hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Roger Moens
Roger Moens (s. 26. huhtikuuta 1930 Erembodegem, Belgia) on entinen belgialainen juoksija, 800 metrin olympiamitalisti ja maailmanennätysmies.
Moens edusti Belgiaa Helsingin olympialaisissa 1952 400 metrin ja 4 × 400 metrin juoksuissa pudoten kummassakin lajissa alkuerissä jatkosta. Seuraavana vuonna hän juoksi 800 metrillä ennätyksensä 1.48,8, jota kohensi vuoden 1954 Belgian mestaruuskilpailuissa lukemiin 1.47,5. Tulos nosti hänet Bernin EM-kilpailujen ennakkosuosikiksi, mutta hän joutui tyytymään hyvätasoisessa kilpailussa viidenteen sijaan ajalla 1.47,8.
Moens rikkoi 3. elokuuta 1955 Oslon Bislettillä 16 vuotta voimassa olleen Rudolf Harbigin 800 metrin maailmanennätyksen juostuaan ajan 1.45,7. Seuraavana vuonna hän oli alkukaudesta hyvässä kunnossa, mutta kärsi pahasta jalkavammasta ennen Melbournen olympialaisia, eikä voinut osallistua loppukilpailuun. Vuoden 1957 Bislettin kisoissa hän kukisti kaikki Melbournen mitalistit ajallaan 1.46,0.
Moens ei osallistunut Tukholman EM-kilpailuihin 1958 riitauduttuaan seuransa kanssa. Viimeisissä suurkisoissaan, Rooman olympialaisissa 1960, hän saavutti ainoan arvokisamitalinsa, hopean. Moens oli puolimatkassa toisena Christian Wäglin jälkeen. Loppusuoralla Moens johti kilpailua ja hellitti hieman huomattuaan toisena olleen George Kerrin putoavan vauhdistaan. Muutama metri ennen maalia Peter Snell, joka oli tuolloin vielä melko tuntematon, yllätti kuitenkin Moensin sisäkautta. Snell voitti kultaa uudella olympiaennätyksellä 1.46,3, Moens jäi kaksi kymmenystä. Samoissa kilpailuissa hän kuului myös Belgian pitkän viestin joukkueeseen, joka putosi alkuerissä jatkosta.
Tết
Tết, oikeammin Tết Nguyên Đán, on vietnamilainen uudenvuoden juhla. Se perustuu kuukalenteriin ja osuu 21. tammikuuta – 21. helmikuuta väliselle ajalle ja on yleensä samaan aikaan kiinalaisen uudenvuoden kanssa.
Tet-juhla jakautuu kolmeen osaan, jotka ovat "Tất Niên" (juhlan valmistautumisen aika), "Giao Thừa" (uudenvuodenaatto) sekä itse juhlapäivä "Tân Niên".
Tết-päivänä vietnamilaiset kunnioittavat esi-isiään ja juhlivat vuoden alkua perheensä kanssa. Agraariyhteiskunnassa se oli harvinainen tilaisuus viettää useita vapaapäiviä sadonkorjuun ja uuden sadon kylvämisen välillä.
Tết on tärkeä päivä vietnamilaisten uskonnossa ja uskomuksissa, ja sitä varten siivotaan ja kunnostetaan kotia, hankitaan uudet vaatteet ja maksetaan vanhat velat pois mahdollisuuksien mukaan.
Aki Wahlman
Aki Wahlman (s. 1964 Laitila) on suomalainen keittiömestari, opettaja ja yrittäjä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Kokkisota, Liemessä ja Mitä tänään syötäisiin? -televisio-ohjelmien kautta.
Wahlman voitti Vuoden kokki -kilpailun vuonna 1996. Hän edusti Suomea kansainvälisessä Bocuse d’Or -kilpailussa vuonna 1997. Vuonna 2006 hän julkaisi kirjan "Kokki ja kokkioppilaat".
Wahlman on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Fucking Disco
Fucking Disco on suomalaisen punkyhtyeen Rattuksen vuonna 1981 omakustanteena julkaistu EP-levy, josta otettiin yhteensä 300 kappaleen painos kahdessa erässä. Osa levyistä toimitettiin myytäväksi Englantiin. Vuonna 2008 saksalainen Höhnie Records puolestaan julkaisi EP:n 500 kappaleen uusintapainoksena.
Rattuksen jäsenet esiintyvät kansiteksteissä taiteilijanimillä Goljat (Jake), Hindi (Tomppa) ja Bongo (Vellu). Levyn etukannessa on yhtyeen kirjoittama arvostelu EP:stä, joka myöhemmin julkaistiin sellaisenaan "Soundi"-lehdessä ja takakannessa Johanna-levy-yhtiön Rattukselle lähettämä kielteinen palaute. Musiikillisesti levy on monipuolisempi kuin yhtyeen vuotta aikaisemmin julkaistu ensisingle. "Fucking Disco" sisältää perinteisen punkin lisäksi myös vaikutteita ska- ja diskomusiikista.
Divine Heresy
Divine Heresy on amerikkalainen metallimusiikkia soittava yhtye, jonka perusti Fear Factoryn kitaristi Dino Cazares. Vaikka yhtyeen juuret juontuvat vuodelle 2002, aloitti se virallisesti toimintansa vuonna 2006. Kitaristi Cazaresin lisäksi yhtyeeseen kuuluvat entinen Vital Remains-ja nykyinen World Under Blood-rumpali Tim Yeung, entinen Nile-basisti Joe Payne ja laulaja Travis Neal. Entinen laulaja Tommy "Wext" Cummings erotettiin Divine Heresystä keikan aikana sattuneen tappelun takia 26. huhtikuuta 2008. Uutta laulajaa varten pidettyjen koe-esiintymisten jälkeen ilmoitettiin 14. päivä elokuuta, että uudeksi laulajaksi tulisi The Bereaved-laulaja Travis Neal.
Yhtyeen ensimmäinen albumi "Bleed the Fifth" julkaistiin 28. päivä elokuuta 2007 ja se myi ensimmäisellä viikolla 2700 kappaletta. Saaden yleisesti hyviä arvioita, Eduardo Rivaria Allmusicista kommentoi albumin "lyövän lähes täydelliseen tasapainoon varmuuden ja innovaation välille".
28. päivänä heinäkuuta 2009 Divine Heresy julkaisi toisen albuminsa "Bringer of Plagues". Se on yhtyeen ensimmäinen levy Travis Nealin, uuden laulajan, kanssa. Dino Cazares toimi albumin tuottajana yhdessä Dirty Icon-tuottajatiimin (Lodan Mader ja Lucas Baker) kanssa. Ennen julkaisua yhtyeen Myspace-sivulle laitettiin kuunneltavaksi kaksi uutta kappaletta, "Undivine Prophecies" ja "Bringer of Plagues".
Dharmakustannus
Dharmakustannus on Dharmakeskus-nimisen meditaatiokeskuksen yhteydessä toimiva yhtymä, joka julkaisee suomennoksia buddhalaisuuden perusteoksista sekä musiikkia ja videoita.
Napsut
Napsut ("Myiarchus") on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Papyrus 26
Papyrus 26 on varhainen Egyptistä löytynyt kreikankielinen kopio Uudesta testamentista. Se on papyruskäsikirjoitus Roomalaiskirjeestä, sisältäen kirjan 1. luvun jakeet 1-16. Käsikirjoitus on paleografisesti ajoitettu 500-600-luvuille.
Sitä säilytetään nykyään Southern Methodist University:ssä Dallasissa, Teksasissa.
Lybia tesselata
Lybia tesselata on taskurapu, jota joskus pidetään riutta-akvaarioissa, varsinkin pienissä nanoriutta-tyyppisissä altaissa.
Se elää symbioosissa kahden pienikokoisen "Bunodeopsis"-sukuun kuuluvan merivuokon kanssa. Vuokot tarttuvat ravun kahteen raajaan. Kun rapu vaihtaa kuorta, vuokkojen on siirryttävä sen uuteen kuoreen. Sitä kutsutaan englanniksi nyrkkeilijätaskuravuksi ("boxer crab") tai pom-pom-ravuksi, koska vuokot muistuttavat nyrkkeilijänhanskoja tai cheerleading-tyttöjen käyttämiä viuhkoja.
"Lybia tesselata" jää melko pienikokoiseksi, alle kaksisenttiseksi. Sen vartalo on litteä ja raajat suhteessa pitkät. Kuoren pohjaväri on beige, ja sitä kirjovat kapeat mustat viirut ja leveämmät valkeat ja suklaanruskeat kuviot. Naaraan erottaa leveämmästä pyrstöstään.
"Lybia tesselata" on kotoisin trooppisilta merialueilta: sitä on tavattu Afrikasta, Indopasifiselta merialueelta ja Marshallin saarilta.
C. F. W. Walther
Carl Ferdinand Wilhelm Walther () oli amerikkalaisen luterilaisen Missouri-synodin ensimmäinen presidentti ja myös sen merkittävin teologi.
Walther syntyi papin poikana Langenchursdorfin kylässä silloisessa Saksin kuningaskunnassa. Lokakuussa 1829 hän pääsi opiskelemaan teologiaa Leipzigin yliopistoon. Jo varhain hän joutui keskeyttämään opiskelunsa kuudeksi kuukaudeksi sairastuttuaan keuhkotautiin, joka miltei koitui hänen kohtalokseen. Sairautensa aikana hän tutustui lähemmin Martti Lutherin tuotantoon ja vakuuttui siitä, että hänen opetuksensa olivat täysin Raamatun mukaisia. Valmistuttuaan yliopistosta Walther työskenteli kolme vuotta yksityisopettajana Kahlan kaupungissa Thüringenissä.
15. tammikuuta 1837 hänet ordinoitiin papiksi Bräunsdorfin seurakuntaan Saksissa. Pian hän ajautui kuitenkin konfliktiin Saksin hallinnon kanssa, koska uskoi näiden poikkeavan historiallisesta luterilaisuudesta ja näin opettavan vääriä oppeja.
Walther ja useat muut hänen laillaan ajattelevat henkilöt liittyivät yhteen dresdeniläisen pastori Martin Stephanin johdolla. Marraskuussa 1838 noin 800 saksilaista lähtivät siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin, koska eivät kotimaassaan voineet harjoittaa uskontoaan haluamallaan tavalla. Siirtolaiset saapuivat New Orleansiin 5. tammikuuta 1839 ja valtaosa siirtolaisista asettui asumaan Missourin Saint Louisiin. Siirtokunnan ensimmäinen piispa oli edellä mainittu Martin Stephan, mutta hän joutui pian jättämään yhteisön jouduttuaan syytetyksi seksuaalisista väärinkäytökisistä sekä lahjonnasta. Jäljelle jääneistä papeista Carl Walther nautti suurinta arvostusta. Hän toimi pappina Perryn piirikunnan Dresdenissä vuoteen 1841 asti, kunnes kutsuttiin edesmenneen veljensä seuraajaksi Saint Louisiin.
Stephanin erottamisesta seuranneen kriisin johdosta yhteisössä käytiin perusteellisia keskusteluja siitä, oliko heidän yhteisönsä edelleen osa Saksin kirkkoa vai kokonaan uusi kirkko. Carl Walther muodosti kantansa Lutheriin ja sai ajettua läpi näkemyksen, että he olivat uusi, itsenäinen kirkko, joka oli tyystin vapaa aiemmista määräyksistä ja rakenteista.
Toukokuussa 1841 Walther asetettiin virkaansa Saint Louisin kolminaisuuden kirkossa, jota virkaa hän sitten hoiti aina kuolemaansa asti. Saman vuoden syyskuussa hän avioitui neiti Emilie Buengerin kanssa. Perheeseen syntyi kaikkiaan kuusi lasta.
26. huhtikuuta 1847 perustettiin Missouri-synodi (). Walther toimi synodin ensimmäisenä presidenttinä vuosina 1847–1850 ja uudelleen 1864–1878. 40 vuoden aikana Walther toimi kirkon piirissä useissa eri viroissa sekä perusti ja päätoimitti useita luterilaisia aikakausijulkaisuja, kuten "Der Lutheraner" ja "Lehre und Wehre". Hän myös kirjoitti useita teologisia kirjoja, joista tunnetuin lienee "The Proper Distinction Between Law and Gospel".
Walther kuoli Saint Louisissa 7. toukokuuta 1887 ja hänet haudattiin Concordia-hautausmaalle, jonne myöhemmin pystytettiin hänen mausoleuminsa.
Game Genie
Game Genie on pelikonsoleille tarkoitettu lisävaruste. Se on niin sanottu huijausmoduuli eli muuttaa pelien toimintaa pelaajan määräämällä tavalla. Pelaaja voi saada peleissä esimerkiksi lisää elämiä ja paremmat aseet.
Game Genie on saatavilla seuraaville pelikonsoleille:
Game Genie -laitteeseen kiinnitetään pelimoduuli, minkä jälkeen laite asetetaan pelikonsoliin. Konsoli käynnistetään, jolloin Game Genie -ruutu tulee näkyviin. Pelaaja syöttää yhden tai useamman koodin. Lopuksi pelaaja käynnistää pelin, ja Game Genie vaikuttaa sen toimintaan koodien mukaisesti.
Jokaiselle pelille on eri koodit. Niitä löytyy muun muassa Game Genien ohjekirjasta ja internetistä. On myös mahdollista muutella olemassaolevia koodeja ja keksiä itse uusia.
Michel Jazy
Michel Jazy (s. 13. kesäkuuta 1936 Oignies, Ranska) on entinen ranskalainen juoksija. Hän on olympiamitalisti, kaksinkertainen Euroopan mestari ja viestit mukaan lukien yhdeksänkertainen maailmanennätysmies.
Jazy sijoittui kymmenenneksi Tukholman 1958 EM-kilpailujen 1 500 metrillä. Rooman olympialaisissa 1960 hän saavutti samalla matkalla hopeaa ajalla 3.38,4 Herb Elliottin voittaessa kilpailun uudella maailmanennätystuloksella 3.35,6.
Jazy teki ensimmäisen kaikkiaan seitsemästä henkilökohtaisesta maailmanennätyksestään juostessaan 14. kesäkuuta 1962 Pariisissa 2 000 metrillä ajan 5.01,6. Vain kolmetoista päivää myöhemmin hän paransi St. Maur'ssa 3 000 metrin ME:n lukemiin 7.49,2. Saman vuoden syyskuussa hän voitti Belgradin EM-kilpailuissa kultaa 1 500 metrillä ajalla 3.40,9 – hopeamitalisti Witold Baran hävisi yli sekunnin. Kesäkuussa 1963 hän teki Pariisissa kahden mailin maailmanennätyksen 8.29,6. Saman vuoden heinäkuussa hän juoksi 1 500 metrillä Euroopan-ennätyksen 3.37,8.
Tokion olympialaisissa 1964 Jazy lähti 5 000 metrin kilpailussa irtiottoon viimeisen kierroksen alkaessa. Takasuoralla hän kasvatti eron seuraaviin jo kymmeneen metriin ja johti kilpailua vielä 50 metriä ennen maalia, mutta putosi lopulta neljänneksi vain kaksi kymmenystä hopeasta jääneenä.
Kesäkuussa 1965 Jazy rikkoi neljä maailmanennätystä. Hän juoksi 9. kesäkuuta Rennesissä mailin maailmanennätyksen 3.53,6. Kaksi viikkoa myöhemmin hän paransi Melunissa kahden mailin ME:n lukemiin 8.22,6 ja rikkoi samalla omissa nimissään olleen 3 000 metrin maailmanennätyksen ajalla 7.49,0. Kaksi päivää myöhemmin hän teki parhaan osuusajan Ranskan 4 × 1 500 metrin viestijoukkueen juostessa uuden maailmanennätyksen 14.49,0.
Kesäkuussa 1966 Jazy paransi 1 500 metrin Euroopan-ennätyksen aikaan 3.36,4 ja kymmenen päivää myöhemmin aikaan 3.36,3. Hän voitti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kultaa 5 000 metrillä kukistaen Harald Norpothin yli sekunnilla – Jazyn aika oli 13.42,8. 1 500 metrillä hän saavutti Bodo Tümmlerin jälkeen hopeaa ajalla 3.42,2. Jazy teki viimeisen henkilökohtaisen maailmanennätyksensä 12. lokakuuta 1966 St. Maur'ssa juostessaan 2 000 metriä ajassa 4.56,2.
Jazy voitti Ranskan mestaruuden 800 metrillä vuosina 1961 ja 1962, 1 500 metrillä vuosina 1956, 1957, 1958, 1960, 1963 ja 1964, 5 000 metrillä vuonna 1966 sekä maastojuoksussa vuosina 1965 ja 1966. ME- ja EE-lajiensa lisäksi hän juoksi Ranskan ennätyksiä muun muassa 800 metrillä (parhaimmillaan 1.47,1 vuonna 1962), 880 jaardilla (1.48,0 vuonna 1962) ja 1 000 metrillä (parhaimmillaan 2.19,1 vuonna 1963).
Skinny
Skinny (suomessa myös "naku") on lähes karvaton marsurotu. Skinny-rotuiset marsut ovat enimmäkseen kaljuja, mutta niillä on yleensä karvaa kuonossa, tassuissa ja koivissa. Joillain yksilöillä on pörröistä karvaa myös selässä. Terveen skinny-marsun iho on enimmäkseen pehmeää ja siinä on poimuja koipien ja niskan ympärillä; vartalo on pyöreä eivätkä selkäranka tai kylkiluut erotu.
Nykyinen skinny-rotu sai alkunsa karvaisten marsujen ja karvattoman laboratoriokannan risteytyksestä. Skinnyyn vaikuttanut laboratoriokanta polveutui luultavasti Montreal's Institute Armand Frappierissa, Hartleyn laboratorion marsuyhteisöstä, jossa vuonna 1978 havaittiin spontaani geenimutaatio. Eläimet lähetettiin vuonna 1982 Charles Rivers -laboratoriolle laboratoriomarsujalostukseen ja niiden jälkeläiset ovat nykyään yleisiä koe-eläimiä ihoon liittyvissä tutkimuksissa. Kyseessä on kanta, jota jalostetaan ristiin muiden rotujen kanssa ja jolla on normaali kateenkorva ja immuunisysteemi.
Karvattomien marsujen fysiologia ei eroa karvapeitteisten marsujen fysiologiasta millään merkittävällä tavalla. Ne tosin saattavat syödä hieman enemmän säilyttääkseen ruumiinlämpönsä. Optimilämpötila karvattoman marsun pitoon on 24—26 °C eli pari astetta enemmän kuin karvapeitteisille marsuille.
Karvattomien marsujen iho muistuttaa suuresti ihmisen ihoa, mutta sen tarpeet ovat samat kuin muillakin marsuilla. Paljas nahka rikkoutuu herkästi ja siihen tarttuu helposti sieni-infektioita. Jopa sellaisille karvattomille marsuille, jotka eivät koskaan ole olleet auringonvalossa, voi kehittyä melanooma , mutta tämä on erittäin harvinaista.
Skinny-marsuja pidetään sisätiloissa ja niiden häkeissä pidetään usein huopia tai kangaspusseja, joihin ne voivat piiloutua lämmittelemään. Rodun jalostusprotokolla edellyttää ulkosiitosta karvaisten karvattomuusgeenin kantajien kanssa joka toinen sukupolvi. Tämä on tärkeä vaihe jalostusta, ja siksi skinny on huono rotuvalinta harjaantumattomalle kasvattajalle.
Skinny-marsut syntyvät miltei karvattomina ja saavat kasvaessaan karvoitusta, joten niiden karvoituksen määrä vaihtelee eri-ikäisinä. Karvaiset karvattomuusgeenin kantajat ovat karvaisia läpi elämänsä, mutta kantavat karvattomuusgeeniä ja voivat saada karvattomia jälkeläisiä.
Skinny on varsin uusi rotu lemmikkinä, mutta sen suosio kasvaa Kanadassa, Euroopassa, Skandinaviassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa, minne se tuotiin vasta 1990-luvun lopulla.
Power electronics
Power electronics on rytmistä ja aggressiivista noisea. Siinä esiintyy usein myös laulamista, ja sanoitusten aiheet ovat monesti rajuja. Yksi ensimmäisistä ja tunnetuimmista power electronics -yhtyeistä on Whitehouse.
Monhiitat
Monhiitat ("Xolmis") on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 8 lajia.Ruskoperämonhiitta ("Neoxolmis rufiventris") ei kuulu monhiittojen sukuun.
Yrjö Saarnion Polkkayhtye
Yrjö Saarnion Polkkayhtye on albumi, joka sisältää suomalaisen Yrjö Saarnion radioon vuonna 1955 soittamia levytyksiä, joissa ovat mukana 
Olavi Virta, Georg Malmsten ja Henry Theel. Näitä kappaleita ei ole ennen julkaistu millään äänitteellä, joten siinä mielessä levy on täynnä historiallista aineistoa. Laadultaan nauhoitukset ovat korkeatasoisia.
Levyn kappaleet on lähetty Radiossa kolmessa jaksossa 19. helmikuuta 1955, 25. kesäkuuta 1955 ja 1. tammikuuta 1956.
Rosvoväijyt
Rosvoväijyt ("Conopias") on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku. sukuun kuuluu 4 lajia.
Bionic Commando
Bionic Commando (Japanissa nimellä Top Secret) on Capcomin vuonna 1987 julkaisema kolikkopeli. Brittiläinen Software Creations käänsi ja Go! julkaisi sen myöhemmin myös useille kotitietokoneille (Amiga, Amstrad CPC, Atari ST, Commodore 64, ZX Spectrum).
"Bionic Commandon" päähahmo on pelin nimenkin mukaisesti kommando, jolla on varusteenaan bioninen käsivarsi, josta se voi singota heittokoukun ja sen avulla heijata itseään eteenpäin pelialueella. Vaikka kyseessä onkin tasohyppelypeli, pelaaja ei kykene hyppäämään, vaan kuilujen ja esteiden ylittämisessä on käytettävä apunaan bionista käsivartta.
8-bittisen Nintendon käännös pelistä tehtiin kokonaan uudestaan, ja siihen sisältyy uutena piirteenä esimerkiksi karttanäyttö, josta valitaan alue. Capcom mainostikin peliä Yhdysvalloissa "Commando"-pelin jatko-osana ja vertasi pelin päähahmoa "Commandon" Super Joe -nimiseen päähahmoon. Myöhemmin Super Joe lisättiin Bionic Commandon NES-version vaihtoehtoiseksi pelihahmoksi.
Pelin NES-versiosta tuli varsin suosittu. Niko Nirvi arvioi myös suoraan kolikkopeliin perustuneet tietokonekäännökset varsin hyviksi MikroBitti-lehden vuoden 1988 syyskuun numerossa. Tietokonekäännökset eivät kuitenkaan saaneet lehdistössä varauksettomia kehuja. Commodore 64:lle pelistä ilmestyi kaksi versiota, joista toista on pidetty ala-arvoisena.
Tim Follin sovitti kolikkopelin soundtrackin tietokonekäännöksiin. Etenkin Amigan ja Commodore 64:n versioiden musiikit ovat jääneet elämään harrastajien piirissä. NES-versiossa on kokonaan uudet musiikit ja niistäkin on tehty remiksauksia 2000-luvulla.
Pelissä seurattavan päähahmon on tarkoituksena ujuttautua vihollisen tukikohtaan ja estää tämän aikeet laukaista ohjuksia. Onnistuakseen tässä pelaajan on läpäistävä viisi seuraavaa tasoa.
The Academy Is…
The Academy Is… on rockyhtye Chicagosta. Aiemmin yhtye kulki nimellä The Academy, mutta vuonna 2004 lisäsivät nimen loppuun ”is…” välttääkseen sekaannusta muihin jo olemassa oleviin samannimisiin yhtyeisiin.
Yhtye sai alkunsa noin vuonna 2002, kun William Beckett ja Michael ”Mike” Carden päättivät tehdä musiikkia yhdessä. Myöhemmin samana vuonna pojat löysivät basistin ryhmälleen. Williamin hyvän ystävän Jason Siskan (joka on MTV3:llakin pyörineestä Selviytyjät ohjelmasta tuttu) pikkuveli Adam T. Siska, joka oli noihin aikoihin vain neljätoista, innostui Williamin ja Miken ideasta ja liittyi yhtyen riveihin. Mike DelPrincipe löysi tiensä rumpuihin ja AJ LaTrace toiseksi kitaristiksi Mike Cardenin rinnalle. Ja näin The Academy Is… syntyi.
Vuonna 2004 Fall Out Boy yhtyeen basisti Pete Wentz törmäsi yhtyeeseen ja nähtyään heidän esiintyvän, suostutteli levy-yhtiö Fueled by Ramenin ottamaan nämä riveihinsä, ja näin myös kävi. Heti levytyssopimuksen saatuaan pojat aloittivat työskentelyn ensimmäisen studioalbuminsa parissa. Erimielisyydet AJ LaTracen sekä Mike DelPrincipen välillä päätyivät siten, että molemmat jättivät yhtyeen ennen kuin ensimmäinen levy oli ehditty julkaista. Pian yhtye kuitenkin löysi tyhjiin rumpuihin Andy ”The Butcher” Mrotekin sekä Tom Conradin toiseen kitaraan. The Academy is… sai ensimmäisen levynsä "Almost Here" valmiiksi ja se julkaistiin 8. helmikuuta 2005.
Yhtyeellä riitti kiertueita seuraavat vuodet. Helmikuussa 2006 "Truckstops and Statelines"-kiertueella pojat olivat ensimmäistä kertaa pääesiintyjänä, ja heidän suosionsa kasvoi tasaista vauhtia nuorten keskuudessa. Kesän 2006 "Warped Tour" kiertueen jälkeen pojat pitivät taukoa keikkailusta ja aloittivat toisen albuminsa kirjoittamisen. Mutta syyskuun loppupuolella 2006 yhtyeen sisällä oli taas alkanut kyteä erimielisyyksiä ja lopputuloksena Tom Conrad potkaistiin ulos yhtyeestä. Tämä ei kuitenkaan saanut Conradia unohtamaan musiikkia, nykyään hän soittaa kitaraa indie-yhtyeessä nimeltään The Empires ja hänelle kuuluu hyvää.
The Academy Is… aloitti toisen levynsä äänittämisen ilman toista kitaristia. Australialainen kitaristi Michael Guy Chislett auttoi yhtyettä äänittämisessä. Ennen levyn julkaisua hänet oli otettu yhtyeen vakituiseksi jäseneksi. Toinen levy "Santi" julkaistiin 3. huhtikuuta 2007.
Kolmas albumi "Fast Times At Barrington High" julkaistiin 19. elokuuta 2008.
Virityspaja
Virityspaja (englanniksi "Chop Shop") on Discovery Channelin tuottama tv-ohjelma. Ohjelmassa romuautoja korjataan hienoiksi ja rekisteröidään tieliikenteen sopiviksi. Ohjelman tapahtumat noudattavat tarkkaa käsikirjoitusta, joten se ei varsinaisesti ole tosi-tv ohjelma. Suomessa ohjelmaa esittää tv-kanava Jim. Ohjelman päähenkilöt ovat autosuunnittelija Leepu Anwlia ja mekaanikko Bernie Fineman.
Abraham Arbelalainen
Abraham Arbelalainen (? – noin 348) (tunnetaan myös nimellä Abramius) oli Arbelan piispa Assyriassa.
Hän joutui kidutetuksi ja teloitetuksi Shapur II:sen hallitessa hänen kieltäydyttyään palvomasta aurinkoa Telmanissa.
Hänen muistopäivänsä on 4. helmikuuta.
Hunfrid Prümilainen
Hunfrid Prümilainen (k. 871) oli Prümin benediktiiniläisluostarin munkki, jonka paavi Nikolaus I asetti Thérouannen piispan virkaan.
Hänen muistopäivänsä on 8. maaliskuuta.
Oliivisiepparit
Oliivisiepparit ("Aphanotriccus") on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Kevin Gallacher
Kevin Gallacher (s. 23. marraskuuta 1966) on skotlantilainen entinen jalkapalloilija, nykyinen jalkapalloasiantuntija ja -selostaja.
Gallacher aloitti pelaajauransa Dundee Unitedin riveissä 1983. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Dundeen riveissä hän pelasi UEFA Cupin finaalissa 1987, voitti Skotlannin cupin ja teki Dundeen ainoan maalin vuonna 1988 Skotlannin cupin finaalissa, jonka Celtic vei numeroin 2–1. Vuonna 1990 Gallacher siirtyi Coventryyn, vuodet 1993–1999 hän pelasi Blackburn Roversissa ja vuodet 1999–2001 Newcastlessa.
Vuosina 1988–2001 Gallacher pelasi 53 maaottelua ja teki Skotlannille yhdeksän maalia.
Sidelista
Sidelista on huonekaluteollisuudessa yleisesti käytetty rungon komponentti. Yleisintä sidelistojen käyttö on keittiörunkojen valmistajilla. Sidelistan tarkoituksena on pitää runkoa jäykkänä. Jos runko on kasattu tehtaalla, niin sidelista voi toimia myös tilapäisenä tukena vähentäessä kuljetusvaurioita. Suomessa on tapana kiinnittää keittiörungot seinään ruuveilla sidelistan läpi.
Tavallisesti sidelista yhdistää rungon molemmat sivut, mutta erikoisrungoissa voi olla muitakin ratkaisuja. Yksinkertainen runko muodostuu kahdesta sivusta, alapohjasta, yläpohjasta, taustasta ja sidelistasta. Sidelistan pituus riippuu rungon leveydestä. Tavallisessa rungossa on yhdestä kolmeen sidelistaan.
Sidelistan tavanomaisin materiaali on koivuvaneri, joka ensin sahataan pitkiksi soiroiksi. Sidelistat kalvoitetaan ja tapitetaan. Yleensä sidelistan päädyssä on kaksi liimattua puutappia. Sidelista voi olla joko kokonaan ympärikalvoitettu tai vain osittain niin, että yksi puoli on peitetty osittain. Riippuen keittiökalusteiden valmistajasta sidelista voi olla kalvoltaan aina yksivärinen tai vaihdella rungon värin mukana. Sidelistoja voi kalvoittaa myös erilaisilla puukuviokalvoilla, joiden materiaalina on yleensä PP tai PVC.
Suomessa toimii sidelistojen valmistukseen erikoistuneita pajoja.
Australiankuningaskaija
Australiankuningaskaija ("Alisterus scapularis") on Itä-Australiassa elävä kaijalaji.
Australiankuningaskaija kasvaa yli 40 cm pitkäksi. Koiraalla on kirkkaanpunainen pää, rinta ja vatsa. Pyrstö ja siivet ovat vihreät, selässä on sininen laikku. Naaras on muuten samannäköinen, mutta sillä myös pää ja rinta ovat vihreät, punaista on ainoastaan vatsapuolella. Nuoret linnut muistuttavat ulkonäöltään aikuista naarasta.
Australiankuningaskaija elää pitkällä, Pohjois-Queenslandista Victorian eteläosiin ulottuvalla rannikkokaistaleella. Se suosii kosteita metsäalueita. Australiankuningaskaijoja on myös jonkun verran lemmikkeinä.
Merineulat
Merineulat (Syngnathidae) on putkisuukalojen lahkoon kuuluva heimo, johon luokitellaan esimerkiksi merihevoset. Heimoon kuuluu noin 290 lajia, jotka jaetaan yli 50 sukuun.
Merineuloja tavataan lähinnä merivedessä, joskus murto- ja makeassa vedessä. Niitä elää Atlantissa, Tyynessämeressä ja Intian valtameressä lämpimillä ja trooppisilla alueilla.
Tämän heimon kaloilla on erikoinen lisääntymistapa: koiras kerää naaraan laskemat mätimunat ja pitää niistä huolta kuoriutumiseen asti. Merihevoskoirailla on tätä varten tasku vatsapuolellaan, eräät muut lajit käyttävät pyrstöään.
Afrikan Mestarien liiga
Afrikan Mestarien liiga ("CAF Champions League") on Afrikan jalkapalloliiton järjestämä jalkapallokilpailu Afrikan eri maiden korkeimpien sarjatasojen parhaimmille joukkueille. Sarjan virallinen nimi on MTN CAF Champions League, jonka omistaa eteläafrikkalainen teleyhtiö MTN Group. Mestarien liigaa on pelattu vuodesta 1997 lähtien. Turnauksen edeltäjä oli African Cup of Champions Clubs, jota pelattiin vuosina 1964–1996.
Turnausta pelattiin ensi kerran vuonna 1964, joilloin turnauksessa oli mukana 14 joukkuetta. Alkusarjat pelattiin alueellisesti neljässä lohkossa. Alkulohkojen voittajat pääsivät välieriin, joista voittajat selviytyivät yksiosaiseen finaaliin.
Seuraavana vuonna turnausta ei pidetty, mutta vuonna 1966 turnaus jälleen pelattiin uudistettuna. Siinä pelasi nyt 12 joukkuetta, jotka tällä kertaa pelasivat sekaisin, eikä maita eroteltu alueiden mukaisesti. Edellisen turnauksen voittaja pääsi suoraan välierävaiheeseen. Turnauksen pelijärjestelmä säilyi samana aina vuoteen 1996 asti sillä erotuksella, että edellisen turnauksen voittaja ei enää selvinnyt suoraan välieriin. Myös joukkueiden määrä nousi aluksi 20:stä yli 30:een. Vuonna 1997 Mestarien liigaa uudistettiin, johon otettiin hieman vaikutteita eurooppalaisesta Mestarien liigasta. Joukkueet pelaavat yhden karsintakierroksen, jonka jälkeen pelaa 32 parasta joukkuetta. Tuolloin tulevat mukaan parhaiten Afrikan Mestarien liigassa pärjänneen maan seurat. Voittajat menevät 16 parhaan joukkoon, joista kaikki kahdeksan voittajaa jaetaan kahteen lohkoon. Vuosina 1997-2000 ainoastaan lohkovoittajat selvisivät loppuotteluun. Vuodesta 2001 alkaen systeemiä muutettiin, että lohkon kaksi parasta pääsivät välieriin, joista voittajat selvisivät loppuotteluun.
Turnauksen nimi muutettiin "African Cup of Champions Clubsista" nykyiseen muotoon "CAF Champions League".
♣=Yksiosainen loppuottelu.
♦=Turnauksessa laskettiin vain pisteet, jonka myötä ottelu uusittiin tasapisteiden myötä. Canon Yaoundé lopulta julistettiin voittajaksi, kun ottelu keskeytettiin yleisöryntäyksen vuoksi.
Ragenfrid
Ragenfrid (k. 731) oli Neustrian ja Burgundin major domus eli käskynhaltija vuosina 715–717. Hänet tunnettiin myös nimillä Ragamfred, Raginfred ja Ramfrid. Alun perin frankkien kuningas Dagobert III nimitti Ragenfridin virkaansa Pipin Heristalilaisen pojanpojan, major domus Teudoaldin kilpailijaksi.
Vuonna 716 Ragenfrid ja Dagobertin seuraaja Kilperik II hyökkäsivät Arnulfingien käskynhaltijasuvun sydänmaille ja onnistuivat lyömään uhkaajansa Kaarle Martelin Kölnin lähellä. Martel oli saartanut kaupunkiin Pipin Heristalilaisen vaikutusvaltaisen lesken, Plektrudiksen. Kilperik pakotti Plektrudiksen luovuttamaan suuren osan Austrasian rahavaroista ja tunnustamaan Kilperikin aseman kuninkaana.
Kaarle Martel vastasi kuitenkin tähän nimittämällä Austrasian kuninkaaksi Klotar IV:n. Ragenfrid ja Kilperik liittoutuivat Akvitanian herttuan Odon kanssa Kaarlea vastaan, mutta hävisivät vuonna 717 Vincyssä ja 718 Soissonsissa Kaarlelle. Ragenfrid joutui pakenemaan ja yritti jonkin aikaa vastustaa Kaarlea, mutta luopui taistelusta, kun Kaarle ja Kilperik pääsivät vuonna 719 sopimukseen. Ragenfrid antautui ja menetti asemansa, mutta sai pitää joitain maa-alueita Anjoussa. Vuonna 724 Ragenfrid johti kapinaa Neustriassa, joka kuitenkin tukahdutettiin helposti. Ragenfrid joutui antamaan poikansa panttivangeiksi pitääkseen maansa.
Pieni moskeija preerialla
Pieni moskeija preerialla () on kanadalainen televisiosarja, jota tehtiin kuusi tuotantokautta vuosina 2007–2012. Sarjaa kuvattiin Torontossa ja Reginassa. Sarjan käsikirjoittaja on pakistanilaistaustainen, Englannissa syntynyt ja Torontossa kasvanut muslimi Zarqa Nawaz.
Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Mercyn pikkukaupunkiin Saskatchewanissa ja erityisesti sen muslimiyhteisöön, jonka keskus on Mercyn moskeija. Moskeijaan tulee uudeksi imaamiksi torontolainen asianajaja Amaar Rasheed, joka pyrkii yhdistämään parhaat puolet muslimien ja kantaväestön kulttuurista. Kanadassa sarjaa esittää CBC Television.
Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset (lyhyemmin ELY-keskukset, ) hoitavat valtionhallinnon alueellisia toimeenpano- ja kehittämistehtäviä Suomessa. ELY-keskukset kehittävät ja tukevat taloudellista, sosiaalista ja ekologisesti kestävää hyvinvointia. ELY-keskukset ovat merkittäviä alueiden kehittäjiä ja EU-rahoituksen myöntäjiä. Yhteistyö on tiivistä maakunnan liittojen ja muiden tahojen kanssa. ELY-keskus ohjaa työ- ja elinkeinotoimistoja.
Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukset perustettiin vuonna 2010. Ne korvasivat aiemmat työ- ja elinkeinokeskukset, Tiehallinnon tiepiirit, alueelliset ympäristökeskukset ja niihin siirrettiin eräitä lääninhallitusten koulutus- ja liikennelupatehtäviä.
ELY-keskusten tehtäviin kuuluu
ELY-keskuksia on viisitoista, vastuualueita kolme. Yhdeksän ELY-keskusta ylläpitää kaikkia kolmea vastuualuetta, neljä kahta ja kaksi yhtä vastuualuetta.
ELY-keskusten vastuualueet ovat seuraavat:
Kolmen vastuualueen ELY-keskukset:
Kahden vastuualueen ELY-keskukset:
Yhden vastuualueen ELY-keskukset:
Lentopommi
Lentopommi on lentokoneesta, ilmalaivasta tai helikopterista pudotettava räjähde, joka laukeaa yleensä osuttuaan maahan tai
pienellä viivellä sen jälkeen. Lentopommi on pääasiassa ensimmäisen maailmansodan aikana kehitetty räjähde, jonka tarkoituksena on vaikuttaa vastustajaan maan päällä.
Erilaisia lentopommeja ovat muun muassa sirpalepommi, rypälepommi, painepommi, panssaripommi, tunkeutumispommi, palopommi ja syvyyspommi. Yhdysvaltojen kehittämä 13,6 tonnin bunkkeripommi läpäisee arvioiden mukaan jopa 60 metriä vahvistetusta betonista tehtyä seinää. Bunkkerin tuhoamiseen voidaan käyttää myös taktisella ydinkärjellä varustettua risteilyohjusta, mistä on käyty teoreettista keskustelua Iranin ydinkriisin yhteydessä.
Ensimmäinen tunnettu ilmapommitus tapahtui 1. marraskuuta 1911, kun italialainen luutnantti Giulio Gavotti pudotti neljä Cipelli-tyyppistä käsikranaattia Etrich Taubensa ohjaamosta Osmanien valtakunnan joukkojen sotilasleiriin Ain Zarassa, Libyassa.
Ensimmäisessä maailmansodassa lentopommitus oli hyvin vähäistä ja pommikoneet olivat alkeellisia. Pommituksessa käytettiin lähinnä tykistöä kuten järeitä haupitseja. Ensimmäisessä maailmansodassa saksalaiset käyttivät ilmalaivoja pommittaessa muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan kaupunkeja, mutta pommitukset olivat epätarkkoja ja niihin kuoli vain hieman yli tuhat henkeä. Ensimmäiset lentokoneet olivat tiedustelulentokoneita, joiden lentäjät olivat aseistautuneita pistoolein. Vähitellen lentokoneisiin kiinnitettiin konekiväärejä ja ohjaamosta pudotettujen räjähteiden tilalle tuli rungon alle tai siipiin kiinnitettäviä lentopommeja. Lopulta alettiin valmistaa erityisiä pommituslentokoneita.
Toisessa maailmansodassa ilmapommitusten määrä lisääntyi ja kehitettiin uusia pommikoneita kuten Heinkel He 111, B-17 ja Junkers Ju 88. Asutuskeskuksiin kohdistuvaa pommitustekniikkaa testattiin Espanjan sisällissodassa, jossa tunnetuksi tuli erityisesti Luftwaffen vuonna 1937 suorittama Guernican pommitus. Toisen maailmansodan aikana suurimpien lentopommien massa oli tuhansia kilogrammoja ja niiden tarkoituksena oli tuhota kokonaisia asutuskeskuksia. Niitä kutsuttiin myös korttelipommeiksi niiden hävittäessä käytännössä koko korttelin kerrallaan. Nykyään vaikuttavimpia lentopommeja ovat bunkkeripommit, joiden tarkoituksena on tuhota maahan kaivettu betoninen suoja-, varasto- tai laboratoriobunkkeri. Toisen maailmansodan aikana vastaavaan tarkoitukseen käytettiin järeitä haupitseja ja järeitä kanuunoita rautatietykkeinä esimerkiksi Sevastopolissa. Suunnitelmana oli käyttää niitä Maginot-linjaa vastaan.
Suomi käytti ilmapommitusta niin talvisodassa kuin jatkosodassakin. Talvisodassa Suomella oli hyvin vähän lentokoneita, mutta jatkosodassa Suomi käytti laajalti pommikoneita esimerkiksi Talin–Ihantalan taistelussa.
Mamadou Niang
Mamadou Hamidou Niang (s. 13. lokakuuta 1979 Matam, Senegal) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Qatarin pääsarjassa pelaavaa Al-Saddia.
Mamadou Niang siirtyi 18-vuotiaana Le Havren nuorisojoukkueesta Troyesiin. Vuonna 2003 Niang lainattiin loppukaudeksi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Metziin. Siellä hän teki 12 ottelussa 5 maalia ja auttoi Metziä palaamaan takaisin pääsarjaan kaudeksi 2003–2004. Silloinen Metz-valmentaja Jean Fernandez olisi halunnut tehdä lainasopimuksesta pysyvän siirron, mutta se kuitenkin epäonnistui ja Niang siirtyi Troyesista Strasbourgiin.
Kaudella 2004–2005 Mickaël Pagis siirtyi Strasbourgiin Niangin seuratoveriksi, jossa he myöhemmin muodostivat tehokkaan kärkiparin. He tekivät yhdessä yhteensä 27 maalia liigakauden aikana. Strasbourg selvisi Ranskan liigacupin finaalin Caenia vastaan. Strasbourg voitti ottelun, ja näin varmisti historiansa toisen liigacup-pokaalin.
Vuonna 2005 Niang siirtyi Marseilleen 7 miljoonan euron siirtosummalla. Kauden 2007–2008 päätyttyä Niang oli liigan toiseksi paras maalintekijä 18 osumallaan.
Elokuussa 2010 Niang siirtyi Marseillesta turkkilaiseen Fenerbahçeen 8 miljoonan euron siirtosummalla. Hän vietti seurassa yhden kauden tehden 29 ottelussa 15 maalia.
Syyskuussa 2011 Niang siirtyi qatarilaiseen Al-Saddiin 7.5 miljoonan euron siirtosummalla.
Niang on edustanut Senegalia kolmesti Afrikan-mestaruuskilpailuissa, vuosina 2004, 2006 ja 2008.
Barbed wire match
Barbed wire match oli ECW:n järjestämä showpainin ottelumuoto. Siinä aseiden ympärillä oli piikkilankaa ja ottelukehän köydet oli korvattu piikkilangalla. Ottelut voitettiin selätyksellä tai luovutuksella. Barbed wire match -otteluita ei enää järjestetä, koska ottelutapa johti liian usein oikeisiin loukkaantumisiin. Tunnetuimpia barbed wire match -ottelijoita olivat Cactus Jack eli Mick Foley ja Sandman eli James Fullington.
World Press Photo
World Press Photo on riippumaton järjestö, joka sijaitsee Amsterdamissa Alankomaissa. Vuonna 1955 perustettu WPP järjestää vuosittain maailman suurimman ja arvostetuimman lehtikuvakilpailun.
Palkintoseremonia järjestetään Oude Kerkissä Amsterdamissa. Kilpailun päätyttyä voittaneet valokuvat kootaan kiertäväksi näyttelyksi, jota käy katsomassa runsaat miljoona ihmistä 40 maassa. Vuosittain ilmestyy kuudella kielellä vuosikirja, jossa esitellään voittaneet kuvat.
Vuoden lehtikuvan lisäksi kilpailussa valitaan voittajat kymmenessä sarjassa:
Järjestö tukee ammattimaista lehtikuvausta kansainvälisesti hyvin laajasti edistääkseen valokuvajournalismin kehitystä, kannustaakseen tiedon levittämistä, auttaakseen kehittämään valokuvajournalismiin korkeat ammatilliset vaatimukset ja tukeakseen vapaata ja rajoittamatonta tiedonlevitystä. Se järjestää ympäri maailmaa koulutushankkeita, kuten seminaareja, työpajoja ja vuosittain Joop Swart -mestariluokan.
Vuonna 1955 kilpailuun jätti 42 valokuvaajaa 11 maasta yhteensä 301 valokuvaa. Vuonna 2011 valokuvaajia oli mukana 5 691. He tulivat 125 maasta, ja valokuvien määrä oli yhteensä 108 059.
Vuoden 2011 kuvassa on hunnutettu jemeniläisnainen pitelemässä haavoittunutta sukulaista sylissään. Vuoden 2010 kuvassa on kasvoista silvottu afgaaninainen Bibi Aishasta.
Vuoden 2015 kilpailussa jouduttiin hylkäämään runsaasti kuvia väärennettyinä. Ongelmallisin on urheilusarja, jossa ei voitu jakaa kolmatta palkintoa, koska kahta lukuun ottamatta kaikista löytyi sääntöjen vastaista kuvan käsittelyä. Kaikista toiseksi viimeiselle kierrokselle päässeistä kuvista joutuu kuvaaja esittämään negatiivin ja digikuvista suoraan kamerasta tulleen tiedoston. Tällä kierroksella kuvista hylättiin manipuloinnin vuoksi parikymmentä prosenttia.
http://www.hs.fi/kulttuuri/a1305927283309
Kilpailua ei järjestetty vuosina 1959, 1961 ja 1970.
Pratimoksa
Pratimoksa ("so sor thar pa") on buddhalaisuuteen liittyvä käsite, joka tarkoittaa henkilökohtaista vapautumista. Se sisältää seitsemän sääntösarjaa munkeiksi vihityille ja maallikoille buddhalaisten käyttäytymisohjeiden mukaan.
MeritaNordbanken
MeritaNordbanken oli suomalaisen Merita Pankin ja ruotsalaisen Nordbankenin yhdistymisestä syntynyt pohjoismainen pankkikonserni. MeritaNordbanken syntyi vuonna 1997. Vuonna 2000 siitä tuli Nordea.
Vuonna 1997 suomalainen Merita Pankki yhdistyi ruotsalaisen Nordbankenin kanssa, jolloin muodostui MeritaNordbanken. Fuusiosta syntynyt konserni oli Pohjoismaiden ja Itämeren alueen suurin pankkikonserni. Sillä oli syntyessään 6,5 miljoonaa henkilöasiakasta eli noin puolet Suomen ja Ruotsin väestöstä. PK-yrityksiä oli asiakkaina 300 000 ja suuryrityksiä yli 400.
Pankkien yhteistoiminta ennen fuusiota oli ollut vähäistä. Fuusio ei ollut kummankaan pankin kannalta välttämätön, mutta se nähtiin houkuttelevaksi. Nordbankenin vahvuuksia olivat toiminta ruotsalaisten kotitalouksien rahalaitoksena ja pk-sektorilla sekä sijoitusrahastoissa. Meritan vahvuuksia olivat kansainvälinen toiminta, suurasiakkaat, henkilö- ja eläkevakuutukset sekä elektroniset pankkipalvelut. Fuusioon houkutteli vahvuuksien ulottaminen Suomesta Ruotsiin ja Ruotsista Suomeen.
MeritaNordbanken aloitti toimintansa vuoden 1998 alusta. Konsernin emoyhtiöksi tuli suomalainen "MeritaNordbanken Oyj". Emoyhtiön omistajat olivat pörssinoteeratut holdingyhtiöt "Merita Oyj" ja "Nordbanken Holding AB (publ)" omistusosuuksin 40 % ja 60 %. Äänivalta jaettiin 50–50 %. Pankin Suomen toiminnot jäivät konsernin tytäryhtiöön "Merita Pankki Oyj:hin".
Pankkitoimintaa uusi konserni jatkoi entisillä nimillään. Suomessa pankki toimi nimellä Merita Pankki ja Ruotsissa nimellä Nordbanken. Nimien säilyttämistä puolsivat imagosyyt ja vanhojen asiakkaiden pitäminen uuden pankin asiakkaan muutoksesta huolimatta.
Fuusiosta syntyi kertaluonteisia yhdistymiskustannuksia, mutta synergiahyötyjen uskottiin ylittävän ne. Suurin anti oli kummankin pankin vahvuusalueiden ulottaminen toisen pankin alueelle. Nordbankenista saatiin Merita Pankille vahvan vähittäispankkitoiminnan asiakaskonseptit, rahasto-osaamista ja ruotsalainen asuntolainakonsepti. Merita Pankista saatiin Nordbankeniin ulkomaantoimintojen osaamista, toimiva yksityispankki-konsepti ja elektronisen pankkitoiminnan osaaminen. Fuusio vaikutti onnistuneelta jo ensimmäisenä toimintavuonna. Toimintojen yhdistäminen oli kuitenkin hankalaa, koska pankit jatkoivat itsenäistä toimintaansa molemmissa maissa.
Omistusyhtiöt "Merita Oyj" ja "Nordbanken Holding AB (publ)" yhdistettiin "Nordic Baltic Holdingiksi" (NBH) alkuvuodesta 2000. Yhdistäminen toteutettiin osakevaihdolla, jossa Meritan ja Nordbankenin osakkeet vaihdettiin NBH:n osakkeiksi. Tarkoitus oli saada yhtiön rakenteesta yksinkertaisempi.
Konserniin yhdistettiin jo samana vuonna tanskalainen Unibank ja norjalainen "Christiania Bank og Kreditkasse".
Vuoden 2000 marraskuussa konserni otti käyttöön nimen Nordea. Uuden nimen käyttöönotto eteni siten, että Nordea-nimi korvasi paikalliset brändit "Merita", "Nordbanken", "Unibank" ja "K-Bank" joulukuussa 2001.
Suomen "Merita Pankin" liiketoiminta siirtyi monimutkaisessa yhtiöjärjestelyssä vuoden 2002 alusta yhtiölle, jonka nimeksi tuli "Nordea Pankki Suomi Oyj."
Tehokas peliaika
Tehokas peliaika tarkoittaa urheilussa käytettyä peliajan mittaustapaa, jossa kello pysäytetään jokaisesta pelikatkosta. Tyypillisimpiä urheilulajeja, jossa tehokas peliaika on käytössä, ovat jääkiekko ja salibandy.
Rosenbröijer
Bröijer on Viipurin saksalainen kauppiassuku, jonka yksi sukuhaara on aateloitu nimellä Rosenbröijer.
Suvun vanhin tunnettu suomalainen jäsen "Herman Bröijer" saapui Viipuriin Lyypekistä vuonna 1588 ja toimi myöhemmin Viipurin pormestarina. Hänen poikansa, Inkerinmaan sotakomissari "Antonius Bröijer" aateloitiin vuonna 1647 ansioistaan Nevanlinnan kaupungin perustamisessa, ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1649 numerolla 404, nimellä "Rosenbröijer".
Antonius Bröijerin sukuhaara sammui nykyisen tietämyksen mukaan mieslinjalla hänen pojanpoikansa mukana jo vuonna 1681. Vuonna 1821 onnistuivat kuitenkin Antonius Bröijerin veljen, Herman Bröijerin jälkeläiset, majurit Carl Christian Bröijer ja Adolf Johan Bröijer kirjautumaan Ruotsin ritarihuoneen matrikkeliin suvun vanhalla numerolla. Heidät naturalisoitiin Suomen aateliin vuonna 1823 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1825 sukuna numero 187.Avioliiton kautta sukuun liittyvät myös:
Isokytö
Isokytö on Järvenpään 13. kaupunginosa. Se sijaitsee noin kilometrin päästä kaupungin keskustasta koilliseen. Vuoden 2014 lopussa siellä asui 2 762 ihmistä.
Kaupunginosassa toimii muun muassa vuonna 1986 rakennettu Mankalan koulu ja päiväkoti. Kaupunginosan lähes kaikki kadut, tiet ja polut on nimetty eri paikkakuntien (esimerkiksi Tammela, Somero ja Loppi) sekä maakuntien mukaan (esimerkiksi Uusimaa, Kymenmaa ja Ahvenanmaa). Kaupunginosan asunnot ovat suurimmaksi osaksi rivitaloyhtiöitä tai omakotitaloja. Kerrostaloja on erittäin vähän.
Alueella sijaitsee suuri leikkipuisto. Ulkoilumahdollisuudet ovat hyvät runsaiden kevyen liikenteen väylien määrästä johtuen. Alueelta on lyhyehkö kävely- tai pyöräilymatka Haarajoen asemalle, josta pääsee kerran tunnissa Z-junalla Helsingin ja Lahden suuntiin. Naapurikaupunginosista löytyy useita kauppoja ja palveluita, kuten Alepa, K-Supermarket Peltola, Kotipizza ja Tokmanni.
Pahkakirjoahven
Pahkakirjoahven ("Cyphotilapia frontosa") on afrikkalaisessa Tanganjikajärvessä endeemisenä elävä kirjoahvenlaji. Sitä pidetään myös akvaariokalana.
Pahkakirjoahven on varsin suurikokoinen kala ja koiras voi saavuttaa jopa 33 cm pituuden naaraan jäädessä hieman pienikokoisemmaksi. Pahkakirjoahvenen ruumis on musta valkoisin pystyraidoin. Lajin evät ovat väriltään vaaleansiniset. Helpoiten pahkakirjoahvenen tunnistaa sen otsan suurikokoisesta kyhmystä, joka on yleensä koirailla hieman suurempi kuin naarailla.
Pahkakirjoahvenet ovat varsin rauhallisia kaloja. Luonnossa laji esiintyy parvissa, joten akvaariossakin olisi hyvä pitää useampi yksilö. Pienemmissä ryhmissä on hyvä olla usea naaras yhtä koirasta kohden. Naaraat hautovat mätiään suussaan.
Pahkakirjoahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 24–26 °C ja pH 8,0–9,0. Luonnossa lajin pääasiallinen ravinto ovat kalat, erityisesti "Cyprichromis"-suvun lajit kuten killiahvenet. Akvaariossa pahkakirjoahvenia voidaan ruokkia madoilla ja äyriäisillä.
Kiinanlaikkuköynnös
Kiinanlaikkuköynnös ("Actinidia kolomikta") on laikkuköynnöksiin kuuluva köynnöskasvi. Se kasvaa noin 2-4 metriä korkeaksi. Kasvutapa on rönsyilevä. Pienet valkoiset kukat puhkeavat kesä-heinäkuussa. Kasvupaikaksi sopii aurinkoinen tai puolivarjoinen. Heteet ja emit ovat eri köynnösten kukissa. Hedekasvit saavat lehtiinsä punaista ja valkoista. Kasvi tuottaa syötäviä pienehköjä vihreitä hedelmiä, jotka maistuvat hieman kiiviltä. Siksi kasvia kutsutaankin myös nimellä minikiivi.
Suomalainen lajike Annikki sekä puolalainen Dr Szymanowski ovat itsepölytteisiä, joten ne tuottavat marjoja itsekseenkin ilman erillisiä hede- ja emikasveja.
Maj-Lis Rosenbröijer
Maj-Lis Rosenbröijer (o.s. Backman, ) oli suomalainen maisema-arkkitehti
Hän opiskeli Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa ja jatkoi opintojaan Kööpenhaminan taideakatemiassa. Hän voitti 1960-luvun taitteessa Helsingin Alppilaan rakennetusta puistosta järjestetyn suunnittelukilpailun. Vuodesta 1970 puisto on tunnettu nimellä Lenininpuisto. 1960-luvulla hän suunnitteli myös Naantalin Kultarannan puutarhan kunnostuksen ja laajennuksen, ja Saimaan kanavan rajanylityspaikan.
Hän on myös tehnyt yhteistyötä arkkitehtien ja Raili ja Reima Pietilän kanssa. Hänen suunnitelmiaan ovat Suomen New Delhin suurlähetystön puutarha sekä Mäntyniemen puutarha. Hänen myöhäisimpiä töitään oli Nokia Oy:n pääkonttorin maisemointi Espoon Keilaniemessä.
Hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli diplomi-insinööri Lars-Magnus Rosenbröijer. Heillä oli ainakin yksi lapsi.
Merimieshuone
Merimieshuone oli laitos, joka suoritti laivaväen otto- ja päästökatselmuksen, piti luetteloa merimiehistä ja suoritti merimiesten työnvälitystä, ellei kaupungin työnvälityksessä ollut merimiesosastoa. Lisäksi se kokosi tilastotietoja piirinsä aluksista ja merimiehistä sekä varojensa salliessa avusti paikkakunnan puutteessa eläviä merenkulkijoita ja heidän omaisiaan.
Merimieshuoneet perustettiin Ruotsin kauppalaivureille ja meriväelle annetulla ohjesäännöllä vuonna 1748 ja kuninkaallisella selityksellä vuonna 1752. Suomessa merimieshuoneet lakkautettiin vuoden 1938 alussa, ja niiden varat siirrettiin valtion hoitamaan merimiesten avustusrahastoon. Merimieshuoneiden arkistot siirrettiin maakunta-arkistoihin.
Suomen merimieshuonelaitos uudistettiin vuonna 1874 annetulla asetuksella. Sen mukaan merimieshuone tuli olla jokaisessa kaupungissa, jonka satamista harjoitettiin ulkomaille suuntautuvaa kauppamerenkulkua. Merimieshuoneita valvoi senaatin valtiovaraintoimikunta läänien kuvernöörien avustuksella. Kaupungeissa, jotka eivät kyenneet ylläpitämään merimieshuonetta, merimieshuoneen tehtävät hoiti maistraatti tai järjestysoikeus. Merimieshuone voitiin perustaa myös maalaiskuntaan, jos laivanisännät niin halusivat.
Merimieshuonetta johti johtokunta, johon kuului viisi merenkulun ja kaupan tuntevaa jäsentä. Johtokunnan apuna oli yksi asiamies ja tarpeellinen määrä muita palvelijoita. Johtokunnan valinta tapahtui kaupungeissa maistraatin tai järjestysoikeuden edessä ja maalaiskunnissa kunnalliskokouksen edessä. Laivanisännät saivat valita johtokuntaan kaksi jäsentä, merimieshuoneeseen kuuluvat laivanpäällysmiehet myös kaksi jäsentä ja merimieshuoneeseen kuuluvat merimiehet yhden jäsenen. Johtokunnan jäsenet valittiin neljäksi vuodeksi kerrallaan, ja johtokunta kokoontui puheenjohtajan kutsusta tarvittaessa.
Asiamiehen tuli olla purjehdusaikana joka päivä ja muulloin tarpeen vaatiessa merimieshuoneen toimistossa. Hän piti luetteloa laivoista, joiden pääisännät asuivat kaupungissa, sekä merimieshuoneeseen kuuluvista päällysmiehistä, perämiehistä, merimiehistä, konemiehistä ja lämmittäjistä. Luetteloon merkittiin henkilön nimi, syntymävuosi ja -paikka, oliko hän naimisissa vai naimaton, missä tehtävissä hän oli merellä palvellut, tiedot hänen maineestaan ja muista elinoloista.
Merimieshuoneeseen otettiin ja sen eduista pääsi nauttimaan jokainen kauppalaivalla palveleva merenkulkija, ellei häntä ollut syytetty tai rangaistu häpeällisestä rikoksesta tai ellei hän ollut niin pahamaineinen, ettei häntä sen vuoksi voitu ottaa merimieshuoneeseen. Henkilö, jota ei otettu merimieshuoneeseen, saattoi työskennellä laivoilla, mutta hän ei päässyt osalliseksi merimieshuoneen tarjoamista eduista. Laivaväkeen kuuluville merimieshuoneen jäsenille annettiin mainekirja, joka laivaan pestattaessa jätettiin laivan päällikölle.Merimieshuoneet arkistolaitoksen Portissa
Dominio
Dominio (, herruusalue) tarkoitti alkuaan jokaista Yhdistyneen kuningaskunnan omistamaa merentakaista aluetta. Vuonna 1917 pidetyn imperiumin konferenssin jälkeen dominio-nimitystä käytettiin vain itsehallinnollisista Brittiläisen imperiumin (vuodesta 1931 Brittiläinen kansainyhteisö) maista. Vuonna 1947 dominio korvattiin nimityksellä Kansainyhteisön jäsen(maa) ("Member of the Commonwealth").
Dominioiden aseman Kansainyhteisössä ja suhteen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan määritteli niin sanottu "Dominion Status", joka hyväksyttiin 1931 Westminsterin säädöksessä. Sen tarkoittamia dominioita olivat Irlanti, Kanada, Newfoundland, Etelä-Afrikka, Australia ja Uusi-Seelanti. Dominion asemassa ollessaan maalla oli oikeus erota Kansainyhteisöstä. Irlanti erosikin Kansainyhteistöstä vuonna 1948.