hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Liskolintu
Liskolinnut eli alkulinnut olivat jurakaudella ja liitukaudella eläneitä hampaallisia lintuja tai lintujen lähisukulaisia, joiden kanssa ne kuuluvat Avialae-kladiin. Ensimmäinen ja tunnetuin liskolintu on "Archaeopteryx". Osalla liskolinnuista oli kynnet siivissään. Liskolinnut kehittyivät myöhäisjurakaudella dinosauruksista. Liskolintujen lisäksi myös monilla muilla dinosauruksilla, erityisesti coelurosaureilla, tiedetään nykyisin olleen höyhenpeite, mikä tarkoittaa, että dinosauruksen kehittyminen linnuksi on ollut pitkä ja vähittäinen prosessi.
Thubten Gyatso
Thubten Gyatso (12. helmikuuta 1876 Ü-Tsang, Tiibet – 17. joulukuuta 1933 Lhasa, Tiibet) oli 13. dalai-lama, Tiibetin buddhalaisuuden johtohahmo ja Tiibetin hallitsija. Hän oli älykäs uudistaja, joka osoittautui taitavaksi poliitikoksi Tiibetin jouduttua Venäjän, Kiinan ja Britannian kiistakapulaksi. Hän oli myös vastuussa luostarien kurin palauttamisesta.
Dalai-lama osoitti kiinnostusta ulkomaailmaan ja otti käyttöön sähkön, puhelimen ja Tiibetin ensimmäisen auton. Tiibetin irtauduttua täydellisesti Kiinasta vuonna 1912 maa sai uuden postilaitoksen ja oman setelirahan. Dalai-lama pyrki myös muun muassa kehittämään maalle tehokkaan armeijan, mutta konservatiivinen ylhäispapisto pelkäsi etujensa puolesta ja vastusti uudistuksia.
Matriarkaatti
Matriarkaatti eli äidinvalta on järjestelmä, jossa sukua tai yhteisöä johtaa matriarkka eli vanha äiti.
1800-luvulla syntyi Charles Darwinin evoluutioteorian innoittamana kulttuurievoluution teoria, jossa esitettiin, että ihmisten yhteiskuntarakenteet kehittyivät vaiheittain niin, että eläimellistä sukupuolista promiskuiteettia seurasi ensin matriarkaatti, jota seurasi patriarkaatti. Nykytutkijoiden mukaan matriarkaalisia yhteiskuntia ei tällaisessa evolutiivisessa mielessä ole koskaan ollut.
Matriarkaalisen esihistorian myytin mukaan ihmisyhteisöt olivat alun perin matriarkaalisia, kunnes joskus vuonna 3000 eaa. valta siirtyi miesten hallitsemalle patriarkaatille. Myytti on tunnettu jo antiikin Kreikan ajoista. Suosituksi se nousi 1900-luvun lopun feministisessä liikkeessä.
Nykyisessä feministisessä ajattelussa matriarkaatilla voidaan tarkoittaa myös yhteisöä, jossa äidit ovat kulttuurisesti keskeisiä mutta eivät hallitse toisia yhteisön jäseniä.
Joitain nykyajan matriarkaalisia etnisiä ryhmiä tai yhteisöjä ovat Kiinan mosuot, Indonesian minangkabaut, Costa Rican bribrit, Kenian Umojan kylä ja Alabaman Alapinen kylä.
Eläinmaailmassa matriarkaalisia yhteisöjä on esimerkiksi norsuilla ja bonoboilla.
Matrilineaarisuus
Matrilineaarisia ovat yhteisöt, joissa suku lasketaan äidin, ei isän, mukaan. Kohtulinjainen tarkoittaa, että sukulinja määritellään todellisen äidin suvun mukaan.
Tämä ei ole tavanomaista. Matrilineaarisuuden vastakohta on patrilineaarisuus, jossa suku lasketaan isän mukaan. Suomessa suku lasketaan isän ja äidin mukaan, mutta usein isän suku on etusijalla. Mitokondrion DNA periytyy matrilineaarisesti.
Monissa vanhoissa kulttuureissa ryhmän jäsenyys periytyy matrilineaarisesti. Tyypillisiä matrilineaarisia kulttuureja ovat monet Amerikan intiaanikansat kuten cherokeet ja navajot. Matrilineaarisia kulttuureja löytyy muinaisesta Egyptistä, Minangkabausta, Länsi-Sumatralta, Intian Keralasta, Karnatakasta, Tamil Nadusta, Meghalayasta ja Naxi kansa Kiinasta. Esimerkiksi muinaisessa Elamin kuningaskunnassa kruununperimys oli matrilineaarinen. Juutalaisuus periytyy matrilineaarisesti ortodoksijuutalaisten keskuudessa, samoin romani-suvut.
Yhdysvalloissa amerikanafrikkalaisten perheyhteisöt ovat useasti äitikeskeisempiä kuin valkoihoisten. Tätä on tutkittu ja sille on annettu useita selityksiä. Yksi vallitsevista selityksistä on, että perinteisessä afrikkalaisessa kulttuurissa matrilineaarisuus on ollut paljon huomattavammassa osassa kuin länsimaisessa kulttuurissa koskaan, ja tämä kulttuuriperimän osa vallitsee yhä tietyssä määrin amerikanafrikkalaisten sosiaalisessa elämässä.
Matrilineaarisuus merkitsee sukulaisuuden laskentatapaa. Se ei viittaa valtasuhteisiin, sillä matrilineaarisessakin yhteisössä miehet ovat usein päättäjien asemassa. Matrilineaarinen käytäntö on yleinen esimerkiksi niiden Afrikan kulttuurien keskuudessa, joiden elinkeinona on maanviljely, kun patrilineaarisuus on ollut hallitsevaa paimentolaisten keskuudessa.
Patrilineaarisuus
Isälinjaisuus eli patrilineaarisuus tarkoittaa, että yhteisöissä sukuun kuuluminen ja perimysjärjestys määritellään isän mukaan. Tämä on hyvin yleistä. Patrilineaarisuuden vastakohta on matrilineaarisuus, jossa suku lasketaan äidin mukaan.
Veroista vapautetut suvut periytyvät isälinjaisesti. Suvun symbolinen johtaja on yleensä vanhimman pojan vanhin poika. Nimitystä "suvun päänainen- tai mies" voidaan käyttää myös ei-aatelisissa suvuissa, esimerkiksi sukuseuran tai -kokouksen myöntämänä. Tuolloin tehtävänä on lähinnä sukukokoontumisen järjestelyvastuu.
Väinö Rouvinen
Väinö Heikki Rouvinen (s. 12. syyskuuta 1932 Tuupovaara) on suomalainen taidegraafikko.
Pohjois-Karjalassa syntynyt Rouvinen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1951–1955, muun muassa Aukusti Tuhkan oppilaana, jonka pitämille jatkokursseille hän osallistui vielä 1958–1959.
Rouvinen tekee metalligrafiikkaa ja käyttää usein akvatintaa melko pienikokoisissa töissään. Niiden aiheina ovat monesti maisemat tai surrealistiset näkymät. Rouvinen on kokeillut myös informalismia 1960-luvulla ennen siirtymistä surrealismiin 1970–1980-luvuilla. Sittemmin surrealismi on osin muovautunut sadunomaisiksi ja jopa romanttisiksi tuokiokuviksi. Hän on Tutka-ryhmän perustajajäsen ja kuulunut myös Brondan vintin taiteilijaryhmään.
Rouvinen esiintyi tv-ohjelmassa "Kuva, tanssi, teatteri" vuonna 1977. Ohjelma kertoi kolmesta taiteen tekijästä, kaksi muuta taiteilijaa olivat Emmi Jurkka ja Ritva Räsänen. Rouvinen sai Pro Finlandia -palkinnon 1987. Hän on asunut Varkaudessa vuodesta 1964 lähtien. Sitä ennen hän työskenteli Helsingissä monissa eri ammateissa kuten ravintolan ja Ateneumin taidemuseon vahtimestarina, varastonhoitajana ja konepajan työläisenä.
Rouvinen oli vuodesta 1961 lähtien naimisissa taidemaalari Meeri Torvisen (1933–2018) kanssa. He saivat kolme lasta, joista Maria Torvinen-Mäkelä (s. 1962) on myös taidegraafikko.
Ydinvoima (fysiikka)
Ydinvoima on nukleonit atomiytimeksi sitova voima. Se on peruvastavammanlaatuisen vahvan vuorovaikutuksen jäännösvoima, . Vaikka nukleonit ovat värivaraukseltaan neutraaleja, atomiytimen kokoluokassa eri nukleonien kvarkkien välinen vahva vuorovaikutus on suurempi kuin kahden sähköisesti samanmerkkisen protonin välinen hylkivä voima. Ydinvoiman analogia on sähköisesti neutraalien atomien sitoutuminen molekyyleiksi.
Ydinvoimalla on myös vanhentunut merkitys, jolla tarkoitetaan yleisesti atomiydintä koossa pitävää voimaa. Tällaisia ydinvoimia on sittemmin havaittu olevan kaksi:
Abraham Ortelius
Abraham Ortelius (Orthellius, Ortels, Wortels) (14. huhtikuuta 1527 – 28. heinäkuuta 1598), oli flaamilainen maantieteilijä ja kartanpiirtäjä.
Tunnetuin hänen teoksistaan lienee "Theatrum Orbis Terrarum". Sitä pidetään ensimmäisenä "oikeana" maailmankartastona. Ennen Orteliusta kartastot olivat epäyhtenäisiä karttakokoelmia, jotka koottiin myyjän varastoista ostajan toiveiden mukaan.
Ortelius myi karttoja, kirjoja ja antiikkiesineitä. Maailmankartaston lisäksi hän julkaisi kartaston antiikin maailmasta.
Beetahajoaminen
Beetahajoaminen on ydinfysiikassa radioaktiivinen hajoaminen, jossa vapautuu beetahiukkanen (elektroni tai positroni). Elektronin, negatiivisesti varatun hiukkasen tapauksessa puhutaan "beeta-miinus"-hajoamisesta, (β), positronin tapauksessa taas "beeta-plus"-hajoamisesta (β). Myös elektronin sieppaus on sukua beetahajoamiselle.
Vuonna 1911 Lise Meitner ja Otto Hahn tekivät kokeen, jossa beetahajoamisessa vapautuneiden elektronien energiaspektri oli jatkuva eikä diskreetti. Tämä oli selkeästi ongelmallista energian säilymislain kannalta. Vuonna 1930 Wolfgang Pauli ehdotti ongelman ratkaisuksi, että kenties olisi olemassa sähköisesti neutraali hiukkanen, jota siihenastiset kokeet eivät kyenneet havaitsemaan. Pauli nimitti tätä spekuloimaansa hiukkasta ”neutroniksi”, mutta hiukkasen nimeksi vakiintui pian Enrico Fermin ehdottama sana "neutriino".
Beeta-miinus-hajoamisessa ytimen neutroni muuttuu protoniksi ja samalla vapautuu elektroni ja antineutriino. Beeta-plus-hajoamisessa ytimen protoni puolestaan muuttuu neutroniksi ja samalla vapautuu positroni ja neutriino. Koska neutroni on protonia raskaampi, vapaa neutroni hajoaa protoniksi, mutta vapaa protoni ei voi hajota neutroniksi.
Modernin hiukkasfysiikan kannalta beetahajoamisessa on kyse heikon vuorovaikutuksen välittämästä reaktiosta.
Larry Murphy
Lawrence Thomas Murphy (s. 8. maaliskuuta 1961) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan Murphy oli puolustaja.
Los Angeles Kings varasi Murphyn NHL:ään numerolla 4 vuoden 1980 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan, 1980–81, Murphy teki kaksi liigaennätystä: hän on eniten pisteitä tulokaskaudellaan tehnyt puolustaja (76) ja eniten syöttöpisteitä tulokkaana tehnyt puolustaja (60). Ennätykset ovat edelleen voimassa.
Murphy pelasi 21-vuotisella urallaan (1980–2001) kuudessa seurassa. Kingsin lisäksi hän pelasi Washington Capitalsissa, Minnesota North Starsissa, Pittsburgh Penguinsissa, Toronto Maple Leafsissa ja Detroit Red Wingsissä.
Lopetettuaan uransa Detroitissa kauden 2000–2001 päätyttyä, Murphy oli pelannut NHL-urallaan 1615 runkosarjaottelua, mikä oli puolustajien ennätys. Kaudella 2003–2004 Scott Stevens rikkoi ennätyksen, ja nykyään ennätystä pitää hallussaan Chris Chelios. Murphy ja Stevens olivat seuratovereita Capitalsissa vuosina 1983–1989.
Hän voitti 1990-luvulla neljä Stanley Cupin mestaruutta, ainoana pelaajana tuona vuosikymmenenä. Hän voitti mestaruuden Penguinsissa vuosina 1991 ja 1992 ja Red Wingsissä 1997 ja 1998.
NHL-mestaruuksien lisäksi hän oli vuonna 1979 Peterborough Petesissä voittamassa Memorial Cupia, Kanadan juniorijääkiekkoilun mestaruutta. Peterborough pääsi mestaruusotteluun myös seuraavalla kaudella, mutta hävisi jatkoajalla.
Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 2004. Tehtyään NHL:ssä 1216 runkosarjapistettä, hän on tällä hetkellä viidenneksi eniten pisteitä NHL:ssä tehnyt puolustaja Ray Bourquen, Paul Coffeyn, Al MacInnisin ja Phil Housleyn jälkeen.
Elin Kallio
Elin Oihonna Kallio (o.s. Waenerberg, 23. huhtikuuta 1859 Helsinki – 25. joulukuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen voimistelunopettaja jota kunnioitetaan nimillä ”Suomen naisvoimistelun äiti” ja ”Mamma Kallio”. Kallio pyrki ennen kaikkea lisäämään voimistelumahdollisuuksia naisille.
Kallio kävi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun ja opiskeli Aspin voimistelukurssilla 1875–1876 sekä Tukholman voimistelukeskusopistossa 1879–1881. Hän toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun voimistelunopettajana 34 vuotta (1884–1923) ja sitten vuoteen 1926 koulun rehtorina. Vapaa-aikanaan perusti ensimmäisen suomalaisen naisvoimisteluseuran 1876 ja Suomen Naisten Voimisteluliiton 1896. Hän vaikutti myös siihen että Helsingin yliopistossa alettiin kouluttaa naisia voimistelunopettajiksi.
Kallion syntymän 100-vuotisjuhlavuotena julkaistiin marraskuussa 1959 30 markan arvoinen juhlapostimerkki.
Kallion puoliso oli Aukusti Kallio (1858–1896), joka toimi Helsingin suomalaisen tyttökoulun suomen ja ruotsin kielten opettajana vuodesta 1887.
Luettelo Moldavian ruhtinaista
Tämä on luettelo Moldavian ruhtinaista ensimmäisistä maininnoista keskiajalla vuoteen 1859, jolloin Moldavia ja Valakia yhdistyivät personaaliunionissa muodostaen pohjan nykyiselle Romanian valtiolle.
Antonio Banderas
Antonio Banderas (, alk. José Antonio Domínguez Bandera, s. 10. elokuuta 1960 Benalmádena, Málagan maakunta, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, joka on saavuttanut mainetta myös Hollywoodissa. Banderas on Penélope Cruzin ohella yksi Espanjan ja koko espanjankielisen maailman tunnetuimpia näyttelijöitä ulkomailla.
Antonio Banderas syntyi Benalmádenassa andalusialaisperheeseen. Hänen isänsä oli poliisi, ja äitinsä toimi opettajana. Banderasilla on yksi veli, Francisco. Banderasin alkuperäinen haave oli tulla ammattijalkapalloilijaksi, mutta joutui hylkäämään haaveensa vakavan polvivamman takia. Nuorena Banderas opiskeli näyttämötaiteita Málagassa ja aloitti näyttelemisen 19-vuotiaana Madridin pikkuteattereissa.
Banderasin elokuvaura lähti nousuun paljolti maanmiehensä ohjaaja Pedro Almodóvarin ansiosta, sillä heidän yhdessä 1980-luvulla tekemänsä elokuvat toivat Banderasin entistä suuremman yleisön tietoisuuteen. Hänen tämän ajan läpimurtoelokuvansa oli vuonna 1989 valmistunut "Sido minut! Ota minut!", jonka Almodóvar ohjasi. Elokuva sai pientä suosiota myös Yhdysvalloissa.
Banderas muutti Yhdysvaltoihin ja sai muutamia pieniä rooleja elokuvista. Vuonna 1992 hän esiintyi elokuvassa "Mambo Kings" ja seuraavana vuonna Tom Hanksin kanssa elokuvassa "Philadelphia". Vuonna 1995 Banderas esiintyi pääroolissa Salma Hayekin kanssa elokuvassa "Desperado", ja vuonna 1996 hän oli kertojan roolissa samannimiseen musikaaliin perustuvassa elokuvassa "Evita". Jälkimmäisessä elokuvassa Banderas myös lauloi.
Vuonna 1998 Banderas esitti Zorroa elokuvassa "Zorron naamio", jonka päärooleissa esiintyivät lisäksi Catherine Zeta-Jones ja Anthony Hopkins. Vuodesta 2001 vuoteen 2003 Banderas esiintyi elokuvatrilogiassa "Spy Kids". Vuonna 2003 hän myös näytteli "Desperadon" jatko-osassa "Once Upon a Time in Mexico" ja kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi elokuvassa "Zorron legenda". Banderas on lisäksi antanut äänensä Saapasjalkakissalle elokuvassa "Shrek 2" (2004), "Shrek 3" (2007) ja "Shrek ja ikuinen onni" (2010).
Banderasin ensimmäinen, vuonna 1988 solmittu avioliitto Ana Lezan kanssa päättyi vuonna 1996. Hieman eronsa jälkeen Banderas solmi toisen avioliittonsa Hollywood-näyttelijä Melanie Griffithin kanssa, ja heillä on yksi yhteinen tytär, Estela "Stella" del Carmen (s. 1996). Banderas ja Griffith erosivat vuonna 2015.
Menestyksensä myötä Banderas on ryhtynyt myös ohjaamaan elokuvia ("Crazy in Alabama", 1999) ja lisäksi hän on sijoittanut useisiin kotimaakuntansa Andalusian yrityksiin. Hänellä on Andalusian alueella muun muassa oma ravintolaketjunsa nimeltään Antonio.
S. Albert Kivinen
Seppo Kalevi Albert Kivinen (s. 19. lokakuuta 1933, Ikaalinen) on suomalainen filosofi ja filosofian tohtori, joka toimi Helsingin yliopiston filosofian laitoksessa dosenttina.
Kivinen väitteli 1977 Helsingin yliopistossa teoreettisesta filosofiasta. Hän toimi Suomi-Mongolia -seuran puheenjohtajana 1970-luvun alkupuolella, Suomen Parapsykologisen tutkimusseuran johtokunnan jäsenenä vuosina 1972–1974 ja Transscendentaaliradiestesian Seuran sihteerinä vuosina 1974–1987. Skepsis ry:n puheenjohtajana hän toimi vuosina 1987–1989.
Kivinen tunnetaan skeptikkona ja paranormaalien ilmiöiden sekä okkultismin oppihistorian tuntijana.
S. Albert Kivinen on kirjoittanut kauhukertomuksia H. P. Lovecraftin luoman mytologian pohjalta sekä levyttänyt joukon poliittis-filosofisia lauluja yhteistyössä muun muassa M. A. Nummisen kanssa.
S. Albert Kivinen on tutkinut ontologiaa, muun muassa universaalien ongelmaa. Hän asettuu realistiselle kannalle ja kannattaa ”onttista kommunismia”, jonka hän tiivistää sanoin: ”Maailmassa on monia yksilöitä. Näillä yksilöillä on erilaisia yhteisiä (ja erottavia) piirteitä.” Kivisen mukaan onttinen kommunismi on terveen järjen universaaliteoria, eikä sillä ole mitään tekemistä poliittisen kommunismin kanssa. Myös mielen ja ruumiin ongelma on kiinnostanut Kivistä.
Kivisen ajatteluun vaikuttaneita filosofeja ovat olleet muun muassa Aristoteles ja Cambridgen yliopiston filosofit Bertrand Russell, G. E. Moore ja C. D. Broad. Näistä viimeksi mainittu on Kivisen mukaan hänen lempifilosofinsa.
Pedri Shemeikka
Pedri (Petri) Iivananpoika Shemeikka (1825 Suistamo – 11. huhtikuuta 1915 Tuupovaara) oli karjalainen runonlaulaja. Shemeikka tunnettiin ennen kaikkea "peuravirsien" taitajana, ja häntä sanottiin viimeiseksi suureksi runonlaulajaksi. Hän lauloi arkistojen nauhoitteille runoja. Hän syntyi Suistamolla ja asui Tuupovaaran Öllölässä, Pohjois-Karjalassa. 
Shemeikalle on omistettu Sortavalassa sijaitseva Alpo Sailon veistos "Runonlaulajan patsas". Shemeikan muistomerkki on myös Öllölässä Pörtsämön erämaakalmistossa. Samuli Paulaharju valokuvasi Shemeikkaa Öllölässä.
Pedri Shemeikan päivää vietetään vuosittain 1. heinäkuuta Koskenniskan myllykievarimuseolla.
Paul Feyerabend
Paul Feyerabend (13. tammikuuta 1924 – 11. helmikuuta 1994) oli itävaltalaissyntyinen tieteenfilosofi, joka tunnetaan tietoteoreettisesta anarkismista: ajattelutavan mukaan ei voida esittää johdonmukaista säännöstöä, jota tieteen tekemisessä olisi noudatettava – tai että jos sellainen välttämättä halutaan esittää, niin ainoa mahdollisuus on ”Anything goes”. Ankara johdonmukaisuuden vaatimus voi Feyerabendin mukaan vain tukahduttaa tieteen kehityksen: jos jo hyväksytyn tieteen kanssa ristiriitaiset teoriat on hylättävä, mitään aidosti uutta ei voi esittää. Näkemyksensä hän perustaa tieteen historiaan, jossa hän näkee useita esimerkkejä myöhemmin hyväksytyistä teorioista, jotka aikanaan olivat ristiriitaisia ja jopa järjen ja kokemuksen vastaisia. Erityisen perusteellisesti hän on eritellyt kopernikaanista vallankumousta ja Galileo Galilein käyttämää retoriikkaa. Feyerabend oli itse koulutukseltaan tähtitieteilijä.
Feyerabend vaati myös tieteentekijöitä alistamaan väitteensä yleiseen keskusteluun tasa-arvoisina ja samoin ehdoin kuin muut: koska ei ole kriteerejä, jotka jakaisivat kaikki väitteet tieteellisiin ja ei-tieteellisiin, ei voida hyväksyä, että tieteellisillä väitteillä olisi etuoikeutettu asema ei-tieteellisiin nähden.
Feyerabend liittyi sotaan saksalaisten rivissä vuonna 1942, ja sai vuonna 1944 toisen luokan rautaristin. Hän haavoittui Puolassa 1945 pahasti konekiväärin luodista, minkä seurauksena hän halvaantui hetkeksi ja hänestä tuli impotentti. Feyerabend oli tästä huolimatta kolmesti naimisissa sodan jälkeen. Hän toimi professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuosina 1958–1990. Feyerabend kuoli aivokasvaimen seurauksena vuonna 1994.
Feyerabend ei itse kutsunut itseään filosofiksi vaan korkeintaan virkamieheksi, jonka virkanimike on ”filosofian professori”. Hänen klassinen ihanteensa oli, että tieteentekijät samoin kuin vapaat kansalaiset itse olisivat kyllin valistuneita huolehtiakseen filosofiasta ilman ammattimaisia filosofeja.
Feyerabendin pääteoksia ovat "Against Method" (1975), "Science in a Free Society" (1978) ja "Farewell to Reason" (1987).
Feyerabendia arvosteltiin hyvin voimakkaasti. Häntä syytettiin tieteenvastaiseksi sekä pseudotieteen ja uskomuslääketieteen kannattajaksi. Eräissä kirjoituksissaan Feyerabend tuomitsee joukon tieteentekijöitä, jotka olivat allekirjoittaneet julistuksen astrologiaa vastaan, ja omien kokemustensa perusteella (hän kärsi sotavamman aiheuttamista kivuista) hän kehuu kiinalaista lääketiedettä. Hän sanoi kuitenkin puolustavansa astrologiaa, jota hän piti jonninjoutavana, vain sananvapauden nimissä ja syytti tieteentekijöitä siitä, että nämä argumenttien sijasta käyttivät pelkkää tieteen arvovaltaa tukahduttaakseen itselleen epämieluisan ilmiön. Hän ei myöskään kiistänyt tieteen tuloksia, mutta hän väitti tieteen historiaa tarkoitushakuisesti yksinkertaistetun valtavirran tieteenfilosofian mukaiseksi.
Säätiö-sarja
Säätiö-sarja on eeppinen tieteiskirjasarja, jonka on kirjoittanut Isaac Asimov 45 vuoden aikana. Alun perin trilogiana ("Säätiö", "Säätiö ja imperiumi" sekä "Toinen säätiö") alkanut sarja on laajennut seitsemän kirjan mittaiseksi.
Säätiö-trilogia oli alun perin "Astounding Stories" -lehdessä toukokuun 1942 ja tammikuun 1950 välillä ilmestynyt kahdeksan novellin sarja. Gnome Press julkaisi ensimmäiset neljä tarinaa yhdessä uuden viidennen tarinan kanssa kirjana "Säätiö" vuonna 1951. Loput novelleista julkaistiin kahtena kirjana vuosina 1952 ja 1953, jolloin kokonaisuus muodosti Säätiö-trilogian.
Vuonna 1982, kun sarja oli saavuttanut maineen yhtenä nykyaikaisen scifi-kirjallisuuden tärkeimmistä teoksista, Asimov kirjoitti neljännen kirjan "Säätiö veitsen terällä", jota seurasi neljä vuotta myöhemmin "Säätiö ja Maa". Näitä seurasivat ennen trilogian kertomaa aikaa sijoittuvat "Säätiön alkusoitto" (1988) ja "Kohti Säätiötä" (1993). Nämä uudet neljä kirjaa sitoivat Säätiö-sarjan maailman muihin Asimovin aikaisempaan aikaan sijoittuvien Robotit-sarjan ja Imperiumi-sarjan kirjojen kanssa.
Muutamia Asimovin kirjoittamia viimeisiä Säätiö-kirjoja ei yleensä pidetä yhtä hyvinä kuin Asimovin nuoruusvuosinaan kirjoittamaa Säätiö-trilogiaa. Varsinkin kirjaa "Säätiö ja maa" pidetään laajalti lukijoiden keskuudessa sarjatuotteena.Näiden lisäksi Asimovin kuoleman jälkeen on ilmestynyt kolmen eri kirjailijan kirjoittama Toinen Säätiö -trilogia. Ajallisesti ne sijoittuvat Kohti Säätiötä ja Säätiö -kirjojen väliin.Matemaatikko Hari Seldon keksii uuden, psykohistoriaksi nimeämänsä tieteenhaaran, jolla voidaan saada selville suurten ihmisjoukkojen, kuten planeettojen tai imperiumien, tulevaisuus. Sen avulla hän ennustaa galaktisen imperiumin pikaisen romahduksen ja 30 000 vuoden mittaisen taantuman. Estääkseen tämän hän perustaa säätiön, joka alkaa tehdä Encyclopedia Galactica -tietosanakirjaa. Projektin jäsenet karkotetaan galaksin etäiseen nurkkaan Terminus-nimiselle köyhälle planeetalle. Säätiön jäsenet tajuavat pian tarkoituksensa ja alkavat pelastaa murtuvasta imperiumista sitä, mitä pelastettavissa on.
Seldonin suunnitelma, jonka mukaan Säätiö nousee uudeksi Galaktiseksi Imperiumiksi, joutuu sarjan aikana useasti uhatuksi. Kun Säätiö kaikesta huolimatta selviää kohdalleen osuneista kriiseistä, muuttuvat planeetan valtaa pitävät ylimielisiksi, koska Seldonin suunnitelma tulee aina estämään kaiken pahan tapahtumisen. Tämän mielentilan turvin Muuli-niminen mutantti (geneettinen sattuma, jollaista Seldon ei ole ottanut huomioon laskuissaan) valloittaa Säätiön. Hänen kuoltuaan Säätiö kuitenkin nousee uudelleen kukoistukseen.
2015 HBO palkkasi Jonathan Nolanin käsikirjoittamaan Säätiö-trilogiaan perustuvaa televisiosarjaa.
Maria Lallukka
Maria Lallukka (s. Jääskeläinen, 8. huhtikuuta 1858 Räisälä – 4. kesäkuuta 1923) oli viipurilainen yrittäjä ja mesenaatti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Jääskeläinen ja Valpuri Suni. Hän harjoitti puolisonsa kauppaneuvos Juho Lallukan kanssa tukkukauppaa. Maria Lallukka oli kauppayritys "Häkli, Lallukka ja Kumpp. oy":n johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1913–1923. Hän omisti Liimatan kartanon vuodesta 1913 kuolinvuoteensa 1923 saakka. Hän teki lahjoituksia kulttuuritarkoituksiin (muun muassa Viipurin kirjaston hyväksi).
Amos Anderson
Amos Valentin Anderson (3. syyskuuta 1878 Kemiö – 2. huhtikuuta 1961 Dragsfjärd) oli suomalainen liikemies, lehdenkustantaja, kansanedustaja ja mesenaatti eli taiteen tukija. Hän jätti omaisuutensa Konstsamfundetille, joka ylläpitää Amos Rex -taidemuseota Helsingissä.
Amos Anderson kävi kansakoulua Kemiössä ja jatkoi opintojaan ruotsinkielisessä kauppakoulussa Turussa 1898. Vuosiksi 1900–1902 hän muutti Göttingeniin opiskelemaan kansantaloutta ja vakuutusalaa ja opiskeli myös lyhyen ajan Lontoossa. 1902 Anderson muutti Helsinkiin, missä hän toimi vakuutusalan liikemiehenä, teollisuusyrittäjänä ja ruotsinkielisten talouslehtien (Försäkrings Tidskrift, Dagens Tidning ja Mercator) kustantajana. Suurin lehdistä oli Hufvudstadsbladet, jonka päätoimittajana Anderson myös toimi 1922–1945.
Anderson omisti osuuksia kirjapainoista ja hankki kiinteistöjä Helsingin keskustasta nykyisestä Forumin korttelista ja sen liepeiltä. Hän tuki monia kulttuurin muotoja, kuten Ruotsalaista teatteria, Taidehallia ja Villa Lantea Roomassa.
Anderson oli kansanedustaja Ruotsalaisessa eduskuntaryhmässä 1922–1927 ja presidentin valitsijamies 1937, 1940 ja 1943. Hän lahjoitti Tamminiemen huvilan presidentin asunnoksi.
Käskynhaltija
Käskynhaltija () on valtion tiettyyn osaan nimitetty hallitsijaa tai hallitusta edustava alueen ylin virkamies. Hän voi olla sekä siviilihallinnollinen että sotilaallinen tai vain hallinnollinen viranomainen. Aikojen saatossa käskynhaltijoina ovat toimineet kenraalikuvernöörit, prokonsulit, satraapit, sijaishallitsijat ja varakuninkaat. Suomessa maaherrat ja sittemmin kuvernöörit toimivat kuninkaan sekä keisarin ja suuriruhtinaan käskynhaltijoina.
Hannes Gebhard
Hannes Gebhard (8. huhtikuuta 1864 Kemijärvi – 23. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen liikemies, taloushistorian ja taloustieteen professori, kansanedustaja ja Suomen osuustoiminnan isä. Hän oli kustannusyhtiö Otavan toinen perustaja.
Gebhardin vanhemmat olivat metsänhoitaja Johan Ferdinand Gebhard (1834–1920) ja Matilda Laurentia Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1882 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1890. Gebhardin väitöskirja käsitteli Savonlinnan läänin oloja vuoteen 1571 saakka.
Gebhard oli vuodesta 1891 naimisissa kansanedustaja Hedvig Gebhardin kanssa. Työtehoseuran osastopäällikkö Maiju Gebhard oli heidän tyttärensä.
Kemijärvelle pystytettiin Gebhardin muistopatsas heinäkuussa 1949, osuustoiminnan 50-vuotisjuhlien yhteydessä.
Hannes Gebhard toimi Helsingin yliopiston pohjoismaiden historian dosenttina 1890–1899 sekä maanviljelyksen, kansantalouden ja tilastotieteen dosenttina 1899–1906 ja ylimääräisenä professorina 1909–1927. Hän oli Kustannus oy Otavan toimitusjohtajana 1890–1892, Osuuskassojen keskuslainarahaston toimitusjohtajana 1903–1917 ja 1921–1933 sekä Pellervo-Seuran johtajana 1899–1917 ja Osuuskassojen keskusliiton johtajana 1926–1933. Gebhard oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä.
Gebhard tutustui Euroopassa ko-operatiiviseen (yhteistoiminnalliseen t. osuustoiminnalliseen) liikkeeseen, ja kutsui vuonna 1899 Pellervo-seuran perustavan kokouksen koolle. Pellervo-seura on osuustoimintajärjestö, joka pyrkii edistämään osuustoiminnallisten yritysten perustamista sekä jakamaan valistusta aiheesta. Gebhard katsoi, että maaseudun ongelmien lievittäminen olisi välttämätöntä koko kansakunnan kannalta. Osuustoiminta oli hänen mielestään hyvä keino, ja siitä muodostuikin agraarisessa Suomessa kansantalouden mahtitekijä, vaikka aate oli ulkomaista tuontitavaraa.
Gebhard oli tärkeässä roolissa Suomen torpparien ja tilattoman väestön olojen parantamisessa. Gebhard toimi 1900-luvun alkuvuosina toimineen Tilattoman väestön alakomitean sihteerinä ja pystyi tilastollisesti osoittamaan ongelman mittasuhteet. Tilattomia oli yhtä paljon kuin torppareitakin, joten asia oli laaja. Selvitystyö johti torpparivapautuslain ja Lex Kallion säätämiseen itsenäisyyden ensimmäisinä vuosina.
Mesenaatti
Mesenaatti () on taiteen, taiteilijoiden ja joskus myös tieteenharjoittajien suosija ja heidän taloudellinen tukijansa. Tuki voi olla suoria lahjoituksia ja erilaisia stipendejä tai taiteilijan teosten ostamista tai tilaamista riittävän tulotason turvaamiseksi.
Tunnetuimpia mesenaatteja ovat olleet Medicin suku Firenzessä renessanssin aikaan ja mesenaateille nimensä antanut roomalainen Gaius Maecenas.
Nykyisin mesenaatteina toimivat yksityishenkilöiden sijaan usein säätiöt ja valtiot, jotka jakavat tyypillisesti apurahoja hakemusten perusteella.
Jim Carrey
James Eugene ”Jim” Carrey (s. 17. tammikuuta 1962 Newmarket, Ontario, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten ”kuminaamana”, koomisena kasvonvääntelijänä ja kinesteettisenä monitaiturina elokuvista "Ace Ventura – lemmikkidekkari" (1994), "The Mask – naamio" (1994), "Ace Ventura – luonto kutsuu" (1995), "Valehtelija, valehtelija" (1997), ja "Bruce – taivaanlahja" (2003). Näiden lisäksi hän on näyttänyt kykyjään myös vakavammissa elokuvissa kuten "Truman Show" (1998), "Man on the Moon" (1999), "Tahraton mieli" (2004) ja "Numero 23" (2007).
Carrey on voittanut uransa aikana kaksi Golden Globe -palkintoa parhaasta miespääosasta: elokuvista "The Truman Show" (draama) ja "Man on the Moon" (komedia/draama). Lisäksi Carrey on ollut ehdolla samassa kategoriassa neljä kertaa ("The Mask – naamio", "Valehtelija, valehtelija", "The Grinch" ja "Tahraton mieli").
Vuonna 2010 Forbes julkaisi listan ”Hollywood’s Animation A-List”, jossa lueteltiin kymmenen menestyksekkäintä Hollywood-näyttelijää animaatioiden parissa. Menestys mitattiin elokuvien lipputulojen perusteella, jonka myötä Carrey oli listalla kymmenes.
Carreyllä on yksi tytär, Jane Erin Carrey (s. 1987), ensimmäisen vaimonsa Melissa Womerin kanssa. Vuonna 2010 Carrey erosi pitkäaikaisesta naisystävästään, näyttelijä Jenny McCarthysta. Vuonna 2010 Carreyn tytär Jane sai pojan, joten Carreystä tuli isoisä. Hän on ilmoittanut lempibändikseen death metal -yhtye Cannibal Corpsen. Jim Carrey on jo kauan ollut kasvissyöjä ja absolutisti. Carreyn tytär Jane esiintyi American Idolin 11. tuotantokaudella ja pääsi läpi koelauluista, mutta putosi ensimmäisellä Hollywood-viikolla.
Ultraviolence (yhtye)
Ultraviolence on "Jonathan Casey"n (s. 1970) taiteilijanimi, jolla hän on julkaissut hardcorea vuodesta 1991. Ultraviolencen musiikki on saanut runsaasti vaikutteita punkista ja metallimusiikista, jota hän kuunteli teini-ikäisenä. Musiikki on rajua ja sanoitukset usein väkivaltaisia. Musiikkia säestää usein naisvokalistin laulu tai miesräppääjä
Ultraviolence kiinnostui elektronisen musiikin tekemisestä 1980-luvulla ja vuonna 1988 hän osti Atari ST:n musiikin tekoon. Ensimmäinen omakustannejulkaisu oli vuoden 1991 single ”Shout”. Ultraviolencen ensimmäinen levy oli vuonna 1994 julkaistu ”Life of Destructor” jonka suuri hitti oli ”Hardcore Motherfucker”. Läpimurtolevy teknopiireissä tapahtui viimeistään vuonna 1996 julkaistulla levyllä ”Psycho Drama”, jonka nimibiisi koskettelee perheväkivaltaa.
Hän on tuottanut myös nimellä "Johnny Violent" levyn ”Shocker”.
Ivar Wilskman
Ivar Edvard Wilskman (26. helmikuuta 1854 Töysä – 10. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja ja professori. Hän oli voimisteluseura Helsingin Turnarien perustajia ja muutenkin aktiivinen urheiluseuratoiminnan käynnistäjä, muun muassa Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) ensimmäinen puheenjohtaja ja alan oppikirjojen tekijä. Hän perusti Suomen ensimmäisen suomenkielisen urheilulehden nimeltään "Urheilulehti".
Lontoon olympialaisissa 1908 Wilskman oli joukkueenjohtajana Suomen voimistelujoukkueessa, joka voitti olympiapronssia.
1910- ja 1920-luvuilla professori Wilskman pyrki selvittämään suomalaisen rodun ja Suomen eri heimojen tyypillisiä piirteitä mittauttamalla suojeluskuntien urheiluseurojen jäseniä. Hän toimi myös missikilpailujen tuomarina. Wilskmanin toiminnalla oli osansa suomalaisessa rodunjalostusajattelussa.
Suomen itsenäistyttyä Wilskman toimi kouluhallituksen liikunnan tarkastajana. Suomen hallitus perusti 1920 Valtion voimistelu- ja urheilulautakunnan, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi nimitettiin Ivar Wilskman. Tässä tehtävässä hän oli aina eroonsa vuoteen 1927 asti.
Sukututkija Atle Wilskman (1883–1921) oli Wilskmanin ja hänen vaimonsa Mathilda Wilhelmina Roschierin poika.
Suomen urheilun isänä tunnetun Ivar Wilskmanin näköispatsas on syntymäkunnan Töysän koulu- ja vapaa-aikakeskuksen pihalla katse suunnattuna, kello kädessä, viereiselle Iivarin keskusurheilukentälle päin.
Pyyhepäivä
Pyyhepäivää vietetään vuosittain 25. toukokuuta Douglas Adamsin kunniaksi. Pyyhepäivän viettäjät kantavat koko päivän pyyhettä mukanaan. Pyyhkeellä viitataan Adamsin kirjan "Linnunradan käsikirja liftareille" ajatukseen, jonka mukaan linnunradan liftareiden tärkein esine on pyyhe, jonka ainainen matkassapitäminen on jopa elinehto.
Ensimmäistä pyyhepäivää vietettiin 25. toukokuuta 2001, kaksi viikkoa Douglas Adamsin kuoleman jälkeen.
Daewoo
Daewoo oli eteläkorealainen monialayritys, joka valmisti mm. elektroniikkaa, raskaan teollisuuden laitteita, säiliöaluksia, tietoliikennetuotteita ja harjoitti mm. rakennustoimintaa kuten teiden, patojen ja pilvenpiirtäjien rakentamista. Daewoo jaettiin "Daewoo Electronicsiin", "Daewoo Motorsiin", "Daewoo Internationaliin", "Daewoo Engineering & Constructioniin" sekä "Daewoo Corporationiin".
Kim Woo Choong perusti Daewoon maaliskuussa 1967. 1990-luvulla Daewoo panosti voimakkaasti entisten SEV-maiden autoteollisuuden ostoon. Tämä tuotti Daewoolle pääosin pelkkää tappiota, etenkin vuosi 1998 oli tuloksellisesti todella huono. Silloin Daewoo toimi melkein sadassa eri maassa. 1980-1990-luvuilla Daewoo valmisti myös kulutuselektroniikkaa, tietokoneita, telekommunikaatiotuotteita, rakennustarpeita, rakennuksia, laivoja ja musiikki-instrumentteja.
Daewoo ajautui konkurssiin vuonna 1999. Yhtiön perustaja ja johtaja Kim Woo-jung tuomittiin 30. toukokuuta 2006 kymmeneksi vuodeksi vankilaan petoksesta. 30. joulukuuta 2007 presidentti Roh Moo-hyun armahti hänet. (Etelä-Korean presidentit antavat perinteisesti armahduksia uuden vuoden kunniaksi.) Alkuperäinen Daewoo pilkottiin kolmeen osaan, jotka ovat Daewoo International, Daewoo Engineering & Construction, sekä Daewoo Corporation.
Bob Gainey
Robert Michael "Bob" Gainey (s. 13. joulukuuta 1953 Peterborough, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi koko NHL-uransa Montreal Canadiensissa.
Gainey voitti parhaalle puolustavalle hyökkääjälle jaettavan Frank J. Selke Trophyn neljä kertaa peräkkäin vuosina 1978–1981.
Gainey pelasi vuodesta 1970 vuoteen 1973 Peterborough Petesissä juniorisarja Ontario Hockey Associationissa (nykyään Ontario Hockey League). Montreal Canadiens varasi hänet NHL:ään numerolla kahdeksan vuoden 1973 varaustilaisuudessa ja hän aloitti NHL-uransa jo samana vuonna. Myös WHA-seura Minnesota Fighting Saints varasi hänet, mutta Gainey päätti pelata NHL:ssä.
Gainey pelasi Canadiensissa vuodesta 1973 vuoteen 1989 ja voitti neljä kertaa parhaalle puolustavalle hyökkääjälle jaettavan Frank J. Selke Trophyn (1978–1981) sekä viisi Stanley Cupin mestaruutta (1976–1979 ja 1986). Hän toimi Canadiensin kapteenina vuodesta 1981 vuoteen 1989. Hän teki NHL-urallaan runkosarjassa 502 pistettä (239 maalia ja 263 syöttöä) 1 160 ottelussa ja pudotuspeleissä 73 pistettä (25 maalia ja 48 syöttöä) 182:ssa ottelussa. Tehotilastossa Gainey saavutti 16-vuotisella NHL-urallaan positiivisen lukeman kahta kautta lukuun ottamatta joka vuosi.
Gainey pelasi kahdesti jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuosina 1982 ja 1983. Molemmilla kerroilla hän oli voittamassa pronssia. Kanada-cupissa hän edusti maataan niin ikään kahdesti, vuosina 1976 ja 1981. Vuonna 1976 Kanada voitti turnauksen ja vuonna 1981 se sijoittui toiseksi.
Gainey valittiin vuonna 1992 Hockey Hall of Fameen. Vuonna 2008 Canadiens jäädytti hänen pelinumeronsa, numeron 23.
Lopetettuaan pelaajauransa hänestä tuli Minnesota North Starsin päävalmentaja vuonna 1990. Tammikuussa 1992 hänet nimettiin myös seuran General Manageriksi. Vuonna 1991 seura eteni Stanley Cupin loppuotteluihin, joissa se hävisi Pittsburgh Penguinsille. Vuonna 1993 North Stars siirtyi Dallasiin ja kaksi vuotta myöhemmin Gainey astui syrjään päävalmentajan paikalta keskittyäkseen täysin GM:n työhönsä. Gaineyn keskeisiin pelaajahankintoihin Dallasissa lukeutuivat muun muassa Joe Nieuwendyk, Ed Belfour ja Brett Hull. Dallas Stars voitti Presidents' Trophyn (NHL:n runkosarjan voittaja) vuosina 1998 ja 1999 ja Stanley Cupin vuonna 1999.
Toukokuussa 2003 Gainey siirtyi Montreal Canadiensin GM:ksi ja hän toimi tehtävässä helmikuuhun 2010. Kevään 2006 Gainey toimi myös Montrealin tilapäisenä päävalmentajana, kunnes Guy Carbonneau aloitti joukkueen valmentamisen seuraavalla kaudella. Gainey palasi valmentajaksi maaliskuussa 2009 Carbonneaun potkujen jälkeen ja jatkoi tehtävässä loppukauden .
Gynekologia
Gynekologia (kreikan sanoista γυνή "gynē" ’nainen’, genetiivissä γυναικός "gynaikos", ja λόγος "logos" ’oppi’) eli "naistentautioppi" on lääketieteen ala, joka tutkii ja hoitaa naisen sukupuolielimiä. Gynekologian tutkimusalaan kuuluvat muun muassa emättimen ja kohdunseudun sairaudet sekä synnyttäminen. Alan erikoislääkäriä kutsutaan gynekologiksi. Vastaavaa oppia miehen sukupuolielimistä kutsutaan andrologiaksi.
Moisio
Moisio tarkoittaa seuraavia asioita:
Moisio, sukunimi. Nykyisenä nimenä Moisio on 2 639 henkilöllä. Nimenä Moisio on yleinen satakuntalais-hämäläisen alueen lisäksi Keski-Suomessa. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Moisio (Lohja)
Moisio on Lohjan 6. kaupunginosa, joka sijaitsee aivan keskustan vieressä. Moision pohjoisessa Anttilan kaupunginosasta erottaa Lohjan satamarata Kurjenkatuun saakka, idässä Gruotilasta Lohjanharju sekä lännessä Pappilasta Pappilan pellot. Etelässä Moisio ulottuu aina Nummentien päähän saakka. Moision pisin katu on Nummentieltä laskeva Moisionkatu.
Asutus koostuu pääosin Moisionpellon 1950-luvun omakotitaloista, Nummentien 1980-luvun kerrostaloista ja myöhemmin rakennetusta rivitaloalueesta. Moisiolla on 2 päiväkotia ja ennen koulu joka purettiin vuonna 2011
Moisiolla on hyvät liikuntamahdollisuudet. Moision pohjoispuolella on Moisionlahti, jonka uimarannan vieressä sijaitsee tenniskenttä ja kaupungin venelaituri. Moisionlahdelta on pääsy Lohjanjärvelle Pappilanselän ja Hiidensalmen kautta. Moisionpolku, pieni kävelytie, joka johtaa museolle, sopii hyvin lenkkeilyyn. Moision koulun pihalla voi harrastaa jalkapalloa. Myös lumilautailu on mahdollista, koska Moisiolla on mäki joka soveltuu kyseiseen lajiin. Hiihtohissiä mäessä tosin ei ole, mutta siihen rakennetaan vuosittain hyppyri talkoovoimin. Moisiolta näkyy hyvin Tytyrin kaivoksen torni, josta voi katsoa paikallisen ajan.
Pensas
Pensas on puuvartinen, tyvestä haarova, vähintään puoli metriä korkea kasvi. Tätä pienempi puuvartinen kasvi on varpu. Tyvestä haaroittumaton puuvartinen kasvi on puolestaan puu. Pensaat eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, vaan luokittelu perustuu niiden kasvutapaan. Lajien tarkka luokittelu pensaisiin, varpuihin ja puihin on mahdotonta, koska monet kookkaat varvut (esim. suopursu ja vaivaiskoivu) kasvavat usein yli puolimetrisiksi. Toisaalta on lajeja, jotka ovat luonnossa sopivalla kasvupaikalla pieniä puita, mutta puutarhassa ja ankeissa oloissa pensaita (esimerkiksi monet orapihlajat).
Varpu
Varpu tarkoittaa puuvartista, tyvestä haarovaa, korkeintaan puoli metriä korkeaa kasvia. Tätä suurempi monihaarainen puuvartinen kasvi on pensas. Varvut eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, vaan luokittelu perustuu niiden kasvutapaan.
Västerås
Västerås (suomeksi myös "Vesterås" tai "Vesteroos") on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Västeråsin kunnan keskustaajama. Västerås sijaitsee Keski-Ruotsissa Västmanlandin läänissä, ja se kuuluu Västmanlandin maakuntaan. Se sijaitsee Mälaren-järven pohjoisrannalla, noin 100 kilometriä Tukholmasta länteen. Västerås on myös Västmanlandin läänin pääkaupunki. Vuoden 2010 Västeråsin kaupunkitaajamassa oli 110 877 asukasta.
Västerås on yksi Ruotsin vanhimmista kaupungeista. Viikingit asuttivat Västeråsia jo ennen vuotta 1000. 1000-luvulla Västerås oli Ruotsin toiseksi suurin kaupunki, ja 1100-luvun puolivälissä kaupungin linnasta tuli piispan asuinpaikka. Seuraavilla vuosisadoilla rakennettiin tuomiokirkko ja luostari. Ensimmäinen kaupungin vaakuna on 1200-luvun lopulta.
Västeråsin linna oli kuninkaallisten asuinpaikkana Kustaa Vaasan ajoilta vuoteen 1638, ja siellä pidettiin Västeråsin valtiopäivät 1527, joissa kirkko määrättiin luopumaan ylimääräisestä omaisuudestaan kruunulle. Myös vuoden 1544 valtiopäivillä tehtiin merkittäviä valtiollisia uudistuksia.
Johannes Rudbeckius rakensi Ruotsin ensimmäisen lukion, Rudbeckianska Gymnasietin, Västeråsiin vuonna 1623.
Västerås on Lahden ystävyyskaupunki.
Västeråsista on kotoisin urheiluseura Västerås SK, jolla on toimintaa useassa eri urheilulajissa. Parhaiten se on tunnettu jääpallomenestyksestään, Västerås SK Bandyklubb on voittanut kautta aikojen eniten lajin Ruotsin mestaruuksia. Seuralla on myös jalkapallojaosto Västerås SK Fotboll ja salibandyjaosto Västerås SK Innebandy. Västerås SK:lla oli myös jääkiekkotoimintaa, nykyisin lajissa kaupunkia edustaa VIK Västerås HK.
Qin
Qin (Wade-Giles: "Ch'in", myös "Tsin") oli valtio Kiinan Kevättä ja syksyä- sekä Taistelevien läänitysvaltioiden aikana vuosina 778 eaa.–206 eaa.
Lännessä sijainnut Qinin valtio oli alun perin sotilaallisesti ja taloudellisesti heikko ja aikaansa jäljessä, mutta uudistusten myötä siitä kehittyi kovalla kurilla johdettu voimakas valtio, joka voitti lopulta suuren Chu:nkin. Vuonna 247 eaa. valtion johtoon nousi Zheng, jonka johdolla Qinin joukot valtasivat Hanin, Zhaon, Wein, Chun, Yanin ja Qin vuoteen 221 eaa. mennessä. Tästä alkoi Qin-dynastian aika, jolloin Zheng hallitsi nimellä Qin Shi Huangdi.
Kiinan hajottua monien paikallisten mahtimiesten hallittavaksi itäisen Zhou-dynastian aikoihin lännessä Wei-joen laaksossa sijainnut Qin oli syntyneistä valtioista kaikkein heikoin ja vähiten kehittynyt. Vuoret suojasivat osaa maasta, jonka oli taisteltava Xiongnu-kansaa vastaan. Alussa Qin kärsi tappioita taisteluissa muita kiinalaisvaltioita vastaan.
Qinillä oli vähiten feodaalista painolastia, ja sen johtajat alkoivat lujalla, ankarallakin kädellä uudistaa maataan. He tekivät siitä lujasti keskitetyn virkamiesvaltion, jossa perinnöllisyydellä ei ollut merkitystä. Kovalla kurilla saatiin mobilisoitua liikkeelle voimakkaita armeijoita, joiden avulla Kiina valloitettiin vähän yli sadan vuoden kuluessa. Shu ja Ba vallattiin jo 316 eaa. ja suurin osa Kiinan valtioista viimeisen yhdeksän vuoden sisään 230–221 eaa. Pahin vastustaja, Keltaisestajoesta etelään sijainnut Chu kukistui 223 eaa. ja idässä rannikolla ollut Qi 221 eaa.
Liaani
Liaani on puuvartinen köynnöskasvi. Liaanit eivät muodosta taksonomisesti yhtenäistä ryhmää, vaan luokittelu perustuu yksinomaan niiden kasvutapaan.
Liaani on kasvutapana erityisen otollinen rehevän ja korkean kasvillisuuden seassa. Liaani keskittää kasvuvoimansa versojen pituuskasvuun, jolloin se pystyy hyvin nopeasti kurottamaan lehtensä valoon tiuhan aluskasvillisuuden seasta. Kasvaessaan liaani ottaa tukea puista ja muista suurista kasveista, jolloin hitaasti tapahtuva, versoja tukevoittava puuaineksen muodostuminen ei ole esteenä kasvuvauhdille.
Liaaneja kasvaa lähes kaikkialla maailmassa. Erityisen yleisiä ne ovat sademetsissä, jossa ne muodostavat laajalle ulottuvia kasvustoja puiden runkojen ympärille ja oksistoon. Liaanit mahdollistavat siten myös viidakon eläinten liikkumisen puusta toiseen ilman, että niiden tarvitsee laskeutua välillä maahan.
Liaanien määrä on kasvanut trooppisissa metsissä merkittävästi viimeisen viidenkymmenen vuoden aikana. Liaanit haittaavat puiden kasvua ja kilpailevat vedestä, ravinteista ja auringonvalosta. Liaanit myös lisäävät puiden kuolleisuutta ja estävät puiden siemeniä itämästä.
Boreaalisella vyöhykkeellä tavattavia liaaneja ovat muun muassa piippuköynnökset ("Aristolochia"), palsamiköynnökset ("Schisandra"), kilpikierrot ("Menispermum"), kärhöt ("Clematis"), laikkuköynnökset ("Actinidia"), kelasköynnökset ("Celastrus"), siipiköynnökset ("Tripterygium"), villiviinit ("Parthenocissus"), viiniköynnökset ("Vitis"), koisot ("Solanum") ja köynnöstävät kuusamat ("Lonicera"). Suomessa kasvaa luonnonvaraisena vain harvoja liaaneja: alkuperäisiä lajeja ovat siperiankärhö ("Clematis sibirica") ja punakoiso ("Solanum dulcamara"). Luontoon karanneita viljeltyjä liaanikasveja ovat esimerkiksi ruotsinköynnöskuusama ("Lonicera periclymenum") ja säleikkövilliviini ("Parthenocissus inserta").
Uranuksen kuut
Uranuksen kuut ovat planeetta Uranuksen kiertolaisia. Kuita lasketaan olevan 27 kappaletta, joista 21 on varmistettu ja nimetty.
Kaksi suurinta kuuta, Titanian ja Oberonin, löysi William Herschel 13. maaliskuuta 1787 päivälleen seitsemän vuotta sen jälkeen, kun hän oli tehnyt ensihavaintonsa Uranuksesta. William Lassell löysi Arielin ja Umbrielin vuonna 1851. William Herschelin poika John nimesi vuotta myöhemmin silloin tunnetut neljä kuuta. Seuraavan kuun, Mirandan, löysi Gerard Kuiper vuonna 1948.
Voyager 2 -avaruusluotaimen ohitus tammikuussa 1986 lisäsi tunnettujen kuiden määrää kymmenellä, ja myöhemmin löydettiin vielä yksi kuu lisää luotaimen vanhoja kuvia tutkimalla.
Maasta käsin planeettaa kiertäviä kappaleita on löydetty sittemmin vielä lisää: kaksi vuonna 1997, kolme vuonna 1999, kolme vuonna 2001 ja kolme vuonna 2003. Uusimmat löytyneet kuut ovat pienikokoisia ja todennäköisesti planeetan kiertoradalleen kaappaamia asteroideja. On hyvin luultavaa, että Uranuksella on vastaavanlaisia satelliitteja yhä löytämättä.
Kuut eroavat toisistaan suuresti. Neljä suurinta kuuta ovat yli tuhannen kilometrin läpimittaisia, kun taas pienimmät kuut ovat noin kymmenen kilometriä halkaisijaltaan. Sisimmät kuut, Cordelia ja Ofelia, kiertävät uloimman Epsilon-renkaan molemmin puolin niin sanottuina paimenkuina. Uloin tunnettu kuu, Ferdinand, puolestaan kiertää retrogradista rataa noin 400 kertaa kauempana etäisyydellä, joka vastaa yli kolmannesta Merkuriuksen ja Auringon välisestä etäisyydestä. Neljää ulointa kuuta lukuun ottamatta kuiden kiertoradat ovat varsin lähellä ympyrää ja sijaitsevat planeetan päiväntasaajan tasolla. Kaikki Uranuksen kuut ovat saaneet nimensä William Shakespearen ja Alexander Popen teoksissa esiintyvien henkilöhahmojen mukaan.
Uranuksen kuut. Vertailun vuoksi Uranuksen säde on 25 560 km. Uranuksen renkaat ovat 38 000–51 140 km:n päässä planeetan keskipisteestä ja sisin kuu kiertää uloimpien renkaiden välissä.
Finncon
Finncon on suurin Suomessa järjestettävä science fiction- ja fantasiatapahtuma eli ”con”. Finncon erottuu useimmista muista maailmalla järjestettävistä coneista siinä, että se on osallistujille täysin ilmainen. Kävijöiden määrä on noussut parhaimmillaan noin 5 000:een päivässä.
Ensimmäinen Finncon vuonna 1986 oli myös Suomen ensimmäinen valtakunnallinen scifi-tapahtuma. Vuodesta 1999 lähtien tapahtuma on ollut melkein jokavuotinen, ja se järjestetään vuorotellen Helsingissä, Turussa, Jyväskylässä (Jyväskylän kesä -tapahtuman osana) ja vuodesta 2008 alkaen myös Tampereella. Tapahtuman toiminnan tueksi perustettiin vuonna 2006 Finncon-yhdistys ry, jonka tarkoituksena on auttaa osaamisen säilymisessä.
Finnconin kävijämäärät ovat vuosien mittaan kasvaneet huomattavasti, erityisesti kun mukaan otettiin anime- ja manga-harrastajien tapahtuma Animeconin nimellä. Finnconin yhteydessä järjestettiin Animecon ensimmäisen kerran vuonna 1999 Turussa. Vuoden 2011 Finncon-Animecon Turussa oli viimeinen kerta, jona Finncon ja Animecon pidettiin yhdessä.
Tapahtuman yhteydessä on 2000-luvulla yleensä järjestetty sitä edeltävät science fiction -tutkijoiden seminaari sekä tiedeaiheinen päivä.
Finncon tapahtumat 1986–2016
Cordelia
Cordelia on Uranuksen sisin kuu. Se löydettiin "Voyager 2"-luotaimen ottamista kuvista 20. tammikuuta 1986, ja sille anettiin väliaikainen nimi S/1986 U 7. Kuu tunnetaan myös nimellä Uranus VI.
Ofelia (kuu)
Ofelia on Uranuksen kuu. Se on nimetty William Shakespearen Hamlet-näytelmän Poloniuksen tyttären ja Hamletin rakkauden kohteen mukaan. Ofelia kiertää Uranusta hyvin lähellä planeettaa rengasjärjestelmän lähettyvillä. Se löydettiin "Voyager 2" -luotaimen ottamista kuvista 20. tammikuuta 1986
Portia
Portia on Uranuksen kuu. Portia löydettiin Voyager 2-luotaimen ottamista kuvista 3. tammikuuta 1986. Vuorovesi-ilmiön takia se lähestyy Uranusta joka kierroksella ja tulevaisuudessa se tuleekin joko hajoamaan Uranusta kiertäväksi renkaaksi tai törmäämään itse planeettaan.
Kuu on nimetty William Shakespearen näytelmän "Venetsian kauppias" sankarittaren mukaan.
Puck (kuu)
Puck on Uranuksen kuu. Puck löydettiin Voyager 2 -luotaimen ottamista kuvista 30. joulukuuta 1985, jolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/1985 U 1. Sillä on myös designaatio Uranus XV.
Voyager 2 -luotaimen löytämistä Uranuksen kuista vain Puck havaittiin tarpeeksi aikaisin, jotta luotain pystyttiin ohjelmoimaan kuvaamaan sitä yksityiskohtaisesti. Puckin albedo on alhainen (noin 0,07). Kooltaan se on kuudenneksi tai seitsemänneksi suurin Uranuksen kuista. Sen kiertorata on Uranuksen uloimman tunnetun renkaan (R/2003 U 1) sisäpuolella.
Puck on Portia-ryhmän suurin kuu.