hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lyhytvarvaskiuru
Lyhytvarvaskiuru ("Calandrella brachydactyla") on pieni eteläeurooppalainen varpuslintu, joka toisinaan harhautuu Suomeen muuttomatkoillaan.
Lyhytvarvaskiuru on pienempi kuin tavallinen kiuru, vain noin 14 cm pitkä ja painaa noin 20–25 g. Se on vatsapuolelta valkoinen ja selkäpuolelta kiurumaisen ruskeankirjava. Kaulan sivulla on usein tumma täplä ja siivellä näkyy keskimmäisten peitinhöyhenten muodostama tumma juova. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Lyhytvarvaskiuru pesii Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Turkissa ja muualla Aasian lauhkeilla alueilla sekä Etelä-Venäjällä ja Mongoliassa. Maantieteellinen muuntelu on laajaa ja lajista tunnetaankin 7 alalajia. Se talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja Pohjois-Intiassa, ja muuttomatkoillaan moni lintu harhautuu pohjoisemmaksi. Euroopan populaatio on kooltaan 15–18 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Suomessa lajia tavataan vuosittain, ensihavainto on 2. marraskuuta 1930, ja se on myös pesinyt Itä-Suomessa.
Lyhytvarvaskiurut elävät pääasiassa kuivilla matalakasvuisilla avomailla, niin tasangoilla kuin kukkuloilla ja niin hiekka- kuin savimailla. Paikoin ne asuttavat myös matalapensaikkoisia avomaita. Muuttoaikoina lajia tavataan monenlaisilla avomailla. Se muodostaa joskus suuriakin usean sadan yksilön muuttoparvia, ja talvehtimisalueella Malissa on tavattu yli 10 000 yksilön kerääntymä.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa, joskus avoimesti. Munia on 3–6, tavallisesti 3 tai 4. Muna painaa 2,24 g. Naaras hautoo noin 13 päivää. Molemmat puolisot hoitavat poikasia, jotka jättävät pesän 9–10 päivän iässä, ja oppivat lentämään 12–13 päivää vanhoina. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Sukukypsä yksivuotiaana.
Lyhytvarvaskiuru syö siemeniä ja hyönteisiä sekä muita pieniä selkärangattomia, talvella enimmäkseen siemeniä.
Paranthropus robustus
Paranthropus robustus eli roteva-apinaihminen oli muinainen apinaihmislaji. Paleontologi Robert Broom löysi ensimmäiset todisteet lajista Etelä-Afrikasta vuonna 1938.
Kallon ominaisuuksista on päätelty lajin kehittyneen voimakasleukaiseksi pureskelijaksi. "P. robustus" söi todennäköisesti kasviksia ja juureksia, toisin kuin läheiset samaan aikaan eläneet ihmissuvun edustajat, jotka omaksuivat pääasialliseksi ravintolähteekseen lihansyönnin. "P. robustus" eli Afrikassa 2,0–1,2 miljoonaa vuotta sitten, se oli tukevarakenteinen ja omisti kuivaan ilmastoon sopeutuneen purukaluston voimakkaine lihaksineen, joilla pystyi syömään koviakin maan alta kiskottavia kasveja, joita oli saatavilla kuivassa ilmastossa ympäri vuoden. Lajin kallo muistuttaa hieman nykyisen gorillan kalloa ja myös hampaat poikkeavat "Homo"-suvun lajien ominaisuuksista.
Swartkrans-nimisen paikan luolista läheltä Johannesburgia on löydetty fossiileja 130 yksilöstä sekä muista apinaihmisistä ja aikansa eläimistöstä. "Paranthropus robustus" oli ensimmäinen sukunsa laji, joka löydettiin. Myöhemmin on samasta suvusta löydetty lajit "P. boisei" ja "P. aethiopicus". Keskiverto "P. robustus" hädin tuskin eli yli 17-vuotiaaksi. Aivotilavuus lajilla oli vain nykyisen simpanssin luokkaa, 410–530 kuutiosenttimetriä, painon ollessa 40–50 kg ja pituuden 1,2 metriä tai alle. Naaraat olivat uroksia pienempiä.
Mustaotsalepinkäinen
Mustaotsalepinkäinen ("Lanius minor") on Kaakkois-Euroopassa ja Etu-Aasiassa pesivä lepinkäisten suvun varpuslintu. Yleisväriltään harmaan, sukulaistaan isolepinkäistä suuresti muistuttavan mustaotsalepinkäisen siivet, yläperä ja silmien yli kulkeva naamio ovat mustat, ja siivissä on valkea läikkä. Linnun pituus on noin 20 cm.
Mustaotsalepinkäinen talvehtii etelässä, mutta harhautuu joskus muuttomatkoillaan myös Länsi-Eurooppaan. Se syö pääasiassa isoja hyönteisiä, pikkulintuja, jyrsijöitä ja liskoja.
Lajin nimesi Johann Friedrich Gmelin.
M/S Fenno Express
M/S Fenno Express oli Oy Vasa-Umeå Ab:n, vuodesta 1980 Vaasanlaivat-Vasabåtarna, omistama alus vuosina 1971–1985. Alus valmistui vuonna 1965 nimellä M/S Prinsessan Desirée Ruotsalaiselle Rederi Ab Göteborg - Frederikshavn Linjen:ille (Sessan Linjen). Alus rakennettiin Aalborg Skipsværft:in telakalla Ålborgissa Tanskassa.
Alus myytiin vuonna 2004 Intialaiselle romuttamolle.
Punajalkahaukka
Punajalkahaukka ("Falco vespertinus") on itäeurooppalainen petolintu, joka joskus harhautuu länteen. Suomessa punajalkahaukkoja tavataan vuosittain pääosin toukokuussa ja elo-syyskuussa. Joinain vuosina tapahtuu voimakkaita invaasioita, jolloin lintuja voi harhautua Suomeen kymmeniä - 2005 syksyllä havaittiin jopa satoja nuoria punajalkahaukkoja.
Pituus 28-34 cm, siipien kärkiväli 65-75 cm. Muistuttaa muodoltaan muita pieniä jalohaukkoja, kuten nuolihaukkaa ja tuulihaukkaa. Siivet ovat pitkähköt ja pyöreäpäiset, pyrstö pitkä. Ei yhtä jäntevän ja voimakkaan oloinen kuin nuolihaukka.
Vanha koiras on kokonaan tummanharmaa, mutta jalat ja alaperä ovat tummanpunaiset. Käsisiiven yläpuoli erottuu hyvässä valossa vaaleamman hopeanharmaana. 
Naaras on alta selkeän oranssi, päältä ruskean. Silmillä on "rosvonaamari" ja päälaki on vaalea, vrt. nuolihaukka. Nuori lintu muistuttaa paljon nuorta nuolihaukkaa, mutta pyrstösulat ovat poikittaisviiruiset, päälaki ja niska vaaleat, naamakuviot erilaiset ja yläpuoli on ruskeampi.
Punajalkahaukka pesii Itä-Euroopassa ja Aasiassa ja talvehtii Afrikassa. Elää aroilla ja muilla avomailla, soilla ja viljelysalueilla. Pesinyt Suomessa jokusen kerran satunnaisena yksittäispesijänä. Muuttoaikoina levähtää viljelysseuduilla. Suomessa pesivän kannan suuruudeksi arvioidaan 0–5 paria, silti esim. vuoden 2005 syysmuutossa niitä nähtiin maassamme noin 350 yksilöä.
Syö pääosin isoja hyönteisiä ja joskus pikkunisäkkäitä.
Äidinlyyra
Äidinlyyra on Suomessa uuden ylioppilaan yleensä ennen lakkiaistilaisuutta äidilleen antama kunnianosoitus niin kasvatuksesta kuin muustakin huolenpidosta. Äidinlyyra on usein 16 millimetrin korkuinen, rintaan kiinnitettävä lakkilyyran kaltainen kultainen koru, mutta se voi yhtä hyvin olla niin kaula- kuin rannekorukin. Lyyran saanut äiti voi käyttää lyyraa oman lapsensa lakkiaisten lisäksi myös vieraillessaan muiden lakkiaisissa tai tärkeissä perhejuhlissa.
Yleensä äidillä on yksi lyyra kutakin valmistunutta lasta kohden, ja niitä kaikkia pidetään yleensä samanaikaisesti rinnassa. Äidinlyyra kiinnitetään vasemmalle eli sydämen puolelle, kun taas tavallisia rintakoruja pidetään oikealla puolella.
Äidinlyyroja voi olla kahdessakin sukupolvessa; joissakin suvuissa on tapana, että myös lapsenlapset lahjoittavat äidin- ja isänäidille omat kappaleensa.
Pentti
Pentti on suomalainen miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä ja paikannimenä. Se on samaa alkuperää kuin ruotsinkielinen miehen etunimi Bengt.
Alun perin se on kutsumamuoto latinalaisperäisestä nimestä Benedictus, joka merkitsee siunattua. Muotoon "Pentti" on päästy ruotsalaisen "Bente"-muodon välityksellä. Pentin nimipäivä suomalaisessa kalenterissa on 21. maaliskuuta, joka on katolisessa pyhimyskalenterissa Benedictus Nursialaisen muistopäivä. Ortodoksisessa kalenterissa hänen muistopäivänsä ja samalla Pentin nimipäivä on viikkoa aikaisemmin, 14. maaliskuuta, jota paitsi Pentti-nimi on myös Teopemptosin muistopäivänä 5. tammikuuta, vaikkei Pentillä ole suoranaista yhteyttä Teopemptosiin. Karjalassa ortodoksit ovat käyttäneet Penttiä myös Panteleimonin kutsumanimenä.
Pentti-nimi on annettu vuoden 2015 loppuun mennessä jonain etunimenä 59 424 suomalaiselle miehelle ja alle 10 naiselle. Sukunimellä Pentti oli 3. maaliskuuta 2013 Suomen väestötietojärjestelmässä 844 nimenkantajaa.
Pentti otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1890. Se on todella tavallinen nimi varsinkin 1920–1950-luvuilla syntyneiden suomalaismiesten keskuudessa. Vuosina 1924–1953 nimen sai joka vuosi yli tuhat vauvaa. Se oli suosittu etenkin 1930-luvulla, jolloin se oli Suomen suosituin poikien ensimmäinen nimi. Absoluuttisen määrän perusteella Penttien yleisin syntymävuosi on kuitenkin 1946, jolloin nimen Pentti sai 1 815 lasta. 1950-luvun jälkeen Pentti ei ole enää lukeutunut suosikkinimiin, vaikkakin sen on 2000-luvullakin saanut noin 40–50 lasta vuodessa. On ennustettu, että Pentti tulee olemaan jälleen suosittu nimi 2020-luvulla.
Historian henkilöistä puhuttaessa on Suomessa vaikuttaneista ruotsalaisen nimen Bengt kantajista saatettu käyttää suomenkielistä nimimuotoa Pentti.
Pentti esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Lokakuussa 2015 Pentti oli nykyisenä sukunimenä 838 suomalaisella. Muita etunimeen Pentti perustuvia suomalaisia sukunimiä ovat Penttilä ja Penttinen.
Paikannimissä Pentti esiintyy Suomessa etenkin talonnimenä. Tämännimisiä taloja löytyy Suomesta kolmisenkymmentä ja nimi esiintyy myös kyläkunnan ja kaupunginosan nimenä. Myös Penttilä on Suomessa yleinen talonnimi ainakin parilla sadalla esiintymällä ja se on Suomessa myös usean kylän, kyläkunnan tai kaupunginosan nimenä.
Fokaksen pylväs
Fokaksen pylväs on Forum Romanumille Rostran eteen vuonna 608 pystytetty muistopylväs. Se pystytettiin keisari Fokaksen kunniaksi, ja se on viimeinen Forum Romanumille tehty rakennelma. Tämä 13,6 m korkea korinttilainen pylväs seisoo kuutionmuotoisella valkealla marmorisokkelilla. Sokkelin tiilistä tehty jalusta ei ollut aikoinaan esillä, vaan paljastui vasta 1800-luvulla tehdyissä kaivauksissa.
Ei ole tiedossa, minkä tapahtuman kunniaksi pylväs pystytettiin. Fokas oli muodollisesti lahjoittanut Pantheonin paavi Bonifatius IV:lle, joka omisti sen kaikille pyhille marttyyreille, joiden joukkoon lisättiin keskiajalla Neitsyt Maria ("Santa Maria ad Martyres"). Pylvään huipulla oli kullattu Fokaksen patsas, mutta luultavasti patsas ei pysynyt siellä kauankaan. Vuonna 610 Fokas kaapattiin, häntä kidutettiin, hänet surmattiin ja hänen raajansa hakattiin irti vartalosta. Kaikki Fokasta esittävät patsaat kaadettiin.
Pylväs sijaitsee edelleen sillä paikalla, jonne Fokas sen pystytti uudelleen, mutta pylväs itse on peräisin jostakin aiemmasta rakennuksesta (mahdollisesti 100-luvulta). Se näkyy kauas ja on siksi ollut pitkään Forum Romanumin maamerkki. Se esiintyy useissa aluetta esittävissä maisemamaalauksissa.
Zlatko Zahovič
Zlatko Zahovič (s. 1. helmikuuta 1971, Maribor, Slovenia) on slovenialainen entinen jalkapalloilija. Hänen viimeiseksi seurajoukkueekseen jäi portugalilainen SL Benfica, jossa hän lopetti uransa vuonna 2005. 180 senttimetriä pitkän ja 76 kilogrammaa painavan Zahovičin pelipaikka oli hyökkäävä keskikenttäpelaaja, niin sanottu piilokärki.
Zahovič pelasi ennen Benficaa Etelä-Euroopan suurseurojen FC Porton, Olympiakosin ja Valencia CF:n riveissä. Vuonna 2001 hän esiintyi Valencian paidassa Mestareiden liigan loppuottelussa, jonka kuitenkin voitti saksalainen FC Bayern München rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Zahovič pääsi ampumaan yhden rangaistuspotkun, mutta Oliver Kahn torjui sen vaivattomasti. Zahovič tunnettiin erittäin kuumapäisenä ja tulisieluisena pelaajana, mikä oli syy useisiin seuravaihtoihin. Hän kärsi myös urallaan useita loukkaantumisia.
Zahovič kuului pitkään Slovenian maajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Hän edusti maataan vuonna 2000 Hollannin ja Belgian EM-kilpailuissa tehden niissä kolme maalia, sekä vuonna 2002 Japanin ja Etelä-Korean MM-kilpailuissa. Vuoden 2002 MM-turnauksesta temperamenttinen Zahovič lähetettiin kuitenkin jo ensimmäisen ottelun jälkeen kotimatkalle hänen käytyään kiivaan riidan valmentaja Srecko Katanecin kanssa. Kaikkiaan Zahovič pelasi 80 maaottelua ja teki niissä 35 maalia. Hän on Slovenian maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Vuonna 2008 Zahovič nimettiin NK Mariborin jalkapallojohtajaksi.
Jarmo Virmavirta
Jarmo Virmavirta (s. 9. toukokuuta 1940 Kullaa) on suomalainen lehtimies, päätoimittaja ja politiikan vaikuttaja.
Hän aloitti toimittajana Satakunnan Kansassa vuonna 1965 ja työskennellyt muun muassa uutistoiminnan päällikkönä Yleisradiossa, vastaavana päätoimittajana Turun Sanomissa 1983–1990, päätoimittajana Uudessa Suomessa 1990–1991, Länsi-Suomessa 1994–1996 ja kokoomuksen Nykypäivässä 1996–2001 sekä Kansallisen Kokoomuksen tiedotuspäällikkönä. Luottamustoimia hänellä on ollut sananvapaustoimikunnan puheenjohtajana ja Ulkopoliittisen instituutin hallituksen puheenjohtajana. Suomi-Seuran puheenjohtajana Virmavirta toimii myös ulkosuomalaisparlamentin puhemiehenä. Suomi-Seura r.y. on maailmalla olevien, sinne lähtevien ja sieltä palaavien suomalaisten etu-, asiantuntija- ja palvelujärjestö. Suomi-Seura välittää ajanmukaista Suomi-kuvaa maailmalle ja tekee ulkosuomalaisuutta tunnetuksi myös Suomessa.
Politiikkaan hän lähti Matti Virkkusen valitsijamiesehdokkaaksi ja vaikutti kokoomuksen niin sanotuissa remonttimiehissä.
Virmavirta on julkaissut lukuisia kirjoja. Presidentti Halonen myönsi Virmavirralle professorin arvonimen.
Heinäkuussa 2018 Virtavirta järjesti Virossa kohua herättäneen Viron ja Suomen tulevaisuusvisioita käsitelleen keskustelutilaisuuden, jossa esiintyi myös Suomen entinen pääministeri Esko Aho. Viron "Postimees"-lehden mukaan tapahtuman kutsussa oli jätetty mainitamatta Ahon tehtävä Venäjän valtiolle kuuluvan Sberbankin hallintoneuvostossa, mikä herätti ihmetystä.
Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkue
Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkue edustaa Yhdysvaltoja kansainvälisissä miesten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkue toimii Yhdysvaltain jalkapalloliiton alaisuudessa.
Yhdysvaltain maajoukkueen parhaat menestysvuodet ajoittuvat sen alkuaikoihin. Joukkue oli mukana jo ensimmäisissä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa Uruguayssa 1930, missä se pelasi historian ensimmäisessä MM-turnausottelussa Montevideossa Belgian jalkapallomaajoukkuetta vastaan (3–0 voitto). Samassa turnauksessa joukkueen pelaaja Bert Patenaude teki MM-kisojen ensimmäisen hattutempun 3–0-voittoon päättyneessä ottelussa Paraguayta vastaan. Joukkue saavutti kisoissa pronssia, mikä on vielä tänäkin päivänä sen paras MM-kisasijoitus.
Vuoden 1950 MM-kisoissa Brasiliassa joukkue vastasi eräästä MM-kilpailujen suurimmasta yllätyksestä, kun se voitti ennakkosuosikkijoukkue Englannin maalein 1–0. Aiemmin samainen Englannin joukkue oli rökittänyt koko muun Euroopan parhaista pelaajista kootun tähdistöjoukkueen 6–1. Voitostaan huolimatta Yhdysvaltain taival kisoissa päättyi alkulohkoon, kun se hävisi Espanjalle. 
Brasilian kisojen jälkeen Yhdysvallat selviytyi seuraavan kerran MM-kisoihin vasta vuoden 1990 Italian kisoihin, missä se ei saavuttanut pistettäkään. Seuraavana vuonna se voitti kautta aikain ensimmäisen CONCACAF Gold Cupin. Vuoden 1994 MM-kisoihin se selviytyi isäntämaana automaattisesti ja selviytyi lohkovaiheesta jatkoon, mutta putosi heti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella hävittyään Brasilialle. 1998 Ranskan MM-kisoissa joukkue ei onnistunut tekemään yhtään maalia ja sijoittui viimeiseksi omassa alkulohkossaan. Sen sijaan neljä vuotta myöhemmin Japanin ja Etelä-Korean MM-turnauksessa se saavutti parhaan MM-kisasijoituksensa sitten vuoden 1930, missä se voitti ensimmäisellä pudotuspelikierroksella maanosalohkonsa perinteisen mahtijoukkueen Meksikon maalein 2–0, mutta hävisi puolivälierissä lopulta hopealle sijoittuneelle Saksalle 0-1. Joukkue selviytyi myös 2006 Saksan MM-kisoihin, joissa se jäi kuitenkin alkulohkoon hävittyään Tšekille ja Ghanalle sekä pelattuaan tasan Italian kanssa. Turnauksen jälkeen valmentaja Bruce Arena jätti tehtävänsä. Kesäkuussa 2009 Etelä-Afrikan MM-kisoihin valmistavassa turnauksessa Confederations cupissa Yhdysvallat sijoittui toiseksi. Välierissä Yhdysvallat pudotti jatkosta hallitsevan Euroopan mestarin Espanjan ja loppuottelussa Brasilia oli Yhdysvaltoja parempi maalein 2–3. Yhdysvallat johti ottelua jo 2–0 puoliajalla, mutta Brasilia voitti lopulta mestaruuden.
Valomikroskooppi
Valomikroskoopin toiminta perustuu valon amplitudin muuttumiseen eri lailla eri aineissa. Valomikroskoopin erotuskyky on noin 200 nm ja solun rakenteesta sillä voidaan erottaa solulima ja solukalvo. Pienempien yksityiskohtien tarkasteluun voidaan käyttää puolestaan elektronimikroskooppia. Koska solun eri osien absorptioerot ovat pieniä, soluja tutkiessa eri osat tulee värjätä. Värjäyksessä käytetään yleisimmin orgaanisia aromaattisia yhdisteitä.
Fluoresenssimikroskopiassa käytetään UV-valoa aiheuttamaan näytteeseen viritystiloja, joiden purkautuessa nähdään fluoresenssivaloa.
Laserkonfokaalimikroskopiassa näytteen jokaista pistettä säteilytetään laservalolla erikseen. Laservalo saa näytteessä aikaan viritystiloja, joiden purkaukset näkyvät valona. Kuva muodostetaan tietokoneen avulla, jolloin saadaan kolmiulotteinen vaikutelma.
Riuttatiira
Riuttatiira ("Thalasseus sandvicensis", aiemmin "Sterna sandvicensis") on laajalle levinnyt suurehko merilintu. Levinneisyysalueen mukaan se jaetaan joskus kolmeen alalajiin, "T. s. sandvicensis" Euroopassa ja Afrikassa, "T. s. acuflavida" Pohjois-Amerikassa ja "T. s. eurygnatha" Etelä-Amerikassa. Suomessa se ei vielä (2006) ole pesinyt, vaikka satunnaisia yksilöitä Itämeren rannoilla onkin vieraillut.
Selkä ja siivet ovat harmaat, kaula rinta ja pään alaosa valkeat, silmien yläpuoli kesällä musta, loppukesästä talveen otsa valkoinen. Pitkä, kapea tikkunokka musta keltaisella kärjellä. Kookkaampi kuin Suomen yleisimmät tiirat, mutta räyskää pienempi. 
Pituus on 35–45 cm, siipien kärkiväli 85–105 cm, paino 80–100 grammaa.
Riuttatiira ei kuulu Suomen pesimälinnustoon, mutta jo Viron rannikoilla näitä kauniita vaaleita tiiroja tapaa pesimästä. Riuttatiiroja kiertelee kuitenkin Suomenkin merenrannikoilla vuosittain huhti-elokuussa. Suurin osa havainnoista tulee Suomenlahdelta ja Lounaissaaristosta, mutta monesti lajin satunnaisia kiertelijöitä saattaa tavata myös mm. Porin seudulta. Vuonna 2007 riuttatiirasta tehtiin Suomessa ainakin 10 havaintoa, joiden perusteella eri yksilöitä havaittiin noin 6–9. Parhaiten laji oli havaittavissa Hangossa, jossa laji havaittiin yhteensä 7 kertaa (ilmeisesti 5 eri yksilöä koko vuoden aikana).
Riuttatiira ei ole yhtä aggressiivinen kuin lapintiira ja naurulokki, ja se pesii joskus näiden lähellä ollakseen suojassa pedoilla.
Riuttatiira syö pääasiassa pieniä kaloja rannikolla tai avomerellä.
Eteläsaarenruskokiivi
Eteläsaarenruskokiivi ("Apteryx australis") on Uudessa-Seelannissa elävä lentokyvytön kiivilintu.
Eteläsaarenruskokiivi ja pohjoissaarenruskokiivi "A. mantelli" (Bartlett, 1852) tunnettiin aiemmin samala lajina, mutta ne on eroteltu sittemmin toisistaan. Jäljelle jäänyt "Apteryx australis" on jaettu kahteen alalajiin.
Eteläsaarenruskokiivi on kiiveistä suurin, 50–65 cm pitkä. Koiras painaa puolestatoista kolmeen kiloa, naaras kahdesta neljään kiloa. Sen vartaloa peittävä höyhenpeite on karkea ja suojaa lintua sen liikuskellessa pimeässä pensaikossa. Muinoin maorimetsästäjät käyttivät sen nahkaa vaatteina. Luonnossa etelänruskokiivit elävät noin 20 vuotta, tarhassa 30–40 vuotta.
Eteläsaarenruskokiivi elää Uuden-Seelannin Eteläsaarella ja Stewartinsaarella. Vuonna 2013 populaation kooksi arvioitiin 21 350 yksilöä.
Eteläsaarenruskokiivi pysyy tiheissä metsissä joissa on paljon suojaa ja vähän petoeläimiä.
Kiivit pariutuvat koko elämäkseen. Puolisot kaivavat pesäkuopan maahan yhdessä lopputalvesta tai alkukeväästä. Eteläsaarenruskokiivi munii yhden suuren munan ja 4–6 viikon kuluttua toisen munan. Muna painaa 1/3 naaraan massasta ja se on massaan nähden suurin linnun muna. Haudonta kestää noin 11 viikkoa ja poikaset jättävät pesän 3–10 päivän ikäisinä. Koiras on sukukypsä 18 kuukauden ikäisenä, naaras vasta noin 4-vuotiaana.
Ravinnokseen kiivit kaivavat maasta pikkueläimiä tai maahan karisseita hedelmiä ja marjoja.
University College London
University College London eli UCL on yksi Lontoon suurista yliopistoista. Suurin osa yliopiston rakennuksista sijaitsee Bloomsburyssa ja sen päärakennus on Gower Streetillä. UCL kuuluu Russell-ryhmään, johon kuuluu suurin osa Yhdistyneen kuningaskunnan parhaista yliopistoista. Yliopistossa on yli 18 000 opiskelijaa ja lähes 4 000 akateemista työntekijää. Professoreiden lukumäärällä mitattuna UCL on Yhdistyneen kuningaskunnan suurin. Yliopiston yhteydessä toimii iso sairaala, University College Hospital. UCL on yksi Lontoon yliopiston alle kuuluvista collegeista.
UCL perustettiin vuonna 1826 nimellä University of London. Sen tarkoituksena oli tarjota maallinen vaihtoehto uskonnollisten yliopistojen, kuten Oxfordin tai Cambridgen, rinnalle. Yliopiston henkisenä isänä pidetään filosofi Jeremy Benthamia, joka ajoi korkeakoulutuksen tarjoamista kaikille uskontoon, rotuun tai sukupuoleen katsomatta. Jeremy Benthamin testamentin mukaisesti hänen ruuminsa säilöttiin, ja se on edelleen esillä yliopiston päärakennuksen aulassa.
Pierre
Pierre tarkoittaa seuraavia:
Huomenlahja
Huomenlahja on aviomiehen vaimolleen hääyötä seuraavana aamuna antama lahja. Aiemmin huomenlahja saattoi olla vaikkapa lehmä, torppa, astioita tai rahaa. Nykyaikana huomenlahja on usein koru, kello tai vastaava. Myös morsiamet haluavat nykypäivänä usein muistaa tuoretta aviomiestään lahjalla.
Huomenlahjalla ei nykyään ole syvällisempää merkitystä, kuin se, että puolisot yksinkertaisesti haluavat antaa toisilleen jotain juuri alkaneen avioliiton kunniaksi. Huomenlahjan tarkoitus historiassa oli kuitenkin turvata vaimon toimeentulo mahdollisen leskeksitulon jälkeen. Huomenlahjan antaminen oli jopa säädetty lailla.
Kun aviopuolisot saivat avio-oikeuden toistensa omaisuuteen, huomenlahja menetti merkityksensä. Se on kuitenkin jäänyt perinteeksi, jolla voi muistaa uutta aviopuolisoaan ensimmäisenä yhteisenä aamuna.
Huomenlahjalla oli aikaisemmin Suomessa oikeudellista merkitystä sellaisissa avioliitoissa, jotka oli solmittu ennen 1. tammikuuta 1879. Vuonna 1879 tai sen jälkeen solmituissa avioliitoissa huomenlahja ei tullut kysymykseen alla olevien määritelmien mukaisena.
Huomenlahjan saattoi määrätä mies, omasta omaisuudestaan ja ennen vihkimistä, tulevalle vaimolleen. Lahjan sai antaa joko kiinteänä tai irtaimena omaisuutena mutta ei kummassakaan näistä lajeista yhdessä. Huomenlahjasta saatettiin määrätä myös laissa.
Jos vaimo kuoli ennen miestään, huomenlahja kävi mitättömäksi. Samoin lahja mitätöityi, jos vaimo tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta surmasi miehensä taikka huoruusrikoksen kautta oli syypää avioliiton purkautumiseen. Jos kaupungissa asuvilla aviopuolisoilla oli lapsia, huomenlahjaa ei annettu.
Jos mies kuoli eikä huomenlahjaa ollut määrätty, sai vaimo puolet siitä, mitä mies olisi enintään voinut huomenlahjaksi antaa. Lapsilla tai miehen perillisillä oli valta antaa tällainen huomenlahja oman harkintansa mukaan joko irtaimena tai kiinteänä omaisuutena.
Termiä "huomenlahja" käytettiin myös työmarkkinajärjestöjen hallituksen muodostajalle Paavo Lipposelle kesken hallitusneuvottelujen antamasta julkilausumasta, jolla järjestöt sitoutuivat tukemaan alhaisen inflaation tavoitetta. Lipponen oli pyytänyt järjestöiltä tämän suuntaista kannanottoa.
Clayton Ince
Clayton Ince (s. 12. heinäkuuta 1972 Arima) on trinidadtobagolainen jalkapallomaalivahti.
Ince aloitti jalkapalloharrastuksensa puolustajana siirtyen maalivahdiksi myöhemmin. Hän oli Trinidad ja Tobagon maalivahti, kun sen nuorten maajoukkue selvisi nuorten MM-kilpailuihin Portugaliin vuonna 1991. Samana vuonna hän aloitti uransa Trinidad ja Tobagon pääsarjassa Defence Force -joukkueessa. Vuonna 1997 Trinidad ja Tobagon jalkapalloliitto nimetti Incen vuoden jalkapalloilijaksi.
Vuonna 1999 Ince meni kokeelle waleslaiseen Wrexhamin joukkueeseen, joka pelasi Englannin kolmannessa divisioonassa. Seuralla ei kuitenkaan ollut varaa palkata Incea, mutta hän sai sopimuksen Crewe Alexandralta, joka pelasi Englannin toisessa divisioonassa. Ince ei kahden ensimmäisen kauden aikana saanut Crewessä juurikaan peliaikaa, vaikka kävi Dundeessa lainassa, mutta kaudella 2001–2002 hän nousi seuran ykkösmaalivahdiksi. Vuonna 2005 hän siirtyi sopimuksensa umpeuduttua Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Coventry Cityyn, jossa hän joutui tyytymään kakkosmaalivahdin rooliin.
Ince teki ensiesityksensä Trinidad ja Tobagon jalkapallomaajoukkueessa 4. huhtikuuta 1997, jonka jälkeen hän on pelannut yhteensä 63 maaottelua (tilanne toukokuu 2006). Hänet on valittu kahdesti Caribbean Cup -turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Ince kuului Trinidad ja Tobagon joukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt pelaamaan.
Hard Rock Hallelujah
"Hard Rock Hallelujah" on suomalaisen metalliyhtye Lordin vuonna 2006 julkaisema kappale, "The Arockalypse" -albumin ensimmäinen singlejulkaisu ja yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista. Kappaleella Lordi voitti ensimmäisenä Suomen edustajana Eurovision laulukilpailun Ateenassa vuonna 2006 tekemällä samalla kaikkien aikojen piste-ennätyksen keräämällä yhteensä 292 pistettä sekä semifinaalissa että finaalissa. Kappaleesta tuli kansainvälinen menestys, ja siitä tuli Lordin menestynein singlejulkaisu sitten vuoden 2002 singlen "Would You Love a Monsterman?". Kappale on mukana myös "Hills Have Eyes 2" -soundtrackilla.
Suomalaiset rikkoivat 26. toukokuuta 2006 karaokelaulun maailmanennätyksen, kun noin 80 000 ihmistä lauloi "Hard Rock Hallelujah" -kappaleen Helsingin Kauppatorilla järjestetyssä kansanjuhlassa.
"Hard Rock Hallelujah" palkittiin Emma-gaalassa vuoden 2006 parhaaksi kappaleeksi. Lordi voitti myös neljä muuta sarjaa.
Kappaleesta on julkaistu kaksi musiikkivideota. Ensimmäinen versio oli keväällä 2006 julkaistu Pete Riskin ohjaus. Keväällä 2007 Antti J. Jokinen ohjasi kappaleesta uuden videon, joka esitettiin vuoden 2007 euroviisujen avausvideona.
Alkuperäinen musiikkivideo vuodelta 2006 kertoo yhdysvaltalaisesta high schoolista ja sen koulukiusatusta opiskelijatytöstä (Leina Ogihara), joka kuuntelee hard rock/heavy metal-musiikkia. Kesken liikunnantunnin koulusta menee sähköt ja Lordi saapuu paikalle. Musiikkivideo päättyy siihen, että yhtye ja tyttö valtaavat koulun ja muuttavat koulukiusaajat zombieiksi ja orjikseen.
Vuonna 2007 tehty "Hard Rock Hallelujah Eurovision Edition" -musiikkivideo sijoittuu Lappiin ja kertoo suomalaisesta mytologiasta. Musiikkivideon keskeissä roolissa on Lapin Peikko (Jasper Pääkkönen), joka vaeltaa pitkin Lapin erämaita, kunnes kohtaa Lordin. Musiikkivideo tehtiin euroviisujen avaukseen, joten loppuosa videosta oli suora lähetys euroviisuista 2007.
Kappale julkaistiin singlenä helmikuussa 2006 ja se oli ensimmäinen singlejulkaisu "The Arockalypselta". Singlestä on kolme versiota. Saksan ja Keski-Euroopan markkinoita varten tehdyssä painoksessa ykkösraitana on ainoastaan "Hard Rock Hallelujah (Eurovicious radio edit)" ja toisena kappaleena "Supermonstars". Singlestä on ulkomailla saatavilla myös DualDisc -versio, jonka audiopuolelta on samat raidat kuin suomalaisesta singlestä. DVD-puolella on musiikkivideot kappaleisiin "Hard Rock Hallelujah", "Blood Red Sandman" ja "Devil Is a Loser". Single on pakattu pahvikansiin.Uusi basisti OX esiintyy singlen kansikuvassa ja jäsenluettelossa, vaikkei soitakaan kappaleessa.
Benedictus XII
Benedictus XII (oik. Jacques Fournier) (k. 25. huhtikuuta 1342) oli Rooman piispa ja katolisen kirkon johtaja. Paavina hän toimi 20. joulukuuta 1334 – 25. huhtikuuta 1342. Hänen virkakaudellaan aloitettiin Paavien palatsin (Palais des Papes) rakennustyöt Avignonissa.
Moppi
Moppi on siivousväline, jolla puhdistetaan lattioita. Moppiin kuuluu varsi ja sen päässä käytetään usein mikrokuituista lankaosaa. Nykyaikaiset mopit ovat usein valmistettu mikrokuidusta.
Mopin varusteluun kuuluu: Lankaosa, pituussäädettävä varsi ja levykehys (lapa).
Moppi kostutetaan laimennetulla yleispuhdistusaineella ja sen jälkeen sitä liikutellaan kahdeksikon muotoisin liikkein eteenpäin lattialla. Mopin kostuttamisessa on tärkeää käyttää oikeaa määrää kostuketta. Liian märkä moppi ei ole useimmille lattioille hyväksi (laminaattilattiat, linoleumit, parketit jne.), ja märkänä lika leviää eikä tartu moppiin. Kostutuksessa on tärkeää huomioida eri lattiamateriaalit, ja kostutuksissa on eroja: nihkeämoppaus mm. laminaatille ja linoleumille, kosteamoppaus muovimatolle, ja märkämoppaus vain sellaisille pinnoille, jotka sietävät vettä. Mopin yleisin leveys on 50-75cm. On olemassa myös taulumoppeja (n. 35 cm), joilla puhdistetaan myös tasopintoja. Käytön jälkeen moppi pestään pesukoneessa korkeassa lämpötilassa (60-95 °C), jotta siihen tarttunut lika irtoaa ja bakteerit kuolevat.
Kamelikilpailut
Kamelikilpailut on suosittu urheilulaji Australiassa, Lähi-idässä ja Afrikassa. Ammattilaismaiset kamelikilpailut ovat tapahtuma, jossa lyödään vetoa ja houkutellaan turisteja. Kamelit voivat kulkea 64 kilometriä tunnissa lyhyillä matkoilla ja ne voivat liikkua 40 km/h vauhtia melko pitkään. Kameleiden ohjaajina on perinteisesti käytetty nelivuotiaita poikalapsia, mutta pikkuhiljaa ovat yleistymässä myös robottiratsastajat.
Piipunrassi
Piipunrassi on harjamainen, alun perin piipun puhdistukseen tarkoitettu väline. Se on kätevä puhdistusväline myös moniin muihin kohteisiin.
Piipunrassi koostuu kolmesta noin 15–30 cm:n pituisesta rautalangasta, joiden väliin on kiinnitetty harjaksia. Karkeat harjakset on tarkoitettu irrottamaan lika piipun sisäpinnasta. Pehmeät harjakset on tavallisesti tehty puuvillasta. Harjasten spiraalimainen muoto mahdollistaa puhdistuksen vääntämisliikkeen suoran liikkeen muotoon.
Askartelukaupoista voi löytää askartelukäyttöön tarkoitettuja piipunrasseja. Ne ovat usein pidempiharjaksisia, paksumpia ja saatavana useissa eri väreissä. Askartelukäyttöön tarkoitettujen piipunrassien harjakset on usein valmistettu nailonista eikä niissä ole lainkaan karkeampia harjaksia.
Isot ihmisapinat
Isot ihmisapinat ("Hominidae") on kädellisten lahkoon ("Primates") ja ihmisapinoiden yläheimoon ("Hominoidea") kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluvat ihmiset, simpanssit, gorillat ja orangit. Heimon sisäistä tieteellistä luokittelua on muutettu muutamia kertoja viime vuosikymmeninä. Aiemmin oranki, gorilla ja simpanssit muodostivat suurten ihmisapinoiden ("Pongidae") heimon, ja ihminen oli ihmisten heimon ("Hominidae") ainoa edustaja. Sittemmin heimot on yhdistetty, ja sekä oranki että gorilla on jaettu useiksi lajeiksi. Nykyään orangit luetaan omaan alaheimoonsa "Ponginae" ja muut nykysuvut toiseen alaheimoon "Homininae". Heimoon kuuluu myös lukuisa määrä sukupuuttoon kuolleita ihmisapinasukuja. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus heimon uudeksi suomenkieliseksi nimeksi oli "isoihmisapinat".
"Homininae"-alaheimon jako ei ole täysin selvä, mutta sen jäsenillä on keskenään vähintään 97 prosenttia samaa DNA:ta kuin nykyihmisellä, sekä yksinkertainen kieli tai kulttuuri heimon tai ryhmän sisällä.
Yleisesti arvioidaan "Pan"- ja "Homo"-sukujen eronneen 6,5–7,4 miljoonaa vuotta sitten, mutta molekyylikellon mukaan (hypoteesi, jonka mukaan molekyylien evoluutio on ajan suhteen vakio) ero olisi tapahtunut 5,4–6,3 miljoonaa vuotta sitten.
Valoherkkyys
Valoherkkyys kuvaa filmin tai digitaalikennon herkkyyttä eli kykyä reagoida valoon.
Herkkä filmi tarvitsee vähemmän valoa valottuakseen, sillä on siis helpompi kuvata hämärässä, mutta suuri herkkyys lisää kuvaan tulevaa kohinaa. Hidas epäherkempi filmi taas tarvitsee enemmän valoa, mutta toisaalta lopullisen kuvan laatu on tarkempi. Normaalin värifilmin herkkyys on tyypillisesti 100/21°ISO, eli 100 ASA-yksikköä tai 21° DIN-yksikköä.
Filmin herkkyyttä voidaan ilmoittaa kolmella eri asteikolla. Perinteisiä asteikoita olivat eurooppalainen DIN (Deutsches Institut für Normung) ja amerikkalainen ASA (American Standard Association, nykyinen American National Standards Institute eli ANSI). Nykyisin herkkyyttä ilmaisee ISO-lukema (International Organization for Standardization - "lyhenne" tulee kreikan kielen sanasta isos, joka tarkoittaa yhtäläistä). ISO-lukema on kahden edellisen yhdistelmä. Varsinaisen standardin tunniste on "ISO 2240:2003".
ASA-asteikolla lukeman kaksinkertaistuminen tarkoittaa samalla herkkyyden kaksinkertaistumista ja lukeman puolittuminen herkkyyden puolittumista. 200 ASA:n filmi on siis kaksi kertaa herkempää kuin 100 ASA:n.
DIN-asteikolla vastaava ero on kolme DIN-astetta. 21° DIN:in herkkyys vastaa 100 ASA:n herkkyyttä ja 27° DIN:in herkkyys 400 ASA:n herkkyyttä.
ISO-asteikko on ASA- ja DIN-asteikon yhdistelmä. Oikeaoppisesti ISOa käytettäessä kuuluisi ilmoittaa molemmat lukemat, esimerkiksi 100 / 21° ISO. Usein näkee kuitenkin myös ilmoitettavan pelkän ASA-luvun (esimerkiksi digitaalikameroiden valikoissa), vaikka yksiköksi on merkitty ISO. Tämä johtunee tilan säästön tarpeesta.
Herkkyydet voi jaotella karkeasti ottaen kolmeen eri kategoriaan:
Yksikön kirjoittaminen joko lukeman eteen tai taakse on myös monesti hieman epäselvä asia. Kansainvälisillä kentillä se merkitäänkin yleensä luvun eteen, esimerkiksi ISO 50/18°, mutta Suomen kielitoimiston suosituksen mukaisesti tulisi suomea kirjoitettaessa merkitä yksikkö luvun perään, siis 50/18° ISO (vastaavasti 30 euroa tai 100 m).
Westminster
Westminster on Lontoon kaupunginosa Lontoon Cityn länsipuolella. Suppeammassa merkityksessä Westminsterillä tarkoitetaan Westminster Abbeyn lähialueita, jossa myös Westminsterin palatsi ja Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti sijaitsevat. Virallisesti City of Westminster on kuitenkin paljon laajempi alue. Se on yksi Lontoon alueen kunnista ("borough"), ja käsittää myös suurimman osan yleisesti West Endiksi kutsutusta alueesta ulottuen Lontoon Cityn länsirajalta Hyde Parkiin saakka sekä pohjoisessa lähelle Regent’s Parkia. Sen alueella sijaitsevat siis myös esimerkiksi tunnetut Trafalgar Squaren ja Piccadilly Circusin aukiot lähiympäristöineen sekä Buckinghamin palatsi ympäröivine puistoalueineen.
Alun perin kaupunginosan nimeä käytettiin kuvaamaan Westminster Abbeyn lähialueita. Englannin hallitus on sijainnut siellä jo lähes tuhat vuotta. Nimitystä käytetään myös suuremmasta alueesta, City of Westminsteristä.
Westminsterin historiallinen keskus on entinen Thorneyn saari Thamesjoella, jonne Westminster Abbey rakennettiin. Kirkosta tuli perinteinen paikka Englannin hallitsijoiden kruunajaisille. Läheisestä Westminsterin palatsista kehittyi kuninkaallinen asunto vuoden 1066 normannivalloituksen jälkeen. Myöhemmin siellä sijaitsivat parlamentti ja oikeusistuimet. Vaikka hallitsijoilla oli vahva vaikutus Lontoossa, jossa sijaitsi Tower, kuninkaat eivät silti asuneet siellä epävakaiden ja ailahtelevaisten olosuhteiden vuoksi. Lontooseen kehittyi kaksi erillistä keskustaa, taloudellinen keskusta Lontoon Cityyn ja poliittinen sekä kulttuurinen keskus Westminsteriin, missä kuninkaallinen hovi sijaitsi. Erottelu on nähtävissä vielä tänäänkin.
Myöhemmin hallitsijat muuttivat muihin palatseihin kaupungissa ja oikeusistuimet siirtyivät erillisiin oikeustaloihin Lontoon kaupungin rajalle. Alue on yhä hallinnon keskus, ja parlamentti sijaitsee nykyisin Westminsterin palatsissa ja suurin osa ministeriöistä keskittyy Westminsteriin, Whitehalliin.
"Westminster"-nimitystä käytetään usein merkitsemään parlamenttia tai yleisesti Britannian poliittista hallintoa ("Westminsterin malli"). Westminsterin järjestelmä syntyi Englannissa vuoden 1688 vallankumouksen jälkeen. Kuninkaan kabinetista tuli hallitus (kabinetti), joka alkoi tehdä päätöksiä ilman kuninkaan läsnäoloa. Järjestelmän olennainen osa on parlamentarismi, jossa hallituksen pitää nauttia parlamentin alahuoneen luottamusta.
Lähellä Westminsterin palatsia ja Westminster Abbeyä sijaitsee Westminsterin koulu, joka on yksi Englannin suurimpia public schooleja. Kolme neljästä Westminsterin yliopiston kampuksesta sijaitsee Westminsterin kaupunginosassa.
Alueella asuu runsaasti ihmisiä, joista melko suuri osa on, kenties yllättäen, perinteistä lontoolaista työläisväkeä.
Terry Callier
Terrence Orlando ”Terry” Callier (24. toukokuuta 1945 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 27. lokakuuta 2012) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka yhdisteli musiikissaan folkia, bluesia ja jazzia.
Callier aloitti 12-vuotiaana laulamisen doo-wop-yhtyeissä. Jo 17-vuotiaana hän levytti Chess Recordsille. Hän kuitenkin valitsi musiikkiuran sijaan koulun. Collegessa hän sai folk-innostuksen ja alkoi Bob Dylanin ja Fred Neilin kaltaisten laulaja-lauluntekijöiden innoittamana kiertää klubeja kitara kädessään. Myös jazz-saksofonisti John Coltrane oli suuri vaikuttaja, vaikka tämän hurmoksellisen esiintymisen näkeminen saikin Callierin epäilemään omaa intohimoaan musiikkia kohtaan.
Callierin ensialbumi "The New Folk Sound of Terry Callier" valmistui jo vuonna 1965, mutta sen julkaisu venyi vuoteen 1968. Callier julkaisi vielä viisi albumia vuosina 1972–1979, mutta vetäytyi 1980-luvun alussa alalta.
1990-luvulle tultaessa Callierin ura sai kuitenkin yllättävää nostetta Isosta-Britanniasta, missä hänen kappaleensa olivat saaneet suosiota klubisoitossa. Hänet irtisanottiin päivätyöstään tietokoneohjelmoijana, kun hänen toinen ammattinsa muusikkona paljastui. Paluualbumi "TimePeace" ilmestyi vuonna 1998.
Callier teki yhteistyötä Beth Ortonin kanssa "Best Bit" -EP:llä (1997). Vuonna 2006 hän lauloi Massive Attackin kappaleella ”Live with Me”.
Suomessa Callier esiintyi kerran: Flow-festivaaleilla Helsingissä elokuussa 2007.
Lokakuussa 2012 Callier menehtyi kotonaan pitkäaikaiseen sairauteen.
Kierteishäntäapinat
Kierteishäntäapinat (Cebidae) on uuden maailman apinoiden heimo, johon kuuluu neljä sukua.
Aikaisemmin kierteishäntäapinoiden heimo oli jaettu kahteen heimoon: Cebidae ja Callitrichidae (kynsiapinat). Nykyisin Callitrichidae on kierteishäntäapinoiden alaheimo nimellä Callitrichinae. Kierteishäntäapinat koostuu nykyään kuudesta suvusta, jotka on jaettu kolmeen alaheimoon.
"Mammal Species of the World" -teoksen mukaan heimoon kuuluvat seuraavat suvut.
BCS-teoria
BCS-teoria antoi ensimmäisen mikrotason selityksen sähkövastuksen häviämiselle matalissa lämpötiloissa suprajohteissa ja muille siihen liittyville ilmiöille. Teoria on saanut nimensä esittäjiensä John Bardeenin, Leon Neil Cooperin ja John Robert Schriefferin mukaan.
Yksinkertaisesti esitettynä BCS-teoria tarkastelee elektronia kiteessä. Negatiivinen elektroni vetää lähellään olevia positiivisia ioneja puoleensa. Syntynyt positiivinen varaus taas vetää jotain lähellä olevaa elektronia puoleensa ja näin kahden elektronin välille on syntynyt kytkentä. Elektroniparia kutsutaan Cooperin pariksi ja se käyttäytyy kuten yksi hiukkanen niin kauan kuin kytkentä säilyy. Tämä kytkentä on lepotilassa mahdollinen vain jos elektronit kulkevat samalla nopeudella vastakkaisiin suuntiin. Kytkennän purkaminen vaatii energiaa. Normaalilämpötiloissa kiteen lämpövärähtelyt antavat tämän energian ja kytkentä ei silloin ole havaittavissa.
Matalissa lämpötiloissa ei kiteessä ole niin voimakkaita lämpövärähtelyitä, että Cooperin pari voisi hajota. Jos parin toinen elektroni törmäisi kidevirheeseen, sen kulkusuunta muuttuisi ja Cooperin parin pitäisi hajota. Tämä vaatisi energiaa ja matalissa lämpötiloissa ainoa käytettävissä oleva energia on Cooperin parin oma liike-energia. Jos tämä ei riitä kytkennän purkamiseen, niin Cooperin pari ei voi hajota eli elektroni ei voi törmätä mihinkään. Koska elektroni ei voi törmätä mihinkään, se etenee vauhtiaan menettämättä ja kuljettaa sähkövirtaa ilman jännitehäviötä.
BCS-teoria selittää myös suprajohteen magneettiset ja termiset ominaisuudet. Teoria toi keksijöilleen Nobelin fysiikan palkinnon vuonna 1972. Tämä oli Bardeenin toinen Nobel fysiikan alalla.
Cyd Gray
Cyd Gray (s. 21. marraskuuta 1973) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, joka pelaa Trinidadissa San Juan Jabloteh -joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Aiemmin urallaan Gray on pelannut Tobago Unitedissa, Joe Publicissa ja Roxborough Lakersissa. Hän on kuulunut Trinidad ja Tobagon jalkapallomaajoukkueeseen vuodesta 2001 lähtien. Yhteensä hän on pelannut maajoukkueessa 35 ottelua tehden yhden maalin (tilanne toukokuu 2006). Gray on nimitetty maajoukkueeseen myös Saksan MM-kisoihin 2006.
Densill Theobald
Densill Theobald (s. 27. kesäkuuta 1982) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, joka pelaa Skotlannin Valioliigassa Falkirk FC:ssä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Theobald on pelannut aiemmin urallaan Jean Lillywhite Coaching Schoolissa, Toronto Olympiansissa, Joe Publicissa sekä Caledonia AIA Firessa. Hän siirtyi Falkirkiin 22. joulukuuta 2005 maanmiehensä Russell Latapyn suosituksesta.
Theobald on pelannut Trinidad ja Tobagon jalkapallomaajoukkueessa heinäkuusta 2002 lähtien. Hänet pelasi Saksan MM-kisoissa 2006.
Välppäys
Välppä on välppäyksessä toimilaite, eräänlainen ensisuodatin, joka estää liian isoja kappaleita joutumasta laitteen prosessiin. Välppä estää esimerkiksi vesivoimalassa kaloja, irtotukkeja tms. joutumasta turbiinille. Toisaalta välppää voidaan käyttää myös kuiva-ainetta käsittelevien prosessien alussa. Välppä on käytännössä usein metallinen ristikko tai hila.
Jäteveden käsittelyssä välppäys on yksi puhdistusmenetelmä, yleensä puhdistuksen ensimmäinen vaihe. Jätevesi ajetaan säleikön läpi, ja säleiden väliin jäävä kiinteä materiaali kaavitaan pois. Välpejäte kaavitaan pois välpästä, yleensä automaattisesti, ja loppusijoitetaan kaatopaikalle. Välppäys tehdään yleensä kahdessa vaiheessa, ensin esivälppäys 50–20 mm:n säleillä ja toisessa vaiheessa hienovälppäys 5–3 mm:n välppävälillä. Näiden välillä tai jälkeen tehdään hiekanerotus. Välppäys poistaa jätevedestä suurehkot kiinteät partikkelit, kuten paperit ja muut suurehkot partikkelit.
Välppäyksellä tarkoitetaan myös rakennusmaan puhdistamista suurikokoisesta jätteestä, kuten kivistä ja kannoista tarvittavalta syvyydeltä. Tietä rakennettaessa suuret lohkareet tulee poistaa tiepohjasta routarajan yläpuolelta, jotta kivi ei rikkoisi tietä roudan nostaessa sitä vähitellen.
Syreenit
Syreenit ("Syringa") ovat öljypuukasveihin ("Oleaceae") kuuluva puuvartinen kasvisuku, joka on kotoisin Euroopasta ja Aasiasta. Lajeja on parikymmentä, joiden lisäksi on hybridejä.
Suomessa syreenit eivät ole luonnonvaraisia, mutta istutettuna tavallisin laji on pihasyreeni ("Syringa vulgaris"), jonka kukat ovat yleensä tyypillisen liilan väriset tai valkeat. Venäjän kielessä tunnetaan jopa väri "сиреневый" (syreeninvärinen), englannin tai alun perin turkin "lilac" on myös värin nimitys. Lisäksi näkee hybridejä sekä unkarinsyreeniä ("Syringa josikaea").
Syreenit kasvavat suunnilleen 4–5 metriä korkeiksi monirunkoisiksi pensaiksi. Lehdet ovat vastakkaiset, suikeat, tasalaitaiset. Kukat ovat noin senttimetrin läpimittaiset. Pensaat kukkivat yleensä kesäkuussa. Kukkien tuoksu on voimakas, miellyttävä.
Syreenien puuaines on tiheäsyistä ja tasa-aineista. Puuainesta on kuvailtu jopa tiiveimmäksi Euroopan mantereella kasvavista pensaskasveista. Puun reuna-alue on tyypillisen kermanvärinen, sydänpuu vaihtelee ruskean ja purppuran sävyissä. Puulla on taipumus kuivuessaan käyristyä voimakkaan kierteisyytensä vuoksi sekä myös halkeilla ohuiksi tikuiksi, jos sitä kuivatetaan liian nopeasti. Puun käyttöalueita ovat muun muassa jousien kaaret, soitinrakentaminen, puunkaiverrus ja puukonkahvat. Unkarinsyreeni ei ole aivan yhtä kovaa kuin pihasyreeni.
Tieteellinen nimi on johdettu kreikan sanasta "syrinx", joka tarkoittaa onttoa putkea: nuorimmat versot saattavat olla jonkin verran onttoja. Niistä on tehty menneinä aikoina pillejä ja huiluja. Alalajeja:
Muunnoksia:
Risteymiä:
Silja Sillanpää
Silja Sillanpää (s. 15. marraskuuta 1975 Hämeenkyrö) on kirjailija ja televisioesiintyjä. Hän työskentelee toimittajana TV2:n lastenohjelmissa.
Sillanpää on käsikirjoittanut ja dramatisoinut useita televisioanimaatioita muun muassa Sakari Topeliuksen satujen ja Mauri Kunnaksen Koiramäki-kirjojen pohjalta. Hän on myös käsikirjoittanut, toimittanut ja juontanut televisioon Syrhämä-fantasiaseikkailun ja Katinkontti-ohjelman. Sillanpään TV2:n Pikku Kakkoselle tekemässä Katinkontti-ohjelmasarjassa esiintyy hänen omien kirjojensa päähenkilö, Katti Matikainen.
Sillanpää on Tukkateatteriyhdistys ry:n perustajajäsen ja on aktiivisesti mukana teatterin toiminnassa käsikirjoittajana, dramaturgina, ohjaajana ja näyttelijänä. Sillanpää opiskelee Tampereen yliopistossa teatterin ja draaman tutkimusta.
Sillanpää on juontanut televisiossa Kultainen Harmonikka ja Primus Ikaalinen -kilpailuja.
Nobel-kirjailija Frans Emil Sillanpää on Silja Sillanpään isoisoisä. Silja Sillanpää asuu Vantaan ja Sipoon rajalla, on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Hän myös laulaa "Nyrok Dolls" -nimisessä kirjailijabändissä.
Elektroniaukko
Aukko on fysiikassa sähkövirtaa puolijohteessa kuljettava virtuaalihiukkanen.
Sähkövirtaa kiinteässä aineessa kuljettavat elektronit (ja eräissä poikkeustapauksissa ionit). Elektroneilla on negatiivinen sähkövaraus. Ne voivat energia-asteikolla sijaita joko valenssivyössä tai johtavuusvyössä. Jos vyö on täynnä, sen elektronit eivät voi kiihtyä sähkökentässä. Muuten niiden energia kasvaisi ja niiden täytyisi löytää vapaa paikka korkeammalla energiatilalla. Täydessä vyössä tämä ei ole mahdollista.
Jos täydestä valenssivyöstä nousee elektroni johtavuusvyölle tai kidevirheeseen kielletyssä energiavälissä, jää valenssivyöhön yksi elektronipaikka vapaaksi. Koska poistunut elektroni vei mukanaan negatiivisen sähkövarauksen, on tällä paikalla valenssivyössä positiivinen varaus. Kun kiteeseen kytketään sähkökenttä, tämä positiivinen paikka, aukko, voi liikkua sähkökentän suuntaan. Mikrotasolla liikkuminen tapahtuu siten, että aukon vieressä oleva elektroni siirtyy aukon paikalle ja aukko siirtyy tämän elektronin vanhalle paikalle. Virta kulkee siis negatiivisten elektronien kuljettamana, mutta ulospäin liike näyttää siltä kuin positiivinen hiukkanen, aukko, liikkuisi valenssivyössä.
Tiiviin aineen fysiikassa unohdetaan tässä yhteydessä elektronien liike ja puhutaan vain positiivista aukoista kuten ne olisivat todellisia hiukkasia. Niille voidaan määrittää tiheys (kpl/tilavuus), massa ja liikkuvuus (nopeus sähkökentässä). Puolijohdefysiikan kielessä aukot ovat siis yhtä todellisia kuin elektronit. Puolijohdetta, jossa aukkoja on enemmän kuin liikkuvia (johtavuusvyön) elektroneja, kutsutaan P-tyypin puolijohteeksi. Päinvastaisessa tilanteessa puolijohde on N-tyypin puolijohde. Jos aukkoja ja elektroneja on yhtä paljon, puolijohde on intrinsiikkinen eli I-tyypin puolijohde. Täysin puhdas ja virheetön puolijohde on i-tyyppinen, mutta käytännössä tällaisia materiaaleja ei tarkkaan ottaen ole.
Berenike II
Berenike II oli Egyptin kuningatar 246 eaa. – 221 eaa. Hänen isänsä oli Kyrenen kuningas Magas.
Berenike meni naimisiin Demetrios I:n pojan Demetrioksen kanssa noin vuonna 249 eaa. Demetrioksen kuoleman jälkeen hän meni naimisiin Egyptin kuninkaan Ptolemaios III:n kanssa. Ptolemaios ja Berenike saivat ainakin kolme lasta: Ptolemaios IV, Arsinoe III ja Berenike.
Kun Ptolemaios III oli sotaretkellä Persiassa, uhrasi Berenike hiuksensa Afroditelle, jotta hänen miehensä palaisi turvallisesti kotiin. Bereniken hiukset pantiin jumalattaren temppeliin Zefyrionissa, mutta ne katosivat. Temppelin vartijat olivat jo saamassa kuolemantuomion, kun hoviastronomi Konon Samoslainen ilmoitti kuninkaalle, että hiukset ovatkin löytyneet taivaalta Afroditen lahjoittamana, jotta kaikki saisivat niitä ihailla. Tähtikuvio sai tämän takia nimekseen Bereniken hiukset.
Pikku-Palomäki
Pikku-Palomäki on Kouvolan kaupunginosa. Se sijaitsee lähellä keskustaa Karjalankadun varrella. Matkaa keskustaan on noin kilometri. 
Pikku-Palomäessä sijaitsevat Mansikkamäen koulu, urheiluhalli ja päiväkoti. Urheilupuiston yläaste ja Kouvolan Lyseon lukio ovat Kouvolan keskustan eli Kankaan kaupunginosassa.
Uimahalli ja valaistu pururata ovat Pikku-Palomäen vieressä.