hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sheeva
Sheeva on kuvitteellinen henkilö Mortal Kombat -pelisarjassa.
Goron saatua Mortal Kombat -turnauksen suurmestarin tittelin shokaneista tuli Outworldin eliittikansaa. He saivat arvostusta ja olivat keisari Shao Kahnin arvokkaimpia sotilaita taistelukentällä. Yksi hänen sotureistaan, joka sai Kahnin huomion, oli naispuolinen Sheeva. Hän pinosi viholliset maahan nyrkein ja nylki heidät hetkessä paljain käsin.
Kun Shang Tsung herätti Kahnin entisen kuningattaren, Sindelin, henkiin mahdollistaakseen Earthrealmin valtauksen, Kahn käski Sheevan tämän henkivartijaksi. Sheevasta tuli kuitenkin epäluotettava, Kahnin valitessa kentauri Motaron johtamaan hänen erikoisjoukkojaan taistelussa. Sheeva näki tämän loukkauksena, koska shokanit ja kentaurit olivat olleet pitkään vihollisia.
Sheevan palatessa Outworldiin, hän järkyttyi saadessaan tietää Kahnin pettäneet shokanit ja alkaen vihamieliseksi heitä kohtaan. Sheeva päätti liittyä omiensa pariin taistellakseen Kahnia vastaan ja tappaakseen Motaron. Sheeva hiippaili Kahnin palatsiin Earthrealmissa ja sai tietää, että Motaro paransi Kanoa tämän kärsimistä haavoista. Sheeva lähestyi salaa Kanoa ja ehdotti tälle sopimusta. Hän pyysi Kanoa auttamaan häntä Kahnin tappamisessa ja Kano suostui.
Jonkin aikaa myöhemmin Motaro palasi palatsiin raportoimaan Kahnille. Sheeva piileskeli varjoissa ja, Kanon seuratessa tapahtumia sellistään, hyökkäsi yllättäen Motaron kimppuun. Sheeva voitti Motaron ja toivoi pääsevänsä tekemään saman Kahnille. Hän myös vapautti Kanon, joka lupasi kertoa Sheevalle, milloin tämä voisi hyökätä Kahnin kimppuun.
Kano kuitenkin petti Sheevan kertoen Kahnille hänen suunnitelmistaan. Kun Kano neuvoi Sheevaa hyökkäämään, Sheeva saapui huoneeseen, missä Shao Kahn tappoi hänet välittömästi miekallaan.
Taven tapasi myöhemmin Sheevan Netherealmissa, missä yhdessä Kintaron, Havikin ja demoniarmeijan kanssa toimi syrjäyttääkseen Shinnokin valtaistuimeltaan. Shinnok kuitenkin paljasti myöhemmin tämän olleen testi Tavenille eikä tehnyt selväksi oliko kyseessä oikea Sheeva.
Sheevan armageddonin lopussa, hän voittaa Blazen ja tapaa jumalten vanhimmat. Hänestä tulee tuhon jumalatar, tuhoten realmseja käyttämällä Kamidogua.
Very
Very on Pet Shop Boysin 27. syyskuuta 1993 julkaisema albumi. Se oli yhtyeen seitsemäs albumijulkaisu. Se uudelleenjulkaistiin 2001. Se myi platinaa Britanniassa ja kultaa Yhdysvalloissa (500.000 kpl.).
Levyä olivat yhtyeen jäsenten lisäksi tuottamassa Stephen Hague ja Brothers in Rhythm. "Q" sijoitti "Veryn" 91. sijalle "sadan parhaan brittiläisen albumin" listalla vuonna 2000. Varsinaisten jäsenten Neil Tennantin ja Chris Lowen lisäksi levyn kappaleilla kuullaan useita vierailevia muusikoita.
Levystä julkaistiin rajoitettu kahden levyn painos ”Very Relentless”. Toinen levy, Relentless, sisälsi kuusi kappaletta kokeilevampaa ja instrumentaalisempaa discomusiikkia.
Melekeok
Melekeok on yksi Palaun saarivaltion kuudestatoista osavaltiosta. Se sijaitsee maan suurimman saaren Babeldaobin itärannikolla. Sen pinta-ala on 28 neliökilometriä ja siellä on 278 asukasta (vuonna 2015). Melekeokissa sijaitsee Ngerulmud, jonne Palaun valtionhallinto siirrettiin 7. lokakuuta 2006.
Melekeokin alueella sijaitsee Mikronesian suurin makeanveden allas, 493 hehtaarin laajuinen Ngardokjärvi. Järvessä elää pieni krokotiilipopulaatio. Se on tärkeä myös monien endeemisten lintujen kotipaikkana.
Sarakasvit
Sarakasvit (Cyperaceae) on Poales-lahkon kasviheimo, johon kuuluu 98 sukua ja 4350 lajia. Heimonimen synonyymejä ovat "Kobresiaceae", "Mapaniaceae", "Papyraceae" ja "Scirpaceae".
Sarakasvit muistuttavat ulkonäöltään heinäkasveja, mutta heinän varsi on ontto, saran varsi täyteinen. Sarakasvit ovat tuulipölytteisiä, ja niiden kukinto on joko useiden kukkien muodostama tähkä tai useiden tähkien muodostama tähkistö.
Sarakasveja tavataan likimain kaikkialla maailmassa, eniten Aasian ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa. Sarakasveja kasvaa monenlaisissa oloissa, mutta suurin osa niistä viihtyy kosteissa ja niukkaravinteisissa kasvupaikoissa.
Sarakasveihin kuuluu muun muassa monenlaisia kaisloja, kuten järvikaislat ("Schoenoplectus"), ruskokaislat ("Blysmus") ja sädekaislat ("Cyperus"). Heimon runsaslajisin suku on kuitenkin sarat ("Carex"). Suomessa saroja kasvaa etenkin soilla ja kaisloja vesien äärellä.
Sepänkylä (Mustasaari)
Sepänkylä () on Mustasaaren kunnan keskustaajama, jossa on sekä omakotitaloja, rivitaloja että kerrostaloja. Sepänkylän keskuksesta on Vaasan keskustaan noin kolme kilometriä, ja Sepänkylä on kasvanut yhteen Vaasan Purolan ja Asevelikylän lähiöiden kanssa. Sepänkylä on Mustasaaren suomenkielisintä aluetta, ja se on käytännössä Vaasan lähiö. Sepänkylässä on paljon erilaisia palveluja: suomenkielinen peruskoulu, ruotsinkielinen peruskoulu ja lukio, kunnantalo, seurakuntatalo, kirjasto, terveyskeskus, Botnia-halli, K-supermarket (Piffi), hotelli (Vallonia), muita liikkeitä, kioskeja ja pari pankkikonttoria. Sepänkylässä on myös Folkhälsanin talo. Sepänkylästä on lähtöisin mm. Lukossa ja nykyään Vaasan Sportissa työskentelevä jääkiekkoilija Markus Jämsä sekä Tampereen Ilveksen jalkapalloilija Henri Scheweleff. Molemmat ovat myös KoMu HT:n kasvatteja.
Luísa Todi
Luísa Rosa de Aguiar Todi (9. tammikuuta 1753 Setúbal – 1. lokakuuta 1833 Lissabon) oli portugalilainen oopperalaulajatar, äänialaltaan mezzosopraano.
Todi syntyi Setúbalissa ja muutti perheineen Lissaboniin 1765. Hän ryhtyi näyttelemään ja esiintyi vielä samalla vuosikymmenellä Molièren näytelmässä "Tartuffe". Hän tapasi myös italialaisen viulisti Francesco Saverio Todin, jonka kanssa hän meni vuonna 1769 naimisiin.
Todi sai laulunopetusta David Pereziltä. Vuonna 1770 hän esiintyi Giuseppe Scolarin oopperassa "Il Viaggiotare Ridicolo". Vuosina 1772–1777 hän työskenteli Portossa laulajana ja laulunopettajana. Talvella 1777 hän teki ensimmäisen esiintymisensä ulkomailla laulaessaan Lontoossa. Vuodet 1778–1780 Todi vietti Ranskassa ja vuodet 1780–1783 Torinon Teatro Ruggiossa. Hän lauloi myös Saksassa ja Itävallassa vuoden 1781 aikana. Katariina II kutsui laulajattaren Venäjälle, jossa hän vietti neljä vuotta. Myöhemmin hän esiintyi mm. Preussin hoville.
Todille kehittyi näköongelmia hänen oleskellessaan Venetsiassa. Hän oli poissa lavalta muutamia kuukausia, mutta jatkoi sen jälkeen kiertelyä Italiassa ja lauloi myös Espanjassa. Todi vetäytyi uraltaan palattuaan Portugaliin lopullisesti 1800-luvun alkuvuosina. Hänen aviomiehensä kuoli 1803. Todi itse vietti kymmenen viimeistä elinvuottaan täysin sokeana. Hän sai aivohalvauksen heinäkuussa 1833 ja kuoli pari kuukautta myöhemmin. Todi haudattiin Lissaboniin.
Siittiöt sotapolulla
Siittiöt sotapolulla on Klamydian vuonna 1995 julkaistu albumi. Albumi on yhtyeen ensimmäinen julkaisu vuosina 1995-2000 yhtyeeseen kuuluneen basistin Hannu "Hantta" Viinamäen kanssa. Albumi julkaistiin sekä CD-, että LP-formaateissa. "Mammahälytys" on cover-versio saksalaisen Die Lokalmatadore -yhtyeen kappaleesta "Schneckenalarm".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Pää kiinni painajainen
Pää kiinni painajainen on Klamydian vuonna 1992 julkaistu albumi. Se on yhtyeen kolmas pitkäsoitto ja ensimmäinen omakustanteinen levy.
Julia Välimäki
Julia Välimäki (s. 2. marraskuuta 1987) on suomalainen valokuvamalli. Hän on kotoisin Jyväskylästä. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään Italian Vogue-lehteen pääsyä. Hän on tehnyt töitä useille toimistoille kuten Brand (emotoimisto), IMG New York, Pariisi ja Milano, ICM Lontoo sekä Mega/ampuri.
Psametik III
Ankhkaenre Psammetikos III (Psametik III) oli Egyptin 26. dynastian viimeinen faarao ja hallitsi vuosina 526-525 eaa. Hän hävisi Persian kuningas Kambyses II:lle ja hänet vietiin Susaan kahleissa ja teloitettiin.
Herodotoksen mukaan Psametik III:n tytär orjuutettiin, hänen poikansa tuomittiin kuolemaan ja kannattajat muutettiin kerjäläisiksi. Heidät tuotiin entisen faaraonsa luokse testatakseen hänen reaktiotaan, mutta hän oli ainoastaan surullinen nähdessään heidän tilansa. Faarao säästettiin, mutta hänen poikansa pilkottiin palasiksi hänen silmiensä edessä. Kun Psametik III alkoi suunnitella vallankumousta, hänet pakotettiin juomaan härän verta, minkä johdosta hän kuoli.
Friedrich von Bodelschwingh
Friedrich von Bodelschwingh (6. maaliskuuta 1831, Tecklenburg – 2. huhtikuuta 1910, Bielefeld-Bethel) oli merkittävä saksalainen diakonian edistäjä.
Bodelschwingh syntyi aatelisperheeseen Tecklenburgissa Westfalenissa ja vietti nuoruutensa Berliinissä isän ollessa keisarin korkea virkamies. Hän päätyi Baseliin opiskelemaan papiksi jatkaen opintoja myöhemmin Berliinissä ja Erfurtissa.
Bodelschwingh näki sosiaalista hätää ja kurjuutta, mikä sai hänet vuonna 1858 ryhtymään papiksi Pariisin Montmartren saksalaisten siirtotyöläisten parissa. Vaimonsa sairastuttua Bodelschwingh siirtyi vuonna 1864 Westfalin Dellvigin seurakunnan papiksi. Hän toimi siellä kahdeksan vuotta.
Bodelschwinghin ensimmäiset neljä lasta kuolivat kulkutautiin tammikuussa 1869. Bielefeldiin noihin aikoihin perustetusta diakonissalaitoksesta ja epileptikkojen hoitolasta tultiin vuonna 1871 pyytämään Bodelschwinghiä heille johtajaksi. Hän aloitti Bielefeldissä 1872 ja aloitti työtilaisuuksien järjestämisen epileptikoille. Siellä Friedrich von Bodelschwinghille syntyi neljä uutta lasta, joista hänen samanniminen poikansa jatkoi myöhemmin isänsä työtä Bielefeldissä. Bodelschwinghin tärkeä työnäky oli sopivan työn löytäminen eri tavoin sairaille ja vammaisille. Hän kehitti myös työtä ja toimeentuloa haeskelevien kulkureiden elinmahdollisuuksia perustamalla heille asuntoloita ja töitä. Laitosten yhteyteen rakennettiin lääketehdas, teurastamo, säilyketuotantoa, erilaisia seppien ja käsityöläisten pajoja, turveteollisuutta, maanviljelyksiä, puutarhoja, kirjapaino ja -kauppa, postitoimisto, orpokoteja ja kouluja.
Eräs Suomeen ja Ruotsiinkin Kaupunkilähetysten työmuodoiksi "Murukokoelma"-nimellä ("die Brockensammlung") kulkeutunut Bielefeldin toimintapa oli ”murujen” talot, joihin toimitettiin käytettyä tavaraa kunnostettavaksi ja kierrätettäväksi edelleen. Sama toiminta on vielä nykyisinkin Bielefeldissä käynnissä ja perustuu Joh. 6:12: ”Kerätkää tähteeksi jääneet palaset, ettei mitään menisi hukkaan.” Samoin asuntola- ja työsiirtolatoimintojen idea tuli Suomeen vuonna 1908 Helsingin Kaupunkilähetyksen johtajan B. H. Päivänsalon tutustuttua niihin Bielefeldissä.
Henri Pousseur
Henri Pousseur (23. kesäkuuta 1929 Malmedy, Belgia – 6. maaliskuuta 2009) oli belgialainen säveltäjä.
Pousseur opiskeli musiikkia Liègessä ja Brysselissä. Hän opetti musiikkia Saksassa, Sveitsissä, Yhdysvalloissa sekä Belgiassa. Tutustuttuaan Pierre Bouleziin, Karlheinz Stockhauseniin ja Luciano Beriohon hän omistautui avantgardemusiikille.
Vuodesta 1970 lähtien aina eläkeikäänsä, vuoteen 1988 asti hän opetti Liègen yliopistossa ja konservatoriossa, jonne hän perusti Vallonian musiikin opetus- ja tutkimuskeskuksen ("Centre de recherches et de formation musicales de Wallonie"). Brysseliin hän perusti elektronisen musiikin keskuksen ja Pariisiin musiikkipedagogiikan instituutin, josta tuli myöhemmin "Cité de la musique". Pousseur on Metzin ja Lillen yliopistojen kunniatohtori.
Pousseurin elektroninen sävellys "Scambi", joka esitettiin Milanossa toukokuussa 1957, sai laajaa huomiota avoimen muotonsa takia. Kysymyksessä on interaktiivinen teos, johon yleisö voi osallistua. Scambi-projektia käsiteltiin Lontoon yliopistossa helmikuussa 2005 järjestetyssä symposiumissa.
1960-luvulla alkoi yhteistyö ranskalaisen kirjailijan Michel Butorin kanssa. Ensimmäinen yhteisteos oli ooppera "Votre Faust" (1960–1968). Sen päähenkilö on Henri-niminen säveltäjä, joka säveltää Faust-aiheista oopperaa. Teoksen alussa Henri pitää luentoa nykymusiikista. Teksti on peräisin Pousseurin aiemmin ilmestyneestä artikkelista. "Votre Faust" on täynnä viittauksia länsimaisen musiikin historiaan. ”Teidän Faustinne” otsikko johtuu siitä, että yleisöllä on aktiivinen rooli, sillä se saa äänestämällä vaikuttaa teoksen etenemiseen ja lopputulokseen.
Tekijöiltä on tilattu oopperaan jatko-osia: "Miroir de Votre Faust (Caractères II") pianolle ja (vapaaehtoisesti) sopraanolle (1964–1965), "Jeu de Miroirs de Votre Faust" pianolle, sopraanolle ja ääninauhalle (1964–1965), "Echos de Votre Faust" mezzo-sopraanolle, huilulle ja pianolle (1961–1969), "Les Ruines de Jéruzona" sekakuorolle ja ”rytmisektiolle” (1978), "La Passion selon Guignol" vahvistetulle vokaalikvartetille ja orkesterille (1981), "Parade de Votre Faust" orkesterille (1974), "Aiguillages au carrefour des immortels" 16 tai 17 instrumentille (2002) ja "Il sogno di Leporello: Parade 2" (de "Votre Faust") orkesterille (2005).
Muita Butorin kanssa yhteistyössä syntyneitä teoksia ovat "Répons" (1960–1965), "Le procès du jeune chien" (1974–1978), "La rose des voix" (1982), "Déclarations d'orages" (1989), "Les leçons d'enfer" (1991) ja "Le Sablier du Phénix" (1993).
Pousseur sävelsi yli 180 teosta ja kirjoitti lukuisia musiikkia käsitteleviä artikkelita ja teoksia, kuten "Fragments Théorique I: sur la musique expérimentale" (1970), "Musique, sémantique, société" (1972), "Schumann le Poète" (1993), "Rimbaud et la musique" (1994), "Musiques croisées" (1997), "Écrits théoriques 1954–1967" (2004) ja "Une musique multimédiale" (2004).
Vuonna 1954 hän meni naimisiin Théa Schoonbroodin kanssa. Heillä on neljä lasta sekä useita lapsenlapsia.
Tyhmyyden ylistys (albumi)
Tyhmyyden ylistys on Klamydian vuonna 2005 julkaistu albumi. Se debytoi Suomen virallisen listan seitsemännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä neljä viikkoa.
Levyn lopussa on piiloraitana cover Pave Maijasen ”Pidä huolta” -kappaleesta.
Kaikki kappaleet säveltäneet ja sanoittaneet Vesku Jokinen ja Jari Helin sekä sanoittanut Jokinen, ellei toisin mainittu. Kaikki sovitukset Klamydia.
Milo Ventimiglia
Milo Anthony Ventimiglia (s. 8. heinäkuuta 1977 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnettuja roolejaan ovat Jess Mariano televisiosarjassa "Gilmoren tytöt", Peter Petrelli televisiosarjassa "Heroes" ja Jack Pearson draamasarjassa "This Is Us".
Ventimiglialla on isänsä puolelta sisilialaiset ja äitinsä puolelta englantilais-skotlantilaiset sukujuuret.
Ventimiglia päätti jo kahdeksanvuotiaana haluavansa voittaa Oscarin. 18-vuotiaana hän liittyi teatteriin. Hänen ensimmäinen osansa televisiossa oli sarjassa "Bel-Airin prinssi", jonka jälkeen hän on esiintynyt useissa eri elokuvissa ja TV-sarjoissa. Viimeisin aluevaltaus on rooli Fergien musiikkivideossa ”Big Girls Don’t Cry”.
Ventimiglia on kolmilapsisen perheen kuopus ja hyvin urheilullinen. Hän pitää lumilautailusta, lainelautailusta ja skeittauksesta. Hänen lempiharrastuksensa on vanhojen autojen korjaaminen.
Vuosina 2003–2006 Ventimiglia seurusteli Alexis Bledelin kanssa, joka näytteli "Gilmoren tytöissä" Ventimiglian roolihahmon Jessin tyttöystävää Rorya. Hän on seurustellut myös "Heroes"-sarjan vastanäyttelijänsä Hayden Panettieren kanssa. He kuitenkin erosivat vuonna 2009.
Meat
Meat on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat -tappelupelisarjassa.
Meat on ihmisen kaltainen olento, jolla on geneettisesti muuteltu vartalo. Hänet esiteltiin aluksi verisenä luurankona ilman tarinaa menneisyydestään ja hänet pystyi valita jonkun hahmon "puvuksi". Meat esiintyikin varsinaisesti ensimmäisen kerran issa.
Meat oli Shang Tsungin luoma kokeilu. Hän kuitenkin onnistui pakenemaan velhon otteesta samoihin aikoihin kun Shinnok yritti valloittaa Earthrealmin, eikä Tsung saanut häntä valmiiksi.
Meatin vaihtoehtoisessa Armageddonin loppuratkaisussa, hän voittaa Blazen ja saa voiman muuttaa muotoaan, samaan tapaan kuin Shang Tsung. Tämän taidon johdosta Meat kadotti identiteettinsä.
Peter Bellamy
Peter Franklyn Bellamy (8. syyskuuta 1944 – 24. syyskuuta 1991) oli englantilainen folk-laulaja. Hän oli yksi The Young Traditionin perustajajäsenistä, mutta hänellä oli myös sooloura, joka päättyi vasta hänen itsemurhaansa 1991.
Bellamy syntyi Bournemouthissa ja opiskeli Royal College of Musicissa, kunnes vuonna 1965 oli mukana perustamassa The Young Traditionia. Yhtye julkaisi kolme albumia ja teki lisäksi yhden levytyksen yhteistyössä Shirley Collinsin kanssa. Yhtye hajosi pidettyään viimeisen konserttinsa lokakuussa 1969.
Bellamyn ensimmäinen sooloalbumi oli "Mainly Norfolk" (1968). Levyllä hän lauloi englantilaisia kansanlauluja säestäen itseään kitaralla ja concertinalla. Vasta hänen kahdeksannella albumillaan vuonna 1975 oli mukana hänen omia sävellyksiään. Vuonna 1977 hän julkaisi itse kirjoittamansa "kansanmusiikkioopperan" "The Transports". Teos uudelleenjulkaistiin 2004. Toinen projekti oli "The Maritime Suite", jonka esitti BBC Radio 2. Sitä ei kuitenkaan ole koskaan levytetty.
Bellamy esiintyi myös Yhdysvalloissa ja hänen konserttinsa pidettiin Sydneyn oopperatalossa. Hän levytti useita Rudyard Kiplingin balladeja. Bellamy teki itsemurhan syyskuussa 1991.
Herbert Kitchener
Horatio Herbert Kitchener, Kitchenerin 1. jaarli (24. kesäkuuta 1850 – 5. kesäkuuta 1916) oli irlantilaissyntyinen brittiläinen sotamarsalkka, diplomaatti ja valtiomies, joka tunnetaan yleisesti lordi Kitchenerinä.
Kerryn kreivikunnassa Irlannissa syntynyt Kitchener opiskeli Sveitsissä ja Royal Military Academyssä Woolwichissa. Hän liittyi pioneerijoukkoihin, "Royal Engineersiin", ja palveli Palestiinassa, Kyproksella ja Sudanissa vuosina 1874–1885. Hän otti osaa Gerald Grahamin retkikunnan epäonnistuneeseen yritykseen vapauttaa 1884–1885 kenraali Gordonin joukot Khartumista ja vuonna 1886 hänet nimitettiin itä-Sudanin kuvernööriksi. Vuoden 1898 voitto al-Mahdin joukoista Omdurmanin taistelussa ja Khartumin takaisinvaltaus toi Kitchenerille Sudanin kuvernöörin aseman ja kansallissankarin maineen.
Buurisodassa (1899–1902) Kitchener oli aluksi sotamarsalkka Frederick Robertsin esikuntapäällikko ja myöhemmin komentaja. Hän vastasi buurien sissisotaa vastaan käytetyistä strategioista, kuten siviilien säilytykseen käyttöön otetuista lähes ensimmäisistä keskitysleireistä. Hänen raa'at otteensa siviiliväestöä kohtaan saivat monet poliitikot arvostelemaan häntä. Palattuaan Britanniaan 1902 hän sai varakreivin aatelisarvon 1902. Buurisodan jälkeen Kitchener toimi vuosina 1902–1911 armeijan komentajana Intiassa ja 1911–1914 prokonsulina Egyptissä ja hänestä tehtiin jaarli 1914.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Kitchener nimitettiin 5. elokuuta 1914 sotaministeriksi. Hän oli ensimmäinen virassa ollut sotilas. Kitchener sai tehtäväkseen värvätä mahdollisimman paljon väkeä, ja värväyksessä käytettiin Kitchenerin kuvalla varustettua julistetta. Sodan kahtena ensimmäisenä vuonna värväytyi vapaaehtoisesti yli kolme miljoonaa miestä. Kitchener esitti, että brittien kannattaisi keskittää voimansa länsirintamalle, mutta suostui Winston Churchillin painostuksesta tukemaan Gallipolin operaatiota helmikuussa 1915. Gallipolin katastrofi horjutti Kitchenerin mainetta strategina. Kitchener hukkui kesäkuussa 1916 matkalla Venäjälle häntä kuljettaneen HMS "Hampshiren" törmättyä saksalaisten miinaan Orkneylla.
Ålandscupen
Ålandscupen () oli Ahvenanmaalla pelattava miesten jalkapallocup. Sitä pelattiin vuodesta 1943 lähtien eli huomattavasti pidempään kuin Suomen cupia. Kilpailua hallitsi IFK Mariehamn, joka voitti cupin 44 kertaa. Se on saavuttanut myös viisi kaksoisvoittoa. Viimeksi se voitti cupin vuonna 2012 kukistettuaan Wiklöf Holding Arenalla pelatussa loppuottelussa IFFK:n maalein 3–1. Sarjaa ei ole pelattu vuoden 2012 jälkeen. Sen sijaan Ahvenanmaalla pelataan edelleen Ahvenanmaan mestaruuskilpailuissa.
Churchilljoki (Hudsoninlahti)
Churchilljoki (, ) on Hudsoninlahteen laskeva joki Saskatchewanin ja Manitoban provinssien pohjoisosissa Kanadassa. Joen pituus sen alkulähteiltä Hudsoninlahdelle on 1 609 kilometriä.
Joen alkulähteet ovat keskisen Kanadan itäosissa sijaitsevat Beaver Lake, Beaver River, Sand River, Cold Lake sekä Winefred River, jotka laskevat vetensä Saskatchewanin Churchilljärveen. Joki virtaa Churchilljärvestä kohti itää muodostaen useita järvialtaita, ennen kuin laskee pieneen Hudsoninlahden sivulahteen, Button Bayhin Churchillin kaupungin luona.
Joki on myös suosittu melontakohde.
Punavalkku
Punavalkku ("Cephalanthera rubra") on lähinnä Euroopassa tavattava komeakukkainen kämmekkälaji. Suomessa laji on erittäin harvinainen ja rauhoitettu.
Punavalkku kasvattaa 20–50 senttimetriä pitkän, yläosastaan karvaisen varren. Varressa on vuoroittain 4–6 kapeanpuikeaa tai suikeaa lehteä, jotka ovat 8–10 cm pitkiä. Kukinto on harsu tähkä, jossa on 3–15 isoa kukkaa. Kukkien tukilehdet ovat sikiäintä pitempiä. Kukat ovat vaaleanpunaisia ja kannuksettomia, suippo huuli on valkoisehko, keltajuovainen ja punalaitainen. Sikiäin on tiheäkarvainen. Laji kukkii heinäkuussa.
Tärkein osa punavalkusta sijaitsee maan alla. Laji elää symbioosissa sienen kanssa. Sienijuuren kanssa läheisen suhteen muodostava maavarsi kasvattaa pitkiä juuria, mutta maanpäällisiä versoja ei nouse esiin läheskään joka vuosi.
Maanpäällisen verson lehdet ovat tummanvihreitä, lyhyitä verrattuna toiseen valkkuun, miekkavalkkuun. Kukkia on tätä toista lajia vähemmän, ja ne ovat väriltään purppuraisia. Kukinnan jälkeen kasvi on lehtien lisäksi helppo erottaa miekkavalkusta myös sen perusteella, että miekkavalkusta poiketen punavalkun kukat kasvavat selvän suojuslehden tyveltä: miekkavalkulla kukinnon suojuslehdet ovat hyvin vaatimattomat.
Punavalkun pölytys perustuu huijaukseen. Sen uskotaan käyttävän kellokasvien, erityisesti kurjenkellon ("Campanula persicifolia") pölyttäjinä toimivia suokkomehiläisiä (mm. "Chelostoma fuliginosum" ja "C. campanularum") hyödykseen. Kasvin kukissa ei ole mettä, joten pölyttäjät jäävät palkitsematta. Ainakaan Suomessa pölytystulos ei ole hyvä.
Punavalkkua tavataan pääasiassa Keski- ja Etelä-Euroopassa ja Kaukasuksella. Pienempiä esiintymiä tavataan lähes koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikan länsiosista. Suomessa punavalkun harvat ja pienet esiintymät ovat keskittyneet Lohjan ja Kiskon seuduille. Laji lienee levinnyt Suomeen jo jääkauden jälkeisellä lämpökaudella.
Suomessa punavalkku kasvaa valoisissa kangasmetsissä ja lehdoissa. Laji suosii kalkkimaita ja etelärinteitä. Lajin taantumiseen Suomessa on ilmeisesti syynä avohakkuut, kasvupaikkojen kuusettuminen sekä kesämökkirakentaminen. Lajin yleisyyttä on kuitenkin vaikea arvioida punavalkun hyvin epäsäännöllisen kukinnan takia.
Ua
Ua tarkoittaa seuraavia:Ua on seuraavan henkilön nimi:
Suoneidonvaippa
Suoneidonvaippa ("Epipactis palustris", myös "Helleborine palustris") on Euroopassa ja Aasiassa laajalti tavattava kämmekkäkasvilaji. Suomessa laji on harvinaistunut ja luokiteltu vaarantuneeksi. Se on rauhoitettu ja luonnonsuojeluasetuksessa erityisesti suojeltava laji. Koko levinneisyysalue huomioon ottaen se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suoneidonvaipalla on laajalle levittyvä, runsashaarainen ja vaakasuora maavarsisto, jonka avulla se voi muodostaa monikymmenvartisia klooneja. Varren vihreät lehdet ovat suvun Suomessa kasvavista lajeista pisimmät ja kapeimmat. Ne kasvavat 6–12 cm pitkiksi ja ovat puikeita–kapeansuikeita ja ehytlaitaisia. Varsi on 15–50 senttimetrin korkuinen, ja sen latvassa on 3–15-kukkainen kukinto. Kukkien ulkopinta vaihtelee vihertävästä rusehtavaan. Kukan labellum eli huuli on kermanvalkoinen, ja siinä on punaista kirjailua. Huulen valkea kurouma on laaja ja siten hyvin erottuva. Suoneidonvaippa kukkii heinä-elokuussa.
Lukuisat eri hyönteislajit käyvät suoneidonvaipan kukissa. Tärkeimmiksi pölyttäjiksi on havaittu muurariampiaisten koiraat. Suoneidonvaipan kukkien kaksiosaisen huulen kärkiosa liikkuu kosketettaessa, ja sen on uskottu auttavan pölyttäjän asennon muuttamisessa niin, että siitepölymyhkyt tarttuvat sen päähän.
Suoneidonvaippaa tavataan laajalti Euroopassa, läntisessä sekä pohjoisessa Aasiassa sekä Pohjois-Afrikasta. Suomessa kasvi on pääasiassa Etelä-Suomen laji, mutta pohjoisimmat kasvupaikat ovat Etelä-Lapissa. Ahvenanmaalla, erityisesti Eckerössä, lajilla on vielä useita kasvupaikkoja, mutta muualla niitä tunnetaan vain noin kaksikymmentä. Suoneidonvaippa on Suomessa levinneisyytensä pohjoisrajalla.
Laji on lettojen kasvi, ja se on menettänyt lukuisia esiintymiä soiden ojituksen vuoksi. Lajia tavataan joskus myös kalkkipitoisilla merenrantaniityillä. Tehokkaan siementuotantonsa ansiosta suoneidonvaippa ilmestyy joskus ihmisen muovaamaan ympäristöön, kuten teiden varsille, vanhoihin kalkkilouhoksiin ja jätemaille. Kasvia pidetään Suomessa erityisen vaateliaana varsinkin kalkin määrän suhteen. Se on meillä kalkinvaatija.
Ub
Ub tarkoittaa seuraavia asioita:
Bengt Johansson
Bengt Viktor Johansson (2. lokakuuta 1914 Helsinki – 22. kesäkuuta 1989 Ruovesi) oli suomalainen säveltäjä.
Johansson opiskeli sellonsoittoa 1930-luvun alussa Yrjö Selinin johdolla. Hän pääsi sodan jälkeen opiskelemaan sävellystä Sibelius-Akatemiaan, jossa hänen opettajiaan olivat Leevi Madetoja, Selim Palmgren ja Sulho Ranta. Hän sai vuonna 1947 diplomit sellonsoitosta ja sävellyksestä sekä suoritti kapellimestaritutkinnon.
Aluksi Johansson joutui työskentelemään ravintolamuusikkona. Vuosina 1952–1975 hän toimi Yleisradion ääniteknikkona ja opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1956. Häntä pidettiin Suomessa vuosia klassisen musiikin äänityksen asiantutijana.
Työnsä rinnalla Johansson myös sävelsi. Varhaistuotannossa näkyy romanttisten ihanteiden ja Jean Sibeliuksen vaikutus. Varhaisista teoksista vodaan mainita pianokonsertto (1951) ja "Tema con sette variazioni in modo antico per violoncello ed orchestra" (1954). Vuonna 1952 Johansson piti sävellyskonsertin Helsingissä.
Johansson sävelsi 1950-luvun loppuun pääasiassa soitinmusiikkia ja sävelsi ensimmäisenä Suomessa elektronista nauhamusiikkia ("Three Electronic Etudes", 1960) mutta jätti sen ja alkoi 1960-luvulla kiinnostua yhä enemmän kuorolle kirjoittamisesta. Hänen pääteoksiinsa kuuluu "The Tomb at Akr Çaar" baritonille ja sekakuorolle vuodelta 1964; teksti on Ezra Poundin. Muita merkittäviä kuoroteoksia ovat "Stabat mater" (1950), "Missa sacra" (1960), "Triptych" (1965) ja "Requiem" (1965).
Vuonna 1975 valmistui kolminäytöksinen ooppera, Olavinlinnan 500-vuotisjuhlia varten sävelletty "Linna", joka on edelleen esittämättä. "Linnan" jälkeen säveltäjä kirjoitti enää pienimuotoisempia teoksia.
Johansson kuului vapaamuurareihin. Johanssonin puoliso oli Liisa o.s. Rahola vuodesta 1944.
Vikatikki
Vikatikki (alkup. "Green Wing") on brittiläinen sairaalaan sijoittuva komediasarja. Kotimaassaan sitä esitti Channel 4 ja Suomessa Yle TV1. Vikatikki tunnetaan varsinkin kierosta huumorista ja erikoisista hahmoista, ovathan sen tekijät pitkälle samat kuin "Ponille kyytiä" -sarjassa. Erikoista sarjassa on myös sen jaksojen pituus, joka on noin kaksi kertaa enemmän kuin tyypillisessä tilannekomediassa.
Britanniassa sarjaa esitettiin kahden tuotantokauden ajan 17 jaksoa 3. syyskuuta 2004 - 19. toukokuuta 2006. Sarjan päätti 90-minuuttinen pitkä erikoisjakso, joka esitettiin Britanniassa 4. tammikuuta 2007.
Sarja sijoittuu fiktiiviseen East Hamptonin sairaalaan. Potilaita sarjassa ei juurikaan nähdä, vaan juonessa keskitytään pääasiassa päähenkilöiden ihmissuhdeongelmiin. Sarjan alussa sairaalaan saapuu uusi lääkäri Caroline Todd, joka alkaa tutustua sairaalan paikoin absurdiinkin henkilökuntaan. Carolinen läheisimmät työtoverit ovat itseriittoinen puoliksi sveitsiläinen anestesiologi Guillaume "Guy" Secretan sekä rento kirurgi "Mac" Macartney. Lääkäreistä Caroline tutustuu myös Guyn jatkuvasti kiusaamaan kilttiin apulaislääkäriin Martin Deariin ja lastenlääkäri Angela Hunteriin.
Sairaalan toimistopuolella toimii puolestaan erittäin eksentrinen henkilöstön yhteyshenkilö Sue White, joka on pakkomielteisesti rakastunut Maciin. Sairaalan henkilöstöosaston 48-vuotias päällikkö Joanna Clore taas katkeroitunut iästään. Joannalla on myrskyisä suhde radiologi Alan Stahamin kanssa, joka ei nihkeän ja pedanttisen luonteensa vuoksi ole muuten kovin suosittu henkilökunnan keskuudessa. Etenkin Alanin koulutuksessa oleva apulaislääkäri Boyce pyrkii jatkuvasti ärsyttämään häntä erilaisilla käytännön piloilla. Joannan lähimmät alaiset henkilöstöosastolla ovat Rachel, Karen, Kim ja Harriet, jotka lähinnä yrittävät vältellä töiden tekemistä.
Luhtakämmekkä
Luhtakämmekkä ("Dactylorhiza sphagnicola") on kämmekkäkasvilaji liuskakämmeköiden ("Dactylorhiza") suvussa. Laji kuuluu huonosti tunnettuun ryhmään. Luhtakämmekän ensisijaisin kasvualue on Keski-Euroopassa, missä se on harvinainen.
Luhtakämmekkä kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehtiä on 3–7 kappaletta, ne ovat kapeat, kouruiset, kokonaan vihreät ja pystykasvuiset. Luhtakämmekän kukinto on lyhyt tähkä, jossa on 20–40 kukkaa. Väriltään kukat ovat vaalean purppuranpunaiset tai tummanvioletit ja niiden huuli on 1–1,3 cm leveä.
Suomessa luhtakämmekkä kasvaa melko karujen soiden luhtapaikoilla. Sen levinneisyys on huonosti tunnettu. Luhtakämmekkää on löydetty yksittäisistä paikoista Pohjois-Karjalasta, Keski-Suomesta ja Keski-Lapista. Mahdollisesti se kasvaa myös Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla. Suomen uhanalaisuusluokituksessa luhtakämmekkä on puutteellisesti tunnettu laji (DD).
Ul
Ul tarkoittaa seuraavia:
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Ut
Ut tarkoittaa seuraavia:Ut on seuraavan henkilön nimi:
Uz
Uz tarkoittaa seuraavia:Uz on seuraavan henkilön nimi:
Fedayeen Saddam
Fedayeen Saddam () oli Saddam Husseinin ajan Irakin puolisotilaallinen järjestö.
Sen perusti vuonna 1995 ensimmäistä Persianlahden sotaa seuranneen kauppasaarron aikana Uday Hussein ja sitä koulutti kenraali Muzahim Sa'b Hassan. Siihen kuului noin 20 000 – 40 000 jäsentä, jotka olivat pääasiassa huonosti koulutettuja ja ilman raskaita aseita. Nimensä se sai jo 1950-luvulta lähtien Israelia vastaan taistelleilta palestiinalaisilta Fedayeen-taistelijoilta. Nimi tarkoittaa itsensä uhraamaan valmistautunutta.
Fedayeen Saddam oli pääasiassa turvallisuusjärjestö, joka katkoi kielet presidenttiä arvostelleilta ja katkoi päät prostituutiosta syytetyiltä naisia. Monet sen jäsenet oli värvätty kaikista köyhimmiltä alueilta. Uday käytti joukkoa omiin tarkoituksiinsa, mm. salakuljetukseen, mutta hän menetti sen komennon 1996 siirrettyään sille luvattomasti aseita tasavaltalaiskaartilta.
Vuoden 2003 Yhdysvaltain invaasion jälkeen, kun armeija ja tasavaltalaiskaarti romahtivat, juuri Fedayeen johti vastarintaa rintaman taakse jääneillä alueilla huoltokuljetuksia vastaan. Monet käyttivät siviilivaatteita. Virallisesti Fedayeen lakkasi olemasta Bagdadin valtauksen jälkeen tai viimeistään Saddamin vangitsemisen jälkeen, mutta sen jäsenten asema Irakin vastarinnassa on epäselvä.
Aino Kuusinen
Aino Kuusinen (ent. Sarola, o.s. Turtiainen, ; ) oli suomalainen kommunisti, joka työskenteli Kominternin palveluksessa ympäri maailmaa 1930-luvulla, joutui sittemmin vuosiksi gulagiin ja vapauduttuaan pakeni länteen. Aino Kuusinen oli Otto Wille Kuusisen toinen vaimo.
Aino Kuusinen oli koulutukseltaan sairaanhoitaja. Hän kävi neljä vuotta kestäneen oppijakson Helsingin kirurgisen sairaalan sairaanhoitajaopistossa. Valmistuttuaan Kuusinen meni 9. heinäkuuta 1909 naimisiin rautatiehallituksessa insinöörinä toimineen Leo Sarolan kanssa.
Aino Kuusinen tapasi Otto Wille Kuusisen ensimmäisen kerran syksyllä 1919 Helsingin Tapanilassa, jossa hän silloin miehensä kanssa asui. Kuusinen oli tuolloin salaa Suomessa ja hänen ystävänsä majoittivat hänet muutamaksi yöksi Leo ja Aino Sarolan luokse. Kuusinen poistui Suomesta kevättalvella 1920 Ruotsiin, missä asui jonkin aikaa ja josta hän alkoi lähetellä kirjeitä Ainolle.
Kuusinen muutti vuonna 1922 Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli Kominternin eri tehtävissä, kunnes siirtyi sotilastiedustelu GRU:n palvelukseen. Vuosina 1930–1933 salanimeä toveri Morton käyttänyt Kuusinen oleskeli Kominternin valtuutettuna Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloista Aino Kuusinen siirtyi Japaniin, jossa hän muun muassa tutustui saksalaisen "Frankfurter Zeitungin" kirjeenvaihtajaan, myöhemmin vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi teloitettuun Richard Sorgeen. Japanista Kuusinen kutsuttiin Moskovaan, jossa hänet vangittiin uudenvuodenpäivänä 1938. Josif Stalinin kuoltua Aino Kuusinen vapautettiin vuonna 1955 ja hänelle langetetut tuomiot mitätöitiin. Seuraavat vuodet hän vietti Moskovassa syvästi katkeroituneena entiseen aviomieheensä Otto Wille Kuusiseen, joka ei ollut tehnyt mitään hänen vapauttamisekseen. Vuonna 1965 Aino Kuusinen matkusti Suomeen ja täältä edelleen Italiaan, jossa hän kirjoitti muistelmansa määräten ne julkaistavaksi vasta kuolemansa jälkeen.
Läntisessä maailmassa herätti suurta huomiota, että Aino Kuusinen oli ensimmäinen korkea-arvoisen neuvostojohtajan länteen loikannut lähiomainen. Seuraava vastaavanlainen tapaus oli Stalinin tyttären Svetlana Allilujevan loikkaus Intian kautta Yhdysvaltoihin keväällä 1967.
Lockheed L-2000
Lockheed L-2000 oli Lockheed Corporationin suunnitelma Yhdysvaltain ensimmäisen ylisoonisen matkustajalentokoneen rakentamiseksi.
Kone ei koskaan päässyt piirustuspöytää pidemmälle, mutta koneelle suunniteltiin deltasiipistä rakennetta yhtiön hieman aiemmin aloittaman SR-71 Blackbird-projektin pohjalta. L-2000-sarjaan suunniteltiin 170 - 273-paikkaisia versioita.
Yhdysvaltain valtion rahoittaman kilpailun voitti lopulta Boeing 2707. Lockheedin hävittyä kilpailun valtionrahoituksesta, yhtiö vetäytyi ylisoonisten lentokoneiden markkinoilta, kuten teki myöhemmin myös kilpailun voittanut Boeing. L-2000 olisi ollut Boeing 2707-koneeseen verrattuna hieman yksinkertaisempi ja vähemmän riskialtis, toisaalta B 2707 olisi ollut suorituskykyisempi ja hiljaisempi.
Punarosella
Punarosellat ("Platycercus elegans") ovat runsaslukuisia koko levinneisyysalueellaan. Ne elävät Tasmaniaa lukuun ottamatta Australian itä- ja kaakkoisosissa, istutettuina myös Uudessa-Seelannissa ja Norfolkinsaarella. Ne ovat rohkeita, värikkäitä lintuja, jotka liikkuvat pareittain tai muutaman yksilön ryhminä. Nuoria lintuja saattaa joskus tavata isoissakin parvissa. Punarosellan pituus on noin 36 cm ja paino 110–170 g eli se on kooltaan naakan kokoluokkaa.
Suurimman osan päivästä punarosellat ruokailevat maassa tai puiden latvuksissa syöden siemeniä, varsinkin eukalyptusten ja akasioiden, mutta lisäksi myös marjoja, hedelmiä, mettä, hyönteisiä ja niiden toukkia. Lajin pesä on puunkolossa.
Lisääntymiskausi alkaa elokuun lopussa tai syyskuun alussa. Koiras ilmaisee paritteluhalukkuutensa riiputtaen siipiään ja levittäen pyrstöään liikutellen sitä puolelta toiselle. Naaras munii onttoon puuhun 5-8 munaa hautoen niitä 21 päivää. Nuoret linnut lähtevät pesästä viisiviikkoisina, mutta pysyvät emonsa seurassa vielä toiset viisi viikkoa ennen liittymistään muiden rosellojen parveen.
Punarosellasta on olemassa muutamia luonnossa esiintyviä variaatioita. Ennen ne luokiteltiin omiin lajeihinsa: Punarosella (Platycercus elegans), keltarosella (Platycercus flaveolus) ja adelaidenrosella (Platycercus adelaidae). Nykyään ne luetaan kuitenkin samaan lajiin, ja adelaidenrosella on keltarosellan ja punarosellan luonnossa esiintyvä hybridi. Ne ovat väritykseltään samanlaiset kuin päälaji, paitsi keltarosellalla punarosellan punainen väri on korvautunut keltaisella, ja adeleidenrosella on näiden väliltä, oranssinpunainen.
Nörttien kosto
Nörttien kosto ("Revenge of the Nerds") on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1984. Elokuvan tarina kertoo vanhempien opiskelijoiden kiusaamisen kohteena olevista nörteistä, joista yksi ihastuu koulun suosituimpaan tyttöön. Kiusaaminen herättää nörtit vastaiskuun ja he perustavat oman veljeskunnan taistelua varten.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa ”takuuvarmaksi puolentoista tunnin aivolevoksi” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Morfologia (biologia)
Morfologia tarkoittaa biologisten organismien anatomian tutkimista. Morfologialla on suuri merkitys kasvien taksonomiassa ja esimerkiksi evoluutioprosessien tutkimisessa.
Naked (yhtye)
Naked on nelihenkinen helsinkiläinen hard rock -yhtye. Siihen kuuluvat laulaja-kitaristi The Muff, kitaristi Zack Schleidecker, basisti Ilari sekä rumpali mr. Tikka. Vuonna 2004 Naked julkaisi debyyttialbuminsa "This one goes to eleven". Toinen levy "Let's get naked...and start a revolution" julkaistiin vuonna 2006. Nakedilla on pysynyt pääosin sama kokoonpano läpi vuosien, mutta basisti on usein vaihtunut. Nykyinen basisti on yhtyeen neljäs.
Naked on myös tehnyt musiikkivideoita Stefan Lindforsin kanssa. Yhtye soittaa nimellä Straight Perverts Kari Peitsamon albumilla The Unparalleled Adventures of One Hans Pfaall.
This One Goes to Eleven
This One Goes to Eleven on hard rock -yhtye Nakedin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.
Let’s Get Naked... and Start a Revolution
Let’s Get Naked... and Start a Revolution on suomalaisen hard rock -yhtye Nakedin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Johanna Kustannus.
Viktor Kulikov
Viktor Georgijevitš Kulikov (, 5. heinäkuuta 1921 – 28. toukokuuta 2013) oli Varsovan liiton joukkojen komentaja 1977–1989 ja Neuvostoliiton marsalkka (14. tammikuuta 1977).
Kulikov palveli toisessa maailmansodassa. Hän komensi Kiovan sotilaspiiriä 1967–1969 ja Neuvostoliiton joukkoja Saksassa 1969–1971. Vuosina 1971–1977 hän oli Neuvostoliiton armeijan pääesikunnassa. Hänet palkittiin Neuvostoliiton sankarin arvonimellä 1981, Leninin palkinnolla 1982 ja Kuuban Playa Girónin kunniamerkillä 2006. Kulikov valittiin Neuvostoliiton kansanedustajain kongressin jäseneksi 1989 ja Venäjän duumaan ”Isänmaa – Koko Venäjän” edustajana.
Please
Please on brittiläisen Pet Shop Boys -yhtyeen debyyttialbumi. Se on levytetty vuoden 1985 marraskuusta seuraavan vuoden tammikuuhun ja julkaistu 24. maaliskuuta 1986. Albumi myi kolminkertaista Platinaa Britanniassa ja Platinaa Yhdysvalloissa.
Albumin singlet olivat "West End Girls", "Opportunities (Let's Make Lots of Money)", "Love Comes Quickly" ja "Suburbia". West End girls oli listahitti. Kappaleiden tarinat olivat hieman liitettynä toisiinsa, sillä ensimmäisessä laulussa (Two Divided by Zero) henkilöt karkaavat, päätyvät kaupunkiin(West End Girls), haluavat ansaita rahaa (Opportunities), rakastuvat (Love Comes Quickly), muuttavat lähiöön (Suburbia), lähtevät juhlimaan (Tonight is forever), kaupungissa on väkivaltaa (Violence), he rakastevat satunnaisesti (I want a lover), ja joku yrittää iskeä pojan (Later tonight). Levyllä esiintyi Neil Tennantin ja Chris Lowen lisäksi muutamia vierailevia artisteja. Albumin tuotti Stephen Hague. Liza Minnelli coveroi myöhemmin kappaleen "Tonight is Forever" albumillaan "Results" (1989).
Myöhemmin samana vuonna Pet Shop Boys julkaisi Pleasen seuraajaksi "Discon".
Pleasestä tehtiin uudelleenjulkaisu 2001.
Alppikiitäjä
Alppikiitäjä, aikaisemmalta nimeltään alppitervapääsky ("Apus melba") on kiitäjälintujen lahkon isokokoinen edustaja. Laji tunnetaan myös nimellä "Tachymarptis melba".
Linnun pituus on 20–23 senttiä, siipien kärkiväli 51–58 senttiä ja paino 70–100 grammaa. Tumma, tervapääskyä suurempi lintu, jolla on valkea vatsa ja kurkkulaikku. Lento on rauhallisempaa ja siiveniskut hitaampia kuin tervapääskyn. Ääni on korkea viserrys. Sukupuolet ovat samanväriset.
Alppikiitäjä elää, nimensä mukaisesti, Alpeilla ja muualla Etelä-Euroopan ja Lähi-idän vuoristoseuduilla, sekä Afrikassa ja Intiassa. Lajista tunnetaan noin 10 alalajia. Euroopan populaatio on kooltaan 280 000 – 650 000 yksilöä, pesivien parien määrän ollessa 44 000 – 62 000. Pohjoiset populaatiot talvehtivat Afrikassa. Alppikiitäjä on tavattu Suomessa viidesti: 10.10.1980 Pyhtäällä, 5.5.1989 Kotkassa, 19.5.2003 Pukkilassa, 1.6.2006 Helsingissä ja 8.8.2010 Keuruulla.
Vuoristoseudut, tavallisesti alle 1½ kilometrin korkeuteen mutta paikoin jopa 4 kilometrin korkeudelle saakka. Ruokailee myös alavilla mailla.
Pari elää yhdessä koko elämänsä. Pesii yhdyskunnissa kalliojyrkänteillä ja korkeissa rakennuksissa. Pesä on matala, lautasen mallinen ja rakennettu höyhenistä ja ruohonkorsista. Munia on 1–4, tavallisesti 2–3. Haudonta kestää 17–23 päivää, molemmat puolisot hautovat.
Syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä, Afrikassa myös lentäviä heinäsirkkoja ja termiittejä.
Cienfuegos (provinssi)
Cienfuegos on yksi Kuuban provinsseista. Sen pääkaupunki on myös nimeltään Cienfuegos. Ranskalaiset uudisasukkaat perustivat sen vuonna 1819. Cienfuegos on Kuuban pienin provinssi ja sen talous perustuu melkein kokonaan sokerin valmistamiseen. Sokeritehtaat ja viljelmät vievätkin suuren osan alueen pinta-alasta.
Cienfuegosissa on mahdollista harrastaa sukellusta, mikä on hyvin suosittua sekä paikallisten että turistien keskuudessa. Rannikolla onkin useita vedenalaisia luolia. Lisäksi turisteja kiinnostaa vuoristolla olevat vesiputoukset.
Eva Cassidy
Eva Marie Cassidy () oli yhdysvaltalainen laulaja, jonka tuotannossa on vaikutteita muun muassa jazzista, bluesista, folkista, gospelista ja popista. Laulamisen ohella hän soitti kitaraa.
Cassidy oli kotoisin Marylandista, Washingtonin lähialueelta. Hän levytti vuonna 1992 Chuck Brownin kanssa albumin "The Other Side". Cassidyn ainoaksi omaksi studioalbumiksi jäi vuonna 1997 postuumisti julkaistu "Eva by Heart".
Suurimman menestyksensä Cassidy saavutti vasta kuolemansa jälkeen: vuonna 1998 julkaistiin kokoelmalevy "Songbird", joka nousi listaykköseksi Britanniassa ja myi myös Yhdysvalloissa kultaa. Vuonna 2001 ilmestyi Cassidyn elämäkertateos "Songbird: Eva Cassidy: Her Story by Those Who Knew Her".
"Songbirdin" jälkeen Cassidyltä on julkaistu postuumisti useita levyjä. "Imagine" ja "American Tune" pääsivät myös albumilistojen kärkeen, ja vuonna 2004 julkaistiin kokoelma "Wonderful World".
Cassidy kuoli ihosyöpään 33-vuotiaana. Se oli jo diagnosoitaessa ehtinyt lähettää etäpesäkkeitä, ja laulaja otettiin hoidettavaksi Johns Hopkinsin sairaalaan.
Cassidyn uran loppuvaiheissa häntä säesti esiintymisissä ja levytyksissä vakiintunut kokoonpano, joka koostui seuraavista muusikoista:
Khūzestān
Khūzestān (, aiemmin myös Arabistan) on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee Persianlahden pohjukassa Irakin vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on Ahvāz.
Khulestanin pinta-ala on 64 055 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 2 681 978 (1986), 3 746 772 (1996) ja 4 274 979 (2006). Vuoden 2011 väestönlaskennassa Khūzestānissa asui 4 531 720 henkeä, joista 3 218 451 kirjattiin kaupunkilaisiksi.
Khūzestānin asuttivat 6 000 eaa. sumerilaisille sukua olleet kansat, jotka saapuivat Zagrosin vuoristoalueelta. Ensimmäiset kaupungit syntyivät samaan aikaan kuin Mesopotamiassa. Historiallisesti Khūzestān on tunnettu Elamina, jonka pääkaupunki oli Susa. Elamin valloitti Persia 539 eaa. Arabit taas valloittivat Khūzestānin 639 Basran Abu Musa al-Ash'arin johdolla, vaikka se virallisesti kuului Persian alaisuuteen. 1200-luvulta alkaen Khūzestān arabialaistui selvästi.
1800-luvun lopulla Britannia kannusti Khūzestānia eromaan Persiasta ja liittymään Britannian alaisuuteen Arabistanina. Britit julistivat Etelä-Persian etupiiriinsä 1907 ja seuraavana vuonna brittiläinen tutkimusmatkailija löysi öljyä Masjed Soleymanista. Löydön vuoksi perustettiin Anglo-Persian Oil Company, josta tuli myöhemmin British Petroleum (nyk. BP). Vuonna 1925 Reza Shahin joukot miehittivät Arabistanin ja sille annettiin taas nimi Khūzestān, kuten myös Persia nimettiin Iraniksi vuotta myöhemmin. Britit valloittivat Khūzestānin toisen maailmansodan aikana.
Vuoden 1978 arabityöläisten lakko oli suuressa osassa šaahin kaatamisessa, jota seurasi islamilainen vallankumous.  Arabit tukivat alkuvaiheessa vallankumousta, jossa vasemmistolaiset ja sekulaarit puolueet olivat mukana. Irak vetäytyi vaatimuksestaan alueeseen varapresidentti Saddam Husseinin ja Iranin šaahi Algierin sopimuksessa maaliskuussa 1975 turvatakseen pääsynsä Persianlahdelle Shatt al-Arabia pitkin. Irak sanoi irti sopimuksen 17. syyskuuta 1980 Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen. Khūzestān oli Iranin–Irakin sodassa Irakin alkuvaiheen etenemisen pääasiallinen suunta ja maakunta tuhoutui sodassa pahoin. Irakin joukot ajettiin maakunnassa 1982 Iranin Jerusalem-hyökkäyksessä. Irak toivoi Khūzestānin arabien nousevan iranilaisia vastaan, mitä ei tapahtunut, vaan suurin osa palveli Iranin armeijassa.
Iran on pyrkinyt persialaistamaan aluetta. Iranin islamilainen tasavalta ei ole määrittänyt aiemmissa väestönlaskennassaan eri kansallisuuksien osuuksia, joten ne jäävät arvailun varaan. Vuoden 1980 Iranin Lontoon lähetystön miehityksen aloitti Khūzestānille autonomiaa vaativa, Irakin sponsoroima arabiseparatistiryhmä, joka viittasi "Khomeinin rasistiseen hallintoon."
Sünching
Sünching on kunta Saksan Baijerin osavaltiossa Oberpfalzin hallintopiirissä lähellä Regensburgia. Kunnassa on arviolta 2 024 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 19,42 neliökilometriä.
Sünchingissä virtaa kaksi jokea, Iso Laber ja Pieni Laber. Molemmat laskevat Tonavaan.
Kunnanvaltuustolla on 12 jäsentä.
Bilingual
Bilingual on Pet Shop Boysin 2. syyskuuta 1996 julkaisema pop-albumi. Levy myi kultaa Britanniassa. Albumi floppasi yhdysvalloissa myyden ainoastaan 150.000 kappaletta.
"Bilingual" sisältää vaikutteita useista musiikkikulttuureista, etenkin Latinalaisen Amerikan, jossa yhtye oli kiertänyt "Very"-albumin julkaisun jälkeen. Kolmella kappaleista on käytetty englannin kielen kanssa sekaisin espanjaa ja portugalia.
"Bilingualia" olivat Pet Shop Boysin jäsenten lisäksi tuottamassa Chris Porter, Danny Tenaglia ja K-Klass. Ensimmäinen single oli "Before". Albumista tehtiin uusintajulkaisu 2001.
Tupac: Resurrection (soundtrack)
Tupac: Resurrection on -dokumenttielokuvan virallinen soundtrack. Sen julkaisi Amaru Entertainment vuonna 2003. Albumi sisältää remasteroituja versioita muutamista aikaisemmin julkaistuista kappaleista ("Holler If Ya' Hear Me", "Death Around the Corner", "Secretz of War", "Bury Me a G", "Same Song", "Panther Power", "Str8 Ballin'" sekä "Rebel of the Underground"), joitain harvinaisempia kappaleita ("Starin' Through My Rear View" ja "One Day At A Time") sekä uusia, julkaisemattomia säkeitä, joita on käytetty muun muassa kappaleissa "Runnin' (Dying to Live)" ja "Ghost". Kappaleet tavallaan koottiin uudelleen näiden julkaisemattomien säkeiden ympärille. Eminem auttoi albumin tuottamisessa tuottamalla muun muassa singlen "Runnin' (Dying to Live), jossa mukana on myös The Notorious B.I.G.. Albumi myi yli 420 000 kappaletta ensimmäisellä viikolla ylittäen lopulta platinalevyn rajan.
Albumin viimeinen kappale "The Realist Killaz", sisältää myös julkaisemattoman 2Pac-säkeen. Säe miksattiin yhteen rap-artisti 50 Centin kanssa, joka "dissaa" omassa säkeessään rap-artisti Ja Rulea.