hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Janus Hanski
Janus Hanski (s. 23. joulukuuta 1968 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan erityisesti 1990-luvun televisiosarjoista "Vintiöt" ja "Trabant Express". 1980-luvun lopulla Hanski lauloi Uman Namu -nimisessä yhtyeessä, joka levytti EP-levyn "Muoti vai kauneus" (1985) ja LP-levyn "Ulvova mylläri" (1986). Vuonna 1995 Hanski levytti cd:n "Vuorille kuuta ulvomaan" (Bluebird) sekä näytteli Aleksi Mäkelän elokuvissa "Romanovin kivet", "Häjyt" ja "V2 – Jäätynyt enkeli". Vuonna 2005 ilmestyi levy "Janus Hanski & Jäykkä Palatsi", joka sisältää Pekka Tegelmanin musiikkia.
Isänsä ohjelmistosta Hanski on levyttänyt ainakin kappaleen ”Painan vain pääni”, joka on Jean-Jacques Deboutin sävellys ja Tuula Valkaman suomeksi sanoittama. Seppo Hanski levytti kappaleen vuonna 1966 ja Janus 2011.
Vuonna 2012 Hanski osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille kilpailijana ja selvisi Seinäjoen finaaliin Turussa järjestetystä semifinaalista.
Hanski on ollut naimisissa vuodesta 2015. Janus Hanskin isä on muusikko Seppo Hanski, ja hänen sisaruksistaan Anna ja Pinja ovat myös levyttäneet. Hanskin äidinisä on Pehr-Olof Sirén ja hänen isoäitipuolensa on tämän puoliso Anja Pohjola.
Sammeli
Sammeli on suomalainen miehen etunimi. Nimeä käytetään useimmiten Pohjois-Suomessa ja se on alun perin saamelaisten, todennäköisesti inarinsaamelaisten käyttämä. Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa on annettu 200 Sammeli-nimeä sinä aikana, kun nimistä on kerätty tilastoa.
Perhesuunnittelu
Perhesuunnittelu, jonka synonyymina usein käytetään syntyvyyden säännöstelyä, vaikka termit eroavatkin toisistaan joiltain osin, pyrkii tarjoamaan muun muassa ehkäisyneuvontaa ja -valistusta pariskunnille, jotka haluavat rajoittaa lapsilukuaan. Samalla perhesuunnittelulla ollaan myös onnistuttu pienentämään lapsi- ja äitikuolleisuutta. Perhesuunnittelulla on saatu merkittäviä tuloksia aikaan, etenkin Itä-Aasian maissa: muun muassa Singaporessa ja Etelä-Koreassa on kokonaishedelmällisyysluku laskenut yhdeksi maailman alhaisimmaksi. Sen takia esimerkiksi Singapore on pyrkinyt viime aikoina nostamaan syntyvyyttä. Kiinan yhden lapsen politiikkaa voidaan taas kutsua paremminkin syntyvyyden säännöstelyksi kuin perhesuunnitteluksi.
Kantatie 80
Kantatie 80 on Lapissa kulkeva itä–länsi-suuntainen kantatie. Tie kulkee Sodankylästä Kittilän kautta Kolariin. Tien pituus on noin 155 kilometriä, ja se on pohjoisin Suomessa kulkeva Itä- ja Länsi-Lapin yhdistävä päätie. Tie on päällystetty ja liikennemääriinsä nähden hyvätasoinen.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 80 oli Rovaniemen maalaiskunnan Vikajärven ja Kemijärven välinen tie. Sodankylän ja Kittilän välinen tie on rakennettu vuosina 1945–1955 ja viitoitettiin alun perin maantieksi 953. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa se muutettiin kantatieksi 80 ja Vikajärven ja Kemijärven välisestä tiestä tuli osa kantatietä 82. Vuonna 2006 kantatietä 80 jatkettiin Kolariin entisen seututien 939 reittiä.
Eclipse (Yngwie Malmsteenin albumi)
Eclipse on kitaristi Yngwie J. Malmsteenin vuonna 1990 julkaisema, kuudes soololevy. Se on omistettu edesmenneelle näyttelijä Graham Chapmanille
Kertomus sielusta
Kertomus sielusta on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi II, kirja 6). Se on ajoitettu 200-luvun alkuun. Kirjoitus esittää mytologisen kuvauksen sielun matkasta maailmassa. Sielu kuvataan neitseelliseksi naiseksi, joka lähtee isänsä kodista maailmaan ja joutuu siellä huonoille teille ja suhteisiin useiden miesten kanssa. Lopulta sielu katuu ja saa isältään armahduksen. Isä lähettää sielulle pelastajan, joka vertautuu Jeesukseen.
Kirjoitus sisältää useita suoria lainauksia Vanhasta (esimerkiksi Hesekiel, Hoosea, Psalmit) ja Uudesta testamentista, "Odysseiasta" sekä Ensimmäisestä Klemensin kirjeestä. Lainaukset jäävät kuitenkin irrallisiksi itse tekstin sisällön kannalta.
Erotusmenetelmä
Erotusmenetelmä tai erottelumenetelmä on keino, jolla sekoittuneita aineita ja materiaaleja voidaan erottaa osiinsa. Kaivostekniikassa puhutaan tästä nimellä rikastus.
Erotusmenetelmiä ovat esimerkiksi:
Crash Test Dummies
Crash Test Dummies on kanadalainen, Winnipegistä kotoisin oleva folkrockia esittävä yhtye, jonka suurin suosio oli 1990-luvulla. Yhtyeen suurin menestys on vuoden 1993 albumi "God Shuffled His Feet", joka myi kultaa ja platinaa useissa maissa. Yhtyeen suurin hitti on levyllä ja singlenä julkaistu kappale "Mmm Mmm Mmm Mmm."
Apostoli Paavalin rukous
Apostoli Paavalin rukous on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi I, kirja 1). Tutkijat ovat lukeneet sen osaksi valentinolaista kirjallisuutta. Kirjoitus on melko lyhyt ja sen alusta puuttuu noin kaksi riviä. Kirjoituksen selvimmin gnostilaisia piirteitä ovat mm. viittaukset Pleromaan ja hallitsijoihin ("arkhoneihin").
Autobot
Autobotit ovat kuvitteellisia muotoaan muuttavia robotteja Transformers-universumissa. Useimmiten televisiosarjoissa, elokuvissa, sarjakuvissa ja videopeleissä heidän ryhmän johtajana on ollut Optimus Prime. Autobotteja on kuvailtu hyviksi, jaloiksi ja rauhaa rakastaviksi robotteiksi. Heidän tavoitteena on pysäyttää pahat Decepticonit ja saada heidän välinen sisällissota loppumaan. Autobotit ovat myös valmiita uhraamaan itsensä, pelastaakseen heikompiaan.
Toisin kuin Decepticoneilla, Autoboteilla on sisäinen arvojärjestys, joka kuvaa heidän johtajaansa.
Henry Baker Tristram
Henry Baker Tristram (11. toukokuuta 1822 Eglingham – 8. maaliskuuta 1906 Durham) oli englantilainen pappi, Raamatun tutkija, matkailija ja ornitologi.
Tristram syntyi Eglinghamin pappilassa Northumberlandissa. Hänen isänsä oli pappilan kirkkoherra, myös nimeltään Henry Baker Tristram. Hän opiskeli Lincoln Collegessa Oxfordissa 1839–1846, jolloin hänet vihittiin papiksi. Hän sairastui tuberkuloosiin ja joutui muuttamaan ulkomaille terveydellisistä syistä. 1847–1849 hän oli Bermudan kuvernöörin sihteerinä. Täällä hän kiinnostui linnuista ja simpukoista. 1850 hän meni naimisiin Eleanor Mary Bowlbyn kanssa. Heille syntyi 7 tytärtä ja 1 poika.
Sittemmin hän tutki Saharaa ja vuonna 1858 Palestiinaa, jonne hän palasi 1863 ja 1872, jakaen aikansa uskonnollisten kirjoitusten etsimisen ja luonnonhistoriallisten havaintojen tekemisen välillä. 1881 hän matkusti jälleen Palestiinaan, ja sieltä Libanoniin, Mesopotamiaan ja Armeniaan. 1891 hän matkusti Japaniin Osakaan, missä hänen tyttärensä Katherine Tristram toimi lähetyssaarnaajana. Hän kävi myös Kiinassa ja Amerikan luoteisosassa.
Tristram oli perustamassa arvostettua British Ornithologists' Union (BOU) nimistä yhdistystä, ja hän kuului sen alkuperäisiin jäseniin. 1868 hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi. Matkoillaan hän keräsi laajan linnunnahkakokoelman, joka käsitti noin 20 000 nahkaa, ja jonka hän myi Liverpoolin museolle. Munakokoelma päätyi Natural History Museumiin.
Tristramin mukaan on nimetty useita lintuja, muun muassa rotkorakkeli ja atlaskerttu.
Talbot Horizon
Talbot Horizon on aluksi Chrysler Europen ja myöhemmin PSA-konsernin Talbot-merkillä vuosina 1978–1987 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Talbot 1100:n ja Avengerin. Sitä myytiin aluksi Chrysler- ja Simca-merkkisenä. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 309, jonka nimeksi oli alun perin tarkoitus tulla Talbot Arizona.
Horizonin kehitti Chrysler Europen Simca-osasto Isossa-Britanniassa. Vuonna 1978 PSA-konsernin osti Chrysler Europen ja sen mukana Simcan, jonka seurauksena Horizonia alettiin seuraavasta vuodesta lähtien markkinoida Talbot-merkkisenä. Horizonia valmistettiin pääasiassa Poissyn tehtaalla Ranskassa ja Rytonin tehtaalla Isossa-Britanniassa. Sitä valmistettiin myös Espanjassa ja Suomessa Saab-Valmetin tehtaalla Uudessakaupungissa. Horizon valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1979.
Pohjois-Amerikassa myytiin Dodge Omni -nimistä mallia, joka oli Horizonin pohjoisamerikkalaisten markkinoiden tarpeita vastaamaan kehitetty versio. Sitä myytiin myös nimellä Plymouth Horizon.
Vuonna 1982 Horizon koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa kokonaan mustat puskurit. Myös viisivaihteinen manuaalivaihteisto tuli saataville.
Nokia N93
Nokia N93 on älypuhelinmalli, joka on suunniteltu erityisesti multimediakäyttöön. Malli esiteltiin huhtikuussa 2006 ja myyntiin se tuli heinäkuussa 2006.
N93:ssa on panostettu erityisesti kameratoimintoihin. Siinä on 3,2 megapikselin Carl Zeiss -optiikalla varustettu kamera ja kolminkertainen optinen zoomi. MPEG4-teknologia mahdollistaa korkealaatuisen videokuvan. N93:ssa on myös toinen, VGA-tasoinen (30 kuvaa sekunnissa) kamera videopuheluita varten. Nokia N93 sisältää digitaalisen videovakaimen, joka parantaa kuvanlaatua.
Puhelimessa on mahdollista käyttää myös erillistä katselutilaa, jolloin puhelimella voi katsella videoita ja selata kuvia näytön ollessa vaakatasossa.
Kantatie 58
Kantatie 58 on Kangasalta Oriveden, Keuruun, Karstulan, Kinnulan ja Haapajärven kautta Kärsämäelle kulkeva kantatie. Tiestä käytetään myös nimitystä "Suomenselkätie", ja sitä on markkinoitu vaihtoehtoisena tieyhteytenä valtateille 4 ja 9. Tien pituus on noin 385 kilometriä, ja se on Suomen pisin kantatie.
Tie on koko matkaltaan kaksikaistaista tietä, jonka laatu vaihtelee voimakkaasti. Oriveden ja Keuruun välinen osuus on valtatietasoinen. Muut osuudet ovat entisiä seututeitä, jotka ovat monin paikoin kantatieksi huomattavan kapeita, mutkaisia ja mäkisiä. Tie kulkee myös usean taajaman läpi. Tie on vain osittain kestopäällystetty, Keuruun ja Reisjärven välillä tie on suurimmaksi osaksi kevytpäällysteinen. Toisaalta tien liikennemäärät ovat pääosin sangen vähäiset, eritoten Keuruun pohjoispuolella. Lisäksi tiellä on yhteensä jopa 13 epäjatkuvuuskohtaa, jossa kantatie kääntyy liittymässä.
Tie kulkee sulkuihin merkittyjen kuntien alueella mutta ei kuntakeskuksen kautta.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 58 oli Lahden ja Padasjoen välinen tie. Helsinki–Lahti tien valmistuttua valtatie 4 siirtyi kulkemaan Lahden kautta ja tienumero 58 poistui käytöstä. 1970-luvun puolivälissä se kuitenkin otettiin uudelleen käyttöön Oriveden ja Keuruun välisellä tiellä. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Keuruun ja Karstulan välinen osuus muutettiin kantatien 58 jatkeeksi. Osuudet Kangasalan ja Oriveden sekä Karstulan ja Kärsämäen välillä muutettiin kantatieksi 58 vasta muutama vuosi myöhemmin. Vuonna 2009 seututien 775 liittymä Kinnulassa muutettiin kiertoliittymäksi.
Multian ja Pylkönmäen välillä kantatie 58 on merkitty Keski-Suomen maakuntakaavassa uudelle linjaukselle sekä Pylkönmäen ja Karstulan välinen seututie 636 muutettavaksi kantatieksi 58. Kinnulan ja Reisjärven välinen osuus on merkitty lyhennettäväksi uudelle linjaukselle Keski-Suomen ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntakaavoissa.
Tutkielma ylösnousemuksesta
Tutkielma ylösnousemuksesta on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi I, kirja 4). Tutkijat ovat lukeneet sen osaksi valentinolaista kirjallisuutta. Kirjoitus on ajoitettu noin vuosiin 170-200.
Kirjoitus on tyyliltään kirje, jossa opettaja vastaa oppilaansa Rheginoksen kysymyksiin. Kirje käsittää noin kahdeksan sivua. Kirjoitus käsittelee nimensä mukaisesti ylösnousemuskysymystä ja kuoleman jälkeistä tilaa. Kirjoitus esittää hyvin erilaisen gnostilaisen tulkinnan, koska sen mukaan "ylösnousemus" voi tapahtua jo nykyhetkessä. Se, joka käsittää, mikä todella on olemassa, muuttuu hengellisesti eläväksi, vastakohtana tavallisen elämän hengelliselle kuolemalle. Pagelsin mukaan tällainen ylösnousemus vertautuu buddhalaiseen valaistumiseen.
Luettelo yli 100 000 asukkaan kaupungeista Yhdysvalloissa
Luettelo Yhdysvaltojen yli 100 000 asukkaan kaupungeista.
Coitus more ferarum
Coitus more ferarum eli "koira-asento" on seksiasento, jossa uros yhtyy takaapäin naaraaseen tai toiseen urokseen. Tämä on merkittävin seksiasento eläinkunnan keskuudessa, sillä valtaosa kehittyneemmistä eläimistä yhtyy tässä asennossa. Esimerkiksi suurin osa niveljalkaisista ja selkärankaisista eläimistä, joiden ruumiinrakenne yleensäkin mahdollistaa tämän asennon, parittelee "koira-asennossa".
Calle Flygare
Calle Emil Anders Flygare (4. heinäkuuta 1907 Malmö – 3. joulukuuta 1972 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterikoulun johtaja. Hän toimi omaa nimeään kantavan teatterikoulun Calle Flygares teaterskolanin johtajana vuodesta 1940 aina kuolemaansa asti 1972. Hän oli teatterikriitikko Carl Flygaren ja näyttelijä Ebba Flygaren poika.
Flygaren opiskeltua teatteria otti Göstä Ekman hänet palvelukseensa. Flygaren itsekritiikki oli kova ja hän piti itseään keskinkertaisena näyttelijänä. Vuonna 1940 hän perusti omaan asuntoonsa Calle Flygares teaterskolanin eli Calle Flygaren teatterikoulun. Teatterikoulussa oli oppilaina muun muassa Inga Landgré, Harriet Anderson ja Magnus Uggla.
FIFA 07
FIFA 07 (tunnetaan myös nimillä FIFA Football 07 ja FIFA Soccer 07) on 
EA Sportsin FIFA-pelisarjan jalkapallovideopeli. Pelin kehittäjänä toimi vancouverilainen EA Canada, ja sen julkaisi Electronic Arts. Peli julkaistiin Euroopassa 27. syyskuuta 2006 ja Yhdysvalloissa 3. marraskuuta samana vuonna. Peli julkaistiin Nintendo GameCubelle, PC:lle, PlayStation 2:lle, Game Boy Advancelle, PlayStation Portablelle, Nintendo DS:lle ja Xboxille. Pelin Xbox 360 -versio julkaistiin Euroopassa 27. marraskuuta 2006, ja Yhdysvalloissa neljä päivää myöhemmin. Pelin tunnuslause on: "This is THE season" ().
FIFA 07 on sarjan neljästoista peli, ja yhdestoista joka sisältää 3D-grafiikat.
Electronic Arts on julkaissut useiden eri pelaajien kuvat pelin kannessa, riippuen alueesta jolla peliä myydään. Ronaldinho on joka version kannessa, seuranaan Landon Donovan ja Francisco Fonseca Pohjois-Amerikassa, Wayne Rooney Pohjoismaissa, Britanniassa, Benelux-maissa sekä Australiassa, Lukas Podolski Saksassa, David Villa Espanjassa, Kaká Italiassa ja Juninho Ranskassa.
Kolmiosainen tutkielma
Kolmiosainen tutkielma on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi I, kirja 5). Tutkijat ovat lukeneet sen osaksi valentinolaista kirjallisuutta. Kirjoitus on eräänlainen valentiolaisen kosmologian ja teologian yleisesitys. Se koostuu nimensä mukaisesti kolmesta osasta, jotka on jaettu edelleen yhteensä kuuteentoista lukuun:
Kantatie 76
Kantatie 76 on Kainuussa kulkeva kantatie, joka johtaa Sotkamosta valtatien 6 liittymästä Kuhmon keskustaan. Tien pituus on noin 75 kilometriä. Tien varrella sijaitsee Vuokatin talviurheilukeskus. Vuokatin ja Sotkamon kirkonkylän välisellä osuudella tiellä kulkee keskimäärin 8000–9000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Muuten tien liikennemäärät ovat sangen vähäiset, suurimmaksi osaksi keskimäärin alle tuhat ajoneuvoa vuorokaudessa.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 76 alkoi Sortavalan ja Kajaanin välisen valtatien 18 risteyksestä Vuokatista. Tietä jatkettiin kahdeksalla kilometrillä 1990-luvun lopulla, kun valtatien 6 oikaisu Juurikkalahdesta Eevalaan valmistui. Muilta osin kantatien 76 linjaus on säilynyt vuosien saatossa samana.
Palojoki
Palojoki on noin tuhannen asukkaan kylä Nurmijärvellä. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Helsingistä, ja sen kautta kulkee Nurmijärven kirkonkylästä Tuusulan Hyrylään johtava seututie 139 (Palojoentie, Tuusulan puolella Nahkelantie). Kylässä on ala-aste, jonka nimi on Palojoen koulu. Nimensä kylä on saanut viereisen Palojoen mukaan, joka kylän läheisyydessä laskee Vantaanjokeen.
Kuuluisin palojokelainen on Suomen kansalliskirjailija Aleksis Kivi, jonka syntymäkoti toimii nykyisin museona. Kylässä sijaitsevalla Taaborinvuorella pidetään kesäisin Kivi-juhlat, joissa esitetään Aleksis Kiven näytelmiä.
Palojoella sijaitsee yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Roger Vadim
Roger Vadim (oik. Roger Vladimir Plemiannikov; 26. tammikuuta 1928 Pariisi – 11. helmikuuta 2000 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, kirjailija, lehtimies, näyttelijä ja tuottaja. Hänen elokuvansa "...ja Jumala loi naisen" vuodelta 1956 nosti Brigitte Bardot’n maailmanmaineeseen.
Vadim syntyi Pariisissa. Hänen valkovenäläinen isänsä Igor Plemmianikov oli muuttanut Ranskaan Ukrainasta, saanut Ranskan kansalaisuuden ja toiminut Ranskan varakonsulina Egyptissä.
Vadimista tuli teatterinäyttelijä 16-vuotiaana.
Vuonna 1947 hän ryhtyi elokuvaohjaaja Marc Allégret’n apulaiskäsikirjoittajaksi.
Elokuvamaineensa lisäksi hänen elämäänsä lisäsi glamouria hänen suhteensa sellaisiin kaunottariin kuin Brigitte Bardot ja Jane Fonda. Hän myös asui yhdessä Catherine Deneuven kanssa, jonka kanssa hän sai pojan, Christian Vadimin, ennen avioitumistaan Fondan kanssa. Warholin tallin tähti Candy Darling kirjoitti väitetystä suhteesta Vadimin kanssa päiväkirjoissaan nimeltä "My Face for the World to See". Darling väitti, että suhde tapahtui aikana, jolloin Vadim oli naimisissa Jane Fondan kanssa. Myöhemmän teatteri- ja elokuvatyönsä lisäksi Vadim kirjoitti useita kirjoja, mukaan lukien omaelämäkertansa "D’une étoile à l’autre".
Vadim kuoli lymfoomaan 72-vuotiaana, ja hänet haudattiin St. Tropez’n hautausmaalle Saint-Tropez’hen, Etelä-Ranskaan.
Sudanin lippu
Sudanin lippu otettiin käyttöön 20. toukokuuta 1970. Lippu koostuu punaisesta, valkoisesta ja mustasta raidasta sekä vihreästä kolmiosta tangon puolella.
Ennen nykyistä lippua Sudanissa oli käytössä trikolori, jonka värit ylhäältä alas olivat sininen, keltainen ja vihreä.
Sudanin nykyisen lipun punainen väri kuvaa Sudanin marttyyrejä ja taistelua Britannian siirtomaavaltaa vastaan. Valkoinen kuvaa myönteisyyttä, musta itsenäisyyttä ja vihreä maataloutta ja islamia.
Magotti
Magotti eli berberiapina ("Macaca sylvanus") on Pohjois-Afrikassa ja Gibraltarilla elävä makakien sukuun kuuluva apinalaji. Se on Euroopan ainoa luonnonvarainen apinalaji ihmisen lisäksi.
Magotti on noin 70-senttinen ja 8–10 kilon painoinen. Magotin häntä on lähes näkymätön, 1–2 sentin nypykkä. Turkki antaa vantteran olemuksen, vaikka se on melko lyhytkarvainen. Lajin raajat ovat tanakat ja sen pää on iso. Magotilla on isot pakarat, jotka ovat lisääntymisaikana voimakkaan väriset. Turkki on väriltään ruskehtava, selän ja raajojen turkki on kellertävänruskea tai ruskehtavanharmaa. Pää on tummempi ja vatsapuoli on vaalea.
Magotteja elää Pohjois-Afrikan Marokossa ja Algeriassa, joissa elää yhteensä noin 10 000 yksilöä, eniten Marokossa. Lisäksi Espanjan eteläpuolella Gibraltarin niemellä elää noin 200 puolivillin yksikön kanta. Magotteja on aikoinaan elänyt Euroopassa myös pohjoisemmassa, jopa Keski-Saksassa ja Irlannissa saakka.
Ennen magotteja eli myös Libyassa ja Egyptissä. Mahdollisesti levinneisyys on ulottunut myös Aasiaan asti.
Magotit elävät Pohjois-Afrikassa enimmäkseen Atlasvuoriston mänty-, tammi-, ja setrimetsissä 2 100 metrin korkeuteen asti. Alueella sataa joka vuosi lunta. Laji elää myös pensaikko- ja kalliomailla. Koska muutamia yhteisöjä elää myös alavilla mailla, magottien on ajateltu eläneen aiemmin tasangoillakin. Lisääntyvän asutuksen takia ne olisivat säilyneet lähinnä vuorilla. Gibraltarin apinat elävät kahdenlaisessa ympäristössä, merenrantakallioilla ja kaupunkiympäristössä.
Magotit elävät 7–40 yksilön laumoina. Naaraat pysyvät synnyinlaumassa koko ikänsä, mutta koiraat lähtevät etsimään aikuistuttuaan uutta laumaa. Magotit ovat hyvin sosiaalisia ja rauhallisia apinoita. Naaraat antavat usein turvallisiksi tuntevansa uroksen hoitaa poikastaan ja koiraat käyttävät niitä joskus puskureina muita uroksia vastaan. Laumassa on tarkka arvojärjestys. Magotit tyytyvät varsin vähään ja syövät jopa puun kaarnaa. Tavallisempaa ravintoa ovat kuitenkin siemenet, hedelmät ja lehdet. Eläinravintoa ne syövät harvoin, mutta pitävät erityisesti muurahaisen munista. Poikaset syntyvät heinä-elokuussa vajaan puolen vuoden kantoajan jälkeen. Poikasia tulee yksi kerrallaan. Magotit voivat elää yli 20 vuotta.
Magottien elintila on vuosisatojen aikana kaventunut metsien hakkuun ja metsästyksen vuoksi. Alueen metsiä on hakattu jo Rooman valtakunnan ajoilta asti ja maanviljely ja karjanhoito alueella on aloitettu heti arabien tulon jälkeen. Karja estää usein puiden taimien kasvun, jos niitä on suurina määrinä.
Nykyään magottien suurin uhka on laiton kauppa. Viimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana kanta on puolittunut ja laji on uhanalainen. Vuosittain noin 300 apinanpoikasta myydään laittomasti lemmikeiksi ja sirkuksiin. Niitä käytetään hyväksi myös turistikohteissa, missä niitä kuvautetaan maksusta turistin kanssa.
1950-luvulla Gibraltarilla lajia oli joskus jopa liikaakin. Toisen maailmansodan aikana Winston Churchill määräsi, että apinoita on tuotava Afrikasta lisää, koska vanhan tarun mukaan englantilaiset joutuvat luopumaan Gibraltarista, jos magotit häviävät.
Cyclonus
Cyclonus on kuvitteellinen Decepticon "Transformers"-universumissa.
Cyclonus esiintyy ensimmäisen kerran vuoden 1986 elokuvassa "". Planeetojen syöjä, Unicron, rakentaa avaruuteen Astrotrainin kyydistä heitettyjen ja hylättyjen Decepticonien osista Cyclonuksen toimimaan Galvatronin "oikeana kätenä".
Cyclonus muuntautuu huippunopeaksi avaruushävittäjäksi.
Animaatiosarjassa Galvatron purkaa raivoaan ja patoutumiaan mm. Cyclonukseen. Mutta Cyclonuksella ei ole luonnetta. Hän on kylmä ja armoton, eikä piittaa Galvatronilta saamistaan rangaistuksista, mutta on äärimmäisen uskollinen tälle. Cyclonus johtaa usein hyökkäyksiä Autobotteja vastaan alamaisinaan Scourge ja Sweepit.
Sarjan neljännellä kaudella hänestä tuli yksi Decepticonien Targetmastereista.
"ssa" Cyclonys on Megatronin "pikku apulainen", joka muuntautuu taisteluhelikopteriksi. "Armadan" Cyclonus eroaa huomattavasti alkuperäisestä hahmosta puujalkavitsiensä takia.
on kulunut kymmenen vuotta siitä kun Unicron ja Megatron katosivat avaruuteen, silloin Cyclonus ja muut Decepticonit työskentelivät Autobottien ja ihmisten kanssa. Kunnes hän liittyi takaisin Decepticoneihin, kuultuaan, että Megatronin robottikeho oli löydetty. Sarjan aikana Cyclonus haavoittuu niin, että Megatron käyttää Unicronin voimia antaakseen Cyclonukselle uuden olomuodon. Ja häntä aletaan kutsua nimellä Snow Cat ja hän muuntautuu nyt moottorikelkaksi.
Cyclonus ja hänen tiimitoverit, Cyberwarp, Skyjack, Riotgear ja Treadshock esittivät Cybertronin uutta suurneuvostoa. Kun Stunticonit oli pidätetty, hän järjesti Steeljaw'n jengin vapaaksi ja lähetti heidät Maahan eliminoimaan Bumblebeen ryhmän. Lisäksi hän ja hänen ryhmänsä lähettivät Varjovyöhykkeelle neljä Activator Mini-Conia auttamaan Soundwaven vapaaksi. Myöhemmin hän aloitti tiiminsä kanssa Maan valtaamisen. Mutta Bee-tiimi ja Steeljaw tulivat Cybertronille estämään sen. Cyclonus osaa myös yhdistyä ryhmänsä kanssa, muodostaen jättiläissoturin nimeltä Galvatronus.
Chicagon ratsupoliisi
Chicagon ratsupoliisi ("Due South") on neljän tuotantokauden mittainen kanadalainen televisiosarja, jota esitettiin vuosina 1994–1999. Sarja sijoittuu Chicagoon, jonne kanadalainen ratsupoliisi Benton Fraser päätyy ratkomaan isänsä murhaa. Benton Fraseria näyttelee Paul Gross ja hänen vierellään, katutietoisena poliisina ja hyvänä ystävänä kulkee Raymond ”Ray” Vecchio (David Marciano). Sarjan kolmannella tuotantokaudella Raymond Vecchio siirtyy hyvin salaiseen soluttautumistehtävään, eivätkä rikolliset saa tietää tätä, minkä vuoksi Marcianon tilalle hänenä esiintymään astuu Callum Keith Rennie (roolinimi sarjassa Stanley Kowalski).
"Chicagon ratsupoliisi" aloitti sarjana melko hyvin. Ihmiset pitivät sarjasta ja se pääsi levitykseen myös Kanadan ulkopuolelle, Yhdysvaltoihin ja muualle Eurooppaan, myös Suomeen. Toisella kaudella sarja koki kuitenkin kovia vastoinkäymisiä, mutta tilanteesta selvittiin uuden ulkopuolisen rahoituksen avulla ja kolmas tuotantokausi saatiin käyntiin 1997.
Sarja sisältää humoristisia, toiminnallisia ja myös draamallisia piirteitä, jonka vuoksi on vaikeaa määrittää, mihin osastoon se kuuluu. Kyse on kuitenkin eräänlaisesta poliisisarjasta, huumorilla höystettynä. Viidennestä tuotantokaudesta haaveiltiin pitkään, mutta lopullisesti haave sai tyrmäyksen vuonna 2000. Parhaillaan on kuitenkin liikkeellä pieniä huhuja (David Marciano itse ei tyrmää mahdollisuutta) siitä, että sarja tekisi lähivuosina paluun ruutuihin.
Ehkä silmiinpistävimpiä erilaisuuksia sarjassa on Benton Fraserin lähes yliluonnolliset kyvyt. Hän pystyy kuulemaan hyvin tarkasti ja erinäisiä asioita maistelemalla jäljittämään niiden alkulähteen. Tämän punanuttuisen ja erityisen kohteliaan ratsupoliisin rinnalla kulkee lähes aina uskollinen Diefenbaker-susi (näyttelijänä Draco), joka on lähes kuuro.
Miika Tenkula
Miika Juhana Tenkula () oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan vuosina 1989–2005 toimineen Sentenced-yhtyeen soolokitaristina.
Tenkula alkoi soittaa ensin rumpuja mutta siirtyi kielisoittimiin löydettyään viisivuotiaana mummolastaan ukulelen. Hieman myöhemmin hän sai Landola-kitaran. Hän oli itseoppinut kitaristi ja kiinnostunut melodioista ja säveltämisestä alusta alkaen. Yksi hänen suurimmista esikuvistaan oli Iron Maiden. Soolonsa hän kehitti useimmiten studiossa improvisoiden. Harvoin haastatteluja antanut Tenkula kuvaili itseään virkkeellä ”Olen hiljainen ja ujo ihminen, annan mieluummin kitaran puhua”. Tenkula oli Sentencedin jäsenistä ainoa, joka oli suorittanut varusmiespalveluksen.
Tenkula oli Sentencedin ja sen edeltäjän Deformityn perustajajäsen. Hän sävelsi suurimman osan Sentencedin musiikista, kun taas sanoitukset teki rytmikitaristi Sami Lopakka. Tenkula myös lauloi yhtyeen demoilla ja esikoisalbumilla "Shadows of the Past" (1991), jolloin yhtye soitti vielä death metalia ja laulu oli sille ominaista murinaa. Sen jälkeen laulajaksi ryhtyi ensin basisti Taneli Jarva ja sitten Ville Laihiala. Albumeilla "North from Here" (1993), "Amok" (1995) ja "Frozen" (1998) Tenkula soitti lisäksi koskettimia ja albumilla "Down" (1996) bassoa. Sentencedin ensimmäisien levyjen kansilehdissä Tenkula esiintyi nimellä Müka Tenkula ja kappaleen ”Suicider” tekijätiedoissa nimellä M. Steelgrave.
Tenkulan viimeinen julkaistu sävellys on "The Funeral Albumin" (2005) päättävä ”End of the Road”, jonka sooloon lahjakkaaksi ja tyylitajuiseksi kuvaillun kitaristin osaamisen on sanottu huipentuneen. Tenkula jatkoi säveltämistä Sentencedin lopettamisen jälkeenkin, ja hän suunnitteli uuden yhtyeen perustamista rumpali Vesa Rannan kanssa.
Sentencedin lopettamisen jälkeen Tenkula vetäytyi julkisuudesta. Hän kuoli perinnöllisen sydänvian aiheuttamaan äkilliseen sydänkohtaukseen kotonaan Muhoksella 18. helmikuuta 2009. Hänet haudattiin Kirkkosaaren hautausmaalle Muhokselle.
Tenkulan yhtyetoverit muistivat häntä Sentencedin verkkosivustolla 22. helmikuuta julkaistussa muistokirjoituksessa seuraavasti:
Miika Tenkulalle järjestettiin avoin muistotilaisuus Oulun Club Teatriassa 18. huhtikuuta 2009. Musiikkipitoisessa tilaisuudessa esitettiin "Buried Alive" -konserttielokuva, joka oli kuvattu Sentencedin ja Tenkulan viimeisessä konsertissa samassa paikassa lokakuussa 2005. Tilaisuudessa soitettiin myös levyltä Tenkulalle tärkeiden artistien musiikkia, ja siellä esiintyivät Sentencedin musiikkia akustisesti versioinut Lotta Jääskelä yhtyeineen ja Forever One -coveryhtye vierailevine laulajineen.
Tenkula käytti konserteissa EMG:n 81- ja 89-mikrofoneilla varustettua Gibsonin Les Paul Studio -kitaraa, Laneyn GH100L-vahvistinta ja BOSSin GT-3-efektiä.
Kantatie 62
Kantatie 62 on Kaakkois-Suomessa Mikkelistä Imatran rajanylityspaikalle kulkeva kantatie. Tien pituus on 141 kilometriä. Tie on paikoin kapea ja mutkainen, mutta toisaalta siltä on kauniita näkymiä Saimaalle. Tiellä on myös valtatien 6 kanssa yhteinen kahdeksan kilometrin moottoritieosuus Imatran Vuoksenniskan kohdalla. Kantatie 62 on itsessään leveimmillään Imatran Teppanalan kohdalla, jossa tie on myös osittain 2+1 kaistainen. Imatran Teppanalan kohdalla liikenne on vilkasta. Kantatie 62 palvelee Teppanalassa alueen asukkaita ja työntekijöitä, rajanylityspaikan liikennettä, alueen kaupallisia palveluja sekä myös alueella sijaitsevan Ovako Imatran liikennöintiä.Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 62 kulki Viipurista Rautuun. Jatkosodan jälkeisten alueluovutusten jälkeen tie jäi kokonaan luovutetulle alueelle. 1970-luvun puolivälissä Mikkelin ja Imatran Kaukopään välinen tiestä tehtiin kantatie 62. Tätä ennen tieosuus muodostui maanteistä
432 ja 434. Tuolloin tiellä oli vielä kaksi lossiyhteyttä: Anttolan ja Puumalan välillä Lietvedellä sekä Puumalan kirkonkylän eteläpuolella Puumalansalmella. Lietvedelle valmistui pengertie ja silta vuonna 1985. Kantatieverkon viimeinen lossiyhteys siirtyi historiaan, kun Puumalansalmen ylittävä Saimaan silta valmistui 1995. Saimaan silta on Suomen maantieverkon neljänneksi pisin silta.
Vuonna 2004 tietä jatkettiin Kaukopäästä rajanylityspaikalle Pelkolaan saakka.
Kantatiellä 62 kulkee kaksi bussivuoroa päivässä suuntaansa. Linja Imatralta Puumalan kautta Mikkeliin ajetaan arkipäivisin. Kouluvuoden aikana ajetaan arkisin vuoro Imatralta Puumalan kautta Pieksämäelle ja koulupäivinä edelleen Varkauteen.
Stig Ahlgren
Stig Johna Axel Ahlgren (23. tammikuuta 1910 Karlskrona – 19. toukokuuta 1996 Nynäshamn) oli ruotsalainen kirjoittaja, julkaisija, kirjallisuuskriitikko, kulttuurijournalisti ja väittelijä. Hän oli naimisissa näyttelijä Birgit Tengrothin kanssa vuosina 1944–1950.
Ahlgren aloitti marxistisena kirjallisuuskriitikkona ja kritisoi kirjoissaan "Orfeus i folkhemmet" (1938) ja "Veckopressen och folket" (1940) sen ajan kaunokirjallisuudetta ja lehdistöä. Hän kirjoitti artikkeleita Malmössä ilmestyvään Arbetet-lehteen vuodesta 1937 ja oli tukholmalaisen Afton-Tidningen -lehden kulttuuritoimittaja vuosina 1942–1946.
Vuonna 1946 hänestä tuli hienostuneen Vecko-Journalen -aikakauslehden päätoimittaja. Siellä hän oli edukseen "nokkeluuden kuninkaana" tai purevien nerokkaiden muotoilujen takia Ruotsin ilkeimpänä kynäilijänä ja kirja-arvostelijana. Hän muun muassa sanoi Ruotsin akatemian silloisen vakinaisen sihteerin Karl Ragnar Gierowin olleen "vakava kuin sypressi".
Ahlgren oli 1960-luvulla vähemmän aktiivinen kirjoittajana osittain siksi, että hän muutti Ösmoohon lähelle Nynäshamnia yhdessä entisen vaimonsa Birgit Tengrothin kanssa. He olivat olleet naimisissa vuoteen 1950 saakka. Birgit oli sairas, ja Ahlgren hoiti häntä aina tämän kuolemaan asti 1983. Ahlgrenin viimeinen suuri teos oli elämäkerta hänen ystävästään Karl Gerhardista. 1970-luvlla hän kirjoitti radioarvosteluja Svenska Dagbladetiin.
Ahlgren kuoli 19. toukokuuta 1996 Nynäshamnissa 86-vuotiaana.
Gustaf von Platen, joka vuonna 1951 oli seurannut Ahlgrenia Vecko-Journalenin toimitusjohtajana, kuvasi Ahlgrenia kirjassaan "Min vän Stig Ahlgren - kvickhetens konung" (1997).
Rastihaukat
Rastihaukat ry on vuonna 1951 perustettu suunnistusseura, joka toimii pääkaupunkiseudulla ja etenkin Itä-Helsingissä. Jäseniä on noin 200.
Rastihaukkojen toimintaan kuuluvat suunnistuksen kesäkaudella osallistumiset kansallisiin, aluemestaruus- ja Suomen mestaruuskilpailuihin sekä osanottaminen viesteihin alkaen pienistä kansallisista viesteistä aina suurviesteihin, kuten Venlojen ja Jukolan viestiin, 25-mannaan ja Halikko-viestiin. Tämän lisäksi Rastihaukat pitävät perinteikkäitä viikoittaisia Itärastit-kuntorasteja lauantaisin vaihtelevissa maastoissa eri puolilla pääkaupunkiseutua. Rastihaukoista kenties tunnetuin suunnistaja on ollut kolmissa MM-kisoissa Suomea edustanut ja MM pronssia (-89 viesti) voittanut Marja Liisa Portin.
Talvikaudella Rastihaukkojen toimintaan kuuluvat säännölliset yhteislenkit, mäkiharjoitukset sekä ohjatut kuntopiirit ja sähly. Sään salliessa harrastetaan hiihto- ja latusuunnistusta.
Sami Lopakka
Sami Lopakka (s. 17. tammikuuta 1975 Oulu) on suomalainen muusikko ja kirjailija.
Lopakka oli vuosina 1989–2005 toimineen Sentenced-yhtyeen rytmikitaristi, yksi perustajajäsenistä ja pääasiallinen sanoittaja. Hänet tunnetaan melankolisista ja itsemurhaa käsittelevistä sanoituksistaan. Hän myös sävelsi yhtyeelle kappaleita.
Sentencedin jälkeen Lopakka on soittanut kitaraa ja toiminut pääasiallisena säveltäjänä venäjänkielistä metallia esittävässä yhtyeessä Kypck (Kursk, 2007–). Hän oli myös yksi rock- ja metalliaiheista vaatetusta valmistaneen Northern Tribe Merchandisingin perustajista ja omistajista.
Lopakka on valmistunut suomen kielen maisteriksi Oulun yliopistosta. Hänen pro gradunsa on nimeltään "Rannalle ihanan maan – kuolemaan suhtautuminen ja kuoleman metaforat kuolinilmoitusten muistosäkeistöissä". Lopakan esikoisromaani "Marras" julkaistiin tammikuussa 2014 (Like Kustannus). Se kertoo fiktiivisen tarinan pohjoissuomalaisen rockyhtyeen Euroopan-kiertueesta. Helmikuussa 2014 häneltä julkaistiin novelli "Uudet lasit" osana "" -kokoelmaa (Otava). Lopakan toinen romaani "Loka" ilmestyy elokuussa 2019.
Esiintymisissä Lopakka on käyttänyt Jacksonin Randy Rhoads -kitaraa sekä Kypck-keikoilla Amfisoundin hänelle mittatilauksena valmistamaa Lopashnikov-kitaraa, jonka rungonmuoto on yhteneväinen AK-47 -rynnäkkökiväärin kanssa. Lisäksi Lopakka on käyttänyt muiden muassa Laneyn GH-100L-vahvistinta sekä Bossin GT-3-multiefektiä.
Ibrahim Baré Maïnassara
Ibrahim Baré Maïnassara (9. toukokuuta 1949 – 9. huhtikuuta 1999) oli Nigerin presidentti vuodesta 1996 kuolemaansa saakka.
Maïnassara nousi presidentiksi tammikuussa 1996 tapahtuneen vallankaappauksen seurauksena. Hän syrjäytti silloin demokraattisesti valitun Mahamane Ousmanen. Seuraavana heinäkuuna järjestettiin presidentinvaalit, jotka Maïnassara voitti noin 52 %:n äänienemmistöllä. Hänet julistettiin presidentiksi virallisesti 7. elokuuta.
Mainassaran hallintokauden aikana maan taloutta uudistettiin ja se teki sopimuksen IMF:n kanssa.
Sotilaat surmasivat Maïnassaran vuoden 1999 vallankaappauksen aikana lentokentällä Niameyssä. Hänen jälkeensä valtaan tuli Daouda Malam Wanké.
Cēsis
Cēsis (, , liiviksi Vennen) on hansa-ajalta peräisin oleva linnoituskaupunki Pohjois-Latviassa, Vidzemen pohjoisosassa, Gauja-joen laaksossa. Cēsis sijaitsee noin 90 km Riiasta koilliseen.
Vanhin Cēsisin asuinalue on Riekstu-kukkulalle vendien rakentama mäkilinna, joka on yhä olemassa. Ensimmäinen maininta siitä on vuodelta 1206. Vuonna 1209 saksalaiset rakensivat linnoituksen lähelle Cēsisin linnan, joka sotien aikana pian tuhottiin ja rakennettiin uudelleen. 1300- ja 1400-luvuilla kaupunki oli osa Hansaliittoa. Vuonna 1577 Moskovan joukot tuhosivat kaupungin. Vuonna 1582 kaupunki päätyi Puola-Liettualle ja vuonna 1627 edelleen Ruotsille, jonka valtakaudella alue läänitettiin Axel Oxenstiernalle, jonka suku hallitsi aluetta vuoteen 1680. Suuren Pohjan sodan aikana Ruotsi menetti alueen Venäjän keisarikunnalle. Vuonna 1748 kaupungissa oli viimeinen suuren mittakaavan tulipalo, joka tuhosi muun muassa kaupunginhallituksen arkistot. Cēsisin rakennettiin rautatie vuonna 1889 ja puhelinlinja vuonna 1897. Latvian itsenäisyyttä 1918 seuranneena vuonna alueella käytiin taisteluja Baltian Landeswehrin ja virolaisten välillä. Vuonna 2006 kaupungissa juhlittiin sen 800-vuotispäiviä.
Cēsisin kaupungilla on käytössä lippu ja vaakuna. Vaakunassa kuvataan punainen tiilimuuri, jossa on viisi pientä tornia. Muurilla seisoo soturi, joka on kohottanut miekkansa ja kilpensä. Lippu on punaruskealla pohjalla oleva risti, jonka keskellä on kuvattu kaupungin vaakuna. Punaruskea väri on sama kuin Latvian lipussa. Lippu otettiin käyttöön vuonna 2001.
Sami Kukkohovi
Sami Kukkohovi (s. 1975, Oulu) on suomalainen muusikko, joka toimi Sentenced-yhtyeen basistina vuosina 1997–2005. Ensimmäinen albumi, jolla hän soitti oli "Frozen". Hän on soittanut myös Solution 13 -yhtyeessä, joka julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 2002, ja Kypckin keikkakitaristina.
Tulkaa kaikki
Tulkaa kaikki on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa toimiva liike, jonka tarkoituksena on kirkollispoliittisen vaikuttamisen kautta avata kirkkoa myös vähemmistöryhmille. Liikkeen julkinen toiminta aloitettiin maaliskuussa 2006.
Liikkeen mukaan ihmiset ovat asettaneet esteitä evankeliumille. Tulkaa kaikki -liikkeen ohjelman mukaan kirkon ihmiskäsitykset ovat vanhentuneita ja ne pitäisi arvioida uudelleen.
Liikettä on arvosteltu mm. liiallisesta keskittymisestä seksuaalivähemmistöihin ja siitä, ettei suhtaudu myönteisesti moniin kirkon sisällä toimiviin järjestöihin. Tulkaa kaikki -liikkeen motto: "Kristuksen kirkko on kaikille".
Tom Keifer
Carl Thomas Keifer (s. 26. tammikuuta 1961 Springfield, Pennsylvania) tunnetaan parhaiten Cinderella-yhtyeen laulajakitaristina. Tom Keifer myös perusti Cinderella-yhtyeen hyvän ystävänsä Eric Brittinghamin kanssa, jonka hän tapasi Halloween bailujen bathroom tiloissa ensimmäistä kertaa vuonna 1980.
Tom Keifer kasvoi musikaalisessa perheessä ja alkoi soittaa kitaraa jo nuorena. Hänen lempiyhtyeitään olivat silloin Led Zeppelin, The Rolling Stones ja Bad Company. Keifer meni lukioiässä yhtyeeseen, jossa hän soitti sähkökitaraa. Keiferilla oli myös ongelmia muiden muassa huumeiden ja alkoholin kanssa. Hän ei suorittanut koulua loppuun, sillä halusi ryhtyä muusikoksi. Hänen äitinsä huolestui ja lupasi pojalleen Gibson Les Paul -sähkökitaran vastineeksi siitä, että hän kävisi koulun loppuun. Tom valmistui ja sai ensimmäisen sähkökitaransa. Tom soitti yhtyeissä, kuten Saints in Hell, Telepath ja Diamons. Hän söi selviytyäkseen ravintoloiden roskapöntöistä ja nukkui autossaan. Keifer voitti huume- ja alkoholiongelmansa ja alkoi keskittyä musiikkiuraansa. Keiferin unelma läheni ja hän perusti hard rock-yhtyeen Cinderellan kaverinsa Eric Brittinghamin kanssa. Keifer ryhtyi yhtyeen laulajaksi. Hän viihtyi roolissaan ja kirjoitti monia Cinderellan kappaleita, kuten "Shake Me", "Nobody's Fool", "Gypsy Road", "Don't know What You Got (Till It's Gone)", "Coming Home", "Shelter Me" ja "Heartbreak Station".
Tom Keifer ja Eric Brittingham perustivat Cinderellan vuonna 1982. Pian mukaan liittyivät kitaristi Michael Smerick ja rumpali Tony Destra. Tämä Cinderellan kokoonpano ei levyttänyt, ja vuonna 1985 Smerick ja Destra erotettiin yhtyeestä. Jeff LaBar korvasi Smerickin ja Jim Drnec korvasi Destran. Pian Drnec erosi yhtyeestä, ja tilalle tuli Fred Coury. Keifer-Brittingham-LaBar-Coury kokoonpano muovautuikin Cinderellan legendaariseksi kokoonpanoksi.
Jon Bon Jovi, Bon Jovi-yhtyeen laulaja suositteli yhtyettä Andy Johnsille, josta tuli loppupeleissä yhtyeen albumin tuottaja. Vuoden 1986 debyyttilevy "Night Songs" ampaisi Yhdysvaltojen listan kärkeen, ja myi kolminkertaista platinaa. Kiertueella Cinderella oli Bon Jovin lämmittelijä. Singlet "Shake Me", "Nobody's Fool" ja "Somebody Save Me" menestyivät hyvin singlelistoilla. Vuonna 1988 julkaistu kakkosalbumi "Long Cold Winter" jatkoi menestystä ja myi myös kolminkertaista platinaa. Andy Johns tuotti myös tämän menestysalbumin. Kappale "Don't Know What You Got (Till It's Gone)" on myös Cinderellan menestynein single. Vuonna 1989 Cinderellasta oli tullut maailmanluokan yhtye. Vuonna 1990 julkaistiin kolmas studioalbumi "Heartbreak Station", joka on myös Keiferin henkilökohtainen suosikki. Albumi ei menestynyt enää niin hyvin kuin aiemmat, ja Glam rockin taso laski Grungen tullessa rymisten muotiin. Vuonna 1994 Keifer kutsui hätiin Ozzy Osbournen tuottajakaksikon, John Burdenin ja Duane Baronin. Neljäs ja toistaiseksi viimeisin Cinderella-albumi "Still Climbing" oli floppi, ja levy oli korkeimmillaan listoilla sijalla #178. Tämän jälkeen Cinderella on julkaissut ainoastaan livealbumeita ja kokoelmia. Tom Keifer julkaisi ensimmäisen soololevyn The Way Life Goes vuonna 2013.
Äänirauta
Äänirauta on kaksipiikkinen metallikappale, jota käytetään useimmiten musiikissa soittimen virittämiseen tai kuorossa oikean lähtösävelkorkeuden löytämiseen, mutta sitä käytetään myös lääketieteellisissä tarkoituksissa kuulon ja tuntoaistin tutkimisessa.
Ääniraudasta saadaan ääni lyömällä se vasten pintaa. Lyönnin jälkeen äänirauta alkaa värähdellä sille ominaisella resonanssitaajuudella. Yleisin äänirauta on 440 hertsin äänirauta, joka on yksiviivaisen a:n yleisimmin käytetty värähtelytaajuus.
Ääniraudan taajuus riippuu sen mitoista ja siitä materiaalista, josta se on tehty, seuraavan kaavan mukaisesti:
jossa:
Jäyhyysmomentti riippuu vain esineen koosta ja muodosta, ei materiaalista, ja sen yksikkö on m Sen suhde pinta-alaan, 
formula_8 voidaan tässä yhtälössä korvata jommallakumalla seuraavista:
formula_9, jos piikit ovat lieriömäisiä ja niiden säde on "r", tai
formula_10 jos ne ovat poikkileikkaukseltaan suorakulmioita ja niiden läpimitta liikkeen suunnassa on "a".
Hattelmalanjärvi
Hattelmalanjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Luolajan kaupunginosassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueeseen.
Järvi on 750 metriä pitkä, 550 metriä leveä ja sen pinta-ala on 25 hehtaaria. Järven vedenpinnan korkeus on 103,1 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä. Se on pitkälle umpeenkasvanut. Alue on Natura 2000-alue. Lähialueella on runsaasti asutusta ja viljelyalueita. Hattelmalanjärvellä on monipuolinen vesi-, kahlaaja- ja ruoikkolinnusto. Alue on tärkeä lintujen muutonaikaisena levähdyspaikkana. Järven rannalla on lintutorni. Hattelmalanjärvi laskee Tyrynojaa pitkin Vanajaveteen.
Hattelmalanharju
Hattelmalanharju on harju Hämeenlinnan kaupungin alueella. Harju alkaa Hattelmalasta, mutta sijaitsee pääosin Kankaantaan kaupunginosassa. Runsaan kolmen kilometrin pituinen Hattelmalanharju jatkuu pohjoisessa Ahvenistonharjuna.
Harjun eteläpäässä sijaitsee muodostumalta nimensä saanut Hattelmalan kylä. Kylän alueella on osana Hattelmalanharjun ulokkeita myös Hakovuoressa sijaitseva Linnanpää, jossa on saattanut olla muinaislinna, sillä ympäristössä on ollut riittävä asujaimisto puolustuslinnan ylläpitämiseksi. Lisäksi alueella on, samoin kuin varsinaisen Hattelmalanharjun pohjoispäässä, tehty linnoitustöitä, jotka tosin liittyvät ensimmäiseen maailmansotaan.
Hattelmalanharjun alueella on myös samanniminen yksityisomistuksessa oleva Natura 2000 -alue, joka sijaitsee Hämeenlinnan kaupungin alueella, pääosiltaan Kankaantaustan kaupunginosassa. Alueen laajuus on 39 hehtaaria. Se on maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas harju- ja lehtokokonaisuus. Alue on kuulunut Natura-ohjelmaan vuodesta 2010. Sen luontotyypit ovat boreaaliset lehdot 62 %, harjumuodostumien metsäiset luontotyypit 35 % ja Fennoskandian runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt 0 %
Hattelmalanharju on valtakunnallisesti tunnettuna harjujonona esiintynyt useasti kirjallisuudessa. Harjun laelta on hyvä näkymä Hämeenlinnan kaupunkiin, ja Vänrikki Stoolin tarinoissa, runossa Vänrikin markkinamuisto, J. L. Runeberg runoileekin:
Paavo Cajanderin suomennos vuodelta 1918:
Kansainvälisesti ehkä tunnetuin Hattelmalaa ja sen harjua käsittelevä teksti on Bertolt Brechtiltä, sillä hänen ja Hella Wuolijoen yhdessä kirjoittama näytelmä ”Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti”, jota on näytelty kaikkialla maailmassa ja näytellään edelleenkin, sisältää kohtauksen, jossa tukevasti juopunut herra Puntila kiipeää ravintolasalissa tyhjien pullojen täyttämälle pöydälle ja kuvailee kiipeämistä Hattelmalanharjulle sekä sieltä avautuvia näköaloja.
Ruotsin vallan lopulla 1807 luutnantti Carl Gustaf Ramsay kirjoitti vertaillen kolmea Etelä-Suomen nähtävyyttä:
City Life
City Life on Monte Criston kehittämä kaupunginrakennuspeli, joka julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 2006 ja Nintendo DS:lle vuonna 2009. Pelille on myös julkaistu lisäosa, "City Life Deluxe".
Pelin päätavoitteena on rakentaa ja hallita kaupunkia. Rakennuksia on aina tavallisista rivitaloista kasinoihin ja tarkoituksena on luoda toimiva ja tuottaisa ympäristö kaupungin asukkaille. "City Life" muistuttaa hyvin paljon "SimCity"-sarjaa, mutta on paljon yksinkertaisemmin toteutettu. Muun muassa talousasioihin ja liikenteeseen liittyviä valintoja on paljon vähemmän.
Kaupunki koostuu kuudesta eri ihmistyypistä ja erilaisista yleisistä- tai erikoisrakennuksista.
Tuulipussi
Tuulipussi on tuulen suunnan osoittamiseen tarkoitettu laite. Tuulipussista voidaan myös likimääräisesti arvioida tuulen nopeus. Toimintaperiaatteeltaan se on eräänlainen painovoimatuulimittari.
Tuulipussia käytetään yleensä helikopterikentillä tai muilla lentokentillä. Niitä käytetään myös osoittamaan mahdollisen kaasupäästön etenemissuunta vaarallisia kemikaaleja käsittelevien teollisuuslaitosten tai kemikaalikuljetuksiin käytettyjen rautatieosuuksien ratapihoilla. Tuulipusseja näkee myös esimerkiksi suurilla silloilla tai vastaavilla avoimilla maantieosuuksilla, jossa niillä lisätään tielläliikkujien tietoisuutta voimakkaasta sivutuulesta.
Ilmailumääräysten mukainen tuulipussi on valmistettu kevyestä kankaasta tai synteettisestä materiaalista, ja se on muodoltaan katkaistu kartio. Tuulipussin on oltava väriltään sellainen, että se on selvästi havaittavissa, yleensä värinä käytetään oranssia tai kahden värin yhdistelmiä, esimerkiksi oranssi-valkoinen. Esimerkiksi yötoimintaan käytettävillä helikopterikentillä tuulipussin tulee olla valaistu öisin; valaistusta ei kuitenkaan aina ole pienillä harrastuslentokentillä.
Laphroaig
Laphroaig Distillery [] on Skotlannissa Islayn saarella etelärannikolla sijaitseva viskitislaamo. Sen single malt -viskit ovat maultaan ja aromeiltaan voimakkaan savuisia ja turpeisia.
Laphroaigin tislaamon alusta ja historiasta ei ole varmuutta, mutta tiedossa on, että Johnstonin perhe aloitti maanviljelyn alueella 1800-luvun alkupuolella. Kuten alueella yleensä, tislaus tapahtui veroviranomaisilta salaa farmin tislaamossa. Johnston & Johnston perusti tislaamon virallisesti vuonna 1815. Nykyisin Laphroaig on Islayn viskeistä myydyin. Tislaamolla on oma perinteinen lattiamallastamo, joka tuottaa noin viidenneksen sen käyttämästä maltaasta.
Laphroaigin läheisyydessä Islayn etelärannalla sijaitsevat myös kahden muun maineikkaan viskin, Lagavulinin ja Ardbegin tislaamot.
Sholom Schwartzbard
Sholom Schwartzbard (, ; 18. elokuuta 1886 Izmail, Bessarabia, nykyinen Ukraina – 3. maaliskuuta 1938 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli anarkisti ja jiddišinkielinen kirjailija, joka murhasi ukrainalaisen sosialistin Symon Petljuran. Hänet tunnetaan myös nimillä "Samuil Isaakovitš Švartsburd, Šulem-Šmil Švartsburd, Šulim Švartsburd, Šolem-Šmuel Švartsbord, Šolom Švartsbard".
Schwarzbard syntyi Izmailissa, Ukrainassa juutalaiseen perheeseen. Hän kasvoi Baltan kaupungissa. Hänen 15-henkinen perheensä kuoli juutalaisvastaisessa pogromissa.
Vuodesta 1905 hän asui Itävalta-Unkarissa, jossa hän tutustui anarkismiin ja otti osaa erääseen pankkiryöstöön Wienissä, josta hän joutui rangaistussiirtolaan. Vuonna 1910 hän muutti Pariisiin, jossa hän työskenteli kellokorjaamossa.
Ensimmäinen maailmansota vei Schwartzbardin Ranskan muukalaislegioonaan ja hän haavoittui rintamalla. Vuonna 1917 hän palasi kotimaahan ja liittyi puna-armeijaan. Joidenkin tietojen mukaan hänen komppaniansa päällikkö oli Grigori Kotovski.
Schwartzbardin veli karkotettiin Ranskasta vuonna 1919, koska oli levittänyt kommunistista propagandaa. Sholom Schwartzbard itse onnistui muuttamaan Pariisiin vuonna 1920 ja sai Ranskan kansalaisuuden. Hän avasi kelloliikkeen ja liittyi anarkistiseen ryhmään.
Vuonna 1917, kun hän oli matkalla Odessaan liittyäkseen punaisiin, Schwartzbard kuuli, että Symon Petljura oli syyllinen Ukrainan pogromeihin.
Schwartzbard päätti murhata Petljuran, joka oli Ukrainan pakolaishallituksen johtaja Pariisissa. 25. toukokuuta vuonna 1926, kun Petljura oli Pariisissa näyteikkunaostoksilla Racine-kadun ja Boulevard Saint-Michelin kulmassa, Schwartzbard lähestyi ja kysyi häneltä ukrainaksi: ""Oletteko herra Petljura?". Kun Petljura myönsi, Schwartzbard huusi "Puolustautukaa, te roisto!".
Petljura nosti keppiään ja Schwartzbard veti aseen esille, ampui kolme laukausta ja sanoi kunkin laukauksen aikana "Tämä on pogromista", "Tämä massamurhasta" ja "Tämä on uhrien puolesta". Kun poliisi tuli pidättämään Schwartzbardia, hän lausui: "Voitte pidättää minut, mutta olen murhannut murhaajan".
Monet ukrainalaiset emigrantit väittivät, että Schwartzbald oli neuvostovakooja. Ukrainalaisen lähteiden mukaan GPU:n agentti Mihail Volodin saapui Pariisin ja tapasi Schwartzbardin, joka sitten alkoi seurata Petljuraa.
Schwartzbardin oikeudenkäynti alkoi 18. lokakuuta 1927. Henri Torres, kuulu ranskalainen juristi, puolusti Schwartzbardia oikeudessa. Valamiehistö totesi hänet syyttömäksi.
Vuonna 1928 Schwartzbard yritti muuttaa Palestiinaan, mutta britit eivät antaneet hänelle viisumia. Hän muutti Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1937 Schwartzbard matkusti Etelä-Afrikkaan, jossa hän keräsi materiaalia suureen saksankieliseen "Encyclopaedia Judaicaan". Hän kuoli 3. marraskuuta 1938. 29 vuotta myöhemmin, vuonna 1967, hänen ruumiinsa kuljetettiin Israeliin ja haudattiin Moshav Avihayiliin.