hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dungaanin kieli
Dungaanin kieli (dungaaniksi хуэйзў йүян, "hɤuɛjtsu jyiɑn") on Keski-Aasian valtioissa asuvien dungaanien puhuma siniittinen kielimuoto. Eräät tutkijat pitävät sitä itsenäisenä kielenä, toiset pohjoiskiinan eli mandariinikiinan murteena.
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.
Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He puhuvat lähtöalueidensa murteita. Niistä suurimmat ovat Gansun ja Shaanxin maakuntien murteet, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Edellisessä on kolme toonia ja toisessa neljä.
Hui-kiinalaiset ovat perinteisesti käyttäneet arabialaista ja kiinalaista kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 1927 dungaania varten laadittiin lisämerkein täydennetty arabialainen aakkosto. Vuonna 1932 siirryttiin latinalaiseen ja vuosina 1953–1954 kyrilliseen kirjaimistoon, johon kuuluvat lisämerkit ә, җ, ң, ў ja ү. Kirjoitusjärjestelmän erikoisuutena on, ettei siinä merkitä tooneja. Kirjakielen normit perustuvat Gansun murteeseen.
"Dungaanin kirjaimisto"
Dungaaniksi julkaistaan sanomalehteä, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Radiossa ja televisiossa lähetetään dungaaninkielisiä ohjelmia. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Suurin osa dungaaneista osaa myös naapurikansojen kieliä: venäjää, kirgiisiä, kazakkia, uiguuria tai uzbekkia.
Malka
Malka (, myös Balyksu) on Terekin sivujoki Kabardi-Balkariassa Kaukasiassa Venäjällä. Malka on 210 kilometriä pitkä ja sen vesistöalueen pinta-ala on noin 10 000 km². Malka saa alkunsa Elbrusvuoren pohjoisosan jäätiköiltä. Malkan suurin sivujoki on Baksan. Prohladnyin kaupunki sijaitsee Malkan varrella.
Kuparisulfaatti
Kuparisulfaatti on suola, jota valmistetaan teollisesti liuottamalla kupariromua rikkihappoon.
Tavallisimmin kuparisulfaatti esiintyy kauniin sinisenä, kiteisenä kupari(II)sulfaatin pentahydraattina, jonka kemiallinen kaava on CuSO·5HO (CAS-numero 7758-99-8). Se sisältää kidevettä, joka aiheuttaa sille ominaisen sinisen värin. Kuumennettaessa kidevesi höyrystyy, jolloin kuparisulfaatti muuttuu valkoiseksi hygroskooppiseksi jauheeksi, jonka kemiallinen kaava on CuSO (CAS-numero 7758-98-7). Reagoidessaan veden kanssa tämä muuttuu takaisin siniseksi, kidevedelliseksi kuparisulfaatiksi.
Kuparisulfaatti on molempina muotoinaan myrkyllistä ihmiselle.
Suuriin sylinterin mallisiin säiliöihin kerätään kupariromua, säiliöitä huuhdellaan laimealla lämpimällä rikkihapolla. Rikkihapon lisäksi säiliöihin puhalletaan ilmaa. Kun reaktiota on tapahtunut määrätyn aikaa, muodostuu kylläinen kuparisulfaattiliuos, josta CuSO-kiteet erottuvat sen jäähdyttyä.
Cu + HSO + 1/2 O → CuSO + HO
Kidevedellistä kuparisulfaattia käytetään nahkateollisuudessa, levämyrkkynä, sähköparistoissa ja väriaineiden valmistuksessa. Se on myös sallittu apuaine viinin maku- tai hajuvirheiden poistamiskäsittelyssä. EU hyväksyi aiemmin (heinäkuuhun 2015 asti) kuparisulfaatin käytön luomuviinien viinirypäleiden kasvitautien torjunnassa.
Martina Ertl
Martina Ertl (nykyään Ertl-Renz) (s. 12. syyskuuta 1972 Bad Tölz, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän on voittanut useita mitaleja talviolympialaisissa sekä maailmanmestaruuskisoissa.
Ertl aloitti laskettelun kaksi ja puolivuotiaana. 18-vuotiaana hän osallistui nuorten maailmanmestaruuskisoihin Hemsedalissa Norjassa voittaen hopeaa suurpujottelussa ja pronssia yhdistetyssä.
Vuoteen 2006 menneessä Ertl oli osallistunut 430 maailman cup -kisaan voittaen niistä 14. Hän voitti suurpujottelun maailman cupin 1996 ja 1998. Hän voitti myös kolme olympiamitalia ja neljä maailmanmestaruusmitalia.
Roberta Flack
Roberta Flack (s. 10. helmikuuta 1937 Asheville, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen jazz-, soul- ja folklaulaja. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa "First Take" vuonna 1969 mutta nousi suuren yleisön tietoisuuteen vasta 1972, kun yksi hänen varhaisimmista äänityksistään, "The First Time Ever I Saw Your Face", sisällytettiin Clint Eastwoodin elokuvan "Yön painajainen" soundtrackille, josta se pongahti Yhdysvaltain singlelistan ensimmäiselle sijalle.
Parhaiten Flack kuitenkin muistettaneen toisesta ykköshitistään, kappaleesta "Killing Me Softly With His Song". Kappale voitti muun muassa vuoden 1974 parhaan äänitteen Grammy-palkinnon. Vuonna 1996 kappaleen tulkitsi yhdysvaltalainen yhtye The Fugees, ja kappale menestyi jälleen ympäri maailmaa.
Erlenmeyerpullo
Erlenmeyer (erlenmeyerkolvi) eli "erla" on ympyräpohjaisen kartion muotoinen astia, jossa on käyttötarkoituksesta riippuen ohut tai leveä kaula. Muotonsa ansiosta erlenmeyerien sisältöä voidaan sekoittaa hyvin, ja suuri pohjapinta-ala ehkäisee kaatumista. Erlenmeyerkolveja kutsutaan usein myös hiukan virheellisesti keittopulloiksi (keittopullo on sama kuin pyörökolvi). "Erloja" voidaan käyttää hyödyksi titrauksissa, kaasujen valmistuksessa, ja suodatuksessa, sekä solu- ja bakteeriviljelmissä. Etenkin ohutkaulaiset erlenmeyerit ovat vaikeita puhdistettavia, ja useimmiten ne on helpointa puhdistaa laskemalla pulloon useaan kertaan kulloinkin soveliasta liuotinta.
Astia on saanut nimensä sen kehittäneen saksalaisen kemistin Emil Erlenmeyerin mukaan. Erlenmeyer kehitti pullonsa 1850-luvun lopulla. Se julkaistiin sen vuonna 1860 ensimmäisen kerran lehdessä ja Erlenmeyer oli tuolloin alkanut tuottaa ja myydä pullojaan.
Ricardo Pereira
Ricardo Alexandre Martins Soares Pereira, pelaajanimeltään Ricardo (s. 11. helmikuuta 1976 Montijo, Portugali) on portugalilainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti kotimaansa seurojen lisäksi espanjalaista Betisiä ja englantilaista Leicester Cityä. Hänet tunnettiin etenkin hyvänä rangaistuspotkujen torjujana.
Ricardo aloitti uransa CD Montijossa, jossa hän pelasi 18 ottelua kaudella 1993–1994. Montijosta hän siirtyi Boavista FC:hen, jossa hänestä tuli sankari johdatettuaan joukkueen UEFA Cupin välieriin. Vuodesta 2003 lähtien Ricardo edusti Sportingia. Kesällä 2007 hän siirtyi Real Betisiin.
Portugalin maajoukkueessa Ricardo on pelannut 79 A-maaottelua ja oli mukana EM-kisoissa 2004, jossa Portugali pääsi loppuotteluun asti, mutta hävisi Kreikalle lopulta 1-0.
Ricardo oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2006, joissa välierätappio Ranskalle tiesi joutumista pronssiotteluun ja siinä tappio Saksalle sijoittumista kisoissa neljänneksi. Ricardo valittiin kisojen 23 parasta pelaajaa käsittävään tähdistöjoukkueeseen, johon valittiin maalivahdeiksi hänen lisäkseen Gianluigi Buffon ja Jens Lehmann.
Mircea Snegur
Mircea Ion Snegur (s. 14. tammikuuta 1940 Trifăneşti, Romania, nyk. Moldovassa) oli Moldovan ensimmäinen presidentti 1990–1996. Hän toimi pitkään neuvostotasavallan johdossa.
Hän opiskeli Kišinjovin maatalousinstituutissa, josta valmistui 1961, ja siitä saakka vuoteen 1968 hän työskenteli kollektiivitilan johdossa Floreștin alueella. Hän oli kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1964, hänestä tuli 1971 maatalousministeri, 1985 Moldavian puolueen keskuskomitean sihteeri ja 1989 korkeimman neuvoston presidiumin puhemies ja vuodesta 1990 itsenäisen Moldovan presidentti. Hänet valittiin 1991 ensimmäisissä vapaissa vaaleissa.
Transnistria ja etelän ortodoksit ja gagauzit pyrkivät eroon Moldovasta. Ensimmäiset monipuoluevaalit järjestettiin 1994, joissa menestyivät Moldovan itsenäisyyttä kannattavat puolueet.
Snegur pyrki uudelle kaudelle 1996 "Partidul Renașterii și Concilierii din Moldovan" ehdokkaana, ja sai ensimmäisellä kierroksella ennemmän ääniä kuin kilpailijansa Petru Lucinschi, mutta hävisi toiselle kierroksella 1. joulukuuta 45,98 % – 54,02 %.
Bonifatius IX
Bonifatius IX (1356 – 1404), syntymänimeltään Piero Tomacelli, oli paavina 2. marraskuuta 1389 – 1. lokakuuta 1404. Hän oli toinen lännen kirkon sisäisen suuren skisman aikana hallinnut paavi. Hänen aikanaan vastapaavi Klemens VII piti paavinistuinta Avignonissa Ranskan kuningashuoneen suojeluksessa.
Piero Tomacelli syntyi vanhaan kunninanarvoisaan mutta köyhtyneeseen napolilaissukuun. Saksalaisen aikalaislähteen mukaan hän oli paaviksi tullessaan luku- ja kirjoitustaidoton, mutta tahdikas ja hyvä suostuttelija. Saksa, Englanti, Unkari, Puola ja pääosa Italiaa tunnustivat hänen paaviutensa tänä vaikeana aikana, jolloin paavi ja vastapaavi julistivat toinen toisensa kirkonkiroukseen.
Imupullo
Imupullo on paksusta lasista valmistettu sivuputkellinen, muodoltaan erlenmeyeriä muistuttava vakuumityöskentelyväline. Imupullon sivukaula kytketään painetta kestävällä letkulla vakuumipumppuun. Imupullon suuaukolle asetetaan kumitiiviste sekä Büchner-suppilo. Tämän jälkeen suppilolla olevaa suodatinpaperia kastellaan ja vakuumipumppu käynnistetään. Suodattimelle kaadetaan haluttu liuos, pullossa vallitsevan alipaineen takia liuos kulkee suodattimen läpi huomattavasti nopeammin kuin tavallisessa gravitaatiosuodatuksessa.
Säädyllinen murhenäytelmä (elokuva)
Säädyllinen murhenäytelmä on vuonna 1998 ilmestynyt Kaisa Rastimon ohjaama historiallinen draamaelokuva, joka pohjautuu Helvi Hämäläisen vuonna 1941 julkaistuun samannimiseen kirjaan. Elokuva kertoo ylempään keskiluokkaan kuuluvan akateemisen perheenisän aviorikoksesta 1930-luvun Suomessa.
Innocentius VII
Innocentius VII (n. 1336–1406), syntymänimeltään Cosimo de' Migliorati, toimi paavina 17. lokakuuta 1404 – 6. marraskuuta 1406. Hän hallitsi kirkkoa suuren skisman aikana, jolloin Avignonissa oli vastapaavina Benedictus XIII.
Migliorati syntyi Abruzzissa ja opiskeli sekä maallista että kirkkolakia, ja opettikin tätä Perugiassa ja Padovassa ennen paaviksi nousuaan.
Hänet valittiin paaviksi 17. lokakuuta 1404. Tätä valintaa seurannutta tilannetta, jossa vallitsevan käytännön mukaisesti paaviksi valitun henkilön maallinen asunto saatiin ryöstää on kuvannut kronikassaan Adam Uskilainen seuraavasti: "Ja kun hänen valintansa ilmoitettiin julkisesti, roomalaiset hyökkäsivät hänen palatsiinsa ja omaan ahneeseen tapaansa, tai vielä paremmin sanoen, tuhoisan turmeltuneisuutensa vuoksi, he ryöstivät sen jättämättä paikoilleen edes ikkunanpuitteita".
Samaisesta tilaisuudesta Adam Uskilainen jatkaa: paavin ratsastaessa valkoisella hevosella Rooman katujen tungoksessa virkamiehet kulkivat saattueen edellä viskoen pikku kolikoita reitin sivuille saaden näin tilaa paavin kulkueelle.
Pipetti
Pipetti eli "nostopilli" tai "tiputin" on laboratorioväline, jonka tarkoituksena on mitata hyvin tarkkoja ainemääriä. Pipettejä löytyy yksinkertaisista kertakäyttöisistä pipeteistä tilavuusalueeltaan säädettäviin ja sähköisiin pipetteihin. Yleisimmin käytössä ovat ns. pasteur-pipetit, mittapipetit sekä täyspipetit. Vaativampiin laboratorioanalyyseihin käytetään mekaanisia ja sähköisiä nesteannostelijoita, joiden kanssa käytetään kertakäyttöisiä pipetin kärkiä.
Pasteur-pipetti on yksinkertaisuudessaan putki, jonka toiseen päähän on asetettu palje, ja toinen pää on sipistetty ohueksi. Kun paljetta painetaan poistuu putkesta ilmaa, kun putken pää viedään liuokseen ja palje vapautetaan imeytyy nestettä putken sisään. Näin liuosta voidaan siirtää astiasta toiseen. Kun liuosta halutaan laskea uuteen kohteeseen painetaan paljetta varovasti. Hienoisella harjoittelulla opitaan helposti siirtämään ainemäärä pisaran tarkkuudella.
Mittapipetit ovat lähinnä pitkiä lasi- tai kertakäyttöisiä muoviputkia, joihin on merkitty asteikko. Mittapipetteihin liuosta imettäessä käytetään usein kumipumpettia tai pipetointilaitteita. Pumpetti on hieman monimutkaistettu palje, siinä on ilman tyhjennysventtiili, ilman poistoventtiili sekä imuventtiili. Kulloistakin venttiiliä säätämällä voidaan mittapipettiin imeä haluttu määrä liuosta. Pipetointilaitteet ovat sähkökäyttöisiä ladattavia pipetoinnin apuvälineitä. Näihin laitteisiin sopii suurin osa serologisista eli mittapipeteistä. Laitteissa on nopeuden säätömahdollisuus sekä irrotettavat adapterit, jotka tekevät suodattimen vaihdosta helppoa.
Täyspipetit ovat mittapipettejäkin tarkempia välineitä. Niillä voidaan mitata äärimmäisen tarkasti haluttuja tilavuuksia. Yleisimmin täyspipeteissä on putken keskellä hienoinen laajentuma, joka on tilavuudeltaan hyvin tarkkaan säädelty. Tämän laajentuman yläpuolella on merkkiviiva, johon liuoksen alapinnan asetuttua saadaan hyvin tarkka tilavuus. Täyspipettejä käytetään usein tarkkoja tilavuuksia mitattessa, kuten esimerkiksi titrauksissa.
Mekaaninen pipetti on nesteannostelija, joka toimii ns. ilmamäntäperiaatteella kertakäyttöisen pipetin kärjen kanssa: Mekaanisen pipetin käyttöpainike painetaan alas ja pipetin kärki kastetaan nesteeseen, käyttöpainikkeen vapauttaminen imee säädetyn tilavuuden nestettä pipetin kärkeen. Käyttöpainikkeen painaminen pohjaan työntää nesteen pipetinkärjestä ulos. Mekaanisia pipettejä on kiinteätilavuuksisia että säädettäviä sekä yksi- ja monikanavaisia.
Sähköpipetti eli elektroninen pipetti toimii samalla ilmamäntäperiaatteella kuin mekaaninen pipetti, mutta käyttöpainike ja/tai kärjenpoistaja toimivat elektronisesti napin painalluksella. Sähköpipetti toimii ladattavan akun avulla ja tarvitsee lataustelineen tai suoran latauksen toimiakseen. Sähköpipettejä on sekä yksi- ja monikanavaisia. Pipetoinnin tarkkuus ja toistettavuus on ensiarvoisen tärkeää luotettavien analyysitulosten saavuttamiseksi. Sähköpipetin käyttö eliminoi ihmisen kädenjäljen ja tulokset ovat aina toistettavia käyttäjästä riippumatta. Lisäksi pipetointi tällä tavoin rasittaa pipetoijaa vähemmän, edesauttaen laboratoriotyöskentelymukavuutta.
Ähtärin rautatieasema
Ähtärin rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Ähtärin kunnassa Etelä-Pohjanmaalla rataosalla Haapamäki–Seinäjoki. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 346,1 ratakilometriä mitattuna Haapamäen rautatieaseman kautta. Etäisyys Haapamäelle on 41 kilometriä ja Seinäjoelle 72 kilometriä. Nykyisin Ähtärin asema on miehittämätön, ja liikenteenohjaus hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat. Tavaraliikennettä ei ole. VR:n ja liikenne- ja viestintäministeriön päätöksen mukaan henkilöliikenne radalla piti loppua maaliskuussa 2016,
mutta myöhemmin liikennettä päätettiin toistaiseksi jatkaa.
Liikennepaikalla on kaksi junaliikenteen käytössä olevaa raidetta, joilla molemmilla on matkustajalaituri. Tämän lisäksi ratapihalla on kuormausraide, jota käytetään pääasiallisesti ratatyökoneiden säilytykseen.
Mittapullo
Mittapullot ovat tilavuuden mittaamiseen käytettyjä laboratoriovälineitä. Mittapullojen yleisin käyttötarkoitus on liuosten valmistaminen: haluttua ainetta, esimerkiksi suolaa punnitaan mittapulloon, tämän jälkeen suola liuotetaan pieneen määrään liuotinta. Kun suola on liuennut täytetään mittapullo merkkiinsä, tällöin nestekuplan alapinta on mittapullon merkkiviivan kohdalla.
Kemian oppikirjat sanovat, että mittapullo on kaikista mittausvälineistä ehdottomasti tarkin. Haittapuolena on mittalasiin verrattuna se, että jokaiselle halutulle tilavuudelle on oltava oma mittapullonsa.
Martinus V
Martinus V (1368–1431) alkuperäiseltä nimeltään Oddone Colonna, oli paavina 11. marraskuuta 1417 – 20. helmikuuta 1431. Hän nousi paaviksi Konstanzin kirkolliskokouksen valitsemana vuonna 1417. Läntisen kirkon suuri skisma päättyi hänen valintaansa.
Colonna oli kuuluisan roomalaissuvun vesa. Hänet tunnettiin kohtuullisuudesta, oppineisuudesta, suoraselkäisyydestä ja liikemiesvaistosta, mutta hän ei juurikaan toteuttanut uudistuksia.
Marunat
Marunat ("Artemisia") on laaja, noin 400 lajia käsittävä mykerökukkaisten suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu erityisesti pohjoisen pallonpuoliskon lajistoa. Nimensä suku on saanut kreikkalaiselta Artemis-jumalattarelta.
Marunat ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja tai pieniä pensaita. Tulokaslajit voivat olla yksivuotisiakin. Marunoiden kasvutapa on esiin tunkeva ja helposti havaittava. Sukuun kuuluvilla kasveilla on tavallisesti liuskaiset tai jopa tasasoukat lehdet ja huiskilomainen tai lehtien seassa oleva kukintoryhmä. Kukat ovat mykerönä yhteisellä kukkapohjuksella.
Marunat leviävät yleensä helposti: niitä esiintyy etenkin osana macchiakasvustoa Euroopassa ja osana chaparralkasvustoa Pohjois-Amerikassa. Marunat eivät yleisesti ottaen ole piikkisiä eivätkä myrkyllisiä, mutta voivat aiheuttaa allergisia oireita. Ne sisältävät eteerisiä öljyjä ja sopivat mausteeksi ruoanlaittoon ja alkoholijuomiin.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena ainakin seitsemän marunalajia, joista alkuperäiskasvistoa ovat pujon ja ketomarunan merenrantamuodot. Näistä ketomarunan alalaji perämerenketomaruna ("Artemisia campestris" ssp. "bottnica") on uhanalainen.
Viljeltyjä marunoita ovat esimerkiksi aaprottimaruna, koiruoho ja rakuuna, joka on tärkeä maustekasvi.
Pohjoismaissa luonnonvaraisia marunoita:
Viljeltyjä marunoita:
Muita marunalajeja:
Outokummun rautatieasema
Outokummun rautatieasema () oli Suomen rataverkon liikennepaikka Outokummun kaupungissa Pohjois-Karjalassa. Valtionrautateiden rautatieyhteys Joensuun rautatieasemalta Outokumpuun valmistui vuonna 1928.
Outokummun rautatieasema sijaitsi rataosalta Sysmäjärven asemalla haarautuvan sivuradan päässä, ja se palveli pääasiassa Outokumpu Oyj:n malmikuljetuksia. Asemarakennus on maalattu uudelleen eri väriseksi useaan otteeseen. Alkuperäinen väri oli punainen, sittemmin se on maalattu keltaiseksi ja nykyinen väri on sininen.
Outokummun liikennepaikka lakkautettiin vuonna 2000 ja rata Sysmäjärveltä Outokumpuun purettiin 2004. Asemapiha on nykyään yksityisomistuksessa.
Jorma Toiviainen
Jorma Anselmi Toiviainen (9. syyskuuta 1949 Eura – 5. lokakuuta 2011 Kerava) oli suomalainen sanoittaja.
Toiviainen aloitti sanoittajana 1970-luvulla. Veikko Samulin säveltämä tunnettu "Atsipoppaa"-lastenlaulu syntyi 1983. Muita suosittuja ovat ”Sanat leikkivät huulillas”, ”Yön kuningatar” ja ”Mun aika mennä on”, ja lähes kaikki merkittävimmät suomalaiset artistit ovat levyttäneet hänen tekstejään. "Itse valtiaat" -animaatioiden laulutekstit ovat hänen.
Vuonna 2004 Toiviainen sai Juha Vainio -palkinnon, ja vuodesta 1993 alkaen hän voitti useita kertoja Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun. Tunnetuimpia Toiviaisen säveltämiä voittotangoja ovat Yön kuningatar (1993), Mun aika mennä on (1994), Soittakaa lujempaa (2002) ja En kasvojas muista (2008).
Toiviainen on valmistunut diplomi-insinööriksi ja työskenteli VR:llä rataverkon tarkastajana, kunnes sanoitukset alkoivat 1990-luvun lopulla työllistää häntä runsaammin. Hän teki parhaimmillaan vuodessa yli sata levytettyä sanoitusta. Hän toimi myös luottamustehtävissä, Elvis ry:n johtokunnassa 1991–1992 ja Teoston johtokunnassa. 1999–2003. Toiviainen kuoli syksyllä 2011 syöpään, johon hän oli sairastunut jo 1990-luvulla.
Saint-Remin basilika
Saint-Remin basilika on kirkkorakennus, joka sijaitsee Reimsin kaupungissa, Champagnen maakunnassa. Sen rakentaminen on ajoitettu vuoden tuhat tienoille. Lähes saman kokoisen Notre-Damen katedraalin jälkeen basilika on Reimsin kaupungin tärkein kirkollinen rakennus. Sen yhteyteen oli sijoitettu vuosisatojen ajan merkittävä Saint-Remin apottiluostari, joka toimi 1000-luvulta 1700-luvulle saakka. Basilikalla on hallussaan piispa pyhän Remigiuksen pyhäinjäännökset. Piispa kastoi Klodovigin, Frankkien kuninkaan vuonna 496 Tolbiacin taistelun jälkeen.
Basilikan vihki vuonna 1049 käyttöön paavi Leo IX, joka oli kotoisin Elsassin Eguisheimista. Hän matkusti paljon Italian sekä Ranskan ja Saksan välillä. Hänen aikanaan idän ja lännen kirkkoja ravistelivat erittäin voimakkaat opilliset kysymyserot.
Rakennus on rakennettu basilikan tapaan. Kirkkolaiva ja kirkon poikkilaiva ovat romaanista tyyliä ja siten rakennuksen varhaisimmat osat. Eteläisen poikkilaivan ulkoinen fasadi on kirkon uusin rakenne. Kirkon kuori ja apsidi ovat 1100- ja 1200-luvuilta.
Arvokkaimmat monumentit, jotka sijaitsivat kirkkorakennuksen sisäpuolella tuhottiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Myös kirkon suojelupyhimyksen hauta on rekonstruktio myöhemmältä ajalta. Kuitenkin jäljelle jäi 1100-luvun lasimaalausikkuna apsidissa, kuin myös Robert de Lénoncourtin lahjoittamat pyhän Remigiuksen elämästä kertovat seinävaatteet.
Saint-Remin basilika oli benediktiiniluostarin luostarikirkko 1700-luvulle asti. Unesco on kirjannut basilikan ja sen kokoelmat maailmanperintöluetteloonsa.
Kuparikarbonaatti
Kupari(II)karbonaatti (CuCO) on sinivihreä kuparin suola, joka kiteytyy kahtaissuolana kuparihydroksidin kanssa. Tällöin muodostuu patinanakin tunnettua vihreää suolaa CuCO·Cu(OH). Kuparikarbonaatti vapauttaa hiilidioksidia kuumennettaessa kuparioksidiksi seuraavan reaktioyhtälön mukaan.
Kuparikarbonaattia voidaan helposti valmistaa kuparisulfaatin ja natriumvetykarbonaatin vesiliuosten välisellä reaktiolla. Tällöin kuparikarbonaatti saostuu ja se voidaan suodattaa.
Kuparikarbonaattia käytetään muun muassa väriaineissa, metallurgiassa, lääketieteessä sekä fungisideissä ja hyönteismyrkyissä.
Tauno Karilas
Tauno Valto Karilas (vuoteen 1906 Karlsberg) (20. lokakuuta 1900 Piippola – 10. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Karilas syntyi papin poikana. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921 ja filosofian kandidaatiksi 1924. Karilas oli Suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehden toimittaja 1930–1944, tämän jälkeen toimittajana lehdissä Valojuova ja Nuoli. Karilas toimi myös Kustannusosakeyhtiö Valistuksen osastonhoitajana vuodesta 1958, Nuorten Kirja ry:n johtokunnassa vuodesta 1946 ja sen puheenjohtajana vuodesta 1954.
Kirjailijana Karilas julkaisi nuorisoromaaneja, tietokirjoja ja kokoomateoksia. Useissa hänen 1950-luvulla kirjoittamissaan poikien seikkailukirjoissa oli voimakkaan isänmaallinen henki. Karilaan kirjat olivat suosittuja, ja niinpä Karilas sai laajaa tunnustusta työstään. Karilaan nuorisokirjallisuutta kohtaan tuntema mielenkiinto ilmeni myös hänen teoksessaan "Robinsonista Muumipeikkoon" (1962), jossa hän esitteli tämän kirjallisuudenlajin huomattavimpia edustajia.
Karilas loi lisäriimit Otavan julkaisemiin Rymy-Eetu-sarjoihin ja on suomentanut joitain kirjoja, muun muassa Jules Vernen kirjan "Salaliitto".
Vuosina 1969–1986 jaettiin nuorisokirjailijoille Tauno Karilaan palkintoa.
Karilas käytti myös salanimiä "Antti Haukka", "Laura Jenner" ja "Kaksi rakuunaa"
Natriumvetykarbonaatti
Natriumvetykarbonaatti eli natriumbikarbonaatti (NaHCO) on valkoista veteen hyvin liukenevaa jauhetta. Natriumvetykarbonaatti hajoaa kuumennettaessa natriumkarbonaatiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi. Kansanomainen triviaalinimi natriumvetykarbonaatille on ruokasooda (käytetään leivonnassa), kun taas natriumkarbonaattia kutsutaan soodaksi.
Natriumvetykarbonaatin moolimassa on 84,0 g/mol, sulamispiste 50 °C (hajoaa), tiheys 2,1 g/cm (veden tiheys on 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 8,7 g/100 ml (20 °C) ja CAS-numero 144-55-8.
Natriumbikarbonaatin kaavaa tarkasteltaessa siinä ei vaikuta olevan mitään mikä oikeuttaisi nimen "bi"-etuliitteen. Nimitys on peräisin Antoine Lavoisierin ajoilta (1700-luvulta), kun suoloja pidettiin metallioksidin ja epämetallioksidin yhdistelminä, jollaisina ne myös kirjoitettiin. Esimerkiksi natriumkarbonaatti, NaCO, kirjoitettiin muodossa NaO · CO. Vedyn läsnäolon selittämiseksi bikarbonaattien ajateltiin olevan vesimolekyyliin yhtyneitä suoloja. Niinpä natriumvetykarbonaatti, NaHCO, kirjoitettiin NaO · 2CO · HO, ja sitä kutsuttiin johdonmukaisesti natriumbikarbonaatiksi.
Natriumvetykarbonaattia käytetään yleisimmin leivonnassa ja yleisemmin ruoanlaitossa, mutta se sopii myös mahalaukun happoisuuden vähentämiseen, hampaiden puhdistukseen ja ihonhoitoon. Lisäksi se toimii salisylaattimyrkytyksen antidoottina.
Sitä käytetään myös soodapuhalluksessa irrottamaan maalia ja epäpuhtauksia erilaisilta pinnoilta.
Eugenius IV
Eugenius IV (1383–1447), syntymänimeltään Gabriele Condulmer, oli paavina 3. maaliskuuta 1431 – 23. helmikuuta 1447. Hän syntyi Venetsiassa rikkaaseen kauppiassukuun, liittyi benediktiinien munkkijärjestöön ja nousi enonsa Gregorius XII:n nimittämänä Sienan arkkipiispaksi 24-vuotiaana.
Eugeniuksen paaviuden merkittävin tapahtuma oli kiista Baselin kirkolliskokouksen (jota kutsuttiin myös Firenzen kirkolliskokoukseksi) kanssa. Kun Roomaan tuli tasavalta vuonna 1434, paavi lähti maanpakoon Firenzeen ja Bolognaan, josta hän palasi vasta 1443.
Ahmaksen rautatieasema
Ahmaksen rautatieasema () on entinen rautatieliikennepaikka Ahmaksen kylässä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Se sijaitsee noin 12 kilometriä kaakkoon Utajärven rautatieasemalta. Ahmaksen laiturivaihteen paikalle rakennettiin rautatieasema -radan rakentamisen yhteydessä. Se avattiin liikenteelle syksyllä 1929, kun rataosuus Utajärvi–Vaala otettiin käyttöön.
Ahmaksen asemalla on aiemmin toiminut myös Ahmaksen postipysäkki. Liikennepaikalla oli myös yksi sivuraide, jota voitiin käyttää joko tavaravaunujen kuormaamiseen tai junien kohtaamisiin. Sivuraiteen paikka on hahmotettavissa maastossa pääraiteen eteläpuolella.
Liikennepaikka lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä 1984 ja sivuraiteet purettiin, se oli muutettu miehittämättömäksi jo vuonna 1970. Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan mutta peilikuvana rakennettu asemarakennus on edelleen olemassa ja nykyisin yksityisomistuksessa.
Quino
Joaquín Salvador Lavado eli Quino (s. 17. heinäkuuta 1932 Mendoza) on argentiinalainen sarjakuvapiirtäjä, joka kehitti "Mafalda"-sarjakuvan ja piirsi sitä vuosina 1964–1973.
Quino syntyi andalusialaislähtöisille siirtolaisvanhemmille ja oli heidän kolmesta lapsestaan nuorin. Häntä kutsuttiin syntymästään saakka Quinoksi erotukseksi hänen sedästään maalari Joaquín Tejónista. Hänen molemmat vanhempansa kuolivat pojan ollessa teini-ikäinen. Vuonna 1954 Quino muutti Buenos Airesiin. Hän voitti vuonna 2000 Quevedos-palkinnon.
Henrik I Linnustaja
Henrik I Linnustaja (, ; 876 – 2. kesäkuuta 936 Memleben) oli Saksin herttua vuodesta 912 ja Saksan kuningas vuodesta 919 aina kuolemaansa asti. Innokas metsästäjä Henrik oli korjaamassa linnunmetsästysverkkojaan saadessaan tiedon kuninkuudestaan ja sai siten lisänimen "Linnustaja".
Henrik oli Saksin herttuan Otto I Ylevän ja tämän vaimon Babenbergerin Hedvigin poika. Hedvig oli Kaarle Suuren jälkeläisiä 4. polvessa. Henrik nai Saksin Erwinin tyttären Hatheburgin vuonna 906, mutta erosi hänestä 909 sen jälkeen, kun tämä oli synnyttänyt heille pojan, Thankmarin. Vielä samana vuonna Henrik nai Ringelheimin Matildan, jonka kanssa sai kaikkiaan kolme poikaa ja kaksi tytärtä.
Henrik tuli Saksin herttuaksi isänsä kuoleman jälkeen vuonna 912 ja jatkoi isänsä työtä vahvistamalla Saksia vihamielisiä naapureitaan vastaan. Vuonna 918 Frankkien valtakunnan itäosien kuningas Konrad I kuoli ja kuninkuus siirtyi vuonna 919 Henrikille. Henrik kieltäytyi korkeiden kirkonmiesten suorittamasta kuninkaaksi voitelusta, sillä hän halusi olla tehtävässään kansan, ei kirkon valtuuttamana. Henrik piti valtakuntaansa pikemminkin herttuakuntien liittona kuin feodaalivaltakuntana.
Vuonna 925 Henrik voitti Lotharingian Giselbertin ja yhdisti alueen jälleen Saksan kuningaskuntaan, josta se oli irrotettu 15 vuotta aiemmin. Giselbert sai pitää paitsi henkensä myös vallan Lotharingiassa ja nai Henrikin tyttären, Gerbergan, kolme vuotta myöhemmin.
Henrik taisteli valtakaudellaan usein madjaareja (unkarilaisia) vastaan. Vuonna 933 hän pysäytti madjaarien hyökkäyksen Riaden taistelussa. Pohjoisessa Henrik taisteli tanskalaisia vastaan ja saikin alueet rauhoitettua. Hän ajoi vendit pois näiden miehittämiltä alueilta Schleswigin lähellä.
Henrikin kuollessa 936 kaikki germaaniheimot olivat yhdistettyinä samaan valtakuntaan. Henrik I Linnustajaa pidetään täten ensimmäisenä Saksan kuninkaana ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alullepanijana.
Henrikin poika Otto seurasi isäänsä ja hänet kruunattiin ensimmäiseksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vuonna 962. Henrikin toisesta pojasta, Henrikistä, tuli Baijerin herttua ja kolmannesta, Brunosta, Kölnin arkkipiispa. Thankmar, esikoinen, kapinoi velipuoltaan Ottoa vastaan ja sai surmansa taistelussa 936. Henrikin tytär, Gerberga, meni vielä myöhemmin naimisiin Ranskan Ludvig IV:n kanssa. Nuorempi tytär, Saksin Hedvig nai frankkien herttuan Hugo Suuren ja synnytti myöhemmin pojan, josta oli tuleva frankkien kuningas, Hugo I.
Kalimeenlampi
Kalimeenlampi tai Kalimenlampi on rehevä järvi Oulun kaupungin ja entisen Kiimingin kunnan rajalla, noin 15 kilometriä Oulun keskustasta itään ja noin 12 kilometriä Kiimingin keskustaajamasta etelään. Järvi on arvokkaaksi pienvesistöksi määritellyn Kalimeenojan alkulähde. Sen pinta on 46,5 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Järvi sijaitsee kangas- ja suomaaston keskellä muutaman kilometrin päässä seututeiden 833 ja 848 liittymän lounaispuolella, lähellä Isohalmeen mäellä sijaitsevaa Kiimingin radio- ja tv-mastoa.
Kalimeenlampi on ollut suosittu kalastuspaikka, mutta järven rehevyys on aiheuttanut umpeenkasvua ja kalakannan hiipumista. Järven rannalla on laavu. Järveen laskee idästä Ahmasoja, joka on Ylikiimingin Lamussa sijaitsevan Ahmasjärven laskuoja.
Ljubčo Georgievski
Ljubčo Georgievski (, 17. tammikuuta 1966, Štip) oli Makedonian pääministeri 1998–2002.
Georgievski valmistui Kyrilloksen ja Methodiuksen yliopistosta 1988 pääaineenaan vertaileva kirjallisuus. Hän on julkaissut kaksi runokokoelmaa ja yhden novellikokoelman. Hän nousi vuonna 1990 nationalistisen VMRO-DPMNE-puolueen johtoon ja vuonna 1992 parlamenttiin. Vuonna 1999 hänestä tuli maailman nuorin pääministeri. Hallitus luotiin oikeistolaisen DA:n ja yllättäen albaanien NDP:n kanssa.
Makedonia solmi diplomaattisuhteet Kiinan tasavallan (Taiwan) kanssa, jonka Kiina kosti YK:ssa estämällä YK:n rauhanturvaajien jatkoajan maassa. Tämä kostautui kun huhtikuussa 1999 maahan tuli 250 000 albaanipakolaista NATO:n pommittaessa Jugoslaviaa.
Kun Boris Trajkovski valittiin presidentiksi 1999, VMRO-DPMNE:n johtoasema oli taattu. Huolimatta aikaisemmasta maineesta kovan linjan nationalisteina, VMRO-DPMNE-laiset noudattivat maltillisempaa kristillisdemokraattista politiikkaa. Bulgarian kanssa päästiin viimein yhteisymmärrykseen maan tunnustettua makedonian kielen ja Jugoslavian titolaisen Bulgarian-vastaisuuden päättymisen jälkeen.
Vuoden 2001 alussa Kosovosta toimivat albaanisissit aloittivat kapinan maan pohjoisosassa painostaessaan hallitusta. Georgievski vetosi albaanivähemmistön isänmaallisuuden puolesta ja maahan muodostettiin uusi laaja hätätilahallitus molempien albaanipuolueiden tuella Georgievski edelleen pääministerinä. Albaanien oikeuksia parannettiin ja heinäkuussa 2001 solmittiin tulitauko ja maahan tuotiin noin 1 000 miehiset NATO-joukot.
Vuoden 2002 vaalien jälkeen VMRO-DPMNE jäi oppositioon. Georgievski halusi uudistaa puoluetta presidentinvaaleja varten. Kun puolueen johtaja Nikola Gruevski kieltäytyi tästä, Georgievski ja lähti ja perusti oman VMRO-kansanpuolueensa (ВМРО Народна партия), joka ei ole saavuttanut merkittävää menestystä.
Sofian uutistoimisto raportoi 16. heinäkuuta 2006 Georgievskin ja vaimonsa Snežana Georgievskan hakeneen Bulgarian passin 20 000 muun makedonialaisen lailla, jotka esi-isiensä juurien perusteella pyrkivät tulevan Euroopan unionin maan kansalaisiksi.
Kello (täsmennyssivu)
Kello voi tarkoittaa:
Sukelluskello
Sukelluskello on ylhäältä suljettu ja alhaalta avoin lieriön tai kellon muotoinen laite. Kun sukelluskello lasketaan veden alle jää sen sisään ilmatasku, jossa sukeltaja voi oleskella. Sukellustehtäviä varten sukeltaja poistuu kellosta.
Varhaisista sukelluskelloista sukeltajat poistuivat henkeään pidättäen vain hetkeksi. Nykyaikaisia sukelluskelloja käytetään työsukeltajien laskemiseen sukelluskohteelle, työ kellon ulkopuolella tapahtuu sukellusvarusteissa.
Laitteen nimitys tulee varhaisista kirkonkelloja muistuttavista laitteista.
Sukelluskellon toimintaperiaate on tunnettu jo antiikin ajoista. Pian Wasa-laivan 1628 tapahtuneen uppoamisen jälkeen aluksen hylylle laskeuduttiin sukelluskellolla.
Nykyään kelloja käytetään ammattisukelluksessa. Nykyiset sukelluskellot ovat sukeltajan toimintasyvyyteen paineistettuja kammioita. Niistä poistutaan yleensä suljettavan luukun kautta.
Normaalisti sukelluskelloon johdetaan hengityskaasu ja sukelluspuvun lämmitykseen tarvittava kuuma vesi pinnalta umbilikaalia eli kaapeliletkuyhdettä pitkin. Normaaliin sukelluskelloon mahtuu neljä henkilöä. Sukelluskellojen rakentamisen käytäntöjä määritellään mm. American Society of Mechanical Engineers (ASME) -järjestön julkaisemissa ohjeissa.
Luettelo muuttuvista tähdistä
Tämä on luettelo muuttuvista tähdistä.
Huomautuksia: Kaikkien koordinaattien eepokki on vuodelta 2000,0
Eilenburg
Eilenburg on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Leipzigistä noin kaksikymmentä kilometriä koilliseen.
Eilenburgin pinta-ala on 46,84 km². Kaupungin asukasluku oli 15 578 vuoden 2016 lopussa.
Petit
Petit (oik. Armando Gonçalves Teixeira; s. 25. syyskuuta 1976 Strasbourg, Alsace, Ranska) on ranskalaissyntyinen portugalilainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut 178 senttimetriä pitkä Petit edusti kotimaansa seurojen lisäksi Saksan Bundesliigan 1. FC Kölniä.
Aikaisemmin Petit oli edustanut seuratasolla Esposendeä (1995–1996, 1998–1999), Gondomaria (1996–1997), Uniao de Lamasia (1997–1998), Gil Vicenteä (1999–2000), Boavistaa (2000–2002) ja SL Benficaa (2002–2008). Hän siirtyi kesällä yllättäen Saksan Bundesliigaan nousseeseen 1. FC Kölniin. Seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Portugalin mestaruudet vuosilta 2001 ja 2005.
Portugalin maajoukkueessa Petit on pelannut 42 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki 2. kesäkuuta 2001 pelatussa ottelussa Irlantia vastaan. Petit on edustanut maataan MM-kisoissa 2002, EM-kisoissa 2004 ja MM-kisoissa 2006. Vuoden 2004 kisoista hän sai EM-hopeaa ja vuonna 2006 hän oli häviämässä MM-pronssiottelua. Tuossa ottelussa Petit epäonnekseen ohjasi Bastian Schweinsteigerin ampuman vapaapotkun omaan maaliin.
David Miscavige
David Miscavige (s. 30. huhtikuuta 1960 Philadelphia, Pennsylvania) on "Religious Technology Centerin" hallituksen puheenjohtaja. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten Skientologiakirkon hengellisenä johtajana - asema, jonka hän otti 1986 skientologian perustajan L. Ron Hubbardin kuoltua. Miscavigen johtama Religious Technology Center hallinnoi omistamiensa skientologia-aiheisten tavaramerkkien sekä Hubbardin tekijänoikeuksien alaisten tekstien käyttöä.
Miscavige toimi Tom Cruisen "best manina" tämän avioituessa Katie Holmesin kanssa marraskuussa 2006.
Lupiini
Lupiini eli komealupiini ("Lupinus polyphyllus") on hernekasveihin kuuluva monivuotinen kasvi, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Amerikassa Alaskasta Wyomingiin ja Kaliforniaan. Eurooppaan komealupiini tuotiin 1800-luvulla koriste- ja rehukasviksi. Ruotsissa on kirjattu lupiinin esiintyminen villiintyneenä luonnossa ensi kerran jo vuonna 1870 Skånessa. Lupiini parantaa maaperän typpipitoisuutta sitomalla typpeä ilmasta juurinystyröidensä bakteerien avulla. Sitä voidaan käyttää keinona lisätä heikkojen hiekkaisten maiden viljavuutta, sekä torjumaan eroosiota.. Lupiini on määritelty Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi. Luettelossa Euroopan Unionin kannalta haitallisista vieraslajeista lupiinia ei kuitenkaan mainita.
Suomessa komealupiinia esiintyy koristekasvina puutarhoissa ja sieltä karanneena etenkin tienpientareilla ja ratapenkereillä sekä tienvarsiniityillä. Karkulaisena komealupiini on vallannut paikoin suuria aloja maan eteläosissa. Oulun pohjoispuolella ei juuri esiinny tiheän lupiinikasvuston valtaamia suuria alueita, koska ankarampi talvi ja lyhyempi kasvukausi estävät tehokkaasti siemenistä lisääntymistä. Kesällä kasvaneet hentojuuriset taimet eivät yleensä selviä talvesta, mutta syvälle juurtuneet isommaksi varttuneet yksilöt talvehtivat hyvin myös maan pohjoisimmissa osissa. Ruotsissa komealupiini esiintyy vastaavasti luonnossa etelästä maan keskiosiin asti teiden varsilla.
Kukan väri vaihtelee valkoisesta vaaleanpunaiseen, sinipunaiseen ja siniseen. Kukinnon väri vaihtelee myös samassa yksilössä riippuen iästä. Kukinnon rakenne on terttu, ja hedelmä on monisiemeninen palko. Palko on karvainen. Lehdet ovat monisormiset. Kukkimisaika on kesäkuusta heinäkuuhun.
Suomen ympäristökeskus on voimakkaasti lupiinin leviämisen estämisen kannalla, koska lupiini on luonnossa esiintyviä kotoperäisiä lajeja syrjäyttävä haitallinen vieraslaji. Komealupiini lisää maaperän typpipitoisuutta sitomalla typpeä ilmasta juurinystyröidensä bakteerien avulla kuten monet muutkin hernekasvit, esimerkiksi kotoperäinen hiirenvirna. Maaperän koostumuksen muutos heikentää alkuperäisten, köyhässä maaperässä esiintyvien niittykasvien elinmahdollisuutta.
Villi lupiini sisältää myrkyllisiä ja kitkeriä alkaloideja, mutta siitä on jalostettu vähäalkaloidisia "makealupiiniksi" kutsuttuja lajikkeita. Makealupiinin siemenet sisältävät runsaasti proteiinia ja sen juuret sitovat ilmakehän typpeä maaperään. Makealupiinia voidaan käyttää maaperän typpipitoisuuden nostamiseen. Sen vahva pylväsmäinen pääjuuri parantaa myös maaperän rakennetta fysikaalisesti. Siten lupiini sopii hyvin vuorottelukasviksi tavallisten viljojen välillä. Makealupiini ja keltalupiini ("Lupinus luteus") ovat potentiaalisia rehukasveja myös alueilla, joilla soija ei kasva. Ihmisetkin voivat syödä makealupiinin siemeniä, mutta maapähkinäallergiasta kärsivät saavat tavallisesti myös lupiinista allergisen reaktion.
Australia tuottaa 80 prosenttia maailman lupiinituotannosta. Siellä se on saanut jalansijaa huokeana valkuaislähteenä sikojen rehussa.
Seitsemän (elokuva)
Seitsemän () on David Fincherin ohjaama jännitys- ja kauhuelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1995.
Nuori ja lupaava etsivä David Mills (Brad Pitt) sekä elokuvan alussa eläkkeelle seitsemän päivän päästä pääsevä William Somerset (Morgan Freeman) etsivät sadistista murhaajaa (Kevin Spacey), joka tekee seitsemään kuolemansyntiin perustuvia murhia.
Ilta-Sanomien Timo Kuismin totesi (2011) synkeän tarinan kuvaajan Darius Khondjin loihtineen ”tunnelmaltaan sopivan, painostavan kellertävän värisävyn, joka kihisee ilkeää maailmanlopun tunnelmaa”.
Sindi
Sindi () on epäitsenäinen kaupunki Torin kunnassa Pärnumaan maakunnassa Virossa. Sindi sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Pärnusta itään, Pärnunjoen rannalla. Vuonna 2011 sen asukasluku oli 3 979, pinta-ala 5,01 neliökilometriä ja asukastiheys 794,2 asukasta neliökilometrillä.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Aren, Saugan ja Torin kunnat sekä Sindin itsenäinen kaupunki yhdistettiin uudeksi Torin kunnaksi.
Sindi on saanut nimensä Clauss Zindtiltä, joka toimi vuonna 1565 Pärnun pormestarina. Asutuskeskus perustettiin vuonna 1833. Siitä tuli kauppala vuonna 1921 ja kaupunki vuonna 1938.
Kaupungin nykyinen pormestari on Mati Mettus.
Vuonna 2011 Sindin kaupungissa oli 4 076 asukasta, joista 3 306 (81,1 %) oli virolaisia, 606 (14,9 %) venäläisiä ja 165 (4,0 %) muita kansallisuuksia.
Ivan Kostov
Ivan Jordanov Kostov (, s. 23. joulukuuta 1949 Sofia) on bulgarialainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä toukokuusta 1997 heinäkuuhun 2001 ja demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили) johtajana joulukuusta 1994 heinäkuuhun 2001 sekä myöhemmin oman oikeistolaisen Demokraatit vahvan Bulgarian puolesta -puolueensa johtajana.
Kostov valmistui lisensiaatiksi Karl Marxin talouspoliittisesta instituutista Sofiassa 1974 ja väitteli myöhemmin Pyhän Kliment Ohridskin yliopistossa talousprosessien matemaattisesta mallintamisesta. Hän oli vanhempi apulaisprofessori V. Iljitš Leninin mekaniikan ja sähkötekniikan korkeammassa instituutissa tieteellisen kommunismin laitoksella (nyk. teknillinen korkeakoulu) ja lähti politiikkaan vasta Berliinin muurin murtumisen jälkeen, jolloin hänestä tuli demokraattisen voimien liiton talousasiantuntija 1990.
Hänet valittiin suureen kansalliskokoukseen ensimmäisissä vaaleissa 1990, joissa SDS hävisi sosialisteille, mutta pääsi silti hallitukseen. Kostov toimi Dimitar Popovin ja Filip Dimitrovin hallituksissa valtiovarainministerinä 1990–1992.
Hänet valittiin SDS:n johtoon 1994 ja toukokuun 1997 vaalivoiton jälkeen hänestä tuli pääministeri. Hänen hallituksensä oli ensimmäinen joka istui koko vaalien välisen nelivuotiskauden, huolimatta tuskallisista talousuudistuksista. Talousuudistukset tehtiin EU-jäsenyyttä silmällä pitäen ja niitä on pidetty käännepisteenä Bulgarian integroitumiseen länteen. Valtion omistamia yrityksiä yksityistettiin laajasti, mikä johti myös syytöksiin väärinkäytöksistä ja virheistä.
Kostovin oikeistohallitus päätti 1999 tuhota Sofiasta entisen kommunistijohtajan Georgi Dimitrovin mausoleumin, jota Kostov kutsui totalitarismin symboliksi. Sosialistioppositio syytti hallitusta julkisuustempusta paikallisvaalien edellä. Purkutöistä tuli kuitenkin naurunaihe, kun räjäytykset eivät tuhonneet muistomerkkiä ja sen purkamiseksi jouduttiin työskentelemään viisi päivää lähes kellon ympäri.
Uudistuspolitiikka johti työttömyyden nousuun ja laajat korruptiosyytökset johtivat häviöön kesäkuun 2001 vaaleissa Simeon Sakskoburggotskin kansalliselle liikkeelle. Kostov erosi SDS:n johdosta ja perusti toukokuussa 2004 oman puolueensa, Demokraatit vahvan Bulgarian puolesta (Демократи за силна България; Demokrati za silna Bălgarija), mutta ilmoitti eroavansa toukokuun 2007 eurovaalien jälkeen, joissa puolue ei saanut yhtään edustajaa. Puolue kuitenkin äänesti hänet uudelleen johtajakseen lähes yksimielisesti.
Sepänkylä (Espoo)
Sepänkylä () on yksi Espoon kaupunginosista, Kauniaisista etelään sekä Turunväylän pohjoispuolella ja Kehä II:n länsipuolella.
Sepänkylässä on enimmäkseen omakoti- ja rivitaloasutusta. Ymmerstan osa-alueella on 2000-luvun alussa rakennettuja kerrostaloja. Alue on pääosin puistomaista.
Ymmerstan osa-alueella toimii peruskoulun ala-asteen koulu. Sepänkylässä toimii myös ruotsinkielinen ala-aste, Smedsby skola. Lisäksi alueella toimii päiväkoteja, eläinlääkäri, pizzeria ja urheiluhalli. Lähimmät kaupat, pankkipalvelut sekä posti ovat muutaman sadan metrin päässä Kauniaisissa. Sepänkylässä sijaitsee Espoon keskuspelastusasema.
Koivuhovin rautatieasema on aivan Kauniaisten rajalla Sepänkylän läheisyydessä. Asemalla pysähtyvät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen paikallisjunat , ja .
Sepänkylän läpi kulkevat seutulinjat 549 Tapiola-Jorvi ja 224 Leppävaara-Tuomarila. Espoon sisäisen liikenteen linja 18 Tapiola-Kauklahti ajaa myös Sepänkylän läpi, samoin kuin "Kauniaisten bussi" 232.
Sepänkylässä on ulkoilureittejä sekä koirapuisto. Espoon keskuspuiston välitön läheisyys antaa alueen asukkaille ulkoilumahdollisuudet.
Hapankaali
Hapankaali on kaalista maitohappokäymisen avulla valmistettava elintarvike, jota voi syödä sellaisenaan tai käyttää ruoanvalmistuksessa. Hapankaali sisältää vain vähän energiaa mutta paljon C-vitamiinia, entsyymejä, koliinia ja asetyylikoliinia. Maitohappokäymisen ja runsaskuituisuutensa vuoksi se on vatsaystävällistä. Joidenkin lähteiden mukaan hapankaali sisältää myös B-vitamiinia, mutta tämä tieto on nykyään kiistanalainen.
Hapankaali valmistetaan maitohappobakteerien avulla käyttämällä raastettua tai leikattua ja vetiseksi muussattua kaalia hapettomassa tilassa. Hapankaalista puristettua antimikrobista hapankaalimehua voidaan käyttää urheilujuomana. Sitä on myynnissä teollisesti valmistettuna.
Hapankaali yhdistetään etenkin venäläiseen ja saksalaiseen ruokakulttuuriin. Esimerkiksi englannin kielessä siitä käytetään saksankielistä nimeä "sauerkraut". Ensimmäisen maailmansodan aikaisen saksalaisvihamielisyyden aikana nimeksi muutettiin Yhdysvalloissa "vapauskaali". ().
Samarran suuri moskeija
Samarran suuri moskeija on islamilainen moskeija, joka sijaitsee Irakin Samarrassa. Moskeija oli rakentamisaikanaan 800-luvulla maailman suurin. Sen rakennuttamisen aloitti abbasidikalifi Al-Mutawakkil, joka hallitsi Samarrassa 847–861.
Moskeijan spiraaliminareetti on 52 metriä korkea ja 33 leveä. Moskeijassa on 17 laivaa ja sen seinillä on tummansinisestä lasista tehtyjä mosaiikkeja.
Marco Streller
Marco Streller (s. 18. kesäkuuta 1981 Basel, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi ammattilaisena vuosina 2000–2015. Hän edusti kotimaassaan FC Baselia sekä lainasopimuksilla Concordia Baselia ja FC Thunia. Saksassa hän pelasi VfB Stuttgartissa ja lainalla 1. FC Kölnissä.
Streller pelasi Sveitsin jalkapallomaajoukkuessa vuosina 2003–2011 yhteensä 37 maaottelua, joissa teki 12 maalia. Hänet valittiin vuoden 2004 EM-kisoihin, mutta loukkaantumisen takia kisat menivät hänen osaltaan pieleen. Saksan MM-kisoissa 2006 hän pelasi kolmessa ottelussa ja EM-kisoissa 2008 yhdessä ottelussa.
Lähde: Soccerway
Georgi Părvanov
Georgi Sedeftšov Părvanov (, s. 28. kesäkuuta 1957) oli Bulgarian presidentti 22. tammikuuta 2002 – 22. tammikuuta 2012. Hän pitää itseään sosialistina ja tukee maan NATO- ja EU-jäsenyyttä.
Părvanov syntyi Sirišnikissä Pernikin piirissä. Hän opiskeli matematiikkaa Sofian Pyhän Kliment Ohridskin yliopistossa ja valmistui 1981. Hän väitteli historiasta 1988. Tutkimuksissaan hän keskittyi erityisesti kansallisuuskysymykseen.
Părvanov liittyi Bulgarian kommunistipuolueen historian instituuttiin tutkijana 1981. Samana vuonna hän liittyi kommunistipuolueeseen, josta tuli Bulgarian sosialistipuolue 1990. Părvanov nousi BSP:n puheenjohtajaksi 1994, samana vuonna kun hänestä tuli parlamentin jäsen. Parlamentissa hän oli "Ystävyys Kreikan kanssa" -ryhmän johdossa ja vuodesta 1997 "Demokraattisen vasemmiston" -ryhmän johtaja.
Hänet valittiin ensimmäisen kerran presidentiksi marraskuussa 2001.
Părvanov paljasti 2006, että hänestä oli kansio entisen kommunistisen tiedustelupalvelu KDS:n arkistoissa nimellä "Gotse". Kansiota ei ole julkistettu, mutta hänen mukaansa häneltä pyydettiin vain historioitsijana neuvoja muistelmakirjaa varten yli sadan vuoden takaisista tapahtumista.
Hänet valittiin toiselle kaudelle lokakuussa 2006. Părvanovia oli toisella kierroksella vastassa äärioikeistolaisen Natšionalen săjuz Atakan Volen Siderov. Părvanov sai jo ensimmäisellä kierroksella 64 % äänistä, mutta koska äänestysprosentti jäi alle 50 %, hän kohtasi toisella kierroksella Siderovin, jonka voitti 75,9–24,1 %.
Toisella kaudella syytökset presidenttiä vastaan tiedustelupalveluyhteyksistä jatkuivat. Heinäkuussa 2007 salaisen poliisin jälkeenjääneitä papereita tutkinut erikoiskomissio vahvisti Părvanovin virallisesti salaisen palvelun agentiksi.
Părvanovia ja nykyistä salaista poliisia, NPS:aa vastaan hyökättiin myös väittämällä Părvanovin ja NPS:n keränneen salaa tietoja poliitikoista ja tuomareista. Tutkinnan jälkeen todisteita ei kuitenkaan löytynyt.