hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kompaktius
Kompaktius on yksi topologian peruskäsitteistä. Kompakti avaruus "X" on sellainen joukko, että sen jokaisella avoimella peitteellä eli avoimista joukoista koostuvalla peitteellä on äärellinen osapeite.
Kompaktin avaruuden suljettu osajoukko on kompakti, ja kompaktin joukon kuva jatkuvassa kuvauksessa on kompakti. Jos "X" on kompakti eikä ole tyhjä joukko ja formula_1 on jatkuva, niin tällöin "f" saa "X":ssä suurimman ja pienimmän arvonsa.
Kompakti avaruus on Lindelöf, ja kompakti metristyvä avaruus on N. Ascolin lauseen mukaan yhtäjatkuvien kuvausten joukossa "W" on jokaisella "W":n jonolla osajono joka suppenee tasaisesti kompaktin joukon jokaisessa kompaktissa osajoukossa.
Usein hyödyllinen tulos on Heinen–Borelin lause: formula_2:n 
normitopologialla varustettu osajoukko on kompakti tarkalleen silloin kun se on 
suljettu ja rajoitettu. Erityisesti jokainen reaalilukujen suljettu väli on kompakti.
Käsitteen "kompaktius" esitti Fréchet vuonna 1906. Tätä ennen oli jo pitkään huomattu, että kompaktin avaruuden tyyppinen käsite on välttämätön useiden hyödyllisten teoreemojen todistamisessa. Tällöin useimmiten kompaktiudella tarkoitettiin "jonokompaktiutta" (jokaisella jonolla on suppeneva osajono). Näitä ideoita käytettiin lähinnä metrisiä avaruuksia tutkittaessa. "Peitekompaktius" osoittautui vielä lupaavammaksi, sillä sen avulla päästiin tutkimaan yleisiä topologisia avaruuksia, jolloin useat metristä avaruutta koskevat tulokset voitiin yleistää topologisille avaruuksille. Tämä on erityisen hyödyllistä funktioavaruuksia tutkittaessa, sillä useimmat näistä eivät ole metrisiä.
Yksi syy opiskella kompaktien joukkojen topologiaa on se, että ne ovat tietyllä tapaa samanlaisia kuin äärelliset joukot. Monet äärellisiä joukkoja koskevat tulokset yleistyvät pienillä muutoksilla kompakteja avaruuksia koskeviksi tuloksiksi. Joidenkin matemaatikkojen mielestä "kompaktius on seuraavaksi paras joukkojen ominaisuus äärellisyyden jälkeen". Esimerkiksi on voimassaHuomaa, että jos "A" on ääretön, ei lause ole välttämättä voimassa mielivaltaisen monelle ympäristölle, sillä leikatessa joukkoja voi jokin "x":n ympäristö leikkautua kokonaan pois. Väite on kuitenkin voimassa, jos "A" on kompakti: Otetaan äärellinen "A":n osapeite {"V"("a")}. Tällä tavoin nähdään, että Hausdorffin avaruudessa jokainen piste voidaan erottaa ympäristöllä kompakteista joukoista, joka ei sisällä kyseistä pistettä. Toistamalla päättelyä nähdään, että kaksi erillistä kompaktia joukkoa voidaan Hausdoffin avaruudessa erottaa ympäristöillä. Tässä siis ikään kuin äärellisen joukon alkio on korvattu kompaktilla joukolla Hausdorffin avaruudessa.
R:n osajoukkojen kompaktius:
Jokaiselle R:n osajoukolle "A" seuraavat ehdot ovat yhtäpitäviä:
Huomaa, että ehdot eivät ole välttämättä keskenään yhtäpitäviä yleisessä topologisessa avaruudessa.
Maslow’n tarvehierarkia
Maslow’n tarvehierarkia () on psykologinen teoria, jonka yhdysvaltalainen psykologi Abraham Maslow julkaisi vuonna 1943 tutkimuksessaan "A Theory of Human Motivation".
Maslow’n mukaan ihmisellä on perustarpeet, jotka tulee tyydyttää riittävässä määrin – ei välttämättä täydellisesti – ennen kuin ihminen alkaa etsiä tyydytystä ”korkeammille” tarpeille. . Maslow’n teoria lasketaan kuuluvaksi humanistiseen psykologiaan. Maslow keskittyi tutkimuksissaan esimerkillisiin (exemplary) ihmisiin, kuten Albert Einstein, Jane Addams, Eleanor Roosevelt ja Frederick Douglass, joiden hän katsoi onnistuneen toteuttamaan inhimillisen potentiaalinsa. 
Maslow’n mukaan ihmisen tarpeiden hierarkkinen järjestys on:
Näistä ensimmäinen on perustavin ja viimeinen korkein tarve. Myöhempinä vuosinaan Maslow lisäsi hierarkiaan vielä yhden tason, itsensä ylittämisen (self-transcendence) tarpeet. Itsensä ylittämisellä tarkoitetaan yhteyden saamista johonkin omaa minää suurempaan: keinoina tähän voivat olla esimerkiksi hengellisyys, taide tai altruismi. Useimmat Maslow’n tarvehierarkian esitykset eivät kuitenkaan huomioi tätä kuudetta tasoa.
Maslow’n tarvehierarkia kuvataan usein pyramidina, jossa pohjimmaisina ovat perustarpeet ja huipulla korkeimmat tarpeet. Tosin Maslow itse ei kirjoituksissaan esittänyt tarvehierarkiaa minkäänlaisen pyramidin tai portaikon muodossa.
Maslow’n teoriaa on kritisoitu mm. siitä, että yleismaailmallisen, kaikille ihmisille kaikissa tilanteissa pätevän tarvehierarkian olemassaololle ei ole löytynyt paljonkaan tutkimusnäyttöä. Teorian käsitteitä on luonnehdittu epäselvästi määritellyiksi ja vaikeasti mitattaviksi. Tästä huolimatta tarvehierarkiaa hyödynnetään paljon esimerkiksi markkinoinnissa, työpsykologiassa ja johtajakoulutuksessa. Maslow'n teoria korostaa kysymyksiä "mitä" eikä "miten": esimerkiksi "mitä ihminen tarvitsee hengissäpysymiseen" ei sitä "miten ihminen pysyy hengissä"
Lauri Törhönen
Lauri Ilmari Törhönen (s. 16. elokuuta 1947 Helsinki) on suomalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, joka on toiminut myös elokuvataiteen professorina. Hänet palkittiin vuosina 1989 ja 2007 elokuvataiteen valtionpalkinnolla. Törhönen on ohjannut 13 pitkää elokuvaa.
Törhönen valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1976. Ennen ensimmäistä pitkän elokuvan ohjausta ("Palava enkeli", 1984) hän toimi muun muassa apulaisohjaajana Helsingissä kuvatuissa amerikkalaiselokuvissa, kuten Warren Beattyn "Punaiset" (1981) ja Michael Aptedin "Gorkin puisto" (1983). Hollywoodilaista agentti- ja trilleri-teemaa Törhönen on myös itse viljellyt omissa elokuvissaan ("Tropic of Ice – Jään kääntöpiiri", 1986; "Kasvoton mies", 1995). Törhönen ohjasi neljä Vares-elokuvaa vuosina 2011–2012.
Törhönen on ohjannut "Salatut elämät" -televisiosarjan jaksoja, ja hänen poikansa Risto Törhönen esitti sarjassa Niko Vainiota vuosina 2004-2007.
Törhönen on toiminut elokuvaohjauksen ja -tuotannon opettajana eri oppilaitoksissa vuodesta 1975 lähtien. Vuosina 1995–2006 hän toimi Taideteollisen Korkeakoulun elokuvataiteen professorina.
Törhönen on julkaissut viisi romaania. Vuonna 2010 hänen palkittiin Topelius-palkinnolla nuortenromaanista Sello&Pallo.
Vuosina 1993–2000 Törhönen oli kokoomuksen kaupunginvaltuutettu Helsingissä.
Tammikuussa 2018 Yle julkaisi uutisen, jossa noin 20 haastateltua naista kertoi Törhösen käyttäytyneen häiritsevästi. Käytös näyttää jatkuneen ainakin 1980-luvulta 2000-luvulle. Monet naiset kertoivat Ylelle, että opiskelu elokuvataiteen ja lavastustaiteen osastolla oli ahdistavaa Törhösen käytöksen vuoksi. Törhönen on kieltäytynyt kommentoimasta asiaa. Yle peruutti Törhösen elokuvan "Insiders" esittämisen 6. helmikuuta 2018. Törhönen esitti julkisen anteeksipyynnön käyttäytymisestään STT:n kautta 1. helmikuuta 2018. Syytösten jälkeen hän erosi Helsingin kaupungin omistaman Kaapelitalo-kiinteistöyhtiön hallituksen puheenjohtajan tehtävästä.
Helmikuussa 2018 Arto Nybergin haastattelussa Törhönen myönsi käyttäytyneensä tyhmästi ja harkitsemattomasti, mutta kiisti vakavimmat häirintäsyytökset ja sanoi syyttäjiensä erehtyneen henkilöstä.
Efebofilia
Efebofilia (kr. ἔφηβος 'nuorukainen' + φιλία 'rakkaus') tarkoittaa aikuisen pääsääntöisesti murrosikäisiin tai murrosiän vastikään ohittaneisiin (noin 15–19-vuotiaisiin) nuoriin kohdistuvaa seksuaalista kiinnostusta. Nuoriin kohdistuva seksuaalinen halu on aikuisilla yleistä, mutta varsinaisesta efebofiliasta puhutaan vain silloin kuin tällainen halu on ensisijainen tai yksinomainen.
Rinnakkainen käsite hebefilia on saanut nimensä Hebeltä, kreikkalaiselta nuoruuden jumalattarelta.
Efebofilia ja hebefilia sekoitetaan usein pedofiliaan, joka tarkoittaa aikuisten seksuaalista kiinnostusta esipuberteetti-ikäisiin lapsiin. Tällaista sekoittumista tapahtuu varsinkin silloin, kun kyse on laittomasta teosta (nuori, johon laiton teko kohdistuu, ei ole vielä saavuttanut suojaikärajaa, joka Suomessa on 16, ja osapuolten välinen kypsyysero on merkittävä). Suomessa 18 vuotta täyttänyt, joka harrastaa seksiä alle 16-vuotiaan kanssa, paitsi jos osapuolten välillä ei ole suurta kypsyyseroa, syyllistyy aina rikokseen, mutta toisin kuin usein ajatellaan, tällainen teko ei aina, riippuen teon kohteena olevan henkilön iästä, viittaa aina pedofiliaan. Efebofilia on psykologiassa kiistanalainen käsite ja sitä ei ole pedofilian tapaan hyväksytty ICD-10 tautiluokitukseen, koska efebofiilinen halu on lisääntymistä ajatellen luonnollista, toisin kuin pedofiilinen halu, joka kohdistuu lisääntymiskyvyttömiin lapsiin.
Lucius Tarquinius Superbus
Lucius Tarquinius Superbus oli viimeinen antiikin Rooman myyttisistä kuninkaista. Tarinan mukaan hän oli kuningas Lucius Tarquinius Priscuksen poika. Tarquiniuksen väitetään hallinneen vuosina 535 eaa. – 510 eaa.
Rooman viimeinen kuningas Lucius Tarquinius oli tarinan mukaan suvultaan etruski ja sai lisänimen Superbus ankaruutensa ja ylpeytensä tähden. Murhattuaan edeltäjänsä Servius Tulliuksen hän toimitti myös monta hänen ystäväänsä, valtakunnan ylhäisimpiä miehiä, mestatuksi tai maanpakoon. Alussa hänellä oli menestystä, koska hän vahvisti Rooman herruutta latinalaiskansoihin. Roomaan rakennettiin suuria monumenttirakennuksia, erityisesti Capitoliumille perustettu temppeli, joka on pyhitetty kolmelle tärkeimmälle jumalalle, Juppiterille, Junolle ja Minervalle. Hänen kerrotaan rakennuttaneen valmiiksi myös suuren Circus Maximus -rakennuksen, jossa järjestettiin sirkushuveja. Myös suuria viemäreitä rakennettiin kuljettamaan pois likavesiä kaupungista.
Tarquiniuksen piirittäessä Ardean kaupunkia kerrotaan sattuneen tapaus, jonka vuoksi hänet karkotettiin kuninkaan istuimelta. Kun muutamat kuninkaan miehistä olivat hänen poikansa Sextuksen luona, johtui puhe heidän vaimoihinsa, ja he rupesivat kiistelemään, kuka heistä olisi kiitettävin. Eräs läsnäolijoista, Kollatinus, sanoi: "No hyvä, nouskaamme ratsujemme selkään ja lähtekäämme katsomaan vaimojamme. Miehen äkkiarvaamaton tulo on kyllä hyvä koetuskeino." Ehdotus miellytti, ja kiireesti lähdettiin Roomaan. Havaittiin, että kuninkaan poikien vaimot viettivät juhlien ja pitojen täyttämää elämää. Sitten he menivät Kollatianin kaupunkiin, jossa huomattiin Kollatinuksen vaimon Lucretian vielä myöhään yöllä istuvan palvelustyttöjensä keskellä villoja kehräämässä. Kunniapalkinto määrättiinkin hänelle.
Muutamien päivien kuluttua saapui Sextus Kollatinuksen tietämättä Kollatiaan ja raiskasi Lucretian. Hänen lähdettyään kutsui vaimo isänsä, miehensä sekä muutamia sukulaisia, kertoi heille häväistyksensä, vaati heitä kostamaan ja sysäsi itse puukon sydämeensä. Todistajain joukossa oli myös kuninkaan sukulainen Brutus. Hän oli ainoastaan siten säilynyt kuninkaan epäluuloiselta julmuudelta, että oli tekeytynyt mielipuoleksi. Brutus nyt veti puukon pois haavasta ja vaati läsnäolijoita karkottamaan Tarkviniusten sukua ja lakkauttamaan kuninkuuden. Siitä alkanut kapina onnistuikin pian siinä. Kapinaa johtivat Lucretian mies Lucius Tarquinius Collatinus ja Lucius Junius Brutus. Heistä tuli Rooman ensimmäiset konsulit. Tarquinius yritti palata valtaan useaan otteeseen ja sai aikeissaan tukea etruskeilta.
Tarquinius Superbuksen tarina saattaa olla symbolinen esitys etruskivallan kukistumisesta Roomassa.
Sacramento
Sacramento on Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion pääkaupunki. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 466 488 ihmistä.
"Miwok"-, "Shonommey"- ja "Maidu" -alkuperäiskansat asuttivat nykyisen Sacramenton aluetta todennäköisesti tuhansia vuosia ennen ensimmäisiä uudisasukkaita. Näistä kansoista on jäänyt vain vähän todisteita jäljelle. Alkuperäiskansojen ravinto koostui tammenterhoista, hedelmistä, sipuleista, siemenistä ja juurista ympäri vuoden.
Espanjalainen tutkimusmatkailija Gabriel Moraga löysi ja nimesi Sacramento Valleyn ja Sacramentojoen pyhän sakramentin mukaan joko vuonna 1806 tai 1808.
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston ("US Census Bureau") mukaan kaupungin pinta-ala on 257,0 km², josta 251,6 km² maata ja 5,4 km² vettä. Veden osuus pinta-alasta on 2,1 %. Vuonna 2004 kaupungin väkiluku oli noin 454 330. Kaupunki sijaitsee 137 km koilliseen San Franciscosta ja 217 km lounaaseen Renosta sekä 385 km pohjoiseen Los Angelesista.
Sacramentojoki on 650 kilometriä pitkä joki Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Joki virtaa Sierra Nevadasta San Franciscon lahteen. 400 kilometriä joesta on purjehduskelpoista.
Sacramentossa vallitsee välimerenilmasto, eli kaupungissa talvet ovat leutoja ja kesät kuivia. Alueella on normaalisti pieni kosteusprosentti. Sadetta tulee yleensä marraskuun ja maaliskuun välisenä aikana. Sateet loppuvat miltei kokonaan huhtikuun lopulla. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 442 mm. Keskimäärin vuodessa sataa 58 päivänä. Sumua kaupungissa esiintyy keskimäärin 96 päivänä vuodessa, yleensä aamuisin ja yleisimmin joulukuussa ja tammikuussa. Lumisade-ennätys syntyi 4. tammikuuta 1880, jolloin satoi 90 mm lunta.
Vuoden keskimääräinen lämpötila on 16 °C. Keskimäärin vuodessa on 73 päivää jolloin lämpötila nousee yli 34 °C ja 18 päivää jolloin lämpötila laskee alle 0 °C. Korkein mitattu lämpötila oli 17. heinäkuuta 1925, 45 °C, ja matalin 11. joulukuuta 1932, –8 °C.
Sacra conversazione
Sacra conversazione on italiaa ja tarkoittaa pyhää keskustelua. Renessanssin aikana nimitystä käytettiin kuvataiteessa maalauksesta, jossa Neitsyt Maria ja Jeesus-lapsi ovat pyhimysten ympäröiminä. Fra Angelico ja Filippo Lippi ovat maalanneet ensimmäisiä lajia edustavia maalauksia.
Silmälasikäärme
Silmälasikäärme eli intiankobra, joskus myös pelkkä kobra ("Naja naja") on erittäin myrkyllinen käärme, joka elää Etelä-Aasian savanneilla. Nimi silmälasikäärme tulee sen niskassa olevasta silmälaseja muistuttavasta kuviosta. Kobra on pohjaväriltään musta, lisäksi nahassa on valkoisia ja harmaita täpliä.
Kobranaaras munii munat maassa olevaan kuoppaan tai onttoon puuhun, ja jää sitten vartioimaan niitä niiden kuoriutumiseen asti. Silmälasikäärme syö piennisäkkäitä, kaloja, sammakoita ja liskoja.
Uhkaavassa tilanteessa kobra levittää kaulansa, kohottaa päänsä ja alkaa huojua uhkaavasti. Tällöin se voi purra hyökkääjäänsä. Silmälasikäärme voi myös ruiskuttaa uhriinsa tappavaa myrkkyä jopa noin 3 metrin päähän. Jos käärme puree ihmistä, hän kuolee muutamassa tunnissa ilman vastamyrkkyä. Kobra ei yleensä pure ihmistä vaan lähtee karkuun, mutta jos ihminen härnää sitä tai käyttäytyy muuten uhkaavasti, kobra voi hyökätä. Ilman hoitoa myrkky voi tappaa kuudessa tunnissa, ja käärme tappaa vuosittain tuhansia ihmisiä laajalla alueella Pakistanista Bangladeshiin, mikä tekee kobrasta yhden vaarallisimmista käärmeistä.
Silmälasikäärme saattaa joutua toisen käärmeen, kuten kuningaskobran saaliiksi.
Urbanus III
Urbanus III oli paavina 25. marraskuuta 1185 – 20. lokakuuta 1187. Hänen oikea nimensä oli Uberto Crivelli.
Hän seurasi paavin virassa Lucius III:ta, joka oli tehnyt hänestä hänestä Milanon arkkipiispan ja kardinaalin. Hän jatkoi edeltejiensä riitoja keisari Fredrik I Barbarossan kanssa, muun muassa Toscanan kreivitär Matildan maita koskevaa perimysriitaa. Paavina ollessaankin Urbanus piti itsellään Milanon arkkipiispan arvon, missä ominaisuudessa hän kieltäytyi kruunaamasta Fredrikin poikaa Henrikiä Italian kuninkaaksi. Henrik oli juuri nainut Sisilian kuningaskunnan perijättären, Constantian, ja toimi Etelä-Italiassa yhteistyössä paavia vastaan kapinoivan Rooman senaatin kanssa. Samaan aikaan Fredrik oli katkaissut kulkuyhteydet Alppien poikki katkaistakseen Veronassa oleskelleen paavin ja hänen saksalaisten tukijoidensa välisen yhteydenpidon. Urbanus päätti julistaa keisarin pannaan, mutta veronalaiset eivät sallineet sen tapahtua heidän kaupungissaan, joten Urbanus vetäytyi Ferraraan. Hän kuitenkin kuoli siellä ennen kuin ehti julistaa Fredrikiä pannaan.
Legendan mukaan Urbanus kuoli suruun kuultuaan uutiset ristiretkiläisten tappiosta Hattinin taistelussa heinäkuussa 1187.
Anaksimenes
Anaksimenes (, n. 585 – 525 eaa.) oli eräs antiikin kreikan esisokraattisista filosofeista, hänet luetaan kuuluvaksi ns. joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Hän oli kotoisin Joonian Miletoksesta. Hän oli Anaksimandroksen oppilas ja Anaksagoraan opettaja.
Anaksimeneen mukaan kaiken olevaisen alkusyy tai -perusta ("arkhē") oli äärettömässä ilmassa – kaikki olevainen on ilmaa vaihtelevalla tiheydellä. Kuumuus laajentaa ja kylmyys tiivistää ilmaa, synnyttäen sille erilaisia olomuotoja. Tiheyden vaihtelu on asteittainen, ja tapahtuu kumpaankiin suuntaan, riippuen siitä saako kuuma vai kylmä voiton. Kun ilma tiivistyy kylmyyden seurauksena, siitä muodostuvat vaiheittain pilvet, vesi ja maa. Kun ilma harvenee kuumuuden seurauksena, siitä muodostuu lopulta tuli.
Tällä tavoin on syntynyt myös maan muodostava levy, joka kelluu ilmassa. Samanlainen tiivistyminen on synnyttänyt myös auringon, tähdet ja kaiken muun olevan. Anaksimenes ei kieltänyt jumalia, mutta uskoi myös niiden syntyneen ilmasta, sen sijaan että jumalat olisivat luoneet ilman.
Anaksimeneen mukaan maa oli siis litteä ja sen sekä ylä- että alapuolella oli ilmaa. Hänen mukaansa juuri maan litteys esti sitä putomasta alaspäin. Tähän ei sisältynyt erityistä ajatusta siitä, että maa olisi kuitenkaan ollut kaiken keskuksessa: Anaksimeneen mallissa taivaankappaleet eivät pyörineet maan ympärillä, vaan kiersivät kehässä sen yläpuolella. Esimerkiksi aurinko ei kadonnut näkyvistä siksi, että se olisi mennyt maan alapuolelle, vaan koska se jäi maan korkeampien osien peittoon ja pieneni kasvaneen etäisyyden vuoksi. Myös aurinko oli litteä.
Anaksimeneen ajatus oli kenties tarkoituksella suunnattu vastaamaan Anaksimandrokselle, joka oli ehdottanut alkusyyn olevan rajaton "apeiron". Anaksimandroksen ajatukseen ei kuitenkaan kuulunut "apeironin" tarkempi määritelly. Anaksimeneen ilmalla on monia "apeironin" piirteitä, mutta päinvastoin kuin Anaksimandros hän määritteli alkusyynsä täsmällisesti yhdeksi klassisista alkuaineista.
Anaksimeneen ajattelu eroaa edeltäjiensä Thaleen ja Anaksimandroksen ajattelusta siinä, että hänelle ilma oli sekä kaiken alkuperä että se aine, mistä kaikki lopulta muodostuu. Thaleelle vesi oli lähinnä kaiken alkuperä, mutta hän ei tarkoittanut väittää, että kaikki olisi lopulta muodostunut vedestä. Sama pätee Anaksimandroksen ajatukseen "apeironista".
Arkhelaos
Arkhelaos (, 400-luku eaa.) oli eräs antiikin kreikan esisokraattisista filosofeista, hänet luetaan kuuluvaksi ns. joonialaisen luonnonfilosofian haaraan. Hän oli kotoisin joko Ateenasta tai Miletoksesta. Hän oli Anaksagoraan oppilas ja Sokrateen opettaja.
Diogenes Laertioksen mukaan Arkhelaos oli se, joka toi luonnonfilosofian Jooniasta Ateenaan. Kuitenkin yleisesti ajatellaan jo Anaksagoraan tehneen sen. Arkhelaokseen luonnonfilosofia joka tapauksessa päättyy, sillä hänen jälkeensä Sokrates aloitti etiikan tutkimisen ja siirsi näin filosofian painopisteen hyvään elämään. Sokrates kuitenkin omaksui etiikan tutkimuksen Anaksagoraalta, mutta sai kunnian sen keksimisestä. Arkhelaos oli kuitenkin käsitellyt etiikkaa jo jossain määrin, sillä hän pohti filosofiassaan lakeja, sekä sitä, mitkä asiat ovat hyviä ja oikeudenmukaisia. Hänen mukaansa oikeudenmukaiset ja häpeälliset asiat eivät ole olemassa luonnostaan, vaan ne perustuvat siihen mitä yhteiskunnassa on sovittu.
Arkhelaos jakoi Anaksagoraan näkemyksen siitä, että maailma on saanut alkunsa äärettömästä aineesta, joka koostuu keskenään samanlaisista ainesosasista, ja että kaikki yksittäiset osaset puolestaan syntyvät näistä. Kuitenkin tämän yhdistymisen saa hänen mukaansa aikaan näissä ainesosasissa oleva sielu jumalan (tai Järjen, "nous") sijasta. Se panee mainitut ikuiset osaset liikkeelle yhdistelemällä ja erottelemalla niitä, aivan kuten Anaksagoras opetti.
Arkhelaos opetti myös, että kosmoksen syntymisellä on kaksi syytä, lämpö ja kylmyys. Lämmön vaikutuksesta vesi synnyttää joko ilmaa tai maata, sen mukaan pääseekö se valumaan vapaasti vai sakeutuuko se. Näin maata siis rajoittaa ensin ilma, ja ilman yläpuolella tuli. Kaikki eläimet, mukaan lukien ihmiset, ovat syntyneet lämpimästä maasta, kun se erittää limaa.
Patenttineuvos
Patenttineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 5. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1976. Vuosien 1918–2013 aikana patenttineuvoksen arvonimi on myönnetty viidelle henkilölle.
Zenon Kitionilainen
Zenon Kitionilainen (, n. 333–264 eaa.) oli kreikkalainen filosofi, jota pidetään stoalaisuuden perustajana.
Zenon oli kotoisin Kitionista, nykyisestä Lárnakasta, Kyprokselta. Hän oli kauppiaan poika, ja toimi itsekin kauppiaana 42-vuotiaaksi saakka, jolloin hän perusti stoalaisen koulukunnan.
Zenonin opettajina toimivat sekä Krates Thebalainen, Akatemian silloinen johtaja Polemon, että megaralaiset Stilpon ja Diodoros Kronos. Zenon aloitti oman opetuksensa vuonna 301 Ateenassa sijaitsevassa pylväshallissa, jota kutsuttiin nimellä Stoa poikile ("Kirjava pylväshalli"), josta juontui nimi koko koulukunnalle. Hän kuoli tekemällä itsemurhan sen jälkeen kun hän oli saanut onnettomuudessa vakavia vammoja.
Zenon kirjoitti lukuisia teoksia, joista tunnetuin on ihannevaltion kuvaus "Valtio". Zenonin teoksia ei ole säilynyt jälkipolville. Hänen uskotaan opettaneen, että ihminen voi saavuttaa mielenrauhan parhaiten niin, että pitää nautintoja ja kipuja merkityksettöminä, eikä näin ollen välitä niistä.
Zenonia voidaan pitää myös länsimaailman ensimmäisenä utopistisena anarkistina ja nykyisen anarkismin edeltäjänä. "Valtiossa" hän esitti muun muassa seuraavanlaisia ajatuksia: Ihmiset ovat järjellisiä, he eivät tarvitse määräyksiä. Järkevät olennot eivät tarvitse valtiota, rahaa, oikeusistuimia tai minkäänlaista organisoitua, institutionalisoitua elämää. Täydellisessä yhteiskunnassa miehet ja naiset pukeutuvat samalla tavalla ja syövät yhdessä. Vaimot ovat miehille yhteisiä.
Joitakin sitaatteja, jotka on pantu Zenonin nimiin, ovat:
Diogenes Laertioksen mukaan Zenon kirjoitti seuraavat teokset:
Eettiset teokset
Fysiikan alan teokset
Logiikan alan teokset
Muut teokset
Sobekneferu
Sobekneferu (kirjaimellisesti Neferusobek) oli toinen tunnetuista naispuolisista hallitsijoista muinaisessa Egyptissä. Sobekneferu oli 12. dynastian viimeinen hallitsija. Hän oli todennäköisesti edeltäjänsä Amenemhet IV:n puoliso ja Manethon mukaan myös hänen sisarensa. Amenemhet IV:n isä, Amenemhet III oli todennäköisesti hänen isänsä, mutta äidistä ei ole tietoa. Amenemhet IV:n kuoltua vuonna 1787 eaa., Sobekneferu nousi valtaan, kuitenkaan ottamatta itselleen faaraon titteliä. Sobekneferu piti kuningattaren ("kuninkaan vaimo") titteliä, kunnes hän joko kuoli tai syrjäytettiin neljä vuotta myöhemmin 1799 eaa. Hänen hautaansa ei ole vielä löydetty, eikä sen sijainnista ole löydetty mitään vihjeitä, mutta hänen rakennuttamiaan patsaita löytyy Amenemhet III:n temppelistä Hawarassa. Arvellaan että Sobekneferu olisi rakennuttanut Mazghunan pyramidin mutta asiasta ei ole varmuutta. Varmuutta ei ole, onko Mazghunan pyramidia rakennettu koskaan valmiiksi ja käytetty.
Joonialainen luonnonfilosofia
Joonialaiseksi luonnonfilosofiaksi kutsutaan antiikin Kreikan esisokraattisen filosofian haaraa, joka alkaa Thaleesta, Anaksimandroksesta ja Anaksimeneestä. He olivat kaikki kotoisin Joonian Miletoksesta, Anatolian Aigeianmeren puoleiselta rannikolta.
Ajatus joonialaisesta filosofian koulukunnasta on jossain määrin harhaanjohtava. Vaikkakin Joonia oli alkuvaiheessa länsimaisen filosofian keskus, joonialaisen luonnonfilosofian edustajat, joihin voidaan lukea edellä mainittujen lisäksi muun muassa Herakleitos, Anaksagoras ja Arkhelaos, esittivät niin erilaisia näkemyksiä, ettei heidän voida katsoa muodostavan yhtenäistä koulukuntaa. Thales, Anaksimandros ja Anaksimenes luetaan yleensä kuuluviksi miletoslaiseen koulukuntaan, mutta muiden luokittelu koulukuntiin on selvästi vaikeampaa.
Aristoteles käytti näistä ajattelijoista nimitystä "fysiologoi", ”ne jotka keskustelevat luonnosta”, mutta hän ei lukenut heitä yhteen ”joonialaiseksi koulukunnaksi”. Luokittelun alkuperä voidaan jäljittää toisella vuosisadalla eläneeseen filosofian historioitsijaan Sotioniin. Myöhemmin sen on tehnyt tunnetuksi ennen kaikkea Diogenes Laertios, joka jakoi filosofian alkuperän kahteen, joonialaiseen ja italialaiseen filosofiaan.
Diogeneen mukaan joonialainen luonnonfilosofia on luonut sen perustan, josta lähtevä perimyslinja johtaa lähes kaikkiin merkittävimpiin kreikkalaisiin filosofeihin ja koulukuntiin: Sokrateehen, Platoniin ja hänen Akatemiaansa, Aristoteleehen ja hänen peripateettiseen kouluunsa, kyynikoihin, ja stoalaisiin. Italialaiseen filosofiaan kuului puolestaan Pythagoraasta alkava esisokraattisen filosofian haara, josta ovat kehittyneet pythagoralaisten lisäksi elealaiset, skeptikot ja epikurolaiset.
Miletoslaisen koulukunnan edustajista teki poikkeuksellisen se, että he alkoivat ensimmäisenä teoretisoida asioita. Ajattelu siirtyi mytologisesta ajattelusta ("mythos") teoreettisen ajattelun ("logos") puolelle. Luonnonfilosofit pyrkivät selittämään universaaleja ja yleisiä asioita, ja uskoivat, että kaikki maailmankaikkeuden asiat ovat lähestyttävissä ihmisjärjellä. Monet joonialaisen luonnonfilosofian edustajat olivat ennen kaikkea metafyysisiä kosmologeja, jotka pyrkivät selittämään aineen luonnetta fysikalistisesti.
Monet esisokraattiset luonnonfilosofit ajattelivat, että vaikka aine voikin muuttua muodosta toiseen, kaikella aineella on jokin yhteinen perusta, joka ei muutu. Ajattelijat eivät olleet yhtä mieltä siitä, mikä tämä yhteinen perusta olisi, eivätkä he käyttäneet kokeita sen selvittämiseksi. Sen sijaan he hyödynsivät ennen kaikkea abstraktia päättelyä. Koska selityksissä ei turvauduttu mytologioihin, heistä tuli länsimaisen perinteen ensimmäisiä varsinaisia filosofeja.
Myöhemmät filosofit laajensivat tutkimuksiaan muille aloille. Esimerkiksi elealainen koulukunta tutki myös tietoteoriaa eli sitä, kuinka ihmiset saavat tietoa siitä mitä on olemassa.
Lukija
Lukija on epistolaa ja Vanhan testamentin tekstejä ortodoksisen kirkon jumalanpalveluksissa lukeva vihitty mieshenkilö. Lukijoita oli myös roomalaiskatolisessa kirkossa, mutta virka lakkautettiin Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen liturgisten uudistusten myötä.
Lukijan aste on pappeuden asteista ensimmäinen ja he kuuluvat alidiakoneiden ohella alempaan papistoon. Varsinaiseen, ylempään papistoon kuuluvat diakoni, pappi ja piispa.
Lukijan asuna on palveluksissa stikari, joka korvasi 1600-luvulle asti käytössä olleen lyhyen felonin ja kamisionin. Lyhyt feloni on kuitenkin edelleen käytössä lukijan vihkimistoimituksessa, missä se kuvaa sitä, että vihitty on astunut pappeuden ikeen alle. Lukijaksi kanonien mukaan voidaan vihkiä 15 vuotta täyttänyt mies. Lukija voi mennä naimisiin vielä vihkimyksensä jälkeen.
Aiemmin oli tavallista, että pappisseminaarin viimeisessä vaiheessa naimisissa tai kihloissa olleet opiskelijat vihittiin lukijoiksi koulutuksen lopussa; varsinainen diakoniksi ja edelleen papiksi vihkiminen tehtiin pääsääntöisesti asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen; ehdoton edellytys oli ortodoksin kanssa solmittu avioliitto tai selibaattilupaus. Nykyään on tavallista, että lukijaksi vihitty asevelvollinen toimii varusmiespappina.
Lukijan virka syntyi ilmeisesti hyvin varhain kristillisessä kirkossa, todennäköisesti jo 100-luvulla. Justinos Filosofi kuivaillessaan varhaiskristillistä jumalanpalvelusta kuvaa, miten lukija lukee Vanhan testamentin ja apostolien tekojen tekstejä sunnuntaijumalanpalveluksessa. Lukijan virka nähtiin varhaiskirkossa profeetallisena virkana. Kirkollinen kanonikokoelma "Canones Ecclesiastici" 100-luvulta luettelee lukijat korkearvoisemmiksi papistossa kuin diakonit. 300-luvun teos "Hippolytuksen kanonit" korostaa, että lukijalla tuli olla samat hyveet kuin diakonilla. Lukijan virka on tässä dokumentissa heti piispan ja presbyteerin eli papin jälkeen. Lukijan tuli pystyä lukemaan ja selittämään Raamatun kirjoituksia.
Lukijan vihkimys tapahtuu liturgian alussa, hetkiä luettaessa. Lukijan vihkii kheirotesialla aina piispa. Hippolytus Roomalainen huomauttaa, että lukijaa ei vihitä kätten päällepanemisella. Tämä tosin saattaa viitata kheirotonian ja kheirotesian eroon. Vihittäessä lukijalta leikataan hiuksia symboliksi Jumalan palvelijaksi alistumisesta. Antiikin aikana orjan vaihtaessa omistajaa tältä leikattiin hiukset. Hiusten leikkaamisen jälkeen lukijalle puetaan lyhyt feloni. Tämä feloni oli 1600-luvulle asti kamisionin lisäksi lukijan liturginen vaate. Lukija lukee tässä felonissa epistolan, jonka piispa määrää. Tämän jälkeen feloni riisutaan ja lukijalle puetaan stikari.
Lukijan tehtäviin kuuluu bysanttilaisen liturgian selittäjän Simeon Tessalonikalaisen mukaan:Lukija voi käyttää myös kirkkorakennuksen ulkopuolella päähineenä skufiaa.
Sarvivalaat
Sarvivalaat (Monodontidae) on hammasvalaisiin kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu kaksi elävää lajia: sarvivalas ("Monodon monoceros") ja maitovalas ("Delphinapterus leucas"). Molemmat lajit ovat sangen erikoisia. Niitä esiintyy vain pohjoisella arktisella alueella, harvoin Grönlannin eteläkärkeä etelämpänä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin valkovalaat.
Pyöriäiset
Pyöriäiset ("Phocoenidae") on tieteellisen luokittelun heimo, jonka edustajat ovat valaiden lahkon ("Cetacea") pienimpiä edustajia. Pyöriäisiin kuuluu kuusi lajia. Tunnetuin laji on pyöriäinen ("Phocaena phocaena").
Kaikilla pyöriäisillä on pyöreä nokka ja paljon hampaita. Ne ovat kooltaan pienempiä kuin delfiinit. Suurimmat voivat kasvaa 2,5 metriä pitkiksi. Pienin lajeista, "Phocoena sinus", kasvaa vain 1,5-metriseksi.
SBS Broadcasting
SBS Broadcasting B.V. on hollantilainen mediayhtiö, joka oli aiemmin osa kansainvälistä ProSiebenSat.1 Media -konsernia. ProSiebenSat.1 Media omistaa Euroopassa 22 radioasemaa sekä 26 televisiokanavaa. SBS Broadcasting perustettiin vuonna 1989, ja ProSiebenSat.1 Media osti sen kesäkuussa 2007. Sanoma hankki omistukseensa yhteistyökumppaneidensa kanssa SBS Broadcastingin belgialaiset ja hollantilaiset kanavat ProSiebenSat.1 Medialta huhtikuussa 2011. Sanoma myi huhtikuussa 2017 osuutensa SBS Broadcastingista Talpa Broadcasting Holdingille.
ProSiebenSat.1 Median suomalainen tytäryhtiö SBS Finland Oy omisti The Voice -radiokanavan, Iskelmän, Radio Cityn ja Radio Pookin.
SBS:lle kuului myös suomalainen televisiokanava The Voice.
Syyskuussa 2008 uudelleen toimintansa aloittanut TV5 ja The Voice näkyivät jonkin aikaa samalla kanavapaikalla, mutta nykyisin molemmilla on oma kanavapaikkansa. TV5 ei kuulunut SBS:ään, vaan se oli suoraan ProSiebenSat.1 Median omistuksessa.
Pontifex maximus
Pontifex maximus oli Rooman valtakunnan "pontifex"-papiston johtaja eli "pontifex"-kollegion esimies. Hänellä oli niin uskonnollista kuin poliittistakin valtaa. "Pontifex" tarkoittaa sillanrakentajaa ja viittaa papin välitystehtävään tämän ja tuonpuoleisen maailman välillä.
Yksi pontifex maximuksen tehtävistä oli tarvittaessa lisätä karkauspäiviä roomalaiseen kalenteriin. Ollessaan pontifex maximus Julius Caesar loi uuden Juliaanisen kalenterin.
Caesarin murhan jälkeen Marcus Aemilius Lepidus valittiin pontifex maximukseksi. Hän sai pitää virkansa sen jälkeenkin kun Augustus ajoi hänet maanpakoon. Lepiduksen kuoltua Augustus valittiin uudeksi pontifex maximukseksi ja tämän jälkeen uudet keisarit saivat myös tämän viran.
Nykyään paavit kantavat tätä nimikettä. Arvonimi otettiin ilmeisesti käyttöön keskiajalla takautuvasti.
"Annales maximi" olivat pontifex maximuksen pitämiä aikakirjoja.
Puolivälinkangas
Puolivälinkangas eli ”Puokkari” on yksi Oulun kaupunginosista ja Puolivälinkankaan suuralueen keskus. Se sijaitsee noin viisi kilometriä pohjoiseen Oulun keskustasta, valtatien 4 pohjoispuolella ja Pyykösjärven eteläpuolella. Puolivälinkankaalla asuu noin 3 000 asukasta. Suuri osa heistä asuu kaupungin omistamissa vuokrakerrostaloissa. Alueella on myös pääosin omistusasuntoja käsittäviä kerrostaloja. Lisäksi Puolivälinkangas käsittää suurehkon omakoti- ja rivitaloalueen.
Maastoltaan Puolivälinkangas on nimensä mukaisesti mäntykangasta. Siellä on Oulun ystävyyskaupungin Odessan kunniaksi perustettu Odessanpuisto. Alueella sijaitsee myös pururata.
Puolivälinkankaan vuonna 1975 rakennetun Pyhän Tuomaan kirkon on suunnitellut arkkitehti Juha Leiviskä.
Yläsiirtola on osa-alue, joka sijaitsee Castrenin urheilukeskuksen pohjoispuolella Puolivälinkankaan keskuksen eteläpuolella. Käytännössä Yläsiirtolan alueen muodostavat Lammintien, Mustikkatien, Puolukkatien, Juolukkapolun ja Karpalotien varsilla sijaitsevat rakennukset. Oulun kaupunki on määrännyt Yläsiirtolan suojelualueeksi ja alueen rakennukset ovat tiukkojen säännösten alla.
Alueella on pääosin vanhoja puurakenteisia omakotitaloja, joista osa on rakennettu jo 1920-luvun taitteessa ja osa sotien jälkeen rintamamiestaloina. Alueella on myös muutama hiukan uudempi talo.
Aluetta pidetään usein virheellisesti omana kaupunginosanaan, vaikka virallisesti se on vain osa-alue.
Yläsiirtolaa on tehnyt tunnetuksi 1990-luvun alusta toiminut kansanmusiikkiyhtye Yläsiirtola Ramblers.
Rotuaari
Rotuaari on Oulun ydinkeskustan kävelykatu. Kirkkokadun osa välillä Saaristonkatu–Pakkahuoneenkatu muutettiin kävelykaduksi kesällä 1987. Kävelykatuideaa oli kokeiltu Kirkkokadulla aiemminkin, syksyllä 1967, tällöin kadun nimenä oli "Viisristi", mutta kauppiaiden vastustuksen vuoksi kokeilua ei jatkettu. Kadun nimestä järjestetyn nimikilpailun voitti Matti Kessin nimiehdotus "Rotuaari". Rotuaari on vanha oululainen murresana ranskan kielen jalkakäytävää ("trottoir") tarkoittavasta sanasta.
Rotuaarin kivipallo on tunnettu muuallakin kuin Oulussa. Rotuaarin pallona yleisesti tunnettu teos on Seppo Valjuksen suunnittelema keskusaukion kaivohuoneveistos.
Aiemmin Rotuaari tunnettiin useilla eri nimillä. Nimitys "Lihatiski" katosi, kun tästä alun perin Saaristonkadun ja Pakkahuoneenkadun välillä kulkevasta Kirkkokadun osasta lanseerattiin kävelykatu.
Nykyään Rotuaariin kuuluu myös osa Kauppurienkadusta. Tällä hetkellä Rotuaaria ollaan laajentamassa Isokadulle.
Dolly (lammas)
Dolly (5. heinäkuuta 1996 – 14. helmikuuta 2003) oli ensimmäinen aikuisen solun DNA:sta kloonattu eläin. Dolly kloonattiin vuonna 1996 yli 250 epäonnistuneen yrityksen jälkeen. Dollyn luovuttajasisko oli rodultaan suomenlammas.
Kloonauksen tehnyttä ryhmää johti Edinburghin yliopiston professori Ian Wilmut.
Dolly jouduttiin lopettamaan kuusivuotiaana 14. helmikuuta 2003 viruksen aiheuttaman keuhkotulehduksen sekä niveltulehduksen takia, vaikka lampaiden normaali elinikä on noin 12 vuotta.
Varhaisen kuoleman epäiltiin johtuneen kromosomien telomeerien loppuunjakautumisesta, sillä Dolly-lammas kloonattiin jo erikoistuneesta (eli vanhasta) solusta, eli Dollyn solut olivat näin ollen yhtä vanhoja kuin sen lampaan, josta Dolly oli kloonattu. Dolly eli kuitenkin jatkuvasti asiantuntijoiden valvovan silmän alla, eikä merkkejä ennenaikaisesta vanhenemisesta ollut.
Dolly laitettiin kuolemansa jälkeen täytettynä näytteille Edinburghin kuninkaalliseen museoon.
Yle X3M
Yle X3M (aikaisemmin Radio Extrem) on Yleisradion ruotsinkielinen nuorisolle ja nuorille aikuisille suunnattu radiokanava. Se lanseerattiin vuonna 1997, kun ruotsinkielinen radiotoimi jakautui kahteen erilliseen kanavaan. Suomenkielisistä kanavista YleX on vastaavanlainen.
Kanavan nimen lyhenne X3M muodostaa ruotsinkielisen sanan "extrem" (suom."äärimmäinen") kun kirjoitusmerkit ja numero äännetään ruotsiksi, Ex-Tre-Em.
Kanava oli marraskuussa 2007 lakkautusuhan alla, koska Yleisradio joutuu tekemään säästötoimenpiteitä korjatakseen talouttaan. Ennakkoaikeista huolimatta Yleisradion hallintoneuvosto ei kuitenkaan lopulta esittänyt radiokanavan lakkauttamista, vaan lakkautti 1. tammikuuta 2008 YLE Extra -televisiokanavansa.
Romulus Augustulus
Romulus Augustulus tai Romulus Augustus (noin 460 – 507 tai myöhemmin) oli Länsi-Rooman viimeinen keisari. Hänen isänsä, hunni Attilan entinen sihteeri Orestes kohotti hänet valtaan 31. lokakuuta 475, kun oli ensin ajanut edellisen keisarin Julius Nepoksen Italiasta. Romulus oli tuolloin 14-vuotias, ja Orestes käytti poikaansa nukkehallitsijana. Itä-Rooman keisari ei koskaan tunnustanut hänen keisariuttaan. Tyytymättömien sotilaiden Italiaan kutsuma germaani Odovakar tappoi Oresteen ja syrjäytti Romuluksen syyskuun alussa vuonna 476. Romulus muutti huvilalle Napolin rannikolla ja nautti vuosittaista eläkettä. Odovakar jäi Italiaan kuninkaaksi muodollisesti Itä-Rooman keisarin vasallina. Hän palautti keisarin tunnusmerkit Itä-Roomaan.
Romulus Augustuluksen myöhemmistä vaiheista ei ole varmaa tietoa. Vuosina 507 ja 511 Teoderik Suuren sihteerit vahvistivat kirjeitse eläkkeen, jonka Teoderik oli myöntänyt eräälle Romulukselle ja hänen äidilleen Barbarialle. Kirjeissä mainitun Romuluksen on usein arveltu olevan Romulus Augustulus, mutta tätä on mahdotonta todistaa oikeaksi.
Romuluksen nimi on mielenkiintoinen. Alkuperäinen Romulus oli Rooman tarunhohtoinen perustaja, ja Augustus oli Rooman ensimmäinen keisari. Augustulus on tästä diminutiivimuoto, ”pikku-Augustus”. Diminutiivimuoto on historioitsijoiden jälkikäteen lisäämä ironinen ja hieman halventava muoto keisarin nimestä.
Rosenholz-aineisto
Rosenholz-aineisto (, ) on 280 000 tiedoston kokoelma, joka sisältää tietoa Itä-Saksan tiedustelupalvelun ulkomaanvakoiluosaston (Hauptverwaltung Aufklaerung) työntekijöistä. Listassa on pääasiassa entisessä Länsi-Saksassa työskennelleiden HVA:n agenttien oikeita nimiä.
Operaatio Rosewoodissa Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA sai Itä-Saksan hajotessa haltuunsa kokoelman erittäin salaisia asiakirjoja ja mikrofilmejä. Pitkien neuvotteluiden jälkeen aineisto toimitettiin Saksaan vuonna 2003. Palautuksen jälkeen BStU tarkisti tiedostot käännös- ja muiden virheiden varalta. Maaliskuusta 2004 asiakirjat ovat olleet periaatteessa julkisia, mutta niiden katseluun tarvitaan erillinen lupa. Vuonna 1990 alkanut "Operation Rosewood" (koodinumero 9910111-H) päättyi Yhdysvaltain puolustusministeriössä 17.3.2000.
Rosenholz-aineisto sisältää kolme kortistoa:Suomessa Korkein hallinto-oikeus (KHO) päätti helmikuussa 2012 ettei suojelupoliisin (Supo) tarvitse luovuttaa medialle aineistoa. Oikeuden mukaan aineisto on saatu osana tiedustelupalvelujen luottamuksellista tietojenvaihtoa. KHO arvioi, että Supon tietojen saanti voisi jatkossa vaarantua. Suomessa samankaltaisen Tiitisen listan salaaminen on aiheuttanut kuohuntaa mediassa.
Lucius Junius Brutus
Lucius Junius Brutus oli tradition mukaan toinen Rooman ensimmäisistä konsuleista vuonna 509 eaa. Brutus syrjäytti Rooman viimeisen kuninkaan Lucius Tarquinius Superbuksen ja perusti Rooman tasavallan.
Golem
Golem on juutalaisessa tarustossa esiintyvä olento, joka on muodostettu maasta tai savesta Kabbalan oppien mukaan ja herätetty eloon kirjoittamalla sen otsaan heprean kielen sana "emet" ’totuus’.
Taruston mukaan Golemin saa hengettömäksi pyyhkimällä sen otsasta ensimmäisen kirjaimen, alefin. Näin jäljelle jää "met", joka tarkoittaa ”hän on kuollut”. Alkuperäisen Golem-tarun mukaan prahalainen oppinut rabbi Löw herätti Golemin synagogan ja Prahan gheton suojelijaksi. Sapattina, lepopäivänä, myös Golemin oli määrä levätä eli hänestä oli tehtävä hengetön. Rabbin seurakunnan ollessa valmistautumassa erääseen sapattiin rabbi kuitenkin unohti pyyhkiä Golemin otsasta "emetin". Golem alkoi riehua ja hajottaa synagogaa, jolloin Löw joutui tuhoamaan Golemin.
Prahassa sijaitsee yhä Vanhauusi synagoga (Staronová Synagóga), jonne Golemin jäänteet on tarinan mukaan piilotettu. Synagogan ullakolle, jonne saviolento on suljettuna sinetöiydyn oven takana, johtaa pienet tikapuut. Etsinnöistä huolimatta golemia ei ole löydetty.
Golem on kirjoitettu moniin kaunokirjallisiin teoksiin, muun muassa itävaltalaissyntyisen kauhu- ja jännityskirjailija Gustav Meyrinkin kirjaan "Golem" ("Der Golem", 1915). Siinä Golemissa on paljon samankaltaisuuksia Frankensteinin hirviön kanssa. Myös Terry Pratchettin fantasiakirjassa "Savijaloilla" golemit ovat keskeisessä osassa. Golem esiintyy myös Michael Grantin fantasiakirjasarjassa "Mahtavat 12".
Golem on mukana useissa rooli- ja tietokonepeleissä. Näitä ovat Clash of Clans, Clash Royale, RuneScape, Final Fantasy ja Dungeons & Dragons. Golem tulee esiin myös Minecraftissa, tosin raudasta tehtynä versiona. Peleissä nimitys on laventunut tarkoittamaan monenlaisia keinotekoisia olentoja, ja golemit on usein lisäksi tyypitetty rakennusmateriaalinsa mukaan (esimerkiksi kivi-, savi-, liha- ja rautagolemeihin).
Epiktetos
Epiktetos (, 55 — n. 135) oli antiikin kreikkalainen stoalainen filosofi. Hän oli todennäköisesti syntynyt Hierapoliksessa, Fryygiassa, ja asui suurimman osan elämästään Roomassa.
Nuorena Epiktetos oli orjana Roomassa Neron vapauttamalle varakkaalle miehelle nimeltä Epafroditos. Hänen alkuperäistä nimeään ei tunneta — kreikan sana "epiktetos" merkitsee yksinkertaisesti ”hankittua”. Lopulta hänet vapautettiin, ja hän perusti oman filosofikoulun. Orjanakin hän opiskeli stoalaista filosofiaa Musonius Rufuksen alaisuudessa. Vapautumisensa jälkeen hän eli melko kovaa elämää sairaalloisena Roomassa. Lopulta hänestä tuli rampa kovan reumatismin vuoksi.
Keisari Domitianus ajoi Epiktetoksen yhdessä muiden filosofien kanssa maanpakoon joskus vuosien 89 ja 95 välillä. Tästä maanpaosta seurasi hänen elämänsä paras ajanjakso. Hän muutti Nikopolikseen Kreikkaan, ja perusti oman mainetta saaneen filosofikoulunsa. Jopa keisari Hadrianus vieraili koulussa, ja sen tunnetuimmasta oppilaasta Arrianoksesta tuli merkittävä historioitsija.
Epiktetos eli elämänsä yksinkertaisesti noudattaen stoalaista ajattelua. Hänen elämänsä oli opetuksen ja ajattelun täyttämää. Hänen tiedetään menneen naimisiin kerran vanhemmalla iällä, auttaakseen kasvattamaan lasta, joka olisi muuten jätetty kuolemaan.
Epiktetos eli Nikopoliksessa kuolemaansa asti.
Stoalaisten tapaan Epiktetos keskittyi filosofiassaan etiikkaan ja opetti oman elämänsä herrana olemista. Hänen mielestään stoalaisen opettajan tuli rohkaista oppilaitaan elämään filosofista elämää, joka johtaa lopulta "eudaimoniaan" (onnellisuuteen). Tarkoituksena oli turvata oma elämä elämällä järkevästi, eli hyveellisesti ja luonnon tahdon mukaan.
Epiktetoksen pääteos on "Enkheiridion" ("Käsikirja", suomennettu myös nimellä "Ojennusnuora"). Sen lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu kokoelma keskusteluja, "Diatribai" ("Keskusteluja"). Todennäköisesti hän ei ole kirjoittanut niitä itse, vaan ne on ylöskirjannut hänen opetuksistaan hänen oppilaansa Arrianos.Ensyklopedia-artikkeleita:
Teoksia:
Vapaasti ladattavia Epiktetoksen e-kirjoja:
Hiram Bingham
Hiram Bingham III (19. marraskuuta 1875 Honolulu, Yhdysvallat – 6. kesäkuuta 1956 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen tutkimusmatkailija ja poliitikko. Hän löysi inkakulttuurin suurimman löydetyn rauniokaupungin Machu Picchun koskemattomana Perusta. Myöhemmin hän toimi Connecticutin kuvernöörinä (7. tammikuuta – 8. tammikuuta 1925) ja Yhdysvaltain senaatin jäsenenä (1924–1933). Bingham toimi Connecticutin kuvernöörinä vain yhden päivän, lyhimmän ajan kuin kukaan muu Connecticutin kuvernööri, sillä hänet valittiin itsemurhan johdosta vapautuneelle senaattorin paikalle minkä hän otti vastaan.
Bingham oli protestanttilähetyssaarnaajien sukua. Hän muutti Havaijilta Yhdysvaltojen mantereelle täydentääkseen koulutustaan. Bingham kävi Phillips Academya Andoverissa, Massachusettsissa, mistä hän valmistui 1894. Hän hankki tutkinnon Yalen yliopistostä 1898, Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä 1900 ja Harvardin yliopistosta 1905. Hän opetti historiaa ja politiikkaa Harvardissa, minkä jälkeen hän toimi preceptorina Woodrow Wilsonin alaisuudessa Princetonin yliopistossa. Vuonna 1907 Yalen yliopisto nimitti Binghamin Etelä-Amerikan historian luennoitsijaksi.
Bingham ei ollut koulutettu arkeologi. Kuitenkin Bingham löysi suurelta osin kadotetun inkakaupunki Machu Picchun ollessaan luennoitsijana – myöhemmin professorina – Yalessa. Vuonna 1908 hän osallistui ensimmäiseen pan-amerikkalaiseen tieteelliseen konferenssiin Santiagossa, Chilessä. Ollessaan paluumatkalla Perun kautta paikallinen prefekti taivutteli hänet vierailemaan esikolumbiaanisessa Choquequiraon kaupungissa. Bingham julkaisi kertomuksen matkastaan teoksessa "Across South America; an account of a journey from Buenos Aires to Lima by way of Potosí, with notes on Brazil, Argentina, Bolivia, Chile, and Peru" (1911).
Bingham oli innostunut mahdollisuudesta löytää ennen tutkimattomia inkakaupunkeja ja palasi Andeille Yalen Perun-tutkimusmatkan mukana vuonna 1911. 24. heinäkuuta 1911 Melchor Arteaga johdatti Binghamin Machu Picchuun, joka oli lähes kaikkien unohtama lukuun ottamatta pientä joukkoa lähimmässä laaksossa asuvia ihmisiä (ehkä myös kaksi paikallista lähetystyöntekijää Thomas Payne ja Stuart McNairn tunsivat sen, sillä heidän jälkeläisensä väittävät, että he olivat kiivenneet raunioille vuonna 1906). Bingham toi kaupungin yleiseen tietouteen ja merkittäväksi turistikohteeksi. Binghamia on väitetty myös Indiana Jonesin esikuvaksi. Binghamin vuonna 1948 julkaistusta Machu Picchun löytöä kuvaavasta kirjasta "Lost City of the Incas" tuli menestysteos.
Bingham saavutti kapteenin arvon Connecticutin kansalliskaartissa vuonna 1916. Vuonna 1917 hänestä tuli lentäjä ja hän organisoi sotilasilmailukoulutusta. Hän palveli Yhdysvaltain viestijoukkojen ilmavoimissa ja Yhdysvaltain ilmavoimien edeltäjässä United States Army Air Servicessä saavuttaen everstiluutnantin arvon. Issoudunissa, Ranskassa, Bingham johti ilmavoimien lentosotakoulua.
Bingham meni naimisiin Alfreda Mitchellin kanssa 20. marraskuuta 1899. Heillä oli seitsemän poikaa. Eron jälkeen hän meni naimisiin Suzanne Carroll Hillin kanssa kesäkuussa 1937.
Jäniksen vuosi
Jäniksen vuosi on Arto Paasilinnan tunnetuin romaani. Kirja on vuodelta 1975, jolloin kiinalaisen horoskoopinkin mukaan oli jäniksen vuosi, ja sen kustantaja oli Weilin & Göös. Myöhemmin sitä ovat julkaisseet kirjakerhot, WSOY ja Gummerus. Kirja on käännetty 29 eri kielelle, muun muassa ranskaksi, hepreaksi, japaniksi, kiinaksi, koreaksi, turkiksi, venäjäksi, ukrainaksi, latviaksi ja liettuaksi.
Tarina kertoo turhautuneesta toimittajasta Kaarlo Vatasesta, joka kesäisellä työmatkallaan löytää vammautuneen jäniksenpoikasen, joka oli jäänyt Vatasen ja tämän työtoverin auton alle. Vatanen päättää heittää hyvästit entiselle elämälleen ja aloittaa huumorilla ja haikeudella alkavan seikkailun ympäri Suomea jäniksen kanssa. Vatanen tapaa mm. Kiuruveden entisen nimismiehen, joka on tutkinut harrastuksenaan Kekkosta. Erityisesti hän on tutkinut Kekkosesta otettuja valokuvia ja tullut siihen tulokseen, että Kekkonen oli 1960-luvun lopulla korvattu nuoremmalla kaksoisolennolla. Ajauduttuaan karhujahdissa Neuvosto-Venäjälle Vatanen palautetaan vankivaunussa Suomeen, jossa hänet erotetaan jäniksestä. Lähetettyään kirjeen Kekkoselle hän saa kiireesti jäniksensä yhteiseen selliin.
Romaani ilmestyi ranskaksi Éditions Denoëlin kustantamana vuonna 1989, ja saavutti heti suuren suosion sekä arvostelijoiden että lukijoiden parissa. Kirja julkaistiin nimellä "le Lièvre de Vatanen" (suom. Vatasen jänis), sillä kustantamo julkaisi samaan aikaan kirjasarjaa kiinalaisista horoskooppimerkeistä, eikä Paasilinnan romaania haluttu sekoitettavan jäniksen vuodesta kertovaan osaan. Jäniksen vuodesta on tullut Ranskassa kestosuosikki, jota myydään vuosittain tuhansia kappaleita
Teoksen pohjalta on tehty myös elokuvia, Risto Jarvan ohjaama kehuja saanut "Jäniksen vuosi" vuodelta 1977 ja ranskalaisen Marc Rivièren vähemmän kehuttu "Jäniksen vuosi" ("Le Lièvre de Vatanen") vuodelta 2006.
Antrooppinen periaate
Antrooppinen periaate (, ihminen), tarkoittaa väitettä, joka voidaan muotoilla seuraavasti: jotta kaikkeuden ominaisuuksia voitaisiin havaita, niiden tulee olla sellaisia, että havaitsijoita voi olla olemassa.