hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Cyrus Young
Cyrus C. Young (23. heinäkuuta 1928 Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. joulukuuta 2017 Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen keihäänheittäjä. Hän on kautta aikain ainoa miesten keihäänheiton olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän ylsi kyseiseen saavutukseen 24-vuotissyntymäpäivänään vuonna 1952 Helsingissä. 195-senttinen Young voitti olympiafinaalissa parikymmentä senttimetriä lyhemmän maanmiehensä William Millerin 1,32 metrillä tuloksella 73,78.
Jordan 194
Jordan 194 oli brittiläisen Gary Andersonin suunnittelema ja Jordanin käyttämä auto kaudella . Autoa ajoivat kilpailussa edelliskauden tapaan brasilialainen Rubens Barrichello ja britti Eddie Irvine. Autoa ajoivat myös muutaman kilpailun ajan japanilainen Aguri Suzuki ja italialainen Andrea de Cesaris. Voimanlähteenä autossa oli Hartin V10 ja renkaat tallille toimitti Goodyear. Ensimmäistä kertaa tallin historiassa kauteen lähdettiin täsmälleen samanlaisella kokoonpanolla, kun viime kauteen jäätiin.
Kausi alkoi Barrichellon osalta hyvin, sillä hän ajoi heti avauskilpailussa neljänneksi ja seuraavana vuorossa olleessa Tyynenmeren GP:ssa peräti kolmanneksi. Palkintosija oli tallin historian ja Barrichellon uran ensimmäinen. Irvinen osalta kausi ei käynnistynyt ollenkaan hyvin hänen saatuaan heti kolmen kilpailun kilpailukiellon, kun hänen katsottiin aiheuttaneen kauden ensimmäisenä ajetussa Brasilian GP:ssa joukkokolari. Eddie Jordan harkiti ensin suomalaisen Mika Salon palkkaamista tuuraajaksi Tyynenmeren GP:hin, mutta japanilainen Aguri Suzuki vei lopulta paikan isojen tulojensa ansiosta.
Tallille entuudestaan tuttu italialainen Andrea de Cesaris nousi toisen kuljettajan rooliin surullisen kuuluisassa San Marinon GP:ssa, jossa Barrichello ajoi rajun ulosajon harjoituksissa, eikä enää kyennyt osallistumaan itse kilpailuun. De Cesaris onnistui ajamaan Monacon GP:ssa neljänneksi. Irvine palasi autonsa rattiin Espanjan GP:ssa, jossa hän avasi kauden pistetilinsä yltäessään kilpailun kuudenneksi. Barrichello saavutti loppukauden aikana vielä neljä neljättä sijoitusta ja Belgian GP:sta hän saavutti tallin ja oman uransa ensimmäisen paalupaikan . Irvine ajoi vielä kerran neljänneksi ja viidenneksi.
Valmistajien MM-sarjassa Jordan sijoittui viidenneksi 28 pisteellään. Sijoitus oli tallin historian siihen asti paras. Autolla saavutettiin yksi palkintosija ja paalupaikka.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
Halloween: The Curse of Michael Myers
Halloween: The Curse of Michael Myers on jatkoa Halloween-elokuvasarjalle. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 29. syyskuuta 1995. Se on sarjan viimeinen osa jossa Donald Pleasence näytteli pääosaa.
Elokuvasta on olemassa myös tuottajan versio ("Producer's Cut"), joka eroaa monelta osin alkuperäisestä versiosta.
Kuusi vuotta sitten Michael Myers aiheutti pelkoa ja paljon verta Haddonfieldissä, Illinoisissa. Luultiin että poliisiaseman räjähdyksessä murhaaja Michael Myers ja Jamie Lloyd ovat kuolleet. Tosiasiassa molemmat ovat kadonneet. Jamie synnyttää pojan joka uhataan tappaa, ettei Michaelin sisarusten suku enää jatkuisi. Jamie onnistuu pakenemaan ja Michael lähtee perään. Jamie pakenee Haddonfieldiin etsiessään tri. Loomisia. Loppujen lopuksi Jamie piilottaa pojan, ja Michael murhaa Jamien. Myersien talossa asuu Stroden perhe ja Michael päättää murhata heidät. Lopulta Michaelia suojaava kultti saa vauvan ja Loomisin. Paljastuu, että viime osassa Michaelin vapauttanut salaperäinen mies on Loomisin kollega. Tämä yrittää käännyttää Loomisin puolelleen, mutta Loomis yrittää ampua hänet ja silloin hänet tyrmätään. Pian Michael tappaa kaikki kulttilaiset ja lähtee etsimään vauvaa. Lopuksi ensimmäisestä osasta tuttu Tommy Doyle onnistuu hakkaamaan Michaelin rautatangolla ja häntä luullaan jälleen kuolleeksi. Tri Loomis lähtee vielä jostain syystä rakennukseen missä Myers oli muka saatu hengiltä, mutta Myers ei enää ole paikalla ja maassa on vain hänen naamionsa.
Lex Lang
Walter Alexis Lang (s. 12. marraskuuta 1965 Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen musiikintuottaja, lauluntekijä ja ääninäyttelijä.
Lang on toiminut viihdealalla 1990-luvulta lähtien esiintyen niin teatterissa, kuin televisiossa ääninäyttelijänä, toiminut hetken aikaa koomikkona, sekä tuottanut musiikkia. Hän opiskeli Arizonassa musiikkia Scottsdale Community Collegessa, josta Lang valmistui vuonna 1988. Tämän jälkeen hän muutti Kaliforniaan opiskelemaan Musicians Instituteen kitaran soittamista.
Valmistumisensa jälkeen Lang esiintyi elokuvassa Upporikas, rutiköyhä vuonna 1991, jonka jälkeen hän teki ensimmäisiä ääniroolejaan vuonna 1993. Tämän jälkeen Lang on tehnyt lukuisia äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin, kuten Digimon, .hack//SIGN, Naruto, Avatar, Crash of the Titans, Legion of Super Heroes, Batman ja sekä Crash Bandicoot N. Sane trilogy
Lang on esiintynyt laulajana ja kitaristina perustamassaan yhtyeessä LeXLangissa, jonka kanssa hän teki kiertueita Kaliforniassa ja Nevadassa. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 2001. Hän tekee myös mainosjuontoja ja toimii televisio-ohjelmien kertojaäänenä. Lang oli muun muassa Playboy video calendarsissa kertojaäänenä 2000-luvulla.
Kim Ki-duk
Kim Ki-duk (s. 20. joulukuuta 1960 Bonghwa) on eteläkorealainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän opiskeli kaunotaiteita Pariisissa vuosina 1990–1993. Hänen esikoiselokuvansa "Krokotiili" (1996) sai hyvät arvostelut Etelä-Koreassa. Vuonna 2004 hän voitti kaksi parhaan ohjaajan palkintoa kahdesta eri elokuvastaan: elokuvasta "Samaria" Berliinin elokuvajuhlilla ja elokuvasta "Rautakolmonen" Venetsian elokuvajuhlilla.
Espanjan Grand Prix 1977
Espanjan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan oskilpailu, joka ajettiin Jaraman radalla 8. toukokuuta, 1977. Kilpailun voitti Mario Andretti.
Parade
Parade on Princen ja The Revolutionin albumi vuodelta 1986. Se on samalla soundtrack "Under the Cherry Moon" -elokuvaan, jossa Prince näyttelee pääosaa. Albumi menestyi hyvin ja sen singlestä, "Kiss" tuli Princen kolmas Yhdysvaltain listaykkönen.
"Parade" jäi lopulta Princen ja Revolutionin viimeiseksi yhteiseksi levyksi, kun Prince hajotti yhtyeen loppuvuodesta 1986. Albumilla on runsaasti vaikutteita eurooppalaisesta musiikista ja psykedeliasta. Prince laajensi sillä sovituksiaan ottamalla ensimmäistä kertaa mukaan puhaltimia ja jousia. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat Kissin ohella "Anotherloverholenyohead", "Sometimes It Snows in April" ja "Girls and Boys". Girls and Boysissa Prince puhuu ranskaa. Levyllä vierailee soittamassa Sheila E., Eric Leeds ja jazz-muusikko Clare Fischer.
"Parade" oli arvostelumenestys ja sai hyvää palautetta monilta musiikkilehdiltä. Tyylillisesti se ennakoi seuraavan vuoden Sign o' the Timesia, jota on monissa yhteyksissä pidetty Princen kenties parhaana albumina.
Kaikki kappaleet Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita
Carl Peters
Carl Peters (27. syyskuuta 1856 – 10. syyskuuta 1918) oli saksalainen seikkailija, joka perusti saksalaisen siirtomaayhdistyksen. Sen pohjalta rakennettiin Itä-Afrikkaan Saksan siirtomaa Saksan Itä-Afrikka.
Peters oli luterilaisen kirkonmiehen poika Neuhausista. Hän opiskeli Göttingenissä, Tübingenissä ja Berliinissä ja työskenteli Englannissa, jossa tutustui brittiläisen imperialismin käytäntöihin. Palattuaan Saksaan hän perusti kolonialistisen yhdistyksen "Gesellschaft für Deutsche Kolonisation". Syksyllä 1884 hän matkusti kumppaneineen Itä-Afrikkaan ja solmi yhdistyksen nimissä sopimuksia alueen päälliköiden kanssa. Hän perusti 1885 Saksan Itä-Afrikan komppanian (Deutsch-Ostafrikanische Gesellschaft).
Bismarckin johtama Saksan hallitus kieltäytyi aluksi tukemasta Petersiä, joka kiristi kansleria ilmoittamalla myyvänsä alueen Belgian Leopold II:lle, joka oli halukas hankkimaan lisämaita Kongon vapaavaltionsa lisäksi, jonka jälkeen Bismarck myöntyi.
Peters solmi 1888 sopimuksen Sansibarin sulttaanin kanssa mannermaan rannikon vuokraamisesta ja 1890 sopimuksen Ugandan kuninkaan kanssa. Uganda jäi kuitenkin Saksan ja Britannian sopimuksessa briteille.
Peters julkaisi 1891 kokemuksistaan kirjan "Die deutsche Emin Pasha Expedition". Hänelle annettiin samana vuonna Kilimanjaron piirin komissaarin asema. Petersin brutaalit toimintatavat johtivat kuitenkin takaisinkutsuun ja 1897 hän menetti asemansa ja etunsa. Parlamentin sosiaalidemokraatit ja katolilaiset pitivät Petersiä teurastajana ja kansallisena häpeänä ja hän sai lisänimen Hänge-Peters (Hirttäjä-Peters). Afrikassa häntä nimitettiin nimellä Mkono-wa-damu, mies jolla on veriset kädet.
Peters vältti kuitenkin lopullisen tuomion pakenemalla Lontooseen, jossa hyödynsi Rhodesiaa ja Portugalin Itä-Afrikkaa. Hän löysi 1899 tutkimusmatkallaan muinaisten kaupunkien raunioita ja hylättyjä kultakaivoksia.
Kolonialismia kannattavissa piireissä Peters oli kuitenkin sankari ja Vilhelm II palkitsi hänet keisarillisen komissaarin arvonimellä ja eläkkeellä. Adolf Hitler rehabilitoi Petersin 20 vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Matei Kazijski
Matei Kazijski (, s. 23. syyskuuta 1984)
on bulgarialainen ammattilentopalloilija. Hän pelasi kaudella 2007-2008 ammatikseen Italian A1-liigassa, Trentossa. Italian A1-liigaa pidetään maailmankovimpana lentopalloliigana.
Kazijski aloitti ammattilaisuransa Bulgarian pääkaupungissa, Sofiassa, Slavian joukkueessa. Hänen kykynsä huomattiin pian suuremmissa seuroissa, ja pian hänen päällään nähtiin Venäjän mestarin, Moskovan Dynamon paita. Moskova vuokrasi Kazijskin joukkueeseensa isolla rahalla Slaviasta. Kazijski ei kuitenkaan viihtynyt Moskovassa kahta kautta pidempään. Hän pelasi Moskovassa kaksi kautta voittamalla Venäjän mestaruuden, sekä hopeaa, että myös Venäjän cupin. Kahden kauden jälkeen Kazijskin olisi täytynyt palata takaisin Slaviaan, mutta hän ei kuitenkaan halunnut takaisin Bulgariaan, vaan hän halusi päästä A1-liigaan, Italiaan. Sopimuksesta irti pääseminen ei kuitenkaan, ollut Kazijskille helppoa, sillä olihan Slavialla edelleen hänen pelaajaoikeuden. Slavia vaati Kazijskin siirrosta yli miljoonan euron summaa. Italian A1-liigasta seurat eivät kuitenkaan halunneet maksaa niin paljoa bulgarialaisesta.
Kazijski pyysi apua Kansainvälisen lentopalloliiton puheenjohtajalta Ruben Acostalta tilanteeseen. Acosta halusi saada selvityksen Bulgarian lentopalloliitolta Kazijskin pelaajaoikeuksista. Lopulta Acosta sanoi Slavian miljoonan euron vaatimukset turhiksi, ja antoi Kazijskille kauan odottamansa siirron. Kazijski siirtyi pelaamaan Trentoon kolmivuotisella sopimukselle. Moskovan Dynamo sai Kazijskin siirtosummasta 100 000 euroa, kun taas Slavia ei mitään.
Kausi 2007-2008 oli Kazijskille onnistunut Trentossa. Hän nousi joukkueensa tärkeimmäksi pelaajaksi odotetusti, ja päätti kautensa A1-liigan mestaruuteen Itas Diatec Trentinom riveissä.
Kazijski pelaa myös Bulgarian maajoukkueessa, jonne hän nousi 19-vuotiaana, vuonna 2003. Hän on yksi joukkueensa tärkeimmistä pelaajista. A-maaotteluita hän on pelannut yli 40. maajoukkueessa. Kazijski on ollut suuressa roolissa, kun Bulgaria on viime vuosina noussut maailman terävimpään lentopallohuippuun keskikastista. Vuoden 2006 MM-kilpailuissa hän oli joukkueensa paras pelaaja, ja johdatti joukkueen peräti MM-pronssille. Hän oli myös vahva ehdokas kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi, jonka lopulta pokkasi brasilialainen Giba. Samana vuonna Lentopallon Maailmanliigassa Bulgaria voitti pronssia, ja Kazijski valittiin parhaimmaksi syöttäjäksi lopputurnauksessa.
Kazijskin isä, ja äiti ovat entisiä Bulgarian maajoukkueen pelaajia. Kazijski pelasi juniorina monia eri pelirooleja. Hän aloitti passarina, jonka jälkeen hän vaihtoi pelipaikkoja monta kertaa. Lopulta hän päätyi nykyiseen rooliinsa yleispelaajana. Kazijski omaa peräti 370cm ulottuvuuden, jonka tiettävästi maailmassa omaa vain kuubalainen Leonel Marshall.
Henkilökohtaiset:Maajoukkueessa:Seurajoukkueessa:
Mari Eder
Mari Eder (o.s. Laukkanen, s. 9. marraskuuta 1987 Eno) on suomalainen hiihtäjä ja ampumahiihtäjä. Seuratasolla hän edustaa Enon Kisa-Poikia. Ederiä valmentaa Heikki Pusa. Mari Laukkasen sukunimi vaihtui Ederiksi avioliiton myötä kesällä 2018.
Eder, tuolloin vielä Laukkanen, osallistui nuorten arvokisoihin sekä hiihdossa että ampumahiihdossa. Ampumahiihdon nuorten MM-kisoista Laukkasen parhaat saavutukset ovat takaa-ajosta, jossa hän oli neljäs vuonna 2006 ja viides 2008. Ampumahiihdon alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2006 hän voitti takaa-ajossa kultaa. Maastohiihdon nuorten MM-kisoista 2007 hän hiihti ankkuriosuuden pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa. Alle 23-vuotiaiden MM-kisoista hän saavutti pronssia vapaan tyylin sprintistä 2008, hopeaa perinteisen tyylin sprintistä 2009 ja kultaa vapaan tyylin sprintistä 2010.
Ampumahiihdon aikuisten MM-kisoihin Eder on osallistunut vuosina 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016 ja 2017 sekä olympialaisiin 2010, 2014 ja 2018. Maastohiihtäjänä hän on kilpaillut kolmissa aikuisten arvokilpailuissa.
Ederin paras henkilökohtainen ampumahiihdon maailmancupsijoitus on Holmenkollenin MC-kisojen 2017 pikakilpailun ja sen jälkeisen takaa-ajon ensimmäinen sija. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa on Hochfilzenin MM-kilpailun normaalimatka, jossa hän sijoittui neljänneksi. MM-kilpailujen pikakilpailussa hän on sijoittunut 15:nneksi Ruhpoldingissa 2012 ja 16:nneksi Kontiolahdella 2016. Sotšin olympialaisten pikakilpailussa hän oli 36:s.
Eder osallistui Sotšin olympialaisissa myös maastohiihdon vapaan hiihtotavan sprinttikilpailuun sijoittuen 15:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kahdeksanneksi ja Pyeongchangin olympialaisissa 2018 vapaan hiihtotavan parisprintissä Krista Pärmäkosken kanssa viidenneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Eder sai ensimmäiset pisteensä 1. maaliskuuta 2008 oltuaan 23:s sprinttikilpailussa Lahdessa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut hiihdon maailmancupissa viidenneksi Sotšin sprintissä helmikuussa 2013.
Ampumahiihdon maailmancupissa Eder debytoi Kontiolahdella kaudella 2007–2008. Ensimmäiset pisteet hän sai 13. maaliskuuta 2008 sijoituttuaan 26:nneksi Holmenkollenin pikakilpailussa. Palkintokorokkeelle hän nousi ensimmäisen kerran Kontiolahdella maaliskuussa 2014 oltuaan Kaisa Mäkäräisen voittamassa pikakilpailussa kolmas.
Ampumahiihdon maailmancupin 2016-2017 aikana Mari Eder saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa 17. maaliskuuta 2017 Norjassa Holmenkollenilla voitettuaan pikakisan. Hän voitti myös seuraavana päivänä käydyn takaa-ajokilpailun. Eder oli 26. maailmancupin lopputilanteessa.
Hiihdon SM-kilpailuissa 2009 Jämijärvellä Eder saavutti pronssia vapaan tyylin sprintistä. Kuopion hiihdon SM-kisoissa 2011 Eder hiihti hopeaa vapaan tyylin sprintissä ja 30 kilometrin kilpailussa.
Eder asuu Itävallassa Thalgaussa ja harjoittelee Itävallan ampumahiihtomaajoukkueen kanssa. Hänen aviopuolisonsa on Itävallan maajoukkueen huoltopäällikkö Benjamin Eder, jonka kanssa Mari Laukkanen avioitui kesällä 2018 ja otti miehensä sukunimen.
King’s Cross St. Pancrasin metroasema
King’s Cross St. Pancrasin metroasema on Lontoon metron vilkkain asema King’s Crossin ja St Pancrasin rautatieasemien välittömässä läheisyydessä. Metroasemaa käyttää kuusi metrolinjaa ja yli 80 miljoonaa matkustajaa vuodessa.
Metroasema avattiin vuonna 1863 osana Metropolitan Railwayta (nykyistä Metropolitan Linea). Asemaa on sen jälkeen laajennettu useaan otteeseen, ja viimeisin remontti valmistui vuonna 2009.
Asemalla on Lontoon metron lyhin, vain 2,3 metrin korkuinen hissikuilu.Ensimmäinen metroasema King’s Crossin rautatieaseman yhteyteen avattiin osana alkuperäistä Metropolitan Railwayta vuonna 1863, ja siellä tehtiin uudelleenjärjestelyjä vuosina 1868 ja 1926. Metron maanalaisille linjoille tehtiin uudet laiturit noin 400 metriä edellisistä länteen vuonna 1941. Tällä pyrittiin parantamaan vaihtoyhteyksiä metrolinjojen ja rautatieaseman välillä. Vuonna 1868 tehdyistä laitureista tuli myöhemmin Thameslinkin King’s Crossin asema, joka suljettiin 9. joulukuuta 2007, kun Thameslinkin junat siirtyivät käyttämään St. Pancrasin asemaa. Yksi vanhoista laitureista on nähtävissä metrojunista nykyisen aseman ja Farringdonin välillä.
Great Northern, Piccadilly and Brompton Railwayn (GNP&BR, nykyisin osa Piccadilly Linea) laiturit avattiin muun linjan kanssa joulukuussa 1906. City & South London Railway (C&SLR, nykyisin osa Northern Linea) alkoi käyttää asemaa maaliskuussa 1907. Victoria Linen laiturit otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1968, kun linjan toinen vaihe avattiin. Laitureille menevät liukuportaat leikkavat paikan, jossa Piccadilly Linen hissikuilu oli alun perin.
18. marraskuuta 1987 asemalla sattui tuhoisa tulipalo, jossa kuoli 31 ihmistä. Palon aiheutti puisten liukuportaiden konehuoneeseen tiputettu palava tulitikku. Pieni tulipalo kasvoi nopeasti ja syöksyi liukuportaiden kaltevuuden vuoksi tulipallona asemahalliin. Palon jälkeen Lontoon metron paloturvallisuutta ja henkilöstön koulutusta parannettiin, ja puiset liukuportaat vaihdettiin metallisiin. Lisäksi metrossa jo palon aikaan voimassa olleen tupakointikiellon valvontaa tiukennettiin. Palo aiheutti asemalle suuria vahinkoja: sen korjaamisessa kesti yli vuoden, ja Northern Linen laiturit ja Piccadilly Linen liukuportaat avattiin vasta 5. maaliskuuta 1989.
Piccadilly Linen tunnelissa King’s Cross St. Pancrasin ja Russell Squaren välillä räjähti pommi 7. heinäkuuta 2005 osana terrori-iskua. Räjähdyksessä kuoli 26 ihmistä.
Jōkyū-kapina
Jōkyū-kapina () tai Jōkyū-sota käytiin Japanissa luostariin vetäytyneen keisari Go-Toban ja Kamakura-sotilashallinnon sijaishallitsijoiden eli Hōjō-klaanin joukkojen välillä. Kapina käytiin vuonna 1221 ja se on saanut nimensä Jōkyū-aikakausinimestä. Go-Toban aloittaman kapinayrityksen tavoitteena oli palauttaa keisarihuone takaisin valtaan, mutta sen sijaan kapinan epäonnistumisen myötä Hōjō-klaanin valta kasvoi keisarillisen hovin kustannuksella. Sodan merkittävin taistelu oli Ujissa Kioton eteläpuolella; taistelu oli puolen vuosisadan sisällä kolmas kaupungissa käyty kamppailu.
1200-luvun alussa Kamakura-sotilashallinto esti keisari Go-Toban poliittiset valtayritykset. Keisari halusi itsenäisyyttä ja hänelle Japanin keisarina kuuluvaa valtaa. Vuonna 1221 hän keräsi liittolaisensa kokoon kaataakseen Kamakura-hallituksen. Liittolaiset olivat pääosin Taira-klaanin jäseniä ja muita hallitsevan Minamoto-klaanin, Genpei-sodan voittajien, vihollisia.
Vuoden 1221 viidennessä kuukalenterin kuussa Go-Toba päätti vallanperimyksestä konsultoimatta shōgunia. Sitten hän kutsui luokseen runsaasti potentiaalisia liittolaisia suuriin juhliin, mikä paljasti kutsun hylänneiden tahojen lojaliteetit. Eräs merkittävä virkamies paljasti tällä tavoin uskollisuutensa Kamakura-hallinnolle ja surmattiin. Useita päiviä myöhemmin keisarillinen hovi julisti Hōjō Yoshitokin, sijaishallitsijan ja shōgunaatin edustajan, lainsuojattomaksi, ja kolme päivää myöhemmin koko Itä-Japani oli virallisesti noussut kapinaan.
Hōjō Yoshitoki päätti aloittaa hyökkäyksen Go-Toban joukkoja vastaan Kiotossa, käyttäen pitkälti samaa kolmikärkistä strategiaa kuin muutama vuosikymmen aikaisemmin. Yksi joukko tuli vuorilta, toinen pohjoisesta ja kolmas Yoshitokin pojan Yasutokin johtamana Tōkaidō-tieltä.
Joukot kohtasivat vähäistä vastarintaa matkallaan pääkaupunkiin; keisarilliset komentajat olivat taistelleet jo liikaa. Kun Go-Toba kuuli tappioiden sarjasta, hän lähti kaupungista Hieivuorelle, jossa hän pyysi apua vuoren "sōhei"-soturimunkeilta. He kuitenkin kieltäytyivät, ja Go-Toba palasi Kiotoon. Keisarillisen armeijan jäänteet taistelivat viimeisen kerran Uji-joen sillalla, jossa Genpei-sodan avaustaistelu oli käyty 41 vuotta aikaisemmin. Yasutokin ratsuväki hajotti keisarilliset joukot ja eteni Kiotoon.
Shōgunin joukot valtasivat pääkaupungin ja Go-Toban kapina oli kukistettu. Go-Toba karkotettiin Okisaarille, mistä hän ei koskaan palannut. Hänen poikansa karkotettiin myös, mukaan lukien luostarikeisari Tsuchimikado (Tosan provinssiin) ja luostarikeisari Juntoku (Sadoon). Juuri valtaan noussut keisari Chūkyō, Juntokun vanhin poika, korvattiin keisari Go-Horikawalla, Go-Toban veljenpojalla.
Claudio Pozzani
Claudio Pozzani (s. 19. syyskuuta 1961 Genova, Italia) on italialainen runoilija, muusikko ja performanssitaiteilija.
Pozzanin vuonna 1983 perustama kulttuuriyhdistys "Circolo dei Viaggiatori del Tempo" (Aikamatkaajien klubi) järjestää kansainvälisiä runotapahtumia niin Italiassa kuin ulkomaillakin. Näistä tunnetuimpia ovat Genovan runofestivaali, Pariisin runoviikko ja Brüggen runofestivaali. Kotikaupungissaan Genovassa hän toimii paikallisen kulttuurielämän sekä runoklubi "Stanza della Poesian" promoottorina.
Vuonna 2001 hän julkaisi runokokoelmansa "Saudade & Spleen" kaksikielisenä laitoksena ranskaksi ja italiaksi. Hän toimittaa "Nuda Poesia" (Paljas runous) -julkaisua. Runojen lisäksi hän on julkaissut kaksi romaania, "Angolazioni temporali" ja "Kate ed io" sekä novellikokoelman "Racconti dai piedi freddi". Pozzanin runoja on käännetty kymmenelle kielelle ja niitä on julkaistu merkittävimmissä nykyrunouden antologioissa ja runouslehdissä.
Pozzani on levyttänyt kaksi LP-levyä vuonna 1986 perustetun Cinano-rockyhtyeensä kanssa. Hän on konsertoinut eri puolilla Eurooppaa kokeellista, musiikkia tulkitsevan Eczema-orkesterinsa kanssa.
Pozzani toimii aktiivisesti kulttuurin, erityisesti kirjallisuuden ja runouden edistäjänä. Hän on Unescon runouskomitean jäsen.
Ramones-viikko
Ramones-viikkoa vietettiin Ramonesin ensimmäisen Suomen-vierailun kunniaksi 12. − 18. toukokuuta 2007, jolloin tuli kuluneeksi 30 vuotta Ramonesin ensiesiintymisestä Suomessa. Viikon järjestämiseen osallistuivat muun muassa Häiriköt, Rehtorit, Pojat, Ne Luumäet, Himanes, Debbie ja Converse-kerho. Tapahtuman kunniaksi julkaistiin myös samanniminen EP-levy.
Vuoden 2007 Ramones-viikon tapahtumat:
Keskiviikkona 16. toukokuuta 2007 Woimasointu julkaisi Ramones-viikko EP:n. Se sisältää kolme ennenjulkaisematonta kappaletta.
C-SPAN
C-SPAN (virallisesti Cable-Satellite Public Affairs Network) on yhdysvaltalainen kaapelitelevisiokanava, joka on omistettu lähettämään reportaaseja hallituksen ja yhteiskunnan asioista. C-SPANin televisiokanavat näkyvät myös ilmaiseksi internetissä.
C-SPAN Radion ja C-SPAN internetsivujen lisäksi C-SPANilla on useita eri televisiokanavia:
Suurin osa C-SPANin toiminnoista sijaitsee Capitol Hillillä Washington D.C.:ssä, mutta kanava myös ylläpitää arkistoja West Lafayettessä, Indianan osavaltiossa. Arkistoa johtaa professori Robert X. Browning.
C-SPAN aloitti lähetyksensä 19. maaliskuuta 1979 silloisen kongressin jäsenen Al Goren puheella. Toinen kanava, C-SPAN2 aloitti 2. kesäkuuta 1986 ja sen tarkoitus oli lähettää kaikki Yhdysvaltain senaatin tapahtumat suorana. Uusin kanava, C-SPAN3 aloitti 22. tammikuuta 2001, ja sen tarkoitus oli lähettää muita hallintoon liittyviä tapahtumia suorana sekä ohjelmaa C-SPANin historiallisista arkistoista. 
C-SPAN on poikkeus yhdysvaltalaisessa televisiossa, sillä se on voittoa tavoittelematon yhteisö, jonka omistaa National Cable Satellite Corporation. C-SPAN ei ota vastaan lahjoituksia Yhdysvaltain hallinnolta.
Suippoliuskaorapihlaja
Suippoliuskaorapihlaja eli suippuorapihlaja ("Crataegus rhipidophylla" syn. "C. rodiformis" ja "C. curvisepala") on Euroopassa ja Vähässä-Aasiassa kasvava pensas tai pieni puu. Suomessa suippoliuskaorapihlajaa esiintyy maan lounaisosissa ja se on luokiteltu uhanalaiseksi lajiksi.
Suippoliuskaorapihlaja kasvaa kolmesta kuuteen metriä korkeaksi. Haarat ovat väriltään harmaanruskeita ja ne ovat kaljuja. Muiden orapihlajien tapaan kasvi on piikkinen eli orainen. Orat ovat 8–20 mm pitkiä. Lehdet ovat 3–5 cm pitkiä, parijakoisia tai -osaisia ja kaljuja. Lehtien suonet ulottuvat liuskojen kärkiin, hampaisiin ja näiden välisiin loviin saakka. Lehtien liuskat ovat suippoja ja kärkiosasta sahalaitaisia. Myös lehtien korvakkeet ovat sahalaitaisia. Kukinto on kalju huiskilo. Kukat ovat valkoiset ja niiden verholehdet ovat kolmiomaisia. Heteitä on 18–20 kappaletta ja niiden ponnet ovat punertavia. Emejä on yksi. Suippoliuskaorapihlaja kukkii Suomessa kesäkuussa. Hedelmä on yksiluinen, punainen luumarja.
Aikaisemmin suippoliuskaorapihlaja jaettiin Suomessa kahteen alalajiin, mutta nykyisin niitä pidetään muunnoksina. Erot muunnosten välillä ovat verholehdissä ja marjoissa. Yleisemmän siirosuippuorapihlajan (var. "rhipidophylla") verholehdet ovat taakäänteisiä ja marja munanmuotoinen ja tummanpunainen. Tanasuippuorapihlajan (var. "lindmanii") verholehdet ovat puolestaan sirottavia, suoria ja marja tynnyrimäinen ja vaaleanpunainen.
Suippoliuskaorapihlajan voi helposti sekoittaa toiseen Suomessa luonnonvaraisena esiintyvään orapihlajalajiin, tylppäliuskaorapihlajaan ("Crataegus monogyna"). Lajit voivat myös risteytyä keskenään.
Suippoliuskaorapihlajan levinneisyysalue ulottuu Skandinavian eteläosista ja Baltiasta Saksaan, Puolaan, Ukrainaan, Balkanille, Pohjois-Turkkiin ja Kaukasuksen alueelle asti. Suomessa suippoliuskaorapihlajaa kasvaa luonnonvaraisena paikoin Ahvenanmaalla, Lounais-Suomen saaristossa ja Varsinais-Suomessa.
Luonnonvaraisena suippoliuskaorapihlaja kasvaa lehdoissa, lehtoniityillä sekä peltojen, metsien ja tienreunuksien penasaikoissa.
Suippoliuskaorapihlajaa käytettiin yleisesti pensasaidoissa ennen aitaorapihlajan ("Crataegus grayana") yleistymistä.
Susanne
Susanne on naisen etunimi, Susanna-nimen muunnos. Näin kirjoitettuna nimi on käytössä monissa maissa kuten Ranskassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja myös Suomessa. Ääntämys kuitenkin vaihtelee eri kielissä; esimerkiksi ranskaksi se lausutaan /syzan/, missä /z/ merkitsee s:n kaltaista, mutta soinnillista äännettä. Eräissä maissa nimestä on käytössä myös muunnos Suzanne.
Elokuuhun 2017 mennessä Suomessa oli noin 6 800 henkilöä saanut nimen Susanne ja noin 270 henkilöä nimen Suzanne. Susanne on myös suosittu yrityksen nimi tai yrityksen nimen osa: elokuussa vuonna 2017 Fonecta Finder Yritystietopalvelu tuotti Susanne-nimellä 643 nimistä yritystä tai elinkeinonharjoittajaa.
Recruit-skandaali
Recruit-skandaali () oli sisäpiirikauppa- ja korruptioskandaali, joka pakotti useita huomattavia poliitikkoja eroamaan Japanissa vuonna 1988.
Recruit on kiinteistö- ja telekommunikaatioyhtiö Tokiossa. Sen johtaja Hiromasa Ezoe tarjosi Recruitin tytäryhtiön Cosmosin osakkeita talouselämän johtajille ja pitkäaikaisille poliitikoille, ennen kuin Cosmos listautui pörssiin vuonna 1986. Julkisen osakeannin jälkeen Cosmosin osakkeiden hinnat kohosivat pilviin, ja juoneen osallistuneet saivat kukin keskimäärin 66 miljoonan jenin tuoton.
Vaikka vain 17 Japanin parlamentin jäsenen havaittiin osallistuneen sisäpiirikauppoihin, kolmenkymmenen muun huomattiin myöhemmin saaneen erikoispalveluksia Recruitilta. Skandaaliin joutuneisiin poliitikkoihin kuuluivat pääministeri Noboru Takeshita, entinen pääministeri Yasuhiro Nakasone ja hallituksen pääsihteeri Takao Fujinami. LDP-hallituksen jäsenten lisäksi myös Kōmeitōn, demokraattisen puolueen ja sosialistisen puolueen johtajien havaittiin olleen osallisina juonessa. Takeshitan hallitus pakotettiin eroamaan, vaikka jotkut sen jäsenet palasivatkin politiikan huipulle myöhemmin (mukaan lukien tulevat pääministerit Kiichi Miyazawa ja Keizō Obuchi). NTT, Yomiuri Shimbun ja Nihon Keizai Shimbun sekaantuivat myös skandaaliin.
Vaikka skandaali kosketti puolueita poliittisen kentän molemmilla laidoilla, LDP kärsi skandaalista eniten. Skandaalin sanotaan usein olevan merkittävä syy Morihiro Hosokawan oppositiopuolueen voitolle vaaleissa vuonna 1993, jolloin LDP:n yhtäjaksoisesti 38 vuotta kestänyt valtakausi Japanissa keskeytyi.
M/S UN Trieste
M/S UN Trieste () on turkkilaisen UN Ro-Ro İşletmelerin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2006 Flensburger Schiffbau-Gesellschaftin telakalla Flensburgissa, Saksassa. "UN Trieste" on rekisteröity Turkin lipun alle ja sen kotisatama on Istanbul.
UN Triesten sisaraluksia ovat M/S Saffet Ulusoy, M/S UN Marmara ja M/S UN Pendik.
Pituutta UN Triestellä on 193 metriä, leveyttä 26 metriä ja syväys on 7 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus) (GT) on 26 700 ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus) (NT) 14 650. Aluksen lastikapasiteetti on 3 726 metriä ja konttikapasiteetti (TEU) on 550. Laivan huippunopeus on 21,5 solmua.
Laivan pääkoneina on kaksi MaK 9M43 dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 16 200 kilowatin tehon.
UN Trieste on ro-ro-alus ("roll on roll off"), eli sen lastaus tapahtuu perästä pyörien päällä ilman nosturia. Ro-ro-alus on kaikkein kilpailukykyisin ratkaisu nopeutta vaativissa ja lyhyissä kuljetuksissa, sillä se on nopea lastata ja purkaa. Rahtitilaan jää aina paljon käyttämätöntä tilaa, minkä vuoksi aluksia ei juuri valtameriliikenteessä käytetä.
8. elokuuta 2005 tapahtui kölin lasku. 28. lokakuuta alus laskettiin vesille ja 12. tammikuuta 2006 se luovutettiin U.N Deniz Isletmeciligi A.S:n omistukseen, joka rekisteröi sen Turkin lipun alle nimellä "UN Trieste". Kotisatamaksi tuli Istanbul. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Istanbulin ja Italian Triesten välillä. Vuonna 2007 alus siirtyi U.N Ro-Ro İşletmeleri A.Ş:n omistukseen.
Russi Taylor
Russi Taylor (s. 4. toukokuuta 1944 Cambridge, Massachusetts) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan erityisesti Minni Hiiren ääniroolista.
Taylor teki ensimmäisiä äänirooleja animaatioihin 1960-luvulla ja tuli tunnetuksi 1980-luvun alussa Strawberry Shortcaken ääniroolista hahmon nimikkolyhytanimaatioissa. Sittemmin Taylor tunnetaan parhaiten Disney-piirrettyjen myötä ja erityisesti Minni Hiirenä, jonka ääniroolia hän on tehnyt 1980-luvun puolenvälin jälkeen useissa lyhytanimaatioissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa. Taylor oli myös Tupun, Hupun ja Lupun ääninä piirrossarjasa "Ankronikka" 1990-luvulla. Suositussa animaatiosarjassa "Simpsonit" Taylor ääninäyttelee useita lapsihahmoja, tärkeimpinä Martin Prince, kaksoset Sherri ja Terri sekä vaihto-oppilas Üter.
Taylor huomioitiin kaksi kertaa Daytime Emmyn ehdokkuuksilla animaatiosarjasta "Vekarat".
Taylor oli naimisissa Wayne Allwinen kanssa aviomiehensä kuolemaan saakka. Allwine tunnetaan Mikki Hiiren ääniroolista. Heillä on yhteensä neljä lasta.
Nuoret sankarit
Nuoret sankarit () on John Fuscon käsikirjoittama ja Christopher Cainin vuonna 1988 ohjaama lännenelokuva. Elokuvan tuotti 20th Century Fox. Pääosissa nähdään Emilio Estevez, Kiefer Sutherland, Lou Diamond Phillips, Charlie Sheen, Dermot Mulroney ja Casey Siemaszko. Elokuvalle tehtiin jatko-osa Nuoret sankarit 2 vuonna 1990.
Englantilainen karjatilan pitäjä John Tunstall löytää kodittoman lainsuojattoman William H. Bonneyn. Tunstall ottaa Bonneyn töihin maatilalleen, jossa on muitakin kodittomia hylkiöitä, kuten Doc Shurlock, Jose Chavez, "Dick" Brewer, Steve Stephens ja Charlie Bowdre. irlantilainen Murphy tavoittelee samaa lihakauppasopimusta Tunstallin kanssa ja murhauttaa tämän, minkä jälkeen Bonney ja kumppanit saavat apulaissheriffien valtuudet ja heidän pitäisi pidättää kaikki tiedetyt osasyylliset Tunstallin murhaan. Lainvalvojiksi värvätty joukko kuitenkin joutuu itse lain väärälle puolelle ja lain kouran jahtaamaksi, kun Bonney päättää syyllisten pidättämisen sijaan lähteä sotapolulle murhanhimoisin toimenpitein. Elokuva on siis kuvaus Uudessa Meksikossa vuonna 1878 tapahtuneesta Lincolnin kauppasodasta, johon Billy the Kid merkittävästi sekaantui.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa pienen budjetin koskettavaksi nuorisoleffaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Bill Aston
William ”Bill” Aston (29. maaliskuuta 1900 Hopton, Staffordshire – 4. maaliskuuta 1974 Lingfield, Surrey) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja, joka osallistui kolmeen kilpailuun omassa Aston Butterworth -tallissaan. Hän pääsi starttaamaan vain yhteen kilpailuun, joka oli Saksan Grand Prix 1952. Hän keskeytti kilpailun toisella kierroksella.
Siipigambiitti
Siipigambiiteiksi kutsutaan shakissa monia avauksia, jossa valkea uhraa b-sotilaansa mustan c-sotilaalle. Siipigambiitteja pidetään yleisesti heikkoina siirtoina, ja siksi niihin törmääkin vain harvoin. Oikein pelattuina ne voivat silti olla suuri yllätys vastustajalle, ja hyvä ase etenkin pikapeleissä.
Kaikista tavallisin siipigambiitti on sisilialaisessa puolustuksessa, jolloin se menee seuraavasti: 1. e4 c5 2. b4 Peli jatkuu normaalisti 2...cxb4 3. a3 bxa3 4. Rxa3. Musta voi tosin pelata myös 2...d5 tai valkea 3. d4
Ranskalaisessa puolustuksessa esiintyy myös kaksi harvinaista siipigambiittia, jotka voivat transformoitua toisikseen.
Caro-Kannin puolustuksessa siipigambiitti etenee seuraavasti. 
Vielä harvinaisempi siipigambiitti on lähettipelissä. Gambiitilla on hieman yhtäläisyyksiä Evansin gambiitin kanssa.
1. e4 e5 2. Lc4 Lc5 3. b4
Tylppäliuskaorapihlaja
Tylppäliuskaorapihlaja eli tylppöorapihlaja ("Crataegus monogyna") on lähes koko Euroopassa tavattava pensas tai pieni puu. Suomessa tylppäliuskaorapihlajaa esiintyy vain maan eteläosissa ja se on luokiteltu uhanalaiseksi lajiksi.
Tylppäliuskaorapihlaja kasvaa kolmesta kuuteen metriä korkeaksi, joskus jopa korkeammaksikin. Haarat ovat kaljuja ja ovat väriltään harmaanruskeita. Muiden orapihlajien tapaan kasvi on piikkinen eli orainen. Orat ovat 8–20 mm pitkiä. Lehdet ovat 3–5 cm pitkiä, parijakoisia tai -osaisia ja kaljuja. Lehtien suonet ulottuvat liuskojen kärkiin, hampaisiin ja näiden välisiin loviin saakka. Lehtien liuskat ovat tylppiä, vain kärjestä niukkahampaisia tai täysin ehytlaitaisia. Lehtien korvakkeet ovat ehytlaitaisia. Kukinto on kalju huiskilo. Kukat ovat valkoiset ja niiden verholehdet ovat taakäänteisiä, tasasivuisen kolmiomaisia ja tylppiä. Heteitä on 18–20 kappaletta ja niiden ponnet ovat punertavia. Emejä on yksi. Tylppäliuskaorapihlaja kukkii Suomessa kesäkuussa. Hedelmä on yksiluinen, munanmuotoinen, punainen luumarja.
Ilmeisesti suurin Suomessa kasvava tylppäliuskaorapihlaja kasvaa Ahvenanmaan Finströmissä. Vuonna 2007 sen korkeudeksi mitattiin 8 metriä ja rungon ympärysmitaksi 45 cm korkeudelta 185 cm.
Tylppäliuskaorapihlajan on hankala erottaa toisesta Suomessa luonnonvaraisena esiintyvästä orapihlajalajista, suippoliuskaorapihlajasta ("C. rhipidophylla"). Lajien tunnistamista vaikeuttaa lisäksi se, että ne voivat myös risteytyä keskenään.
Tylppäliuskaorapihlaja on levinnyt Etelä-Skandinaviasta ja Baltiasta koko Eurooppaan Venäjän Keski- ja Pohjois-osia sekä Islantia lukuun ottamatta. Lisäksi sitä tavataan Pohjois-Afrikassa, Turkissa, Kaukasuksen alueella sekä Lähi-idässä. Pohjois-Amerikan itäosiin laji on levinnyt ihmisen mukana. Suomessa tylppäliuskaorapihlajaa kasvaa luonnonvaraisena Ahvenanmaalla sekä paikoin Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rannikkoalueilla.
Luonnonvaraisena tylppäliuskaorapihlaja kasvaa lehdoissa, lehtoniityillä sekä peltoja ja metsiä reunustavissa pensaikoissa.
Tylppäliuskaorapihlajaa käytettiin pensasaidoissa ennen aitaorapihlajan ("Crataegus grayana") yleistymistä. Lajia kasvatetaan edelleen koristepensaana ja -puuna.
Jason Dawe
Jason Dawe on brittiläinen TV-juontaja. Hän juonsi Top Gear -ohjelman ensimmäisen tuotantokauden (2002). Toisella tuotantokaudella hänet korvasi James May. Dawe esitteli käytettyjä halpa-autoja vastapainona Jeremy Clarksonin ja Richard Hammond esittämille kalliille urheiluautoille ja ajokilpailuille. Nykyään hän juontaa Penny Malloryn kanssa "Used Car Roadshow" -auto-ohjelmaa. Ennen juontajan uraa Dawe työskenteli 16 vuotta autoalalla.
Dawella on kolumni "The Sunday Times" -lehden moottorit-osiossa. Hän kirjoittaa myös moniin muihin lehtiin.
Richard Attwood
Richard "Dickie" Attwood (s. 4. huhtikuuta 1940 Wolverhampton, Staffordshire, Iso-Britannia) on uransa lopettanut brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui yhteensä 17 Formula 1:n MM-kilpailuun kausilla – ja – BRM, Reg Parnell Racing, Cooper ja Lotus-talleissa. Hänen paras sijoituksensa oli Monacon Grand Prix'ssa 1968, jossa hän ajoi toiseksi ja teki samalla kilpailun nopeimman kierroksen. Palkintosija jäi Attwoodin ainoaksi.
Attwood voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1970 Porsche 917:llä.
USS Missouri (BB-63)
USS Missouri (BB-63) (lempinimiltään Mighty Mo tai Big Mo) on Yhdysvaltain laivaston Iowa-luokan taistelulaiva. Missouri on viimeinen Yhdysvaltojen rakentama taistelulaiva ja merkittävä Japanin keisarikunnan antautumispaikkana toisen maailmansodan lopussa. Missouri tilattiin 12. kesäkuuta 1940, ja sen köli laskettiin New York Naval Shipyardissa New Yorkin Brooklynissa 6. tammikuuta 1941.
USS "Missouri" oli palvelukseenotosta ja New Yorkin edustalla suoritetuista testi- ja perehdytysajoista alkaen vuoden 1944 loppuun taisteluharjoituksissa Chesapeaken lahdella. Alus lähti Norfolkista 11. marraskuuta kohti San Franciscoa, jossa se varustettiin laivaston lippulaivaksi. Alus lähti 14. joulukuuta kohti Karoliinien saariston Ulithia, jonne se saapui 13. tammikuuta 1945.
Uransa aikana Missouri osallistui toisessa maailmansodassa Iwo Jiman ja Okinawan taisteluihin ja pommitti Japanin Hokkaidōn ja Honshūn saaria.
Kenraali Douglas MacArthur otti vastaan Japanin antautumisen Tokionlahdelle ankkuroituneen Missourin kannella 2. syyskuuta 1945.
Toisen maailmansodan jälkeen "Missouri" palasi Yhdysvaltoihin ennen kuin se lähetettiin taistelemaan Korean sotaan. Palatessaan jälleen Yhdysvaltoihin se otettiin pois käytöstä ja liitettiin Yhdysvaltain laivaston reserviin (), joka tunnetaan paremmin nimellä "Koipallolaivasto" (), vuonna 1955. Se otettiin jälleen käyttöön ja modernisoitiin vuonna 1984 osana 600 laivan laivasto -ohjelmaa, minkä jälkeen se osallistui vuonna 1991 Persianlahden sotaan.
Missouri otettiin viimeisen kerran pois käytöstä 31. maaliskuuta 1992, jolloin se oli saanut yhteensä yksitoista taistelutähteä toiminnastaan toisessa maailmansodassa, Koreassa ja Persianlahdella. Sitä pidettiin Naval Vessel Registerissä tammikuuhun 1995 saakka. Vuonna 1998 se lahjoitettiin Missouri Memorial Associationille, ja nykyään se on museolaivana Pearl Harborissa Havaijilla.
Laiva on myös esillä kahdessa elokuvassa. Ensimmäinen näistä on Steven Seagalin tähdittämä elokuva "Kaappaus merellä", jossa sotalaiva USS "Missouri" lähtee jäähyväismatkalleen. Toinen on vuonna 2012 julkaistu Peter Bergin ohjaama science fiction -sotaelokuva "Battleship".
Larry King Live
Larry King Live oli yhdysvaltalainen keskusteluohjelma, jota juonsi Larry King. Ohjelmaa esitettiin CNN-uutiskanavalla ja sen ensimmäinen lähetys nähtiin vuonna 1985. Sen katsojaluvut ylittivät miljoonan katsojan määrän illassa.
Ohjelma kuvattiin CNN:n Los Angelesin studioilla, mutta joskus ohjelmaa lähetettiin CNN:n New Yorkin tai Washington D.C.:n studioilta. Eräs Kingin tunnuksista oli perinteinen RCA:n (Radio Corporation of America) mikrofoni pöydällä. Mikrofoni oli kuitenkin vain osa lavasteita, todellisuudessa King ja hänen vieraansa käyttivät pukuun kiinnitettäviä pieniä mikrofoneja.
Joka ilta King haastatteli yhtä tai useampaa tunnettua henkilöä, yleensä julkisuuden henkilöitä, poliitikkoja tai talouselämän vaikuttajia. Tunnin mittainen ohjelma esitettiin eräillä alueilla kolme kertaa päivässä, ja sen pystyi näkemään maailmanlaajuisesti CNN International –kanavalla.
Jotkut ovat syyttäneet Kingiä liian "lepsuista" kysymyksistä. Kun King oli vieraana Late Night with Conan O'Brienissä, hän sanoi hyvän haastattelun salaisuuden olevan se, että saa haastateltavan puhumaan itsestään, jotta juontaja voi jäädä sivuosaan. Washington Postin haastattelussa vuonna 1996 King kertoi toisinaan lipsauttavansa kovia kysymyksiä pehmeiden väliin. King suosii haastatteluissaan lyhyitä, yhden lauseen kysymyksiä. King on myös sanonut, että hän koettaa valmistautua ohjelmaa varten mahdollisimman vähän.
Sofija Rotaru
Sofija Mihailovna Evdokimenko-Rotaru (; s. 7. elokuuta 1947) on muun muassa venäjäksi, ukrainaksi ja romaniaksi esiintyvä laulaja, joka syntyi moldovalaiseen perheeseen Tšernivtsin oblastissa, Ukrainassa. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi vuonna 1986.
Hän sai Ukrainan sankarin arvonimen 2002.
Terva-Toppilan koulu
Terva-Toppilan koulu oli Oulun kaupungin ylläpitämä 1.–9. luokkien yhtenäiskoulu, joka yhdistettiin Merikosken kouluun vuonna 2017.
Sotien jälkeen Oulussa toimi vain neljä valtion omistamaa oppikoulua. 1940-luvun lopulla oppikouluun pyrki 3 800 oppilasta, joista alle puolet pääsi opiskelemaan. Oulun ensimmäinen yksityinen keskikoulu aloitti Tuirassa vuonna 1947, sitten seurasivat Karjasillan oppikoulu 1955, Laanilan oppikoulu 1957 sekä Lassinkallion kaupallisteknillinen yhteiskoulu 1962. Toppilan keskikoulu perustettiin vuonna 1963. Aloite koulun saamiseksi alueelle tuli Toppilan Pienkiinteistö -yhdistykseltä. Toppilan Keskikoulun kannatusyhdistyksen perustamiskokous kutsuttiin koolle lokakuun 14. päivänä 1962 päivätyllä kirjeellä. Kannatusyhdistyksen perustamiskokoukseen tuli 37 henkilöä. Yhdistyksen puheenjohtajana toimi Yrjö Kemppainen ja sihteerinä Eero Määttä. Kannatusjäsenen vuosimaksu oli 5 markkaa. Lupa koulun perustamiseen saatiin valtioneuvostolta 25. huhtikuuta 1963. Koulu aloitti 2. syyskuuta 1963 toimintansa Toppila Oy:n 1938 henkilökunnalleen rakennuttamassa Toppilan Seuratalossa. Koulun aloitti 80 oppilasta, jotka jaettiin kahteen luokkaan. Koulun ensimmäisenä rehtorina toimi Matti Juurus,
Toppilan keskikoulu jatkoi vuoteen 1966 saakka, jolloin siitä tuli Toppilan yhteiskoulu. Samana vuonna valmistui nykyinen koulurakennus, joskin luokkahuoneet saatiin viimeisteltyä vasta kolmen vuoden kuluttua eli 1969. Vuonna 1968 viisivuotisesta koulusta saivat päästötodistuksen ensimmäiset 36 oppilasta. Toppilan yhteiskouluun liitettiin samana vuonna lukio, josta taas ensimmäiset 32 ylioppilasta valmistuivat vuonna 1971. Vuonna 1974 Toppilan yhteiskoulu jakautui Toppilan yläasteeksi ja lukioksi. Vuodesta 1985 aina vuoteen 2002 koulutiloja remontoitiin eri tavoin. Syyslukukaudella 2005 Toppilan lukio sulautui osaksi Kuusiluodon lukiota (nykyisin Oulun Suomalaisen Yhteiskoulun lukio). Lukion viimeinen rehtori oli Veikko Ervasti. Syyslukukauden 2006 alussa puolestaan Toppilan koulu ja sen vieressä sijainnut Merituulen koulu, alun perin Koskelan kansakoulu, lakkautettiin, ja niiden tilalle perustettiin yhtenäinen peruskoulun Terva-Toppilan koulu. Koskelan kansakoulu oli aloittanut toimintansa jo 24. syyskuuta 1906.
Barely Legal
Barely Legal on ruotsalaisen garagerock-yhtyeen The Hivesin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Levyn toisesta kappaleesta A.K.A.I.D.I.OT.ista on tehty EP.
Keski-läntinen alue (Brasilia)
Brasilian keski-läntinen alue on yksi Brasilian viidestä alueesta. Alue muodostuu kolmesta osavaltiosta Goiás, Mato Grosso ja Mato Grosso do Sul sekä Distrito Federalin liittopiiristä, jossa sijaitsee Brasilian pääkaupunki Brasília.
Alueen asukasluku on 13 269 517 ja pinta-ala 1 606 371,5 neliökilometriä.
Laulava sydän – Juice Leskinen
Laulava sydän – Juice Leskinen, sisältää musiikkia Yle TV2:n Laulava sydän -ohjelmasta. Se on tribuuttialbumi, joka sisältää eri suomalaislaulajien tulkintoja Juice Leskisen kappaleista. Esitykset ovat peräisin Yle TV2:n tuottamasta "Laulava sydän" -ohjelmasarjasta. Sen innoittaja oli Juice Leskisen 50-vuotisjuhla 19. helmikuuta 2000.
Sävellykset ja sanoitukset Juice Leskinen, ellei toisin mainita. Sovitukset Matti Puurtinen, paitsi Esa Nieminen (CD1/3. & CD2/14.).
Dan Sundell
Dan Sundell (s. 1. kesäkuuta 1946) on suomenruotsalainen kuvataidekriitikko. Hän on yksi Suomen merkittävimmistä taidekriitikoista. Tällä hetkellä hän asuu Helsingissä.
Sundellin nykyinen vaimo on taidemaalari Johanna Ehrnrooth. Dan Sundellilla on viisi lasta.
Riihimäen Ilves
Riihimäen Ilves (RIlves) oli perinteikkään Riihimäen Palloseuran (RiPS) farmiseuraksi vuonna 1970 perustettu riihimäkeläinen jalkapalloseura. RIlves peri vuonna 1928 perustetun Riihimäen Palloseuran kakkosjoukkueen sarjapaikan vuonna 2001 RiPS:n luovuttua urheilutoiminnastaan talousvaikeuksista johtuen. RIlves ehti edustaa kaupunkia yhteensä 10 vuotta. Kaudelle 2011 päätettiin Riihimäellä muuttaa edustusseuran nimi takaisin alkuperäiseksi. Riihimäen Ilveksen hallituksessa päätettiin nimenmuutoksesta 15.12.2010 ja edustusjoukkue sekä muut Ilveksen joukkueet pelasivat jo kevätkaudella 2011 Palloseuran raitapaidoissa.
RIlves pelasi vuoden 2001 jälkeen suurimman osan kausistaan (8 kpl) Kolmosessa. Toimintaa lopetettaessa vuonna 2010 seuralla oli jäseniä yhteensä 250, yhteensä 13 joukkuetta.
Riihimäen Ilves perustettiin Riihimäen Palloseuran sisarseuraksi 18.1.1970. Ilveksen ensimmäinen puheenjohtaja oli Sakari Harjanne. Seuran johtokunta oli aluksi yhteinen RiPS:n kanssa. RiPS pyöritti tuolloin jalkapallotoiminnan lisäksi (kuten teki siis myös johtokuntakin) käsipallotoimintaa.
Ensimmäisellä kaudellaan seura nousi heti piirisarjasta 4. divisioonaan. 4. divisioonasta seura oli heti ensimmäisellä kaudellaan lähellä sarjanousua 3. divisioonaan, mutta jäi lohkossaan toiseksi pisteen erolla sarjanousijaan. Seuran tähti oli kuitenkin 70 -luvun osalta laskeva ja vuonna 1977 RIlves luopui sarjapaikastaan Nelosessa.
Nousu Neloseen tapahtui uudelleen vuonna 1981. Vuosina 1982 ja 1983 seura pyöritti Riihimäen juniorijalkapalloa. Kaupungin "kakkosjoukkue" Ilves (ks. "ykkösjoukkue" Riihimäen Palloseura) kamppaili 1980 -luvulla paikasta Nelosessa pudoten ajoittain piirisarjaan.
1986 toiminta lakkasi ja vasta vuonna 1993 kasattiin uusi joukkue Neloseen. Ilves putosi ranskalaisen visiittinsä jälkeen Nelosesta jälleen 1994. Ilveksen toiminnalle ei nähty edellytyksiä, kun RiPS teki nousuaan aina Ykköseen asti 1990 -luvun lopussa ja RiNS organisoi kaupungin juniorityön. Seura lopetti urheilutoimintansa taas seitsemäksi vuodeksi.
Vuonna 2001 Riihimäen Ilves herätettiin kuitenkin uudelleen henkiin, RiPS:n luovuttaessa sarjapaikkansa talousvaikeuksiin nojaten. RiPS:n edustusjoukkue oli pahasti sillassa, mutta seuran kakkosjoukkueen RiPS II:n sarjapaikka Uudenmaan piirin Viitosessa päätettiin luovuttaa Riihimäen jalkapallon ainoalle toivolle Riihimäen Ilvekselle. Riihimäen Ilvekselle koottiin osaava johtokunta Kari Lindholmin johdolla ja johtokunnan muodostivat lopulta Torsti Sulander, Timo Tuuhioja, Sami Anttila, Jorma Tiainen, Tapio Henriksson, Esko Leppä, Sirpa Leppä, Pentti Lindholm, Jorma Siitonen ja Harri Jokela.
Tulosta alkoi heti tulla ja vuonna 2001 saavutettiin nousu Neloseen ja heti seuraavana vuonna (2002) RIlves nousi Kolmoseen.
Kauden 2008 päätteeksi RIlves putosi Neloseen. Samana vuonna seura sai myös käyttöönsä uuden jalkapallohallin, joka paransi lajin harrastusmahdollisuuksia myös talviaikaan. Parantuneet olosuhteet poikivat kaudella 2009 riihimäkeläisille jonkin verran menestystä juniorisarjoissa, sekä johtivat Ilveksen edustusjoukkueen paraatimarssiin takaisin Kolmoseen murskaavalla piste-erolla lohkon toiseksi parhaaseen.
Oh Lord! When? How?
Oh Lord! When? How? on The Hivesin ensimmäinen virallinen julkaisu. Julkaisun muoto on EP ja se julkaistiin 1. kesäkuuta 1996. Seuraavana vuonna The Hives julkaisi albumin Barely Legal.
Mary Astell
Mary Astell (12. marraskuuta 1666 Newcastle upon Tyne, Englanti – 9. toukokuuta 1731 Lontoo, Englanti) oli englantilainen filosofi ja naisten oikeuksien puolustaja.
Astell muutti 20-vuotiaana asumaan Lontoon Chelseaan. Hän kirjoitti kirjoja ja pamfletteja, joissa hän käsitteli muun muassa naisten koulutusta ja avioliittoa.
Astell julkaisi ensimmäisen teoksensa "Letters Concerning the Love of God" vuonna 1695. Hän kuoli rintasyöpään vuonna 1731.
Barbara Cochran
Barbara Ann Cochran (s. 4. tammikuuta 1951) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä. Hän voitti pujottelussa paitsi olympiakultaa Sapporossa 1972, myös hopeaa maailmanmestaruuskilpailuissa 1970.
Merja Varvikko
Merja Varvikko on vuoden 1981 Miss Suomi. Miss Skandinavia -kilpailussa hän oli 2. perintöprinsessa. Missivelvollisuuksiensa jälkeen hän toimi toistakymmentä vuotta mallina ja juontajana sekä veti televisiossa omaa talk-showtakin. Nykyiseltä ammatiltaan hän on sisustussuunnittelija. Hänen puolisonsa vuosina 1986–2005 oli Pasi Hailio (laulaja Tony Montana) ja heillä on neljä lasta.
Juuso Majava
Juuso Majava (s. 7. huhtikuuta 1989 Rovaniemi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Majavan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2006, kun hän nousi RoPS:in Ykkösen joukkueeseen. Veikkausliiga-debyyttinsä hän teki 15. toukokuuta 2008 vierasottelussa FF Jaroa vastaan. Majava edusti RoPS:ia kaudet 2006–2009, mutta kärsittyään loukkaantumisista koko kauden 2009 hänen sopimustaan ei uusittu. Kaudeksi 2010 Majava siirtyi AC Ouluun. Hän solmi yksivuotisen jatkosopimuksen AC Oulun kanssa vuoden jatko-optiolla joulukuussa 2011.
Majavan vanhempi veli Juha Majava on entinen jalkapalloilija.
Majava on pelannut yhteensä yhdeksän poikien maaottelua. Hän debytoi maajoukkueessa 4. syyskuuta 2007 alle 18-vuotiaiden maajoukkueen ottelussa Tšekkiä vastaan.