hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Fireworks (Bonfiren albumi)
Fireworks on saksalaisen hard rock -yhtye Bonfiren toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1987.
Harry Harlow
Harry Frederick Harlow (alkujaan "Harry F. Israel"; 31. lokakuuta 1905, Fairfield, Iowa – 6. joulukuuta 1981, Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka keskittyi reesusapinoilla tehtyihin laboratoriokokeisiin, joilla selvitettiin esimerkiksi kehittyvän yksilön kiintymyssuhdetta. Hän tutki emosta erottamisen ja sosiaalisen eristämisen vaikutuksia apinoihin ja onnistui osoittamaan kosketuksen ja kontaktin merkityksen kasvuvaiheessa oleville kädellisille. Löydöillä oli erittäin suuri merkitys psykologiselle vanhemmuustutkimukselle ja käytännön kasvatustyölle, jolle ennen Harlowin työtä väheksyi vanhemman kosketuksen merkitystä. Harlow teki tutkimustyönsä etupäässä University of Wisconsin-Madison -yliopistossa (1930–1974). Sieltä hän siirtyi emeritusprofessorina eläkeelle ja muutti Arizonan Tucsoniin, jossa toimi vielä Arizonan yliopiston kunniatutkimusprofessorina. Hänen ensimmäinen väitöskirjaoppilaansa myöhemmin tarvehierarkian tutkijana tunnettu Abraham Maslow (Sidowski & Lindsley, 1989, 228).
Harlow oli tuottelias tiedemies, joka yksin tai yhdessä muiden tutkijoiden kanssa noin 325 tieteellistä julkaisua tai oppikirjan lukua. Amerikkalaisia psykologeja korostavassa vertailussa (2002) Harry Harlow listattiin 1900-luvun merkittävimpien psykologien joukkoon sijalle 26. Hänet mainitaan muun muassa monissa psykologian oppikirjoissa ja hän toimi Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) johtajana (1958). Harlowille myönnettiin monia tunnustuksia hänen elämänsä aikana.
Harlowin kokeet vaikuttivat "The Monkey Wars" -kirjan kirjoittajan Deborah Blumin mukaan nykyaikaisen eläinoikeusliikkeen vahvistumiseen ja koe-eläinten kohtelun parantamiseen.Blum, Deborah: "The Monkey Wars". Oxford University Press, 1994, s. 96.
Xena (hahmo)
Xena on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa seikkailu/fantasiasarjassa "". Osaa näyttelee Lucy Lawless.
Xena on uskomaton naissoturi, joka taistelu- ja miekkailutaidoillaan voittaa kaikki vihollisensa. Xena on uskomattoman tarkkanäköinen ja -kuuloinen. Hän osaa myös käyttää painepisteitä vihollisia kuulusteltaessa, ja saa lentävän nuolen vaikka hampaillaan kiinni. Xena osaa myös hypätä uskomattoman korkealle ja tehdä kaikenlaisia voltteja. Edes puunoksalta toiselle hyppiminen taistelun keskellä ei ole Xenalle ongelma. 
Xenalla on kaksi vakituista asetta: Miekka ja Chakrami. Hänellä on myös ruoska, jota hän käyttää silloin tällöin. Chakrami on Xenan lentävä heittoase, jolla tämä katkoo vihollisten aseet.
Xena esiintyi ensimmäisen kerran televisiosarjassa Hercules, mutta sai pian oman sarjansa hahmon suuren suosion takia. Alun perin Xenan rooliin suunniteltiin brittiläistä näyttelijää Vanessa Angelia, mutta hän sairastui ja rooli meni uusiseelantilaiselle Lucy Lawlessille.
Deli Creeps
Deli Creeps on yhdysvaltalainen alternative metal -yhtye, jonka laulajana toimii Maximum Bob, kitaristina Buckethead, basistina Dan Monti ja rumpalina Pinchface.
Yhtye perustettiin 1990-luvun vaihteessa Kaliforniassa, jonka jälkeen yhtye muutti pikaisesti San Franciscoon. Ensimmäisen demonauhansa Deli Creeps julkaisi vuonna 1991. Vaikka nauha toikin yhtyeelle vannoutuneen kuuntelijakunnan, jäsenten reitit erkanivat nopeasti demon julkaisemisen jälkeen. Yhtye palasi kuitenkin yhteen vuonna 1996 ja julkaisi toisen demonauhansa. Yhdeksän vuotta myöhemmin heidän ensimmäinen täysipitkä albuminsa julkaistiin, ja se kantaa nimeä "Dawn of the Deli Creeps".
DVD:t, joilla Deli Creeps esiintyy:
Evelina Hromtšenko
Evelina Leonidovna Hromtšenko (, s. noin 1974 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen muotitoimittaja.
Hromtšenkon isä oli taloustieteilijä ja äiti venäjän kielen ja kirjallisuuden opettaja. Kertomansa mukaan hän sai äitinsä, tätinsä ja isoäitinsä opastuksella perehdytystä muodin saloihin sekä englantilaiseen ja saksalaiseen kulttuuriin jo lapsuudessaan. Hän opiskeli journalistiikkaa Moskovan yliopistossa ja saavutti niin sanotun punaisen diplomin.
Vuonna 1994 Hromtšenko ryhtyi toimittamaan teinitytöille tarkoitettua "Karusel" (Карусель) -lehteä, muutti sen sisällön muotitietoisempaan suuntaan ja vaihtoi sen nimeksi Marusjan. Miehensä Aleksandr Šumskin kanssa Hromtšenko perusti Artefakt-tiedonvälitystoimiston. Tämän päätoimittajana hän oli järjestämässä reilun vuoden aikana kymmeniä lehdistökonferensseja, joihin osallistuivat muun muassa Sharon Stone, Brad Pitt, Giorgio Armani, Linda Evangelista ja Pierre Carden. Artefakt ryhtyi toimittamaan "Russian Fashion Week" -nimistä viikkojulkaisua. Alkaen 1999 Evelina Hromtšenko on ollut "L'Officiel"-lehden Venäjän osaston luova päätoimittaja.
Nykyään Hromtšenko on tunnettu Venäjän television Ykköskanavalla päivittäisestä muotiohjelmasta "Modnyi prigovor" (Модный приговор), jossa hän kertoo yhdessä Slava Zaitsevin ja Arina Šarapovan kanssa moskovalaisen muodin uusimmista virtauksista. Iäkäs herrasmies Zaitsev on olevinaan makutuomari, Šarapova puolustusasianajaja ja Hromtšenkolla on syyttäjän osa.
Hromtšenko teki cameo-esiintymisen televisiosarjassa "Ne rodis krasivoi" (Не родись красивой) vuonna 2005.
Humppa United
Humppa United on Eläkeläisten studioalbumi, joka julkaistiin 24. syyskuuta 2008.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.
Emily Giffin
Emily Giffin (s. 20. maaliskuuta 1972 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen viihde- ja bestseller-kirjailija ja juristi. Hän asuu Atlantassa.
Emily Giffin syntyi 20. maaliskuuta 1972 Baltimoressa, Marylandissa. Hän meni lukioon Napervillessä, Illinoisissa, missä hän oli luovan kirjoittamisen kerhossa ja toimi koulun lehden päätoimittajana. Giffin suoritti perustutkinnon Wake Forest -yliopistossa, minkä jälkeen hän meni Virginian yliopistoon opiskelemaan lakia. Giffin valmistui sieltä juristiksi vuonna 1997 ja meni Manhattanille Winston & Strawn -toimiston palvelukseen riita-asioiden osastolle, mutta päätti pian jatkaa kirjoittamista vakavasti.
Vuonna 2001 Giffin muutti Lontooseen ja alkoi kirjoittaa täyspäiväisesti. Kahdeksan kustantajaa hylkäsi hänen ensimmäisen nuorten kirjansa, "Lily Holding True", mutta häntä ei lannistettu. Giffin alkoi kirjoittaa uutta kirjaa, silloin nimellä "Rolling the Dice", josta tuli bestseller-kirja "Rakkaus lainassa".
Vuosi 2002 oli Giffinille tärkeä vuosi. Hän meni naimisiin, löysi agentin ja solmi kahden kirjan sopimuksen St. Martin's Pressin kanssa. Tehdessään korjattua versiota "Rakkaus lainassa" -kirjasta, hän sai idean kirjan jatko-osaan "Rakkauden pudotuspeliin". Vuonna 2003, Giffin muutti miehensä Hartley Blahan kanssa Englannista Atlantaan, Georgiaan. Muutamaa kuukautta myöhemmin, uudenvuodenaattona, hän synnytti identtiset kaksospojat, Edwardin ja Georgen.
"Rakkaus lainassa" julkaistiin keväällä 2004 ja sitä seurasi "Rakkauden pudotuspeli" vuonna 2005. Giffinin kolmas teos, "Vauvanpitävä", julkaistiin vuonna 2006.
Vuoden 2007 Giffin vietti kirjoittamalla neljännen teoksensa valmiiksi ja hänen tyttärensä Harriet syntyi samana vuonna 24. toukokuuta.
IAR 80
IAR 80 oli romanialainen hävittäjälentokone toisessa maailmansodassa. Se oli yksipaikkainen, alatasoinen ja metallirakenteinen kone, joka sodan alussa vastasi suoritusarvoiltaan muita uudenaikaisia hävittäjiä.
Koneesta kehitettiin tehokkaampia ja paremmin aseistettuja malleja, sekä hävittäjäpommittajaversio IAR 81, mutta sodan loppuvaiheessa siitä ei ollut enää vastusta kehittyneemmille hävittäjille. 10. kesäkuuta 1944 yhteensä 94 Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien P-38 Lightning-hävittäjää tuki pommikoneita hyökkäyksessään Ploestin öljykenttää vastaan. 56 Romanian IAR 80-hävittäjää hyökkäsi suojahävittäjien kimppuun ja ampui niistä alas 23 kappaletta.
Koneen ainoa käyttäjä oli Romanian ilmavoimat, jonka vahvuudesta se poistettiin vuonna 1949. Toisen tiedon mukaan sosialistisen Romanian tasavallan ilmavoimat käyttivät IAR 80 ja 81 koneita 1950-luvun alkuun asti kaksipaikkaiseksi modifioituina koulukoneina.
Winston &amp; Strawn
Winston & Strawn on kansainvälinen asianajotoimisto, jolla on yksitoista toimipistettä Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Sen palveluksessa on tuhat juristia.
Toimiston perusti Chicagossa 1853 Frederick H. Winston, ja 1894 tuli osakkaaksi Silas H. Strawn. Laajentuminen ja kansainvälistyminen ovat tapahtuneet 20 viime vuoden aikana.
Batetskin piiri
Batetskin piiri () on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1591,79 neliökilometriä. Asukkaita on 6 300 henkeä (vuonna 2010).
Novgorodin alueen luoteisosassa sijaitseva piiri rajoittuu idässä Novgorodin ja etelässä Šimskin piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 74,3 % on metsää, 18,7 % maatalousmaata ja 3,4 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon, jonka maisemaa leimaavat jääkauden muovaamat moreenitasangot ja kukkulat sekä lukuisat suot. Tärkein joki on Laukaanjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi ja turve.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Batetski, Moika (keskuspaikka Tšornoje) ja Peredolskaja (keskuspaikka Novoje Ovsino). Gorodnjan kunta liitettiin Batetskiin vuonna 2009 ja Volnaja Gorkan kunta Moikaan vuonna 2010.
Hallinnollinen keskus on Batetskin taajama, josta on 64 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 145. Kaupunkiväestöä ei ole.
Asukasluvun kehitys
Leningradin alueeseen kuulunut Batetskin piiri on perustettu vuonna 1927. Vuonna 1931 siihen liitettiin entinen Tšornojen piiri. Vuonna 1944 Batetskin piiristä tuli osa vasta perustettua Novgorodin aluetta. Vuosina 1963–1966 se kuului Novgorodin piiriin.
Batetski on Pietarin ja Dnon sekä Novgorodin ja Lugan välisten rautateiden risteysasema. Piirin läpi kulkee myös Novgorodin ja Lugan välinen maantie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maatalous (21 %) sekä erilaiset julkiset palvelut. Piirissä toimii neljä maatalousyritystä ja kahdeksan yksityisviljelijää, jotka ovat erikoistuneet maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, vihannesten, pellavan ja rehukasvien viljelyyn. Seudulla on myös metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Puutavaraa viedään muun muassa Suomeen. Puolet työvoimasta työskentelee piirin ulkopuolella.
Piirissä toimii viisi lastentarhaa ja koulua sekä lasten musiikkikoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat sairaala, poliklinikka ja kymmenen lääkintäasemaa. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo, 9 kylien kulttuuritaloa, keskuskirjasto ja 8 kyläkirjastoa.
Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä viisi muinaislinnaa. Podgorjen kylän lähellä sijaitseva Šum-gora on yksi Euroopan suurimmista keskiaikaisista kurgaaneista. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Batetskin, Gorodnjan, Hotšenin, Mrotkinon, Sabljon, Terebonin ja Tšornojen kirkot, Belajan, Bolšaja Udrajan, Gorkan, Ožogin Volotšokin, Podberezjen, Radolin, Radovežin, Terebonin ja Žegžitšinon tsasounat, Batetskin, Kostronin, Malaja Udrajan, Podgorjen, Rusynjan, Štšepyn ja Terebonin kartanoalueet sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan. Batetskin ja Novoje Ovsinon kulttuuritaloissa on perinteistä talonpoikaiskulttuuria esittelevät museot ja Dubrovossa taidegalleria.
Batetski
Batetski () on taajama, maalaiskunta ja Batetskin piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Laukaan sivujoen Udraikan varrella 65 kilometriä Novgorodista länteen. Taajamassa on 2 300 ja kunnassa 3 400 asukasta (vuonna 2009).
Batetskin kunnan pinta-ala on 471,65 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueen Lugan piiriin sekä idässä Batetskin piirin Moikan ja etelässä Peredolskajan kuntiin. Pinta-alasta 71,9 % on metsää ja 19,3 % maatalousmaata. Jokia ovat Laukaa, Gorodonka, Gusynka ja Udraika.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 52 kylää: Antipovo, Baharino, Batetsko, Belaja, Bolšaja Udraja, Bolšije Jaskovitsy, Bolšoi Latovets, Budyni, Drjogla, Dubrovka, Gluhovo, Gorka, Gorodnja, Holohno, Hotšeni, Ilemtsy, Ivnja, Kosovo, Kostroni, Kotšino, Kurino, Ljubehovitši, Lužki, Malaja Udraja, Malyi Latovets, Malyje Jaskovitsy, Malyje Toroškovitši, Mroškino, Nekrasovo, Nesuž, Niva, Novosjolok, Novyje Gusiny, Ostrovitsi, Ozerjovo, Preobraženka, Radgostitsy, Radoli, Radža, Rusynja, Seltso, Staryje Gusiny, Štšepy, Tašino, Torošino, Tšornaja, Unoškovitši, Veleši, Zapolje, Žegžitšino, Žili ja Zmejova Gora. Batetskin taajamassa asuu 68,5 % kunnan väestöstä. Toiseksi suurin asutuskeskus on 300 asukkaan Gorodnja. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Batetskon kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Sen länsipuolella sijaitseva taajama syntyi vuonna 1892 rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1927 siitä tuli hallintopiirin keskus. Gorodnjan kunta liitettiin Batetskiin vuonna 2009.
Batetskissa on Pietarin ja Dnon sekä Novgorodin ja Lugan välisten rautateiden risteysasema. Taajaman ohi kulkee Novgorodin ja Lugan välinen maantie. Batetskista on linja-autoyhteys Novgorodiin. Kunnassa on myös paikallisliikennettä.
Tärkeimmät elinkeinot ovat kunnallispalvelut (16 %), kauppa (15 %) sekä maa- ja metsätalous (13 %). Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä. Työvoimasta 46 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Batetskin taajaman palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto, posti, yleinen sauna, poliklinikka ja piirisairaala. Gorodnjassa on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja lääkintäasema.
Kunnan alueella on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Nähtävyyksiin kuuluvat Belajan ja Kostronin muinaislinnat, Batetskin, Gorodnjan, Mrotkinon ja Hotšenin kirkot, entiset kartanoalueet, vanhat asuintalot ja talousrakennukset sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Volotin piiri
Volotin piiri () on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 995,1 neliökilometriä. Asukkaita on 5 500 henkeä (vuonna 2010).
Novgorodin alueen lounaisosassa sijaitseva Volotin piiri rajoittuu luoteessa Soltsyn, pohjoisessa Šimskin, idässä Staraja Russan ja kaakossa Poddorjen piireihin sekä lounaassa Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 57,3 % on metsää, 31 % maatalousmaata ja 8,9 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Pinnanmuodostukseltaan se on kumpuilevaa tasankoa. Jokia ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehoda, Polistin sivujoki Sneža sekä Šelonin sivujoet Kološka ja Severka. Suurin järvi on Dolžino. Varsinkin piirin eteläosassa on laajoja suoalueita. Luonnonsuojelualueisiin kuuluu Dolžinskojesuon rauhoitusalue.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Gorskoje, Slavitino ja Volot. Hallinnollinen keskus on Volotin taajama, josta on maanteitse 120 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Gorodtsyn, Ratitsyn, Volotin kylän ja Vzgljadyn kunnat lakkautettiin vuonna 2010.
Volotin taajamassa asuu 40 % piirin väestöstä. Kaupunkiväestöä ei ole. Asutuskeskuksia on yhteensä 110.
Asukasluvun kehitys
Aluksi Leningradin alueeseen kuulunut Volotin piiri on muodostettu vuonna 1927. Se lakkautettiin vuonna 1932, mutta perustettiin uudelleen 1935. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä. Vuonna 1944 Volotin piiri liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Piiri lakkautettiin vuonna 1963, mutta perustettiin jälleen 1965.
Volotin kautta kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie. Piirikeskuksesta on maantieyhteydet Soltsyyn ja Staraja Russaan.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut ja hallinto, maa- ja metsätalous (26 %) ja kauppa (14 %). Piirissä toimii Volotin meijeri ja leipätehdas sekä elintarvikeyritys Novgorodski bekon. Maataloutta edustaa kolme maatalousyritystä, 49 yksityistilaa ja yli kaksi tuhatta palstaviljelmää, jotka tuottavat maitoa, lihaa, viljaa, perunoita, vihanneksia ja munia. Noin kymmenesosa työvoimasta työskentelee piiri ulkopuolella ja viidesosa työikäisistä ei käy ansiotöissä.
Piirissä toimii kahdeksan lastentarhaa, viisi yleissivistävää koulua, lasten harrastuskeskus ja taidekoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat sairaala, 15 lääkintäasemaa ja ensiapuasema. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo ja kirjastolaitos haaraosastoineen sekä lasten musiikkikoulu.
Seudulla sijaitsee useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Kaloškajoen rannalla Krutetsin kylän luona on muinaislinna. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Dergletsin, Gorodtsyn, Porožkin, Utšnon ja Verjohnevon kirkot, Menkovon ja Ostrovin tsasounat sekä Dergletsin, Klevitsyn ja Vzgljadyn kartanoalueet. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Volot
Volot () on maalaiskunta, sen keskustaajama sekä Volotin piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bologojen ja Dnon välisen rautatien varrella 120 kilometriä maanteitse Novgorodista lounaaseen. Taajamassa on 2 200 ja kunnassa 2 800 asukasta (vuonna 2010).
Volotin kunnan pinta-ala on 148,07 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Volotin piirin Gorskojen ja etelässä Slavitinon kuntiin sekä idässä Staraja Russan piiriin. Pinta-alasta 60,8 % on metsää, 32,6 % maatalousmaata ja 5,7 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Tärkeimmät joet ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehoda. Kunnan alueella on laajoja soita. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 23 kylää: Gorki, Kašenka, Kisljakovo, Klinkovo, Kolesnitsy, Litšino, Loša, Mežduretšje, Mihalkovo, Mikšitsy, Osinovka, Peskova, Podsosonje, Pogorelets, Porožki, Solomenka, Stanišino, Totška, Unitsy, Veretje, Vzgljady, Zeremo ja Žukovo-Dubrovo. Toiseksi suurin asutuskeskus on noin 150 asukkaan Vzgljady.
Volotin taajama on syntynyt 1800-luvun lopulla perustetun rautatieaseman ympärille. Vuonna 1927 siitä tuli piirikeskus. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä.
Volotista on rautatien lisäksi maantieyhteydet Staraja Russaan ja Soltsyyn.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut ja hallinto, kauppa (14,6 % vuonna 2010) sekä maa- ja metsätalous (13,8 %). Kunnassa toimii meijeri, karjanhoitoon erikoistunut maatalousyritys, leipätehdas, sahalaitos, rehu- ja lannoitetehtaat, tielaitos ja metsänhoitoalueen konttori. Lähes viidesosa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja työikäisistä 15 % ei käy ansiotöissä.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu kolme lastentarhaa, keskikoulu, lasten harrastuskeskus, taidekoulu, piirin kulttuuritalo, keskuskirjasto, lastenkirjasto, piirisairaala poliklinikkoineen, posti ja pankki. Eräitä julkisia palveluja on myös Vzgljadyssa ja muissa kylissä.
Seudulla sijaitsee muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvulla pystytetty Porožkin kirkko ja Vzgljadyn kartanon puistoalue. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Peltopyyt
Peltopyyt ("Perdix") on aitokanojen heimoon kuuluva lintusuku.
Teodebert I
Teodebert I (noin 500–548) oli Austrasian kuningas vuosina 533–548. Hän oli edellisen kuninkaan Teoderik I:n poika.
Teodebert kunnostautui sotapäällikkönä jo nuorella iällä. Vuonna 516 hän voitti tanskalaisten armeijan, joka oli tehnyt ryöstöretkiä Pohjois-Galliaan. Teodebert myös johti useita onnistuneita sotaretkiä visigootteja vastaan. Vuonna 532 Teodebert valloitti yhdessä Klotar I:n pojan Guntharin kanssa goottien frankeilta anastamat maat. Isänsä kuoltua Teodebert nousi valtaistuimelle ja pystyi torjumaan setiensä aluevaatimukset. Frankkikuninkaat yhdistivät myöhemmin voimansa ostrogootteja vastaan. Tässä he saivat tukea langobardeilta ja gepideiltä
Punapyyt
Punapyyt ("Alectoris") on aitokanojen heimoon kuuluva lintusuku.
Väinö Hyvärinen
Väinö Emil Hyvärinen (1. elokuuta 1894 Impilahti – 28. toukokuuta 1960) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat vaatturi Juho Hyvärinen ja Maria Hjelt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Hanna Minkkulaisen kanssa.
Hyvärinen kävi kansakoulun ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 sekä Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1930.
Hyvärinen työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 5. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 sairaalassa olevana pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin komppaniaansa hän palasi 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet komennettiin etappitehtäviin Saaren- ja Hiidenmaalle syksyllä 1917.
Hyvärinen astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan. Hänet määrättiin sisällissotaa käyvään valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 5. maaliskuuta 1918 ensin Karjalan armeijakunnan 4. pataljoonaan, josta hänet myöhemmin siirrettiin 1. Karjalan rykmentin konekivääriosastoon. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Valkjärvellä, Muolaalla, Tarpilassa, Uudellakirkolla ja Perkjärvellä.
Hyvärinen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina Sortavalan alipäällystö- ja konekiväärikursseilla 16. kesäkuuta 1918 – 16. elokuuta 1918 välisen ajan ja siirtyi sen jälkeen Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, mistä muodostettiin myöhemmin ensin Pohjois-Savon ja sitten Pohjan rykmentti. Hänet sijoitettiin rykmentissä 1. lokakuuta 1922 alkaen 2. konekiväärikomppanian vääpeliksi. 
Hyvärinen osallistui talvisotaan vääpelinä 3. Prikaatin 3. konekiväärikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Nurmijärvellä, Kilteellä, Munasuolla, Muolaanjärvellä ja Kämärässä. Välirauhan aikana hänet siirrettiin Pohjois-Savon suojeluskuntapiiriin alisotilasohjaajaksi ja vuodesta 1942 alkaen huoltoupseeriksi ja adjutantiksi. Sotien jälkeen hänet siirrettiin lakkautuspalkalle suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen seurauksena ja hän muutti Mikkelin Vuolingolle viljelemään maata.
Hyvärinen toimi Pohjan Rykmentin sotaoikeuden jäsenenä vuosina 1939–1940 ja Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin kenttäoikeuden jäsenenä vuosina 1941–1942.
Lumikanat
Lumikanat ("Tetraogallus") on aitokanojen heimoon kuuluva lintusuku.
Kirkonkylän koulu (Oulunsalo)
Kirkonkylän koulu on Oulussa, Oulunsalon kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan esiopetusta ja perusopetusta luokka-asteille 1–6.
Yksityisin varoin perustetun Oulunsalon kansakoulun toiminta alkoi opettaja Katariina Kaakisen johdolla Ala-Kaakisen talossa 3. lokakuuta 1881. Oppilaita oli ensimmäisenä vuonna kolmekymmentäyksi. Perustamisesta lähtien vaadittiin koulun kunnallistamista, mutta vasta senaatin 24. toukokuuta 1884 tekemän päätöksen jälkeen kunta otti koulun hoitaakseen. Peruskoulun ala-asteeksi kansakoulu muuttui 1974.
Kansakoulun nykyisinkin vielä käytössä oleva ensimmäinen oma koulurakennus valmistui marraskuussa 1887. Vuonna 1958 valmistui kaksikerroksinen rakennus ja 1978 arkkitehti Risto Harjun suunnittelema osa. Koulu peruskorjattiin ja laajennettiin Arkkitehti Karsikas Oy:n suunnitelmien mukaan vuosina 2005-2007.
2 Girls 1 Cup
2 Girls 1 Cup on epävirallinen nimi MFX-Median tuottaman koprofiilisen pornoelokuvan "Hungry Bitches" trailerille. Trailerissa kaksi naista ulostavat kuppiin, syövät jätöksiään ja oksentavat toistensa suihin. Taustalla soi Hervé Royn ”Thème D'amour” elokuvasta "Vietävän veijarit!".
Minuutin mittaisesta pätkästä tuli vuoden 2007 aikana tunnettu ilmiö leviten internetissä, blogeissa ja keskustelupalstoilla. YouTuben kaltaisiin palveluihin tulvi videoita, joissa oli kuvattu trailerin ensimmäistä kertaa nähneiden reaktioita.
Tiedotusvälineissä videon suosiota on käytetty esimerkkinä internetin videopalvelujen huonosta tasosta ja taipumuksesta shokeeraavien sisältöjen tarjoamiseen. Esimerkiksi kaapelikanava VH1 esitteli trailerin ohjelmassaan "Best Week Ever" marraskuussa 2007. "Esquire"-lehti esitti "2 Girls 1 Cupin" näyttelijä George Clooneylle haastatellessaan tätä. Clooneyn reaktiot olivat tyypillisiä videon nähneille.
Ramsay (klaani)
Ramsayn klaani tai suku on skotlantilainen klaani, joka on levittäytynyt aatelissukuna useisiin Euroopan maihin. Yksi haara on vaikuttanut myös Suomessa ja Ruotsissa. Suvun ensimmäinen tunnettu henkilö oli Midlothianissa sijaitsevan Dalhousien linnan ja aatelistilan haltijana 1100-luvun lopulla toiminut Simon (Simundus) de Ramsay (1140–1196), joka oli lähtöisin Englannin Huntingdonista. Hän oli Skotlannin kuninkaan David I:n palveluksessa. Suvun alkuperästä on useita teorioita. Alussa Ramsayt käyttivät nimeä de Ramsay. Tämä viittaa Ranskaan, jossa eli samannimisiä henkilöitä. Oletetaan, että Skotlannin Ramsayt tulivat Normandiasta Englantiin Vilhelm Valloittajan kanssa. Sukua on ollut helppo seurata, sillä nimi on aina pysynyt samana ja vaakuna on myös ollut sama: musta korppi hopeisella pohjalla. Suvun päähaara on saanut nimen Ramsay of Dalhousie, mutta yhtä vanha on Ramsay of Bamff.
Kuningas Kaarle I myönsi eräälle Simon de Ramsayn jälkeläiselle Dalhousien jaarlin arvon, joka edelleen kuuluu klaanin päämiehelle. Lisäksi päämiehen vanhin poika on vuodesta 1831 käyttänyt arvonimeä lordi Panmure. Suku on levittäytynyt muun muassa Englantiin, Ranskaan, Ruotsiin, Suomeen, Yhdysvaltoihin ja Australiaan. Suvun päämies asuu nykyään Brechinin linnassa lähellä Balmoralia. Dalhousien linna on 1980-luvulla toiminut hotellina ja se myytiin hotelliketjulle 2005.
Joitain Ramsayn klaanin tunnettuja jäseniä:
Suomalaisen sukuhaaran tunnettuja jäseniä on lueteltu artikkelissa Ramsay (suomalainen suku).
Kaklattajat
Kaklattajat ("Ortalis") on hokkojen heimoon kuuluva lintusuku.
Suuriruhtinas
Suuriruhtinas oli alkuaan Kiovan Venäjällä Kiovassa asuvan ruhtinaan arvonimi. Hänen katsottiin olevan Rurikin suvun päämies. Suvun sittemmin haarautuessa eri sukuhaarojen päämiehiä kutsuttiin suuriruhtinaiksi. Tätä arvoa käyttivät muun muassa Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinaat. Iivana I Kalitan aikana 1328 Moskovan ruhtinasta alettiin kutsua "koko Venäjän suuriruhtinaaksi". Nimitys pysyi käytössä senkin jälkeen, kun hallitsijaa alettiin 1547 kutsua tsaariksi.
Venäjän hallitsijoita kutsuttiin myös Volynian ja Podolian suuriruhtinaiksi sekä Suomen suuriruhtinaiksi vuosina 1809–1917. Myös muita Venäjän hallitsijasukuun kuuluvia kutsuttiin suuriruhtinaiksi tai suuriruhtinattariksi. Vuonna 1886 annetun asetuksen mukaan tätä arvoa saivat käyttää vain keisarin lapset, veljet, sisaret ja miehen puolelta sukua olevat lapsenlapset. Muita keisarihuoneen jäseniä kutsuttiin ruhtinaiksi.
Myös Liettuan hallitsijaa kutsuttiin Gediminasista lähtien suuriruhtinaaksi. Myöhemmin arvo siirtyi unionin myötä Puolan kuninkaalle. Lisäksi Itävallan keisari ja Unkarin kuningas ovat käyttäneet Transilvanian suuriruhtinaan arvonimeä.
Ruotsin kuningas Juhana III otti itselleen 1581 Suomen suuriruhtinaan arvon. Nimitys oli käytössä vapauden ajan (1719–1772) alkuvuosiin saakka. Kustaa IV Aadolf otti sen uudelleen käyttöön antamalla arvon pojalleen Carl Gustaville vuosiksi 1802–1805. Myöhemmin Suomen suuriruhtinaan arvo kuului Venäjän keisarille.
Toscanan suurherttuakunnassa kruununprinssille annettiin suuriruhtinaan arvo. Käytännöstä luovuttiin Medicin dynastian sammuttua vuonna 1737.
Uki Kukkamaa
Urho Ilmari Kukkamaa (3. toukokuuta 1938 – 20. lokakuuta 2001) oli suomalainen rikollinen.
Jo lapsena Kukkamaa osallistui jatkosodan aikana äitinsä organisoimaan sakariinin mustan pörssin kauppaan kotiseudullaan Helsingin Punavuoressa. Hänet tunnettiin nimillä Uki tai Ugi Kukkamaa. Hän teki kassakaappimurtoja ja häntä epäiltiin 3–5 murhasta.
Hänellä oli mm. lukkosepän ammattitaito, ja kassakaappimurtojen yhteydessä hänet tunnettiin omaleimaisesta polttoleikkaustekniikastaan. Hän murtautui mm. Annankadun postin (1976) ja Paajasen kelloliikkeen (1980) kassakaappeihin ja näistä hänet myös tuomittiin yhteensä 7 vuodeksi vankeuteen.
Kukkamaa teki väkivaltarikoksia Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Viimeisen tuomionsa hän sai 1997 tapon yrityksestä ammuttuaan miestä kahdesti rintaan.
Hän kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 2001. Ruumiinavauksessa hänen ruokatorvestaan oli löytynyt olutpullon kruunukorkki.
Eräs "Raid"-televisiosarjan henkilöistä on nimetty hänen mukaansa jota esittää Esko Salminen. Myös vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Rööperi" on Uki Kukkamaa -niminen henkilöhahmo, jota esittää Pekka Valkeejärvi.Uki Kukkamaan haastattelu
Harjaantumisopetus
Harjaantumisopetus on opetusta, joka on suunnattu kehitysvammaisille oppivelvollisille, jotka eivät pysty suorittamaan normaalia perusopetusta tai erityisopetusta.
Opetus perustuu opetussuunnitelmaan, jossa otetaan huomioon oppilaan erityistarpeet ja oppimisen mahdollisuudet. Harjaantumisopetus alkaa lapsen ollessa 6-vuotias ja loppuu, kun lapsi täyttää 16. Opetusta annetaan peruskoulun yhteydessä olevilla erillisillä harjaantumisluokilla tai erityiskoulussa. Vaihtoehtoisesti opetusta voidaan antaa laitos- tai sairaalakouluissa tai niin sanottuna kotiopetuksena.
Harjaantumisopetuksessa on tavoitteena oppilaiden jokapäiväisessä elämässään tarvitsemien taitojen kartuttaminen.
Harjaantumisopetusta varten sovelletaan kahdenlaisia opetussuunnitelmia:
EHA 1 -suunnitelma on tarkoitettu lievemmin kehitysvammaisille oppivelvollisille. Opetussuunnitelmassa harjannetaan taitoja ja valmiuksia, joita oppilas tarvitsee selvitäkseen yhteiskunnassa itsenäisesti. Näitä ovat muun muassa vuorovaikutustaidot sekä työelämään siirtyminen.
EHA 2 -opetussuunnitelma on tarkoitettu vaikeammin vammautuneille. EHA 2 -suunnitelmassa oppiaineet on kytketty melko tiiviisti hoidollisen vuorovaikutuksen yhteyteen. Opetussuunnitelma on jaettu neljään toiminta-alueeseen: motoriikkaan, viestintään, sosiaalisiin taitoihin ja päivittäisiin taitoihin. Toiminta-alueet korvaavat peruskoulun oppiainejaon.
Suomessa Koululainsäädäntö uudistettiin vuonna 1979, jolloin laki velvoitti kunnat perustamaan harjaantumiskoulut ja/tai -luokat kehitysvammaisille oppivelvollisille. Koululaki tuli käyttöön Suomessa vuonna 1985, jolloin lievemmin kehitysvammaisten opetus siirtyi peruskoulun yhteyteen. Lakia uudistettiin vuonna 1997 ja tuolloin myös vaikeasti kehitysvammaiset siirtyivät peruskoulun piiriin.
Kubinkan panssarimuseo
Kubinkan panssarimuseo on panssarimuseo Kubinkassa Venäjällä, noin 60 km länteen Moskovasta. Museon kokoelmiin kuuluu monia kuuluisia panssarivaunuja ensimmäisestä maailmansodasta, toisesta maailmansodasta sekä kylmän sodan ajalta. Museon kokoelmissa on myös useita ainutlaatuisia ajoneuvoja, kuten Panzer VIII Maus sekä useita prototyyppejä Saksasta ja Venäjältä. Panssarimuseon historia juontaa juurensa alueella sijaitsevaan panssarivaunujen testialueeseen. Suurin osa kokoelmissa olevista länsimaalaisista kylmän sodan aikaisista panssarivaunuista on peräisin Lähi-idän, Afrikan, Vietnamin ja Etelä-Amerikan konflikteista.
Vuonna 2007 museon kotisivut kertoivat muutaman kuukauden ajan, että museo oli suljettuna ulkomaalaisilta vierailijoilta Venäjän armeijan määräyksestä.
Vapaakaupunki
Vapaakaupunki on kaupunki, jolla on itsehallinnollisia oikeuksia taikka vero- tai tullivapauksia. Suomessa esimerkiksi Tampereella oli 1821–1906 tullivapauksia. Unkarissa on ollut joukko itsehallintoa nauttivia vapaakaupunkeja, mutta niiden lukumäärä alkoi vähetä vuosien 1876 ja 1883 kunnallisuudistusten myötä. Saksassa sanottiin vapaiksi kaupungeiksi piispojen vallan alta vapautuneita kaupunkeja, joiden asema muistutti valtakunnankaupunkeja tai kaupunkivaltioita. Kaupungit menettivät itsenäisyytensä 1800-luvun alkupuolella. Tunnetuin esimerkki vapaakaupungista lienee Danzigin vapaakaupunki (nykyisin Gdańsk), jolla oli tällainen asema maailmansotien välisenä aikana 1920–1939, koska sitä ei rajoja piirrettäessä haluttu antaa Puolan tai Saksan omistukseen. Myös Tanskassa sijaitseva Christiania on laajalti tunnettu. Se on entinen varuskunta-alue, joka muuttui hippiliikkeen valtauksen myötä vapaakaupungiksi 1971.
Vasili Maksimov
Vasili Maksimovitš Maksimov (; 29. tammikuuta 1844 Lopinonin kylä, Novgorodin kuvermentti – 1. joulukuuta 1911 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, merkittävä "peredvižnikkien" eli vaeltajiksi kutsutun, kiertäviä taidenäyttelyitä järjestäneen taiteilijayhdistyksen jäsen.
Maksimovin perhe kuului lähellä Uutta Laatokankaupunkia sijaitsevan Lopinonin kylän talonpoikaissäätyyn. Jäätyään nuorena orvoksi hän työskenteli ikonipajassa, jossa sai ensimmäiset maalausoppinsa. Vuonna 1863 hän aloitti opinnot Keisarillisen taideakatemiassa ja liittyi 1864 taiteilijoiden artteliin. Taiteilijoiden epämuodollinen yhteenliittymä vaikutti vain vuoden, jonka jälkeen se hajaantui. Tuona aikana Maksimov maalasi teoksen "Sairas lapsi", josta sai Akatemian kultamitalin.
Ateneumin taidemuseon kokoelmissa on Vasili Maksimovin maalaus "Venäläinen tuvansisusta" (1872).
Mesoyhdiste
Mesoyhdiste (tai mesoisomeeri) on diastereomeeri, joka sisältää 2 tai useampia asymmetrisiä atomeja (stereokeskuksia), mutta on optisesti inaktiivinen (tai akiraalinen). Mesoyhdiste on siis akiraalinen diasteromeeri, jolla ei ole peilikuvaisomeeria. Mesoyhdiste ei ole optisesti aktiivinen, koska sen kiraliakeskukset kumoavat toisensa vaikutuksen.
Esimerkiksi viinihapolla (2,3-dihydroksibutaanidihapolla) on kaksi kiraalista hiiliatomia, eli teoriassa sillä on neljä stereoisomeeria: (2R,3R)- ja (2S,3S)- (2R,3S)- ja (2S,3R)-viinihapot. Näistä (2R,3R)- ja (2S,3S)-viinihapot ovat enantiomeerejä. (2R,3S) ja (2S,3R)-isomeerit ovat symmetriatason vuoksi identtisiä yhdisteitä ja optisesti inaktiivisia.Tämä johtuu siitä, että molekyylissä on hiiliatomien 2 ja 3 välissä symmetriataso. Kun molekyyliä käännetään 180°, saadaan sama rakenne kuin peilikuvalla, joten rakenteet ovat identtisiä. Tämä yhdiste on viinihapon mesoyhdiste. Viinihapolla on siis vain kolme stereoisomeeriä - enantiomeeripari ja mesoyhdiste, joka symmetrian vuoksi on akiraalinen.
Myös syklisillä yhdisteillä voi esiintyä mesoyhdiste. Esimerkiksi 1,2-substituoidun sykloheksaanin cis-isomeeri on mesoyhdiste, koska siinä on symmetriataso (merkitty kuvaan σ:lla). Vastaavasti sen trans-isomeerit ovat toistensa peilikuvaisomeereja eli enantiomeereja.
Edward Natapei
Edward Nipake Natapei Tuta Fanua`araki (17. heinäkuuta 1954 – 28. heinäkuuta 2015) oli vanuatulainen poliitikko, joka toimi saarivaltion pääministerinä vuosina 2001–2004 ja jälleen vuodesta 2008. Hän oli myös väliaikainen presidentti maaliskuussa 1999. Hän edusti Vanua'aku Pati -puoluetta.
Lega Calcio
Lega Nazionale Professionisti eli Lega Calcio oli italialainen jalkapalloliiga. Se toimi Italian jalkapalloliiton alaisuudessa. Liiga perustettiin vuonna 1946. Sen pääkonttori sijaitsi Milanossa.
Liiga vastasi kahden korkeimman sarjatason eli Serie A:n ja Serie B:n järjestämisestä. Se järjesti myös Italian cupin ja Italian supercupin. Kauden 2009–2010 jälkeen liiga jakautui kahtia, mikä johti korkeinta sarjatasoa ja cupkilpailuja hallinnoivan Lega Nazionale Professionisti Serie A:n sekä toiseksi korkeinta sarjatasoa hallinnoivan Lega Nazionale Professionisti Serie B:n perustamiseen.
Pentecost
Pentecost () on yksi Vanuatun saarista. Vuoristoinen ja etelä–pohjoissuunnassa pitkänomainen Pentecost kuuluu Penaman maakuntaan. Saaren pinta-ala on 489,15 neliökilometriä ja siellä on vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 16 843 asukasta.
Pentecost sijaitsee vajaat kaksisataa kilometriä Port Vilasta pohjoiseen. Tärkeä kieli on abma, joka on levinnyt saaren muiden alkuperäiskielten kustannuksellakin. Myös vanuatulaisten yhteistä kieltä bislamaa osataan. Saarella ei ole varsinaista pääkaupunkia, vaan asutus on keskittynyt pienempiin kyläyhteisöihin.
Eurooppalaiset saapuivat saarelle Louis Antoine de Bougainvillen johdolla 22. toukokuuta 1768.
Walter Lini
Walter Hadye Lini (1942 – 21. helmikuuta 1999) oli vanuatulainen anglikaanipappi ja poliitikko. Hän toimi itsenäistyneen Vanuatun ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1980–1991. Hän oli alun perin Vanua'aku Pati -puolueen jäsen, mutta siirtyi välirikon jälkeen National United Partyyn.
Lini oli lähtöisin Pentecostin saarelta ja opiskeli papiksi Uudessa-Seelannissa. Hänen veljensä Ham Lini toimi pääministerinä vuosina 2004–2008.
Pekka Leimu
Pekka Antero Leimu (s. 11. huhtikuuta 1947 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän edusti Tampereen Ilvestä ja Hämeenlinnan Pallokerhoa.
Leimu pelasi Ilveksen edustusjoukkueessa kaudesta 1965–1966 kauteen 1974–1975. Hän voitti tuona aikana kaksi Suomen mestaruutta, kolme hopeaa ja kolme pronssia ja oli SM-sarjan paras maalintekijä 1968, 1969 ja 1972. Ilveksestä Leimu siirtyi kaudeksi 1975–1976 HPK:n I-divisioonajoukkueeseen, jossa hän kiekkoili vielä neljä kautta.
Leimulla on nimissään SM-sarjan ja liigan yhden ottelun piste-ennätys: ottelussa TuToa vastaan 1.3.1972 hän teki seitsemän maalia ja syötti kaksi.
Maajoukkueessa Leimu edusti Suomea MM-turnauksessa vuosina 1969 ja 1970 sekä Grenoblen talviolympialaisissa 1968.
Allenin piirikunta (Ohio)
Allenin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty vuoden 1812 sodassa kaatuneen eversti John Allenin mukaan. Sen suurin kaupunki on Lima.
Allenin naapuripiirikuntia ovat Putnam pohjoisessa, Hancock koillisessa, Hardin idässä, Auglaize etelässä ja Van Wert lännessä.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 106 331 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 84,4%, mustiin (12,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,7%).
Kotitalouden mediaanitulo on 43 323 ja köyhyysrajan alapuolella oli 18,0% väestöstä vuosina 2007–2011.
PGA Tour
PGA Tour eli PGA-kiertue on pääosin Yhdysvalloissa pelattava maailman arvostetuin ja korkeatasoisin golfkiertue. Kiertuetta on pelattu virallisesti vuodesta 1916 lähtien, jolloin PGA Tourin järjestäjä PGA perustettiin. Nimi "PGA Tour" tuli viralliseen käyttöön kuitenkin vasta vuonna 1975.
Golfin neljä arvostetuinta turnausta, major-turnaukset (The Masters Tournament, US Open, The Open Championship ja PGA Championship) kuuluvat kaikki PGA Tourin ohjelmaan.
PGA Tourin pääkonttori sijaitsee Floridassa Ponte Vedra Beachilla.
Toisin kuin esimerkiksi ATP-kiertueella PGA Tourille haluava pelaaja tarvitsee pelioikeuden, joka voidaan myöntää aikaisempien saavutusten perusteella. Yleisimmät ponnahduslaudat PGA Tourille ovat Web.com Tour ja European Tour. Vastaavasti kiertueelta voi heikomman menestyksen lisäksi menettää pelioikeutensa ja palata alemmille kiertueille hakemaan lisämenestystä, jolla voi mahdollisesti palata takaisin PGA Tourille.
Nationwade Tourin rahalistan 25 parasta saavat automaattisesti pelioikeuden PGA Tourille seuraavaksi kaudeksi. PGA Tourilla vastaavasti rahalistan 125 parasta säilyttävät täyden pelioikeutensa seuraavalle kaudelle, sijoille 126-150 rahalistalla ehtineet saavat puolestaan oikeuden vain yksittäisiin turnauksiin. Jos pelaaja voittaa Nationwide Tourilla kauden aikana kolme turnausta, hän saa pelata loppukauden PGA Tourilla riippumatta, kuinka nopeasti hän ehtii saavuttaa turnausvoittonsa.
PGA järjestää syksyisin karsintaturnauksen, jota kutsutaan nimellä Qualifying School. Turnauksessa pelataan kuusi kierrosta. 25 parasta saavat oikeuden pelata PGA Tourilla seuraavalla kaudella. Sijoille 26-100 jäävät pelaajat saavat puolestaan oikeuden Web.com Tourille ensi kaudeksi.
Voittamalla PGA-turnauksen voi myös säilyttää pelioikeutensa pidempään. Yksittäisellä turnausvoitolla peliaika pitenee vähintään kaksi ja enintään viisi vuotta.
Pietari Häll
Pietari Einar Häll (käytti Saksassa peitenimeä Halle) (29. helmikuuta 1892 Tornio – 10. kesäkuuta 1930) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat taloudenhoitaja Henrik Häll ja Rosa Liljeström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Salmen kanssa.
Häll kävi vajaa viisi luokkaa alkeiskoulua ja Weckmanin yksityisen kauppakoulun Helsingissä vuosina 1911–1912 sekä suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa yksityislyseossa vuonna 1930. Hän suoritti suojeluskuntain päällystökoulun kurssin vuonna 1920 ja aktiiviupseerikurssin jääkärialiupseereita varten Kadettikoulussa vuonna 1921 sekä Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssin vuonna 1930.
Häll työskenteli vakuutusvirkailijana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 2. syyskuuta 1915. Sieltä hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Pataljoonan kotiuduttua helmikuussa 1918 hän oli hoidettavana sairaalassa ja ei siten päässyt palaamaan muun jääkärijoukon mukana Suomeen.
Häll palasi Suomeen sisällissodan jälkeen kesäkuussa 1918 ja astui 16. kesäkuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä armeijan palvelukseen Kaartin jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. elokuuta 1918 konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 15. tammikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Hänet komennettiin Pohjan Poikain rykmenttiin, missä hän toimi aluksi 2. jääkäripataljoonan 5. komppaniassa joukkueenjohtajana ja myöhemmin edellä mainitun pataljoonan adjutanttina. Viron vapaussodassa hän otti osaa taisteluihin Valkassa ja Marienburgissa sekä sotatoimiin Petserin rintamalla. Hän haavoittui Vastseliinan taistelussa 14. maaliskuuta 1919. Virosta palattuaan hän liittyi 15. kesäkuuta 1919 heimosotaa käyvään Länsi-Inkerin rykmentin 1. pataljoonaan, missä hän toimi aluksi nuorempana upseerina ja 15. elokuuta 1919 alkaen 1. komppanian päällikkönä. Hän haavoittui uudelleen 22. lokakuuta 1919.
Länsi-Inkerin rykmentistä hän erosi 10. marraskuuta 1919 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Siellä hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Myrskylän suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 7. syyskuuta 1920 paikallispäälliköksi Vihdin Suojeluskuntaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Oripään suojeluskuntaan 10. elokuuta 1921. Vuoden 1922 alusta hänet siirrettiin paikallispäälliköksi ensin Pöytyälle ja edelleen Auraan, kunnes 1. tammikuuta 1923 hän astui Salmin rajavartioston palvelukseen ja toimi nuorempana upseerina 3. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1926 vastaavaan toimeen 1. komppaniaan.
Vaeltajat
Vaeltajat eli peredvižnikit () tai kiertävät maalarit olivat Venäjän maalaustaidetta uudistanut realistinen koulukunta 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Liikkeen perustajajäsenet katkaisivat välinsä Venäjän taideakatemiaan ja perustivat akateemisista rajoitteista vapaan koulukunnan. Suuntauksen teoksissa on mukana vahva sosiaalinen ja poliittinen ulottuvuus ja heidän tärkein metodinsa oli kriittinen realismi.
Peredvižnikit eivät saaneet teoksiaan näytteille vakiintuneisiin gallerioihin, tämän vuoksi he lähtivät kansan pariin ja järjestivät maaseudulla kiertäviä näyttelyitä vuosina 1870-1923.
Vaeltajat halusivat tehdä taidetta kansalle eivätkä vain taidetta taiteen vuoksi, he halusivat luoda todenmukaisia kuvia. Isänmaan kasvot ja kauneus nähtiin vaatimattomissakin aiheissa, henkisen elämän ja luonnon välinen yhteys tuotiin esiin maisemamaalauksissa. Henkilökuvien elävä, psykologinen realismi teki vaikutuksen ja kansa otti heidän taiteensa omakseen.
Venäläinen liikemies, taidekerääjä Pavel Tretjakov tuki Vaeltajat-ryhmän taiteilijoita ja osti erityisen paljon juuri heidän teoksiaan. Tretjakov lahjoitti vuonna 1892 kokoelmansa Moskovan kaupungille ja kokoelmasta muodostettiin Tretjakovin galleria. Galleriarakennuksen vanhan päärakennuksen (rak. 1902-04) on suunnitellut Vaeltajat-ryhmän jäsen, taidemaalari Viktor Vasnetsov. Peredvižnikien liike hajosi vuonna 1923.
Taiteilijaluettelo
Novgorodin piiri
Novgorodin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Piirin pinta-ala on 4 597 neliökilometriä ja siellä asui 57 673 henkeä (vuonna 2010).
Novgorodin piirin sijaitsee Novgorodin alueen luoteisosassa Novgorodin kaupungin ympärillä. Koillisessa se rajoittuu Tšudovon ja Malaja Višeran piireihin, kaakossa Kresttsyn piiriin, lounaassa Šimskin piiriin, lännessä Batetskin piiriin ja luoteessa Leningradin alueeseen. Seudulla virtaavat Olhavanjoki, Msta ja Višera. Eteläpuolella sijaitsee Ilmajärvi.
Piirin hallinnollinen keskus on Novgorodin kaupunki, joka ei kuitenkaan kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Novgorodin piiriin kuuluvat Pankovkan (9 603 as.), Proletarin (6 119 as.), Tjosovo-Netylskin (3 502 as.) ja Tjosovskin kaupunkikunnat (934 as.) sekä 13 maalaiskuntaa: Borki, Bronnitsa, Grigorovo, Jermolino, Lesnaja, Novoselitsy, Podberezje, Rakomo (keskuspaikka Staroje Rakomo), Savino, Syrkovo, Trubitšino, Tšetšulino ja Volotovo (Volhovets).
Pankovkan taajamassa on Venäjän armeijan ajoneuvokorjaamo, rakennustarviketehdas Stroidetal ja alkoholijuomatehdas Nikita. Podberezjessa toimii leipomo ja rehutehdas. Uusia tuotantolaitoksia ovat Flaidererin lastulevytehdas Podberezjessa ja Skara-ompelimo Volhovetsissa. Maatalous on erikoistunut lihan ja maidon tuotantoon sekä vihannesten ja perunan viljelyyn.
Nähtävyyksiä ovat Nereditsan, Vjažištšin ja Hutynin luostarit, pyhän Lasaruksen kirkko Sergovossa, Kristuksen kirkastumisen kirkko Kovalevossa, Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko Volotovossa, Rjurikovo Gorodištšen muinaislinna ja Zavalin tuulimyllymuseo.
Sami Toivonen
Sami Toivonen (s. 1971) on suomalainen kuvittaja, lastenkirjailija ja sarjakuvapiirtäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Tatu ja Patu -kirjojen tekijänä yhdessä vaimonsa Aino Havukaisen kanssa.
Toivonen aloitti sarjakuvien piirtämisen 1980-luvulla ja hänet palkittiin sarjakuvistaan Kritiikin Kannuksilla vuonna 1989. Toivonen valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1994 ja ryhtyi freelanceriksi vuonna 1996. Sarjakuvapiirtäjänä Toivonen on tehnyt usein yhteistyötä käsikirjoittaja Pauli Kallion kanssa ja esimerkiksi Kramppeja & nyrjähdyksiä -sarjakuvan piirtäjänä 1990-luvun jälkipuoliskolla.
Toivonen on yhdessä puolisonsa kuvittaja Aino Havukaisen kanssa kuvittanut muun muassa Sinikka ja Tiina Nopolan kirjoittamat Risto Räppääjä -kirjat kirjaan "Risto Räppääjä saa isän" asti. Havukaisen ja Toivosen omaa tuotantoa ovat Tatu- ja Patu-pojista kertovat lastenkirjat, joista etenkin Tatun ja Patun Suomi (2007) nousi suosituksi ja sai Finlandia Junior -palkinnon. Tatu ja Patu -kirjoja on käännetty monille kielille.
Havukainen ja Toivonen ovat saaneet useita palkintoja. Vuonna 2001 heidät palkittiin Rudolf Koivu -palkinnolla kuvituksista kirjoissa "Veera ja menopelit" sekä "Risto Räppääjä ja Nuudelipää". Vuonna 2006 he saivat Kaarina Helakisa -palkinnon ja vuonna 2010 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Havukaiselle ja Toivoselle Tietopöllö-palkinnon Tatu ja Patu -kirjasarjasta.
Punakurkkulurikki
Punakurkkulurikki ("Charmosyna amabilis") on Fidžillä Viti Levun, Vanua Levun, Taveunin ja Ovalaun saarilla elävä äärimmäisen uhanalainen melanesianlurikkien sukuun kuuluva kaijalaji .
Kooltaan punakurkkulurikki on noin 18 cm. Laji on pääosin väriltään vihreä. Linnun rinnassa ja kurkussa on punainen alue ja myös koivet ovat punaiset; lisäksi rinnassa ja pyrstössä on ohut keltainen juova. Punakurkkulurikin voi sekoittaa fidžinluriin ("Phigys solitarius"), joka on kuitenkin kooltaan suurempi ja jolla on musta päälaki ja jonka rinnan punainen alue ulottuu laajemmalle kuin punakurkkulurikilla. .
Punakurkkulurikin elinympäristöä ovat metsät yli 500 metrin korkeudessa. Sen elinympäristön laajuus on noin 16 600 neliökilometriä. Ovalaulla lajia on tavattu mangrovemetsistä. Punakurkkulurikki elää pienissä parvissa ja käyttää ravintonaan mettä ja siitepölyä. Linnun lisääntymisekologiaa ei tunneta.
Punakurkkulurikkikannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä . Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön hakkuut sekä saarelle levinneet mustarotat.
São Cristóvão (Rio de Janeiron kaupunginosa)
São Cristóvão on Rio de Janeiron pohjoisosassa sijaitseva kaupunginosa.
Kun portugalilaiset valtasivat seudun löytöretkien aikaan, sinne asettui asumaan jesuiittoja. Heidät kuitenkin karkotettiin 1700-luvulla, ja maa jaettiin maatiloiksi, joista yksi oli Quinta da Boa Vista. 1800-luvulla Portugalin kuningas Juhana VI otti Quinta da Boa Vistan haltuunsa, ja seudusta kehittyi hienoston asuinaluetta. Maan toinen keisari Pedro II asui siellä koko 50-vuotisen valtakautensa. Hänen aikanaan aluetta nykyaikaistettiin ja perustettiin teollisuuslaitoksia. Erityisesti toisen maailmansodan jälkeinen teollistuminen veti alueelle asukkaita muualta Brasiliasta.
Kaupunginosassa on historiallisia rakennuksia ja Quinta da Boa Vistan puistossa on Kansallismuseo ja sen kirjasto sekä eläintarha. Siellä on kaksi kirkkoa, "Igreja de São Cristóvão" ja "Igreja de Santa Edwiges".
São Cristóvãon kauppatori on koko Rio de Janeiron suurin.