hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tomáš Jaško
Tomáš Jaško (s. 9. joulukuuta 1983 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä.
Jaško on HC Slovan Bratislavan kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa Slovakian Extraligassa kaudella 2000–2001. Kaudeksi 2002–2003 Jaško siirtyi Pohjois-Amerikan USHL-sarjaan, mutta palasi seuraavaksi kaudeksi Eurooppaan Itävallan pääsarjaan. Seuraavat kolme kautta Jaško edusti kolmea eri seuraa Slovakian Extraligassa. Kaudeksi 2007–2008 Jaško siirtyi Mestis-sarjaan Lempäälän Kisan joukkueeseen.
Kaudella 2008–2009 Jaško aloitti Kiekko-Vantaassa, mutta siirtyi SaiPaan kesken kauden Mestiksen maalipörssin johtajana. Jaško pelasi SaiPassa myös koko kauden 2009–2010 ja osan kautta 2010–2011. Joulukuussa 2010 hän siirtyi HK ŠKP Popradiin. Hän palasi Mestikseen Mikkelin Jukureihin tammikuussa 2011. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Jaško pelasi Kazakstanin mestaruussarjassa edustaen HK Saryarka Karagandaa ja Aristan Temirtauta.
Seuraavat kaksi vuotta Jaško pelasi Slovakian kolmannella sarjatasolla, minkä jälkeen hän ei ole pelannut missään.
Jaško puhuu täydellistä suomea. Hänen isänsä on valmentaja ja entinen jääkiekkoilija Ján Jaško.
Too Late... No Friends
Too Late... No Friends on alternative rock -yhtye Gobin ensimmäinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1995 Mint Recordsilla. Levy uudelleenjulkaistiin vuonna 2000 Nettwerk/Landspeedillä.
Albumilta julkaistiin yhteensä neljä singleä.
Nikhaka
Nikhaka on pienikokoinen tykki. Nimitystä käytetään vanhanaikaisen irtoruudilla ladattavan tykin pienimmistä malleista.
Nikha'an koko vaihteli 0,5–3 naulaan. Näitä tykkejä käytettiin etupäässä pursissa ja barkasseissa yleensä keulaan asennetuina. Myös laivoissa ne olivat tavallisia: niitä käytettiin etupäässä lähitaistelussa.
Asetyyppi siirtyi merkinantokäyttöön räjähtävien ammusten yleistyessä, ja sellaisessa sitä käytetään edelleen. Esimerkiksi majakkalaiva Helsingissä käytettiin tällaista tykkiä sen palveluskauden loppuun. Tykki on säilynyt ja museoitu aluksen mukana; se on ampumakunnossa ja sillä ammutaan merkkilaukauksia erikoistilaisuuksissa.
Muutamat erikoistuneet aseiden valmistajat tekevät edelleen vanhanmallisia nikhakoja. Ne ovat osittain koriste-esineitä, mutta mustaruutiaseiden harrastajia varten niistä tehdään myös ampumakelpoisia kappaleita. Tällaisten asemallien lupakäytäntö on hyvin tiukka ja vaatii pitkäaikaista harrastusta.
Tykistä on olemassa myös nykyaikaistettu versio, joka ladataan haulikon panoksilla. Näillä tykeillä ammutaan mm. purjehduskilpailujen lähtö- ja merkkilaukauksia.
Jyrsintä
Jyrsintä on lastuava työstömenetelmä. Jyrsinnässä työkalu pyörii akselinsa ympäri ja akseli on useimmiten kohtisuorassa työstettävään pintaan nähden. Konepajojen yleisimmät jyrsinkonetyypit ovat polvityyppiset, runkotyyppiset, kopiojyrsinkoneet ja koneistuskeskukset.
Käsiyläjyrsintä nimensä mukaisesti liikutellaan käsin. Sitä kutsutaan myös yläjyrsimeksi.
Taso- ja yleisjyrsintäkoneiden kara on vaakasuora. Perinteisen yleisjyrsinkoneen pöytä on käännettävissä pystyakselin ympäri. Perinteisessa polvityyppisessä jyrsinkoneessa työkappale suorittaa kaikki syöttöliikkeet. Sen rinnalle on kehitetty konetyyppi, jossa poikittaisliikkeen suorittaa rungon päällä olevilla johteilla oleva karalaatikko. Jos karapää on kiertyy niin, että se saadaan sekä pysty- että vaakasuoraksi, kutsutaan tätäkin konetyyppiä yleisjyrsinkoneeksi. Siinä pöytä ei ole kääntyvä. Kun karan tai pöydän käännettävyyttä on lisätty edellä mainitusta, kyseessä on työkalujyrsinkone. Polvityyppisen jyrsinkoneen paras ominaisuus on sen käytettävyys käsikäyttöisenä. Automatisoitavaksi se soveltuu huonommin kuin muut konetyypit.
Kaiverruskoneet ovat kevytrakenteisia polvityyppisiä jyrsinkoneita. Kara on kiinnitetty pantografivivustoon. Mallikappaleen muoto kopioidaan käsisyötön avulla työstettävään kappaleeseen ilman servomekanismeja.
Runkotyyppisen jyrsinkoneen pöydän korkeutta ei voi säätää. Tästä syystä niitä on pidetty aiemmin vähemmän käteväkäyttöisinä kuin polvityyppisiä jyrsinkoneita. Runkotyyppisen jyrsinkoneen pöytä on tukeva ja säilyttää hyvin tarkkuutensa. Tämän vuoksi numeeriset jyrsinkoneet sekä työkalu- ja työkappalevaihtajalla varustetut kehitelmät, koneistuskeskukset ja valmistusjärjestelmien koneet ovat usein runkotyyppisiä.
Jos runkotyyppisen jyrsinkoneen pöytä on kohtalaisen pitkä, sitä kutsutaan yleisesti pitkäjyrsinkoneeksi. Rajana sille onko kyseessä runkotyyppinen- vai pitkäjyrsinkone pidetään sitä, onko kyseessä monipuolinen työstö (runkotyyppinen) vai pelkän pitkittäisliikkeen käyttö jyrsintäsyöttöliikkeenä (pitkäjyrsinkone).
Suuri runkotyyppinen jyrsinkone voi olla rakenteeltaan myös sellainen, että kappale ei liiku lainkaan työstön aikana, vaan pitkittäisliikkeen suorittaa portaali. Edut ovat tukeva pöytä (lattia), helppo kappaleen vaihto toista lastuttaessa ja pieni tilan tarve.
Plasmaleikkaus
Plasmaleikkaus on metallien leikkaamisen kehitetty valmistustapa. Se on kehitetty kun on haluttu löytää leikkausmenetelmä myös sellaisille materiaaleille, joihin ei tavallinen polttoleikkaus riitä. Tällaisia materiaaleja ovat muun muassa ruostumaton teräs, alumiini ja kupari. Leikkausmenetelmällä voidaan leikata jopa 160 millimetriin asti.
Plasmalla tarkoitetaan korkeaan lämpötilaan kuumennettua sähköä johtavaa kaasua ja sen tehtävänä leikkausprosessissa on perusaineen sulatus ja sen kuljettaminen pois leikkausrailosta. Lähes aina plasmaleikkaus on sulatusleikkausta, jossa leikattavaan kappaleeseen sulatetaan railo. Soveliaita plasmakaasuja ovat argon, vety, typpi ja niiden seokset sekä myös paineilma ja happi.
Plasmaprosessi käyttää keskitettyä sähköistä valokaarta, joka korkealämpötilaisen plasmasäteen avulla sulattaa materiaalin. Menetelmällä voidaan leikata kaikkia sähköäjohtavia materiaaleja.
Plasmaleikkauksen jälki näyttää usein paremmalta kuin laserleikattu osa, mutta laserleikkurin mekaaninen tarkkuus on tavallisesti noin 10 kertaa parempi verrattuna plasmaleikkuriin.
Mallipohja
Mallipohja on valmis hahmotelma tekstitiedostolle tai muulle teokselle, jonka on tarkoitus nopeuttaa työskentelyä. Mallipohjassa on valmiina oletuksena olevat osat, joiden lisäksi mallipohjaa voidaan muokata halutuksi ja siihen voidaan lisätä osia.
Esimerkiksi liikekirjeillä voi olla tekstinkäsittelyohjelmassa mallipohja, jossa yrityksen nimi, osoite ja logo ovat valmiina. Kun yrityksen työntekijä kirjoittaa kirjeen yrityksen nimissä, hänen ei tarvitse joka kerta uudestaan kirjoittaa yrityksen tietoja asiakirjaan.
Eddy Ferhi
Eddy Ferhi (s. 26. marraskuuta 1979) on ranskalainen, Charentonissa syntynyt jääkiekkoilija, jonka pelipaikka on maalivahti. Ferhi on pelannut muun muassa Anaheim Ducksin farmiseurassa, Cincinnati Mighty Ducksissa.
Kotimaassaan Ferhi on edustanut joukkueita nimeltä Anglet Hormadi Élite sekä Brûleurs de Loups de Grenoble, jota nykyisin Ferhi edustaa.
Ferhi on edustanut Ranskaa jääkiekon MM-kisoissa useasti. Viimeisin MM-turnaus johon Ferhi valittiin oli MM-turnaus 2010, jossa hän toimi Ranskan kakkosmaalivahtina.
Sporttipassi
SporttiPassi on sähköinen liikuntaseteli, joka on kehitetty työnantajien tarjoaman verottoman liikuntaedun maksuvälineeksi. SporttiPassi on tuotettu yhdessä SLU:n (Suomen Liikunta ja Urheilu ry) kanssa.
Palvelu on lanseerattu työpaikkaliikunnan kehittämiseksi. Sporttipassin tarkoitus on "työntekijöiden hyvinvoinnin lisäämien, kannustaminen ja palkitseminen osallistumalla liikunta- ja kulttuuriharrasteiden ja penkkiurheilun kustannuksiin".
Mobiililippu on tekstiviestilippu, joka tilataan soittamalla. Se poikkeaa oleellisesti setelijärjestelmistä siinä, että työnantajia laskutetaan vain todellisesta käytöstä. Käyttöä voidaan seurata reaaliaikaisesti.
Sporttipassi sopii urheilu- ja kulttuuripääsylippujen maksuun. Sen käyttöä valvoo työnantaja, jonka tulee kertoa verottajalle, kuka on käyttänyt palvelua ja millä euromäärällä.
SporttiPassi
Kaliumkromaatti
Kaliumkromaatti (KCrO) on kaliumkationien ja kromaattianionien muodostama ioniyhdiste. Ainetta esiintyy luonnossa harvinaisessa tarapasaiittimineraalissa, jota tavataan toisinaan nitraattiesiintymien läheltä Atacaman autiomaassa
Kaliumkromaattia käytetään muun muassa indikaattorina määritettäessä kloridi-ionipitoisuutta saostustitrauksella . Tutkittavaa liuosta titrattessa hopeanitraatilla saostuu ensin niukkaliukoisempi hopeakloridi ja sen jälkeen kellanpunainen hopeakromaatti..
Kaliumkromaatti on hapettava aine. Kaliumkromaatti aiheuttaa oireita hengitettynä tai joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa. Aineen on todettu oleva karsinogeeninen ja mutageeninen. Aine on myös myrkyllistä ympäristölle ja luokitellaan useiden muiden kromaattien tavoin ongelmajätteeksi
Heartless (Kanye Westin kappale)
Heartless on rap-artisti Kanye Westin toinen single hänen neljänneltä studioalbumiltaan "808s & Heartbreak". Single julkaistiin 4. marraskuuta 2008. West ei räppää singlellä lainkaan, vaan laulaa sen käyttäen autotune-efektiä, aivan kuten ensimmäisenkin singlen Love Lockdownin. Heartlessista on julkaistu myös musiikkivideo. The Fray on tehnyt kappaleesta cover-version.
Haka (tanssi)
Haka on maorien perinteinen tanssi. Toisin kuin usein luullaan, haka ei ole vain sotatanssi ja sitä eivät esitä vain miehet. Hakan voivat esittää myös naiset tai lapset. Se voidaan esittää esimerkiksi tervetulotoivotuksena tai viihdytykseen juhlissa. Esitykseen kuuluu tanssin lisäksi ilmeet ja ääntely sekä myös jalkojen tömistäminen ja nyrkkien sekä käsien taputtaminen eri paikoille kehoa esim. reisille tai rintakehään.
Erilaisia hakoja on paljon, mutta tunnetuimmat niistä ovat "whakatu waewae", "tutu ngarahu" ja "peruperu", joista jälkimmäinen on sotatanssi. Se esitettiin ennen taistelua vihollisen pelottamiseksi, tanssiin liittyivät äärimmäiset ilmeet kuten kielen ulos työntäminen, irvistäminen ja aseiden heiluttelu. Tutu ngarahu ja whakatu waewae esitetään ilman aseistusta, niissä tanssijalla on vapaus päättää liikkeistään, kun taas peruperussa jokaisen tanssijan liikkeiden pitää olla yhteneviä.
Tunnetuin haka on Uuden Seelannin rugby union -joukkueen All Blacksin esittämä haka "Ka Mate".
Ammunta kesäolympialaisissa 1988 – naisten 10 metrin ilmakivääri
Naisten 10 m ilmakivääri ammuttiin 18. syyskuuta. Kilpailun voitti Neuvostoliiton Irina Šilova tuloksella 498.5 (395+103.5). Hän oli Soulin kisojen ensimmäinen olympiavoittaja. Vuoden 1988 olympiafinaali aloitti perinteen, jossa kesäolympialaisten ensimmäinen kultamitali on aina jaettu naisten 10 metrin ilmakiväärissä.
Peruskilpailun jälkeen kilpailua johtivat tasatuloksella 395 Irina Šilova, yhdysvaltalainen Launi Meili ja kiinalainen Zhang Qiuping. Finaalin lähdettäessä asetelmat olivat tasaiset, koska kaikki finalistit olivat kahden pisteen sisällä. Finaalissa peruskilpailun jälkeen johtaneista vain Šilova kesti finaalin paineet ja ampui toiseksi parhaan finaalin 103.5. Parhaiten finaalissa menestyi Saksan liittotasavallan Silvia Sperber, joka nousi finaalisarjallaan 104.5 pistettä seitsemänneltä sijalta hopealle. Pronssia ampui toinen neuvostoliittolainen Anna Maluhina.
Kilpailussa Suomea edustivat Pirjo Peltola ja Sirpa Ylönen. Peltola pääsi finaaliin viimeisena ampujana tuloksella 393 pistettä. Finaalissa hän ampui 100.6 pistettä ja sijoittui kokonaistuloksella 493.6 viidenneksi. 
Suomen toinen edustaja Sirpa Ylönen, joka on vuoden 1982 Caracaksen maailmanmestari pienoiskiväärin makuusta, karsiutui finaalista tuloksella 377, joka oikeutti vasta jaettuun 41. sijaan.
Vaimo ja sihteeri
Vaimo ja sihteeri (; lyhennettynä "Wife vs. Secretary") on vuonna 1936 ilmestynyt yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Clarence Brown. Päätähtinä ovat Clark Gable, Jean Harlow ja Myrna Loy. Sivuosissa ovat muiden muassa May Robson, George Barbier ja James Stewart.
Norman Krasna, John Lee Mahin ja Alice Duer Miller käsikirjoittivat elokuvan Faith Baldwinin samannimisen romaanin pohjalta. "Vaimo ja sihteeri" on mustavalkoinen ja pituudeltaan 88 minuuttia, eli tunti ja 28 minuuttia. "Vaimo ja sihteeri" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. helmikuuta vuonna 1936. Suomeen elokuva ilmestyi teattereihin samana vuonna 13. syyskuuta. Tuotantoyhtiönä oli Metro-Goldwyn-Mayer. "Vaimo ja sihteeri" julkaistiin DVD:lle 20. kesäkuuta vuonna 2006.
Harlow ja Robson ovat näytelleet viimeksi yhdessä musikaalielokuvassa "Trocadero" vuonna 1935. Ja sitä ennen komediaelokuvassa "Punatukkainen Lilli" vuonna 1932. "Vaimo ja sihteeri" on viides kuudesta Harlowin ja Gablen yhteistyöstä. Sekä neljäs seitsemästä Gablen ja Loyn yhteistyöstä. Elokuva oli myös James Stewartin ensimmäisistä rooleista.
Päätähdet Clark Gable näyttelee aikakauslehden kustantajaa Van Stanhopea, Jean Harlow näyttelee erittäin seksikästä Vanin sihteeriä, Helen "Whitey" Wilsonia, ja Myrna Loy näyttelee Vanin aviovaimoa, Lindaa. Sivuosissa olevat May Robson näyttelee Vanin äitiä, Mimiä, George Barbier näyttelee J.D. Underwoodia, ja James Stewart Whiteyn poikaystävää, Davea.
"Vaimo ja sihteeri" kertoo Whitey Wilsonista (Harlow), joka yrittää viedä Van Stanhopen (Gable) hänen vaimoltaan Lindalta (Loy).
Rethroned
Rethroned on Northern Kings -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2008. Levy sisältää edeltäjänsä "Reborn"-albumin tavoin cover-versioita pop- ja rockmusiikin klassikkokappaleista. Levyn julkaisi Warner Music.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Suluissa alkuperäinen esittäjä.
Pikkulurikki
Pikkulurikki ("Glossopsitta pusilla") on Kaakkois-Australiassa elävä kaijalaji.
Pikkulurikin pituus on noin 15 cm ja paino 30–50 g. Kooltaan se on selvästi myskilurikkia pienempi. Sen höyhenpuvun yleisväri on vihreä, naama on punainen. Nokka on musta, iiris oranssinkeltainen ja koivet vihertävän harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on oliivinruskea ja iiris ruskea, ja naaman punainen väri on himmeämpää.
Pikkulurikki elää Kaakkois-Australiassa ja Tasmaniassa. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on luultavasti yli 100 000 yksilöä. Laji on taantunut metsien hakkuiden seurauksena ja on paikoin uhanalainen. Pikkulurikkia pidetään harvoin Australiassa vankeudessa häkkilintuna.
Pikkulurikit asuvat alavilla mailla, sekä metsissä että aukeilla tai puoliaukeilla alueilla kaikkialla siellä missä on kukkivia tai hedelmiä kantavia puita tai pensaita. Ne viihtyvät myös esikaupunkien puistoissa ja kadunvarsien puissa. Pikkulurikit lyöttäytyvät usein myskilurikkien seuraan. Ruokailevat parvet ovat äänekkäitä ja näkyviä.
Pikkulurikin pesintää tapahtuu tavallisesti elokuusta tammikuulle, mutta esiintymisalueen pohjoisosissa se voi alkaa jo toukokuussa. Pesä on joko puunrungon tai paksun oksan kolossa, yleensä veden äärellä kasvavassa eukalyptuksessa. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kolmesta viiteen munaa. Muna on kooltaan 19,5*16,4 mm. Naaras hautoo noin 20 päivää ja pesäpoikasaika on noin kuukausi.
Pikkulurikit syövät pääasiassa eukalyptusten mettä ja siitepölyä, jota ne harjaavat erikoisella kielellään. Ne voivat syödä myös hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä. Ruokaillessaan ne ovat hyvin kesyjä.
Televiestintä
Televiestintä eli kaukoviestintä tarkoittaa apuvälineiden välittämien signaalien avulla tapahtuvaa viestintää. Nykyisin televiestinnällä tarkoitetaan yleensä tietoliikennettä eli digitaalista sähköistä viestintää. Sähköisen viestinnän varhaisin muoto oli 1800-luvun alkupuolella kehitetty lennätin. Nykyisin tärkeimpiä televiestinnän muotoja ovat televisio, radio, puhelin ja internet. Televiestintä on yhä tärkeämpi osa maailmantaloutta; vuonna 2006 televiestintäteollisuuden kokonaisliikevaihto oli arviolta 1,2 triljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Sähköiset televiestintälaitteet voidaan jaotella analogisiin ja digitaalisiin. Usein ne toimivat jonkinlaisen kiinteän tai langattoman verkon yhteydessä.
Ally Sheedy
Alexandra "Ally" Elisabeth Sheedy (s.13. kesäkuuta 1962, New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Sotaleikit" (1983), "Breakfast Club" (1985), "Kauhu" (1990), "Man's Best Friend" (1993), "High Art" (1998) ja "The Interrogation of Michael Crowe" (2002).
Sheedy oli naimisissa David Landsburyn kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heillä on yksi lapsi.
Telemark Team
Telemark Team ry on oululainen tanssiurheiluseura.
Tanssiseura Telemark ry perustettiin vuonna 1965. Seura oli mukana Suomen Valtakunnallisen Tanssiurheiluliiton perustamisessa vuonna 1968. Nimi vaihtui Telemark Team ry:ksi, kun Telemark ja toinen oululainen tanssiurheiluseura Tanssitiimi yhdistyivät.
Virpi
Virpi on suomalaisen naisen etunimi. Nimi johtuu ohutta puun tai pensaan oksaa tarkoittavasta sanasta virpi. Virpin nimipäivä on vuodesta 1950 ollut 12. marraskuuta. Marraskuuhun 2018 mennessä Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan 10 339 naista on saanut nimekseen Virpi. Heistä yli puolet on 1960- tai 1970-luvulla syntyneitä. Virpi esiintyy myös sukunimenä. Marraskuussa 2018 Suomessa asui 183 henkilöä, joilla oli tämä sukunimi.
Proton Wira
Proton Wira (mm. Ison-Britannian markkinoilla tunnettu nimellä Proton Persona) on malesialaisen Protonin valmistama automalli. Se esiteltiin vuonna 1993, ja sitä valmistettiin vuoteen 2006 saakka, vaikka sen korvaajaksi suunniteltu Proton Gen-2 esiteltiin jo vuonna 2004.
Wirasta valmistettiin ensin vain neliovista sedania, mutta vuonna 1994 mallistoon lisättiin myös viisiovinen Aeroback-hatchback. Wira on yksi Malesian suosituimmista automalleista.
Proton Wira pohjautuu tekniikaltaan Mitsubishi Lanceriin, kuten Proton Sagakin. Vuonna 1994 Wiran vienti Isoon-Britanniaan aloitettiin. Isossa-Britanniassa auto tunnettiin nimellä Proton Persona, kunnes vuonna 2000 nimi vaihdettiin Wiraksi. Vuonna 2004 Wira korvattiin Ison-Britannian markkinoilla Proton Gen-2:lla.
Vuonna 1995 Wiralle toteutettiin pienimuotoinen kasvojenkohotus, jossa siihen vaihdettiin uusi jäähdyttäjän säleikkö ja etuvalot. Wirassa käytetään viisivaihteista manuaalivaihteistoa tai neliportaista automaattia.
Auton nimi "Wira" tarkoittaa malajin kielellä ”sankaria”.
Proton Persona
Proton Persona on kompakti 4-ovinen sedan, jota malesialainen PROTON Holdings on valmistanut vuodesta 1993. Auton kolmas ja nykyinen sukupolvi esiteltiin elokuussa 2016.
Vermuntilan jäähalli
Vermuntilan jäähalli oli jäähalli, joka sijaitsi Vermuntilassa Raumalla. Jäähallia käyttänyt VT-HT pelsi kotiottelunsa siellä. Vuonna 2013 halli purettiin ja suunnitteilla olisi autokorjaamo.
Vaeltajalurikki
Vaeltajalurikki ("Glossopsitta porphyrocephala") on Etelä-Australiassa elävä papukaijalaji.
Vaeltajalurikin pituus on noin 16 cm ja paino 40–50 g. Kooltaan se on selvästi myskilurikkia pienempi. Sen höyhenpuku on selkäpuolelta vihreä ja vatsapuolelta vaaleansininen. Otsa on violetti, ja nokan ja otsan väli on punainen. Poskella on keltainen laikku. Nokka on musta, iiris ruskea ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on muuten aikuisen värinen, mutta sen värit ovat himmeämmät. Lentävän linnun siivet synnyttävät viuhuvan äänen.
Vaeltajalurikki elää Etelä-Australian mantereen rannikkoalueilla. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on luultavasti yli 50 000 yksilöä. Vaeltajalurikkia pidetään harvoin Australiassa vankeudessa häkkilintuna.
Vaeltajalurikit asuvat sisämaan kuivilla harvapuustoisilla mailla. Kaupunkeihin ne etsiytyvät vain syömään koristekukkia. Vaeltajalurikit lyöttäytyvät joskus myski- tai pikkulurikkien seuraan. Vaeltajalurikkiparvet etsivät kukkivia eukalyptuspuita ja -pensaita, ja parvissa voi olla satoja lintuja.
Vaeltajalurikin pesintää tapahtuu tavallisesti elokuusta joulukuulle. Pesä on joko puunrungon tai paksun oksan kolossa, yleensä veden äärellä kasvavassa eukalyptuksessa. Laji voi pesiä yhdyskunnissa siten, että kaikki tietyn alueen mahdolliset pesäkolot ovat asutettuja. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kolme tai neljä munaa. Muna on kooltaan 20,3*16,7 mm. Naaras hautoo noin 17–20 päivää ja pesäpoikasaika on noin kahdeksan viikkoa.
Vaeltajalurikit syövät pääasiassa eukalyptusten mettä ja siitepölyä, jota ne harjaavat erikoisella kielellään. Ne voivat syödä myös hedelmiä, siemeniä ja hyönteisiä. Puutarhoissa ne saattavat aiheuttaa vahinkoja.
Myron Cope
Myron Cope (synt. Myron Sydney Kopelman, 23. tammikuuta 1929 Pittsburgh, Pennsylvania – 27. helmikuuta 2008 Mount Lebanon) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja ja -toimittaja.
Cope aloitti toimittajanuransa Daily Times -sanomalehdessä Eriessä, jonka jälkeen hän kirjoitti Sports Illustratediin. Muutettuaan takaisin Pittsburghiin hän siirtyi WBGG-radioasemalle. Pittsburgh Steelersin edustajat kiinnittävät huomiota hänen persoonalliseen puhetapaansa ja palkkasivat hänet tekemään otteluidensa radioselostukset. Tätä tehtävää Cope hoiti vuodesta 1970 vuoteen 2005 saakka WBGG- ja WDVE-radioasemilla.
Myron Cope nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2005.
Luettelo SHL:ssä jääkiekkoilleista suomalaisista
Luettelo SHL:ssä jääkiekkoilleista suomalaisista. Elitserien perustettiin vuonna 1975 jääkiekon pääsarjaksi Ruotsissa. Kesällä 2013 Elitserien-nimi vaihdettiin SHL:ksi. Tässä luettelossa ovat Elitserienissä/SHL:ssä pelanneet suomalaiset jääkiekkoilijat tilastoineen.
Tilastot päivitetty kauden 2016-2017 jälkeen.
Suomessa on syntynyt useita Elitserienissä pelanneita ruotsalaisia jääkiekkoilijoita. Vastaavasti Elitserienissä pelanneista suomalaisista Ruotsissa ovat syntyneet Markus Kankaanperä ja Janne Niskala.
Borsukin–Ulamin lause
Antipodipisteitä ovat kaikki pallopinnan S vastakkaiset pisteparit "(x, −x)". Borsukin–Ulamin lauseen mukaan jokainen jatkuva funktio "f" : S → R sisältää antipodipisteen "x" siten, että "f(x)=f(-x)".
Borsukin–Ulamin lause on eräs algebrallisen topologian merkittävimmistä tuloksista. Geometrisesti lause sanoo, että jos litistää pallon lattiatasoon, niin aina löytyy antipodipistepari "(x, −x)", joka kuvautuu samaan kohtaa päällekkäin. Tapaus "n"=1 (ympyrä) havainnollistaa vaikkapa sitä, että maapallon (mielivaltaisella) päiväntasaajalla on kaksi pistettä, joissa lämpötilat ovat samat. Edeltävä voidaan todistaa helposti, kun sovelletaan Bolzanon lausetta ympyrällä määriteltyyn kuvaukseen "f(x) = g(x)-g(-x)". Tapausta "n"=2 (pallo) havainnollistetaan usein sillä, että maapallon pinnalla on aina olemassa kaksi vastakkaista pistettä, joissa lämpötila ja ilmanpaine ovat samat. Kuvauksissa kaikkien fysikaalisten suureiden oletetaan muuttuvan jatkuvalla tavalla.
Borsukin–Ulamin lauseen otaksui Stanisław Ulam. Sen todisti Karol Borsuk vuonna 1933. On olemassa alkeellinen todistus sille, että Borsukin–Ulamin lauseesta seuraa Brouwerin kiintopistelause.
Yhtenäisvaltio
Yhtenäisvaltio on valtio, jonka ylimpiä valtioelimiä valtakunnanlaajuisesti ohjataan perustuslailla yhtenä kokonaisuutena ja jolla on yksi perustuslain määräämä lainsäädäntö. Toisin kuin liittovaltioissa, yhtenäisvaltioissa ei ole osavaltioita, joiden oikeus itsehallintoon ja omaan lainsäädäntövaltaan olisi turvattu keskusvallan päätöksiä vastaan. Hallituksen poliittinen valta voidaan yhtenäisvaltioissakin siirtää alemmille tasoille, mutta keskushallinnolla on oikeus peruuttaa delegoitu valta. Sellainen tilanne oli jonkin aikaa Tanskassa, jossa hallitus vastasi Farumin kunnan hallinnosta ja Pohjois-Irlannissa, jota Britannian keskushallitus Lontoossa hallitsi 1973–2007.
Majakka-seurakunta
Majakka-seurakunta on kristilliseen uskontunnustukseen pohjautuva itsenäinen evankeelinen paikallisseurakunta. Se perustettiin 5. marraskuuta 1998. Majakka-seurakunta lukeutuu opillisesti ns. vapaisiin suuntiin. Seurakunta tekee yhteistyötä muiden seurakuntien kanssa ja on Espoon ekumeenisen toimikunnan jäsen. Seurakunnan pastoreina toimivat Antero Laukkanen ja Antti Ronkainen.
Seurakunta toimii Espoossa erityisesti Matinkylän-Soukan alueella. Seurakunnan yleisötilaisuudet ovat lauantai-iltaisin Soukan kappelissa, osoitteessa Soukankuja 3, 02360 Espoo.
Majakka-seurakunta suunnittelee toteuttavansa uuden toimintakeskuksen Matinkylän sisääntuloväylän tuntumaan osoitteeseen Matinkartanontie 13. Espoon Kaupunginhallituksen elinkeino- ja kilpailukykyjaosto päätti kokouksessaan 24.9.2012, että Espoon kaupunki vuokraa Suomen Majakka yhdistys ry:lle toimitilahanketta varten tarvittavan tontin
Lauantai-iltaisin pidettävien Majakka-iltojen painopiste on opetuksessa, musiikissa ja rukouksessa. Muita toimintamuotoja ovat lapsi- ja nuorisotyö, pienryhmätoiminta, lähetystyön tukeminen erityisesti Aasiassa, ruokapalvelu sekä musiikkityö. Seurakunta tuottaa ja jakaa myös toimintaansa liittyviä video- ja äänitallenteita internet -sivujensa kautta.
Majakka-seurakunta on Suomen Evankeelisen Allianssin jäsen.
Pekka Hakamies
Harri Pekka Hakamies (s. 1953 Helsingissä) on suomalainen folkloristiikan tutkija. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa pääaineena suomalainen ja vertaileva kansanrunoudentutkimus ja sivuaineena venäjän kieli ja kirjallisuus, valmistunut filosofian kandidaatiksi vuonna 1981 ja väitellyt filosofian tohtoriksi vuonna 1987 tutkimuksella "Venäläisten sananparsien vaikutus karjalaiseen ja suomalaiseen sananparsistoon". Folkloristinen, tekstilingvistinen lähestymistapa yhdistyy hänen tutkimuksissaan kulttuurihistorialliseen ja kenttätutkimuksen näkökulmiin, jotka ovat kohdistuneet erityisesti Itä-Suomen ja Venäjän Karjalan kansankulttuureihin. Lukuisten tieteellisten artikkelien ohella hän on julkaissut muun muassa erillistutkimukset "Venäjän-Taipaleelta Viinijärvelle. Erään karjalaisryhmän identiteetistä ja assimilaatiosta" 1993 sekä Olga Fišmanin kanssa "Unelma uudesta Karjalasta: Neuvosto-Karjala valokuvissa 1920- ja 1930-luvulla" ("Мечта о новой Карелии : Советская Карелия в фотографиях 1920-1930-х годов") 2007. Hän on toimittanut useita tieteellisiä kirjoituskokoelmia, muun muassa teokset "Runo, alue, merkitys: kirjoituksia vanhan kansanrunon alueellisesta muotoutumisesta" 1990, "Näkökulmia karjalaiseen perinteeseen" 1996 sekä "Ison karhun jälkeläiset. Perinne ja etninen identiteetti yhteiskunnallisessa murroksessa" 1998.
Pekka Hakamies on toiminut tutkijana Joensuussa ja hän on perinteentutkimuksen dosentti Joensuun yliopistossa ja folkloristiikan dosentti Helsingin yliopistossa. Hän on hoitanut professorin viransijaisuuksia kummassakin yliopistossa. Vuosina 1996-1999 hän johti kansainvälistä tutkimushanketta "Pohjois-Euroopan kansojen yhteisten sananlaskujen vertaileva tutkimus". Hänet on nimitetty Turun yliopiston folkloristiikan professorin virkaan vuonna 2006.
Three Wise Girls
Three Wise Girls on vuonna 1932 valmistunut William Beaudinen ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Jean Harlow, Mae Clarke ja Walter Byron. Elokuvan käsikirjoittivat Agnes Christine Johnston ja Robert Riskin Wilson Collisonin tarinan "Blonde Baby" pohjalta. "Three Wise Girls" on mustavalkoinen ja 68 minuutin, eli tunnin ja 8 minuutin mittainen. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 9. helmikuuta vuonna 1932. Tuotantoyhtiönä oli Columbia Pictures.
"Three Wise Girls" kertoo nuoresta naisesta nimeltään Cassie (Harlow), joka on saapunut New Yorkiin ja rupeaa malliksi, jossa myös hänen ystävänsä Gladys (Clarke) työskentelee. Hän rakastuu varakkaaseen nuoreen Jerryyn (Walter), joka on jo naimisissa. Gladysilla on sama ongelma miehensä, Phelpsin (Thomas) kanssa.
Eberhard von Mackensen
Eberhard von Mackensen (24. syyskuuta 1889 Bromberg, Preussi – 19. toukokuuta 1969 Nortorf, Schleswig-Holstein, Saksa) oli saksalainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana.
Eberhard von Mackensen syntyi Brombergissa Preussissa 1889. Hänen isänsä oli ensimmäisessa maailmansodassa Pour le Meritellä palkittu sotamarsalkka August von Mackensen. Veli Hans-Georg von Mackensen toimi valtiosihteerinä natsi-Saksan ulkoministeriössä ja myöhemmin suurlähettiläänä Roomassa. Hans-Georgilla oli myös SS-Gruppenführerin kunnia-arvo SS-joukoissa.
Eberhard liittyi kadetiksi ratsuväkeen 1908. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän oli kohonnut luutnantiksi ja hän toimi joukkueenjohtajana, kunnes haavoittui 1915. Toivuttuaan hänet sijoitettiin esikuntatehtäviin. Hänet ylennettiin kapteeniksi toukokuussa 1917. Saksan hävittyä sodan sen armeijaa rajoitettiin, mutta Mackensen onnistui jäämään armeijan palvelukseen. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan vuonna 1933 everstiluutnantiksi noussut Mackensen toimi esikuntaupseerina ratsuväessä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1938.
Toinen maailmansota syttyi 1. syyskuuta 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan. Mackensen toimi Puolan valtauksen ajan 14. armeijan esikuntapäällikkönä. Tammikuussa 1940 hän yleni kenraaliluutnantiksi. Ranskan valtauksen aikana hän oli esikuntapäällikkönä 12. armeijassa ja ylennettiin voittoisan kampanjan jälkeen täydeksi ratsuväenkenraaliksi.
Tammikuussa 1941 hänestä tehtiin Etelän armeijaryhmään kuuluneen III armeijakunnan komentaja. Hän johti armeijakuntaansa Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Tammikuussa 1942 Mackensenin armeijakunta organisoitiin uudelleen III panssariarmeijakunnaksi. Loppuvuonna Mackensen johti myös 1. panssariarmeijaa muun muassa kolmannessa Harkovan taistelussa.
Marraskuussa 1943 Mackensen sai siirron Italiaan, jossa hänestä tuli 14. armeijan komentava kenraali. Tässä tehtävässä hän pysyi vuoden 1944 heinäkuuhun, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ansioistaan toisessa maailmansodassa hänet palkittiin rautaristin ritariristillä.
Toimiessaan armeijan komentajana Italiassa Mackensen oli osallisena 335 siviilin joukkomurhaan. Siviileihin kohdistunut massateloitus oli rangaistus partisaanitoiminnasta alueella.
Saksan antauduttua Mackensen pidätettiin. Vuonna 1947 hänet tuomittiin kuolemaan sotarikoksista, mutta tuomio muutettiin 21 vuodeksi vankeutta. Hänet kuitenkin vapautettiin alle viiden vuoden kuluttua 1952. Hän kuoli Nortorfissa vuonna 1969.
Marcus Kjöllerfeldt
Marcus Leopold Kjöllerfeldt () oli suomalainen jääkärilääkintämajuri ja lääketieteen tohtori. Hänen vanhempansa olivat asessori Emil Armand Kjöllerfeldt ja Anna Sinebrychoff. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Helena Boije af Gennäsin kanssa.
Kjöllerfeldt kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors -nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1894 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Eläinlääkäritutkinnon hän suoritti Münchenissä vuonna 1907 ja eläinlääketieteen tohtori tutkinnon Giessenissä vuonna 1912 sekä lääkärintutkinnon Bernissä vuonna 1916. Lääketieteen tohtori tutkinnon hän suoritti Bernissä vuonna 1917. Kjöllerfeldt suoritti licencie es-sciences consulaires -tutkinnon Lausannessa vuonna 1921.
Kjöllerfeldt rahoitti opintojaan hoitanut Kajaanin piirieläinlääkärin virkaa noin viiden kuukauden ajan vuonna 1908 ja tekemällä lyhyitä viransijaisuuksia Kirkkonummen kunnaneläinlääkärinä vuonna 1909 sekä toimimalla lääkintöhallituksen eläinlääkintälaboratorion johtajana vuonna 1912.
Kjöllerfeldt liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915, mutta erosi harjoitusjoukosta jo 8. huhtikuuta 1915 ja matkusti Berniin, missä hän jatkoi lääketieteen opintojaan.
Kjöllerfeldt palasi takaisin Suomeen 13. maaliskuuta 1918, missä hänet määrättiin järjestämään Vilppulan rintamanlohkon lääkintähuolto. Hän toimi aluksi lentävän ambulanssin johtajana ja 9. huhtikuuta 1918 alkaen 1. Sairashoitopataljoonan 2. komppanian päällikkönä sekä pataljoonan eläinlääkärinä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Vilppulassa, Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeen Kjöllerfeldt määrättiin 21. toukokuuta 1918 alkaen 1. Sairashoitopataljoonan lääkäriksi ja eläinlääkäriksi. Armeijasta hän erosi 6. kesäkuuta 1918 samalla pataljoonan lakkauttamisen kanssa. Suomesta Kjöllerfeldt matkusti tammikuussa vuonna 1920 Sveitsiin, missä hän toimi kunniavarakonsulina 26. heinäkuuta 1921 saakka, jonka jälkeen hän matkusti Saksaan Hampuriin 26. heinäkuuta 1921 ja toimi siellä kunniakonsulina 29. huhtikuuta 1922 saakka, josta eteenpäin hän toimi lähetystökonsulina 31. joulukuuta 1924 saakka. Suomeen hän palasi vuonna 1924 ja toimi vuodesta 1925 alkaen tarkastuseläinlääkärinä ja Terijoen-Rajajoen tarkastuslaitoksen johtajana (tarkastuslaitoksella vuoden 1925) Rajajoella vuoteen 1929 saakka, jonka jälkeen hän muutti Tyrisevälle, missä hän toimi eläinlääkärinä vuoteen 1934 saakka. Tyrisevältä hän muutti Helsinkiin, missä hän piti yksityisvastaanottoa vuodesta 1935 alkaen.
Kjöllerfeldt toimi Suomen kennelklubin puheenjohtajana vuosina 1910–1913 ja 1934 ja Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton Terijoen osaston varapuheenjohtajana vuosina 1930–1934.
Jan Kaila
Jan Martti Kaila (s. 1. heinäkuuta 1957 Kirkkonummi) on suomalainen valokuvaaja, installaatiotaiteilija, professori ja Taideyliopiston Kuvataideakatemian dekaani. Hän on väitellyt ensimmäisenä Suomessa kuvataiteen tohtoriksi valokuvataiteesta 2002 ja toiminut Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa jatkotutkinto-osaston professorina vuosina 2004–2015.
Kaila työskenteli ensin valokuvaajana, mutta palasi sitten jatkamaan opintojaan. 2000-luvulla hän on yhdistellyt eri medioita installaatioiksi.
Kailalle myönnettiin Viron taideakatemian kunniatohtorin arvonimi vuonna 2014.
Kaila teki yhteistyötä taiteilija Elis Sinistön kanssa.
Kaila sai Pro Finlandia -mitalin 2008.
Punanahka
Punanahka () on alankomaalaisen Hans Kressen käsikirjoittama ja piirtämä yhdeksänosainen intiaanisarjakuvasarja. Sarjassa seurataan 1500-luvun apassiheimon elämää nykyisen New Mexicon osavaltion alueella. Heimo kohtaa espanjalaisia ja oppii vähitellen ratsastamaan näiltä karanneilla hevosilla. Sarjakuvan päähenkilöitä ovat nuori intiaani Anua, hänen isänsä heimopäällikkö Chaka ja mestitsi, joka opettaa Anuan ratsastamaan.
Sarjaa on käännetty eurooppalaisille kielille. Suomeksi WSOY julkaisi kuusi ensimmäistä albumia. Niiden suomentajat ranskan kielestä olivat Panu Pekkanen (osat 1, 4, 5 ja 6) ja Simo Mäenpää (osat 2 ja 3).
Seppo Laamanen
Seppo Ilmari Laamanen (7. helmikuuta 1928 Oulu – 16. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen sellisti. Hän toimi pitkään Radion sinfoniaorkesterin soolosellistinä. Lisäksi hän opetti nuoria sellistejä Espoon musiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa. Laamanen toimi myös kapellimestarina: Polyteknikkojen Orkesterissa 1968-1969 ja Seinäjoen kaupunginorkesterissa Eläkkeelle jäätyään hän levytti ja konsertoi pianisti Jouni Someron kanssa.
Laamanen sai Pro Finlandia -mitalin 2008. Seppo Laamasen poika Pekka Laamanen on myös sellisti ja sellonsoiton opettaja.
Jaavanihminen
Jaavanihminen on nimitys fossiileille, jotka löydettiin 1891 Trinilistä Bengawan Solo -joelta Itä-Jaavalta Indonesiasta. Se on ensimmäisiä tunnettuja "Homo erectus" -yksilöitä. Sen löytäjä Eugène Dubois antoi sille tieteelliseksi nimeksi Pithecanthropus erectus, jonka sanat pohjautuvat latinan ja kreikan sanoihin, jotka tarkoittavat "pystyapinaihminen".
Dubois'n löytä ei ollut kokonainen yksilö, vaan se koostui päälaen luista, reisiluusta ja muutamista hampaista. Yksimielisyyttä ei ole siitä, kuuluvatko luut samalle lajille. Toinen, täydellisempi yksilö löytyi myöhemmin Sangiranin kylästä Keski-Jaavalta, 18 km Solosta pohjoiseen. Tämän löydön, jossa oli samankokoinen päälaen luu kuin Duboisin löytämä, löysi berliiniläissyntyinen paleontologi G. H. R. von Koenigswald vuonna 1936. Sangiranista on sen jälkeen tehty paljon löytöjä, mutta viralliset raportit suhtautuvat kriittisesti..
Siihen asti kunnes vanhempia ihmisen jäänteitä löydettiin Keniasta Itä-Afrikan hautavajoamasta, Dubois'n ja Koenigswaldin löydät olivat vanhimmat koskaan tehdyt hominidilöydöt. Jotkut sen ajan tieteilijät ovat esittäneet, että Dubois'n jaavanihminen olisi nykyihmisten ja suurten muiden apinoiden yhteinen esi-isä. Antropolgit ovat nykyisin sitä mieltä, että nykyihmisen suoria esi-isiä olivat afrikkalaiset "Homo erectus" -populaatiot, ehkä "Homo ergaster", pikemmin kuin aasialaiset populaatiot, joita edustavat jaavanihminen ja Pekingin ihminen.
Kuten useiden merkittävien hominidilöytöjen yhteydessä, jotkut kreationistit ovat yrittäneet vähätellä jaavanihmisen evolutionaarista merkitystä väittämällä, että yksilöä olisi pidettävä joko ihmisenä tai apinana. Esimerkki edellisestä väittäästä on väite, että jaavanihminen on "ihmissuvun oikea jäsen".. Esimerkki jälkimmäisestä on virheellinen väite, että Dubois itse olisi myöhemmin todennut, että jaavanihminen oli oikeasti iso gibboni.
Sue Lemström
Sue Lemström (s. 17. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Helsingin ja Vaasan ruotsinkielisissä teattereissa sekä useissa kotimaisissa elokuvissa. Vuonna 1969 hän oli perustamassa Skärgårdsteatern-ryhmää, ja on ollut mukana useimpien suomenruotsalaisten teattereiden tuotannoissa. Ensimmäisen vakinaisen kiinnityksensä Lemström sai vasta 63-vuotiaana Svenska Teaterniin. Lemström ääninäytteli "Muumilaakson tarinoiden" -ruotsinkielisessä versiossa Noitaa.
Sue Lemström sanoo olleensa Suomen ensimmäinen radio-discjockey, joka teki 1960-luvun ruotsinkielisessä Ylessä ohjelmaa "Pop Time". Hänen teatteriuransa alkoi Svenska Teaternin "Hair"-musikaalista 1969, minkä jälkeen hän pääsi täpärästi Svenska Teaterhögskolaniin ja valmistui sieltä 1974 huolimatta vaikeasta lukihäiriöstä.
Sue Lemströmin tärkeimpiä rooleja ovat olleet "Peer Gyntin" Åse, Niels Bohrin vaimo Michael Fraynin näytelmässä "Ett möte i Köpenhamn" (2000–2001) sekä erityisesti vuoden 2003 rooli Mary Tyronena Eugene O’Neillin näytelmässä "Lång dags färd mot natt".
Benny Törnroosin televisiohaastattelussa 2014 Sue Lemström kertoi olevansa alkoholisti ja HIV-positiivinen.
Sue Lemström sai Pro Finlandia -mitalin 2008.
Chuck Schaden
Chuck Schaden (s. 29. heinäkuuta 1934 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen radiotoimittaja.
Schaden aloitti vanhojen radio-ohjelmien keräämisen 1960-luvulla. Vuonna 1970 hän aloitti evanstonilaisella WNMP-asemalla oman radio-ohjelmansa, "Those Were The Days", jossa hän esitti ohjelmia kokoelmastaan. Ohjelma jatkuu edelleen ja nykyään sitä esittää WDCB-asema Glen Ellynissä. Schaden on isännöinyt myös muita vanhoihin radio-ohjelmiin erikoistuneita ohjelmia Chicagon alueen radioasemilla, kuten "The Hall Closet", "When Radio Was Radio" ja "Old-Time Radio Classics". Vuosina 2006–2007 hän juonsi valtakunnallisesti syndikoitua ohjelmaa "When Radio Was".
Chuck Schaden nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1993.
Gobra
Gobra on suomalainen 1980-luvulla perustettu rockyhtye.
Gobra perustettiin 1980-luvun alussa Vihannissa. Alkuaikoina yhtye tunnettiin nimellä Flimsy Haze, mutta koska nimi oli vaikea suomalaiselle medialle ja keikkajärjestäjille, yhtyeen nimeksi vaihdettiin Gobra ensimmäisen singlejulkaisun yhteydessä vuonna 1985 (The Tryout). Tosin tämäkin nimi osoittautui vaikeaksi medialle, koska Neuvostoliiton presidenttinä oli tuolloin Mihail Gorbatšov, joka tunnettiin lempinimellä ”Gorba”. Yhtye teki ahkerasti keikkoja ympäri Suomea ja vakiinnutti nimensä yhtenä suomalaisen hard/heavy rock -tyylin pioneerina. Gobran melodiseen heavy-tyyliin kuuluu olennaisesti kahden kitaran stemmat ja kertosäkeitten harmoniat. Gobra tunnetaan erityisesti liveyhtyeenä.
"Despair EP:n" Janis Joplin -coverkappaleella ”Move Over” Gobra pääsi vuonna 1988 televisioon MTV3:n "Levyraati"-ohjelmaan ja ”Leave Me, Baby” -kappaleella "RockStop"-ohjelmaan vuonna 1989. Kokkola TV:llä tehtyä videota esitettiin myös MTV Europen taivaskanavilla. Gobra julkaisi singlet ”Behind The Deadzone” (1989) ja ”Shadow Of Sadness” (1990) ja ensimmäisen LP-levyn "The First At Last" (1990) omalle Flimsy Haze -levymerkille. Ensimmäisen CD:n "True Tale" yhtye julkaisi 1992. Tämä teema-albumi äänitettiin ainoastaan 8-raitatekniikalla eri paikoissa Raahessa ja Vihannissa. Äänittäjänä ja miksaajana toimi Juha Matinheikki. Seuraavaa albumia saatiinkin odottaa vuoteen 1999, jolloin ilmestyi "The Third", joka äänitettiin ja miksattiin Raahessa BRR-studiolla vuonna 1996 toisena kitaristina Samick. 2000-luvulla yhtye keikkaili edelleen pitämättä suurempaa ääntä itsestään, ja kitaristivaihdokset värittivät toimintaa.
Vuoden 2006 lopulla yhtye teki live-demon BRR-studiolla ja aloitti vuonna 2007 uuden albumin äänitykset kitaristeina Ramiz ja Maze. Ramiz vetäytyi keikkailusta vuonna 2007 terveydellisten ongelmien takia, mutta oli mukana aktiivisesti levyn teossa koko ajan. Yhtyeen perustajajäsen Uki palasi miehistöön, ja uuden levyn materiaalia esitettiin keikoilla. "From Dawn To Storm" julkaistiin vuoden 2009 alussa.
Nykyisessä trio-kokoonpanossa kaksi jäsentä on syntyperältään vihantilaisia.
Yhtye äänittää tällä hetkellä viidettä studioalbumia, jonka julkaisuajankohta ei ole tiedossa.
Marjut Sariola
Marjut Sariola (3. maaliskuuta 1948 Mikkeli) on suomalainen näyttelijä. Hän näyttelee Tampereen Teatterissa.
Eukalyptuskiipijä
Eukalyptuskiipijä ("Climacteris picumnus") on australiassa elävä australiankiipijöihin kuuluva varpuslintu. Lajista tavataan kolmea alalajia, jotka ovat "Climacteris picumnus melanotus", "Climacteris picumnus picumnus" ja "Climacteris picumnus victoriae" .
Eukalyptuskiipijä on suurikokoisin australiankiipijöistä. Lajin pää, kurkku ja kaulan yläosa ovat väriltään harmahtavan ruskeat. Vatsa on raidallinen. Siivet ovat väriltään tummemman ruskeat. Sukupuolet ovat hyvin samannäköiset, mutta naaraan erottaa ruosteenruskeareunaisista kaulahöyhenistä
Eukalyptuskiipijät elävät pääasiassa eukalyptusmetsissä, joilta puuttuu tiheä aluskasvillisuus.. Linnut viettävät koko vuoden samoilla alueilla.
IUCN luokittelee eukalyptuskiipijän elinvoimaiseksi lajiksi . Kuitenkin metsien kaataminen ja sitä kautta sopivan elinympäristön vähentyminen ovat aiheuttaneet, että paikalliset viranomaiset luokittelevat eukalyptuskiipijän "picumnus"- ja "victoriae"-alalajit vaarantuneiksi
Eukalyptuskiipijän ravinto koostuu pääasiassa muurahaisista, joita se kaivaa kuoren alta hieman kaarevalla nokallaan . Laji syö myös kovakuoriaisia ja toukkia .
Pesänsä lintu tekee onttoon puunkoloon ja pehmustaa sen höyhenillään ja heinillä. Vain naaras huolehtii munien hautomisesta.. Eukalyptuskiipjäille on tyypillistä, että hautovalla naaraalla on apulaisia, jotka usein ovat koiraspuolisia lintuja. Tämä auttaa pesinnän onnistumisessa
Tietävälä
Tietävälä on kylä Orimattilassa, Päijät-Hämeessä. Alun perin Tietävälä sijaitsi Kirvussa, luovutetussa Karjalassa. Siirtolaiset perustivat uuden kylän Orimattilaan ja nimesivät sen vanhan kotiseutunsa mukaan. Virallisesti Tietävälä-nimistä kylää ei ole olemassa, vaan kylä on osa Tönnön ja Pakaan kyliä.
Kirvun Tietävälä on vanha kylä, joka maakirjoissa mainitaan vuonna 1557. Tuolloin kylässä oli 25 taloa, joissa asui karjalaiseen tyyliin suurperheitä. Ennen sotia kylässä oli noin viisisataa asukasta. Vanha Kirvun Tietävälä oli yhtenäinen ja seuratoiminta oli vilkasta. Kuutena iltana viikossa oli toimintaa nuorisoseurantalolla ja lauantaisin käytiin naapuripitäjissä tansseissa. Kirvussa kuitenkin käytiin vain "vero maksus ja kirkos", muuten kyläläiset asioivat enemmän Ensossa.
Kylä koki suuria menetyksiä vuonna 1937, kun Mikko Lankisen sahan pannuhuoneesta alkoi tulipalo. Saha sijaitsi mäellä ja palo levisi lähiympäristöön. Sahan ohella paloivat vehnämylly, Verran huopatehdas, kaksi kauppaa sekä asuintaloja, yli kymmenen rakennusta kaikkiaan. Tietäväläiset ryhtyivät heti työhön, ja rakensivat kaiken uudelleen. Saha ja mylly toimivat jälleen 2–3 kuukautta tulipalosta.
Toisen maailmansodan alkamisen seurauksena tietäväläiset lähtivät ensimmäisen kerran evakkoon 13. maaliskuuta 1940 ja päätyivät Myrskylään. Elo-syyskuussa 1941 osa väestä pääsi palaamaan takaisin Tietävälään. Vuonna 1944 kyläläisten oli lähdettävä uudelleen evakkomatkalle. Tällä kertaa lopullisesti.
Kirvusta tie johti mutkien kautta Orimattilan Tönnöön, kauppaneuvos Askolinin omistamille korpisille takamaille. Askolinin kanssa tehtiin ensimmäiset hallintasopimukset vuonna 1946 ja asumaan päästiin vuonna 1947. Jälleen kerran tietäväläiset näyttivät rakentajantaitonsa. Tietäväläinen yksituumaisuus ja yhteistoiminta ei kadonnut sodan melskeisiin. Yhtenäisyys säilyi, kun esimerkiksi maatalouskoneet hankittiin yhdessä, eikä oltu riippuvaisia ulkopuolisista.
Erityisen Tietävälästä tekee se, että kaikki kylään asettuneet siirtolaiset olivat lähtöisin samasta kylästä, ja että kylän nimi siirtyi uuteen paikkaan asukkaiden mukana. Tämä erikoisuus on herättänyt huomiota myös maailmalla ja kylään tultiin tutustumaan kaukaakin. Syyskuussa 1962 kylässä vieraili jopa Israelin pääministeri David Ben-Gurion. Tietäväläisiä uhkasi kuitenkin jälleen lähtö tien päälle. Askolin olisi tahtonut maansa takaisin. Maita ei kuitenkaan jouduttu luovuttamaan, mihin väitetään Johannes Virolaisen vaikuttaneen.
Maanviljelys ei ole kaikkia kyläläisiä elättänyt, vaan on täytynyt tehdä muita töitä. Tietävälä onkin tunnettu mm. Orimattilan sahti-kylänä. Sahtia valmistaa Orimattilan Tilaussahti Ky. Kirvun Tietävälässä sijainnut Verran huopatehdas perustettiin myöhemmin uudelleen Orimattilassa.
Vesoul
Vesoul [və.zu] on kaupunki Ranskassa. Se on Haute-Saônen departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Bourgogne-Franche-Comtén alueella "(région)". Siellä on arviolta 15 473 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 9,07 neliökilometriä.
Taidemaalari ja kuvanveistäjä Jean-Léon Gérôme syntyi Vesoulissa 11. toukokuuta 1824.
Bandasaaret
Bandasaaret () ovat Indonesialle kuuluva tuliperäinen saariryhmä Bandamerellä noin 140 kilometriä Seramin saaresta etelään ja noin 2 000 kilometriä Jaavalta itään. Noin kymmenen pienen saaren muodostama saaristo on osa Molukkien saaristoa ja kuuluu hallinnollisesti Etelä-Molukien maakuntaan. Saarten tärkein kaupunki ja hallinnollinen keskus on Bandanaira, joka sijaitsee samannimisellä saarella. Saaria ympäröivä meri on 4–6 km syvä, ja saarten yhteispinta-ala on noin 180 km². Saarten väkiluku on noin 15 000.
1800-luvulle saakka Bandasaaret olivat kauppapoliittisesti merkittäviä muskottipuiden ainoana kasvupaikkana. Niistä saatiin kahta kallisarvoista maustetta, muskottipähkinää ja muskottikukkaa. Saaret menettivät ainutlaatuisen asemansa vasta Napoleonin sotien yhteydessä, kun britit ottivat saaret väliaikaisesti hallintaansa ja siirsivät lukuisia muskottipähkinäntaimia Ceylonille ja Singaporeen.
Nykyään saaria suosivat vierailukohteena laite- ja snorkkelisukelluksen harrastajat.