hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Udon
Udon ( tai 饂飩) tarkoittaa japanilaisia paksuja, vehnästä valmistettuja nuudeleita. Kuten muitakin japanilaisia nuudeleita, udonia tarjotaan usein viileänä kesällä ja kuumana talvella. Lisäkkeetkin voidaan valita vuodenajan mukaan. Suurinta osaa lisäkkeistä ei kypsennetä erityisemmin ennen niiden lisäämistä, vaikka jotkut onkin keitetty rasvassa. Monia udon-lisäkkeitä voidaan käyttää myös soban kanssa.
Yleisimmin udonia tarjotaan kuumana nuudelikeittona miedosti maustetulla liemellä, yksinkertaisimmassa muodossaan ("kake udon") pelkässä dashista, soijakastikkeesta ja mirinistä valmistetussa liemessä. Yleisiä lisäkkeitä ovat tempura (yleensä rasvassa keitettyä katkarapua tai kakiagea) tai abura-age (rasvassa paistettuja tofukuutioita sokerilla, soijakastikkeella ja mirinillä maustettuna). Mukana voi olla ohut viipale kamaboko-kalakakkua, shichimi-maustetta ja beni shōga -pikkelsiä.
Liemen maku ja lisukkeet vaihtelevat alueelta toiselle. Yleensä tummanruskeaa, tummasta soijakastikkeesta ("koikuchi shōyu") valmistettua lientä käytetään Itä-Japanissa, kun taas vaaleaa, vaaleasta soijakastikkeesta ("usukuchi shōyu") valmistettua Länsi-Japanissa. Tämä on otettu huomioon myös valmiiksi pakatuissa pikanuudeleissa, joita usein myydään eri versioina idässä ja lännessä.
Udonin alkuperästä on useita erilaisia näkemyksiä. Erään version mukaan udon on lähtöisin Kiinasta Nara-kaudella tuoduista myvyistä, joiden vehnästä leivotun taikinakuoren sisälle oli laitettu punapaputahnaa. Niitä kutsuttiin nimellä "konton" (混沌, ’sekava’, ’kaoottinen’), koska niillä oli epämääräinen muoto. Myöhemmin sana muuntui muotoon "undon" (温飩) ja lopulta Muromachi-kaudella muotoon "udon". Itse nuudelien alkuperä voi kuitenkin olla pikemminkin vettä apuna käyttäen venytetyissä kiinalaisissa nuudeleissa (水引餅). Joka tapauksessa Edo-kauden alkupuolella 1600-luvulla Osakaan syntyi udonia tarjoavia ravintoloita, jotka ottivat jo pian valikoimaansa sobaruokalajeja. Myöhemmin soba nousi niissä udonia tärkeämmäksi tarjottavaksi.
Ruskoraitatokko
Ruskoraitatokko ("Amblygobius phalaena") on tokkoihin kuuluva kala. 
Ruskoraitatokko on yksi sukunsa suurimmista kaloista, ja kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisiä pystyraitoja, päänseudussa ja niskassa on tummia pilkkuja.
Ruskoraitatokko elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Ruskoraitatokko saattaa hypätä ulos akvaariosta, mikä pitää ottaa huomioon, kun suunnitellaan altaan kantta ja reunoja.
Ruskoraitatokkoja pidetään meriakvaariossa jossa on korallihiekkapohja, jonka joukosta tokot kaivelevat ruokaa itselleen. Ne eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, jota suositellaan annettavaksi kahdesti päivässä.
Alicia Alonso
Alicia Ernestina de la Caridad del Cobre Martinez Hoya eli Alicia Alonso (s. 21. joulukuuta 1920 Havanna) on kuubalainen balettitanssija ja koreografi. Jo 19-vuotiaana hän menetti osittain näkönsä verkkokalvon irtauman johdosta vuonna 1941 ja korjausleikkausten epäonnistuttua. Hän on elänyt suurimman osan elämästään vaikeasti näkövammaisena ja pystynyt silti luomaan uran tanssijana. Esityksissä muiden esiintyjien oli oltava lavalla aina sovitussa ja Alonson ennalta tietämässä paikassa, ja hän käytti näyttämövaloja apunaan tilan hahmottamisessa.
Alonso oli toinen upseeriperheen kahdesta tyttärestä. Hän rakastui 16-vuotiaana baletin opiskelija Fernando Alonsoon, meni naimisiin ja muutti tämän kanssa New Yorkiin. Hän synnytti pian Laura-tyttären ja jatkoi balettiopintojaan Yhdysvalloissa ja Lontoossa.
Alonso aloitti ammattiuransa New Yorkissa 1930-luvun lopulla. Hän oli vuonna 1941 yksi "American Ballet Theatren" perustajajäsenistä. Hän nousi 1940-luvulla huomattavaan maineeseen mm. "Gisellen" tulkitsijana. Menestyksestä huolimatta hän palasi vuonna 1948 Kuubaan ja perusti oman balettiryhmän, josta myöhemmin kehittyi Kuuban kansallisbaletti ("Ballet Nacional de Cuba"). Hän teki kiertueen Etelä-Amerikassa ja pääsi esiintymään myös Venäjälle 1952 sekä Pariisin oopperaan 1953. Vuosina 1955–1959 hän oli joka vuosi vierailevana tähtenä Monte Carlon Ballets Russe'ssa. Hän saavutti lopulta menestystä kaikkialla Amerikassa ja Euroopassa Neuvostoliitto mukaan lukien.
Kuuban kansallisbaletti nykyisellään on perustettu virallisesti vuonna 1960. Yli 90 ikävuodestaan huolimatta Alonso johtaa ryhmää yhä. Hän jatkoi myös tanssijanuraansa vanhuuteensa saakka; vielä vuonna 1995 hän esiintyi muiden ikääntyvien balettitanssijoiden kanssa San Franciscossa "Middle of the Sunsetissa". Hän on voittanut uransa aikana lukuisia palkintoja ja julkaissut myös omaelämäkerrallista kirjallisuutta.
M/S Westwood Pomona
M/S Westwood Pomona () on yhdysvaltalaisen Westwood Shipping Linesin omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu Rauma-Repolan Rauman telakalla vuonna 1985. Kuollutta painoa "Westwood Pomonalla" on 9 334 tonnia. Alus on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Nassau.
Huhtikuussa 1985 alus luovutettiin Rederi Ab Gustav Erikssonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin alus oli nimeltään "Degerö". Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin laivalla Suomen ja Länsi-Euroopan välillä. Vuonna 1995 Degerö vaihtoi omistajaa, kun United Shipping osti sen.
Tammikuussa 2002 laiva rekisteröitiin Birka Cargo Ab:n omistukseen. Myös aluksen nimi vaihtui; "Birka Forest", jonka jälkeen se siirtyi reitille Hanko–Rauma–Antwerpen. Syksyllä 2003 Kappa Kraftliners vuokrasi Birka Forestin linjalle Piitime–Bremen–Sherness–Terneuzen. Heinäkuussa 2004 Kent Line vuokrasi aluksen ja vaihtoi sen nimeksi "Kent Loyalist".
Nykyisen omistajan, Westwood Shipping Linesin omistukseen alus päätyi 4. lokakuuta 2005. Luovutus tapahtui kuitenkin vasta 15. tammikuuta 2006, jolloin alus myös sai nykyisen "Westwood Pomona" -nimensä.
Chali 2na
Chali 2na (oikealta nimeltään Charlie Stewart) on yhdysvaltalainen rap-artisti ja rap-yhtye Jurassic 5:n jäsen. Hänen matala äänensä on yksi hip hop -maailman tunnetuimpia. Chali 2na syntyi Chicagossa, Illinoisin osavaltiossa, mutta muutti sittemmin Los Angelesiin, jossa myös Jurassic 5 perustettiin vuonna 1995. Hän kasvoi isoäitinsä kanssa. Hänen taiteilijanimensä on viittaus Charlie the Tunaan, matalaääniseen Starkistin piirrettyyn maskottiin. 
Chali 2na on aloittanut myös soolouran ja häneltä on ilmestynyt mixtape nimeltä Welcome to the Fish Market (toisinaan nimetty Fish Outta Sea), sekä single nimeltä Don't Stop, jonka hän teki yhteistyössä soul-artisti Anthony Hamiltonin kanssa. Don't Stop esiintyi video- ja tietokonepeli NBA Live 06:n soundtrackillä. Welcome to the Fish Marketilla ei ole yhtään Chali 2nan omaa kappaletta, sillä levyllä on pelkästään muiden artistien kanssa yhteistyössä tehtyjä biisejä.
Roni Andersson
Roni Andersson (s. 7. tammikuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli laitahyökkääjä, mutta hän pystyi tarvittaessa pelaamaan myös sentterinä.
Andersson aloitti kiekkoilun Vuosaaren Viikingeissä, josta siirtyi Jokereissa, jossa pelasi pääosin junioreissa. Kaudella 2005–2006 hän pääsi pelaamaan kaksi SM-liigaottelua Jokereiden edustusjoukkueessa. Kaudeksi 2006–2007 nuorukainen valloitti kuitenkin pelipaikan Jokereista ja pelasi 50 ottelua, joissa syntyi kymmenen tehopistettä. Kauden päätteeksi Anderssonin ja muiden Jokeri-pelaajien kaulaan ripustettiin vielä hopea-mitalit.
Hyvän Jokeri-kauden jälkeen Andersson kiinnostui hakemaan pelipaikkaa muualta kuin kasvattajaseurastaan. Monet SM-liiga-seurat olivatkin kiinnostuneita tästä lupaavasta hyökkääjästä, mutta lopulta miestä miellytti eniten HPK:n kaksivuotinen sopimustarjous, jonka hän allekirjoitti. HPK:n organisaatiossa hän pelasi kevääseen 2009, jolloin joutui lopettamaan uransa.
Tilkkutäkki 3
Tilkkutäkki 3 on Tilkkutäkki -kokoelmalevysarjan kolmas osa, joka julkaistiin vuonna 2006. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Mikel Astarloza
Mikel Astarloza Chaurreau (s. 17. marraskuuta 1979 Guipúzcoa, Baskimaa) on espanjalainen maantiepyöräilijä.
Astarloza aloitti ammattilaisuransa AG2R Prévoyance -joukkueessa vuonna 2002. Hän voitti seuraavana vuonna Tour Down Under -etappikilpailun Australiassa ennen Lennie Kristenseniä. Vuonna 2003 hän sijoittui lisäksi Ranskan ympäriajon nuorten kilpailussa toiseksi.
Astarloza edusti vuoden 2007 alusta Euskaltel-Euskadi-tallia. Hän sijoittui tuona vuonna seitsemänneksi Dauphiné Libéréssä, yhdeksänneksi Ranskan ympäriajossa ja kuudenneksi Clásica de San Sebastiánissa. Kaudella 2008 hän oli kuudes Baskimaan ympäriajossa, viides Tour de Romandiessa
ja kuudestoista Ranskan ympäriajossa. Vuonna 2009 hän sijoittui neljänneksi Katalonian ympäriajossa ja viidenneksi Dauphiné Libéréssä. Ranskan ympäriajossa hän voitti 16. etapin ja oli kahdeksannella etapilla kolmas. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui 11:nneksi.
Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ilmoitti 31. heinäkuuta 2009, että Astarlozan 26. kesäkuuta antamasta dopingnäytteestä oli löytynyt merkkejä EPO-hormonin käytöstä. Hänet asetettiin välittömästi kilpailukieltoon. Vapauduttuaan kahden vuoden kilpailukiellosta hän teki paluun Euskaltel-Euskadi-joukkueeseen kesällä 2011. Hän lopetti uransa kauden 2013 jälkeen.
Heriger Lobbesilainen
Heriger Lobbesilainen () (n. 925 – 31. lokakuuta 1007) oli ranskalainen benediktiinimunkki ja historiankirjoittaja. Hän toimi vuodesta 990 Lobbesin luostarin apottina.
Heriger opiskeli katedraalikoulussa Liègessä. Hän oli Notker Liègeläisen läheinen ystävä ja lähti tämän mukaan Roomaan vuonna 989.
Herigerin päätyönä pidetään Liègen piispoista tehtyä kronikkaa, joka kuitenkin päättyi pyhän Remaculuksen kuolemaan 660-luvulla. Teosta on sittemmin täydennetty. Herigerin tuotanto sisältää ajalle poikkeuksellisen paljon historiallista kritiikkiä.
Perintö
Perintö, vainajan omaisuus eli jäämistö on omaisuutta, joka saadaan joko lähisukulaisen kuoltua lakimääräisesti perittynä tai testamentin kautta.
Suomessa perinnöstä ja testamentista säädetään vuoden 1965 perintökaaressa
(, ), jolla sen tullessa voimaan kumottiin samanniminen vuoden 1734 lain kaari. Henkilön kuoltua tulee kolmen kuukauden kuluessa pitää perunkirjoitus ja tehdä perukirja, josta ilmenee mm. vainajan perilliset ja leski, vainajan ja lesken omaisuus ja velat ja mahdollinen testamentti. Perinnön jakamisesta perillisten kesken tehdään perinnönjakokirja sitten, kun perinnönjako tehdään. 20 000 euron suuruisesta ja sitä suuremmasta perinnöstä pitää maksaa perintöveroa.
Perintö-termiä käytetään myös kulttuurisessa, teknologisessa ja uskonnollisessa mielessä. Puhutaan kulttuuriperinnöstä, joka tarkoittaa aiempien sukupolvien kulttuurin siirtymistä uusille sukupolville tradition kautta. Teknologiassa perintö voi liittyä esimerkiksi historiallisiin protokollamäärittelyihin. Verenperinnöksi voidaan kutsua yleistyneitä tapoja, näkemyksiä, uskomuksia tai luonteenominaisuuksia. Samoin Suomen itsenäisyydestä voi käyttää ilmaisua "veteraanien perintö".
-Jos perittävällä on jälkeläisiä eli rintaperillisiä, nämä saavat perinnön. Jos joku perittävän lapsista on kuollut, mutta hänellä on jälkeläisiä, he tulevat tämän sijaan ja jakavat tämän osuuden.
-Jos rintaperillisiä ei ole, mutta perittävä oli kuollessaan naimisissa, perintö jää lesken hallintaan, mutta hänen kuoltuaan ensin kuolleen puolison sukulaisille eli toissijaisille perillisille.
-Jos rintaperillisiä ei ole, eikä perittävä ollut naimisissa, ensisijaisesti perinnön saavat perittävän vanhemmat, jos he ovat elossa. Kuolleen vanhemman osuus menee hänen jälkeläisilleen eli perittävän veljille, sisarille tai heidän jälkeläisilleen.
-Jos vanhempia, sisaruksia tai heidän jälkeläisiä ei ole, perintö menee perittävän isovanhemmille, tai jos joku heistä on kuollut, hänen lapsilleen eli perittävän sedille, tädeille tai enoille. Näitä kaukaisemmat sukulaiset, esimerkiksi perittävän serkut eivät nykyisen lain mukaan saa perintöä.
-Näitä säännöksiä perinnöstä ei sovelleta, jos perittävä on testamentilla määrännyt toisin. Rintaperillisillä on kuitenkin oikeus lakiosaan, jota ei voida testamentilla kumota. Lakiosa on puolet siitä, mikä ilman testamenttia olisi hänen osuutensa. Lakiosaa on vaadittava kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun lakiosaan oikeutettu perillinen on saanut siitä tiedon.
-Jos perillisiä ei ole eikä perittävä ole tehnyt testamenttia, perintö menee valtiolle valtionperintönä.
Perinnönjako voidaan suorittaa kahdella tavalla, joko perillisten välisellä sopimuksella, sovintojakona, tai käräjäoikeuden määräämän pesänjakajan toimittamana, toimitusjakona. Perilliset voivat myös sopia, että kuolinpesä jätetään toistaiseksi jakamatta, jolloin he elävät jakamattomassa pesässä. Toimitusjako on kuitenkin suoritettava, jos yksikin perillisistä niin vaatii tai jos heistä jonkun perintöosuus on ulosmitattu. Aiemmin käytössä ollut menettely perinnön jakamiseksi oli arpajako.
Iijärvi (Jaakkima)
Iijärvi on kylä entisen Jaakkiman kunnan kylä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin Iijärven alue kuuluu Miinalan kylähallintoalueeseen, mutta kylässä ei ole asutusta. Iijärven kylä sijaitsi Jaakkiman läntisimmässä osassa Ison-Iijärven ympäristössä noin 20 kilometriä länteen Jaakkiman kirkolta ja Lahdenpohjan kauppalasta. Kylä rajoittui idässä Meriän kylään, etelässä Lumivaaran kuntaan, lännessä Parikkalan ja Saaren kuntiin sekä pohjoisessa Uukuniemen kuntaan.
Iijärvellä oli kansakoulu, osuuskassa, osuuskauppa ja meijeri.
Tunnettuja Iijärveläisiä olivat kansanedustajat Mikko Leinonen ja Jaakko Loppi.
Iijärveä kuten muutakaan Jaakkimaa ei vallattu talvisodassa, vaan se kuului alueeseen, joka luovutettiin vasta rauhansopimuksen perusteella 13. maaliskuuta 1940. Rauhan tultua Iijärven väestö evakuoitiin muualle Suomeen. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin ja väestö pääsi palamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi toteutettiin 1944.
Piippopaksupää
Piippopaksupää ("Ochlodes sylvanus") on paksupääperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Piippopaksupää on suurimmassa osassa Suomea varsin yleinen alku- ja keskikesän perhonen ja Valtakunnallisessa päiväperhoslaskennassa 2013 Suomen kymmenenneksi yleisin päiväperhoslaji.
Piipopaksupään koiraan siipien yläpinta on väriltään oranssin punaruskea ja siivet ovat ulkoreunasta laajalti tummavarjosteiset. Naaraalla varjostumaa on laajempaa, tummempaa ja näkyy selvästi sekä ulkoreunan että tyven alueella, jolloin siipien pohjaväri erottuu vain vaalean ruskeanoranssina täplärivinä. Siipisuonet ovat molemmilla sukupuolilla tummat. Värisävyn lisäksi sukupuolet erottaa koiraan etusiivessä olevasta koirastäplästä eli mustasta, naarasyksilöitä houkuttelevia hajusteita erittävästä juovasta, joka erottuu lajilla selvästi. Siipien alapinnat ovat likaisen kellanruskeat ja niiden täplät ovat epäselviä ja vain aavistuksen pohjaväriä vaaleammat. Siipien kärkiväli on 26–34 mm.
Piippopaksupää muistuttaa erityisen paljon läheistä sukulaislajiaan, valkotäpläpaksupäätä.
Lajin levinneisyys kattaa koko Euroopan Islantia, Irlantia ja joitakin Välimeren saaria lukuun ottamatta aina Siperian länsiosiin. Suomessa levinneisyyden pohjoisraja on suunnilleen Tornio-Kajaani-linjalla, mutta pohjoisimmat havainnot ovat Rovaniemen korkeudelta. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena touko-kesäkuun vaihteesta heinäkuun lopulle, mutta lämpiminä kesinä mahdollisesti toisen sukupolven yksilöitä voidaan tavata elo-syyskuussa.
Piippopaksupäätä tavataan melko kosteilla, runsaskukkaisilla paikoilla, kuten teiden varsilla, niityillä ja kedoilla. Perhonen on nopea lentäjä, mutta lepäilee usein kasveilla auringonpaiseessa erikoisessa lepoasennossa, jossa takasiivet ovat lähes vaakatasossa ja etusiivet vinottain näiden päällä. Laji ei ole erityisen arka, mutta lentää häirittynä helposti kadoksiin. Perhoset aterioivat ahkerasti kukilla. Yksilömäärät eivät kuitenkaan ole yleenäs yksittäisellä paikalla kovin suuria, mikä johtunee koiraiden tiukasta reviirijaosta, johon liittyy keskinäisiä kamppailuja lennossa. Koiraat etsivät naaraita sekä aktiivisesti lennellen että tähystäen korkealta kasvilta-
Naaras munii munat heinien lehdille yksitellen ja parin viikon kuluessa kuoriutuvat toukat sitovat heinän lehden suojaksi itselleen. Toukka talvehtii keskenkasvuisena ja koteloituu keväällä. Kotelovaihe kestää 2–4 viikkoa.
Toukat käyttävät ravinnokseen erilaisia heiniä kuten esimerkiksi nurmipuntarpäätä ("Alopecurus pratensis"), metsälauhaa ("Deschampsia flexuosa") ja ruokohelpeä ("Phalaris arundinacea").
Lillesand
Lillesand on kunta ja kaupunki Etelä-Norjassa Itä-Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Kunnan rajanaapureita ovat Kristiansand lännessä, Birkenes pohjoisessa ja Grimstad koillisessa. Kaupunki tunnetaan erityisesti tyypillisenä Sørland-kaupunkina, jossa valkoiset puutalot heijastavat auringonvaloa idyllisessä ja pittoreskissa keskustassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Lillesandin kunnassa oli 10 032 asukasta.
Lillesand mainitaan ensimmäisen kerran puutavaran lastaussatamana 1600-luvulla. Paikkakunnan nimi oli aluksi vain "Sanden", mutta Kristiansandin perustamisen jälkeen 1641 nimeen lisättiin erotukseksi etuliite "lille" (pieni).
Lillesand sai kaupankäyntioikeudet 1688 ja sen myötä oikeuden viedä viljaa ja puutavaraa. 1700-luvulla kaupunkiin muutti paljon tanskalaisia kauppiaita ja käsityöläisiä, jotka rakensivat useimmat kaupungin keskustaa edelleen leimaavista valkoisista puutaloista.
Kaupungissa oli Kristian Lofthusin aikaansaamia talonpoikaislevottomuuksia virkamiesten ja porvarien mielivaltaa vastaan 1786–87, minkä johdosta Lofthus vangittiin loppuiäkseen Akershusin linnakkeeseen. Lillesand sai luotsiasemaoikeudet () ja kiinteät rajat 1830. Kaupungin kulta-aika oli purjelaivojen rakentamistoiminnan aikana 1875–95. Höyrylaivojen aikakauden alettua 1900-luvun alussa kaupunki taantui ja monet muuttivat Yhdysvaltoihin.
Knut Hamsun vietti paljon aikaa Lillesandissa 1890-luvun alussa, Storgata 16:ssa vuokraamassaan hotellihuoneessa, jossa hän kirjoitti muun muassa teoksensa "Mysteerioita" ().
Epiteetti
Epiteetti (, , "määrätty") on määrittelevä sana tai lause, joka on vakiintunut käytettäväksi pääsanan kanssa.
Kielitieteessä epiteetti on usein metaforinen, merkittävästi lyhennetty tai tiivistetty appositio. Henkilön nimeen liitettynä epiteettiin viitataan usein termillä ”lisänimi” tai ”liikanimi”, mutta kaikki nimeen liitetyt adjektiivit eivät välttämättä ole epiteetteja. Ollakseen epiteetti määreen täytyy olla vakiintunut ja sitä käytetään myös silloin, kun määre itsessään ei liity asiayhteyteen muutoin kuin kuvaamansa henkilön kautta.
Epiteetit tunnetaan latinan kielen termillä "epitheton necessarium" silloin, kun ne ehdottomasti vaaditaan, jotta sen kantaja voidaan erottaa muista henkilöistä. Tällaisia ovat esimerkiksi Plinius vanhempi ja Plinius nuorempi. Toisaalta samaa epiteettiä voidaan käyttää useamman eri henkilön kohdalla, kunhan henkilöt pysyvät edelleen tunnistettavina; esimerkiksi Aleksanteri Suuri ja Katariina Suuri. Toisaalta silloin, kun epiteetti ei ole välttämätön henkilön tunnistettavuuden kannalta, siitä käytetään latinan kielen termiä "epitheton ornans".
Kasvien latinalaispohjaiset tieteelliset lajinimet muodostuvat suvusta ja lajimääritteestä. Lajimääritteestä voidaan käyttää myös nimeä epiteetti. Pelkkä epiteetti ainoastaan tarkentaa suvun määritelmää eikä siitä yksinään voida päätellä tarkoitettua kasvia. Esimerkiksi koiranruusun ("Rosa canina") epiteetti "canina" viittaa kirjaimellisesti koiraan, kun taas suku "Rosa" kertoo kyseessä olevan ruusun.
Klymene
Klymene ( 'maine, kuuluisuus') viittaa useisiin eri asioihin.
Kreikkalaisessa mytologiassa Klymene oli usean naishenkilön nimi:
Klymene oli titaanijumalatar ja yksi vanhimmista okeanideista. Usein hänet sekoitetaan Asiaan. Myös tämä Klymene mainitaan Iapetoksen puolisoksi ja Atlaksen, Prometheuksen, Epimetheuksen ja Menoitioksen äidiksi.
Klymene oli okeanidi, Okeanoksen ja Tethyksen tytär, eikä hän ilmeisestikään ole sama kuin Iapetoksen puoliso. Auringonjumala Helios rakastui häneen, ja Klymene synnytti hänelle seitsemän tytärtä, heliadit, ja pojan, Faethonin. Hänet tunnettiin myös nimellä Merope, mutta tämän toisinnon mukaan aurinko oli hänen isoisänsä ja Merope tämän pojan puoliso.
Kun Faethonin isän alkuperää epäiltiin ei-jumalaiseksi, Faethon meni Klymenen luokse ja pyysi äitiään vahvistamaan, että hänen isänsä todellakin oli jumala. Tämän kuultuaan Klymene joko liikuttui poikansa anelusta tai suuttui, koska piti väitettä loukkauksena. Niin hän ojensi kätensä aurinkoa kohden ja pyysi Heliosta todistamaan kaikille, että jumala on pojan isä. Tämä myöntyi rakkaansa aneluun ja antoi Faethonin ajaa tulisia vaunujaan päivän ajan tuhoisin seurauksin.
Klymene mainitaan myös yhdeksi Nereuksen ja Doriksen viidestäkymmenestä tyttärestä, neireidistä.
Klymene oli kuningas Minyaan tytär. Hän meni naimisiin Iasoksen kanssa ja synnytti tyttären, Atalanten, mutta tarun toisen version mukaan hän nai Kefaloksen ja sai pojan, Ifikloksen.
Georgi Petkov
Georgi Petkov (, s. 14. huhtikuuta 1976 Pazardžik) on bulgarialainen jalkapallomaalivahti.
Peliuransa Petkov aloitti vuonna 1994 kotikaupunkinsa joukkueessa Hebăr Pazardžikissa, josta hän siirtyi ensin Slavija Sofiaan ja vuonna 2002 Levski Sofiaan. Aluksi hän oli vaihtopenkillä Dimităr Ivankovin ollessa joukkueen maalivahtina, mutta Ivankovin lähdettyä joukkueesta Petkov toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina. Hänen joukkueensa pääsi ensimmäisenä bulgarialaisjoukkueena Mestarien liigan lohkovaiheeseen.
Metalogy
Metalogy on Judas Priestin julkaisema neljä cd:tä ja yhden dvd:n sisältävä boksi. Se sisältää kappaleita yhtyeen kaikilta albumeilta sekä ennenjulkaisemattomia live-versioita ja demoja. Yhtyeen jäsenet ovat valinneet kokoelman kappaleet.
CD 1
CD 2
CD 3
CD 4
CD 5
Mustasch
Mustasch () on ruotsalainen, Göteborgissa vuonna 1998 perustettu stoner metal- ja heavy metal -yhtye.
Mustaschin perustivat Ralf Gyllenhammar, Hannes Hansson, Mats Hansson ja Mats Johansson syksyllä 1998 Mustaschin maatilalla Orustin saarella Göteborgin edustalla. Kaikki muusikot olivat aiemmin ruotsalaisen punk-yhtye Grindstonen jäseniä. Mustaschin idea tehdä musiikkia perustui sille, että yhtye soittaa sitä, mikä tuntuu heistä itsestään hyvältä, tarttuvia riffejä, jotka saavat vartalon liikkeelle ja ottamaan mielen hallintaan.
Maatilalla äänitetyn demon biisejä päätyi erilaisille kokoelmille, joita julkaisivat pienet ja riippumattomat levy-yhtiöt. Yhtye alkoi myös tehdä keikkoja, joista yksi varhaisimmista oli pizzeriassa. Keikkailu tuotti suosiota, ja niin yhtye sai kiinnityksen levy-yhtiö EMI:lle, tuloksena EP "The True Sound of the New West" vuonna 2001.
EP-levyn suosio poiki vuonna 2002 ensimmäisen täyspitkän levyn "Above All" yhteistyössä tuottaja Roberto Laghin kanssa. Levy pysyi 17 viikkoa Ruotsin Top 40 listalla ja julkaistiin 15 Euroopan maassa. Mustaschin keikat ulottuivat nyt muualle Pohjoismaihin ja etenkin Saksaan.
Seuraava levy, "Ratsafari", tehtiin tuottaja Jacob Hellnerin kanssa ja julkaistiin syyskuussa vuonna 2003. Ratsafari-kiertueen lisäksi Mustasch toimi lämmittelijänä Motörheadin Saksan kiertuella. Kesäkuussa vuonna 2005 ilmestyneen kolmannen albumin, "Powerhousen", yhtye tuotti itse, taustatukenaan tuottaja Roberto Laghi.
Sopimus EMIn kanssa oli täytetty. Seuraavaksi Mustasch julkaisi vuoden 2006 toukokuussa tuottaja Tobias Lindellin kanssa kuusi kappaletta sisältävän mini-CD:n "Parasite!". Jälleen uusi menestynyt levy johti levysopimukseen metallimusiikkia julkaisevan Regain Records -yhtiön kanssa. Ensimmäinen uudelle levy-yhtiölle tehty albumi oli "Latest Version of the Truth" vuonna 2007, jälleen tuottaja Tobias Lindellin ohjauksessa.
Kesäkuussa 2008 Mustasch ilmoitti kitaristi Hans Hanssonin jättävän yhtyeen perhesyiden takia. Hanssonin lähtö ei vaikuttanut keikkailuun Bändi kokeili keikoilla eri kitaristeja, joista vakituisen kiinnityksen yhtyeeseen sai Sparzanzan David Johannesson. Yhtyeen keikalla Tavastialla lokakuussa 2008 Johannesson esiintyi paidassa, jossa luki "Suomi Finland", kun taas basisti Mats Johansson esiintyi Sparzanzan paidassa.
Vuonna 2008 Mustasch jatkoi yhteistyötä Regain Recordsin kanssa levyllä "Lowlife Highlights". Kyseessä on kokoelmalevy, jolla on vuosina 2001–2005 julkaistuja kappaleita.
Huhtikuussa 2009 rumpali Mats "Dojan" Hansson jätti yhtyeen terveydellisten syiden vuoksi. Hänen tilalleen tuli Danne McKenzie, jonka toinen yhtye on mm. rivoja lyriikoita viljelevä punkhenkinen The Bandit Metalizers.
The Essential Judas Priest
The Essential Judas Priest on Judas Priestin kokoelmalevy vuodelta 2006. Se sisältää kappaleita vuosilta 1976–1990 sekä vuodelta 2005, mutta Tim "Ripper" Owensin aikaisilta albumeilta ei ole yhtään kappaletta.
Sleepwalking (Magnumin albumi)
Sleepwalking on rockyhtye Magnumin vuonna 1992 julkaistu yhdeksäs studioalbumi.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Sotapäällikkö
Sotapäällikkö johtaa yhteisönsä, valtionsa tai liittoutumansa sodankäyntiä.
Sotapäällikkö voi olla sotilaallinen johtaja, kuten armeijan ylipäällikkö, tai valtion johtaja sodan aikana. Esimerkiksi toisen maailmansodan aikana useilla demokraattisilla valtioilla sotapäällikköinä toimivat ammattisotilaat, kuten liittoutuneilla Dwight D. Eisenhower ja Suomella Gustaf Mannerheim. Vastaavasti diktatuurien sotapäällikköjä olivat valtioiden päämiehet, kuten Neuvostoliiton Josif Stalin ja Saksan Adolf Hitler.
Kirjassaan "Sodankäynnistä" (1832) Carl von Clausewitz määrittelee aineksia, joita sotapäälliköltä vaaditaan.
Luvussa "sotilaallinen nerous" Clausewitzin mukaan sotapäälliköltä vaaditaan soturihenkeä, jota esiintyy etenkin raaoissa soturikansoissa. Raakalaiskansat ovat kuitenkin yleensä niin primitiivisiä, että suurten sotapäällikköjen kohoaminen niiden keskuudesta on Clausewitzin mielestä perin harvinaista. Hänen mukaansa kansan sotilaallisen nerouden yleistaso määräytyy sen yleisen henkisen kehitysasteen mukaan.
Hylsyavain
Hylsyavain on työkalu, jolla kiristetään tai avataan pultteja ja muttereita käyttäen irrotettavia ja vaihdettavia millimetri- tai tuumamittaisia hylsyjä. Hylsyavain koostuu "hylsystä", mahdollisesta "jatkovarresta" sekä "vääntimestä", jotka yleensä ovat irrotettavissa toisistaan ja joista voidaan koota erilaisia yhdistelmiä.
Hylsyavaimen kehitti ja patentoi yhdysvaltalainen J.J. Richardson. Työkalu patentoitiin 18. kesäkuuta 1863 ja työkalun kuva julkaistiin sivulla 248 16. huhtikuuta 1864 Scientific American lehdessä.
Hylsyavaimesta on edelleen kehitetty momenttiavain.
Hylsy on putkimainen kappale, jonka toinen pää on sisäpuolelta muotoiltu pultin tai mutterin kantaa vastaavaksi, yleensä 6- tai 12-kulmaiseksi. Toisessa päässä on "vääntiö", neliömäinen syvennys, johon jatkovarsi tai väännin kiinnittyy. Hylsyavaimissa on käytössä useita erikokoisia vääntiöitä: 1″, 3/4″, 1/2″, 3/8″, 1/4″. Erikokoisia vääntiöitä voidaan liittää toisiinsa sovittimilla.
Hylsyn ja vääntimen väliin voidaan lisätä yksi tai ueampia jatkovarsia. Jatkovarren toisessa päässä on uros- ja toisessa päässä naaraspuolinen vääntiö. Jotkin jatkovarret ovat taipuisia tai niissä on nivel, jonka ansiosta hylsyn ja vääntimen ei tarvitse välttämättä olla aivan samassa linjassa keskenään.
Väännin muodostaa kädensijan, josta hylsyavainta kierretään. Vääntimessä on urospuolinen vääntiö, johon hylsy tai jatkovarsi kiinnittyy. Esimerkkejä erilaisista vääntimistä:
Kristiansund
Kristiansund (aikaisemmin "Christianssund" ja "Fosna") on kunta ja kaupunki Länsi-Norjassa Møren ja Romsdalin läänissä. Kaupunki on rakennettu kolmelle saarelle, joiden yhteispinta-ala on 22 km². Nimi on peräisin Tanskan kuningas Kristian VI:lta, joka oli kuninkaana paikkakunnan saadessa kaupunkioikeudet () vuonna 1742. Sitä ennen paikkakunta tunnettiin nimellä Fosna, jota monet käyttivät aina 1900-luvulle saakka. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Kristiansundin kunnassa oli 24 131 asukasta.
Paikalta on löydetty asutuksen jälkiä, jotka on ajoitettu vuoteen 6000 eaa. Ennen kaupunkioikeuksien saantia 1742 paikkakunta oli Trondheimin ja Bergenin alainen kauppapaikka ja luotsiasema () 1600-luvulla. Kapakalan tuotanto ja vienti olivat tuolloin pääelinkeinoina. Tutkimusmatkailun ja vientituotanon ansiosta kaupungista kasvoi merenkulkupaikka, jolla oli oma laivasto.
Saksalaiset lentokoneet tuhosivat kaupungin 1940, minkä jälkeen kaupunki sai modernimman ja värikkäämmän yleisilmeen jälleenrakennuksen yhteydessä. Vuonna 1964 Gripin kunta ja Nordlandetin saari liittyivät kuntaan. Frein kunta liittyy Kristiansundiin 2008.
Kalastus ja kalatuotteiden jalostus ovat perinteisesti olleet pääelinkeinoja. Valtaosa Norjan troolareista on rakennettu Kristiansundissa. Kaupunki on myös logistiikan ja kalastuslaivaston huollon keskus. Pohjanmeren öljykenttien huoltotoiminta on tärkeä elinkeino, joten Statoil, Shell ja Hydro pitävät toimipisteitään kaupungissa.
Kristiansundin suomalainen ystävyyskaupunki on Kokkola.
Kvernbergetin lentokenttä kaksi kilometriä kaupungin keskustasta on tärkeä solmukohta öljyteollisuudelle. Kaupungista on myös nopea laivayhteys Trondheimiin. Eurooppatie E-39 yhdistää kaupungin Moldeen etelässä ja Trondheimiin idässä. Eräs maailman vanhimmista yhtäjaksoisesti toimineista julkisista liikenneyhtiöistä, "Sundbåtan", on kuljettanut ihmisiä salmen yli Kristiansundiin vuodesta 1876.
Norjan lentoasemilla paikkakunnan nimi kirjoitetaan usein muotoon "Kristiansund N" erotukseksi Kristiansandin kaupungista (jonka perään puolestaan usein liitetään S-kirjain).
Autojuna
Autojuna on juna, jossa voi kuljettaa autoja. Useimmiten autojunissa on matkustajavaunujen perässä kulkevia autonkuljetusvaunuja, joissa autot ovat matkan ajan. Aikatauluihin tällaiset junat on merkitty omalla piktogrammilla.
Suomessa autovaunuja on etelän ja pohjoisen välillä kulkevissa yöjunissa. Auton voi lastata junaan vain asemilla, joille on rakennettu erityinen autojunan lastausramppi. Tällainen ramppi on Etelä-Suomessa Helsingissä (Pasilan autojuna-asema), Tampereella ja Turussa sekä Pohjois-Suomessa Oulussa, Rovaniemellä ja Kolarissa. Kemijärvelläkin on lastausramppi, mutta se ei ole enää käytössä. Kolari on Suomen pohjoisin rautatieasema.
Kanaalitunnelissa sekä Alppien rautatietunneleissa liikennöi runsaasti autojunia.
Leverage
Leverage on suomalainen power metal yhtye.
Yhtye sai alkunsa, kun solisti Pekka Heino tapasi vuonna 2002 kitaristit Tuomas "Tuoppi" Heikkisen ja Torsti Spoofin. Yhdessä he alkoivat kehittää Tuomas Heikkisen alulle panemia kappaleita, ja ensimmäinen albumi "Tides" julkaistiin 2006. Seuraava albumi Blind Fire julkaistiin vuonna 2008. Tuomas Heikkinen on säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan kappaleista yhtyeen kaikille levyillä.. Vuonna 2009 basisti Pekka Lampinen jäi sivuun ja hänet korvasi Sami Norrbacka. Vuonna 2009 julkaistiin yhtyeen kolmas studioalbumi "Circus Colossus". Vuonna 2018 yhtye julkaisi pitkän tauon jälkeen singlen Red Moon Over Sonora, uudella kokoonpanolla.Torsti Spoof ja Pekka Heino ovat väistyneet sivuun, yhtyeen uutena laulajana aloittaa Kimmo Blom ja toisena kitaristina Mikko Salovaara.
Westendstraße 1
Westendstraße 1 (myös "Westendtower" tai "Kronenhochhaus") on postmoderni pilvenpiirtäjä Frankfurt am Mainissa, Saksassa. Se on rakennettu vuosina 1987–1993 ja sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehditoimistot NHT + Partner GbR ja Kohn Pedersen Fox Associates. Pilvenpiirtäjä yltää 208 metrin korkeuteen ja siinä on 53 kerrosta. Rakennuksessa toimii saksalaisen pankkiyhtiön DZ Bankin pääkonttori.
Sukatševin metsätyyppiluokitus
Sukatševin metsätyyppiluokitus on Luoteis-Venäjällä käytettävä metsätyyppiluokitus, joka perustuu metsätyyppien luokitteluun, ei aluskasvillisuuden, vaan puulajien perusteella. Pääkriteereinä ovat valtapuulajit ja kasvupaikan boniteettiluokka. Täydentävinä määritystekijöinä ovat maaston pinnanmuodostus, vesiolosuhteet sekä pohjakerroksen ja kenttäkerroksen tunnuskasvit.
Metsätalouteen liittyvä metsänhoidollinen ohjeistus ei ole Venäjän federaatiossa suoraa seurausta tieteellisestä metsätyyppiluokituksesta, vaan metsätalouden ohjeistus tapahtu puulajin ja puuston iän perusteella.
Suomessa määrityksen perustana on nopeammin kenttäkerroksen perusteella havaittava metsätyyppioppi.
Horten
Horten (vuosina 1988–2002 nimellä Borre) on Norjan rannikkokaupunki ja samanniminen kunta Vestfoldin läänissä Oslonvuonon länsirannalla. Kunnan rajanaapureita ovat Re ja Tønsberg. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Hortenin kaupungissa oli 26 595 asukasta.
Horten–Moss lauttayhteys on toiminut jo vuodesta 1582 saakka Oslonvuonon ylitse. Paikkakunnalle perustettiin Karljohansvern-laivastotukikohta 1818 ja merivoimien päätelakka 1849, joka myöhemmin kehittyi Norjan merivoimien päämajaksi ja merisotakouluksi 1950-luvulle saakka. Paikkakunnalla toimi myös Norjan ensimmäinen lentokonetehdas 1950-luvulle asti.
Hortenista tuli luotsiasema () vuonna 1858 ja se sai kaupunkistatuksen 1907. Vuonna 1988 Hortenin ja Borren kunnat liitettiin yhteen ja kunnan nimenä oli Borre vuoteen 2002 saakka, jolloin nimeksi palautettiin kansanäänestyksen perusteella Horten.
Horten on ollut merkittävä elektroniikkateollisuuden keskus, joka on tuottanut viime vuosina jopa 25 % Norjan elektroniikkateollisuuden arvosta. Kaupungissa on myös muuta pienteollisuutta, esimerkiksi puutavarateollisuutta ja valimoja. Kaupungissa toimii myös Vestfoldin korkeakoulu ja laivaston upseerioppilaitos.
Tie numero 19 menee autolauttayhteytenä Oslonvuonon ylitse Mossiin, yhdistäen Eurooppatie E18:n Vestfoldista E6:een Østfoldissa. Lauttoja lähtee 20–30 minuutin välein, pitäen yötaukoa kello 24.00–6.00. Vuonon ylitys kestää noin puoli tuntia.
Moss
Moss on Norjan kunta ja sen samanniminen keskustaajamakaupunki Østfoldin läänissä Oslonvuonon itärannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Vestbyn, idässä Vålerin ja etelässä Ryggen kuntiin.
Vuoden 2013 alussa Mossissa oli 30 998 asukasta, mikä teki kunnasta asukasluvilla vertailtuna Norjan 27. suurimman.
Kaupungin nimi on lähtöisin muinaisnorjan sanasta "Mors", joka on ollut alun perin kaupungin läpi menevän Moss-joen () nimenä.
Kaupunki on kasvanut jo keskiajalta lähtien, koska se on ollut luonteva liikenteen solmukohta keskellä Oslonvuonoa. Kaupungissa oleva Mossinputous on jo varhain tarjonnut vesivoimaa myllyille ja sahalaitoksille. Tanska-Norjan valtakunnan päätie meni Mossin läpi yhdistäen Kristianian ja Kööpenhaminan kaupungit. Jo vuonna 1584 perustettiin vakituinen lauttayhteys Oslonvuonon ylitse Horteniin. Rautatieyhteydet tulivat 1879.
Kaupungin jo 1500-luvulla perustettu käsityöläisperinne oli sysäyksenä voimakkaaseen teollisuuden kasvuun 1800–1900-lukujen vaihteessa. Kaupunkioikeudet Moss sai vuonna 1720. Jeløyn kunta liitettiin Mossiin 1943.
Moss on tärkeä satamakaupunki, josta kulkee laivoja koko Norjan rannikolle, Britteinsaarille, Islantiin ja Manner-Eurooppaan.
Autolauttayhteys Horteniin yhdistää Eurooppatie E-6:n Østfoldista E-18:een Vestfoldissa (tie numero 19). Lauttoja lähtee 20–30 minuutin välein, pitäen yötaukoa kello 24.00–06.00. Vuonon ylitys kestää noin puoli tuntia.
Rautatieyhteydet yhdistävät kaupungin Osloon ja Etelä-Ruotsin kautta nyttemmin koko Euroopan rautatieverkkoon.
Mossin ystävyyskaupunki Suomessa on Nokia.
Dramaturgi
Dramaturgi on teatterialan ammattinimike, jolla on eri maissa eri merkityksiä. Suomessa dramaturgilla tarkoitetaan useimmiten henkilöä, joka järjestää materiaalin teatteriesitykseksi eli tekee esityksen dramaturgian. Monesti tämä tarkoittaa valmiin materiaalin, esimerkiksi romaanin, sovittamista teatteriesitykseksi eli dramatisointia.
Angloamerikkalaisessa maailmassa dramaturgilla tarkoitetaan yleensä teatterin kirjallista asiantuntijaa, ohjelmiston suunnittelijaa tai tutkijaa, joka toimii ohjaajan tai käsikirjoittajan apuna. Sielläkin dramaturgit tosin ovat myös useimmiten itse näytelmäkirjailijoita. Isossa-Britanniassa tällä ammatilla on pitkät perinteet, mutta Yhdysvalloissa se on yleistynyt vasta viime vuosina.
Suomessa dramaturgeja koulutetaan Teatterikorkeakoulussa, joskin dramaturgian koulutusohjelma ei kouluta pelkästään dramaturgin, vaan myös näytelmäkirjailijan ja draaman kääntäjän tehtäviin. Esimerkiksi Outi Nyytäjä, Juha-Pekka Hotinen ja Laura Ruohonen ovat tunnettuja suomalaisia dramaturgeja. Monesti dramaturgeiksi koulutetut saattavat toimia myös ohjaajan tehtävissä; yksi Suomen tunnetuimmista nykyohjaajista, Kristian Smeds, opiskeli hänkin Teatterikorkeakoulussa juuri dramaturgiaa.
Timo Humaloja
Timo Sakari Humaloja (s. 7. toukokuuta 1947 Helsinki) on näytelmäelokuvien ja dokumenttien ohjaaja sekä kuunnelmien tekijä, joka on tehnyt pitkän uran elokuva-alalla. Vuonna 1979 hän sai yhtenä työryhmän jäsenenä Suomen arvostelijain liiton jakaman Kritiikin Kannukset -palkinnon kuunnelmasarjasta "Eurooppalainen Odysseia". Vuonna 1985 Humaloja sai Jussi-palkinnon parhaasta ohjauksesta televisioelokuvissa "8. päivä" ja "Yksinpuhelu".
Humaloja työskenteli ohjaajana Radioteatterissa 1976–1981 ja samaan aikaan käsikirjoittajana ja ohjaajana Televisioteatterissa 1976–1985. Hän toimi käsikirjoittajana elokuvassa "Pedon merkki" (1981) yhdessä ohjaaja Pakkasvirran ja Arvo Salon kanssa, sekä yhtenä viidestä käsikirjoittajasta Mikko Niskasen elokuvassa "Mona ja palavan rakkauden aika" (1983). Vuonna 1986 Humaloja toi ensi-iltaan ensimmäisen itse ohjaamansa pitkän teatterielokuvansa "Valkoinen kääpiö", johon hän laati myös käsikirjoituksen Bo Carpelanin romaanin pohjalta. Sen tuotti Humalojan vuonna 1984 perustama Panfilmi Humaloja-Innanen Oy, jonka puitteissa hän on tehnyt paljon lyhytelokuvia ja tv-elokuvia.
Toisen pitkän teatterielokuvansa Humaloja pääsi tekemään Suomen elokuvasäätiön tuotantoneuvoja Petri Jokirannan vuonna 1998 käynnistämässä projektissa, jossa neljä tunnettua käsikirjoittajaa sai kirjoittaa vapaavalintaisesta aiheesta ja valita ohjaajan tekstilleen. Outi Nyytäjältä tilatusta tarinasta syntyi Humalojan ohjaamana pitkä näytelmäelokuva "Laina-aika" (2000).
Paul Karrer
Paul Karrer (21. huhtikuuta 1889 Moskova – 18. kesäkuuta 1971 Zürich) oli sveitsiläinen orgaaninen kemisti, joka tunnetaan parhaiten hänen vitamiineja koskevista töistään. Hän ja Walter Haworth saivat vuonna 1937 Nobelin kemianpalkinnon.
Karrer syntyi Moskovassa ja hänen isänsä Paul Karrer ja äitinsä Julie Lerch olivat Sveitsin kansalaisia. Vuonna 1892 Karrerin perhe muutti takaisin Sveitsiin. Ensin Paul Karrer opiskeli Aaraussa, ja hän valmistui 1908. Hän opiskeli kemiaa Zürichin yliopistossa Alfred Wernerin johdolla. Valmistuttuaan filosofian tohtoriksi hän työskenteli assistenttina kemian laitoksella. Sittemmin hän työskenteli Frankfurt am Mainissa kemistinä. Vuonna 1919 hänestä tuli kemian professori sekä kemian laitoksen johtaja.
Karrerin varhaiset tutkimukset käsittelivät metallikompleksiyhdisteitä, mutta hänen tärkeimpien tutkimustensa kohteina olivat kasvien pigmentit erityisesti keltaiset karotenoidit. Hän selvitti niiden kemiallisia rakenteita ja osoitti, että jotkut niistä olivat muodostuneet A-vitamiini -runkoon. Karrerin työt loivat perustan beetakaroteenin, tärkeän A-vitamiinin esiasteen, oikean kemiallisen rakenteen selvittämiselle. Se oli ensimmäinen kerta, jolloin vitamiinin tai sen esiasteen rakenne selvitettiin. Myöhemmin Karrer sai selville C-vitamiinin rakenteen sekä laajensi tutkimuksiaan B-vitamiiniin sekä E-vitamiiniin. Karrerin tärkeä panos flaviinien tutkimukselle johti laktoflaviinin, joka on osa B-vitamiinikompleksia, tunnistamiseen.
Karrer julkaisi lukuisia tutkimuksiaan ja ansaitsi useita kunnianosoituksia ja palkintoja. Karrer meni naimisiin Helena Froelichin kanssa vuonna 1914. He saivat kaksi poikaa.
Sivettikissat
Sivettikissat ("Viverrinae") on sivettieläinten alaheimo. Siihen luetaan viisi sukua. Sivettikissoja esiintyy laajalti Afrikassa (ei Madagaskarilla) sekä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Etelä-Euroopassa elää yksi laji, genetti.
Afrikansivettikissa ("Civettictis civetta") on noin 70 cm pitkä, johon tulee lisäksi 25 cm häntä. Sen turkki on väriltään harmaa ja siinä on tummanruskeita täpliä. Se tuoksuu myskiltä. Afrikkalaisen sivettikissan hieman suurempi sukulainen intiansivettikissa ("Viverra zibetha") elää Etelä- ja Itä-Aasiassa. Etelä-Intiassa elää malabarinisosivettikissa ("Viverra civettina"), joka on äärimmäisen uhanalainen.
Sivettikissat ovat saaneet nimensä niiden anaalirauhasista erittyvästä sivetistä.
Danil Burkenja
Danil Burkenja (, s. 20. heinäkuuta 1978) on venäläinen yleisurheilija, jonka päälaji on kolmiloikka.
Burkenja aloitti uransa pituushyppääjänä. Hän kilpaili lajissa Sydneyn olympialaisissa 2000, mutta karsiutui tuloksella 779. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän hyppäsi viidenneksi tuloksella 790. Seuraavan vuoden Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui.
Burkenja vaihtoi päälajikseen vuonna 2004 kolmiloikan. Hän sijoittui samana vuonna seitsemänneksi Budapestin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 16,62, toiseksi Euroopan cupissa loikittuaan 17,28 ja voitti olympiapronssia Ateenan olympialaisissa tuloksella 17,48. Kauden lopussa hän oli toinen. Seuraavana vuonna Burkenja loikki Euroopan cupissa toiseksi, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 hän sijoittui Göteborgin EM-kisoissa kuudenneksi ja yleisurheilun maailmancupissa viidenneksi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta. Valencian MM-hallikilpailuissa 2008 hän sijoittui kahdeksanneksi.
Ulkoratojen Venäjän-mestaruuden Burkenja on voittanut pituushypyssä vuosina 2000–2001 ja kolmiloikassa vuosina 2004, 2006, 2008.
Marvin Zindler
Marvin Harold Zindler (10. elokuuta 1921 – 29. heinäkuuta 2007) oli yhdysvaltalainen televisioreportteri, joka teki vuosina 1973–2007 töitä KTRK-TV:lle Houstonissa, Teksasissa. Hänestä tuli tutkivalla journalismillaan yksi kaupungin tunnetuimmista mediapersoonallisuuksista. Zindler keskittyi kuluttajia lähellä olleisiin asioihin.
Zindler kävi Pershing Middle Schoolin ja Lamar High Schoolin Houstonissa. Hän jatkoi opintojaan John Tarleton Agricultural Collegessa Stephenvillessä. Hän liittyi vuonna 1941 Yhdysvaltain merijalkaväkeen, mutta sai sittemmin vapautuksen palvelusta. Hän aloitti pitkäaikaisen uransa tiedotusvälineiden parissa vuonna 1943.
Zindler oli vapaamuurari. Hänellä todettiin vuonna 1994 eturauhassyöpä, josta hän toipui. Myöhemmin hän kuitenkin sairastui haimasyöpään, joka aiheutti hänen kuolemansa 85 vuoden iässä heinäkuussa 2007.
Michel Serrault
Michel Serrault (24. tammikuuta 1928 – 29. heinäkuuta 2007) oli ranskalainen näyttelijä, joka esiintyi pitkälti yli sadassa elokuvassa. Niistä tunnetuimpiin lukeutuu "Hullujen häkki" ("La Cage aux Folles") vuodelta 1978.
Serrault tuli tunnetuksi myös teatterista. Hän voitti parhaan miesnäyttelijän César-palkinnon vuosina 1979, 1982 ja 1996. Hän jatkoi uraansa näyttelijänä 2000-luvulle saakka. Hänellä oli vaimonsa Nitan kanssa lapset Nathalie ja Caroline; Nathaliesta tuli näyttelijä, mutta Caroline kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1977.
Serrault kuoli pitkällisen sairauden jälkeen kotonaan Normandiassa heinäkuussa 2007.
Pagan’s Mind
Pagan's Mind on norjalainen metalliyhtye. Se perustettiin Skienissä, Telemarkissa vuonna 2000, ja tähän mennessä yhtyeeltä on julkaistu neljä studioalbumia. Niistä kolmas, "Enigmatic : Calling" (2005) nousi heti Norjan albumilistan 15. sijalle.
Same as It Ever Was
Same as It Ever Was on House of Painin toinen albumi, ja se julkaistiin 28. heinäkuuta 1994. Singleinä julkaistiin "On Point, Who's The Man" ja "Word Is Bond".
Karppikalat
Karppikalat ("Cypriniformes") on suuri ja monimuotoinen, lähinnä makeissa vesissä elävien viuhkaeväisten kalojen lahko. Karppikaloja tunnetaan noin 3860 lajia, ja lahko on toiseksi suurin kaikista selkärankaisten lahkoista ahvenkalojen jälkeen. Karppikaloja esiintyy Euroopan, Aasian, Afrikan ja Pohjois-Amerikan järvissä, joissa ja vähäsuolaisissa murtovesissä ja ne ovat luonteenomaisimpia näiden alueiden sisävesikaloista. Koko maailman tunnetuista makean veden kaloista noin 30 % kuuluu tähän lahkoon.
Runsaslukuisin karppikalojen heimo on särkien heimo ("Cyprinidae"), johon kuuluu noin 2700 lajia. Muita heimoja ovat levänuoliaiset ("Gyrinocheilidae"), johon kuuluu neljä lajia, imukarpit ("Catostomidae") noin 70 lajeineen, piikkinuoliaiset ("Cobitidae") yli sadan lajin voimin, kivennuoliaiset ("Nemacheilidae", n. 340), imunuoliaiset ("Balitoridae", 140) sekä koskibarbit ("Psilorhynchidae"). 
Karppikalojen alkukotina pidetään Etelä-Aasiaa, jossa edelleen valtaosa lajeista elää. Sieltä ne ovat levinneet ympäri maailmaa lukuun ottamatta Australiaa ja Etelä-Amerikkaa.
Karppikalojen leuat ovat hampaattomat. Sen sijaan niillä on nieluhampaat, jotka jauhavat ruoan nielun katossa olevaa sarveisaineista levyä vasten. 
Karppikalojen ruumis on sukkulamainen, yleensä sivuilta hieman litistynyt, ja suu sijaitsee kuonon kärjessä. Tästä yleisestä ruumiinrakenteesta on poikkeuksiakin.
Koko on yhtä vaihteleva kuin ulkomuotokin. Suurin karppikala jättibarbi ("Catlocarpio siamensis") kasvaa jopa kolmemetriseksi ja pienin, eräs eteläaasialainen laji, vain 12-millimetriseksi.
Suomen karppikalalajeja ovat muiden muassa särki, säyne, salakka, lahna, ruutana, sorva ja kivennuoliainen.
Spike Milligan
Terence Alan Patrick Seán ”Spike” Milligan (16. huhtikuuta 1918 Ahmednagar, Brittiläinen Intia – 27. helmikuuta 2002 East Sussex, Englanti) oli irlantilainen koomikko, kirjailija, näyttelijä, muusikko ja runoilija. Parhaiten hänet muistetaan BBC Home Servicen humoristisesta radio-ohjelmasta "The Goon Show", jossa hän esiintyi vuosina 1951–1960 Peter Sellersin ja Harry Secomben kanssa. Ryhmään kuului vuoteen 1953 asti myös Michael Bentine.
Milligan aloitti radiossa 1940-luvun lopulla. Hän kirjoitti radioon "The Goon Show’n" kaltaisia sketsisarjoja. Usein radionäytelmät olivat varsin musiikkipitoisia ja niistä paistoi läpi Milliganin musiikkiharrastukset. "The Goon Show’ssa" hän toimi Sellersin ja Secomben kanssa sen perustamisesta lähtien. Radiouransa Milligan lopetti vasta vuonna 1987, joten hän teki radiotöitä lähes 40 vuotta. Vuonna 2004 tehdyssä Peter Sellersin elämäkertaelokuvassa "The Life and Death of Peter Sellers" Milligania näytteli Edward Tudor-Pole.
Milligan kirjoitti jo lapsena runoja, ja myöhemmin hän julkaisi säännöllisesti runollisia äänilevyjä. Hän kirjoitti usein Sellersin ja Secomben kanssa parodioita The Beatlesin kappaleista. Milligan osasi soittaa ainakin saksofonia, pianoa, trumpettia ja kitaraa.
Milligan oli naimisissa kolmesti. Ensimmäisestä avioliitosta June Marlow’n kanssa Milligan sai kolme lasta ja toisesta avioliitosta Patricia Milliganin kanssa yhden. Avioliittojen ulkopuoliset suhteet mukaan luettuna Milliganilla oli kuusi lasta. Hän kärsi toistuvista vaikeista masennuskausista huolimatta menestyksekkäästä urastaan koomikkona.
Ferenc Farkas
Ferenc Farkas (15. joulukuuta 1905, Nagykanizsa – 10. lokakuuta 2000, Budapest) oli unkarilainen säveltäjä.
Farkas opiskeli Budapestin musiikkiakatemiassa 1922–1927 ja sitten Roomassa Ottorino Respighin johdolla 1929–1931. Vuosina 1932–1936 hän toimi elokuvamusiikin säveltäjänä Wienissä ja Kööpenhaminassa. Palattuaan Unkariin hän sai vuonna 1949 nimityksen Budapestin Franz Liszt -musiikkiakatemian professoriksi. Hän jäi tästä virasta eläkkeelle vuonna 1975.
Farkasilla oli uransa aikana useita maineikkaiksi muusikoiksi nousseita oppilaita, kuten unkarilaiset säveltäjät György Kurtág (s. 1926), Emil Petrovics (1930–2011), Zoltán Jeney (s. 1943) ja György Ligeti (1923–2006). Farkasin tuotanto on tyylillisesti monipuolinen; siihen kuuluu mm. näyttämö- (myös oopperamusiikkia), orkesteriteoksia sekä lauluja, joihin vaikutti hänen kiinnostuksensa runouteen. Hän sai mm. kaksi Kossuth-palkintoa vuosina 1950 ja 1991. Hänestä tehtiin vuonna 1984 Italian "Cavaliere al Merito".
Farkas kuoli Budapestissa pari kuukautta ennen kuin olisi täyttänyt 95 vuotta.