hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Bruce Welch
Bruce Welch (s. 2. marraskuuta 1941, Sussex, Englanti) on englantilainen muusikko. Hänet tunnetaan The Shadows-yhtyeen komppikitaristina ja yhtyeen toisena johtohahmona. Welch on sekä akustisen että sähköisen komppikitaran soiton uranuurtaja. Instrumentti nostettiin selvästi yhtyeen kokonais-soinnin ja kappaleiden sovituksen osaksi. Hyvänä esimerkkinä akustisesta soitosta on "Wonderful Land" jossa komppikitara on tasaveroinen orkesteroinnin ohella. Sähkökitarasta esimerkkinä on "FBI" jossa rytmikuvio johtaa kappaletta.
Welch sävelsi useita Cliff Richardin lauluista, joista esimerkiksi "Travelin' Light" sekä Richardin kanssa sävelletty "Don't Talk To Him" olivat hittejä.
Welch toimi solistina The Shadowsin edustaessa Yhdistynyttä Kuningaskuntaa (Englantia) 1975 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Let Me Be the One sijoittuen toiseksi.
Hän on tehnyt myös muun muassa elokuva- ja televisiomusiikkia ja toiminut Cliff Richardin tuottajana.
Esko Kovero
Esko Kovero (s. 18. helmikuuta 1958 Kuusjärvi) on suomalainen näyttelijä.
Kovero tunnetaan Ismo Laitelan roolista MTV3-kanavan draamasarjassa "Salatut elämät", jossa hän on näytellyt sarjan alusta, vuodesta 1999 lähtien, poistumatta kertaakaan. Hän on esiintynyt myös muutamissa suomalaiselokuvissa, kuten vuonna 1989 ilmestyneessä "Talvisota"-elokuvassa. Ennen ryhtymistään vapaaksi näyttelijäksi hän työskenteli Vaasan kaupunginteatterissa (1983–1985), Turun kaupunginteatterissa (1985–1993) ja Tampereen Työväen Teatterissa (1993–1997).
Kovero on esiintynyt myös televisiomainoksissa, kuten 1990-luvulla Telen NMT-mainoksessa "Mökki". Vuonna 2008 hän vieraili metalliyhtye Diablon "Icaros"-albumilla, jolla hän lukee merisään kappaleessa ”Into the Sea”.
Kovero on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1983. Lisäksi hänellä on sähkö- ja instrumenttiasentajan ammattitutkinnot. Hän on ortodoksisen kirkon jäsen. Esko Kovero asuu avovaimonsa kanssa Tampereen Pispalassa ja harrastaa kalastusta. Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Kovero on vieraillut myös "Uutisvuodossa" 13. syyskuuta 2014.
Kharagaulin piirikunta
Kharagaulin piirikunta () on piirikunta Imeretin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 27 600 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 914 neliökilometriä. Sen keskus on Kharagaulin kaupunkityyppinen taajama.
Osa suuresta Bordžomi-Kharagaulin kansallispuistosta sijaitsee Kharagaulin piirikunnan alueella. Alueelle ovat luonteenomaisia jokilaaksot, karsti ja kivennäisvesilähteet. Piirikunnassa sijaitsee Ubisin luostari, jonka Pyhän Yrjön kirkko on rakennettu 800-luvulla.
Anu Palevaara
Anu Irmeli Palevaara (s. 14. elokuuta 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, koreografi ja tanssija.
Palevaara on naimisissa säveltäjä-tuottaja Jussi Arosen kanssa ja heillä on helmikuussa 2001 syntynyt poika.
Anu Palevaara opiskeli tanssia, draamaa ja laulua Laine Theatre Art -musiikkiteatterikoulussa Englannissa 1990–1993. Palevaara on tehnyt koreografioita mm. Lahden kaupunginteatterille ja Hot Club Dance Companylle. Hän on myös näytellyt naispääosan Markku Pölösen menestyselokuvassa "Kuningasjätkä" (1998) sekä televisiosarjassa "Iskelmäprinssi". Vuonna 1998 hän juonsi Tangomarkkinat Heikki Hietamiehen kanssa.
Palevaara tunnetaan parhaiten Jenni Vainion roolista MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät". Palevaara oli sarjassa mukana alusta asti, mutta vuonna 2001 hän jäi äitiyslomalle. Äitiysloman jälkeen Palevaara palasi sarjaan keväällä 2002, jolloin itse sarjassakin Jenni oli saanut lapsen, Niko Vainion. Hahmo poistui ruudusta tämän tekemän vauvojenvaihdon seurauksena marraskuussa 2011. Palevaara kertoi syyksi poistumiselle halunneensa keskittyä välillä muihin projekteihin. Hän palasi kuitenkin Jennin rooliin 28. syyskuuta 2012 esitetyssä jaksossa. Palevaaran esittämä Jenni Vainio kuoli 21. maaliskuuta 2013 esitetyssä jaksossa, jonka myötä näyttelijä jätti sarjan.
Kesällä 2018 esitettävässä "Salattujen elämien" spin-off-sarjassa "Pihlajasatu" Palevaara palaa jälleen Jenni Vainion rooliin.
Valtatie 3 (Viro)
Valtatie 3 on Virossa pohjois–etelä-suuntainen valtaväylä. Se alkaa Koillis-Virossa sijaitsevasta Jõhvista valtatie 1:ltä. Tie kulkee etelään Peipsijärven länsirantaa seuraten, kiertää Mustveen kaupungin, jatkuu Tarton kaupungin läpi ja päättyy Valgaan Latvian rajalle. Valtatie on 219,7 kilometriä pitkä.
Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä "Via Hanseatica".
Tie kulkee neljän maakunnan ja seuraavien kuntien kautta.
Tuomas Reunanen
Tuomas Reunanen (s. 30. elokuuta 1982 Kerava) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt Ami Vainion roolissa MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät" vuosina 2001–2008. Reunanen on soittanut harrastuksekseen 16 vuotta selloa. Hän on pyöräillyt maajoukkueringissä 1998–1999 ja pelannut jääkiekkoa Keravan Shakersissa I-divisioonassa. Reunanen on myös esiintynyt muutamissa mainoksissa ennen rooliaan "Salatuissa elämissä". Hänet tunnetaan Lastenklinikoiden Kummit ry:n kummina, minkä vuoksi hän on osallistunut muun muassa Kummien 24päivää-joulukalenterin kaltaisiin hyväntekeväisyystempauksiin. Reunanen esiintyi myös tammikuussa 2008 alkaneessa Jim-kanavan "Tuuma"-ohjelmassa. "Salatut elämät" -televisiosarjan kuvauksissa Reunanen aloitti loppuvuonna 2000. Syksyllä 2003 hän oli poissa sarjasta loppuvuoden ajan mutta palasi takaisin heti alkuvuonna 2004. Toistaiseksi viimeinen kohtaus hänestä on kuvattu syksyllä 2007.
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti () on hallintoalue ("mkhare") Georgian pohjoisosassa. Alueella on noin 48 600 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 4 990 neliökilometriä. Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin pääkaupunki on Ambrolauri.
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti rajautuu Samegrelo ja Zemo Svanetiin lännessä, Imeretiin etelässä, Šida Kartliin kaakossa ja Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa. Hallintoalue käsittää Ratšan, Letškhumin ja alemman ("kvemo") Svanetian historialliset provinssit. Alue on hyvin vuoristoinen ja harvaan asuttu. Rioni-joki saa alkunsa alueelta ja virtaa sen läpi.
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti jaetaan neljään piirikuntaan:
Julius Pillai
Julius Pillai on suomalais-intialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Taneli Halosen roolihahmosta Salatut elämät -televisiosarjassa.
Arrigo Boito
Arrigo Boito (24. helmikuuta 1842 Padova – 10. kesäkuuta 1918 Milano) oli 1800-luvun jälkipuoliskolla merkittävä kulttuurivaikuttaja Italiassa. Hän oli kirjailija, runoilija, kapellimestari ja säveltäjä. Nykypäivänä hänen tunnetuimmiksi saavutuksikseen luetaan oopperansa "Mefistofele" sekä hänen Giuseppe Verdille kirjoittamaansa kaksi librettoa.
Boito opiskeli Milanon konservatoriossa, josta ystävänsä Franco Faccion tavoin sai stipendin opiskeluun Pariisissa. Ranskan pääkaupungissa hän tapasi Verdin, jolle kirjoitti tekstin yhteen kantaattiin. Palattuaan Milanoon Boito kuitenkin keskittyi taas oman musiikkinsa luomiseen, erityisesti musiikilliseen näkemykseensä Goethen "Faustista". Vuonna 1863 Faccio tilasi häneltä libreton oopperaansa "I profughi fiamminghi" – työhön, jonka Boito sanoi ”puhdistavan nykyään bordellin seinien lailla liatun italialaisen oopperan alttarin”. Verdi otti tämän kommentin henkilökohtaisesti, ja miesten välille muodostui kuilu monen vuoden ajaksi.
Vuonna 1866, hieman sen jälkeen kun Itävalta oli luovuttanut Venetsian nupullaan olevalle Italian yhdistyneelle kuningaskunnalle, Boito ja Faccio olivat Giuseppe Garibaldin mukana edistämässä yhdistyneen Italian asiaa. Kolmen kuukauden kampanjoinnin jälkeen säveltäjä lähti Puolaan, jossa viimeisteli "Mefistofeleen" 1867.
Oopperan kantaesitys Milanon La Scalassa oli katastrofi 26-vuotiaalle säveltäjälle, joka myös itse johti esitystä kapellimestarin pallilta. Niin laulajien kuin kapellimestarinkin suoritukset jättivät toivomisen varaa, ja esitys venyi yli puolenyön. Ensi-illan päättyessä puoli kahdelta yöllä teatteri oli puolityhjä. La Scalan johdon kikkailu esityksen jakamisella kahteen osaan ei auttanut, ja Boito veti oopperansa pois kierrosta kolmannen esityksen jälkeen.
Työnsä vastaanotosta masentunut Boito keskittyi vaihteeksi muihin asioihin – hän kirjoitti librettoja muille säveltäjille, muun muassa Catalanille ja Ponchiellille ja käänsi italian kielelle oopperoita kuten "Tristanin ja Isolden" ja "Ruslanin ja Ludmilan". Seitsemän vuotta kantaesityksensä jälkeen, vuonna 1875, "Mefistofeleen" uusittu versio sai kuitenkin Bolognassa innostuneen vastaanoton.
Vuoteen 1879 mennessä Boito ja Verdi olivat sopineet vanhat nokkapokkansa ja aloittivat hedelmällisen säveltäjä–libretisti-yhteistyön, jonka tuloksena olivat mestariteoksiksi laskettavat oopperat "Otello" ja "Falstaff". Verdi patisti Boitoa jatkamaan myös omaa säveltäjänuraansa, mutta tämä ei kuitenkaan koskaan saanut valmiiksi "Nerone"-oopperaansa, jonka oli aloittanut jo 1862. "Nerone" valmistui lopulta kapellimestarilegenda Arturo Toscaninin johdolla, joka myös johti teoksen kantaesityksen vuonna 1924.
Khašurin piirikunta
Khašurin piirikunta () on piirikunta Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 61 800 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 585 neliökilometriä. Sen keskus on Khašurin kaupunki.
Khašuri on rautatieliikenteen solmukohta, jossa Tbilisin–Potin rautatielinjasta lähtee haara Akhaltsikheen ja lyhyt sivuraide Suramiin, joka on piirikunnan alueella sijaitseva historiallinen linnoituskylä ja lomakohde. Piirikunnan nähtävyyksiin lukeutuu lisäksi Tsromin keskiaikainen, 600-luvun alkupuolella rakennettu kirkko.
Valtatie 4 (Viro)
Valtatie 4 on Viron pohjois–etelä-suuntaisia pääväyliä. Se alkaa Tallinnasta ja kulkee Sauen, Märjamaan, Aren ja Pärnun kautta Latvian rajalle Häädemeesten kunnan Iklan kylään. Tie jatkuu Latvian puolella Riikaan. Valtatie on 192,3 kilometriä pitkä.
Valtatie 4 on osa Eurooppatietä E67 eli "Via Balticaa".
Tie kulkee kolmen maakunnan ja seuravien kuntien kautta.
Khobin piirikunta
Khobin piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 41 500 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 725 neliökilometriä. Sen keskus on Khobin kaupunki.
Piirikunnan nähtävyyksiin kuuluu historiallinen Khobin luostari. Alueen läpi virtaa Khobin joki.
Eugene Field
Eugene Field (2. syyskuuta 1850 - 4. marraskuuta 1895) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja runojen ja lorujen sepittäjä.
Field syntyi Saint Louisissa Missourissa, mutta hänen äitinsä kuoli varhain, ja hänen serkkunsa Massachusettsissa otti hänet kasvattaakseen. Hän opiskeli useassa collegessa huonohkoin tuloksin. Hän oli enemmän kiinnostunut piloista ja vitseistä kuin vakavasta koulunkäynnistä. Hän kokeili myös näyttelemistä, muttei viihtynyt kauan. Hänet lähetettiin Eurooppaankin, mistä hän palasi pennittömänä.
Field palasi synnyinsijoilleen Missouriin, avioitui samana vuonna, ja pariskunta sai kahdeksan lasta. Laskut Field pyysi lähettämään suoraa vaimolleen, hänellä kun mielestään oli "huono rahapää". Field pääsi Gazetten toimittajaksi. Siihen hän kirjoitti kevyttä, juorutyylistä pakinaa. Hän työskenteli sittemmin pakinoitsijana myös Denverissä ja Chicagossa. Hän kuoli Kansasissa 45-vuotiaana.
Denverin aikoina hän kirjoitti Hollantilaisen tuutulaulun, joka tunnetaan paremmin nimellä Wynken, Blynken and Nod, jossa päähenkilöt ovat kolme puukengällä purjehtivaa merimiestä - ne kuvaavat lupsahtelevia silmiä ja nuokkuvaa päätä. Suomenettukin runo on nimellä Tuike, Välke ja Huis. Runon pohjalta on varhainen pianosävellys, Walt Disneyn lyhyt piirroselokuva vuodelta 1938 sekä Donovanin kaksikin sävellystä eri aikakausien koosteissa.
Suwa
Suwa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa vuorten ympäröimän Suwajärven etelärannalla Matsumoton kaakkoispuolella. Suwassa on 49 362 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 109,91 neliökilometriä.
Kaupunkioikeudet Suwa sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1941. Kaupungissa sijaitsee Suwa-taisha, yksi Japanin vanhimmista ja tärkeimmistä šintolaisista pyhäköistä. Se toimii yli 10 000 haarapyhäkön pääpyhäkkönä. Kaupungin elämää rytmittävätkin pyhäkön rituaalit ja festivaalit, joista vaikuttavimpiin kuuluu joka kuudes vuosi järjestettävä Onbashira-festivaali, jossa suuria puunrunkoja kuljetetaan vuorilta alas pyhäkölle. Edo-kaudella Suwa kehittyi Suwan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Suwan Takashiman linna rakennettiin uudelleen vuonna 1970. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat myös 1 500–1 900 metrin korkeudella sijaitseva Kirigaminen ylänkö, Kamisuwan kuuma lähde ("onsen") ja Suwajärvellä järjestettävät ilotulitukset. Suwaa palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Celia Cruz
Celia Cruz (21. lokakuuta 1924 Havanna – 16. heinäkuuta 2003 New Jersey) oli kuubalainen salsa-laulaja. Hän vietti suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa.
Celia Cruz aloitti laulamisen jo lapsena. Hänen ensimmäiset levytyksensä tehtiin Venezuelassa vuonna 1948. Vuonna 1950 Cruz liittyi La Sonora Matanzera -yhtyeeseen, jossa hän oli vuoteen 1965 saakka. Cruz muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Vuonna 1962 hän meni naimisiin trumpetisti Pedro Knightin kanssa. Vuonna 1974 Cruz äänitti Johnny Pachecon kanssa albumin "Celia y Johnny", joka myi kultaa. Tämän jälkeen Cruz esiintyi muun muassa Fania All-Stars -yhtyeen kanssa. Vuonna 1991 hän esitti kuubalaisen pop-muusikko Martikan kanssa kappaleen ”Mi tierra”. Cruz kuoli aivokasvaimeen 16. heinäkuuta 2003. Laulajan kuoleman jälkeen julkaistiin vielä hänen viimeinen albuminsa, "Regalo del Alma". Se ilmestyi helmikuussa 2004.
Radiopuhelimet
Radiopuhelimet on Oulussa vuonna 1986 perustettu rockyhtye. Yhtyeen perustivat Kansanturvamusiikkikomissio-yhtyeen entiset soittajat Jarno Mällinen, Jyrki Raatikainen ja Jukka Kangas yhdessä Ei!Ei-yhtyeessä laulaneen Jyrki Mäen kanssa. Yhtye on julkaissut 12 albumia sekä muutamia lyhyempiä äänitteitä. Radiopuhelimet-yhtyeen musiikille on ominaista aggressiivisuus, vahva rytmipohja ja omaperäiset sanoitukset.
Yhtye on tehnyt kaksi näytelmää Nälkäteatterin ja ohjaaja Juha Hurmeen kanssa: "Radiopuhelimet" vuonna 2000 ja "Tommi" vuonna 2005. Juha Hurme on myös toimittanut kirjan, "Radiopuhelimet" (2006) yhdessä Radiopuhelimien J. A. Mäen kanssa. Kirjan on kirjoittanut pääasiallisesti yhtyeen nykyinen kokoonpano. Yhtyeen Ei kenenkään maa-albumi on soitettu akustisin instrumentein.
Tähän on esitetty Radiopuhelimet-yhtyeen lisäksi sitä edeltäneen Kansanturvamusiikkikomissio-yhtyeen vaiheet. Yhtyeessä esiintyi Raatikaisen, Mällisen ja Kankaan lisäksi basisti Pekka Salonsaari ja laulaja Antti "Penttla" Penttilä.
Aivotulehdus
Aivotulehdus (aivokuume, enkefaliitti) on aivojen tulehdus. Sen aiheuttaa useimmiten virus, mutta sen voi aiheuttaa myös bakteeri, tai se voi olla jonkin muun sairauden, kuten vesikauhun, sikotaudin, herpes simplexin tai kupan, komplikaatio. Aivotulehduksen oireita ovat kuume, päänsärky, oksentelu, kouristelu, alentunut tajuisuus ja valonarkuus. Joskus potilailla esiintyy myös muun muassa niskan jäykkyyttä, ataksiaa ja persoonallisuuden muutoksia.
Aivotulehdus johtaa joskus koomaan tai jopa kuolemaan. Se aiheuttaa joskus pysyviä keskushermostovaurioita, ja sairaus on mahdollinen kuurosokeuden syy. Meningoenkefaliitista voidaan puhua, jos myös aivokalvot ovat tulehdustilassa.
Aivotulehduksen aiheuttava virus on tarttuva. Sairauden akuutti vaihe kestää useimmiten enintään noin viikon, vaikka täysi toipuminen saattaa viedä huomattavasti kauemmin. Vakava aivokuume voi vaurioittaa keskushermostoa pysyvästikin.
Mikäli aivokuume oireilee hyvin lievästi, potilas saattaa selvitä kotihoidolla. Useimmat kuitenkin tarvitsevat sairaalahoitoa. Aivokuume voi olla tappava varsinkin pikkulapsilla ja vanhoilla ihmisillä.
Aivokuumeen ennuste vaihtelee. Herpesenkefaliittiin liittyy asikloviirihoidosta huolimatta 19–28 %:n kuolleisuus, ja hengissä selvinneistäkään suurin osa ei toivu sairaudesta täysin. Suomessa 70 % tervehtyy muiden virusten aiheuttamista aivokuumeista. Sairautta esiintyy kaiken ikäisillä, etupäässä kuitenkin lapsilla, ikääntyneillä ja heillä, joilla immuunijärjestelmä on jostain syystä heikennyt.
Enkefaliiteilla on lukuisia aiheuttajia, ja toisinaan sairaus jää etiologialtaan epäselväksi. Erään tutkimuksen mukaan vuosittain 1,5 sadastatuhannesta suomalaisesta sairastuu enkefaliittiin. Lapsilla sairauden uskotaan olevan yleisempi. Japanin aivotulehdus aiheuttaa vuosittain noin 15 000 kuolemaa. Sitä esiintyy Japanissa, Kiinassa, Koreassa, Taiwanissa, Kaakkois-Aasiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa.
The New York Times
The New York Times (lyh. NYT) on New Yorkissa julkaistava, Yhdysvaltojen merkittävimpiin kuuluva sanomalehti. Se perustettiin vuonna 1851. Vuoteen 2017 mennessä "New York Times" on saanut journalismin Pulitzer-palkintoa.
Vuonna 2013 lehden keskimääräinen levikki oli arkipäivisin ja . Lehdellä on New Yorkin alueella kuusi toimitusta, muualla Yhdysvalloissa 11 ja ulkomailla 26.
Lehden arvioidaan olevan poliittisesti lähellä Yhdysvaltain demokraattista puoluetta. Vuodesta 1960 lähtien se on aina tukenut presidentinvaaleissa demokraattien presidenttiehdokasta.
The New York Timesin perustivat 18. syyskuuta 1851 Henry Jarvis Raymond ja George Jones.
2000-luvun lopulla "The New York Times" vähensi toimittajia ja alensi toimittajien palkkoja. Kuten useissa muissa amerikkalaislehdissä, lehden ilmoitustulot ovat internetin vaikutuksesta pienentyneet ja tilaajat vähentyneet.
Vuoden 2011 alusta lehti muuttui internetissä pääosin maksulliseksi, sen irtonumeron hinta kaksinkertaistettiin ja panostettiin laatujournalismiin. Lehden pääkilpailija "The Wall Street Journal" on vuosien ajan ainoana suurena yhdysvaltalaissanomalehtenä perinyt verkkoversion lukemisesta maksua. Epäilyksistä huolimatta lehti on menestynyt, joskaan taloustilanne ei vielä syksyllä 2011 ollut hyvä.
Pierre Puvis de Chavannes
Pierre Puvis de Chavannes (14. joulukuuta 1824 Lyon – 24. lokakuuta 1898) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli seinämaalauksen uudistaja ja teki renessanssin inspiroimana suurikokoisisia seinämaalauksia. Hänen maalauksissaan oli laajoja väripintoja, yksinkertaisuutta ja varhaisrenessanssin henkisiä himmeitä värisävyjä, vaikka hän muuten suosi viileää klassismia. Puvisin teokset vaikuttivat laajasti eri taiteilijoiden tuotantoon, myös Suomessa.
Puvis de Chavannesin ura ei ollut välitön menestys, ja mainetta hän alkoi saavuttaa vasta joitakin vuosia myöhemmin, kun Ranskan hallitus hankki erään hänen töistään. Myöhemmin hän nautti laajaa arvostusta ja keräsi opetuslapsia nuoremman polven taiteilijoista. Vaikka hän opiskeli romantikkojen kanssa, hänen teostensa katsotaan yleensä edustavan symbolismia.
Vuonna 1844 Puvis de Chavannes matkusti opiskelemaan Pariisiin muun muassa Eugène Delacroix’n ja Thomas Couturen johdolla. Hän on tunnettu seinämaalauksistaan, joita hän maalasi moniin julkisiin rakennuksiin; näitä ovat Pariisissa muun muassa Panthéon, Hôtel de Ville ja Sorbonne sekä Yhdysvalloissa Bostonin Massachusetts Public Library. Montmartrella hänellä oli suhde mallinsa Suzanne Valadonin kanssa, josta tuli yksi aikansa johtavia naistaiteilijoita.
Monet suomalaistaiteilijat, muun muassa Venny Soldan-Brofeldt ja Pekka Halonen, saivat vaikutteita Puvis de Chavannesin töistä. Pitkälti hänen ansiotaan oli monumentaalimaalauksen uusi nousu, joka alkoi Ranskassa 1800-luvun lopulla. Helen Schjerfbeck on kertonut ihailleensa Puvis de Chavannesin maalausta "Köyhä kalastaja".
Tukkimiehentäi
Tukkimiehentäi ("Hylobius abietis") on kärsäkkäisiin kuuluva kovakuoriainen. Aikaisemmin lajin kansanomaisena nimityksenä on ollut muun muassa "sarveton palopukki" erotuksena sarvijaakosta, jota kutsuttiin nimellä "sarvellinen palopukki". Yleisenä kansanomaisena nimenä on ollut myös "rautakopra", mikä juontuu lajin taipumuksesta puristua lujasti esimerkiksi puuta tai sormea vasten.
Aikuinen kuoriainen on 8–14 mm pitkä. Tummissa, lähes mustissa peitinsiivissä on kellertävistä karvoista muodostuneita läikkiä. Lajia on vaikea erottaa pikkutukkikärsäkkäästä ("Hylobius pinastri"). Tuntosarvet ovat kiinnittyneet lähelle kärsän kärkeä. Suomenkielisen nimensä tukkimiehentäi on saanut siitä, että se voi tarrautua voimakkaasti kiinni metsurin vaatteisiin etenkin tuoreilla hakkuutyömailla. Taksonomisesti tämä kovakuoriaisiin kuuluva kärsäkäs ei ole mitään sukua täille.
Tuoreet hakkuutähteet, etanolin ja alfa-pineenin sekoitus, houkuttavat kevätkesällä parveiluaikana tukkimiehentäitä puoleensa. Parveiluaikana tukkimiehentäit voivat löytää tiensä uusiin puu- ja hirsirakennuksiin.
Tukkimiehentäi on levinnyt koko Eurooppaan ja Aasiaan. Tukkimiehentäi on uudistamisvaiheen merkittävin tuhohyönteinen kaikkialla Pohjoismaissa ja myös Suomessa. Suomessa se on erittäin yleinen ja myös metsätaloudelle tuhoja aiheuttava. Se elää etenkin havumetsissä. Tukkimiehentäitä tavataan yleisesti myös puutavaran käsittely- ja saha-alueilla.
Aikuiset hyönteiset nakertavat pienten taimien tyveltä kuorta ja nilaa ravinnokseen. Tukkimiehentäi tappaa syönnillään pääasiassa 1–3-vuotiaita männyn ja kuusen istutustaimia, mutta on lähes kaikkiruokainen puuvartisten ravintokasvien suhteen. Tuhoja torjutaan käsittelemällä taimet etukäteen taimitarhoilla torjunta-aineella ja istuttamalla taimet muokattuun maahan. Tukkimiehentäi pyrkii siirtymään pois kivennäismaalta, kuten hiekalta tai soralta. Tästä syystä havupuiden taimet tulisi istuttaa kivennäismaapintaiseen mättääseen, jossa taimen ympärillä on 10–15 cm halkaisijaltaan oleva puhdas kivennäismaa-alue. Suomessa hyväksyttyjä tehoaineita tukkimiehentäin torjuntaan ovat deltametriini, imidaklopridi ja lambda-syhalotriini. Tukkimiehentäin toukkia saalistavat ainakin tarhasysikiitäjäiset ("Pterostichus madidus").
Kinopalatsi (Helsinki)
Kinopalatsi on Finnkinon elokuvateatteri Fennia-korttelissa Helsingin Kaisaniemessä. Kinopalatsissa on kymmenen salia ja 1 694 paikkaa. Se avattiin 20. marraskuuta 1998, ja kesäkuuhun 2006 saakka sen omisti Sandrew Metronome. Sandrew Metronome avasi kolme vuotta myöhemmin myös Turussa samannimisen elokuvateatterin.
Kinopalatsi on helmikuussa 1999 avatun Tennispalatsin ohella toinen Helsingin kahdesta suuresta multiplex-elokuvateatterista.
Paikalla on toiminut elokuvakuvateatteri jo vuodesta 1939, jolloin sen nimi oli Metropol. Kyseinen sali on yhä toiminnassa, nykyään salina Kinopalatsi 2. Salissa oli tuhat paikkaa, ja se oli pitkään Helsingin suurin elokuvateatteri. Silloin siellä kävi Suomen-vierailullaan vuonna 1953 myös elokuvatähti Gregory Peck. Teatteri on myöhemmin toiminut nimillä Boston ja Formia. Nykyisen Kinopalatsin sisustus pyrkii jäljittelemään vanhaa 1930-luvun tunnelmaa. Vanhan Metropol-salin sekä Kinopalatsin lippuaulan muutostyöt suunnitteli arkkitehti Edward W. Grew III.
Sanginjärvi
Sanginjärvi on Utajärven kunnan suurin järvi.
Järvi sijaitsee Sanginkylässä kunnan luoteisosassa, noin 20 kilometriä kuntakeskuksesta koilliseen lähellä Oulun kunnanrajaa. Sanginjärven laskujoki on Sanginjoki, joka laskee Kortelammen kautta Oulujokeen Oulun Sanginsuun kaupunginosassa. Järveen taas laskee koillisesta Itäoja, jonka yksi haara lähtee Vaaranlammesta Lamminvaaran juurelta. Järvessä on kolme saarta, Lamposaari, Sairastensaari ja Tiironsaari.
Sanginjärvi on antanut nimensä koko kylälle, jonka ensimmäinen asutus sijoittui järven kaakkoislaidalle Kärpän ja Niemen talon tienoille ja seuraavaksi luoteiskolkkaan Lahden talon ympäristöön. Myöhemmin asutus kuitenkin keskittyi järven pohjoisrannalle Puutturintien varteen, jonne myös Sangin koulu ja kyläkauppa perustettiin. Alkuperäisen asutuksen lähistölle tosin sijoittui sittemmin Osuuskauppa, samoin kuin jo lakkautettu Sanginkylän posti. Järven etelä- ja lounaisosat Tankolahdelle saakka ovat olleet aina vähän asuttuja, lukuun ottamatta joitakin myöhemmin rakennettuja kesämökkejä ja eräkämppiä. Kesäasutuskin on keskittynyt järven pohjoislaidalle, ehkäpä koska eteläisille rannoille ei ole juuri tieyhteyttä ja länteen Maaselän suuntaan on muutenkin laaja asumaton alue. Siellä sijaitsevaa Järvenpäänsuota lukuun ottamatta järven rannat ovat kuivia kangas- ja peltomaita, laaja turvekäytössä oleva Itäsuo taas jää seututie 837:n toiselle puolelle.
Sanginjärvi on Sangin kylähistorian mukaan ollut jo varhain tärkeä kalapaikka, varsinkin hauki oli aiemmin arvokala, jota järvestä pyydettiin paljon. Ahven ja lahna ovat myös olleet tärkeitä kalastajille, matalana ja varsin tummavetisenä järvessä on paljon särkiäkin. Mataluus on johtanut monena talvena hapen puutteeseen ja kalakuolemiinkin. Rantatilojen omistajien ohella kesäasukkaat ovat nauttineet järven näkymistä. Itäojan suulle on rakennettu muitakin varten kota, talvella pohjois-eteläsuunnan moottorikelkkareitti kulkee kodan kautta. Pohjoisrannan pientä Sairastensaarta käytettiin aikanaan talvisin vainajien tilapäisenä hautausmaana, ennen kuin kylälle saatiin oma hautausmaa. Lamposaaren nimi viittaa sen käyttöön lammaslaitumena. Kolmas eli Tiironsaari on pieni luoto. Sanginjärvestä lähtevä Sanginjoki tarjoaa elämyksiä melojille ainakin tulva-aikana, jolloin se on laskettavissa koko pituudeltaan. Sangin kylähistorian mukaan Sanginjärvi ja -joki muodostivat aikoinaan muutamia maakannaksia lukuun ottamatta, joihin viittaa mm. Sangin Tervolankylän Talasniemi -paikannimi, yhteyden Oulujoen ja Kiiminginjoen vesistöjen välille.
Paavo ja Raili
Paavo ja Raili on suomalainen televisiosarja, jota esitetään Yle TV2-kanavalla. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi 11. helmikuuta 2004. Toinen tuotantokausi alkoi 11. tammikuuta 2006. Sarjan käsikirjoittivat Eija Vilpas ja Ritva Holmberg. Tv-uusintana sarja esitettiin vuonna 2011.
Sarja kertoo kampaamoyrittäjä Raili Hiltunen Grönroosin ja hänen aviomiehensä Paavo Grönroosin elämästä sekä Railin ja Paavon äidin huonoista väleistä. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Tampereelle. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä loppuvuodesta 2009 ja toinen tuotantokausi keväällä 2010.
Ajankohtainen kakkonen
Ajankohtainen kakkonen oli vuodesta 1969 vuoteen 2015 Yle TV2 -kanavalla esitetty makasiinityyppinen ajankohtaisohjelma. Ohjelmassa nähtiin reportaaseja sekä haastatteluja ajankohtaisista aiheista. Sen lähetysaika oli tiistaisin klo 21.00.
"Ajankohtainen kakkonen" on Suomen vanhin ohjelma lukuun ottamatta Yleisradion uutisia.
Ohjelmaa tehtiin Tampereella, ja sitä tuotti Reeta Kivihalme ja ohjasi Tea Helen. Ohjelman juontajina vaihtelivat Jyrki Richt, Salla Paajanen, Reeta Kivihalme, Timo Seppänen ja Satu Miettinen. Aiemmin sitä juonsi myös Pasi Toivonen.
"Ajankohtainen kakkonen" oli osa Ylen uutis- ja ajankohtaistoimintaa, jonka vastaava päätoimittaja on Atte Jääskeläinen.
Yle ilmoitti lopettavansa "Ajankohtaisen kakkosen" vuodenvaihteessa 2015–2016. Viimeinen lähetys esitettiin 15. joulukuuta 2015.
Ensimmäinen Yleisradion ajankohtaisohjelma oli TV2-kanavalla nähty "Viikon päivät", joka aloitti vuonna 1965. Neljä vuotta myöhemmin, kesällä 1969, TV2 perusti oman ajankohtaistoimituksensa. Uuden toimituksen ensimmäinen suuri projekti oli "Ajankohtainen kakkonen", jonka ensimmäinen lähetys nähtiin 13. syyskuuta 1969.
Ensimmäisten ohjelmien sisältö koostui pääosin nauhoitetuista haastatteluista ja reportaaseista. "Ajankohtainen kakkonen" alkoi tehdä reportaaseja puoluekokouksista kaudella 1971–1972. 1970-luvun puolivälissä ajankohtaisohjelmaa toimitettiin nimellä "Tasavallassa tapahtuu".
Vanhoista "Ajankohtaisen kakkosen" toimittajista näkyviin asemiin mediamaailman ulkopuolelle siirtyivät muun muassa eduskuntaan kansanedustajiksi Antero Kekkonen ja Esko-Juhani Tennilä sekä Yleisradioon pääjohtajaksi Arne Wessberg. Toimittaja Risto Heikkilä koosti toimitussihteerin ominaisuudessa ohjelmaa lähes 20 vuotta. Hänen seuraajinaan virassa toimivat muun muassa Erkki Saksa, Ilkka Saari ja Helena Itkonen.
"Ajankohtaisella kakkosella" oli alusta asti tunnuksenaan oma musiikkipätkä ja analogista tutkaa esittävä filmitunnus. Francis Lain säveltämään, Claude Lelouchin elokuvassa "Mies ja nainen" alun perin kuultuun kappaleeseen ”Aujourd'hui C'est Toi” (instrumentaaliversio) perustuvaa tunnusta on sovitettu uudelleen vuosien varrella, viimeksi vuoden 2012 alussa.
Tunnuskuvaa uusittiin vuosien kuluessa, ja sitä varten kuvattiin uusi tutkakuva kolmeen kertaan formaatin muuttuessa. Ensimmäinen, mustavalkoinen kuva kuvattiin sota-aluksella Upinniemen edustalla 1960-luvun lopussa. Kuvassa näkyy alueen pikkusaaria. Sota-aluksen nimestä ei kuitenkaan ole tarkempaa tietoa. Toinen tutkakuva kuvattiin Aitolahden tutka-asemalla Teiskon lähellä. Tätä kuvaa käytettiin 1970-luvun puolivälissä, kun "Ajankohtaisen kakkosen" tunnus tehtiin värillisenä. Tutkakuvaa on käsitelty, eikä siinä olevaa aluetta voi tunnistaa. Kolmannen kerran ohjelman tunnuskuva uusittiin 1980–1990-lukujen vaihteessa, jolloin kuvana käytettiin Pirkkalan lentokentän tutkakuvaa.
Dissonanssi
Dissonanssi eli riitasointu ("riitasointisuus", "dissonoivuus") on musiikinteorian käsite, jolla tarkoitetaan samanaikaisten tai peräkkäisten sävelien soivuuden puutetta.
Länsimaisessa musiikissa luetaan tavallisesti intervalleista dissonansseiksi suuri ja pieni sekunti, suuri ja pieni septimi sekä kaikki ylinousevat ja vähennetyt intervallit. Myös puhdasta kvarttia pidetään riitaintervallina kun se esiintyy bassoon nähden. Soinnuista ovat dissonansseja eli riitasointuja ne, joihin sisältyy ainakin yksi dissonoiva intervalli, eli kaikki muut paitsi duuri- ja mollikolmisoinnut. Eri aikoina eri intervallien dissonanssi on kuitenkin koettu eri tavalla, esimerkiksi terssiä pidettiin vielä keskiajan musiikissa dissonoivana. Keskiajalla ylinouseva kvartti eli tritonus oli jyrkästi kielletty dissonanssinsa vuoksi. Sitä pidettiin paholaisen sointuna.
Mike Markkula
Armas Clifford (”Mike”) Markkula, Jr. (s. 11. helmikuuta 1942) on yhdysvaltalainen pääomasijoittaja ja yksi tietokoneyhtiö Applen perustamisvaiheen rahoittajista. Markkula loi omaisuutensa henkilöstöoptioilla 1960- ja 1970-luvuilla markkinointipäällikkönä Intelillä ja Fairchild Semiconductorsissa.
Vuonna 1976 Markkula sijoitti 80 000 dollarin alkupääoman ja antoi 170 000 dollarin lainan Steve Jobsin ja Steve Wozniakin perustamaan Appleen, joka oli tuolloin vielä pieni autotalliyritys. Sijoituksellaan Markkula sai haltuunsa kolmanneksen yhtiön osakkeista. Markkula toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1981–1983 ja hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1997 saakka.
Markkula jätti Applen hallituksen vuonna 1997. Aktiivisen työuransa lopetettuaan hän on toiminut hyväntekeväisyyden parissa yhdessä Linda-vaimonsa kanssa. Markkulan sukujuuret juontavat Suomeen Pohjanmaalle Sievin kuntaan, josta hänen isovanhempansa muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1883.
Rutulit
Rutulit () ovat pieni kaukasialaisiin kansoihin kuuluva kansa Dagestanin (Venäjän) ja Azerbaidžanin rajaseudulla Itä-Kaukasiassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Venäjällä, pääasiassa Dagestanissa, oli 29 929 rutulia (12 000 vuonna 1970). Rutulien puhuma rutulin kieli kuuluu lezgiläisiin kieliin. Uskonnoltaan rutulit ovat muslimeja. Rutulit eivät etnisesti ja kulttuurisesti eroa kovinkaan paljon muista lezgiläisistä kansoista. Rutulien tärkein elinkeino on karjankasvatus (lähinnä lampaita), maanviljely ja puutarhanhoito.
Konsonanssi
Konsonanssi (), musiikillisena terminä voi viitata joko tasasointiseen harmoniaan, sointuun tai intervalliin. Yksinkertaistetusti konsonanssi tarkoittaa sitä, että kaksi yhtä aikaa soivaa säveltä kuulostaa miellyttävältä ja sävelet ns. sulautuvat toisiinsa. Konsonanssia ja dissonanssia pidetään usein vastakohtina toisilleen. Kun dissonanssi koetaan epävakaaksi, konsonanssi edustaa vakautta sekä tehoa, jota ei tarvitse purkaa tai käsitellä. Tonaalisessa musiikissa jännitteiset intervallit pyrkivät etenemään vakaampaan intervalliin eli dissonanssit purkautuvat konsonanssille.
Länsimaisessa musiikissa käsitetään intervalleista konsonansseiksi yleensä puhdas oktaavi, kvartti ja kvintti sekä suuri ja pieni terssi ja seksti. Näille on yhteistä se, että niissä olevien sävelten taajuuksien suhteet voidaan esittää pelkästään kokonaislukujen 1–6 avulla. Soinnuista ovat konsonansseja ne, joissa on pelkästään konsonoivia intervalleja; tällaisia ovat duuri- ja mollikolmisoinnut.
Škhara
Škhara (, ) on Georgian korkein vuori. Se sijaitsee Georgian Svanetian alueen ja Venäjän Kabardi-Balkarian rajalla, 88 kilometriä Kutaisin kaupungista pohjoiseen. Huippu kuuluu Suureen Kaukasukseen ja sijaitsee sen keskiosassa Euroopan korkeimman vuoren Elbrusin kaakkoispuolella. Škhara on Kaukasuksen kolmanneksi korkein vuori heti siitä muutama kilometri pohjoiseen sijaitsevan ja muutama metri korkeamman Dyhtaun jälkeen.
Škhara on Bezingin (tai Bezengin) muurina tunnetun 12 kilometriä pitkän massiivin korkein kohta ja itäinen ankkuri. Se on suurikokoinen ja jyrkkä vuorenhuippu jäätikköalueella ja huomattava haaste vuorikiipeilijöille. Sen pohjoinen rinne (Venäjän puolella) on 1 500 metriä korkea ja sitä pitkin kulkee useita vaikeita kiipeilyreittejä. Škharan läntinen sivuhuippu on 5 068 metrin korkuinen ja oma vuorikiipeilykohteensa. Kiipeämistä koko Bezingin muurin yli pidetään "Euroopan pisimpänä, vaikeimpana ja sitovimpana tutkimusretkenä".
Huipulle kiipesi ensimmäisen kerran vuonna 1888 koillista reittiä pitkin brittiläis-sveitsiläinen retkikunta, jonka muodostivat U. Almer, J. Cockin ja C. Roth. Reitti on edelleen yksi vuoren helpoimmista ja suosituimmista reiteistä. Bezingin muurin ylittivät kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran itävaltalaiset K. Poppinger, K. Moldan ja S. Schintlmeister vuonna 1931.
Venäjän puolella massiivia kiipeämistä helpottaa hyvin varustettu Bezengin leiri, jossa on majoja, kirjasto ja sauna. Georgian puoli on syrjäisempi ja raportit maantierosvoista ovat pitäneet kiipeilijät loitolla. Vain "kourallinen ihmisiä" kiipeää Škharalle vuosittain vaikeuden, korkeuden ja syrjäisen sijannin vuoksi.
Chanson
Chanson (ransk. "laulu") tarkoittaa usein mitä tahansa laulua, jonka sanat ovat ranskaksi, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös klassisia ranskalaisia melodisia lauluja tai polyfonisia ranskalaisia lauluja keskiajan ja renessanssin musiikissa. Vanhemmat chansonit olivat yleensä jossain formes fixesissä: balladessa, rondeaussa tai virelaissa vaikka myöhemmin muoto oli teoksissa vapaampi. Kuuluisimpia chansonsäveltäjiä olivat Guillaume Dufay, Johannes Ockeghem ja Josquin Desprez. 
Chanson-tyylisiä lauluja kuunneltiin useimmiten renessanssin aikana.
Édith Piaf oli maailmankuulu chanson-laulaja.
BirdLife International
BirdLife International on kansainvälinen lintujen suojelemista edesauttava ympäristöjärjestö. BirdLife International on maailman suurin ympäristöjärjestöjen yhteenliittymä, joka toimii 120 maassa. Järjestöllä on maailmanlaajuisesti 13 miljoonaa jäsentä ja tukijaa, yli 7500 työntekijää, ja sen yhteenlaskettu budjetti on 539 miljoonaa dollaria. Järjestön perustivat vuonna 1922 Gilbert Pearson ja Jean Theodore Delacour nimellä "International Council for Bird Preservation". Toiminta loppui toisen maailmansodan jälkeen, mutta käynnistyi jälleen uudelleen vuonna 1983, ja nimi vaihdettiin nykyiseksi 1993. Järjestön nykyinen puheenjohtaja on jordanialainen Khaled Anis Irani ja toimitusjohtaja ecuadorilainen Patricia Zurita. Lintutieteellisten yhdistysten liitto (perustettu 1973) on nykyään BirdLife Internationalin täysivaltainen jäsen nimellä BirdLife Suomi.
Ambrosialainen kirkkomusiikki
Ambrosialainen kirkkomusiikki oli keskiajalla vaikuttaneista paikallisista jumalanpalvelusperinteistä tärkein heti Rooman jälkeen. Se syntyi Milanossa ja on nimetty pyhän Ambrosiuksen, Milanon piispan mukaan. Ambrosialainen kirkkomusiikki ja riitti ovat säilyneet Milanossa ja sen ympäristössä meidän päiviimme asti, vaikka sitä on pyritty vuosisatojen aikana kitkemään ja syrjäyttämään muun muassa gregoriaanisella kirkkomusiikilla.
Ambrosialaisessa kirkkomusiikissa käytettävät liturgiset tekstit on kirjoittanut luultavasti pyhä Ambrosius tai joku aikalainen n. vuoden 374.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN, ) on kansainvälinen luonnonvarojen suojelemista edistävä ympäristöjärjestö. Järjestön nimi oli maaliskuuhun 2008 saakka "The World Conservation Union" () ja sitä ennen, vuoteen 1990 saakka "International Union for Conservation of Nature and Natural Resources". Vuonna 1948 perustetun järjestön päämaja sijaitsee Sveitsin Glandissa.
Järjestön tavoitteena on edistää luonnon monimuotoisuuden suojelua ja varmistaa luonnonvarojen käyttö ekologisesti kestävällä tavalla. IUCN edistää luonnonsuojelututkimusta, toteuttaa erilaisia käytännön luonnonsuojeluhankkeita eri puolilla maailmaa ja edistää alan toimijoiden yhteisiä pyrkimyksiä kehittää ja toteuttaa luonnonsuojelua edistäviä toimintaohjelmia, lainsäädäntöä ja parhaita käytäntöjä.
Järjestön toimikenttään kuuluvat kaikki maailman eläin- ja kasvilajit, maailman erilaiset luontokohteet eli ekosysteemit ja suuri määrä merkittäviä, ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevia asioita. Järjestö pitää yllä lajien uhanalaisuusluokitusta ja maailman luonnonsuojelualueiden luokitusta.
Järjestön jäsenkokoukset (maailmankongressit) pidetään joka neljäs vuosi. Vuonna 2008 kokouspaikkana oli Barcelona. Syksyllä 2012 Maailmankongressi järjestettiin Jejun saarella Etelä-Koreassa. Jäsenkokoukselle esitetyistä jäsenaloitteista on syntynyt merkittäviä kansainvälisiä sopimuksia, kuten uhanalaisten lajien kauppaa säätelevä "Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskeva yleissopimus" eli CITES-sopimus.
IUCN on maailman laajin ympäristöalan verkosto, johon kuuluu niin valtioita kuin kansalaisjärjestöjä. IUCN:ään kuuluu noin 1 200 jäsenorganisaatiota 140 maasta. Jäseninä on 90 valtiota ja 120 muuta valtion organisaatiota sekä lähes 1000 kansalaisjärjestöä ja 40 muuta organisaatiota.
Suomesta jäsenenä on vuodesta 1968 Suomen valtio, jota edustaa ympäristöministeriö. Muita jäsenorganisaatioita ovat Suomen luonnonsuojeluliitto, Natur och miljö, WWF Suomi ja Suomen riistakeskus. Suomen luonnonsuojeluliiton edeltäjä Suomen luonnonsuojeluyhdistys oli IUCN:n perustajajäsen.
Suomen IUCN-komitean puheenjohtaja on ympäristöneuvonantaja Matti Nummelin ulkoasiainministeriöstä. IUCN:n päättävä elin IUCN Council on hyväksynyt Suomen IUCN-komitean virallisesti kansalliseksi toimielimeksi keväällä 1999.
Järjestön kuuden komission jäseninä on yli 10 000 vapaaehtoista asiantuntijaa ja tutkijaa noin 180 maasta. Komissioiden aihealueet ovat:
IUCN ja Euroopan komissio lanseerasivat vuonna 2004 Countdown 2010 -nimisen aloitteen, jonka tarkoituksena on kiinnittää kansalaisten, yritysten, kuntien ja muiden toimijoiden sekä median huomio keinoihin, joilla voidaan pysäyttää luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen. Kukin EU-maa on vuorollaan vastuussa aloitteen eteenpäin viemisestä EU-puheenjohtajuutensa aikana.
Alppiniitty
Alppiniitty on korkealla merenpinnasta puurajan yläpuolella sijaitseva ruohoinen niitty. Niityllä saattaa olla harvassa esimerkiksi pensaita, ja niittyjä käytetään usein karjan laitumena. Alppiniityt kuuluvat WWF:n biomiluokitukseen. Nimensä alppiniitty on saanut Alpeilta, mutta niitä esiintyy vuoristoisilla alueilla ympäri maailmaa.
Conchita Supervia
Conchita Supervia (9. joulukuuta 1896 Barcelona – 30. maaliskuuta 1936) oli espanjalainen mezzosopraano, joka oli tunnettu vangitsevasta persoonallisuudestaan niin lavalla kuin sen ulkopuolella ja persoonallisesta äänestään. Hän lauloi paljon Gioacchino Rossinin oopperoita, ja teki näin säveltäjän työtä tunnetuksi. Supervia teki debyyttinsä Buenos Airesin Teatro Colónissa vain 15-vuotiaana 1910.
Conchita Supervia kuoli traagisesti synnyttäessään toista lastaan maaliskuussa 1936.
Sequentia
Sequentia (lat. "[jotain] seuraava"; suomeksi on käytössä myös muoto sekvenssi) on latinankielinen runo, joka on kirjoitettu ei-klassisessa runomitassa ja usein kristillisestä aiheesta.
Sequentiat olivat erityisen suosittuja 900–1200-luvuilla, jolloin niitä esitettiin messun halleluja-osan jälkeen. Sequentia kehittyi halleluja-laulun loppuun lisätystä juhlallisesta pitkästä melismasta, johon alettiin lisätä uusia sanoja. Vastauskonpuhdistuksen aikana Trenton kirkolliskokouksessa (1545-1563) pyrittiin katolisen kirkon jumalanpalveluskäytäntöä yhtenäistämään, ja suurin osa sequentia-runoista jätettiin pois. Trenton kirkolliskokous hyväksyi tridentiinisen messun osina käytettäväksi vain neljä sekvenssiä:Vuonna 1727 käyttöön hyväksyttiin vielä viides sekvenssi, Stabat Mater, jota voidaan käyttää vapaaehtoisena Marian kärsimyksen muistopäivänä.
Paavo Liski
Paavo Antero Liski (4. heinäkuuta 1939 Vuoksela – 8. marraskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja, teatterinjohtaja sekä professori.
Koulutukseltaan Liski oli filosofian maisteri. Hän aloitti ammattiteatteriuransa Turun kaupunginteatterissa 1963 näyttelijä-dramaturgina. 1968–1972 hän toimi Kuopion Yhteisteatterissa (nyk. Kuopion kaupunginteatteri) ohjaajana ja näyttelijänä. Vuonna 1972 Liski nimitettiin vastavalmistuneen Oulun kaupunginteatterin teatterinjohtajaksi. Vuodesta 1975 Liski toimi Helsingin kaupunginteatterin johtajana. Vapaaksi taiteilijaksi Liski jättäytyi vuonna 1983 ohjaten Suomen eri teattereissa sekä näytellen useissa tv- ja elokuvatuotannoissa. Hän ohjasi myös Marin ja Petroskoin Kansallisessa teatterissa. Liski ohjasi muun muassa "Kalevala"-aiheisia näytelmiä. Vuonna 2002 hän sai elämäntyöstään kirkon kulttuuripalkinnon.
Vuonna 1986 Liski sai parhaan miespääosan Jussin roolistaan Rauni Mollbergin ohjaaman "Tuntemattoman sotilaan" Antti Rokkana. Liski oli kysytty ja pidetty puhuja ympäri Suomen, teemoinaan Karjala-kysymys, kulttuuri, teatteri, sivistys, Suomi ja suomalaisuus. Paavo Liskin poika Petri Liski on Suomen Kansallisteatterin näyttelijä.
Ennen kuolemaansa Liski näytteli draamasarjassa "Salatut elämät" Ulla Taalasmaan kihlattua Yrjö Merilää. Hahmon oli tarkoitus jatkaa sarjassa, mutta Liskin kuoltua myös roolihahmo kuoli. Paavo Liskin poika Petri Liski näytteli sarjassa Juha Viljasta vuosina 2004–2005. Liskin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Rock’n Roll Never Dies" (2006).
Liski on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Välimerentaateli
Välimerentaateli eli taatelipalmu ("Phoenix dactylifera") on taatelien ("Phoenix") sukuun kuuluva puu. Se on hedelmiensä eli taatelien takia kasvatettu hyötykasvi. Koska sitä on viljelty niin pitkään, alkuperäistä esiintymisaluetta ei tunneta tarkkaan. Pohjoisen Afrikan keitaita ja Persianlahden seutua on esitetty. Viljelystä on arkeologisia jäänteitä 4000 vuotta eaa.
Välimerentaateli on keskikokoinen puu, 15–25 m korkea. Lehdet ovat jopa 3 m pitkät, ja niissä on 20 cm pitkiä pari senttimetriä leveitä lehdyköitä. Sylinterinmuotoiset, 3–7 cm pitkät hedelmät kasvavat terttuina. Ne ovat luumarjoja, ja niissä on pitkulainen siemen sisällä.
Suomeen tuodaan taateleita yleensä auringossa kuivattuina. Vuonna 2012 suurimpia taatelintuottajamaita olivat YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) tilaston mukaan Egypti, Iran, Saudi-Arabia, Algeria, Irak ja Pakistan.
Lahden Sininen
Lahden Sininen oli lahtelaisen Mallasjuoma-panimon olutmerkki, joka perustettiin 1935 Lahden Erikoisolut III:na. Sen etiketti ja korkki olivat väriltään sinisiä. Tästä olut sai puhekielessä nimityksen Lahden Sininen, joka myöhemmin otettiin viralliseksi nimitykseksi. Hartwall osti Mallasjuoma-panimon vuonna 1988, ja vuonna 1997 Lahden Sinisen valmistus lopetettiin. Olut oli tyypiltään pils-olut. Runsaasti mainostetut olutmerkit tekivät 1960- ja 1970-luvulla Lahtea tunnetuksi yhdessä Salpausselän kisojen kanssa.
Hartwall palautti Lahden Sinisen takaisin tuotantoon nimellä Sininen 25. maaliskuuta vuonna 2008. Olutharrastajien mielestä puolen litran tölkeissä myytävä 4,5 % vahvuinen uudestaan lanseerattu olut on "hyvin miedosti humaloitu" ja "vaahdoltaan niukka". Hartwallin Sinisen raaka-aineita ovat vesi, ohramallas, ohratärkkelys, humala sekä hapettumisenestoaineet E300 ja E224. Kesäkuussa 2012 kauppoihin saapui myös pienemmissä 0,33 litran tölkeissä myytävä miedompi 3,5 % Sininen "kakkosolut".
Bogor
Bogor on Indonesian Länsi-Jaavan provinssin suurimpia kaupunkeja lähes 800 000 asukkaallaan. Kaupunki sijaitsee noin 60 km etelään Jakartasta ja kuuluu siten sen vaikutuspiiriin. Sinne on pääkaupungista vajaan tunnin matka junalla tai linja-autolla. Kaupunki on Jakartan ja Bandungin välisen maantien varrella. Alue on hyvin sateista, jopa niin sanottuna kuivana kautena sataa päivittäin. Bogor on kaupunki, jossa lienee ukkosmyrskyjä eniten maailmassa. Kaupunki on tulivuorten ympäröimä.
Kaupungin kieli on sundan paikallinen Bogorin murre, vaikka jo Jakartassa kuulee enemmän indonesiaa.
Historiallisesti paikalta tunnetaan Tarumanegara, joka oli 1500 vuotta sitten koko Indonesian toiseksi suurin hinduvaltio Borneolla sijaitsevan Kalimantanin jälkeen. Tältä ajalta on peräisin seudulla tavattavia kivikirjoituksia, jotka on kirjoitettu sanskritin kielellä. Vuonna 1482 tiedetään paikalla vaikuttaneen Siliwagin kuningaskunnan.
Hollantilaiset siirtomaaisännät antoivat kaupungille nimen Buitenzorg, joka tarkoittaa suunnilleen huoletonta. Lyhyen brittiherruden aikana 1811–1816 paikalla vaikutti Sir Thomas Stamford Raffles, jonka mukaan on nimetty maailman suurin tunnettu kukka, "Rafflesia arnoldii".
Kasvitieteellä on muutenkin Bogorissa valtaisa merkitys. Jo 8. toukokuuta 1817 avattiin suuri 87 hehtaarin kasvitieteellinen puutarha. Sieltä voi löytää rafflesian lisäksi suuren Amorphophallus titanum -lajin sekä yli 200 palmulajia ja lähes 900 eri orkideaa.
Kevin Kline
Kevin Delaney Kline (s. 24. lokakuuta 1947 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja laulaja. Hänet on palkittu uransa aikana muun muassa Oscarilla ja kahdella Tonylla. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Sofien valinta" (1982), "Huuto vapaudelle" (1987), "Kala nimeltä Wanda" (1988), "Wild Wild West" (1999), "Näin ystävien kesken" (2011) ja "Ricki and the Flash" (2015).
Vuonna 2017 Kline näytteli Bellen isää Mauricea musikaalielokuvassa "Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö".
Hänen isänsä oli Saksan juutalainen ja äiti Irlannin katolilainen, joten hänellä on monikulttuurinen tausta.
Kline opiskeli Indianan yliopistossa, muttei valmistunut. Hän kiinnostui enemmän teatterista. Hän sai stipendin 1972 vasta perustettuun Juilliard Drama Schooliin New Yorkiin. Sen jälkeen hän teki klassisia näytelmärooleja kuten Anton Tšehovin Kolmessa sisaressa ja Shakespearen näytelmissä ja sai Tony-palkintoja. Hollywoodin kykyjenetsijöitä hän on vältellyt, mistä tulee lempinimi "Kevin Decline".
Vuonna 1988 hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla elokuvasta "Kala nimeltä Wanda".
Kline on ollut naimisissa näyttelijä Phoebe Catesin kanssa vuodesta 1989 lähtien. Heillä on lapset Owen Kline (s. 1991) ja Greta Kline (s. 1994).