hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bélmezin kasvot
Bélmezin kasvot ovat Espanjassa elokuussa 1971 tapahtunut väitetty paranormaali ilmiö, jossa omakotitalon laattalattiaan ilmestyi aavemaiselta näyttäviä kasvokuvia. Tapaus sattui Bélmez de la Moraledassa, joka sijaitsee Jaénin maakunnassa. Nykyisin talo toimii matkailukohteena.
Elokuussa 1971 María Gómez Cámara havaitsi oudot kasvot lattiassa. Marían aviomies Juan Pereira ja heidän poikansa Miguel hajottivat lattian kasvojen kohdalta ja laittoivat uuden sementin vanhan päälle. Tarinan mukaan kuitenkin kasvoja ilmestyi useampi ja parin vuoden aikana lattiassa nähtiin 18 eri kasvot.
Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona
Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona () on tällä hetkellä 17 000 sotilaallaan Yhdysvaltain maavoimien suurin divisioona. Se on organisoitu seitsemäksi prikaatin kokoiseksi osastoksi, joista kolme on taistelevia yksiköitä. Divisioona perustettiin vuonna 1921. Toisen maailmansodan aikana divisioona luopui hevosistaan ja soti Tyynellä merellä kevyenä jalkaväkenä. Vietnamin sodassa divisioona käytti liikkumiseen enimmäkseen helikoptereita, koska niillä pystyi liikkumaan helposti Vietnamin ylängöillä ja alangoilla. Nykyään divisioona koostuu yhdistetyistä panssari- ja jalkaväkiyksiköistä.
Yhtymän kotitukikohtana on Fort Hood Texasissa.
Kankaan pelimannit
Kankaan pelimannit oli 1960-luvun alussa aloittanut suomalainen kansanmusiikkiyhtye.
Yhdysvaltain 1. panssaridivisioona
Yhdysvaltain 1. panssaridivisioona ( "Old Ironsides") on Yhdysvaltain maavoimien vanhin ja arvostetuin panssaridivisioona. Sen juuret ulottuvat vuoteen 1940.
Divisioona perustettiin 15. heinäkuuta 1940 Fort Knoxissa.
Divisioona sai tulikasteensa 8. marraskuuta 1941, jolloin liittoutuneet nousivat maihin Pohjois-Afrikassa. Tämä teki siitä myös ensimmäisen taisteluihin osallistuneen yhdysvaltalaisen panssaridivisioonan, joka sittemmin taisteli Tunisiassa kenraali Rommelin joukkoja vastaan aina liittoutuneiden vuonna 1943 saavuttamaan Afrikan sodan voittoon saakka
Syyskuussa 1943 divisioona osallistui Salernon maihinnousuun Italiassa ja kesäkuun 4. päivä 1944 divisioona vapautti Rooman. Se taisteli Pohjois-Italiassa aina sodan loppuun saakka, jonka jälkeen se siirrettiin Saksaan osaksi liittoutuneiden miehitysjoukkoja. Lopulta vuonna 1946 divisioona palasi takaisin Yhdysvaltoihin, jättäen osan yksiköistään edelleen Saksaan. Vielä samana vuonna divisioona lakkautettiin.
Korean sodan takia divisioona saatettiin jälleen aktiiviseksi 7. maaliskuuta 1951. Samalla se sai toistaiseksi ainoana divisioonana käyttöönsä M48 Patton -panssarivaunut. Useiden vaiheiden jälkeen divisioona uudelleenorganisoitiin vuonna 1962 ja saatettiin täyteen vahvuuteen.
Klaus Roth
Klaus Friedrich Roth (Breslau, 29. lokakuuta 1925 – Inverness, 10. marraskuuta 2015) oli brittiläinen matemaatikko, joka on tunnettu Diofantoksen approksimaatiota, suuria seulamenetelmiä ja epäsäännöllisiä jakaumia koskevista julkaisuistaan. Hän syntyi Breslaussa (silloisessa Saksassa, nykyisin Wrocław, Puola), mutta hän on elänyt nuoruudestaan asti Yhdistyneissä kuningaskunnissa. Hän valmistui Peterhousesta (Cambridge, Englanti) vuonna 1945. Hänen ohjaajansa oli Harold Davenport.
Rothin merkittävin tulos, Thuen-Siegelin-Rothin lause, tai lyhyemmin "Rothin lause", on vuodelta 1955, jolloin hän työskenteli luennoitsijana Lontoon University Collegessa. Hän voitti Fieldsin mitalin vuonna 1958 edellä mainitun lauseen todistuksesta.
Vuonna 1956 hän todisti, että jokaisessa kokonaislukujen osajoukossa, jolla on positiivinen tiheys, on äärettömän monta aritmeettista jonoa, jonka pituus on 3. Tämä tulos oli ensimmäinen askel kohti Szemerédin lauseen todistusta. Roth sai professuurin UCL:sta vuonna 1961 ja vuonna 1966 Lontoon Imperial Collegesta. Tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Eija Kantola
Eija-Riitta Kantola (s. 6. maaliskuuta 1966 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin tangokuningattareksi vuonna 1992, ja vuonna 1994 hän voitti Syksyn sävel -kilpailun laululla ”Yön hiljaisuus”. Suomen euroviisukarsinnassa 1996 Kantola tuli toiseksi kappaleella ”Rakkauden kirja”.
11 omaa albumia julkaissut Kantola on kiertänyt laulukeikoilla 14-vuotiaasta. Kantola aloitti levytysuransa vuonna 1988 taiteilijanimellä Eijariitta, mutta muutti sen vuonna 1992 muotoon Eija Kantola. Kantola joutui käymään oikeutta nimen käytön suhteen, kun levy-yhtiö markkinoi vanhaa tuotantoa taiteilijan uudella nimellä.
Koulutukseltaan Kantola on sairaanhoitaja. Hän asuu Ari Pekka Kuisminin, jonka kanssa avioitui vuonna 2009, ja teini-ikäisen tyttärensä kanssa Veikkolassa Kirkkonummella 2010-luvun alkupuolella puolisonsa kanssa rakentamassaan talossa. Tytär on Kantolan edellisestä avioliitosta Markus Lampelan kanssa. He erosivat alkuvuonna 2006 ja Kantola tapasi nykyisen miehensä saman vuoden kesällä Tangomarkkinoilla.
Erkki Saarela
Erkki Saarela (s. 24. lokakuuta 1946 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Saarela valmistui Suomen teatterikoulusta vuonna 1972. Hän on ollut kiinnitettynä KOM-teatterissa vuosina 1972–1982 ja Lilla Teaternissa 1987–1988. Muutoin hän on työskennellyt freelancerina sekä ohjannut useita näytelmiä. Hän on myös tunnettu television sketsisarjoista, kuten "Hukkaputkesta" ja "Soitinmenoista", jossa tunnetuksi tuli erityisesti hänen esittämä hahmo Pastori Silli.
Hänen poikansa Niko Saarela on myös näyttelijä. Erkki Saarela on nykyään naimisissa näyttelijä Sari Mällisen kanssa.
Niko Saarela
Niko Pietari Saarela (s. 28. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Saarela on kiinnitettynä näyttelijänä KOM-teatterissa. Hän valmistui Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön koulutusohjelmasta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1998. Niko Saarelan isä on näyttelijä Erkki Saarela.
Saarela tunnetaan muun muassa rooleistaan Aleksi Mäkelän elokuvassa "Pahat pojat" sekä Saara Saarelan (ei sukua) elokuvassa "Väärät juuret". Hän näytteli "Vintiöt"-televisiosarjassa, jota käsikirjoitti yhdessä Kari Hietalahden kanssa. Saarela näytteli myös rikospoliisin roolin Nelosen draamasarjassa "Mustat lesket".
Saarela on näytellyt myös teatterissa. Vuonna 2001 hän esitti Suomen Kansallisteatterissa Kullervon roolin. Vuonna 2008 hän näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa "Missä kuljimme kerran" -näytelmässä Allan Kajanderin roolin. Hän on ollut mukana useissa KOM-teatterin näytelmissä ja tehnyt sinne myös runoesityksiä. Hän näytteli vierailijana Julian Assangen roolin Helsingin Kaupunginteatterissa 12. joulukuuta 2013 ensi-iltansa saaneessa näytelmässä "Verkossa – Wikileaksin nousu ja tuho".
Poliittiselta suuntaukseltaan Saarela on vasemmistolainen. Hän näytteli yhdessä Olavi Uusivirran kanssa Mike Pohjolan ohjaamassa ja käsikirjoittamassa vasemmistoliiton humoristisessa vaalivideossa "Leftia Solutions".
Steel Panthers
Steel Panthers on Strategic Simulationsin kehittämä vuoropohjainen strategiapelisarja. Pelisarjan suunnittelusta ja ohjelmoinnista vastasivat Gary Grigsby ja Keith Brors.
Pedoen epäyhtälö
Pedoen epäyhtälö eli Neubergin–Pedoen epäyhtälö on epäyhtälö kahden kolmion sivujen ja alojen välillä. Sen mukaan kolmion, jonka sivujen pituudet ovat formula_1, formula_2 ja formula_3 sekä ala formula_4 ja kolmion, jonka sivujen pituudet ovat formula_5, formula_6 ja formula_7 sekä ala formula_8 välillä on voimassa
formula_9.
Pedoen epäyhtälössä on voimassa yhtäsuuruus jos ja vain jos annetut kolmiot ovat yhtenevät. Pedoen epäyhtälö voidaan todistaa Aczélin epäyhtälön avulla.
JPP
JPP on suomalainen Kaustisella vuonna 1982 perustettu kansanmusiikkiyhtye. Se toimi vuoteen 1988 nimellä Järvelän Pikkupelimannit.
Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Arto Järvelä (viulu), Juha Varila (viulu), Jarmo Varila (viulu), Jouni Järvelä (basso) ja Timo Alakotila (harmoni). Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Kankaan pelimanneissa soittanut Mauno Järvelä (viulu). Nykykokoonpanossa soittavat Tommi Pyykönen (viulu), Arto Järvelä, Mauno Järvelä, Antti Järvelä (basso), Matti Mäkelä (viulu) ja Timo Alakotila.
Comet (panssarivaunu)
Comet oli brittiläinen panssarivaunu, jota käytettiin ensimmäisen kerran toisen maailmansodan loppupuolella. Cometia pidetään yhtenä brittien parhaista toisen maailmansodan aikaisista panssarivaunuista.
Comet, mallinumeroltaan A34, kehitettiin Cromwell-panssarivaunun seuraajaksi, ja näissä kahdessa oli monia yhtäläisyyksiä. Cometia suunniteltaessa oli omaksuttu vaikutteita saksalaisten Panther-vaunusta.
Pääaseena Cometissa oli 77 mm:n HV-tykki, joka oli kehitetty kuuluisasta 76,2 mm:n O. Q. F (Ordnance Quick Firing) 17-pounder -panssarintorjuntakanuunasta. Tosiasiassa 77 mm HV:n kaliiperi oli sama kuin 17-naulaisen 76,2 mm:n, mutta koska 77 mm HV:n hylsynpituus oli 420 mm ja 17-naulaisen taas 583 mm, nimettiin uudempi ase sekaannusten välttämiseksi 77 mm HV:ksi. Tykki oli toisen maailmansodan mittapuun mukaan hyvä, muttei kuitenkaan suurempilähtönopeuksisen 17-naulaisen veroinen. Suomessa tykin nimike oli 77 PSVK 44.
Comet-vaunuja käytettiin vuodesta 1944 lähtien, aluksi lähinnä Yhdistyneen kuningaskunnan 11. panssaridivisioonassa ("11th Armoured Division", 1941–46). Maailmansodan päätyttyä Cometit päätyivät taistelukentälle ainakin Korean sodassa. Yhdistynyt kuningaskunta päätti luopua Cometeista vuonna 1958, minkä jälkeen ne myytiin ulkomaille. Comet-vaunuja hankittiin muun muassa Suomen puolustusvoimille 1950-luvulla; Suomessa ne säilyivät käytössä vuoteen 1970 asti, ja varastoista ne poistettiin vasta vuonna 2007. Muita Cometia käyttäneitä valtioita ovat tiettävästi olleet Burma, Etelä-Afrikka, Irlanti ja Kuuba.
Cometista konstruoitiin myös 84 mm:n tykillä varustettu panssarintuhoojavaunu Charioteer.
David Suchet
David Suchet ([su:ʃeɪ], s. 2. toukokuuta 1946 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa nimiroolistaan Agatha Christien romaaneihin perustuvassa, ITV:n tuottamassa televisiosarjassa "Hercule Poirot". Suchet tunnetaan rooliinsa perusteellisesti uppoutuvana metodinäyttelijänä, mikä näkyi erityisesti hänen roolissaan Poirot'na.
Suchet kiinnostui näyttelemisestä jo lapsena, sillä hänen äitinsä näytteli teatterissa. Näyteltyään ensin koulunäytelmissä Suchet liittyi National Youth Theatreen, minkä jälkeen hän opiskeli kolmen vuoden ajan London Academy of Music and Dramatic Artissa. Valmistuttuaan sieltä Suchet näytteli aluksi Gateway Theatressa. Hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli vuonna 1971 sarjassa "Public Eye".
Vuonna 1973 Suchet liittyi Royal Shakespeare Companyyn. Hän jatkoi myös televisioroolien tekemistä esimerkiksi sarjoissa "The Protectors", "The Professionals" ja "Tales of the Unexpected". Suchet'n ensimmäinen teatterielokuvarooli oli elokuvassa "The Missionary" (1982).
Tunnetuksi Suchet'n teki Hercule Poirotin rooli Agatha Christien kirjoihin perustuvassa brittiläisessä televisiosarjassa "Hercule Poirot". Suchet valittiin rooliin Christien tyttären Rosalind Hicksin ehdotuksesta: hän oli nähnyt Suchet'n ensimmäisen kerran minisarjassa "Blott on the Landscape" ja piti tätä täydellisenä Poirotina siitä lähtien. Suchet on esittänyt Poirotia myös televisioelokuvissa.
Vuonna 1999 Suchet esiintyi ensi kertaa Broadwaylla, esittäen Antonio Salieria "Amadeuksessa".
Vuonna 2017 Suchet vieraili "Doctor Who" -sarjan 10. tuotantokauden "Knock Knock" -nimisessä jaksossa, jossa hän esitti "Maaherraa". Rooli oli hänen tapansa mukaisesti voimakas luonnerooli, ja Suchet'n roolisuoritusta ylistettiin.
Vuonna 1985 Suchet sai Royal Television Societyn myöntämän palkinnon parhaana miesnäyttelijänä. Roolistaan Hercule Poirot'na Suchet sai vuonna 1991 BAFTA TV Award -ehdokkuuden. Hän voitti Variety Club Awardin vuonna 1994 roolistaan David Mamet'n ohjaamassa näytelmässä "Oleanna". Hän voitti myöhemmin myös toisen Variety Club Awardin roolistaan Salierina näytelmässä "Amadeus".
David Suchet sai kuningattarelta Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvonimen vuonna 2002 ansioistaan näyttelijänä. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin saman ritarikunnan komentajamerkki.
David Suchetin isoveli on televisiojuontaja John Suchet. David on naimisissa näyttelijä Sheila Ferrisin kanssa, ja heillä on kaksi aikuista lasta.
Davidin liettuanjuutalainen isoisä Isidor oli syntyisin Venäjän juutalaisten asuinalueella sijainneesta Krottingenista. Hän vaihtoi perheensä nimen Suchedowitzista Suchetiksi muutettuaan Etelä-Afrikkaan. Alkuperäinen sukunimi tuli nimestä "Shokhet", joka tarkoittaa hepreassa kosher-teurastajaa. Davidin isä Jack oli lääkäri, joka muutti Etelä-Afrikasta Britanniaan 1930-luvulla. Davidin äidin Joanin (o.s. Jarché) äiti oli englantilainen protestantti ja isä Englantiin Ranskan kautta muuttaneiden venäjänjuutalaisten jälkeläinen. David kasvatettiin uskonnollisesti tunnustuksettomasti, mutta hän kääntyi kristityksi 1980-luvulla, ja hänet konfirmoitiin anglikaaniseen kirkkoon vuonna 2006.
Peter Ustinov
Sir Peter Alexander Ustinov (alun perin Peter Alexander von Ustinow, 16. huhtikuuta 1921 Lontoo – 28. maaliskuuta 2004 Genolier, Vaud, Sveitsi) oli brittiläinen näyttelijä. Hän sai Oscar-palkinnot sivuosarooleistaan elokuvissa "Spartacus" (1960) ja "Topkapi" (1964). Hänet tunnetaan myös Hercule Poirot’n roolista Agatha Christie -filmatisoinneissa ja Tohtori Sykerön englanninkielisenä kertojana ja Sykerön näyttelijänä.
Ustinovin isä Jona von Ustinov oli saksalais-venäläinen ensimmäisen maailmansodan lentäjä ja myöhemmin brittitiedustelu MI5:n vakooja. Ustinovin äiti oli Nadja (Nadežda) Benois, maalari ja balettisuunnittelija, jonka isä Leon Benois oli keisarillisen Venäjän arkkitehti. Ustinovin äiti oli venäläis-ranskalais-italialaista taustaa. Ustinovin äidillä oli myös isänsä puolelta etiopialaista verta: hänen kaukainen sukulaisena oli sveitsiläinen insinööri joka oli naimisissa Teodoros II:n tyttären kanssa. Ustinovin äidin perhe oli lähtöisin Ranskasta. Perhe pakeni Ranskan vallankumousta Pietariin. Ustinovin kaukainen sukulainen (äidin puolelta) Jules-César Benois oli Venäjän tsaari Paavali I:n keittiömestari.
1960-luvulla Ustinovista tuli Sveitsin kansalainen (Ison-Britannian silloin korkeiden verojen välttämiseksi); hänet kuitenkin aateloitiin vuonna 1990. Hän oli kaikkien aikojen toinen UNICEFin hyvän tahdon lähettiläs. Ustinov puhui englantia, ranskaa, saksaa, italiaa, venäjää, espanjaa, turkkia ja kreikkaa. 
Peter Ustinov saapui Berliiniin UNICEFin lähettämänä vuonna 2002 ja tutustui United Buddy Bears -karhupatsaiden muodostamaan kehään, jonka tarkoituksena oli edistää ensimmäistä kertaa rauhanomaista yhteisymmärrystä kansojen, kulttuurien ja uskontojen välillä. Hän päätti varmistaa, että myös Irak saisi olla edustettuna tässä noin 140 maata käsittävässä kehässä. Hän sponsoroi ja avasi Berliinissä toisen United Buddy Bears -karhupatsaiden näyttelyn vuonna 2003.
Kertatyydyttymätön rasvahappo
Kertatyydyttymättömät rasvahapot ovat rasvahappoja, joiden hiiliketjussa on yksi kaksoissidos. Tällöin molekyylissä on kaksi vetyatomia vähemmän kuin vastaavassa tyydyttyneessä rasvahapossa, jossa on yhtä monta hiiliatomia. Kertatyydyttämättömiä rasvahappoja on varsinkin pehmeissä kasvirasvoissa, glyserolin kanssa esteröityneinä. Luonnossa kertatyydyttymättömät rasvat ovat yleensä cis-muodossa, eli kaksoissidokseen kiinnittyneiden hiiliatomien vetyatomit ovat samalla puolella.
Kertatyydyttymättömistä rasvahapoista käytetään myös nimitystä monotyydyttymättömät rasvahapot. Yleisin kertatyydyttämätön rasvahappo on öljyhappo.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan aikuisilla ja yli 2-vuotiailla lapsilla kertatyydyttämättömien rasvahappojen osuus energiansaannista tulisi olla 10–20 E%. Työikäiset miehet saivat Suomessa vuonna 2012 ravinnon energiasta 15 % kertatyydyttymättömistä rasvahapoista ja naiset 14 %. Saanti on keskimäärin suositusten tasolla. Suurin osa kertatyydyttämättömistä rasvahapoista saadaan ravintorasvoista, lihatuotteista ja viljavalmisteista.
Kuuntelija-amatööri
Kuuntelija-amatööri on henkilö joka harrastaa radioamatöörien kuuntelua. Kuuntelija-amatööriä (SWL, engl. "Short Wave Listener", "lyhytaaltokuuntelija") ei pidä sekoittaa DX-kuuntelijaan, joka kuuntelee pääasiassa maailman yleisradioasemia. Kuuntelija-amatöörillä ei ole lähetyslupaa radioamatööritaajuuksilla, mutta muuten toiminta vastaa radioamatöörien toimintaa.
Hyötytaajuuksien kuuntelua harjoittaa myös skanneristi, mutta hänen tarkoituksenaan on lähinnä poimia vain lähialueilta ultralyhyiden radiotaaltojen-taajuuksista hyötyradioliikennettä. Kuuntelija-amatöörit eivät samaistu skanneristeihin vaikka nykyään monet liikennevastaanottimet skannaavat taajuusalueita samoilla nopeuksilla kuin skannerit jo ennen aikaisemmin.
Radion hyötyliikenteen kuuntelua voi suorittaa nykyään verkko-ohjelmistoradioilla ilman omaa radiovastaanotinta Internetin kautta. Yksi tällainen mahdollisuus on Twenten yliopiston verkko-ohjelmistoradio-ohjelma WebSDR, jonka piirissä on kymmeniä verkko-ohjelmistoradiovastaanottimia kautta maailman jatkuvasti verkossa. Suomessa yleensä 3699 kHz LSB ja 7060 kHz LSB kuuluvaa puheradioliikennettä voi vastaanottaa Virosta Lihulasta http://websdr.ham.ee:8901 tai http://websdr.ham.ee:8901/m.html , Venäjältä Tšerepovetsistä http://www.websdr.ru tai http://www.websdr.ru/m.html tai Ulvilasta http://titanix.net:8080 tai http://titanix.net:8080/m.html tai Rovaniemeltä http://mukavatalo.fi:8901/ tai http://mukavatalo.fi:8901/m.html . WebSDR toimii joko Adoben Flashillä tai HMTL5:llä, jota käytettävessä Windows- tai Android-matkapuhelimilla on Firefox-verkkoselain tehokas.
Korkkijalka
Korkkijalka oli suomalainen irlantilaista musiikkia soittava yhtye. Se syntyi "Shandrum" nimisenä vuonna 1982. Vuonna 1984 Kari Reimanin johtama yhtye esiintyi Helsingissä irlantilaisen Brendan Behanin näytelmässä "Richard's Corkleg". Hi-Hat -levy-yhtiö halusi julkaista näytelmän musiikin levyllä, mutta vaati yhtyeen nimen suomentamista. Pian tämän jälkeen yhtyeen laulajaksi tuli dublinilainen arkkitehtiopiskelija Harry Bent.
Yhtyeessä ovat soittaneet myös muun muassa Petri Hakala ja Kurt Lindblad. Se on julkaissut kolme albumia ja tehnyt yhteistyötä Pertti Neumannin kanssa.
Alkuperäisimmässä kokoonpanossa Korkkijalka esiintyi Kaustisen Kansanmusiikkifestivaaleilla nimellä "Vakkilainen, Vakkilainen and Friends". Kokoonpanona oli "Vakkilaisen veljesten (Ari ja Timo)" (viulu, kitara) lisäksi "Kari Reiman" (tambura) ja "Christian Nilson" (tinapillit ja bodhran). Tuolloin Kari Reimanin pääinstrumentti oli viulusta poiketen Bulgariasta hankittu tambura.
Intimiteatteri (ohjaaja "Kurt Nuotio") otti yhteyttä Christian Nilsoniin tiedustellakseen voisiko löytyä yhtyettä esittämään elävää musiikkia suunnitteilla olevaan Brendan Behanin näytelmään "Richardin korkkijalka". Tällöin ensimmäinen versio Korkkijalasta näki päivänvalon. Ari Vakkilainen ei voinut osallistua projektiin perhesyiden takia. Kari Reiman siirtyi banjosta ja tamburasta viuluun.
Kun teatteriura oli Korkkijalalta päättynyt, yhtye jatkoi esiintymisiä erilaisissa folk/country-tilaisuuksissa. Helsinkiläinen panimo lanseerasi irlantilaistyyppisen oluen, jonka markkinointiin yhtye kiinnitettiin varsin pikaisesti, TV-mainontaa myöten. Samaan aikaan yhtye jatkoi esiintymisiä Helsingissä varsinkin "O'Malley's"-pubissa. Näiden ceilidh-sessioiden seurauksena Korkkijalka sai uuden kitaristin, "Markku Lauren"in, sekä aidon irlantilaisen laulajan, "Harry Bent"in. Tämä kehittyi kokoonpanoksi, jolla Korkkijalka loi varsinaisen maineensa: Kari Reiman (viulu. mandola, laulu), Timo Vakkilainen (kitara, banjo, laulu), Christian Nilson (tinapilli, bodhran, laulu, säkkipilli), Markku Lauren (kitara, cittern, laulu), Harry Bent (laulu, lusikat, bodhran).
Myöhemmistä kokoonpanoista mainittakoon myöhemmät jäsenet "Kalle Jämsen" (kitara, mandoliini), "Kurt Lindblad" (tinapilli, huilu) - Kurt liittyi Korkkijalkaan Christian Nilsonin lopetettua perhesyiden vuoksi - sekä mandoliinivirtuoosi "Petri Hakala".
Korkkijalka esiintyi Kaustisella 45 minuutin ajan soittamalla vain kolme sikermää, joskin kuhunkin kuului lähes tusina sävelmää. Korkkijalan viimeinen esiintyminen Kaustisella oli yhtyeen jäähyväiskonsertti, jolloin kaikki yhtyeessä soittaneet muusikot olivat kokoontuneet samalle lavalle Kaustisen Urheilutalolle.
Monityydyttymätön rasvahappo
Monityydyttymättömät rasvahapot ovat varsinkin kasvirasvoissa esiintyviä rasvahappoja, joiden hiiliketjussa on vähintään kaksi kaksoissidosta. Jokaista kaksoissidosta kohti molekyylissä on kaksi vetyatomia vähemmän kuin vastaavassa tyydyttyneessä rasvahapossa, jossa on yhtä monta hiiliatomia. Luonnon rasvahapoissa kaksoissidokset ovat yleensä "cis"-muotoa. "Cis"-muotoinen kaksoissidos aiheuttaa rasvahapon hiiliketjuun mutkan, mutta "trans"-muotoinen kaksoissidos on suora. Mitä enemmän rasvahapossa on kaksoissidoksia, sitä alempi on sen sulamispiste.
Välttämättömät n-3 ja n-6 -sarjan rasvahapot kuuluvat monityydyttymättömiin rasvahappoihin. Välttämättömät n-3 sarjan rasvahappot ovat alfalinoleenihappo (ALA) ja n-6 -sarjan rasvahappo linolihappo.
Toinen nimitys monityydyttymättömille rasvoille on polytyydyttymättömät rasvahapot.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan aikuisilla ja yli 2-vuotiailla lapsilla monityydyttämättömien rasvahappojen osuus energiansaannista tulisi olla 5–10 E%, josta n-3 rasvahappojen suositeltava osuus on 1 E%. Alle 2-vuotiailla suositus vaihtelee iän mukaan.
Glykemiakuorma
Glykemiakuorma tai glykeeminen kuorma eli glykemia-annos ("glycemic load", GL) kertoo ruoan sisältämien hiilihydraattien laadusta ja määrästä. Glykemiakuormaa voidaan hyödyntää arvioitaessa aterian vaikutusta veren sokeriin ja veren insuliinivasteeseen. Vaikka aterialla nautittaisiin ruoka-aineita, joilla on korkea glykeeminen indeksi (GI), ei vaikutus veren sokeriin ole kovin suuri jos näitä ruoka-aineita on vain vähän suhteessa aterian kokoon. Tällöin aterian glykemiakuorma on pieni. Suuri hiilihydraattimäärä ja glykeeminen indeksi taas kasvattavat myös glykemiakuormaa.
Glykemiakuorma lasketaan seuraavasti: GI x imeytyvän hiilihydraatin määrä / 100.
Aterian glykemiakuormaa määritettäessä lasketaan yhteen sen sisältämien ruoka-aineiden GL-arvot.
Raiteenvaihtopaikka
Raiteenvaihtopaikka (RVP) tai puolenvaihtopaikka (pvp) tarkoittaa rautatieliikenteessä sellaista kaksi- tai useampiraiteisen rataosuuden liikennepaikkaa, jossa rautatien vaihdejärjestelyiden avulla junat voidaan ohjata rinnakkaiselta raiteelta toiselle rinnakkaiselle raiteelle. Termiä "raiteenvaihtopaikka" käytetään sellaisista liikennepaikoista, jotka ovat olemassa vain liikenteenhoitoa varten, eli niillä ei ole ollenkaan henkilö- tai tavaraliikennettä. Yleensä raiteenvaihtopaikoilla ei ole edes käytössä olevaa asemarakennusta, ainoastaan tarvittava laitetila. Liikenne raiteenvaihtopaikoilla ohjataan opastimin.
Mithridateen sodat
Mithridateen sodiksi kutsutaan Rooman ja Pontoksen välillä vuosina 88–66 eaa. käytyjä sotia.
Nimi tulee Pontoksen kuninkaan Mithridates VI:n mukaan.
Sara Nunes
Sara Nunes (s. 1980 Seinäjoki ) on suomalainen poplaulaja, joka tuli tunnetuksi vuonna 2005 julkaistulla ensisinglellään ”Simon Can't Sing”, joka on parodia tunnetusta American Idol ja Pop Idol -tuomarista Simon Cowellista. Single oli Suomen virallisella singlelistalla kolme viikkoa parhaan sijoituksen ollessa 16:s.
Nunesin ensimmäinen todellinen kosketus musiikkialaan oli 16 vuoden iässä, kun hän perusti Sinamour -yhtyeen yhdessä lukioaikaisen ystävänsä, jamaikalaisen Simonen kanssa. Heidät löydettiin laulamasta suomalaisesta linja-autosta. Sinamour oli ensimmäisiä suomalaisia yhtyeitä, jonka musiikkivideota esitettiin "MTV Nordic" -tv-kanavalla. Yhtye julkaisi yhden albumin, jonka tunnetuin single oli ”Sync Out”.
Nunes julkaisi toistaiseksi ainoan albuminsa "How to Rule the World in 12 EZ Lessons" 3. elokuuta 2005. Se oli Suomen virallisella albumilistalla kaksi viikkoa ollen parhaimmillaan 32. sijalla.. ”Simon Can't Sing” -single huomioitiin ilmestyessään keväällä 2005 muun muassa MTVNewsissä ja Rolling Stonessa.
Elokuussa 2007 JPT-yhtiö julkaisi Sara Nunesin esikoisalbumin Japanissa tuontiversiona ja joulukuussa TridentStyle -levy-yhtiö julkaisi levystä Japaniin lisensoidun version. Yhdysvalloissa Nunesin esikoisalbumi julkaistiin loppuvuodesta 2007. Vuonna 2007 Nunes nähtiin myös Biisonimafian elokuvassa "B2".
Sara Nunesin äiti on suomalainen ja isä portugalilainen. Hän vietti elämänsä ensimmäiset yhdeksän vuotta Ruotsissa, sitten hänen perheensä muutti Afrikkaan, missä hän kävi ruotsinkielistä koulua. Hän puhuu sujuvasti neljää kieltä: suomea, englantia, portugalia ja ruotsia.
Nunes avioitui Jussi Ahteen kanssa 23. elokuuta 2008. Pari jätti elokuussa 2010 virallisen erohakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen.
Nunes on seurustellut Scandinavian Hunks-tanssija Esko Eerikäisen kanssa.
ReLoad
ReLoad on Metallica-yhtyeen vuonna 1997 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Kyseessä on Metallican toinen kokeellinen albumi, joka jatkaa tyyliltään samalla kevyemmällä linjalla kuin edeltäjänsä "Load". Loadin ja ReLoadin kappaleet onkin sävelletty samoihin aikoihin. Levyn tunnetuin kappale lienee sen avaava nopeahko ”Fuel”, jota onkin soitettu ilmestymisensä jälkeen ahkerasti keikoilla. Muita levyn tunnetuimpia kappaleita lienevät ”The Memory Remains” ja ”The Unforgiven II”. Kappale ”Better Than You” voitti Grammyn parhaasta metal/hard rock -esityksestä. Albumia on myyty Suomessa yli 45 000 kappaletta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalla. Se vietti albumilistalla yhteensä 15 viikkoa.
Ravintokuitu
Ravintokuidulla eli imeytymättömillä hiilihydraateilla tarkoitetaan kasveista saatavia suurimolekyylisiä hiilihydraatteja, jotka eivät sula ihmisen ruoansulatuksessa. Toisaalta eräät kasvinsyöjänisäkkäät hyödyntävät kuituja energiana pötsisienten avulla.
Veteen liukenemattomia kuituja, joita ovat selluloosa, hemiselluloosa ja ligniini, saadaan pääosin viljavalmisteista. Nämä kuidut lisäävät ulostemassaa ja nopeuttavat sen kulkemisnopeutta elimistössä, joten ne parantavat vatsan toimintaa ja hoitavat ummetusta. Ihmisen ruoansulatuskanavassa ei ole kuituja hajoittavia entsyymejä, mutta paksusuolen mikrobit pystyvät hajoittamaan joitakin kuidun ainesosia. Ne parantavat suolen terveyttä ja vähentävät suolistosyövän riskiä.
Kuidut ovat sopivaa ravintoa laihduttajille, sillä ne antavat kylläisyyden tunteen mutta ihminen ei saa niistä ravintoenergiaa.
Veteen liukenevia eli geeliytyviä kuituja (β-glukaani, kasvikumit ja pektiini) saa marjoista, hedelmistä ja palkokasveista. Liukenevat kuidut vaikuttavat sokeri- ja rasva-aineenvaihduntaan. Veren kokonais- ja LDL-kolesterolin määrä pienenee, kun kolesterolin imeytyminen vähenee. Kuiduilla on myös vaikutusta verensokerin nousuun ja insuliinivasteeseen.
Kuitusuositus on Suomessa 25-35 g kuitua päivässä eli 3 g/vrk kuitua ravinnosta energiana saatua megajoulea kohti. Finravinto 2012 -tutkimuksen mukaan työikäiset miehet syövät ravintokuitua keskimäärin 22 g/vrk (2,4 g/MJ/vrk) ja naiset 21 g/vrk (2,9 g/MJ/vrk). Kuidun saanti voisikin olla nykyistä suurempi. Suomalaiset saavat kuidun viljavalmisteista, erityisesti ruisleipä on tärkeä. Kuituja saadaan myös muista kasvikunnan tuotteista, kuten hedelmistä, marjoista ja kasviksista.
Yhdysvaltalaisessa laajassa 388 000 henkilön yhdeksävuotisessa tutkimuksessa havaittiin, että runsaasti ravintokuitua saavat 50–71-vuotiaat henkilöt välttyivät tutkimuksen aikana kuolemalta 22 % todennäköisemmin kuin tutkimuksen keskivertoaikuiset. Tutkimuksessa havaittiin lisäksi runsaan kuidunsaannin aletava vaikutus sydäntautiperäisiin kuolemiin ja hengitystieinfektoihin sekä erityisesti miesten kohdalla alentava vaikutus riskiin kuolla syöpään.
Wageningenin yliopiston tutkijoiden tekemässä meta-analyysissä havaittiin, että ravintokuidun, erityisesti kokojyväviljojen, syöminen oli yhteydessä alentuneeseen kolorektaalisyöpään. Tutkimus julkaistiin BMJ:ssä 2011. Harvardin yliopisto (2004) ei havainnut 124 000 amerikkalaisen seurantatutkimuksessa kuidun saannilla olevan merkittävää vaikutusta paksusuolen syövän ilmaantuvuuteen, joskin tutkijat havaitsivat monien muiden elintapojen sekoittaneen tulosta. Cochrane Collaboration -järjestön tutkijoiden katsauksessa (2008) ei löydetty tutkimusnäyttöä siitä, että kuidun lisääminen länsimaiseen ruokavalioon vähentäisi suolistosyöpätapauksia.
St. Louis Blues
St. Louis Blues on NHL-joukkue, jonka kotipaikka on Saint Louisissa, Missourissa. Joukkue on saanut nimensä W. C. Handyn kuuluisasta laulusta "St. Louis Blues".
St. Louis Blues liittyi NHL:ään vuoden 1967 laajennuksessa, yhdessä Minnesota North Starsin, Los Angeles Kingsin, Philadelphia Flyersin, Pittsburgh Penguinsin, ja Oakland Sealsin kanssa. 1980-luvun alussa joukkue yritti siirtyä Kanadan Saskatooniin, mikä kuitenkin kaatui NHL-johdon vastustukseen. Vastalauseena Blues boikotoi vuoden 1983 varaustilaisuutta. Blues on vanhin NHL-joukkue, joka ei ole onnistunut voittamaan Stanley Cupia.
Onni Palaste
Onni Palaste (vuoteen 1945 Onni Bovellán, 27. joulukuuta 1917 Kiuruvesi – 1. heinäkuuta 2009 Helsinki) oli tuottelias suomalainen sotakirjailija, ja genressään yksi maan tunnetuimmista. Palasteella on laaja lukijakunta. Hänen tuotantoonsa kuuluu 19 teosta. Palasteen sukujuuret ovat Iisalmessa ja Kiuruvedellä. Isän suvusta, Iisalmen Bovellaneista, osa otti käyttöön Palaste-nimen. Bovellanin suku on lähtöisin alun perin Ranskan Lyonista, josta ensimmäinen kantaisä 1700-luvulla asettui Iisalmeen.
Palaste oli koulutukseltaan liikuntaneuvoja. Hän kilpaili Suomen-mestaruustasolla uinnissa, hiihdossa ja yhdistetyssä ja osallistui Lahden maailmanmestaruushiihtoihin yhdistetyssä 1938. Hän oli Vuokatin urheiluopiston ensimmäinen johtaja vuosina 1946–1954, jolloin hän asui Sotkamossa. Sen jälkeen hän toimi urheiluliikkeen johtajana Kajaanissa. Suomen sotaveteraaniliiton palveluksessa hän oli 1954–1960. Palaste oli myös taidemaalari. Vuonna 1981 hän muutti kirjailijantyönsä vuoksi kotiseudultaan Kainuusta Helsinkiin voidakseen hyödyntää paremmin arkistoja.
Palaste oli myös sotaveteraani. Talvisodassa hän taisteli eversti Siilasvuon joukoissa. Talvisodan aikana hän pääsi myös ensimmäiselle kaukopartiomatkalleen. Kokemuksista syntyi 1979 teos "Suomussalmen sankarit".
Jatkosodassa Palaste palveli 14. divisioonassa Rukajärvellä juuri niiden miesten aseveljenä, joita hän kirjailijana kuvasi 50 vuotta myöhemmin. Hän toimi pataljoonan jääkärijoukkueen varajohtajana ja johtajana. Sotien aikana hän yleni aina alikersantista ylikersantiksi saakka.
Merkittävin Palasteen ammatillisista tehtävistä oli kirjailijanura. Hän aloitti kirjoittamisen jo rintamalla, mutta menestysteokseksi noussut esikoisteos "Rukajärven sissit" ilmestyi vasta 1967. Teoksen ilmestyessä Palaste toimi liikemiehenä.
Teoksia on luonnehdittu dokumenttiromaaneiksi tai fiktiivisiksi dokumenteiksi. Palaste hyödynsi kirjailijantyössään Rukajärven suunnan historiatoimikunnan kerämiä 14. divisioonan miesten sotamuistelmia teoksissaan "Raappanan miehet" (1996) ja "Korpisodan sankarit" (1998). Omien sotakokemusten rinnalla Palaste laajensi kirjailijankuvaansa historialliseen romaaniin isonvihan aikoja kuvaavissa Simo Hurtta -aiheisissa romaaneissaan. Omiin kokemuksiin pohjautuva kerronta toi Palasteen teoksiin aitoutta, joka oli merkittävä valtti hänen kirjoissaan.
Märta Tikkanen
Märta Eleonora Tikkanen (o.s. Cavonius, vuosina 1958–1963 Ginman; s. 3. huhtikuuta 1935 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja opettaja.
Tikkanen valmistui ylioppilaaksi Helsingin ruotsinkielisestä tyttölyseosta vuonna 1953, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1958 ja filosofian maisteriksi vuonna 1961. Hän työskenteli Hufvudstadsbladetin toimittajana vuosina 1958–1961, ruotsin kielen vanhempana lehtorina Drumsö Svenska Samskolassa vuosina 1962–1966, freelancetoimittajana 1968–1970 ja rehtorina Helsingin ruotsinkielisessä työväenopistossa 1972–1980.
Tikkasen tuotantoa leimaa vahvasti henkilökohtaisen elämän käyttäminen kirjallisuuden aineksina. Useissa pienemmissä teoksissaan Tikkanen on käyttänyt nimimerkkiä Mishagal ("Idän tyttö").
Tikkasen vanhemmat olivat professori Gösta Edvin Cavonius ja kansakoulunopettaja Margit Stadius. Vuosina 1958–1962 hän oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti Leif Ginmanin kanssa ja vuodesta 1963 kirjailija, taiteilija Henrik Tikkasen kanssa. Liitto päätyi Henrik Tikkasen kuolemaan vuonna 1984. Tikkasella on neljä lasta.
Hiilikondriitti
Hiilikondriitti on tumma hiilipitoinen kivimeteoriitti, jossa on monesti jyväsiä. Jotkut hiilikondriitit koostuvat pelkästä tummasta aineesta, ja toisissa on jyvästen lisäksi myös kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Vaikka ovatkin joskus hyvin huokoisia, hiilikondriiteissa on usein paljon metalleja. Hiilikondriitit liitetään yleensä tummiin C-asteroideihin tai näiden sukuisiin. Hiilikondriiteissa on joskus metallin ja kiven lisäksi myös vettä ja orgaanisia aineita. Hiilikondriitin tyyppisiä kappaleita on väitetty Maan veden lähteeksi. Niiden on myös arveltu liittyneen elämän syntyynkin. Hiilikondriittien koostumus ja rakenne viittaavat siihen, että ne ovat syntyneet aivan Aurinkokunnan alkuvaiheessa. Vähävetiset hiilikondriitit ovat olleet kuumemmassa kuin runsasvetiset. Maasta löydetyistä meteoriiteista noin 3-4,5 % on hiilikondriitteja. Tunnetuimpia hiilikondriitteja ovat Allende, Murchison, Orgueil, Ivuna, Murray, Tagish Lake ja Sutter's Mill.
Hiilikondriitit koostuvat pääosin piiyhdisteistä, oksideista ja sulfideista.
Tyypillisiä mineraaleja ovat oliviini ja serpentiini.
Moniin hiilikondriitteihin on vaikuttanut vesi, joka on virrannut asteroidin läpi sen muodostumisen jälkeen.. Joistain hiilikondriiteista on löydetty jopa aminohappoja.
Hiilikondriitit jaetaan yleensä kuuteen-kahdeksaan alaryhmään, ja lisäksi vielä luokittelemattomat.
CI-kondriitit muistuttavat muita hiilikondriitteja monilta ominaisuuksiltaan, mutta niistä puuttuvat yleensä jyvät. Niissä saattaa olla joitain kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Ne ovat huokoisia, vesipitoisia ja sisältävät orgaanisia yhdisteitä. Näiden joukossa on mm. aminohappoja ja PAH-yhdisteitä. Mutta niissä on myös runsaasti rautaa lähinnä magnetiittina. Näiden kemiallinen koostumus muistuttaa Auringon koostumusta keveitä aineita lukuun ottamatta. Näiden katsotaan monesti olevan Aurinkokunnan alkuperäisintä kiinteää ainetta. CI-kondriitit ovat syntyneet asteroidivyöhykkeen ulko-osissa melko viilessä, koska ovat pystyneet pitämään haihtuvia aineita.
Mighein mukaan nimetty CM-tyyppi on myös rikas vedestä ja orgaanisista yhdisteistä, ja Murchinsonin meteoriittikin luokitellaan usein myös tähän CM-ryhmään. CM-ryhmässä kuitenkin näkyy jyväsiä, on vähemmän vettä ja alumiinirikkaita sulkeumia, kaikki korkeamman lämpötilan merkkejä.
Yleensä petrologista tyyppiä 3, eli vain hieman muokkautunut kuumassa ja paineessa.
CO, CV.
Emäkappale lienee asteroidi 2 Pallas.
Runsaasti nikkelirautaa, yli 40 %. Tällöin rautarikkaampia kuin muut kondriitit paitsi CB. patrologinen tyyppi 2-3.
Pieniä noin 0,15 mm jyviä, patrologinen tyyppi 3.
Yli 50 % rautanikkeliä.
St. Anger
St. Anger on yhdysvaltalaisen Metallica-metalliyhtyeen vuonna 2003 julkaisema kahdeksas pitkäsoitto. Albumin teko oli hankalaa Jason Newstedin lähdettyä keväällä 2001 yhtyeestä ja James Hetfieldin lähdettyä myöhemmin vieroitushoitoon. Dokumenttielokuva "" käsittelee levyn tekoprosessia ja siihen liittyneitä ongelmia. Levyn julkaisua edeltävinä aikoina bändin jäsenet, enimmäkseen James ja Lars, olivat huonoissa väleissä. Albumilla bassoa soittaa Metallican pitkäaikainen tuottaja Bob Rock, ja albumin erikoisjulkaisun DVD:llä Robert Trujillo. Albumi on ensimmäinen, jolla kitaristi Kirk Hammett laulaa taustoja. Kyseisellä DVD:llä Metallica soittaa "St. Anger" -albumin materiaalin kokonaisuudessaan äänitysstudioillaan.
Vaikka levy oli toivonpilkahdus monille vanhoille faneille yhtyeen paluusta vanhoille juurille, se sai hyvin ristiriitaista palautetta. Haukkuja levy sai monilta kriitikoilta ja faneilta viimeistelemättömien soundien, Lars Ulrichin ”kurkkupurkkimaisen” virveliäänen sekä soolojen puutteen takia. Kitarat oli ajan nu-metal buumin mukaisesti viritetty alemmas kuin mitä vielä koskaan Metallican tuotannolla. Se ei monien mielestä istunut luontevasti Metallica-soundiin.
Kritiikistä huolimatta levy oli tietyllä tavalla tärkeä itse bändille. Vaikka Metallican jäsenten välillä oli kitkaa, juuri Some kind of Monster- dokumentissa kerrotaan kuinka välit saatin kuntoon albumin levytyksen aikoina. St.Angeria bändi onkin pitänyt eräänlaisena terapialevynään, joka oli antanut uskoa heille siihen, että Metallicalla on vielä tulevaisuutta.
Albumia on myyty Suomessa yli 35 000 kappaletta ja se oli vuoden 2003 myydyin ulkomainen albumi Suomessa.
Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka sai Parental Advisory -merkin.
St. Anger nousi Suomen virallisen listan piikkipaikalle, jolla se vietti neljä viikkoa. Albumi pysyi listalla yhteensä 17 viikkoa.
Biomi
Biomi eli eloyhteisö on ekologinen termi, jolla tarkoitetaan laaja-alaisia ekosysteemeistä ja suuremmista paikallisista alueista muodostuvia kokonaisuuksia, jotka ovat muodostuneet eliöiden ja niiden fysikaalisen ympäristön, (maaperän ja ilmaston) yhteisvaikutuksesta. Biomien rajaaminen perustuu siihen että eliöstö ja ympäristötekijät ovat samankaltaisia koko biomin alueella. Erityisesti kasvillisuudella on rajaamisessa tavallisesti suuri merkitys. Joissain biomin määritelmissä muuta eliöstöä ei oteta lainkaan huomioon, jolloin biomi merkitsee melkein samaa kuin kasvillisuusvyöhyke. Kaikki maapallon biomit muodostavat yhdessä biosfäärin.
Vaikka eliöstö on koko biomin alueella samankaltaista, lajikoostumus (ks. laji) voi eri osissa erota huomattavasti toisistaan. Kaikkia lajeja kuitenkin yhdistää sopeutuminen (evoluutio) samantyyppisiin ympäristöolosuhteisiin. Esimerkiksi pohjoisella havumetsävyöhykkeellä Pohjois-Amerikassa kasvaa eri havupuulajeja kuin Euraasian havumetsissä. Molemmilla paikoilla lajisto on kuitenkin samantyyppistä ja sopeutunut samanlaisiin olosuhteisiin, muun muassa ankaraan talveen.
Luonnossa biomien välille ei useimmiten voi vetää tarkkoja rajoja, vaan ne muuttuvat vaiheittaisesti toisikseen. On myös makukysymys kuinka moneen biomiin maapallon eliöstö luokitellaan. Erilaisissa luokitteluissa biomien määrä vaihtelee viidestä useisiin kymmeniin.
Koska kasvillisuudella on rajaamisessa suuri merkitys, biomien rajaus sopii usein melko hyvin yhteen kasvillisuusvyöhykkeiden kanssa. Kuivan maan (terrestiset) biomit voidaan luokitella esimerkiksi seuraavasti:
Biomit voidaan jaotella myös pienemmiksi yksiköiksi. Esimerkiksi pohjoinen havumetsävyöhyke voidaan jaotella pienempiin alueisiin, jotka ovat: Norjan rannikon sateiset havumetsät, Skandinavian ja Länsi-Venäjän taiga, Länsi-Siperian taiga, Itä-Siperian taiga, Baikaljärven taiga, Ohtoskin ja Mantsurian taiga, Sahalinin saaren havumetsät, Beringin niemimaan taiga, Alaskan taiga, Länsi-Kanadan taiga, Itä-Kanadan taiga, sekä New Yorkin osavaltion pohjoisosan boreaalinen ylänkö. Lisäksi biomien osa-alueet voidaan jakaa tarvittaessa vielä pienempiin paikallisiin osiin, ja ne voivat koostua useista pienimmistä ekosysteemeista. Esimerkiksi havumetsäbiomin Skandinavian alueen ekosysteemejä ovat esimerkiksi tuorekangas, lehto, kuivakangas ja erityyppiset suoekosysysteemit.
Vesialueet voidaan laskea omaksi biomikseen, tai erotella makean ja suolaisen veden biomeiksi. Tarkimmillaan vesialueiden (akvaattisia) biomit voidaan jakaa runsaaseen kymmeneen luokkaan.
Maalla olevat biomit ovat käytännössä sama kuin suuret kasvillisuusvyöhykkeet.World Wildlife Fund (Content Partner); Cutler J. Cleveland (Topic Editor). 2008. "Ecoregion." In: Encyclopedia of Earth. Eds. Cutler J. Cleveland (Washington, D.C.: Environmental Information Coalition, National Council for Science and the Environment).
Brittiläisen imperiumin ritarikunta
Brittiläisen imperiumin ritarikunta () on brittiläinen, kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 perustama kunniaritarikunta. Se on Britannian ritarikunnista nuorin ja runsasjäsenisin. Ritarikunnan myöntämät arvonimet sotilashenkilöille ja siviileille järjestyksessä korkea-arvoisimmasta alkaen ovat:Kaksi korkeinta luokkaa oikeuttavat vastaanottajan ritarin arvoon. Sen merkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla ja muilla brittiläisen kuningashuoneen alamaisilla on oikeus käyttää etunimensä edessä lyhennettä ”Sir” (miehet) tai ”Dame” (naiset). Lisäksi ritarin aviovaimolla on oikeus käyttää etuliitettä ”Lady” sukunimensä edessä. Muiden maiden kansalaisista ei käytetä titteleitä.
Lisäksi kaikkia yllä mainittuja kolmikirjaimisia lyhenteitä käytetään henkilön nimen jälkeen pilkulla erotettuna, esimerkiksi William Henry Gates III, KBE tai Dame Ellen Patricia MacArthur, DBE.
Ritarikunnan tunnuslause on "For God and the Empire" (”Jumalan ja imperiumin puolesta”).
Torvoila
Torvoila on Miehoilan kylän ympäröimä kylä Hämeenlinnan Hauholla, Ison Roineveden vesistön äärellä. Kylässä on noin sata asukasta ja lisäksi useita satoja kesäasukkaita. Kylässä toiminut Miehoilan kansakoulu lopetti toimintansa vuonna 1970.
Torvoilassa toimi 1940–70-luvulla useita täysihoitoloita, jotka majoittivat kesäasukkaita. Nykyään täysihoitolatoimintaa ei enää ole, mutta kesämökkejä sitäkin runsaammin.
Torvoila kuului ennen Hauhon kuntaan, joka vuoden 2009 alussa liitettiin Hämeenlinnaan. Hämeenlinnan keskustaan on Torvoilasta matkaa noin 40 kilometriä.
Torvoilassa oli ennen kyläkauppa, mutta se lopetti toimintansa 1990-luvulla. Lähimmät kaupat ovat Hauhon kirkonkylässä ja Aitoossa Pälkäneen puolella sekä kesäisin Alvettulassa, noin 10 km:n päässä. Kauppa-auto käy Torvoilassa kerran viikossa.
Carlos Bernard
Carlos Bernard Papierski (s. 12. lokakuuta 1962 Evanston, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Tony Almeidana televisiosarjassa "24". Sitä ennen Bernard on näytellyt muun muassa saippuasarjassa "Tunteita ja tuoksuja".
Bernard opiskeli näyttelemistä American Conservatory Theaterissa San Franciscossa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1996 "The Killing Jarissa".
Carlos Bernard on naimisissa näyttelijä Sharisse Bakerin kanssa. Vuonna 1999 avioituneella pariskunnalla on yksi tytär.
Mattijuhani Koponen
Mattijuhani Koponen (s. 10. lokakuuta 1941 Lappeenranta) on suomalainen performanssitaiteilija, runoilija, muusikko, säveltäjä, taidemaalari, valokuvaaja ja eläkkeellä oleva toimittaja, joka asuu Helsingissä. Hänet tunnetaan erityisesti 1960-luvun lopun underground-ryhmä Spermin johtohahmona. Koposen isä oli sähköasentaja ja äiti sairaala-apulainen. Perheessä oli neljä lasta.
Mattijuhani näytteli Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1950-luvulla lapsi- ja nuorisoavustajana. Varusmiespalvelunsa aikana hän toimi varusmieskuorossa aluksi laulajana ja sittemmin kapellimestarina.
Koponen opiskeli varusmiespalvelun jälkeen Tampereen Draamastudiossa, näytteli Tampereen Ylioppilasteatterissa sekä Tampereen Työväen Teatterissa. Ansioistaan näyttelijänä Koponen kutsuttiin vierailevaksi näyttelijäksi Helsinkiin Ylioppilasteatteriin, jossa hän oli vuodet 1963−1964. Tämän jälkeen hän muutti Pariisiin, jossa tutustui suomalaiskirjailijoihin Pentti Holappaan ja Olli-Matti Ronimukseen, ja pestautui perheeseen au-pairiksi.
Vuonna 1965 Koponen palasi Suomeen. Tuolloin käynnistyi hänen avantgarde-kautensa ja syntyi The Sperm (solujen yhteisö, jonka tehtävänä oli luoda ja tuottaa inhimillistä elämää). Koposen tunnetuin performanssi "Kain ja Abel" oli 2. joulukuuta 1968 Helsingin Vanhalla Ylioppilastalolla, jossa hän pimeässä salissa suoritti flyygelin päällä näennäisen yhdynnän pukeissa olleen vastanäyttelijänsä kanssa. Tämä ja runonlausunta alasti 24. lokakuuta samana vuonna toivat Koposelle kahdeksan kuukauden vankilatuomion. Vuonna 2007 valmistui Koposen performanssista ja sen seurauksista kertova dokumenttielokuva "Mies ja tuomio". 1960-luvulla Koponen toimitti myös International Organ -sanomalehteä. Underground-kauden jälkeen Koponen toimi runsaat parikymmentä vuotta toimittajana eri medioissa. Työskennellessään 1970-luvun alkuvuosina Joensuussa toimittajana Koponen perusti yhdessä nuorten joensuulaismuusikoiden kanssa Joensuun Popmuusikot ry:n, joka järjestää vuosittain tunnettua Ilosaarirock-festivaalia.
Koponen oli perustamassa MUU ry:tä 1987−1988 ja hänet valittiin sen kunniapuheenjohtajaksi 1992. Koponen on Suomen taiteilijaseuran, Lappeenrannan Kilta ry:n sekä Kiila ry:n jäsen.
10. lokakuuta 1991 Moskovan TV2 tallensi ja esitti Koposen 50-vuotisjuhlaperformanssin "Moskovan Nykytaiteen keskuksen ja MUU ry:n festivaaleilla" Moskovan Nykytaiteen Keskuksessa.
Koposella on ollut kotimaan lisäksi näyttelyitä muun muassa Islannin kulttuuritalossa, Kööpenhaminassa, Tallinnassa ja "Venäläis-suomalaisen taiteiden välisillä festivaaleilla" Terijoella. Lisäksi "Elonkorjaajien" -ryhmään kuulunut edesmennyt kuvataiteilija Olli Lyytikäinen on ikuistanut hänet nerojen joukkoon. Muita Lyytikäisen uskonnollisissa kulttikuvissa esiintyviä neroja ja tähtiä olivat Andre Breton, Antoine de Saint-Exupéry ja Greta Garbo.
Koposella on kolme lasta ja viisi lapsenlasta.
Koposelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
XQF
XQF on palvelinselainohjelma useille pääosin FPS-tyyppisille Internet-peleille. Ohjelma on saatavilla vain Unix/Linux-käyttöjärjestelmille. XQF tukee mm. Quake-pelisarjaa, Unreal Tournament -pelejä ja Half-Lifea.
Teknisesti XQF on graafinen käyttöliittymä komentorivipohjaiselle QStat-palvelinselainohjelmalle.
433 Eros
433 Eros on melko lähelle Maata tuleva pitkulainen asteroidi, joka kuuluu Amoreihin. Se on toiseksi suurin ajoittain Maan lähelle saapuva pikkuplaneetta (suurin on 1036 Ganymed). Eroksen löysi G. Witt vuonna 1898. Nimensä asteroidi sai kreikkalaisen mytologian Eros-jumalan mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1898 DQ. Tätä Amor-asteroidia ei pidä sekoittaa Marsin ja Jupiterin välisen päävyöhykkeen kohteeseen 221 Eos.
Eros on kooltaan 34 x 11 x 11 km. Asteroidi leikkaa Marsin radan. Eroksen lähin etäisyys Auringosta on vain 1,133 AU ja Maasta noin 10 miljoonaa kilometriä. Eroksen rata ei ole pysyvä, vaan se saattaa muuttua Maan radan leikkaavaksi asteroidiksi Marsin aiheuttamien painovoimahäiriöiden vuoksi noin miljoonan vuoden päästä.
Pikkuplaneetan keskitiheys on noin 2,67 g/cm^3 ja spektrityyppi S ja albedo 0,16. Asteroidin pyörähdysaika on 5,27 tuntia ja lämpötila päivällä 100 °C sekä yöllä −150 °C. Suuren asteroidin arvellaan törmänneen Erokseen miljardi vuotta sitten, koska eräässä pinnan osassa on vain alle 0,5 km:n läpimittaisia kraattereita 9 km:n säteellä. Avaruusluotain NEAR Shoemaker tutki Erosta lähietäisyydeltä yli vuoden ajan.
Indianapolis 500
Indianapolis 500 (lyhyemmin Indy 500) on Le Mansin 24 tunnin ajon ja Monacon GP:n ohella yksi legendaarisimmista moottoriurheilutapahtumista.
Indy 500 -kisassa ajetaan 500 mailia eli hieman yli 800 kilometriä. Ratana on Indianapolis Motor Speedway. Kilpailun aikana 2,5 mailia (noin 4 km) pitkä superovaali kierretään siis 200 kertaa.
Indianapolisin radalla ajetaan myös NASCAR-sarjan Brickyard 400 -kilpailu. Indianapolisin ovaalirata tunnetaan Indyn lisäksi nimellä "Brickyard", sillä alkujaan kivimurskeella päällystetty rata sai pian ensiesittelynsä jälkeen tasaisemman tiilipäällysteen, joka suurimmaksi osaksi on edelleen tallessa nykyisen asfalttipinnoitteen alla. Ensimmäisen kerran pintaa tasoitettiin asvaltilla vuonna 1936, ja vuonna 1961 rata päällystettiin lopullisesti asvaltilla. Maaliviivan kohdalla on edelleen näkyvissä lyhyt osa vanhaa tiilipintaa ("yard of bricks").
Vuosina 1950–1960 Indianapolis 500 -kilpailuista jaossa olleet kuljettajien pisteet laskettiin mukaan Formula 1:n MM-sarjaan.