hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Spesismi
Spesismi eli lajisorto tarkoittaa olentojen arvon tai oikeuksien määrittelemistä sen perusteella, mihin lajiin ne kuuluvat. Termin on luonut Richard D. Ryder ja sen teki tunnetuksi Peter Singer kirjassaan "Oikeutta eläimille" (Animal Liberation, 1975). Sitä käytetään puhuttaessa ennakkoluuloista samaan tapaan kuin termejä rasismi ja seksismi.
Taustalla on ajatus, että ihmisyys sinänsä ei ole olion arvon mitta, vaan jokin muu ominaisuus, kuten tietoisuus tai kyky tuntea positiivisia tai negatiivisia tuntemuksia.
Termille on myös sukua antroposentrismi eli ihmiskeskeisyys.
NHL-kausi 1999–2000
Kausi 1999–2000 oli National Hockey Leaguen historian 83. kausi. Sarjassa pelasi 28 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 82 ottelua. Stanley Cupin voitti New Jersey Devils, joka kaatoi Dallas Starsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2.
Kaudeksi 1999–2000 julkistettiin uusi palkinto Roger Crozier Saving Grace Award, jonka voittaa maalivahti, jolla on paras torjuntaprosentti. Tällä kaudella televisioyhtiö American Broadcasting Company tekee myös yhteistyösopimuksen NHL:n kanssa, joka takaa heille televisiointioikeudet Stanley Cup -finaaliotteluihin 3–7.
Tämä oli myös Atlanta Thrashersin ensimmäinen kausi liigassa.
Runkosarjassa divisiooniensa voittajat jakavat konferenssin kolme kärkisijaa, loput viisi jatkoonpääsijää valitaan pistejärjestyksessä.
"O = Ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, T = Tasapelit, HJA = Häviöt jatkoajalla, TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, PIST = Pisteet"
Philadelphia Flyersin ja Pittsburgh Penguinsin pelaamassa konferenssivälierässä pelattiin neljä kokonaista jatkoaikaa, kunnes Keith Primeau ratkaisi ottelun viidennellä jatkoajalla ajassa 92.01. Tämä oli kaikkien aikojen kolmanneksi pisin peli pudotuspeleissä.
Metsäkerrossammal
Metsäkerrossammal ("Hylocomium splendens") on kangasmetsien yleisimpiä sammallajeja.
Runsaimmillaan metsäkerrossammal esiintyy tuoreilla kankailla, mutta sitä tavataan yleisesti myös kuivahkoilla ja lehtomaisilla kankailla. Tuoreella kankaalla metsäkerrossammal ja usein sitä yleisempi seinäsammal 
muodostavat tavallisesti koko metsänpohjan peittävän yhtenäisen maton.
Seuraavan vuoden verso kasvaa edellisen vuoden verson päälle. Vanha mätäs on siten useampikerroksinen. Metsäkerrossammalen lehdet muodostavat kerroksia pitkin vartta. Maasta nostettuna se onkin hyvin helppo tunnistaa tästä kasvutavastaan. Kerroksisuus näkyy myös maassa pieninä terasseina. Kerrossammalta tapaa useimmiten kivillä ja kangasmetsien kosteilla alarinteillä.
Aleksanteri Toivola
Aleksanteri ”Santtu” Toivola (4. maaliskuuta 1893 Viipurin maalaiskunta – 27. elokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Aleksanteri Toivola saavutti kreikkalais-roomalaisessa painissa olympiahopeaa Pariisin 1924 olympialaisissa. Hän hävisi 62-kiloisten sarjassa vain maanmiehelleen Kalle Anttilalle. Samoin kävi Helsingin MM-kilpailuissa 1921.
Toivola oli perustamassa Viipurin Voimailijoita vuonna 1916. Hänen neljä veljeään olivat myös painijoita. Hänen pojistaan Erkki ja Lassi Toivola olivat kansainvälisiä painituomareita ja Ahti ja Risto Toivola SM-tason painijoita. Hänen tyttärensä Sirpa Konttila voitti jousiammunnan maailmanmestaruuden. Maratonjuoksija Jukka Toivola on Aleksanteri Toivolan veljen pojanpoika.
Alipäästösuodatin
Alipäästösuodatin (alipäästösuodin, eng. "low-pass filter") on suodatinrakenne, joka päästää läpi matalataajuiset ja vaimentaa eli suodattaa korkeataajuiset signaalit.
Alipäästösuodatinta on loivalla vaimennuksella yleisesti käytetty radiovastaanotinlaitteissa äänenvärinsäätimissä (Tone-säädin) ja audiopäätevahvistimissa erillisessä korkeiden äänien Treble -säätimissä. Niiden kytkentä perustuu yleisesti analogisen yksinapaisen RC-suodattimen kytkentään.
Suodatin voi olla komponenteilla toteutettu analoginen analoginen suodatin tai tietokoneella signaalia käsittelevä digitaalisuodatin.
Yksinkertainen analoginen RC-alipäästösuodatin voidaan toteuttaa vastuksen ja kondensaattorin jännitteenjakokytkennän avulla (kuvassa). Matalilla taajuuksilla kondensaattorin läpi kulkee vähän virtaa, jolloin vastuksen yli muodostuu vain pieni jännitehäviö ja signaali ei juurikaan vaimene. Korkeilla taajuuksilla kondensaattori näyttää lähes oikosululta, jolloin ulostulojännite on lähellä nollaa. Kuvan RC-piirin lähtö- ja tulojännitteen välillä vallitsee riippuvuus
formula_1.
Taajuus formula_2 on alipäästösuodattimen "ominaistaajuus".
Ensimmäisen asteen alipäästösuodattimen yleinen siirtofunktio on muotoa
formula_3
ja toisen asteen siirtofunktio on muotoa
formula_4,
missä formula_5 on Laplace-muuttuja ja formula_6 suodattimen vaimennusvakio. Siirtofunktio voidaan myös kertoa vakiotermillä, mikäli suodatin sisältää vahvistusta tai vaimennusta. Tekemällä sijoitus formula_7 saadaan lauseke, joka kertoo suodattimen siirtofunktion sinimuotoisille jännitteille kompleksilukuna. Kompleksiluvun itseisarvo kertoo lähtö- ja tulojännitteen amplitudien suhteen ja kompleksiluvun kulma kertoo signaalien välisen vaihesiirron. Sijoittamalla formula_8 nähdään, että molempien siirtofunktioiden arvo on tasajännitteellä 1, toisin sanoen signaali pääsee vaimentumatta suodattimen läpi. Koska muuttuja formula_5 on nimittäjässä, taajuuden kasvaessa lähtöjännite pienenee.
Useampiasteinen alipäästösuodatin saadaan rakennettua ensimmäisen ja toisen asteen siirtofunktioiden tulona. Käytännön kytkennöissä tämä voidaan toteuttaa kytkemällä peräkkäin erilaisia suodatinlohkoja.
Vaimennusvakion formula_6 sijasta alan kirjallisuudessa käytetään myös hyvyyslukua Q ja vaimennuskerrointa formula_11. Näiden välillä vallitsee yhteys
formula_12
Marko Ahtisaari
Marko Oiva Ilari Ahtisaari (s. 1969 Helsinki) on ollut Nokian muotoilusta vastaava johtaja ja johtokunnan jäsen vuoden 2012 alusta. Ahtisaari on toiminut ammattimuusikkona, basistina, säveltäjänä ja konsulttina sekä luennoitsijana. Hän on Martti Ahtisaaren ja Eeva Ahtisaaren ainoa lapsi.
Marko Ahtisaari vastasi Nokian muotoilusta vuodesta 2009 vuoteen 2013. Tammikuussa 2012 hänet valittiin Nokian johtokunnan jäseksi. Syyskuussa 2013 kerrottiin, että Ahtisaari lähtee Nokialta marraskuussa 2013. Nokialla hän on työskennellyt vuodesta 2009 ja aiemmin vuosina 2002–2006. Ahtisaari työskentelee musiikin terapiakäyttöön keskittyvän Sync Projectin toimitusjohtajana. Hän on digitaaliseen käsinkirjoitukseen keskittyvän Write Technologies Oy:n perustajaosakas ja hallituksen jäsen. Vuosina 2008–2009 Ahtisaari työskenteli perustamassaan Dopplr-yrityksessä. Tätä ennen vuodet 2006–2008 hän työskenteli Blykin parissa. Ennen Nokiaa Ahtisaari työskenteli konsulttina Satama Interactivessa vuosina 1999–2002.
Lisäksi Ahtisaari on valittu Newsmillin hallitukseen Ruotsiin. Ahtisaari on myös maailman suurimman Wi-Fi-verkkoyhteisön FONin neuvonantaja ja Aula-verkoston perustaja. Lisäksi Ahtisaari vaikuttaa myös F-Securen ja Artekin hallituksissa.
Ahtisaari on soittanut bassoa newyorkilaisessa -ism-yhtyeessä.
Marko Ahtisaari suoritti siviilipalveluksen työministeriön maahanmuutto-osastolla hänen isänsä toimiessa puolustusvoimain ylipäällikkönä, mikä herätti keskustelua. Ahtisaari on opiskellut Columbian yliopistossa New Yorkissa filosofiaa, taloustieteitä ja musiikkia. Hän on ollut ammattimuusikko (basistina ja säveltäjänä) sekä luennoitsijana Columbian yliopistossa.
Ahtisaari valittiin kansainvälisen Prix Ars Electronica -kilpailun tuomaristoon vuonna 2006. 
Ahtisaari oli naimisissa Tiuku Raskin kanssa 1999–2002. Vuonna 2008 Ahtisaari avioitui brändiasiantuntija ja yrittäjä Lisa Sounion kanssa.
Kari-Pekka Klinga
Kari-Pekka Klinga (s. 30. maaliskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja kaikkien aikojen parhaita suomalaisia pelaajia.
Klinga pelasi koko uransa (1980–1998) ajan helsinkiläisessä Torpan Pojissa (ToPo), jossa hän toimi monta vuotta joukkueen kapteenina ja jossa hän voitti kuusi Suomen mestaruutta ja kolme Suomen Cup -mestaruutta.
Klinga, 186 cm, pelasi suurimman osan urastaan heittävänä takamiehenä, vaikka oli myös kyvykäs pelinrakentaja. Hänen rinnallaan pelasi useita mainioita pelinrakentajia, muun muassa Kurk Lee (1997-2000), Aleksi Wuorenjuuri (1992-1996?) ja Mikko Tanner (1990-1993?). Tämän ansiosta Klinga kykeni keskittymään enemmän ratkaisujen tekemiseen kuin hyökkäyspelin rakentamiseen. Silti hänellä on SM-sarjahistorian kolmanneksi eniten koriinjohtavia syöttöjä (1016). Klinga tunnettiin erinomaisena kaukoheittäjänä, ja hänellä on toiseksi eniten onnistuneita kolmen pisteen heittoja (1079) koko SM-sarjan historiassa. Klinga teki SM-sarjan ensimmäisen kolmen pisteen korin, kun kolmen pisteen sääntö otettiin käyttöön kaudella 1984–1985. Yhdessä muun muassa Riku Marttisen ja Greg Joynerin kanssa Klinga johdatti ToPon Euroopan kentille 1990-luvun lopulla.
Klinga pelasi Suomen koripallomaajoukkuessa 135 maaottelua vuosina 1981–1997 ja oli mukana myös Suomen joukkueessa vuoden 1995 Euroopan mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa.
Suomalaiset urheilutoimittajat valitsivat Klingan vuoden koripalloilijaksi vuosina 1986 sekä 1994, ja Suomen koripalloliitto valitsi hänet parhaaksi pelaajaksi vuosina 1993 ja 1995.
Klinga lopetti aktiiviuransa vuonna 1998, minkä jälkeen Torpan Pojat "jäädytti" Klingan käyttämän paidannumeron 6. Nykyisin hän jatkaa koripalloa harrastuksena 3. divisioonassa sekä ikämiessarjoissa Kisiksen joukkueessa.
Klinga valmentaa nykyisin Torpan Poikien naisten edustusjoukkuetta. Joukkue pelaa Naisten Korisliigaa kaudella 2017-2018.
Natsikortti
Natsikortti (myös Hitler-kortti) tarkoittaa epäasiallista Adolf Hitlerin tai natsien käyttämistä argumentoinnissa tai suoraan keskustelussa. Jonkin asian saattamista huonoon valoon rinnastamalla se satunnaisten yhtäläisyyksien perusteella natsismiin kutsutaan ”natsikortin pelaamiseksi”, millä viitataan vertauskuvallisesti korttipeleihin. Jonkin asian moraalista tuomitsemista tällaiseen satunnaiseen yhtäläisyyteen vetoamalla pidetään argumentaatiovirheenä, jolle on annettu nimi Reductio ad Hitlerum.
Vastaavia tapauksia ovat rasistikortti ja kateuskortti.
Usein (natsi-Saksaan liittymättömässä) keskustelussa Hitlerin tai natsit ensimmäisenä maininnutta pidetään argumentoinnin hävinneenä osapuolena.
Natsikorttiin liittyy läheisesti niin sanottu Godwinin laki. Se on Internet-kulttuurissa – erityisesti uutisryhmissä – käytetty nimitys maksiimille, jonka mukaan yksittäisen verkkokeskustelun laajentuessa ennemmin tai myöhemmin joku mainitsee Adolf Hitlerin tai natsit, eli kuvaannollisesti ”vetää esiin natsikortin”.
Alkuperäinen määritelmä Jargon Filessä Godwinin laille on:
Käsitteen keksi yhdysvaltalainen lakimies Mike Godwin vuonna 1990 havaittuaan verkon keskusteluryhmissä olevan niin paljon natsivertauksia, että niistä oli kehittynyt meemi. Godwin päätti harjoittaa meemimuuntelua (vertaa geenimuuntelu) luomalla vastameemiksi Godwinin lain ja alkamalla ahkerasti siteerata lakia verkkokeskusteluissa. Hänen yllätyksekseen vastameemi tarttui internet-kulttuuriin ja pian muutkin verkkokeskustelijat viittasivat siihen.
Lisäksi meemi alkoi muuttua kun muut internet-aktiivit täydensivät sitä omilla korollaareillaan:
Godwinin laki ymmärretään yleensä siten, että natsikortin käyttäjiä ei pidä ottaa vakavasti. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteivätkö kortin käyttäjät koskaan puhuisi totta. Godwinin lakiin viittaaminen voi myös olla argumentointivirhe "argumentum ad hominem" esimerkiksi silloin, kun kortin käyttäjä väittää suoraan vastapuolta natsiksi. Lisäksi Reason-aikakauslehden vuoden 2005 artikkelin kirjoittaja väittää, että Godwinin lakia käytetään usein väärin hyväksyttävienkin vertailujen kumoamiseksi.
Lee De Forest
Lee De Forest (26. elokuuta 1873 – 30. kesäkuuta 1961) oli yhdysvaltalainen keksijä, jonka nimissä on yli 300 patenttia. De Forest keksi "Audion"- elektroniputken, joka vahvistaa heikkoa sähköistä signaalia. Hän on yksi "sähköisen ajan" isä, sillä hänen keksimänsä "Audion" edesauttoi elektroniikan kehitystä laajemmin.
Lee De Forest syntyi Iowassa. Hänen isänsä oli kongregationalistisen vapaakirkon pappi ja toivoi pojastaan tulevan papin, kuten hän itsekin oli.
De Forest opiskeli Mount Hermonin koulussa ja sen jälkeen kirjoittautui vuonna 1893 Sheffieldin tieteelliseen kouluun, joka on osa Yalen yliopistoa. Tiedonhaluisena tutkijana hän kytkeytyi eräänä iltana Yalen sähköverkkoon ja onnistui pimentämään koko yliopistoalueen. Tämä johti hänen erottamiseensa yliopistosta. Kaikesta huolimatta hänen sallittiin saattaa opiskelunsa päätökseen, ja hän valmistui vuonna 1896 alemman korkeakoulututkinnon suorittaneena. Opiskeluaikanaan hän ansaitsi rahaa lukukausimaksuihin keksinnöillään mekaniikassa ja peleissä.
Hän jatkoi opiskeluaan Yalen yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1899 aiheena radioaallot.
De Forestin kiinnostus langattomaan sähkötykseen johti hänen keksintöönsä "Audion"-elektroniputkeen vuonna 1906 ja hän kehitti parannetun sähkötysvastaanottimen. Hän haki patentin kaksielektrodiselle laitteelle elektromagneettisten aaltojen tunnistamiseksi.
"Audion" oli elektroniputki, joka mahdollisti radiovastaanoton vahvistamisen. De Forest kertoi siitä, ettei hän tiedä miten se toimii; se vain toimii.
Hän oli IEEE:n edeltäjän radioinsinöörien instituutin perustajajäsen.
De Forest vastaanotti IEEE:n kunniamitalin vuonna 1922 'tunnustuksena kolmielektrodisen vahvistinputken keksimisestä ja hänen panoksestaan radioon'. Vuonna 1946 hän vastaanotti Edison-mitalin 'esittelemänsä hila-ohjatun elektroniputken syvällisistä teknisistä ja sosiaalisista vaikutuksista'.
Hän kuoli Hollywoodissa vuonna 1961 ja hänet haudattiin San Fernandon lähetyskirkon hautausmaalle Los Angelesissa.
The River (albumi)
The River on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1980.
Levy oli Yhdysvalloissa Springsteenin ensimmäinen ykkösalbumi, se oli Billboardin listaykkösenä 4 viikkoa ja sitä on myyty yli 5 miljoonaa kappaletta. 
Levyltä löytyy Springsteenin ensimmäinen top ten -listahitti "Hungry Heart", joka nousi Billboard Hot 100-listalla viidenneksi, kappale oli alkujaan tarkoitettu Ramones-yhtyeelle. Lisäksi levyllä on useita kiertuehittejä kuten "The River", "Out In The Street", "Fade Away" ja "Two Hearts".
Kaikki kappaleet tehnyt Bruce Springsteen.
Digitoday
Digitoday on vuonna 2000 perustettu suomalainen tietotekniikka-aiheinen verkkojulkaisu, joka uutisoi ja analysoi tietotekniikan, tietoliikenteen, finanssimaailman, ja media-alan ilmiöitä ja tapahtumia.
Digitodayn kustantaja on Sanoma Media Finland. Sanoma julkaisi myös talouslehti Taloussanomia sekä vuosien 1999 ja 2015 aikana tietotekniikkalehti It-viikkoa, jonka toiminta lopetettiin vuoden 2016 alkaessa.
Syksyllä 2016 Digitoday siirtyi osaksi Ilta-Sanomien verkkosivuja yhdistyen aiemman IS Digin kanssa.
Julkaisun vastaava päätoimittaja on Tapio Sadeoja.
Vuoden 2015 lopussa Taloussanomat ilmoitti It-viikon ja Digitodayn toimitusten yhdistymisestä vuoden 2016 alkaessa, jonka toimesta It-viikko lopetettiin ja Digitoday sai lisää toimittajia.
Marjaana Koskinen
Elise Marjaana Koskinen (o.s. Jussila, s. 26. tammikuuta 1962 Turku) on aiempi SDP:n kansanedustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Hän on ollut kansanedustajana vuosina 1995–2011 mutta ei asettunut enää ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleihin. Koulutukseltaan hän on sosiaalityöntekijä ja valtiotieteiden ylioppilas. Koskinen oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1989–1992, Raision kaupunginvaltuuston jäsenenä 1993–2005 ja puheenjohtaja 2001–2002, sekä myöhemmin 2009–2010 puheenjohtajana. Koskista pidetään SDP:n vasemman siiven edustajana. Hänet tunnetaan vahvasta omasta tahdosta ja hän on useampaan otteeseen äänestänyt ryhmäpäätöstä vastaan uhmaten SDP:n eduskuntaryhmän ryhmäkuria. Suurin kohu nousi, kun hän äänesti kauppojen aukiolon pidentämistä vastaan. Eduskuntaryhmän päätöstä vastaan hän on äänestänyt myös työeläkejärjestelmän ja tekijänoikeuslain uudistamisessa. Marjaana Koskinen on pitänyt näkyvästi pienituloisten puolta sekä eduskunnan keskusteluissa että äänestyksissä.
Koskinen herätti huomiota ilmoittautumalla Vasemmistoliiton eurovaaliehdokkaan tukijaksi vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa.
Vuonna 2010 Koskinen muutti Raisiosta Naantalin Rymättylään Ampuminmaan saarelle. Koskisen mies Jari Koskinen on isännöinyt Merilän tilaa Ampuminmaassa lähes kymmenen vuotta.
Puoluesihteeri
Puoluesihteeri on puoluejärjestöä puolueen puheenjohtajan tukena johtava toimihenkilö, joka koordinoi puolueen toimintaa sen perusyhdistyksiin ja piirijärjestöihin päin.
Aikaisemmin puoluesihteerin tehtäviin kuului myös ideologinen julistaminen, mistä kuuluisimpia esimerkkejä Suomen historiassa ovat Kekkosen ja Maalaisliiton murskaamisen sanomaan erikoistuneet SDP:n Väinö Leskinen ja Kaarlo Pitsinki.
Järjestöorganisaattorina tunnetuin puoluesihteeri lienee Maalaisliiton Arvo Korsimo, jonka tehokkaat menetelmät aiheuttivat myös oman puolueen piirissä keskustelua.
1980-luvun ideologisesti korkeaprofiilisin puoluesihteeri oli keskustan Seppo Kääriäinen, joka puheenjohtaja Paavo Väyrysen aikana ajoi voimakkaasti SDP:n vahvistuneen aseman haastavaa tahtopolitiikkaa.
1990- ja 2000-luvuilla ideologisina puoluesihteereinä tulivat tunnetuiksi keskustan Pekka Perttula ja SAK:ssa pitkän uran tehnyt SDP:n Eero Heinäluoma, joka valittiin puoluesihteerinä ollessaan SDP:n puheenjohtajaksi. Perttula kannatti SDP- ja SAK-kriittistä uutta ajattelua, kun taas Heinäluoma jo ennen puoluesihteeriksi tuloaan keskittyi menetysksellisesti gallupeita ja tiedotusvälineitä hyödyntäen torjumaan keskustan työreformin.
Puolueiden puheenjohtajien ajauduttua kriisiin pyrkivät puoluesihteerit tai viime kädessä eduskuntaryhmien puheenjohtajat koordinoimaan vaikeita tilanteita esimerkiksi hallituspuolueiden välillä.
Parlamentarismin vahvistuminen Suomessa 1990-luvun lopulla ja 2000-luvulla on heikentänyt puoluejärjestöjen ja puoluesihteereiden asemaa eduskuntaryhmien ja eduskuntaryhmien puheenjohtajien eduksi.
Rahajärjestelmä
Rahajärjestelmä on maksuvälineitä (rahaa) koskeva säännöstö. Rahajärjestelmä perustuu nykyään valtioiden virallisen maksuvälineen käyttöön, niin sanottuun fiat-rahaan. Keskuspankki hallitsee rahavarantoa. Rahajärjestelmään sisältyy rahan saatavuuden sekä ohjauskoron säätely.
Suomen rahajärjestelmä perustuu euroon. Euron kurssia ja korkotasoa valvoo ja pyrkii kontrolloimaan Euroopan keskuspankki. Yleisesti maailmalla, myös Euroopassa, käytettyä rahajärjestelmää kutsutaan nimellä vähimmäisvarantojärjestelmä.
Historiallisesti rahajärjestelmät ovat perustuneet rahan arvon sitomiseen johonkin hyödykkeeseen kuten arvometalliin. Tällöin on puhuttu rahan kulta- tai hopeakannasta. Kultakannasta luovuttiin pääosin toisen maailmansodan jälkeen siirryttäessä Bretton Woods -järjestelmään. Siinä vain Yhdysvaltain dollari oli sidottu kultaan ja muiden valtioiden valuutat oli kiinnitetty dollariin. Yhdysvaltain dollarin kytkentä kultakantaan purettiin vuonna 1971.
Letov Š-18
Letov S 218 A Smolik ("Shmolik") oli Suomen ilmavoimien toinen merkittävä koulukone vuosina 1939–45. Konetta valmisti tšekkoslovakialainen Letovin lentokonetehdas. Koneita hankittiin Tšekkoslovakiasta 10 kappaletta ja 29 valmistettiin Valtion lentokonetehtaalla lisenssillä.
Kone sai Suomessa nimensä suunnittelijansa, insinööri Alois Šmolíkin mukaan. Lentokonetehtaan nimi koneelle oli "Komar" (hyttynen).
Rahakanta
Rahakanta on mekanismi, joka määrää rahan arvon.
Historiallisesti rahan arvo on ollut sidottu jalometalliin, jolloin rahan arvo määräytyi sen sisältämän metallin arvon mukaan. Keskuspankki vaihtoi haluttaessa rahan vastaavaan määrään jalometallia. Yleisimmät metallit olivat hopea ja kulta. Kultakanta oli käytössä suuressa osassa maailmaa aina 1930-luvulle asti (pois lukien Neuvostoliitto ja Kiina). Neuvostoliitossa toimeenpantiin rahauudistus 1922, jossa maa siirtyi kultakantaan. Käytännössä kuitenkaan kultakanta ei pätenyt kaikkiin hintoihin, koska maan ulkomaankauppa oli säännöstelty.
Arvo saattoi myös perustua sekä kultaan että hopeaan, jolloin käytettiin termiä kaksimetallikanta, tai samassa maassa saattoi olla käytössä eri metalleihin sidottuja rahoja.
Nykyisin kaikissa maailman maissa käytetään paperirahakantaa, jossa rahalla ei ole mitään tiettyä nimellisarvoa. Rahan arvo voi olla kelluva (kuten euro ja dollari), jolloin valuutan arvo määräytyy kysynnän ja tarjonnan perusteella, tai olla sidottu toiseen valuuttaan (kansalliset valuutat euroalueella ennen euron käyttöön ottoa) tai perustua valuuttakoriin eli useamman valuutan arvoon (Kiinan renminbi).
Sähködipoli
Sähködipolin muodostavat kaksi erimerkkistä mutta yhtä suurta varausta, joilla on tietty etäisyys (d) toisistaan.
Dipolia luonnehtii "dipolimomentti", vektorisuure, jonka suuruus on toisen varauksen suuruus kerrottuna varausten välisellä etäisyydellä. Dipolimomentin suunta vastaa suuntaa negatiivisesta päästä positiiviseen. Koska sähkökentän suunta on määritelty positiiviseen varaukseen vaikuttavan voiman suuntana, dipolin kenttäviivat osoittavat poispäin positiivisesta varauksesta ja kohti negatiivista varausta.
Jos dipoli asetetaan ulkoiseen sähkökenttään, kenttä vaikuttaa dipolin erimerkkisiin päihin vastakkaissuuntaisilla voimilla. Syntyy vääntömomentti τ, joka pyrkii vääntämään dipolin kentän suuntaiseksi:
missä p on sähköinen dipolimomentti.
Sähkökentässä sijaitsevan dipolin potentiaalienergia voidaan esittää yhtälöllä
Molekyylin poolisuuteen vaikuttaa olennaisesti sen suuntautuneisuus (esimerkiksi vesimolekyylin kulma 105 astetta). L. Paulingin mukaan elektronegatiivisuus mittaa atomin kykyä vetää sidoselektroneja puoleensa. Kahden tai useamman atomin sitoutuessa kovalenttisesti toisiinsa saattaa atomien välille syntyä elektronegatiivisuuseroista johtuvia osittaisvarauksia. Paulingin elektronegatiivisuustaulukossa jaksollisen järjestelmän kaikkein elektronegatiivisimmat alkuaineet ovat oikealla ylhäällä (mm. fluori, happi). Esimerkiksi vesimolekyylit ovat poolisia.
Fluorimolekyyli F ei ole poolinen molekyyli, koska siinä on kaksi samaa atomia, jotka ovat yhtä elektronegatiivisia. Tosin tällaisillakin molekyyleillä on hetkellisiä polarisoitumisen tapaisia voimia, nk. dispersiovoimia.
Frank Oz
Richard Frank Oznowicz (s. 25. toukokuuta 1944), paremmin tunnettu nimellä Frank Oz, on elokuvaohjaaja, näyttelijä ja nukketeatterin esittäjä.
Oz on syntynyt Herefordissa Englannissa. Hän on ranskalaisesta perheestä, jonka isä on juutalainen ja äiti katolinen. Oz muutti viiden vanhana vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin Kalifornian osavaltioon.
Oz tunnetaan muun muassa työstään nukke-esitysten parissa Jim Hensonin "The Muppet Show’ssa". Hänen esittämiinsä hahmoihin kuuluivat Miss Piggy, Fozzie-karhu ja Sam-kotka. Oz on ollut pääasiallinen vaikuttaja Muppetien hahmojen kehitykseen vuodesta 1969 lähtien. Sarjassa "Seesamtie" hän on esittänyt muun muassa Keksimonsteria.
Yksi Ozin tunnetuimmista nukkehahmoista on George Lucasin Tähtien sota -elokuvien pienikokoinen jedimestari Yoda. Oz esittää Yodan ääntä ja nukke-esitystä (milloin se on mahdollista) Tähtien sota -elokuvissa vuodesta 1980 ("Imperiumin vastaisku") vuoteen 2017 ("The Last Jedi"). Oz antoi paljon vaikutteita hahmolle ja on itse vastuussa hahmon tavaramerkistä, käänteisestä puhetavasta (lauseen verbi on viimeisenä).
Vuonna 1980 Oz esiintyi "The Blues Brothers" -elokuvassa, jonka ohjaajana toimi John Landis. Hän esiintyi myöhemmin muissakin Landisin elokuvissa. Lisäksi Oz on ohjannut useita elokuvia.
Young Vivian
Mititaigimimene Young Vivian (s. 1936) on Tyynellämerellä sijaitsevan Niuen saaren entinen pääministeri. Ensimmäisen kerran Vivian toimitti pääministerin virkaa lyhyesti 12. joulukuuta 1992 – 9. maaliskuuta 1993, kun 1970-luvulta lähtien pääministerinä toiminut Robert Rex kuoli. Toukokuussa 2002 Vivian valittiin jälleen pääministeriksi. Hän jatkoi virassa vuoteen 2008, jolloin Toke Talagi haastoi Vivianin onnistuneesti kesken vaalikauden.
Kari Uotila
Kari Antero Uotila (s. 4. tammikuuta 1955 Pertunmaa) on suomalainen poliitikko ja vasemmistoliiton kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä. Uotila on Espoon kaupunginvaltuutettu (1992–). Vuosina 1990–1993 Uotila oli Vasemmistoliiton palkkalistoilla kokopäivätoimisena varapuheenjohtajana. Vaaleissa 1995 eduskuntaan noussut Uotila putosi 2007, mutta hän nousi takaisin syyskuussa 2008 Claes Anderssonin erottua terveydellisistä syistä. Uotila jättää eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Ennen kansanedustajaksi nousemistaan Uotila toimi levyseppänä ja pääluottamusmiehenä Masa-Yardsin Helsingin telakalla sekä sitä edeltäneellä Wärtsilän, sittemmin Wärtsilä Meriteollisuuden Helsingin Telakalla.
Edustajana ollessaan Uotila on edistänyt työsuhdeturvaan liittyviä asioita, ja hän vastusti tekijänoikeuslain muutosta (HE 28/2004) ja teki lakiesityksen korjaamiseksi tarkoitetun ponnen. Uotila oli Vasemmistoliiton ehdokkaana EU-vaaleissa 2014.
Uotila vastaanotti Vasemmistonaisten Pro feminismi 2009 -palkinnon. Hän harrastaa juoksua ja on juossut 40 000 kilometriä noin 27 vuoden aikana.
Poolisuus
Varausjakauman epätasaisuus eli poolisuus tarkoittaa elektronitiheyden jakautumista molekyylissä niin, että siihen syntyy negatiivisesti ja positiivisesti varautuneet päät. Mitä poolisempi molekyyli on, sitä suurempi on päiden varausero. Pooliset aineet liuottavat muita poolisia aineita ja ioniyhdisteitä.
Yhdisteen poolisuus on seurausta yhdestä tai useammasta poolisesta kovalenttisesta sidoksesta. Sidoksen poolisuuden suuruutta kuvaa elektronegatiivisuuslukujen erotus – poolisilla yhdisteillä 0,1 – 2,1. Sidoksen ioniluonne kasvaa erotusluvun kasvaessa niin, että yli 1,7 erotusluvun omaavat sidokset katsotaan luonteiltaan ionisiksi. Raja poolisimpien kovalenttisten sidosten ja ionisidosten välillä on kuitenkin näennäinen, sillä ionisidoksilla on aina myös kovalenttista luonnetta. Pooliset sidokset ovat poolittomia lujempia. Esimerkiksi vedyn sidos jodin kanssa (hyvin heikosti poolinen, elektronegatiivisuusero 0,5) on sidosenergialtaan 298 kJ/mol, ja sidos fluorin kanssa (vahvasti poolinen, elektronegatiivisuusero 1,8) on 570 kJ/mol.
Yksittäisen ionisidoksen merkitys yhdisteen poolisuuteen pienenee molekyylikoon kasvaessa. Ison molekyylin on sisällettävä useita poolisia kovalenttisia sidoksia, jotta se olisi poolinen. Esimerkiksi sakkaroosi on poolinen vain useiden hiili-happi- ja vety-happi-sidosten vuoksi. Siksi tavallinen sokeri liukenee veteen. Poolittomia aineita ovat vastaavasti muun muassa rasvat ja vahat, joiden hiilirungot ovat niin pitkiä, etteivät ne ole enää poolisia.
Yhdisteen poolisuus voi symmetrian vuoksi kumoutua, vaikka sidokset olisivatkin luonteeltaan poolisia. Näin on esimerkiksi hiilidioksidissa, jossa hiiliatomin vastakkaisille puolille liittyneet happiatomit kumoavat toistensa vaikutuksen. Yhdisteelle ei siten synny poolisia päitä eikä se siten ole poolinen.
Polarisoituvuudella tarkoitetaan atomin taipumusta muuttaa ympäröivää elektronijakaumaansa ulkoisen vaikutuksen vuoksi. Suuret atomit polarisoituvat helpommin kuin pienet. Suuren polarisoituvuutensa vuoksi jodin sidos hiilen kanssa on poolinen, vaikka hiilen ja jodin elektronegatiivisuusero on nolla.
Poolisten orgaanisten reaktioiden keskeinen periaate on, että nukleofiilinen eli elektronirikas osa molekyylistä reagoi toisen molekyylin elektrofiilisen eli elektroniköyhän osan kanssa. Sidokset katkeavat nukleofiilisen atomin lähtiessä molekyylistä sidoselektronit mukanaan, ja uudet syntyvät nukleofiilisen atomin jakaessa elektronejaan toisen molekyylin elektrofiilisen osan kanssa. Polaarinen reaktio sisältää aina elektroniparin luovuttamisen nukleofiililtä elektrofiilille.
Osittaisvarauksia merkitään pienillä delta-kirjaimilla, δ. Kirjainten yläindeksiin merkataan joko +-merkki tai −-merkki varauksen luonteen mukaan:
Paulingin asteikon elektronegatiivisuudet jaksollisessa järjestelmässä Kun kahden atomin elektronegatiivusuusero on yli 0,5 on sidos silloin poolinen,jos ero on yli 1,5 on kyseessä ioniyhdiste eikä sidosta lueta pooliseksi
Sandra Lee-Vercoe
Sandra Rose Te Hakamatua Lee-Vercoe (s. 8. elokuuta 1952) on uusiseelantilainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa maansa lähettiläänä Niuella. Hän syntyi Wellingtonissa, mutta on asunut suurimman osan elämästään Aucklandissa. Lee-Vercoe on maori ja vuonna 1991 hänestä tuli maorien poliittisen puolueen, Mana Motuhaken, puheenjohtaja.
Äänisenrannan piiri
Äänisenrannan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallassa Petroskoin ympärillä ja sen eteläpuolella Äänisen rannalla. Piirin pinta-ala on 3 660 km² ja sen asukasluku on noin 21 000. Piirin hallinto sijaitsee Petroskoissa, mutta Petroskoi ei kuulu piiriin.
Vepsän kansallinen volosti, joka oli olemassa 1994–2004, kuului osana Äänisenrannan piiriin. Se käsitti nykyiset Šokšun, Soutjärven ja Kalajoen vepsäläiset maalaiskunnat.
Petroskoin lentoasema sijaitsee Äänisenrannan piirissä.Äänisenrannan piiri muodostettiin 1920-luvulla samaan aikaan lakkautetuista Latvan, Jallahden ja Suojun kunnista sekä Pyhäjärven kunnan itäosasta. Piirin hallinnollisena keskuksena oli aluksi Latva. Soutjärven piiri liitettiin Äänisenrannan piiriin myöhemmin. Äänisenrannan piirin alue oli jatkosodan aikana Suomen miehittämä 1941–1944.
Mangaia
Mangaia on saari Cookinsaarilla. Se on Cookinsaarista eteläisin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin Rarotongan jälkeen. Mangaian on arveltu olevan Tyynenmeren vanhin tuliperäinen saari. James Cook kävi Mangaialla 29. maaliskuuta 1777. Saarella oli 493 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa. Saaren asukkaat puhuivat aiemmin mangaiaa, joka on sittemmin sulautunut rarotongan kieleen.
Mangaia on kaikkein eteläisin Cookinsaarista ja sen toiseksi suurin saari. Sen pinta–ala on 51,8 km². Geologisten tutkimusten perusteella sen iäksi on arvioitu 18 miljoonaa vuotta. Sen korkein kohta on 4 750 metriä merenpohjasta ja 169 metriä merenpinnasta. Monien muiden Cookinsaarien tapaan saarta ympäröi kivettyneistä koralleista muodostunut rengas eli "makatea", jonka keskellä on tuliperäinen ylänkö. Saaren kalkkikiveen on muodostunut useita luolia, joista suurin on nimeltään "Teruarere". Saaren keskustan kukkuloilta tulee useita puroja, mutta makatean takia mikään niistä ei laske mereen. Kukkuloilla kasvaa myös karibianmännyistä muodostunutta metsää, joka istutettiin saarelle alun perin estämään eroosiota ja luomaan puutavaraa. Metsä on kuitenkin jäänyt sittemmin taloudellisesti käyttämättä.
Mangainan historiallinen paikallinen nimitys oli "A'u A'u". Sen syntylegendan mukaan jumala Rongon kolme poikaa nostivat sen syvyyksistä ja heistä tuli sen ensimmäiset asukkaat. Legenda poikkeaa monista alueen muista asutuslegendoista siinä, että muualla ensimmäiset asukkaat tulivat usein kanootein paikan päälle. James Cook vieraili paikalla 29. maaliskuuta 1777, mutta asukkaiden epäystävällisyyden vuoksi hän jatkoi matkaansa Atiulle. Lähetyssaarnaajia tuli saarelle vuodesta 1823 eteenpäin. Vaikka Cookin tavoin heidät otettiin aluksi vastaan vihamielisesti, saarelaiset kääntyivät lopulta kristinuskoon. Nykyisin Mangaia kärsii sen asukkaiden muutosta muualle. Kun saarella oli vuonna 1970 noin 2 000 asukasta, nykyisin heidän määränsä on tippunut noin neljännekseen tuosta luvusta.
Puudožin piiri
Puudožin piiri tai Puutoisten piiri () on kuntapiiri Äänisen itäpuolella Venäjällä, Karjalan tasavallan kaakkoisosassa. Alue rajoittuu luoteessa Aunuksen Karjalaan (Karhumäen piiriin), koillisessa ja idässä Arkangelin sekä etelässä Vologdan alueeseen. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 12 745 neliökilometriä ja asukkaita on 25 200 henkeä (vuonna 2008).
Noin 70 % pinta-alasta on metsää. Yleisimmät puulajit ovat mänty ja kuusi. Suurin järvi on Vodlajärvi ja suurin joki Vodlajoki. Piirin alueella sijaitsee Aganozeron kromiittiesiintymä ja useita graniittilouhoksia. Vuonna 1991 perustettiin Vodlajärven kansallispuisto.
Hallinnollinen keskus on Puudožin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Avdejevo, Krasnoborski, Krivtsy, Kubovo, Kuganavolok, Pälmä ja Šalla. Kaikkiaan alueella on 68 asutuskeskusta. Kaupunkiväestön osuus on 39,4 %.
Varhaisimpia tunnettuja asukkaita ovat saamelaiset ja vepsäläiset, jotka sulautuivat keskiajalla seudulle saapuneisiin venäläisiin. 1000–1300-luvuilla alueen kautta kulki Vienanmerelle johtanut vesi- ja maareitti. Pudogan kylä eli nykyinen Puutoinen mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun novgorodilaisessa tuohikirjeessä. 1600-luvun lopulla vanhauskoiset perustivat seudulle Uikujoen yhteisön. Vuonna 1702 pohjoisosan kautta vedettiin ns. Keisarin tie. 1700-luvun lopulla rakennettiin rauta- ja lasitehtaita. Puudožin kaupunki ja kihlakunta perustettiin vuonna 1785.
Tärkein liikenneväylä on Karhumäen ja Puudožin välinen maantie, joka kuuluu Suomesta Arkangeliin johtavaan Siniseen tiehen. Kaksi maantietä yhdistää Puudožin Arkangelin ja Vologdan alueisiin. Äänisellä on laivaliikennettä. Puudožissa ja Pälmässä on lentokentät.
Talous perustuu metsä- ja kaivosteollisuuteen. Metsäalan yritykset tuottavat yli 90 % piirin teollisuustuotannosta. Tärkeimmät yritykset ovat metsänhankintaa harjoittavat Pudožpromles ja Terminal INK, kivenlouhintaa ja sorantuotantoa harjoittavat Granit, Kašina Gora, Voshod ja Karelnerud, Puudožin leipätehdas, kuljetusalan yritys Pudožskoje ATP, tielaitos Avtodor, rakennusyritys Pudožstroi, kaupan alan yritykset Real, Puudožin piirin kulutusosuuskunta, Meridian ja Assorti.
Nähtävyyksiä ovat Besov Nosin ja Kogkov-Navolokin kalliopiirrokset, toimiva Muromin Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen luostari, Pyhän Eliaan pogosta Vodlajärven rannalla sekä lukuisat puuarkkitehtuurin muistomerkit. Puudožissa on kotiseutumuseo.
Puudoži
Puudoži, Puudosi tai Puutoinen () on kaupunki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kaupunki on Puudožin piirin hallintokeskus. Se sijaitsee Vodlajoen varrella 352 kilometriä Petroskoista itään.
Puudožin lisäksi kaupungin alueeseen kuuluvat Aeroportin (ven. Аэропорт), Kolovon ja Podporožjen taajamat sekä Afanasjevskajan (ven. Афанасьевская), Filimonovskajan (ven. Филимоновская), Gladkinan (ven. Гладкина), Harlovskajan (ven. Харловская), Košukovon (ven. Кошуково), Kolovon, Mjatševan (ven. Мячева) ja Noževon (ven. Ножево) kylät.
Puudoži on Alajärven, Evijärven, Lappajärven, Soinin ja Vimpelin ystävyyskunta.
Puudožissa on kaivos-, kalanjalostus- ja puunjalostusteollisuutta. Kaivosteollisuutta edustaa muun muassa graniittilouhos. Kaupungissa on lentokenttä ja sieltä johtaa maantie Karhumäelle.
Kansainvälisen matkailutien, Sinisen tien, päätepiste on Puudoži. Sininen tie johtaa Norjan Mo i Ranasta Ruotsin ja Suomen halki Karjalan tasavaltaan.
Puudožin muinaisasutus mainitaan ensimmäistä kertaa aikakirjoissa vuonna 1382. Nikolskin Puudožin pogosta sai kaupunginoikeudet Katariina II asetuksella 16. toukokuuta 1785. Kaupunki rakennettiin Nikolai I 1840 vahvistaman asemakaavan mukaisesti. Puudožin piirin hallintokeskus siitä tuli 29. elokuuta 1927. Alueelle muutti 1930-luvulla suomalaisia sosialisteja Suomesta ja Amerikasta.
Pudas (täsmennyssivu)
Pudas voi tarkoittaa seuraavia:
Lex Kallio
Laki maan hankkimisesta asutustarkoituksiin vuodelta 1922 tunnetaan Suomessa nimellä Lex Kallio ("Kallion laki").
Laki oli maanlunastuslaki, jolla 1918 maansa lunastamaan päässeet maanvuokrajaat eli torpparit pystyivät hankkimaan itselleen lisämaita pientilojensa elinkelpoistamiseksi. Myös niillä maaseudulla asuvilla maattomilla, joilla ei ollut ollut torpan sopimusta, oli mahdollisuus saada edullisin ehdoin maata viljeltäväkseen.
Laki kärjisti Maalaisliiton suhteita erityisesti Kansalliseen kokoomukseen, joka suhtautui kriittisesti ei pelkästään maalaisliittolaiseen Kyösti Kallioon, vaan myös valtiollisia vankeja nopeaan tahtiin vapauttamaan pyrkineeseen edistyspuoluelaiseen tasavallan presidentti Ståhlbergiin.
Koska valtion maat sijaitsivat usein epäedullisesti ja otaksuttiin, ettei yksityismaita ole paljoakaan myytävänä, poliitikot päättivät torpparilain (135/1918) esikuvan mukaisesti käyttää pakkoluovutusta. Uusi laki nimettiin aloitteentekijänsä Kyösti Kallion mukaan. Pakkolunastuspykälän (4 §) vuoksi laki tuli säätää perustuslain säätämisjärjestyksessä. Lakia kannattivat sosialidemokraatit. Oikeisto äänesti lain lepäämään seuraavaan eduskuntaan.
Lain nojalla maata voitiin hankkia henkilölle, joka oli täysi-ikäinen, hallitsi itseään ja omaisuuttaan, jolla oli kansalaisluottamus, joka ei ennestään omistanut tai hallinnut maata ja sitoutui kolmessa vuodessa rakentamaan tilalle asunnon. Lisäksi henkilöllä piti olla ammattitaito maan viljelemiseen ja tarvittavat maataloustyökalut. Tilan koon yläraja oli 20 hehtaaria peltomaata ja 20 hehtaaria metsämaata Etelä- ja Keski-Suomessa tai 75 hehtaaria metsämaata Lapissa. Maata voitiin pakkolunastaa vain tiloilta, joilla oli Etelä- ja Keski-Suomessa maata yli 200 hehtaaria ja Oulun läänissä yli 400 hehtaaria.
Lex Kalliota täydensi eduskunnassa kolmen vuoden kiistelyn jälkeen vuonna 1925 hyväksytty laki puutavarayhtiöiden laittomasti hankkimien kiinteistöjen palauttamisesta (Lex Pulkkinen). Kyseessä olivat maaseutujen metsäalueet, joita puutavarayhtiöt olivat vastoin eduskunnan vuonna 1915 hyväksymää asetusta hankkineet omistukseensa ja jotka oli tarkoitus palauttaa valtiolle käytettäväksi asutustarkoituksiin.
Pakkoluovutusta jouduttiin käyttämään melko harvoin, sillä maata sai vapaaehtoisilla kaupoilla ja talouspulan aikana vararikkohuutokaupoista. Lex Kallion kumosi vuoden 1938 alussa voimaan tullut asutuslaki (332/1936).
Lex Tulenheimo
Lex Tulenheimo oli Tokoin senaatin keväällä 1917 eduskunnalle antama lakiesitys, jonka tarkoituksena oli helmikuun vallankumouksen jälkeisessä tilanteessa siirtää huomattava osa entisestä Suomen suuriruhtinaan vallasta Suomen senaatille. Esitys nimettiin senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä toimineen Antti Tulenheimon mukaan. Lakiesitys perustui yhteisymmärrykseen Suomen senaatin ja Venäjän väliaikaisen hallituksen kanssa. Esityksen valiokuntakäsittelyn aikana vasemmistoenemmistöinen eduskunta kuitenkin muokkasi siitä huomattavasti radikaalimman version eli niin sanotun valtalain, jonka mukaan ylin valtiovalta olisikin siirtynyt eduskunnalle.
Lex Tulenheimo olisi jättänyt Venäjän hallitukselle oikeuden hajottaa valtiopäivät ja määrätä uudet vaalit sekä normaalin valtiopäivien koollekutsumisen ja päättämisen. Venäjän hallitukselle olisivat jääneet myös "Venäjän etua" koskevat kysymykset. Suomen kenraalikuvernöörin tuli antaa lausunto siitä, mitkä Suomen senaatin käsiteltäväksi tulevista asioista olisivat koskeneet Venäjän etuja. Sen sijaan valtalaissa Suomen eduskunnalle olisi siirretty sellaisiakin valtaoikeuksia, jotka Lex Tulenheimo jätti Venäjän hallitukselle, kuten valtiopäivien koollekutsuminen.
Venäjän väliaikaisen hallituksen vastustuksen vuoksi valtalaki ei koskaan tullut voimaan, vaikka se hyväksyttiin Suomen eduskunnassa kesällä 1917. Sen sijaan Lex Tulenheimon sisältö pääosin tosiasiallisesti toteutui heikentyneen Venäjän väliaikaisen hallituksen 12. syyskuuta antaman niin sanotun Kornilovin manifestin kautta.
Use Your Illusion Tour
Use Your Illusion Tour oli yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Guns N' Rosesin maailmankiertue, joka alkoi 20. tammikuuta 1991 ja päättyi 17. heinäkuuta 1993. Kiertueen tarkoituksena oli promotoida yhtyeen vuonna 1991 ilmestyneitä "Use Your Illusion I" ja "Use Your Illusion II"-studioalbumeita.
Kiertue on sekä yhtyeen että koko populaarimusiikin historian pisin konserttikiertue. Kiertue kattoi yhteensä 192 esitystä 27 eri maassa, 7 miljoonan ihmisen katsojamäärän, sekä 58 miljoonan dollarin bruttotuoton.
Kiertueen aikana yhtye julkaisi myös videotallenteet "Use Your Illusion World Tour 1992 in Tokyo I" ja "Use Your Illusion World Tour 1992 in Tokyo II" Tokiossa kiertueen aikana nauhoietuista konserteista. Lisäksi kiertueella taltioitua materiaalia on kuultavissa myös yhtyeen vuoden 1999 livealbumilla "Live Era '87-'93".
Kantalahti
Kantalahti (aikaisemmin "Kannanlahti") on:Katso myös:
Haimasyöpä
Haimasyöpä on haimasta lähtevä syöpä. Haimasyöpä on Euroopan kolmanneksi tappavin syöpä. Uusia haimasyöpiä todetaan Suomessa selvästi enemmän kuin EU-maissa keskimäärin, ja haimasyöpään sairastuu Suomessa joka vuosi noin 1 000 ihmistä.
Haimasyöpään sairastumisen riski kasvaa iän myötä, ja sen esiintymishuippu on noin 70 vuoden iässä. 95 % haimasyövistä on adenokarsinoomia. Jos syöpä alkaa haiman endokriinisestä osasta, sitä kutsutaan saarekesolusyöväksi. Sen oireet ovat erilaiset kuin muiden haimasyöpien. Saarekesolusyöpiä todetaan Suomessa noin 6–20 vuodessa.
Tupakointi aiheuttaa arviolta 30 % kaikista todettavista haimasyöpätapauksista. Myös muita riskitekijöitä tunnetaan. 10 prosentilla haimasyöpäpotilaista sairautta on esiintynyt suvussa aiemmin. Alkoholi altistaa haimasyövälle välillisesti: sen runsas käyttö kasvattaa kroonisen haimatulehduksen riskiä, ja tämä taas on yksi haimasyöpäriskiä kasvattavista tekijöistä.
Nuuska on useissa tutkimuksissa yhdistetty haimasyöpään. Sen käyttäjillä on yli kaksinkertaisesti suurempi sairastumisriski kuin henkilöillä, jotka eivät käytä nuuskaa.
Haimasyöpää voi ehkäistä oikeanlaisella ruokavaliolla. Jotkin tutkimukset ovat havainneet yhteyden liikalihavuuden ja liikunnallisten harrasteiden puutteen sekä haimasyövän välillä.
Haimasyövän riski kasvaa iän myötä. Suurin osa sairastuneista sijoittuu ikähaarukkaan 60–80. Nuoremmillakin sairautta voi esiintyä satunnaisesti, varsinkin jos sitä on esiintynyt aiemmin suvussa. Vuosina 1990–1994 yksikään alle 25-vuotias suomalainen ei sairastunut yhdeksänkymmenluvun alussa haimasyöpään.
Haimasyöpä on yleisempää miehillä, mutta naispuolisten potilaiden määrä on ollut viime aikoina kasvussa. Sairauden esiintyvyys on muita suurempi afroamerikkalaisilla, diabeetikoilla ja autismikirjon ihmisillä.
Haimasyöpä on usein alkuvaiheessaan oireeton. Myöhemmin voi esiintyä muun muassa kipua vatsassa ja selässä, laihtumista sekä ihon kellastumista. Joskus esiintyy myös ripulia ja oksentelua.
Tavallisimmat etäpesäkkeiden kohteet haiman adenokarsinoomassa ovat maksa, vatsakalvo ja keuhkot.
Potilaille, joiden epäillään sairastavan haimasyöpää, tehdään yleensä ensimmäiseksi ultraäänitutkimus. Mahdollisia tutkimustapoja on kuitenkin useita.
Haimasyövän ennuste on huonompi kuin yhdenkään muun syövän. Keskimääräinen elinajan ennuste on vain puoli vuotta diagnoosista. Viiden vuoden kuluttua diagnoosin saamisesta enää 2,5 % potilaista on elossa.
Sekä solunsalpaajat (sytostaatit) että immuunihoidot tehoavat huonosti haimasyöpään.. Haimasyövän ensisijainen hoitomuoto on yleensä leikkaus. Pankreatikoduodenektomian eli Whipplen leikkauksen jälkeen haimasyövän viisivuotisennuste on noin 20 % ja mahdollisesti jopa 40 %, ellei tauti ole levinnyt imusolmukkeisiin. Jos koko syöpäkudosta ei voida poistaa, leikkauksella on mahdollista lievittää taudin oireita.
Kemoterapiassa voidaan haimasyövän kohdalla hyödyntää esimerkiksi fluorourasiiliä, kapesitabiinia ja gemsitabiinia.
Tunnettuja haimasyöpää sairastaneita henkilöitä ovat muun muassa:
Nadežda Allilujeva
Nadežda Sergejevna Allilujeva (; 22. syyskuuta 1901 Baku – 9. marraskuuta 1932 Moskova) oli Neuvostoliiton diktaattorin Josif Stalinin toinen vaimo ja Svetlana Allilujevan äiti. Stalin ja Nadežda Allilujeva menivät naimisiin vuonna 1919, kun Stalin oli 41-vuotias ja Nadežda Allilujeva oli 18-vuotias. He olivat tunteneet jo vuodesta 1908, kun Džugašvili-Stalin piileskeli tuttunsa ja puolueystävänsä Sergei Allilujevin luona.
Nadežda Allilujeva löydettiin kuolleena huoneestaan itsemurhan tehneenä. Edellisenä iltana hän oli riidellyt kiivaasti Stalinin kanssa juhlavastaanotolla. Joidenkin teorioiden mukaan hän ei tehnyt itsemurhaa vaan Stalin olisi murhauttanut hänet.
Nadežda Allilujevan ja Stalinin tytär Svetlana Allilujeva loikkasi Yhdysvaltoihin vuonna 1967.
Aleksei Kapler
Aleksei Jakovlevitš Kapler (, 11. lokakuuta 1904 Kiova, Ukraina – 11. syyskuuta 1979 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hän työskenteli myös käsikirjoittajana mm. George Cukorin elokuvassa "Lintu sininen" (1976). Kapler syntyi juutalaiseen perheeseen Kiovassa, Ukrainassa (silloisessa Venäjän keisarikunnassa). Hänet tunnetaan romanssistaan Josif Stalinin tyttären Svetlana Allilujevan kanssa. Romanssi kuitenkin päättyi vangitsemiseen.
Palmerston (Cookinsaaret)
Palmerston on koralliatolli Cookinsaarilla, Tyynellämerellä. Se sijaitsee noin 500 kilometrin päässä Cookinsaarten pääsaaresta, Rarotongasta. Palmerstonin pinta-ala on 2,6 neliökilometriä. Saarella oli 57 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa. He puhuvat murteellista englannin kieltä. Asukkaat polveutuvat vain yhdestä miehestä, englantilaisesta William Marstersista.
Palmerstonia on asutettu satunnaisesti ennen eurooppalaisten tuloa. Saari tunnettiin nimellä "Avrau" lähisaarten asukkaiden keskuudessa. James Cook oli vuonna 1774 ensimmäinen saarella käynyt eurooppalainen. Tuolloin saari oli asumaton. Cook palasi saaren ohi vuonna 1777 jolloin hän lähetti miehistöään etsimään saarelta tarvikkeita. Vuonna 1850 "Merchant of Tahiti" -niminen laiva pelasti saarelta neljä haaksirikkoutunutta. Lain mukaan haaksirikkoutuneilla oli oikeus saareen, mutta he myivät oikeuden "Merchant of Tahitin" kapteenille matkasta Rarotongaan. Sittemmin saari päätyi Tahitissa asuneelle skottilaiselle kauppiaalle, joka lähetti saarelle edustajakseen englantilaisen William Marstersin. Tämä muutti Palmerstoniin vuonna 1863 ja sai useita lapsia kolmen vaimonsa kanssa. Palmerston liitettiin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vuonna 1891, jonka jälkeen saari vuokrattiin Marsterseille. Marsters hallitsi kuitenkin saarta käytännössä kuninkaan tavoin kuolemaansa saakka vuonna 1899. Ennen kuolemaansa hän oli saanut 17 lasta ja 54 lastenlasta. Muutama vuosi hänen kuolemansa jälkeen saarella riideltiin uudesta johtajasta. Brittiläinen Rarotongalla asunut eversti W.E. Gudgeon ratkaisi asian nimittämällä Marstersin pojan Joelin saaren tuomariksi. Marstersin suku sai saaren kokonaan omistukseensa vuonna 1954.
Palmerstonin pinta-ala on 2,6 km². Se on eteläisten Cooksaarten ainoa todellinen atolli. Se koostuu kuudesta "motusta" eli luodosta, jotka ovat muodostuneet 1457 hehtaaria käsittävälle koralliriutalle. Riutta puolestaan ympäröi noin 11 kilometrin verran sen sisään muodostunutta laguunia. Saaren korkein kohta on 6 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitseva "The Mountain". Saarta vaivaavat kovat tuulet ja sinne on iskenyt voimakkaita hurrikaaneja vuosina 1883, 1914, 1923, 1926, 1931, 1935, 1942 ja 1967. Saarelle liikennöi lautta noin kerran kahdessa kuukaudessa. Suurin osa saarella vierailijoista tulee yksityisillä jahdeilla.
Palmerston on Cooksaarista ainoa, jossa väestö puhuu laajasti englantia äidinkielenään. Saarella puhuttuun englantiin on vaikuttanut voimakkaasti William Marstersin kotiseudun Gloucestershiren murre, minkä lisäksi siinä on lainasanoja maorista. Marsters jakoi perheensä kolmeen sukuhaaraan vaimojensa mukaan. Sukuhaarat olivat nimeltään "Akaingaro", "Matava" ja "Te Pou". Säännöt esimerkiksi luonnonvarojen jaosta on tehty tämän jaon mukaan. Saaren 57 asukkaan lisäksi palmerstonilaisia asuu noin 200 Rarotongassa ja Uudessa-Seelannissa. Saaren väestö elää lähinnä kalastuksella ja kalan säilömiseksi saarella onkin maailman eniten pakastimia henkilöä kohden.
Eric Idle
Eric Idle (s. 29. maaliskuuta 1943 South Shields, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Monty Python -komediaryhmän jäsenenä. Idle asuu nykyään Yhdysvalloissa, Los Angelesissa toisen vaimonsa Tania Kosevichin ja tyttärensä Lilyn (s. 1990) kanssa.
Eric Idle syntyi South Shieldsissä, Koillis-Englannissa. Hänen isänsä palveli Englannin ilmavoimissa ja selvisi sodasta, mutta kuoli onnettomuudessa vuonna 1945. Isän kuoleman jälkeen Ericin äiti joutui lähettämään hänet sisäoppilaitokseen taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Idle opiskeli englantia Cambridgen yliopistossa. Hän oli mukana yliopiston teatteriryhmässä "Cambridge University Footlights Dramatic Club", johon kuuluivat myös tulevat pythonkollegat John Cleese ja Graham Chapman. Hän oli teatteriryhmän puheenjohtaja vuonna 1965 ja oli ensimmäinen, joka salli naisten liittymisen ryhmään.
Vuosina 1967–1969 Idle esiintyi lastenohjelmassa "Do Not Adjust Your Set", jossa hänen kanssaan näyttelivät myös tulevat Pythonit Terry Jones sekä Michael Palin. Animaatiot sarjaan teki Terry Gilliam, joka hoiti saman roolin myös Pythonissa.
Idle oli Monty Python -koomikkoryhmän perustajajäsen ja esiintyi sen televisiosarjassa "Monty Pythonin lentävä sirkus" (1969–1974). Ryhmä on tehnyt lisäksi neljä elokuvaa sekä lukemattoman määrän oheistuotteita äänitteistä ja kirjoista videopeleihin.