajimmalle on levinnyt Womackan teos "Rannalla" ("Am Strand"). Maalauksesta tehtiin DDR:ssä postimerkki, josta otettiin 12 miljoonan kappaleen painos.
Womacka kuoli 18. syyskuuta 2010.Omaelämäkerta:"Farbe Bekennen" ,2004,Verlag das Neue Berlin, ISBN 3-360-01257-7
Paneurooppalainen piknikki
Paneurooppalainen piknikki oli Itävallan ja Unkarin välisellä rajalla Sopronin kaupungin lähellä 19. elokuuta 1989 pidetty mielenosoitus rauhan ja vapaan liikkumisen puolesta.
Maiden yhteisesti hyväksymänä symbolisena rauhaneleenä Sankt Margarethen im Burgenlandin (Itävallassa) ja Sopronkőhidan (Unkarissa) välisen tien sulkeva raja avattiin kolmeksi tunniksi. 27. heinäkuuta 1989 Itävallan ulkoministeri Alois Mock ja hänen unkarilainen virkaveljensä Gyula Horn olivat yhdessä murtautuneet raja-aidan läpi korostaakseen Unkarin 2. toukokuuta 1989 tekemää päätöstä purkaa rajalla olleet valvontajärjestelmät.
Yli 600 itäsaksalaista käytti tilaisuutta kulkea Rautaesirippuun syntyneen aukon läpi ja paeta länteen. Tilaisuuden järjestäjät olivat jakaneet mainoksia tiedottaakseen asiasta. Kasvavasta väkimäärästä ja saamistaan käskyistä huolimatta unkarilaiset rajavartijat pysyivät rauhallisina eivätkä ampuneet rajan yli pyrkineitä.
Hieman kauempana tuhansia itäsaksalaisia odotti vuoroaan, mutta he eivät uskoneet, että raja tultaisiin avaamaan. Rajan ylittäneiden määrä jäi muutamaan sataan. Seuraavina päivinä Unkari lisäsi rajavartijoiden määrää, ja vain muutamia ihmisiä pääsi rajan yli. 11. syyskuuta 1989 pääministeri Miklós Némethin päätöksellä Unkari lopulta avasi rajansa pysyvästi Saksan demokraattisen tasavallan kansalaisille.
Piknikkiä pidetään merkittävänä tapahtumana ketjussa, joka lopulta johti Saksan jälleenyhdistymiseen. Muistotapahtumaa paikalla vietetään vuosittain 19. elokuuta.
Tapahtuman järjestivät Unkarin oppositiopuolueen Demokraattisen foorumin jäsenet yhdessä kansainvälisen Paneurooppa-liikkeen kanssa. Tapahtumaan osallistuivat Paneurooppa-liikkeen puheenjohtaja Otto von Habsburg, Unkarin ulkoministeri Gyula Horn ja Unkarin järjestelmämuutoksessa vaikuttanut reformikommunisti Imre Pozsgay. Paneurooppa-liikkeen apulaispääsihteeri Walburga Habsburg Douglas toimi piikkilangan leikkaajana ja avasi rajan.
Erich Honecker kuvasi tapahtumaa Daily Mirror -lehdelle seuraavasti:
Dance with Me (DJ Bobo)
Dance with Me on DJ Bobon debyyttialbumi, joka on julkaistu vuonna 1993. Albumilta löytyvät muun muassa eurodanceklassikoihin lukeutuvat ""Somebody Dance with Me"", ""Take Control"" ja ""Everybody"".
There Is a Party
There Is a Party on DJ Bobon toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1994.
Levyltä löytyvät muun muassa eurodanceklassikoihin lukeutuvat kappaleet ""Let the Dream Come True"", ""There Is a Party"" ja ""Freedom"".
May Pihlgren
May Eleonora Pihlgren-Ehrström (6. tammikuuta 1904 Helsinki – 29. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Helsingin Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa vuosina 1922–1924 ja kuului sen jälkeen teatterin vakituiseen näyttelijäkuntaan, pian yhtenä sen kantavista voimista. Ensimmäinen elokuvarooli hänellä oli vuonna 1924 Adolf Lindroosin ja Karl Fagerin ohjaamassa "Polyteekkarifilmissä", ja hänen viimeinen elokuvansa oli Åke Lindmanin ohjaamassa elokuvassa "Harjunpää ja ahdistelija".
Pihlgren esiintyi Ruotsalaisessa teatterissa yli kuuden vuosikymmenen ajan. Hänen viimeiset roolinsa olivat Bo Carpelanin "Jouluaatossa" vuonna 1984 ja Lorcan klassikkonäytelmässä "Bernarda Alban talo" vuonna 1985.
Pihlgrenin puoliso oli näyttelijä Sven Ehrström. Pihlgrenille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1954.
Irjanne
Irjanne on Eurajoella sijaitseva kylä ja taajama. Vuoden 2011 lopussa Irjanteen taajamassa oli 309 asukasta. Irjanne sijaitsee Eurajoen varressa Eurajoen kirkonkylästä kuusi kilometriä koilliseen Harjavallan suuntaan yhdystien 2170 varrella. Sen lähimpiä naapurikyliä Eurajoella ovat etelässä Kirkonkylän suunnassa joen eteläpuolella Kainu ja joen pohjoispuolella Lavila, joka jo liittyy kirkonkylän taajamaan. Lännessä lähin naapurikylä on Mullila ja koillisessa Huhta. Kaakossa hieman kauempana on Kaukomäki.
Irjanteen kirkko on rakennettu vuonna 1731, ja se on Satakunnan vanhin puukirkko. Kirkkoon mahtuu noin 200 henkeä. Irjanteella toimivat Eurajoen museoista maatalous-, kotiseutu-, ase- ja koulumuseo, sekä kulttuurihistoriallisesti arvokas erittäin hyvin säilynyt vesivoimalla toimiva yksityinen sahamuseo. Museovirasto on luokitellut Irjanteen kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja kylän läpi kulkeva yhdystie 2170, jonka osoiteniminä Irjanteella ovat "Kirkkotie" ja "Huhdantie", on osa vuonna 2010 matkailutieksi perustettua Pohjanlahden rantatietä.
Irjanteella on parturi, kaksi hevostalliyritystä sekä useita muita pienyrityksiä. Kylässä on Eläinten hyväksi ry:n löytöeläinkoti vanhan kyläkaupan tiloissa ja väkivallan uhriksi joutuneitten ihmisten hoitokoti. Kesäisin on auki itsepalvelumattopesula Irjanteen koskella, josta on muokattu ympäristökeskuksen avustamana kalastuspaikka. Kylän läpi kulkee harju, jossa on sorakuoppia.
Irjanteella on Eurajoen kylistä eniten hevosia.
Moments
Moments on kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavsonin kuudes soololevy. Levyn päättävää Beatles-coveria "Yesterday" lukuun ottamatta levyllä ei ole laulua. Kappale "Time Must" on uusi versio kappaleesta "Ajan täytyy", jonka Gustavson teki Radiomafian Hipnoosi-ohjelmaan joulukuussa 1991. Levyn kokoonpano soitti joitain konsertteja nimellä "Jukka Gustavson Moments".
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Jukka Gustavson, ellei toisin mainittu.
Hanne (laulaja)
Hanne (oik. Eija Hannele Höynälä, myöh. Klötzner; 6. heinäkuuta 1954 Aavasaksa – 10. maaliskuuta 2010 Valkeakoski) oli suomalainen iskelmälaulaja, joka julkaisi vuosina 1975–1984 useita albumeja ja singlejä. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan on vuonna 1977 hitiksi noussut Matti Siitosen säveltämä ja Vexi Salmen sanoittama "Hän on mun".
Hanne kuoli äkillisesti kotonaan Valkeakoskella vuonna 2010. Hannen tuotannosta on julkaistu kaksi cd-koostetta. Vuonna 1997 Warner Music julkaisi "Verushka" -kokoelman hänen levytyksistään. Vuonna 2012 Rocket Records julkaisi cd-uusintapainoksen Hannen ja Irwinin Kulkurin kulta levystä, jonka bonusraitoina kuullaan kokonaisuudessaan Hannen Käy tanssimaan -albumi.
Luettelo Kiinan neoliittisista kulttuureista
Luetteloon Kiinan neoliittisista kulttuureista on koottu Kiinassa neoliittisen kauden aikana vaikuttaneita kulttuureja. Neoliittisen kauden alussa alkoi kotieläinten pito ja viljely.
Aiemmin käytetiin Kiinassakin neoliittisten ajan alkuna keramiikan keksimistä.
Kiinan neoliittisia kulttuureja alueen ja ajan mukaan.
Tätä kutsutaan Pohjois-Kiinan tasangoksi
Tress MacNeille
Tress MacNeille (s. 20. kesäkuuta 1951 Kalifornia) on yhdysvaltalainen tunnettu ääninäyttelijä, joka on saanut yhteensä neljä Annie-ehdokkuutta.
MacNeille syntyi Kaliforniassa ja halusi tehdä ääniä animaatioihin noin 8-vuotiaasta lähtien. Hän seurasi tuolloin animaatioita, kuten Gerald McBoing-Boing, Matty's Funday Funnies, Felix-kissa, Nakke Nakuttaja, Looney Tunes, Rocky and Bullwinkle Show, sekä useita Disneyn-piirrettyjä. Tuolloin MacNeille halusi olla artisti, pitää yllään smokkia ja asua työhuoneessa. Tullessaan vanhemmaksi hän ryhtyi haaveilemaan muista ammateista, kuten leipurin, DJ:n, lääkärin ja lakimiehen. Collegen jälkeen MacNeille opiskeli yleisradion parissa, jonka myötä hänestä tuli DJ.
Ääninäyttelijäksi MacNeille päätyi 1970-luvun lopulla, jolloin hän teki mainosjuontoja radioon, televisioon, kaksoisääniä eri tuotantoihin ja kertojan rooleja. Sittemmin vuonna 1979 MacNeille sai ensimmäisen ääniroolinsa animaatiossa Scooby-Doo ja Scrappy-Doo, ääniroolittaja Boyd Lloydin ja Rita Vennarin ansiosta. Tämän myötä MacNeille innostui tilaisuudestaan ja halusi tehdä yhä enemmän äänirooleja huomatessaan mahdollisuuden tehdä sitä ammatikseen. Vielä uransa alkuvaiheessa hän työskenteli ääninäyttelemisen ohella muissa töissä, kuten Bob Lloydin apulaisroolittajana.
Scooby-Doon jälkeen MacNeille on ääninäyttelyt sarjoissa kuten Kummikarhut, Ankronikka sekä Alvin ja pikkuoravat, jossa hän teki sivuääniä viiden vuoden ajan. Ensimmäisen pääroolin MacNeille sai vuonna 1989 Tikun ja Takun pelastuspartiosta ollessaan Tikun äänenä. Tämän jälkeen hän on tullut enemmän tunnetuksi ääninäyttelijäksi varsinkin 1990-luvulla, jolloin MacNeille ääninäytteli useissa Steven Spielbergin tuottamissa animaatiosarjoissa, kuten Tiny Toons, Animaaniset ja Histeria!. Sarjoista hän sai yhteensä neljä Annie-ehdokkuutta.
MacNeille on myös tehnyt pitkän aikaa useita sivurooleja Simpsoneihin jo yli 300 jakson verran. Hänen hahmojaan Simpsoneissa ovat muun muassa Agnes Skinner ja Dolph. Hänestä tuli myös keittäjätäti Dorisin uusi näyttelijä hahmon alkuperäisen äänen Doris Graun kuoltua. Lisäksi MacNeille on tehnyt sivuääniä Futuramaan vuosien 1999–2003 aikana, sekä toiminut usein Iines Ankan äänenä animaatiosarjoissa kuten Mikin klubi ja Mikki Hiiren kerhotalo.
Vuonna 2010 MacNeille palasi takaisin Futuraman pariin, kun sarja sai kuudennen tuotantokauden.
MacNeille ääninäyttelee lukuisia hahmoja "Simpsonit"-televisiosarjassa. Vakituisia hahmoja ovat muun muassa seuraavat:
Lisäksi MacNeille on näytellyt sarjassa lukuisia yksittäisissä jaksoissa esiintyneitä hahmoja.
Mita sina sanoa?
Mita sina sanoa? on artisti Pizza Enricon studioalbumi, joka julkaistiin joulukuussa 2003.
Levyltä löytyy muun muassa artistin tunnetuin aikoinaan kulttimainettakin saanut kappale ”Mita sina sanoa?”.
Albumi pysyi Suomen virallisella listalla 4 viikkoa, joista paras sijoitus oli viikolla 51/2003 14. sija.
Levy sisältää myös tietokoneelta katsottavan musiikkivideon kappaleesta ”Mita sina sanoa?”. Musiikkivideo esitettiin talvella 2004 MTV3-kanavan Levyraati-ohjelmassa.
Pizza Enrico
Pizza Enrico oli suomalainen huumorimusiikkia esittänyt musiikkiprojekti. Projektin takana oli kaksi sipoolaista insinööriä.
Heidän tunnetuin kappaleensa on nimeltään "Mita sina sanoa?", joka alun perin levisi Internetissä. Kappale päätyi levy-yhtiö Magnum Musicin tuottajalle, joka päätti tehdä kappaleen tekijöiden kanssa levytyssopimuksen.
Toinen jäsenistä, R. Orreganno on Pizza Enricon jälkeen osallistunut muihin musiikkiprojekteihin. Hän on muun muassa MC Puhuva Pää -musiikkiprojektin takana.
Ruusupeippo
Ruusupeippo ("Lagonosticta senegala") on pieni afrikkalainen siemensyöjä varpuslintu. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Carl von Linné 1766.
Linnun pituus on noin 10 cm. Koiras on punainen, siivet ovat ruskeat, nokka on vaaleanpunainen ja sillä on keltainen silmärengas. Naaras on pääosin ruskea, sillä on punainen yläperä ja nokka ja keltainen silmärengas.
Ruusupeippo elää Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Se istutettiin Egyptiin mutta on sieltä kadonnut. Sen elinalue on laajuudeltaan noin 10 miljoonaa neliökilometriä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on yleinen paikkalintu.
Tavallinen ihmisasutuksen tuntumassa kylissä ja taajamissa.
Rakentaa puuhun suurehkon katetun pesän, jossa kulkuaukko on pesän sivussa. Valkoisia munia on 3–6. Haudonta kestää 12–13 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 17–21 päivän ikäisinä. Kyläleski loisii yleisesti ruusupeipon pesissä.
Siemenet ja vilja.