hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ulla-Maija Paavilainen
Ulla-Maija Paavilainen (s. 3. heinäkuuta 1955 Honkilahti Eura) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ulla-Maija Paavilainen syntyi maanviljelijä Veijo Matti Paavilaisen ja Kerttu Maria Sallisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1994 on toimitusjohtaja Philip Bert Laszlo. Ylioppilaaksi Paavilainen tuli 1974 ja suoritti toimittajan tutkinnon Tampereen yliopistossa 1977. Hän on ollut toimittajana eri lehdissä, mm. Uusi Suomi, Seura ja Iltalehti, ennen 18-vuotista uraansa Me Naiset -lehden päätoimittajana. Vuosina 2002–2012 hän on oli Sport-lehden päätoimittaja. Hän on kirjoittanut kolumneja Taloussanomiin. Nykyisin hän toimii vapaana journalistina, kirjoittaa artikkeleita useisiin aikakauslehtiin ja kolumneja mm. Apu-lehteen.
Paavilainen on toiminut luottamustehtävissä, kuten Superpesis Oy:n varapuheenjohtajana ja Suomen Taitoluisteluliiton puheenjohtajana. Vuonna 2008 hänet palkittiin Piikkarit-kunniamaininnalla liikunnan tasa-arvotyöstä. Hän on Liikunnaiset-verkoston puheenjohtaja.
Paavilaisen esikoisteos oli nuorena kirjoitettu Kontakti-kirja "Valekierre", mutta varsinaisesti esikoinen on hänen teoksensa "Sinulle luotu".
Kalmalahden taistelu
Kalmalahden taistelu käytiin Suomen sodan aikana 11. maaliskuuta 1808 Leppävirralla sodan alkuvaiheessa, kun Savon prikaati käskyn mukaan oli vetäytymässä Pohjois-Pohjanmaalle.
Savon prikaatin olisi tullut vetäytyä Juvan ja Joroisten kautta Kuopioon, Iisalmeen ja Ouluun. Se oli kuitenkin jäänyt joksikin aikaa Mikkeliin, jolloin venäläiset joukot olivat ennättäneet lähelle Mikkelin kirkonkylää Juvan ja Ristiinan teitä pitkin, jolloin saarrostusvaara lisääntyi. Lähtö Mikkelistä oli nopea: hevosia koottiin talonpojilta, elintarvikkeet varusvarastosta ja ylimääräiset vilja- ja heinävarat poltettiin. Ammusvaraston vanhat kiväärit jäivät venäläisten haltuun. Sata paleltunutta sotilasta jouduttiin jättämään kirkonkylän sairaalaan. Paleltumat olivat johtuneet ulkona seisomisesta viikkoa aikaisemmin yön yli, koska venäläisten oli uskottu olevan lähempänä Mikkeliä. Savon prikaati alkoi vetäytyä kohti Kuopiota Leppävirran ja Pieksämäen kautta.
7.3. Savon prikaati oli saapunut Leppävirralle, Nikkilänmäen ja kirkonkylän alueelle. Se oli tyytymätön taisteluitta perääntymisestä ja niin ikään vetäytymistä kritisoinut kapteeni G. Aminoff lähti tiedustelemaan 200 sotilaan kanssa Varkauden suuntaan venäläisten joukkojen etenemistä.
Kello 7 aamulla hän ilmoitti lähetin avulla prikaatin komentajalle, kenraaliluutnantti Johan Adam Cronstedtille, että venäläiset joukot ovat tulossa. Aminoff aikoi häiritä venäläisten etenemistä ja hiihtää osastonsa kanssa sitten metsien kautta Leppävirralle. Venäläiset etenivät Unnukan jäätä pitkin noin 1 600 sotilaan osastona kohti Leppävirtaa kirkonkylän suutaan Sotasaareen asti. Heidän oikealla puolellaan oli lähes sulanutta heikkoa jäätä ja vasemmalla rannalle tiellä Savon prikaatin joukkoja. Huomattuaan tilanteen venäläisten eteneminen pysähtyi.
Majuri G. Ehrnrooth pyysi komentajalta lupaa hyökätä venäläisten kimppuun takaa päin ja vangita heidät. Ennen liikkeelle lähtöä kuitenkin komentaja Cronstedt kielsi hyökkäyksen. Tilaisuuden menettämisestä tyytymättömät joukot kuitenkin aloittivat laukausten vaihdon ja Savon prikaati ampui tykeillä noin kolmen tunnin ajan. Venäläisiä jäi vangeiksi kolme, suomalaisia kaatui yhdeksän eikä venäläisten muista tappioista ole tietoa. Tykkitulesta jäi Kalrvikin kartanon rakennuksen seinää tykinlaukauksen reikä. Kulkupuheen mukaan Leppävirran kirkkoherra olisi varoituttanut venäläisiä heikoista jäistä. He eivät hyökänneet jäätä pitkin. Iltaan mennessä Savon prikaatin joukot vetäytyvät Vehmasmäkeen.
Taistelun muistoksi Leppävirran suojeluskunta pystytti 1933 kivisen muistomerkin, joka sijaitsee valtatien pohjoispuolella Nikkilänmäentien varrella.
Laura Latvala
Laura Eliina Latvala-Siippainen (28. syyskuuta 1921 Lapua – 10. marraskuuta 1986 Siilinjärvi) oli suomalainen runoilija ja lääkäri.
Latvalan vanhemmat olivat opettajat Kustaa Latvala ja Elli Tuovinen. Ylioppilaaksi Latvala tuli 1940. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa vuoden filosofiaa, ennen kuin siirtyi lääketieteen opiskelijaksi. Lääkäriksi Latvala valmistui vuonna 1950 ja työskenteli mielisairaalalääkärinä Harjamäessä Siilinjärvellä ja Paiholassa Kontiolahdessa. Latvala avioitui kirjailija Olavi Siippaisen kanssa 1946 ja heille syntyi viisi lasta. Siippaisella oli aikaisemmasta avioliitostaan neljä lasta.
Latvalan runokuvakirja "Pikku-Marjan eläinkirja" (1947) on vuosikymmenet ollut Suomen suosituin lastenkirja. Sen on kuvittanut Helga Sjöstedt. Kirjaa on myyty yli 310 000 kappaletta. Pikku-Marja on Latvalan oma tytär. Olavi Siippaisen kanssa:
Iiro Küttner
Iiro Küttner (s. 12. syyskuuta 1966) on suomalainen käsikirjoittaja. Hänet valittiin syksyllä 2013 Aalto-yliopiston käsikirjoituksen professoriksi elokuvataiteen ja lavastuksen laitokselle.
Küttnerin ura lähti nousuun 1990-luvun alussa hänen osallistuttuaan Suomessa järjestettyyn "käsikirjoitus-Finlandiaksi", kutsuttuun elokuvakäsikirjoituskilpailuun. Vaikka Küttner sijoittuikin kilpailussa vasta toiseksi, Juha Lehtovuoren voittaessa kilpailun käsikirjoituksellaan "Veturimiehet heiluttaa", Veikko Aaltonen kiinnostui hänen käsikirjoituksestaan ja ohjasi sen pohjalta elokuvan "Tuhlaajapoika" (1992), joka toi Küttnerille parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon.
Esikoiselokuvansa jälkeen Küttner jatkoi yhteistyötä Aaltosen kanssa toimien muun muassa dramaturgina ohjaajan itsensä kirjoittamassa elokuvassa "Isä meidän" (1993) sekä kirjoitti tälle kansainvälisen jännitystrillerin "Merisairas" (1996), jonka pääosissa nähtiin Bob Peck ja Katrin Cartlidge.
Küttner on toiminut myös käsikirjoituskonsulttina useissa elokuvissa ja kirjoittanut Saara Saarelan esikoiselokuvan "Kuningas Hidas" (2000). Küttner osallistui myös Antti-Jussi Annilan "Jadesoturin" (2006) käsikirjoitukseen, mutta lähti projektista, koska katsoi, ettei hänen työtään kunnioitettu tarpeeksi. Küttner on myös käsikirjoittanut Annilan vuonna 2008 julkaistun kauhuelokuvan "Sauna".
Küttner on aloittanut yhdessä sarjakuvataiteilija Ville Tietäväisen kanssa kirjasarjan "Puiden tarinoita", josta on ilmestynyt ensimmäinen osa "" (2014). Kirjoissa puu kertoo tarinan jostakin ihmisestä. Valmisteilla on "Ritari", ja myöhemmin tulossa on munkista ja merimiehestä kertovat kirjat. "Puuseppä" oli ehdolla vuoden 2014 Finlandia Junior -palkinnon saajaksi.
Iiro Küttner on naimisissa näyttelijä Katja Küttnerin kanssa.
Overseas Private Investment Corp
Overseas Private Investment Corp on Yhdysvaltain hallituksen 1971 perustettu riskienhallintayhteisö, joka myöntää takauksia yhdysvaltalaisille yrityksille uusilla ja kehittyvillä markkinoilla. OPC takasi International Paperille OAO Svetogorskin oston Tetva Lavalilta poliittisen riskin varalta 1998.
Täydennysmies
Täydennysmies tarkoittaa sotatilanteessa tappioita kärsineeseen joukko-osastoon lähetettyä uutta miestä. Täydennysmiehet kootaan reservissä olevista ikäluokista tai aiemmin haavoittuneista, jotka ovat kuntoutuneet rintamakelpoisiksi.
Mohammed Beck Hadjetlaché
Mohammed Beck Hadjetlaché (oikealta nimeltään Kasi Beck Ahmetukov) (1870 Istanbul, Osmanien valtakunta – 1929 Tukholma, Ruotsi) oli tšerkessi toimittaja, kirjaillija ja Venäjän valkoisen armeijan jäsen, joka taisteli bolševikkeja vastaan Venäjän sisällissodassa. Beck Hadjetlaché käytti monia salanimiä.
Mohammed Beck Hadjetlaché syntyi islaminuskoiseen tšerkessiperheeseen, joka oli paennut Venäjän Tšerkessiasta Turkkiin aikana jolloin Venäjä kävi sissisotaa tšerkessikapinallisia vastaan. Beckin isä Bashi Bazoukki oli kaatunut Turkin sodassa. Beck palasi Venäjälle vuonna 1882, jossa hänet adoptoitiin Ettingerin perheeseen. Perhe oli lapseton ja kutsui häntä nimellä Grigori. 1890-luvulla Beck kirjoitti novelleja myös salanimellä Hadjetlaché.
Vuonna 1902 Beck liittyi Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen. Vuonna 1908 hän julkaisi "Muslimi"-lehteä Pariisissa ja "Islamin maailma" -sanomalehteä Pietarissa. Vuonna 1916 Beck pyysi Venäjän duumalta rahoitusta antiturkkilaiseen propagandakampanjaan joka tapahtuisi kaikkialla Turkin valtakunnan alueilla.
Kun kommunistit saivat vallan Hadjetlaché lähti Neuvosto-Venäjältä ja muutti Ruotsiin vuonna 1918, jossa hän organisoi valkoista terroria. Hadjetlaché ryhmän 20 jäsentä suunnitteli vastaiskuja bolševikkejä vastaan Tukholmasta. Hadjetlaché osti talon Tukholman ulkopuolelta, johon hän kutsui punaisia. Tapettuaan heidät hän heitti ruumiit läheisiin järviin. Poliisi sai kiinni joukon vuonna 1919 ja löysi kolme ruumista järvestä. Teoistaan Hadjetlaché sai elinkautisen vankeusrangaistuksen. Hän kuoli vuonna 1929 Tukholman Långholmenin vankilassa.
Veli-Pekka Hänninen
Veli-Pekka Hänninen on suomalainen käsikirjoittaja.
Alkuperäiseltä ammatiltaan Hänninen on pastori. Hänninen on kirjoittanut etupäässä TV:lle sarjoja, kuten "Hyvät neuvot kalliit" (2000) "Kylmäverisesti sinun" (2000–2005) ja "Rikas mies" (2004). Hän käsikirjoitti myös Heikki Kujanpään ohjaaman puolipitkän elokuvan "Pieni pyhiinvaellus" (2000).
Vuonna 2006 nousi kohu Hännisen kirjoittamasta "Herran pelko" -käsikirjoituksesta, jonka Aku Louhimiehen oli tarkoitus ohjata elokuvaksi nimellä "Riisuttu mies". Käsikirjoitus pohjautui osittain Hännisen omiin kokemuksiin. Se käsitteli seurakunnan työilmapiiriä ja oli tyylilajiltaan mustanhumoristinen. Louhimies lähti kuitenkin viemään ohjausta eri suuntaan ja teki suuria muutoksia käsikirjoitukseen, vaikka se ei ollut sallittua Hännisen tekemän sopimuksen mukaan. Hänninen vei asian oikeuteen ja Riisuttu mies -elokuvalle langetettiin esityskielto tammikuussa 2007. Maaliskuussa 2007 esityskielto kuitenkin peruttiin, koska Hänninen katsoi esityskiellon aiheuttavan elokuvan rahoittajille kohtuuttomia taloudellisia vahinkoja, koska he eivät olleet riidan osapuolia. Nykyään elokuvaa ei saa esittää valkokankaalla, mutta televisioesitykset ja DVD-myynti ovat sallittuja.
Pekka Oivio
Pekka Antti Aulis Oivio (24. marraskuuta 1918 Pälkäne – 8. helmikuuta 2000 Helsinki) oli veturinkuljettajana uransa aloittanut suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SAK:n puheenjohtajana 1974–1981.
Oivio lähti keskikoulun käytyään 1936 Helsinkiin opiskelemaan veturimiesammattiin. Sotavuosina Oivio kävi reserviupseerikoulun ja oli joukkueenjohtajana Karjalankannaksella ja Ilomantsissa. Rintamakomennusten välillä Oivio oli rautateillä työssä ja pääsi veturinlämmittäjäksi 1943. Sodan jälkeen Oivio suoritti veturinkuljettajan tutkinnon 1946 ja veturinkuljettajana hän toimi 1948-1956.
Oivio aloitti ammattiyhdistysuransa Suomen veturimiesten liitossa ja hän oli liiton Helsingin-osaston sihteerinä kun hänet 1957 nimitettiin liiton toimitsijaksi juuri ennen kuin SDP:n leskisläiset yrittivät vallata veturimiesliiton syksyn 1957 liittokokouksessa. Tämä valtausyritys kuitenkin epäonnistui.
Syyskuussa 1960 veturimiesliitto päätti jäsenäänestyksen jälkeen erota SAK:sta. Liitto ei sisäisen hajoamisen pelossa kuitenkaan liittynyt kilpailevaan keskusjärjestöön SAJ:hin vaan jäi keskusjärjestöjen ulkopuolelle.
Suomen veturimiesten liiton pitkäaikaisen puheenjohtajan Gösta Widingin kuoltua Oivio valittiin tammikuussa 1965 hänen seuraajakseen. Tässä tehtävässä Oivio jatkoi vuoteen 1974 saakka. Oivion puheenjohtajakaudella sovittiin 1967 veturimiesten eläkeiän nostamisesta 53:sta 55:een vuoteen eläkkeen tason samalla noustessa sekä 40 tunnin viikkotyöaikaan siirtymisestä. Oivio oli myös aktiivisesti mukana SAK:n ja SAJ:n eheyttämistä valmistelleessa professori Heikki Wariksen työryhmässä. Uuteen SAK:hon veturimiesliitto liittyi heti kesäkuun 1969 perustamiskokouksessa. Oiviosta tuli samalla SAK:n valtuuston puheenjohtaja ja 1972 SAK:n kolmas puheenjohtaja. Kun SAK:n puheenjohtaja Niilo Hämäläinen siirtyi syksyllä 1974 Kulutusosuuskuntien keskusliiton toimitusjohtajaksi Oivio valittiin Paperiliiton johtajan Veikko Ahtolan tuella keskusjärjestön puheenjohtajaksi.
1973 öljykriisin jälkeen alkanut taloudellinen taantuma vaikeutti tulosopimusten tekoa inflaation ja muutamassa vuodessa kaksinkertaistuneen työttömyyden takia. Kun SDP:n Kalevi Sorsasta tuli pääministeri 1977, SAK joutui joulukuussa 1977 suostumaan jo kerran sovittujen palkankorotusten lykkäämiseen osana hallituksen elvytyspolitiikkaa. Helmikuun 1978 devalvaation jälkeen SAK sai kuitenkin osan näistä lykätyistä korotuksista etuajassa uhattuaan yleislakolla. Edellisen vuoden 1977 kahdesta devalvaatiosta ei SAK aikanaan saanut mitään hyvitystä. Kaikkiaan Oivion kaudella tehtiin tulosopimukset vuosina 1976 (1-vuotinen), 1977 (2-vuotinen), 1979 (1-vuotinen) ja 1981 (2-vuotinen). Vain vuonna 1980 sopimukset tehtiin liittotasolla. Kaikissa tulosopimusneuvotteluissa Oivion vastapuolena oli STK:n johtaja Pentti Somerto.
Kesäkuussa 1981 Pekka Oivio jäi ensimmäisenä SAK:n puheenjohtajana eläkkeelle tästä tehtävästä SAK:n 12. edustajakokouksen yhteydessä. SAK:n puheenjohtajana Oiviota seurasi Pertti Viinanen.
Robotti von Rosenbergin tutkimukset
Robotti von Rosenbergin tutkimukset on vuonna 1984 valmistunut suomalainen Yleisradion tuottama ympäristöopin ja luonnontieteiden kahdeksanosainen opetussarja. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Yleisradion Koulutelevision ohjelmistossa syyskuussa 1984. Ensiesityksen jälkeen ohjelma uusittiin moneen otteeseen, viimeksi vuonna 1991. Sarjan ohjasi ja käsikirjoitti Kirsti Tulonen-Seppänen. Musiikin ohjelmaan teki Kaj Chydenius.
Sarjassa von Rosenberg -niminen robotti saapuu Maahan tekemään tutkimuksia. Yhdessä kahden lapsiperheen kanssa robotti tutkii muun muassa erilaisia kemiallisia ja fysikaalisia ilmiöitä. Sarjan teemana on erityisesti ihmisen vastuu ympäristöstään. Robotti esiintyy sarjassa metalliromusta rakennettuna hahmona. Robotti von Rosenbergin ääntä esitti Pekka Milonoff.
Sarja oli myöhemmin taikurina tunnetuksi tulleen Iiro Seppäsen ensimmäinen televisioesiintyminen.
Weather Report (vuoden 1971 albumi)
Weather Report on Joe Zawinulin ja Wayne Shorterin vuonna 1971 perustaman samannimisen fuusiojazz -yhtyeen ensimmäinen albumi. Sen musiikillinen tyyli on lähellä Miles Davisin "In a Silent Way"ta ja "Bitches Brew"ia. Sähköiset soittimet (esimerkiksi sähköpiano) luovat erikoisen ilmavan vaikutelman.
Kappale ”Milky Way” edustaa elektronista tai nauhamusiikkia, jossa pitkillä jälkikaiuilla luodaan avaruudellisia efektejä. ”Orange Lady” sisältyy myös Miles Davisin "Big Fun" kokoelmalevylle.
Kokonaisuutena levy oli aikanaan käänteentekevä. Se aloitti Weather Reportin 16 vuotta kestäneen projektin, jonka puitteissa esiteltiin joukko uusia muusikoita ja uusia elektronisia soittimia.
Glory Leppänen
Glory Leppänen (o.s. Renvall; 28. marraskuuta 1901 Pariisi, Ranska – 26. lokakuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja, elokuvaohjaaja ja kirjailija. Hän oli taiteilija Aino Acktén tytär.
Leppänen kävi Suomen Näyttämöopiston, jonka jälkeen hän työskenteli Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1922–1936. Leppänen laajensi osaamistaan ohjaamiseen, jota hän opiskeli Max Reinhardtin teatterikoulussa Wienissä 1934. Kielitaitoisena hän pystyi seuraamaan uutta dramatiikkaa opintomatkoillaan Euroopassa. Leppänen toimi Viipurissa Kaupunginteatterin johtajana ennen talvisotaa. Syksyllä 1940 hän siirtyi Porin Teatteriin. Teatterinjohtajan työn lisäksi hän oli kesäisin lottakomennuksilla Itä-Karjalan kenttäsairaaloissa. Työtahti oli kova, ohjauksia kertyi 38 kolmessa vuodessa. Vuonna 1943 Leppänen siirtyi Tampereen Teatterin johtajaksi. Hän ohjasi TT:ssa 54 näytelmää kuudessa vuodessa. Tämän jälkeen Leppänen palasi Helsinkiin, jossa hän työskenteli Helsingin Kansanteatterin johtajana vuosina 1949–1951.
Glory Leppänen näytteli myös muutamassa elokuvassa. Hänen ainoa elokuvaohjauksensa on "Onnenpotku" (1936), joka oli ensimmäinen naisen ohjaama suomalainen elokuva. Elokuva oli Suomen Filmiteollisuuden tuottama, ja ohjausvastuu siirtyi Leppäselle, kun yhtiön pääohjaaja Erkki Karu kuoli yllättäen ja hänen paikalleen noussut uusi johtaja T. J. Särkkä ei vielä kokenut itseään riittävän päteväksi ohjaustehtäviin. "Onnenpotkua" ennen Leppänen oli näytellyt roolit mykkäelokuvissa "Runoilija muuttaa" (1927) ja "Rovastin häämatkat" (1931).
Leppäsen isä oli Acktén ensimmäinen puoliso, senaattori Heikki Renvall. Hänen isäkseen on toisaalta arveltu taiteilija Albert Edelfeltiä. Leppänen avioitui näyttelijä Aarne Leppäsen kanssa vuonna 1924. Aarne Leppänen kuoli 1937.
Munakata
Munakata () on kaupunki Fukuokan prefektuurissa Kyūshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Fukuokan ja Kitakyūshūn suurkaupunkien välimaastossa Genkainmeren rannikolla. Siihen kuuluu useita saaria, merkittävimpinä Ōshima ja rannikolta 60 kilometrin päässä sijaitseva Okinoshima. Munakatassa on 96 454 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 119,67 neliökilometriä.
Munakatan alueen historia liittyy kiinteästi Koreansalmen yli käytyyn kauppaan, jossa Munakata-klaani oli aktiivinen, ja merkittävään Munakatan pyhäkköön. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 syntyi Munakatan piirikunta. Munakatan kauppala perustettiin vuonna 1954 usean piirikunnan kylän yhdistyessä, minkä jälkeen se kehittyi liikenneyhteyksien parantuessa Fukuokan ja Kitakyūshūn nukkumalähiönä ja yliopistopaikkakuntana. Kaupunkioikeudet Munakata sai vuonna 1981. 2000-luvun kuntaliitosten myötä siihen yhdistettiin lisää alueita Munakatan piirikunnasta.
Luettelo varakkaimmista kuninkaallisista
Tämä on talouslehti Forbesin julkaiseman "maailman rikkaimmat kuninkaalliset" -luettelon mukainen luettelo varakkaimmista kuninkaallisista nettovarallisuuden mukaan dollareissa. Tiedot ovat vuodelta 2011.
Forbes kehottaa lukijaa huomioimaan, että kuninkaallisten varallisuus perustuu perittyyn omaisuuteen ja heidän asemaansa hallitsijana, todellisuudessa varallisuus jakautuu usein laajalle suvun sisällä. Kaikkien luettelossa mainittujen henkilöiden todellinen nettovarallisuus jää alle miljardiin dollariin. Kyseinen Forbesin luettelo on koottu yhdistämällä arvauksia ja tietoa.
! Järjestys
! Henkilö
! Arvonimi
!Valtio
!netto varallisuus ( USD)
!omaisuus
Hard N’ Horny
Hard N’ Horny on suomalaisen Wigwam-yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1969. Progressiivinen rocklevy sisältää sekä suomen- että englanninkielisiä sanoituksia. A-puolen aloittava Huldénin nimiin merkitty raita "633 Jesu Fåglar" sisältää n. 5 sekuntia lintujen äänten matkimista, koska varsinainen kappale ei mahtunut levylle, mutta levyn etiketit oli jo ehditty painaa (on epäilty, onko kappaletta edes oikeasti olemassa.) Kappaleen ruotsinkieliset sanat on painettu levyn ensimmäisen painoksen sekä vuoden 2003 remasteroidun CD-version kansivihkoon. Muut A-puolen kappaleet ovat Jukka Gustavsonin tekemiä. Albumin B-puolella on Jim Pembroken säveltämä Henry-nimisestä miehestä kertovien laulujen sarja, joka muodostaa eräänlaisen pienoisrockoopperan. Levyn ensimmäisen painoksen kannet ovat yhtyeen jäsenten käsin piirtämiä. Albumin aikaan julkaistusta singlestä "Luulosairas" tuli suuri hitti ja se on nykyäänkin Wigwamin tunnetuimpia kappaleita.Henry's..."Luulosairas" oli Wigwamin toinen single ja se julkaistiin 1969 B-puolenaan "Henry's Highway Code".
Gates of the Arcticin kansallispuisto
Gates of the Arcticin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Alaskassa, napapiirillä sijaitseva kansallispuisto. Gates of the Arctic julistettiin Yhdysvaltain kansalliseksi suojelumonumentiksi vuonna 1978, mutta jo kaksi vuotta myöhemmin 2. joulukuuta 1980 se kohotettiin kansallispuiston asemaan. Puiston 34 287 km² laajuista alaa hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan National Park Service. Denalin ja Kobuk Valleyn kansallispuistot sijaitsevat lähellä Gates of the Arcticia.
Suurin osa puistosta on autiota erämaata. Sinne ei johda maanteitä, eikä siellä ole vierailijoille rakennettuja tiloja kuten majataloja tai retkeilyalueita. National Park Service kuitenkin pyörittää pientä turistikeskusta läheisessä Coldfootin kylässä. Noin 1 500 ihmistä asuu puiston rajojen sisäpuolella pienissä yhteisöissä ja he saavat ravintonsa ja tarvikkeensa puiston luonnonvaroista.
Puisto sijaitsee tundralla. Sen eläimistöön kuuluu muun muassa hirviä, mustakarhuja, harmaakarhuja, susia ja ohutsarvilampaita. Puiston halki kulkee kuusi merkittävää jokea, joita ovat esimerkiksi Alatna- ja Kobuk-joki. Brooks Range -vuoristo sijaitsee puistossa.
Anestesia-aineet
Anestesia-aineet ovat lääkkeitä, joita käytetään potilaan rauhoittamiseen (sedatoimiseen) toimenpiteen tai tehohoidon yhteydessä. Yleisanestesian yhteydessä anestesia-aineilla saadaan aikaan anestesiainduktio eli nukahtaminen ja anestesian ylläpito.
Suonensisäisesti annosteltavia anestesia-aineita (laskimoanesteetteja) käytetään tavallisesti (kevyeen) rauhoittamiseen toimenpiteiden yhteydessä, tehohoitosedaatioon, anestesiainduktioon, lyhyeen nukutukseen ja pitkittyneen epileptisen kohtauksen katkaisuun.
Anestesiakaasut annostellaan hengityksen kautta joko maskilla tai intuboidun potilaan intubaatioputkeen erityisen anestesialaitteiston kautta seoksena hapen kanssa, ja usein seoksessa on lisänä ilokaasu. Anestesiakaasuilla ylläpidetään yleisanestesiaa. Ilokaasu tehostaa anestesiakaasujen vaikutusta. Inhalaationa annetun nukutusaineen lisänä tarvitaan usein lihasrelaksantteja eli herpauttajia, jotka lamauttavat sileitä lihasryhmiä. Näitä aineita tarvitaan leikkauksen suorittamista varten, varsinkin jos sisäelimiä pitää leikata.
Glacierin kansallispuisto
Glacierin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Montanan osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Se perustettiin 11. toukokuuta vuonna 1910. Sen 4098.8 km² laajuista alaa hallinnoi muiden Yhdysvaltain kansallispuistojen tapaan maan National Park Service. Yhdessä Kanadan Waterton Lakesin kansallispuiston kanssa Glacierin kansallispuisto muodostaa Waterton Glacierin kansainvälisen rauhanpuiston, joka on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluettelooon vuodesta 1995 alkaen.
Hiippa
Hiippa (joissain yhteyksissä hiippalakki tai piippalakki) viittaa erilaisiin teräväpäisiin päähineisiin. Hiippaa käyttävät katolisen ja luterilaisen kirkon piispat, mistä tulee sana hiippakunta. Ortodoksipiispat käyttävät kruunua muistuttavaa mitraa.
Puna-armeijan sotilaiden eräs päähine oli vuosien 1919–1941 välillä jäykkä hiippalakki ns. "Budjonnovka".
Monilla eurooppalaisilla ihmisen muotoisilla uskomusolennoilla on hiippalakki. Hiippalakki on varsinkin monilla pienikokoisilla uskomusolennoilla. Nykyajan joulutonttujen yleensä punaista hiippalakkia sanotaan myös tonttulakiksi.
Hippaleikki on saanut nimensä leikissä käytetystä hiippalakista. Hippa-nimisellä suomalaisella metsänhaltijalla, kuten joillakin muillakin haltijoilla, on ilmeisesti ollut hiippalakki.
Ainakin joskus hiippalakkipäisiksi kuvitellaan seuraavia olentoja:
Vantaan Vesi
Vantaan Vesi oli Vantaan kaupungin omistama kunnallinen liikelaitos, joka vastasi Vantaan vesihuollosta. Kaupungin organisaatiossa Vantaan Vesi kuului keskushallinnon toimialaan. Pääkaupunkiseudun vedenhankinta ja käsittely sekä jätevedenkäsittely ja johtaminen hoidettiin seudullisena yhteistyönä (Helsinki, Vantaa, Espoo). Vantaa oli osakkaana Pääkaupunkiseudun Vesi Oy:ssä, jonka tehtävänä oli hankkia ja toimittaa raakavettä Päijänteestä pääkaupunkiseudun kunnille.
Kunnallinen vesi- ja viemärilaitostoiminta Helsingin maalaiskunnan alueella alkoi syksyllä 1957, jolloin Valkealähteen vedenottamo otettiin käyttöön.
Vantaan Veden toiminta itsenäisenä liikelaitoksena loppui vuoden 2010 alussa, jolloin Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan kaupunkien vesilaitokset yhdistyivät YTV:n jätehuollon sekä seutu- ja ympäristötiedon kanssa Helsingin seudun ympäristöpalveluiksi (HSY). Kuntayhtymän vesihuollosta huolehtii vesihuollon toimiala.
Vantaan kaupungin asukkaista noin 97 % oli Vantaan Veden verkoston piirissä. Verkostoon liittyneitä käyttöpaikkoja oli 19036 kappaletta (2006). Kunnossapidettävää jakeluverkostoa liikelaitoksella oli yhteensä 706 kilometriä (2006). Kunnossapidettäviä jätevesiviemäreitä liikelaitoksella oli yhteensä 667 kilometriä (2006). Kunnossapidettäviä hulevesiviemäreitä (sadevesi) liikelaitoksella oli 396 kilometriä (2006). Verkostoon pumpatun veden kokonaismäärä oli 17,0 miljoonaa kuutiota, josta 94% pumpattiin Vantaan verkostoon Helsingin Veden Pitkäkosken vedenkäsittelylaitokselta. Pitkäkoskelle raakavesi johdettiin tunnelia pitkin Päijänteestä. Vantaan Vedellä oli kaksi omaa pohjavedenottamoa: Valkealähde ja Kuninkaanlähde. Pohjavettä pumpattiin niistä verkostoon yhteensä 1,0 miljoonaa kuutiota eli 6 % kokonaistarpeesta. 
Valkoisenlähteen vedenottamo on kuitenkin ollut pois käytöstä 11.4.2008 alkaen, koska raakaveden torjunta-ainepitoisuus ylitti tuolloin Sosiaali- ja terveysministeriön asetuksen 461/2000 mukaiset raja-arvot. Ottamo pysyy suljettuna toistaiseksi, koska torjunta-aineiden määrää laskeva aktiivihiililaiteisto nostaisi veden hintaa, ja korvaavaa puhdasta vettä on saatavilla Pitkäkosken puhdistamolta edullisemmin. Ottamo pidetään kuitenkin käyttökunnossa poikkeusolojen vedentarpeita varten.
Vantaan Vesi myös johti jätevedet puhdistettavaksi Espoon Veden Suomenojan puhdistamolle ja Helsingin Veden Viikinmäen puhdistamolle.
Vantaan Vedellä oli 4 vesitornia.
Vantaan Vesi oli yksi Vantaan kaupungin 11 pilottiyksiköstä, joissa otettiin käyttöön tulospalkkiojärjestelmä vuoden 2005 alusta. Vantaan vesi on lainannut pääomaa noin 75 miljoonaa euroa kaupungilta, jota se lyhentää vuosittain ja josta se maksaa korkoa takaisin Vantaan kaupungille. Vuonna 2006 liikelaitos tuloutti kaupungille korvausta peruspääomasta ja korkoa kaupungin lainasta yhteensä 10,7 miljoonaa euroa.
M/S Al Mansur
M/S Al Mansur oli Irakin presidentti Saddam Husseinin suomalaisvalmisteinen huvijahti, jonka kohtaloksi koitui Yhdysvaltain johtaman liittoutuman pommitus Basrassa huhtikuussa 2003. Kahdeksan pommin täysosuma tuhosi aluksen.
Al Mansur oli varusteltu loisteliaasti. Sadan hengen hopea-astiasto maksoi kolme miljoonaa markkaa. Aluksella oli myös oma sairaala, helikopterikansi, vedenalaiskamerat sukeltajien varalta ja päävieraan hytistä etukannelle johtava salainen pako-ovi. Loistojahti oli aina lähtövalmiina, ympäri vuorokauden ja ympäri vuoden. Laivan kansirakenteen kylkilevyt oli hitsattu ruotsalaisesta panssariteräksestä. Ikkunat olivat 4,5 senttiä paksua luodinkestävää laatua. Aluksen bruttovetoisuus oli 7 359 tonnia ja nettovetoisuus 3 795 tonnia. Kantavuus oli 1 223 tonnia. Hyttipaikkoja aluksella oli 32 ja kansipaikkoja 250.
Laiva oli lahja Saudien kuningasperheeltä Saddamille sodasta Irania vastaan. Nimi tarkoittaa "voittajaa" ja se viittaa kalifiin, joka perusti Bagdadin. Laivan alkutaival mutkistui, kun se valmistui 1982, sillä se jouduttiin Irakin ja Iranin välisen sodan vuoksi varastoimaan Pernoon. Loisteliaimman Suomessa rakennetun laivan luovutus tapahtui maaliskuussa 1983 Marokossa.
Laivaa pommitettiin vuonna 2003 Basran kaksiviikkoisen taistelun aikana 16 kertaa.
Jahdin pääkoneistona oli kaksi Wärtsilän Turun tehtaan rakentamaa Sulzer 8ZL40/48 -dieselmoottoria. Näiden 8-sylinteristen moottorien sylinterien halkaisija oli 400 mm ja iskun pituus 480 mm. Aluksen päämoottorit oli asennettu sota-alusten tapaan kumialustalle, jotta laivan kulku olisi mahdollisimman äänetöntä. Moottorit pyörittivät kahta säätösiipistä potkuria ja keulassa oli lisäksi ohjailupotkuri. Apukoneistona oli kolme dieselmoottoria, jotka pyörittivät kukin 1 000 kilowatin, 400 voltin, 50 hertsin vaihtovirtageneraattoria. Dieselpolttoainetta laiva voi ottaa 693,5 tonnia.
Cedi
Cedi on Ghanan virallinen rahayksikkö. Cedi jakautuu sataan "pesewaan", mutta nopean inflaation vuoksi pesewa-määräisiä rahoja ei vuosiin lyöty niiden arvottomuuden vuoksi, ja ennen vuoden 2007 rahanuudistusta 10 cedin metalliraha oli nimellisarvoltaan pienin liikkeessä tavattu kolikko. Vuoden 2007 heinäkuussa otettiin käyttöön uusi cedi, joka on arvoltaan 10 000 vanhaa cediä. Heinäkuussa 2007 käyttöön otetut setelit
Heinäkuussa 2007 käyttöön otetut kolikot
Preiviiki
Preiviiki (, laajalahti) on kylä Porissa, kaupungin länsipuolella. Se oli osa Porin maalaiskuntaa, joka liitettiin Porin kaupunkiin vuonna 1967. Kylässä on 332 asukasta (2013).
Preiviiki sijaitsee Preiviikinlahden rannalla, joka on yksi Suomen runsaslintuisimmista rannoista. Bredvik mainittiin jo vuonna 1491 ja on todennäköistä, että ensimmäiset asukkaat olivat ruotsinkielisiä. 1800-luvulla Preiviikissä valmistettiin laivoja, joilla vietiin muun muassa halkoja Tukholmaan. Myös kalastus oli merkittävä elinkeino 1800-luvulla. Preiviikin kalarannassa sijaitsee lintutorni, jota voidaan pitää alkupisteenä Preiviiki–Yyteri-luontopolulle. Polku kiertää 4 600 hehtaarisen Preiviikinlahden ja päättyy Yyterin hiekoille. Preiviikinlahti ja sen rannat kuuluvat Natura 2000 -suojeluohjelmaan.
Preiviikissä sijaitsevat toimintansa vuonna 2006 lopettanut Porin lyhytaaltoasema sekä Porin keskiaaltoasema, jonka nykyinen omistaja on Digita Oy.
Rory Cochrane
Rory K. Cochrane (s. 28. helmikuuta 1972 Syracuse, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Cochrane tuli tunnetuksi televisiosarjasta "", jossa hän näytteli vuosina 2002-2004 rikospaikkatutkija Tim Speedlea. Hän on esiintynyt urallaan elokuvissa kuten "Surutta? Sekaisin" (1993), "Empire Records – menoa ja musaa" (1995), "Argo" (2012) ja "Black Mass" (2015).
Cochrane on syntynyt Yhdysvalloissa, mutta kasvanut Englannissa. Cochrane muutti takaisin Yhdysvaltoihin kouluttaakseen itsensä näyttelijäksi. Cochrane aloitti näyttelijänuransa 1990-luvun alussa.
Ian Wright
Ian Wright (s. 3. marraskuuta 1963 Woolwich, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen jalkapalloilija. Hänen seurojaan olivat muun muassa Crystal Palace, Arsenal ja West Ham. Arsenalin joukkueessa hän oli voittamassa Valioliigaa kaudella 1997–1998. Hän pelasi Valioliigassa kaikkiaan 213 ottelua ja teki niissä 113 maalia. Kausilla 1993–1994 ja 1996–1997 hän teki 23 maalia. Myös kuudella muulla pääsarjakaudella hän teki vähintään kymmenen maalia, kahdesti 1. divisioonassa ja neljästi vuonna 1992 alkaneessa Valioliigassa.
FA Cupissa kaudella 1992–1993 Wright teki maalin sekä 1–1-tasapeliin päättyneessä ensimmäisessä loppuottelussa että Arsenalin 2–1-jatkoaikavoittoon päättyneessä uusinnassa Sheffield Wednesdayta vastaan.
Wright debytoi Englannin maajoukkueessa 6. helmikuuta 1991 ja teki lähes kahdeksan vuotta kestäneellä maajoukkueurallaan 33 ottelussa yhdeksän maalia, joista neljä MM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan marraskuussa 1993.
Ennakkojäsentäjä
Ennakkojäsentäjä tai ennakkojäsennin on aihepiirin esitys, jonka tarkoituksena on tutustuttaa oppijaa siihen esimerkiksi ennen luentoa tai johdatuksena oppimistehtävään. Ennakkojäsentäjät ovat pedagogisia välineitä, eräänlaisia välittäjiä ennestään tunnetun ja uuden aineksen välillä. Ennakkojäsentäjä voi olla lyhyt teksti, tekstin rakennejäsennys eli dispositio, kuva tai kaavio. Tarvittavaa esiymmärrystä luodaan siis suullisesti, kirjallisesti tai graafisin keinoin. Ennakkojäsentäjän idean ja käyttötavan esitti David Ausubel vuonna 1960.
Toimintaa harjoiteltaessa ennakkojäsentäjiä voidaan käyttää tarvittavan tiedon jäsentämiseen ennen harjoittelutilannetta. Ennakkojäsentäjät antavat kuvan toiminnasta etukäteen ja parantavat harjoittelun aikana tapahtuvaa oppimista sekä pidentävät sen vaikutusta.
Tiedonhankintaa edellyttävissä tehtävissä on tärkeää käyttää aiempaa tietoa ja osaamista tukena uuden informaation löytämisessä ja ymmärtämisessä. Ennakkojäsentäjä auttaa tämän esiymmärryksen tunnistamisessa ja esille tuomisessa.
Ennakkojäsentäjä kytkee hakuaihetta toisaalta aikaisemmin tiedettyyn ja toisaalta aihepiirin käsitteelliseen rakenteeseen. Näihin hakuaihe ymmärretään osana laajempaa kokonaisuutta eikä yksittäisenä asiana.
Anželika Balabanova
Anželika Isaakovna Balabanova () (1878 Tšernihiv, Venäjä – 25. marraskuuta 1965 Rooma, Italia) oli ukrainalaissyntyinen sosialisti, joka osallistui toiseen internationaaliin.
Hän oli opiskellut Brysselin vapaassa yliopistossa, jossa hän tutustui sosialismiin. Balabanova asettui Roomaan ja alkoi organisoida tekstiiliteollisuuden työntekijöitä. Hän liittyi Italian sosialistiseen puolueeseen (PSI) vuonna 1900. Balabanova oli päättämässä Kansainvälinen naistenpäivän vietosta Sosialistisen internationaalin naisten toisessa konferenssissa Kööpenhaminassa 26.–27. elokuuta 1910.
Balabanova toimi läheisessä yhteistyössä puoluejohtajien Antonio Labriolan, Giacinto Menotti Serratin, Benito Mussolinin ja Filippo Turatin kanssa. Balabanova siirtyi enemmän vasemmalle ensimmäisen maailmansodan aikana ja hänestä tuli sodanvastaisen Zimmerwaldin liikkeen aktivisti. Sodan aikana hän vietti suurimman osan ajastaan puolueettomassa Ruotsissa. Balabanova toimi vasemmistososialistien liikkeessä ja hänestä tuli läheinen ystävä ruotsalaisten kommunistijohtajien Ture Nermanin, Fredrik Strömin, Zeth Höglundin ja Kata Dalstörmin kanssa.
Balabanova liittyi Venäjän bolševikkipuolueseen vuonna 1917 ja toimi Kominternin sihteerinä vuosina 1919–1920, työskenteli mm. Vladimir Leninin, Lev Trotskin, Grigori Zinovjevin ja Emma Goldmanin kanssa. Hän kuitenkin riitautui kommunistien kanssa ja poistui Neuvostoliitosta vuonna 1922.
Hän palasi Italiaan, missä hän johti marxilaista maksimalistien ryhmää. Fasismin nousu pakotti hänet siirtymään Sveitsiin, Pariisiin ja New Yorkiin. Hän palasi Italiaan toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1947 Balabanova liittoutui Giuseppe Saragatin kanssa tämän hyväksyttyä liiton PSI:n ja Italian kommunistisen puolueen (PCI) kanssa. Balabanova liittyi Sosialistiseen työläväenpuolueeseen, josta myöhemmin tuli Italian demokraattinen sosialistipuolue (sisältäen Yhdistyneen Sosialistipuolueen).
Dikson (jäänmurtaja)
Dikson on venäläinen satamajäänmurtaja, jota voidaan käyttää kesäisin avomerihinauksiin. Laiva valmistui viimeisenä kolmen murtajan sarjasta, jonka aiemmat alukset olivat Mudjug (1982) ja Magadan (1982). Diksonin suunnittelussa oli tavoitteena luoda hankinta- ja käyttökuluiltaan dieselsähköistä koneistoa edullisempi propulsiojärjestelmä. Myös Murmansk Shipping Companyn omistaman murtajan varustelutasoa on laskettu, sillä sen on suunniteltu pysyvän sataman läheisyydessä.
Murtajan pääkoneistona on neljä Wärtsilä–Vaasa 8R32 -dieselmoottoria. Näiden 8-sylinteristen moottorien sylinterin halkaisija on 320 mm ja iskun pituus 350 mm. Moottorit on kytketty pareittain alennusvaihteen ja vauhtipyörän kautta kahteen säätösiipiseen potkuriin.
Nyyrikki (lehti)
Nyyrikki on 26 kertaa vuodessa ilmestyvä oululainen viihdelehti ja Suomen vanhin kaunokirjallinen viikkolehti.
Nyyrikin näytenumero ilmestyi 26. marraskuuta 1904. Lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti 1. huhtikuuta 1905 alkaen. Nyyrikin perustivat oululaiset Herman Willehad Marjamaa ja toimittaja Juho Raappana, joka oli vuonna 1899 perustanut "Kalevan" ja pakinoinut siinä Nyyrikki-nimimerkillä.
Lehden päätoimittajina toimivat Herkko Marjamaa ja vuosina 1949–1970 hänen poikansa Kosti Marjamaa. Kosti Marjamaa oli myös lehteä kustantavan H. W. Marjamaan Kirjapaino/Marjamaa Oy:n toimitusjohtaja.
Vuonna 1972 samantapaista "Perjantai"-nimistä lehteä Oulussa julkaissut Perjantai ky osti Nyyrikin ja vuonna 1976 toisen oululaisen viikkolehden "Sirpaleen". Sittemmin Nyyrikkiä on julkaissut Kolmiokirja Oy. Lehden päätoimittaja on Eeva Vainikainen.
Nyyrikissä julkaistaan novelleja, jatkokertomuksia, pakinoita ja runoja. Se on tullut tunnetuksi aloittelevien kirjoittajien tekstien ensimmäisenä julkaisupaikkana. Monet kirjailijat kuten Kalle Päätalo, Timo K. Mukka, Pentti Haanpää, Uuno Kailas ja Jorma Kurvinen ovat uransa alkuvaiheessa kirjoittaneet Nyyrikkiin.
Bunyavirukset
Bunyavirukset ("Bunyaviridae") ovat vaipallisia yksisäikeisiä 100–120 nm:n läpimittaisia RNA-viruksia, jotka ovat saaneet nimensä Ugandassa sijaitsevan Bunyamweran kaupungin mukaan. Suomessa yleisin bunyavirus on Inkoo-virus, ja se on eristetty hyttysestä.
Bunyavirus heimoon kuuluu useita eri virusryhmiä mm. hantavirus, joka ainoana virusryhmässä ei leviä niveljalkaisten avulla, toisin kuin muut ryhmään kuuluvat virukset, joita tavataan ympäri maailmaa.
Viruksen isäntäeläiminä pidetään suurnisäkkäitä ja se leviää hyttysten välityksellä.
Suomessa ja varsinkin Lapissa, missä on paljon hyönteisiä, väestön vastustuskyky on 70 % ja ylikin, etelämpänä vastustuskyky on 20 %. Suomessa esiintyvä Inkoo-virus aiheuttaa aivotulehdusta, "enkefaliittia", mutta tätä tavataan kuitenkin harvoin. Yleensä oireet ovat lieviä tai piileviä, "subkliinisia". Toisessa ääripäässä Inkoo-virus saattaa aiheuttaa lyhyen, mutta rajun aivotulehduksen. Tällaista muotoa on tavattu lähinnä lapsilla ja nuorilla. Koska virusta levittää hyttynen, tartuntoja ei tapaa yleensä muulloin kuin kesäaikaan.
Inkoo (Kalifornian enkef. ryhmä) Esiintymisalue Fennoskandia, entinen NL. Levittäjä Hyttynen
Uukuniemi Esiintymisalue Fennoskandia, Itä-Eurooppa 
Levittäjä Puutiainen
Krimin-Kongon verenvuotokuume Esiintymisalue Afrikka, Aasia, Itä-Eurooppa Levittäjä Puutiainen, ja leviää myös suoraan eläimestä tai potilaasta
Rift Valley Fever Esiintymisalue Afrikka Levittäjä Hyttynen
Hietasääskikuume Esiintymisalue Välimeren maat Levittäjä Hietasääski
Bunyavirukset kuuluvat arbovirus-ryhmään. Ennen virukset ryhmiteltiin leviämistavan tai virusinfektion oireiden mukaan. Arbovirus, "(arbo=arthropod-borne=niveljalkaisten levittämä)."
Muita tärkeitä arboviruksia:
Auditointi
Auditointi on määrämuotoinen ja riippumaton (objektiivinen) arviointi sen havaitsemiseksi, onko auditoinnin kohteelle asetetut vaatimukset täytetty. Nämä vaatimukset voivat olla esimerkiksi laatujärjestelmävaatimuksia. Auditoinnin tekee yleensä yksi tai useampi auditoinnin kohteen kannalta riippumaton henkilö. Se koostuu kenttäkäynneistä, haastatteluista ja tutustumisesta auditoinnin kannalta olennaisiin prosessikuvauksiin ja työohjeisiin. ISO 9000- ja ISO 14000 -sertifikaatteja varten tehtävän auditoinnin voi suorittaa ainoastaan sitä varten akkreditoitu taho. Johtamisjärjestelmien auditointiohjeita on koottu Suomen Standardisoimisliitto SFS ry:n julkaisemaan standardiin SFS-EN ISO 19011.
Auditointi on levinnyt myös korkeakouluihin ja lisääntynyt erityisesti viime vuosina. Auditointiperinne on erityisen vahva Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa, joissa myös julkaistaan runsaasti korkeakoulujen välisiä ranking-listoja (esimerkiksi Times Higher Educationin julkaisema).
Korkeakouluja auditoidaan monilla tavoin. Suomessa opetusministeriön yhteydessä toimiva Korkeakoulujen arviointineuvosto auditoi muun muassa kaikkien korkeakoulujen laadunvarmistusjärjestelmät aikavälillä 2005–2011 Bolognan prosessin laadun yhtenäistämistavoitteiden pohjalta.
Perjantai (lehti)
Perjantai oli Oulussa ilmestynyt kaunokirjallinen viikkolehti, jossa julkaistiin erityisesti aloittelevien kirjoittajien tekstejä. Perjantain perustivat Oulussa 1924 taloudenhoitaja Juho Kastell (myöh. Kastemaa), kirjapainonjohtaja Oskari Pako ja opettaja Erkki Tuomikoski. Lehti alkoi ilmestyä säännöllisesti vuoden 1925 alusta. Perjantai kilpaili alusta saakka kaksikymmentä vuotta vanhemman Nyyrikki-viikkolehden kanssa lukijoista. Perjantai-lehteä kustantava Perjantai ky osti Nyyrikin 1972 ja Sirpaleen 1976.
Vastaavia kaunokirjallisia lehtiä perustettiin Oulussa muitakin, kuten Revontulet, Merikoski ja 1927 perustettu Sirpale, jonka perustaja oli Juho Henrik (Hannes) Haikala, ent. Hekkala. Näistä oululaisista kaunokirjallisista viikkolehdistä ilmestyy enää Nyyrikki.
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Perjantai oli vuonna 1933 sijalla 4, vuonna 1943 sijalla 7, vuonna 1953 sijalla 14, vuonna 1963 sijalla 15, vuonna 1973 sijalla 36 ja vuonna 1983 enää sijalla 50.
Fátima Madrid
Fátima Madrid Calancha (s. 28. joulukuuta 1979 Sevilla, Andalusia) on entinen espanjalainen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1996. Siellä hän karsiutui alkuerissä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, yhdessä Blanca Cerónin, Susanna Garabatosin, ja Claudia Francon kanssa.
Musta-Nykyri
Pehr Olofinpoika Nykyri eli Musta-Nykyri oli muhoslainen talonpoikaispäällikkö pitkän vihan aikana. Musta-Nykyri tunnetaan pohjoispohjalaisessa kansantarustossa. Tarinat hänestä ovat selvästi liioilteltuja, ja niissä on yliluonnollisia tapahtumia.
Musta-Nykyri sai nimensä ihonsa tummasta vivahteesta. Hän oli jättiläismäinen, väkivahva ja hyvä taistelija. Lisäksi hän oli voimallinen noita. Hän osasi luoda sotamiehiä ilmaan heittämistään höyhenistä. Hän osasi myös loihtia itsensä hetkellisesti haavoittumattomaksi. Hän sai venäläiset pakenemaan jo pelkästään meluamalla.
Ijevan
Ijevan () (myös Idzhevan ja Idjevan; aikaisemmin, Istibulagh, K’arvansara, Karavan Savan, K’aravansaray, Karavansarai ja K’ervansera) on kaupunki (kylä vuoteen 1961) Armeniassa, se on Tavušin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa on 15 620 (2008) ja se on asukasluvultaan suurin kaupunki alueella. Matkaa Armenian pääkaupunkiin, Jerevaniin kaupungista on 142 kilometriä.
Jerevanista ja Hradzanista Qazahiin johtavat valta- ja rautatiet kulkevat kaupungin läpi.
Kaupungissa on muun muassa puunjalostusyriyksiä, viinin valmistusta, suuri betonitehdas ja mattokutomoita. Vuodesta 1994 lähtien Ijevanissa on ollut Jerevanin yliopiston toimipiste, jossa noin 900 opiskelijaa. Tässä toimipisteessä on mahdollista opiskella armenian kieltä ja kirjallisuutta, käytännön matematiikkaa, fysiikkaa, historiaa, psykologiaa ja pedagogiikkaa. Kaupungissa sijaitsee myös monikäyttöinen Arnar urheilustadion.
Strop
Strop eli partaveitsenhiasin on hiontatyökalu, jota käytetään terävien veisten tai muiden työkalujen viimeistelyyn.
Partaveitsenhiasin on nimensä mukaan alkujaan partaveitsien teroitukseen käytetty työväline, mutta sen käyttö on yleistä myös puunveistäjien ja lukuisien muiden teräviä työvälineitä käyttävien käsityöläisten keskuudessa.
Teroituksen jälkeen työkalun terän reuna on erittäin ohut, joten sillä voi leikata puuta tai nahkaa vain lyhyen ajan ennen uutta teroitusta. Muutama partaveitsenhiasimen veto voi tehdä terän jälleen teräväksi. Terää ei tulisi teroittaa jyrkässä kulmassa, koska äärimmäinen terän reuna pyöristyy. Terää tulisi pitää aina tasaisesti hiomispintaa vasten.
Partaveitsenhiasin valmistetaan yksinkertaisimmillaan palasta nahkaa. Yleensä käytetään nahan lihapuolta. Nahkapala liimataan tavallisesti kahvalliseen puulevyyn. Partaveistenhiasimissa on yleensä kaksi puolta, joista toiseen on lisätty vahamaista hiontaainetta tai öljyä (esimerkiksi kevyttä koneöljyä tai parafiiniöljyä ja hiontapulveria (1-5 mikronin alumiinioksidia) ja toinen on jätetty käsittelemättä. Puulevylle liimattava nahka on usein ohutta, jotta hiomispinta olisi mahdollisimman joustamaton ja pinta pysyisi tasaisena teroituksen aikana.
Ria
Riia ja Ria ovat naisen etunimiä. Ne ovat Maria-nimen lyhentymiä. Vuodesta 2010 alkaen Riian nimipäivää vietetään suomenkielisessä kalenterissa 2. heinäkuuta. Riia mainitaan myös mahdollisena lyhennyksenä nimestä Viktoria. Espanjan kielessä Ria tarkoittaa virtaa. Suomessa Rian on vuoden 2012 loppuun mennessä saanut nimekseen 587 ja Riian noin 885 naista.
Turvallisuusvalvojan erikoisammattitutkinto
Turvallisuusvalvojan erikoisammattitutkinto on yksityisen turvallisuusalan esimiestutkinto, joka antaa pätevyyden vartioimisliikkeen vastaavaksi hoitajaksi. Tutkinnosta käytetään yleisesti lyhennettä TVEAT. 1. päivänä tammikuuta 2017 voimaan astuvan uudistetun lain yksityisistä turvallisuuspalveluista mukaan vain turvallisuusvalvojan erikoisammattitutkinnon suorittanut henkilö voi toimia yksityisen vartioimisliikkeen vastaavana hoitajana. Tämä vahvistaa yksityiselle turvallisuusalalle räätälöidyn turvallisuusvalvojan erikoisammattitutkinnon asemaa alan esimiestutkintona.
1 § Tutkinnon osat
Tutkintotodistuksen saamiseksi on suoritettava seuraavat tutkinnon pakolliset osat:
ja kolme osaa seuraavista
Vartioimisliikkeen vastaavaksi hoitajaksi hyväksymisen edellytyksenä olevat koulutusvaatimukset on määritelty vartioimisliikkeen vastaavan hoitajan ja vartijan koulutuksesta annetun sisäasiainministeriön asetuksen (780/2002) 1 §:ssä. Kyseisen pykälän mukaan vastaavan hoitajan koulutus koostuu turvallisuusvalvojan erikoisammattitutkintoon sisältyvästä kolmen osan laajuisesta opetuskokonaisuudesta. Nämä erikoisammattitutkinnon osat ovat turvallisuuslainsäädäntö, vartioimisliiketoiminnan
ja vartiointityön perusteet ja yksi vapaavalintainen tutkinnon osa. Henkilö voidaan hyväksyä vartioimisliikkeen vastaavaksi hoitajaksi yksityisistä turvallisuuspalveluista annetun lain (282/2002) 20 §:n perusteella, jos hän on suorittanut hyväksytysti edellä mainitun koulutuksen sekä täyttää muut lainsäädännössä hänelle asetetut edellytykset.
Koulutus on suunnattu esimiestehtävässä työskenteleville tai siihen suuntautuville. Myös yritysten ja laitosten turvallisuudesta vastaavina henkilöinä, suojelujohtajina tai turvallisuuspäälliköinä työskentelevät hakeutuvat koulutukseen. Tutkinto suoritetaan näyttötutkinnoin yleisimmin oppisopimuskoulutuksena.
Tutkinnon suorittaneet sijoittuvat työskentelemään yleisimmin vartioimisliikkeiden esimiestehtävissä, yrityksen turvallisuusvastaavina tai turvallisuusalan asiantuntijoina, turvallisuusalan kouluttajina tai vartioimisliikkeiden vastaavina hoitajina.
Koulutuksen sisältämät tutkinnon osat riippuvat järjestetyn koulutuksen suuntautumisesta. Esimerkki koulutuksen sisältämistä tutkinnon osista: turvallisuuslainsäädäntö, turvallisuussuunnittelu, turvallisuustekniikka, tietoturvallisuus ja vartioimisliiketoiminnan ja vartiointityön perusteet.
Koulutusta järjestävät lähinnä ne aikuiskoulutuskeskukset jotka tarjoavat muutakin turvallisuusalan koulutusta.
Ivana Kobilca
Ivana Kobilca (20. joulukuuta 1861 – 4. joulukuuta 1926) oli slovenialainen taidemaalari, tyylillisesti realisti. Hän opiskeli, asui ja työskenteli useissa Euroopan kaupungeissa, kuten Wienissä, Sarajevossa, Berliinissä, Pariisissa ja Münchenissä.
Monet Kobilcan töistä ovat asetelmia ja muotokuvia. Hän eteni uransa myöhemmässä vaiheessa kohti impressionismia.
Kobilcan kuva oli 5 000 Slovenian tolarin setelissä ennen vanhan rahayksikön korvaamista eurolla vuoden 2007 alusta.
M/T Tupavuori
M/T Tupavuori oli Neste Oy:n omistama säiliölaiva, joka räjähti vuonna 1958 Nesteen Naantalin jalostamon laiturissa.
"Tupavuori" rakennettiin Hollannissa Van der Giessen & Zonen’s Scheepswervenin telakalla Rotterdamin lähellä, ja se luovutettiin tilaajalle 12. tammikuuta 1954. "Tupavuori" oli valmistuessaan Suomen kauppalaivaston suurin alus.
Nesteen Naantalin öljynjalostamo aloitti 26. kesäkuuta 1957 toimintansa, kun tankkeri "Tupavuori" toi jalostamon laituriin 14 940 tonnin maaöljylastin Novorossijskista.
"Tupavuori" räjähti Naantalin jalostamon laiturissa 5. lokakuuta 1958, jolloin kolme ihmistä sai surmansa paineaallossa. Aluksen tankit olivat räjähdyshetkellä tyhjiä. Räjähdyksen jälkeen kallistunut alus nostettiin pystyyn ja vietiin romutettavaksi.
Omaelämäkerta
Omaelämäkerta on faktapohjainen teos, joka kuvaa kirjoittajansa elämän vaiheita. Omaelämäkerran toinen nimitys "autobiografia" juontuu kreikan kielen sanoista "autos" (itse-), "bios" (elämä) ja "grafein" (kirjoitus). Termiä on käytetty jo ainakin 1700-luvun lopusta lähtien, mutta itse kirjallisuuden muoto on jo vanhempi.
Elämäkerran kirjoittaja joutuu yleensä käyttämään apunaan useita dokumentteja, mutta omaelämäkerta perustuu tyypillisesti kirjoittajan omaan muistiin.
Omaelämäkertaa muistuttava teostyyppi on muistelmateos. Muuten oman elämänsä vaiheita voi kuvata esimerkiksi päiväkirjan tai nyttemmin blogin avulla.
Champasak
Champasak (tai Champassak, laoksi ຈໍາປາສັກ) on provinssi Laosin eteläosassa, Thaimaan ja Kambodžan rajalla. Se on yksi kolmesta entisestä kuningaskunnasta, jotka edelsivät Laosin kuningaskuntaa Lan Xangia (Laosin kansantasavallan edeltäjä). Vuoden 2015 väestönlaskennassa maakunnassa oli 694 000 asukasta. . Provinssin pääkaupunki on Pakxe.
Mekong, yksi maailman suurimmista joista virtaa provinssin läpi.