Teekkari
Teekkari on teknillisten yliopistojen opiskelijoista käytetty nimitys. Myös monialayliopistojen teknillisten aineiden opiskelijoita ja nykyisen opintorakenteen mukaisia tekniikan kandidaatteja kutsutaan teekkareiksi.
Teknillisissä yliopistoissa ja tiedekunnissa vallitseva teekkarikulttuuri tunnetaan termeistä, joista osan voi löytää myös muualta yliopistomaailmasta: muun muassa teekkarilakki, wappu, jäynä, kiltatoiminta, speksi, sitsit, ekskursiot, teekkarihaalari ja tempaukset.
Teknillisissä yliopistoissa järjestetään vuoden mittaan paljon erilaisia tapahtumia ja juhlia. Ensimmäisen vuoden opiskelijat eli ”fuksit” keräävät merkintöjä näistä tapahtumista fuksipistevihkoon. Tietyn pistemäärän kerättyään fuksi on oikeutettu painamaan teekkarilakin päähänsä seuraavana vappuna. Pisteitä keräämättömät fuksit saavat tupsulakkinsa vasta äitienpäivän jälkeisenä maanantaina. Tampereella on erityinen perinne kastaa tuoreet teekkarit nosturilla hyiseen Tammerkoskeen ja Lappeenrannassa käydään pulikoimassa Saimaassa. Oulussa fuksit uivat Oulujoen sivuhaarassa. Vaasassa tekniikan fuksit kylpevät kaupungintalon vieressä olevassa suihkulähteessä.
Teekkarit saavat käyttää teekkarilakkia vuosittain toukokuun alusta syyskuun loppuun. Muuna aikana lakkia saa käyttää vain esimerkiksi ekskursioilla, itsenäisyyspäivän soihtukulkueessa sekä vappulehden myynnissä. Yleensä tätä varten tarvitsee anoa erityistä lupaa ylioppilaskunnalta, joka määrittää, mikä on sopiva tilanne käyttää lakkia kesäkauden ulkopuolella. Eri teknillisten yliopistojen lakit ovat erilaisia, ja esimerkiksi Oulun teekkarilakissa on vaikutteita neljän tuulen hatusta (tupsu lähtee reunasta). Lakin kokardina käytetään teknillisissä yliopistoissa ylioppilaskunnan kokardia ja monialaisissa yliopistoissa teekkariyhdistyksen tai killan kokardia.
Vapun lähestyessä teekkarit näkyvät kaupunkikuvassa erityisesti vappulehtiä myymässä. Otaniemen teekkarit kauppaavat parittomina vuosina "Äpyä" ja parillisina "Julkkua". Tampereella "Tampilla" on pitkät perinteet. Muita teekkarien tekemiä vappulehtiä ovat Oulussa arkkitehtuurin opiskelijoiden "Ööpinen", Lappeenrannassa "Hässi", Vaasassa "Wapina" ja Turussa yliopiston tieto -ja bioteekkareiden "Pilde&Napander". Vapun viettiin kuuluvat nykyään myös olennaisesti wappuradiot; Otaniemessä Radiodiodi, Tampereella Rakkauden wappuradio, Lappeenrannassa Norpparadio ja Oulussa Rattoradio.
Teekkareilla on myös vahva laulukulttuuri. Eri paikkakuntien teekkareilla on omia laulukirjoja, joihin on kerätty perinteisiä akateemisia lauluja. Lappeenrannan teekkarien laulukirja on "PunaMusta", Tampereella lauletaan "Rasputin"-nimisestä kirjasta ja Otaniemessä on lähes jokaisella killalla oma laulukirjansa. Lisäksi Otaniemen ylioppilaskunnalla on oma laulukirjansa nimeltään "Teekkarilauluja". Oulussa lauletaan "Laulukalusta", joka on Oulun Teekkariyhdistyksen (OTY) julkaisema.
Otaniemen AYY:n soluasunnoissa toimii nykyisin soluyhteisöjä, kuten Bratislawa Youghurt (BY) ja Joutomiehet. Viimeisten vuosikymmenien aikana on ollut toiminnassa ainakin Just Pure Iron (JPI), Ryttylän visa, 51 cl ja Solukyttääjät -nimiset yhteisöt. Teekkarikylä mahdollistaa tehokkaasti opiskelijoiden samanhenkisen ystäväpiirin luomisen.
Teekkarilakki on ylioppilaslakkia muistuttava päähine, jota teekkarit käyttävät ensimmäisen opiskeluvuotensa vapusta lähtien. Lakkia käytetään ainakin Suomessa ja Ruotsissa. Suomessa lakki on valkoinen ja sen oikealle puolelle on kiinnitetty tupsullinen naru. Naru ja tupsu ovat mustaa silkkiä.
Lakin käyttämisestä on määritelty yksityiskohtaisella ohjesäännöllä, joita Suomessa ylläpitävät kunkin teknillisen yliopiston ylioppilaskunta tai monialaisen yliopiston tapauksessa teekkariyhdistys. Yleisen säännön mukaan teekkarilakki on kesälakki, jonka käyttöaika alkaa vappuna ja päättyy syksyllä lakinlaskijaisiin. Lakin ulkomuoto, lakin käyttöön liittyvät perinteet ja lakkia koskevat säännöt vaihtelevat jonkin verran paikkakunnittain.
Teekkarihaalari on teekkarien käyttämä asuste opiskelijatapahtumissa. Teekkarihaalari on helppo asuvalinta erilaisiin opiskelijatilaisuuksiin ja haalareilla voi suojata alla olevia vaatteita lialta.
Haalareiden käyttötavoissa on eroja eri yhdistysten välillä. Jotkut teekkarit käyttävät haalareita yritysvierailuilla, toiset suosivat virallisempaa pukeutumista. Myös yritysvierailun luonne saattaa vaikuttaa haalarien käyttöön: esimerkiksi Otaniemessä on pitkälti tapana, että haalarit puetaan päälle yritysvierailuille lähinnä silloin, kun vierailut ovat osa pidempää matkaa, esimerkiksi muualle Suomeen kohdistuvaa parin päivän ekskursiota.
Haalariin kerätään usein kangasmerkkejä muistoiksi eri opiskelijatapahtumista ja niissä tavatuista muista opiskelijoista, joiden kanssa merkkejä on vaihdettu. Merkitön haalari voidaan nähdä passiivisuuden osoituksena.
Haalarien väritys ilmaisee yleensä kantajansa opiskelupaikan sekä koulutusohjelman. Joissakin opiskelijapiireissä on tapana vaihtaa osa haalarin lahkeesta tai hihasta tyttö- tai poikaystävän kanssa.
Haalarit olivat tuttuja teekkareille tehtaissa ja rakennustyömailla jo 1900-luvun alkupuoliskolla, mutta varsinaiset teekkarihaalarit saivat alkunsa, kun vuonna 1959 opintonsa aloittaneiden vuorimiesten ryhmä Oopperan ystävät hankki itselleen omat haalarit, joita voi kutsua kurssihaalareiksi. Vuonna 1966 teekkarit järjestivät tempaussarjan Temppu'66, joka liittyi TKK:n muuttoon Helsingistä Otaniemeen. Tempauksessa käytettiin keskiruskeaa puuvillahaalaria. Eriväriset kiltahaalarit tulivat käyttöön 1980-luvulla. Haalarien käyttö on Suomessa levinnyt kattavasti myös muiden opiskelijoiden keskuuteen.
Teekkareiden ensimmäinen laulukirja julkaistiin 1929. Sen aikalaiskritiikissä arveltiin ”riettaalla hengellä laadittujen laulujen herättävän inhoa ja kauhua vakavasti ajattelevissa piireissä”.
Teekkarihymni on sanoitettu 1800-luvun lopulla tai 1900-luvun alussa. 1940-luvulla fukseille on kerrottu sen sanojen löytyneen Tampereella 1918 kaatuneen teekkarin taskusta. Toisen versioiden mukaan laulu on sepitettu Turkin sodan tai jo Krimin sodan aikana. Toisaalta kuplettilaulaja Affu Tanner on väittänyt tehneensä sanat 1912 ryyppäjäisten aikana. Laulusta on kuitenkin todisteita jo Paavo Koposen teekkarihistoriikista ja lisäksi laulun alun sanat löytyvät jo teekkareiden laskiaiskulkuetta käsittelevästä Helsingin Sanomien uutisesta vuodelta 1907.
Asiaa tutkinut Tommi Syrjänen uskoo laulun syntyneen vuosien 1902–1905 välillä. Lähtökohtana olisi ollut 1900-luvun alussa suosittu laulu, joka on kuitenkin vaipunut unohduksiin.
Teekkarihymnissa lauletaan "Yö kuin sielu neekerin on pimiä." Tämä on nähty myöhemmin problemaattiseksi neekeri-sanan käytön vuoksi. Syksyllä 2015 Tekniikan Akateemisten Teekkarivaliokunta kehotti teekkareita jättämään neekeri-sanan laulamatta. Aalto-yliopiston ylioppilaskunta antoi myös syksyllä 2016 lausunnon että teekkarihymnin sanat eivät heijasta ylioppilaskunnan arvoja. Molemmat tahot kehottavat laulamaan neekeri-sanan sijaan "teekkarin."