hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Göran Enckelman
Göran Enckelman (s. 14. kesäkuuta 1948 Lahti) on suomalainen jalkapallomaalivahti ja valmentaja, joka pelasi 1966–1984 ja jatkoi sen jälkeen valmentajana. Hän voitti urallaan neljä Suomen-mestaruutta ja pelasi myös Suomen A-maajoukkueessa 21 ottelua.
Enckelman aloitti uransa vuonna 1966 Lahden Reippaassa. Reippaan jälkeen Enckelman pelasi kauden Kuopion Palloseurassa ja siirtyi vuonna 1971 Turun Palloseuraan. Enckelman pelasi Turussa viisi kautta ja voitti sinä aikana kolme Suomen-mestaruutta. Vuonna 1975 hänet valittiin Suomen vuoden jalkapalloilijaksi. Hän saavutti neljännen Suomen-mestaruutensa vuonna 1977 Valkeakosken Hakassa. Enckelman päätti uransa Ruotsissa Nyköpings BIS:n joukkueessa, jonne siirtyi samana vuonna 1977 ja edusti seuraa vuoteen 1984 asti.
Pelaajauransa jälkeen Enckelman toimi Turun Palloseuran apuvalmentajana, Suomen A-maajoukkueen maalivahtivalmentajana ja olympiajoukkueen joukkueenjohtajana. Tämän lisäksi hän oli päävalmentajana Kaarinan Pojissa 1994–1997 ja Pargas IF:ssä 1998. Enckelman toimi Eerikkilän urheiluopiston rehtorina vuodesta 1999 alkaen, aina eläköitymiseensä asti 31.12.2013.
Elokuussa 2009 Enckelman ilmoitti tavoittelevansa Suomen Palloliiton puheenjohtajuutta, mutta tehtävään valittiin yksimielisesti ilman vastaehdokkaita eduskunnan puhemies Sauli Niinistö. Palloliitto palkitsi Enckelmanin vuonna 2013 Captain's Ball -palkinnolla. Tasavallan presidentti myönsi 13.12.2013 Enckelmanille liikuntaneuvoksen arvonimen.
Enckelmanin poika Peter Enckelman on myös maalivahti.
Islanti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Islanti on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Sen parhaimmat saavutukset ovat kaksi pistesijaa. Tokiossa 1991 Sigurdur Einarsson sijoittui keihäänheitossa kuudenneksi – samassa kilpailussa Einar Vilhjálmsson oli yhdeksäs – ja Edmontonissa 2001 Þórey Edda Elísdóttir seiväshypyssä niin ikään kuudenneksi. Daegussa 2011 Islannilla oli kisoissa vain kaksi urheilijaa ja Moskovassa 2013 enää yksi.
Henrik Moisander
Henrik Moisander (s. 29. syyskuuta 1985 Turku) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Inter Turkua.
Moisander siirtyi kesällä 2003 Turun Palloseurasta Hollantiin Amsterdamin Ajaxin nuorisoakatemiaan. Syksyllä 2006 hän siirtyi lainalle Ruotsin Superettanissa pelaavaan Assyriskaan. Suomeen Moisander teki paluun elokuussa 2007 solmittuaan sopimuksen TPS:n kanssa. Vuonna 2009 hän pelasi Vaasan Palloseurassa, kunnes siirtyi takaisin seuraavaksi kaudeksi TPS:n riveihin. Lokakuussa 2013 Moisander teki kahden vuoden sopimuksen Veikkausliiga-seura FC Lahden kanssa. Helmikuussa 2016 hän teki kahden vuoden sopimuksen Inter Turkun kanssa.
Moisander on edustanut A-maajoukkuetta kerran ottelussa Jemeniä vastaan 22. tammikuuta 2015. Suomen poikamaajoukkueissa hän on pelannut yhdeksässä ottelussa.
Moisanderin kaksoisveli Niklas on myös ammattilaisjalkapalloilija, jonka seura on italialainen UC Sampdoria.
Tommi Hoikkala
Tommi Hoikkala (s. 10. huhtikuuta 1953 Espoo) on suomalainen sosiologi. Hoikkalan tutkimustapa on luonteeltaan osallistuva, hän tarkkailee usein pitkiäkin aikoja tutkimuskohteitansa. Hän on valtiotieteen tohtori ja sosiologian dosentti. Nuorisotutkimusverkoston tutkimusjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1999. Hänet kutsuttiin verkoston tutkimusprofessoriksi vuonna 2009.
Hoikkalan isä oli karjalaisevakko Koivistolta, rakennusmestari ja jatkosodan veteraani. Suomenruotsalainen äiti oli kotoisin Tenholasta. Espoon Mankkaalla varttunut Hoikkala kiinnostui ajan tavan mukaan nuorisopoliitikasta, kokeili Kokoomusta mutta eteni sitten taistolaispiireissä Sosialistisen opiskelijaliiton järjestösihteeriksi 1977. Nykyisin hän katsoo olleensa tuolloin väärässä.
Guruceta-palkinto
Guruceta-palkinto () on espanjalaisessa jalkapalloilussa kauden parhaalle erotuomarille myönnettävä palkinto, jota urheilulehti "Marca" on jakanut kaudesta 1986–1987 lähtien. Palkinto on nimetty tuomari Emilio Gurucetan mukaan, joka menehtyi auto-onnettomuudessa saman kauden aikana. Eniten Guruceta-palkintoja on Antonio López Nietolla, viisi.
Sarjakauden päätteksi paras tuomari valitaan laskemalla kerroin, joka koostuu tuomaroiduista otteluista ja "Marcan" antamista pisteistä (0–3 per ottelu). Tuomari, jolla on korkein kerroin voittaa palkinnon. Laskuissa otetaan huomioon tuomarit, jotka ovat viheltäneet vähintään kahdeksan ottelua. Aluksi palkintoa jaettiin vain korkeimman sarjatason Primera Divisionin tuomareille, mutta kaudella 1993–1994 sitä alettiin jakaa myös toiseksi korkeimman sarjatason Segunda Divisionin tuomareille.
Espanjalaisessa jalkapalloilussa pelaajista saatetaan käyttää etunimeä, sukunimeä, lempinimeä tai näiden yhdistelmää, mutta erotuomareihin viitaan yleensä molemmilla sukunimillä. Tapa on peräisin 1960- ja 1970-lukujen vaihteesta, jolloin maassa elettiin vielä Francisco Francon diktatuurissa. Tuolloin tuomareihin tavattiin viitata yleisen käytännön mukaan ensimmäisellä eli isänpuoleisella sukunimellä, kunnes pääsarjaan tuli nuori tuomari nimeltä Ángel Franco. Ei käynyt päinsä, että lehdistö revittelisi otsikoilla, kuten ”Franco oli surkea”, joten kaikkiin tuomareihin alettiin viitata molemmilla sukunimillä. Näin esimerkiksi tuomari-Francosta tuli Franco Martínez ja Gurucetasta Guruceta Muro.
Maahockey kesäolympialaisissa 1952
Maahockey oli Helsingin olympialaisissa 1952 seitsemättä kertaa olympiakisoissa. Cup-muotoisesti käydyn turnauksen voitti Intia. Hopealle tuli Alankomaat ja pronssille Yhdistynyt kuningaskunta. Pronssiottelussa Yhdistynyt kuningaskunta kaatoi Pakistanin maalilla ja Intia voitti mestaruuden selvästi kukistamalla Alankomaat finaalissa 6–1. Intia oli selvästi turnauksen paras joukkue, mistä kertoo myös kolmen ottelun maalisuhde 13–2.
Maahockey otettiin mukaan Helsingin olympiaohjelmaan, jos korkeintaan 12 joukkuetta isäntämaan lisäksi ilmoittautuisi mukaan. Kansainvälinen maahockeyliitto valitsi ilmoittautuneista 12 parasta maata, jotka pääsisivät olympiaturnaukseen, Pariisin kokouksessaan 9. maaliskuuta 1952. Neljä kisoihin ilmoittautunutta maata vetäytyi kuitenkin ennen turnausta, joten kaikki halukkaat saivat paikan Helsingin maahockeyturnaukseen.
Maahockeyottelut pelattiin Velodromin nurmella, sekä Kaurialan kentällä Hämeenlinnassa. Kaksi ensimmäistä kierrosta pelattiin jo ennen avajaisia. Välierät pelattiin jo ensimmäisenä kisapäivänä 20. heinäkuuta. Pronssiottelu käytiin lopulta 22. heinäkuuta ja loppuottelu 24. heinäkuuta. Hämeenlinnan ottelut pelattiin 21. heinäkuuta ja 23. heinäkuuta.
, maalintekijät:
Välieriin pääsivät odotetusti Intia, Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat ja Pakistan. Välierissä kohtasivat aiemmat olympiavoittajat Yhdistynyt kuningaskunta ja Intia, joka eteni loppuotteluun maalein 3–1. Toisessa välierässä Alankomaat kukisti Pakistanin hieman yllättäen.
Iso-Britannia voitti historiansa kolmannen olympiamitalin yltäen mitalikantaan seuraavan kerran yli 30 vuotta myöhemmin.
Intia puolusti Lontoon olympiavoittoaan menestyksekkäästi voittamalla Alankomaat 6–1. Olympiavoitto oli maalle peräti viides peräkkäinen. Intian Balbir Singh teki loppuottelussa viisi maalia, mikä on edelleen olympiaennätys. Alankomaat sivusi hopeallaan maahockeyn parasta olympiasijoitustaan ja ylsi takaisin olympiamitalikantaan vasta 1980-luvulla.
Sparks (Nevada)
Sparks on kaupunki Yhdysvalloissa Nevadan osavaltiossa. Vuonna 2006 siellä arvioitiin asuvan 83 959 henkeä. Se on käytännössä kasvanut yhteen Renon kaupungin kanssa.
Sparks sijaitsee Truckee-joen valuma-alueella lähes 1500 metrin korkeudessa. Siellä vallitsee puoliaavikon kuiva ilmasto. Aurinko paistaa 80 % vuoden päivistä ja neljä vuodenaikaa on erotettavissa toisistaan.
Intian maahockeymaajoukkue
Intian maahockeymaajoukkue edustaa Intiaa maahockeyn maajoukkueturnauksissa.
Intia on yksi menestyneimmistä valtioista maahockeyssä. Se oli ensimmäinen Euroopan ulkopuolelta tullut valtio, joka liittyi Kansainväliseen maahockeyliittoon. Intia on voittanut kahdeksan olympialaisten kultamitalia. Se oli Amsterdamista 1928 Melbourneen 1956 voittamaton ottaen kuusi perättäistä olympiakultaa. Kaikkiaan Intia on voittanut kahdeksan kultamitalia olympialaisissa. Intialla on lisäksi yksi hopea ja kaksi pronssia.
26. helmikuuta 2012 Intian miesten maahockeymaajoukkue kelpuutettiin jälleen Lontoon kesäolympialaisissa mukaan kahdeksan vuoden tauon jälkeen.
Alankomaiden maahockeymaajoukkue
Alankomaiden maahockeymaajoukkue edustaa Alankomaita maahockeyn maajoukkueturnauksissa.
Alankomaat on menestynyt hyvin maahockeyn mestaruuskilpailuissa ja olympialaisissa. Maalla on kahdeksan olympiamitalia, joista kaksi on kultaista. Maailmanmestaruuden Alankomaat on voittanut kolme kertaa ja MM-mitaleita on yhteensä kuusi. Euroopan-mestaruus on mennyt Alankomaihin myös kolmasti ja mitaleita EM-tasolta maalla on yhteensä kymmenen.
Raaseporin vaakuna
Raaseporin kunnanvaakuna on 15-henkisen Raaseporin järjestelytoimikunnan Raaseporin kaupungille kutsukilpailun perusteella valitsema vaakuna, joka on saanut aiheensa alueen lehtobiotoopista sekä yhdistyvään kuntaan alun perin kuuluneista kahdeksasta kunnasta. Nämä kehäkkäin sijoitettujen valkovuokkojen kuvaamat kunnat ovat Bromarv, Karjaa, Karjaan maalaiskunta, Pohja, Snappertuna, Tammisaaren maalaiskunta, Tammisaari ja Tenhola. Kilven päällä oleva muurikruunu viittaa seudun historiaan ja alueella olleisiin kolmeen linnoitukseen.
Vaakunan on suunnitellut graafikko Henrik Strömberg, ja se otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2009 Karjaan, Pohjan ja Tammisaaren yhdistyessä Raaseporin kaupungiksi. Vaakunan heraldisen lautakunnan korjaama selitys on ”vihreällä kilvellä kahdeksan hopeista kultaemiöistä valkovuokonkukkaa renkaan tavoin”.
Vaakunassa on heraldisessa mielessä joitakin heikkouksia. Heraldisen tunnuksen suunnittelijan kymmenen käskyä ohjeistaa käyttämään vaakunassa kahta väriä, ja se edellyttää perusteltua syytä kolmannen käyttöön – Raaseporin vaakunassa värejä on kolme (vihreä, valkoinen, ja kulta).
Alkuperäisissä taiteilijan antamissa piirto-ohjeissa tarkasti määrätty kilven muoto puolestaan jätetään heraldiikan käytäntöjen mukaan blasonoinnissa määrittelemättä, jolloin minkä tahansa muotoinen kilpi täyttää vaakunakuvauksen ehdot. Tähän liittyen kilven päällä oleva muurikruunu voidaan piirtää eri lailla tai jättää kokonaan piirtämättä, ja pääsääntöisesti muurikruunu ulottuukin heraldiikassa kilven reunoihin saakka.
Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö
Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö (LIKES) on vuonna 1970 perustettu Jyväskylässä toimiva säätiö, jonka toiminnan tarkoituksena on liikunnan ja terveyden edistäminen ja niiden tutkimuksen tukeminen.
LIKES-tutkimuskeskus toteuttaa monitieteistä tutkimusta ja koordinoi valtakunnallisia ohjelmia, kuten Liikkuva koulu- ja Kunnossa kaiken ikää -ohjelma. Tutkimuskeskuksen keskeinen rahoittaja on opetus- ja kulttuuriministeriö.
LIKESin kuntotestausasema tarjoaa kuntotestauspalveluja yrityksille ja yksityisille henkilöille sekä on mukana LIKES-tutkimuskeskuksen sekä KKI-ohjelman projekteissa.
Säätiön hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja seitsemän jäsentä. Puheenjohtajana toimii Anna-Leena Sahindal.
Vuonna 1970 perustetun säätiön perustajina olivat Jyväskylän kaupunki ja Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta. Aluksi säätiön toiminta keskittyi liikunnan edistämiseen ja tutkimustyön edellytysten luomiseen. Säätiö ylläpiti Jyväskylän uimahallia vuoteen 1995 asti.
Yhdeksän yhteyttä
Yhdeksän yhteyttä ("The Nine") on yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka loivat Hank Steinberg ja K.J. Steinberg. Sarjaa esitettiin vuosien 2006–2007 aikana Yhdysvalloissa vain 13 jaksoa, eikä siitä enää tuotettu lisää jaksoja huonojen katsojalukujen vuoksi. Yhdysvalloissa sarjaa esitti ABC ja Suomessa sarjaa esittää MTV3.
Epäonnistunut pankkiryöstö sekä sitä seurannut panttivankitragedia yhdistää yhdeksän ihmiset kohtalot toisiinsa. Jokaisen jakson aikana käy ilmi uusia asioita 52-tuntisesta tragediasta, kun ryhmä yhdeksän henkeä yrittää selvittää panttivankitragedian syntyä.
IKBAL
IKBAL eli Ismon Karkean Brutaalit Aavikko Levyt on Läjä Äijälän Torniossa vuonna 1979 perustama levy-yhtiö, joka julkaisi muun muassa Aavikon koneen ja moottorin kaksi ensimmäistä singleä, Terveiden Käsien levyt "Rock laahausta vastaan" ja II, jotka ovat ensimmäisiä tunnettuja suomalaisia hardcore punk-julkaisuja sekä Billy Boysin kaksi ensimmäistä singleä.
IKBALin ensimmäinen julkaisu oli monotonisia äänimaailmoja esittelleen Aavikon kone ja moottori -trion single "Karavaani" ja vuotta myöhemmin ilmestyi "Rakkaudella sinulle". IKBALin ensimmäiset julkaisut ovat yksipuolisia 7" singlejä tai EP:tä.
Off the Hook
Off the Hook on Bloodpitin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2007.
Off the Hook nousi Suomen virallisen listan sijalle 17, ja se oli YleX:n viikon albumi viikolla 15/2007. Albumilta on julkaistu single "Wise Men Don't Cry", johon on myös tehty musiikkivideo.
Albumi on nauhoitettu Deerhouse- ja Juha Heininen HIP -studioilla tammikuussa 2007. Albumin on tuottanut ja äänittänyt Janne Joutsenniemi. Levyn on miksannut Jyrki Tuovinen, paitsi kappaleen "Wise Men Don't Cry", jonka ovat miksanneet Hiili Hiilesmaa ja Juha Heininen.
Albumilla esiintyvät Bloodpitin silloiset jäsenet: Matthau Mikojan (laulu), Paavo Pekkonen (kitara), Aleksi Keränen (basso) ja Alarik Valamo (rummut). Levyllä esiintyvät vierailijoina myös Eero Pekkonen ja Janne Joutsenniemi.
Albumin kappaleet ovat Bloodpitin silloisten jäsenten säveltämiä. Kaikki kappaleet ovat Mikojanin sanoittamia ja yhtyeen sekä Joutsenniemen sovittamia.
Albumi on julkaistu Sony BMG:lle yhteistyössä Beemvees-levymerkin kanssa.
Puhakka
Puhakka on suomalainen sukunimi. Kesäkuussa 2015 nimi on 2 981 henkilöllä, joista 149 ulkomailla.
Tunnettuja nimenkantajia:
Domenico Pozzovivo
Domenico Pozzovivo (s. 30. marraskuuta 1982 Policoro, Italia) on italialainen maantiepyöräilijä, joka edustaa UCI World Tour -tasolla kilpailevaa Bahrain-Merida-joukkuetta. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2005 ja edusti vuoteen 2012 tallia, joka tunnettiin tuona aikana nimillä Ceramica Panaria, CSF Group-Navigare ja Colnago-CSF Inox. Vuosina 2012–2017 hän edusti Ag2r-La Mondialea ja vuodesta 2018 Bahrain-Meridaa.
Pozzovivo sijoittui vuonna 2007 kolmanneksi Settimana Ciclista Lombarda -etappikilpailussa. Saman vuoden Italian ympäriajossa hän oli seitsemästoista ja nuorten kilpailussa kolmas. Vuonna 2008 Pozzovivo sijoittui kolmanneksi Giro del Trentino -kilpailussa. Italian ympäriajossa hän sijoittui vuoristossa ajetulla 15. etapilla toiseksi tallitoverinsa Emanuele Sellan jälkeen. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Vuonna 2009 Pozzovivo voitti Settimana Ciclista Lombarda -kilpailun viidennen etapin. Lisäksi hän oli toinen Brixia Tour -etappikilpailussa ja kolmas Slovenian ympäriajossa. Vuonna 2010 hän voitti Giro del Trentinon neljännen etapin ja oli kokonaiskilpailussa kolmas. Brixia Tourissa hän voitti toisen etapin. Tre Valli Varesine -kilpailussa hän oli toinen. Vuonna 2011 hän voitti Brixia Tourin neljännen osuuden ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Hän oli jälleen toinen Tre Valli Varesinessa. Lombardian ympäriajossa hän sijoittui kuudenneksi.
Pozzovivo voitti 2012 Giro del Trentinon kokonais- ja mäkikirikilpailun sekä kolmannen etapin. Saman vuoden Italian ympäriajossa hän voitti kahdeksannen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi. Slovenian ympäriajossa hän voitti kolmannen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi.
Pozzovivo sijoittui Italian ympäriajossa 2013 kymmenenneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kolmas sekä toisella että aika-ajona ajetulla 11. etapilla. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui kuudenneksi. Vuonna 2014 hän oli kuudes Tirreno–Adriaticossa, toinen Giro del Trentinossa ja viides Liège–Bastogne–Liègessä. Italian ympäriajossa hän sijoittui kokonaiskilpailussa viidenneksi ja yhdeksännellä etapilla kolmanneksi.
Pozzovivo sijoittui 2015 Tour Down Underissa kuudenneksi. Katalonian ympäriajossa hän oli kokonaiskilpailussa kolmas ja voitti kolmannen etapin. Hän voitti Giro del Trentinon kolmannen etapin. Liège–Bastogne–Liègessä hän oli kahdeksas, Sveitsin ympäriajossa viides ja Espanjan ympäriajossa yhdestoista. Italian ympäriajossa 2016 hän sijoittui 20:nneksi.
Pozzovivo sijoittui vuonna 2017 kolmanneksi Tour of the Alps -etappikilpailussa, aiemmalta nimeltään Giro del Trentino. Saman vuoden Italian ympäriajossa hän oli kuudes. Sveitsin ympäriajossa 2017 hän voitti kuudennen etapin ja sijoittui kokonaiskilpailussa neljänneksi. Hän oli samana vuonna kuudes sekä Puolan että Lombardian ympäriajossa.
Pozzovivo sijoittui 2018 Tour of the Alps -kilpailussa toiseksi ja Liège–Bastogne–Liègessä viidenneksi. Italian ympäriajossa 2018 hän sijoittui kokonaiskilpailussa viidenneksi ja 14. etapilla kolmanneksi. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän oli kahdeksastoista ja Lombardian ympäriajossa kahdeksas.
Dolomiitit
Dolomiitit (, ) on Alppien osa koillisessa Italiassa Gardajärven koillispuolella. Dolomiitit on nimetty alueen tunnusomaisen kivilajin dolomiitin mukaan.
Dolomiittien korkein vuori on Marmolada, . Yli kolmen kilometrin korkuisia vuoria on kaikkiaan 21.
Dolomiittien vuoristosta liitettiin vuonna 2009 yhdeksän aluetta, yhteensä , Unescon maailmanperintöluetteloon.
Dolomiittien alue voidaan määritellä monilla tavoin. Italialaisen SOIUSA-määrittelyn mukaan alueen länsiraja on Adigejoki, pohjoisraja kulkee Brixenistä itään, itäraja Bellunosta pohjoiseen ja eteläraja Feltrestä länteen Adigelle. Maailmanperintökohteen alueita on tästä ydinalueesta sekä länteen että itään.
Usein Dolomiitit jaetaan Läntisiin ja Itäisiin Dolomiitteihin. Nämä erottaa toisistaan Val Badian, Passo Campolongon ja Cordevolen laakson (Agordino) kautta kulkeva linja:
Ensimmäisen maailmansodan aikana Italian ja Itävalta-Unkarin joukkojen rintamalinjat sijaitsivat Dolomiiteilla. Alueella onkin sotamuseoita sekä sota-ajalta periytyviä, turistien suosimia Via ferrata -kävelyreittejä.
A. William Hoglund
Arthur William "Bill" Hoglund (4. syyskuuta 1926 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 1. toukokuuta 2008 Ft Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen professori ja amerikansuomalaisten vaiheiden tutkija.
Hoglund vietti lapsuutensa New Yorkin osavaltion amerikansuomalaisessa maaseutuyhteisössä, josta hänen vanhempansa ostivat maatilan. Hän opiskeli Cornellin yliopistossa ja Wisconsinin yliopistossa ja väitteli 1957 Wisconsinin yliopistossa aiheenaan "Finnish Immigrants in America: 1880–1920". Hoglund työskenteli Connecticutin yliopistossa 1961–1997, viime vaiheissa historian professorina. Hän oli keväällä 1998 Suomen tutkimuksen vierailevana professorina Minnesotan yliopistossa. Hän keräsi amerikansuomalaisista tutkimusaineistoa, joka on tallennettu Minnesotan yliopiston siirtolaisuustutkimuskeskukseen Immigration History Research Centeriin.
Hoglundille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki 2004.
Mielikki Ivalo
Mielikki Anna-Marie Ivalo (o.s. Wikström; 21. syyskuuta 1907 Sääksmäki – 20. maaliskuuta 1995 Marbella, Espanja) oli suomalainen kirjailija ja joogaohjaaja.
Mielikki Ivalon vanhemmat olivat kuvanveistäjä Emil Wikström ja Alice Henrietta Högström. Hän oli naimisissa vuodesta 1927 kirjailija Santeri Ivalon pojan suurlähettiläs Asko Ivalon kanssa, ja perhe ehti asua muun muassa Tallinnassa, Tukholmassa, Moskovassa, Pariisissa, Haagissa, Istanbulissa, Ankarassa, Teheranissa, Karachissa, Roomassa ja New Delhissä.
Jäätyään leskeksi Mielikki Ivalo kirjoitti 1970-luvulla neljä muistelmateosta, joissa kuvattiin diplomaattiperheen värikästä elämää eri asemapaikoissa ympäri maailmaa. Mielikki Ivalo oli myös yksi ensimmäisiä suomalaisia joogaohjaajia yhdessä oopperalaulaja Ture Aran kanssa.
Mielikki Ivalon sisar Estelle avioitui viulisti ja musiikkikriitikko Yrjö Suomalaisen kanssa. Estelle ja Yrjö Suomalaisen lapsia olivat pilapiirtäjä Kari Suomalainen ja oopperalaulaja Maaria Eira.
Myllytullin voimalaitos
Myllytullin voimalaitos eli Lasaretinväylän sähkövoimalaitos on Oulun Myllytullin kaupunginosassa Lasaretinväylässä sijaitseva käytöstä poistettu vesi- ja höyryvoimalaitos sekö kaukolämmön varalaitos. Voimalaitoksen vanhin osa vaurioitui pahoin tulipalossa kesällä 2006. Rakennuksen vanhimmat osat ovat valmistuneet vuonna 1903 ja rakennuksen arkkitehtina toimi sittemmin myös lääninarkkitehtina toiminut Victor Joachim Sucksdorff.
Myöhemmin ovat valmistuneet uusi kattilahuone vuonna 1921, uusi vesivoima-asema vuonna 1937 (pysty-Kaplan-turbiini). Kaukolämpökeskus valmistui vuonna 1969 ja aloitti kaukolämpötoiminnan Oulussa. Vesivoimalan toiminta päättyi Merikosken voimalaitoksen valmistuttua 1950-luvulla ja voimalan koneistot myytiin 1960-luvulla.
Samassa rakennuksessa sijaitsi myös vuonna 1969 valmistunut vara- ja huippukaukolämpökeskus, joka toimi aiemmin Oulun ensimmäisenä kaukolämpökeskuksena. Lämpökeskuksen käyttö päättyi vuoden 2009 syksyllä ja laitos purettiin vuoden 2010 aikana vuonna 1969 valmistuneilta osiltaan. Lämpökeskuksella oli kaksi kattilaa, jotka olivat polttoainetehoiltaan 13,3 MW ja 26,8 MW. Savukaasut johdettiin 24 m korkeaan savupiippuun. Aluksi lämpökeskuksella oli käytössä raskas polttoöljy ja myöhemmin kevyt polttoöljy. Alueella oli lisäksi kaksi 450 m³ öljysäiliötä, joista toinen poistettiin käytöstä vuonna 2004 ja toiseen rakennettiin sisälle uusi öljysäiliö.
Voimalaitosta on vandalisoitu ja sotkettu tulipalon jälkeen. Vaikka alue on sortumavaaran takia aidattu ja näin ollen ihmisiltä suljettu, ovat laitoksen seinät nykyään lähes täysin graffiteilla peitetyt.
Voimalaitos voidaan jakaa kolmeen osaan:
Under the Sign of the Black Mark
Under the Sign of the Black Mark on black metal -yhtye Bathoryn kolmas albumi vuodelta 1987. Vaikka albumi pääosin edustaa black metalia, se sisältää myös muutamia kappaleita, jotka olivat olivat aiempia kappaleita monipuolisempia ja laajensivat Bathoryn tyyliä raivokkaasta ja nopeasta mätöstä eeppisempään suuntaan. Levyn kannessa poseeraa Leif Ehrnborg joka albumin julkaisun aikoihin oli Ruotsissa huippuluokan kehonrakentaja.
"Woman of Dark Desires" kertoo Erzsébet Báthorystä, unkarilaisesta joukkomurhaajasta josta yhtye otti nimensäkin. "Equimanthorn"-kappale esiintyy Gummo-elokuvan ääniraidassa. "Nocturnal Obeisance" and "Massacre" on joissain CD-uusintapainoksissa yhdistetty samaksi kappaleeksi.
Eric Bibb
Eric Bibb (s. 16. elokuuta 1951, New York) on yhdysvaltalainen blueslaulaja-lauluntekijä ja kitaristi.
Bibbin isä oli koulutettu laulaja Leon Bibb, joka saavutti suosiota 1960-luvulla New Yorkin folkpiireissä. Hänen setänsä oli kuulu jazzpianisti ja säveltäjä Modern Jazz Quartetin John Lewis.
Bibb sai ensimmäisen teräskielisen akustisen kitaransa seitsenvuotiaana. 16-vuotiaana hänen isänsä kutsui Eric Bibbin soittamaan television kykyjenetsintäohjelma "Something Newssä". Tämän jälkeen hän soitti newyorkilaisessa Negro Ensemble Companyssa. Hän meni opiskelemaan psykologiaa ja venäjää Columbian yliopistoon, muttei koskaan saanut opintojaan päätökseen. 19-vuotiaana Bibb lähti Pariisiin, jossa hän tapasi kitaristi Mickey Bakerin. Baker innosti Bibbin bluesiin. Myöhemmin hän muutti Tukholmaan, jossa hän kiinnostui varhaisesta bluesista ja esiintyi paikallisten maailmanmusiikkia esittäneiden muusikoiden kanssa samalla kirjoittaen omia kappaleitaan.
Tukholmassa Opus 3 -levymerkki julkaisi Bibbin albumeja, joista ensimmäinen "Rainbow People" ilmestyi vuonna 1977. Osa levyistä syntyi yhdessä Bert Deivertin ja Cyndee Petersin kanssa. Vuoden 1997 albumi "Good Stuff" saavutti kansainvälistä huomiota ja se julkaistiin myös Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Levyllä olivat mukana muun muassa Pops ja Mavis Staples ja Taj Mahal.
Vuonna 2002 Eric Bibb levytti yhdessä isänsä Leon Bibbin kanssa albumin "A Family Affair". Vuonna 2004 häneltä ilmestyi albumi "Friends", jolla on mukana Taj Mahal, Odetta, Charlie Musselwhite, Guy Davis, Mamadou Diabate ja Djelimady Toukara.
Pekka Parkkinen
Pekka Kustaa Parkkinen (4. kesäkuuta 1940 Helsinki – 8. toukokuuta 1992 Helsinki) oli tuottelias suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Proosassaan hän kuvasi väljällä, puheenomaisella kielellä näkemyksiään kulutusyhteiskunnan varjopuolista. Hänen teoksiensa hallitsevina aihepiireinä ovat rakkaus ja sen ristiriidat. Parkkista on kuvattu myös kommentoivaksi yhteiskuntakriitikoksi ja arjen kuvailijaksi. Runoilijana Parkkinen on aforistinen kiteyttäjä.
Pekka Piirto
Reino Pekka Piirto (7. heinäkuuta 1935 Helsinki – 14. lokakuuta 2010) oli suomalainen Espoossa asunut opettaja ja runoilija.
Piirto asui lapsuutensa Mikkelissä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1954 Helsingin Suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi 1960.
Hän toimi Helsingin Sanomien kulttuuriosaston toimittajana 1963–1967 ja sen jälkeen äidinkielen opettajana Espoon kouluissa vuosina 1969–1984. Vapaaksi kirjailijaksi Piirto jäi 1984.
Piirron runoissa sekoittuu usein antiikin kreikkalainen mytologia jumalineen suomalaiseen arkielämään. Hän käsittelee runoissaan myös vanhenemisen ja kuoleman teemoja.
Piirto sai Pohjoismaisen kuunnelmapalkinnon 1987 kuunnelmasta "Kun viiskymppinen isä taas lapsen sai" ja oli 1998 Runeberg-palkinto-ehdokkaana runokokoelmallaan "Laittakaa lunta sanojen päälle".
Citec
Citec on suomalainen teknisen alan yritys, joka toimii energia-, rakennus-, kiskokalusto- ja prosessiteollisuuden aloilla. Citec kehittää myös tiedonhallinnan eri ratkaisuja. Yritys on perustettu vuonna 1984. Henkilöstön lukumäärä on noin 1100 ja Citec-yhtiöiden liikevaihto vuonna 2011 oli noin 58 MEUR. Citecin päätoimipaikka on Vaasassa ja sillä on toimistoja Suomen lisäksi Ruotsissa, Englannissa, Ranskassa, Saksassa, Venäjällä ja Intiassa. Yrityksen perustivat vuonna 1984 Rune Westergård ja Rolf Berg.
Alkukesästä 2011 pääomasijoittaja Sentica osti Citecin osake-enemmistön Rune Westergårdilta. Sentica ilmoitti tavoitteekseen kaksinkertaistaa Citec-konsernin liikevaihto vuodesta 2011 vuoteen 2015 mennessä. Yhtiön on tarkoitus kasvaa orgaanisesti ja yritysostoin sekä Euroopassa että Aasiassa. Elokuussa 2011 Citec aloitti Saksan-toimintojensa rakentamisen ostamalla Imotion-yhtiön yrityskaupassa, jossa Citecin palvelukseen siirtyi 16 junajärjestelmien suunnittelun eksperttiä.
Leppävaaran lukio
Leppävaaran lukio (lempinimeltään Lelu) on Espoon Leppävaarassa, urheilupuiston vieressä sijaitseva lukio. Lukiolta on noin kilometrin pituinen matka Leppävaaran asemalle ja Selloon. Lukion rehtorina toimii Ismo-Olav Kjäldman. Lukiossa toimii sekä yleislinja että urheilulinja. Koulussa opiskelee noin 360 opiskelijaa.
Leppävaaran lukio noudattaa Espoon lukioiden 5-jaksojärjestelmää. Oppitunnit ovat klo 8.15 – 16.00. Lukion opetussuunnitelma sisältää opsin perusteissa 2003 ja 2016 mainitut valtakunnalliset kurssit, ja sen lisäksi on koulukohtaisia syventäviä ja soveltavia kursseja. Maahanmuuttajille järjestetään oman äidinkielen opetusta. Koulussa on myös lukioon valmistavaa opetusta maahanmuuttajille ja vieraskielisille opiskelijoille.
Leppävaaran lukiossa voi suorittaa kuvataiteen, tanssin ja liikunnan lukiodiplomit.
Toukokuussa 1955 valtioneuvosto oikeutti Leppävaaran yhteiskoulun kannatusyhdistyksen perustamaan paikkakunnalle oppikoulun. Samana kesänä rakennettiin koulutalo, joka sijaitsi Lintuvaarantien ja Harakantien risteyksessä. Koulussa aloitti 80 oppilasta 1.9.1955. Päiviö Alaranta valittiin koulun rehtoriksi 1957.
Vuonna 1958 koulu sai lahjoituksena Leppävaaran kartanon isännältä Kaarlo af Heurlinilta tontin, jolle rakennettiin uudet ja ajanmukaiset koulutilat. Tämä rakennus on nykyinen Leppävaaran lukio. Sen vihki käyttöön piispa Martti Simojoki 22.11.1959. Seuraavana vuonna yhteiskoulu sai luvan perustaa lukion. Ensimmäiset 14 ylioppilasta valmistuivat 1963.
Yhteiskoulun ylläpito siirtyi kannatusyhdistykseltä Espoon kaupungille vuonna 1972. Peruskoulun tulon myötä yhteiskoulu jakautui Leppävaaran lukioksi ja Leppävaaran kouluksi.
Vuonna 1987 Päiviö Alaranta siirtyi eläkkeelle ja Leppävaaran lukion uudeksi rehtoriksi valittiin Seppo Sipilä. Lukion saneeraus toteuttiin kolmessa vaiheessa 1995 – 1997. Vuonna 2003 Leppävaaran lukio liittyi Pääkaupunkiseudun urheiluakatemiaan. Sipilän jäätyä eläkkeelle hänen seuraajakseen valittiin nykyinen rehtori Ismo-Olav Kjäldman 2007.
Lukiossa toimii urheilulinjan lisäksi yleislinja. Yleislinjalle haetaan yhteishaussa päättötodistuksen keskiarvolla.
Oppiaineisiin kuuluu pakollisia, syventäviä ja soveltavia kursseja. Valtakunnalliset pakolliset ja syventävät kurssit ovat samat kaikissa lukioissa. Kunkin aineen oppimäärän arvosana muodostuu näiden kurssien arvosanojen keskiarvosta, ja ylioppilaskirjoitukset perustuvat näihin kursseihin. Näiden lisäksi Leppävaaran lukiossa on omia lukiokohtaisia syventäviä ja soveltavia kursseja. Lukion oppimäärän suorittaminen edellyttää 75 kurssia.
Leppävaaran lukiossa on urheilulinja, jonne voi hakea joukkuelajin tai yksilölajin edustajana. Sisäänpääsyyn vaikuttavat lukuaineiden keskiarvo (vähintään 7,0), liikunnan arvosana ja lajiliittojen urheilijapisteet. Urheilulinjan opiskelijavalinnassa käytetään valtakunnallista urheiluoppilaitospisteytystä. Urheilulinjan opiskelijat voivat suorittaa yhteensä 15 urheiluvalmennuskurssia lukioaikana. Lukion lähistöllä on useita urheilupaikkoja, kuten Leppävaaran liikuntahalli, urheilupuisto, uimahalli ja jäähalli.
Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkue
Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Kanadaa kansainvälisissä kilpailuissa, joissa se on ollut hallitsevin joukkue Yhdysvaltojen kanssa. Joukkueen päävalmentajan toimii Laura Schuler.
Kanadalla on yli 87 000 naisjääkiekkoilijaa.
Lothringenin risti
Lothringenin risti on heraldinen risti. Se koostuu suorasta vertikaalisesta viivasta, jonka päältä kulkee kaksi suoraa horisontaalista viivaa. Aikaisemmin horisontaaliset viivat olivat yhtä pitkiä, mutta 1900-luvulla yleistyneessä versiossa ylempi poikkiviiva on alempaa lyhyempi. Tällöin se muistuttaa patriarkan ristiä.
Lothringenin risti on ollut käytössä muun muassa Vapaan Ranskan lipussa toisen maailmansodan aikana. Se on mukana myös Unkarin vaakunassa sekä Slovakian vaakunassa ja lipussa.
Fredrik Larzon
Fredrik Larzon (s. 25. huhtikuuta 1973) on ruotsalaisen skate punk -yhtye Millencolinin rumpali. Hän elää Örebrossa, Ruotsissa. Hän liittyi Millencoliniin vuonna 1993, joten hän ei ole perustajajäseniä. Ennen liittymistään Millencoliniin hän toimi Kung Pung -yhtyeessä. Liityttyään Millencoliniin Larzon korvasi Mathiaksen rummuissa, koska tämä osasi soittaa paremmin kitaraa. Larzonin ensimmäinen tuotos yhtyeessä oli heidän Demokappale "Goofy".
Christian Gross
Christian Gross (s. 14. elokuuta 1954) on sveitsiläinen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Kesästä 2014 lähtien hän on toiminut Al-Ahlin päävalmentajana.
Gross aloitti valmennusuransa FC Wilssä 1988. Hän nosti seuran neljänneltä sarjatasolta aina toiseksi korkeimmalle sarjatasolle saakka. Hyvä menestys pienessä Wilissä poiki Grossille sopimuksen Sveitsin suurseuroihin lukeutuvan Grasshopper-Club Zürichin kanssa 1993.
"Heinäsirkoissa" Gross vaikutti neljä vuotta ja voitti uransa ensimmäisen Sveitsin cupin 1994 ja liigamestaruuden 1995. Neljän Grasshoppers-vuoden jälkeen Gross kokeili siipiään Englannin Valioliigassa, mutta ura Tottenhamissa jäi lyhyeksi.
Hän siirtyi vuonna 1999 kotimaansa Superliigan Baselin päävalmentajaksi. Grossin johdolla Basel on noussut 2000-luvulla Sveitsin eliittiin. Seura juhli hänen alaisuudessaan neljää mestaruutta vuosina 2002–2008. Kaudella 2001/02 hän johdatti joukkueensa Mestarien liigassa aina toiselle kierrokselle saakka. Vuonna 2008 hänet valittiin Axpo Super Leaguen vuoden valmentajaksi.
Hän sai potkut tehtävistään toukokuussa 2009 Baselin jäätyä FC Zürichin jälkeen toiseksi Sveitsin mestaruuskamppailussa. Joulukuussa 2009 Gross palasi valmennustehtäviin, kun Saksan Bundesliigassa putoamiskamppailuun vajonnut VfB Stuttgart teki hänen kanssaan vuoteen 2011 ulottuvan sopimuksen. Gross sai Stuttgartin pelin kulkemaan ja seura nousi lopulta putoamiskamppailusta kuudenneksi. Seura nähdään näin ollen Eurooppa-liigassa kaudella 2010/11.
Kausi 2010/11 lähti Stuttgartilta käyntiin yskähdellen ja joukkue voitti vain yhden kauden seitsemästä ensimmäisestä ottelusta. Stuttgart vajosi liigan jumboksi ja lokakuussa 2010 Gross sai potkut tehtävistään.
Toukokuussa 2011 uutisoitiin, että Gross siirtyy kesällä BSC Young Boysin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Grossin pesti Bernissä jäi yhteen kauteen, sillä kolmas sija liigassa ei seurajohtao tyydyttänyt ja hän sai potkut kauden jälkeen.
Kesällä 2014 Grossista tuli Saudi-Arabian valioliigassa pelaavan Al-Ahlin päävalmentaja. Gross luotsasi seuran kaudella 2015/16 Saudi-Arabian liigamestariksi 32 vuoden tauon jälkeen.
Pierre Richard
Pierre Richard, koko nimeltään Pierre Richard Maurice Charles Léopold Defays (s. 16. elokuuta 1934 Valenciennes, Nord, Ranska) on ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja elokuvatuottaja. Hänelle myönnettiin César-palkinto elämäntyöstä vuonna 2006.
Richard tunnetaan varsinkin komediarooleistaan, kuten nimiosista elokuvissa "Pitkä vaalea mustakenkäinen" (1972) ja "Pitkä vaalea punatukkainen" (1974). Hän on tehnyt työtä myös ohjaajana ja käsikirjoittajana.
Itsekin musikaalisen Richardin molemmat pojat, Olivier ja Christoph, ovat muusikoita.
Pierre Richard näytteli kaikissa ohjaamissaan elokuvissa.
Anny Duperey
Anny Duperey (s. 28. kesäkuuta 1947 Rouen) on ranskalainen näyttelijä ja useita teoksia julkaissut kirjailija. Hän on esiintynyt lukuisissa elokuvissa vuodesta 1967 lähtien. Vuonna 1977 hän sai parhaan naissivuosan César-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Pusu" ("Un éléphant ça trompe énormément"). Duperey kuuluu Kunnialegioonaan.
Kolkisiini
Kolkisiini (CHNO) on alkaloidi, jota saadaan syysmyrkkyliljasta. Kolkisiinia on käytetty niveltulehduksien ja familiaarisen välimeren kuumeen hoitoon. Kolkisiinia käytetään myös kasvien kromosomiston monistamiseen. Esim. kahden eri viljakasvin risteymä on yleensä steriili mutta kolkisiinikäsittelyllä siitä saadaan jälleen fertiili kahdentamalla sen kromosomisto.
Kolkisiini estää mitoosin kiinnittymällä tubuliiniin ja estämällä näin tumasukkulan syntymisen. Lisäksi aine estää neutrofiilien, siirtymistä ja fagosytoosin toimintaa ja vähentää kemotaktisen faktorin ja leukotrieeni B:n muodostumista.
Kolkisiini on hyvin myrkyllistä. Sen TD-arvo on lapsilla 2,4mg/kg, naisilla 3mg/kg ja miehillä 11mg/kg. Myrkytyksen oireet ilmenevät 2–5 tunnin kuluttua aineelle altistuksesta. Oireet muistuttavat arsenikkimyrkytyksen oireita: polttavaa tunnetta suussa ja kurkussa, ripulia, mahakipua, oksentamista ja munuaisten tuhoutumista. Kolkisiini voi aiheuttaa myös leukosyyttien määrän vähenemistä. Aine voi myös aiheuttaa mutaatioita nisäkkäiden sikiöissä.
Francis Veber
Francis Veber (s. 28. heinäkuuta 1937) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija. Hänen elokuviaan ovat "Hullujen häkki" (1978), "La chèvre" (1981), "Les compères" (1983), "Kolme karkuria" (1989), "Se parhaiten nauraa" (1998), "Kaappi" (2000) ja "Turpa kiinni!" (2003).
Veberin näytelmistä on suomeksi esitetty "L’Enlévement" nimellä "Naisenryöstäjät" (Suomen Kansallisteatteri, 1970) sekä "Le Dîner de cons" nimillä "Joka toiselle kuoppaa kaivaa" (Suomen Kansallisteatteri, 2000) ja "Se parhaiten nauraa...!" (Tampereen Komediateatteri, 2003).
Neuilly-sur-Seinessä syntynyt Veber on osittain armenialaista sukujuurta. Hän on voittanut Césarin ja ollut lisäksi muutamia kertoja ehdokkaana. Hän sai Oscar-ehdokkuuden käsikirjoitustyöstään "Hullujen häkissä". Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi Veberin omasta näytelmästään ohjaaman elokuvan "Se parhaiten nauraa" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Kansainvälinen ylioppilaidenpäivä
Kansainvälinen ylioppilaidenpäivä on vuosittain 17. marraskuuta Jan Opletalin hautajaisten jälkeisten mielenosoitusten muistoksi vietettävä vuosipäivä. Sen julisti vuonna 1941 International Students’ Council, joka sijaitsee Lontoossa.
Georges Lautner
Georges Lautner (24. tammikuuta 1926 Nizza – 22. marraskuuta 2013 Pariisi) oli ranskalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja, joka työsti uransa aikana kymmeniä elokuvia. Lisäksi hän voitti vuonna 1987 "7 d’or" -palkinnon parhaasta televisiomainoksesta.
Lautner syntyi Nizzassa näyttelijä Renée Saint-Cyrin poikana.
Yhdistyneiden kansakuntien päivä
Yhdistyneiden kansakuntien päivä on 24. lokakuuta vietettävä vuosipäivä, jota vietetään Yhdistyneiden kansakuntien (YK) perustamisen kunniaksi. Sanottuun päivään mennessä vuonna 1945 oli riittävän suuri määrä jäsenvaltioita vahvistanut YK:n perustamissopimuksen niin, että se tuli voimaan. Useissa maissa se on nykyisin myös liputuspäivä ja osa kansainvälistä YK-viikkoa, jota vietetään aina 20–26. lokakuuta, alkoi viikko 20. lokakuuta tai ei.
Suomalaisissa kalentereissa YK:n päivä on ollut merkittynä vuodesta 1968, ja vakiintuneeksi liputuspäiväksi vuodesta 1987 lähtien.
Vuodesta 2008 lähtien YK:n päivä on Suomessa samalla Suomen ekumeenisen neuvoston julistama "Rauhan, ihmisoikeuksien ja kansainvälisen vastuun rukouspäivä".
Renée Saint-Cyr
Renée Saint-Cyr (alkujaan "Marie-Louise Eugénie Vittore"; 16. marraskuuta 1904 – 11. heinäkuuta 2004) oli ranskalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi rooleistaan televisiossa ja lukuisissa elokuvissa, mutta esiintyi myös teatterissa.
Alun alkaen Saint-Cyr pyrki luomaan uran laulajana; hän jopa voitti marseillelaisen konservatorion ensimmäisen palkinnon.
Kuollessaan Saint-Cyriltä puuttui vain nelisen kuukautta sadan vuoden iästä. Hän oli elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja Georges Lautnerin äiti.
Jill Clayburgh
Jill Clayburgh (30. huhtikuuta 1944 – 5. marraskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muiden muassa elokuvista "Eronnut nainen" (1978) ja "Yritetään yhdessä, aloitetaan alusta" (1979). Hän näytteli muun muassa tv sarjassa "Dirty Sexy Money" Letitia Darlingia.
Clayburgh syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa ja opiskeli Sarah Lawrence Collegessa. Hän on varsin suosittu paitsi yleisön, myös kriitikoiden keskuudessa; hän sai muun muassa kaksi Oscar-ehdokkuutta.
Clayburgh meni vuonna 1979 naimisiin David Raben kanssa. Clayburgh kuoli leukemiaan sairastettuaan yli 20 vuotta.
Golden Baseball League
Golden Baseball League (GBL) on itsenäinen ammattilaisbaseballsarja, jossa pelaa kahdeksan joukkuetta Kanadan ja Yhdysvaltojen länsirannikolta. Vuonna 2004 perustettu liiga ei kuulu Pohjois-Amerikan ylä- eikä alasarjoihin, mikä tekee sarjasta itsenäisen, ja siten pelaajilla on mahdollisuus siirtyä sarjasta kummalle tahansa tasolle. Liigasta on siirtynyt MLB:hen yli 60 pelaajaa. GBL:n Pelaajien keskipalkka on baseballin alasarjojen tasoa.
Liiga on jaettu pohjoiseen ja eteläiseen divioonaan, joissa molemmissa pelaa neljä joukkuetta. Runkosarjan jälkeen molempien divisioonien parhaat joukkueet kohtaavat loppuottelusarjasta, jossa mestaruuden voittaa ensin kolme ottelua voittanut joukkue.
Cedric Smith
Cedric Smith (s. 1943, Bournemouth, Englanti) on englantilais-kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta "Tie Avonleaan". Sarjan aikana hänet palkittiin Gemini-palkinnolla vuonna 1993. Lisäksi Smith muistetaan animaatiosarjasta "X-Men" Professori X:n äänenä 1990-luvulla.
Smith syntyi Englannissa, mutta muutti jo 10-vuotiaana Kanadaan, jossa hän jätti high schoolin kesken pyrkiessään laulajaksi.
Outrage Games
Outrage Games (entinen "Outrage Entertainment") on yhdysvaltalainen pelitalo, joka muodostui Parallax Softwaren jakaantuessa kahtia. Outrage Gamesin pääkonttori sijaitsee Ann Arborissa, Michiganissa. Outrage Games on julkaissut kolme peliä, joista viimeisin on peruttu: Descent 3, Alter Echo, ja Rubu Tribes.
Kees Kist
Kees Kist (s. 7. elokuuta 1952 Steenwijk, Overijssel, Alankomaat) on entinen hollantilainen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kist edusti Hollantia maajoukkuetasolla yhteensä 21 kertaa vuosina 1975-1980 ja teki 4 maalia. Seurajoukkuetasolla Kist edusti Heerenveeniä (1970-72), AZ Alkmaaria (1972-82), voittaen Hollannin mestaruuden vuonna 1981, Paris Saint-Germainia (1982-83), FC Mulhousea (1982-84), AZ Alkmaaria (1984-86), ja palasi viimeiseksi kaudekseen Heerenveeniin. Hän teki 441 ottelussaan 259 maalia AZ:ssa, joista 212 oli pääsarjatasolla, mikä nostaa hänet kaikkien aikojen neljänneksi Eredivisien maalintekijätilastossa Willy van der Kuijlenin, Ruud Geelsin ja Johan Cruijffin jälkeen. Hänestä tuli vuonna 1979 ensimmäinen hollantilaisjalkapalloilija, joka voittaa Euroopan Kultaisen kengän, kun hän teki 34 maalia kaudella 1978-79 AZ:n paidassa.
Jussi Liski
Jussi Salomon Liski on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Hänen pääinstrumenttinsa ovat koskettimet, mutta hän soittaa myös bassoa. Liski on tuurannut Pekka Hedkrokia eräillä Lapinlahden Lintujen keikoilla ja hänestä tuli yhtyeen vakituinen kosketinsoittaja Hedkrokin siirryttyä tauolle keväällä 2008. Hän on säveltänyt musiikkia myös televisiosarjoihin, kuten "Team Ahmaan".
Liski on soittanut muun muassa Anneli Saariston ja Pekka Pohjolan kanssa. Hän on myös julkaissut vuonna 1993 soololevyn "Tauotonta tarinaa".
Liski on toiminut sovittajana joillekin artisteille, mutta on tehnyt myös kappaleita mm. Pekka Hartoselle, Lentävä Siemen -yhtyeelle, Taneli Mäkelälle ja Puhekuplalle.
Lauri Tarasti
Lauri Aarne Pekka Tarasti (s. 11. kesäkuuta 1941 Helsinki) on ollut ympäristöministeriön kansliapäällikkö 1983–1994 ja korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos 1994–2007. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti.
Tarasti aloitti opinnot Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuonna 1961. Hän toimi aktiivisesti Savolaisessa osakunnassa, muun muassa juristikerhon puheenjohtajana ja osakunnan sihteerinä 1962-1963. Tarasti oli myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen jäsen vuonna 1964.
Tarastia on ollut asiantuntijana ja selvitysmiehenä muun muassa vaaleihin liittyvissä asioissa ja urheilun doping-tapausten yhteydessä.. Hänen johdollaan selvitettiin Noppa-juttua, Lahden hiihdon MM-kisojen doping-skandaalia ja vuoden 2008 vaalirahoitusskandaalia. Skandaalin jälkeen Tarasti nimitettiin toukokuussa 2008 vaalirahoituksen uudistamista selvittävän toimikunnan puheenjohtajaksi. Vuonna 2010 hän sai ministerin arvonimen.
Tarasti on entinen kilpaurheilija. Hän on juossut pikaviestin suomenmestariksi 1965 ja sata metriä aikaan 10,8 sekuntia. Urheilu-uran aktiivikauden jälkeen hän toimi valmentajana. Lauri Tarasti toimi Helsingin vuoden 1983 yleisurheilun MM-kisojen järjestelyissä pääsihteerinä.
Tarastin isä oli sosiaaliministeriön kansliapäällikkö Aarne Tarasti (ent. Tapper). Hänen veljensä on professori Eero Tarasti. Hän on naimisissa kansainvälisten asioiden neuvoksen Gunilla Carlanderin kanssa.
DTM-kausi 2008
DTM-kausi 2008 (Deutsche Tourenwagen Masters -kausi 2008) oli uuden DTM-sarjan yhdeksäs kausi. Se alkoi 13. huhtikuuta ja päättyi 11 kilpailun jälkeen 26. lokakuuta. Edelliskauden mestari ruotsalainen Mattias Ekström ajoi numerolla yksi Audilla. Saksalainen Ralf Schumacher jatkoi entisten Formula 1 -kuljettajien edustamista sarjassa. Hän korvasi Mika Häkkisen Mercedes-Benzillä.
Sarjan mestaruuden voitti saksalainen Audi-kuljettaja Timo Scheider. Hän saavutti kolme voittoa ja jäi vain kerran pistesijojen ulkopuolelle. Toiseksi sijoittui neljän pisteen erolla brittiläinen Paul Di Resta.
Kausi jäi Bernd Schneiderin uran viimeiseksi, kun hän päätti pitkän kilpa-autoilijan uransa tähän kauteen 44-vuotiaana.
Viivytystaistelu
Viivytystaistelu on sotilaallinen operaatio jossa joukko perääntyy hidastaen ja kuluttaen hyökkäävää vihollista. Viivytystaistelua käydään usein pataljoonatasoisissa tai suuremmissa yksiköissä jolloin puolustuksen porrastaminen on mahdollista useiden komppanioiden muodostaessa puolustuksen syvyyden. Sotajoukkojen pakenemista tai perääntymistä ei tule sekoittaa viivytystaisteluun.
Esimerkiksi kolmella taistelevalla komppanialla viivytystaistelu voitaisiin suorittaa seuraavasti: Vihollisen hyökkäyksen alkuvaiheessa 1. komppania on asemissa, 2. valmistamassa asemia 1. takana ja 3. komppania levossa. Vihollisen hyökkäyksen alkaessa 1. komppania taistelee vihollista vastaan kunnes saa käskyn perääntyä 2. komppanian asemien läpi. Tällöin torjuntavastuu siirtyy 2. komppanialle ja 3. komppania ryhmittyy valmistamaan asemia 1. komppanian siirtyessä lepoon. Taistelua jatketaan kunnes vihollisen eteneminen on saatu pysäytettyä tai saadaan käsky siirtyä toisiin tehtäviin.
Viivytystaisteluun voi liittyä myös vihollista hidastava pioneeritoiminta, reservissä olevien joukkojen yllättävä vastahyökkäys ja tahallaan vihollisen linjojen taakse jättäytyvien joukkojen sissitoiminta.
Suomen sotahistoriassa kuuluisimmat viivytystaistelut käytiin sekä talvi- että jatkosodan perääntymisvaiheessa Karjalassa, eritoten Karjalan kannaksella.
Håkan Mörne
Arvid Håkan Mörne (5. joulukuuta 1900 Helsinki – 24. joulukuuta 1961 Maarianhamina) oli suomenruotsalainen matkakirjailija.
Mörnen isä oli kirjailija Arvid Mörne ja äiti näyttelijä Signe Antoinette Hagelstam. Håkan Mörnen sisaria olivat kirjailija Barbro Mörne ja toimittaja Gudrun Mörne. Perhe asui aluksi Espoossa jossa Arvid Mörne toimi Finnsin kansankorkeakoulun johtajana ja vuonna 1911 he muuttivat Kauniaisiin Arvid Mörnen rakennuttamaan Villa Granmoraan.
Håkan Mörne pääsi ylioppilaaksi 1921 ja hän opiskeli sitten kemiaa Helsingin yliopistossa ja Braunschweigissa Saksassa vuosina 1922–1924. Mörne oli Allas Krönika-lehden toimittajana vuoden verran 1926–1927. Parhaiten hän viihtyi kuitenkin merillä ja hänen kirjallinen tuotantonsa käsittääkin etupäässä matkakuvauksia ja reportaaseja.
Vuodesta 1945 lähtien Håkan Mörne toimi hedelmänviljelijänä Ahvenanmaalla.
Mentalwear
Mentalwear oli suomalainen vaatemerkki, joka myi kantaa ottavia T-paitoja ja muita tuotteita Suomessa. Yritys oli toiminnassa vuosina 1998-2012.
Mentalwear Oy:n toimitusjohtaja Satu Viskari suunnitteli vuonna 1998 mielenterveyskuntoutujille T-paidat: "I hear voices", "Psycho-killer", "Medical treatment keeps me going", "Hampaassani on radiolähetin" sekä "Young, free and schizophrenic". "Psycho-killer" palkittiin samana vuonna Like-uutisten vuoden sloganina. Paitojen tuotto ohjautui mielenterveystyöhön, ja Viskarin suunnittelemat paidat siirtyivät Mielenterveyden keskusliitto ry:n käyttöön.
Yritys osallistui erilaisiin kampanjoihin ja hyväntekeväisyyteen. Vuosina 2004-2005 Mentalwear suunnitteli T-paitamalliston Subtv:n "Subtv tekee hyvää" -kampanjaan. Kampanjalla kerättiin varoja Suomen Mielenterveysseuralle, ja rahaa lahjoitettiin mielenterveystyöhön yhteensä yli 40 000 euroa. Kampanjan malleina olivat Minna Haapkylä, Veeti Kallio, Janina Frostell, Mariko, Saimi Nousiainen, Hanna Ek ja Samuli Edelmann.
Muita avustuksen kohteita olivat muun muassa Lahden klubitalo, Alzheimer keskusliitto ry, Naisten turvakoti, Aids-tukikeskus, Tyttöjen talo ja Omaiset mielenterveystyön tukena ry.
Lenore Zann
Lenore Zann (s. 22. marraskuuta 1959 Sydney) on australialais-kanadalainen näyttelijä, joka muistetaan pääroolista elokuvassa Def-Con 4 ja Roguen ääniroolista animaatiosarjassa X-Men.
Zann syntyi Sydneyssä, Australiassa, josta hän muutti vanhempiensa kanssa Kanadaan ollessaan 8-vuotias. Perhe asui aluksi Reginassa, Saskatchewanissa ennen muuttoaan Truroon, Nova Scotiaan, jossa Zann kävi high schoolin.
Hänen isoisoisänsä Zanninovich syntyi Jugoslaviassa, jostä hän muutti Australiaan.