hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Puolueohjelma
Puolueohjelma on poliittisen puolueen yleisohjelma, jollaista Suomen laki vaatii rekisteröityneeltä puolueelta. Puolueohjelma esittää puolueen politiikan periaatteita ja tavoitteita.
Puolueohjelman asema on erilainen eri puolueissa. Jotkut puolueet uudistavat puolueohjelmansa muutaman vuoden välein, kun taas toisilla kuluu puolueohjelmien päivitysten välissä kymmeniä vuosia.
Pierre de Fermat
Pierre de Fermat (17. elokuuta 1601 Beaumont-de-Lomagne – 12. tammikuuta 1665 Castres) oli ranskalainen lakimies ja matemaatikko. Häntä on joskus kutsuttu lukuteorian isäksi. Hän teki myös huomattavia tutkimuksia analyyttisen geometrian ja todennäköisyyslaskennan saralla.
Fermat syntyi vuonna 1601 varakkaaseen ranskalaiseen perheeseen ja hänet nimettiin setänsä mukaan. Hänen isänsä Dominique Fermat oli nahkakauppias ja Beaumont-de-Lomagnen toinen konsuli ja äitinsä Claire de Long oli nimekkään perheen tytär. Lisäksi Fermat’lla oli kaksi sisarta ja veli. Koulun Fermat kävi osittain kotiopetuksessa, osittain fransiskaanien koulussa.
Vuonna 1631 Fermat suoritti siviililakiin liittyvän tutkinnon Orléansin yliopistossa. Hän työskenteli lakimiehenä paikallisparlamentissa Toulousessa, ja valtuutetuksi hänet valittiin vuonna 1634. Samoihin aikoihin hän avioitui ja sai myöhemmin lapsia. Fermat hallitsi kreikkaa, latinaa ja aikansa eurooppalaisia kieliä sekä tutki matematiikkaa. Fermat kuoli Castresissa vuonna 1665.
Fermat oli yksi monista ranskalaisista katolisista tiedemiehistä.
Fermat tunnetaan parhaiten väitteestä, jota sanotaan Fermat’n suureksi lauseeksi: "Ei ole olemassa positiivisia kokonaislukuja a, b ja c, jotka toteuttaisivat yhtälön formula_1, kun a, b ja c ovat erisuuria ja n on luonnollinen luku ja suurempi kuin 2." Väitteen todistaminen piinasi matemaatikkoja noin 350 vuoden ajan, kunnes Andrew Wiles todisti sen oikeaksi vuonna 1995. Fermat itse väitti keksineensä esittämälleen lauseelle todistuksen mutta jättäneensä sen kirjoittamatta, ”koska se on liian pitkä sopiakseen tähän marginaaliin”. Wilesin todistus oli 150 sivua pitkä ja hyödynsi vasta 1900-luvun loppupuolella löydettyjä matematiikan haaroja. Tämän takia nykyään uskotaan, ettei Fermat ollut voinut löytää lauseelleen ainakaan pitävää todistusta.
Jakojäännös
Jakojäännös eli modulo on kokonaisluku, joka jää yli kun jokin kokonaisluku jaetaan jollain toisella kokonaisluvulla siten, että myös tuloksen tulee olla kokonaisluku. Esimerkiksi jakojäännös, kun luku 41 jaetaan luvulla 4, on 1 eli formula_1. Kongruenssilaskuissa ja niihin perustuvassa modulaarisessa aritmetiikassa tämä merkitään "41" ≡ "1" (mod "4") eli 41 on kongruentti luvulle 1 modulo 4.
Yleisemmin mikä tahansa kokonaisluku voidaan esittää muodossa formula_2, missä r on jakojäännös ja formula_3 (ks. jakoyhtälö).
Jos yllä olevassa yhtälössä jakojäännös formula_4, sanotaan että luku formula_5 on jaollinen luvulla formula_6.
Goldbachin konjektuuri
Goldbachin konjektuuri on preussilaisen Christian Goldbachin ehdottama otaksuma. Goldbach kirjoitti matemaatikko Leonhard Eulerille vuonna 1742 kirjeen, jossa hän ehdotti seuraavaa konjektuuria:
Euler kiinnostui ongelmasta ja vastasi seuraavalla konjektuurilla:
Goldbachin alkuperäinen ehdotus tunnetaan nimellä Goldbachin heikko konjektuuri ja Eulerin ehdotus nimellä Goldbachin vahva konjektuuri. Nimitykset tulevat siitä, että koska parilliseen lukuun voi aina lisätä alkuluvun kolme, heikko konjektuuri on tosi, jos vahva konjektuuri on tosi. Alkuluvut saavat olla samat (esimerkiksi 14 = 7+7).
Goldbachin konjektuuria ei ole toistaiseksi pystytty todistamaan todeksi. Se on yksi vanhimmista todistamattomista matematiikan konjektuureista. Goldbachin heikolle konjektuurille on kuitenkin löydetty raja, mistä alkaen väite on tosi.
Goldbachin vahvan konjektuurin on toisaalta osoitettu pitävän paikkansa melko suuriin lukuihin asti. Seuraava taulukko kertoo tutkimuksissa saavutetut rajat. Taulukon kaksi ensimmäistä tulosta on saavutettu ennen tietokoneiden aikakautta.
Laajemman kiinnostuksen Goldbachin konjektuurin tutkimiseen massiivisten tietokoneajojen avulla herätti Matti K. Sinisalon "Mathematics of Computation" -nimisessä tiedejulkaisussa vuonna 1993 ilmestynyt artikkeli, jossa väittämän osoitettiin pitävän paikkansa kaikilla lukua 4 suuremmilla parillisilla kokonaisluvuilla lukuun 400 000 000 000 asti. Ennen Sinisalon legendaarisia tietokoneajoja lukualue väittämän oikeellisuuden puolesta oli vain 20 000 000 000.
Goldbachin väittämän tyyppistä tulosta ei voida luonnollisesti koskaan todistaa pelkkien massiivisten tietokoneajojen avulla. Teoreettisesti voidaan monista lukuteorian väittämistä usein osoittaa, että ne pitävät paikkansa jostakin tietystä luvusta lähtien. Jos tämä raja on tietokoneiden avulla saavutettavissa, väittämä saadaan täydellisesti todistettua.
Goldbachin konjektuuri on suuressa osassa kirjassa Petros-setä ja Goldbachin hypoteesi.
Inessiivi
Inessiivi eli sisäolento eli sisäinen olosija on sijamuoto, joka perusmerkityksessään ilmaisee sijaintia jossakin paikassa tai jonkin sisällä ja vastaa esimerkiksi kysymykseen "missä". Luetellessa suomen paikallissijoja mainitaan ensin yl. inessiivi.
Inessiivi on yksi suomen kielen sisäpaikallissijoista illatiivin eli sisäisen tulosijan sekä elatiivin eli sisäisen erosijan ohella. Sen vastine ulkopaikallissijojen ryhmässä on ulkoinen olosija eli adessiivi. Yleiseksi olosijaksi puolestaan voidaan joskus luonnehtia essiiviä.
Inessiivi esiintyy monissa uralilaisissa kielissä.
Inessiivin pääte sekä yksikössä että monikossa on "-ssa" tai "-ssä" vokaalisoinnusta riippuen. Yksikön inessiivi muodostetaan genetiivivartalon avulla, monikon inessiivi monikkovartalon avulla.
Esimerkkejä:
Inessiiviä käytetään yleensä ilmaisemaan paikkaa: Istuimme "keittiössä". Sillä on myös monia muita merkityksiä. Esimerkkejä:
Virossa inessiivin ("seesütlev") pääte on "-s". Esimerkkejä:
Unkarin kielessä inessiivin pääte on "-ban/-ben". Käyttö vastaa paljolti suomen inessiiviä, joskus myös adessiivia:
Geometria
Geometria () on matematiikan ala, joka tutkii kuvioita ja kappaleita ja niiden ominaisuuksia. Vanha suomen kielen nimitys on "mittausoppi".
Geometrian varhaisia merkittäviä tekstejä oli Eukleideen noin vuonna 300 eaa. kirjoittama oppikirja Alkeet. Teos koostuu 13 kirjasta, joissa käsitellään euklidista geometriaa ja aikakauden lukuteoriaa. 1600-luvun alkupuolella René Descartes ja Pierre de Fermat kehittivät analyyttisen geometrian. Venäläinen matemaatikko Nikolai Lobatševski kehitti 1800-luvun alussa epäeuklidisen geometrian, jossa euklidisen geometrian viides aksiooma ei pitänyt paikkaansa. 1800-luvun aikana geometrian edistykseen vaikuttivat myös analyysin ja differentiaaligeometrian parissa työskennellyt Bernhard Riemann ja algebrallisen topologian luoja Henri Poincaré.
Babylonialaiset, egyptiläiset, intialaiset ja kiinalaiset käyttivät apunaan geometriaa jo paljon ennen ajanlaskumme alkua. Järjestelmälliseksi geometria kehittyi Kreikassa. Sieltä on myös peräisin sana geometria, joka tarkoittaa maanmittausta.
Geometrian kehitystä antiikista 1800-luvun alkupuolelle väritti tasogeometrian paralleeliaksiooman ongelma. Euklidinen paralleeliaksiooma kuuluu seuraavasti:
Aksiooman uskottiin mahdollisesti seuraavan muista Eukleideen aksioomista, jolloin se olisi turha ja sen voisi jättää aksioomaluettelosta pois. Yritykset johtaa paralleeliaksioomaa muista aksioomista käsin olivat kuitenkin turhia. Paralleeliaksiooma on riippumaton tasogeometrian aksioomista — sitä ei siis edes voi todistaa tai kumota. Tämän osoittivat 1820-luvulla, ilmeisesti toisistaan riippumatta, Carl Gauss, Janos Bólyai ja Nikolai Lobatševski.
Paralleeliaksiooman riippumattomuus antoi mahdollisuuden tutkia uudenlaisia geometrioita, joissa hylätään euklidinen paralleeliaksiooma ja oletetaan jokin sen kanssa ristiriitainen paralleeliominaisuus. Esimerkkeinä näistä vaihtoehtoisista paralleeliominaisuuksista ovat hyperbolinen paralleeliaksiooma
ja elliptinen paralleeliaksiooma
Geometrioita, joissa oletetaan jokin muu kuin euklidinen paralleeliominaisuus, kutsutaan epäeuklidisiksi geometrioiksi. Euklidista geometriaa on perinteinen euklidisen paralleeliaksiooman olettava geometria.
Geometria voidaan jakaa esimerkiksi seuraavasti tutkittujen kohteiden ja käytettyjen menetelmien perusteella:
Trigonometriasta on apua monien geometristen ongelmien numeeriseen ratkaisemiseen.
Geometrian peruskäsitteitä ovat muun muassa piste, suora, taso, avaruus, ympyrä, ellipsi, kolmio, neliö, pallo, lieriö, kartio, säännöllinen monitahokas, käyrä, pinta, kappale, kulma, pituus, pinta-ala ja tilavuus.
Pulkkilan taistelu
Pulkkilan taistelu käytiin 2. toukokuuta vuonna 1808 Suomen sodan aikana. Eversti Sandelsin johtamat ruotsalaiset voittivat everstiluutnantti Obuhovin 500 miehen venäläisosaston Pulkkilassa. Voitto mahdollisti Sandelsin etenemisen kohti Kuopiota.
Kuopiosta lähtenyt Obuhov oli tuomassa tarvikkeita kenraali Bulatovin joukolle ja hän oli pysähtynyt Pulkkilaan. Kun Rantsilaan leiriytynyt Sandels sai tietää venäläisosastosta hän suuntasi Pulkkilaa kohti. Aamusumun aikana Sandels hyökkäsi Pulkkilaan pihtiliikkeellä, jolloin venäläiset vetäytyivät kylän taloihin ja tulittivat sieltä käsin hyökkääjiä. Neljä tuntia kestänyt taistelu päättyi, kun pahasti haavoittunut Obuhov antautui vangiksi yhdessä 4 upseerin, 18 aliupseerin, 21 kasakan sekä 197 jalkaväkimiehen kanssa. Voitto avasi Sandelsille mahdollisuuden edetä Savoon.
Taistelussa komppanioineen kunnostautunut kapteeni Joachim Zachris Duncker sai kunniatehtäväkseen viedä takavarikoidut liput Ruotsiin ja laskea ne kuninkaan jalkojen juureen. Lippujen lisäksi Sandels sai sotasaaliiksi 6 -naulaisen tykin ja kaksi ammusvaunua, 200 kivääriä pistimineen, kolme patruunakuormaa sekä runsaasti muonaa.
O. Junttolan suunnittelema Pulkkilan taistelun muistopatsas paljastettiin 30. huhtikuuta 1933 Pulkkilan keskustassa. Patsaan tekstinä oli alun perin "Tässä Sandels suomalaisineen löi ryssän" mutta 1940-luvulla se muutettiin muotoon "Tässä Sandels suomalaisineen löi vihollisen".
Hermeneuttinen menetelmä
Hermeneuttinen menetelmä on hermeneutiikan lähtökohta. Menetelmällä pyritään ymmärtämään ja tulkitsemaan ihmisen toimintaa, kulttuuria tai tekstiä ja selvittämään merkityksiä. Hermeneuttista menetelmää käytetään humanistisissa tieteissä ja yhteiskuntatieteissä. Käsitteellä "hermeneuttinen kehä" kuvataan sitä, kuinka totuutta jatkuvasti lähestytään. Hermeneutikkojen mukaan menetelmä noudattaa tieteen menetelmää, koska sen tulosten totuudenmukaisuutta voidaan arvioida julkisesti.
Hermeneutiikan keskeisimpiä käsitteitä on "hermeneuttinen kehä". Teoksessa "Hermeneuttisen pedagogiikan pääsuuntaukset" Pauli Siljander kertoo kolmesta eri merkityksestä, joissa hermeneuttisen kehän käsitettä voidaan käyttää. Ensimmäinen liittyy tiedonmuodostamisen tapahtumasarjaan ja tulee esiin siten, että tiedonmuodostuksella ei voi olla mitään varsinaista alkua. Voidaan käyttää käsitettä "esiymmärrys", jonka täytyy aina olla kaiken uuden ymmärtämisen taustalla. Esiymmärrys muuttuu ja korjautuu ymmärtämisen ja tulkinnan edetessä. Se ei kuitenkaan muutu täysin, vaan säilyttää kosketuksen aikaisempaan. Hermeneuttista kehää voidaan kutsua myös "hermeneuttiseksi spiraaliksi" eli kierteeksi eteenpäin pääsemisen mahdollisuuden vuoksi.
Toinen hermeneuttisen kehän merkitys on ymmärtää se osien ja kokonaisuuden tulkinnan kautta. Esimerkiksi tekstiä tulkittaessa sen osia ei voi ymmärtää ilman kokonaisuutta, mutta osien tulkinta vaikuttaa kokonaisuuden tulkintaan. Kehä etenee osien ja kokonaisuuden välisenä dialektisena suhteena. Hermeneutikko Hans-Georg Gadamer totesi ajatuksen, jonka mukaan kokonaisuus määrittää osia ja osat puolestaan kokonaisuutta, olevan peräisin jo antiikin Kreikan ajalta.
Hermeneuttisella kehällä on vielä kolmas merkitys, joka liittyy läheisesti kahteen edelliseen. Tämä on tulkintojen ja käsitteenmäärittelyn keskeneräisyys. Tällöin käsitteitä ei voi tarkasti määritellä ennen tutkimusta, vaan tutkimus voi osaltaan johtaa käsitteiden määritelmien muuttamiseen. Tutkimuksen edetessä tutkija pyrkii kyseenalaistamaan omia ennakkokäsityksiään ja korjaamaan niitä. Tämän ajatuksen mukaan täsmällistä tutkimuksen kulun ennakkosuunnittelua ja käsitteenmäärittelyä painottava määrällinen tutkimus ja merkityksiä selvittämään pyrkivä laadullinen tutkimus voivat olla toisiaan täydentäviä tutkimustapoja.
Monismi
Monismi eli "ykseysajattelu" on käsitys, jonka mukaan vain yhdenlaatuista ”ainesta”, ”todellisuutta” tai muuta vastaavaa on olemassa. Monismin mukaan asioita ei ole kuin yksi.
Ontologinen monismi on käsitys, jonka mukaan on vain yksi todellisuus. Monismi poikkeaa dualismista eli kaksijakoisesta todellisuuskäsityksestä, jonka mukaan on olemassa kahdenlaista todellisuutta sekä pluralismista eli monijakoisesta todellisuuskäsityksestä, jonka mukaan todellisuuksia on useita.
Metodinen eli metodologinen monismi on käsitys, jonka mukaan on vain yksi kaikille tieteille yhteinen tieteellinen menetelmä, eikä esimerkiksi ihmistieteillä ole omaa luonnontieteistä poikkeavaa menetelmää. Metodologinen monismi liittyy läheisesti positivismiin, ja esimerkiksi mielenfilosofiassa se on esiintynyt behaviorismina, jonka mukaan puhe kaikesta mentaalisesta on mahdollista kääntää fysikalismiin.
Eettiseksi monismiksi on kutsuttu näkemystä, jonka mukaan jotkin arvot tai säännöt ovat aina ensisijaisia.
Monismi oikeustieteellisenä terminä tarkoittaa ajattelutapaa, jonka mukaan kansallinen ja kansainvälinen oikeusjärjestys ovat yhtä.
Itsehallinto
Itsehallinto eli autonomia (kreik. "auto", itse tai oma ja "nomos", laki) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Noema
Noema (: "merkitys", "mieli", "tarkoitus"; "ilmaisun mieli"; monikossa: "noemata") on fenomenologiassa intentionaalisen aktin merkitysrakenne, mentaalinen vastine skeemalle. Fenomenologisessa perinteessä tulkitaan, että mieli pilkkoo ulkoisen kokemuksen siksi, mitä tiedämme ulkoisesta todellisuudesta. Noema on kognitiivinen rakenne, joka mahdollistaa tämän meille. Noema "komentaa" mieltämme näkemään olioita, ajattelemaan rationaalisesti, jne.
Tämä tarkoittaa, että kun käännämme tietoisuutemme jotakin kohden, havaitsemme sen noemaattisesti. Noemat ovat siis ilmiöitä ymmärrettynä. Noemat ovat olioita tai sisältöä, joka ilmenee tietoisuuden noeettisissa akteissa ("noesis"). Jokaisella mentaalisella aktilla on aina noema, jonka avulla se suuntautuu objektiin riippumatta siitä, onko objekti olemassa vai ei. Noema voidaan nähdä yksilön kokemuksen projektiona yksilöön itseensä.
Nykyfilosofia
Länsimainen nykyfilosofia on 1900-luvulla jakautunut lukuisiin erilaisiin näkemyksiin, joita jaotellaan lähinnä analyyttiseen ja mannermaiseen filosofiseen suuntaukseen.
Kautta filosofian historian on ollut nähtävissä kaksi selkeää filosofistieteellistä suuntausta. Positivistit ovat painottaneet tieteiden arvovapautta ja luonnontieteellistä pohjaa, kun taas tulkitsijat ja hermeneutikot taasen painottavat ihmisläheistä näkökulmaa. 1900-luvulla positivistisen suuntauksen edustajat, kuten loogiset positivistit liittyvät läheisesti analyyttiseen suuntaukseen, kun taas hermeneutikot, eksistentialistit ja muut tulkitsevampaa suuntausta painottavat kuuluvat mannermaiseen suuntaukseen.
Nykyfilosofian kolmanneksi suuntaukseksi määritetään usein marxilainen suuntaus, johon liittyi marxismi-leninismi, mutta toisaalta myös Frankfurtin koulukunta. Samoin radikaali feminismi ja monet sen suuntaukset liittyvät analyysitavoiltaan usein läheisesti marxilaiseen yhteisöteoriaan.
Joskus yhä neljänneksi suuntaukseksi on eroteltu katolisen kirkon uustomismi. Aikaisemmasta aristoteelisesta syllogistisesta suuntauksesta vahvasti argumentaatiotapojaan ammentavasta klassisesta tomismista syntynyt perinne on ehdottomasti lähempänä analyyttista kuin mannermaista perinnettä. Puhtaasti teologiaan ja jumaluskoon pohjautuvat uustomismin eri muodot eivät kuitenkaan ole kovin yhteensopivia puhtaan sekulaaria ja luonnontieteellistä näkökulmaa painottavan analyyttisen suuntauksenkaan kanssa. Uustomismin asemaa erillisenä traditiona vahvistaa myös sen erittäin selkeästi määritelty kokonaisvaltainen maailmankuva ja ihmiskuva, joka kattaa kaiken ontologiasta etiikkaan yhteensopivilla opetuksillaan.
Guttaperkka
Guttaperkka on kumipuusta saatava elastomeeri eli kimmoisa polymeeri. Kemialliselta rakenteeltaan guttaperkka on polyisopreeni eli isopreenin (2-metyyli-1,3-butadieeni) polymeroitumistuote. Guttaperkan CAS-numero on 9000-32-2. Sen rakennekaava on sama kuin kautsulla, mutta guttaperkassa polymeeriketjulla on trans-rakenne luonnonkumin cis-rakenteen sijaan. Tästä erosta johtuen polymeeriketjut pakkautuvat tiiviimmin ja guttaperkka on kovempaa kuin luonnonkumi. Guttaperkaa saatiin "Palaquium gutta" -kasvista.
Guttaperkan toi Lontooseen 1842 Singaporesta ja Malesiasta brittiläinen lääkäri William Montgomerie. Materiaalin havaittiin olevan muokattavissa kuumassa vedessä kuumennuksen jälkeen ja säilyttävän tilansa jäähdyttyään. Michael Faraday huomasi, että materiaali on erinomainen sähköeriste, ja sitä käytettiinkin lähes sadan vuoden ajan kaapeleiden eristeenä, aluksi valtamerien poikki vedettävissä lennätinkaapeleissa. Vuonna 1848 keksittiin guttaperkasta valmistaa golfpalloja, mikä lisäsi lajin suosiota huimasti. Viktoriaanisena aikana guttaperkalle keksittiin monia käyttökohteita napeissa, kengissä, leluissa, koruissa yms.
Luonnonpolymeerinä guttaperkan mekaaniset ominaisuudet eivät ole kovinkaan hyvät, ja sillä on taipumus hajota auringonvalossa ultraviolettisäteilyn vaikutuksesta. Näistä syistä synteettiset polymeerit ovat korvanneet sen käytön lähes täysin. Guttaperkalla on vielä jonkin verran käyttöä hammaslääketieteessä. Se on nykyisin juurihoidossa yleisin juurikanavan täyteaine.
Puhekielessä "guttaperkka"-ilmaisulla tarkoitetaan usein jotakin muovia. Ilmaisu on tullut siitä, että guttaperkka oli ensimmäinen nykyisten muovien tapainen valmistusmateriaali.
Spede Show'ssa oli 1960-luvulla Konsta Kuttaperkka -niminen sketsihahmo, surkea puhuja jolta edes ruokareseptin tai sadun esittäminen ei sujunut.
Parakautsupuu
Parakautsupuu, tunnetaan myös nimellä kumipuu, ("Hevea brasiliensis") on tyräkkikasvien heimoon kuuluva puu. Kumipuun maitiaisnesteessä on esimerkiksi kautsua ja guttaperkkaa.
Kumipuun koko riippuu suuresti sen kasvupaikasta ja kasvuolosuhteista. Suotuisissa oloissa se voi saavuttaa aina 40 metrin pituuden ja 100 cm läpimitan, mutta yleisesti istutuksilla olevien puiden läpimitta on 30–40 cm. Kumipuu kasvaa mm. sademetsissä.
Sydän- ja pintapuuta on vaikea erottaa toisistaan. Puuaineen väri on valkeahkosta harmaankellertävään. Puun rakenne on suorasyinen tai aaltoilevasyinen. Kuviointi on karkea ja yhtäläinen. Puuaines on keskiraskasta ja pehmeää. Näin ollen sen työstö ei ole vaikeaa.
Kumipuun maitiaisnesteestä valmistetaan kumia. Kumipuu on suosittu huonekalupuu. Lisäksi siitä tehdään paneeleita, talousesineitä, viilua, vaneria ja lastulevyä.
Tyräkkikasvit
Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae) on laaja kasviheimo, jonka lajeja kasvaa lähes koko maailmassa boreaalisia ja kylmiä alueita lukuun ottamatta. Heimon jäsenillä on yleensä pienet kukat – poikkeuksena "Rafflesia arnoldii". Angiosperm Phylogeny Group tosin sijoittaa "Rafflesia"-suvun erilliseen rafflesiakasvien heimoon. Tyräkkikasvien lajeja yhdistää myös myrkyllinen maitiaisneste. Heimoon kuuluvia hyötykasveja ovat muun muassa joulutähti, kumipuu, risiini ja maniokki.
Tyräkkikasveihin sisältyy noin 5730 lajia, jotka jaetaan 218 sukuun. Runsaslajisimpia sukuja ovat "Euphorbia" (2420), "Croton" (1300) ja "Acalypha" (430 lajia). Suomessa heimon suvuista kasvavat luonnonvaraisina tyräkit ja sinijuuret.
Seurausetiikka
Seurausetiikan (tarkoitusperäetiikan, seuraamusetiikan, teleologisen etiikan, konsekventialismin) mukaan teon moraalinen arvo määräytyy sen ennakoitavissa olevien, ennakoitujen, aiottujen tai tosiasiallisten seurausten mukaan. Seurausetiikan mukaan keinot ja niiden seuraukset pitää ottaa huomioon seurauksina.
Yleisin seurausetiikan muoto on utilitarismi eli hyötyetiikka. Sen mukaan tekoja tulee arvioida niiden tuottaman utiliteetin eli hyödyn perusteella. Utilitarismin keskeinen kysymys on hyödyn määrittely: on esitetty, että hyötyä voivat olla hyvinvointi, mielihyvä, onnellisuus tai preferenssien toteutuminen. John Stuart Mill esittelee seurausetiikan klassikkoteoksessaan "Utilitarismi" (1861).
Muita seurausetiikan muotoja ovat hedonismi, jossa päämääränä on nautinnon maksimointi, ja eudaimonismi eli onnellisuusetiikka, jossa pyritään onnellisuuden maksimoimiseen. Uudempia 1980- ja 1990-luvuilla kehittämään alettuja seurausetiikan muotoja edustavat muun muassa "prioritarismi" ja "suffisientarismi", joista edellisen toi yleiseen tietoisuuteen Derek Parfit.
Edvard Seppälä
Edvard Seppälä (”Ikaalisten petturi”; 30. kesäkuuta 1877 – maaliskuussa 1918) oli Suomen sisällissodassa punakaartin rintamapäällikkönä Vatulassa. Alkuaan hän oli talonisäntä Eräjärveltä. Useiden lähteiden mukaan Seppälältä tavattiin valkoisen Vaasan pankin rahaa 36 500 mk, jonka hän oli kätkenyt takinvuoriinsa. Ihmetystä herätti myös, miksi valkoiset eivät ampuneet hevosen selässä keikkaroivaa Seppälää, kun hänen lumessa ryömiviä miehiään kaatui kasapäin. Seurauksena tapahtui punaisten joukkopako Kyröskoskelta. Seppälä tuomittiin Tampereella punakaartin toverioikeudessa kuolemaan ja ammuttiin Siilinkarin luona luultavasti 28. maaliskuuta 1918.
Väinö Koivisto
Väinö Juho Koivisto (12. tammikuuta 1896 Suodenniemi – 29. lokakuuta 1976 Turku) oli Suomen sisällissodassa Suodenniemen punakaartin päällikkö. Hän ampui useita valkoisia paikkakunnalla, ja Koivisto on yhdistetty muun muassa Noormarkussa tapahtuneeseen Koliahteen joukkomurhaan.
Torpparin poika Väinö Koivisto oli kotoisin Suodenniemen Sävin kylästä. Koiviston uhreista tunnetaan muun muassa torppari Alfred Seppä, talollinen Vihtori Ristijoki ja tukkiasioitsija Herman Roponen, jotka hän ampui Suodenniemen Sävinkylässä 2. helmikuuta 1918. Neljäs uhri oli Vihtori Välimäki, jonka Koivisto ampui punakaartin hyökätessä Vihteljärven kylässä kohti Kankaanpäätä. Samalla kerralla punaiset tappoivat kaksi valkoisten vartiomiestä, jotka olivat poikenneet Välimäkeen lämmittelemään. Karkun taistelussa huhtikuussa 1918 Koivisto ja virolainen Jan Tuckman johtivat punaisten sotatoimia. Kansalaissodan lopussa Koivisto oli ilmeisesti rintaman päällikkönä Tyrvään asemalla. Punaisten perääntyessä itää kohti Koivisto jäi vangiksi Lahden lähistöllä.
Sodan jälkeen Koivisto karkasi Hämeenlinnan vankileiristä, liittyi punaisten puolella olleen pastori Einari Rauhamäen seuraan ja pakeni tämän kanssa maasta. Hänet vangittiin uudestaan Ruotsin ja Norjan välisellä Charlottenbergin raja-asemalla, jossa hän jäi kiinni väärennettyine henkilöpapereineen. Koivisto palautettiin Suomeen mutta hänen pakomatkansa aikana kuolemantuomioiden täytäntöönpanosta oli luovuttu ja jo langetettu kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi kuritushuonetuomioksi. Koivisto vapautui Tammisaaren pakkotyöleiristä viimeisten punavankien joukossa vuonna 1926.
Koivisto muutti pian vapautumisensa jälkeen Suodenniemeltä Turun lähelle Maarian pitäjän Raunistulaan. Suodenniemellä oli sisällissodan aikana ollut runsaasti Maarian punakaartin joukkoja mutta ei liene tiedossa, vaikuttiko se Koiviston asuinpaikkavalintaan. Aikanaan Raunistula ja koko Maaria liitettiin Turkuun. Väinö Koivisto kuoli Turussa vuonna 1976.
Tuomas W. Hyrskymurto
Tuomas Wilho Hyrskymurto ent. Hellsten (14. syyskuuta 1881 Turku – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli suomalainen kommunistinen vallankumousmies, alun perin turkulainen kauppias.
Hyrskymurto oli ollut vangittuna jo 1906 Hakaniemen mellakan yhteydessä sattuneiden tapausten vuoksi. Vuonna 1917 hän kuului Turun sos.dem. kunnallisjärjestön radikaalin siiven johtajiin ja oli perustamassa Turun punakaartia.
Suomen sisällissodassa Hyrskymurto oli punaisten pohjoisen rintaman järjestyskomissaarina ja Tampereen punakaartin esikunnan jäsenenä. Sodan alkuvaiheessa Hyrskymurron johtama Turun punakaartin 300-miehinen ratsuväkikomppania miehitti Toijalan tärkeän risteysaseman 26. tammikuuta 1918. Hänen väitetään myötävaikuttaneen 31. tammikuuta tapahtuneeseen Suinulan verilöylyyn kieltämällä punaisia ottamasta vankeja. Hän sai tapahtumista lisänimen Suinulan teurastaja. Hyrskymurto toimi Tampereella punaisten pohjoisrintaman esikunnassa järjestyskomissaarina.
Valkoisten saartorenkaan alkaessa kiristyä Hyrskymurto pakeni Tampereelta ja toimi Toijalassa punaisten armeijakuntaa komentaneen Eino Rahjan apulaisena tämän yrittäessä murtaa Tampereen saartoa etelästä käsin. Kuurilassa surmattiin todennäköisesti Tuomas Hyrskymurron käskystä 23 Mustialan maanviljelysopiston oppilasta 20. huhtikuuta. Sodan loppuvaiheessa Hyrskymurto pakeni Neuvosto-Venäjälle. Poistuessaan Suomesta Hyrskymurto jätti valtakunnanrajalle selvästi havaittavaan paikkaan huomattavan määrän Helsingin yliopistolle osoitettua suomalaista ja ulkomaista bolshevikkikirjallisuutta. Tämä kirjaerä päätyikin yliopiston kirjastoon.
Neuvosto-Venäjällä Hyrskymurto työskenteli SKP:n keskuskomitean järjestäjänä. Hän sai surmansa Kuusisen klubin murhien yhteydessä 31. elokuuta 1920 Pietarissa. Hyrskymurto on haudattu Pietarin Mars-kentälle ja hänen nimensä löytyy siellä olevasta "Elokuun kommunardien hautakivestä".
Hjalmar Saksanen
Hjalmar Aleksanteri Saksanen (9. maaliskuuta 1882 Hämeenlinna – 9. huhtikuuta 1918 Tampere) oli tamperelainen rautatieläinen, soitonjohtaja ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän työskenteli sodan alussa punakaartin tykistökoulussa tulkkina. Koulu sijaitsi tuolloin Attilan kenkätehtaan kellarissa. Saksasesta tuli Tampereen taistelun aikana tykistöpäällikkö. Hän jäi Tampereen taistelussa valkoisten vangiksi, ja hänet ammuttiin miltei saman tien Tampereen rautatieasemalla. Sotasurmaprojekti merkitsee hänet taistelussa kaatuneeksi. Saksanen esiintyy Erkki Lepokorven kirjassa "Käy ruusutkin kukkimaan".
Herman Järvinen
Herman Santerinpoika Järvinen (26. huhtikuuta 1870 – 3. huhtikuuta 1918) oli Ruoveden punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän otti osaa Ruoveden taisteluihin sekä Vilppulan rintaman taisteluihin Ruoveden Väärinmajalla, josta perääntyi Tampereelle. Järvinen kaatui Tampereen taistelussa nykyisen Komediateatterin kohdalla 3. huhtikuuta 1918. Ennen sotaa hän oli toiminut kirvesmiehenä ja Ruoveden työväentalon vahtimestarina.
Erkki Karjalainen (punakaartilainen)
Erkki Karjalainen (kuollut ilmeisesti Stalinin puhdistuksissa 1930-luvun lopussa) oli riihimäkeläinen puuseppä, punakaartin päällikkö ja Lylyn rintaman komentaja Suomen sisällissodassa. Hänen esikuntansa oli majoittuneena Lylyn rautatieasemalle ennen punakaartin pohjoisen rintaman romahdusta ja Tampereen taistelua. Sisällissodan lopussa hän siirtyi Kotkasta laivalla Venäjälle, jossa kävi punaupseerikoulun. Mirko Harjulan väitöskirjan mukaan viimeinen havainto Karjalaisesta on vuodelta 1935 kun hän oli Solovetskin rangaistusleirin päällikkönä. Karjalainen esiintyy Erkki Lepokorven kirjassa "Käy ruusutkin kukkimaan".
Maitotuote
Maitotuotteet valmistetaan raakamaidosta. Maitotuotteita ovat esimerkiksi maidot, kermat, juustot, jäätelöt, viilit, jogurtit, piimät ja voi. Maitotuotteita valmistavat erityiset maidonkäsittelylaitokset, meijerit, joissa valmiit tuotteet myös pakataan.
Maitotuotteiden valmistuksessa käytettäviä menetelmiä ovat esimerkiksi hapattaminen, rasvan erottaminen eli separointi, homogenointi, pastörointi, juoksuttaminen, kuivaus ja kirnuaminen.
Separoinnin tuloksena maidosta saadaan maitoa ja kermaa. Maitotuotteiden rasvapitoisuutta voidaan alentaa lisäämällä niihin rasvatonta maitoa ja nostaa lisäämällä kermaa. Pastöroinnissa maito kuumennetaan, jotta sen sisältämät pieneliöt tuhoutuvat. Hapattaminen tapahtuu jollain tarkoituksenmukaisella maitohappobakteeri-puhdasviljelmällä. Kermaa hapattamalla saadaan kermaviiliä, ranskankermaa ja smetanaa. Homogenointi tarkoittaa maidon rasvan pilkkomista niin ettei se erotu maidosta. Juustoa valmistetaan maitoa juoksuttamalla, jolloin siitä irtoaa heraa. Haihduttamalla vesi maidosta saadaan maitojauhetta. Voita valmistetaan kermaa kirnuamalla.
August Dufva
August Dufva (synt. n. 1888) oli pietarinsuomalainen sorvari, joka toimi Pietarin suomalaisen punakaartin päällikkönä ja myöhemmin Suomen sisällissodan aikana rintamakomentajana Tampereella.
Pietarin suomalainen punakaarti perustettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen marraskuussa 1917, jolloin Dufva valittiin sen ensimmäiseksi päälliköksi. Sisällissodan sytyttyä 27. tammikuuta 1918, punakaarti lähetettiin Suomeen, missä se osallistui Hämeen rintamalla käytyihin taisteluihin. Tampereen taistelun aikana maalis–huhtikuussa punaiset jakoivat kaupungin kolmeen puolustusvyöhykkeeseen. Dufva sai komennettavakseen eteläisen rintamalohkon, johon kuului myös pääradan varsi. Läntisen päälliköksi nimitettiin Aatto Koivunen ja itäisen Jaakko Meriö.
Valkoisten vallattua Tampereen, Dufva pakeni huhtikuun puolivälissä Lahden, Kouvolan ja Viipurin kautta Neuvosto-Venäjälle. Hänen mukanaan pakomatkalla olivat myös Verner ja Jalmar Lehtimäki, Eino Rahja sekä Aleksanteri Vasten. Venäjälle saavuttuaan Dufva palveli brittien perustamassa Muurmannin legioonassa, jossa hän vuoden 1919 alusta toimi majuri Ronald Forbes Meiklejohnin alaisuudessa tiedustelu- ja vakoilutehtävissä päätehtävänään Suomen asioiden seuraaminen. Myöhemmin 1920-luvun alkupuolella hän vaikutti ainakin Leningradissa.
Pekka Lönngren
Pekka Vilhelm Lönngren (15. joulukuuta 1884 Pori – 21. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen sanomalehtimies ja sosialidemokraatti, joka tunnetaan erityisesti toiminnastaan Tampereen poliisipäällikköna Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918. Myöhemmin Lönngren teki pitkän uran Osuustukkukaupan palveluksessa Helsingissä.
Pekka Lönngren kirjoitti ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Porin kauppaopistossa. Tamperelaisen "Kansan Lehden" toimituksessa hän aloitti 1910-luvun alussa, työskennellen aluksi ulkomaankirjeenvaihtajana ja sen jälkeen toimitussihteerinä sekä uutistoimittajana. Lönngren oli ennen sisällissotaa mukana myös Tampereen työväenyhdistyksen toiminnassa. Helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen hänet valittiin maaliskuussa perustettun Tampereen vallankumouskomitean jäseneksi. Myöhemmin kesällä Lönngren nimitettiin Tampereen väliaikaiseksi poliisipäälliköksi, kun venäläinen järjestysvalta oli vallankumouksen myötä lakkautettu. Hän jatkoi tehtävässä myös tammikuussa 1918 syttyneen sisällissodan aikana, toimien tuolloin punaisten hallinnon alaisuudessa.
Tampereen historiaa tutkineet Väinö Voionmaa ja Eino Jutikkala ovat luonnehtineet Lönngreniä maltilliseksi sovittelijaksi. Juuri ennen sisällissodan alkua hän onnistui neuvottelemaan vapaiksi venäläisten sotilaiden Ruotsilan kahakan yhteydessä vangitsemat 24 suojeluskuntalaista. Sisällissodan aikana Lönngren toimi miliisipäällikön tehtäviensä ohella välittäjänä kaupungissa toimineen Punaisen Ristin sairaalan ja sen työskentelyyn epäluuloisesti suhtautuneiden punakaartilaisten välillä. Lönngrenin sanotaan vaikuttaneen myötämielisesti myös monien kaupungissa vangittujen porvarien asemaan. Tämän vuoksi punaiset syyttivät häntä petoksesta Tampereen taistelun loppuvaiheessa Pispalan palokunnantalolla pidetyssä kokouksessa.
Tampereen valtauksen yhteydessä 6. huhtikuuta Lönngren jäi valkoisten vangiksi Pispalassa. Kaupungissa toimineet lääkärit yrittivät Arne Palménin johdolla suojella häntä, mutta Lönngren joutui lopulta Kalevankankaan vankileirille. Hänet tuomittiin 12 vuoden vankeusrangaistukseen, josta Lönngren kuitenkin vapautui yleisen armahduksen myötä vuonna 1919. Vankeusaikanaan hän kävi puolisonsa kanssa salaista kirjeenvaihtoa. Viestit kirjoitettiin savukepaperille, jotka sitten rypistettiin pieniksi palloiksi ja vaihdettiin huomaamattomasti Lönngrenin puolison tuodessa miehelleen elintarvikkeita. Osa ”sillkiherneiksi” kutsutuista viesteistä on nykyään Kansan Arkiston kokoelmissa.
Vapautumisensa jälkeen Lönngren muutti perheineen Helsinkiin, jossa hän oli aktiivisesti mukana työväenjärjestöissä, kunnallispolitiikassa ja sanomalehtimiesyhdistyksessä Aluksi hän työskenteli "Suomen Sosialidemokraatin" toimittajana ja myöhemmin Osuustukkukauppa OTK:n hallinnossa. Hän esiintyi myös liikkeen mainoksissa ja 1930-luvun alussa Lönngren teki kaksi pientä roolia elokuvissa "Rovastin häämatkat" ja "Kahden tanssin välillä". Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi hänet valittiin vuonna 1931.
Pekka Lönngrenin puoliso oli Nakkilasta kotoisin ollut Varma Lahja Kankonen (1883–1968). Heidät on molemmat haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
SMIL
SMIL (lausutaan ["smail"]) (Synchronized Multimedia Integration Language) on multimediaesityksiä varten kehitetty XML pohjainen kuvauskieli. Ensimmäinen julkinen hahmotelma SMIL:sta julkaistiin marraskuussa 1997.
SMIL:n avulla saadaan koottua multimediaelementtejä (video, ääni, kuva, teksti) esitettäväksi halutussa järjestyksessä sitä tukevassa WWW-selaimessa tai mediasoittimessa. SMIL muistuttaa HTML-kuvauskieltä, jossa on rakenteellisen kuvauksen lisäksi mahdollisuus määrittää elementtien esiintyminen aikajanalla. Kullekin mediaelementille voidaan määritellä kesto ja ajankohta, jonka aikana sitä esitetään. Eri elementit voivat esityksessä seurata toisiaan tai olla esillä yhtä aikaa.
SMIL-dokumentissa esiintyviin elementteihin viitataan URL:n "(Uniform Resource Locator)" avulla jolloin esityksen osana olevat elementit voivat sijaita Internetissä missä vain. Lisäksi SMIL mahdollistaa tarkoitukseen sopivan mediaelementin version valinnan. Elementtejä voidaan tarjota useammassa eri koossa, mobiili-selaimessa voidaan käyttää elementistä mitoiltaan ja tiedostokooltaan pienempää versiota kuin nopean yhteyden päässä olevaan selaimeen tai audio-tiedostosta voidaan tarjota käyttäjille eri kieliversioita.
SMIL:n kehitystyötä koordinoi W3C "(World Wide Web Consortium)".
Skrapi
Skrapi eli scrapie on lampaissa ja vuohissa esiintyvä kuolettava aivorappeumasairaus. Se kuuluu tarttuviin sienimäisiin aivorappeumasairauksiin (TSE) samoin kuin hullun lehmän tauti BSE. Ihmiseen skrapin ei tiedetä tarttuneen. Taudin aiheuttajaksi epäillään prionia.
Suomen ensimmäinen skrapiin sairastunut vuohi havaittiin 2002 ja lammas 2004.
Bach (täsmennyssivu)
Bach voi viitata seuraaviin:
Bach on saksankielinen sukunimi. Saksan kielessä sana tarkoittaa "puroa" tai "pientä jokea". Tunnettuja Bach-nimisiä henkilöitä:
Johann Sebastian Bachin suku:Muita Bach-nimisiä henkilöitä:
Kuskus
Kuskus (berb. "seksu", arab. كسكسي, ) on berberikansojen keittiön erikoisuus, karkeaksi jauhetusta viljasta tehty ruoan lisäke. Kuskus valmistetaan durumvehnästä. Brasiliassa käytetään termiä couscous myös maissista tehdystä kuskusista. Perinteisesti kuskusta tarjoillaan pääruokana kasvisten ja lihan tai kalan kanssa tai jälkiruokana sokerin, mausteiden ja maidon kanssa. Kuskus on hyvin suosittua Marokossa, Algeriassa, Tunisiassa ja läntisessä Afrikassa. Sitä syödään myös Ranskassa, Sisiliassa ja Lähi-idässä.
Kuskus tehdään pyörittelemällä käsin karkeaa jauhoa, kunnes siitä tulee pieniä pellettejä. Aines siivilöidään, ja siivilään jääneiden suurten osien pyörittelyä jatketaan, kunnes niistä tulee tarpeeksi pieniä. Prosessi on aikaa vievää, ja perinteisesti naiset ovat tehneet kuskusta usean päivän ajan ja kuivattaneet sen auringossa. Tätä suurta erää on sitten käytetty useiden kuukausien ajan. Nykyään kuskusta tehdään tehtaissa ja myydään kaupoissa käyttövalmiina.
Kuskus tarkoittaa myös pohjoisafrikkalaista ruokalajia, joka tarjoillaan yhdessä kuskus-ryynien kanssa (ks. kuvat).
Imaginaariluku
Imaginaariluku on negatiivisen luvun tai nollan neliöjuuri. Toisin sanoen imaginaariluku on sellainen kompleksiluku, jonka reaaliosa on formula_1. Usein imaginaarilukua kutsutaan puhtaaksi imaginaariluvuksi erotukseksi yleisistä imaginaariluvuista eli kompleksiluvuista.
Käyttäen ei-negatiivista reaalilukua formula_2 imaginaariluku voidaan ilmaista muodossa
missä formula_4 on imaginaariyksikkö, joka toteuttaa yhtälön formula_5. Sähkötekniikassa imaginaariyksikköä on perinteisesti merkitty kirjaimella "j", koska "i" on varattu sähkövirran hetkellisarvon symboliksi.
Nolla on sekä reaaliluku että imaginaariluku, koska formula_6. Nollan imaginaarisuuden seurauksena imaginaariluvut muodostavat yhteenlaskun suhteen ryhmän. Myöhemmin havaittiin, että imaginaarilukujen yhdessä reaalilukujen kanssa muodostama kompleksilukujen kunta on aivan välttämätön funktioteorian kehittämiseksi.
Italialainen Rafael Bombelli määritteli imaginaariluvut vuonna 1572. Käsite imaginaarinen tulee ranskalaiselta René Descartesilta, joka piti kompleksilukuja mielikuvituksen tuotteina.
Imaginaariluvut otettiin käyttöön, jotta yhtälöillä tyyppiä
formula_7
missä formula_2 > 0, olisi olemassa ratkaisut formula_9.
Fysiikan ja tekniikan jaksollisten ilmiöiden käsittely muuttuu imaginäärilukujen avulla yksinkertaiseksi. Siten värähtelyjen ja vaihtosähkösuureiden esitys tehdään perinteisesti kompleksilukujen avulla.
Transsendenttiluku
Transsendenttiluku (myös transkendenttiluku) on kompleksiluku, joka ei ole algebrallinen luku. Transsendenttisia ovat siis kaikki ne luvut, jotka eivät toteuta mitään kokonaiskertoimista polynomiyhtälöä (jossa vähintään yksi polynomin kertoimista eroaa nollasta). Transendenttiluku voi kuulua myös reaalilukuihin, jotka sisältyvät kompleksilukuihin.
Tunnettuja transsendenttilukuja ovat ympyrän kehän ja halkaisijan pituuksien suhde π eli pii, Neperin luku "e" sekä Liouvillen luku "L". Luvun transsendenttisuuden testaamiseen ei tunneta mitään yleistä menetelmää. Kuitenkin joidenkin lukujen transsendenttisuus voidaan todistaa mm. Liouvillen lauseen avulla.
Suurin osa reaaliluvuista on transsendenttilukuja, sillä transsendenttilukujen joukko on ylinumeroituvasti ääretön kun taas algebrallisten lukujen joukko on numeroituvasti ääretön. Mikäli kompleksitasosta tai reaalilukusuoralta valitaan satunnainen luku, sen teoreettinen todennäköisyys olla algebrallinen luku on nolla.
Edvard Westermarck
Edvard Alexander Westermarck (20. marraskuuta 1862 Helsinki – 3. syyskuuta 1939 Tenhola) oli suomalainen filosofi, sosiologi ja sosiaaliantropologi. Hän tutki mm. moraalia, avioliiton historiaa ja uskonnollisia instituutioita ja insestitabua. Häntä pidetään suomalaisen sosiologian isänä, joka tuli tunnetuksi 1800-luvun lopulla sosiologian perinteiden tuomisesta Suomeen. Hänen oppilaansa perustivat The Westermarck Societyn, josta tuli suomalaisten sosiologien tieteenalan yhdistys. Maailmalla Westermarck on tunnetuimpia suomalaisia yhteiskuntatieteilijöitä.
Westermarckin isä Nils Christian Westermarck toimi Helsingin yliopiston latinan kielen opettajana. Westermarck kävi Helsingin ruotsinkielistä lyseota. Hän saavutti kansainvälistä kuuluisuutta avioliiton historiaa käsittelevällä Helsingin yliopiston tohtorinväitöskirjallaan "Det menskliga äktenskapets historia" (1889, koko teos "The History of Human Marriage" ilmestyi englanniksi 1891) sekä moraalin kehitystä kuvaavalla tutkimuksellaan "The Origin and Development of the Moral Ideas" (1906–1908, suom. "Moraalin synty ja kehitys"). Westermarck oli kansainvälisimpiä tutkijoitamme. Hän vietti pitkiä aikoja tutkijana muun muassa Lontoossa ja Marokossa. Westermarck toimi Åbo Akademin rehtorina vuosina 1918–21. Hän oli vapaa-ajattelija ja agnostikko ja vastusti järjestynyttä uskontoa.
Westermarck on maailmallakin tunnetun Westermarck-ilmiön keksijä. Kysymyksessä on biologisen evoluution aikaansaama vaisto, joka merkittävästi vähentää ihmisen seksuaalista halua sukulaisiin (sukurutsaus). Jos lapsi on varttunut koko nuoruutensa tiettyjen sisarusten tai muiden lasten kanssa, hän ei myöhemmin enää tunne näihin seksuaalista halua.
1900-luvun lopulta alkaen on suomalaisessa keskustelussa on ollut Westermarck-renessanssia, kun yhteiskunnallisten selitysten oheen on alettu tuoda biologisia ja evolutiivisia malleja.
Maailmalla – varsinkin sosiobiologian ja evoluutiopsykologian tutkimusperinteessä – Westermarckin asemaa pidetään hyvin merkittävänä. Edward O. Wilson käsittelee Westermarckin työtä kirjassaan "Konsilienssi" laajasti. Myös tunnettu kädellistutkija Frans de Waal on perustanut näkemyksiään pitkälti Westermarckin käsityksille. Westermarckia voidaankin pitää evoluutiopsykologian ja sosiobiologian uranuurtajana ja merkittävänä Sigmund Freudin oidipuskompleksi-käsityksen arvostelijana.
Suomessa Westermarckin ajattelun merkitystä on puolustanut etenkin Heikki Sarmaja.
Edvard Westermarck -muistoluentojen sarjaa järjestävät yhteistyössä vuorovuosin Westermarck-seura ja Suomen Antropologinen Seura.
Rengas (matematiikka)
Rengas on keskeinen algebrassa käytetty matemaattinen käsite, joka sijoittuu rakenteellisesti ryhmän ja kunnan väliin. Rengas sisältää kaksi laskutoimitusta: yhteen- ja kertolaskun. Yhteenlaskun suhteen se on Abelin ryhmä. Kertolaskun suhteen ryhmällä on olemassa neutraalialkio ja voimassa assosiatiivi- ja distributiivilait. Sen sijaan renkaan alkioilla ei tarvitse olla käänteisalkiota kertolaskun suhteen.
Ryhmä formula_1 on rengas binääristen operaatioiden formula_2 ja formula_3 suhteen (merkitään formula_4) kun se toteuttaa seuraavat ehdot:Toisin sanoenJos formula_3 on kommutatiivinen, formula_1 on "kommutatiivinen rengas".
Rengas on siis monoidia ja ryhmää monimutkaisempi rakenne jo siinä mielessä, että se yhdistää kaksi operaatiota. Näin rengas eroaa olennaisesti suorasta tulosta.
Kannattaa huomata, etteivät edellä merkityt formula_2, formula_3, formula_24 ja formula_25 eivät tarkoita lukujen yhteen- tai kertolaskua, tai lukuja 1 tai 0, vaan joukossa käytettäviä operaattoreita ja joukon alkioita. Tosin "lukurenkaista" puhuttaessa nämä ovat usein yhteneviä.
Kuten muillekin algebrallisille struktuureille, renkaiden välille voidaan määritellä rakenteen säilyttävä kuvaus eli homomorfismi.
Esimerkkejä:Renkaan formula_1 alkio formula_27 on kääntyvä eli säännöllinen, jos on olemassa sellainen ryhmän formula_28:n alkio formula_29, että formula_30; silloin tätä alkiota u kutsutaan yleisesti yksiköksi. formula_1:n kääntyvien alkioiden joukosta, eli yksikköryhmästä, käytetään merkintää formula_32. formula_33 on ryhmä, mikä todistetaan seuraavasti:
Nollasta poikkeavaa alkiota formula_42 sanotaan nollanjakajaksi, jos on nollasta poikkeava formula_43, jolle formula_44. Tällöin tietysti myös formula_45 on nollanjakaja. Kommutatiivista rengasta, jossa ei ole nollanjakajia, sanotaan kokonaisalueeksi.
Renkaan alkioista kääntyvät alkiot käyttäytyvät yleensä kaikkein säännöllisimmin, kun taas nollanjakajat vaikeuttavat tarkastelua. Erityisesti supistamissääntö formula_46 on voimassa vain, jos formula_47 ei ole nollanjakaja. Tästä seuraa muun muassa se, että astetta "n" olevalla polynomilla, jonka kertoimet ovat formula_1:n alkioita, voi olla enemmän kuin "n" juurta, jos ryhmässä formula_1 on nollanjakajia.
Monoidi
Monoidi on algebrallinen rakenne, joka koostuu joukosta formula_1 ja sen alkioihin liittyvästä binäärioperaatiosta formula_2 (merkitään formula_3) jotka toteuttavat seuraavat ehdot:Toisin sanoen monoidi on puoliryhmä, jossa on neutraalialkio.
Esimerkkejä:Monoidi on vaihdannainen, jos operaatio on vaihdannainen. Yllä ensimmäinen esimerkki on vaihdannainen: esimerkiksi formula_9 ja formula_10, ja sama pätee kaikilla luvuilla. Toinen esimerkki ei ole, merkkijonojen "xy" ja "ab" yhdiste on "xyab" mutta toisinpäin "abxy".
Moni algebrallinen rakenne sisältää monoidin osana määritelmäänsä, esimerkiksi ryhmä, rengas ja kunta.
Kategorinen imperatiivi
Kategorinen imperatiivi eli ehdoton käskylause on Immanuel Kantin kuuluisa velvollisuuseettinen moraalikäsitys. Kantin ajattelussa kategorinen imperatiivi on normi, joka pätee olosuhteista riippumatta. Kategorinen imperatiivi on Kantin mukaan ehdoton normi, joka sitoo kaikkia järkeviä olentoja.
Kategorisen imperatiivin mukaan teko on moraalisesti hyvä, jos maksiimin, jonka perusteella tekoon ryhdyttiin, voitaisiin toivoa olevan yleispätevä laki. Tästä seuraa loogisesti, että ketään ihmistä ei saa käyttää välineenä, ellei hän ole samalla päämäärä: sama moraalinen laki koskee minua kuin muitakin, eikä kukaan saa erioikeuksia (tai kaksinaismoraalia). Kategorisen imperatiivin mukaan ihmisen olisi siis toimittava oman itsensä täydellistämiseksi ja muiden hyvinvoinnin lisäämiseksi.
Kant muotoili kategorisen imperatiivin useilla tavoin:
Kant hahmotteli velvollisuusetiikkansa alun perin teoksessaan "Moraalin metafysiikka". Hän muotoili myöhemmin moraalifilosofiansa uudelleen yksinkertaistettuna versiona "Moraalin metafysiikan perustuksessa".
Luonnonoikeus
Luonnonoikeus (; myös luontaisoikeus, luonnollinen laki, lex naturalis) on yhteisnimitys sellaisille moraali- ja oikeusteorioille, joiden mukaan on olemassa yleisesti päteviä, kulttuurista ja ihmisestä riippumattomia normeja. Näin ollen ihmisen säätämän lainsäädännön ja oikeuden on oltava sopusoinnussa luonnonoikeudellisten normien kanssa ollakseen moraalisesti oikeutettua. Luonnonoikeudellisina normeina on pidetty esimerkiksi yksilön oikeutta elämään, omaisuuteen ja vapauteen.
Luonnonoikeudelle vastakkainen ajattelusuuntaus on oikeuspositivismi, jonka mukaan lain ja moraalin välillä ei ole välttämätöntä yhteyttä. Monen, varsinkin valistusaikana syntyneen ”modernin” luonnonoikeusfilosofian mukaan ihminen pystyy järkensä avulla ainakin joiltakin osin tavoittamaan tämän moraalin ja oikeuden.
Luonnonoikeus on lähtöisin kreikkalaisesta filosofiasta, jossa stoalaiset olivat luonnonoikeuden tunnettuja kannattajia. Antiikin Kreikassa luonnonoikeus korosti järjestystä (Solon), lakeja kärsivien turvaksi (Perikles), oikeudenmukaisuutta (Platon) ja järkeä (Aristoteles). Hyödykkeet tuli jakaa kansalaisten tarpeiden ja ansioidensa mukaan ja velvoitteet pitää tasapainossa. Sensijaan epikurolaiset hylkäsivät täysin luonnonoikeuden, ja pitivät oikeutta ainoastaan ihmistenvälisiin sopimuksiin perustuvana. Myös roomalaiset ja kristilliset filosofit, kuten katolisen kirkon virallisesti tunnustama filosofi Tuomas Akvinolainen, omaksuivat luonnonoikeuden. Jotkut uskonnolliset filosofit ovat pitäneet luonnonoikeutta Jumalan asettamana oikeutena, jota pakanatkin voivat tajuta. Kuitenkin toiset pitävät luonnonoikeutta päinvastoin uskonnosta riippumattomana oikeutena. Alun perin luonnonoikeus oli usein teleologista etiikkaa, mutta monet myöhemmät luonnonoikeuden esitykset edustavat deontologista etiikkaa.
1600- ja 1700-luvulla syntyi protestanttinen luonnonoikeus, jonka tärkeimpiä kehittäjiä olivat Hugo Grotius (1583–1645) ja Samuel von Pufendorf (1632–1694). Myös monet liberalismin perustajat, kuten John Locke, kannattivat luonnonoikeuksia, ja niitä kannattavat monet myöhemmätkin liberaalit ja libertaarit, kuten Murray Rothbard. 1700-luvulla luonnonoikeuksia julistettiin yleisiksi ihmisoikeuksiksi Amerikan (Yhdysvaltojen perustuslaki 1787) ja Ranskan vallankumouksessa (Ranskan vallankumouksen ihmisoikeusjulistus 1789). Toisen maailmansodan jälkeen luonnonoikeudellinen käsitys kodifioitiin (1948).
Toisen maailmansodan jälkeen saksalainen Gustav Radbruch vaati oikeuden uudistamista ja paluuta luonnonoikeuteen. Periaate "laki on laki" on kyseenalaistettava.
J. Budziszewski on puolustanut luonnonoikeuden käsitettä useissa kirjoissaan. Hänen mielestään luonnonoikeuden periaatteet ovat sellaisia, joita ihminen ei voi olla tietämättä.
Pyjama
Pyjama eli yöpuku on aasialaista alkuperää oleva vaate. Alkuperäinen "paijama" tarkoittaa löysiä, vyötärönauhalla varustettuja kevyitä housuja, kuten Salwar kameez. Tällaisia käyttävät Etelä- ja Länsi-Aasiassa sekä miehet että naiset.
Yhdysvalloissa, Britanniassa ja useimmissa englanninkielisissä maissa pyjama ( tai ) tarkoittaa kaksiosaista, löysää pukua, jota käyttävät sekä miehet että naiset lähinnä yöpukuna. Joskus vaatetta käytetään kuitenkin myös oleskeluun.
Encyclopædia Britannican mukaan pyjama teki ensiesiintymisensä länsimaissa 1600-luvulla Englannissa, jossa sitä käytettiin oleskeluasuna. Se meni kuitenkin pian pois muodista. Noin vuonna 1870 pyjama palasi brittikolonistien mukana uudelleen länsimaihin, jossa sitä käytettiin nyt yöpukuna. Naisten yöpuvuksi pyjama tuli 1900-luvun alussa, ja kotien oloasuksi 1920.
Pyjama saattaa olla kaksiosainen, mutta myös yhtenäisiä yksiosaisia pyjamia on olemassa. Perinteisin pyjama on yhtenäinen haalarimallin pyjama, jossa on takapuolen kohdalla pieni kahdella napilla kiinni oleva luukku. Puolustusvoimien virallinen pyjama on tummansininen.
Sana pyjama on tullut englannin kieleen bengalin kielen sanasta "payjāmā" (পায়জামা). Sen alkuperä on persian kielen sanassa word "pāy-jāmeh" (پايجامه), joka tarkoittaa "jalkapukinetta".