hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rodina
Rodina - kansallispatrioottinen liitto (, suom. "kotimaa") oli 2003–2007 toiminut venäläinen puolue.
Se oli alun perin noin kolmenkymmenen vasemmistolaisen ja nationalistisen puolueen ryhmä, joka yhdistyi elokuussa 2003 vuoden 2003 duuman vaaleja varten. 7. joulukuuta 2003 Rodina sai 9,02 % äänistä ja 38 paikkaa pienimpänä duumaan päässeistä puolueista. Sen jäsenet Sergei Glazjev ja Viktor Geraštšenko lähtivät vuoden 2004 presidentinvaaleihin, Geraštšenko yhden Rodinan jäsenpuolueen nimittämänä ja Glazjev itsenäisenä ehdokkaana. Glazjev tuli vaalissa kolmanneksi. Vaalien jälkeen toinen puheenjohtajista, Dmitri Rogozin sai puolueen jäsenkunnan äänestämään Glazjevin pois puhemiehen tehtävistä ja jäi itse johtoon.
Marraskuussa 2005 Rodinaa estettiin osallistumasta joulukuun Moskovan duuman vaaleihin. Liberaalidemokraattisen puolueen valituksen mukaan puolue syyllistyi kiihotuksen kansanryhmää vastaan. Sen mainoksessa tummapintaiset kaukasialaiset heittivät vesimeloninkuoria maahan, jotka Rogozin kehottaa keräämään pois ja mainos päättyi kehotukseen "siivota kaupunki roskista."
Rodina yhdistyi lokakuussa 2006 Elämän puolueen ja Eläkeläisten puolueen kanssa Oikeudenmukaiseksi Venäjäksi. Osa entisistä Rodinan kannattajista perusti tässä vaiheessa uuden Suur-Venäjä-puolueen (Великая Россия) eräiden DPNI:n jäsenten kanssa.
Kalle Kauppi
Kalle Kauppi (10. maaliskuuta 1892 Heinolan maalaiskunta – 29. lokakuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen professori sekä Edistyspuolueen kansanedustaja ja ministeri. Kauppi toimi Kauppakorkeakoulun rehtorina vuosina 1939–1945 ja 1957–1961. Hän oli myös korkeakoulun kauppaoikeuden professori.
Kaupin vanhemmat olivat maanviljelijä "Johan Kauppi" ja "Karolina Mansikkala". Hänen ensimmäinen puolisonsa vuosina 1925−1936 oli "Alma Alila Sederström" ja toinen vuodesta 1945 "Rauha Penttala".
Kauppi valmistui ylioppilaaksi 1911 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1914 ja molempien oikeuksien kandidaatin tutkinnon 1919. Hän sai varatuomarin arvon 1921 ja suoritti vielä molempien oikeuksien lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1927. Kauppi sai lisäksi kauppatieteiden kunniatohtorin arvon Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1961.
Kauppi toimi Viikkolehti Liikeapulaisen vt. päätoimittajana 1911–1912, Kauppalehden aputoimittajana 1915 ja asianajajana Lahdessa 1919–1922. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden vt. professori 1927–1929, kauppaoikeuden professori 1929–1961, rehtori 1939–1945 ja 1957–1961 sekä vararehtori 1952–1957. Tämän ohella Kauppi toimi myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun yksityis- ja talousoikeuden vt. opettajana 1929–1930 ja 1932–1933, puolustusministeriön lainopillinen neuvonantajana ja toimistopäällikkönä 1939–1940 sekä päämajan lainopillinen neuvonantajana 1941–1943.
Politiikassa Kauppi oli Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä 1943–1951. Hän tuli edustajaksi A. K. Cajanderin tilalle 25. tammikuuta 1943. Kauppi oli kauppa- ja teollisuusministerinä Kallion IV hallituksessa 1936–1937. Opetusministerinä hän toimi Linkomiehen, Hackzellin ja Urho Castrénin hallituksissa 1943–1944.
Kauppi oli myös presidentin valitsijamies vuosien 1931 ja 1943 presidentinvaaleissa ja kunnallispolitiikassa hän oli mukana Lahden ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Tornion ensimmäinen kirkko
Tornion ensimmäinen kirkko on vuonna 1647 valmistunut ja vuonna 1682 tulipalossa tuhoutunut kirkko Torniossa. Kirkko rakennettiin vuosina 1642–1647 30-vuotisen sodan lopulla ja perustamistyöt tehtiin "omin voimin". Ammattiapua saatiin kuitenkin vuonna 1644 seinien salvostöihin, holvaukseen, paanotukseen, tornin rakentamiseen sekä sisustustöihin. Pohjalaisesta mestarista ei ole varmaa tietoa, mutta epäillään että hän olisi "Herman Juse ifrån Limingo" eli nykyisen kirkon rakentajan Matti Joosepinpoika Härmän isä. Tornion ensimmäinen kirkko paloi 27. heinäkuuta 1682, palo syttyi salamaniskusta.
Kirkolle kehiteltiin Torniossa pitkään muistomerkkiä, ja vuonna 2001 se toteutettiin. Muistomerkin suunnitteli Martti Porkka, ja sen toteutti Länsi-Lapin Ammatti-instituutin Tervolan käsi- ja taideteollisuusosasto. Muistomerkin rahoittajissa oli mukana myös yksityisiä, kuten vanhan perinteen mukaan aina kirkkojenkin rakentamisessa ja kaunistamisessa.
Kulmakivi-teemaa arkkitehti Matti Porkka kuvaa näin: "Kivi, jonka rakentajat hylkäsivät, on nyt kulmakivi. Herralta se on tullut, ja se on ihmeellinen meidän silmissämme." (Ps. 118:22,23/Matt.42). Kulmakivi rakennuksessa tarkoittaa perustuksessa, seinien liittymäkohdassa olevaa nurkkakiveä. Sillä tarkoitetaan myös, kuten tässä tapauksessa, holvausmuuraukseen liittyvää kaariaukon ylintä kiilakiveä, johon rakenteen puristusvoimat kohdistuvat. Jos tämä kulmakivi otetaan pois, rakennelma sortuu.
Pentti Moring, Henri Nordberg, Matti Porkka
ja Aarne Vuento
Kulmakivessä muistomerkin päällä on keskiaikaisten kivikirkkojen alttarialueen sienistä tuttu piispan vihkiristi. Kristityille kulmakivi merkitsee itse Kristusta, Kirkon perustajaa ja ylläpitäjää. Ilman Kristusta ei Kirkkoa voi olla olemassa. Se sortuu ja hajoaa.
Graniitista veistetty muistomerkki Tornion kaupungin ensimmäisen kirkon muistoksi on pystytetty "Kirkonrakentajien muistoksi". Kirkonrakentajilla tässä halutaan ymmärtää kaikkia niitä henkilöitä, tahoja ja erityisesti kirkkokansaa, jotka eri aikoina ovat moninaisin käytännön toimin ja rukouksin olleet rakentamassa Kristuksen seurakuntaa Tornion kaupungissa.
Xerez CD
Xerez Club Deportivo on espanjalainen jalkapalloseura Jerezin kunnasta Andalusiasta. Seura vuonna 1947, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División de Andalucíassa.
Xerezin peliasun värit ovat sininen ja valkoinen. Seuran kotistadionina toimii noin 21 000 -paikkainen, vuonna 1988 käyttöönotettu Chapín. Xerezin paikallisvastustajia ovat Jerez Industrial ja Cádiz.
Seuran nimi tulee Jerez-nimen vanhasta kirjoitusasusta. Molemmat nimet äännetään .
Jalkapallo tuli Jerezin alueelle 1870-luvulla Britanniaan suuntautuneen sherryviennin myötä. Ensimmäisen seuran, Xerez Fútbol Clubin, kaupunkiin perusti vuonna 1907 Bodegas Williams & Humbert -viinitehtaan työntekijä Thomas Spencer. Tämä seura pelasi kahdeksan kautta Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa ja ylsi kerran Espanjan cupin Copa del Reyn puolivälieriin.
Nykyinen seura perustettiin 24. syyskuuta 1947 nimellä Jerez Club Deportivo. Nimi muutettiin nykyisekseen 1960-luvulla. Seuran historia on jakautunut tasaisesti Segunda Divisiónin, Segunda División B:n ja Tercera Divisiónin välille. Segundaan joukkue nousi ensimmäistä kertaa kaudeksi 1953–1954, ja pysyi sarjassa viiden kauden ajan. Yhteensä se on pelannut sarjassa 22 kautta.
Kaudella 2001–2002 Xerez oli saksalaisen Bernd Schusterin valmentamana lähellä nousua korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin. Heikon loppukauden myötä kolmanneksi nousijaksi varmistui lopulta Recreativo kierros ennen sarjan päätöstä ja Xerezin sijoitukseksi jäi neljäs, joka oli kuitenkin sen siihenastisen historian paras. Seuraavien kausien aikana Xerez jatkoi Segundan kärkikymmenikössä lukuun ottamatta kauden 2007–2008 pientä romahdusta, jolloin joukkue sijoittui 15:nneksi.
Jereziläisten odotus palkittiin kaudella 2008–2009, kun Esteban Vigon luotsaama ryhmä voitti Segundan ja nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Primeraan. Käynti pääsarjassa jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi, kun joukkue sijoittui kauden 2009–2010 päätteeksi viimeiseksi.
Kalle Jutila
Kaarle (Kalle) Teodor (K.T.) Jutila (sukunimi vuoteen 1906 Lindfors) (27. tammikuuta 1891 Pirkkala – 21. kesäkuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen professori, diplomaatti ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Jutilan vanhemmat olivat maanviljelijä "Adolf Malakias Lindfors" ja "Helena Matilda Mäkelä". Hän pääsi ylioppilaaksi 1910, suoritti agronomin ja filosofian kandidaatin tutkinnot 1919, filosofian lisensiaatin tutkinnon 1921 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1922.
Jutila oli Maataloushallituksen maanviljelystaloudellisen osaston assistenttina 1915–1916, Sörnäisten kristillisen kansanopiston maatalousaineiden opettajana 1915–1916, Helsingin maanviljelyslyseon opettajana 1916–1917 sekä tutki Peräpohjolan ja Lapin maatalous- ja asutusasioita valtion toimeksiannosta 1917–1921.
Jutila toimi metsähallituksen maankäyttöosaston agronomina 1921–1924, maataloushallituksen maanviljelystaloudellisen tutkimustoimiston johtajana 1924–1928, Helsingin yliopiston maatalouspolitiikan ylimääräisenä opettajana 1921–1926 ja yliopiston agraaripolitiikan professorina 1928–1938. Tämän lisäksi Jutila oli Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä 1938–1958, Teknillisen korkeakoulun maanviljelystalouden opettajana 1928–1945 ja Suomenmaa-lehden päätoimittajana 1930–1931.
Sodan jälkeen Jutila nimitettiin lokakuussa 1945 Suomen lähettilääksi Washingtoniin. Hän oli Suomen lähettiläs Washingtonissa 1945–1951, Havannassa 1948–1951 ja Meksikossa 1950–1951.
Jutila valittiin 1945 Maalaisliiton kansanedustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja hän oli kansanedustajana lähettilääksi nimittämiseensä saakka. Jutila oli Sunilan I hallituksessa salkuttomana ministerinä 1927–1928 ja vt. apulaismaatalousministerinä 1928. Hän oli maatalousministerinä Kivimäen hallituksessa 1932–1936, kansanhuoltoministerinä Paasikiven II hallituksessa 1944–1945 ja maatalousministerinä Paasikiven III hallituksessa 1945. Viimeksi Jutila oli maatalousministerinä Tuomiojan hallituksessa 1953–1954.
Kivimäen hallituksesta Kalle Jutila joutui eroamaan kesken sen toimikauden, koska etsivän keskuspoliisin muistio, jossa hänet ja muita arvovaltaisia kansalaisia mainittiin, pääsi julkisuuteen. Jutila erosi Kivimäen hallituksesta 25. syyskuuta 1936
Maatalousministerin tehtävää Jutilan jälkeen hoiti Kivimäen hallituksessa Edistyspuolueen Eemil Linna.
Antero Väyrynen
Onni Antero Väyrynen () oli apulaistaloustarkastaja ja sosiaalidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri 1960-luvulla.
Väyrysen vanhemmat olivat suutarimestari "Antti Väyrynen" ja "Hilda Susanna Kujala". Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun Lyseosta 1935 ja suoritti alemman oikeustutkinnon 1939. Ennen sotia Väyrynen oli ylimääräisenä tullivartijana ja kamarikirjurina tullihallituksessa 1935–1938. Sodan jälkeen hän toimi Oulun läänin siirtoväen huollon läänintarkastajana 1945–1946, Oulun kaupungin sosiaalisihteerinä 1946–1957 ja apulaistaloustarkastajana 1957–1970.
Väyrynen oli SDP:n kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä 1962–1970. Hän toimi sisäasiainministerinä Paasion I hallituksessa 1967–1968 ja Koiviston I hallituksessa 1968–1970. Väyrynen oli myös presidentin valitsijamies vuoden 1968 presidentinvaaleissa ja kunnallispolitiikassa hän oli mukana Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Pentti Pekkarinen
Pentti August Pekkarinen (20. syyskuuta 1917 Maaninka – 20. tammikuuta 1975 Kuopio) oli pohjoissavolainen maanviljelijä ja Maalaisliitto/Keskustapuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Pekkarisen vanhemmat olivat torppari Kalle Pekkarinen ja Helmi Johanna Huuskonen. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen suoritti 1937 maamieskoulun ja 1940 maamiesopiston. Pekkarinen toimi maatalousneuvojana Kiuruvedellä 1939, Kuopion maanviljelysseuran alueneuvojana Vehmersalmella 1944–1945 ja maatalousneuvojana Leppävirralla 1945–1948. Hän oli maanviljelijänä Leppävirralla 1946–1975 ja toimi myös Leppävirran kunnan asutuskassanhoitajana ja asutusneuvojana 1951–1962.
Pekkarinen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1958–1965 ja keskustan kansanedustajana 1965–1975. Hän edusti vuoteen 1961 saakka Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä sen jälkeen Kuopion läänin vaalipiiriä. Pekkarinen oli II sosiaali- ja terveysministeri Sorsan I hallituksessa 1972–1975. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa Pekkarinen oli mukana Leppävirran kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Pekkarinen kuoli liikenneonnettomuudessa tammikuussa 1975 kesken ministeri- ja kansanedustajakautensa. Pekkarinen oli matkalla Rissalan lentoasemalle, kun hänen ohjaamansa Ford Granada -henkilöauto alkoi heittelehtiä liukkaalla tiellä, ajautui vastaantulevien kaistalle ja törmäsi vastaan tulleeseen autoon. Pekkarinen menehtyi saamiinsa vammoihin Kuopion keskussairaalassa myöhemmin saman päivän aikana. Hänen tilalleen ministeriksi nousi Reino Karpola ja kansanedustajaksi Toivo Yläjärvi.
Joe Tehan
Joseph "Joe" Tehan (s. 15. syyskuuta, Utica, New York) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
MBA-tutkinnon suorittanut Tehan aloitti pokerin ammattilaisuransa Las Vegasissa käteispelaajana. Vuonna 2005 hän pelasi ensimmäiset turnauksensa ja joulukuussa 2005 hän oli Five Diamond World Poker Classic -tapahtuman 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen kakkonen ja kuukautta myöhemmin L.A. Poker Classicin 294 dollarin kisan voittaja. Näistä hän voitti 101 480 ja 179 605 dollaria.
Kesäkuussa 2006 Tehan saavutti uransa toistaiseksi suurimman voiton, kun hän oli ykkönen World Poker Tourin Mandalay Bay Poker Championship -turnauksessa. Voitostaan Tehan ansaitsi 1 033 440 dollaria.
Joulukuussa 2006 Five Diamond World Poker Classic -tapahtuman 5 000 dollarin no limit hold'em -turnauksessa Tehan sijoittui toiseksi Erik Cajelaisin jälkeen ja ansaitsi 250 290 dollaria. Toukokuussa 2007 Tehan voitti Mirage Poker Showdownin 2 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen ja ansaitsi 105 910 dollaria.
Elokuussa 2007 Tehanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Esko Niskanen
Esko Antti Niskanen (14. syyskuuta 1928 Nivala – 28. elokuuta 2013 Helsinki) oli Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtaja sekä sosialidemokraattinen kansanedustaja ja ministeri.
Niskasen vanhemmat olivat pienviljelijä Antti Niskanen ja opettaja Iida Johanna Lysti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1947 ja suoritti farmaseutin tutkinnon 1951 ja humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon 1960. Niskanen työskenteli farmaseuttina apteekeissa 1951–1956 ja lääketeollisuudessa 1956–1959. Hän oli Turun sos.dem. kunnallisjärjestön sihteerinä 1959–1965, Turun Päivälehden toisena päätoimittajana 1965–1966 ja Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajana vuodesta 1975 alkaen.
Niskanen oli SDP:n kansanedustajana 1966–1975 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän toimi II valtiovarainministerinä Sorsan I hallituksessa 1972–1975. Niskanen oli presidentin valitsijamies vuoden 1968 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän oli Luumäen kunnanvaltuuston jäsenenä ja Turun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Niskanen oli Julkishallinnon ylimpien tarkastajien maailmanliiton hallituksen (INTOSAIn) jäsenenä 1987–1991. Lisäksi hän toimi neljän hallituksen ajan sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana.
Irma Toivanen
Irma Hellin Toivanen (27. lokakuuta 1922 Kymi – 30. heinäkuuta 2010 Turku) oli suomalainen opettaja ja poliitikko. Toivanen toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana sekä sosiaali- ja terveysministerinä.
Toivasen vanhemmat olivat lasimestari Johan Taavitsainen ja Hilda-Maria Kuuva. Naimisiin hän meni vuonna 1947 rehtori Aappo E. Toivasen kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Toivanen valmistui kansakoulunopettajaksi 1942 ja suoritti myöhemmin jatko-opintoja yliopistoissa saaden erivapaudella lehtorin arvon vuonna 1975. Opettajana hän työskenteli eri oppilaitoksissa vuosina 1942–1970. Jatkosodan aikana Toivanen toimi lääkintälottana.
Toivanen oli LKP:n kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 1970–1979. Sosiaali- ja terveysministerinä Toivanen toimi Miettusen II hallituksessa 1975–1976 ja Miettusen III hallituksessa 1976–1977.
Kunnallispolitiikassa Toivanen vaikutti toimimalla Kaarinan kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen jäsenenä 1960-luvulla ja Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1970–1980-luvuilla.
Toivanen vastusti presidentti Urho Kekkosen virkakauden jatkamista poikkeuslailla maaliskuun alusta 1974 lähtien ja äänesti eduskunnassa puoluetoverinsa Olavi Borgin kanssa lain hyväksymistä vastaan tammikuussa 1973. Muut LKP:n kansanedustajat äänestivät lain hyväksymisen puolesta.
Esko Ollila
Esko Juhani Ollila (14. heinäkuuta 1940 Rovaniemi – 1. joulukuuta 2018 Porvoo) oli suomalainen pankinjohtaja ja Keskustapuolueen ministeri. Koulutukseltaan hän oli varatuomari.
Ollila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1965 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1967. Hän toimi Lapin tuomiokunnan notaarina vuosina 1965–1966, Rovaniemen asutuspiirin lakimiehenä vuosina 1966–1967 ja Rovaniemen Säästöpankin toimitusjohtajana vuosina 1971–1975. Vuosina 1967–1971 hänellä oli oma asianajotoimisto Rovaniemellä. Ollila toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Sorsan III hallituksessa 1982–1983 ja valtiovarainministerinä Sorsan IV hallituksessa 1986–1987.
Ollila oli Kehitysaluerahaston toimitusjohtaja 1975–1979, Säästöpankkien Keskus-Osakepankin johtokunnan jäsen 1979–1983 ja Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1983–2000. Lisäksi hän oli Enso-Gutzeitin hallintoneuvoston puheenjohtaja sekä Tervakoski Oy:n ja Rantasipi Oy:n hallintoneuvostojen jäsen. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Ollila oli Viron itsenäisyyspyrkimysten pitkäaikainen taustavaikuttaja ja tulevan presidentin Lennart Meren ystävä.
Karl Emil Berg
Karl Emil Berg (16. syyskuuta 1869 Lappeenranta – 22. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen kenraali, joka toimi vuoden 1921 suojeluskuntaselkkauksen yhteydessä kaksi päivää suojeluskuntien ylipäällikkönä ennen kuin teki itsemurhan kunniasyistä. Berg toimi myös Suomen sotaministerinä 1919–1920.
Aviottomana lapsena syntyneen Bergin vanhemmat olivat kuvernööri Otto Gustav Nyberg ja Maria Udd (ent. "Rönkkö"). Berg suoritti Haminassa Suomen Kadettikoulun 1892 ja Pietarissa Nikolain yleisesikunta-akatemian 1899. Hän palveli upseerina Venäjän armeijassa 1894–1906 ja jäätyään eläkkeelle pataljoonankomentajan virasta Berg oli sitten Helsingin poliisimestarina 1906–1911 ja toimi liikealalla 1911–1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana silloinen eversti Berg oli Venäjän armeijan esikuntatehtävissä 1914–1917.
Suomen itsenäistyttyä Berg toimi Suomen armeijan ylipäällikön esikuntapäällikkönä, Päämajan henkilöstöpäällikkönä ja Reserviupseerikoulun ja Sotavänrikkikoulun johtajana 1918. Hän oli myös hallituksen tammikuussa 1918 perustaman Suomen Tasavallan Vartiosto -nimisen poliisikurssin päällikkönä. Kenraalimajuriksi vuonna 1918 ylennetty Berg oli sotaväen esikuntapäällikkö 1918–1921, ja hän hoiti ammattiministerinä sotaministerin tehtäviä Vennolan I hallituksessa 1919–1920.
Ministerikaudellaan Berg joutui aktivistipiirien arvostelun kohteeksi. Berg ei aktivistien mielestä ollut entisenä "ryssän upseerina" isänmaallinen ja riittävän suomenmielinen.
Tämä arvostelu kärjistyi vuoden 1921 suojeluskuntaselkkauksen yhteydessä. Hallitus määräsi kesäkuussa 1921 suojeluskuntain ylipäällikön G. D. von Essenin erottamaan Helsingin suojeluskuntapiirin päällikön Paul von Gerichin, koska tämä oli julkaisemassaan sanomalehtiartikkelissa arvostellut Ranskaa ja Puolaa ja niiden harjoittamaa reunavaltiopolitiikkaa. Kun von Essen ei suostunut erottamaan von Gerichiä vedoten suojeluskuntien itsenäiseen asemaan, hallitus erotti von Essenin 20. kesäkuuta 1921 ja nimitti Bergin hänen tilalleen suojeluskuntain ylipäälliköksi.
Berg erotti von Gerichin hallituksen tahdon mukaan, mutta hän joutui tämän vuoksi voimakkaan kritiikin kohteeksi upseeriston ja suojeluskuntajärjestön taholta. Kovan paineen alle joutunut Berg ampui itsensä virkahuoneessaan 22. kesäkuuta oltuaan vain kaksi päivää virassaan.
Jaakko Yli-Juonikas
Jaakko Yli-Juonikas (s. 1976 Loimaa) on suomalainen kirjailija.
Yli-Juonikas valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2001 Turun yliopistosta, minkä jälkeen hän on toiminut vapaana kirjailijana ja suomentajana. Vuonna 2003 ilmestyi Yli-Juonikkaan esikoisteos, novellikokoelma "Uudet uhkakuvat." Yli-Juonikas on kääntänyt muun muassa William Blumin Yhdysvaltain voimapolitiikkaa kriittisesti ruotivan teoksen "Roistovaltio". Hänen kirjallisuusarvostelujaan on julkaistu muun muassa "Nuori Voima" -lehdessä.
Vuonna 2009 Yli-Juonikas julkaisi romaanin "Valvoja" ja vuonna 2011 sen sisarteoksen "Uneksija," josta hän voitti Kalevi Jäntin palkinnon. Romaanille "Neuromaani" (2012) myönnettiin Jarkko Laine -palkinto, ja Suomen Kirjataiteen komitea valitsi sen Vuoden kauneimmaksi kirjaksi. "Neuromaanin" ulkoasun suunnitteli graafikko Markus Pyörälä.
Yli-Juonikas kuuluu vuonna 2010 perustettuun Mahdollisen Kirjallisuuden Seuraan. Hän on mukana 14 kirjoittajan yhteistyönä syntyneessä viisitoistaosaisessa "Ihmiskokeita"-kollektiiviromaanissa, joka ilmestyi 2016.
Tanssitaiteilija Valtteri Raekallio toteutti työryhmineen "Neuromaanista" monitaiteisen esityksen yhteistyössä Helsingin juhlaviikkojen ja nykytanssikeskus Zodiakin kanssa. "Neuromaania" esitettiin syksyllä 2016 kuuden viikon ajan.
"Neuromaanin" "jatko-osa", romaani "Jatkosota-extra", ilmestyi syksyllä 2017 ja valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Robert Boldt
Johan Georg Robert Boldt (3. tammikuuta 1861, Kuopio – 26. kesäkuuta 1923) oli suomalainen opettaja ja kotiseutututkimuksen uranuurtaja. Boldt oli perustamassa Suomen ensimmäistä kotiseutuyhdistystä Lohjalla 1894.
Boldtin vanhemmat olivat kenraalimajuri Jean Boldt ja Kuopion piispan, tohtori Robert Frosteruksen tytär Nanny Frosterus. Toimittaja Jean Boldt, kirjailija ja kirjastonhoitaja Alexander Boldt sekä sosialisti ja uskontofilosofi Georg Boldt olivat hänen veljiään. Boldt pääsi ylioppilaaksi 1878 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1881. Boldt opiskeli tämän jälkeen pari vuotta kasvitiedettä Tukholmassa. Boldt kävi ensimmäisen kerran Lohjalla 1886 kasvitieteellisten tutkimustensa yhteydessä ja 1887 Boldtin leskeksi jäänyt äiti Nanny Frosterus vuokrasi kesähuvilan Lohjan Humppilanniemestä Hormajärven rannalta. Boldt tutustui läheisen Paloniemen kartanon omistajan, insinööri Albert Granstedtin tyttäreen Signe Maria Granstedtiin (1865–1929) ja meni hänen kanssaan naimisiin 1891.
Boldt toimi Helsingissä luonnonhistorian ja maantieteen opettajana ja kesät hän vietti vaimoineen Lohjan seudulla. Boldtin aloitteesta Lohjalla perustettiin 24. maaliskuuta 1894 Suomen ensimmäinen kotiseutuyhdistys, Lohjan Kotiseutututkimuksen ystävät. Boldt oli erityisen kiinnostunut suullisen kansanperinteen keräämisestä ja hän julkaisi uuden yhdistyksen nimissä useita tutkimuksia. Vuosina 1896–1897 yhdistys julkaisi kaksi Lohjanjärven syvyyskarttaa joista Boldt ol laatinut järven itäpuolen käsittävän osuuden tehtyään noin 1400 syvyysluotausta.
Siirryttyään opettajaksi Poriin 1899 Boldt perusti sinne 1901 Länsi-Satakunnan kotiseutuyhdistyksen. Palattuaan myöhemmin Helsinkiin hän oli perustamassa Uudenmaan Kotiseutututkimuksen ystävät -nimistä yhdistystä ja vaikutti myös uusien kotiseutuyhdistysten perustamiseen lähinnä ruotsinkieliselle Uudellemaalle.
Boldt kuoli 1923 vähän ennen Lohjan Kotiseutututkimuksen ystävien järjestämiä Lohjan 600-vuotisjuhlia. Hänet haudattiin lähelle Lohjan Pyhän Laurin kirkkoa. Boldtin haudalla on Lohjan Kotiseutututkimuksen ystävien pystyttämä muistokivi, ja Boldtin aloitteesta 1911 perustetun Lohjan museon alueella sijaitsee Boldtin syntymän 100-vuotispäivän muistoksi 1961 paljastettu taiteilija Theodor Schalinin 1914 veistämän kipsisen Boldtin rintakuvan mukaan 1961 tehty pronssiveistos. Lohjalla sijaitsee myös Boldtinkatu.
Trident (sarjakuvahahmo)
Trident on nimi neljälle eri DC Comicsin kustantamalle sarjakuvaroistolle. Marv Wolfman luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1983 The New Teen Titans sarjakuvalehden numerossa 33.
Trident esiintyi Teen Titans animaatiosarjan jaksoissa "Deep Six", "Homecoming, osa 2" ja "Calling All Titans". Hahmon äänenä toimi Clancy Brown.
Trident on pelätyin konna Atlantiksessa, jota Vesipoika yrittää jahdata kiinni. Hänen tavoitteenaan oli vallata koko Atlantis ja sitä myötä koko maailman vesistöt. Tämän saavuttamiseen Trident kaappasi merellä seilanneen laivan, joka oli lastattu ydinjätteellä. Hän käytti laivassa olevaa ydinjätettä kloonatakseen itsensä, sillä hän pitää itseään täydellisenä ja tämän takia Trident ajatteli olevan selkeästi maailman johtaja. Hänen suunnitelma meni kuitenkin pieleen, kun Tridentin kaikki kloonit tappelivat keskenään siitä kuka on se alkuperäinen Trident.
Riemannin pallo
Riemannin pallo on kompleksitason yläpuolella sijaitseva pallo, joka sivuaa kompleksitasoa origossa. Pallon hyödyllisyys ilmenee siitä, että jokainen kompleksitason piste voidaan projisoida pallolle stereografisella projektiolla ja kääntäen jokainen pallonpinnan piste voidaan projisoida kompleksitasolle, lukuun ottamatta sitä pistettä, joka sijaitsee täsmälleen vastakkaisella puolella pallon keskipistettä kuin sivuamispiste. Jos kompleksitasoon kuitenkin lisätään yksi piste, "äärettömyyspiste" formula_1, jonka ajatellaan sijaitsevan äärettömän kaukana missä suunnassa tahansa, Riemannin pallon jokaista pistettä vastaa yksi piste tällä ns. "laajennetulla tasolla" ja kääntäen. Näin saatu avaruus on kompakti, ja sitä käytetään funktioteoriassa yleisesti funktioiden määrittelyjoukkona.
Riemannin pallo voidaan käsittää kolmiulotteisessa avaruudessa formula_2 olevaksi origokeskeiseksi palloksi, jolloin sen yhtälö on
Toisaalta jokaista kompleksilukua "x + yi" vastaa tason piste (x,y). Kutakin kompleksilukua vastaa Riemannin pallolla piste, jossa pisteestä (x, y, 0) pisteeseen (0,0,1) piirretty jana leikkaa pallon pinnan. Tämän pisteen karteesiset koordinaatit ovat
Kääntäen pallon pinnalla olevaa pistettä (x, y, z) kompleksitasolla vastaava piste on
eli kompleksilukuna
Toisaalta tason pisteet voidaan esittää myös napakoordinaateissa muodossa formula_7, missä formula_8 merkitsee pisteen etäisyyttä origosta ja formula_9 (formula_10) osoittaa, missä suunnassa se on origosta katsottuna. Täten jokainen kompleksiluku voidaan esittää myös muodossa formula_11 tai Eulerin kaavojen mukaisesti lyhemmin muodossa formula_12. Vastaavasti pallopinnan pisteet voidaan esittää myös pallokoordinaattien (φ, θ) avulla, jotka määritellään samaan tapaan kuin maapallon leveys- ja pituusasteet; yksikkönä kuitenkin käytetään radiaania. Tällöin formula_13 (formula_14 vastaa leveys- ja formula_15 (formula_16) pituuspiiriä. Näin tehtäessä kutakin pallon pistettä (formula_17 ) vastaa tasolla piste
ja kääntäen kutakin tason pistettä formula_19 vastaa pallon pinnalla piste
Täten jokainen kompleksiluku, joka kompleksitasolla on samalla etäisyydellä origosta eli jolla on sama itseisarvo, sattuu Riemannin pallolla samalle "leveyspiirille". Erityisesti jokaista kompleksilukua, jonka itseisarvo on 1, vastaa piste Riemannin pallon "päiväntasaajalla", jossa formula_13 = 0. Kompleksitason nollapistettä vastaa Riemannin pallon "etelänapa", jossa formula_22, ja äärettömyyspistettä pallon "pohjoisnapa", jossa formula_23. Mitä suurempi on kompleksiluvun itseisarvo, sitä lähempänä sen vastinpiste Riemannin pallolla on sen pohjoisnapaa.
Kahden projektion formula_24 ja formula_25, joita vastaavat kompleksiluvut formula_26 ja formula_27, välistä etäisyyttä merkitään symbolilla formula_28.. Tämä lasketaan kaavalla formula_29. formula_28 on metriikka.
Matt Blunt
Matthew Roy ”Matt” Blunt (s. 20. marraskuuta 1970 Springfield Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän oli Missourin osavaltion 54. kuvernööri ja virassa 2005–2009.
Bluntin vanhemmat olivat poliitikko Roy Bluntin ja hänen vaimonsa Roseann Blunt. Valmistuttuaan Jefferson City High Schoolista hän lähti United States Naval Academyyn ja suoritti tutkinnon historiasta.
Bluntin puoliso on Melanie Blunt, ja heillä on kaksi lasta.
Blunt valittiin Missourin edustajainhuoneeseen republikaanina vuonna 1998. Hän toimi vuosina 2001–2005 Missourin ulkoministerinä. Hän voitti vuoden 2004 kuvernöörinvaaleissa vastaehdokkaansa, demokraattien Claire McCaskillin, ja astui virkaansa 10. tammikuuta 2005. Hänen edeltäjänsä oli Bob Holden. Blunt ei pyrkinyt toiselle kaudelle, ja hänen seuraajansa kuvernöörinä oli demokraatti Jay Nixon.
Tytti Parras
Tytti Kristiina Parras (28. tammikuuta 1943 Helsinki – 18. elokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Parras vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Lohjalla ja valmistui ylioppilaaksi Lohjan yhteislyseosta 1963. Hän opiskeli lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Parraksen 1968 ilmestynyt esikoisromaani "Jojo" kuvasi 1960-luvun opiskelijaelämää Tampereella, ja siinä palattiin myös Parraksen omiin lapsuudenmuistoihin.
Parraksen tuotannossa toistuva teema on kapina keskiluokkaista perhetaustaa vastaan ja irtautuminen siitä. Päähenkilöt vapautuvat varovasti, samastumiskohteiden kautta.
Parras asui Tampereella vuoteen 1991 saakka ja sen jälkeen Helsingissä. Hän kuoli 18. elokuuta 2018 sairastettuaan pitkään.
Tytti Parraksen puoliso oli vuodesta 1965 TV-toimittaja Timo Jokinen, joka kuoli vuonna 1991.
Kit Bond
Christopher Samuel ”Kit” Bond (s. 6. maaliskuuta 1939) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Bond valmistui Virginian yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta 1963. Hän toimi Missourin kuvernöörinä vuosina 1973–1977 ja uudelleen 1981–1985. Hän toimi sen jälkeen vuodesta 1987 vuoteen 2011 neljän kauden ajan Yhdysvaltain senaatin jäsenenä. Jäätyään pois senaatista hän toimi lakimiehenä "Great Plains Legal Foundation" -nimisessä yrityksessä.
Bond on toisessa avioliitossaan Linda o.s. Pellin kanssa ja hänellä on yksi lapsi ensimmäisestä avioliitosta. Hän on toisesta silmästään sokea (amblyopia) ja hän on kampanjoinut lasten paremman silmäterveyden puolesta.
Cádiz CF
Cádiz Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Cádizista Andalusiasta. Seura perustettiin vuonna 1910, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Cádiz pelasi Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa edellisen kerran kaudella 2005–2006, ja yhteensä se on pelannut sarjassa 12 kautta. Suurin menestys ajoittui vuosille 1985–1993, jolloin Cádiz pelasi korkeimmalla sarjatasolla kahdeksan kautta peräkkäin. Paras sijoitus on 12. kaudelta 1987–1988.
Cádizin lempinimi on "El Submarino Amarillo" (), johtuen kotipelipaidan keltaisesta väristä. Seuran kotistadionina toimii 20 000 -paikkainen, vuonna 1955 käyttöönotettu Estadio Ramón de Carranza. Stadion, kuten myös seuran vuosittain järjestämä kutsuturnaus Trofeo Ramón de Carranza, on nimetty Cádizin kunnan entisen pormestarin mukaan. Seuran tunnuksessa esiintyy kunnan vaakunan tavoin Herakles kahden leijonan kanssa.
Cádizin kannattajat () ovat maankuuluja ystävällisyydestään ja joviaalisuudestaan.
Ted Kulongoski
Theodore R. ”Ted” Kulongoski (s. 5. marraskuuta 1940) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Kulongoski syntyi Missourissa. Hän toimi vuodesta 2003 vuoteen 2011 Oregonin kuvernöörinä. Hänet valittiin ensimmäiselle kaudelleen vuonna 2002 ja toiselle kaudelleen vuonna 2006. Ennen kuvernööriyttään hän toimi vuosina 1993–1997 Oregonin oikeusministerinä ja vuosina 1997–2001 osavaltion korkeimman oikeuden tuomarina.
Kulongoski on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Lisa Murkowski
Lisa Ann Murkowski (s. 22. toukokuuta 1957 Ketchikan, Alaska) on yhdysvaltalainen juristi ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on toiminut Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Alaskasta 20. joulukuuta 2002 lähtien. Paikka vapautui hänen isänsä Frank Murkowskin erotessa senaattorin tehtävästä.
Murkowski valittiin kuusivuotiskaudelle vuoden 2004 vaalissa. Vuonna 2010 Murkowski hävisi republikaanien Alaskan esivaalin niukasti entisen kuvernöörin Sarah Palinin tukemalle ehdokkaalle Joe Millerille. Hän jatkoi kuitenkin pyrkimistä jatkokaudelle niin sanottuna write-in-ehdokkaana (ehdokkaana, jota ei voi äänestää numerolla, vaan jota äänestävien on kirjoitettava ehdokkaan nimi äänestyslippuun) ja löi marraskuun 2010 vaalissa demokraattien haastajan Scott McAdamsin ja hyvin täpärästi myös Joe Millerin. Murkowski on ensimmäinen Yhdysvaltain senaattiin valittu write-in-ehdokas Etelä-Carolinasta vuonna 1954 valitun Strom Thurmondin jälkeen.
Murkowski on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Paula Hawkins
Paula Hawkins, os. Fickes (24. tammikuuta 1927 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen republikaani, joka istui Yhdysvaltain senaatin floridalaisena jäsenenä vuosina 1981–1987.
Hawkins oli ehdolla uudelle senaattorikaudelle vuoden 1986 vaalissa, mutta häntä ei tällöin valittu. Hän oli mormoni.
John Prescott
John Leslie Prescott (s. 31. toukokuuta 1938 Prestatyn, Wales) on brittiläinen poliitikko ja Tony Blairin hallituksen varapääministeri vuosina 1997–2007.
Työväenluokkaistaustainen Prescott on rautatietyöläisen poika. Hän epäonnistui 11+-kokeessa, ei päässyt Grammar schooliin, ja aloitti työuransa 15-vuotiaana kokin apulaisena. Hän oli kymmenen vuotta kauppalaivastossa muonittajana ja suoritti 1963 tutkinnon taloustieteessä ja politiikassa ammattiyhdistysten kursseja järjestävästä Ruskin Collegesta Oxfordista. Myöhemmin hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon taloustieteessä Hullin yliopistolta.
Hänet valittiin 1970 Labourin edustajaksi Itä-Hullin vaalipiiristä Labourin pitkän oppositiokauden aikaan. Vuonna 1994 hänestä tuli Labourin varapuheenjohtaja. Vuoden 1997 vaalivoiton jälkeen hänestä tuli varapääministeri ja First Secretary of State vastuullaan ympäristö, liikenne ja alueet. Varapääministerin vakinaistettiin Britannian hallitukseen 2001. Prescott ilmoitti 10. toukokuuta 2007, samana päivänä kuin Tony Blair, eroavansa kesäkuussa.
Prescott on ollut median huomion kohteena useita kertoja. Hän tunnusti olleensa suhteessa sihteerinsä Tracey Templen kanssa vuosina 2002–2004. Sen sijaan hän kielsi nimittäneensä George W. Bushin hallinnon Lähi-idän tiekartta-rauhansuunnitelman hoitoa 'paskaksi' (crap). The Independent totesi hänen tehneen ehkä enemmän hallaa englannin kielelle kuin kenenkään muun poliitikon.
Prescott kertoi keväällä 2008 ilmestyneissä muistelmissaan sairastaneensa bulimiaa 1980-luvulla, jolloin hänelle jäi pitkien työpäivien aikana ainoaksi rentoutumiskeinoksi ruoan ahmiminen.
Frank Roque
Frank Silva Roque (s. 8. heinäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen rikollinen.
Roque ampui 15. syyskuuta 2001 huoltoasemanpitäjä Balbir Singh Sodhin kuoliaaksi Arizonassa kostona syyskuun 11. päivän iskuista. Hän oli luullut intialaissyntyistä sikhimiestä muslimiksi tämän turbaanin vuoksi.
Surman jälkeen Roque ajoi noin 10 mailia ja yritti ampua autostaan amerikanlibanonilaista virkailijaa, mutta epäonnistui. Hän ammuskeli myös afganistanilaisten asuttaman talon pihalla saamatta uusia kuolonuhreja.
Roquen oikeudenkäynti alkoi 18. elokuuta 2003. Hänet tuomittiin alun perin kuolemaan, mutta vuonna 2006 tuomio muuttui Arizonan korkeimmassa oikeudessa elinkautiseksi vankeudeksi ilman armahduksen mahdollisuutta.
Joulukortti
Joulukortit ovat jouluisin lähetettäviä tervehdyksiä, joissa toivotetaan hyvää joulua. Useasti joulukorteissa toivotetaan myös hyvää uutta vuotta.
Ruotsalaisen Jenny Nyströmin vuosina 1886–1946 piirtämät erilaiset joulukortit ovat olleet suosittuja vuosikausia. Nykyajan kortteihin ovat Suomessa piirtäneet kuvia mm. Pekka Vuori, Mauri Kunnas ja Virpi Pekkala.
Monet lapset lähettävät joulunalusaikaan joulukortteja mm. joulupukille. Vuonna 2010 joulupukille lähetettiin noin 600 000 kirjettä ympäri maailmaa.
Joulukortit ovat alun perin Englannista: ensimmäistä tunnettua korttia painettiin Lontoossa vuonna 1843 1000 kappaletta. Joulukortit saivat nopeasti suosiota ja levisivät ympäri Eurooppaa, vaikka Keski-Euroopassa uuden vuoden lahjat ja tervehdykset olivat olleet pidempi perinne. Kuitenkin Saksaan syntyi 1860-luvulla joulukorttiteollisuutta, joka menestyi hyvin ja hallitsi parikymmentä vuotta Euroopan markkinoita.
Joulukorttien aiheet eivät aluksi olleet kovin jouluisia. Tonttujen ja muiden sijaan korteissa oli pitsimäisiä koristeita ja erilaisia kukkasia. Myöhemmin jouluiset aiheet, kuten joulupuuro, tontut ja kynttilät ovat lisääntyneet korteissa. Nykyisin suosittu joulukuusi ei ole niin vanha aihe kuin tontut ja kynttilät. Joulukuusen ulkonäkö antaa tietoa eri vuosikymmeniltä ja eri maista. Joulukuusi liittyy korteissa perhejouluun tai metsän väen joulunviettoon. Korteissa on nykyään kuvattu erilaisia aiheita, joista talviaiheet ovat yleisimpiä. Useissa nykyajan korteissa on kuvattuna Joulupukki tai enkeleitä. Myös valokuvat esimerkiksi linnuista ja oikeista kuusista ovat nykyajan korteissa yleisiä.
Joulukortti-innostukselle oli toki muitakin syitä kuin ihmisten innostus: rautatiet olivat nopeuttaneet postinkulkua, postimerkit oli otettu käyttöön ja uusi painotekniikka mahdollisti korttien sarjavalmistuksen sekä luku- ja kirjoitustaito olivat yleistyneet.
Varhaisimmat Suomeen tulleet kortit olivat saksalaisia ja ruotsalaisia. Vanhin Suomessa lähetetty joulukortti tunnetaan vuodelta 1871. Suomessa joulukorttien lähettäminen yleistyi merkittävästi 1920-luvulla. Eniten lähetettiin saksalaisia ja ruotsalaisia kortteja, mutta venäläisiäkin oli liikkeellä. Ensin korttien lähettely oli varakkaiden ja kaupunkilaisten tapa, myöhemmin myös maaseudun asukkaat ja työväestö alkoivat lähetellä kortteja.
Joulu on Suomen posteille kiireisintä aikaa, sillä suomalaiset lähettävät kortteja eniten joulunaikaan. Vuonna 2010 suomalaiset lähettivät 47 miljoonaa joulukorttia, keskimäärin noin 50 miljoonaa. Niistä noin kymmenesosa eli viisi miljoonaa lähetettiin ulkomaille. Vuonna 2007 tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaiset lähettävät keskimäärin 26 postikorttia vuodessa, joista puolet on joulukortteja.
Villa Hammerschmidt
Villa Hammerschmidt on rakennus Saksan Nordrhein-Westfalenissa Bonnissa. Se on Saksan presidentin toinen virallinen residenssi. Ensisijainen residenssi se oli 1951–1994, mutta kun pääkaupunki 1994 siirrettiin Bonnista Berliiniin, se menetti tittelin Berliinin Bellevuen linnalle.
Rakennuksen ylimmässä kerroksessa sijaitsee presidentin yksityistiloja, ja alemmassa kerroksessa on valtiollisia edustustiloja seremoniallisia tilaisuuksia varten. Villa Hammerschmidt valmistui 1860 varakkaalle teollisuusmiehelle August Dieckhoffille. Vuonna 1868 sitä uudistettiin arkkitehti Otto Pennerin johdolla.
Villa Hammerschmidt on vaihtanut omistajaa useaan otteeseen, sen omistajia ovat olleet:
PCLinuxOS
PCLinuxOS on Mandrivaan pohjautuva GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti, joka käyttää oletuksena KDE-työpöytäympäristöä. PCLinuxOS käyttää pakettienhallintaohjelmanaan Debianista tuttua APT:tä ja sen graafisena käyttöliittymänä Synaptic Package Manageria. Internet-selaimeksi on valittu Mozilla Firefox ja sähköpostiohjelmaksi Mozilla Thunderbird. Toimisto-ohjelmistona PCLinuxOS käyttää OpenOffice.orgia.
PCLinuxOS 2007 Final (tunnettu myös versiona 1.0) julkaistiin 21. toukokuuta 2007.
PCLinuxOS:sta on nyt saatavilla pclinuxos-kde-2011.09, pclinuxos-lxde-2011.09, pclinuxos-phoenix-xfce-2011.09 ja pclinuxos-openbox.2011.09 versiot.
Alun perin PCLinuxOS oli vain kokoelma Mandrake Linuxiin (nykyisin Mandriva Linux) perustuvia RPM-paketteja. Nämä paketit olivat nykyisin paremmin Texstarina tunnetun Bill Reynoldsin käsialaa. Vuodesta 2000 vuoteen 2003 Texstar piti yllä omaa pakettilähdettään rinnakkain PCLinuxOnline-sivuston kanssa.
Elokuussa 2006 Texstar julkaisi kolme uutta live-CD:tä, versionumeroiltaan 0.93a: MiniME, Junior ja Big Daddy.
Toukokuussa 2007 julkaistu PCLinuxOS 2007 oli valtava harppaus edellisestä. Sen sisältämien suurten uudistusten vuoksi päivittäminen 0.93 versiosta uuteen vaati täydellisen uudelleenasennuksen. Uusi versio sisälsi mm. uuden ulkoasun ja 3D työpöytäefektit mahdollistavat Compizin ja Berylin (päivitysten myötä nykyisin Berylin korvaa Compiz Fusion), KDE 3.5.6:n, OpenOffice.org 2.2:n ja Mozilla Firefox 2.0.0.3:n. 2007 version julkaisun yhteydessä julkaistiin myös uusi logo.
PCLinuxOS osaa toistaa automaattisesti useimmat multimediaformaatit kuten ogg, wma, mp3, mpg, rm ja mov, mutta kopiosuojattujen DVD-elokuvien katsomiseen vaadittava libdvdcss ei oletuksena ole asennettuna. Tosin sekin löytyy virallisista asennuslähteistä.
Big
Big (televisioesityksessä ja VHS-julkaisussa käytetty nimeä "Big – Isoksi yhdessä yössä") on Penny Marshallin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Elokuvan pääosassa on Tom Hanks. Elokuva kertoo pojasta, joka kasvaa aikuiseksi yhdessä yössä toivottuaan sitä tivolin toiveita toteuttavalta laitteelta. Hän muuttuu lapsenmieliseksi kolmikymppiseksi, muuttaa pois kotoa ja saa paikan leluyrityksestä lahjakkaana mutta omalaatuisena lelukehittäjänä. Tästä seuraa muun muassa kömpelö romanssi tympeän esimiehen naisystävän kanssa.
Palais Schaumburg
Palais Schaumburg on linnamainen rakennus Bonnin kaupungissa, Saksan Nordrhein-Westfalenissa. Vuodesta 1949 vuoteen 1976 rakennus toimi Saksan liittokanslerin ensisijaisena residenssinä. Vuodesta 1999 lähtien se on ollut liittokanslerin toinen residenssi. Alun perin rakennuksen rakennutti teollisuusmies Wilhelm Loeschigk, ja se rakennettiin vuosina 1858–1860.
Upi Sorvali
Urpo Tapani ”Upi” Sorvali (31. heinäkuuta 1952 Helsinki – 24. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen muusikko, rumpali, säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja arvostettu musiikinopettaja. Hän toimi Oulunkylän Pop/Jazz opistossa sekä konservatoriossa opettajana 1970-luvulta kuolemaansa asti. Sorvalin oppilaita ovat mm. Jari "Kepa" Kettunen, Janne Haavisto, Sami Kuoppamäki, Rami Eskelinen ja Leevi Leppänen. Hän itse oli opiskellut musiikkia nuoresta pojasta lähtien kuolemaansa saakka. Sorvali keräili erilaisia lyömäsoittimia, joita kertyi vuosien saatossa satoja.
Studiomuusikkona hän soitti lukuisilla levytyksillä ja useissa kokoonpanoissa. Näistä kuuluisimpia lienee Anssi Tikanmäen orkesteri ja Tuomari Nurmion "Punainen planeetta" -levyn yhtye. Taiteilijanimellä Urpo hän kiersi ahkerasti Suomea 1970-luvulla. "Teryleeniä"-hitti soi ahkerasti radiossa. Urpon levyillä rummut soitti Urpon salaperäinen serkku Upi, ja keikoilla rumpuja paukutti Leevi Leppänen. Oulunkylän opiskelijoista ja ystävistä kasattu Big Bad Family saavutti positiivista huomiota jazz-piireissä 1980-luvulla. Tämä kokoonpano jäi Sorvalin viimeiseksi hänen sairastuttuaan syöpään. Hän kuitenkin jatkoi työskentelyään loppuun asti, ja Big Bad Family julkaisi LP-levyn vain kuukausia ennen hänen kuolemaansa.
Sorvali osallistui säveltäjänä Suomen euroviisukarsintaan vuonna 1982 kappaleella "Omenakuu", jonka esitti Opus 5 -yhtye. Kappale sijoittui karsinnassa neljänneksi. Tuon vuoden edustajaksi Harrogatessa Britanniassa pidettyyn Eurovision laulukilpailuun valittiin Kojon kappale "Nuku pommiin", joka ei saanut yhtäkään pistettä.
Suomalainen muusikko Henri Sorvali (tunnettu erityisesti metalliyhtyeistä Finntroll ja Moonsorrow) on Upi Sorvalin poika. Progressiivinen Open Eye Band -yhtye julkaisi elokuussa 2008 "Screaming Baby"-debyyttialbuminsa, jossa Sorvalin elämäntyötä kunnioitetaan versiolla Sorvalin "Aku-Aku"-biisistä. Kosketinsoittimissa vierailee Henri Sorvali.
CD Numancia
Club Deportivo Numancia de Soria on vuonna 1945 perustettu espanjalainen urheiluseura Sorian kunnasta Kastilia ja Leónista. Seura tunnetaan jalkapallosta, jossa sen edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Numancia on pelannut neljä kautta vuosina 1999–2001, 2004–2005 ja 2008–2009. Paras sijoitus on ensimmäisellä kaudella saavutettu 17. sija. Pelatessaan kolmannella sarjatasolla Segunda División B:ssä kaudella 1995–1996 seura menestyi cup-kilpailu Copa del Reyssä pudottaen pääsarjaseurat Real Sociedadin, Racing Santanderin ja Sporting Gijónin ennen puolivälierätappiota Barcelonaa vastaan.
Numancian kotivärit ovat punainen ja sininen, ja sen kotistadionina toimii 9 500 -paikkainen, vuonna 1999 käyttöönotettu Los Pajaritos. Seuran nimi tulee muinaisesta Numantian () kylästä, jonka asukkaat taistelivat pitkään menestyksekkäästi roomalaisia valloittajia vastaan 100-luvulla eaa. Kylän rauniot sijaitsevat seitsemän kilometriä pohjoiseen nykypäivän Soriasta.
Jalkapallon lisäksi seuralla on toimintaa lentopallossa, käsipallossa ja rytmisessä voimistelussa.
Barrett
Barrett on entisen Pink Floydin keulahahmon Syd Barrettin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1970. Albumi on Barrettin viimeinen, joka sisältää täysin uutta materiaalia. Albumin tuottivat Pink Floydin jäsenet David Gilmour ja Rick Wright, joista Gilmour oli ollut mukana myös edellisen "The Madcap Laughs" -albumin teossa. Kummatkin myös soittavat "Barrettilla" ja laulavat taustoja.
Syd Barrettille oli tällä albumilla tarkoitus antaa paremmat mahdollisuudet luovuuteen, sillä edellisen albumin nauhoitukset eivät olleet menneet toivotulla tavalla. Levytys meni nopeammin kuin ensimmäisellä sooloalbumilla, mutta loppujen lopuksi Barrett ei saanutkaan se parempaa ”luovuuden tilaa” kuin aikaisemminkaan.
"Barrett" nauhoitettiin helmikuun ja heinäkuun 1970 välillä, ja se ilmestyi marraskuussa 1970. Albumi on edeltäjäänsäkin hajanaisempi, ja epätasaisesti laulaneen Barrettin käytös studiolla "painajaismaista" tuottajille ja muusikoille. Tuottaja David Gilmour kursi levyn kokoon Barrettin kitaralla säestämien ja laadultaan hyvin epätasaisten esitysten osista. Heinäkuun 1970 nauhoitukset kappaleista "Word Song" ja "It Is Obvious" jäivät Barrettin viimeisiksi studioäänityksiksi.
Vaikka albumi ei ollutkaan aikaisemman "The Madcap Laughsin" kaltainen arvostelumenestys, sitä pidetään silti lähes yhtäläisenä teoksena. Albumin hyönteisaiheisen kannen maalasi Barrett itse.
Kaikki kappaleet Syd Barrettin säveltämiä ja sanoittamia
Ann Brashares
Ann Brashares (1967 Aleksandria, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoittaa lähinnä nuorille aikuisille. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on sarja "The Sisterhood of the Travelling Pants".
Opiskeltuaan filosofiaa Brashares työskenteli kustannustoimittajana, vaikka hänen oli alun perin tarkoitus jatkaa opintojaan pidemmälle. Muutaman vuoden kustannustoimittajana työskenneltyään hän ryhtyi kirjoittamaan itse. "Neljä tyttöä ja maagiset farkut" (alkup. "The Sisterhood of the Travelling Pants") ilmestyi 2003 vuonna ja on menestynyt eri puolilla maailmaa. Sarjassa on sen jälkeen ilmestynyt neljä teosta. "Neljä tyttöä ja maagiset farkut" muokattiin samannimiseksi elokuvaksi vuonna 2005. Sittemmin Brashares on kirjoittanut romaanin myös aikuisille, "The Last Summer (of You and Me)", joka ilmestyi vuonna 2007.
Hän asuu New Yorkissa miehensä, taiteilija Jacob Collinsin kanssa, ja heillä on kolme lasta: Nathaniel, Samuel ja Susannah.
Theodore F. Green
Theodore Francis Green (2. lokakuuta 1867 Providence, Rhode Island – 19. toukokuuta 1966 Providence, Rhode Island) oli yhdysvaltalainen lakimies, sotilas ja demokraattisen puolueen poliitikko.
Green syntyi Providencessä, Rhode Islandilla, ja valmistui Brownin yliopistosta. Hän palveli upseerina Espanjan ja Yhdysvaltain sodassa ja työskenteli myös lakimiehenä.
Green toimi vuosina 1933–1937 Rhode Islandin 57. kuvernöörinä. Vuosina 1937–1961 hän istui Yhdysvaltain senaatissa. Senaatissa lopettaessaan 93-vuotias Green oli Yhdysvaltain siihenastisen historian vanhin senaattori.1937–1961
T. F. Greenin lentoasema Warwickissa on nimetty Greenin mukaan.
Greenin isoisoisä Jonathan Arnold ja isoisä James Burrill, Jr. olivat myös kummatkin mukana Yhdysvaltain politiikassa.
The Peel Session
The Peel Session on entisen Pink Floyd -keulakuvan Syd Barrettin ainoa soololivealbumi. Se julkaistiin 1987. Kappaleet nauhoitettiin legendaarisen John Peelin sessioissa 24. helmikuuta 1970, jolloin Barrett oli juuri julkaissut ensimmäisen sooloalbuminsa "The Madcap Laughs". Kappale "Two of a Kind" saattaa olla Rick Wrightin tekemä.
Elise Langenoja
Elise Tellervo Langenoja on suomalainen ääninäyttelijä. Hän on ollut äänenä useissa suomenkielisissä animaatiossa yli 15 vuotta. Langenoja työskentelee lisäksi Gasthaus Willa Elsa Ay -nimisessä yrityksessä.
Barbara Mikulski
Barbara Ann Mikulski (s. 20. heinäkuuta 1936 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain senaattorina Marylandista vuodesta 1987 vuoteen 2017. Hän istui sitä ennen vuosina 1977–87 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Ennen politiikkaan lähtemistä Mikulkski työskenteli sosiaalityöntekijänä ja korkeakouluopettajana. Hän pyrki Yhdysvaltain kongressiin ensimmäisen kerran vuonna 1974, mutta ei vielä tuolloin tullut valituksi. Valintansa jälkeen Mikulski toimi Yhdysvaltain kongressissa yhtäjaksoisesti 30 vuoden ajan, kunnes hän päätti olla hakematta enää vuoden 2016 vaaleissa jatkokaudelle ja poistui näin senaatista tammikuussa 2017. Mikulskin seuraajaksi senaattiin nousi demokraattien Chris Van Hollen.