Hardcore (elektroninen musiikki)
Hardcore tai hardcore techno, lyhyesti vain HC, on nopeaa elektronista tanssimusiikkia. Yleisin nopeus on 160-250 lyöntiä minuutissa. Hardcore on atmosfääriltään usein aggressiivista ja synkkää. Tyyli syntyi ja lähti liikkeelle 1990-luvun alun ja puolenvälin tietämillä Hollannista ja Saksasta. Hardcoren juuret ovat acid house -musiikissa. Nykyään hardcoren sisällä ja rajoilla on lukuisia eri alalajeja ja suuntauksia.
Hardcorella ei ole yhtä varmaa synnyinmaata, mutta siitä kehittyi suosittu ilmiö Hollannissa 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Muita tärkeitä maita alkuaikojen kehityksessä olivat Saksa ja Belgia. Tyyli syntyi, kun tuottajat rupesivat tekemään rankempaa ja nopeampaa versiota Detroitista lähtöisin olevasta housesta. Alussa pohjana oli särötetty TR-909 bassorumpu. Ensimmäinen tunnettu hardcore kappale on saksalaisen Mescalinum Unitedin "We Have Arrived", joka julkaistiin PCP (Planet Core Productions) labelilla "Reflections of 2017" vinyylillä vuonna 1990 (kappale valmistui edeltävänä vuonna). Suurempi suosio syntyi vasta vuonna 1992 Hollannissa, tarkemmin ottaen Rotterdamista, kun Euromasters julkaisi kappaleen "Amsterdam, waar lech dat dan" Rotterdam Recordsilla. Tämän kappaleen tyyliä alettiin kutsua gabber houseksi, mutta myöhemmin kun kappaleiden tempo nopeutui ja mentiin kauemmaksi varsinaisesta housesta, vakiintui termi gabberiksi. 1990-luvun aikana hardcoresta kehittyi gabberin lisäksi lukuisia muita pienempien ja suurempien piirien tyylisuuntia, joista frenchcore ja speedcore lienevät edelleen eräitä suosituimmista alagenreistä. Hollannin gabber skene oli kasvanut 1990-luvun loppuun mennessä niin kaupalliseksi ja pop-musiikkia muistuttavaksi, että se menetti uskottavuuttaan. Valtavirran hardcore/gabber skene Hollannissa kuoli tuolloin ja vain underground hardcore liikkeet jatkoivat. Muissa maissa tämä laskukausi tuli muutaman vuoden jäljessä.
Vuonna 1997 hollantilaiset Dark Raver ja DJ Vince julkaisivat Babyboom Recordsilla kappaleen "Intelligent Hardcore", joka oli ensimmäinen ns. nustyle tai newstyle tyylin kappale. Tästä kehittyi uusi Hollannin valtavirran hardcore-tyyli 2000-luvun alkupuolella. Erona 1900-luvun gabberiin olivat nustyle-kappaleet keskimäärin hitaampia, mutta rankkuutta toi massiivisempi siniaallosta luotu bassorumpu, joka mahdollisti myös erilaisia kikkailuja kappaleiden filleissä. Ajan myötä kappaleisiin tuli myös lisää nopeutta, ja nykyään keskimääräinen nopeus on 150-180 bpm. Hollannissa gabber-nimitys jäi käytännössä pois tästä uudesta tyylistä, ja kun se ei enää ole niin uusi tyyli, sitä kutsutaan valtavirran skenessä vain hardcoreksi, tai jos halutaan tarkentaa, käytetään termejä mainstyle hardcore tai mainstream hardcore. Myös nykyisellä mainstyle hardcorella on jo niin paljon eroa alkuperäiseen nustyleen, että ne on periaatteessa erotettu tyyleinä. Nykyinen mainstyle on usein melodista ja sisältää pitkiä breakdown-osioita. Kaupallisuuden suhteen se muistuttaa hyvin paljon 1990-luvun lopun gabberia. 2000-luvun maanalaisemmista hardcore tyyleistä huomattavin lienee hitaamman industrial hardcoren suosion nousu. Nopeampaa ja hitaampaa industrial hardcorea oli jo 1900-luvulla, mutta tyyliä on kehitetty huomattavasti viimeitsten kymmenen vuoden aikana.
Huomattavaa on, että hardcore technon tyylit ovat kasvattaneet 2000-luvulla suosiotaan yhä useammassa maassa ympäri maailmaa. Olennaisin syy tähän on ollut helpompi tiedon ja musiikin saatavuus internetin välityksellä.
Englannissa hardcoreksi kutsuttiin 1990-luvulla alussa syntynyttä breakbeat hardcorea. 1990-luvun puolivälin jälkeen näistä juurista kehittyi iloinen happy hardcore tyyli, jonka ainoa yhteinen piirre hardcoreen oli nopeahko tempo. Happy hardcoresta puolestaan kehittyivät nykyiset UK hardcore, freeform ja makina. Näitä tyylejä kutsutaan hardcoreksi lähinnä omissa piireissä, Englannissa yleisemmin. Varsinaista hardcorea Englannissa kutsutaan yleensä gabberiksi, mutta todellisuudessa tämä termi kattaa vain pienen osan hardcoresta. Huomattavaa on kuitenkin, että Englannissakin on sikäläisen valtavirran ulkopuolisia hardcore levy-yhtiöitä, tuottajia ja bileiden järjestäjiä, joilla on globaali käsitys hardcoresta. Suomessa, missä erityisesti freeform on suosittua, myös freeform-artistit erottavat tyylit selkeästi varsinaisesta hardcoresta. Tyylejä pidetään hard dancen alalajeina. Kappaleissa käytetään säröbassorummun sijasta bassolinjoja. Näiden tyylien hardcoreksi kutsumista on arvosteltu myös siitä, että kappaleiden äänimaailma on yleensä lähempänä kaupallista pop-musiikkia kuin hardcorea.
Hardcorea on ollut Suomessa ainakin 90-luvun alusta asti, eli se on rantautunut Suomeen hyvin varhaisessa vaiheessa. Alussa yksittäiset dj:t ja artistit soittivat hardcorea useamman genren ravebileissä. Yksi ensimmäisiä suomalaisia hardcore-tuottajia oli noihin aikoihin aloittanut The Mighty Rubber Boots.
Noin 1994-1995 aikoihin alettiin Suomessa järjestää myös pelkästään hardcoreen keskittyviä bileitä. Yksi aktiivisimpia järjestäjiä oli tuohon aikaan Trance Source i3 (mm. Gabber Lobotomie bileet Tampereella). Vuonna 1994 myös tiettävästi Suomessa vieraili ensimmäistä kertaa ulkomaisia hardcore artisteja: Ruffneck ja Reyes.
Vuodesta 1997 vuoteen 2005 Helsingissä vaikutti kollektiivi nimeltään Inkvisitio. Inkvisition tapahtumissa soi hardcoren ohella noisea ja muuta raskaampaa underground konemusiikkia. Inkvisition lopetettua osa porukasta jatkoi toimintaa vielä Antenniosasto nimen alla, joka keskittyi enemmän hardcoreen.
Vuonna 2003 DJ Criss järjesti Helsingissä Hardcore Immortality bileet, joiden pääpaino oli Hollannista lähtöisin oleva mainstream hardcore. Näiden jälkeen tapahtuman nimi muuttui Mindcoreksi ja Mindcore bileitä on järjestetty tähän päivään asti.
Underground hardcoren perinnettä ovat Antenniosaston jälkeen jatkaneet Kovaydin Vastarinta kollektiivi sekä Valovoima niminen tuottaja. Valovoima on järjestänyt Tampereella Syntesia-klubi (2005-2007), Helsingissä Earthcore (2008-2009) ja Turussa Lavantautitanssit (2010) nimisiä bileitä, joissa on soinut hardcorea sekä muuta epäkaupallisempaa konemusiikkia. Kovaydin Vastarinta on järjestänyt Tampereen kaupunkiseudulla vuodesta 2007 Brainbashers nimisiä underground tapahtumia. Tapahtuman pääpaino on hardcoren eri genreillä sekä rankemmalla underground konemusiikilla.
Hardcorea soitetaan Suomessa edelleen myös kaupallisemmissa ja epäkaupallisemmissa useamman tyylin bileissä.
Suomessa ei ole levy-yhtiöitä, jotka julkaisisivat hardcorea, mutta yksittäisiä julkaisuja on tehty. Tiettävästi ensimmäinen suomalaisen levy-yhtiön julkaisema hardcorea sisältävä kokoelmalevy oli suomalaisen DJ Gamma-G:n kokoama "Raveyard 2001". K-Tel International (Finland) Oy (nykyinen Edel Records Finland Oy) julkaisi levyn vuonna 1995. Levyllä oli hardcoren lisäksi happy hardcorea ja ravea. Suuri osa kappaleista oli aikansa tunnetuilta ulkomaisilta artisteilta, mutta mukana oli myös suomalaisen Amalgam 5 -duon kappale "Necro".
Vuonna 2000 artistit Disruptikk (tunnetaan myös nimellä xybo) ja H8!Machine (tunnetaan myös nimellä Vihakone) perustivat omakustanne-speedcore-merkin Fleshwound. Sen ainoa julkaisu on 12-tuumainen vinyyli "Evil Travels ... Even By Bus E.P.", jossa artistit toimivat Painwalkers -nimisenä duona.
Vuonna 2004 Lopsteri Produktio -niminen levy-yhtiö julkaisi Telamurskan 7-tuumaisen hardcore vinyylin, joka sisälsi kappaleet "Turkish Lover" ja "Drop The Bass".
Suomalaiset hardcore sivustot Kovaydin Vastarinta ja Hardcore-Finland levittivät sivuillaan suomalaisten artistien irtokappaleita vuodesta 2005 alkaen. Loppuvuodesta 2009 Kovaydin Vastarinta julisti itsensä weblabeliksi ja alkoi tehdä ilmaisia masteroituja julkaisuja .mp3- ja .wav-muodossa promotoidakseen suomalaisia kykyjä maailmalle.