hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Juhannuspommi
Juhannuspommi on nimitys, jolla tarkoitetaan Suomen Kuvalehdessä juhannuksena 1979 ilmestynyttä silloisen eduskunnan puhemies Johannes Virolaisen haastattelua ja siitä seurannutta kohua suomettumisesta.
Juhannuspommin taustalla oli keskustelu niin sanotusta suomettumisesta, josta oli kirjoitettu ahkerasti länsieurooppalaisessa lehdistössä 1960-luvulta alkaen. Presidentti Urho Kekkonen vieraili keväällä 1979 Länsi-Saksassa, jossa ajattelu suomettumisesta oli vahvinta. Vierailunsa aikana Kekkonen sai aikaan sen, että monet saksalaiset sanomalehdet lakkasivat käyttämästä suomettumis-termiä. Myös johtavat länsisaksalaiset poliitikot, muun muassa liittokansleri Helmut Schmidt, ulkoministeri Hans-Dietrich Genscher ja kristillisdemokraattisen puolueen (CDU) puheenjohtaja Helmut Kohl, tuomitsivat sen käytön.
Vierailunsa jälkeen Kekkonen nimitti Mauno Koiviston johtaman uuden hallituksen, jonka ulkopuolelle kokoomus jätettiin. Juuri eduskunnan puhemieheksi valittu keskustapuolueen Johannes Virolainen selvitti hallituksen muodostamista ja kokoonpanoa Suomen Kuvalehden toimittajalle Matti Vehviläiselle antamassaan haastattelussa. Haastattelussa Virolainen pohti, miksi vaalivoittaja kokoomus ei vieläkään tullut hallitukseen ja kertoi syynä olevan ”yleiset syyt, jotka jokainen käsittää, kun ottaa huomioon Suomen aseman”. Kun haastattelija tivasi, tarkoittiko Virolainen tällä kokemuksiaan syksyn 1958 yöpakkaskriisistä, Virolainen ei suostunut juurikaan selventämään lausuntoaan. Tämän tulkittiin kuitenkin olevan viittaus pelkoon idänsuhteiden vaarantumisesta, jos kokoomus olisi päässyt hallitukseen.
Virolaisen haastattelun tulkittiin pilanneen puolueettomuuspolitiikan uskottavuuden. Länsi-Saksassa haastattelu tulkittiin uudeksi oireeksi suomettumisesta. Esimerkiksi "Frankfurter Allgemeine Zeitung" otsikoi Virolaisen haastattelua koskeneen uutisensa: ”Jälleen yöpakkasia Suomessa”. Lehden kirjoituksesta raportoi presidentti Urho Kekkoselle tuoreeltaan silloinen Bonnin-suurlähettiläs Arvo Rytkönen.
Presidentti Kekkonen raivostui asiasta ja sanoi Virolaisen antaneen ”väärän kuvan Suomen ulkopolitiikasta ja kansainvälisestä asemasta” sekä tehneen tyhjiksi hänen saavutuksensa suomettumiskeskustelun lopettamiseksi. Kekkonen katsoi Virolaisen aiheuttaneen Suomen maineelle ”vahinkoa, jonka laajuutta ja merkitystä on tässä vaiheessa vielä vaikea arvioida” eikä Virolaisen lausunnolla hänen mielestään ollut mitään tekemistä todellisuuden kanssa. Virolainen puolustautui sanomalla tarkoittaneensa sisäpoliittisia syitä. Vähän myöhemmin pääministeri Koivisto asettui tukemaan Virolaista.
Kekkonen ei tyytynyt julkiseen lausuntoonsa, vaan kirjoitti valtioneuvos Martti Miettuselle Virolaisen olevan ”ulkopoliittisesti epäluotettava”. Kekkonen ja Miettunen jättivät kirjeen aluksi salaiseksi, mutta juuri tämän kirjeen Miettunen luki julki Kuopion puoluekokouksessa syksyllä 1981 keskustapuolueen johdon halutessa estää Virolaisen valinnan presidenttiehdokkaaksi.
Virolainen kertoi oman näkemyksensä juhannuspommista kirjassaan "Yöpakkasista juhannuspommiin" (1982).
Blue Sunshine
Blue Sunshine on The Gloven albumi vuodelta 1983.
(*)Vain CD-versiossa.
Levy yksi
Levy kaksi
Hannes Ryömä
Aukusti (August) Johannes (Hannes) Ryömä (24. huhtikuuta 1878 Karkku – 22. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja sosialidemokraattinen poliitikko.
Ryömän vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Sakarias Ryömä ja Hanna Matilda Ollila. Hän valmistui ylioppilaaksi 1899, lääketieteen kandidaatiksi 1904 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1909. Ryömä toimi yksityislääkärinä Tampereella 1909–1911 ja Helsingissä 1911–1926. Hän oli myös Helsingin yliopiston hygieenisen laitoksen vt. assistenttina 1912, Heinolan kylpylaitoksen ylilääkärinä 1914–1917, Tilkan sairaalan ylilääkärinä ja vakuutusyhtiö Kansan ylilääkärinä 1923–1939. Lääkintöhallituksen pääjohtajana Ryömä toimi 1928–1939. Tässä virassa hän uudisti valtakunnan sairaalalaitosta.
Suomen sisällissodan jälkeen Ryömä toimi Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajana 1918–1922. SDP:n kansanedustajana Ryömä oli vuosina 1919–1939. Ministerin tehtäviä Ryömä hoiti kahdessa hallituksessa: hän oli valtiovarainministeri Väinö Tannerin sos.dem. vähemmistöhallituksessa 1926–1927 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Aimo K. Cajanderin hallituksessa 1937–1938. Ryömä oli myös jäsenenä useissa eduskunnan valiokunnissa. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä 1925, 1931 ja 1937.
Ryömä oli naimisissa Eine Magda Sofia Sundvallin kanssa 1908–1928, jäätyään leskeksi hän meni uudelleen naimisiin Kirsti-Kaarina Metsäpellon kanssa 1930. Lääkäri ja kansanedustaja Mauri Ryömä oli hänen poikansa ja kansanedustaja Erkki Ryömä hänen veljenpoikansa. Ryömän talon seinässä Sastamalan Karkussa on Veikko Eskolan Hannes Ryömästä tekemä muotokuvareliefi. Sen paljasti Ryömän syntymän 100-vuotispäivänä Erkki Ryömä ja silloinen sosiaali- ja terveysministeri Pirkko Työläjärvi piti tilaisuudessa puheen.
Peter Grant (jalkapalloilija)
Peter Grant (s. 30. elokuuta 1965 Bellshill, Skotlanti) on entinen jalkapalloilija ja entinen Norwich Cityn manageri. Hän on myös toiminut valmennustehtävissä AFC Bournemouthissa sekä West Ham Unitedissa.
Pelaajaurallaan hän pelasi Celticissä yli 350 ottelua vuosien 1982 ja 1997 välillä. Norwichin silloinen manageri Mike Walker osti hänet joukkueeseensa 200 000 punnalla 22. elokuuta 1997. Grant pelasi Norwichissa vuoteen 1999 saakka kunnes siirtyi Readingiin, jossa hän pelasi vuoden ja siirtyi kahdeksi vuodeksi Bournemouthiin.
Peter Grant on pelannut kaksi maaottelua Skotlannin maajoukkueessa.
Grant toimi West Ham Unitedissa Alan Pardewin apulaismanagerina, kunnes 13. lokakuuta 2006 hänet palkattiin Norwichin manageriksi.
Norwich Cityn hävittyä 1–0 sarjassa viimeisenä olleelle QPR:lle 8.lokakuuta 2007, Peter Grant ilmoitti eroavansa managerin tehtävistä seuraavana päivänä.
Liisa Ryömä
Liisa Merike Ryömä (2. tammikuuta 1947 Helsinki – 9. toukokuuta 2017 Loviisa) oli suomentaja, joka käänsi kirjallisuuden ja runojen ohella laulutekstejä. Vuonna 2013 Ryömä sai monipuolisesta käännöstyöstään kirjallisuuden valtionpalkinnon.
Ryömän viimeisiä töitä oli Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin "Kolmen pennin oopperan" uusi suomennos, jota on pidetty hyvin onnistuneena.
Ryömän vanhemmat olivat kansanedustaja Mauri Ryömä ja kirjailija Elvi Sinervo. Hänen pitkäaikainen avopuolisonsa oli kirjailija Daniel Katz.
Pastilli
Pastilli on tablettia tai pilleriä muistuttava kaupallinen tuote, joka on tarkoitettu imeskeltäväksi ja siten nestemäisenä nieltäväksi. Tabletin lujuusvaatimuksia sillä ei kuitenkaan ole, eikä se kuulu lääkelain piiriin.
Pastilleja on käytetty luontais- ja itsehoitolääkintänä. Niitä voi ostaa apteekeista tai makeiskaupoista. Pastilleja on käytetty etenkin yskän helpottamiseen. On myös pelkästään makeiskäyttöön tarkoitettuja pastilleja, kuten ranskalaiset pastillit ja hedelmäpastillit.
Pastillit voidaan jakaa valmistustapansa mukaan eri ryhmiin: yleisimmät ovat valupastillit ja raepastillit. Valupastillit ovat pääasiassa tärkkelys- ja arabikumipohjaisia, ja ne valetaan joko muovi- tai tärkkelysmuotteihin. Raepastillit valmistetaan kuorruttamalla pastillin sydän kerros kerrokselta. Sydän voi olla esimerkiksi valettu, pastillimainen, suklaanappi, pähkinä tai kuivattu hedelmä. Kuorrutteena käytetään yleensä keitettyä sokeriliuosta.
Antipatros (täsmennyssivu)
Antipatros (, "kuin isä"; ) on ollut usean antiikin aikaisen henkilön nimi.
Rieti Itkonen
Fredrik (Rieti) Wilhelm Itkonen (5. maaliskuuta 1889 Lappeenranta – 1. heinäkuuta 1951 Lauritsala) oli suomalainen asianajaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Itkosen vanhemmat olivat veturinlämmittäjä "Peter Fredrik Itkonen" ja "Kustaava Koski". Hän pääsi ylioppilaaksi 1910 ja suoritti alemman hallintotutkinnon 1915. Itkonen oli aluksi toimittajana eri työväenlehdissä: "Kansan Ääni" -lehdessä Lappeenrannassa ja "Kansan Työ" -lehdessä Viipurissa 1911–1912 ja viimeksi vastaavana toimittajana "Työläinen"-lehdessä Porvoossa 1912–1914.
Itkonen toimi asianajajana Lappeenrannassa 1914–1917 ja Kulutusosuuskuntien Keskusliiton lakimiehenä ja Kuluttajain lehden toimitussihteerinä Helsingissä 1917–1919. 1920-luvulla hän oli SDP:n kunnallissihteerinä 1919–1922, Maalaiskuntien liiton lakimiehenä ja apulaisjohtajana 1922–1926, Hyvinkään kauppalanjohtajana 1926–1928, asianajajana Hyvinkäällä ja Helsingissä 1928–1930 ja Helsingin kaupungin sosiaali- ja opetusasiain apulaiskaupunginjohtajana 1930–1931. Vuodesta 1934 lähtien Itkosella oli oma asianajotoimisto ensin Helsingissä, sitten vuodesta 1942 Anttolassa ja vuodesta 1947 Lauritsalassa. Itkonen hoiti myös valtioneuvoston määrämän selvitysmiehen tehtäviä Jyväskylän ja Lappeenrannan esikaupunkiliitoksissa, Lauritsalan kauppalan perustamisessa 1927–1931 ja Imatran kauppalan perustamisessa 1945–1946.
Itkonen oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1919–1929 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä 1919-1922, Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä 1922-1927 ja Uudenmaan läänin vaalipiiriä 1927-1929. ja hän oli sisäasianministerinä Väinö Tannerin sos.dem. vähemmistöhallituksessa 1926–1927.
Itkonen oli eduskunnan 1. varapuhemies 1928-1929 ja 2. varapuhemies 1927-1928. Hän oli eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana 1921 sekä 1927 ja hän toimi sosiaalidemokraattisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Kunnallispolitiikassa Itkonen oli mukana kunnanvaltuuston jäsenenä Hyvinkäällä ja Anttolassa sekä kaupunginvaltuuston jäsenenä Helsingissä.
Itkonen oli naimisissa "Beda Vilhelmiina Rantalan" kanssa 1915–1924, jäätyään leskeksi hän meni uudelleen naimisiin "Kirsti Aliina Mäntyvaaran" kanssa 1928. Avioliiton päättymisestä Mäntyvaaran kanssa ei ole tarkkaa tietoa, mutta kolmannen avioliittonsa Itkonen solmi 1937 leskeksi jääneen Maria (Maija) Vuoren (o.s. Hakala) kanssa. Aviossa he olivat Itkosen kuolemaan saakka.
Väinö Meltti
Väinö Johannes Meltti (12. maaliskuuta 1898 Viipuri – 3. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa kansanedustajana ja Uudenmaan läänin maaherrana. Hän edusti vuoteen 1941 SDP:tä ja sotien jälkeen SKDL:ää.
Meltin vanhemmat olivat kaakelintekijä "Antti Meltti" ja "Hilma Josefina Tokon-Autio". Hän valmistui ylioppilaaksi 1921 ja filosofian kandidaatiksi 1927. Hän oli Akateemisen Sosialistiseuran perustajajäseniä vuonna 1925. Meltti työskenteli Suomen Sosialidemokraatti -lehdessä ensin toimittajana 1922–1928 ja sitten toimitussihteerinä 1928–1930. Hän toimi myös SDP:n valistussihteerinä 1927–1928. 1930-luvulla Meltti johti ensin Valkeakosken työväenopistoa 1930–1932 ja sen jälkeen Kotkan työväenopistoa 1932–1941.
Meltti nousi eduskuntaan 1. helmikuuta 1941 Elsa Metsärannan tilalle. SDP:stä erotettujen ”kuutosten” kannattajiin kuulunut Meltti liittyi Sosialistiseen eduskuntaryhmään, ja hänet erotettiin SDP:stä 27. toukokuuta. Meltti pidätettiin edustajantoimestaan elokuussa 1941 ja hän oli vangittuna 1941–1944. Meltti palasi kansanedustajaksi 4. marraskuuta 1944 ja oli mukana perustamassa SKDL:ää. Hän liittyi myös alkuvuodesta 1946 perustettuun Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen.
Sodan jälkeen Meltti toimi Vapaa Sana-lehden päätoimittajana 1944 ja Valtion tiedotuskeskuksessa apulaisjohtajana 1945 ja johtajana 1945–1946. Vuonna 1946 Meltti nimitettiin Uudenmaan läänin maaherraksi ja hän jatkoi toimessa kuolemaansa saakka.
Meltti avioitui vuonna 1922 "Martta Hellä Forsströmin" kanssa. Myös Hellä Meltti oli vuonna 1961 lyhyen aikaa SKDL:n kansanedustaja.
Antti Launonen
Antti Ville Pentti Launonen (s. 29. lokakuuta 1980 Oulu) on oululaissyntyinen, suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijäntyön koulutusohjelmassa 2002–2006 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2006. Hän on näytellyt muun muassa Oulun kaupunginteatterissa, Mikkelin teatterissa, Q-teatterissa, Oulun Työväen Näyttämöllä ja Oulun Nuorisoteatterissa. Nykyään Launonen näyttelee Kuopion kaupunginteatterissa.
Launonen on ansioitunut näyttelijänä sekä puhe- että musiikkiteatterin puolella. Oulun Teatterinaiset ry. palkitsi Launosen keväällä 2009 merkittävistä ansioista näyttelijänä. Lavatöiden lisäksi hän on esiintynyt useissa televisio- ja elokuvatuotannoissa. Launonen esitti miespääosan Olli Ylisen ohjaamassa elokuvassa "Korkein oikeus", joka julkaistiin vuonna 2008. Suurelle yleisölle Launonen on tullut tutuksi televisiosarjasta "Salatut elämät", jossa hän näytteli Tuukka Aaltosta vuosina 2009–2010. Lisäksi hän on esittänyt lukuisia pieniä rooleja monissa muissa televisiosarjoissa, kuten esimerkiksi poliisisarjassa "Roba" vuonna 2012.
Hänen ajatuksiaan näyttelijäntyöstä voi lukea Ajatus Kirjojen julkaisemasta ja Pamela Tolan koostamasta valokuvakirjasta "Miksi näyttelen?" (2007).
Näyttelijänuran lisäksi Launonen on muun muassa toiminut juontajana vuonna 2013 aloittaneessa Radio Kuopiossa.
Lastusten kartano
Lastusten kartano () sijaitsee Lempäälässä Ahtialanjärven itärannalla Lastustenjoen eli nykyisen Myllyojan varrella.
Kartano muodostui 1600-luvulla Lastusten kylän kahdesta talosta, Metsiän ja Vitikan taloista, jotka ovat olleet paikallaan jo 1500-luvun alussa. Kylä lahjoitettiin vuonna 1650 vapaaherra Jöns Kurckille, mutta lahjoitus peruttiin 1682. Talot yhdistettiin 1690-luvulla, jolloin syntyi ratsutila. Majuri Karl Adolf Granfelt osti Tiiron ja Suojalan tilat sekä puolikkaan Vatsoilan Leustusta. Hän rakennutti vuonna 1784 aloitti päärakennuksen rakentamisen. Hirsirakenteinen mansardikattoinen päärakennus rapattiin ja sitä laajennettiin 1861. Wivi Lönn laati rakennuksen korjaussuunnitelmat, joiden pohjalta korjaus toteutettiin 1924. Pihan ympärillä on vanhoja talousrakennuksia.
Vuodesta 1864 kartano on ollut Kingelinin suvulla. Lastusten kartano on kylän suurin maanomistaja. Toisen maailmansodan jälkeen valtio otti kartanon hallussa olleet Nääjärven ja Tervajärven haltuunsa ja kuivatti ne viljelymaaksi.
Lempäälän kartanoista vain Lastusten kartanon päärakennus säästyi tuholta sisällissodassa vuonna 1918, sillä isäntäväen ja torpparien suhteet olivat hyvät.
Kartanon mailla on kivikautisia asuinpaikkoja, ja rautakaudella syntynyt Vatsoilan kylä, joka hävisi 1840-luvulla, muodostaa Lastusten alun.
Innilän kartano
Innilän kartano sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven pohjoispäässä.
Nykyisellä paikallaan kartano on ollut 1600-luvulta lähtien, mutta sen omistajia tunnetaan jo vuodesta 1540 lähtien. Innilä on Lempäälän kartanoista vanhin. Sen perusti 1620-luvulla ratsumestari Kristoffer Danielsson Floor, mutta talon oli omistanut jo hänen isänsä Daniel Hansson. Innilä oli pitkään 1700- ja 1800-luvuilla naapuriensa Lastusten ja Sotavallan kartanoiden kanssa samoilla omistajilla. Kartanon pitkäaikaisin omistajasuku on ollut von Pfaler. 1880-luvulla Innilän omisti lyhyehkön ajan vapaaherra Carl Otto Alexander Munck ja siellä syntyi 1886 Ruth Munck eli Schwester Ruth. Innilässä asui pikkupoikana myös kansanedustaja ja pormestari Väinö Hakkila, jonka isä omisti kartanon myös lyhyehkön ajan 1800-luvun lopulla.
Päärakennus on vuodelta 1945, edellinen paloi Suomen sisällissodan taisteluissa huhtikuussa 1918. Pihapiirissä on vuodelta 1904 peräisin olevat hirsinen luhtiaitta ja tiilestä rakennettu tallirakennus sekä 1900-luvun alussa rakennettu työväen asuinrakennus.
Innilän osti 1909 maanviljelijä ja kansanedustaja Väinö Pastell ja hänen suvullaan kartano on edelleen. Innilä on nykyisinkin huomattava maanviljely- ja karjatila.
Kelhon kartano
Kelhon kartano sijaitsee Lempäälässä Mäyhäjärven eteläpäässä Valkeakoskentien varrella. Kartano on muodostettu 1600-luvulla.
Kartanon ensimmäinen ja pitkäaikaisin omistajasuku oli Speitz. Kartanon päärakennuksessa asui vuokralla 1914–1915 runoilija Bertel Gripenberg. Kelho oli silloin naapurinsa Sotavallan kartanon omistuksessa.
1917-18 Kelhossa oli tilanhoitajana Niilo Tarvajärven isä ja pikku-Niilokin joutui pakenemaan sieltä vesikelkan kyydissä sisällissodan taistelujen lähestyessä. Kartanon navetan ja Kelhon kansakoulun välisellä pellolla käytiin ankara taistelu punaisten ja valkoisten joukkojen välillä 7. huhtikuuta 1918. Tässä taistelussa kaatui noin 40 valkoista ja mm. silloinen jääkäriluutnantti Ragnar Nordström menetti toisen kätensä. Taistelu alkoi aamuneljältä ja vasta seuraavana yönä pimeyden turvin valkoiset pääsivät pakenemaan saarroksesta Mäyhäjärven jään yli Sotavaltaan.
Kartanon kaikki rakennukset paloivat taisteluissa ja nykyiset pihapiirin rakennukset ovat suurimmaksi osaksi peräisin 1920-luvun alusta. Päärakennuksen on rakentanut 1920 rakennusmestari Heikki Tiitola klassiseen tyyliin, ja siinä on hollantilaistyyliset ylöspäin kaartuvat räystäät.
Kelho on nykyisin Perttulan suvun omistuksessa.
Keijo Paunio
Keijo Uolevi Paunio (s. 28. toukokuuta 1935 Tukholma) on parodontologian professori emeritus, joka toimi Turun yliopiston vararehtorina, rehtorina ja kanslerina.
Paunio syntyi päätoimittaja Tauno Erhard Paunion ja kirjaaja Saara Elovaaran perheeseen. Myös hänen veljistään Ilkka Pauniosta ja Jouko Pauniosta tuli professoreita. Paunion puoliso vuodesta 1961 on hammaslääketieteen tohtori Päivi Ilona Riittinen. Paunio tuli ylioppilaaksi Helsingin yhteislyseosta 1955. Hän suoritti valtiotieteellisiä opintoja Helsingin yliopistossa, mutta valmistui kuitenkin hammaslaaketieteen lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1963 ja väitteli siellä hammaslääketieteen tohtoriksi 1969.
Toimittuaan Turun yliopistossa assistenttina 1964–1969 ja apulaisopettajana 1969–1973 Paunio työskenteli parodontologian professorina 1973–1997. Tutkimusmatkan Yhdysvaltoihin hän teki 1972–1973. Paunio oli Turun yliopiston toinen vararehtori 1978–1981, rehtori 1993–1997 ja kansleri 1997–2000. Hänellä on yli 150 julkaisua alaltaan.
Paunio oli Suomen Hammaslääkäriseura Apollonian puheenjohtaja 1991–1992 ja toimi useassa kansainvälisessä organisaatiossa kollegoidensa edustajana. Korkeakouluneuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1980–1986 hän oli mukana vaikuttamassa yliopistojen koulutuspolitiikkaan. Tiedepolitiikkaan Paunio osallistui Suomen Akatemian Lääketieteellisen toimikunnan jäsenenä 1973–1976 ja 1977–1979, Tieteen keskustoimikunnassa 1989–1991 ja Suomen Akatemian hallituksessa 1996–1997. Tutkimuseettinen neuvottelukunta aloitti toimintansa 1992 ja Paunio toimi alusta asti sen puheenjohtajana, yhteensä kymmenen vuoden ajan.
Turun kaupungin musiikkijuhlasäätiössä Paunio vaikutti hallituksessa. Turun Yliopistosäätiön hallituksessa hän toimi 1993-1997 ja Matti Koivurinta -säätiön (Aboa Vetus & Ars Nova -museot) hallituksessa vuodesta 1995 vuoteen 2016.
Kukkolan kartano
Kukkolan kartano sijaitsi Lempäälän Kuljussa Kukkolanmäellä. 1600-luvulla perustetun kartanon pihapiiristä on nykyisin jäljellä päärakennukseen johtanut puukuja, ennen vuotta 1914 rakennettu, alun perin tilanhoitajan asuntona toiminut ja myöhemmin muutettu entinen päärakennus, luhtiaitta vellikelloineen ja kivinavetta. Alun perin kartano toimi ratsutilana.
Kukkolan kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat Spoof ja af Hällström. Siellä ovat syntyneet muun muassa Suomen sodan sankari Johan Spoof ja veljekset Raoul ja Roland af Hällström. Jatkosodan jälkeen Kukkolan maat palstoitettiin siirtoväelle.
Kuljun kartano
Kuljun kartano (alkujaan Wilhelmsbergin rälssisäteri) sijaitsee Lempäälän Kuljussa. Kartano on perustettu 1600-luvulla ja siihen kuului aikanaan laajat maa-alueet. Kartanon pitkäaikaisimmat omistajasuvut ovat olleet Spoof, Granfelt ja Palander. Nykyisin kartanossa ei harjoiteta maanviljelyä. Kartanoajalta on säilynyt 1920-luvulta peräisin oleva päärakennus, vanha aitta sekä kartanoon johtava puukuja.
Kartanoajan viimeinen omistaja oli Pyynikin kaljatehtaan omistaja konsuli Rosa Salmelin. Jatkosodan jälkeen kartanon maat palstoitettiin siirtoväelle. Pellot on 1900-luvun lopulla rakennettu asuinalueiksi. Siellä on Kuljun kartano -niminen kauppakeskus. Vanhassa tiilinavetassa on Löytötavaratalon sekatavaramyymälä, ja viereisessä rakennuksessa toimii K-Supermarket.
Leena Kartio
Sirkka Leena Kartio (o.s. Karumo, s. 30. elokuuta 1938 Helsinki) on Turun yliopiston professori emerita.
Kartion vanhemmat ovat Veikko Karumo ja Helvi Hollmérus. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1956 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1961. Oikeustieteen lisensiaatiksi Kartio valmistui Turun yliopistosta 1966 ja tohtoriksi 1974. Turun yliopiston siviili- ja roomalaisen oikeuden assistenttina hän työskenteli 1967–1974, vt. apulaisprofessorina ja professorina 1970–1974 sekä Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1974–1977. Turun yliopiston siviilioikeuden professori Kartio oli 1978–2000 ja kansleri 2000–2003. Lisäksi hän on toiminut Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 1985–1987. Kartio on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, Turun suomalaisen säästöpankin isäntänä hän toimi 1980–1992.
Kartion puoliso vuodesta 1958 on hovioikeudenlaamanni Kaapo Kartio (s. 1935).
Suomen Lakimiesliitto myönsi Kartiolle K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2007.
CIOFF
CIOFF (, ) on kansainvälinen kansalaisjärjestö, joka on perustettu vuonna 1970 perinteisen kulttuurin suojelemista ja tunnetuksi tekemistä varten. CIOFFissa on jäsenenä yli 70 maata kaikista maanosista. Se on Unescon virallinen partneri (Official Partner), ja se on akreditoitu neuvonantajaksi Unescon aineettoman kulttuuriperinnön yleissopimuksen toimeenpanossa. Suomi liittyi sopimukseen 21. toukokuuta 2013. Museovirasto vastaa sopimuksen toimeenpanosta Suomessa.
CIOFF tunnetaan erityisesti kansanmusiikki- ja tanssifestivaaleista: järjestöön kuuluu yli 250 kansainvälistä festivaalia. CIOFF järjestää noin neljän vuoden välein maailmanlaajuisen Folkloriada-festivaalin. Suomessa on neljä CIOFF-festivaalia: Kaustinen Folk Music Festival, Pispalan Sottiisi, Jutajaiset ja Hollo ja Martta -festivaali.
Jokaisessa jäsenmaassa on kansallinen komitea. Suomen edustajana CIOFFissa toimii Kansantanssin ja kansanmusiikin edistämiskeskus, joka on suomalaisten kansantanssi- ja kansanmusiikkialan tärkeimpien järjestöjen ja festivaalien yhteistyöelin. Sen puheenjohtaja on Risto Kupari. Esa Vilhonen on ollut vuodesta 2005 kansainvälisen CIOFFin työvaliokunnan jäsen ja taloudenhoitaja. Riitta Korhonen on hallituksen jäsen edustaen Pohjois-Euroopan sektoria. Aiemmin Kari Bergholm on toiminut CIOFFin puheenjohtajana ja Kyösti Toivonen hallituksessa Pohjois-Euroopan sektorin edustajana.
Dreaming No. 11
Dreaming #11 on kitaristi Joe Satrianin vuonna 1988 julkaistu EP. Se sisältää yhden uuden kappaleen ja kolme liveversiota Satrianin edellisillä albumeilla julkaistuista kappaleista.
Livekappaleet nauhoitettiin "Surfing with the Alien" -kiertueella The California Theaterissa San Diegossa, Kaliforniassa 11. kesäkuuta 1988."The Crush of Love" -kappaleessa
Livekappaleissa
Anita Ekberg
Kerstin Anita Marianne Ekberg (29. syyskuuta 1931 Malmö – 11. tammikuuta 2015 Rooma, Italia) oli ruotsalainen malli, näyttelijä ja seksisymboli.
Anita Ekberg aloitti uransa mallina ja osallistui muun muassa Miss Universe -kilpailuun, jonka ansiosta yhdysvaltalaiset elokuvastudiot kiinnostuivat hänestä. Ekberg näyttelikin useissa Hollywood-elokuvissa ja sai muun muassa Golden Globe -palkinnon sivuroolistaan elokuvassa "Blood Alley" 1955 vastanäyttelijänään John Wayne. Varsinaisen legendan hänestä tekivät eurooppalaiset elokuvat ja etenkin naisrooli Federico Fellinin elokuvassa "Ihana elämä" ("La Dolce Vita", 1960), jonka suihkulähdekohtaus on jäänyt osaksi länsimaista ikonografiaa. "Ihanan elämän" jälkeen Ekberg esiintyi useissa italialaisissa elokuvissa.
AGILE
AGILE on italialainen avaruuden röntgenlähteitä kartoittava tiedesatelliitti, joka laukaistiin 23. huhtikuuta 2007 Intiasta.
Akronyymi AGILE tulee sanoista Astrorilevatore Gamma ad Immagini LEggero. Satelliitin tilaaja ja rahoittaja on Italian avaruusjärjestö (ASI). Satelliitti mittaa röntgensäteilyä 30–50 GeV ja 10–40 keV energia-alueilla. Satelliitin suunniteltu toiminta-aika on yli 2 vuotta.
Italialainen Telespazio-yhtiö oli satelliitin rakentamisen pääurakoitsija. Muita merkittäviä toimijoita olivat Carlo Gavazzi Space ja Oerlikon Contraves (italialainen yritys, erillään saksalaisesta Oerlikon-tykkitehtaasta ja sveitsiläisestä Contraves-avaruusyrityksestä).
Arvo Ahonen
Arvo Ilmari Ahonen (27. tammikuuta 1918 Multia – 16. kesäkuuta 1991 Jyväskylän mlk) oli suomalainen poliitikko. Hän oli SDP:n pitkäaikainen kansanedustaja 1951–1978 Keski-Suomesta.
Arvo Ahonen syntyi maanviljelijöiden Emil Ahosen ja Hulda Dagmar Arpiomäen pojaksi 1918. Hänen peruskoulutuksekseen jäi kansakoulu, myöhemmin hän kävi Työväen Akatemian, josta valmistui 1938. Ahonen elätti itsensä metsätöillä, kunnes valmistuttuaan pääsi Sahrajärven osuuskassan hoitajaksi Multialle 1938–1939.
Multialta Ahonen siirtyi Työn Voima -lehden toimistonhoitajaksi Viitasaarelle vuosiksi 1939–1947. Viitasaarella hän toimi lisäksi siirtoväen huoltojohtajana 1946–1947, kunnes puolue palkkasi hänet piirisihteeriksi Jyväskylään (1947–1951). Piirisihteerin työ sai jäädä eduskuntavaalien 1951 ja kansanedustajuuden myötä.
Presidentin valitsijamiehenä Ahonen toimi vuosina 1956, 1962, 1968, 1978 ja 1982. Kunnallispolitiikassa Ahonen toimi Viitasaaren ja Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna. Hän oli maalaiskunnan kunnanvaltuuston pitkäaikainen puheenjohtaja 1951-1958 ja 1960-1988, siis yli 30 vuoden ajan. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1972. Erityisen kiinnostunut hän oli ammattikoulutuksen kehittämisestä, ja toimi 1980-luvulla Jyväskylän seudun ammattikoulun kuntainliiton hallituksen puheenjohtajana ja Yleisten ammattikoulujen liiton hallituksen puheenjohtajana.
Ahonen oli naimisissa Anni Maria Paanasen kanssa vuodesta 1942 alkaen.
Blohm &amp; Voss BV 40
Blohm & Voss BV 40 oli saksalainen yhden lentäjän hävittäjäksi tarkoitettu liitokone. Sen ensilento tapahtui toukokuussa 1944 toisen maailmansodan aikana. Koneesta rakennettiin useita prototyyppejä, mutta projekti lopetettiin sodan loppumisen lähestyessä.
Liitokone suunniteltiin hyökkäämään liittoutuneiden pommikoneita vastaan. Sen ominaispiirteitä olivat erittäin kapea rakenne ja melko raskaasti panssaroitu ohjaamo, jossa ohjaaja oli makaavassa asennossa. Runko oli miltei kokonaan rakennettu puusta. Kone oli varustettu kahdella MK 108 -tykillä ja pienellä ammusmäärällä (2 × 35).
Matti Koivunen
Paavo Matias (Matti) Koivunen (12. tammikuuta 1919 Ruovesi – 28. heinäkuuta 1997 Jyväskylä) oli suomalainen SKDL:n poliitikko. Hän toimi sosiaaliministerinä Paasion I hallituksessa 1966–1968 sekä kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä vuosina 1951–1962 ja 1962–1972. Suomen kommunistisessa puolueessakin vaikuttanut Koivunen oli myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen sekä presidentin valitsijamies vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Koivunen työskenteli muun muassa kirvesmiehenä ja Keski-Suomen lääninveroviraston tarkastajana.
Jussi Aro
Jussi Taneli Aro (5. kesäkuuta 1928 Lapua – 11. maaliskuuta 1983 Espoo) oli kirjailija, monipuolinen tieteilijä, ja islamilaisen maailman asiantuntija.
Jussi Aro oli pienviljelijä Maria Aron poika joka kiinnostui kirjoista ja vieraista kielistä jo lapsena. Hän valmistui ylioppilaaksi jo 1945 alle 17-vuotiaana.
Jussi Aro valmistui filosofian kandidaatiksi 1949, lisensiaatiksi 1956 ja väitteli fil. tohtoriksi joulukuussa 1961.
Jussi Aro oli Helsingin yliopiston assyriologian ja seemiläisen filologian dosenttina vuodesta 1956 ja seemiläisten kielten professorina vuodesta 1965. Hän oli yliopiston Afrikan ja Aasian kielten ja kulttuurien laitoksen esimies. Jussi Aro sai teologian kunniatohtorin arvon 1973.
Raamatunkäännöskomitean jäsen Aro oli vuodesta 1974 ja Vanhan Testamentin käännösyksikön puheenjohtajana vuodesta 1976. Hänen suomentamanaan ilmestyi Psalmit nykysuomeksi 1973.
Aro oli myös suomentamassa ensimmäisen kerran koraania Armas Salosen kanssa.
Dennis Wise
Dennis Wise (s. 16. joulukuuta 1966) on entinen englantilainen maajoukkuetason jalkapalloilija, nykyinen jalkapallovalmentaja sekä urheilutoimenjohtaja. Tällä hetkellä hän toimii Newcastle Unitedssa ja vastaa pelaajahankinnoista yhdessä Kevin Keeganin kanssa.
Chelsea-ikoni Dennis Wisea ei tunneta jalkapalloilijana taidoistaan, vaan keskikentän periksiantamattomana taistelijana, joka osasi koiruudet ja vastustajan ärsyttämisen. Hän oli osa myös Wimbledonin kuuluisaa "crazy gang" -jengiä 80-luvun lopulla. Wise joutui vaikeuksiin äkkipikaisuutensa takia myös kentän ulkopuolella. Vuonna 1995 hän oli joutua vankilaan otettuaan yhteen taksikuskin kanssa. Vankilatuomio kuitenkin kumottiin anomuksen jälkeen. Leicesteristä Wise puolestaan sai potkut kesällä 2002 aiheutettuaan joukkuekaverilleen poskimurtuman tämän nukkuessa.
Pelaajauralla "Wiseyn" edustamia seuroja olivat Wimbledon FC (1985–1990), Chelsea (1990–2001), Leicester City FC (2001–2002), Millwall FC (2002–2005), Southampton FC (2005) ja Coventry City (2005–2006). Englannin maajoukkuepaidassa otteluita kertyi 21, joissa hän onnistui kerran maalinteossa.
Valmennuspuolen tehtävät alkoivat jo Millwallissa 2003, jossa hän toimi pelaamisen ohella myös managerina. Millwallista Wise siirtyi Englannin neljänneksi ylimmälle sarjatasolle Swindon Townin manageriksi. Hän ehti valmentaa vain viisi kuukautta Swindonia. Swindonista Wise siirtyi Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolle entisen suurseura Leeds United AFC:n manageriksi. Wise sai käännettyä velkaisen Leedsin kurssin kohti parempaa. Hän hankki syksyllä 2008 mm. suomalaisen Sebastian Sorsan Leedsiin.
Tammikuussa 2008 Wise siirtyi Newcastle Unitedin organisaatioon. Leeds United sai Wisen siirtymisestä noin 1 miljoonan punnan siirtokorvauksen. Wisen lähdettyä Newcastleen myös Wisen marraskuussa hankkima apuvalmentaja Dave Bassett päätti jättää eronpyyntönsä Leeds Unitedille.
Heikki Ojansuu
Heikki Ojansuu (26. heinäkuuta 1873 Tyrvää – 18. tammikuuta 1923) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän toimi muun muassa Turun yliopiston ensimmäisenä suomen kielen ja sen sukukielten professorina.
Heikki Ojansuu julkaisi väitöskirjansa ”Suomen lounaismurteiden äännehistoria. Vokaalioppi. Descendentti esitys” vuonna 1901.
Ojansuu oli Helsingin yliopiston suomen kielen ja kirjallisuuden dosentti vuodesta 1903, kolme lukukautta E. N. Setälän viransijainen suomen kielen ja kirjallisuuden professorina ja suomalaisen filologian apulainen (apulaisprofessori) vuodesta 1914. Lisäksi hän oli muun muassa Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettaja vuosina 1908–1919.
Vuonna 1921 Ojansuu nimitettiin Turun yliopiston ensimmäiseksi suomen ja sen sukukielten professoriksi.
Ojansuu kirjoitti toistakymmentä tieteellistä teosta sekä melkein kaksisataa julkaistua artikkelia. Hän tutki erityisesti suomen murteita, vanhinta kirjasuomea, nimistöä, lainasanoja sekä karjalan ja viron kieliä. Ojansuu teki monia laajoja tutkimusmatkoja ja keräsi Etelä-Virosta ja Pohjois-Latviasta mittavat kokoelmat, jotka jäivät julkaisematta.
Tyrvääläissyntyinen Ojansuu kokosi 22-vuotiaana vuonna 1895 lähes 14 000 sanan sanaluettelon ”Tyrvään murteen sanakirja”. Sanakirja julkaistiin selityksillä ja esimerkeillä täydennettynä kahdessa osassa vuosina 2008 ja 2009. 1353-sivuinen teos on yksi laajimmista paikallismurteen sanakirjoista Suomessa.
Heikki Ojansuu oli Arvo Ylpön serkku. Arvo Ylpön sisko Ilta oli Ojansuun vaimo. Ilta ja Heikki Ojansuun tytär Kaija (s. 1916) oli naimisissa poliitikko ja pankinjohtaja Tuure Junnilan kanssa.
Johan Liro
Johan Ivar (Jysi) Liro (vuoteen 1906 "Lindroth") (19. lokakuuta 1872 Sipoo – 16. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja filosofian tohtori.
Liron vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Siljus ja Anna Elisabeth Setula. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, filosofian lisensiaatiksi 1903 ja filosofian tohtoriksi 1907.
Liro oli Helsingin yliopistossa kasvifysiologian apulainen 1909–1921, kasvibiologian ja -patologian ylimääräinen professori 1921–1940, Maatalouskoelaitoksen kasvitautiosaston johtaja 1911–1937, Turun yliopiston kasvitieteen professori ja vararehtori 1921–1922. Hän kuului Vanamo-seuran perustajiin ja oli sen puheenjohtaja 1919–1943.
Liro oli kasvipatologi ja mykologi eli sienitutkija. Hänen ansiotaan oli että Suomessa aloitettiin tieteellisellä pohjalla oleva kasvinsuojelutyö. Hänen tieteellisten julkaisujensa määrä käsittää noin 5 000 painosivua, lähinnä ruoste- ja nokisieniä käsitteleviä teoksia. Mycotheca Fennica -sienikokoelma on hänen perustamansa. Hän oli Suomen ensimmäinen kasvibiologian ja kasvipatologian professori.
Carlos Jayme
Carlos Alberto Borges Jayme (s. 13. kesäkuuta 1980 Goiânia, Goiás) on brasilialainen uimari, joka voitti olympiapronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Sydneyssä 2000. Joukkueessa uivat myös Fernando Scherer, Gustavo Borges ja Edvaldo Valério.
Vilho Leivonen
Vilho Matias Leivonen (16. huhtikuuta 1904 Viitasaari – 24. toukokuuta 1985 Viitasaari) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, ammatiltaan maanviljelijä.
Leivonen oli kansanedustajana 21.7.1951–28.3.1954 ja 20.2.1962–4.4.1966. Hän oli kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Hän toimi Viitasaarella myös kunnallispolitiikassa. Leivonen oli presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1956 ja 1962
Leivonen oli valtion sotilasvirkatalon vuokraaja 1926–1931. Hän toimi maanviljelijänä Viitasaarella 1931–1974 ja oli Viitasaaren Ilmorannan osuuskassan johtaja 1927–1936. Lisäksi hän oli Viitasaaren palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtaja 1929–1951. Hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi 1957.
Leivosen aviovaimo oli Aino Johanna Paananen. He menivät naimisiin 1931.
Impi Lukkarinen
Impi Lydia Lukkarinen s. Virtanen (17. toukokuuta 1918 Äänekosken maalaiskunta – 21. tammikuuta 2010 Jyväskylä) oli toimittaja ja suomalainen poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuosina 1951–1970 Keski-Suomesta. Hän edusti Suomen sosialidemokraattista puoluetta, sosialidemokraattista oppositiota sekä Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattista liittoa. Presidentin valitsijamiehenä Impi Lukkarinen oli vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Hän oli kiinnostunut muun muassa naisten aseman parantamisesta äitien lomahuoltotoiminnan avulla.
Impi Lukkarinen kävi keskikoulun Äänekosken yhteiskoulussa ja Työväen akatemian Kauniaisissa. Ennen eduskuntauraansa hän työskenteli liikeapulaisena Äänekoskella ja Työn Voima -lehden toimittajana ja toimitussihteerinä Jyväskylässä.
Impi Lukkarinen kuului Jyväskylän kaupunginvaltuustoon vuosina 1945−1960 ja Jyväskylän mlk:n kunnanvaltuustoon vuosina 1969−1972.
Impi Virtasen vanhemmat olivat työmies Matti Virtanen ja hänen vaimonsa Agnes. Impi avioitui 1948 Pauli Armas Lukkarisen kanssa.
Artturi Jämsén
Artturi Jämsén (7. helmikuuta 1925 Pihtipudas – 11. elokuuta 1976 Moskova) oli suomalainen maalaisliiton poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuosina 1954–1965 ja 1965–1971, ja toimi sisäministerinä vuosina 1970–1971 kunnes siirtyi 31. toukokuuta 1971 Keski-Suomen läänin maaherraksi. Hän oli maaherrana vuoteen 1976 asti. Jämsén oli kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti, ja ammatiltaan maanviljelijä. Jämsén oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Hän menehtyi maaherran virkamatkallaan Moskovassa.
Taustaltaan Jämsén oli vanhoillislestadiolainen ja kuului myös Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistyksen johtokuntaan vuoteen 1969 saakka. Hän oli myös yksi Raittiusyhdistys Neliapilan perustajista ja toimi sen johdossa. Jämsén toimi myös vanhoillislestadiolaisten kansanopistojen johtokunnissa.
Clementine (kuuluotain)
Clementine oli Yhdysvaltain 25. tammikuuta 1994 Kuuta kiertämään lähettämä avaruusluotain. Se kartoitti Kuun pinnan ottaen 200 000 kuvaa noin 200 metrin tarkkuudella. Clementinen oli tarkoitus etsiä tutkallaan myös merkkejä vesijäästä Kuun napa-alueilta, joilla on varjoisia alueita. Sen oli tarkoitus mennä tutkimaan myös Geographos-asteroidia, mutta toimintahäiriön takia kunnollisia tuloksia ei voitu saada ja projekti keskeytettiin kesäkuussa 1994.
Veikko Hyytiäinen
Veikko Aukusti Hyytiäinen (9. tammikuuta 1919 Jyväskylä – 17. toukokuuta 2000 Jyväskylä) oli Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1958–1966 Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä.
Hyytiäisen vanhemmat olivat kauppias Kalle Hyytiäinen ja Aliina Leppänen. Hän tuli ylioppilaaksi Jyväskylän Lyseosta 1937, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1946 ja sai varatuomarin arvon 1949, jonka jälkeen hän toimi asianajajana. Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä hän toimi vuosina 1948–1972 ja uudelleen vuodesta 1977, osan ajasta valtuuston puheenjohtajistossa. Rintamapalveluksensa pohjalta hän oli veteraanijärjestön Sillan killan puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti.
Hannu Koivula
Hannu Koivula (s. 12. lokakuuta 1960 Rovaniemi) on suomalainen kapellimestari.
Koivula opiskeli Sibelius-Akatemiassa trumpetinsoittoa ja orkesterinjohtoa Jorma Panulan johdolla valmistuen kapellimestariksi 1988. Vuonna 1990 hän voitti Tukholmassa pohjoismaisen kapellimestarikilpailun. 1991-1996 hän oli ylikapellimestari Ruotsissa Gävlen sinfoniaorkesterissa, 1995-1999 ylikapellimestari Tanskan radion sinfoniaorkesterissa sekä 2000-2007 Joensuun kaupunginorkesterissa. Nykyään hän toimii Vaasan kaupunginorkesterin ylikapellimestarina ja taiteellisena johtajana sekä Västeråsin Sinfoniettan taiteellisena johtajana. Hän asuu Helsingissä.
Walter M. Linnaniemi
Walter Mikael Linnaniemi (vuoteen 1906 Axelson) (25. lokakuuta 1876 Joensuu – 2. maaliskuuta 1953 Kauniainen) oli suomalainen eläintieteilijä ja hyönteistutkija.
Linnaniemen vanhemmat olivat Joensuun lyseon venäjän kollega Axel Johan Julius Axelson ja Helena Sofia Axelson o.s. Sundwall, professori Johan Matthias Sundwallin tytär. Linnaniemi kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1894. Hän valmistui vuonna 1901 filosofian kandidaatiksi, 1903 filosofian maisteriksi ja vuonna 1908 filosofian lisensiaatiksi.
Linnaniemi oli vuosina 1913–1921 entomologian apulaisena ja vuodesta 1921 vuoteen 1923 maanviljelys- ja metsäzoologian ylimääräisenä professorina Helsingin yliopistossa. Helsingin yliopistosta Linnaniemi siirtyi Turun yliopistoon sen ensimmäiseksi eläintieteen professoriksi. Linnaniemi jäi eläkkeelle vuonna 1943, jolloin hänen seuraajakseen Turussa valittiin Kaarlo Johannes Valle. Linnaniemi toimi myös Turun eläin- ja kasvitieteellisen seuran puheenjohtajana vuosina 1923-1938.
Siiri Lehmonen
Siiri Alina Lehmonen (22. huhtikuuta 1923 Viitasaari – 18. huhtikuuta 1993 Viitasaari) oli suomalainen poliitikko, SKDL:n kansanedustaja (1958–1979) Vaasan läänin itäisestä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Hän oli neljästi presidentin valitsijamies sekä Viitasaaren kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja. Lehmonen toimi aktiivisesti myös Suomen kommunistisessa puolueessa ja Suomen naisten demokraattisessa liitossa. Lehmoselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1981.
Mauno Pohjonen
Mauno Vilho Pohjonen (25. tammikuuta 1907 Kärkölä – 7. lokakuuta 1987 Jyväskylä) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja keskustapuolueen kansanedustaja.
Pohjosen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Frans Vilho Pohjonen ja Ruusu Helmi Paananen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1926 ja valmistui agronomiksi 1932, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1932 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi 1958. Pohjonen toimi Keski-Suomen maanviljelysseuran maanviljelyskonsulenttina ja vt. sihteerinä Jyväskylässä 1932–1940, asutustoiminnan johtajana 1940–1962, Jyväskylän piirin asutustarkastajana 1962–1965 ja asutustoimiston piiripäällikkönä 1965–1970. Pohjonen oli myös Keski-Suomen maakuntaliiton sihteerinä 1945–1948. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvon 1969.
Pohjonen oli kansanedustajana vuosina 1960–1970 ja 1971–1972 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä 1960–1962 ja Keski-Suomen läänin vaalipiiriä sen jälkeen. Hän tuli eduskuntaan 1960 maalaisliiton Eino Paloveden tilalle ja 1971 keskustapuolueen Artturi Jämsénin tilalle. Pohjonen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana ja Jyväskylän maalaiskunnan kunnanhallituksen jäsenenä.
Pohjonen oli 1970-luvulla tunnettu maasäteilyn tutkijana ja kaivonkatsojana. Pohjonen tutki maasäteilyn vaikutuksia usean vuosikymmenen ajan ja hänen mukaansa maasäteily oli maankamarassa olleista vesisuonista takaisin kimmonnutta kosmista säteilyä. Pohjosen mielestä maasäteily aiheutti syöpää, iskiasta, unettomuutta ynnä muita vaivoja ja oli erityisen vaarallista jos ihminen nukkui säteilykentän kohdalla. Säteilyä voitiin torjua joko muuttamalla sängyn paikkaa tai maadoittamalla asunto kuparilangan pätkällä.
Olavi Kämäräinen
Olavi Kämäräinen (17. marraskuuta 1922 Rauma – 8. elokuuta 2014 Jyväskylä) oli SKDL:n kansanedustaja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä vuosina 1962–1966. Hän toimi myös Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuustossa (1951–1967) ja -hallituksessa (1957–1964), presidentin valitsijamiehenä (1962) sekä sihteerinä.
Pentti Sillantaus
Pentti Ilmari Sillantaus (30. toukokuuta 1923 Saarijärvi – 4. heinäkuuta 1998 Espoo) oli kokoomuksen kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1962–1972 ja 1975–1979 Keski-Suomen läänin vaalipiiristä sekä vuosina 1979–1983 Helsingin vaalipiiristä. Hän oli Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja 1979–1983.
Klassikon koulu
Klassikon koulu on Turussa sijaitseva koulu. Samassa rakennuksessa sijaitsee yläkoulu ja lukio.
Klassikon koulu on ottanut vaaliakseen klassillisen kulttuurin perinteitä, joten koulussa on mahdollisuus opiskella esimerkiksi latinaa tai vanhaa kreikkaa.
Perustettiin vuonna 1879 yksityishenkilöiden toimeenpaneman keräyksen turvin.
Silloin sen nimi oli Turun Suomalainen Lyseo. Vuonna 1883 Klassikon nimeksi tuli Turun Suomalainen Valtiolyseo. Yhteislyseon ja valtiolyseon sulauduttua yhdeksi oppikouluksi muodostui Turun Suomalainen Lyseo (1887).
Vuonna 1903 nimi oli Turun Suomalainen Klassillinen Lyseo ja 1950 Turun Klassillinen Lyseo.
Kun ensimmäiset tytöt tulivat Klassikkoon muodostui 1972 Turun Klassillinen Yhteislyseo.
Klassikosta tuli Eskelin koulu ja Lukio 1976, koska silloin oli tapa nimittää koulu muun kuin tarkoitusperän mukaan, niin Klassikko otti nimensä katuosoitteensa mukaan.
Klassikon täyttäessä 100 vuotta lukio sai takaisin nimekseen Turun Klassikon Lukio (1979). Yläasteesta puolestaan tuli Klassikon Koulu (1985).
Yläkoulu on päätetty lakkauttaa, vaikka se on menestynyt erityisen hyvin pisatutkimuksissa.
Sakari Knuuttila
Eero Sakari Knuuttila (s. 5. huhtikuuta 1930 Hamina) on suomalainen kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana neljännesvuosisadan vuosina 1966–1991. Knuuttila valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1953 ja työskenteli sen jälkeen tiesuunnitteluinsinöörinä. Knuuttila oli kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä. Hän istui myös Jyväskylän kaupunginvaltuustossa vuosina 1965–2004 ja sai valtiopäiväneuvoksen arvon vuonna 1990.
Kansanedustajana Knuuttila oli erityisen kiinnostunut täystyöllisyydestä, liikennekysymyksistä ja verotuksesta. Hän ajoi vuonna 1969–1972 läpi perustuslain muutoksen, jonka mukaan Suomen kansalaisella on oikeus työhön, perusoikeudeksi (valtiovallan asiana on tarvittaessa järjestää Suomen kansalaiselle mahdollisuus tehdä työtä, mikäli laissa ei ole toisin säädetty).
Urho Kekkosen valitsemista poikkeuslailla vuonna 1973 Knuuttila ei hyväksynyt sellaisenaan, vaan ehdotti että poikkeusaikaa olisi vain 3 vuotta. Tämä herätti paheksuntaa Kekkosen laajan kannattajajoukon keskuudessa, ja Knuuttila joutui selittämään esitystään myös kahden kesken Kekkoselle..
Knuuttila oli 1980-luvulla eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtaja. Muistelmissaan hän kritisoi 1980-luvun rahapolitiikkaa siitä, että Suomi vapautti rahamarkkinat ilman, että asiaa olisi käsitelty eduskunnassa. Esimerkiksi valuuttasäännöstelyn lopettaminen oli päätetty 1986 vain virkamiesten kesken, ja lopulta ajauduttiin pankkikriisiin. Valittaessa SDP:n ehdokasta vuoden 1994 presidentinvaaliin Knuuttila oli yhtenä ehdokkaana. Pääehdokkaat olivat Martti Ahtisaari ja Kalevi Sorsa.
Lunar Prospector
Lunar Prospector oli yhdysvaltalainen Kuuta kiertänyt miehittämätön avaruusluotain, joka laukaistiin 7. tammikuuta 1998 Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 46:sta, Floridasta. Luotain saavutti Kuun kiertoradan neljä päivää myöhemmin. Lunar Prospector kiersi Kuun pintaa muun muassa kuvaten Kuuta, tutkien magneetti- ja painovoimakenttää. Siinä ei ollut kameraa, mikä vähensi lennon huomiota julkisuudessa.
Luotaimen napojen kautta kiertävä rata oli matala, ja se kiersi Kuuta alimmillaan vain 10 kilometrin korkeudessa. 31. heinäkuuta luotain ohjattiin iskeytymään Kuun etelänavalle. Tarkoitus oli yrittää paljastaa mahdollinen vesi Kuussa, joka höyrystyisi törmäyksessä. Törmäyspilveä ei kuitenkaan onnistuttu havaitsemaan. Luotaimen 570 päivää kestänyt lento maksoi 62,8 miljoonaa dollaria.
Eugene Shoemaker, tunnettu planeetta- ja komeettatutkija, joka myös löysi komeetta Shoemaker-Levy 9:n, halusi aikanaan päästä astronautiksi Apollo-ohjelmaan, mutta terveyssyistä tämä ei onnistunut. Shoemakerin kuoltua hänen ruumiinsa tuhkattiin ja laitettiin pieneen koteloon Lunar Prospectorin sisään. Kun luotain iskytyi Kuuhun, Shoemakerin tuhka levisi Kuun etelänavalle.
Aune Salama
Aune Ilona Salama (10. elokuuta 1908 Helsinki – 16. marraskuuta 1999 Jyväskylä) oli kansakoulunopettaja ja kansanedustaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1975. Hän oli kansanedustajana Keski-Suomen läänin vaalipiiristä.
Kivenveistäjä Alfred Konstantin Tuomisen ja Iida Seliina Vaikonpään tytär Aune kävi 4 luokkaa oppikoulua ja kauppakoulun. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1930. Hän suoritti myös kirjastonhoitajan tutkinnon. Samana vuonna hän meni naimisiin Heikki Salaman kanssa ja aloitti työt opettajana Uukuniemellä 1930-1940. Opettajan työt jatkuivat Karstulassa 1940–1946 ja Säynätsalossa 1946–1973.
Presidentin valitsijamies Salama oli 1968. Salamalla oli lukuisia muita luottamustoimia Säynätsalon kunnanvaltuustossa ja Keski-Suomen eri järjestöissä. Hän sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 1973.
Klaus Waris
Klaus Henrik Waris (vuoteen 1935 Warén, 17. maaliskuuta 1914 Helsinki – 18. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä, professori ja Suomen Pankin pääjohtaja (1957–1967).
Waris valmistui ylioppilaaksi vuonna 1932 ja filosofina kandidaatiksi (nyk. maisteri) vuonna 1935 Turun yliopistosta. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1945 Helsingin yliopistossa väitöskirjalla "Kuluttajain tulot, kulutus ja säästäminen". Waris työskenteli valtiovarainministeriön kansantalousosaston päällikkönä 1946–1949, jolloin muun muassa alettiin julkaista neljännesvuosittaisia suhdannekatsauksia. Vuosina 1949–1952 Waris toimi Teknillisen korkeakoulun kansantaloustieteen professorina, minkä ohessa hän oli Pohjoismaiden Yhdyspankin johtokunnan jäsen vuosina 1950–1951.
Vuosina 1952–1957 Waris oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen ja vuosina 1957–1967 pääjohtaja. Wariksen aloittaessa pääjohtajakautensa hänen tehtäväkseen muodostui juuri devalvoidun markan arvon puolustaminen vuoden 1956 yleislakon jälkeisessä tilanteessa. Vuonna 1961 markka oli kuitenkin devalvoitava uudelleen. Waris erosi keskuspankista vuonna 1967, mutta hänen kauttaan pidettiin onnistuneena. Devalvaatiot helpottivat vientiä ja ulkomaisten lainojen avulla kehitettiin Suomen metsäteollisuutta ja parannettiin Suomen tieverkostoa. Työttömyys oli Wariksen kaudella vähäistä, elintaso parani ja Suomi kaupungistui.
Pankkiuran jälkeen Waris työskenteli Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina 1967–1980 ja Sitran ensimmäisenä yliasiamiehenä 1968–1972. Hän toimi myös muun muassa Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen (VTT) valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 1973–1982. Vuonna 1978 hän sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon.
Esko Härkönen
Esko Olavi Härkönen (22. heinäkuuta 1930 Saarijärvi – 28. marraskuuta 1992 Saarijärvi) oli kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1970–1979. Hän oli kansanedustajana Keski-Suomen läänin vaalipiiristä.