hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Liparisaaret
Liparisaaret () eli Eoliset saaret ("Isole Eolie"), antiikin Aioliset saaret (, ), ovat Italialle kuuluva tuliperäinen saariryhmä Tyrrhenanmeressä Sisilian pohjoispuolella. Liparisaariin kuuluu seitsemän isohkoa saarta: hallinnollinen keskussaari Lipari; Vulcano ja Stromboli, joilla molemmilla sijaitsee toimiva tulivuori; sekä Salina, Panarea, Filicudi ja Alicudi. Saariryhmään kuuluu myös useita pieniä saaria. Saarten yhteispinta-ala on 117 km².
Suurin osa Liparisaarista on lähinnä pelkkiä merestä kohoavia tulivuoria. Ne ovat osa Etnan ja Vesuviuksen välistä tuliperäistä ketjua. Saarten suurin asutus on Liparin kaupunki.
Liparisaaret ovat olleet asuttuja viimeistään neoliittisella kaudella noin 5000 eaa. Saarten nimitys Aioliset saaret () tai Aioloksen saaret () pohjautuu Aiolokseen, kreikkalaisen mytologian tuulten jumalaan, jonka katsottiin asuneen saarilla. Antiikin aikana saarten alkuperäisiä, kreikkalaisten tuloa edeltäneitä asukkaita pidettiin tämän jälkeläisinä.
Kreikkalaiset asuttivat saaret arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. perustamalla sinne Liparan siirtokunnan. Sen kaupunkikeskus oli samannimisellä "Liparan" saarella eli nykyisellä Liparin saarella. Kaupunki kukoisti merenkulun kannalta edullisen sijannin, tuliperäisyyden vuoksi hedelmällisen maaperän sekä alunakaivosten ansiosta. Vulcanon saari tunnettiin antiikin aikana nimellä "Hiera" eli "Thermessa", Salina nimellä "Didyme", Panarea nimellä "Euonymos" ja Stromboli nimellä "Strongyle". Lipari on aina ollut merkittävin saarista, mistä on peräisin saariryhmän toinen nimitys Liparisaaret.
Vuodesta 1970 lähtien turismi on kasvanut saarilla. Matkailijoita houkuttelevat toimivat tulivuoret, tuliperäiset mutakylvyt ja maisemat. Saaret ovat Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2000.
Capri
Capri on saari Napolinlahden suulla. Sen pääkaupungilla on sama nimi kuin itse saarella eli Capri. Saarella on myös toinen kaupunki, Anacapri.
Capri sijaitsee Napolin lounaispuolella, Napolinlahden suulla, noin viisi kilometriä mantereen Punta Campanellasta.
Pinta-alaa saarella on reilut 10 neliökilometriä, josta 6,5 km² kuuluu Anacapriin ja noin 4 km² Caprin kuntaan. Vuoden 2015 lopulla Caprin kunnassa oli 7 205 asukasta ja Anacaprissa 6 946. Saaren korkein kohta on 589 metrin korkuinen Monte Solaro, jonne pääsee kävellen tai tuolihissillä.
Saari on matkailukohde, jonka nähtävyyksiä ovat muun muassa Villa Jovis, Villa San Michele, Augustuksen puutarha sekä Grotta Azzurra (Sininen luola).
Caprin luonnontilainen kasvillisuus on etupäässä Välimeren alueelle tyypillistä pensaikkoa. Pensaat ovat tyypillisesti tummasävyisiä ja ikivihreitä. Lajeihin kuuluvat puumaiset tyräkit, mastiksipistaasi ja rosmariini. Anacaprille johtavan tien varressa ja kahdessa muussa vaikeakulkuisessa paikassa on orjanlaakerikasvien muodostamaa metsää.
Noin kymmensenttinen muurigekko ("Tarentola mauritanica") on saarella yleinen. Caprilla asuvat Euroopan ainoat siniset liskot, jotka kuuluvat rauniosisiliskon siniselkäiseen alalajiin ("Podarcis sicula coerulea").
Caprin vanhimpia tunnettuja asukkaita olivat kreikkalaiset, jotka rakensivat linnoituksia 800-luvulla eaa.
Rooman keisari Tiberius vietti hallintokautensa loppuosan Caprilla. Hänen kerrotaan viettäneen siellä ylenpalttisen irstasta ja väkivaltaista elämää.
Myöhemmin Commodus karkotti siskonsa saarelle.
Ranskalaiset hallitsivat saarta ja vahvistivat sen linnoituksia Napoleonin kaatumiseen asti.
Venäjän–Japanin sodan jälkeen venäläisiä intellektuelleja alkoi asettua saarelle. Heidän joukossaan olivat Maksim Gorki, Lenin ja Leo Tolstoi. Myös ruotsalainen Axel Munthe asui ja kirjoitti saarella pitkään.
22. tammikuuta 1950 Caprilla kalastajat saivat verkkoihinsa suuren pöytähopeasaaliin.
Caprilla käy vuosittain yli 400 000 matkailijaa. Saari on tullut tunnetuksi rikkaiden ja kuuluisien lomapaikkana; näihin ovat kuuluneet Aristoteles Onassis, Brigitte Bardot, Sophia Loren, Graham Greene, Harrison Ford ja Naomi Campbell. Turistikausi kestää toukokuusta syyskuuhun, monet ravintolat ja hotellit ovat suljettuja talven ajan.
Saarelle pääsee laivalla muun muassa Sorrentosta, Napolista ja Salernosta sekä Amalfin rannikon kaupungeista Amalfista, Positanosta ja Ravellosta. Lisäksi Caprilta on laivayhteys Ischiaan saarelle. Matkailijat pääsevät saarelle autolla vain varsinaisen matkailukauden ulkopuolella, marraskuulta maaliskuulle pois lukien joulun aika.
Saarella on kaksi satamaa, etelärannan Marina Piccola ja pohjoisrannan Marina Grande. Marina Piccolassa pääosassa ovat uimarannat, ravintolat ja pienveneet, kun taas varsinainen liikennöintisatama on Marina Grande. Huvivenesatamaan mahtuu yhtä aikaa 310 alusta, joista suurimmat voivat olla 65 metriä pitkiä.
Satamasta ylös Caprin kaupunkiin voi nousta joko funikulaarilla tai takseina toimivilla avoautoilla. Bussit kulkevat tärkeimpien nähtävyyksien välillä, mutta monet välimatkat taittuvat myös kävellen.
Arktinen Banaani
Arktinen Banaani on vuonna 1995 perustettu suomalainen kustantamo, joka aloitti sarjakuvakustantamona mutta joka on 2010-luvulla laajentanut tarjontaansa myös kauno- ja tietokirjallisuuteen. Harto Pasonen perusti sen sarjakuvien välitysmyyntiä harjoittavan Valiosarjat Oy:n aputoiminimeksi kustannustoimintaa varten.
Yhtiön toimintaa viitoittivat "B. Virtanen" ja "Viivi ja Wagner", joista julkaistiin ensimmäiset albumit 1990-luvun lopulla. Sarjakuvien suosio johti kustannustoimintaan keskittymiseen. Varhaisessa vaiheessa yhtiö alkoi julkaista myös ulkomaisia sarjakuvia "Baby Bluesia" ja "Jereä". Vuonna 2008 kustantamo julkaisi ensimmäisen "Fingerpori"-albumin, ja vuoden 2015 loppuun mennessä sarjan julkaisuja on myyty yhteensä 450 000 kappaletta.
Kustantamon nimen keksi sarjakuvapiirtäjä Timo Mäkelä. Alun perin nimeä suunniteltiin "Alpha"-sarjakuvalehdelle.
Happi-isotooppivaihe
Happi-isotooppivaiheella tarkoitetaan merenpohjan kerrostumista määriteltyä ajanjaksoa. Viime jääkauden laajin vaihe oli happi-isotooppivaihe MIS2. Hapen raskaan isotoopin määrä merenpohjan kerrostumissa antaa viitteitä lämpötilasta.
Vedessä on happea O, vesihän on HO:ta. Hapella on useita isotooppeja. Suurin osa siitä on keveintä vakaata isotooppia O-16. On myös kosmisen säteilyn synnyttämää harvinaista raskasta happea O-18. Kevythappinen vesi haihtuu helpommin kuin raskashappinen. Näin jääkaudella merissä on paljon raskashappista, O-18:aa sisältävää vettä, ja ilmakehään haihtuva vesi on kevythappista, runsaasti O-16:ta sisältävää. Koska jääkaudella lämpötilaerot napojen ja päiväntasaajan välillä ovat normaalia suuremmat, Grönlannin ja Etelämantereen jäähän kulkeutuu kylminä kausina normaalia enemmän raskasta happea O-18. Lämpimällä kaudella jäässä ja merissä on vähän raskasta happea O-18.
Eräissä valtameren pohjanäytteissä yhden happi-isotoopin määrän yksikön, delta-O18-promillen kasvu tietää lämpötilan pienemistä 4,2 asteella. Kalkkikuoristen merenpohjan eliöiden delta-O18:n muutos 1% merkitsee myös merenpinnan muutosta noin 100 m.
Happi-isotooppivaiheet numeroidaan nuorimmasta vanhempaan.
Useimmiten ne merkitään tähän tapaan: OIS 2 vastaa viime jääkauden kylmintä vaihetta noin 17000 vuotta sitten.
OIS on sama kuin Oxygen Isotope Stage, happi-isotooppivaihe.
Tämä voidaan myös merkitä "O-2" tai MIS 2 Marine Isotope Stage 2, merenpohjan (kerrostumien) isotooppivaihe 2 tai MOIS 2.
Viime jääkautta edelsi Eem-interglasiaali OIS 5e noin 130-117 000 vuotta sitten.
Viimeisen 2,5 miljoonan vuoden ajalta tunnetaan 103 
happi-isotooppivaihetta.
(*MC: esimerkiksi MC4)
Kyreneläiset
Kyreneläinen koulukunta (, ”kyreneläiset”) oli antiikin kreikkalainen hellenistisen filosofian koulukunta, joka perustettiin 300-luvulla eaa. Sen perusti Aristippos, Sokrateen oppilas, joka oli kotoisin Kyrenestä. Koulukunta kannatti hedonismia.
Kyreneläiset olivat sitä mieltä, että tunteita on kaksi: nautinto ja tuska. Nämä vastaavat fyysisinä tuntemuksina pehmeää ja rosoista liikettä. Heidän mielestään nautinto, ja nimenomaan nautinto välittömänä ruumiillisena tyydytyksenä, oli kaikkein suurin hyvä, onnellisuus ja ylin päämäärä. Kaikki nautinnot olivat yhtä suuria, mikään ei ollut toista suurempi.
Diogenes Laertioksen mukaan kyreneläiset jakaantuivat myöhemmin Hegesiaan, Annikeriksen ja Theodoroksen seuraajiin, joiden käsitykset poikkesivat toisistaan joissakin asioissa. Hegesiaan seuraajat korostivat henkilökohtaista hyötyä ja nautintoa, ja katsoivat muun muassa, että viisas tekee kaiken itsensä vuoksi, koska ei pidä ketään muuta yhtä arvokkaana. Annikeriksen seuraajat hyväksyivät ystävyyden ja muun muassa uhrautumisen isänmaan puolesta, vaikka se kaventaisikin henkilökohtaista nautintoa. Theodoros hylkäsi kaikki jumalia koskevat uskomukset.
Kyreneläisyys todennäköisesti vaikutti epikurolaisen koulukunnan oppeihin. Heidän ajatuksensa kuitenkin eroavat epikurolaisten ajatuksista, ja vaikutus voidaankin nähdä enimmäkseen negatiivisena eli syntyneen sitä kautta, että koulukunnat toimivat toistensa kiistakumppaneina. Kyreneläiset kielsivät kaiken arvon "henkisiltä nautinnoilta", jotka he yhdistivät toivoon, muistiin, ja yrityksiin kivun lopettamiseksi yleensä. Epikurolaiset puolestaan hyväksyivät päämääräksi sellaisen nautinnon, joka liittyy tuskien poistamiseen, mutta heidän mielestään se oli eri asia kuin onnellisuus. Kyreneläiset puolestaan perustivat näkemyksensä sille huomiolle, että nautinnon ja kivun tuntemukset, jotka ovat luonteeltaan pelkästään fyysisiä liikkeitä, ovat tunnettuja ainoastaan kullekin ihmiselle itselleen.
Nautinnon korostamisesta huolimatta kyreneläiset eivät kuitenkaan suosineet hillittömyyttä, vaan puhuivat itsekurin ja harkinnan puolesta.
Pan
Pan () oli kreikkalaisessa mytologiassa arkadialainen metsän, laidunten, paimenten, karjan ja hedelmällisyyden jumala. Yleensä hänet on kuvattu pukinsarviseksi ja -sorkkaiseksi.
Panin on yleensä kerrottu olevan Hermeen ja nymfin (mahdollisesti Dryopen) jälkeläinen, mutta joissain yhteyksissä hänen vanhemmikseen mainitaan myös Zeus ja Hybris. Homeerisissa hymneissä vanhempien kerrotaan nimenneen lapsensa Paniksi, koska "hän ilahdutti heidän kaikkien sydäntä" ( 'kaikki').
Roomalaiset samastivat Panin myöhemmin Faunukseen.
Pan sai aikaan paniikiksi kutsuttua äkillistä kauhua. Myytin mukaan jo hänen ensimmäinen hoitajansa pelästyi ja pakeni lapsen luota nähtyään hänen karkeat partaiset kasvonsa.
Tarinoiden mukaan Pan oli kuuluisa sukupuolisesta kyvykkyydestään, ja hänelle kuvattiinkin usein erektiossa oleva fallos. Hän käytti aikansa Dionysoksen seuralaisten mainadien kanssa rietastellen — kerrotaan, että hänellä oli hekumallinen suhde kaikkien kanssa. Pan yritti samaa myös useiden nymfien kanssa mutta huonommalla menestyksellä.
Pan tunnettiin erityisesti musiikista. Retkillään hän tapasi virran nymfin Syrinksin palaamassa metsältä. Syrinks pakeni ihailijaansa joen rannalle, jossa Pan vihdoin tavoitti hänet. Tämä kuitenkin muuttui ruo'oksi rantakaislikkoon, eikä Pan kyennyt löytämään häntä. Toivoessaan löytävänsä tämän Pan alkoi kerätä ruokoja mutta tuloksetta. Niinpä Pan sitoikin ruo'ot yhteen ruokopilliksi. Tätä soitinta alettiinkin kutsua panhuiluksi.
Myöhemmin Pan sai kilpailla soittotaidosta Apollonin, kreikkalaisen musiikin ja lyyran jumalan kanssa. Tuomariksi valittu vuorenjumala Tmolos valitsi Apollonin voittajaksi, mutta paikalla ollut Midas ilmaisi tyytymättömyytensä tuomioon. Rangaistukseksi huonosta musiikkimausta Apollon muutti Midaan korvat aasin korviksi.
On todennäköistä, että Pan vaikutti myöhemmin myös kristittyjen kirjallisuuteen ja taiteeseen. Saatanan pukinsorkat ja sarvet ja Incubuksen korostunut seksuaalisuus juontuvat kreikkalaisten Pan-jumalasta. Roomalainen Plutarkhos taas kertoi 100-luvulla jaa. keisari Tiberiuksen aikana sattuneesta väärinkäsityksestä: muuan laiva ohitti Paxoksen saaren ja sen rannalta huudettiin: “Kun tulette Epeirokseen, ilmoittakaa siellä, että suuri Pan on kuollut.” Tämä tulkittiin kristinuskon voitoksi, vaikka luultavasti kyse oli vain kulttijuhlasta, jossa keskeisenä teemana oli jumalien kuolema ja ylösnousemus.
Musée Royal de l’Armée
Musée Royal de l'Armée et de l'Histoire Militaire () on Brysselissa sijaitseva Belgian sotamuseo, joka säilyi vuonna 1881 rakennetussa juhlapalatsin siivessä läpi maailmansotien ilman suuria vaurioita. Museossa on aseita esillä useiden vuosisatojen ajalta, museon pihalla on myös panssarivaunuja ja muutama pieni laiva. Ensimmäistä maailmansotaa esittelevässä Venäjä-osastossa on Mannerheim-vitriini. Suurin osasto on ilmailumuseo.
Ilmailuosaston lentokonekokoelma oli pieni (15 konetta esillä, 30 varastossa) 1960-luvun lopulle asti. Tuolloin eversti Mike Terlingen ja vääpeli Jean Booten tapasivat sairaalassa, kumpikin toipui lentokoneen maahansyöksyn aiheuttamista vammoista. He keskustelivat tuolloin ilmailumuseosta. Tuosta ajasta eteenpäin Belgian ilmavoimat ovat tukeneet museon toimintaa. Esillä on likimain sata pääosin sotilaslentokonetta. Vuonna 2010 ilmailumuseossa on käynnissa laaja remontti.
Nykyisin esillä on noin 100 konetta avarassa hallissa, muun muassa
Johnny Winter
Johnny Winter (oik. John Dawson Winter III, 23. helmikuuta 1944 Beaumont, Texas, Yhdysvallat – 16. heinäkuuta 2014 Zürich, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen rock- ja blues-kitaristi ja -laulaja.
Winterin esikoislevy "Johnny Winter" ilmestyi kesäkuussa 1969, ja samana vuonna hän esiintyi yhdessä basisti Tommy Shannonin ja rumpali Uncle John Turnerin kanssa lukuisilla rockfestivaaleilla, muun muassa Woodstockissa. Helsingin Kulttuuritalolla Winter esiintyi 29. huhtikuuta 1970.
Vuonna 1977 Winter tuotti Muddy Watersin albumin "Hard Again". Heidän yhteistyönään tekemät albumit saivat useita Grammy-palkintoja, ja Winter levytti albumin "Nothing But the Blues" (1977) Watersin yhtyeen jäsenten kanssa.
Vuonna 1980 Winter oli ensimmäisen "Guitar World" -lehden kannessa. Vuonna 1988 hänet valittiin Blues Foundation Hall of Fameen. The Smashing Pumpkins on tehnyt Johnny Winter -tribuuttikappaleen nimeltään "Tribute to Johnny" (julkaistu "Zero"-singlen b-puolella).
Winterin albumi "Roots" ilmestyi 27. syyskuuta 2011. Winterin lisäksi levyllä on mukana muita arvostettuja kitaristeja: Vince Gill, Warren Haynes, Sonny Landreth, Susan Tedeschi, Derek Trucks ja Jimmy Vivino.
Tämän jälkeen ilmestyi albumi "Live Bootleg Series Volume 8 (Limited Edition)" sekä DVD "Live from Tokyo". Winter esiintyi myös CBS:n televisiokanavalla ohjelmassa Late Show with David Letterman. Siitä on taltioitu versio Elmore Jamesin kappaleesta "Dust My Broom".
Johnny Winterin vuonna 2012 perustamassa yhtyeessä soittivat Paul Nelson (kitara), Scott Spray (basso) ja Vito Liuzzi (rummut). Yhtyeen ensimmäisestä Japanin-konsertista Tokion Zepp Music Hallissa 15.4.2011 julkaistiin dvd-levy "Johnny Winter - Live From Japan". Muita Winterin hyväksymiä dvd-julkaisuja ovat "Johnny Winter Live Through the ’70s" sekä "Johnny Winter Live Through the ’80s". Sen sijaan dvd-kokoelma Pieces & Bits ja samasta materiaalista myöhemmin nimillä "Most Famous Hits - Johnny Winter Live" ja "Johnny Winter - The Hoochie Koochie Man". Julkaistut dvd-levyt ovat huonolaatuisia, eikä Winter pitänyt niitä virallisina julkaisuina.
Johnny Winterin pikkuveli on saksofonisti Edgar Winter. Isonveljensä tavoin hänkin kärsii albinismista.
Lähteet:
Lampisiippa
Lampisiippa ("Myotis dasycneme") on Suomessa harvinainen lepakko. Se on tavattu talvehtimassa Suomessa ensimmäisen kerran vasta vuonna 2002 ja viihtyy todennäköisesti vain etelärannikolla. Laatokalla ja Virossa se on suhteellisen yleinen.
Lampisiippa on 51–73 mm pitkä, painaa 13–25 g ja sen siipiväli on 200-300 mm. Yleisväri on ruskea, vatsapuoli vaalea. Lampisiippa on rotevampi kuin muuten samannäköinen vesisiippa.
Lampisiippaa tavataan Luoteis-Euroopasta Jenisei-joelle Venäjälle ja etelässä Serbiaan ja Kazakstaniin ulottuvalta alueelta. Joitakin havaintoja on tehty myös Kiinasta.
Vaivaislepakko
Vaivaislepakko ("Pipistrellus pipistrellus") on siippojen heimoon kuuluva lepakkolaji.
Aikaisemmin "Pipistrellus pipistrellus" tunnettiin nimellä kääpiölepakko. Laji kuitenkin jaettiin kahdeksi eri lajiksi, jolloin "Pipistrellus pygmaeus" piti nimen kääpiölepakko ja "Pipistrellus pipistrellus" sai uuden nimen, vaivaislepakko. Nämä kaksi lajia eroavat toisistaan vain ultraäänen perusteella. Vaivaislepakon kaikuluotaimena käyttämän äänen suurin amplitudi on taajuudella 45 kHz, kun taas kääpiölepakolla se on yleensä välillä 50- 60kHz.
Vaivaislepakko painaa vain 3–8 grammaa, sen kehon pituus on 33–45 mm ja siipiväli 180–240 mm.
Vaivaislepakkoa tavataan vyöhykkeellä, joka ulottuu Britteinsaarilta kaakkoon halki Euroopan kohti Aasiaa, myös Pohjois-Afrikassa ja Kiinassa.
Suomessa vaivaislepakko on harvinainen, ja siitä on tehty vain muutama havainto Etelä-Suomen rannikolta. Ensimmäinen havainto on vuodelta 2001. Laji esiintyy lähes koko Euroopassa Viroon ja Skandinavian eteläosiin saakka. Vaivaislepakko on muuttava laji, joka talvehtii Keski-Euroopassa.
Gauri
Gauri eli viidakkohärkä ("Bos gaurus") on suurikokoinen onttosarvisten heimoon kuuluva nisäkäslaji. Ne elävät villinä ja kesytettynä Intiassa ja muualla Etelä-Aasiassa. Aiemmin kesytettyä gauria pidettiin omana lajinaan (gajaali, "Bibos frontalis" tai "Bos frontalis"). Ennen geneettistä analyysiä gauria ja gajaalia pidettiin biisonin lähisukulaisina, ja niitä kutsuttiin myös "Intian biisoniksi". Geneettinen analyysi on osoittanut pikemminkin sukulaisuutta kesyn naudan kanssa.
Gaurit muistuttavat etuosaltaan vesipuhvelia ja takaosaltaan kesytettyä nautaa. Ne ovat 1,7–2,2 metriä pitkiä ja painavat 700–1000 kiloa. Luonnossa ne elävät pienissä alle 40 yksilön laumoissa.
Wadowice
Wadowice () on kaupunki Etelä-Puolassa noin 50 kilometriä Krakovasta. Siellä on 19 613 asukasta (2009). Wadowice on edesmenneen paavi Johannes Paavali II:n synnyinkaupunki. Kaupungin talous nojaa turismiin, koneteollisuuteen ja ruoanvalmistukseen. Se on ollut olemassa ainakin 1300-luvulta lähtien.
Suomi24
Suomi24 on Suomen suurin sosiaalisen median palvelu (aktiiviset käyttäjät kuukaudessa): Suomi24:ssä vierailee kuukaudessa yli 3 miljoonaa kävijää, viikossa yli 0,9 miljoonaa (TNS Metrix). Sillä on noin 1,7 miljoonaa rekisteröitynyttä käyttäjää. Palvelun omistaa Aller Media.
Suomi24:n palveluita ovat muun muassa Keskustelu, Treffit ja Posti. Keskustelut on tunnetuin palvelu. Päivittäin julkaistaan jopa yli 20 000 uutta mielipidettä.
Keskustelu kärsii suuresta määrästä häirikkö- ja roskapostiviestejä. Vuonna 2013 keskusteluihin kirjoitettiin 6,74 milj. viestiä, joista poistettiin 1,2 milj kappaletta. Poistettujen viestien osuus oli n. 18,5 %.
Palveluun kirjautumisen ikäraja on 13.
Suomi24:n toiminta alkoi vuonna 1998 Telian lanseeratessa sirkus.com-portaalin. Alusta asti palveluvalikoimasta on löytynyt muun muassa Keskustelu, Chat sekä Treffit. Vuonna 2000 omistajaksi vaihtui Scandinavia Online Ab ja samana vuonna myös nimeksi vakiintui Suomi24. Vuonna 2001 Eniro osti Scandinavia Onlinen ja Suomi24:stä tuli osa Eniro-yhtymää. Vuodesta 2007 alkaen Suomi24 Oy on ollut itsenäinen yhtiö, jonka omistaa Aller Media.
Palveluun on liitetty seuraavat sivustot:
Sivustolle tehtiin huhtikuun 2010 alkupuolella laaja tietomurto, jossa tunkeutujat onnistuivat varastamaan palvelun käyttäjätietokannan, joka oli salatussa muodossa. Hyökkääjät yrittivät myös jakaa haittaohjelmaa sivuston kautta vierailijoiden tietokoneille.
Autodromo Nazionale Monza
Autodromo Nazionale Monza on moottorirata Monzassa Italiassa.
Autodromo Nazionale Monza avattiin 3. syyskuuta 1922, ja siitä lähtien siellä on ajettu erilaisia autokilpailuja, ja Formula 1 -kalenterissa se on ollut sarjan alusta vuodesta 1950 lähtien vuotta 1980 lukuun ottamatta, jolloin kilpailu ajettiin Imolassa Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Monzan radan kunnostustöiden takia.
Monzan rata oli sen valtavien huippunopeuksien takia alkuaikoina hengenvaarallisimpia kilpa-autoiluratoja maailmassa, rataan kuului aikaisemmin myös ovaaliosuus. Monzan ja samalla Italian pahin moottoriurheiluonnettomuus sattui vuonna 1928. Onnettomuudessa kuoli kilpa-autoilija Emilio Materassi ja 27 katsojaa. Formula 1 -sarjan aikana radalla on kilpailuviikon aikana sattunut yhteensä kolme kuolemantapausta kilpakuljettajille. Vuonna 1961 Wolfgang von Trips sai surmansa kilpailussa kolaroituaan nuoren Jim Clarkin kanssa, jolloin auto lensi katsomoon aiheuttaen von Tripsin ja 15 katsojan kuoleman. Vuonna 1970 Jochen Rindt kuoli aika-ajoissa, ja 1978 Ronnie Peterson kuoli yhden Formula 1 -historian pahimman joukkokolarin seurauksena. Jo ennen edellä mainittuja kuljettajia Alberto Ascari kuoli testeissä vuonna 1955.
Myös Formula 1 -sarjan ulkopuolella on tapahtunut kuolemantapauksia. Suomalainen ratamoottoripyöräilijä Jarno Saarinen kuoli Monzan radalla 20. toukokuuta 1973 samassa onnettomuudessa yhdessä Renzo Pasolinin kanssa. Saarinen johti sekä 500- että 250-kuutioisten maailmanmestaruussarjoja.Autodromo Nazionale Monza sisältää nykyään kolme rataa:
"Kellertävä tausta tarkoittaa tapahtumaa, joka kuului toista maailmansotaa edeltäneeseen Grand Prix -autoilun Euroopan mestaruussarjaan."
Eurosinkut
Eurosinkut eli *es, on vuonna 1997 perustettu vapaamuotoinen sinkkuyhteisö. Se järjestää sinkuille erilaista toimintaa ympäri Suomea. 
Eurosinkut on rekisteröimätön yhdistys. Yhdistyksellä ei ole erikseen valittua hallitusta tai toimielimiä. Yhdistys katsookin vapaan järjestäytymismuodon yhdistyksen voimavaraksi: ei byrokratiaa, ei hallintoelimiä, ei vuosikokouksia, ei pöytäkirjoja eikä niiden tarkistajia.
Jäseneksi pääsee täyttämällä rekisteröitymislomakkeen yhdistyksen sivuilla. Jäsenyys on maksutonta. Postituslistalla on noin 7 000 osoitetta (2/2012), ikäjakautuma on 16-70 vuotta, ja paikkakuntajautuma kattaa koko Suomen.
Vuosittain tapahtumia on yli 700. Useimpiin tapahtumiin osallistujamäärät ovan noin 10–30 henkilöä, mutta suosituimmissa käy satoja ihmisiä, kuten *es Juhannus -leiri yli 200 ja pikkujouluissa yli 300 osallistujaa.
Yhteisön *es Järkkärit järjestävät oman aihepiirin kiinnostuksensa mukaisesti omakustanne -tapahtumia joihin voi osallistua kuka tahansa aiheesta kiinnostunut.
Tapahtumaskaala on laaja: sinkkubileet, pika-deitit, elokuvat, teatteri, sähly, pesis, baari-illat, kävelyretket, vaeltelu, tanssi, polkupyöräretket, kirjallisuuspiiri, purjehdus, ratsastus, risteilyt, pikkujoulu, juhannusjuhla, halloween jne.
Yhdistyksen keskustelupalstalla mielipiteidenvaihto on vilkasta.
Yhteisö tiedottaa toiminastaan verkkosivuilaan ja rekisteröityneille jäsenilleen postituslistojen kautta.
Sinkkuudesta 'eroon pääseminen' tai 'parittaminen' ei kuitenkaan ole hallitseva osa yhteisössä. Tarkoituksena on että jäsenet löytävät kivaa seuraa toisista jäsenistä tekemään samoja, kiinnostavia ja mukavia, asioita. Jos löytää samanhenkisen tai muuten itselleen sopivan ihmisen, jonka seurasta pitää, on yhteisö tehnyt tehtävänsä.
Ehdoton sinkkuuskaan ei ole edellytys mukana olemiseen ja tapahtumiin osallistumisiin. Pariutuneet (ex-)sinkut voivat vaikuttaa yhteisössä: heitä kutsutaan R (=Romanssi) -kerholaisiksi.
Josef Mysliveček
Josef Mysliveček (9. maaliskuuta 1737 Praha – 4. helmikuuta 1781 Rooma) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hän opiskeli aluksi filosofiaa, mutta ryhtyi kuitenkin mylläriksi. 1760-luvulla Mysliveček lähti Venetsiaan opiskelemaan musiikkia. Hän päätti pian jäädä pysyvästi asumaan Italiaan.
Myslivečekin ensimmäinen ooppera sai ensiesityksensä Bergamossa vuoden 1766 tienoilla. Myöhemmin useita säveltäjän oopperoita esitettiin myös Italian ulkopuolella. Hänen viimeiset oopperansa eivät kuitenkaan olleet kovin menestyksekkäitä.
Kaikkiaan 28 oopperan lisäksi hänen sävellystuotantoonsa kuuluu kahdeksan oratoriota, useita kantaatteja, yli 50 sinfoniaa, 29 alkusoittoa, 16 konserttoa ja 134 kamarimusiikkiteosta.
Kaarle Martel
Kaarle Martel (, ”Kaarle Vasara”) (noin 688–741) oli frankkilainen ylimys ja vuosina 720–741 Frankkien valtakunnan hallitsija. Hän oli Austrasian major domus Pipin Heristalilaisen avioton poika. Kaarle Martel oli kuningas Pipin Pienen isä ja keisari Kaarle Suuren isoisä.
Kun Pipin Heristalilainen kuoli vuonna 714, hänen leskensä Plektrudis nosti major domukseksi Pipinin alaikäisen pojanpojan Teudoaldin, jotta Kaarle ei pääsisi valtaan. Plektrudis myös vangitutti Kaarlen Kölnissä. Kaarle kuitenkin pakeni, ja Austrasian ylimystö valitsi hänet uudeksi major domukseksi eli käskynhaltijaksi. Kaarle voitti sen jälkeen kilpailevan Neustrian major domuksen Ragenfridin sisällissodassa, ja hänestä tuli vuonna 720 koko Frankkien valtakunnan major domus ja tosiasiallinen hallitsija.
Kaarle Martel soti menestyksekkäästi germaaneja vastaan ja voitti maurit Toursin taistelussa lähellä Poitiersia vuonna 732. Jälkimmäinen taistelu toi hänelle liikanimen Vasara. Kaarlen voiton katsottiin pysäyttäneen muslimien laajentumispyrkimykset Euroopassa.
Pipin Pieni
Pipin Pieni (, , 714 – 24. syyskuuta 768) oli frankkien kuningas, joka hallitsi 751–768. Hän oli Kaarle Martelin poika ja ensimmäinen karolingikuningas. Hänet tunnetaan myös nimillä Pipin nuorempi ja Pipin III.
Pipin Pienestä tuli koko Frankkien valtakunnan "major domus" ja tosiasiallinen hallitsija vuonna 741 yhdessä vanhemman veljensä Karlomanin kanssa. Vuonna 743 he lopettivat frankkien valtakunnan interregnumin valitsemalla viralliseksi kuninkaaksi Kilderik III:n, mutta heillä oli yhä tosiasiallinen valta. Pipinin veli erosi tehtävästä vuonna 747, joten Pipinistä tuli yksin frankkien todellinen hallitsija. Pipin halusi kuitenkin hallita frankkeja myös virallisesti, ja hän lähetti paavi Sakariaalle kirjeen, jossa kysyi, oliko järkevää pitää kuninkaita, joilla ei ollut todellista valtaa. Paavi vastasi, että olisi parempi, että kuningas todella hallitsisi ja ehdotti Pipiniä frankkien kuninkaaksi. Tästä rohkaistuneena Pipin syrjäytti viimeisen merovingikuninkaan Kilderik III:n ja nousi valtaistuimelle vuonna 751.
Paavi Stefanus (II) III voiteli Pipinin kuninkaaksi kiitoksena siitä, että Pipin oli luvannut auttaa paavia taistelussa langobardeja vastaan. Pipin Pieni teki kaksi sotaretkeä Italiaan vuosina 754 ja 756 ja kukisti langobardit. Pipin luovutti sopimuksen mukaisesti paaville Ravennan eksarkaatin. Tämä Pipinin lahjoituksena tunnettu tapahtuma mahdollisti Kirkkovaltion synnyn.
Pipinin kuoleman jälkeen valtakunta jaettiin hänen poikiensa Kaarlen ja Kaarlomanin kesken. Vaikka Pipin oli yksi aikansa voimakkaimmista ja menestyksekkäimmistä hallitsijoista, hän on usein jäänyt kuuluisamman poikansa varjoon.
Tarinan mukaan Pipin olisi ollut erityisen lyhytkasvuinen. Tästä ei kuitenkaan ole historiallista näyttöä. Hän on voinut olla lyhyehkö, mutta lyhyyttä on myös voitu myöhemmin liioitella. Alun perin hänen nimityksensä on voinut tarkoittaa myös ”nuorempaa”, eikä se siinä tapauksessa liittyisi pituuteen.
Folkmusiikki
Folkmusiikki on kansanlaulua muistuttavaa laulumusiikkia. Folkmusiikki syntyi 1900-luvulla uudeksi populaarimusiikin suuntaukseksi. Se perustui jo olemassa oleviin eurooppalaisiin ja pohjoisamerikkalaisiin kansanmusiikkiperinteisiin. Autenttisesta kansanmusiikista folkmusiikki eroaa sikäli, että folk-kappaleiden säveltäjistä ja sanoittajista on tiedossa vähintään nimi. Muitakin eroja on olemassa: esimerkiksi folk-kappaleiden sanoituksissa on usein vaikutteita taiderunoudesta eikä pelkästään kansanmusiikin sanoituksista. Folkmusiikin tunnusomaisin piirre on voimakas melodisuus. Sanoitustensa osalta folkmusiikki on usein kantaa ottavaa.
Kansainvälisesti tunnetuin ja jäljitellyin folkmusiikki tulee Yhdysvalloista, jossa se nousi erityisen suosituksi 1950-luvun loppupuolella. Yhdysvaltalaisista populaarimusiikin tyyleistä myös bluegrass ja kantri ovat sukua folkmusiikille. Yhdysvaltalaista folkia soitetaan yleensä akustisilla kitaroilla ja huuliharpuilla.
Myös Britteinsaarten englantilais-kelttiläiseen musiikkiperinteeseen nojautuva folk on kansainvälisesti suosittua. Muissa maissa on omia folkmusiikkisuuntauksiaan, jotka perustuvat paikalliseen kansanmusiikkiin tai angloamerikkalaisen folkin jäljittelyyn.
Tunnetuin folkmusiikin säveltäjä ja esittäjä on Bob Dylan. Hän siirtyi 1960-luvun puolivälissä sähköiseen folkrockiin, jossa folk- ja rockmusiikki yhdistyivät. Yhdysvalloissa tunnettuja folkmuusikoita ovat myös jo 1940-luvulla protestilauluja ja kansanmusiikkia esittäneet Woody Guthrie ja Pete Seeger.
Suosittuja folkyhtyeitä olivat esimerkiksi Peter, Paul and Mary, Weavers ja australialainen Seekers. Naispuolista folkmuusikoista tunnetuin on Joan Baez. Brittiläisen folkin edustajia ovat Donovan ja Ralph McTell. Näiden artistien ja yhtyeiden kultakautta oli 1960-luku.
1960-luvun lopulla folk oli suosittua myös Suomessa. Tunnetuin kotimainen folklevytys tuolta ajalta lienee Buffy Sainte-Marien säveltämän Universal Soldier -laulun Hectorin suomenkielinen versio ”Palkkasoturi”. Myös Bob Dylanilta vaikutteita ottanut Irwin Goodman tunnettiin protestilauluja esittävänä folk-artistina. Suosituimmat suomalaiset folkyhtyeet olivat Cumulus ja Hootenanny Trio, kun taas Ruotsissa folkmusiikin huippunimi oli 1960-luvulla Hootenanny Singers.
Itä-Euroopan aika
Itä-Euroopan aika (), UTC+2 on aikavyöhyke, johon maantieteellisesti sisältyvät alueet itäisten pituuspiirien 22 astetta 30 minuuttia ja 37 astetta 30 minuuttia välillä.
Jotkut valtiot käyttävät yhteyksiensä vuoksi toista aikavyöhykettä kuin mihin ne maantieteellisesti auringon kierron ja pituuspiirien perusteella kuuluvat. Merkittäviä siirtymiä ovat olleet:
Kesäisin on käytössä "Itä-Euroopan kesäaika" (EEST) eli Itä-Euroopan aika lisättynä yhdellä tunnilla, UTC+3.
Nimitystä Itä-Euroopan aika käytetään vain Euroopassa.
Toki pona
Toki pona on kanadalaisen kääntäjän Sonja Elen Kisan vuonna 2001 julkaisema keinotekoinen kieli. Sen nimi tarkoittaa ”yksinkertaista kieltä” tai ”hyvää kieltä”.
Kuten pidginit, toki pona keskittyy yksinkertaisiin aineksiin ja ideoihin, jotka ovat melko kansainvälisiä eri kulttuurien välillä. Toki ponassa ei esimerkiksi ole aikamuotoja tai monikon ja yksikön erottelua.
Kieltä ei ole varsinaisesti tarkoitettu kansainväliseksi apukieleksi, vaan testaamaan minimalismia ja Sapirin–Whorfin hypoteesia. Kieli on saanut vaikutteita myös taolaisesta filosofiasta.
Toki pona on etupäässä omintakeinen suunnitelmakieli, jonka tunnuksena käytetään hymyilevää, kolmisäteistä aurinkoa. Tarkoitus on saada ilmaistuksi mahdollisimman paljon mahdollisimman vähin eri sanoin – virallisia sanoja on vain 123. Kielen ilmoitetaan keskittyvän ”elämän hyviin asioihin”, ja vaikka kielioppi poikkeaa tuntemistamme kielistä, se on säännöllistä ja helppotajuista.
Huomattavaa on, että toki ponan virallisia sanoja ei koskaan aloiteta isolla alkukirjaimella edes lauseen alussa. Toki ponan varsinaiseen sanastoon kuulumattomat sanat puolestaan aloitetaan aina isolla alkukirjaimella. Näitä saattavat olla henkilöiden tai maantieteellisten sijaintien nimet. Paino on aina ensimmäisellä tavulla.
Toki ponassa on vain 14 foneemia eikä yhtään klusteria tai diftongia.
Vokaaleja on vain viisi. Pitkiä ja lyhyitä vokaaleja ei erotella mitenkään.Toki ponassa on 123 sanaa, joista pääosa on peräisin englannin, tok-pisinin, suomen, georgian, hollannin, ranskan, esperanton, kroatian, mandariinikiinan ja kantoninkiinan kielten sanoista. Sanaston hyvin pienen koon vuoksi useimmilla sanoilla on hyvin laaja merkityskenttä. Esimerkiksi "pona" voi tilanteesta riippuen tarkoittaa muun muassa "hyvää", "kiitosta", "erinomaista" ja "ihanaa".
Monet monimutkaisemmat sanat muodostetaan yhdistelemällä sanoja. Esimerkiksi ”muusikko” on toki ponaksi "jan pi kalama musi", joka muodostuu sanoista "jan" (’henkilö’, ’joku’), "pi" (’johonkin kuuluva’, monikäyttöinen sana), "kalama" (’ääni’, ’saada aikaan ääntä’, ’soittaa’) ja "musi" (’peli’, ’pitää hauskaa’, ’taide’, ’viihde’).
Tarkalleen ottaen toki ponan sanoilla ei välttämättä ole selkeää suomenkielistä vastinetta, vaikka sana olisikin peräisin suomesta. Lisäksi sama sana voi sijainnistaan riippuen olla lauseessa useammassa roolissa (substantiivi, verbi, partikkeli tai konjunktio). Alla oleva lista ei ole millään muotoa täydellinen, eikä se edes pyri kuvaamaan sanojen semanttista sisältöä kattavasti.
mama pi mi mute o,
sina lon sewi kon.
nimi sina o sewi en pona.
ma sina o kama.
jan o pali e wile sina en lon sewi kon en lon ma.
sina o pana lon tenpo suno ni e moku tawa mi.
o weka e pali ike mi, sama la mi weka e pali ike pi jan ante.
o pana ala e wile ike tawa mi.
o awen e mi weka tan ike.
ni li nasin.
Liberaaliteologia
Liberaaliteologiaksi kutsutaan teologian suuntausta ja siihen liittyvää uskonnollista ajattelua, joka syntyi valistusajattelun myötä 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuolella. Liberaaliteologiaan kuuluu keskeisenä perinteisten uskonnollisten opinkappaleiden ulkopuolinen lähestymistapa uskonnollisiin kysymyksiin. Aivan kuten poliittinen liberalismi, myös uskonnollinen liberalismi korostaa yksilökeskeisyyttä ja yksilön arvoa.
Liberaaliteologia sai alkunsa 1700-luvun lopussa, ja levisi laajalle uusissa protestanttisissa tulkinnoissa ja vapaassa juutalaisuudessa. Vastaavia katolisen kirkon virtauksia on kutsuttu modernismiksi.
Friedrich Schleiermacheria kutsutaan usein liberaaliteologian isäksi. Hän esitti, että uskonnolliset kokemukset ovat introskeptiivisiä (itseään havainnoivia), ja että todellinen ymmärrys Jumalasta koostuu ”absoluuttisesta riippuvuuden tunteesta”. William Ellery Channing arvosteli kolminaisuusoppia ja kirjallisten auktoriteettien asemaa, ja suosi järkiperäisempiä ja enemmän historiaan tukeutuvia lähestymistapoja.
Liberaaliteologia kehittyi edelleen 1800-luvun kuluessa, ja sai uutta tukea uudesta raamattukritiikistä ja nykyaikaisesta eksegetiikasta. Se muotoutui lopullisesti 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa sellaisten teologien kuin Albrecht Ritschlin ja Adolf von Harnackin vaikutuksesta. He halusivat siirtää kristinuskon polttopisteen Jeesuksen opetuksiin, pois Jeesusta ja uskoa koskevista monimutkaisista tulkinnoista. Varsinaisena polttopisteenä oli löytää historiallinen Jeesus. Useista yrityksistä huolimatta historiallisen Jeesuksen löytäminen ohi Uuden testamentin tekstien on epäonnistunut.
Liberaaliteologian piirissä on esitetty muun muassa seuraavia keskeisiä ajatuksia:
Rolandin laulu
Rolandin laulu () on vanha ranskalainen eeppinen runoelma. Se kertoo Kaarle Suuren sodasta Espanjan ”saraseeneja” vastaan. Runoelman sankari on kreivi Roland, Kaarle Suuren armeijan jälkijoukkojen komentaja. Roland joukkoineen joutuu väijytykseen, sillä Rolandin isäpuoli Ganelon on kavaltanut heidät, ja he kaatuvat taistelussa. Ennen kuolemaansa Roland kutsuu kuuluisalla torvellaan Olifantilla avukseen keisarin, joka kostaa hänen puolestaan.
Eepos on syntynyt Pohjois-Ranskassa. Varhaisin kirjoitettu versio on ajoitettu vuosiin 1140–1170. Rolandin laulu oli keskiajalla hyvin suosittu, ja runoelma käännettiin useille kielille. Suomeksi runoelman on kääntänyt Yrjö Jylhä vuonna 1936.
Taru perustuu todelliseen historialliseen, joskin melko vähämerkityksiseen, tapahtumaan, jossa baskit hävittivät maureja vastaan käymästään sodasta palaavan Kaarle Suuren jälkijoukon 15. elokuuta 778. Rolandin laulussa baskit ovat vaihtuneet saraseeneiksi ja taistelu on saanut todellista paljon suuremman merkityksen.
Tämä muinaisranskalaiseen suulliseen perinteeseen tukeutuva runoelma on tuntemattoman tekijän muistiin merkitsemä noin vuoden 1100 tienoilta.
Seuraavassa suomeksi käännetty katkelma Rolandin laulusta:
Rolandin laulun runot ovat ylistäviä, sankarillisia ja vähemmän todenmukaisilta tuntuvia. Tämä teos kuvastaakin ristiretki- ja ritariajan henkeä ja siinä korostuvat kristilliset ja kansalliset arvot. Laulun suosion takia esimerkiksi monissa Saksan kaupungeissa on keskiajalta säilyneitä Rolandin patsaita (korkein Bremenissä, 5 metriä korkea).
Todellinen syy Kaarlen marssiin Espanjaan oli se, että eräät arabiylimykset olivat pyytäneet häntä apuun Cordoban kalifin kostoretkeä vastaan. Tällöin Kaarle olisi saattanut saada hallintoaluettaan levitetyksi pitkälle Espanjaan saakka. Hän oli tarkkaan laskelmoinut retkensä ja kun hän ei saanutkaan odotusten mukaisia apujoukkoja Espanjasta, ei suuria voittojakaan tullut. Kotimaata puolustamaan Kaarle lähti saksien aloitettua kapinansa.
NexGen
NexGen oli yhtiö, joka suunnitteli x86-arkkitehtuuriin perustuvia suorittimia.
Kuten kilpailijansa Cyrix, NexGen ainoastaan suunnitteli tuotteensa ja antoi muiden yritysten valmistaa ne. NexGenin suorittimet valmisti IBM. Vuonna 1994 NexGen esitteli Nx586-suorittimen, joka kilpaili Intel Pentiumin kanssa, mutta ei toiminut samoilla emolevyillä kuin Penium vaan vaati omat emolevynsä. NexGen tarjosi sekä VLB- että PCI-pohjaisia emolevyjä Nx586:lle.
Kuten Cyrixin ja AMD:n Pentium-luokan suorittimet, myös Nx586 oli kellojaksoa kohti nopeampi kuin Pentium, joten NexGen nimesi 75 megahertsin mallin Nx586-P80:ksi ja 84 megahertsin mallin Nx586-P90:ksi. Kuitenkin myöhemmin, kun Intel julkaisi uuden Triton-piirisarjan Pentiumille, Nx586 ei enää pärjännyt suorituskyvyssä Pentiumia vastaan. Nx586:ssa ei ollut matematiikkasuoritinta, joten NexGen tarjosi tähän Nx587-suoritinta.
Kun AMD:n K5-suoritin epäonnistui markkinoilla, AMD osti NexGenin vuonna 1996, jotta saisi sen suunnitteluryhmän sekä seuraavan sukupolven suoritinsuunnitelman, jonka AMD myöhemmin julkaisi AMD K6:na.
Hollywood Walk of Fame
Hollywood Walk of Fame on osa Hollywood Boulevardin ja Vine Streetin jalkakäytäviä Hollywoodissa, Los Angelesissa. Näiden katujen jalkakäytävällä on yli 2 500 viisisakaraista tähteä, joista jokainen on omistettu jollekin julkisuuden henkilölle hänen työstään viihdeteollisuuden hyväksi. Palkitut saavat nimensä tähteen saavutuksista elokuva-, teatteri-, radio-, televisio- tai musiikkialalla. Joillain palkituilla on monia tähtiä saavutuksista useilla mainituista aloista. Ainoa jokaisella viidellä alalla palkittu on Gene Autry.
Walk of Fame rakennettiin vuonna 1958, ja 1978 Los Angelesin kaupunki nimitti sen kulttuuri- ja historiakohteeksi. Ensimmäinen tähti nimettiin Joanne Woodwardin kunniaksi 9. helmikuuta 1960. Alkuperäisellä Walk of Famella oli 2 500 tyhjää tähteä, joista 1 558 oli nimetty ensimmäisen kuudentoista kuukauden aikana. Siitä lähtien tähtiä on myönnetty hitaammin, noin kaksi kuukaudessa. 1994 yli 2 000 alkuperäistä tähteä oli nimetty, ja tähtiä lisättiin edelleen. Uusista nimistä päättää Hollywoodin kauppakamari. Apollo 11:n astronauteille on myönnetty tähtien sijaan täysikuuta muistuttavia muistolaattoja. Tähtien sijainnit eivät välttämättä ole lopullisia, vaan niitä on toisinaan jouduttu siirtämään esimerkiksi rakennustöiden takia.
Tähtiä on myönnetty myös kuvitteellisille hahmoille kuten kolmelle koiralle, Lassielle sekä mykkäelokuva-aikakauden Strongheartille ja Rin Tin Tinille sekä joillekin piirroshahmoille: Mikki Hiiri ("Mickey Mouse"), Aku Ankka ("Donald Duck"), Väiski Vemmelsääri ("Bugs Bunny"), Nakke Nakuttaja ("Woody Woodpecker"), Nalle Puh ("Winnie the Pooh"), Helinä-keiju ("Tinkerbell Fairy") ja Simpsonit ("The Simpsons") sekä yhdelle nukkehahmolle: Kermit. Tähti on myönnetty myös Godzillalle.
M/S Silja Symphony
M/S Silja Symphony on virolaisen Tallinkin omistama matkustaja-autolautta. Alus valmistui vuonna 1991 Pernon telakalla Turussa. Laivan tilasi 1988 Johnson Line, johon Svea Line oli hiljattain fuusioitu. Laiva on koko liikenteessäoloaikansa liikennöinyt Helsinki–Tukholma-linjalla lukuun ottamatta muutamia charterristeilyjä Tallinnaan. Laivan sisustus uusittiin Turun Korjaustelakalla Naantalissa vuoden 2006 helmikuussa sekä syksyllä 2014. Laiva liikennöi Ruotsin lipun alla, ja sen kotisatama on Tukholma.
Laivan sisaralus on M/S "Silja Serenade".
"Silja Symphony" lähtee sisaraluksensa M/S "Silja Serenaden" ja Viking Linen M/S "Mariellan" ja M/S "Gabriellan" tapaan joka toinen ilta Helsingin Eteläsatamasta ja jatkaa Maarianhaminan kautta Tukholmaan. Laiva on Tukholmassa päivän, ja illalla se lähtee taas takaisin kohti Helsinkiä. Tukholmassa satama on Värtahamnen, Maarianhaminassa Maarianhaminan satama ja Helsingissä Olympiaterminaali.
"Silja Symphonyn" sydän on 143 metriä pitkä kävelykatu Promenade. Promenaden lattia on tiikkipäällysteinen, ja sen ympärille rakentuvat molemmin puolin ravintolat, baarit, myymälät ja muut palvelut. Näiden palveluiden yläpuolella ovat hyttiosastot. Promenadelle päin olevista Promenade-, Family Promenade-, Muumiperhe- ja DeLuxe Promenade -luokan hyteistä voi seurata kävelykadun elämää. Sekä Promenaden peräpäässä että katossa on suuret ikkunat. Kattoikkunat ovat samalla Moonlight Promenaden ikkunoita, joista voi seurata Promenadea ylhäältä päin. Promenadella järjestetään matkan aikana viihde-esityksiä ja sisäänkäynti alukselle tapahtuu sen kautta."Silja Symphonyn" kaikissa hyteissä on puhelin, WC ja suihku.
"Silja Symphony" oli kolmantena aluksena M/S "Estonian" onnettomuuspaikalla syyskuussa 1994. "Silja Symphony" nauhoitti "Estonian" Mayday-viestit. Alus saapui onnettomuuspaikalle kello 2.40 ja aloitti pelastustyöt. Aluksen oikean puoleinen pelastusliukumäki miehitettiin. "Silja Symphony" neuvottiin M/S "Silja Europan" vierelle, jossa se kävi pelastuslauttoja läpi etsien eloonjääneitä. Alus ei pelastanut ketään merestä, mutta helikopterit toivat alukselle 21 ihmistä, joista yksi menehtyi matkalla Helsinkiin.
Alus ajoi karille 7. helmikuuta 1996 Tukholman saaristossa ollessaan lähdössä Helsinkiin. Sen keulaan tuli reikä, ja painolastitankkiin pääsi vettä. Alus palasi Tukholmaan 8. helmikuuta. Syynä oli arviointivirhe.
"Silja Symphony" törmäsi yöllä 10. tammikuuta 2007 Maarianhaminan satamassa maihinnoususiltaan. Kovan tuulenpuuskan vuoksi aluksen päällikkö käytti keulapotkureita kompensoimaan tuulen voimaa, mutta keulapotkureiden ylikuormituskytkin pysäytti keulapotkurit, ja tuuli painoi potkurivikaisen aluksen päin siltaa tuhoten sen täysin. Haaverin vuoksi laiva saapui Helsinkiin kaksi tuntia myöhässä. Marraskuussa 2008 kannella 6 sijaitsevan kokousosaston kaksi etummaista ikkunaa molemmin puolin laivaa hitsattiin umpeen, koska ne hajosivat myrskyssä.
M/S Celestyal Crystal
M/S Celestyal Crystal (ent. M/S "Sally Albatross", M/S "Leeward", M/S "Superstar Taurus", M/S "Silja Opera", M/S "Opera", M/S "Cristal" ja M/S "Louis Cristal") on risteilyalus, joka teki muun muassa Silja Linen omistuksessa ollessaan risteilyjä Helsingistä Pietariin, Riikaan, Tallinnaan ja Visbyhyn sekä Tukholmasta Tallinnaan. Alus on tällä hetkellä sijoitettuna Kyprokselle. Sen omistaa Louis Cruise Lines.
M/S "Celestyal Crystal" on entinen M/S "Sally Albatross", joka rakennettiin vuonna 1992 samannimisen risteilyaluksen rungon päälle Finnyardsin Rauman telakalla.
Alkuperäinen alus, M/S "Viking Saga", rakennettiin vuonna 1980.
"Viking Saga" muutettiin "Sally Albatross" -risteilyalukseksi vuonna 1986. Laiva paloi vesirajan yläpuolisilta osin korjauskelvottomaksi vuonna 1990 ollessaan korjattavana Finnbodan telakalla Nackassa.
Laivan omisti Rederi AB Sally. Se siirtyi Silja Linen taustayhtiöille samana vuonna 1992.
"Sally Albatross" risteili Helsingistä käsin 4. maaliskuuta 1994 asti. Tuolloin laiva ajoi Porkkalan edustalla pahasti karille, koska komentosillan henkilökunta ei hallinnut laivan nagivointijärjestelmää. Se vajosi osittain matalikolle. Alus saatiin pelastettua, ja sitä korjattiin ensin Helsingin Vuosaaren telakalla ja lokakuusta 1994 alkaen La Speziassa Italiassa.
Alus vuokrattiin Norwegian Cruise Linelle, jonka liikenteessä alus oli 20. lokakuuta 1995 alkaen vuosituhannen vaihteeseen saakka. Laivan nimenä oli "Leeward".
Laiva aikarahdattiin Star Cruises -varustamolle. "Superstar Taurus" -nimisenä alus risteili Japanin ja Korean välillä maaliskuusta 2000 joulukuuhun 2001 saakka.
Uutta rahtaajaa ei löytynyt, joten vuonna 2002 alus palasi Itämerelle ja aloitti risteilytoiminnan "Silja Opera" -nimisenä kesäkuussa 2002. Risteilyjä oli Helsingistä Tallinnaan ja Visbyyn.
Alus rekisteröitiin Sea Containers Opera Ltd. -yhtiölle 19. heinäkuuta 2006. Laivan nimeksi tuli "Opera" ja kotisatamaksi Nassau. Sea Containers myi Operan toukokuussa 2007 kyproslaiselle Louis Cruise Linesille. Heinäkuussa alus sai silloisen "Cristal-"nimensä. Se korvasi M/S "Sea Diamond" -aluksen, joka upposi 6. huhtikuuta 2007 Välimerellä.
Joulukuussa 2013 laiva aloitti "Louis Cristal" -nimisenä yhteistyössä kanadalaisen matkatoimiston kanssa ensimmäisenä viikon risteilyt Kuuban ympäri.
Alkuvuodesta 2015 laivan nimeksi muutettiin "Celestyal Crystal". Kesäkuussa 2015 alus törmäsi toisen aluksen kanssa Turkin rannikolla.
Harmageddonin taistelu
Raamatun mukaan Jumalan viholliset kerääntyvät Pedon kanssa viimeiseen suureen taisteluun (Ilm 16:16). Nimi Harmageddon liittyy suoranaisesti ”Jumalan, Kaikkivaltiaan, suuren päivän sotaan”. Sanaa käytetään erityisesti siitä tilasta eli tilanteesta, johon ”koko asutun maan kuninkaat” kootaan Jumalaa ja hänen Jeesuksen Kristuksen hallinnassa olevaa valtakuntaansa vastaan.
Paikasta käytetään eri käännöksissä muotoa "Harmageddon" (KR-92, UTN) tai "Armageddon" (Il 16:14, 16, KR-1776, AT, KJ, JB, RS, TEV). Ilmestyskirjan kertomuksen mukaan maan kuninkaiden yhtyneet joukot kootaan ”paikkaan [eräs kreikk. sanan "to′pos" muoto], joka hepreaksi on nimeltään "Har-Magedon"" (Il 16:16). Raamatussa sana to′pos voi tarkoittaa kirjaimellista paikkaa (Mt 14:13, 15, 35), jonkun mahdollisuutta eli ”tilaisuutta” (Ap 25:16) tai kuvaannollista valta-aluetta, tilaa eli tilannetta (Il 12:6, 14). Tekstiyhteyden mukaan ”paikka”, johon maan yhtyneet sotavoimat marssivat, viittaa viimeksi mainittuun merkitykseen.
Harmageddonin nimellä (heprean sanoista ”Har” eli vuori, ja ”Megiddo” eli Megiddon-vuori) lienee vuori nykyisessä Israelissa, jossa pronssikaudella sijaitsi linnoituskaupunki. Se sijaitsi kauppareittien risteyksessä, joten sen tärkeyden takia siitä on mainintoja Egyptin kirjoituksissa sekä Raamatussa. Se sijaitsee nykyisessä Israelissa Afulan kunnassa (38 900 asukasta) ja sinne voi ajaa valtatie 66:ta pitkin.
Muinainen Megiddo sijaitsi pronssikaudella Egyptin ja syyrialais-babylonialaien vaikutusalueen rajalla, joten sen hallinnasta käytiin useita ankaria taisteluja. Egyptiläiset Thutmosis III:n joukot voittivat siellä syyrialais-palestiinalaisen liittokunnan vuonna 1478 eaa., ja Juudan kuningas Joosia pyrki siellä pysäyttämään faarao Nekhon joukot 600-luvulla eaa. Joosia kuitenkin hävisi taistelun. Tapahtuman katsotaan vaikuttaneen syvästi Raamatun kirjoittajiin ja nostaneen linnoituksen paikaksi, jossa tulee tapahtumaan maailmanhistorian loppuselvittely.
M/S Mega Andrea
M/S Mega Andrea (aiemmin Wellamo ja Silja Festival) on Corsica Ferriesin omistama autolautta. Aiemmin laivaa operoivat Silja Line ja Tallink. Sen reitteinä olivat muun muassa Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma sekä Tukholma–Riika.
Laiva valmistui M/S Wellamo -nimisenä Wärtsilän Helsingin telakalta vuonna 1986 vuotta sisartaan M/S Sveaa (nyk. M/S Mega Smeralda) myöhemmin.
Laiva asetettiin alun perin reitille Tukholma–Maarianhamina–Turku-reitille, jota se ajoi aina vuoden 2008 heinäkuuhun asti. Kesällä 1990 laiva liikennöi reitillä Helsinki–Tukholma. Vuonna 1992 laivan nimi vaihtui Silja Festivaliksi.
20. maaliskuuta – 23. toukokuuta 1993 laiva liikennöi reitillä Vaasa–Uumaja. Silja Linen liityttyä Euroway-liikenteeseen Silja Festivalista tuli Eurowayn toinen laiva M/S Frans Suellin (myöh. "Silja Scandinavia" ja "Gabriella") ohella reitille Malmö–Travemünde–Lyypekki. Myöhemmin reittiä pidennettiin alkupäässä Kööpenhaminaan.
Euroway-liikenteen loputtua huhtikuussa 1994 Silja Festival siirrettiin takaisin liikennöimään Vaasasta Uumajaan ja Sundsvalliin.
2. syyskuuta 1994 Silja Festival siirrettiin Vaasasta Helsinki–Tallinna-reitille. Kesällä 1995 Silja Festival oli jälleen Vaasa–Sundsvall-reitillä palaten sen jälkeen Helsinki–Tallinna-reitille. 5. huhtikuuta 1997 Silja Festival liputettiin Ruotsin lipun alle ja asetettiin Tukholma–Maarianhamina–Turku-reitille.
Huhtikuussa 2007 Silja Linen uusi omistaja Tallink ilmoitti korvaavansa Silja Festivalin kesällä 2008 M/S Galaxyllä Turku–Maarianhamina-Tukholma-reitillä; Silja Festival siirtyi puolestaan Tukholma–Riika-reitille aloittaen 2. elokuuta 2008 Riiasta Tallink-brändin alla. Laiva liputettiin Latviaan ja kotisatamaksi tuli Riika, mutta virallinen nimi säilyi ennallaan. Laiva sai lisäksi Tallink-värityksen.
5. huhtikuuta Tallink tiedotti M/S Silja Festivalin siirtyvän pois Tukholma-Riika-linjalta ja korvaavansa aluksen M/S Isabellella, joka luovutettiin varustamolle 4. huhtikuuta 2013.
28. tammikuuta 2014 Silja Festival lähti Tallinnasta Kitimatin satamaan, Kanadaan. Alus vuokrattiin vuodeksi (+ optio 3 vuotta), ja se toimi työväen hotellina.
4. toukokuuta 2015 Tallink myi aluksen Corsica Ferriesille, joka asetti heinäkuussa 2015 laivan reitille Livorno–Golfo Aranci. Alus sai uuden nimen Mega Andrea.