hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Viihdelehti Stara
Viihdelehti Stara on suomalainen monimediallinen viihdealan julkaisu, joka aloitti toimintansa vuoden 2003 lopussa. Julkaisussa käsitellään pop- ja rock-musiikkia, elokuvia ja pelejä. Lisäksi julkaisussa on suomalaisten ja ulkomaisten tähtien haastatteluja. Parissa vuodessa julkaisun verkkoversio Stara.fi kasvoi yhdeksi Suomen luetuimmista viihdemedioista verkossa, ja viikoittainen lukijamäärä ylitti 100 000 rajan helmikuussa 2008. Vuodesta 2006 alkaen Stara on ollut myös aikakauslehti. Kuukausittain Stara tavoittaa yhteensä 450 000 lukijaa, joista verkossa noin 350 000.
Staran tunnettuja tuotteita ovat myös Mister Pop ja Miss Pop -äänestykset, jotka järjestetään joka vuosi. Julkaisun päätoimittaja on nykyisin Jocka Träskbäck ja sitä kustantaa Stara Media Oy. Julkaisun toimitus koostuu 23 freelancertoimittajasta.
Vuoden 2003 toukokuussa lanseerattiin myös "Stara"-aikakauslehti, jonka levikki oli aluksi 15 000 kappaletta. Lehdestä tuli vuoden 2008 keväällä myös S-iltaravintoloiden asiakaslehti ja levikki kasvoi samalla 30 000 kappaleeseen, joten Stara on yksi maan suurimmista viihdealan aikakauslehdistä. Lehden voi tilata liittymällä S-iltaravintoloiden kanta-asiakkaaksi. Se ei ole irtonumeromyynnissä.
Vuonna 2014 Stara Media Oy osti osuuden BlogBook Finland Oy:n osakekannasta, ja Stara aloitti yhteistyön blogisivusto Blogbookin kanssa. Blogbookin blogikirjoituksia aletaan julkaista myös Stara-kaupunkilehdessä.
Vuonna 2007 esitettiin myös ensimmäiset Stara-nimiset televisio-ohjelmat Pirkanmaan Kaupunkitelevisiossa ja sittemmin ohjelmaa ryhdyttiin esittämään maanlaajuisesti myös Diggari-kaapelitelevisiokanavalla, jonka peittoalueella oli 700 000 kotitaloutta.
Stara aloitti ensimmäisenä Suomessa kaupalliset podcast -lähetykset elokuussa 2005. Ensimmäisen mainoskatkollisen podcastin Stara julkaisi 7. lokakuuta 2005. Silloin kansainvälinen musiikkikanava Music Television mainosti historiansa ensimmäisen kerran podcastissä. Julkaisu alkoi tuottaa ensimmäisenä Suomessa kaupallisia videopodcasteja 9.5.2007. Ensimmäiset jaksot käsittelivät Helsingin Euroviisuja. Maaliskuussa 2008 Starasta tuli ensimmäinen suomalainen media, jonka videot otettiin mukaan Nokia Video Center -ohjelmiston Euroopan katalogiin ja sitä kautta matkapuhelimiin. Kesällä 2008 julkaistiin Suomen ensimmäinen mainoskatkollinen videopodcast, kun mainostajana oli Hartwall Jaffa.
Isolokki
Isolokki "(Larus hyperboreus)" on arktisten merialueiden isokokoinen lokki.
Isolokki on hiukan isompi ja varsinkin vankkarakenteisempi kuin harmaalokki. Aikuisen höyhenpuku on pääosin valkoinen, sen siivet ovat päältä vaaleanharmaat, nokka on keltainen ja siinä on punainen kärkitäplä. Nuori lintu on vaaleanruskean kirjava ja sen nokka punertava, mustakärkinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Linnun pituus on 62-68 cm, siipien kärkiväli 150–165 cm ja paino 1,0–2,7 kg. Ääni muistuttaa harmaalokin pilkallista nauravaa kiljahtelua.
Isolokki pesii arktisilla alueilla sekä Aasiassa, Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Euroopassa se pesii Islannissa, Huippuvuorilla, Novaja Zemljalla, Kaninin niemimaalla ja muilla arktisilla saarilla. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan 200 000–2 000 000yksilöä. Se talvehtii Pohjois-Atlantilla ja Tyynenmeren pohjoisosissa. Suomessa lajia tavataan merialueilla säännöllisesti lähinnä talvisin.
Pesimäaiakana isolokit elävät rannikoiden ja järvien saarilla ja riutoilla, paikoin myös tundralla. Lisääntymisajan ulkopuolella ne kiertelevät rannikoita, vieraillen satamissa ja kaatopaikoilla, harvemmin sisämaassa.
Isolokki on yksiavioinen ja pesii sekä yhdyskunnittain että yksittäispareina. Se rakentaa pesänsä kalliolle tai maahan, joskus jäälle tai lumeen. Naaras munii tavallisesti kolme munaa, joita molemmat puolisot hautovat yhteensä neljä viikkoa. Emot hoitavat yhdessä myös poikasia, jotka ovat lentokykyisiä kuuden tai seitsemän viikon ikäisinä.
Isolokit ovat kaikkiruokaisia. Pääravintona on kala mutta sille kelpaavat niin jätteet, raadot, nilviäiset kuin linnunmunat ja -poikaset.
Kaitanokkalokki
Kaitanokkalokki ("Larus genei") on keskikokoinen, Suomessa hyvin harvinainen lokki.
Kaitanokkalokki on vähän naurulokkia isompi ja kapeanokkaisempi. Sen pituus on 42–44 cm, siipien kärkiväli 100–110 cm ja paino noin 250–350 g. Sen höyhenpeite on valkoinen, rinta on kesäasussa punertava. Nuorten yksilöiden pyrstöpuolessa on tumma raita ja siivissä tummat läikät. Jalat, nokka ja silmärengas ovat tummanpunaiset. Pää ja kaula ovat pitkänmuotoiset.
Kaitanokkalokki pesii Euroopassa pieninä paikallisina esiintyminä Espanjassa, eteläisessä Ranskassa, Sardiniassa, Adrianmeren pohjukassa, Mustanmerenn pohjoisrannikolla ja Kaukasiassa. Muualla se pesii Turkin keskiosissa, Niilin suistossa, Persianlahden rannikolla, Mauritaniassa ja muutamin paikoin Keski-Aasiassa. Sen eslinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 300 000–410 000 yksilöä. Laji on paikkalintu esiintymisalueen eteläosissa ja muuttolintu alueen pohjoisosissa, ja se talvehtii pääasiassa Välimeren maissa, Arabian niemimaan rannikoilla ja Intiassa. Suomessa laji on tavattu Porin Yyterissä 1993.
Laji pesii yhdyskunnittain matalilla, laakeilla rannoilla merellä, järvillä ja joilla. Se suosii tiirayhdyskuntia. Pesimäajan ulkopuolella se vaeltelee rannikoilla, paikoin satamissa ja sisämaan vesistöissä, sekä usein kaukana avomerellä.
Kaitanokkalokki munii tavallisesti kaksi tai kolme munaa maassa olevaan pesään. Haudonta kestää noin 22 päivää ja molemmat emot osallistuvat haudontaan, samoin kuin poikasten hoitoon. Laji pesii vain kerran kesässä.
Saalistaa kaloja ja pieniä selkärangattomia veden pinnasta ja rantavedestä. Ruokailee tavallisesti suurina parvina.
A Kind of Magic
A Kind of Magic on brittiläisen Queen-yhtyeen 2. kesäkuuta 1986 julkaisema albumi. Se oli yhtyeen kahdestoista studioalbumi. Albumin kappaleista kuusi esiintyy Russell Mulcahyn elokuvassa "Highlander – kuolematon" . Kappale "One Vision" esiintyy elokuvassa "Iron Eagle" .
Vuonna 1986 kaikki siihenastiset Queenin albumit julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä, mukaan lukien "A Kind Of Magic". Aiemmin levyt oli julkaistu ainoastaan vinyylilevyinä ja c-kasetteina.
"One Year of Love" -single on kokoonpanoltaan poikkeava. Laulun kirjoittanut John Deacon soittaa siinä Yamaha DX-7-syntikkaa, lisäksi kappaleessa kuullaan Lynton Naifin johtamaa jousiorkesteria sekä Steve Gregoryn saksofoni. Kitaristi Brian Mayta kappaleella ei ole lainkaan. Albumi myi triplaplatinaa Britanniassa sekä kultaa USA:ssa.
Alkuperäinen CD-julkaisu sisältää lisäksi kolme uudelleensovitettua kappaletta bonusraitoina:
Vuonna 1991 julkaistu Hollywood Recordsin remasteroitu CD-versio sisältää lisäksi kappaleet:
Vierailevina artisteina
Albumi julkaistiin vuonna 1986 vinyylilevynä, c-kasettina ja CD-levynä Englannissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1991 Hollywood Records julkaisi albumin uudelleen CD-levynä Yhdysvalloissa. Vuonna 2001 albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä Japanissa ja uudelleen 2004 Japanissa ja Euroopassa.
Satunnaisvaihtelu
Satunnaisvaihtelulla tarkoitetaan jonkin mitattavissa olevan ilmiön täysin ennustamatonta vaihtelua, joka esiintyy mitattaessa samaa asiaa useamman kerran peräkkäin. Riittävän tarkan arvon saamiseksi mittaus on toistettava riittävän monta kertaa.
Tilastojen perusteella voidaan laskea esimerkiksi Jyväskylän pitkän ajan keskilämpötila tammikuussa. Tämä keskiarvo on hyvä ennustus tulevan tammikuun lämpötilasta, mikäli mitään ylimääräistä tietoa (kuten joulukuun 31. päivän lämpötila) ei ole saatavilla. Myöhemmin mitattavan todellisen keskilämpötilan ja tehdyn ennusteen erotusta voidaan pitää satunnaisvaihteluna.
Muodollisemmin voidaan esittää, että aikasarjan t tekijät ovat:
formula_1
jossa e on satunnaisvaihtelu tai virhetermi, ja se noudattaa esimerkiksi normaalijakaumaa, jonka odotusarvo on nolla. Termit x ovat selittäviä tekijöitä ja aikasarjan arvo voi myös riippua sen aikaisemmista arvoista.
Alfred Tennyson
Alfred Tennyson, Lordi Tennyson (6. elokuuta 1809 Somersby, Lincolnshire, Englanti – 6. lokakuuta 1892 Aldsworth, Surrey, Englanti) oli eräs aikansa suosituimmista englantilaisista runoilijoista.
Suuri osa Tennysonin tuotannosta käsitteli klassisia tai mytologisia aiheita. "Idylls of the King" (n. 1859) käsittelee kuningas Arthurin tarua. Myöhemmin hän siirtyi näytelmäkirjallisuuteen, mutta hänen näytelmänsä eivät saavuttaneet suosiota edes omana aikanaan.
Tennyson syntyi Lincolnshiressä rehtorin poikana. Isä kärsi mielenterveysongelmista ja joi rankasti. Tennyson ja kaksi tämän vanhempaa veljeä kirjoittivat runoutta teini-iässä, ja heidän yhteiskokoelmansa julkaistiin Alfredin ollessa 17-vuotias.
Tennyson kirjoittautui Cambridgen Trinity Collegeen 1828 ja julkaisi ensimmäisen oman kokoelmansa, "Poems Chiefly Lyricalin", vuonna 1830. Vaikka jotkut kriitikot pitivät Tennysonin tyyliä ylisentimentaalisena, hänen runoistaan tuli pian suosittuja ja Tennyson sai kiitosta tunnetuilta runoilijoilta, kuten Samuel Taylor Coleridgelta.
Vuonna 1831 Tennysonin isä kuoli ja hän joutui jättämään opiskelut. Hän palasi Lincolnshireen huolehtimaan äidistään. Vuonna 1833 Tennyson julkaisi toisen runokokoelmansa, joka sisälsi hänen tunnetuimman runonsa "The Lady of Shalott". Kokoelma sai kielteiset arvostelut, eikä Tennyson julkaissut kymmeneen vuoteen, vaikka jatkoikin koko ajan kirjoittamista.
Tennyson ja perhe muuttivat Essexiin ja vuonna 1842 Tennyson julkaisi kaksiosaisen kokoelman "Poems", joista ensimmäinen osa sisälsi jo julkaistuja runoja ja jälkimmäinen enimmäkseen uusia. Ne olivat menestyksekkäitä, kuten myös vuonna 1847 ilmestynyt "Princess". Vuonna 1850 Tennyson saavutti uransa huipun: hänelle myönnettiin "Poet Laureaten" eli hovirunoilijan arvo, jossa hän seurasi William Wordsworthia. Samana vuonna hän meni naimisiin Emily Sellwoodin kanssa. Runojen myynnistä tuli nyt hiumattavat tulot, ajoittain yli 10 000 puntaa vuodessa, ja Tennyson saattoi ostaa talon maaseudulta ja jatkaa kirjoittamista sen rauhassa.
Virallisessa asemassaan Tennyson sepitti isänmaallis-romanttisia teoksia, kuten "Ode on the Death of the Duke of Wellington" (1852) ja "Kevyen prikaatin hyökkäys" (1855), joka kertoo Krimin sodan aikaisesta epäonnistuneesta hyökkäyksestä:
Heidän on pakko kuolla: 
tykkejä tääll’ on ja tuolla, 
patteri joka puolla 
  ampuu ja lataa.
Sauhuun ja pauhinaan 
peittyissä järkkyvän maan,
rohkeina kuoleman kitaan, 
hornan kattilaan 
  ratsasti kuus sataa. 
  (suom. Yrjö Jylhä)
Kuningatar Viktoria myönsi Tennysonille paronin arvon vuonna 1884. Hän oli ensimmäinen aateloitu englantilainen kirjailija.
Kveekarit
Kveekarit on Englannissa 1600-luvulla perustettu protestanttinen liike. Sen jäsenet kutsuvat itseään ”totuuden ystäviksi”. Kveekareihin kuuluu maailmassa noin 350 000 jäsentä, Ison-Britannian lisäksi muun muassa Yhdysvalloissa, Keniassa ja Boliviassa. George Foxia pidetään kveekariliikkeen perustajana. Kveekarit ovat perustaneet useita tunnettuja ja suuria yrityksiä Isossa-Britanniassa. Kveekarien uskonnollisuuden ohjaamaa yritystoimintaa kutsutaan kveekarikapitalismiksi.
Kveekarien mukaan jokainen voi kokea Jumalan läsnäolon ilman välikäsiä (esimerkiksi palkattuja pappeja) tai uskonnollisia sakramentteja. Niinpä kveekareilla ei ole pappeja eikä varsinaisia jumalanpalveluksia, vaan muita säännöllisiä seurakunnan kokouksia.
Kveekarien uskon kulmakiviä ovat:
Suomessa toimii Ystävien Uskonnollinen Seura Kveekarit ry, jonka varsinaisten jäsenten määrä on 25 (2007). Seura pääsi Yhdistysrekisteriin 21. huhtikuuta 1992. Sitä ei ole rekisteröity uskonnolliseksi yhdyskunnaksi.
Kveekarit saivat vuonna 1947 Nobelin rauhanpalkinnon avustustyöstään toisen maailmansodan päätyttyä. Kveekarit osallistuivat Suomen Lapin jälleenrakentamiseen.
Kanadalaisilla Kveekareilla oli suuri merkitys Petsamon evakkojen asuttamiseen tarkoitetun Varejoen kylän perustamisessa Tervolassa.
Norman Morrison oli yhdysvaltalainen kveekari, joka teki polttoitsemurhan protestiksi Vietnamin sotaa vastaan.
Alkio (joukko-oppi)
Alkio (myös elementti tai jäsen) on joukko-opissa joukon sisältämä objekti.
Joukossa "A" = {1, 2, 3, 4} on neljä alkiota: 1, 2, 3 ja 4. Näiden muodostamat ryhmät, esimerkiksi {1, 2} ja {3}, ovat "A":n osajoukkoja.
Joukon alkiot voivat olla mitä tahansa olioita. Esimerkiksi joukossa "C" = {Kasper, Jesper, Joonatan} on kolme alkiota: Kasper, Jesper ja Joonatan. Joukon alkiot voivat olla myös joukkoja. Esimerkiksi joukon "B" = {1, 2, {3, 4} } alkiot eivät ole 1, 2, 3 ja 4, vaan joukossa on kolme alkiota: luvut 1 ja 2 sekä joukko {3, 4}.
Relaatiota "kuuluu joukkoon" merkitään merkillä ∈. Esimerkiksi "x" ∈ A tarkoittaa, että "x" on joukon "A" alkio. Voidaan myös sanoa, että ""x" on joukossa "A"" tai ""A" sisältää "x":n". Jos "x" ei kuulu joukkoon "A", se merkitään "x" ∉ "A".
Tyhjä joukko on joukko, jossa ei ole yhtään alkiota. Tyhjää joukkoa merkitään formula_1:lla tai formula_2:lla.
Joukon alkioiden lukumäärää kutsutaan mahtavuudeksi. Esimerkiksi edellä määritellyn joukon "A" mahtavuus on 4, joukkojen "B" ja "C" taas 3. Joukon mahtavuus voi olla myös ääretön. Tällainen joukko on esimerkiksi luonnollisten lukujen joukko.
Yllä olevien joukkojen mukaisesti:
Daniel Defoe
Daniel Defoe (noin 1660 – 24. huhtikuuta 1731) oli englantilainen kirjailija, journalisti ja kansankiihottaja, joka muistetaan parhaiten vuonna 1719 julkaistusta romaanistaan "Robinson Crusoe". Defoeta on pidetty eräänä varhaisimmista englanninkielisistä romaanikirjailijoista.
Defoe syntyi Daniel Foe -nimisenä Lontoossa vuoden 1660 tienoilla – tarkka paikka ja päivämäärä ovat epävarmoja. Hänen isänsä James Foe oli kauppias. Myöhemmin Daniel lisäsi nimeensä De-etuliitteen ja väitti polveutunsa De Beau Faux’n suvusta. Hänen vanhempansa olivat presbyteerejä ja hän kävi presbyteerien tunnustuksellista koulua. Jätettyään koulun Defoe alkoi kauppiaaksi. Kohtalaisesta menestyksestä huolimatta hän ajautui velkoihin ja hänet pidätettiin maksamattomien velkojen takia vuonna 1692. Vapauduttuaan hän matkusteli Euroopassa ja Skotlannissa ja mahdollisesti toi viiniä Cádizissa, Portosta ja Lissabonista. Vuoteen 1695 mennessä hän oli palannut Englantiin ja käytti nimeä Defoe. Vuonna 1696 hän perusti tiiliskivitehtaan Essexiin Tilburyn kaupunkiin.
Defoen pamflettikirjoitukset ja poliittinen toiminta (etenkin korkeakirkollisia Toryja vastaan suunnattu kiistakirjoitus) johtivat hänen pidättämiseensä ja häpeäpuuhun laittamiseensa 31. heinäkuuta 1701. Kolme päivää jalkapuutuomion jälkeen Defoe lähetettiin Newgaten vankilaan. Robert Harley, Oxfordin ja Mortimerin jaarli, järjesti Defoen vapaaksi tiedusteluagenttina toimimista vastaan.
Pian vankilasta vapautumisen jälkeen Defoe koki Lontoossa vuoden 1703 suuren myrskyn, ehkä historian ainoan Britteinsaarille täydellä voimalla iskeneen hurrikaanin. Hän kirjoitti kirjan "Myrsky", joka oli kokoelma myrskyn silminnäkijöiden kertomuksia.
Lupauksensa mukaisesti Defoe alkoi laatia muun muassa kausittaista raporttia ranskalaisten mielialoista Harleyn ministeriölle. Tätä jatkui vuodesta 1704 vuoteen 1713.
Defoen kuuluisin romaani, "Robinson Crusoe", julkaisiin vuonna 1719. Se oli samalla jo liki 60-vuotiaan Defoen ensimmäinen romaani. Siitä tuli menestys jo omana aikanaan, ja sitä on kutsuttu maailman ensimmäiseksi bestselleriksi. Maailman kuuluisimpiin romaaneihin kuuluva kirja kertoo autiolle saarelle yksinään haaksirikkoutuneen miehen vaiheista. Defoe on saattanut perustaa romaaninsa skotlantilaisen merenkulkijan Alexander Selkirkin tositapaukseen. Defoen seuraava romaani "Kapteeni Singleton" ilmestyi 1720 ja "Moll Flanders" 1722.
Skeleton
Skeleton eli mahakelkkailu on kelkkailua, jossa kelkan kyydissä on yksi ihminen mahallaan, pää menosuuntaa kohti. Suorituspaikkana on erityisesti kelkkailua varten valmistettu keinorata eli -ränni.
Tiettävästi ensimmäistä kertaa varsinaisissa kelkkailukilpailuissa, skeletonkelkkailulle ominaisesti pää menosuuntaa kohti vatsallaan, laski herra McCormich Sveitsissä St. Moritzin jyrkällä Cresta Run -nimisellä jääradalla St. Moritzista alas Celerinaan vuonna 1887 ja voitti ykköspalkinnon, pullon samppanjaa. Tuolloin paljastui, että se oli nopein laskutapa, ja jo 1890 kaikki "Grand National" -kelkkakilpailun osanottajat laskivat pää edellä. Nimi "skeleton" (=luuranko) on peräisin vuodelta 1892, jolloin esiteltiin uusi, monien mielestä luurankoa muistuttava kelkka.
Vuonna 1926 kansainvälinen kelkkailuliitto FIBT otti skeletonin lajivalikoimaansa, ja Cresta Runilla järjestetty skeletonkilpailu olikin mukana jo vuoden 1928 St. Moritzin talviolympialaisten virallisessa ohjelmassa. Toisen kerran skeleton oli mukana olympiakisojen ohjelmassa, kun kilpailut järjestettiin toistamiseen St. Moritzissa vuonna 1948.
Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin St. Moritzissa vuonna 1982, ja naiset ovat kilpailleet virallisesti vuodesta 1996 lähtien. Vuonna 2002 Salt Lake Cityssä skeleton palautettiin yli 50 vuoden tauon jälkeen jälleen olympialaisten viralliseen kisaohjelmaan. Nyt myös naisilla oli sarjansa.
Nykyään Cresta Runin rata on yksityisomistuksessa, ja siellä järjestetään kelkkailutapahtumia hienostopiireille, mutta naisilla ei ole kelkkaradalle asiaa.
Skeleton on erittäin huimapäinen laji, eikä se näin sovellu kaikkien harrastettavaksi. Parhaimmillaan nopeudet saattavat nousta yli 120 kilometriin tunnissa (Vancouverin olympiakourussa 140 km/h). Olympiakisoissa voittajan ratkaisee neljän laskun yhteisaika.
Lähtö tapahtuu siten, että kilpailija ensiksi kiihdyttää kumarassa juoksemalla työntäen edessään kelkkaa, ja tietyssä vaiheessa hyppää käsiensä varassa mahalleen kelkan päälle makaamaan.
Pää on selvästi kelkan etupuolella, ja kiinni pidetään kelkan takaosassa olevista kahvoista kädet tiukasti reisissä kiinni. Kelkassa ei ole jarruja eikä minkäänlaisia ohjausvälineitä, vaan ohjaaminen tapahtuu kehon painopistettä säätelemällä ja kevyillä kengänkärjen kosketuksilla jään pintaan. Yleensä kelkkailijan leuka on vain muutaman senttimetrin korkeudella jään pinnasta.
Kelkka itsessään on lähes suorakulmion muotoinen. Etu- ja takaosassa on pienet puskurit, jotka vaimentavat kolhuja rännin seinämiin. Kelkan pituus on 80–120 cm ja korkeus 8–20 cm. Sen pohjassa on kaksi teräksistä jalasta. Miesten kelkka saa painaa korkeintaan 43 kg ja naisten kelkka 35 kg.
Kilpailijan pakollisia varusteita ovat kyynärsuojat ja kypärä. Kypärässä on usein kasvot täysin peittävä visiiri sekä leukasuojus. Käsineet on yleensä valmistettu paksusta materiaalista, tavallisimmin nahasta, joka suojaa iskuilta. Kelkkailijan puku on elastisesta materiaalista valmistettu aerodynaaminen, ihonmyötäinen haalari. Synteettisestä materiaalista valmistettujen kenkien pohjissa saa olla enintään kahdeksan piikkiä, joiden sallittu pituus on seitsemän ja paksuus kaksi millimetriä.
Alkio
Alkio eli embryo on aitotumainen eliö kehityksensä varhaisimmassa vaiheessa. Alkioita tutkivaa tieteenalaa kutsutaan embryologiaksi.
Sukupuolisesti lisääntyvien organismien hedelmöittynyttä munasolua kutsutaan tsygootiksi. Tsygootilla on puolet kummankin vanhemman geneettisestä perimästä eli DNA:sta. Kasveilla, eläimillä ja joillakin protisteilla tsygootti alkaa jakaantua mitoosin avulla, ja siitä tulee monisoluinen organismi. Termi alkio viittaa tämän kehityksen alkuvaiheisiin sen jälkeen, kun tsygootti on jakautunut ainakin kerran.Embryologian kehittäjiin kuulunut Karl Ernst von Baer muotoili alkionkehitykseen liittyvät ns. Baerin lait. Niihin kuuluu muun muassa havainto siitä, että alkiolle kehittyvät yleisemmät rakenteet ennen yksityiskohtaisempia (esimerkiksi kädet ennen sormia). Hän havaitsi myös, että kehittyneiden eläinlajien alkiot muistuttavat huomattavasti toisiaan, vaikka aikuisilla eläimillä yhtäläisyydet eivät olisikaan niin selvät.
Alkion juridinen määritelmä poikkeaa biologisesta. Se, missä vaiheessa alkio lakkaa olemasta joukko soluja ja muuttuu yksilölliseksi ihmiseksi, on vaikea eettinen ongelma muun muassa abortin kannalta.
Hullut Päivät
Hullut Päivät () on Stockmann-tavarataloketjun jokakeväinen ja -syksyinen myyntitapahtuma, joka kestää viisi päivää, keskiviikosta sunnuntaihin. Ensimmäiset Hullut Päivät pidettiin 2.−5. huhtikuuta 1986.
Kyseessä ei ole varsinainen alennusmyynti, sillä myyntitapahtuman aikana myydään sitä varten hankittuja tuotteita Stockmannin normaaliin hintatasoon verrattuna edulliseen hintaan. Hulluja Päiviä vietetään myös Stockmannin verkkokaupassa sekä useissa tavaratalon vuokralaisten liikkeissä, kuten Akateemisessa Kirjakaupassa, Powerissa, Musti ja Mirrissä ja Hugo Bossilla.
__notoc__
Hullut Päivät järjestettiin alun perin kerran vuodessa, sittemmin kahdesti vuodessa huhti- ja lokakuussa. Vuoteen 2009 asti tapahtuma oli nelipäiväinen keskiviikosta lauantaihin, mutta joulukuussa 2009 voimaan astuneen sunnuntaikaupan vapauttaneen kauppojen aukioloajan lakimuutoksen myötä tapahtuma laajeni viisipäiväiseksi. Hulluja Päiviä vietetään Suomen lisäksi Venäjän, Viron ja Latvian Stockmann-tavarataloissa.
Hulluja Päiviä on joka vuosi ennen tapahtumaa ja sen aikana mainostettu laajalti tiedotusvälineissä. Mainoksissa on käytetty ilmaisun "Hullut Päivät – Galna Dagar" ohella haamuja erilaisissa muodoissa. Mainoksissa on käytetty keltaista, mustaa ja valkoista väriä.
Maskun Kalustetalo käytti usean vuoden aikana esimerkiksi lehti-ilmoituksissa muotoja "Hullut ALE Päivät" ja "6 Hulvattoman Hullua Päivää". Stockmann nosti hyvän liiketavan vastaisuutta koskevan kanteen markkinaoikeudessa, mutta kanne hylättiin. Helsingin käräjäoikeus kuitenkin hyväksyi Stockmannin kanteen tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskien ja kielsi Maskua käyttämästä termejä markkinoinnissaan.
Vihreiden puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtaja Miikka Keränen on vaatinut Stockmannia vaihtamaan alennusmyynnin nimen, koska se hänen mukaansa vähättelee mielenterveysongelmia ja leimaa ongelmien kanssa eläviä.
Laskuvarjourheilu
Laskuvarjourheilu on laskuvarjoilla suoritettavaa hyppimistä ja liitämistä kilpaurheilumuotona. Nykyisiä kilpailumuotoja ovat pääasiassa tarkkuus-, taito- ja muodostelmahypyt. Hyppykorkeudet vaihtelevat tarkkuushyppyjen 850–1 000 metristä muodostelmahyppyjen 2 500–4 000 metriin. Laskuvarjourheilussa käytetään nykyisin siiven muotoista varjoa, jolla on hyvät liito-ominaisuudet. Se poikkeaa esimerkiksi laskuvarjojoukkojen pallovarjoista.
Laskuvarjourheilu kuuluu ilmailu-urheilun piiriin, jonka seuratoimintaa Suomessa johtaa Suomen Ilmailuliitto.
Taito- ja tarkkuuskilpailuissa kisataan myös yleismestaruudesta, joka on näiden kahden lajin yhdistetty tulos.
Pendelöinti
Pendelöinti (ruotsin sanasta "pendla" ’liikkua edestakaisin, heilua’, alun perin latinan sanasta "pendulum", heiluri) tarkoittaa nykykielessä asuinpaikkakunnan ja työssäkäyntipaikkakunnan välistä työmatkaliikennettä. Työmatkaliikenteen osuus muusta liikenteestä on heilurimaista töiden alkamis- ja päättymisajankohtana, ja aiheuttaa selvän piikin liikenteessä olevien henkilöiden määrässä.
Pendelöinnin aiheuttama heiluriliike on parhaiten todettavissa Helsingin lähiliikenteessä, jossa aamuisin suuri määrä ihmisiä saapuu Helsinkiin junilla, henkilöautoilla ja linja-autoilla. Samat ihmiset palaavat takaisin iltapäivällä.
Ruotsin kielen sana "ett pendeltåg" eli kirjaimellisesti "heilurijuna" (paikallisjuna tai lähijuna) kuvaa junayksikköä, joka liikkuu tietyllä reitillä edestakaisin joko jatkuvasti tai vain tiettyinä vuorokaudenaikoina.
Pitkät työmatkat ennustavat sosiaalista eristymistä, joka tekee ihmiset onnettomiksi. Erään laskelman mukaan tunnin mittainen matka työpaikalle vähentää ihmisen tyytyväisyyttä niin, että tasoissa pysyäkseen hänen olisi saatava vastineeksi 40 prosenttia enemmän palkkaa kuin ihmisen, jonka työpaikka on kodin lähellä.
Richard Kiel
Richard Dawson Kiel (13. syyskuuta 1939 Detroit, Michigan – 10. syyskuuta 2014 Fresno, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Rautahampaan roolissa James Bond -elokuvissa "007 rakastettuni" (1977) ja "Kuuraketti" (1979). Vaikka jättikasvua sairastava Kiel sai roolin yleensä suuren kokonsa vuoksi, hän oli myös luonne- ja tunnenäyttelijä.
Kiel oli huomattavan pitkä jättikärkisyys-hormonihäiriön aiheuttaman kasvupoikkeaman vuoksi. Hänen pituutensa oli 217 senttimetriä ja painonsa 145 kg.
Kielin elokuvaura alkoi 1960-luvulla, kun hän esiintyi B-luokan elokuvassa "Eegah" (1962). Hän esiintyi myös televisiosarjan "Pelon rajalla" ("The Twilight Zone") jaksossa ”To Serve Man” avaruusolentona. Hugo Grimaldin elokuvassa "The Human Duplicators" vuodelta 1964 Kiel näytteli Kolos-nimistä jättiläismäistä avaruusolentoa. Kiel esiintyi humanoidirobottina italialaisessa elokuvassa "Humanoidi", kovanaamana elokuvassa "Kalpea ratsastaja" vuonna 1985 sekä jättiläispartisaanina elokuvassa "Navaronen haukat" vuonna 1978.
Kiel tunnetaan kuitenkin ehkä parhaiten roolistaan "James Bond" -elokuvien Rautahampaana (Jaws). Kiel näytteli roolia Roger Mooren Bondeissa "007 rakastettuni" (1977) ja "Kuuraketti" (1979). Kiel ja Moore olivat hyviä ystäviä siviilielämässä.
Kiel esiintyi myös Visa Mini -luottokortin mainoksessa.
Kiel oli vuonna 1992 liikenneonnettomuudessa, josta seurasi osittainen kävelykyvyn menetys.
Kiel kuoli 74-vuotiaana 10. syyskuuta 2014 Kalifornian Fresnossa. Hän oli sairaalahoidossa murrettuaan jalkansa. Hänet haudattiin Belmont Memorial Parkiin Kaliforniaan.
Alkyylihalidit
Alkyylihalidit ovat yhdisteitä, joissa orgaanisen yhdisteen yksi tai useampi vetyatomi on korvattu halogeenilla. Alkyylihalidit ovat tärkeitä orgaanisten yhdisteiden valmistuksen lähtöaineita ja ne ovat laajalti levinneitä luonnossa (esimerkiksi meriorganismit). Pienimolekyyliset alkyylihalidit ovat kemiallisesti passiivisia ja niitä käytetään muun muassa liuottimina (esimerkiksi 1,2-dikloorietaani, kloroformi ja dikloorimetaani). Polyhalogenoituja alkyylihalideja käytetään muun muassa anestesialääkkeinä (halotaani) ja lämmönsiirtoon kylmälaitteissa (freonit).
Alkyylihalideja voidaan valmistaa alkeeneista ja alkyyneista additioreaktiossa sekä alkaaneista radikaalireaktioiden avulla.
Pisaralla pisimmälle
Pisaralla pisimmälle -kilpailussa ( tai "Eco-Marathon") tarkoituksena on sääntöjen puitteissa käyttää niin vähän polttoainetta kuin mahdollista määrätyllä, kaikille samanpituisella matkalla, sallitussa ajassa. Tulokset määräytyvät käytetyn polttoaineen määrän mittaamisella.
Kilpailuja järjestetään moottoriradoilla ympäri maailmaa. Kilpailussa ajetaan erikoisrakenteisilla ajokeilla, joissa on kolme tai neljä pyörää. Säännöissä on tarkat määräykset ajokin raideleveydestä, akselivälistä, korkeudesta, kuljettajan näkyvyydestä , turvallisuudesta ja jarruista.
Polttoaineena saa käyttää vain järjestäjien jakamaa polttoainetta, vapaasti myytävää 98-oktaanista lyijytöntä bensiiniä tai dieselöljyä, ilman mitään lisäaineita, lukuun ottamatta kaksitahtimoottorin voiteluöljyä, jonka kulutus lasketaan mukaan kokonaiskulutukseen. Kaiken muunlaisen varastoidun energian (sähkö, paineilma jne.) käyttö ajokin liikuttamiseen on kielletty, kuten myös ajokin aerodynaamisen muodon muuttaminen.
Yleisin ajotekniikka on vaiheittainen kiihdyttäminen, jossa ajokki kiihdytetään radasta ja ajokista riippuen n. 30-40 km/h nopeuteen, sammutetaan moottori ja rullataan, kunnes nopeus on 10-20 km/h, jolloin jälleen uusi kiihdytys ja rullaus jne. Keskinopeusvaatimus on 25 km/h. Kilpailumatka on tavallisesti noin 15-20 km.
Kisassa on kaksi luokkaa: avoin luokka ja perusluokka. Avoimen luokan ajokkia rajoittavat vain yleiset rakennesäännöt, mutta perusluokassa on lisärajoituksia kilpailun tasoittamiseksi ja etenkin ajokin hinnan pitämiseksi kohtuullisena.
Perusluokan lisärajoitukset ovat pääpiirteissään seuraavat:
Arto Tähtinen
Arto Tähtinen, (s. 18. lokakuuta 1945, Oulu) on Metsäteollisuus ry:n työmarkkinajohtaja. Hän on koulutukseltaan varatuomari.
Tähtinen on jo 1970-luvulta kuulunut metsäteollisuuden työnantajapiireihin. Hänen isänsä vuorineuvos Mikko Tähtinen oli Kajaani OY:n toimitusjohtaja. Arto Tähtinen on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi työmarkkinaneuvotteluista. Kun metsäteollisuus irtautui vuonna 2005 tulopoliittisesta kokonaisratkaisusta, hänet nähtiin usein neuvottelemassa Paperityöläisten liiton puheenjohtajan Jouko Ahosen kanssa. Erimielisyydet johtivat alkukesästä työnseisauksiin ja työnantajapuolen asettamaan työsulkuun, joka venyi noin kuuden viikon mittaiseksi.
Jaguarundi
Jaguarundi ("Puma yagouaroundi" syn. "Herpailurus yaguarondi", "Felis yaguarondi") on Etelä- ja Keski-Amerikassa elävä keskikokoinen kissaeläin.
Sana "jaguarundi" on lähtöisin muinaistupin kielen sanasta "yawaum'di".
Jaguarundin alapuolelta joskus hieman vaaleampi turkki on muilta osin jokseenkin tasavärinen. Lajin tumman ruskeanharmaat ja punervanharmaat värimuodot, ovat yleisimpiä. Aikaisemmin värimuotoja pidettiin eri lajeina: harmaasta käytettiin nimitystä "jaguarundi" ja punertavasta nimitystä "eyra".
Jaguarundin pituus on noin 55–77 cm, josta hännän pituus noin 33–60 cm, ja paino noin 4,5–9 kiloa.
Jaguarundi esiintyy Amerikan trooppisilla ja lauhkeilla seuduilla Texasin eteläosasta Pohjois-Argentiinaan. Myös Brasilia, Venezuela, Paraguay, Nicaragua, Peru ja Ecuador kuuluvat sen levinneisyysalueeseen.
Jaguarundin tyypillistä elinympäristöä ovat Etelä- ja Keski-Amerikan trooppiset metsät.
Jaguarundit etsivät ravintonsa yksikseen tai joskus pareittain. Useimmista muista kissaeläimistä poiketen laji on aktiivinen yleensä päivisin. Saalistaessaan jaguarundi väijyy tavallisesta maassa pesiviä lintuja, samoin kuin jyrsijöitä ja muita pikkunisäkkäitä.
Uudenvuodenpäivä
Uudenvuodenpäivä on juhlapäivä, jota vietetään 1. tammikuuta, vuoden ensimmäisenä vuorokautena. Päivää edeltää 31. joulukuuta vietettävä uudenvuodenaatto. Vuoden vaihtumisen sijoitti tammikuun alkuun Julius Caesar vuonna 46 eaa., sitä ennen roomalaiset olivat aloittaneet vuoden maaliskuusta.
Uudenvuodenpäivä on Suomessa ja useissa muissa maissa pyhäpäivä. Suomessa uudenvuodenpäivään kuuluu presidentin pitämä uudenvuodenpuhe. Itävallassa pidetään Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti.
Uuden vuoden alkaessa moni tekee uudenvuodenlupauksia, joilla pyritään muuttamaan omia tapojaan paremmiksi tai asetetaan tavoitteita, kuten oman yleiskuntonsa parantaminen kuntoilun avulla.
Kristinuskossa uudenvuodenpäivä on keskiajalta lähtien kirkkovuoden merkkipäivänä Jeesuksen ympärileikkauksen ja nimenannon päivä. Katolisessa kirkossa päivä on nykyään kuitenkin omistettu Neitsyt Marialle.
Jorma Piisinen
Jorma Piisinen eli Remontti-Reiska (s. 1. maaliskuuta 1960 Varkaus) on suomalainen juontaja, toimittaja ja itseoppinut rakennus- ja remonttimies. Hänet tunnetaan parhaiten remonttimiesjuontajana käytännön kodinkorjausohjeita tarjoavasta makasiiniohjelmasta "Joka kodin asuntomarkkinat". Ohjelmaa esitettiin MTV3:lla vuosina 1991–2010, ja Piisinen siirtyi sen päähahmoksi vuonna 1993. Ohjelmasta saamansa julkisuuden johdosta hän ollut esillä kertomassa remontointiasioista useilla messuilla.
Piisinen toimittaa TM Rakennusmaailma -lehteen omaa "Remontti-Reiska" osiota, jossa Piisinen testaa erilaisia rakennustyökaluja ja -menetelmiä.
Joka kodin asuntomarkkinat päättyi vuonna 2010, mutta Remontti-Reiska sai MTV3 MAX -kanavalla oman ohjelman "Remontti-Reiska", joka alkoi 29. lokakuuta 2010.
Piisinen harrastaa moottoripyöräilyä ja hän toimi mm. Tekniikan maailman testausryhmässä 2010, jossa testattiin suuria matkamoottoripyöriä.
Nuorempana Piisinen pelasi jääkiekkoa ja harrasti moottoripyöräilyä sekä kehonrakennusta. 1970-luvulla vielä juniori-ikäisenä ollessaan hän edusti puolustajana Helsingin Jokereita SM-liigassa. Piisinen on Helsingin Jokereiden historian nuorin SM-liigassa ottelun pelannut kenttäpelaaja .
Johan Arckenholtz
Johan Arckenholtz (5. helmikuuta 1695, Helsinki – 12. heinäkuuta 1777, Tukholma) oli suomalainen historioitsija.
Arckenholtz kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1713, pakeni isoavihaa Ruotsiin samana vuonna ja loi Tukholmassa virkamiesuraa erilaisissa tehtävissä kansliakollegiossa. Hän sekaantui valtiopäiväpolitiikkaan ja erotettiin virkatehtävistään vuonna 1738. Epäsuosion syynä oli Ruotsin tuolloisen ranskalaissuuntauksen ja hattupuolueen suorasukainen arvostelu.
Arckenholzin vaikeudet pahenivat helmikuussa 1741. Hattupuolue pyrki todistamaan, että myssypuolue harrastaa maanpetoksellista yhteistyötä venäläisten diplomaattien kanssa paljastamalla heille valtiopäivien salaisessa valiokunnassa käsiteltyjä asioita. Suomalainen kansliapresidentin sihteeri Gustaf Johan Gyllenstierna pidätettiin Venäjän-lähettilään ovella, ja tutkimukset osoittivat hänen saaneen lähettiläältä rahaa salaisista tiedoista. Gyllenstierna sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa saatiin myös selville, että juttuun olisi sekaantunut kolme muutakin suomalaista, Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Tunnustusten saamiseksi heitä kidutettiin, mutta tunnustuksia tai lisätietoja ei saatu. On tulkittu, että heillä ei olisi ollut osaa vakoiluun, vaan he olisivat vain keskustelleet valtiopäivämiesten kanssa sotapolitiikan vaaroista. Arckenholtz joutui vankeuteen "niin pitkäksi aikaa kuin nykyiset olot kestävät" ja vapautui hattujen sodan päätyttyä 1743, mutta joutui hattupuolueen vastustajana lähtemään maasta. Hän päätyi lopulta Kasseliin maakreivin kirjastonhoitajaksi vuonna 1746. Ruotsiin hän palasi vuonna 1766 myssypuolueen noustua valtaan.
Arckenholtz saavutti Kasselin-vuosinaan laajaa mainetta historioitsijana julkaistuaan erikoislaatuisen, lähinnä laajasti kommentoitua kirjekokoelmaa muistuttavan ranskankielisen historiateoksen "Mémoires concernant Christine reine de Suède" (1751–1760), joka käännettiin myös saksaksi. Ruotsiksi ilmestyi Carl Christoffer Gjörwellin edelleenmuokkaama lyhennelmä. Arckenholtz julkaisi myös muita historiateoksia. Tekijän poliittinen kanta kuitenkin näkyy niissä selkeänä ranskalaisvastaisuutena.
Henry Morgan
Sir Henry Morgan (kymriksi Harri Morgan) (n. 1635 – 25. elokuuta 1688) oli kaapparikapteeni, joka miehistöineen ryösti laivoja Karibialla 1600-luvulla.
Henry Morganin lapsuudesta ei ole juurikaan varmoja tietoja. Hän oli tilanomistaja Robert Morganin poika Glamorganin Llanrhymnystä Walesista. Henry Morganin kerrotaan tulleen lapsena kidnapatuksi Bristolissa ja päätyneen myytäväksi orjana Barbadoksella, mistä hän olisi sittemmin päätynyt Jamaikalle.
Kuitenkin Henryn setä Edward Morgan oli Jamaikan varakuvernööri Englannin kuninkaan Kaarle II:sen valtaan palauttamisen jälkeen ja Henry Morgan nai serkkunsa, setänsä tyttären Maryn.
Morganilla oli hyvät suhteet Yhdistyneen kuningaskunnan virallisiin edustajiin. Sir Thomas Modyford, Jamaikan kuvernööri, mm. komensi vuonna 1668 kapteeni Morganin miehistöineen vangitsemaan eräitä Kuubassa olevia espanjalaisia vankeja saadakseen tietoja Jamaikaa uhkaavasta hyökkäyksestä. Noina aikoina ei ollut harvinaista, että kuninkaalliset ja muut korkea-arvoiset hallitsijat ja viranomaiset käyttivät kaappareita omiin tarkoituksiinsa.
Morganin miesten kerrotaan olleen julmia ja käyttäneen jesuiittoja ihmiskilpinään hyökätessään espanjalaisten kaupunkeihin.
Ajan politiikka oli kuitenkin monimutkaista ja huolimatta aiemmin saamastaan kuninkaallisesta tuesta Morgan pidätettiin ja vietiin Englantiin vuonna 1672. Myöhemmin, vuonna 1674, hänet aateloitiin ennen paluutaan Jamaikalle ja seuraavana vuonna hänestä tehtiin varakuvernööri.
Morgan kuoli Jamaikalla rikkaana ja lapsettomana, jättäen koko omaisuutensa leskelleen Marylle.
Hänen nimeään kantaa rommituotteiden perhe, johon kuuluu mm. "Captain Morgan Dark Rum" ja "Captain Morgan Spiced Gold". Rommeja tuotetaan Jamaikan sijaan Puerto Ricossa.
Henry Morganista tehtiin vuonna 1960 italialais-ranskalainen elokuva Merirosvo Morgan. Henry Morganin aarre esiintyy Carl Barksin tarinassa Aku Ankka ja merirosvon kulta.
Aivokuollut (elokuva)
Aivokuollut () on Peter Jacksonin ohjaama, vuonna 1992 ensi-iltansa saanut mustaa huumoria sisältävä gore-/splatter-/kauhu-/komediaelokuva. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä "Dead Alive", jottei sitä sekoitettaisi vuoden 1990 amerikkalaiskauhuelokuvaan "Brain Dead". Elokuvan ikäraja Suomessa on 18 vuotta.
Elokuvan alkuvaiheet kertovat tutkijasta, joka löytää Sumatran viidakosta harvinaisen ”rotta-apinan”. Ennen kuin eläintä onnistutaan viemään minnekään sen onnistuu puraista tutkijaa. Tämän havaittuaan tutkijan mukana olleet kantajat surmaavat hänet. Rotta-apina viedään kaupunkiin ja siellä eläintarhaan. Sitten elokuva siirtyy kertomaan vesikauhuisesta Lionel Gosgrovesta (Timothy Balme), johon lähikaupan espanjalainen Romaninainen Paquita (Diana Penalver) on rakastunut. Paquita haluaa mennä Lionelin kanssa vierailulle eläintarhaan. Lionelin hirviömäinen äiti, Vera Gosgrove (Elisabeth Moody), ei kuitenkaan halua poikansa elämään tällaista romantiikkaa, ja seuraa tätä salaa eläintarhaan. Rotta-apina onnistuu puremaan Lionelin varomatonta äitiä, joka alkaa muuttua zombiksi ja syödä ihmisiä. Eikä siinä vielä kaikki. Lionelille syntyi kilpailija, nimittäin hänen setänsä (Ian Watkin). Zombirutto alkaa levitä. Pystyykö kukaan sitä estämään?
Laakeri
Laakeri on kahden elementin välinen osa, joka ohjaa niiden liikettä suhteessa toisiinsa. Yksinkertaisin laakeri on liukulaakeri, joka muodostuu kahdesta laakeripinnasta. Toinen yleinen laakerityyppi ovat vierintälaakerit, kuten kuula-, neula- ja rullalaakerit. Laakereita käytetään autoissa, polkupyörissä ja monissa erilaisissa laitteissa. Rakentamisessa voidaan sillan kansi laakeroida tukea vasten, ja maarakennekerrosten välissä voidaan käyttää laakerointikerrosta.
Kitka ja kuluminen ovat merkittävässä roolissa laakerointia suunniteltaessa. Kitkaa ja kulumista voidaan vähentää voitelemalla laakereita esimerkiksi öljyllä tai rasvalla.
Laakeronnin on myös kestettävä siihen kohdistuvat kuormitukset.
Eri periaatteilla toimivia laakereita on ainakin kuusi:
Sairaalalaiva
Sairaalalaiva tai sairaala-alus on laiva, joka on varustettu kelluvaksi sairaalaksi tai ensiapuyksiköksi. Sairaalalaivoja palvelee muun muassa sotatoimialueilla ja katastrofialueilla. Myös useissa laivastoissa on erillisiä, tarkoitusta varten suunniteltuja ja rakennettuja sairaalalaivoja. Sairaalalaivat ovat Geneven sopimusten ja muiden sodan lakien suojaamia. Laivat ovat aseistamattomia, mutta niiden henkilöstö voi olla aseistettu itsensä ja potilaiden puolustamiseksi.
Tarvittaessa sotatilan aikana sairaalalaivoiksi muutetaan myös tavallisia risteilyaluksia tai muita kauppa-aluksia, mutta niitä ei saa sinä aikana, kun vihollisuudet kestävät, asettaa enää muuhun tarkoitukseen.
Nykyaikana sairaalalaivojen tunnuksena ovat valkeaksi maalatut rungot sekä suuret punaiset ristit tai vastaavat merkit. Toisen maailmansodan aikana sairaalalaivoissa oli lisäksi partaan yläreunassa noin puolen metrin levyinen tummanvihreä raita.
Toisen maailmansodan aikaan saattueissa mukana kulkeneita aseistettuja pelastusaluksia, (, ) ei luokitella sairaalalaivoiksi, vaikka niissäkin oli lääkäri ja hyvin varustettu sairaalaosasto muutamalle potilaalle. Alusten tehtävä oli ensisijaisesti kerätä talteen upotettujen alusten ammattitaitoinen ja vaikeasti korvattava miehistö, esimerkiksi saattue PQ 17:n mukana kulkivat "S/S" "Zaafaraan" ja "S/S" "Zamalek". Näistä viimeksi mainittu tuhoutui tämän saattueen matkassa.
Näitä pelastusaluksia käytettiin myös ilmatorjunta-aluksina ja sukellusveneentorjunnassa automaattisen lyhytaaltotutka ASG:n sijoituspaikkoina.
Käsnäjalkaiset
Käsnäjalkaiset (Onychophora) on eläinkunnan pääjakso. Joskus se on luettu myös niveljalkaisten alajaksoksi. Ensimmäinen elävä käsnäjalkainen löydettiin vasta vuonna 1825.
Käsnäjalkaiset ovat matomaisia, 5–150 mm pitkiä eläimiä, ja niillä on 13–43 kynnellistä käsnämäistä raajaparia. Lajeja tunnetaan noin 180, ne elävät lähinnä trooppisissa ympäristöissä ja enimmäkseen eteläisellä pallonpuoliskolla. Nykylajisto käsittää kaksi heimoa, Peripatidae ja Peripatopsidae.
Vanhimmat fossiilit ovat jo kambrikaudelta. Näitä eläimiä pidetään "elävinä fossiileina", jotka ovat sukua ensimmäisille käveleville eläimille. Lajit ovat alkeellisesti jaokkeisia: vain pää on jaokkeinen.
Pään ensimmäisessä jaokkeessa on kaksi tuntosarvea ja yleensä silmäpari, toisessa jaokkeessa suu. Ihossa on hieno samettimainen karvoitus. Ruumiinontelo ja muut sisäelimet kuten verta pumppaava sydän ovat kuin niveljalkaisilla. Erityselimet ovat samanlaiset kuin nivelmadoilla. Jaloissa on kitiinikynnet ("kaviot"). Aivot muistuttavat hämähäkkien aivoja, mutta molekyylisystematiikka ei tue sukulaisuutta näihin. Käsnäjalkaiset hengittävät ihon kautta ja tarvitsevat kostean ympäristön, jotteivät kuivuisi. Ne ovat siirtyneet vedestä maalle luultavasti ordovikikauden aikana. Väriltään ne ovat yleensä sinisiä, mustia, vihreitä tai oransseja.
Käsnäjalkaiset ovat petoja jotka syövät ravinnokseen pieniä selkärangattomia, kovakuoriaisia, termiittejä ja muita hyönteisiä sekä etanoita ja matoja. Ne voivat käydä jopa useita kertoja itseään suuremman saaliin kimppuun. Jotkin lajit tekevät uhrinsa puolustuskyvyttömiksi ruiskuttamalla näiden päälle tahmeaa limaa. Eläimet lisääntyvät niin, että uros sijoittaa tuntosarvillaan ja eturaajoillaan spermapaketin naaraan peräpäähän.
Käsnäjalkaisia muistuttavia fossiililajeja ovat ehkä myöhäisprekambrinen "Xenusion" sekä kambrikautiset "Aysheaia" ja "Hallucigenia".
Oselotti
Oselotti ("Leopardus pardalis", ”pieni leopardi”) on Keski- ja Etelä-Amerikassa sekä Meksikossa elävä pieni kissaeläin. Nimi "oselotti" tulee nahuatlin kielen sanasta "ocelotl" sekä azteekin kielen sanasta "tlalocelot" ja tarkoittaa peltotiikeriä (sanatarkasti "pellon/peltojen suuri kissa").
Oselotti on melko pieni, mutta se lasketaan isoihin kissapetoihin kuuluvaksi. Oselotin ruumiin pituus on 55–100 senttimetriä, häntä on 27–45 senttimetriä pitkä. Aikuinen eläin on noin 7–18 kilogramman painoinen. Ruumiinrakenteeltaan oselotti muistuttaa ilvestä pitkine jalkoineen, hännän kuitenkin ollessa pitempi kuin ilveksellä. Oselotin turkin pohjaväri on kellanruskea, kuviot ovat tummanruskeita tai mustia. Siksi oselotti muistuttaa vähän leopardia. Vatsapuolen turkki on huomattavasti vaaleampi. Oselotin turkin kuviointi ja yleisvärisävy vaihtelevat suuresti elinympäristön mukaisesti. Oselotti on arka eläin ja kiipeilee taitavasti puissa. Oselotti on läheistä sukua myös pitkähäntäkissalle.
Oselotin levinneisyysalueeseen kuuluvat osa Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikkaa Arizonasta ja Texasista etelään aina pohjoiseen Argentiinaan asti. Oselotti pitää sade- ja mangrovemetsistä, eikä se viihdy avoimessa maastossa.
Oselotit ovat uhanalaisia eläimiä. Ennen niitä salametsästettiin niiden kauniin turkin takia, ja nykyään oselotteja onkin Texasissa jäljellä enää vain noin 120. Turkiskaupan säännöstely on kuitenkin elvyyttänyt kantaa. Maailmanlaajuinen oselottikanta arvioidaan nykyään 800 000–3 000 000 yksilön kokoiseksi.
Oselotti lähtee iltayöllä piilostaan metsästysretkilleen. Vaikka oselotti on hyvin taitava kiipeilijä, suurin osa ravinnosta koostuu maalla liikkuvista pieneläimistä. Oselotit voivat metsästää yksin tai puolison kanssa. Metsästäessä oselotit kommunikoivat naukumalla. Sen ravinto vaihtelee vuodenaikojen mukaan, mutta koostuu lähinnä hiiristä, rotista ja muista pienistä maankamaralla elävistä jyrsijöistä. Oselotti syö myös muun muassa kaniineja, käärmeitä, liskoja ja lintuja. Sadekausina se voi pyydystää myös kaloja ja maalla eläviä äyriäisiä, jotka runsastuvat näinä aikoina.
Oselotti pyydystää isompien kissaeläinten tapaan hiipien. Oselotille hajuaisti on hyvin tärkeä pyydystäessä, mutta sillä on myös erittäin hyvä hämäränäkö. Oselotti metsästää poikkeuksetta öisin.
Oselotilla on kissaeläinten tavoin suhteellisen laaja reviiri. Kissaeläinten tapaan oselotti on myös suurimmaksi osaksi yksin elävä, vaikkakin se saattaa joskus jakaa lepopaikkansa toisen samaa sukupuolta olevan oselotin kanssa. Oselotti puolustaa reviiriään varsin raivokkaasti. Joskus nämä reviirikiistat johtavat toisen osapuolen kuolemaan, mikä on epätavallista kissaeläinten yhteydessä.
Pariutumisen jälkeen naaras etsii itselleen luolan, tyhjän puunrungon tai tiheän, mieluiten piikikkään pensaikon johon se tekee pesän. Naaras kantaa noin 70 päivää ja synnyttää yleensä 2–3 pentua. Pennut syntyvät syksyllä. Pennut ovat monien muiden kissaeläinten tavoin syntyessään sokeita. Emo imettää pentuja noin kahden kuukauden ajan, jonka jälkeen pennut saavat vain kiinteää ravintoa. Pennut itsenäistyvät kahden vuoden ikäisenä ja jättävät emon lähtien omille teilleen.
75/50 C
75/50 C (75 millimetrin 50 kaliiperin merikanuuna mallia Canet) on suomalainen nimi Canetin suunnittelemalle 75 millimetrin kaliiperin tykille. Tykkiä valmistettiin Venäjällä. Tykki oli monissa eri tehtävissä, esimerkiksi ilmatorjunta- ja laivatykkinä. Tykki oli Suomen kevyen rannikkotykistön pääase toisen maailmansodan aikaan.
75/50 C:n putken pituus oli 3 750 millimetriä. Tykistä oli useita eri versioita. Kantama oli lavetista riippuen korkeintaan 13 kilometriä pintaan ja 5 kilometriä ilmaan. Teoreettinen tulinopeus oli 10–15 laukausta minuutissa. Täysmiehistö oli 1 aliupseeri ja 6 miestä.
75/50 C:n valmistuslisenssi ostettiin Venäjälle Canetilta. Tuotanto jatkui 1892–1922, jonka aikana tykkiä valmistettiin noin 800 kappaletta. Tykille kehitettiin useita eri lavettimalleja. Tykkien muissakin osissa on vaihtelua, ja vastaavasti tykille on käytössä useita muita tyyppimerkintöjä.
Suomen itsenäistyttyä maahan jäi toistasataa 75/50 C -tykkiä. Suurin osa niistä sijoitettiin rannikkopuolustukseen moniin eri tehtäviin. Tykit poistettiin palveluksesta 1970-luvulla. Niitä on nykyään koristeina, näyttelyissä ja kokoelmissa.
Hell
Hell on taajama Stjørdalissa Norjassa, jossa asuu 1 405 ihmistä (2008). Taajamasta on tullut nimensä vuoksi suosittu matkailukohde, sillä kaupungin nimi "Hell" tarkoittaa englanniksi helvettiä. Hellissä vierailevat ihmiset yleensä valokuvauttavat itsensä rautatieaseman kyltin edessä, sillä vanhassa kyltissä lukee ""Hell - Gods Expedition"" (norjan kielen vanhentuneen oikeinkirjoituksen mukaan "tavaratoimisto", englanniksi ""Jumalan tutkimusmatka"".
Hellin rautatieasemalla risteävät Meråkerbanen-rata Storlieniin sekä Nordlandsbanen-rata Bodøön.
Mona Grudt, Miss Universum 1990 on kotoisin pienestä kylästä Hellin läheltä. Julkisuuden vuoksi hän kuitenkin ilmoitti olevansa kotoisin Hellistä: "The Beauty Queen from Hell".
Kylän nimi juontaa juurensa muinaisnorjan kielen sanaan "hellir", joka tarkoittaa kalliota tai onkaloa. Sana "hell" tarkoittaa norjan kielessä "onnenpotkua" tai "onnea".
Myös muinaisen skandinaavisen jumalan nimi on "Hell", johon liittyy yksi kylän nimen alkuperistä.
Vuosittain kaupungissa järjestetään Hell Blues Festival -bluesmusiikkijuhlat, jotka kestävät useita päiviä.
Samtredia
Samtredia () on kaupunki Samtredian piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungin väkiluku on noin 30 100 (vuonna 2014).
Samtredia sijaitsee alangolla Rioni- ja Tskhenistsqali-jokien välissä 244 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä ja 27 kilometriä Imeretin pääkaupungista Kutaisista länteen. Georgian tärkeimmät tiet ja rautatiet kohtaavat Samtrediassa, joten se on yksi maan merkittävimmistä liikenteellisistä keskuksista. Myös Kopitnarin lentoasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä kaupungista. Samtredian piirikunnan ilmasto on kostean subtrooppinen: talvet ovat lauhoja ja lämpimiä ja kesät kuumia.
Samtredia kehittyi kaupungiksi tärkeästä rautateiden risteysasemasta 1880-luvulla ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1921. Neuvostohallinnossa kaupunki teollistui tuottamaan elintarvikkeita ja puutuotteita.
Strategisen sijaintinsa vuoksi Samtredialla oli huomattava rooli Georgian levottomuuksissa 1990-luvun alussa: laajalti uutisoidussa välikohtauksessa 26.–30. heinäkuuta 1990 neuvostovastaiset oppositioryhmät tukkivat Samtredian risteyksen ja pakottivat siten Georgian neuvostojohdon ottamaan käyttöön vapaamielisen vaalilain. Maalis–huhtikuussa 1991 risteyksen tukki vuorostaan Zviad Gamsakhurdian uusi hallitus yrittäessään painostaa Neuvostoliiton keskushallintoa. Saarto aiheutti kuitenkin vakavia vahinkoja Georgian taloudelle ja naapurimaa Armenialle, joka oli suureksi osaksi riippuvainen Georgian rautateistä. Myöhemmin vuonna 1993 Samtredia joutui yhdeksi Georgian sisällissodan keskeisimmistä taistelukentistä, jossa syrjäytetylle presidentti Gamsakhurdialle uskolliset joukot ottivat yhteen vallankaappauksen jälkeistä hallitusta kannattavien joukkojen kanssa ja pitivät lyhyen aikaa kaupunkia hallussaan 17.–23. lokakuuta 1993 uhaten kaikkia yhteyksiä Tbilisiin. Vaikka Samtredia on ollut siitä lähtien rauhallinen, Neuvostoliiton kaatumisen jälkeinen kriisi johti syvään taloudelliseen taantumaan, jonka vaikutukset jatkuivat yli vuosikymmenen.