hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Flash-OFDM
Flash-OFDM (Fast Low-latency Access with Seamless Handoff, Orthogonal Frequency Division Multiplexing) on OFDM-modulointiin perustuva teknologia, joka on suunniteltu tiedonsiirtoon. Tekniikan kehitti Flarion, jonka Qualcomm osti 11. elokuuta 2005. Flash-OFDM-verkko kilpaili 3G-verkkojen kanssa. Flash-OFDM-tekniikan etuihin kuuluu muun muassa lyhyet vasteajat ja kustannustehokkuus. Flash-OFDM kaavailtiin erityisesti haja-asutusalueille korvaamaan perinteiset ADSL-kaapelipohjaiset yhteydet.
Ensimmäisen laajan Flash-OFDM-verkon perusti syksyllä 2005 Slovakiaan T-Mobile Slovakia, jonka ylläpitämässä verkossa tilaaja saa 1 Mb–256 kb -tasoiset langattomat yhteydet.
Suomessa valtakunnallisista lähetys- ja siirtoverkoista vastaava Digita rakensi yhdessä Siemensin kanssa Flash-OFDM-teknologialla 450 MHz:n taajuudella toimineen täysin IP-pohjaiseen tiedonsiirtoon perustuvan @450-nimellä markkinoidun matkaviestinverkon. Verkko toimi vuonna 2002 lakkautetun NMT450-verkon taajuudella ja mahdollisti tiedonsiirtonopeuden 2,7 Mbit/s myötäsuuntaan ja 780 kbit/s vastasuuntaan. Digitan testeissä keskimääräiseksi tiedonsiirtonopeudeksi on saatu myötäsuuntaan 1 Mbit/s ja vastasuuntaan 520 kbit/s. Verkko saatiin vuonna 2009 koko valtakunnan kattavaksi niin että 99 prosenttia suomalaisista asui sen peittoalueella. Verkon suosio ei kuitenkaan kasvanut odotusten mukaisesti, ja Digita ilmoitti kesäkuussa 2010 luopuvansa verkon ylläpidosta. Se etsi pitkään verkolle jatkajaa, kunnes joulukuussa 2010 Digita ilmoitti myyvänsä @450 verkon Finnet-yhtiöihin kuuluvalle Datame Oy:lle. Verkon tekninen ylläpito jäi edelleen Digitan hoidettavaksi. Flash-OFDM -teknologian käyttö @450-verkossa päättyi vuonna 2012, jolloin se korvattiin CDMA-teknologiaan perustuvalla järjestelmällä. Palvelu suljettiin lopullisesti kun @450-verkkoa ylläpitänyt Datame Oy meni konkurssiin joulukuussa 2013.
Cartoon Tree
Cartoon tree on 17. helmikuuta 1996 Ylivieskassa perustettu power pop -yhtye.
Fukuokan lentoasema
Fukuokan lentoasema () on kotimaanliikenteen ja kansainvälisen liikenteen lentoasema Fukuokassa, Japanissa. Se on virallisesti toisen luokan lentoasema. Lentoasema toimii tällä hetkellä täydellä kapasiteetillaan, eikä sitä voida laajentaa. Lennot loppuvat kello 22:00, jotta paikalliset saavat yörauhan ja jatkuvat taas aamulla kello 07:00.
Lentoasema sijaitsee edullisesti Fukuokan kaupungin sisällä, Hakata-kun alueella kaakkoon kaupungin keskustasta. Se on yhteydessä muuhun kaupunkiin metrolla ja moottori- ja paikallisteillä, ja matka kentältä liiketoiminta-alueille kestää alle 10 minuuttia. Kuitenkin lentoaseman sijainti lähellä kaupunkia on herättänyt kysymyksiä sen turvallisuudesta.
Fukuokan kaupunki on harkinnut kentän siirtämistä kauemmas sisämaahan tai keinotekoiselle saarelle saadakseen enemmän liikennettä mahtumaan kentälleen. Syitä tähän ovat niin turvallisuus, kuin Fukuokan haave tulla Itä-Aasian talouden ja matkustamisen keskuspisteeksi ja pormestari Hirotaro Yamasakin haaveet tehdä Fukuokasta olympiakaupunki vuonna 2020.
Fukuokan metron Kūkō-linjan toinen pääteasema sijaitsee lentoaseman alla. Fukuokan kaupungin keskusta on vain 10 minuutin metromatkan päässä lentoasemasta.
Sileeni
Sileenit (kreikaksi "silenoi") ovat kreikkalaisessa mytologiassa luonnonhenkiä – puoliksi ihmisiä ja puoliksi hevosia poiketen siten satyyreista, jotka ovat puoliksi vuohia. Sileenit ovat yleensä ihmishahmoisia, mutta heillä on hevosen jalat, takapää, häntä ja korvat. Kentaureista sileenit eroavat kuitenkin siten, että heillä oli ainoastaan hevosen takajalat – vieläpä hyvin ihmismäiset sellaiset – hevosen koko kaulan alapuolisen ruumiin sijaan.
Sileenit viihtyivät viininjumala Dionysoksen seurassa, ja heidät kuvattiinkin usein kaljupäisiksi ja pyöreämahaisiksi juopottelijoiksi.
Joissain yhteyksissä sileeneiksi nimitetään yleensäkin vanhempia satyyreja. Molempien heimojen kantaisä on Silenos.
Leevi Lehto
Leevi Henrik Lehto (s. 23. helmikuuta 1951 Asikkala) on suomalainen runoilija, kääntäjä, ohjelmoija ja kustantaja.
Lehto on opiskellut Helsingin yliopistossa matematiikkaa ja valmistunut 1978 pääaineenaan poliittinen historia. Hänen taustansa on helluntailainen maanviljelijäperhe, jonka hän jätti 16-vuotiaana, samoin kuin koulunsa, ja muutti Helsinkiin.
Vuonna 1967 ilmestyneen esikoiskokoelmansa "Muuttunut tuuli" jälkeen Lehto on julkaissut muun muassa viisi muuta runokoelmaa, romaanin "Janajevin unet" (1992) ja kokeellisen proosateoksen "Päivä" (2004).
Vuosina 1970–1984 Lehto toimi aktiivisesti vasemmistolaisessa politiikassa ja oli SKP:n pääsihteeri Arvo Aallon avustaja 1971–1983. Hän on kertonut kirjoittaneensa lähes kaiken, mitä puolue tuolloin ”virallisesti” lausui. Hän oli SKP:n päälinjan ja väliin sijoittuneen kolmaslinjalaisuutena tunnetun uudistusliikkeen perustaja 1980-luvun alussa yhdessä Juhani Ruotsalon kanssa ja SKP:n keskuskomitean jäsen 1982–1984. 2000-luvulla hän luonnehtii itseään ”ei-vasemmistolaiseksi kommunistiksi”.
Vuosina 1983–1997 Lehto toimi päätoimisena suomentajana kääntäen romaaneja, muistelmia, filosofisia ja sosiologisia teoksia, runoutta (muun muassa John Ashberyn "Flow Chart" (1991), suomeksi "Vuokaavio", 1994) ja asiatekstejä. Vuodesta 1997 vuoteen 2002 hän oli helsinkiläisen Viestintä Oy Substanssin suunnittelujohtaja ja sen jälkeen 2002–2003 Kynämies Oy:n verkkoviestinnästä vastaava johtaja.
Hän toimi Tuli&Savu-runouslehden päätoimittajana 2002–2003, Runoyhdistys Nihil Interitin puheenjohtajana 2003–2006 ja Helsingin Poetiikkakonferenssin suunnittelutyöryhmän vetäjänä 2005-2008. Hänet tunnetaan myös digitaalisen runouden sekä äänirunouden kehittäjänä.
Lehto opettaa runoutta helsinkiläisessä Kriittisessä korkeakoulussa. Hän on Kuopion Äänirunousseminaarin suunnitteluryhmien jäsen, brasilialaisen "Sibila"-runouslehden toimitusneuvoston jäsen ja yhdysvaltalaisen Electronic Poetry Centerin (EPC) avustava toimittaja.
Lehdon tuotantoa on käännetty englanniksi, portugaliksi, ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, hollanniksi, venäjäksi ja kiinaksi. Hänen englanninkielinen runoteoksensa "Lake Onega and Other Poems" ilmestyi marraskuussa 2006.
Ntamo on Lehdon 2007 perustama kirjankustantamo. Yritys toimii on demand -periaatteella eli tilausperiaatteella, jolloin kirjoja painetaan vasta sitä mukaa kun niitä tilataan.
Lehto on suomentanut James Joycen teoksen "Ulysses". Käännös julkaistin kesäkuussa 2012 kun tekijänoikeussuoja oli edellisenä vuonna päättynyt. ”Uutta käännöstä tarvitaan”, hän sanoi. 14. lukuun hän on maailmankirjallisuuden sijasta sijoittanut Suomen kirjallisuuden historian.
Rota (saari)
Rota on Pohjois-Mariaanien eteläisin saari. Se sijaitsee Guamin luoteispuolella.
Rotan suurin kylä on Sinapalo, jossa oli 1 297 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennassa. Toiseksi suurin kylä on Songsong, jossa oli 593 asukasta samana vuonna.
Rotan pinta-ala on 85,1 km², ja rantaviivaa kertyy 61,6 kilometriä. Asukasluku oli 2  527 vuonna 2010.. Guamille on matkaa 76 kilometriä, Tinianille 101 kilometriä ja Saipanille 117 kilometriä. Korkein kohta on 488 metriä merenpinnasta.
Juan Fernándezin saaret
Juan Fernándezin saaret on eteläisen Tyynenmeren saaristo noin 667 kilometrin päässä Chilen rannikolta. Saaret muodostaa oman kuntansa, jota hallitaan osana Valparaíson aluetta.
Juan Fernándezin saarten yhteenlaskettu pinta-ala on 99,67 km². Suurimmat saaret ovat Robinson Crusoe ja Alejandro Selkirkin saari, joiden lisäksi ryhmään kuuluvat Santa Clara ja Juananga. Vain Robinson Crusoella on ihmisasutusta. Väkiluku on 900, josta noin 800 asuu pääkaupunki San Juan Bautistassa.
Espanjalainen Juan Fernández löysi itsensä mukaan nimetyt saaret sattumalta 22. marraskuuta 1574. Vuonna 1966 Chilen hallitus nimesi Isla Más Afueran uudelleen Alejandro Selkirkin saareksi ja Isla Más a Tierran Robinson Crusoeksi.
Juan Fernándezin saarilla vallitsee subtrooppinen ilmasto. Vuosittainen sademäärä on keskimäärin 1081 mm, ja vuoden keskilämpötila on 15,4 °C.
Kylkimiina
Kylkimiina on kevyesti panssaroitujen tai panssaroimattomien ajoneuvojen tuhoamiseen tarkoitettu miina. Kylkimiinan teho perustuu ontelopanoksen räjähtäessä muodostuvaan iskumassaan, joka puhkaisee ajoneuvon kyljen ja irrottaa samalla panssarista tappavia sirpaleita ajoneuvon sisälle.
Suomessa ovat käytössä KM 87 ja KM 81. KM 87:n räjähdysaineen massa on 1,6 kg sekä teräksenläpäisykyky 30 millimetriä 30 metrin etäisyydeltä laukaistuna. Kylkimiinan räjäyttämiseen voidaan käyttää laukaisijana laukaisulankaa, vetosytytintä tai sähkölaukaisinta. Sitä voidaan käyttää myös tähysmiinana.
Toinen suomalainen kylkimiinatyyppi on KM 81, joka on tarkoitettu erikoispanssarivaunujen torjuntaan. Sekin soveltuu tähysmiinaksi, ja sen räjähdysaineen massa on 12 kg. Teräksenläpäisykyky on 100 mm 30 m:n etäisyydeltä. Miina laukaistaan sähkösytytyksellä.
Koska kylkimiinat sopivat hyvin sähkö- tai vetosytytyksellä laukaistavina tähysmiinoiksi, ovat ne Suomessa etenkin väijytystaktiikkaa käyttäville sissijoukoille pääasiallisin taisteluväline.
San’yō Shinkansen
San'yō Shinkansen () on Shinkansen-suurnopeusjunalinja Japanissa. Se yhdistää Osakan ja Fukuokan, Länsi-Japanin kaksi suurinta kaupunkia, Shin-Ōsakan asemalta Osakassa Fukuokaan Hakatan asemalle. Yhteys palvelee myös muita suuria kaupunkeja linjan varrelta, esimerkiksi Kōbe, Himeji, Okayama, Hiroshima ja Kitakyūshū. Linjaa hoitaa West Japan Railway Company, ja se jatkuu Shin-Osakasta Tōkaidō Shinkansen-linjana joka kulkee Osakasta Tokioon. San'yō shinkansen matkustaa Hakatan ja Osakan välillä kahdessa ja puolessa tunnissa, ja 300 km/h maksiminopeudellaan se on yksi nopeimmista matkustajajunalinjoista maailmassa. Jotkin linjan Nozomi-junat jatkavat Osakasta suoraan Tokioon yhdistäen Hakatan ja Tokion viidessä tunnissa.
San'yō shinkansenin rakentaminen Shin-Osakan ja Okayaman välille hyväksyttiin 9. syyskuuta 1965 ja se alkoi 16. maaliskuuta 1967. Okayaman ja Hakatan välisen radan rakennus alkoi 10. helmikuuta 1970.
Shin-Osaka - Okayama väli avattiin 15. maaliskuuta 1972, loput linjasta avattiin 10. maaliskuuta 1975. Ensimmäiset 0-sarjaa käyttävät Hikari-junat kulkivat Osaka-Hakata välin kolmessa tunnissa, 44:ssä minuutissa. Tämä aika lyheni kahteen tuntiin 59:än minuuttiin vuonna 1986 kun linjan maksiminopeutta nostettiin 220 km/h. 100-sarjan Shinkansen junat, jotka aloittivat liikenteen 1989, lisäsivät nopeuden 230 km/h ja lyhensivät matka-ajan kahteen tuntiin 49:än minuuttiin.
Tokio-Hakatan väliä palvellut Nozomi aloitti toimintansa 18. maaliskuuta 1993, käyttäen 300-sarjan Shinkansen junia. Osaka-Hakata väli kulki nyt maksiminopeudella 270 km/h ja kesti kaksi tuntia 32 minuuttia. 500-sarjan Shinkansen junat alkoivat kulkea Shin-Osakan ja Hakatan väliä 22. maaliskuuta 1997, lyhentäen matkan kahteen tuntiin 17:n minuuttiin 300 km/h maksiminopeudella.
700-sarjan Nozomi esiteltiin 13. maaliskuuta 1999 yhdessä Asan aseman avajaisten kanssa. 11. maaliskuuta 2000 uudet 700-sarjan junat aloittivat liikennöinnin Hikari Rail Star servicellä.
Ōgorin asema nimettiin Shin-Yamaguchin asemaksi 1. lokakuuta 2003.
Nykyään San'yō Shinkansen vastaa noin 40 prosenttia JR Westin matkustajatuloista – saman verran kuin koko Osaka-Kioto-Kōbe lähiliikenne. Kuitenkin linja joutuu jatkuvasti kilpailemaan kovasti lentoliikenteen kanssa, erityisesti Fukuoka-Tokio ja Fukuoka-Osaka linjojen kanssa. Seurauksena JR West on laskenut linjojen hintoja toistuvasti vuosikymmenten aikana ja ottanut käyttöönsä muita keinoja kilpailla lentoyhtiöitä vastaan, esimerkiksi tarjoamalla lyhyempiä junia tiheämpään.
Lemppu
Lemppu on Kankaanpään Ala-Honkajoen kylän keskusalue. Nimi liittyy kylän asutuksen syntyyn 1600-luvun lopulla. Nimi Ala-Honkajoki vakiintuu käyttöön vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla, siihen saakka lähinnä osa laajempaa aluetta nimeltä Jokkis (Jockis). On kiistelyitä, tarkoittaako Lemppu aluetta, henkilöä vai vanhaa taloa.
Nykyisen Ala-Honkajoen alueen ensimmäinen uudisasukas Juho Matinpoika, jonka veli Matti Matinpoika oli isännöinyt Kyynärjärvenkylän Kyynärjärveä jo yli kymmenen vuotta. Juho Matinpoika perusti Koivukosken eli Koukun talon. Sirpa ja Arvi Rajalan mukaan veljekset olivat kotoisin Jämijärven Alapeijarilta, jossa Suomen asutuksen yleisluettelossa (SAY) näkyy Juho v. 1673 ja vielä v. 1682. Edelleen heidän mukaansa kolmas veli Yrjö Matinpoika isännöi Jämijärven Rotua, ja täällä esiintyy SAY:ssä Juho Matinpoika itsellisinä v. 1687. Seuraavaksi Juho Matinpoika ja Riitta-vaimo näkyvät jo Koivukoskessa v. 1695. Käräjillä puhuttiin Juho Koukusta Koivukoskessa, jolloin nimi Koukku esiintyi sukunimen kaltaisena liikanimenä. Koivukosken uudisasutus, ja siis Ala-Honkajoen kylä, on perustettu mahdollisesti jo v. 1688, sillä vuoden 1689 syyskäräjillä Ikaalisten Vatsiaisten kylän isännät Matti Sipinpoika (Luukas), Jaakko Yrjönpoika (Hannu) ja Matti Paavonpoika sekä Kartun kylän Mikko Sälli valittivat uudisasukas Juho Matinpojan viljelevän heidän maitaan Karvianjoen varrella. Erityisesti mainittiin Vatsiaisten kylän omistama Karviaisten niitty ja Sällin omistama Kortiston niitty. Tähän Mikko Sällillä oli esittää lainlukija Daniel Simonpojan 26.2.1668 antama tuomio.
Toiseksi vanhimmaksi taloksi on katsottava Kovaluoma, sillä Yrjö Tuomaanpoika ja Maalin on merkitty sinne jo vuosina 1696-1697. Kovaluoman nimi esiintyy varsinkin kirkonarkistossa milloin Kuivaluomana tai Kavoluomana. Nälkävuodet varmaankin pakottivat Yrjön väistymään, sillä jo seuraavana vuonna siellä asui Heikki Yrjönpoika Jankkari. Heikki oli naimisissa Pomarkun Savon tyttären kanssa. Hän oli ollut siellä renkinä ennen muuttoa Ala-Honkajoelle. Tämäkään suku ei jäänyt Kovaluomaan, sillä jo isonvihan jälkeen siellä isännöi Kortteiston Erkin poika Tuomas.
Kolmas talo, talo joka varmaan perustettiin juuri vielä 1600-luvun puolella oli Kortteisto eli Lemppu. Sen perustivat Erkki Tuomaanpoika ja Anna Joosepintytär. Heidän sukujuuriaan ei tunneta, mutta mahdollisesti he olivat kankaanpääläisiä. Erkin isä Tuomas näkyy SAY:ssä renkinä Kankaanpäässä ja Vuorenmaassa ja oli todennäköisesti juuri se Tuomas Olavinpoika, joka nälkävuosina kuoli siellä. Erkin äiti tunnetaan vain etunimeltä Kaisa.
Erkki Tuomaanpoika jätti melkoisen panoksen ympäristön väestöön. Erkin vanhin poika Erkki jäi Kortteiston isännäksi, Tuomas siirtyi Kovaluomaan, Juho perusti Pomarkun Kivijärven, Matista tuli isäntä Yli-Krakalle, Pekasta Jönkkärille ja Joosepista Luomajärvelle. Lemppu-nimi näyttää liittyvän enemmän paikkaan kuin henkilöön, sillä myös Kortteiston seuraavasta isännästä käytettiin tätä nimeä.
Mooren kieli
Mooren kieli on Burkina Fasossa sekä Ghanan ja Togon pohjoisosissa asuvien mosien puhuma kieli. Se kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten gurilaiseen eli voltalaiseen ryhmään. Puhujia arvioidaan olevan lähes 4 miljoonaa henkeä.
Moorea puhuu äidinkielenään noin 40 % Burkina Fason väestöstä. Se toimii myös alueen kansojen lingua francana. Kieli jakautuu useisiin murteisiin, joista suurimmat ovat alueidensa mukaan Ouagadougoun, Koupelan, Ouahigouyan ja Koudougoun murteet. Togossa puhutaan Yanan murretta.
Kielellä julkaistaan kirjallisuutta Burkina Fasossa ja Ghanassa. Kirjoitusjärjestelmä perustuu latinalaiseen kirjaimistoon.
Kirittäret
Kirittäret on Jyväskylässä toimiva naisten Superpesisseura. Se eriytyi vuonna 1999 Jyväskylän Kiristä omaksi seurakseen. Seuran virallinen nimi on Jyväskylän Pesis ry ja Kirittäret on sen tavaramerkki.
Joukkueen kotipelit pelataan Jyväskylän Hippoksen urheilukentällä.
Huhtikuussa 2016 Kirittärillä uutisoitiin olevan talousvaikeuksia.
Saavutti Jyväskylän Kirin nimellä Suomen mestaruuden vuosina 1957, 1989, 1996 ja 1997, hopeaa vuonna 1958 sekä pronssia vuosina 1937, 1950, 1956, 1959, 1966, 1980, 1995 ja 1998. Kirittäret nimeä käytetty vuodesta 1999 lähtien, mutta pelasi vuodet 1999-2004 Jyväskylän Kirin lisenssillä.
Nimellä Kirittäret on saavutettuHalli-SM:ssä Kirittäret ovat saavuttaneet
Kirittärien yleisöennätys on 3 781 viidennessä finaaliottelussa 15. syyskuuta 2012.Etenijäkuningatar:
Lyöjäkuningatar:
Kärkilyöntikuningatar:
Vuoden lukkari:
Vuoden pesäpalloilija:
Vuoden tulokas:
Kultainen maila:
Kultainen räpylä:
Pudotuspelien arvokkain pelaaja:
Vuoden pelinjohtaja:
Bolesław Piasecki
Bolesław Bogdan Piasecki (alias Leon Całka, Sablewski; 18. helmikuuta 1915 Łódź – 1. tammikuuta 1979 Varsova) oli puolalainen poliitikko ja kirjailija, toisen maailmansodan jälkeisen Puolan johtomiehiä ja katolisen PAX-järjestön johtaja. Piasecki oli Sejmin jäsen vuodesta 1965 ja Puolan hallituksen jäsen vuosina 1971–1979.
Piasecki oli puolalaisen nationalistipuolueen ONR:n johtaja. Hän oli vangittuna Bereza Kartuskassa. Vapauduttuaan hänestä tuli laittoman oikeistoliikkeen ONR-Falagan johtaja. Tämä liike suosi ”katolista totalitarismia” ja koostui henkilöistä, jotka olivat olleet fasistiliikkeessä. Piasecki oli puolalaisessa vastarintaliikkeessä ja johti Konfederacja Naroda -liikettä taistelussa Gestapoa vastaan toisen maailmansodan aikana. Piasecki oli Neuvostoliiton NKVD:n pidättämänä ja kuulusteltavana sodan jälkeen.
Vuonna 1945 hän muodosti uudelleen ”katolisen sosiaalis-edistyksellisen liikkeen” yhteistoimintaan Puolan kommunistisen hallituksen kanssa ja perusti sen ympärille viikoittaisen julkaisun "Dzis i Jutro". Piasecki perusti PAX-järjestön Stalinin käskystä ja oli järjestön johdossa kuolemaansa asti. Stalinismin jakson aikana vuoteen 1956 asti järjestö oli yksi tärkeimmistä kommunistien ”työvälineistä” katolisen kirkon vaikutuksen vähentämiseksi Puolassa. Se oli myös vuoteen 1956 saakka ainoa hallituksen hyväksymä väylä tuoda julki katolista uskoa Puolassa. PAX-järjestön merkittävyys väheni vuoden 1956 jälkeen, vaikka järjestö säilyikin vuoteen 1989 asti.
Harri Saksala
Harri Uolevi Saksala (s. 22. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalaisen pop- ja jazzmusiikin monitoimimies, joka on esiintynyt 60-luvun popyhtyeessä, laulanut poliittisia lauluja, esiintynyt trubaduurina ja radiojuontajana sekä ollut ehdokkaana kunnallis- ja eduskuntavaaleissa (SDP).
Saksala kirjoitti ylioppilaaksi 1967, opiskeli Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksella 1967–1969 ja oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1969–1975 suorittaen oikeustieteen kandidaatin tutkinnon 1975. Hän toimi Love Recordsin musiikin kustannuspäällikkönä 1975–1976, Love Kustannuksen toimitusjohtajana 1976–1984, UMO Jazz Orchestran asiamiehenä 1975–1978, taiteilijoiden tili- ja lakiasiaintoimisto TATI:n lakimiehenä 1984–1985, Vantaan konserttitalo Martinuksen toiminnanjohtajana 1986–1996, radio Stadin toimittajana 1996–1998 ja radio Groove FM:n ohjelmajohtajana 1999–2001. Vuodesta 2004 Saksala on toiminut Humanistisen ammattikorkeakoulun kulttuurituotannon lehtorina. Hän on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001, Helsingin ympäristölautakunnan varapuheenjohtaja vuodesta 2005 sekä Stadin slangi ry:n puheenjohtaja 2002–2004 ja uudelleen vuodesta 2017.
Harri Saksala opiskeli soittamista Helge Pahlmanin johdolla 1955–1960. Hän aloitti muusikonuransa laulamalla ja soittamalla saksofonia Topmost-yhtyeessä vuonna 1965. Yhtyeen muut jäsenet olivat Gugi Kokljuschkin (laulu), Eero Lupari (kitara), Heimo Holopainen (bassokitara), Arto "Poku" Tarkkonen (kosketinsoittimet) ja Kisu Jernström (rummut). Harri Saksala jätti Topmostin vuonna 1968 ja liittyi laulusolistiksi "Edward" Vesalan ja "Paroni" Paakkunaisen Soulset-yhtyeeseen sen solistin Al Sharpin kadottua yllättäen ulkomaille. Vuonna 1969 oli vuorossa Apollo-yhtye, jonka tarina oli lyhyehkö. Tämän jälkeen Saksala on esiintynyt laulajana, huuliharpistina ja harmonikan soittajana eri yhteyksissä, mm. useilla Hectorin levyillä.
Phongsali
Phongsali on Laosin pohjoisin provinssi. Pinta-ala 16 270 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennassa maakunnassa oli 178 000 asukasta.
Asukkaita yhdellä neliökilometrillä on 12. Provinssin pääkaupunki on nimeltään Phôngsali. Phongsalissa toimii lukuisia kiinalaisia yrityksiä, sillä se sijaitsee aivan Kiinan rajalla.
Phongsali sijaitsee melko korkealla vuoristossa (400-1800 m merenpinnan yläpuolella).
Luettelo NHL-joukkueiden nykyisistä kapteeneista
Tämä on luettelo NHL-joukkueiden nykyisistä kapteeneista ja varakapteeneista kaudella 2015-2016.
Näätämö
Näätämö (, , , ja aik. ) on kylä Inarissa, Lapissa sekä Suomen ja Norjan rajanylityspaikka. Näätämöstä kaakkoon sijaitsevan Kalattomanjärven läheltä, rajamerkkien 352A ja 352B puolivälistä on linnuntietä lyhin matka Suomesta Pohjoiselle jäämerelle, Näätämönvuonon perukkaan, Uutuanvuonoon: vajaa 12,5 kilometriä.
Etelä-Varangissa, 12 kilometrin päässä Inarin Näätämöstä, Norjan Ruijassa Näätämöjoen laskukohdassa mereen, sijaitsee Neiden ().
Näätämöjen seutu on historiallista Koltanmaata. Näätämössä (Neiden) Norjan puolella sijaitsee myös kulttuurihistoriallinen kolttasaamelaismuseo "Ä´vv".
Grethe &amp; Jørgen Ingmann
Grethe Ingmann & Jørgen Ingmann olivat tanskalainen muusikkopariskunta, jonka duetto "Dansevise" voitti Eurovision laulukilpailun vuonna 1963. Voitto oli Tanskan ensimmäinen ja toista saatiin odottaa aina vuoteen 2000 asti.
He tapasivat vuonna 1955 ja menivät naimisiin 1956 erotakseen vuonna 1975. Sen jälkeen kumpikin aloitti soolouran. Jørgen keskittyi myöhemmin kitaramusiikkiin, kunnes lopetti esiintymiset vuonna 1984.
Jørgen Ingmann syntyi 26. huhtikuuta 1925 Kööpenhaminassa Tanskassa ja kuoli 21. maaliskuuta 2015. Grethe Ingmann (o.s. Clemmensen) syntyi taas 17. kesäkuuta 1938 Tanskassa ja kuoli syöpään 18. elokuuta 1990 Tanskassa vain 52-vuotiaana.
Vuohijärvi (taajama)
Vuohijärvi on entinen taajama Kouvolassa Vuohijärven eteläpäässä entisen Valkealan kunnan alueella.
Taajaman kautta kulkee Savon rata, ja siellä on ollut Vuohijärven rautatieasema ja Horpun seisake.
Taajama on syntynyt teollisuuslaitosten ympärille. Ensimmäinen teollisuuslaitos oli 1806 rakennettu vesisaha Siikakoskella, muutamia kilometreja Vuohijärveltä länteen.
Pohjanmaalta 1910-luvulla saapuneet veljekset Gustaf Walter, John Artur ja Oscar Helmer Sjöblom aikoivat perustaa Vuohijärvelle Pohjoismaiden suurimman nahka- ja kenkätehtaan ja hankkivat itse tehdasta varten Okaniemestä Siikakosken sahan, koskiosuuksia sekä maata. Kolmikerroksisen tiilisen tehdasrakennuksen pystytys alkoi 1916, mutta rakennustyö jäi kesken, kun sisällissodan aikana punaiset pidättivät veljekset ja heidät ammuttiin Korian sillalla 28. huhtikuuta 1918. Sodan jälkeen perustettu "Oy Siikakoski Ab" jatkoi sahan ja voimalaitoksen toimintaa mutta nahkatehtaan kesken jääneet rakennukset purettiin rakennustarpeiksi.
Vuonna 1934 perustettiin Kalso Oy:n vaneritehdas järven rannalle, rautatien varrelle. Eri nimillä toimineen tehtaan omistaa 1996 lähtien UPM. Kalson viilutehdas tuottaa sorvattua kuusiviilua, jota käytetään muun muassa parketin taustaviiluna. Tehdas työllistää noin 210 henkilöä (2007).
Vuohijärvellä sijaitseva Vuohijärven kirkko myytiin kulttuuritaloksi toukokuussa 2014. Vuohijärvellä on asiamiesposti, kauppa ja baari. Vuohijärvi on lähinnä Repoveden kansallispuistoa sijaitseva merkittävä taajama.
Johan Gustav Hedman
Johan Gustav (Gustaf) Hedman (25. syyskuuta 1800 Pietarsaari – 12. helmikuuta 1866 Vaasa) oli erityisesti Lapin kirkkotaiteen kannalta merkittävä suomalainen kuvataiteilija.
Hedmanin vanhemmat olivat maalarimestari Gustaf Erik Hedman ja Margaretha Elisabeth (Greta Lisa) o.s. Store. Hänen puolisonsa oli Catharina Christina o.s. Granholm. Hedman opiskeli Tukholman Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1818–1821. Valmistuessaan hänet palkittiin Tessin-mitalilla. Hedman sai maalarimestarin oikeudet Oulussa 1822 ja keskitti toimintansa alttaritaulujen maalaamiseen Oulun palon jälkeen. Vaasan lyseon ja teknillisen opiston lehtorina hän toimi vuodesta 1847 alkaen, mutta muutti Vaasan palon jälkeen lyseon mukana takaisin Pietarsaareen 1852 ja kuoli Vaasassa vuonna 1866.
Oulun kaupungin kokoelmien vanhimpia tauluja on Hedmanin "Oulu ennen paloa 1822".
Kuusamo 1824 , Kajaani 1824, Pudasjärvi 1825, Hietaniemen kirkko 1826 (Hedenäset, Ylitornion kunta Ruotsissa), Ylitornio 1827, Purmo 1828, Karunki, Tornio 1829, Hyrynsalmi 1830, Säräisniemi, Vaala, Tervolan vanha kirkko 1831, Kuhmo 1831 (paloi 1989 Lentiiran kirkon mukana), Kittilä 1831, Kolarin vanha kirkko 1832, Keminmaa 1837, Rantsila 1840, Himanka 1845, Luoto 1849, Honkajoki 1856, Rymättylä 1857 (varastoituna).
Hakatan asema
Hakatan rautatieasema () on Fukuokan kaupungin päärautatieasema. Se on suurin ja ruuhkaisin asema Kyūshūlla ja on Honshūlta tulevien matkustajien portti muualle Kyūshūn. Hakatan asema on myös Osakasta alkavan San'yō Shinkansen -linjan pääteasema.
Asemalla sijaitsee myös Hakatan metroasema sekä Nishitetsun bussiterminaali.
Gastipörssi
Gastipörssissä sekä kipparit ja veneiden omistajat etsivät miehistöä eli gasteja että purjehtijat gastipaikkoja. Kipparit hakevat miehistöä sekä yksittäisiin siirtopurjehduksiin että vakituista miehistöä kilpapurjehdusjoukkueisiin.
Gastipörssit toimivat nykyisin Internetissä useilla eri purjehdusaiheisilla keskusteluryhmillä, mutta edelleen näkee myös ilmoituksia seurojen telakointialueiden ilmoitustauluilla. Gastipörssejä ylläpitävät tapahtumien ja kilpailujen järjestäjät, pursiseurat ja luokkaliitot.
Mentai rock
Mentai rock () on nimitys joukolle japanilaisia muusikkoja, jotka saivat suurta huomiota kotimaassaan 1970-luvulla. Suosio jatkui myös 1980-luvun puolelle, eikä artisteilla ollut oikeastaan muuta yhteistä kuin heidän syntymäpaikkansa, Fukuokan Hakata-ku. Nimitys mentai rock on muunnelma paikallisesta herkusta, mentaikosta, joka on tehty turskan mädistä. Monet myös uskoivat heidän musiikissaan olevan yhtäläisyyksiä eri musiikkityylien laajasta määrästä huolimatta.
Johtavia mentai rockin edustajia olivat muun muassa Sheena & the Rokkets, Sunhouse, Accidents ja The Mods.
Vaikka alkuperäinen mentai rock kuoli 1980-luvun alussa, Fukuokan musiikkiskene on jatkanut uusien, lupaavien muusikkojen kasvattamista. Ayumi Hamasaki, kotoisin juuri Fukuokasta, on Japanin rikkain nainen ja parhaiten palkittu J-pop-artisti kautta aikojen. Muita suosittuja artisteja nykyisin ovat esimerkiksi Shiina Ringo ja Spitz.
Fukuokalaisia tunnettuja artisteja ovat myös:
Higashi-ku (Fukuoka)
Higashi-ku (, ’itäinen suuralue’) on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Nimensä mukaisesti kaupungin itäosassa sijaitsevan suuralueen pinta-ala on 69,36 neliökilometriä ja siellä on 311 580 asukasta (vuonna 2017).
Higashin suuralueella sijaitsevat Kashiin kaupunginosa ja Kyūshūn yliopiston Hakozakin kampus. Suuralueeseen kuuluu Genkainmereen työntyvä Umi no nakamichin kynnäs, joka liittää mantereeseen Shikanoshiman saaren.
Anne-Marie David
Anne-Marie David (s. 23. toukokuuta 1952) on ranskalainen laulaja.
Hän voitti Luxemburgin edustajana vuoden 1973 Eurovision laulukilpailun kappaleella ”Tu te reconnaîtras”. Taakse jäivät Espanjan Mocedadesin ”Eres tú”, josta tuli iso hitti muun muassa Amerikassa sekä Cliff Richardin kappale ”Power to All Our Friends”. Luxemburg voitti Anne-Marie Davidin johdolla jo toisen kerran peräkkäin.
Vuonna 1979 Anne-Marie David edusti Ranskaa kappaleella ”Je suis l'enfant soleil”. Kappale sijoittui kolmanneksi Israelin voittaessa toistamiseen peräkkäin Euroviisut. 2000-luvulla hän on siirtynyt esittämään lähinnä uskonnollisia lauluja.
Séverine
Séverine (s. Josiane Grizeau, 10. lokakuuta 1948, Pariisi) on ranskalainen laulaja.
Séverine voitti Monacon edustajana vuoden 1971 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan "Un banc, un arbre, une rue". Kappale on levytetty voiton jälkeen italiaksi, saksaksi ja englanniksi. Kappale levytettiin myös suomeksi Carolan laulamana nimellä "Penkki, puu ja puistotie". Séverine on nauttinut voittonsa jälkeen jonkinlaisesta menestyksestä Ranskassa ja Saksassa, mutta ei enää kansainvälisesti.
Phou Bia
Phou Bia (Lao: ພູ ເບຍ; "Oluen vuori") on Laosin korkein vuori, ja se kohoaa 2817 metriä merenpinnan yläpuolelle. Se sijaitsee Xaisombounin erityisalueella.
Saint-Nazaire
Saint-Nazaire on kunta, kaupunki ja Loire-Atlantiquen sous-préfecture Loiren varrella Ranskassa lähellä Atlantin rannikkoa. Sen asukasluku on 68 838 (2006). Se on merkittävä satama- ja laivanrakennuskaupunki.
Maailman suurimman ja nopeimman risteilijä S/S Normandien rakennus 1930-luvulla pakotti rakentamaan uuden suuren telakan. Toisessa maailmansodassa Saint-Nazairesta evakuoitiin brittisotilaita etenevien saksalaisten edeltä. 17. kesäkuuta 1940 joukkojenkuljetuslaiva Lancastria jäi pommikoneiden upottamaksi ja 4 000 miestä hukkui, mikä on pahin brittien kokema yksittäinen menetys koko sodassa. Se jäi kuitenkin sensuurin vuoksi uutisoimatta ja on lähes tuntematon tapaus. Ranskan antauduttua Saint-Nazairesta tuli lähes heti Saksan laivaston sotasatama. Sinne rakennettiin yhdeksällä metrillä betonia suojattu sukellusvenetukikohta. Sukellusveneiden vuoksi satamaa pommitettiin jatkuvasti.
Saint-Nazairen kuivatelakka mahdollisti myös taistelulaivojen Bismarck ja Tirpitz huoltamisen, mikä oli akselivalloille tavaton strateginen etu. Tämä vuoksi brittiläiset kommandot hyökkäsivät 28. maaliskuuta 1942 satamaan (operaatio Sotavaunut) ja onnistuivat tuhoamaan telakan. 28. helmikuuta 1943 pommikoneet tuhosivat lähes puolet evakuoidusta kaupungista. Sukellusvenetukikohtaa lukuun ottamatta kaupunki oli tyhjä sodan loppuun.
Normandian maihinnousun jälkeen saksalaisten tukikohta kieltäytyi antautumasta, eivätkä liittoutuneet ryhtyneet valloittamaan sitä. Saint-Nazairen joukot antautuivat vasta 11. toukokuuta 1945 Saksan antautumisen jälkeen.
Talouselämä kärsi 1960- ja 1970-lukujen Euroopan laivanrakennuksen vähenemisestä ja pitkään kaupungissa oli runsaasti työttömyyttä. Nykyisin kaupungissa sijaitsee telakan ohella suuri Airbusin tehdas, jossa valmistetaan lentokoneiden rungon osia. Telakan pääomistaja on nykyään Aker Yards ASA.
Lähellä sijaitsee Dissignacin kukkula, jolla on megaliittejä. Saint-Nazairen pohjoispuolella sijaitsee La Brièren suoalue, joka on suojeltu vuodesta 1970 luonnonpuistona.
TGV-juna yhdistää Saint-Nazairen Pariisiin.
Tampereen yliopiston ylioppilaskunta
Tampereen yliopiston ylioppilaskunta, lyhyemmin Tamy, on Tampereen yliopiston opiskelijoiden edunvalvonta- ja palveluorganisaatio. Jäseniä Tamylla on noin 11 000. Tamy on Suomen ylioppilaskuntien liiton ja Opiskelijan Tampereen jäsenjärjestö.
Tamyn historiallisia edeltäjiä ovat 1925 perustettu Kansalaiskorkeakoulun oppilaskunta (joka sittemmin vaihtoi nimensä Yhteiskuntatieteellisen korkeakoulun oppilaskunnaksi) sekä 1945 perustettu Yhteiskuntatieteellisen korkeakoulun ylioppilaskunta. Yhteiskunnallisen korkeakoulun muutettua Tampereelle ja vaihdettua nimensä Tampereen yliopistoksi ylioppilaskunta vaihtoi nimensä Tampereen yliopiston ylioppilaskunnaksi.
Tamyn toimisto sijaitsee Tampereen keskustassa Yliopistonkadulla. Tamyssa työskentelee kokopäiväisesti joukko "sektoriasiantuntijoita", pääsihteeri, toimistohenkilökuntaa sekä Tamyn hallitus. Hallituksessa vuonna 2018 työskentelee puheenjohtajana Sanni Lehtinen, varapuheenjohtajana Paula Saarinen sekä hallituksen jäseninä Nelly Kivinen, Katariina Kojo, Noora Korhonen, Esko Nieminen, Roope Tukia ja Aliisa Toivanen. Lisäksi tiloista löytyvät ylioppilaslehti Aviisin toimitus sekä Opiskelijan Tampereen toimisto. Tamy tarjoaa jäsenilleen erilaisia palveluja ja neuvontaa, kouluttaa järjestötoimijoita sekä hoitaa jäsenistönsä edunvalvontaa paikallisesti ja valtakunnallisesti.
Tamy omistaa puolet ravintola- ja julkaisutoimintaa harjoittavasta Juvenes Oy:stä. Lisäksi ylioppilaskunta omistaa täysin kiintestöjen vuokraukseen ja hallintaan erikoistuneen KarPek Oy:n.
Tamyn ylin päättävä elin on kahden vuoden välein vaaleilla valittava 40-paikkainen edustajisto. Edustajiston nimittämä hallitus käyttää ylintä hallinto- ja toimeenpanovaltaa. Päivittäisestä toiminnasta vastaavat toimistohenkilökunta ja sektorikohtaiset asiantuntijat.
Tietokoneavusteinen lääkeainesuunnittelu
Tietokoneavusteisella lääkeainesuunnittelulla pyritään löytämään lääkeainekandidaatteja tiettyyn lääkevaikutuskohteeseen, yleensä proteiiniin. Jos kohdeproteiinin (esimerkiksi entsyymi tai reseptori) kolmiulotteinen rakenne tunnetaan, sitä voidaan käyttää apuna lääkeainesuunnittelussa. Tunnettujen aktiivisten molekyylien avulla voidaan taas mallintaa ko. molekyylien rakenne-aktiivisuussuhteita ja ennustaa, kuinka aktiivisia uudet suunnitellut molekyylit olisivat.
Kohdeproteiinin tietokonemallia voidaan käyttää uusien aktiivisten molekyylien etsimiseen ja/tai johtomolekyylien ominaisuuksien parantamiseen eli optimointiin. Mallia voidaan käyttää virtuaaliseulontaan, jossa suurista molekyylitietokannoista etsitään uusia johtomolekyylejä. Tietokonemallin avulla voidaan tutkia proteiinien sitoutumispaikan rakennetta ja sitoutuvien molekyylien vuorovaikutuksia ko. proteiinin kanssa ja reseptoriin sitoutuville molekyyleille voidaan tehdä kolmiulotteisten rakenne-aktiivisuussuhteiden malli.
Gordon Cooper
Leroy Gordon "Gordo" Cooper jr. (6. maaliskuuta 1927 Shawnee, Oklahoma – 4. lokakuuta 2004 Ventura, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen astronautti.
Leroy Gordon Cooper liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin vuonna 1949. Hän palveli 86. hävittäjälentolaivueessa Münchenissä Länsi-Saksassa lentäen F-84 ja F-86 koneilla neljän vuoden ajan. Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin hän suoritti ilmailualan insinöörin tutkinnon Yhdysvaltain ilmavoimien teknisessä instituutissa (Air Force Institute of Technology AFIT) vuonna 1956.
Tutkinnon suoritettuaan hän siirtyi koelentäjäksi ilmavoimien Edwards Air Force Base'en Kaliforniaan.
Cooper valittiin yhtenä ensimmäisestä seitsemästä Mercury-astronautista huhtikuussa 1959.
Toukokuun 15.–16. päivänä 1963 hän lensi ensimmäisen avaruuslentonsa "Faith 7" -avaruusaluksella. Avaruuslennon aikana Cooper kiersi maapallon 22 kertaa 34 tuntia ja 20 minuuttia kestäneen lennon aikana. Faith 7 oli viimeinen Mercury-sarjan lento.
Gordon Cooper toimi Gemini 5 -lennon komentajana, yhdessä astronautti Charles "Pete" Conradin kanssa. Gemini 5:n laukaisu tapahtui elokuun 21. päivänä 1965, ja lennon aikana Cooper ja Conrad rikkoivat silloisen pituusennätyksen lentämällä 120 maata kiertävän kierroksen aikana yhteensä 3 312 993 mailia. Lennon kokonaiskesto oli 190 tuntia 56 minuuttia.
Cooper toimi Gemini 5 lennon jälkeen Gemini 12 ja Apollo 10 -lentojen varakomentajana, muttei enää palannut avaruuteen.
Gordon Cooper erosi ilmavoimien ja NASA:n palveluksesta vuonna 1970 ja siirtyi liike-elämän palvelukseen.
Cooperin sanotaan olleen itsevarmin koko alkuperäisestä astronauttiryhmästä. Tom Wolfen kirjassa "The Right Stuff" ja siihen pohjautuvassa elokuvassa toimittaja kysyy häneltä kuka astronauteista olisi ehdottomasti paras tehtäväänsä. Cooper vastaa:
Cooper oli kiinnostunut rajatieteestä. Muiden asioiden ohella Cooper väitti, että Yhdysvaltojen hallitus peitteli tietoja UFOista. Cooper väitti nähneensä elämänsä ensimmäisen UFOn Länsi-Saksassa vuonna 1951 ja kirjoitti elämäkertaansa, että hän oli nähnyt muitakin selittämättömiä lentäviä esineitä useita kertoja uransa aikana. Cooper myös vakuutti, että hänen ohellaan olisi myös satoja muita muiden lentäjien tekemiä raportteja, joista monet tulisivat armeijan hävittäjälentäjiltä tutkasta tai silminnähtyinä. Hän oli melko vakuuttunut kuolemaansa asti siitä, että hän oli nähnyt UFOja.
Ç
Ç (ç) eli ”c ja sedilji” on albanian, turkin, azerin, turkmeenin, tataarin, ranskan, portugalin ja kurdin kielissä käytettävä kirjain. Sitä käytetään myös englannin, oksitaanin, katalaanin ja friulin kielissä c-kirjaimen varianttina. Kirjaimessa on c:n alapuolella sedilji-niminen tarke, joka muistuttaa pilkkua.
Kirjain on peräisin visigoottien kirjaimiston z-kirjaimen muodosta, ja sitä käytettiin ensimmäisen kerran varhaisessa espanjan kielessä ilmaisemaan soinnitonta alveolaarista affrikaattaa (). Tämä foneemi oli peräisin vulgaarilatinan - ja -plosiivien joissain tapauksissa tapahtuneesta liudennuksesta. Kirjain osoitti, että kyseisessä kohdassa c ääntyy kuin z. Myöhemmin muuttui monissa romaanisissa kielissä ja murteissa -äänteeksi. Espanjan kielessä kirjainta ei ole käytetty 1700-luvun ortografisen uudistuksen jälkeen, mutta sitä on sittemmin käytetty monien muiden kielten kirjoittamiseen. Portugalin kielessä ç:tä käytetään soinnittoman s-äänteen ilmaisemiseen vokaalien välissä ennen takavokaalia - s-kirjain vokaalin jälkeen ja ennen takavokaalia ääntyy soinnillisena, samanlaisena kuin englannin tai portugalin z (vrt "caça" [ka'sa] = metsästys, "casa" [ka'za] = talo). Ç ei sensijaan esiinny koskaan sanan alussa eikä sanan lopussa.
Ranskassa "ç" esiintyy joskus a:n, o:n ja u:n edellä s-äänteen merkkinä. Näiden vokaalien edessä tavallinen "c" ääntyy ranskassa aina k:na, e:n ja i:n edellä sen sijaan "s":nä. Sanojen perusmuodoissa "ç" on ranskassa melko harvinainen, mutta sitä käytetään "-cer" -loppuisten verbien niissä taivutusmuodoissa, joissa infinitiivin päätteen "-er" paikalla on jokin a:lla tai o:lla alkava pääte. Sellaisia ovat esimerkiksi verbin "lancer" (heittää) muodot "nous lançons" (me heitämme) ja "il lançait" (hän heitti). Puheessa tällaisten verbien kaikissa muodoissa on päätteen edellä "s"-äänne.
Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa /ç/ ilmaisee soinnitonta palataalista frikatiivia.
Pony Ride
Pony Ride on The Crashin neljäs viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin 27. syyskuuta 2006. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle 2, ja se myi kultaa.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Teemu Brunila.
Quintus Tullius Cicero
Quintus Tullius Cicero (102 eaa. – 43 eaa.) oli roomalainen sotilas ja Marcus Tullius Ciceron veli. Hän syntyi hyvintoimeentulevaan perheeseen Arpinumissa. Hänet koulutettiin veljensä kanssa Roomassa, Ateenassa ja todennäköisesti Rodoksella. Hän meni naimisiin veljensä ystävän Atticuksen sisaren Pomponian kanssa. He kuitenkin erosivat jonkin ajan kuluttua
Quintus Tullius Cicero oli ediili 66 eaa., preettori 62 eaa. ja Julius Caesarin legaatti Gallian sodassa 54–52 eaa. Veljensä ollessa Kilikiassa 51 eaa. hän oli tämän legaattina. Pompeiuksen ja Caesarin välisen sodan aikana hän tuki Pompeiusta, mutta Caesar armahti hänet myöhemmin. Kuitenkin toisen triumviraatin proskriptioissa hänet julistettiin veljensä kanssa lainsuojattomiksi. Molemmat veljekset tapettiin 43 eaa.
Quintus Tullius Cicero oli myös kirjailija. Hän kirjoitti neljä kreikkalaistyylistä tragediaa ja useita runoja, jotka ovat sittemmin hukkuneet. Hän kirjoitti myös oppaan vaaliehdokkuudesta. Tämän on aimmin uskottu olleen hänen veljensä kirjoittama, mutta nykyisin sitä pidetään Quintuksen kirjoittamana.
Pylväskromatografia
Pylväskromatografi on kemiallinen laite, joka koostuu hanallisesta lasiputkesta, jonka sisällä on kantajafaasi. Analysoitava aine valutetaan vähitellen lasiputken yläpäähän. Tämän jälkeen ajoliuosta lisätään vähitellen putken yläpäähän. Näin seoksen erilaiset komponentit saadaan erotettua toisistaan, koska ne kulkeutuvat stationäärifaasin läpi eri nopeuksilla johtuen erilaisista vuorovaikutuksista stationäärifaasin kanssa.
Kalugan Jumalanäiti
Kalugan Jumalanäidin ikoni on Venäjällä kuuluisa ikoni, jota muistellaan ortodoksisessa kirkossa vuosittain lokakuun 12. päivänä. Se saanut nimensä Venäjällä sijaitsevan Kalugan kaupungin mukaan. Suomessa tämä kirjaa lukevan Jumalanäidin ikonityyppi on harvinaisempi.
Verres
Gaius Verres (n. 120 eaa.–43 eaa.) oli roomalainen virkamies, joka tunnetaan hänen Sisiliassa harjoittamastaan poikkeuksellisen törkeästä korruptiosta ja paikallisen väestön riistosta. Aiemmin Gaius Mariusta kannattanut Verres oli siirtynyt Sullan puolelle. Vuonna 80 eaa. hän oli kvestori Asiassa, jossa hän esimiehensä Dolabellan kanssa ryöväsi aluetta vuoteen 78 eaa. asti, jolloin Dolabella joutui oikeuteen. Verres todisti esimiestään vastaan ja varmisti näin vapautumisensa syytteistä. Dolebella tuomittiin. Vuonna 74 eaa. lahjontakampanjan ansiosta Verres tuli preettoriksi. Tämän jälkeen hänet lähetettiin Sisilian maaherraksi. Sisilia oli tuolloin merkittävää viljantuotantoaluetta ja rikas provinssi. Saavuttuaan Verres aloitti järjestelmällisen ryöstelyn, jonka tarkoituksena oli varastaa mahdollisimman paljon silloin kuin voi. Jopa taideteoksia ryöstettiin temppeleistä ja yksityiskodeista välittämättä kansalaisten oikeusturvasta. Väitettiin myös, että Verres oli tuominnut maanomistajille tärkeitä orjia kuolemaan ilman syytä ja sitten vaatinut lahjuksia maanomistajilta tuomioiden peruuttamiseksi. Hänen kerrotaan myös keksineen olemattomia orjia, joiden piilottelusta hän sitten syytti maanomistajia. Syytöksistä pääsi jälleen eroon rahalla.
Verres palasi Roomaan 70 eaa. Samana vuonna sisilialaiset pyysivät Ciceroa asettamaan Verreksen syytteeseen. Verrestä puolusti ajan merkittävin asianajaja Quintus Hortensius ja Verreksellä oli edelleen tukijoita aristokratian keskuudessa. Verres pyrki viivyttämään oikeudenkäyntiä saadakseen suosiollisemman tuomarin, mutta Cicero hyökkäsi häntä vastaan raivokkailla puheilla. Ensimmäisen puheen jälkeen Hortensius neuvoi asiakastaan poistumaan maasta. Verres elikin maanpaossa Massiliassa vuoteen 43 eaa., jolloin hän joutui Marcus Antoniuksen proskriptiolistalle.
Tiedot Verreksen toimista perustuvat Ciceron häntä vastaan kirjoittamiin syytöspuheisiin. Näin ollen ne antavat mahdollisesti yksipuolisen kuvan Verreksen toiminnasta. Kuitenkin Verreksen syyllisyys lienee ollut ilmeistä. Verreksen tapaus kertoo niistä vaikeuksista, joita Rooman hallinto kohtasi tasavallan lopunaikoina. Kaupunkivaltion käyttöön rakennettu hallintokoneisto ei skaalautunut hyvin maailmanvallalle ja kelvottomat virkamiehet saattoivat väärinkäyttää järjestelmää provinsseissa vuosikausia ilman minkäänlaista valvontaa. Provinssien ryöstö nähtiin hallitsevan eliitin etuoikeutena ja sillä maksettiin pääkaupungin politiikan melskeissä syntyneet jättimäiset velat.
Titus Annius Milo
Titus Annius Milo Papianus (k. 48 eaa.) oli roomalainen kansankiihottaja. Milon ura on tyypillinen esimerkki Rooman tasavallan lopunaikojen epävakaudesta. Hän järjesti Pompeiusta tukiessaan väkivaltaisia rähinöitsijöitä, jotka ottivat yhteen Clodiuksen vastaavien joukkioiden kanssa. Milo oli kansantribuuni 57 eaa. Hänellä oli näkyvä rooli, kun Cicero kutsuttiin takaisin maanpaosta 57 eaa. Hän oli preettori 54 eaa. Seuraavana vuonna hän yritti konsuliksi. Clodius oli ehdolla preettoriksi. Miehet tapasivat joukkioineen Via Appialla. Välikohtaus päättyi Clodiuksen murhaan. Milo joutui syytteeseen. Ciceron oli määrä puolustaa häntä, mutta Milo oli pakotettu ennen oikeudenkäyntiä lähtemään maanpakoon. Milo liittyi vuonna 48 eaa. Caesaria vastustaneeseen rintamaan, mutta hänet saatiin kiinni ja teloitettiin.
Miinalaiva Keihässalmi
Miinalaiva Keihässalmi oli Suomen merivoimien miinalaiva, joka valmistui vuonna 1957 ensimmäisenä suomalaisena miinalaivana toisen maailmansodan jälkeen. Alus museoitiin vuonna 1994.
"Keihässalmen" hankinta perustui Puolustusvoimain komentajan 11. helmikuuta 1955 hyväksymään perushankintasuunnitelmaan. Osana suunnitelmaa laivastolle tuli hankkia yksi Ruotsinsalmi-luokan miinalaiva korvaamaan sodassa menetetty miinalaiva "Riilahti". Vuosien 1955–1956 perushankintavaroilla tehtiin tilaus "Keihässalmesta". Koska alukselle ei haluttu antaa sodassa menetetyn aluksen nimeä, se nimettiin Pyhtäänsaaren ja Munapirtin välissä olevan Keihässalmen mukaan.
"Keihässalmen" suunnittelussa otettiin huomioon Suomen laivaston miinalaivoista saadut kokemukset, ja sen lähtökohtana oli miinalaiva "Ruotsinsalmi". Aluksesta tuli esikuvaansa suurempi (70 tonnia painavampi kuin "Ruotsinsalmi"), vahvempi, merikelpoisempi ja nopeampi. Vaikka alus oli ennen kaikkea miinanlaskija ja -raivaaja, siihen sijoitettiin kaikki tuolloin käytössä olleet asejärjestelmät, lukuun ottamatta torpedoita. Alus rakennettiin vuosina 1956–1957 Valmet Oy:n Katajanokan telakalla Helsingissä.
"Keihässalmi" laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1957, ja se oli vuoteen 1962 asti Merivoimien suurin alus, joten se oli monenlaisten kokeilujen kohteena. Sen keulaan asennettiin eräässä vaiheessa koemielessä 75 mm:n tykki, sillä Merivoimilla ei ollut siihen aikaan varsinaisia tykistöaluksia.
Alus oli purjehduksessa jokaisena vuotena valmistumisensa jälkeen. Tämä osoitti sen käyttökelpoisuuden Suomen rannikoilla. "Keihässalmen" käyttökustannukset olivat alhaiset ja miehistöä vähän, mutta tästä huolimatta se pystyi toimimaan merellä yhtäjaksoisesti useita vuorokausia. Alus peruskorjattiin vuosina 1975–1981, jolloin sen merikelpoisuutta parannettiin lisäämällä painovesitankkeja, miinakannen etuosa rakennettiin vesitiiviiksi sulkemalla kyljissä olevat aukot. Alus sai myös ajanmukaisen aseistuksen, ja siihen lisättiin muun muassa tykistön tutkaohjattu tulenjohtolaitteisto.
"Keihässalmi" toimi laivaston yleisvoimien komentajan lippulaivana, ja se oli myös monissa edustustehtävissä sekä teki laivastovierailun Ruotsiin ja Neuvostoliittoon vuosina 1960 ja 1961. "Keihässalmi" kävi vuonna 1970 purjehdusalueensa etäisimmässä paikassa, Ruotsin Ystadissa, ja vuonna 1978 Lysekilissä. Se toimi Merisotakoulun koululaivana vuosina 1975–1979, kun koululaiva "Matti Kurjelle" rakennettiin seuraajaa.
"Keihässalmi" museoitiin vuonna 1994 ja luovutettiin Sotamuseolle. Nykyisin alus on esillä Forum Marinumin laiturissa Turussa.
Ensimmäinen orjasota
Ensimmäinen orjasota 135 eaa.–132 eaa. oli epäonnistunut orjakapina roomalaisia vastaan Sisiliassa. Sitä johtivat entinen orja Eunus, joka väitti olevansa profeetta, ja Cleon, kilikialainen, joka toimi sotilaskomentajana. Orjat voittivat aluksi muutamia kahakoita, mutta paikalle saapuneet roomalaisten vahvistukset murskasivat vastarinnan.
Toinen orjasota
Toinen orjasota oli orjien epäonnistunut kapina roomalaisia vastaan Sisiliassa vuosina 104 eaa.–103 eaa. Sisilian orjat yhdistyivät Salvius Tryphonin ja Athenionin johdolla. Konsuli Manius Aquillius murskasi kapinan vaivalloisesti.
Orjasota
Orjasota tai orjakapina tarkoittaa seuraavia Rooman käymiä sotia:
Likaiset legendat I
Likaiset legendat I on helmikuussa 1983 julkaistu Yön ensimmäinen single. Se on mukana yhtyeen saman vuoden marraskuussa ilmestyneellä debyyttialbumilla "Varietee", jolta löytyy myös laulu "Likaiset legendat II". Singlen B-puolella on kappale "Kuljen", jonka studioversiota ei ole myöhemmin julkaistu muualla kuin vuoden 2006 kokoelma-albumilla "Yön valoisa puoli". Liveversio kuullaan levyllä "...ja tapahtui niinä päivinä" (1984).
Jussi Hakulisen säveltämä ja sanoittama "Likaiset legendat I" on Yön tunnetuimpia kappaleita ja myös yksi suomirockin suurimmista klassikoista, joka tunnetaan erityisesti kitarariffistään. Se on soitettu yhtyeen jokaisella keikalla ja Yön laulaja Olli Lindholm esittää kappaleen myös soolokonserteissaan. Vuonna 1993 Yö levytti kappaleesta uuden version albumilleen "Kymmenes kevät". Hakulinen teki aluksi levylle kappaletrilogian kolmannen osan "Likaiset legendat III", jonka jälkeen myös ensimmäinen päätettiin ottaa mukaan. Olli Lindholm on myöhemmin kertonut pitävänsä uutta versiota virheenä.
Yö oli sijoittunut kolmanneksi syksyllä 1982 järjestetyssä Rockin SM-kilpailuiden finaalissa, jonka jälkeen Poko Rekordsin toimitusjohtaja Epe Helenius ilmoitti yhtyeelle haluavansa kuulla heiltä demomateriaalia. Yö äänitti demonauhan Ulvilassa Laser-studiolla ja toimitti sen Heleniukselle, joka valitsi singlenä julkaistavaksi kappaleen "Likaiset legendat I". Yhtyeen oma valinta olisi ollut Jussi Hakulisen vanhimpiin sävellyksiin kuuluva "Kuljen", joka lopulta päätyi levyn B-puolelle.
Single äänitettiin tammikuussa 1983 Mika Sundqvistin MSL-studiolla Lempäälässä. Nimikappaleen kaksi ensimmäistä versiota eivät kuitenkaan tyydyttäneet Heleniusta, ensimmäiseltä puuttui sen tunnetuksi tehnyt kitarariffi ja toisella kertaa äänitettiin uudelleen Olli Lindholmin lauluosuudet. Levy julkaistiin helmikuussa 1983.
"Likaiset legendat I" nousi listoille vasta vajaat puoli vuotta ilmestymisensä jälkeen heinäkuussa 1983. Korkeimmillaan se oli Seura-lehden kokoamalla singlelistalla syyskuussa sijalla 12 ja Suosikin listalla elokuussa sijalla 21. Varsinainen hitti siitä muodostui marraskuussa 1983 julkaistun "Varietee"-albumin myötä, jota myytiin reilussa kuukaudessa yli 50 000 kappaletta.