hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kurt Atterberg
Kurt Magnus Atterberg (12. joulukuuta 1887 Göteborg – 15. helmikuuta 1974 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja kriitikko. Hänet tunnetaan parhaiten sinfonioistaan, oopperoistaan sekä baleteistaan.
Atterberg opiskeli sellon soittamista. Säveltäjänä hän oli enimmäkseen itseoppinut. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli "Rapsodia pianolle ja orkesterille" vuodelta 1908. Atterberg debytoi kapellimestarina vuonna 1912 johtamalla oman ensimmäisen sinfoniansa. Hänen teoksissaan on vaikutteita muun muassa Johannes Brahmsin, Max Regerin sekä venäläisten säveltäjien musiikista.
Atterbergin tuotantoon kuuluu muun muassa yhdeksän sinfoniaa (1912–1956), oopperat "Härvard Harpolekare" (1919), "Bäckahästen" (1925), "Fanal" (1934), "Aladdin" (1941) ja "Stormen (Myrsky)" (1947), viulukonsertto (1914), käyrätorvikonsertto (1926), pianokonsertto (1935), konsertto viululle, sellolle ja orkesterille (1960), baletit "Per Svinaherde" (1915) ja "De fåvitska jungfrurna" (1917), alkusoittoja, kamarimusiikkia ja kuoroteoksia. Kuudennella sinfoniallaan Atterberg voitti vuonna 1928 yhdysvaltalaisen Columbia Records -levy-yhtiön järjestämän sävellyskilpailun Franz Schubertin kuoleman satavuotismuistoksi.
Atterberg oli elinaikanaan Ruotsin musiikkielämän keskeisiä hahmoja. Hän toimi Ruotsin säveltäjäliiton puheenjohtajana vuosina 1924–1947, Ruotsin säveltäjien tekijänoikeusjärjestön Stimin puheenjohtajana vuosina 1924–1943 sekä Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian sihteerinä vuosina 1940–1953. Hän julkaisi vuonna 1946 omaelämäkerran "Med notpenna och taktpinne".
Atterbergillä oli myös insinöörin koulutus ja hän työskenteli vuosina 1912–1968 Ruotsin patenttitoimistossa.
Oromë
Oromë on J. R. R. Tolkienin "Taru sormusten herrasta" -kirjan maailmaan pohjautuvissa teoksissa Vala. Hän oli yksi aratarista. Nimi merkitsee "Torviasoittava" tai "Torventoitotus". Hänet tunnettiin myös nimillä Altaron, Araw, Béma, Tauron, Valarien metsämies, Suuri Ratsastaja ja Metsien herra. Hän on Nessan veli ja Vánan aviomies.
Puiden vuosien aikana, kun monet Valar olivat lähteneet kokonaan Keski-Maasta ja piiloutuneet Amaniin, Oromë metsästi yhä Keski-maan metsissä. Hänellä oli tehtävänään löytää Cuivienenistä heränneet haltiat ja nimetä heidät Eldareiksi. Hänellä oli suuri torvi (Valaróma) ja suuri ratsu (Nahar).
Toisin kuin Tulkas, Oromë on kauhea vihassaan: hänen kasvonsa ovat tuikeat ja pelkoa herättävät hänen käydessään taisteluun pimeän mahteja vastaan.
Námo
Námo on Vala J.R.R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa. Hän sai uuden nimensä (Mandos) kun hän loi Mandosin Huoneen, minne haltiat menevät jos he kuolevat. Hänen vaimonsa oli Vairë Kutoja, ja hän oli Lórienin ja Niennan veli Ilúvatarin mielessä.
Mandosia on kuvattu niin ettei hän koskaan unohda mitään. Hän oli se Vala joka kirosi Noldorin lähdön Amanista, ja esti heitä palaamasta. Mutta, vastoin kuin Morgothin, Mandoksen tuomiot eivät olleet julmia, mutteivät myöskään hänen omiaan.Ne ovat yksinkertaisesti Erun tahtoa joka ei puhu ellei Manwë itse sitä käske. Vain kerran Mandosia on säälittänyt - Tämä tapahtui kun Lúthien lauloi hänelle. Silloin, Vanhimman kuninkaan luvalla, Mandos vapautti Lúthienin sekä tämän rakastetun Berenin.
Lilongwe
Lilongwe on Malawin pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Se on osa Lilongwen piirikuntaa ja sijaitsee maan lounaisosassa lähellä sekä Mosambikin että Sambian rajoja. Kaupunki perustettiin vuonna 1947 ja siitä tuli pääkaupunki vuonna 1975. Sitä ennen pääkaupunkina toimi maan nykyään kolmanneksi suurin kaupunki Zomba. Lilongwen asukasluku oli 674 400 vuonna 2008. Koko Lilongwen piirikunnan asukasluku oli tuolloin 1,9 miljoonaa. Maan tilastokeskuksen julkaisema väestöennuste vuodelle 2014 arvioi piirikunnan väkiluvun kohonneen 2,4 miljoonaan, josta pääkaupungin osuus olisi 978 780 asukasta.
Lilongwe sijaitsee Malawijärveltä länteen Lilongwejoen törmällä. Se on Malawin maataloustuotteiden keskeinen kauppapaikka. Kaupungissa on rautatie. Kansainvälinen lentoasema sijaitsee 19 kilometriä kaupungin keskustasta.
Lilongwen kaupunkikuvaa koristavat monet vehreät puistokadut.
Sadekausi on lokakuusta huhtikuuhun. Kuumin kuukausi on lokakuu, jolloin keskimääräinen maksimilämpötila on 30.
Epe Helenius
Kari ”Epe” Helenius (s. 25. marraskuuta 1950 Tampere) on vuonna 1977 perustetun Poko Rekords -levy-yhtiön toimitusjohtaja ja perustaja. Hän on koulutukseltaan yo-merkonomi ja on opiskellut taloustieteitä Tampereen yliopistossa.
Musiikki- ja äänilevyalalla Helenius on ollut vuodesta 1972, jolloin hän perusti Epe’s Music Shop -levykaupan. Kauppa on tunnettu ensimmäisenä suomalaisena pääasiassa rockia myyvänä levykauppana. Sen myynti perustui alusta lähtien pääosin postimyyntiin. Aluksi Helenius toimi isänsä Erkki Heleniuksen ison kangaspainoyrityksen osana, kunnes vuonna 1976 levykauppa yhtiöitettiin: Epe Helenius osti isältään ja muutamilta tämän ystäviltä Unitor Oy -nimisen osakeyhtiön, jolla ei ollut mitään toimintaa.
Myöhemmin Helenius päätti laajentaa Epe’siä ja vuonna 1988 perustettiin kolme suurta Mega Epe’s -levykauppaa. Samaan aikaan Epesillä oli myös pienempiä levykauppoja. Esimerkiksi Tampereella toimi parhaimmillaan samanaikaisesti kolme erillistä Epesin myymälää. 1990-luvun alussa koittanut lama kumminkin teki niiden pyörittämisestä vaikeaa ja Mega Epe’sit sulkivat ovensa vuonna 1993. Alkuperäisen Epe’s Music Shopin toiminta kuitenkin jatkui Tampereella Kyttälänkadulla. Tammikuussa 2014 uutisoitiin, että myös se lopettaa toimintansa. Epe’s jatkoi levyjen nettikauppaa, kunnes sekin loppui syyskuun lopussa vuonna 2014.
Vuonna 2001 Epe Helenius myi Poko Rekordsin monikansalliselle EMI-levy-yhtiölle, mutta jatkoi kuitenkin Pokon johtotehtävissä. Huhtikuussa 2009 Helenius perusti uuden levy-yhtiön Sound Of Finland, ja samalla hän jätti EMIn johtotehtävät ja ryhtyi konsultiksi. Syksyllä 2009 Helenius perusti jälleen levy-yhtiön, Ratas Music Groupin, yhdessä Gabi Hakasen kanssa.
Helenius on toimitusjohtajatehtäviensä ohella sanoittanut joskus joitakin humoristisia lauluja joita on joskus päätynyt joidenkin artistien laulamina myös singleille. Yksi on muun muassa vuonna 1984 julkaistu SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksen kannatuslaulu jonka esitti Popedan Costello Hautamäki. Hän on myös toiminut levyarvostelijana Soundissa nimimerkillä Pertti Ström.
Epe palkittiin Pirkanmaan Vuoden Luova Yrittäjä palkinnolla 2009. Valinnan tekivät Luova Tampere ja Pirkanmaan Yrittäjien Luovien alojen toimikunta. Vuonna 2013 Suomen Kulttuurirahaston Pirkanmaan rahasto myönsi Epe Heleniukselle 10 000 euron tunnustuspalkinnon hänen merkittävästä vaikutuksestaan populaarimusiikin historiaan paikallisesti ja valtakunnallisesti sekä suomalaisen musiikkiviennin edistämisestä.
Irmo
Irmo on J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjan maailmaan pohjautuvissa teoksissa todellinen nimi valalle, jota useimmin kutsutaan Lórieniksi. Hän on Estën mies ja Námon (Mandos) ja Niennan veli.
Irmo ja Námo ovat Fëanturi, Henkien mestarit. Irmo on nuorempi ja visioiden ja unien mestari. Hänen puutarhansa on Lórienissa, Valarien maassa. Siellä hän asuu Estë Hellän, haavojen parantajan kanssa. Se on kaunein paikka maailmassa ja täynnä henkiä. Kaikki jotka asuvat Valinorissa löytävät rentoutumisen sieltä, Irmon ja Estën lähteeltä.
Fëanorin syntymän jälkeen, Míriel, hänen äitinsä, Finwën vaimo, riutui ja Manwë lähetti hänet Irmon luo.
Irmo tarkoittaa Toivoa tai Toivojen Mestaria, hänelle annettiin myös nimi Unien Mestari.
Tulkas
Tulkas oli J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjan maailmaan pohjautuvissa teoksissa "valar"ista sotaisin ja viimeinen heistä joka lähti Ardasta, tullakseen avuksi kun kuuli muiden sodasta Melkoria vastaan. Melkor hävisi ennen hänen tuloaan ja Ardan Kevät alkoi.
"Valar"in tehtyä ensimmäiset talonsa Almareniin, Tulkas nai Nessan suurissa häissä.
Tulkas on kuvattu loistavaksi painijaksi ja hyvin voimakkaaksi. Hän ei kanna aseita eikä käytä ratsua. Hän ei välitä menneestä eikä tulevasta, hän ei ole hyvä neuvottelija, mutta hän on hyvä ystävä. Tulkas on hidas suuttumaan, mutta myös hidas antamaan anteeksi - siksi hän on yksi niistä "valar"ista jotka vastustivat Melkorin vapauttamista.
Muista poiketen hän nauraa aina - niin kisoissa kuin taistelussakin; hän jopa nauroi päin kasvoja Melkorille vangitessaan tämän.
Tulkas oli myös innokas; ennen Haltioiden Heräämistä hän ehdotti sotaa Melkoria vastaan. Valinorin Pimeytymisen jälkeen hän hoputti Fëanoria tekemään päätöksensä Silmarillien suhteen.
Kaljuutti
Kaljuutti (galliot, kitsi) on 1600–1700-luvulla käytössä ollut purjealustyyppi, jonka nimitys tulee aluksen rungosta eikä takilasta, toisin kuin useimmilla laivatyypeillä. Kaljuutti on pienehkö, tasapohjainen, pyöreäperäinen rannikkopurjehtija, eikä sillä siis ole peräpeiliä. Alkuun kaljuutit oli varustettu alaslaskettavilla sivuköleillä. Myöhemmin kaljuutti rakennettiin perinteiselle kölille. Riippuen kaljuutin koosta ja takilasta sillä voi olla yhdestä kolmeen mastoa.
Suomessa kaljuuteiksi nimitettiin yleisesti peräkajuutalla ja peräpeilillä varustettuja laivoja.
Timo Rautiainen
Timo Rautiainen -nimisiä henkilöitä:
8 Mile
8 Mile on yhdysvaltalainen elokuva nuoresta rap-laulajasta. Tarina sijoittuu Detroitin lähiöihin vuoteen 1995 ja perustuu löyhästi pääosanesittäjän, rap-laulaja Eminemin, omaan elämäntarinaan.
"8 Milen" on ohjannut Curtis Hanson ja käsikirjoittanut Scott Silver. Elokuvassa esiintynyt kappale "Lose Yourself" voitti vuoden 2003 Oscar-gaalassa parhaan kappaleen palkinnon.
Elokuvan on suomentanut Karri Miettinen, alias Paleface. Huomionarvoista Palefacen tekemistä rap-lyriikan käännöksistä on, että elokuvan tuotantoyhtiö osoitti kunnioitustaan tämän taiteelliselle osaamiselle suomalla tälle selkeästi suuremmat vapaudet näiden käännösten sanasta sanaan uskollisuudelle Eminemin originaali-sanoitusten suhteen, kuin monien muiden kielisten levityskopioihin tehtyihin sanoituksiin sallittiin kääntäjille, jotka olivat selkeästi ammatti-elokuvakääntäjiä, pikemmin kuin rap-lyriikan taitajia.
Elokuvan soundtrack julkaistiin 29. lokakuuta 2002.
Sundsvall
Sundsvall on Kustaa II Aadolfin vuonna 1621 perustama satamakaupunki Ruotsissa, Pohjanlahden rannalla, Västernorrlandin läänissä. Se kuuluu nykyään samannimiseen Sundsvallin kuntaan ja toimii sen keskustaajamana. Taajama on asukasluvultaan koko läänin suurin, läänin pääkaupunki tosin on Härnösand.
Sundsvallista oli aikaisemmin Vaasanlaivojen hoitama laivayhteys Suomen kaupunkeihin Vaasaan ja Poriin. Sundsvall on myös Porin ystävyyskaupunki.
Suuri Pohjan sota ulottui vuonna 1721 Sundsvallin alueelle, jolloin vastarinnasta huolimatta venäläiset valtasivat kaupungin ja polttivat sen maan tasalle. Palolta säästyi vain kirkko ja kellotapuli.
Sundsvall kasvoi agraarisesta takapajulasta voimakkaasti 1800-luvun puolivälissä alueen sahateollisuuden kasvun myötä, kunnes vuosisadan loppupuoliskolla alueella oli eniten sahateollisuusalan yrityksiä koko maailmassa. Hyvinvointi näkyi väkimäärässä, joka kymmenkertaistui 1800-luvun aikana. Vuoden 1879 suurlakko, "Sundsvallsstrejken", ensimmäinen laatuaan Ruotsissa, oli seurausta senhetkisestä sahateollisuuden palkkojen laskusta.
Vuoden 1888 palossa menetettiin jälleen suuri osa kaupunkia, mistä viisastuneina Sundsvallista rakennettiin uusgoottilaista, uusrenessanssia ja uusbarokkilaista tyyliä edustava ajanmukainen kivikaupunki, "Stenstaden". Sundsvallin arkkitehtuuria arvostetaan niin, että esimerkiksi vuonna 2017 kaupunki sijoittui kärkeen Arkitekturupproret-blogin () yleisöäänestyksessä Ruotsin kauneimmasta kaupungista.
Sundsvallista ovat kotoisin jalkapalloseura GIF Sundsvall, jääkiekkoseura IF Sundsvall Hockey ja koripalloseura Sundsvall Dragons.
Amenemhet
Amenemhet (joskus myös "Amenemhat", "Amenemes" tai "Ammanemes") on muinainen egyptiläinen nimi. Sitä ovat käyttäneet seuraavat faaraot:
Suuri valiokunta
Suuri valiokunta (SuV) on eduskunnan valiokunta, joka vastaa Euroopan unionia koskevien asioiden ja tiettyjen lakiehdotusten käsittelystä eduskunnassa.
Lainsäädäntöön suuri valiokunta osallistuu käsittelemällä ne lakiehdotukset, joihin on tehty muutoksia eduskunnan täysistunnon ensimmäisessä käsittelyssä. Suuri valiokunta voi yhtyä eduskunnan päätökseen tai ehdottaa siihen muutoksia, joista eduskunta sitten äänestää.
Historiallisesti suuri valiokunta on eräänlainen kompromissi yksi- ja kaksikamarisen parlamentin välillä, eduskunnan "ylähuone". Kun Suomi siirtyi vuonna 1907 suoraan säätyvaltiopäivistä yksikamariseen parlamenttiin, kaikki eivät luottaneet koko kansan joukosta vapailla vaaleilla valittavien kansanedustajien kykyihin. Suureen valiokuntaan ajateltiinkin valittavaksi kokeneita kansanedustajia, jotka varmistaisivat täysistunnon ensimmäisessä käsittelyssä lakiesityksiin mahdollisesti tehtyjen muutosten olevan asianmukaisia.
Eduskunta tekee lakiesityksiin täysistunnon ensimmäisessä käsittelyssä muutoksia vain harvoin, ja suuren valiokunnan rooli oli varsin vähäinen ennen Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Silloin suuri valiokunta sai tehtäväkseen Euroopan unionia koskevien asioiden käsittelyn eduskunnassa lukuun ottamatta ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, jotka käsitellään ulkoasiainvaliokunnassa.
Ennen EU:n huippukokouksia pääministeri informoi suurta valiokuntaa huippukokouksen asialistan asioista ja raportoi kokouksen jälkeen asioiden käsittelyn etenemisestä. Myös Euroopan unionin neuvoston kokouksiin osallistuvat ministerit informoivat suurta valiokuntaa ennen kokousta ja raportoivat kokouksen jälkeen sen kulusta. Näin eduskunta pystyy seuraamaan valtioneuvoston toimintaa Euroopan unionin päätöksenteossa, ja vastaavasti valtioneuvoston jäsenet saavat suuressa valiokunnassa kuulla, mikä on eduskunnan kanta Euroopan unionin tasolla käsiteltäviin asioihin.
Kun valtioneuvosto lähettää eduskunnalle kirjelmän sellaisista Euroopan yhteisön säädös-, sopimus- tai toimenpide-ehdotuksista, jotka kuuluvat eduskunnan toimivaltaan, suuri valiokunta muotoilee eduskunnan vastauksen valtioneuvostolle. Kirjelmässä valtioneuvosto ilmoittaa eduskunnalle myös oman kantansa kyseiseen ehdotukseen. Suuri valiokunta muodostaa puolestaan erikoisvaliokuntien lausuntojen pohjalta eduskunnan kannan asiaan.
Valtioneuvosto voi myös valiokunnan pyynnöstä tai omasta aloitteestaan informoida suurta valiokuntaa asioiden valmistelusta EU:ssa.
Suuressa valiokunnassa on 25 jäsentä ja 13 varajäsentä. Kokous on päätösvaltainen kun läsnä on 17 jäsentä. Muista valiokunnista poiketen kaikilla kansanedustajilla on oikeus olla läsnä suuren valiokunnan kokouksissa vain, kun se käsittelee täysistunnon ensimmäisestä käsittelystä suureen valiokuntaan lähetettyjä lakiesityksiä. Sen sijaan suuren valiokunnan käsitellessä Euroopan unionia koskevia asioita, läsnäolo-oikeus on vain valiokunnan jäsenillä ja varajäsenillä sekä Ahvenanmaan vaalipiiristä valitulla kansanedustajalla.
Mare Frigoris
Mare Frigoris eli Kylmyyden meri on Kuun meri (lat. "mare") Mare Imbriumin pohjoispuolella, ulottuen idässä aina Mare Serenitatiksen pohjoispuolelle. Tummapohjainen Plato-kraatteri sijaitsee vähän meren eteläpuolella. Meren nimesi italialainen tähtitieteilijä Giovanni Riccioli. Pinta-ala noin 436 000 neliökilometriä, noin yhtä paljon kuin Mustallamerellä.
Eteläpuolella on Montes Alpes ja 180 km pitkä näyttävä repeämä Vallis Alpes. Suurimpia kraattereita alueella on liki 90 kilometrin halkaisijaan yltävä Aristoteles. Pohjoispuolella on lukuisia suuria ja rapautuneita kraattereita, kuten W. Bond (158 km) ja melkein yhtä suuri J. Herschel.
Senusret
Senusret (usein myös "Sesostris") on muinainen egyptiläinen nimi. Sitä ovat käyttäneet seuraavat faaraot:
Pirunsaari
Pirunsaari () on saari Ranskan Guayanan rannikon edustalla, noin 50 kilometriä Cayennesta luoteeseen. Pirunsaari on pohjoisin ja pienin Pelastuksen saarten ("Îles du Salut") saariryhmästä, johon kuuluvat myös Royale ("Île Royal") ja Saint-Joseph ("Île Saint Joseph"). Saari oli vuosina 1852–1946 osa Ranskan pahamaineisinta rangaistussiirtokuntaa.
Vuonna 1938 Ranskan hallitus päätti lopettaa vankien lähettämisen Ranskan Guayanaan. Lopullisesti vankisiirtokunta lopetti toimintansa vasta vuonna 1946. Suurin osa senhetkisistä vangeista palautettiin takaisin Ranskaan, mutta jotkut jäivät vapaaehtoisesti Ranskan Guayanaan. Vankilan toiminnan aikana Ranskan Guayanaan lähetettiin yli 80 000 vankia.
Pirunsaarelle lähetettiin pääasiassa poliittisia vankeja. Saarelle tuomittujen vankien joukossa ovat olleet muun muassa syyttömänä maanpetturiksi tuomittu Alfred Dreyfus ja oman väitteensä mukaan Henri Charrière, joka kirjoitti kokemuksistaan omaelämänkertaisen romaanin Vanki nimeltä Papillon. Ranskan viranomaiset ovat julkistaneet vankisiirtokunnan rekistereitä, jotka osoittavat, että Charrière ei ollut koskaan saarella, vaan pakeni mantereella olleesta leiristä.
Vangit joutuivat elämään niin kovissa oloissa, että rangaistuksen pituudella ei ollut juuri merkitystä, sillä hyvin harva selvisi Pirunsaarelta hengissä. Vankeja teloitettiin ja heitä nääntyi tauteihin ja nälkään. Leiriläisten oli tehtävä raskaita töitä, joista erityisesti tienrakennus keskellä viidakkoa oli vaarallista troppisten sairauksien takia. Varsinainen Pirunsaari oli tarkoitettu poliittisille vangeille, esimerkiksi vakoojille. Royale-saarelle kuljetettiin vaaralliset vangit. Saint-Joseph-saari oli kuitenkin pahamaineisin, koska siellä vangit sijoitettiin eristysselleihin, joissa moni menetti järkensä.
Vankilassa vallitsi vahvemman laki, ja raha oli ratkaisevassa asemassa. Rahalla saattoi ostaa vartijoilta ruokaa, rommia ja tupakkaa. Rahan säilytykseen oli vain yksi keino: peräsuoli. Vartijat tekivät ruumiintarkastuksia saadakseen pakenemista varten kerätyt rahat ja tarvikkeet pois vangeilta. Vanki, joka sai haltuunsa veitsen, oli pimeän aikaan vaarallinen sekä tovereilleen että vartijoille. Ranskassa ei tiedetty vankilan kurjista oloista, vaan pikemminkin kuvailtiin, kuinka Pirunsaarella loikoillaan päivät pitkät riippumatoissa.
Pirunsaarelta pakeneminen oli vaikeaa. Viidakkoon tai merelle pakeneminen saattoi onnistua, mutta niistä ei selvinnyt hengissä pois. Silti pakoyrityksiä tehtiin noin 50 000 eli keskimäärin 500 yritystä vuodessa. Paenneista 15 prosenttia ei saatu kiinni, mutta vain pieni osa lienee karannut onnistuneesti.
1800-luvun puolivälin tienoilla tehtiin kokeilu, jossa Pirunsaarelle tuotiin 15 prostituoitua, joiden arveltiin kannustavan vankeja kunnialliseen elämään ja perheen perustamiseen. Naisia vartioivat nunnat. Perheitä ei juuri syntynyt, vaan naiset jakoivat lempeä jokaiselle, joka saattoi tarjota heille rommia. Miesten keskuudessa syntyi riitoja, ja lopulta saarella raivosi kuppaepidemia.
Abandonware
Abandonware (suom. 'hylätty tavara') on englanninkielinen käsite, joka tarkoittaa useiden vuosien ikäisiä tietokonepelejä ja -ohjelmia ja erityisesti niiden ilmaislevitystä. Useimmiten ohjelmat ovat poistuneet myynnistä, mutta joskus niitä myydään edelleen. Abandonware-ohjelmia ja -pelejä hankitaan usein nostalgiasyistä, joskin tunnetuimpia vanhoja pelejä hankitaan myös ilman aiempaa tutustumista. Yleisimmin abandonware-ohjelma on vanha tietokonepeli, joka on vedetty myynnistä useita vuosia sitten.
Juridisessa mielessä käsitettä "abandonware" ei ole olemassa, eikä tekijänoikeuden alaisia tietokoneohjelmia voida koskaan pitää "isännättöminä esineinä" (). Vaikka tekijänoikeuden haltija olisikin lopettanut ohjelman taloudellisen hyödyntämisen, on ohjelma kuitenkin edelleen tekijänoikeudella suojattu ja sen kopiointi on laitonta. Poikkeuksena ovat ne tapaukset, joissa tekijänoikeuden omistanut yritys on lopettanut toimintansa siirtämättä tekijänoikeuksia toiselle taholle, ja ne tapaukset, joissa tekijänoikeudenhaltija itse on vapauttanut vanhat kaupalliset ohjelmansa ilmaislevitykseen. Nämä kattavat kuitenkin vain vähemmistön abandonwarena kopioiduista ohjelmistoista.
Eräs moraalinen kanta on, että koska yhtiö ei enää tee rahaa ohjelmalla tai pelillä, voidaan sen käyttöarvo säilyttää levittämällä sitä abandonwarena ilmaiseksi.
Hongkongilainen sijoituspankkiiri Sarinee Achavanuntakul ylläpitää yhtä internetin suurinta abandonware-sivustoa nimeltä "Home of the Underdogs". Hän ei omien sanojensa mukaan tarkoita rikkoa lakia vaan haluaa säilyttää pelitalojen hylkäämät pelit. Useat isot pelitalot tuomitsevat toiminnan lainvastaiseksi.
GOG.com-sivusto ("Good Old Games") puolestaan tarjoaa vanhoja pelejä sopimuksella tehtyinä laillisina uudelleenjulkaisuina. Pelit ovat maksullisia mutta hyvin edullisia.
Niinisalo
Niinisalo on kylä ja taajama Kankaanpäässä. Se sijaitsee noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta koilliseen Parkano–Jyväskylä-tien suunnassa Pori–Haapamäki-radan varrella. Kylästä lähtevät myös seututiet Karviaan ja Jämijärven kautta Ikaalisiin. Kylän kaakkoispuolella on matalahko, Jämijärven kautta Kyrösjärveen laskeva Valkiajärvi. Kylässä toimii peruskoulun ala-aste, jossa ovat luokat 1−6. Siellä on myös vuonna 1965 valmistunut seurakuntatalo. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema Niinisalon rautatieasemarakennus on vuodelta 1933.
Niinisalon kautta kulki aikoinaan historiallinen Hämeen ja Pohjanmaan välinen, Länsi-Suomen tärkein maantie "Kyrönkankaantie" ja kylässä oli sen varrella kestikievari. Tie on pääosin nykyisinkin olemassa ja varuskunnan eteläpuolelta lähtien myös vapaasti kuljettavissa. Pari kilometriä varuskunnasta etelään Kuninkaanlähteen suuntaan sijaitsee tunnettu Viidentienristeys, josta erkanevat sivutiet Kankaanpään keskustaan, Taulunkylään ja Vihunkylään.Niinisalossa toimii Porin prikaatin Niinisalon toimipiste (ent. Tykistöprikaati) joukkoyksiköineen ja vuoden 2012 loppuun Koeampumalaitos. Satakunnan Sotilassoittokunta toimi vuoden 2013 loppuun asti. Varuskunta on Kankaanpään toiseksi suurin työnantaja kaupungin jälkeen. Niinisalossa ovat toimineet myös YK-Koulutuskeskus ja RUK. Niinisalossa sijaitsee myös Niinisalon rautatieasema.
Niinisalon kulttuurikohteisiin kuuluu Kankaanpään kaupunginmuseo, jonka yhteydessä ovat Räikkeen taidekokoelma ja Varuskuntaosasto. Kaupunginmuseo toimii entisessä kansakoulussa. Varuskantaosastolla on esillä mm. vuosina 1945–1947 toiminut Niinisalon internaatti eli sisäoppilaitos sotaveteraaneille, joilta koulu oli jäänyt kesken sodan vuoksi. Oppilaiden keski-ikä oli 25 vuotta ja vanhin oppilas oli 36-vuotias.
Vuodesta 1977 lähtien Niinisalon kansakoulurakennuksessa oli tykistöaselajin erikoismuseo, Tykistömuseo. Museo siirrettiin 1997 keskeisemmälle paikalle Hämeenlinnaan.
Cornelius Nepos
Cornelius Nepos (n. 100–24 eaa.) oli roomalainen kirjailija. Hän oli kotoisin Hostiliasta, Veronan läheltä. Hänen elämäkertateoksensa "Kuuluisia miehiä" ("De viris illustribus") oli kauan lukukirjana latinan opetuksen alkuasteilla.
Cornelius oli Catulluksen, Ciceron ja Titus Pomponius Atticuksen ystävä. Catullus omisti runojaan hänelle.
Astral Projection
Astral Projection on israelilainen psytrance-yhtye, johon kuuluvat Avi Nissim, Lior Perlmutter ja aikaisemmin Yaniv Haviv. Yhtye on maailmanlaajuisesti hyvin tunnettu elektronisen tanssimusiikin piireissä.
Victor Cousin
Victor Cousin (28. marraskuuta 1792 – 14. tammikuuta 1867) oli ranskalainen filosofi ja eklektikko. Hänen pääteoksensa oli "Du vrai, du beau et du bien".
Marcus Licinius Crassus
Marcus Licinius Crassus Dives. (115 eaa. tai 114 eaa. – 53 eaa.) oli roomalainen poliitikko, joka johti Spartacuksen johtaman orjakapinan 73–71 eaa. kukistamista. Crassus oli myös yksi Rooman rikkaimpia miehiä.
Crassuksen isä ja veli murhattiin, kun Marius ja Cinna valtasivat vuonna 87 eaa. Rooman kaupungin ja alkoivat raivata poliittisia vastustajiaan pois tieltä. Myös Crassus oli hengenvaarassa, mutta hän onnistui pakenemaan Roomasta Hispaniaan. Myöhemmin hän liittoutui sotapäällikkö Sullan kanssa ja auttoi tätä kaappaamaan vallan vuonna 82 eaa..
Sullan kaksi vuotta kestäneen diktatuurin aikana Crassuksen varallisuus moninkertaistui. Sullan poliittiset puhdistukset tarjosivat Crassukselle erinomaisen tilaisuuden hyödyntää kiinteistökeinottelutaitojaan: hän osti halvalla teloitettujen miesten maatilat ja myi ne suurella voitolla. Lisäksi hän vaurastui orjakaupalla ja hopeakaivostoiminnalla.
Rikkauksien lisäksi Crassus tavoitteli poliittista ja sotilaallista valtaa. Tähän tarjoutui tilaisuus vuonna 73 eaa., kun hän sai tehtäväkseen Spartacuksen orjakapinan kukistamisen. Kapinalliset voitettiin kaksi vuotta kestäneiden ankarien taistelujen jälkeen. Tosin Crassuksen voittoa himmensi se, että myös Pompeius vaati voitosta kunniaa itselleen.
60-luvulla eaa. Crassus jatkoi pyrkimyksiään kasvattaa vaikutusvaltaansa. Hän kykeni ostamaan puolelleen monia vaikutusvaltaisia senaattoreja, mutta jäi kuitenkin sotilaallisia saavutuksia hankkivan Pompeiuksen varjoon. Crassuksella oli myös hyvät edellytykset kustantaa kansalle erilaisia huvituksia, mutta hänellä ei ollut sellaista karismaa ja puhetaitoa, joka olisi vedonnut suuriin massoihin.
Vuonna 60 eaa. Crassus liittyi Pompeiuksen ja Caesarin perustamaan poliittiseen liittoumaan, jota kutsuttiin 1. triumviraatiksi. Crassuksen merkittävin panos tässä liittoutumassa oli se, että hän maksoi Caesarin valtavat velat ja edisti täten merkittävästi Caesarin uraa. Crassus ja Pompeius tulivat huonosti toimeen keskenään, mutta Caesarin diplomaattiset taidot saivat liittouman pysymään kasassa.
Pompeiuksen ja Caesarin sotilaallinen vaikutusvalta kasvoi jatkuvasti 50-luvulla eaa. Crassus päätteli, että hänenkin olisi saavutettava uusia sotilaallisia saavutuksia, jos hän aikoisi kilpailla tasaveroisesti vallasta liittolaistensa kanssa. Saatuaan vuonna 54 eaa. nimityksen Syyrian maaherraksi, hän päätti käyttää tilaisuutta hyväkseen ja varusti 40 000 miehen armeijan, tavoitteenaan valloittaa itäinen Parthian valtakunta.
Parthian sotaretkellä Crassuksen sotilaalliset kyvyt osoittautuivat riittämättömiksi. Vaikka hänellä oli käytössään suurempi armeija kuin parthialaisilla, ei hän kyennyt johtamaan sitä määrätietoisesti. Vuonna 53 eaa. käydyssä ratkaisevassa Carrhaen taistelussa roomalaiset olivat kuumuuden uuvuttamia, kun taas parthialaiset käyttivät tehokkaasti hyväkseen nopeaa ratsuväkeään. Taistelu päättyi roomalaisten kannalta katastrofiin: parthialaiset löivät roomalaiset ja Crassus sai surmansa. Roomalaisten tappiot olivat noin 30 000 miestä. Kaatuneiden joukossa oli myös Crassuksen poika, Publius Licinius Crassus.
Louis-Ferdinand Céline
Louis-Ferdinand Céline (oik. Louis-Ferdinand Destouches, 27. toukokuuta 1894 Courbevoie – 1. heinäkuuta 1961 Meudon) oli ranskalainen kirjailija.
Céline osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vapaaehtoisena ja haavoittui käsivarteen. Sodan jälkeen hän asui muun muassa Yhdysvalloissa Detroitissa ja Afrikassa.
Céline valmistui lääkäriksi vuonna 1924 ja matkusti laajalti Kansainliiton tehtävissä. Vuonna 1928 hän avasi klinikan Pariisin esikaupunkialueella ja kirjoitti vapaa-aikanaan. Célinen vuonna 1932 ilmestynyt esikoisteos "Niin kauas kuin yötä riittää" ("Voyage au bout de la nuit") oli samalla hänen kirjallinen läpimurtonsa. Osittain omaelämäkerrallinen romaani rikkoi useita kirjallisia konventioita viljellessään muun muassa slangia ja räävittömyyksiä, eikä sitä voi asettaa mihinkään aikansa kirjalliseen tyylisuuntaukseen. Teoksen yleinen sävy on melko synkkä, nihilistinen ja pessimistinen, joskin monet näkivät siinä myös paljon huumoria – seikka, joka lähinnä raivostutti Célineä.
Vuonna 1936 ilmestyi Célinen toinen romaani "Kuolema luotolla" ("Mort à credit"). Myös se on omaelämäkerrallinen, pessimistinen kuvaus ihmisen pyrkimysten turhuudesta.
Kahden suurteoksensa jälkeen Céline alkoi kirjoittaa fanaattisen juutalaisvastaisia tekstejä, mikä on vaikuttanut merkittävästi hänen myöhempään kuvaansa kirjailijana. Juutalaisvastaisuuden takia hänet yhdistettiin Ranskassa Saksan toisen maailmansodan aikaiseen miehityshallintoon, vaikka hän vihasi natsienkin ideologiaa. Céline pakeni Saksaan ja edelleen Tanskaan, missä hän oli vuoden vangittuna. Hän palasi Ranskaan vuonna 1951 ja jatkoi kirjoittamista ja lääkärinä toimimista.
Ranskalainen kirjankustantamo Gallimard oli vuonna 2018 aikeissa julkaista tuhatsivuisen kokoelman Célinen vuosina 1937–1941 kirjoittamia juutalaisvastaisia tekstejä mutta perui hankkeen sen jälkeen kun natsien jäljittäjä, asianajaja Serge Klarsfeld oli ilmoittanut ryhtyvänsä oikeustoimiin, jos teos ilmestyy. Klarsfeld sanoo perusteluissaan, että Céline ”vaikutti kokonaiseen kollaboraattorien sukupolveen, joka lähetti Ranskan juutalaisia kuolemaan”. Pamfletit myytiin loppuun 1940-luvun puolivälissä, eikä Céline halunnut niistä otettavan uusia painoksia. Sen sijaan hänen 105-vuotias leskensä muutti mielensä ja allekirjoitti julkaisusopimuksen. Ranskassa suhtautuminen julkaisusuunnitelmaan on ollut hyvin ristiriitaista. Kirjoituksia on julkaistu piraattiversioina. Niiden tekijänoikeussuoja päättyy 2031.
Kirjallisesti Céline on vaikuttanut erityisesti yhdysvaltalaiseen Henry Milleriin, jonka kuuluisa teos "Kravun kääntöpiiri" voidaan nähdä eräänlaisena pastissina Célinen teoksesta "Niin kauas kuin yötä riittää". Millerin kautta Célinen vaikutus näkyy myös beat-kirjallisuudessa (muun muassa Jack Kerouac, Allen Ginsberg, William S. Burroughs), joskaan amerikkalaisten beat-kirjailijoiden tuotokset eivät yleensä ole yhtä synkkäsävyisiä kuin Célinen proosa.Céline oli myös tunnettu mielipiteistään jossa hän kiisti holokaustin
Céline-asiantuntija David Alliot on kerännyt Célineä koskevan aikalaisten kirjoittaman tai dokumentoidusti lausuneen aineiston teokseksi "D’un Céline l’autre" (2011).
Carlos Guastavino
Carlos Guastavino (5. huhtikuuta 1912 – 29. lokakuuta 2000) oli argentiinalainen säveltäjä. Hän syntyi Santa Fen maakunnassa ja oli myös lahjakas pianisti. Hänen musiikissaan oli vaikutteita argentiinalaisesta kansanmusiikista. Suurin osa Guastavinon sävellyksistä on lauluja tai muita pienimuotoisia teoksia. Hän kuitenkin sävelsi myös orkesteri- ja balettimusiikkia.
Guastavinon kenties tunnetuin teos on laulu ”Se equivocó la paloma”.
Amenhotep
Amenhotep (usein myös "Amenhetep" tai "Amenofis") on muinainen egyptiläinen nimi. Sitä ovat käyttäneet seuraavat faraot:
Myös 18. dynastian aikaan elänyt jumalaksi korotettu kuninkaan kirjuri on ollut nimeltään Amenhotep.
Mare Crisium
Mare Crisium eli Vaarojen meri on kuun meri (lat. "mare") Kuun pohjoisella pallonpuoliskolla. Se sijaitsee koilliseen Mare Tranquillitatiksesta. Muodoltaan se on lähellä soikiota, pääakselin ollessa itä-länsisuunnassa. Merta ympäröi vuorivalli. Pinta-alaa sillä on noin saman verran kuin Britteinsaarilla eli 176 000 neliökilometriä ja halkaisijaa noin 570 kilometrin verran.
"Mare Crisium" on valtava asteroiditörmäyksessä syntynyt kraatteri, joka on täyttynyt Kuun sisuksista pursunneella laavalla, joka on jähmettynyt basaltiksi.
Neuvostoliiton kuuluotaimista Luna 15 ja 24 laskeutuivat alueelle, ensin mainittu yritti hakea näytteitä huonolla menestyksellä, laskeutumisrakettien pettäessä luotain murskaantui Kuun pintaan. Tämä tapahtui samaan aikaan Apollo 11:n laskeutumisen kanssa. Luna 24 taas onnistui näytteenotossaan ja toi 1976 Maahan asti 170 grammaa vaaleata "kuuperää", Neuvostoliiton kuuohjelman suurimman kuunäytteen.
Meren pinnalla kulkee monia pitkiä ryppyjonoja ("dorsum" latinaksi), "Dorsum Oppelin" ollessa suurimpia näistä, ja kraattereista Picard on ehkä silmiinpistävin. Mare Crisiumin alla on suuremman painovoiman alue, massakeskittymä eli maskoni.
Mare Crisiumiin liittyy samankeskisiä vuorikehiä, joiden läpimitat ovat 360, 540, 740, 1080 ja 1 600 km. Näistä merkittävin on 740 km läpimittainen.
Altaan syvyys on jopa 4,57 km. Meren sijainti on 17.0°N, 59.1°E.
Mare Crisiumin alueella on nähty jonkin verran normaalia enemmän väitettyjä Kuun outoja, lyhytkestoisia TLP-ilmiöitä, joiden syistä kiistellään kovasti.
Varda
Varda Elentári on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen hahmo.
Varda on vala, Manwën vaimo. Varda tarkoittaa ylevää tai jaloa, ja "Elentári" tarkoittaa Tähtikuningatarta. Hänet tunnetaan myös nimillä Elbereth, Gilthoniel, Kohtelias, Tähtien neito, Tähtien kuningatar ja Tintallë. Varda loi tähdet taivaalle. Kun Melkor aloitti epäsovun luomisen, Varda näki tämän mieleen, ja vihasi tätä. Melkor pelkäsi ja vihasi Vardaa eniten kaikista Valarista.
Vardan sanotaan olevan liian kaunis sanoilla kuvattavaksi. Hänen kasvonsa hohtavat Ilúvatarin valoa. Hän asuu Manwën kanssa Valinorissa. Varda loi tähdet Yavannan istuttaman Telperionin puun kasteesta.
Thutmosis
Thutmosis (usein myös "Thutmose", "Tutmosis" tai "Thotmes") on muinainen egyptiläinen nimi. Sitä ovat käyttäneet seuraavat faaraot:
18. dynastia
Yavanna
Yavanna Kementári on J. R. R. Tolkienin luoma fiktiivinen hahmo.
Yavanna on "vala", luettiin aratarin joukkoon. Hänen ensimmäinen nimensä tarkoittaa "Hedelmien antajaa" ja toinen nimi "Kementári" tarkoittaa "Maan kuningatarta". Häntä kutsutaan myös Palúrieniksi. Yavanna on Aulën vaimo ja on vastuussa maailman kasveista.
Kun Eru salli Aulën luomien kääpiöiden elää, Yavanna pelkäsi niiden kaatavan kaikki metsät Keski-maassa. Eru loi siksi entit suojelemaan puita.
Nienna
Nienna on Taru sormusten herrasta -saagassa Vala. Hän on Mandosin nuorempi ja Irmon vanhempi sisar. Hänen nimensä tarkoittaa "Hän joka itkee". Nienna on syrjäänvetäytyvä ja elää Amanin läntisimmässä kärjessä.
Nienna on Eän omatunto. Hän itki Ezelloharin kukkulalla, kostuttaen sen kyyneleillään. Melkorin tuhottua Kaksi Puuta, hän itki niiden muistolle, puhdistaen Ungoliantin lian pois. Gandalf oli hänen oppilaansa.
Seti
Seti (usein myös "Sethos") on muinainen egyptiläinen nimi. Sitä ovat käyttäneet seuraavat faaraot:
19. dynastia
Muita merkityksiä
Pratt
Pratt on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:Pratt & Whitney on yhdysvaltalais-kanadalainen lentokoneen moottorien valmistaja.
Christian Sinding
Christian August Sinding (11. tammikuuta 1856 – 3. joulukuuta 1941) oli norjalainen säveltäjä.
Sinding syntyi Kongsbergissä. Hän opiskeli musiikkia Oslossa ennen siirtymistään Saksaan. Siellä Sinding opiskeli konservatoriossa Leipzigissä Salomon Jadassohnin johdolla.
Vuonna 1920 Sinding siirtyi Yhdysvaltoihin opettamaan sävellystä. Hän kuoli Oslossa.
Sinding muistetaan nykyään parhaiten pianokappaleidensa ansiosta. Muita harvemmin esitettyjä teoksia ovat muun muassa neljä sinfoniaa, kolme viulukonserttoa, pianokonsertto sekä ooppera "Der Heilige Berg".
Estë
Estë on J. R. R. Tolkienin kirjojen Keski-Maassa Vala, "vahingoittuneiden parantaja". "Harmaa on hänen värityksensä, ja lepo hänen lahjansa." Hän on Irmon vaimo, ja elää hänen kanssaan hänen puutarhassaan Lórienissa, Valinorissa. Hän nukkuu päivällä saarellaan, joka on Lorellin-järvellä.
Vairë
Vairë Kutoja on vala J. R. R. Tolkienin Keski-Maahan keskittyvässä mytologiassa. Kuten muut kaltaisensa, hän asustaa Valinorissa, kuolevaisten maiden ulottumattomissa. Vairë on Námon vaimo ja hän asuu Mandosin saleissa, Amanin länsirannikolla. Vairën vastuulla on kutoa Ajan kangasta. Mandos käyttää tätä kudelmaa avukseen tuomitessaan sielujen kohtaloa. Vairë lasketaan Valieriksi, Valarien kuningatareksi; ei mahtavien voimien takia kuten jotkut, vaan "Tarinaverkkojensa", jotka peittävät Mandosin saleja.
Wisconsin Dells
Wisconsin Dells on kaupunki Yhdysvalloissa Wisconsinin osavaltiossa. Kaupungissa on noin 2 400 asukasta. Kaupungin pääelinkeino on matkailu. Wisconsin Dellsissä on huvipuistoja, vesipuistoja, kasino sekä paljon muutakin vapaa-ajan toimintaa. Suomalaiset matkailijat voivat kesäisin hoitaa asioitaan useassa paikassa suomen kielellä, koska Dellsissä työskentelee kesäisin muutama kymmenen suomalaista nuorta.
Vána
Vána on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjoissa. Hän on Vala, jota kutsutaan myös nimellä Ikinuori. Hän on Yavannan nuorempi sisar ja Oromën vaimo. "Kaikki kukat kukoistavat kun hän kävelee ohi, ne avautuvat jos hän niihin koskee; ja kaikki linnut laulavat hänen tuloaan." Hän asuu puutarhassa joka on täynnä kultaisia kukkia ja tulee usein Oromën metsään.
Nessa
Nessa on Taru sormusten herrasta -saagassa Vala. Hän on Tulkasin vaimo ja Oromën sisar. Nessa on huomattu, nopeudestaan, kyvystään karistaa luonnossa häntä jahtaava peura, ja myös tanssitaidostaan, kun hän tanssii Valinorin ikivihreillä niityillä.
Operetti
Operetti on kevyt näytelmä, johon liittyy musiikki ja jossa on yleensä sekä laulettuja että lausuttuja vuorosanoja. Operetti muistuttaa oopperaa, mutta on aiheiltaan kevyempi. Operetti syntyi Ranskassa, missä ooppera sai vierelleen kevyempiä muotoja.
Ranskalaisen operetin ensimmäinen suuri nimi oli Jacques Offenbach. Jacquesin tekemä "Orfeus manalassa" sisälsi monia aikansa tanssirytmejä, muun muassa paheellisena pidetyn cancanin. Samaan aikaan syntyi Wienissä lähinnä laulunäytelmän perinteeseen pitäytyvä wieniläisoperetti, jonka sen suuret nimet olivat Franz von Suppé ja Johann Strauss nuorempi.
Johann Straussin useimmat valssit olivat hänen opereteistaan, josta ne irtautuivat oman aikansa iskelmiksi. Straussin kuuluisimmat operetit ovat "Lepakko", "Yö Venetsiassa", "Mustalaisparoni" ja "Wieniläisverta". Muita klassisen wieniläisoperetin säveltäjiä olivat muun muassa Karl Millöcker ja Carl Zeller.
Klassinen wieniläisoperetti sai uuden säveltäjäkaartin, jonka nimekkäin edustaja oli Franz Lehár (1870-1948). Hän oli sellaisia operettisäveltäjiä, joiden lauluista tuli ensimmäisiä iskelmiä, esimerkiksi "Iloinen leski", "Luxemburgin kreivi", "Hymyn maa" ja "Zarevits".
Operetti ei enää kyennyt uusiutumaan 30- ja 40-luvun jälkeen. Eurooppalainen operetti sai vierelleen anglosaksisen musikaalin.
Wieniläisoperetti on kuulunut perinteisesti Suomen Kansallisoopperan ohjelmistoon, vaikka operetille olikin vaikea löytää esiintymispaikkaa tai saada tarpeeksi paljon tai hyviä näyttelijöitä.
Timo Jutila
Timo Juhani ”Juti” Jutila (s. 24. joulukuuta 1963 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka oli voittamassa Suomen ensimmäistä jääkiekon maailmanmestaruutta vuoden 1995 MM-kisoissa joukkueen kapteenina. Jutila on Suomen ensimmäinen kaksinkertainen jääkiekon maailmanmestari aikuisten tasolla, jos johtotehtävät lasketaan mukaan: toisen kultansa hän sai MM-kisoissa 2011 joukkueenjohtajana. Jutilaa pidetään kasvattajaseuransa Tapparan yhtenä tunnetuimmista pelaajista.
Timo Jutila varttui Tesomajärven kaupunginosassa (joka tunnetaan paremmin Tesomana) Tampereella. Hän pelasi ensimmäisen kunnon ottelunsa SM-liigassa vain 16-vuotiaana puolustajaparinaan Pekka Marjamäki, joka oli hänen esikuvansa. Jutila edusti Tapparaa vuosina 1980–1984, 1985–1988, 1992–1996 ja 1997–1999. Pohjois-Amerikassa hän pelasi kaudella 1984–1985 NHL-joukkue Buffalo Sabresissa ja AHL-joukkue Rochester Americansissa. Lisäksi hän on pelannut Ruotsissa Luleå HF:ssä 1988–1991 ja Sveitsissä SC Bernissä 1996–1997.
Suomen maajoukkueessa Jutila pelasi vuodesta 1981 alkaen, ja hän oli myös maajoukkueen pitkäaikainen kapteeni. Jutila osallistui kahdeksan kertaa MM-kisoihin, kolmiin olympialaisiin ja kahteen Kanada-cupiin, ja hän saavutti maailmanmestaruuden jääkiekossa vuonna 1995. Jutila on itse arvioinut, että hänen aikanaan Suomi pelasi parasta jääkiekkoa MM-kisoissa 1994 sekä myös saman vuoden Lillehammerin talviolympialaisissa. Suomi hävisi turnauksissa vain olympialaisten välierän ja MM-kisojen loppuottelun, molemmat Kanadaa vastaan. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Jutilan jääkiekkoleijonaksi numerolla 132, ja Tappara on jäädyttänyt Jutilan pelinumeron 7. Jutila valittiin IIHF Hall of Fameen seitsemäntenä suomalaispelaajana.
Jutila lopetti urheilijauransa 1999. Leijonien joukkueenjohtajaksi Jutila tuli Heikki Riihirannan tilalle keväällä 2003, ja toimi tehtävässä MM-kisoihin 2014 asti.
Timo Jutilan tampereen murre on poikinut vuonna 2002 julkaistun hakuteoksen "Juti-suomi hokisanakirja". Hänen tunnetuin terminsä lienee maalin yläkulmaa tarkoittava "ylämummo", joka 2000-luvun vaihteessa on levinnyt kiekkoharrastajien käyttöön ympäri Suomen.
Timo Jutilalla ja hänen ensimmäisellä vaimollaan Tarja Jutilalla on kolme lasta, yksi poika ja kaksi tytärtä. Jutilan poika Eero (s. 1992) on pelannut Tapparan ja KooVeen junioreissa. Vuonna 2009 Jutila solmi toisen avioliittonsa ja asui vaimonsa Marian kanssa Vantaalla. Timo ja Maria Jutila erosivat kesällä 2013. Joulukuussa 2014 Timo Jutila meni naimisiin Satu Mikkolan kanssa.
Jutilan veli Markku Jutila on myös entinen jääkiekkoilija. Timo Jutila on osallistunut politiikkaan kokoomuksen riveissä.
Analyyttinen lukuteoria
Analyyttinen lukuteoria on lukuteorian osa-alue, jossa lukuteorian ongelmien ratkaisemiseen käytetään matemaattisen analyysin menetelmiä. Ensimmäinen merkittävä analyysiä lukuteoriaan soveltamalla saatu tulos oli todistus Dirichlet'n lauseelle alkuluvuista aritmeettisessa lukujonossa. Myös alkulukulauseen todistus oli tärkeä merkkipaalu analyyttisen lukuteorian historiassa.
Analyyttisen lukuteorian kehitys on jatkunut yhtä vilkkaana kuin kukoistuskaudellaan 1930-luvulla. Multiplikatiivinen lukuteoria käsittelee alkulukuja ja Dirichlet'n sarjoja. Samoja menetelmiä on pyritty yleistämään yleisille L-sarjoille, mutta tässä teoriassa on vielä paljon ratkaisemattomia ongelmia. Tyypillisiä additiivisen lukuteorian ongelmia ovat muun muassa Goldbachin konjektuuri ja Waringin probleema.
Analyyttisen lukuteorian menetelmät ovat muuttuneet jonkin verran ajan kuluessa. Hardyn ja Littlewoodin "ympyrämenetelmä" tarkasteli potenssisarjoja lähellä yksikköympyrää, kun taas nykyään sarjat yleensä katkaistaan ja tarkastellaan äärellisiä summia. Diofantoksen approksimointi on tullut apukeinona generoivien funktioiden lisäksi. Näiden funktioiden kertoimet on konstruoitu kyyhkyslakkaperiaatetta hyväksikäyttämällä ja kertoimet ovat kompleksilukuja. Diofantoksen approksimoinnin ja transkendentiaalisuusteorian kehitystä on voitu käyttää Mordellin otaksuman tutkimisessa.
Suurin yksittäinen analyyttisen lukuteorian menetelmä 1950-luvun jälkeen on ollut seulamenetelmät, jotka sopivat erityisesti multiplikatiivisiin ongelmiin. Nämä menetelmät ovat luonteeltaan kombinatorisia.
Myös probabilististä lukuteoriaa käytetään paljon. Probabilistisen lukuteorian ideana on laskea todennäköisyys, että satunnaisesti valitulla tietyn perusjoukon alkiolla on tietty ominaisuus. Jos perusjoukko on äärellinen ja tämä todennäköisyys on 1, niin tällöin ominaisuus pätee kaikilla alkioilla ja lause on saatu todistettua. Äärettömien joukkojen ollessa kysymyksessä tällainen logiikka ei päde, koska ne voivat sisältää äärettömiäkin sellaisia nollamitallisia osajoukkoja, joissa ko. ominaisuus ei ole voimassa. Numeroituvan perusjoukon ollessa kysymyksessä todennäköisyys 1 tarkoittaa sitä, että niiden alkioiden, joilla kyseinen ominaisuus ei ole voimassa, suhteellinen osuus lähestyy asymptoottisesti nollaa, kun alkioita käydään läpi numerointijärjestyksessä.
Väitämme, että lukua 1 suurempien luonnollisten lukujen joukossa alkulukujen tiheys on 1/2.
Muodostamme näiden kokonaislukujen numeroinnin siten, että valitsemme numerointiin vuorotellen alkuluvun ja yhdistetyn luvun niiden esiintymisjärjestyksessä. Näin saamme lukujonon
Näin saadusta lukujonosta toteamme helposti, että:
Tämän perusteella voitaisiin helposti vetää se johtopäätös, että lukua 1 suurempien luonnollisten lukujen joukossa esiintyisi alkulukuja tiheydellä 1/2, eli todennäköisyys sille, että joukosta "satunnaisesti" valittu luku on alkuluku, olisi 50%.
Virhepäätelmä johtuu siitä, että uuden lukujen järjestyksen muuttamisen yhteydessä todennäköisyysjakaumaa on muutettu "työntämällä" yhdistetyt luvut kauemmaksi.
Laboratorio
Laboratorio on kokeellisiin (tieteellisiin, teknisiin sekä taiteellisiin) tutkimuksiin käytetty tila, sellaisia tutkimuksia tekevä laitos tai osasto tai eräiden korkeakoulujen toimintayksikkö. Sana laboratorio juontaa juurensa keskiaikaisen latinan sanasta "labōrātōrium", joka puolestaan tulee sanasta "labōrāre", työskennellä.
Tabloidi
Tabloidi on sanomalehti, joka on kooltaan puolet suurikokoisesta niin sanotusta broadsheet-formaatista. Suomessa tabloid-sivuformaatin leveys on yleisesti 280 millimetriä ja korkeus 400 millimetriä.
Tabloid-nimitys sai alkunsa Isossa-Britanniassa, jossa sana viittaa myös sensaatiohakuiseen sisältöön eli keltaiseen lehdistöön, koska alun perin vain sellaiset lehdet julkaistiin tässä koossa. Termin merkitys liudentui, koska useita aiemmin broadsheet-koossa julkaistuja niin sanottuja laatulehtiä siirtyi tabloid-kokoon, josta käytetään englanniksi usein nimitystä "compact". Esimerkiksi "The Times" ja "The Independent" ovat siirtyneet tähän kokoon.
2000-luvulla heräsi uusi kiinnostuminen tabloid-kokoon. Suomessa sanomalehdistä muun muassa "Itä-Savo", "Länsi-Savo" ja "Kauppalehti" ovat vanhastaan olleet tabloid-kokoisia, samoin iltapäivälehdet "Iltalehti" ja "Ilta-Sanomat". "Lapin Kansa", "Pohjolan Sanomat" ja "Kainuun Sanomat" alkoivat ilmestyä tabloid-kokoisina 17.1.2011, "Satakunnan Kansa" tasan vuotta myöhemmin. Suomen suurin sanomalehti, "Helsingin Sanomat", vaihtoi tabloid-kokoon 8. tammikuuta 2013, "Aamulehti" vuotta myöhemmin ja "Kaleva" 2015. Vuoden 2016 maaliskuussa siihen siirtyivät myös "Etelä-Suomen Sanomat", "Karjalainen", "Keskisuomalainen" ja "Savon Sanomat".
Euroopan suurin tabloid-lehti, sanan molemmissa merkityksissä, on saksalainen "Bild", jonka levikki on alle kaksi miljoonaa. Saksassa tabloideja sanotaan bulevardilehdistöksi. Suomen kielessä se on harvoin käytetty mutta korrektimpi nimitys keltaiselle lehdistölle.
Espanjassa tabloid-kokoisia ovat muun muassa "El País", "ABC", "El Mundo", "El Periódico de Catalunya" ja "La Vanguardia".
Kuuria
Kuuria () oli Roomassa kymmenen sukukunnan (gens) muodostama kansanosasto, joihin kansa jaettiin comitia curiata -kansankokouksessa äänestämistä varten.
Kuurialla tarkoitettiin myös kuurian kokouspaikkaa, ja myöhemmin varsinkin senaatin kokoushuonetta. Rakennus, jossa senaatti kokoontui, vaihteli Rooman valtakunnan historian eri aikakausina. Rooman kuurioita olivat Curia Hostilia, Curia Cornelia ja Curia Julia, joista viimeisimmän rakennutti Julius Caesar. Caesar kohtasi loppunsa Pompeiuksen teatteriin kuuluneessa Pompeiuksen kuuriassa ennen alullepanemansa rakennuksen valmistumista.
Uudella ajalla kuuria ("Curia Romana") tarkoittaa erityisesti Vatikaanin ja paavin hallintoa viranomaisineen.