hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alströmin oireyhtymä
Alströmin oireyhtymä on kuurosokeutumista aiheuttava harvinainen oireyhtymä. Se havaittiin ensimmäistä kertaa Ruotsissa vuonna 1959, ja nykyisin tapauksia on maailmanlaajuisesti todettu muutama sata.
Alströmin oireyhtymä periytyy autosomin kautta resessiivisesti. Varhaisiin oireisiin saattaa kuulua mm. poikkeuksellinen valonarkuus. Sokeus ilmenee yleensä ennen viittätoista ikävuotta. Kuulovaurio vaikeutuu, ja lisäksi oireyhtymään liittyy usein 2-tyypin diabetesta ja joskus vaurioita maksassa, munuaisissa ja sydämessä.
Alströmin oireyhtymään liittyvä kuuroutuminen alkaa tavallisesti ennen kymmenen vuoden ikää.
Lz
Lz tarkoittaa seuraavia:
Verhojanskin piiri
Verhojanskin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Ust-Janskin, idässä Moman ja etelässä Tompon ja Kobjain piireihin eli uluseihin sekä lännessä Bytantain eveenien kansalliseen ulusiin ja Bulunin ulusiin.
Piirin hallinnollinen keskus on Batagain taajama. Piiriin sisältyy yksi kaupunki (Verhojansk), kaksi kaupunkimaista taajamaa (Batagai ja Ese-Haija) sekä 14 naslegia eli maalaiskuntaa. Näissä on yhteensä 45 asutusta. Alueen tärkeitä elinkeinoja ovat nautakarjan ja hevosten kasvatus.
Maaningan seurakunta
Maaningan seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka perustettiin vuonna 1871. Seurakunta liitettiin osaksi Kuopion Kallaveden seurakuntaa 1. tammikuuta 2015, samana päivänä voimaan tulleen kuntaliitoksen seurauksena.
Maaningan seurakunnan vakinaisina kirkkoherroina toimivat seuraavat papit:
Ls
Ls tarkoittaa seuraavia:
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Eino Luukkonen
Eino Luukkonen (29. syyskuuta 1915 Helsinki – 23. elokuuta 1998 Kuopio) toimi Kuopion kaupunginjohtajana 13 vuoden ajan vuosina 1962–1975.
Luukkosen virkakausi ajoittui Kuopion kasvuvuosiin, jolloin kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät ja Kuopion väkiluku lähes kaksinkertaistui.
Talvisodassa tuolloin sotilasarvoltaan vänrikkinä palvellut 25-vuotias Luukkonen toimi panssarintorjuntatykkijoukkueen johtajana. Vuonna 1965 hänelle myönnettiin ansiokkaasta palveluksesta Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ruusumerkki. Kuollessaan Luukkonen oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Eino Luukkonen sai filosofian maisterin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 1941. Valmistuttuaan hän toimi Helsingin työväen säästöpankissa, kunnes 1951 siirtyi 36-vuotiaana kauppalanjohtajaksi Äänekoskelle. Hyvinkään kauppalanjohtajana hän toimi vuosina 1955–1959 ja kaupunginjohtajana 1960–1962. Kuopion kaupunkia hän johti vuosina 1962–1975.
Hän oli mukana käynnistämässä Kuopion musiikkilukiota. Kuopion musiikkilukio oli tuolloin Suomen ensimmäinen musiikin erikoislukio. Nykyisin vastaavia lukioita on Suomessa yhdeksän. Luukkonen oli myös mukana perustamassa ja kehittämässä Kuopio Tanssii ja Soi -tapahtumaa
Ansioistaan Kuopion korkeakoulun kehittämisessä Luukkonen promovoitiin filosofian kunniatohtoriksi.
Kiivas työtahti ajoi Luukkosen sairauseläkkeelle ennen virallisia eläkevuosia. Hän kuoli Kuopiossa 23. elokuuta 1998 82-vuotiaana.
Yleisesti tunnustettuja saavutuksia, joissa Eino Luukkonen on ollut mukana:
Luukkonen oli mukana muun muassa seuraavissa luottamustoimissa:
Kurt Kaira
Kurt August Kaira (vuoteen 1909 "Hildén", 16. maaliskuuta 1894 Turku – 13. toukokuuta 1975 Helsinki) oli korkeimman oikeuden jäsen, korkeimman hallinto-oikeuden jäsen ja oikeusministeri Von Fieandtin virkamieshallituksessa 1957–1958.
Kaira valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1912. Hän opiskeli lakia Aleksanterin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1916 ja ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1917. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1919.
Kairan virkaura oli monipuolinen ja vaihteleva. Hän työskenteli Turun tuomiokapitulin virkaa tekevänä sihteerinä 1918–1923 ja vuosien 1923–1940 välisenä aikana korkeimmassa hallinto-oikeudessa notaarina ja esittelijänä, Helsingin raastuvanoikeudessa nuorempana oikeusneuvosmiehenä ja korkeimmassa hallinto-oikeuden jäsenenä. Sittemmin hän toimi vielä tuomarina Sortavalan tuomiokunnassa. Näiden tehtävien ohella Kaira työskenteli myös lainvalmistelukunnan jäsenenä.
Vuonna 1940 Kairasta tuli Pohjoismaiden Yhdyspankin asiamies ja myöhemmin myös hallintoneuvoston jäsen. Hän kuitenkin palasi 1943 tuomarin tehtäviin Raaseporin tuomiokuntaan. Vuonna 1944 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1964.
Kairaa arvostettiin myös oikeuslaitoksen ulkopuolella. Osoituksena tästä hänet pyydettiin metallityöläisten lakon sovittelijaksi molempien osapuolten pyynnöstä syksyllä 1950.
Oikeusneuvoksen viran lisäksi Kaira toimi vuosina 1950–1957 työtuomioistuimen puheenjohtajana sekä marraskuusta 1957 huhtikuuhun 1958 Rainer von Fieandtin virkamieshallituksen oikeusministerinä. Ministerin tehtävässä hän korosti puolueettomuuttaan, kun monilla von Fieandtin hallituksen jäsenillä oli poliittista taustaa.
Super Mario Bros. (elokuva)
Super Mario Bros. on yhdysvaltalainen elokuva, joka pohjautuu tunnettuun Mario-pelisarjaan. Se on samalla kaikkien aikojen ensimmäinen peliin pohjautuva elokuva. Se julkaistiin kahdeksan vuotta alkuperäisen Super Mario Bros. -pelin jälkeen. Elokuvan teki alhaisella budjetilla Light Motive -niminen elokuvastudio. Elokuvassa Mario Mariota näyttelee Bob Hoskins, Luigi Mariota John Leguizamo, prinsessa Daisyä (joka sekoitettiin elokuvassa Peachin kanssa) Samantha Mathis ja kuningas Koopaa eli Bowseria Dennis Hopper.
Mario Mario ja hänen veljensä Luigi Mario ovat aivan tavallisia putkimiehiä. Eräänä päivänä he menevät tekemään putkitöitä, ja Luigi tapaa Daisyn, jonka kaksi rikollista, Iggy ja Spike, yrittävät napata. Mario, Luigi ja Daisy menevät korjaamaan paikkaa jossa Daisy etsii dinosauruksen luita, koska mies nimeltä Scapelli on sabotoinut putkia. Siellä Iggy ja Spike kolkkaavat Marion ja Luigin takaapäin sekä nappaavat Daisyn, joka paljastuu rinnakkaisulottuvuuden prinsessaksi. Tässä ulottuvuudessa dinosaurukset ovat edelleen olemassa. Iggy ja Spike ovat Dinosaurusulottuvuuden kuningas Koopan (Dennis Hopper) serkkuja ja työskentelevät hänelle. Daisy joutuu ulottuvuusportin kautta Dinohattanin kaupunkiin, ja Luigi lähtee pelastamaan häntä. Sen jälkeen Mario putoaa sinne myös. Marion ja Luigin pitää pelastaa Daisy sekä voittaa kuningas Koopa ja hänen kätyrinsä, goombat.
Urho Kiukas
Urho Juhana Kiukas (19. marraskuuta 1902 Kymi – 19. marraskuuta 1995) oli suomalainen poliisijohtaja, maaherra ja ministeri. Koulutukseltaan Kiukas oli molempien oikeuksien tohtori.
Urho Kiukas tuli ylioppilaaksi vuonna 1924, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1930 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1934. Hän toimi asianajajana Helsingissä ja Mikkelissä vuosina 1927–1934, esittelijänä Mikkelin lääninhallituksessa vuosina 1934–1935 ja Heinäveden piirin nimismiehenä vuosina 1935–1944. Vuonna 1945 Kiukas siirtyi sisäministeriöön hallitussihteeriksi ja toimi sen jälkeen poliisiylijohtajana 29.8.1947-16.7.1957, Mikkelin läänin maaherrana vuosina 1957–1970 ja sisäasiainministerina Von Fieandtin virkamieshallituksessa viiden kuukauden ajan vuosina 1957–1958. Hän oli Saimaan kanavan valtuutettu ja Raha-automaattiyhdistyksen puheenjohtaja.
Vuosina 1947–1948 Kiukas toimi toisena syyttäjänä niin kutsutussa asekätkentäjutussa.
Kätilöopiston juttuna tunnetun korruptioskandaalin käsittelyssä 1960–1961 valtakunnanoikeudessa häntä vastaan esitetyt syytteet hylättiin kokonaisuudessaan.
Vuonna 1967 Urho Kiukas ja hänen puolisonsa Kaisu Kiukas perustivat nimeään kantavan rahaston, josta jaetaan apurahoja ja stipendejä Etelä-Savon alueelta kotoisin oleville opiskelijoille.
Viljo Virtanen
Viljo Artturi Virtanen (28. tammikuuta 1912 Pyhäjärvi Ul – 2. heinäkuuta 1989 Savonlinna) oli SDP:n poliitikko, kansanedustaja vuosina 1951–1970, II Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Koiviston I hallituksessa vuosina 1968–1969, Savonlinnan kaupunginjohtaja vuosina 1963–1969 ja Mikkelin läänin maaherra vuosina 1970–1979.
Viljo Virtanen myötävaikutti Savonlinnan kaupunginjohtajana mm. Savonlinnan Taidelukion perustamiseen ja Savonlinnan oopperajuhlien uudelleen käynnistämiseen.
Les Vêpres siciliennes
Sisilialainen vesper () on Giuseppe Verdin säveltämä viisinäytöksinen ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Eugène Scribe ja Charles Duveyrier. Se kantaesitettiin 13. kesäkuuta 1855.
Ooppera on alkujaan ranskankielinen, mutta Verdi teki siitä myöhemmin italiankielisen version I vespri siciliani, joka on nykyään alkuperäistä tunnetumpi.
Ooppera perustuu keväällä 1282 Sisiliassa tapahtuneeseen ranskalaisten sotilaiden joukkomurhaan. Sisilian kuninkaana oli ranskalainen Anjoun herttua Kaarle I, joka oli väestön keskuudessa epäsuosittu. Erään iltamessun ("vesper") päättyessä Palermossa kirkkoväki näki yhden ranskalaissotilaan ahdistelevan sisilialaista naista. Väkijoukko raivostui. Kuuden viikon mellakoiden aikana tuhansia ranskalaisia murhattiin ja Kaarlen oli erottava valtaistuimeltaan.
Hans Perttula
Hans Ensio Perttula (6. marraskuuta 1910 Haapavesi – 6. helmikuuta 1988 Espoo) oli maataloushallituksen pääjohtaja ja maatalousministeri Tasavallan 42. hallituksessa eli Von Fieandtin virkamieshallituksessa viiden kuukauden ajan 29. marraskuuta 1957 – 26. huhtikuuta 1958.
Hans Perttulan vanhemmat olivat tilanhoitaja Kyösti Perttula ja Saimi Wickström ja puoliso vuodesta 1941 sairaanhoitaja Marianne Hortling, lintutieteilijä Ivar Hortlingin tytär. Perttula tuli ylioppilaaksi 1931 ja valmistui agronomiksi 1937 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1938. Hän toimi Uudenmaan läänin maanviljelysseuran palveluksessa 1938–1942, Uudenmaanläänin työvoimapiirin päällikkö hän oli 1941–1942. Perttula toimi maatalousministeriössä toimisto- ja osastopäällikkönä ja esittelijänä 1942–1956, vuodesta 1953 maatalousneuvoksena. Maataloushallituksen pääjohtaja hänestä tuli 1956. Perttula toimi myös aktiivisesti sotainvalidityön piirissä, "Sotainvalidi"-lehden päätoimittaja hän oli 1941–1950 ja Invalidisäätiön hallituksen puheenjohtajaksi hänet valittiin 1958. Perttulalla oli useita luottamustehtäviä ja hän oli useiden valtion komiteoiden puheenjohtaja vuodesta 1945. Maataloushallituksen pääjohtajana Perttula toimi vuoteen 1971.
Heikki Waris
Heikki Tapio Waris (vuoteen 1924 Warén; 25. lokakuuta 1901 Helsinki – 10. marraskuuta 1989 Espoo) oli suomalainen sosiaalipolitiikan professori, akateemikko ja sosiaaliministeri von Fieandtin virkamieshallituksessa vuosina 1957–1958.
Heikki Waris pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Waris oli 1920-luvulta lähtien mukana Sigfrid Sireniuksen perustamassa setlementtiliikkeessä. Hän toimi liikkeen Kalliolan vapaaopiston rehtorina..
Heikki Wariksen tohtorinväitöskirja "Työläisyhteiskunnan syntyminen Helsingin Pitkänsillan pohjoispuolelle" ilmestyi 1932 ja sen II osa 1934. Waris teki 1934–1935 opintomatkan Yhdysvaltoihin jossa hän paitsi että keräsi laajan suomalaisten siirtolaisten elämäkerta-aineiston toi myös Suomeen uuden "survey"-tyyppisen haastattelututkimusmenetelmän. Tähän menetelmät kuuluivat kyselylomakkeet, erilaiset asenteita mittaavat asteikot, testaukset ja taulukoinnit.
Sotavuosina Waris toimi Suomen Aseveljien Työjärjestössä (SAT) sekä 1941–1945 Suomen Huollon toiminnanjohtajana vastaten muun muassa suomalaislasten sijoituksista Ruotsiin ja Tanskaan sekä avustuslähetysten jakamisesta.
Heikki Waris oli Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professorina 1946–1968. Hän oli 1960-luvulla valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina ja Helsingin yliopiston vararehtorina 1962–1968. Akateemikoksi Waris nimitettiin 1980. Hän sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon 1964.
José Mari
José María Romero Poyón eli José Mari (s. 10. joulukuuta 1978 Sevilla, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Gimnàstic de Tarragonaa. Aikaisemmin urallaan hän on edustanut Sevillaa, Atlético Madridia, Milania, Villarrealia ja Real Betisiä.
José Mari oli mukana Espanjan hopeaa voittaneessa olympiajoukkueessa kesäolympialaisissa 2000. Espanjan A-maajoukkueessa hän on pelannut neljä ottelua ja tehnyt yhden maalin.
Rapulaiset
Rapulaiset ("Branchiobdellida") on nivelmatoihin kuuluva eläinryhmä. Ne ovat 3–6 mm pitkiä matoja, jotka elävät rapujen kuorilla ja kiduksissa, joihin ne tarttuvat imukupeillaan. Rapulaiset eivät ole isäntäravulle haitallisia, vaan niiden pikemmin katsotaan hyödyttävän isäntäänsä puhdistamalla niiden selkäkilpeä.
Rapulaisten asema luokituksessa on epävakaa. Ne on aiemmin luettu joko juotikkaiden tai harvasukasmatojen lahkoksi ja sittemmin omaksi alaluokakseen "Branchiobdellae" edellisten rinnalla "Clitellata"-matojen luokassa.
Rapulaiset jaetaan viiteen heimoon, joista tunnetaan 147 lajia. Suomessa elää ainakin yksi laji, "Branchiobdella pentodonta".
Duane Eddy
Duane Eddy (26. huhtikuuta 1938 Corning, New York) on Grammy-palkittu kitaristi, joka on otettu Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1994.
Hän alkoi jo viiden vuoden iässä soittamaan kitaraa matkien cowboy-idoliaan Gene Autryä. Hänen perheensä muutti länteen, Arizonaan 1951. Vuoden 1954 alussa Eddyn tuli tavata Coolidgessä paikallinen tiskijukka Lee Hazlewood, josta myöhemmin tuli Eddyn pitkäaikainen partneri ja tuottaja. Yhdessä he kehittivät uniikin tyylinsä, joka perustui Eddyn kitaransoittoon ja Leen pitkäaikaiseen kokemukseen levytysstudiossa. Eddyn tunnetuimmaksi kappaleeksi tuli "Rebel Rouser". Toinen tunnettu kappale on Henry Mancinin säveltämä Peter Gunn -televisiosarjan teema. Hän teki siitä uuden version Art of Noise -yhtyeen kanssa 1986.
Guild Guitars esitteli 1960-luvulla Duane Eddy nimikkomallit DE-400 ja DeLuxe DE-500. 2003 Gibson Custom Shop teki Eddylle oman nimikkomallikitaransa, nimeltään Duane Eddy Signature Model.
Eddyltä on ilmestynyt muun muassa kokoelma-albumi "The Best of Duane Eddy" vuonna 1972.
Lauri Hietanen
Lauri Bernhard Hietanen (22. joulukuuta 1902 Ikaalinen – 8. marraskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtaja sekä sosiaaliministeri Kekkosen IV hallituksessa ja valtiovarainministeri von Fieandtin virkamieshallituksessa.
Hietanen suoritti keskikoulun Ikaalisten yhteiskoulussa vuonna 1919 ja kävi yhden luokan Tampereen kauppaopistoa vuonna 1920. Hän aloitti uransa liikeapulaisena Ikaalisten Osuuskaupassa vuosina 1920–1925. Ikaalisista hän siirtyi Haminaan osuuskaupanhoitajaksi vuosiksi 1925–1930. Hietanen toimi vuosina 1930–1932 Heinolan Osuuskaupan ja 1932–1938 Kouvolan ympäristön Osuusliikkeen toimitusjohtajana. Vuonna 1938 Hietanen aloitti Kuopion Osuusliikkeen toimitusjohtajana. Hän luopui tehtävästä tultuaan valituksi 1946 SOK:n johtokunnan varajäseneksi. Hietanen toimi SOK:n kaupallisena johtajana vuosina 1949–1965.
SOK:n pääjohtajaksi Hietanen nimitettiin vuonna 1965 vuorineuvos Paavo Vidingin jäätyä eläkkeelle. Hietanen oli tuolloin 63-vuotias ja hän jäikin itse eläkkeelle jo vuonna 1968. Pääjohtajakautensa alussa Hietaselle oli myönnetty vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1966.
Gicelin-miekka
Gicelin-miekat ovat noin 1100-luvulla käytössä olleita miekkoja, joiden säilässä lukee seppämestari Gicelinin nimi. Gicelinillä viitataan Reinin alueella oletettavasti toimineeseen aseseppään tai pajaan.
Yksi tällainen miekka on löytynyt Halikon Rikalan kalmistosta. Miekasta otetun röntgenkuvan perusteella paljastui, että säilässä oli kirjoitusta (ns. säiläkirjoitus). Toisella puolella lukee "Gicilen me fecit" (Gicelin teki minut) ja toisella "In nomine Domini" (Herran nimeen). Miekan koko pituus on 100 senttimetriä, josta säilän osuus on 83,5 senttimetriä.
Rovaniemen Marikkovaaralta vuonna 1897 tehty myöhäisrautakautinen löytö koostuu miekasta, kahdesta keihäänkärjestä ja kirveen terästä. Marikkovaaran miekan säilää koristaa tyypillisen Gicelin-miekan tavoin latinankielinen teksti +GICELINMEFECIT+ ja +INNOMINEDOMINI+.
Chino Moreno
Chino Moreno (oikealta nimeltään Camilo Wong Moreno, s. 20. kesäkuuta 1973, Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän toimii laulajana ja kakkoskitaristina Deftonesissa ja Team Sleepissä. Lisäksi hän on laulanut muun muassa Soulflyn, Kornin ja Sevendustin levyillä.
Morenon isä oli meksikolainen ja äiti osittain meksikolainen, osittain intiaani ja osittain kiinalainen. Chino oli perheen kolmas lapsi viidestä. Hän on ollut kerran naimisissa. Ex-vaimo Celesten kanssa hänellä on kaksi poikaa (Kristian ja Jakobi).
Morenon taiteilijanimi "Chino" on espanjaa ja tarkoittaa kiinalaista.
Harjunpää ja pyromaani
Harjunpää ja pyromaani (1978) on Matti Yrjänä Joensuun "Harjunpää"-sarjan toinen rikosromaani. Teoksessa kuvataan vuoroin Timo Harjunpään arkipäivää ja Kumpulan ja Toukolan alueella riehuvan pyromaanin yöelämää. Tapahtumat sijoittuvat loppukesän Helsinkiin.
"Harjunpää ja pyromaani" on julkaistu myös äänikirjana. Lukijana on Olli Etelämäki.
Halikon käädyt
Halikon käädyiksi kutsutaan kolmea 1100-luvulla valmistettua hopeakorua, jotka löytyivät Halikosta vuonna 1887. Kalevala Koru Oy on käyttänyt käätyjä suunnitellessaan omia tuotteitaan. Nykyään käätyjä säilytetään Kansallismuseossa Helsingissä.
Käädyt löysi halikkolainen Karl Ollikkala kaivaessaan mäestä hiekkaa. Ne oli piilotettu saviastiaan. Tuntemattoman kirkkoruhtinaan arvellaan piilottaneen käädyt maahan jonkin vaaran uhatessa. Toinen mahdollisuus on, että ne on ryöstetty ja kätketty.
Käädyissä on 1082 grammaa aitoa hopeaa. Ne ovat kolme ristinriipusta, joista komein on 96 cm kullattu krusifiksi. Sen keskellä on Jeesus oikealla puolellaan Neitsyt Maria ja vasemmalla Johannes. Samanlaisia krusifikseja on löydetty Reinin alueelta. Yksityiskohdat ovat kuitenkin ainutlaatuisia: krusifiksin ketjussa on lisäksi pyhäinjäännösrasia, johon on kuvattu leijona. Kaksi muuta ristiä ovat onttoja, kenties pyhäinjäännössäiliöitä. Ristit on luultavasti valmistettu Gotlannissa.
Saviruukusta löytyi myös 36 hopeista filigraanihelmeä, jotka ovat alkuaan muodostaneet kaulanauhan.
Anna-Liisa Hirviluoto - Rikala kukoisti kuin muinaiskaupunki
Funk Fingers
Funk Fingersit ovat kuin pienet rumpukapulat, jotka kiinnitetään sormiin, ja joilla basisti voi saada aikaan extra-funky slapping-ääniä. Tony Levin kehitti ne ystävänsä Andy Mooren kanssa.
Alkuperäiset Funk Fingersit solmittiin tai teipattiin sormiin, mutta pienen työn ja pohdinnan jälkeen Levin kehitti kaikkein miellyttävimmän kiinnitystavan: Kapulan päässä on kumista tehty "korkki" joka laitetaan sormien päihin kiinni. Niiden nykyinen versio käyttää samaa toimintaperiaatetta, ja niitä tulee kaksissa eri pituuksissa, etu-ja keskisormille.
Vuorentaan kartano
Vuorentaan kartano sijaitsee lähellä Halikonjoen suuta Salon kaupungin Halikossa Varsinais-Suomessa. Kartano on Suomen vanhin yhä asuttu kivilinna. Kyseessä on pienin Halikon kolmesta aateliskartanosta.
Vuorentaka tunnetaan säterinä 1500-luvun lopulta asti. Alun perin se on kuulunut Joensuun ja Wiurilan kartanoiden yhteyteen. Horn-suku omisti kartanon 1700-luvulle asti, jolloin se myytiin käyttämättömänä. Se on ollut merkittävä kartano, sillä tällaisia kivilinnoja rakensivat vain korkeimmat aateliset.
Vuorentaka oli asumattomana 1700-luvun jälkipuoliskolla pitkän aikaa. Kivirakennus raunioitui ja vuonna 1802 se muutettiin viljamakasiiniksi ja oli siinä käytössä yli 50 vuotta. Armfelt-suku osti kartanon ja entisöi päärakennuksen 1800-luvun puolivälissä.
Päärakennuksen vanhin osa on harmaakiveä ja on peräisin 1400-luvun lopulta tai 1500-luvulta. Rakennus sijaitsee ympäristöään korkeammalla hallitsevalla paikalla. Alkuperäinen osa on muodoltaan erityisen tornimainen ja muoto on säilynyt nykypäivään asti. Vielä 1850-luvulla rakennusta ympäröi matala muuri. Armfeltien ostettua kartanon päärakennus korjattiin ja Peter Georg Sundiuksen piirustusten mukaan sitä laajennettiin 1854 - 1855. Tällöin rakennus sai pääosin punatiilisen goottilaisen ulkomuotonsa.
Kartanon päärakennusta on korjattu 2000-luvulla Museoviraston avustuksella. Samalla rakennuksen sisäosat ovat saaneet takaisin 1800-luvun asunsa. Museovirasto on myös määritellyt Vuorentaan kartanon yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Valde Nevalainen
Valde Nestori Nevalainen (8. huhtikuuta 1919 Pielisjärvi – 8. helmikuuta 1994 Espoo) oli SDP:n poliitikko ja kansanedustaja (1966–1975), Nevalainen toimi Paasion toisen hallituksen liikenneministerinä vuonna 1972 ja Sorsan hallituksen työvoimaministerinä 1972–1975. Lisäksi hän toimi SDP:n järjestösihteerinä vuosina 1957–1966 sekä valitsijamiehenä vuosien 1968 ja 1978 presidentinvaaleissa.
Nevalaisen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Eino August Nevalainen ja Kaisa Amanda Turunen. Naimisiin hän meni vuonna 1946 Aune Inkeri Ijäksen kanssa. Kansakoulun lisäksi Nevalainen opiskeli Työväen Akatemiassa vuonna 1949. Hän työskenteli metsätyömiehenä ja hitsaajana vuoteen 1950 saakka, ja aloitti tämän jälkeen poliittisen uransa toimimalla Kymen sosialidemokraattisen piirijärjestön piirisihteerinä vuosina 1950–1957. SDP:n järjestösihteerinä Nevalainen työskenteli 1957–1966 toimien myös SDP:n vastaavana puoluesihteerinä vuonna 1966. Eduskuntaan Nevalainen valittiin vuoden 1966 vaaleissa.
Kansanedustajakausiensa jälkeen Nevalainen siirtyi Outokumpu Oy:n sosiaalijohtajaksi 1975 ja yhtiön johtokunnan jäseneksi 1977.
Taidemaalari, kuvanveistäjä ja taidegraafikko Pekka Nevalainen on Valde Nevalaisen poika.
Liekitys
Liekitys (myös "flambeeraus", ransk. "flamber") on ruoanlaitossa käytetty termi. Liekitettäessä kaadetaan kuumalla pannulla olevan ruoan pinnalle riittävän vahvaa (noin 40-prosenttista) alkoholia, kuten konjakkia tai rommia. Myös liköörejä käytetään. Alkoholi valitaan liekitettävän ruoan raaka-aineiden mukaisesti.
Kun alkoholi sytytetään, se palaa nopeasti ja sammuu pian itsestään. Liekitys vaikuttaa ainoastaan ruoan pintaan, jonka maku muuttuu palamisen seurauksena. Kun kyseessä on ruoan viimeistely, liekitetään usein sen kastike tai kuorrutus. Liekitystä käytetään myös juhlavan aterian tarjoilun visuaalisena tehosteena.
Kastikkeen sytyttäminen alkoholilla vaikuttaa sen kemiaan. Kun alkoholi syttyy 65 asteessa, vesi kiehuu sadassa ja sokeri karamelisoituu 160 asteessa, kaikkien näiden ainesosien sytyttäminen saa aikaan monimutkaisen kemiallisen reaktion, varsinkin kun palavan alkoholin pinnan lämpötila ylittää 240 astetta.
Nykyaikaisen liekityksen kehitti Monte Carlossa tarjoilija Henri Charpentier, joka sytytti vahingossa tuleen pannullisen ohukaisia, joita oli valmistamassa Yhdistyneen kuningaskunnan tulevalle kuninkaalle Edvard VII:lle. Charpentier havaitsi, että kastikkeen palaminen vaikutti sen makuun tavalla, jota hän ei olisi osannut ennakoida.
Varsinkin lämpimänä tarjottavan ruoan liekitykseen tarkoitettu alkoholi lämmitetään kevyesti ennen sytyttämistä. Liekitys pitää suorittaa riittävän etäällä liesituulettimesta. On suositeltavaa käyttää sytyttämiseen pitkää tikkua, eikä alkoholia tulisi koskaan lisätä avoliekin yllä. Kun liekitys halutaan suorittaa ruokavieraiden katsellessa, valitaan sellainen ruokalaji, jossa liekitys kuuluu viimevaiheisiin niin, että ruoka voidaan tarjoilla välittömästi sen jälkeen. Alkoholi palaa sinisellä liekillä, jonka näkeminen ei ole helppoa kirkkaassa valaistuksessa.
Yi
Yi tarkoittaa seuraavia:
Yi on seuraavien henkilöiden nimi:
Jani Lauretsalo
Jani Lauretsalo (s. 17. syyskuuta 1985 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa Jyrkkälän Tykkejä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.
Lauretsalo on urallaan pelannut Veikkausliigassa 44 ottelua FC KooTeePeen joukkueessa kausina 2005–2008 ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi kaudella 2009 Ykkösessä FC KooTeePeessä ja siirtyi kaudeksi 2010 Kakkosessa pelaavaan IF Gnistaniin.
Junioriaikoinaan Lauretsalo ehti edustaa useampaa kotkalaisseuraa. Keskikenttäpelaaja hankki kokemusta Peli-Karhuissa ja KTP:ssä. Vuonna 2000 15-vuotias Lauretsalo valittiin myös maakuntajoukkueiden kesken pelattavaan Pohjola-Cupiin Kaakkois-Suomen piirijoukkueeseen. Joukkue sijoittui kisassa toiseksi. Vuoden 2002 keväällä Lauretsalo vietti viikon Englannin valioliigassa pelaavan Middlesbroughin testileirillä.
Kaudella 2006 Lauretsalo pelasi lainalla Kakkosessa puolet kaudesta FC Kuusankosken paidassa, ja kaudella 2007 pelituntuman lisäämiseksi Lauretsalo vieraili kahdessa pelissä saman tason Lohjan Pallon vahvistuksena.
Tanttala
Tanttala on Kanta-Hämeessä, Janakkalan kunnan kaakkoisosassa sijaitseva kyläyhteisö, johon kuuluu noin 110 taloutta. Aikuisväestöstä noin 40 prosenttia saa toimeentulonsa maataloudesta, samoin noin 40 prosenttia tekee muuta ansiotyötä. Yritystoimintaa harjoittaa noin 10 prosenttia ja eläkeläisten osuus on 10 prosenttia väestöstä.
Janakkalan keskustaan Turenkiin on Tanttalasta matkaa 10 kilometriä. Kylän rajalla on Puujoki, jossa järjestetään jokakesäinen Hiisi Vieköön -melontatapahtuma. Joen rannassa on kylän uimapaikka. Kylässä on kaksiopettajainen koulu.
Tanttalan kyläyhdistys perustettiin 2000.
Terrible Certainty
Terrible Certainty on thrash metal- yhtye Kreatorin vuonna 1987 julkaistu kolmas albumi.
Hippodameia
Hippodameia () oli kreikkalaisessa mytologiassa kuningas Oinomaoksen tytär. Hänellä oli puolisonsa Pelopsin kanssa lapset Pittheus, Thyestes, Atreus, Hippalklos ja Alkathoos.
Pelops halusi mennä naimisiin Hippodameian kanssa. Oinomaos kuitenkin joko rakasti tytärtään itse tai ennustuksen mukaan hänet tappaisi hänen tyttärensä poika, joten tähän mennessä Oinomaos oli jo tappanut kaksitoista tai kolmetoista hänen kosijaansa voitettuaan heidät kilpa-ajoissa. Pelops - tai toisen version mukaan Hippodameia itse - saivat Myrtiloksen, Oinomaoksen ohjastajan, irrottamaan sokkapinnin vaunujen renkaasta luvattuaan tälle puolet Oinomaoksen valtakunnasta. Seuranneessa onnettomuudessa Oinomaos sai surmansa, mutta myöhemmin Pelops tappoi puolestaan Myrtiloksen heittämällä tämän mereen - jota kutsuttiin hänen mukaansa sittemmin Myrtoanmereksi, koska hän pelkäsi tapahtuneen aiheuttavan hänelle häpeää tai koska hänen ollessa hakemassa vaimolleen vettä juotavaksi Myrtilos oli yrittänyt maata Hippodameian väkisin. Myrtiloksen syöksyessä kuolemaansa hän kirosi Pelopsin suvun, ja tämä kirous vainosi Pelopsin jälkeläisiä kuten Atreusta, Thyestestä, Agamemnonia, Aigisthosta, Menelaosta ja Orestesta.
Hippodameian vihasi miehensä aviotonta poikaa Khrysipposta, jota hän piti uhkana poikiensa vallanperimykselle. Niin hän pyysi Atreusta ja Thyestestä surmaamaan velipuolensa. Näin tapahtuikin, jolloin Pelops syytti aiheellisesti vaimoansa suosikkipoikansa kuolemasta. Variaatiosta riippuen Hippodameia joko surmasi itsensä tai Pelops karkotti hänet pois maasta.
Riemukupla Meksikossa
Riemukupla Meksikossa ("Herbie Goes Bananas") on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut neljäs Riemukupla-komediaelokuva. Siinä omapäinen kuplavolkkari osallistuu Etelä-Amerikan ralliin. Kaksi kaverusta yrittää osallistua Brasilian Grand Prix -kilpailuun, ja sattuman kaupalla he löytävät Herbien. Herbien avulla uudet omistajat yrittävät päästä Rio de Janeiroon osallistuakseen kilpailuun.
Elokuvan on ohjannut Vincent McEveety. Sen pääosia näyttelevät Charlie Martin Smith, Steven W. Burns, Cloris Leachman ja John Vernon.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää elokuvaa melko yhdentekevänä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kauhtana
Kauhtana on pitkä itäeurooppalaistyylinen päällystakki, päällysviitta. Suomessa kauhtana on tullut tutuksi venäläisten ja muiden itäisempien kansojen vaatteena, ja sana onkin lainaa venäjästä. Sana on tullut venäjään turkin kielestä ja turkkiin se on lainattu persiasta. Itäeurooppalaisten ja turkkilaisten pitkät takit lienevät alun perin lähtöisin Persian muinaisten tietäjien ja velhojen eli maagien hupuista ja viitoista. Kauhtana on ollut tunnusomainen esimerkiksi kasakoille ja puna-armeijan sotilaille.
Jo kalevalainen runous mainitsee kauhtanat palvelijoihin rinnastettujen kasakoiden vaatteina. Tyttö ei halua vaimoksi rengille, sillä:
Erään kaskun mukaan karjalainen ja suomalainen istuivat nuotiolla. Suomalaisen takki syttyi tuleen, mutta hän ei huomannut sitä. Karjalainen sanoi (venäjäksi): "Hoi tsuhna, kaftan gorit!" Suomalainen ei ymmärtänyt. Silloin karjalainen sanoi saman karjalaksi: "Katsho ruottshi, kauhtana palav!" Vasta sitten suomalainen ymmärsi, sammutti takkinsa ja kysyi: "Miksi et aikaisemmin sanonut?".
Kauhtanasta voitu johtaa myös sana "kauhtua", joka tarkoittaa vaatteen (yleensä takin) vanhenemista, huononemista.
Johnny Hart
John Lewis ”Johnny” Hart (18. helmikuuta 1931 Endicott, New York – 7. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan sarjakuvistaan "Pulteri" ja "Velho" (Velhon hän kehitti yhdessä Brant Parkerin kanssa). Hart kuoli sydäninfarktiin 76-vuotiaana.
François Heisbourg
François Heisbourg (s. 24. kesäkuuta 1949) on ranskalainen diplomaatti ja kansainvälisen politiikan tutkija.
Heisbourg aloitti uransa Ranskan ulkoasiainministeriön tutkimusyksikössä ("Centre d’analyse et de prévision") 1978 - 1979. Ranskan YK-edustustossa New Yorkissa työskennellessään vuosina 1979–1981 hänen vastuualueeseensa kuuluivat turvallisuus- ja aseidenriisunta-asiat.
Heisbourg oli Ranskan puolustusministerin neuvonantaja vuosina 1981–1984.
Hänellä on työkokemusta myös Thomson-CSF- ja Matra-Défense-Espace -yrityksistä.
Vuosina 1987–1992 Heisbourg toimi Lontoossa sijaitsevan Kansainvälisen strategisten tutkimusten instituutin ("International Institute for Strategic Studies", IISS) johtajana.
Lukuvuonna 1999–2000 hän vastasi Pariisissa politiikantutkimuksen korkeakoulun ("Science-Po") professorina maailman politiikan kurssista.
Vuodesta 1999 lähtien hän on työskennellyt myös Pariisissa sijaitsevan Strategisten tutkimusten säätiössä ("Fondation pour la Recherche Stratégique"), jonka johtajana hän toimi vuosina 2001–2005. Nykyisin hän toimii säätiön erikoisneuvonantajana.
Joulukuusta 1998 lukien hän on toiminut myös Genevessä sijaitsevan Turvallisuuspolitiikan keskuksen ("Centre for Security Policy") johdossa. Hän kuuluu myös Balkanin asioita käsittelevään kansainväliseen komissioon ("International Commission on the Balkans"), Ranskan hallituksen terrorismia käsittelevään johtokomiteaan, ulkoasiainministerin suunnitteluyksikön neuvonantajiin sekä Berliinin Aspen-instituuttiin.
Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää mm. seuraavat teokset:
Les Fatals Picards
Les Fatals Picards on ranskalainen yhtye, joka edusti Ranskaa vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "L'amour à la française". Kappale voitti kansalliset valinnat ja se sisältää paljon sanaleikkejä.
Eric Berne
Eric Berne (alk. Eric Lennard Bernstein; 10. toukokuuta 1910 Montreal, Kanada – 15. heinäkuuta 1970 Carmel-by-the-Sea, USA) oli kanadalaissyntyinen psykiatri. Hänet tunnetaan parhaiten transaktioanalyysin luojana. Tästä aiheesta hän julkaisi sekä ammatillisia että kansantajuisia kirjoja. Hän kuoli kesken kehitystyönsä, 60-vuotiaana.
Berne syntyi vuonna 1910 Kanadan Montrealissa ja sai nimen "Eric Leonard Bernstein". Hänen isänsä oli lääkäri ja äitinsä kirjoittaja-päätoimittaja. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Kanadaan Puolasta ja Venäjältä, opiskelleet Montrealin McGill-yliopistossa. Lapsena Eric Bernsteinin seurasi lääkäri-isäänsä tämän kotikäynneillä. Isä menehtyi Ericin ollessa 11-vuotias. 
Äitinsä kannustamana myös Bernestein opiskeli McGill-yliopistossa Montrealissa, suoritti alemman korkeakoulututkinnon 1931 ja valmistui edelleen lääkäriksi 1935. Hän muutti Yhdysvaltoihin ja työskenteli ensin vuoden New Jerseyssä. Tämän jälkeen Eric Bernstein työskenteli kaksi vuotta Yale University School of Medicinessä psykiatrian alalla. Vuonna 1939 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja muutti nimensä Eric Lennard Bernsteinistä Eric Berneksi.
Berne kouluttautui edelleen psykoanalyytikoksi Paul Felderin ohjaamana vuonna 1947. Felder oli toiminut muun muassa Sigmund Freudin työtoverina Wienissä. Vuosina 1947-1949 Berne jatkoi opintojaan Erik H. Eriksonin oppilaana San Franciscossa psykoanalyytisessa instituutissa. Bernen työtapansa alkoivat poiketa yhä enemmän vallitsevasta näkemyksestä. Hänen julkaisunsa alan lehdissä saivat kielteisen vastaanoton. Vihdoin 1949 hänet erotettiin instituutista.
Sanan transaktioanalyysi Berne mainitsi kirjallisesti ensimmäistä kertaa vuonna 1957. Samana vuonna hän aloitti kuuluisuutta saaneet seminaarinsa San Franciscossa.
Bernen tunnetuin kirja "Games People Play" julkaistiin vuonna 1964. Kirjasta tuli myyntimenestys sekä USA:ssa että ulkomailla. Samalla useat transaktioanalyysin käsitteet tulivat tutuiksi suurelle yleisölle. Bernen viimeiseksi jäänyt kirja "What do you say after you say hello" julkaistiin Bernen kuoleman jälkeen vuonna 1971. Kirja kokoaa yhteen Bernen ajatuksia.
Kristina Carlson
Anna Kristina Carlson, salanimi: Mari Lampinen (vuosina 1976–1986 "Alapuro", s. 31. heinäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Carlson valmistui ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1968 ja opiskeli kirjallisuustiedettä, tiedotusoppia ja sosiaalipolitiikkaa Helsingin yliopistossa vuosina 1968–1974. Hän työskenteli "Suomen Kuvalehden" toimittajana vuosina 1974–1996 ja "Books from Finland" -lehden päätoimittajana vuosina 2001–2006. Vuosina 1989–1994 Carlson oli Eino Leinon seuran puheenjohtaja.
Carlsonin esikoisteos oli runokokoelma "Hämärän valo" (1986). Vuosina 1996–1999 hän kirjoitti "Anni"-nuortenkirjasarjaa pseudonyymillä Mari Lampinen. Vuonna 1999 ilmestyi romaani "Maan ääreen", josta Carlson sai Finlandia-palkinnon. Teos on käännetty saksaksi nimellä "Ins Land am Ender der Welt" (2000) ja siitä tehtiin vuonna 2000 kuunnelma "Kahdesti kuollut".
Vuonna 2009 ilmestyi Carlsonin romaani "Herra Darwinin puutarhuri", joka sai vuonna kirjallisuuden valtionpalkinnon ja Kiitos kirjasta -mitalin. Se oli myös ehdolla Runeberg-palkinnon ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Englanninkielinen käännös "Mr Darwin's Gardener "julkaistiin vuonna 2013.
Carlsonin kolmas romaani "William N. päiväkirja" oli Finlandia-ehdokkaana vuonna 2011.
Carlson oli vuosina 1976–1986 naimisissa sosiologian professori Risto Alapuron kanssa. Heillä on yksi poika.
Maijaliisa Dieckmann
Maijaliisa Dieckmann (ent. "Kauhanen", o.s. "Laurinen", s. 2. helmikuuta 1934 Mellilä) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Dieckmann on julkaissut muun muassa historiallisia nuortenromaaneja ja lastenkirjasarjat Merirosvo Svarttiksesta ja Ville Romusesta. Dieckmannille myönnettiin vuonna 2003 Topelius-palkinto teoksesta "Luostarin Piritta", joka sijoittuu vuoden 1462 Naantaliin. Vuonna 2011 hän sai Arvid Lydecken -palkinnon teoksesta "Väläys pimeässä". Hän oli ehdolla palkinnon saajaksi myös teoksellaan "Fredrika-rouvan koulu" (2008).
Dieckmann kirjoitti ylioppilaaksi Loimaan yhteiskoulusta vuonna 1953. Hän valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1958 ja luokanopettajaksi Turun opettajakorkeakoulusta vuonna 1962. Dieckmann toimi opettajana Naantalissa, Lahdessa ja Porvoossa vuosina 1962–1994. Hän on asunut Porvoossa vuodesta 1973.
Cdon
Cdon on ruotsalainen verkkokauppa, joka aloitti toimintansa vuonna 1999. Yrityksen omistaa ruotsalaisen holdingyhtiö Qliro Groupin tytäryhtiö CDON AB. Kauppa toimii koko Euroopan alueella, mutta on keskittynyt Suomeen, Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan, joiden kielillä sen kotisivut on julkaistu. Yritys on erikoistunut useimpien verkkokauppojen tapaan viihteeseen: musiikkiin, elokuviin ja peleihin. Valikoimassa on lisäksi kodinelektroniikkaa, kuten puhelimia, kameroita ja tietokoneita sekä myös kirjoja, vaatteita, kenkiä sekä kauneuteen liittyviä tuotteita. Uusi CDON Marketplace antaa yrityksille mahdollisuuden myydä tuotteitansa ja näin tavoittaa jopa 2 miljoonaa asiakasta Pohjoismaissa.
Cdon on osa Qliro Groupia. Qliro Groupiin kuuluvat muun muassa Nelly.com-vaateliike, Lekmer-lelukauppa, fitnesstukku.fi ja Room21-sisustusliike. Vuonna 2010 Qliro Groupin liikevaihto oli 2,2 miljardia Ruotsin kruunua, mikä vastaa euroissa noin 250 miljoonaa.
Leena Erkkilä
Leena Inkeri Erkkilä (s. 1930) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Erkkilän tuotanto käsittää 20 lähinnä lapsille suunnattua kirjaa: etupäässä satuja, lastenrunoja ja lastennäytelmiä.
Erkkilä syntyi Pieksämäellä ja opiskeli Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa ja Helsingin yliopistossa. Hänen runonlaulaja Matroona Kyyröstä käsittelevä tutkielmansa julkaistiin Kalevalaseuran vuosikirjassa vuonna 1956.
Erkkilän ensimmäinen kirjajulkaisu oli satukokoelma "Kukkutimurusia" (WSOY), joka ilmestyi 1968.
Hän on avustanut lukuisia lehtiä pakinoin, artikkelein ja kannanotoin.
Kirjoittaa edelleen, viimeisin julkaisu 2015, Omenapuita ja onnenhetkiä, Aurinkokustannus Oy.
Harrastaa mm. akvarellimaalausta.
Leena Inkeri Erkkilä, tuotanto
Kukkutimurusia,
WSOY, 1968, 5.p.1981,satuja, 6.p. 2009
Unnukkaiset,
WSOY, 1972, 3.p.1981, satuja
Esa
ekaluokkalainen, WSOY, 1974, 3.p. 1985,lasten kertomus
Kuottarulla,WSOY,Tenavapaketti,1974,10.p.1992,
satu
Salakielileikki,
WSOY,1976, lasten "romaani"
Satakieli,
Marian lintu,LK,1979,2.p.1986,legendoja,3. p. 1998
(ruotsinnos: Irmelin Sandman Lilius: Jungfru Marias
fågel, Bokförlaget
Avant,1986)
Maailman
ihmeellisimmät kengät, LK 1979, näytelmiä, ohjelmistoa
Hymykuoppa,
LK,1980,satuja
Eläinten
koskenlasku, LK,1981,satuja
Luojan
lähde, LK,1983,legendoja
Vallaton
hieho, LK,1983,näytelmiä,ohjelmistoa
Pensasaidan
tarinoita, Kirjapaja,1984 (käännös ja runomuokkaus
englannin kielestä, alkuteksti Pat
Wynnejones, neljä kirjaa: Mei Mehiläinen, Kaisa Kaalimadon ihme, Kotisirkka
Sirreli, Lintunen Punarinta.)
Marjatta,
Lemminkäisen äiti, Kirjayhtymä,1985, nuortenkirja
Unohtumaton
ilo, LK,1985, runoja
Revontulet,
kuunnelma kouluradiolle, 1985
Satuja
TV 2:ssa 1986-87
Prinssi
Miro, LK, 1987, saturomaani
Ihmepuu,LK,1988,satuja
Satuja
ja runoja lastenlehdissä ( Lastentarhalehti, Koululainen, Koitto, Totto,
Lasten Pyhäkoululehti, Lasten maa, Lasten
Joulukirkko, Julstjärnan)
Osallistunut
antologioihin: Kulkunen, Suomen Nuorisokirjailijat ry:n
julkaisuja. 
WSOY:n Tenavapaketit
Äänite
Prinssi Mirosta, Suomen äänikirjat, 1988
Lalila,
pikkuruinen, Sinapinsiemen ry, 1994, runoja
Pakinoita
Maatiainen-lehdessä vuodesta 1995 alkaen
Kirjoistani
on otettu tekstejä äidinkielen oppikirjoihin ja oheismateriaaleihin luokille
1.-7.
(WSOY, Otava, W+G, Caspro ky, Gummerus)
Artikkeli
ja satu Pieksämäen Lyseon Muistojen kirja 2, 1999
Artikkeli
aiheesta Mitä on olla suomalainen, Jyväskylän yliopisto, Fennicum, 1999
Usmalammen
kaislatontut, satu, Sinapinsiemen ry, 2000
Ihmeellinen
silta, lastenkirja, kirjailijatalosarja, Keski-Suomen kirjailijatalo,  2004,
oma
mustavalkokuvitus
Reipas
pieni Mäntymanni, satu, omakustanne, 2005
Lentävät
satutossut, satuja, Edico oy, oma kuvitus, 2007
Runo
tuli rallatellen, runoja lapsille, oma kuvitus, Edico oy, 2008
Sarastus,
romaani, Edico oy, 2010
Heijastus,
runoja, omakustanne, 2013
Omenapuita
ja onnen hetkiä, Aurinko, 2015
Anna-Liisa Haakana
Anna-Liisa Haakana (o.s. Liste; s. 31. tammikuuta 1937 Rovaniemi) on suomalainen nuortenkirjailija. Hän asuu Sodankylässä.
Haakanan tuotantoon kuuluu muun muassa nuorille suunnattu romaani "Ykä yksinäinen" (1980), jolla kirjailija voitti valtion kirjallisuuspalkinnon. Hänelle myönnettiin myös Anni Swan -mitali 1982.
Hänen aviopuolisonsa oli kirjailija Veikko Haakana ja heillä on kaksi lasta.
Ensimmäiset kirjansa Haakana kirjoitti omille lapsilleen iltalukemisiksi. Haakanan kirjojen taustalla on usein pohjoisen elämäntapa ja pohjoinen luonto. Haakanan esikoisteos oli "Porokylän porukan kesä" (1978). Haakanan kirjoja on käännetty ruotsiksi, tanskaksi ja norjaksi.
Vuonna 2007 Haakanan tunnetuin teos "Ykä Yksinäinen" sai Kirjapöllö-palkinnon. Kirjapöllö on palkinto yli kymmenen vuotta sitten julkaistusta, mutta yhä merkittävänä pidetystä lasten- tai nuortenkirjasta.
Heroes of Might and Magic II: The Price of Loyalty
Heroes of Might and Magic II: The Price of Loyalty on "Heroes of Might and Magic II:n" lisäosa, joka sisältää neljä uutta kampanjaa, uusia esineitä, uusia joukkoja, uusia tasoja sekä uusia maastossa sijaitsevia rakennuksia. Lisäksi peliin on lisätty paranneltu karttaeditori.
Free Record Shop
Free Record Shop on kansainvälinen levykauppaketju, joka toimii pääasiallisesti Benelux-maissa. Kaupan valikoimiin kuuluvat myös elokuvat, tietokonepelit ja kirjat. Ketjun ensimmäisen liikkeen avasi Hans Breukhoven 1971 Alankomaihin. Ketju levisi myös Suomeen 2000-luvun alussa, ensimmäinen liike Suomessa avattiin Helsingin Aleksanterinkadulle vuonna 1998. Sillä oli 2000-luvun puolivälissä Suomessa 17 myymälää. Ketju lopetti toimintansa Suomessa 22. kesäkuuta 2007.
Veikko Haakana
Veikko Olavi Haakana (21. elokuuta 1923 Parikkala – 29. heinäkuuta 2018 Sodankylä) oli suomalainen kirjailija. Hänen leskensä on kirjailija Anna-Liisa Haakana.
Haakana kävi ylioppilaaksi päästyään Rauman seminaarin ja toimi ensin opettajana Saarenkunnan Mikkolaniemenkylässä, eli kotikylässään ja vuodesta 1960 lähtien opettajana ensin Rovaniemen maalaiskunnassa ja sitten parikymmentä vuotta Sodankylässä.
Haakana alkoi 1950-luvulla julkaista nuorten seikkailukirjoja. Teoksellaan "Kivinen biisoni" (1969) hän voitti 1970 Valtion kirjallisuuspalkinnon.
Mauritz Åkerman
Mauritz Åkerman on suomalainen ”yhden elokuvan näyttelijä”. Turkulainen laulava kultaseppä sai miespääosan Teuvo Tulion camp-klassikossa "Sensuela", jota kuvattiin pääasiassa vuosina 1967–1968. Åkerman näki Sensuelan ensi kerran vasta vuonna 1996 Suomen elokuva-arkiston tarkastuskatselussa. Hänen vastanäyttelijänsä Sensuelassa on Marianne Mardi.
Åkerman kuuluu myös ensimmäisen suomalaisen rock-sukupolven pioneerilaulajiin. Hän aloitti rock-uransa Turussa vuonna 1959 ja esiintyi taiteilijanimillä "Boogie-Mauritz" ja "Musta Prinssi", joita hän käytti myös 1960-luvun alun konserttipaketissa "Robertin Rock Show". Hänen muusansa Semi "ässä" Michaels soitti aikanaan Ola and the Janglers-nimisen bändin taustajoukoissa. Hän vaikuttaa nykyään pääkaupunkiseudulla aluepoliittisen kehityksen uranuurtajana.
Ennen Helsingin keikkoja Åkerman esiintyi kotikaupungissaan muun muassa Alhambra-teatterin rock-nonstopeissa. Turun keikat (ja myöhemmin myös Robertin Rock Show) toteutti manageri Helge Siimes, ja Turussa yhtyeenä soitti Rapi Tuomisen orkesteri. Bändissä soittivat Åkermanin ja Tuomisen ohella mm. Pekka Loukiala, Jukka Loukiala, Tommie Mansfield, Rock-Enska ja Rock-Tommy. Myöhemmin Helsingin rokkarit Jussi Raittisen johdolla liittyivät ryhmään.
Sensuelan myötä Mauritz Åkerman sai kakkostenorin paikan Turun kaupunginteatterissa.
Suginami
Suginami () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin länsiosassa Tokion keisarillisen palatsin länsipuolella ja rajautuu Nakanon, Neriman, Setagayan ja Shibuyan erillisalueisiin sekä Mitakan ja Musashinon kaupunkeihin. Suginamissa on 563 074 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 34,06 neliökilometriä.
Suginamin erillisalueella on 36 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 139 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu kahdesta kuuteen osa-aluetta.
Suginami on pääasiassa asuinaluetta. Erillisalueen läpi virtaavat Kanda-, Zenpukuji- ja Myōshōjijoet.
Jääkiekon SM-liigan tasonmittaus
Jääkiekon SM-liigan tasonmittaus on termi, jolla tarkoitetaan Jääkiekon SM-liigan jumbon ja I-divisioonan/Mestiksen mestarin välistä ottelusarjaa, jolloin SM-liigaan ei olisi päässyt normaalisti uusia joukkueita.
Einstein (televisio-ohjelma)
Einstein oli syyskuusta 2006 toukokuuhun 2007 Nelosella esitetty visailuohjelma, jossa kaksi vierailevaa julkisuuden henkilöä kilpailivat tiedoistaan tieteen alalla. Jaksoissa oli aina mies ja nainen vastakkain. Kilpailijoiden täytyi selvitä 1. tuotantokaudella noin kolmesta kysymyksestä ja 2. tuotantokaudella viidestä kysymyksestä. "Einstein" perustui saksalaiseen "Clever"-formaattiin.
Satu Paavola oli ohjelman pääjuontaja. Professori Bertil Steniusta esitti Robin Svartström. 
1. tuotantokausi2. tuotantokausi
Pauline Einstein
Pauline Einstein (8. helmikuuta 1858 – 20. helmikuuta 1920) oli Albert Einsteinin äiti.
Pauline Einstein (o.s. Koch) syntyi vuonna 1858 Cannstattissa Saksassa. Pauline oli juutalainen, ja hänellä oli isosisko Fanny sekä kaksi isoveljeä Jacob ja Caesar. Hänen isänsä Julius Derzbacher muutti sukunimen Kochiksi vuonna 1842 ja meni naimisiin Jette Bernheimerin kanssa vuonna 1847. Paulinen isä muutti Jebernhausenista Cannstattiin ja harjoitti siellä viljakauppaa veljensä kanssa. Kauppa oli menestys ja he kohosivat jopa "Württembergin kuninkaallisiksi hovihankkijoiksi."
18-vuotias Pauline meni naimisiin Hermann Einsteinin kanssa, joka asui Ulmissa ja oli töissä serkkujensa yrityksessä. Pauline synnytti Ulmissa vuonna 1879 Albert Einsteinin ja Berliinissä vuonna 1881 Maja Einsteinin.
Pauline oli hiljainen ja hyvin koulutettu. Hän tunsi intohimoa taidetta kohtaan ja soitti itse pianoa. Pojalleen hän piti välillä viulutunteja ja he soittivat yhdessä hyvin usein.
Vuonna 1910 Pauline muutti yhdessä siskonsa kanssa Berliiniin ja alkoi harjoittaa taloudenhoitajan ammattia. Ensimmäisen maailmansodan aikana Paulinen todettiin sairastavan syöpää. Paulinen käydessä vierailulla hänen tyttärensä luona vuonna 1918 hänet jouduttiin viemään hoitoon. Albert Einstein otti äitinsä kotiinsa Berliiniin ja hoiti häntä siellä. Muutaman kuukauden kuluttua Pauline kuoli.
Ville Pajula
Ville Pajula (s. 22. heinäkuuta 1988 Seinäjoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kolmosessa pelaavaa Lapuan Virkiää. Hän on pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Ville Pajula on TP-Seinäjoen kasvatteja joka pelasi 15 ottelua eri ikäluokkien poikien maajoukkueessa. Poikien maajoukkueissa esiintynyt Pajula siirtyi TP-Seinäjoelta Valkeakosken Hakan riveihin loppuvuodesta 2006. Pajula teki liigadebyyttinsä toukokuussa 2007 IFK Mariehamnia vastaan pelatussa ottelussa ja pelasi kaikkiaan kuudessa liigaottelussa. Kaudella 2008 Pajula pelasi myös Salon Palloilijoissa lainalla. Vähäinen peliaika Hakassa johti kuitenkin siihen, että Pajula purki sopimuksensa Hakan kanssa heinäkuussa 2008 ja siirtyi Seinäjoen Jalkapallokerhoon. Pajula vakiinnutti paikkansa SJK:n kokoonpanossa ja pelasi kahden ja puolen kauden aikana 54 ottelua, joissa hän teki 17 maalia.
Syksyllä 2010 Pajula siirtyi Tampereen Ilveksen riveihin.
Sebastian Strandvall
Sebastian Strandvall (s. 16. syyskuuta 1986 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Vaasan Palloseuraa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Vasa IFK:n kasvatti Strandvall teki Valkeakosken Hakan kanssa kaksivuotisen sopimuksen loppuvuodesta 2006. Edellisellä kaudella Strandvall oli kuulunut VIFK:n vakiopelaajiin, pelaten sen kaikissa Ykkösen otteluissa. Ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudellaan hän onnistui murtautumaan avauskokoonpanon pelaajaksi. Kauden 2008 alussa Strandvall loukkasi jalkansa ja oli loppukauden sivussa Hakan kokoonpanosta. Kaudella 2009 Strandvall valittiin Veikkausliigan toukokuun kuukauden pelaajaksi. Samana vuonna hän oli Hakan tehokkain pelaaja seitsemällä maalilaan ja kahdeksalla maaliin johtaneella syötöllään.
Huhtikuussa 2010 hän siirtyi IFK Mariehamniin. Kahden kautensa aikana Strandvall pelasi 48 Veikkausliiga-ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia sekä syötti kaksitoista maalia. Seuraavaksi hän siirtyi Vaasan Palloseuraan, jossa pelasi kolmen kauden aikana Veikkausliigassa 88 ottelua, joissa hän teki 14 maalia ja antoi 19 maaliin johtanutta syöttöä.
Kaudella 2014 hänet valittiin lokakuun kuukauden pelaajaksi. Strandvall teki joukkueensa tasoitusmaalin IF Brommapojkarnaa vastaan Eurooppa-liigassa VPS:n 2-1-voittoon päättyneessä ensimmäisessä osaottelussa. Hän toimi myös VPS:n kapteenina ja joukkueen kannattajat äänestivät Strandvallin seuran kaikkien aikojen joukkueeseen juhlavuotisäänestyksessä 2014.
Syksyllä 2013 Strandvall oli Mixu Paatelaisen johtaman Veikkausliiga-pelaajista koostuneen B-maajoukkueen mukana Meksikossa. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi tammikuussa 2014 Omania vastaan.
Strandvallin veli Matias Strandvall kuuluu Suomen hiihtomaajoukkueeseen, ja toinen veli Andreas Strandvall pelaa jalkapalloa Gnistanissa.
Christopher Eccleston
Christopher Eccleston (s. 16. helmikuuta 1964) on englantilainen näyttelijä. Hän tuli kuuluisaksi etenkin Doctor Who -sarjasta, jossa hän näytteli nimihenkilöä yhden kauden vuonna 2005. Eccleston on esiintynyt myös Suomessakin esitetyssä Fitz ratkaisee -sarjassa vuosina 1993-1994. Hän esitti myös vaikuttavan pääosan Kristuksen reinkarnaationa televisioelokuvassa "Second Coming", (suom. "Toinen Tuleminen"), joka nähtiin neliosaisena televisiosarjana Suomessa 2000-luvun puolivälissä.