hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dol Guldur
Dol Guldur oli fiktiivinen Sauronin linnoitus J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Dol Gulduria kutsuttiin ennen nimellä Amon Lanc (kalju mäki), ja se oli Oropherin johtamana pohjoisesta, Mustilta vuorilta tulleiden salohaltioiden pääkaupunki. Kun Sauron valtasi Amon Lancin, Thranduil, Oropherin poika johti kansansa Metsävirran yli perustaen uuden asutuksen.
Linnoitus sijaitsi eteläisessä Synkmetsässä. Sitä kutsuttiin myös nimellä "Noituuden Mäki".
Dol Guldurin perusti Sauron palatessaan Keski-Maahan noin vuonna 1000 Kolmatta Aikaa, ja myös hänen henkilöllisyytensä oli pitkään tuntematon.
Synkmetsän asukkaat uskoivat siellä olevan noituuden lähteen olevan yksi "Ulairi"sta, Sormusaaveista, mutta Valkoinen Neuvosto pelkäsi pitkään, että voima Dol Guldurissa saattoi olla Sauron. Vuonna 2063 Gandalf Harmaa meni Dol Gulduriin ja Sauron, ei vielä kovin voimakkaana, pakeni itään. Vuonna 2460 Sauron palasi linnoitukseen juuri kun Sméagol oli löytänyt Valtasormuksen.
Vuonna 2845 Thráin II, Durinin heimon johtaja, jolla oli viimeinen kääpiöiden seitsemästä Mahtisormuksesta, vangittiin Dol Guldurin tyrmään. Vuonna 2850 Gandalf meni jälleen Dol Gulduriin ja löysi mieleltään järkkyneen ja kuolevan Thráinin, jolta Gandalf sai kartan ja avaimen annettavaksi Thorin Tammikilvelle, vaikka Thráin ei kyennyt sanomaan omaa tai poikansa nimeä ennen kuolemaansa. Gandalf vahvisti että Dol Guldurin päällikkö oli itse Sauron, joka hallitsi edelleen Mordoria Minas Morgulin kautta Sormusaaveiden avulla.
Gandalf palasi Valkoiseen Neuvostoon ja sanoi nämä sanat: ”On käynnyt niin kuin olemme pelänneet. Voima joka siellä asuu ei ole yksi "Ulairi"sta niin kuin monet ovat luulleet, se on itse Sauron.” Hän kehotti hyökkäämään Dol Gulduriin, mutta Saruman, joka oli alkanut etsiä Valtasormusta ei hyväksynyt sitä. Vuonna 2941 Saruman viimein hyväksyi hyökkäyksen, mikä tapahtui samaan aikaan kuin Ereborin matka. Tämä oli ennakoivaa suunnittelua Gandalfilta, jotta Sauron ja Smaug eivät yhdistäisi voimiaan kuten muutoin voisi tapahtua. Sauron pakeni näennäisesti Mordoriin, sillä suunnitelmansa oli nyt valmis. Dol Guldur pysyi miehitettynä Barad-dûrin luutnantin Sauronin suun johtamana.
Sormuksen sodan aikana Dol Guldurin joukot tekivät kolme hyökkäystä Lórieniin, aiheuttaen vahinkoa metsälle, mutta heidät torjuttiin Nenyan voiman avulla, jota vain Sauron olisi pystynyt uhmaamaan. Lórienin haltiat, joita johti Galadriel, tuhosivat ja puhdistivat Dol Guldurin Sauronin tuhon jälkeen. Uudelleennimetystä Amon Lancista tuli Celebornin johtaman Itäisen Lórienin valtakunta vähäksi aikaa.
Musta Portti
Musta Portti eli Morannon on paikka J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Mordorin Musta Portti oli Mordorin Nazgûlien valtaama portti. Sen tarkoituksena oli estää hyökkäykset Ered Lithuin ja Ephel Duathin vuorien välisestä solasta. Etäisen menneisyyden päivinä olivat Gondorin miehet voimassaan ja kunniassaan rakentaneet sen, kun Sauron oli voitettu ja paennut, siltä varalta että hän yrittäisi palata vanhaan valtakuntaansa. Toisella puolella porttia oli Rautakita, ja sitä suojasi Durthangin linna lännessä, se suunniteltiin pitämään kaikki Mordorin pahuus sisäpuolella. Minas Ithil, Nousevan Kuun Torni ja Cirith Ungol rakennettiin samasta syystä: vartioimaan ”sisäänkäyntejä”, ettei Sauron pääsisi palaamaan maahansa.
Kuitenkin Gondorin vartio vähentyi aikojen kuluessa. Nazgûlit ja örkit palasivat Mordoriin, vallaten varustukset ja pitäen ne itsellään. Siihen aikaan nazgûlit valloittivat Minas Ithilin ja sen nimi vaihtui Minas Morguliksi, Mustan Noituuden Torniksi. Tämä kaupunki esiintyy "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassakin ja sen kautta Sauron lähetti suuren armeijansa Osgiliathin kautta Pelennorin kentille.
Sormuksen sodan aikoihin noin 7 000 miehestä koostuva Lännen Armeija marssi Mustalle Portille saaden Sauronin Silmän huomion pois Tuomiovuoresta, missä Frodo Reppuli oli täyttämässä tehtäväänsä eli heittämässä Valtasormusta Tuomiorotkoon. Se onnistui ja Sormus tuhoutui Tuomiovuoren tulissa, jolloin Hammastornit ja Musta Portti tuhoutuivat. Myös ihmiset, örkit ja muut Sauronin palvelijat tuhoutuivat tai antautuivat ja todistivat Aragornin kuninkuuden.
Malakantiikeri
Malakantiikeri ("Panthera tigris jacksoni") on viimeisin löydetty tiikerin alalaji. Se elää pienellä alueella Malesiassa ja Thaimaassa Malakan niemimaan kärjessä. Malakantiikeriä pidettiin pitkään samana alalajina indokiinantiikerin kanssa, mutta tehtyjen tutkimusten jälkeen se erotettiin omaksi alalajikseen vuonna 2004. Malakantiikeri on saanut tieteellisen nimensä Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton Cat Specialist Groupin entisen puheenjohtajan Peter Jacksonin mukaan tunnustuksena tämän yli 40 vuoden työstä tiikerien suojelemiseksi. Malakantiikeri muistuttaa suuresti indokiinantiikeriä, mutta on sitä pienempi. Aikuinen uros painaa noin 120 kg, naaras noin 100 kg.
Kaspiantiikeri
Kaspiantiikeri ("Panthera tigris virgata") on tiikerin sukupuuttoon kuollut alalaji.
Kaspiantiikeri eli aikoinaan laajalla alueella Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Se eli jokien ja järvien rannoilla kasvavissa metsissä ja saalisti pääasiassa hirvieläimiä. WWF:n mukaan se kuoli sukupuuttoon 1970-luvulla.
Kaspiantiikerin turkin pohjaväri oli ruskeahko. Turkki oli kyljiltä ruskeampi, karva on ollut talvisin pitkää ja turkissa oli ohuehkot raidat. Niskaharjassa karva oli lyhyttä. Kaspiantiikeri oli hieman bengalintiikeriä pienempi. Urokset painoivat noin 170–240 kilogrammaa.
Balintiikeri
Balintiikeri ("Panthera tigris balica") oli pienikokoinen tiikerin alalaji, joka eli ainoastaan Balin saarella Jaavan itäpuolella. Se katosi tiikerin alalajeista ensimmäisenä, kun urheilumetsästäjät alkoivat verottaa kantaa 1900-luvun alussa. Tiikereitä oli saarella runsaasti vielä vuonna 1917, mutta jo 1924 laji oli sukupuuton partaalla. Alalajin häviämiseen vaikutti myös metsien hakkuu, sillä vielä 1925 Balin koillisosa oli lähes koskematon. Viimeinen balintiikeri ammuttiin luultavasti vuonna 1937, mutta niitä on arveltu eläneen vielä myöhemmin. Viimeinen ja tulokseton etsintä tehtiin vuonna 1974.
Balintiikeri oli pienin tiikerin alalajeista. Urokset painoivat 90–100 kilogrammaa ja naaraat 65–80 kilogrammaa. Urosten pituus oli 220–230 senttimetriä ja naaraiden 190–210 senttimetriä.
Lavotškin LaGG-3
Lavotškin-Gorbunov-Gudkov LaGG-3 () oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen hävittäjälentokone. Se oli kehitetty edelleen LaGG-1 koneesta.
Vuoden 1939 alussa Neuvostoliiton johto järjesti suunnittelukilpailun, jossa pyrittiin luomaan hävittäjälentokone, jossa otetaan huomioon Espanjan sisällissodan kokemusten analyysi muun muassa Saksan Messerschmitt Bf 109 -hävittäjästä. Tuloksena oli kolme konetta: I-26, joka sai sarjatuotannossa nimen Jak-1, I-61, joka sai sarjatuotannossa nimen MiG-1 ja I-26, joka sai sarjatuotannossa nimen LaGG-1. LaGG-1:n suunnittelivat Semjon Lavotškin, V. Gorbunov ja M. Gudkov. Ensimmäinen LaGG-1:n prototyyppi I-22 lensi 30. maaliskuuta 1940. 
LaGG-1:n ongelmana oli moottoritehon puute, jota pyrittiin korjaamaan korvaamalla 1 050 hv:n Klimov M-105P -moottori tehokkaammalla 1 210 hv:n M-105PF -moottorilla, jolloin syntyi malli LaGG-3. Vain noin 100 Lagg-1 -konetta valmistettiin. Koneen rakennetta ja aseistusta kevennettiin. LaGG-3:ta parannettiin koko se valmistuksen ajan, mikä johti 66 eri versioon 6 200 rakennetun koneen aikana. Ongelmat korjasi viimein uusi moottori, jolloin konetyyppi muuttui La-5:ksi
Suomen ilmavoimat saivat jatkosodassa sotasaaliiksi useita pakkolaskun tehneitä LaGG-3- hävittäjälentokonetta, joista kolme korjattiin lentokuntoon vuosina 1942–1943. LaGG-3 oli ilmavoimien käytössä 29. tammikuuta 1945 asti. Käyttäjinä oli joulukuuhun 1944 saakka Lentolaivue 32, sen jälkeen Hävittäjälentolaivue 11. Niillä saavutettiin yksi ilmavoitto.
Lentosotakoulu
Lentosotakoulu ("LENTOSK", aik. "LentoSK") (1937 asti "Ilmailukoulu", 1938–1941 ja 1952–2004 "Ilmasotakoulu") sijaitsi Kauhavalla. Se oli ilmavoimien komentajan alainen koulu, jonka päätehtävänä oli jatkolentokoulutuksen antaminen puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen sotilaslentäjille. Puolustusvoimauudistuksen mukaisesti joukko-osasto lakkautettiin vuoden 2014 lopussa. Kauhavan kaupunki vastusti koulutustoiminnan yhdistämistä Ilmasotakouluun Jyväskylän Tikkakoskelle, mutta Valtiontalouden tarkastusvirasto totesi kesäkuussa 2012 lakkauttamisen perustelluksi.
Ammattisotilaslentäjien koulutus annettiin Suomen itsenäisyyden alussa Helsingin Santahaminassa, jossa niin kutsuttu Saharan alue toimi maalentokenttänä. 1920-luvulla koulutus kuitenkin annettiin pääosin vesikoneilla. Lentokoulutus siirtyi Kauhavalle vuonna 1929, jolloin alkoi reserviläisten koulutus.
Talvisodassa Neuvostoliiton ilmavoimat aiheuttivat Kauhavalla 16 ilmahälytystä. Ilmahälytyksessä lentokoneet siirrettiin sirpalesuojiin tai lennettiin väistökentille ja lentokenttä naamioitiin asettamalla kiitotielle keveitä ”latoja”. Ainoastaan kerran 29. tammikuuta 1940 viisitoista pommikonetta lensi pilvien yllä lentokentän yli, minkä jälkeen ne pudottivat 53 pommia Alajärvelle menevän tien eteläpuolelle Lapuan Hirvijoelle metsään.Lentosotakouluun kuuluivat:Lentosotakoulun oli luovutettava vapautuneet tilat ja maa-alueet puolustusministeriölle vuoden 2015 aikana. Henkilöstöstä osalle ilmoitettiin löytyvän tehtäviä Ilmasotakoulusta (IlmaSK) Jyväskylän Tikkakoskelta. Irtisanottaville tarjottiin 12 kuukauden palkkaa irtisanomispakettina, mikäli yhtäjaksoisia palvelusvuosia oli takana vähintään 12.
Koulun tilat myytiin alkukesästä 2014 LSK Business Park -nimiselle yritykselle, jonka taustalla on joukko pohjalaisia yrittäjiä. Syksyllä 2015 tiloissa avattiin Suomen Punaisen Ristin ylläpitämä 350-paikkainen vastaanottokeskus.
Joukko-osaston palveluksessa oli 230–240 henkilöä ja lentävänä joukkoyksikkönä oli Hävittäjälentolaivue 41 (HävLLv 41), joka operoi Hawk-kalustolla. Laivueen viimeisin komentaja oli everstiluutnantti Jussi Virtanen. Laivue jakautui lentueisiin. Varuskunnan kulttuurihistoriallisesti arvokkain rakennus on linnanpihalla varustettu Linnarakennus (1928).
Rotuman kieli
Rotuma on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan pääasiassa Rotuman saarella, Fidžillä. Kielessä on paljon lainasanoja samoan ja tongan kielistä. Rotumaa puhuu äidinkielenään yhteensä noin 9 000 ihmistä.
Rotumassa on on 14 konsonanttia /p t tš k ' m n ŋ f v s h r l/ ja viisi vokaalia /i e u o a/. Rotumassa ei ole vokaalien pituusoppositiota eli pitkiä vokaaleja ei ole. Äänne tš on affrikaatta, joka kirjoitetaan j:llä.
Rotuma käyttää seuraavia kirjaimia: a e f g h i j k l m n o p s t u v '. Kirjain "g" ääntyy ŋ, "j" [tš] ja ' glottaaliklusiilina (ʔ). Takavokaaleista /a o u/ on etuvokaaliset muunnokset /ä ö y/ kun takavokaalia seuraavassa tavussa on etuvokaali /i e/.
Ilmavoimien esikunta
Ilmavoimien esikunta ("ILMAVE", aik. IlmavE) vastaa Suomen ilmavoimien komentajan johtoesikuntana siitä, että ilmavoimien joukoilla on toimintaedellytykset ja tulostavoitteet. Esikunta on sijoitettu Luonetjärven varuskuntaan Tikkakoskelle Jyväskylään.
Ilmavoimien esikunta vastaa ilmavoimien komentajan antamien yleisohjeiden mukaisesti ilmavoimien ja ilmapuolustuksen suunnittelusta, hankinnoista ja toiminnasta. Se valvoo ilmavoimien joukko-osastojen ja laitosten toimintaa. Ilmavoimien esikunnan toimintaa johtaa esikuntapäällikkö, jona aloitti 1.6.2014 prikaatikenraali Petri Tolla
Esikuntapäälliköitä ovat olleet:Operaatiopäällikkönä 2010-luvulla on toiminut eversti Petri Tolla.
Esikuntaan kuuluvat:Entisen materiaaliosaston toiminnot on integroitu vuodesta 2010 lukien Ilmavoimien materiaalilaitoksen organisaatioon ja viestiosaston toiminnot jo aikaisemmin Johtamisjärjestelmäosastoon.
Ilmavoimien esikuntaan on sijoitettuna myös Sotilasilmailun viranomaisyksikkö (lyhenne SVY). Yksikköön kuuluu neljä vastuualuetta: hallinto, teknillinen, lentotoiminnan sekä lentoturvallisuuden vastuualue. SVY:n tehtävänä on myös lento-onnettomuuden tapahduttua asettaa sotilasilmailuonnettomuuden tutkintalautakunta tutkimaan onnettomuuden syitä. Yksikkö sijaitsee Tikkakosken teollisuusalueella.
Fyysisesti esikunta sijaitsee Luonetjärven varuskunnassa, jonne esikunta muutti joulukuussa 1973 , toimittuaan ensin 1942 lähtien Helsingin Munkkiniemessä. . Jatkosodan loppuaikoina esikunta toimi jo Tikkakoskella. Esikuntaan kuuluu myös Ilmaoperaatiokeskus, josta käsin johdetaan koko valtakunnan ilmapuolustusta.
Yyteri
Yyteri () on Porin 60. kaupunginosa. Se sijaitsee Meri-Porin alueella Yyterinniemen länsiosassa. Yyteri tunnetaan myös samannimisestä hiekkarannastaan, joka on yksi Suomen ja koko Pohjoismaiden pisimpiä. Rock-yhtye The Rolling Stones esiintyi Yyterissä vuonna 1965, jolloin alue oli vielä osa Porin maalaiskuntaa.
Yyterissä on kuuden kilometrin pituinen hiekkaranta. Ranta tunnetaan laajasta dyynialueesta. Vanhin ja kaikkein korkein dyynivalli Keisarinpankki on heti sannoille tultaessa. Yyterin hiekkadyynit houkuttelevat matkailijoita ja kaupunkilaisia uimarannalle koko kesän. Yyterissä voi harrastaa monenlaista liikuntaa, muun muassa golfia, ratsastusta, rantalentopalloa ja surffausta. Yyterissä on yli 30 kilometriä retkeilyreittejä, luontopolkuja ja yli kymmenen lintutornia. Yyterin maankuulujen hiekkarantojen omaleimaiseen luontoon voi tutustua esimerkiksi paikoitusalueelta alkavalla 1,8 kilometrin pituisella luontopolkulenkillä. Alueen ainutlaatuisuudesta johtuen Yyteriin rakennettiin 1970-luvulla Yyterin kylpylähotelli, joka oli pahoissa taloudellisissa vaikeuksissa 1990-luvun lamavuosina, mutta on sittemmin päässyt jaloilleen.
Yyterin mäntyjen hyvinvointia uhkaa tähtikudospistiäinen, jonka torjunnassa kokeillaan sukkulamatoja.
Kaarle VIII (Ranska)
Kaarle VIII (30. kesäkuuta 1470 – 7. huhtikuuta 1498) oli Ranskan kuningas vuosina 1483–1498. Hän oli edellisen kuninkaan Ludvig XI:n poika. Kaarle VIII astui valtaistuimelle 13-vuotiaana isänsä kuoltua, mutta valtaa piti alussa sijaishallitus. Kaarle VIII:n lapset kuolivat jo ennen häntä itseään, joten hänen jälkeensä valtaistuimelle nousi hänen kaukainen serkkunsa Ludvig XII.
Kaarle VIII aloitti pitkäkestoiset ranskalais-italialaiset sodat hankkiakseen Napolin kuningaskunnan kruunun, johon hän katsoi olevansa oikeutettu isänäitinsä "Anjoun Marian" kautta. Valmistautuakseen Italian sotaretkelle hän teki epäedullisina pidetyt rauhat Itävallan ja Englannin kanssa. Vuonna 1494 hän saapui massiivisen sotajoukon kanssa Italiaan ja marssi läpi niemimaan Napoliin saakka. Siellä hän kohtasi Venetsian liigan joukot, joihin oli liittynyt niin Napolin kuningas, Itävalta kuin Milanon hallitsijakin. Kaarle VIII voitettiin 1495 ja suuri osa ranskalaisjoukoista tuhottiin. Perääntyvä Ranskan armeija voitti kuitenkin Venetsian liigan armeijan Fornovon taistelussa samana vuonna; liigan ylipäällikkö kondottieeri Carmagnola kaatui ja Ranskan armeijan rippeet pääsivät vetäytymään turvallisesti Alppien yli kotimaahansa. Loppukautensa Kaarle VIII yritti huonolla menestyksellä uudelleenrakentaa armeijaansa. Hän kuoli 27-vuotiaana kallovammoihin, jotka sai pään osuessa kivestä valmistettuun hevosrampin ovenkamanaan.
Kaarle VIII:n sotamenestys perustui ranskalaisten käsityöläisten kehittämään uuteen tykkiin, joka oli aiempia ratkaisevasti nopeampi liikuttaa ja käyttää. Uusia tykkejä saattoi kuljettaa muun sotajoukon mukana, eikä niitä näin ollen tarvinnut perääntyessäkään hylätä. Tykkien maineen nopeasti levitessä sotareitille osuneet kaupunkivaltiot sekä Kirkkovaltio luopuivat vastarinnasta. Napolilainen San Giovannin linnoitus kukistui vain kahdeksassa tunnissa. Liitto kuningasta vastaan solmittiin näiden uutisten aiheuttamasta järkytyksestä.
Aineen taidemuseo
Aineen taidemuseo on Torniossa sijaitseva taidemuseo, jota pitää yllä 1974 perustettu Aineen Kuvataidesäätiö. Museon taustalla on torniolaisten Eila (s. 1920) ja Veli Aineen (1919–2008) vuosikymmenien mittainen taiteen keräily. Torniolaisarkkitehdin Matti Porkan suunnitteleman museorakennuksen, jossa on myös kaupunginkirjasto, rakennutti Tornion kaupunki. Rakennuksen vihki ja avasi Tellervo Koivisto 7. maaliskuuta 1986.
Museon kokoelma sisältää suomalaista taidetta, esimerkiksi Tyko Sallisen "Kinkerit".
Aineen taidemuseon kokoelmaan pyritään hankkimaan muun muassa pohjoissuomalaista nykytaidetta.
Hevoseläimet
Hevoseläimet eli aasit, hevoset ja seeprat ("Equidae") on kavioeläimiin kuuluva, hevosen kaltaisten eläinten heimo. Kaikki heimon nykyiset lajit kuuluvat sukuun Equus. Hevoseläimiin kuuluvat sekä luonnonvaraiset että ihmisen kesyttämät hevoset, aasit ja seeprat.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "hevoset".
Hevoseläinten heimoon kuuluu kahdeksan lajia, joilla on lukuisia alalajeja.
Ludvig XII
Ludvig XII (27. kesäkuuta 1462 – 1. tammikuuta 1515) oli Ranskan kuningas vuosina 1498–1515. Ludvig, Orléansin herttua, oli edellisen kuninkaan Kaarle VIII:n kaukainen serkku, Kaarle V:n pojanpojanpoika. Kaarle VIII:n lapset olivat kuolleet ennen häntä.
Ludvig oli aiemmin naimisissa Ludvig XI:n tyttären Johannan kanssa, mutta hänen avioliittonsa mitätöitiin, jotta hän saattoi naida Kaarlen lesken Anna Bretagnelaisen, joka oli Bretagnen Frans I:n tytär, ja siten saada Bretagnen liittoon Ranskan kanssa. Annan kuoltua vuonna 1514 Ludvig nai Englannin Henrik VII:n tyttären Maria Tudorin yrityksenä saada perillinen Englannin valtaistuimelle, mutta epäonnistui tässä: Ludvig kuoli itse vain kolmen kuukauden kuluttua avioliiton solmimisesta.
Yrittäessään päästä Milanon herttuaksi Ludvig XII jatkoi edeltäjänsä aloittamia sotia Italiassa. Hän saikin Milanon Ranskan hallintaan, jossa se oli vuosina 1499–1511, kunnes paavi Julius II muodosti "pyhän liigan" vastustamaan Ranskan valtapyrkimyksiä Italiassa. Sveitsiläiset ajoivat viimeiset ranskalaisjoukot Milanosta vuonna 1513. Ludvig XII oli melko suosittu kuningas, koska hän uudisti oikeuslaitosta ja alensi veroja, mistä juontuu lempinimi ”Kansan isä”".
Ludvig XII:n ensimmäinen avioliitto Ludvig XI:n tyttären Johannan kanssa oli lapseton ja se mitätöitiin Ludvigin noustua Ranskan kuninkaaksi 1498. Toisesta avioliitostaan Anna Bretagnelaisen kanssa Ludvig sai yhteensä viisi lasta, joista kaksi tytärtä, Claudia (1499–1524) ja Renée (1510–1575), jäivät eloon. 1503, 1508 ja 1512 syntyneet pojat kuolivat heti. Ludvigin kolmas avioliitto Englannin kuninkaan Henrik VII:n tyttären Maria Tudorin kanssa päättyi lapsettomana Ludvigin kuolemaan pian häiden jälkeen.
Koska Ludvigilla ei kuollessaan ollut eläviä miespuolisia jälkeläisiä, häntä seurasi Ranskan valtaistuimelle hänen serkkunsa Frans I, joka oli myös naimisissa Ludvigin tyttären Clauden kanssa.
Koloveden kansallispuisto
Kolovesi on kansallispuisto Enonkosken ja Heinäveden kuntien ja Savonlinnan kaupungin alueella Etelä-Savon maakunnassa.
Koloveden erämainen kansallispuisto suojelee Suur-Saimaan luonnontilaista saaristoluontoa, saimaannorpan elinympäristöä ja eteläsuomalaista metsäluontoa. Kolovedellä harrastetaan soutu- ja melontaretkeilyä. Koloveden jääkauden muovaamalle jylhälle maisemalle ominaista ovat vedestä nousevat jyrkät kallionjyrkänteet. Alueella on myös kalliomaalauksia. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 47 neliökilometriä. Se on perustettu vuonna 1990, ja sitä hallinnoi Metsähallitus.
Kansallispuistoa esittiin laajennettavaksi yli 3 500 hehtaarilla vuonna 2012. Laajennuksen jälkeen sen koko olisi 5 834 hehtaaria.
Vanhakaupunki (Helsinki)
Vanhakaupunki () on Helsingin kantakaupunkiin kuuluva kaupunginosa Toukolan pohjoispuolella, Vantaanjoen suulla. Se kuuluu keskiseen suurpiiriin ja tarkemmin Vanhankaupungin peruspiirin, jonka alueella elää yli 22 000 asukasta.
Kaupunginosan nimi on peräisin siitä, että Helsinki perustettiin alun perin Vanhankaupungin alueelle. Vanhakaupunki esiintyy jo uuden Helsingin perustamisasiakirjassa 1639 ja muoto "Gamla staden" tai "Gammelstaden" yleistyi käyttöön myöhemmin. Suomalainen käännösmuoto alkoi saada sijaa vasta 1800-luvun lopulla. Nykyiset nimiasut vahvistettiin virallisiksi 1909. Kaupunginosan nimeksi Vanhakaupunki tuli 1959.
Vantaanjoki jakautuu suullaan kahteen haaraan, joista kummassakin on voimakas koski. Suuhaarojen väliin jää Kuninkaankartanonsaari, jossa sijaitsee Tekniikan museo. Kosken läntisemmässä haarassa on myös pieni vesivoimala.
Kuningas Kustaa Vaasa perusti Helsingin Vantaanjoen suulle Forsbyn eli Koskelan keskiaikaisen kylän paikalle 12. kesäkuuta 1550. Kaupungin oli määrä kilpailla Tallinnan kanssa Suomenlahden kaupasta sekä rajoittaa talonpoikien käymää laitonta kauppaa. Asukkaat saatiin Rauman, Tammisaaren, Ulvilan ja Porvoon kaupungeista.
Vuonna 1570 tulipalo kohtasi Helsinkiä talvella ja kesällä rutto levisi kaupunkiin. Kaupungissa oli noin 500 asukasta.
1640-luvulla Helsinki siirrettiin Vironniemelle parempien satamaolosuhteiden äärelle, jotta kaupungin talous kohentuisi. Vanhakaupunki autioitui vähitellen.
Ensimmäisestä Helsingistä on säilynyt vain yksi, Hans Hanssonin vuonna 1645 laatima pienimittakaavainen kartta, joka esittää kaupungin sijaintia ja viimeisten vuosien asemakaavaa. Kaupungin korttelit näkyvät kartassa, mutta tontteja ei ole merkitty. Ainoa piirretty rakennus on kirkko, joka sijaitsi nykyisen Vanhankaupungintien pohjoispään länsipuolella.
Nykyään Vanhakaupunki on Helsingin aluejaossa 0,35 km² kokoinen alue Vanhankaupunginlahden perukan länsipuolella. Alueen kautta kulkee Hämeentien pohjoispää, joka on osa vanhaa Helsingistä itään ja pohjoiseen johtavaa maantietä. Vanha tielinjaus jatkuu Vantaanjoen yli nykyistä Viikintietä pitkin. Vanhankaupungin länsipuolitse kulkee Kustaa Vaasan tie, joka johtaa suoraan Lahdenväylälle. Asukkaita tällä alueella on 361 ja työpaikkoja 453.
Vanhankaupungin peruspiiri on Vanhankaupungin kaupunginosaa laajempi alue, johon kuuluvat lisäksi Toukolan, Arabianrannan, Kumpulan, Käpylän ja Koskelan kaupunginosat. Peruspiirin maapinta-ala on 5,38 km² ja asukasluku yhteensä 22 055.
Kustaa Vaasan puistossa on useita Helsingin varhaiseen historiaan liittyviä muistomerkkejä:
Nahkiainen (majakka)
Nahkiainen on Perämerellä Raahen kaupungin edustalla sijaitseva pohjamajakka.
Majakan pohjaosa eli kasuuni rakennettiin Rauma-Repolan telakalla ja hinattiin sijoituspaikalleen vuonna 1955. Majakkatornin pystyttäminen kuitenkin viivästyi huonojen sääolosuhteiden vuoksi, ja loistolaite sytytettiin ensi kerran 31. elokuuta 1956. Asetyleenipolttimen sytytti merenkulkuhallituksen luotsi- ja majakkaosaston pällikkö Elis Elo.
Majakassa oli diopterinen valolaitteisto, ja valon kantomatka oli 20 meripeninkulmaa eli 37 kilometriä. Aluksi loistolaitteisto oli puoliautomaattinen, kauko-ohjauksella toimiva. Vuonna 1959 loistolaite varustettiin aurinkoventtiilillä ja muutettiin automaattiseksi.
Nykyisin valon kantomatka on 9,7 meripeninkulmaa eli 17,9 kilometriä. Majakan huipulla on helikopterin laskeutumistasanne.
Tuusulan Moottorikerho
Tuusulan Moottorikerho on Järvenpäässä kotipaikkaansa pitävä moottorikerho. Kerho perustettiin vuonna 1952. Moni suomalainen enduron maailmanmestari (mm. Samuli Aro) on Tuusulan Moottorikerhon jäsen. Motocrossin puolella kerhon kärkinimiä ovat Eero Remes ja Erno Aro. Tuusulan moottorikerhon motocrossrata sijaitsee Ohkolassa Mäntsälässä.
Warhammer Fantasy Battle
Warhammer on englantilaisen Games Workshop -pelivalmistajan kehittämä miniatyyripohjainen sotastrategiapeli. Pelinappuloina käytetään pieniä muovisia tai metallisia miniatyyrejä, jotka myydään osina pakkauksissaan ja jotka täytyy koota ja maalata itse.
Vaihtoehtoinen armeijalista, Sylvanian Army, ilmestyi Storm of Chaos -kirjassa.Peliä varten tarvitaan suurehko määrä tavallisia kuusitahoisia noppia sekä kaksi erikoisnoppaa, joita saa miniatyyrejä myyvistä liikkeistä. Lisäksi tarvitaan mittanauha tuumamerkinnöillä, koska pelissä kaikki mitat ovat tuumia, sekä sääntökirja. Sääntökirja sisältää kaikki pelaamiseen tarvittavat säännöt, ohjeita aloittelijalle, ohjeita miniatyyrien kokoamiseen ja maalaamiseen sekä runsaasti taustatietoa pelin maailmasta. Lisäksi on pakko hankkia omalle armeijalle suunnattu erityinen "Armybook" eli armeijakirja. Armeijakirjoista löytyy armeijakohtaiset erikoissäännöt, runsaasti tietoa armeijan eri yksiköistä sekä tärkeä armeijalista, jossa kerrotaan eri yksiköiden kyvyt ja varustevaihtoehdot. Armeijakirjassa myös kerrotaan jokaisen rodun oma historia sekä maalausohjeita, ehdotuksia, vinkkejä ja kuvia.
Suomessa Warhammer-miniatyyrejä myy Games Workshopin virallisen Helsingissä sijaitsevan myymälän lisäksi Fantasiapelit-ketju sekä lukuisat muut itsenäiset jälleenmyyjät ympäri Suomea.
Säännöt, armeijakirjat ja ylipäänsä melkein kaikki kirjallinen materiaali on englanninkielistä, joten hyvä kielitaito on melkeinpä pakollinen edellytys pelistä nauttimiselle. On myös olemassa suomenkielinen sääntökirja, joka on tehty vuonna 1991, joten siinä ei ole läheskään kaikkia sääntöjä, ja nekin ovat vanhentuneet sääntökirjan uudistuksien myötä.
White Dwarf on kuukausittain ilmestyvä Warhammer-aiheinen lehti joka sisältää tietoa Games Workshopin tulevista miniatyyreistä, maalausohjeita, vinkkejä, sääntöselvennöksiä, taisteluraportteja ja paljon muuta. Lehti on englanninkielinen.
Peliin tarvitsee (ei aivan välttämätön) myös maastoa, johon kuuluu kiviä, puita, taloja, kukkuloita ja jopa linnoituksia. Maaston voit tehdä itse esim. styroksia tai polystyreeniä käyttäen.
Bruce Schneier
Bruce Schneier (s. 15. tammikuuta 1963) on yhdysvaltalainen tietoturva-asiantuntija. Hän on kirjoittanut useita kirjoja tietoturvasta ja kryptografiasta. Nykyään Schneier toimii teknologiajohtajana perustamassaan Counterpane Internet Security -yhtiössä.
Schneier ottaa aktiivisesti kantaa ajankohtaisiin tietoturva-asioihin kuukausittain ilmestyvässä ilmaisessa Crypto-Gram-uutiskirjeessään sekä blogissaan. Schneier on vieraillut Suomessa, mm. Helsingissä Tieturin Data Security -seminaarissa 27.10.2005.
Kekkosen IV hallitus
Kekkosen IV hallitus oli Suomen tasavallan 36. hallitus, jonka muodostivat Maalaisliitto ja RKP. Hallitus toimi 132 hallituspäivää 9. heinäkuuta 1953 - 17. marraskuuta 1953.
SDP:n ministerien jätettyä Kekkosen kolmannen hallituksen Urho Kekkonen kokosi uuden hallituksen suurin ponnistuksin oman puolueensa Maalaisliiton ja Ruotsalaisen Kansanpuolueen varaan. Hallitus jatkoi edeltäjänsä tiukkaa talouspolitiikkaa, mutta törmäsi eduskunnassa oppositioon siirtyneen SDP:n jyrkkään vastarintaan. Koska hallituksessa oli mukana kolme elinkeinoelämän edustajaa, vasemmisto alkoi syyttää Kekkosta vuorineuvosten juoksupojaksi. Hallitus selvisi syyskuussa täpärästi SDP:n tekemästä talouspoliittisesta välikysymyksestä. 7. lokakuuta se selvisi SDP:n uudesta välikysymyksestä äänin 106–83. Seuraavana päivänä hallitus kertoi olevansa valmis luopumaan K-ohjelmasta. Hallitus kaatui lopulta marraskuussa Kokoomuksen tekemään asuntopoliittiseen välikysymykseen. Eduskunta hyväksyi 3. marraskuuta Arava-lain 7,5 miljardin markan suuruisena vuosilta 1954–1955, kun hallitus oli esittänyt viittä miljardia ja tehnyt äänestyksestä luottamuskysymyksen. Hallitus jätti seuraavana päivänä eronpyyntönsä. Kekkosen poliittiset vastustajat olivat kyllästyneet tämän kovaan tyyliin, jonka he katsoivat olevan hänen kampanjointiaan tulevaa presidentinvaalia varten, mitä se pohjimmiltaan olikin.
Kulkulaitosministeri, puolueisiin sitoutumaton Outokumpu Oy:n pääjohtaja, vuorineuvos Eero Mäkinen kuoli 27. lokakuuta 1953 ja hänen tilalleen tuli toisena kulkulaitosministerinä toiminut Maalaisliiton kansanedustaja Kusti Eskola.
Vesikrassit
Vesikrassit ("Nasturtium") on ristikukkaiskasveihin kuuluva suku. Ne ovat monivuotisia kaalin ja sinapin sukuisia kasveja, jotka elävät villeinä Euroopassa ja Keski-Aasiassa.
"Nasturtium"-suvussa on 314 lajia.
Vesikrassit kasvavat vedessä tai hyvin kosteilla alueilla. Niiden varret ovat onttoja ja kelluvat, kukat pieniä ja valkoisia.
Vesikrassit ovat nopeakasvuisia lehtivihanneksia, joita on kasvatettu jo muinaisajoista asti. Suomessa vesikrassia kasvatetaan ja myydään usein versoina tai ituina heti itämisen jälkeen, kun sirkkalehti tai ensimmäiset kasvulehdet ovat näkyvissä. Mm. Briteissä ja Italiassa sitä kasvatetaan pienen salaatin kokoon ja käytetään kuten sinappikaalia.
Vesikrassissa on paljon rautaa, kalsiumia ja foolihappoa sekä A- ja C-vitamiinia.
Törngrenin hallitus
Törngrenin hallitus oli Suomen tasavallan 38. hallitus, jonka muodostivat RKP, SDP ja Maalaisliitto. Se on tähän päivään mennessä ainoa RKP:läisen pääministerin johtama hallitus. Hallitus toimi 169 hallituspäivää 5. toukokuuta 1954 - 20. lokakuuta 1954.
Maaliskuun alussa 1954 pidettyjen eduskuntavaalien jälkeiset hallitusneuvottelut olivat äärimmäisen vaikeat ja kaikki kaavaillut hallitusvaihtoehdot ajautuivat umpisolmuun. SDP ja Maalaisliitto eivät päässeet sopimukseen siitä, kumpi saisi pääministerin paikan. Kokoomus taas tyrmäsi aikaisemman nelinkertaisen pääministerin Urho Kekkosen yrityksen keskusta-oikeisto-akselin rakentamiseksi. Seuraavaksi yritti eduskunnan puhemies Karl-August Fagerholm, mutta porvaripuolueet eivät hyväksyneet asetelmaa, jossa pääministeri olisi vasemmistosta eduskunnan ollessa porvarienemmistöinen. Pari kuukautta kestäneen neuvottelumyllytyksen jälkeen todettiin, että ainoa vaihtoehto pääministeriksi olisi kompromissiehdokas, jonka riitapukarit voisivat edes jotenkin sietää. Sellaiseksi löydettiin Valtiokonttorin pääjohtaja ja edeltäneen Tuomiojan hallituksen ulkoministerinä toiminut Ralf Törngren. Törngrenin hallitus oli parlamentaarisesti vahva, mutta sisäiseltä rakenteeltaan heikko, koska siinä istuivat sekä Urho Kekkonen ulkoministerinä että hänen pahin kampittajansa Väinö Leskinen sisäministerinä.
Törngrenin hallitus jätti eronpyyntönsä presidentti Paasikivelle 14. lokakuuta 1954.
Rewantiikeri
Rewantiikeri eli valkoinen tiikeri on intiantiikerin värimuoto. Rewantiikeri ei ole kuitenkaan tiikerin alalaji.
Valkoisten tiikerien kantaisä on valkoinen uros, jonka Rewan maharadža pyydysti Pohjois-Intiassa vuonna 1951. Uros oli pohjaväriltään lähes valkoinen ja sillä oli mustanruskeat raidat ja siniset silmät. Se sai eläintarhassa jälkeläisiä väriltään normaalin intiantiikerinaaraan kanssa. Pennut olivat kuitenkin väriltään täysin normaaleja. Myöhemmin sama uros sai pentuja oman tyttärensä kanssa ja näiden joukossa oli myös valkoisia yksilöitä. Kaikki nykyään eläintarhoissa syntyneet valkoiset tiikerit ovat tämän uroksen jälkeläisiä. Rewantiikereitä on kaiken kaikkiaan noin 200 kappaletta. Valkoisia tiikereitä voi nykyisin nähdä muun muassa Bush Gardens -elämyspuistossa Orlandossa ja muutamissa eläintarhoissa.
Rewantiikerin vaalea turkki on periytyvä ominaisuus, jonka seurauksena tiikerin elimistössä ei ole punaista pigmenttiä. Tämän vuoksi sen turkki on valkoinen ja silmät siniset. Ominaisuus on resessiivinen eli peittyvä, joten valkoinen tiikeri ei voi saada valkeita pentuja toisen tiikerin kanssa, mikäli tällä ei ole samaa geeniä.
Valkoinen tiikeri
Valkoinen tiikeri tarkoittaa seuraavia asioita:
Luettelo uikkulinnuista
Tämä on luettelo uikkulintujen lahkoon ("Podicipediformes") ja uikkujen heimoon ("Podicipedidae") kuuluvista suvuista ja lajeista BirdLife Suomen hyväksymän luokituksen mukaan. Sukupuuttoon kuolleet kolme lajia on merkitty ristillä.
Sysola
Sysola (, ) on Vienanjoen vesistöön kuuluvan Vytšegdan sivujoki Kirovin alueella ja Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 487 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 17 200 neliökilometriä.
Sysola saa alkunsa Pohjois-Venäjän selänteeltä, virtaa kohti pohjoista ja yhtyy Vytšegdaan Syktyvkarin kaupungin luona. Joella harjoitetaan puutavaran uittoa. Sen alajuoksu on liikennöintikelpoinen. Sysolan varrella sijaitsee Koigorodokin piirikeskus.
Luettelo haukoista
Tämä on luettelo haukkalajeista alaheimoittain ja suvuittain luokiteltuna. (H=Harvinaisuus, SH=Suurharvinaisuus Suomessa).
Alaheimoon kuuluu vain 1 suku, josta tunnetaan vain 1 laji. Aiemmin ryhmän katsottiin muodostavan oman heimonsa "Pandionidae", mutta siirrettiin uudemmassa luokittelussa osaksi Haukkojen heimoa ("Accipitridae").
Alaheimoon kuuluu vain 1 suku, josta tunnetaan vain 1 laji. Aiemmin ryhmän katsottiin muodostavan oman heimonsa "Sagittariidae", mutta siirrettiin uudemmassa luokittelussa osaksi Haukkojen heimoa ("Accipitridae").
Haukat
Haukat ("Accipitridae") on suuri petolintujen heimo. Siihen kuuluvat kotkat sekä monet linnut, joiden nimen lopussa on "haukka". Osa haukka-nimisistä linnuista kuuluu kuitenkin jalohaukkoihin. Haukkojen nykyinen luokittelu on sekainen.
Haukoilla on koukkunokka, vahvat jalat ja terävät kynnet. Siivet ovat leveät ja voimakkaasti harittavat, ja ne sopivat hyvin liitämiseen ja kaarteluun. Naaraat ovat suurikokoisempia kuin koiraat.
Haukkojen poikaset pysyvät pesässään pitkään. Molemmat emot osallistuvat poikasten hoitamiseen, mutta pääasiassa koiras huolehtii ravinnon saalistuksesta.
Haukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa lihaa. Korppikotkia lukuun ottamatta haukat pyydystävät ja tappavat saaliinsa itse.
Accipitrinae
Aegypiinae
Aquilinae
Buteoninae
Circaetinae
Circinae
Elaninae
Gypaetinae
Haliaeetinae
Harpiinae
Melieraxinae
Milvinae
Pandioninae
Perninae
Polyboroidinae
Sagittariinae
Hanriot H.232.2
Hanriot H.232.2 on ranskalainen 2-moottorinen koulukone. Insinööri Montlaur johti René Hanriotin perustamilla Hanriotin tehtailla koneen suunnittelua vuonna 1936. Prototyyppi lensi ensi kerran 22. heinäkuuta 1937. Koneen valmistaja oli kansallistettu S.N.C.A.C.-tehdas.
Kone on keskitaso, siinä on kokometallirakenne kangasverhoilulla. Koneessa oli kaksi Renault'n valmistamaa 220 hevosvoiman rivimoottoria. Koneeseen tuli sisäänvedettävä laskuteline vasta prototyyppikokeiden jälkeen.
Spesifikaatio
Suoritusarvot
Kolmannen valtakunnan käsiin jäi 22 Hanriot H.232-konetta, joista Suomi tilasi 19. heinäkuuta 1940 kolme kappaletta. Yksi koneista tuhoutui siirtolennon alussa Saksassa. Toinen Suomeen tulleista koneista vaurioitu 1942 kun sillä oli lennetty 146 tuntia. Sitä tuotu enää käyttöön. Toinen oli käytössä 15 helmikuuta 1945 asti ja sillä lennettiin 290 tuntia. Molemmat koneet poistettiin ilmavoimien rekisteristä 2. tammikuuta 1950.
Napakivi
Napakivi (tai tonttukivi) on perinteinen suomalainen nimitys joillekin keskeisellä tai näkyvällä paikalla oleville kiville, yleensä pystykiville.
Napakiviksi kutsutut kivet ovat yleensä pystykiviä eli korkeahkoja luonnonkiviä, jotka ihminen on pystyttänyt. Joillakin napakivillä on pyöristynyt pää, ja joidenkin päällä on pyöreähkö pienempi kivi. Kivien muodon perusteella arvellaan, että ne ovat ehkä kuvanneet siitintä. Skandinaviassa joidenkin vastaavien kivien päät on maalattu punaisiksi, joka sekin viittaisi siittimeen. Napakivi voi sijaita esimerkiksi peltoaukean keskellä tai sen lähistöllä kivikasassa tai kalliolla.
Napakivet on ehkä koettu hedelmällisyyden lisääjiksi tai maa-alueen suojelijoiksi, tai niillä on voitu osoittaa maa-alueen omistusta vieraille. Ne saattoivat myös uskomusten mukaan olla jonkinlaisia alueen keskuksia tai napoja, esimerkiksi paikallisen haltijan valtapiirin keskuksia. Nimitys tonttukivi viittaa tontuiksi kutsuttuihin haltijoihin ja tonttiin eli omistettuun maa-alaan. Joitakin napakiviä vastaavia kiviä on kutsuttu esimerkiksi nimillä Juminkeko tai "Jumin kurikka", jolloin ne liittyvät arvoitukselliseen Jumi-henkiolentoon.
Tonttukivi-nimitystä on käytetty myös muunlaisista kivistä, kuten Tyrvännöllä sijaitsevasta suuresta siirtolohkareesta, jossa olevaan isoon reikään on uhrattu, tai Kalvolan Kutilan kylässä olleesta laakeasta kivestä, jossa olleesta "tontun jalanjäljestä" otetulla vedellä on parannettu sairauksia.
Meriharakat
Meriharakat ("Haematopodidae") on rantalintuihin kuuluva heimo, johon kuuluu 12 lajia, jotka kaikki kuuluvat samaan sukuun "Haematopus". Suomessa tavataan meriharakkaa.
Juminkeko
Juminkeko on arvoitukselliselle Jumi-henkiolennolle kuulunut paikka tai asia, jonka merkitys on epävarma. Ainakin joitakin Länsi- ja Varsinais-Suomessa sijaitsevia napakiviä on kutsuttu nimellä juminkeko tai "jumin kurikka", mutta juminkeko voi tarkoittaa muutakin.
Juminkeko on myös Juminkeko-säätiön ylläpitämä Kalevalan ja karjalaisen kulttuurin informaatiokeskus Kuhmossa.
Paksujalat (lintuheimo)
Paksujalat (Burhinidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo. Ne elävät pääosin tropiikissa, mutta osa lajeista elää Euroopan ja Australian lauhkeassa ilmastossa.
Vaikka paksujalat kuuluvat rantalintuihin, monet niistä viihtyvä kuivilla tai kuivahkoilla alueilla. Ne ovat yöeläimiä. Niiden ruokavalio koostuu hyönteisistä ja muista selkärangattomista. Suurimmat lajit syövät myös liskoja ja pieniä nisäkkäitä.
Suomessa toisinaan tavattava laji on paksujalka.
Trifon Petsamolainen
Trifon Petsamolainen (Kuolalainen) (, ) oli 1500-luvulla Kuolan niemimaalla ja Lapissa vaikuttanut ortodoksinen munkki ja askeetti, jota pidetään Petsamon luostarin ja Boris Glebin kappelin perustajana.
Trifon, siviilinimeltään Mitrofan, syntyi noin vuonna 1495 Toržokin kaupungissa Tverin läänissä. Hän oli papin poika, ja tunsi jo nuorena halua palvella Jumalaa ja vetäytyä viettämään erakkoelämää. Jumalan johdatuksesta hänen kerrotaan lähteneen pohjoiseen Petsamojoelle valistamaan lappalaisheimoja Kristuksesta, ja häntä kutsutaankin kolttien apostoliksi.
Pyydettyään ja saatuaan Novgorodin arkkipiispalta luvan perustaa Marian ilmestyksen kirkko pohjoiseen Mitrofan vihittiin munkiksi nimellä Trifon, ja hän alkoi johtaa Pyhän Kolminaisuuden luostaria Petsamojoen varrella levittäen samalla voimakkaasti kristinuskoa pohjoisen asukkaille.
Trifon kuoli vuonna 1583. Pyhittäjä Trifon Petsamolaisen vuosittaista muistopäivää vietetään 15.12.
Sevettijärven ortodoksinen kirkko on pyhitetty pyhittäjä Trifon Petsamolaisen muistolle. Kirkko on rakennettu vuonna 1951 alkujaan tsasounaksi ja vihitty kirkoksi vuonna 1992.
Aulis Kallakorpi
Aulis Arnold Kallakorpi (synt. Nuutinen, 1. tammikuuta 1929 Kuusankoski – 15. toukokuuta 2005 Mikkeli) oli suomalainen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti. Uransa aikana Kallakorpi edusti Kuusankosken Urheiluseuraa.
Kallakorpi oli mäkihypyn huippunimiä 1950-luvulla. Hänen parhaimpiin saavutuksiinsa kuuluvat vuoden 1956 talviolympialaisten hopeamitali, Holmenkollenin mäkikisan voitto ensimmäisenä suomalaisena ja toisena ei-norjalaisena 1955 ja Salpausselän mäkikisan voitto vuonna 1953. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän voitti Oberstdorfin ja Garmisch-Partenkirchenin osakilpailut kaudella 1954–1955 sekä jakoi Oberstdorfin osakilpailun voiton Eino Kirjosen kanssa kaudella 1955–1956. Mäkiviikon kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 1954–1955. SM-kisoissa Kallakorpi saavutti hopeaa 1952.
Narvik
Narvik on satamakaupunki ja kunta Pohjois-Norjassa Nordlandin läänissä. Se on maailman pohjoisimpia kaupunkeja.
Narvikin rautatieasemalta johtaa rautatie Pohjois-Ruotsin Kiirunaan. Rataa pitkin kulkee yöjuna Tukholmaan. Suurin osa LKAB:n Kiirunan kaivoksissa tuotetusta rautamalmista tuodaan tätä rautatietä pitkin Narvikiin, jossa se lastataan laivoihin. Narvikin satama on narviklaisten tärkein tulonlähde; satama on rahtimäärältään Norjan suurimpia.
Englantilais-ruotsalainen konsortio valitsi nykyisen Narvikin sataman 1882 reitiksi, jota pitkin Pohjois-Ruotsin ja -Norjan rautamalmia kuljetettaisiin vuoden ympäri.
Narvikin satama ja sen kautta saatava rautamalmi olivat strategisesti erittäin tärkeitä natsi-Saksalle. Narvikin hallintaa voidaan pitää jopa tärkeimpänä syynä Saksan hyökkäykselle Tanskaan ja Norjaan vuonna 1940. Taisteluissa satama vaurioitui pahoin ja kaupunki paloi käytännössä maan tasalle. Norjalaiset joukot pitivät Narvikin lähistöllä puoliaan maihinnousseita saksalaisia vastaan ja jopa ajoivat nämä mottiin. He eivät kuitenkaan päässeet purkamaan mottia, ennen kuin maan eteläosa oli menetetty saksalaisille ja maan hallitus antautunut. Narvik vapautui miehityksestä vasta vuonna 1945.
Narvikista on junayhteys Ruotsin puolelle maisemistaan tunnettua Ofotbania pitkin. Junamatka valtakunnarajalle (Riksgränsen) kestää tunnin, Kiirunaan kolme tuntia. Pohjoiseen päin pääsee linja-autoilla, matka Tromssaan kestää 4,5 tuntia. Narvikin omalta pieneltä lentokentältä on yhteyksiä lähikaupunkeihin, muut lennot lähtevät Evenesistä puolentoista tunnin automatkan päästä.
Kurmitsat
Kurmitsat ("Charadriidae") on rantalintujen ("Charadriiformes") lahkon kahlaajien ("Charadrii") alalahkoon kuuluva lintujen heimo, johon kuuluu yli 60 lajia. BirdLife Suomen luokittelussa lajeja on 67.
Kurmitsat ovat pieniä tai keskikokoisia lintuja, joilla on paksu niska. Ne syövät hyönteisiä, matoja tai muita selkärangattomia, joita ne etsivät matalikoista katseensa avulla.
Pyhittäjä
Pyhittäjä on ortodoksisessa kirkossa käytetty nimitys kanonisoiduista munkeista. Luostarin perustajista käytetään nimitystä pyhittäjäisä tai -äiti. Muita kirkossa käytettyjä pyhien elämää tai toimintaa kuvaavia nimityksiä ovat esimerkiksi vainojen aikana kärsineestä käytetty nimitys "tunnustaja", joistakin paikallisista pyhistä käytetty nimitys "autuas" (poiketen katolisen kirkon autuas-käsitteestä, joka on heillä yksi pyhyyden aste), itsensä tai muiden ihmisten pelastuksen tähden hulluksi tekeytyvistä käytetty nimitys "Kristuksen tähden houkka", apostolien työn jatkajista käytetty nimitys "apostolienvertainen" ja niin edelleen.
Neljäs valtiomahti
Neljäs valtiomahti on tarkoittanut alkujaan lehdistöä, mutta joukkotiedotusvälineiden sähköistyessä sillä voidaan tarkoittaa myös muuta mediaa. Montesquieun vallan kolmijako-opissa ensimmäinen valtiomahti on poliittinen päätösvalta, parlamentti (Suomessa eduskunta), toinen hallinnollinen toimeenpanovalta (Suomessa valtioneuvosto) ja kolmas näitä molempia valvova tuomiovaltaa käyttävä oikeuslaitos.
Lehdistö ja muu media vaikuttaa neljännen valtiomahdin tavoin valtiopäivälaitoksen päätöksentekoon, yleiseen käsitykseen hallituksen toimien onnistumisesta sekä yleiseen mielipiteeseen oikeuslaitoksen antamista tuomioista.
Nemesis (kirja)
Nemesis () on Isaac Asimovin 1989 julkaistu tieteiskirja. Se on yksi hänen viimeisimpiä romaanejaan. Kirja julkaistiin vain kolme vuotta ennen hänen kuolemaansa.
Asimovin vähemmän tunnettu kirja "Nemesis" on paitsi tarina ihmisen matkasta tähtiin myös kertomus yksinäisyydestä. Kirjan teemat ovat hyvin inhimillisiä.
Tarina sijoittuu joidenkin vuosisatojen päähän tulevaisuuteen. Valoa nopeampaa tähtienvälistä matkustusta ei ole vielä keksitty, mutta aurinkokuntaan on perustettu lukuisia siirtokuntia valtavien avaruusasemien muodossa.
Ylikansoitettua Maata kiertävän Rotor siirtokunnan tutkija havaitsee aurinkokuntaa hyvin lähellä olevan tähden. Nemesis nimen saavan tähti on punainen kääpiötähti ja sitä ei ole havaittu sen läheisyydestään huolimatta aiemmin koska sen valo on jäänyt aurinkokunnan ja sattumalta sen välissä olevan tähtienvälisen tumman kaasusumun himmentämäksi. Rotor on kehittänyt alkeellisen hyperavaruutta hyödyntävän matkustusmenetelmän, joka mahdollistaa matkustaa lähimpiin tähtiin vain vuosissa vuosikymmenten ja vuosisatojen sijasta. Juuri tätä keksintöä hyödyntäen Nemesis myös havaittiin Rotorilaisten syvälle avaruuteen lähettämästä testiluotaimesta käsin. Rotorilaiset tiedemiehet myös laskevat, että Nemesis etenee niin lähelle aurinkokuntaa 7000 vuoden päästä, että se voi aiheuttaa hirvittävän katastrofin häiritsemällä aurinkokunnan planeettojen kiertoratoja.
Koska kukaan muu ei ole havainnut Nemesistä päättää siirtokunta kaikista avaruuden säädöksistä ja sopimuksista huolimatta pitää tähden omana tietonaan ja lähteä sinne perustamaan ihanneyhteiskuntaansa, vapaana maan ja muiden siirtokuntien vallasta ja painostuksesta. Maa ja muut siirtokunnat jäävät hämmästelemään kokonaisen siirtokunnan äkkinäistä lähtöä, voimatta kuitenkaan tehdä asialle mitään.
Tarinan päähenkilönä on Marlene niminen, yksinäinen ja sisäänpäin kääntynyt tyttö, jonka isä oli Maapallon asukas (oikeasti Maan lähettämä vakooja) Crile Fisher, joka poistui Rotorista ennen sen lähtöä hyläten tyttärensä ja vaimonsa, Nemesiksen löytäneen tähtitieteilijä Eugenian.
Marlene alkaa tuntemaan outoa vetoa uuden tähden kiertolaiseen Erythroon. Hän haluaa tämän planeetan pinnalle, vaikka siellä käyneitä ja asuneita vaivaa outo sairaus, jota tiedemiehet eivät osaa selittää. Rotorin johtajana toimiva, vallanhimoinen ja itsevaltaisia piirteitä saanut Janus Pitt taas haluaisi hylätä koko Erythron asuttamista koskevan suunnitelman ja pitää rotorilaiset tiukasti avaruusasemansa vankeina hamaan tulevaisuuteen.
Maapallo alkaa samaan aikaan kehittämään valoa nopeampaa matkustustapaa Rotorin katoamisen seurauksena.
Tuuri
Tuuri on yksi Alavuden kaupungin kylistä ja taajamista. Aiemmin se sijaitsi Töysän kunnassa, mutta vuonna 2013 tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Alavutta. Vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 760 asukasta, joista 747 asui Töysän ja 13 Alavuden puolella. Tuurin lasketaan kuuluvaksi myös Salonkylä ja Holkonkylä.
Tuuri sijaitsee valtatien 18 varrella, ja lisäksi kylässä on Haapamäki–Seinäjoki-radan seisake. Tuuri tunnetaan Tuurin kauppakylästä, jossa sijaitsee Suomen suurin "kyläkauppa" Veljekset Keskinen Oy. Tuurin kylässä, kyläkaupan pihassa, sijaitsee kullanvärinen ja hevosenkengän muotoinen OnnenKenkä-monumentti. 400 metrin päässä kyläkaupasta on LabyrinttiMaailma, jossa on Euroopan suurin puinen labyrintti.
Miljoona Rock järjestetään vuosittain Tuurin kyläkaupan paikoitusalueella. Tuurissa on myös lukuisia muita tapahtumia vuosittain.
Nelonen esitti vuosina 2010–2013 Tuuri-nimistä tosi-tv-sarjaa, joka kertoi kauppakeskuksen elämästä ja sen henkilökunnasta.
Riiho sijaisee noin 3 kilometrin päässä kauppakylästä ja siellä toimii Riiho-yhtiöt, joka on erikoistunut maansiirtokone- ja teräskauppaan. Alueella sijaitsee tuulivoimala.
Alueen läheisyyteen avattiin kesällä 2014 Tuuri Resorts- niminen lomakylä.
Saurakallio on omakotitaloalue. Alueella on järjestetty vuonna 2006 Koti sinulle-näyttely. Alueen erikoisuutena on todella suuri tonttikoko. Suurin tonteista on lähes kahden hehtaarin suuruinen ja pieninkin lähes 4 000 m2.
Omakotitaloalue. Alueella on järjestetty Koti sinulle -näyttely vuonna 2008.
Alueelle rakennettiin kunnallis­tekniikka vuonna 2011. Yle uutisoi talvella 2011 Tuurin­portin kiinnostaneen yrityksiä, mutta edelleenkin alue on rakentamaton.
Tuurinportin viereiselle metsäalueelle avattiin kesällä 2014 köysiseikkailupuisto.
Holkonkylä ja Salonkylä sijaitsevat noin 7 kilometriä Tuurin kyläkaupasta kaakkoon. Alueella toimii Tuurin Salonkylän kyläyhdistys ry.
Ushma Karnani
Ushma Susanna Karnani (s. 4. elokuuta 1981), lempinimeltään Upi, on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli Suomen ensimmäisen Popstars-yhtyeen Gimmelin jäsen. Trion hajottua Karnani aloitti vuonna 2004 opiskelun Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui 2009. Karnani näytteli Martina Koskista MTV3:lla joulukuussa 2006 alkaneessa televisiosarjassa "Donna Paukku". Hän vaikuttaa myös bändissä nimeltä Uptown Rockers.
Karnanin isä on intialainen ja äiti suomalainen. Hän on naimisissa Pekka Olavan kanssa.
Vuodesta 2016 lähtien Ushma Karnani on esiintynyt Suomen Komediateatterin musikaalikomediassa "Käyttöohje kahdelle". Televisiossa hänet nähtiin jälleen vuonna 2017, kun "The Office" -sarjasta tehtiin suomalainen versio.