hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suva
Suva on Fidžin pääkaupunki. Sen asukasluku esikaupunkeineen oli 185 913 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Varsinaisen kaupungin väkiluvuksi saatiin vuoden 2017 väestönlaskennassa 93 874, kun vuoden 2010 arviossa luku oli 85 754. Kaupunki sijaitsee Viti Levun saaren kaakkoisrannalla. Kaupunki on suurin asutuskeskus eteläisellä Tyynellämerellä Uuden-Seelannin ja Australian kaupunkeja lukuun ottamatta.
Saarten päälliköt pyysivät vuonna 1874 Britanniaa ottamaan saarten hallinnon hoitaakseen. Niinpä Fidžistä tuli samana vuonna Ison-Britannian siirtomaa. Tästä alkoi voimakkaan taloudellisen kasvun aika. Syynä brittien edessä alistumiseen oli Yhdysvaltojen painostus. Seru säilytti kuitenkin asemansa arvovaltaisimpana päällikkönä kuolemaansa 1883 asti. 
Kun heimopäällikkö Seru Epenisa Cakobau oli luovuttanut saaren briteille, nämä siirsivät pääkaupungin Levukasta Suvaan vuonna 1877, koska Levuka todettiin liian syrjäiseksi. Pääkaupungin siirto toteutui vuonna 1882. Brittiläinen eversti F. E. Pratt nimitettiin Fidžin kenraalikuverööriksi vuonna 1875 ja hän suunnitteli Suvalle asemakaavan. Kaupunki kasvoi, kun lähistön kyliä liitettiin siihen. Suvan pinta-alaksi tuli kaksi neliökilometriä. Väkiluku kasvoi, koska britit toivat huomattavia määriä siirtotyövoimaa Intiasta.
Suva sai kaupungin aseman ensimmäisenä Fidžissä vuonna 1952.
Maan korkein rakennus "Reserve Bank of Fiji Building" sijaitsee Suvassa, kuten myös Etelä-Tyynenmeren yliopisto (USP). Vanhimpia rakennuksia on Suvan kaupunginkirjasto, joka rakennettiin vuonna 1909.
Suvassa on 78 puistoa. Suvan kaupat ovat keskittyneet Cumming Streetin varrelle. Alueen rakennukset ovat pääosin peräisin 1900-luvun alusta, mutta uusiakin on rakennettu.
Nausori International Airport sijaitsee Suvassa, mutta se on kooltaan pieni ja tarkoitettu ennen muuta lähialueen lennoille. Matka keskustasta kestää puolisen tuntia. Lentoja lähtee lähinnä Tuvaluun ja Tongaan. Kentälle voivat laskeutua vain pienet suihkukoneet. Nykyisin kansainväliset lennot laskeutuvat saaren toiselle puolelle Nadiin (Nadi International Airport (NAN)), mutta Suvan kentän laajentamista kansainvälisen liikenteen vaatimiin mittoihin on harkittu.
Suvan satama on merkittävä Eteläisen Tyynenmeren ja muiden maanosien välillä kulkevan tavaraliikenteen keskus. Sitä on uudistettu vuosikymmenten varrella, esimerkiksi Ro-ro-alusten käyttöön sopivaksi 1970-luvulla. Konttivarastoon mahtuu nykyisin 80 tuhatta TEUta rahtitavaraa konteissa.
Suvan suurimmat väestöryhmät ovat fidžiläiset ja intialais-fidžiläiset. Kaupungissa asuu myös kiinalaisia, eurooppalaisia sekä eurooppalaisten ja fidžiläisten jälkeläisiä. Puhutuin kieli on englanti, mutta vähemmistökielilläkin on paljon puhujia. Vuoden 2017 väestönlaskennassa Suvan kaupunkialueella oli 93 874 asukasta, joista 46 698 oli miehiä ja 47 176 naisia.
KV18
KV18 on mahdollisesti Ramses X:lle tarkoitettu hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 20. dynastian ajalta. Se ei koskaan valmistunut.
Haudasta on löydetty sinne tulvissa ajautuneita hautakalusteita, eläinten jäännöksiä, astioita sekä papyryksia. Tulvat ovat aiheuttaneet huomattavaa vahinkoa haudan koristelulle.
KV19
KV19 on Ramses IX:n poika Mentuherkhepeshefin hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on Uuden valtakunnan 20. dynastian ajalta, mutta sitä on käytetty myös 22. dynastian aikana.
Haudasta on löydetty muumioita, vaatteita, koruja, astioita ja papyryksia. Maalaukset ovat kohtalaisen hyvässä kunnossa lukuun ottamatta pieniä vaurioita sisäänkäynnin lähellä. Vuonna 1994 tulva aiheutti veden pääsyn hautaan, mutta vesi ei noussut tarpeeksi korkealle vahingoittaakseen seinien koristelua.
KV20
KV20 on Thutmosis I:n ja Hatšepsutin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se saattaa olla Kuninkaiden laakson haudoista vanhin, ja sillä on erikoinen, kaareutuva muoto.
Haudasta on löydetty hautakalusteita, astioita, koruja ja veistoksia. Haudan alaosan käytävät ovat romahtaneet ja vuoden 1994 tulva täytti hautakammion kiviromulla. Suuri lepakkoyhdyskunta asui vuosia haudassa.
KV21
KV21 on tunnistamattoman henkilön, mahdollisesti kuningattaren, hauta Kuninkaiden laaksossa. Arkkitehtuurisen tyylin perusteella haudan arvioidaan olevan Uuden valtakunnan 18. dynastian aikainen.
Haudasta on löydetty muumioita, mineraaleja, amuletteja, hautakalusteita ja astioita. Tulva on aiheuttanut vahinkoa rakenteille ja haudasta löytyneille esineille. Vandaalit tuhosivat haudasta löytyneet muumiot sen ensimmäisen avaamisen jälkeen.
Vaalirengas
Vaalirengas on vaaliliittoa muistuttava, kahden tai useamman puolueen tai muun ehdokaslistan vaaleja varten muodostama liitto. Sen tarkoituksena on parantaa näiden ryhmien asemaa siihen verrattuna, että ne toimisivat erillään, mutta samalla ehkäistä vaaliliittoihin liittyvä riski, että yksi tai osa liitossa olevista ryhmistä saisi hyödyn muiden kustannuksella. Vaalirenkaan muodostavia yksittäisiä ehdokaslistoja – myös puolueiden asettamia – kutsutaan myös vaaliliitoiksi.
Vaalirenkaan ja pelkän vaaliliiton ero on se, että vaaliliitossa liiton saamat paikat jaetaan liiton ehdokkaille suoraan henkilökohtaisen äänimäärän mukaisessa järjestyksessä, kun taas vaalirenkaassa paikat jaetaan renkaaseen kuuluvien ryhmien kesken niiden äänimäärien mukaisessa suhteessa ja sen jälkeen vasta ehdokkaille. Vaalirenkaan sisällä siis toteutuu ehdokaslistojen kesken parempi suhteellisuus kuin jos ehdokaslistat olisivat muodostaneet keskenään vaaliliiton.
Koska vaalirenkaassa jokainen vaaliliitto saa vähintään sen verran paikkoja kuin se saisi omillaan, on vaalirengas keskikokoisille puolueille edullisempi vaihtoehto kuin pelkkä vaaliliitto. Suomessa laki ei salli vaalirenkaita valtiollisissa vaaleissa, mutta niiden käyttöön ottoa on ehdotettu d'Hondtin menetelmän suuria puolueita suosivien piirteiden tasapainottamiseksi.
Vaalirenkaat ovat Suomessa käytössä muun muassa monien ylioppilaskuntien edustajistovaaleissa.
Vaalirenkaan ehdokkaille lasketaan ensin liittojen sisäiset vertausluvut eli liittovertausluvut laskemalla kunkin liiton sisäiset äänet yhteen ja jakamalla ne esimerkiksi d'Hondtin kaavan mukaisesti henkilökohtaisten äänimäärien mukaisessa järjestyksessä. Tämän jälkeen kaikille renkaan ehdokkaille lasketaan lopulliset eli rengasvertausluvut jakamalla koko renkaan yhteenlasketut äänet vuorostaan liittovertauslukujen mukaisessa järjestyksessä. Ehdokkaat valitaan rengasvertausluvun mukaisessa järjestyksessä.
Sinertävät saivat yhteensä 29 ja Punertavat 46 ääntä. Jos jaossa on kolme paikkaa, saavat Sinertävät yhden paikan (Sininen) ja Punertavat kaksi paikkaa (Vaaleanpunainen, Punainen). Vaaleanpunaista ja Punaista enemmän henkilökohtaisia ääniä saanut Mariini jää valitsematta, sillä suhteellisuus vaaliliittojen kesken on etusijalla ja Punertavien osuus renkaan äänistä oli suurempi kuin Sinertävien.
Jos Sinertävät ja Punertavat olisivat muodostaneet vaalirenkaan sijaan vaaliliiton, Sinertävät olisivat saaneet kaksi paikkaa ja Punertavat yhden, vaikka Punertavat kokonaisuutena saivat enemmän ääniä (vrt. esimerkki artikkelissa Vaaliliitto).
Rengasvertausluvulla ei tässä esimerkissä ole merkitystä, sillä esimerkkiin ei sisälly kilpailevia ehdokaslistoja.
KV22
KV22 on Amenhotep III:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajatlta. Hautaa on käytetty myös kolmannen välikauden aikana. Se on läntisen laakson haudoista suurin.
1800-luvulla tuntemattomat vierailijat poistivat seinäkoristeita, joista osa on nyt Louvressa. Suolapitoinen ilma on aiheuttanut vauriota maalauksille. Myös pilareiden halkeamat ovat laajentuneet.
Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, huonekaluja ja hautakalusteita, muumioita, ihmisten ja eläinten jäännöksiä, koruja, tulentekotarvikkeita, veistoksia, astioita, aseita ja kirjallisia dokumentteja.
KV23
KV23 on Ayn, Egyptin Uuden valtakunnan 18. dynastian toiseksi viimeisen faaraon, hauta Kuninkaiden laaksossa. Se on yksi laakson vähemmän käytetyn länsiosan haudoista.
Haudasta on löydetty ihmisen jäännöksiä, veistoksia, hautakalusteita, astioita ja kirjoitusvälineitä. Koristeluista osa on pudonnut ja osa tuhottu tarkoituksellisesti.
KV24
KV24 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Se sijaitsee laakson vähemmän käytetyssä länsiosassa. Hauta on arvioitu esineiden ja sijaintinsa perusteella Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. Hautaa on käytetty myös kolmannella välikaudella sekä kreikkalais-roomalaisella ja bysanttilaisella kaudella.
Löydettäessä hauta oli täynnä kiviromua. Haudassa oli myös suuria ampiaisyhdyskuntia. Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, ihmisten ja eläinten jäännöksiä, muumion käärinliinoja, köysiä, hautakalusteita ja astioita.
KV25
KV25 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Se sijaitsee laakson vähemmän käytetyssä länsiosassa. Hauta on arvioitu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi, mutta sitä on käytetty vasta kolmannen välikauden 21. ja 22. dynastian aikana.
Haudasta on löydetty muumioita ja niiden käärinliinoja, ihmisten jäännöksiä, veistoksia, hautakalusteita, astioita sekä papyryksia.
KV26
KV26 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on arvioitu arkkitehtuuristen piirteidensä vuoksi Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi.
Hautaa ovat tutkineet James Burton vuonna 1825 ja Victor Loret vuonna 1898. Hauta on täynnä kiviromua, joten sen tarkasta kunnosta ja esineistöstä ei ole tietoa.
KV27
KV27 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on arvioitu arkkitehtuurisen tyylin ja KV20:n ja KV43:n läheisyyden perusteella Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi.
Hautaa ovat tutkineet John Gardner Wilkinson (1825–1828) kartoituksin ja Donald Ryan (1990) kaivauksin. Haudasta on löydetty muumioita ja astioita. Se on kärsinyt tulvavahingoista ja varastokäytöstä.
Suomalais-saamelainen sanasto
Suomen kielen sanastossa on osa, jonka levikki rajoittuu suomeen (myös laajemmin itämerensuomeen) ja saameen. Tällaiset sanat kuuluvat suomalais-saamelaiseen sanakerrostumaan, ja uralilaisten kielten perinteisen sukupuumallin mukaan ne palautuvat varhaiskantasuomeksi kutsuttuun yhteiseen kantakieleen.
Rohkean teorian mukaan tällaiset sanat olisivat jääneet joltakin tuntemattomalta kansalta, joka on asunut nykyisen Suomen alueella. Samanlaisia mutta vieläkin suppeamman alueen sanoja on itämerensuomalaisissa kielissä ja pelkästään suomen kielessä.
Alla olevan luettelo perustuu etenkin Terho Itkosen (1997) ja Pekka Sammallahden (1999) esityksiin. Sanoille ei ole osoitettu laina-alkuperää. Mukaan on otettu pohjoissaamessa esiintyviä sanoja. Myös muissa saamen kielissä olisi sanamateriaalia.
suomi – pohjoissaame
Etymologian tutkimuksen edetessä suomalais-saamelaisille sanueille on toisinaan osoitettu vastineita myös kaukaisemmista sukukielistä. Itkosen aineistossa tavattava esimerkki on sm. "matka" – psaam. "muotki" ’taival’: Aikio (2015) yhdistää tämän vastineisiin pohjoishantissa ("mŏχət" 'sivu-uoma') ja selkupissa ("mi̮ti̮" 'tie, reitti'), jotka osoittavat sanan olevan peräisin jo uralilaisesta kantakielestä. Useimmat muutkin suomalais-saamelaiset sanat voivat teoriassa selittyä myös näin: vanhoiksi perintösanoiksi, joiden vastineet ovat muista sukukielistä sittemmin kadonneet.
Jo varhain on osoitettu saamelaiskielissä olevan runsaasti itämerensuomesta peräisin olevia lainasanoja. Näiden laskeminen varhaiskantasuomen sanastoon ei yleensä tule kyseeseen, vaan korkeintaan myöhäiskantasuomeen.
Myös päinvastainen suunta tulee kyseeseen. Nykytutkimuksen mukaan tällaisia sanoja on aikaisemmin tunnettua enemmän. Ante Aikion (2009) mukaan esimerkiksi seuraavat, vielä Itkosen esittämät sanarinnastukset ovat todennäköisesti tai luultavasti vanhoja lainasanoja saamelaiskielistä suomeen:
KV28
KV28 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Sieltä löydettyjen keramiikan palasten perusteella se olisi louhittu Thutmosis IV:n hallintokaudella.
Hautaa on kartoittanut John Gardner Wilkinson vuosina 1825–1835. Donald Ryan suoritti haudassa kaivauksia vuonna 1990. Hauta on hyvässä kunnossa. Sieltä on löydetty muumioiden kääreitä, ihmisen jäänteitä ja hautakalusteita.
KV29
KV29 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan ajalta. Sitä ovat kartoittaneet James Burton yhdessä John Gardner Wilkinsonin kanssa vuosina 1825–1828 sekä Victor Loret vuonna 1899.
Haudalla ei ole suoritettu kaivauksia eikä sen sisällöstä ole tietoa. Luultavasti se koostuu vain suorakulmiomaisesta sisäänkäyntikuilusta.
Panu (henkiolento)
Panu on kalevalaisessa runoudessa tulen henki, auringon poika. Panuun voi vedota loitsuissa, kun ollaan tekemisissä tulen kanssa.
Panua käytetään myös tulen synonyyminä, ja Panua on sanottu myös tulen jumalaksi.
KV30
KV30 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Sen löysi Giovanni Battista Belzoni vuonna 1817, jolloin siellä suoritettiin ensimmäiset kaivaukset. Hautaa ovat lisäksi kartoittaneet James Burton vuonna 1825 ja Victor Loret vuonna 1898.
Haudan kunto on hyvä, mutta sen louhinta on suoritettu huonosti. Sen etuosa on edelleen täynnä kiviromua. Haudasta on löytynyt pääasiassa astioita.
Siiri Nordin
Siiri Aurora Nordin (s. 15. lokakuuta 1980 Helsinki) on suomalainen rock- ja popmuusikko. Nordin oli popyhtye Killerin laulaja yhtyeen aktiiviaikana 2001–2003. Siiri Nordin on julkaissut englanninkielisen albumin "Me Too" (2006) ja suomenkieliset albumit "Lyö tahtia" (2008) ja "Paremmin kuin kukaan" (2011).
Nordin nousi julkisuuteen Killer-yhtyeen laulajana. Killerin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Naughty Boy”, ”Liar” ja ”All I Want”. Yhtye jäi määrittelemättömän pituiselle tauolle vuonna 2005.
Nordinin vuonna 2003 "Helmiä ja sikoja" -elokuvaa varten levyttämä ”Sydämeni osuman sai” (käännösversio laulusta ”Something's Gotten Hold of My Heart”) sai runsaasti radiosoittoa. Toukokuussa 2006 Nordin julkaisi ensimmäisen soololevynsä "Me Too". Albumi ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti. Maaliskuussa 2008 ilmestyi Nordinin ensimmäinen suomenkielinen albumi "Lyö tahtia". Sen ensimmäinen single ”Viimeinen palanen” sai ensisoittonsa radiossa marraskuussa 2007. Toukokuussa 2011 ilmestyi uusi albumi "Paremmin kuin kukaan", jonka ensimmäinen single ”Lusitaan”. nousi keväällä 2011 muun muassa Radio Novan soitetuimpien kappaleiden joukkoon.
Syksyllä 2011 Nordinin ääntä kuultiin MTV3-kanavalla esitetyn Klikkaa mua -sarjan tunnuskappaleella "Huomenna on paremmin".
Siiri Nordinin vanhemmat ovat kuvanveistäjä Antti Nordin ja lavastaja Metti Nordin. Hänen veljensä Reino Nordin on näyttelijä ja muusikko. Hänen velipuolensa Boris Nordin-Oroza on esiintynyt hänen kanssaan. Taiteilija Outi Heiskanen on Siiri Nordinin isoäiti. Syksyllä 2004 Nordin rekisteröi puolisonsa Mirjan kanssa parisuhteensa. Suhde kuitenkin päättyi vuonna 2007. Siiri Nordin on nähty myös Linnan juhlissa, sillä vuonna 2001 hän pääsi Linnaan The Rasmuksen Lauri Ylösen seuralaisena.
Nordin on opiskellut puuveneen rakennusta ja on innokas purjehtija. Hän on työskennellyt myös taksikuskina. Siiri Nordin osallistui syksyllä 2011 Tanssii tähtien kanssa -ohjelman 6. tuotantokaudelle. Nordin putosi kisasta parinsa Jani Rasimuksen kanssa kisan 4. pudotuksessa.
Nordin näytteli nuorempana muun muassa Ryhmäteatterin viihdesarjassa "Tabu" ja teki lapsiroolin vuonna 1988 kuvatussa Mika Kaurismäen elokuvassa "Cha Cha Cha".
Nordin muutti vuonna 2017 asumaan Helsingistä Salon Perniön Matildan kylään.
KV31
KV31 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on ajoitettu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi.
Haudan löysi ja siellä suoritti ensimmäiset kaivaukset Giovanni Battista Belzoni vuonna 1817. Myös Victor Loret on kartoittanut hautaa vuonna 1898. Hauta on täynnä hiekkaa eikä sen sisällöstä ole tietoa.
Rauni (nimi)
Rauni on suomalainen naisen ja varsinkin aikaisemmin myös miehen etunimi sekä sukunimi. Nimi johtuu mahdollisesti skandinaavisesta sanasta "raun", nykyruotsiksi "rönn", joka tarkoittaa pihlajaa. Mikael Agricolan mukaan Rauni oli yksi muinaisten karjalaisten palvomista jumalista. Toisaalta Rauni saattaa olla muunnos skandinaavisista Ragn- alkuisista nimistä kuten Ragna tai Ragnhild.
Suomessa on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan ollut heinäkuuhun 2016 mennessä 6421 Rauni-nimistä naista ja noin 1080 Rauni-nimistä miestä. Heistä suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuolella. Rauni oli aikoinaan sukupuolineutraali nimi mutta alkoi sittemmin vakiintua naisennimeksi ja miehennimenä syrjäytyä, kun vastaavaksi miehennimeksi vakiintui Rauno. Raunin nimipäivä on 15. heinäkuuta.
KV32
KV32 on Amenhotep II:n vaimon, kuningatar Tiaan hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta ajoittuu Uuden valtakunnan 18. dynastiaan. Hauta ei koskaan valmistunut eikä sitä koristeltu.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1898. Myös MISR-projekti on vuosina 2000–2001 kartoittanut hautaa. Haudasta on löydetty lähinnä hautakalusteita.
Seppo Ilmarinen
Seppä Ilmarinen on suomalaisten kansanrunojen seppäsankari, jolla on myös jumalallisia piirteitä.
Iro-neito synnytti Ilmarisen yöllä ja jo päivällä Ilmarinen teki pajan. Ilmarinen takoi maailman alussa taivaankantta niin taidokkaasti, etteivät näy pihtien pitämät, eivätkä tunnu vasaran iskut. Ilmarisen kädenjälkeä ovat myös revontulet sekä aamu- ja iltaruskon värit. Myös raudan keksiminen ja alkutulen iskeminen ovat kansantarujen mukaan Ilmarisen saavutuksia.
Raudan käytön yleistymisellä oli suuri vaikutus itämerensuomalaiseen mytologiaan ja Ilmarisestakin tuli Seppo tai "takoja iän ikuinen" vasta raudan käyttöönoton jälkeen. Tätä ennen "Ilmari" oli todennäköisesti taivaan ja ukkosenjumala. Nimi lainattiin myös Udmurtin kielen taivaanjumalalle muodossa "Inmar" ja se esiintyy joskus myös saamenkielessä tuulenjumalana muodossa "Ilmaris" ja mahdollisesti myös ukkosenjumalana muodossa "Ilmaričče".
Ilmarinen on Kalevalan seppäsankari, ”takoja iänikuinen”. Hän asuu Väinölässä. Kalevalassa hän takoo monia esineitä, kuten sammon, Kultaisen naisen, ja hän yrittää myös takoa uuden Auringon ja Kuun. Alkujaan Ilmarinen lienee ollut jumala, joka on myöhemmissä runoissa muuttunut kuolevaiseksi. Myös Kalevalassa Ilmarisen mainitaan olleen mukana kosmisessa luomisessa, takomalla taivaankantta ja asettamalla taivaankappaleita.
Ilmarinen (Ilma, Ilmari, Ilmori, Ilmollinen) oli itämerensuomalaisten palvoma tuulen, sään ja 
ilman jumala. Ilmarinen oli mukana maailman syntymässä.
Anna-Leena Siikalan mukaan Ilmarisen attribuutti ovat palkeet. Palkeet liittyvät Ilmarisen asemaan tuulen jumalana, mutta toisaalta myös tämän rooliin kosmisena seppänä ja kulttuuriheeroksena. Itämerensuomalaisen kultaneito-runon joissakin inkeriläisissä toisinnoissa Ilmarisen taontatyö ei onnistu, ennen kuin hän tarttuu palkeisiin orjien sijasta itse. Siikalan mukaan vastakohta korostaa Ilmarisen asemaa tuulen jumalana.
Utsjoella tuulenjumala Biegga-gallesista () käytettiin myös nimeä "Ilmaris". 1600-luvulla Utsjoen saamelaiselta Anders Poulsenilta takavarikoidussa noitarummussa Ilmaris on kuvattu skandinaaviseen Thoriin ja itämerensuomalaiseen Ukkoon rinnastetun Tiermes-ukkosenjumaluuden rinnalla, mutta tästä erillisenä hahmona. Udmurttien Inmar-jumaluus on miespuolinen taivaan jumala, jota on verrattu Ilmariseen. Ilmarinen on saattanut samaistua myöhemmin palvottuun Ukkoon, mutta toisaalta saattoi myös muuttua suomalaisessa tarustossa seppäsankariksi.
KV33
KV33 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on ajoitettu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. Sitä ei ehkä koskaan käytetty.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1898. Se koostuu kahdesta hautakammiosta, jotka on molemmat jätetty koristelematta. Haudan sisäänkäynnin päälle on rakennettu penkki, joten hautaan ei pääse eikä siitä ole tarkkaa pohjapiirrosta.
KV34
KV34 on Thutmosis III:n hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta ajoittuu Uuden valtakunan 18. dynastian aikaan, mutta sitä on käytetty lisäksi myöhäiskaudella.
Haudasta on löydetty muun muassa muumioita, eläinten jäännöksiä, tulentekovälineitä, amuletteja, veistoksia, hautakalusteita ja astioita. Vuonna 1994 tulvavesi valui haudan kaivon pohjalle, jossa se imeytyi hiekkaan ja lisäsi haudan kosteutta.
KV35
KV35 on Amenhotep II:n hauta Kuninkaiden laaksossa. Se ajoittuu Uuden valtakunnan 18. dynastiaan. Hautaa on käytetty myös kolmannen välikauden 21. dynastian aikaan.
Haudan löysi Victor Loret vuonna 1898. Hautaa on valokuvannut Paul Bucher vuonna 1932 ja hautakirjoitusten tulkintaa suoritti Erik Hornung vuosina 1982–1992. Haudan kunto on hyvä. Sieltä on löydetty muun muassa muumioita, vaatteita, ruokaa, koruja, veistoksia, hautakalusteita, kasvien jäänteitä, astioita, aseita ja papyryksia.
Suomen Hippos
Suomen Hippos ry on valtakunnallinen hevosurheilun ja -kasvatuksen keskusjärjestö, joka perustettiin Suomen Ravirenkaan ja Hevostalouden keskusliiton yhdistyttyä vuonna 1973. Järjestöön kuuluu yhteensä 128 alajärjestöä, joita ovat muun muassa paikalliset hevosjalostusliitot ja muut alan yhdistykset. Suomen Hippoksen puheenjohtajana on vuodesta 2018 lähtien toiminut kansanedustaja Juha Rehula.
Suomen Hippoksen tärkeimmät tehtävät ovat Suomessa kasvatettavien hevosrotujen rekisteröinti ja kantakirjaaminen sekä maan ravikilpailutoiminnan johtaminen ja valvominen. Ravikilpailuja järjestetään 43 raviradalla ja niitä käydään jouluaattoa ja joulupäivää lukuun ottamatta vuoden jokaisena päivänä. Yhteensä Suomessa järjestetään vuosittain lähes 600 ravikilpailua. Niiden totopeliä hoitaa Veikkaus (vuoden 2016 loppuun asti Suomen Hippoksen tytäryhtiö Fintoto), joka omistaa myös ravikilpailuja näyttävän TotoTV:n.
Suomen Hippos harjoittaa lisäksi koulutus- ja julkaisutoimintaa. Tytäryhtiö Suomen Hevourheilulehti Oy julkaisee kaksi kertaa viikossa ilmestyvää Hevosurheilu-lehteä sekä viikoittaista Toto-nimistä lehteä, joka sisältää kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lähtölistat. Lisäksi Hippoksen julkaisutoiminta käsittää hevostalouteen ja -urheiluun liittyvää kirjallisuutta.
Vuonna 2007 keskeiset hevosalan toimijat perustivat Ypäjällä valtakunnallisen hevosalan osaamiskeskuksen, jolle annettiin nimeksi Hippolis. Hippoksen lisäksi perustajiin kuuluivat muun muassa Suomen Ratsastajainliitto, Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto sekä Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus.
Huhtikuussa 2013 Valtioneuvosto myönsi Suomen Hippokselle televisiotoimiluvan hevos- ja muuhun eläinurheiluun keskittyvään televisiokanavaan. Kaikissa antennitalouksissa näkyvän kanavan on tarkoitus aloittaa toimintansa vuonna 2014.
KV36
KV36 on Maiherprin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se on ei-kuninkaallinen hauta, jonka muumio ja suurin osa hautatarvikkeista on löydetty ehjinä. Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1899.
Hauta on hyvin louhittu, mutta seiniä ei ole tasoitettu. Haudasta on löydetty muun muassa muumioita ja niiden kääreitä, ruokaa, koruja, hautakalusteita, astioita, kasvien jäännöksiä, aseita ja papyryksia.
KV37
KV37 on tuntemattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on ajoitettu uuden valtakunnan 18. dynastian, mahdollisesti Thutmosis III:n hallituskauden aikaiseksi.
Alueella vieraili James Burton vuonna 1825. Hautaa kartoitti Eugène Lefébure (1889) ja kaivauksia suoritti Victor Loret (1899). Hautaa ei ole vielä tutkittu kokonaisuudessaan. Sieltä on löydetty ihmisten jäännöksiä, veistoksia, astioita ja papyryksia.
KV38
KV38 on Thutmosis I:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Sen löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1899. Howard Carter suoritti haudassa kaivauksia vuonna 1919.
Kallion huono laatu ja tulvavedet ovat tehneet suurta vahinkoa haudan koristelulle ja rakenteelle. Haudasta on löydetty pääasiassa hautakalusteita.
Suomen Perhostutkijain Seura
Suomen perhostutkijain seura ry on vuonna 1955 perustettu hyönteistieteellinen yhdistys. Sen tarkoituksena on edistää perhosten tutkimusta ja suojelua. Lisäksi sen tarkoitus on kehittää suomalaista perhosharrastusta ja pitää yllä yhteyksiä harrastajien ja tutkijoiden välillä. Seuran pääasiallinen tietojenkeruukanava on luonnontieteellisen keskusmuseon ylläpitämä Hyönteistietokanta internetissä.
Seuran toimintaan kuuluu mm. esitelmien pitäminen, perhostietojen kerääminen, harrastusvälineiden välittäminen, tutkimustoiminnan tukeminen, kirjaston ylläpito sekä julkaisujen tuottaminen. Seura on julkaissut vuodesta 1976 lähtien myö neljä kertaa vuodessa ilmestyvää "Baptria"-nimistä jäsenlehteä. Sen nimi tulee nunnamittarin ("Baptria tibiale") tieteellisestä nimestä.
KV39
KV39 on tunnistamattoman henkilön, mahdollisesti Amenhotep I:n, hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on ajoitettu arkkitehtuurisen tyylin perusteella Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi.
Haudan yläosat on kaivettu huonolaatuiseen kiveen, eikä niiden alkuperäisistä seinäpinnoista ole paljon jäljellä. Alemmat osat ovat paremmassa kunnossa, vaikka niiden seinärakenteet ovat paikoin vahingoittuneet. Vuoden 1994 tulva täytti haudan osittain kiviromulla. Haudasta on löydetty muun muassa vaatteita, ruokatarvikkeita, muumioita ja niiden kääreitä, koruja, uskonnollisia välineitä, hautakalusteita, astioita ja papyryksia.
KV40
KV40 on hauta Kuninkaiden laaksossa. Sijaintinsa perusteella hauta on ajoitettu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1899. Kaivauksia jatkoi 2010-luvulla Baselin yliopisto, jonka tutkijat löysivät haudasta ainakin 50 ihmisen muumiot. Monet heistä ovat kirjoitusten perusteella kuninkaallisia, 18. dynastian faaraoiden Thutmosis IV:n ja Amenhotep III:n perheenjäseniä. Haudasta löydettiin myös runsaasti hautakalusteiden jäänteitä.
KV41
KV41 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hauta ei koskaan valmistunut.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1899. Haudalla vierailivat lisäksi Georges Aaron Bénédite vuonna 1900 ja Georg Steindorff vuonna 1902, ja Institut français d’archéologie orientale suoritti siellä kaivauksia vuonna 1991. Sieltä ei ole löydetty esineitä.
1 eaa.
1 eaa. oli viimeinen vuosi ennen ajanlaskumme alkua. Roomalaisessa kalenterissa se oli vuosi 753 Rooman perustamisesta lukien ("ab urbe condita"), ja se oli tuolloin jo käytetyn juliaanisen kalenterin mukaan karkausvuosi.
Plasma
Plasma on aineen olomuoto, jossa atomit ovat menettäneet elektroneja eli ionisoituneet. Plasma koostuu siis sähköisesti varatuista hiukkasista: elektroneista ja positiivisista ioneista. Plasma reagoi herkästi sähkö- ja magneettikenttiin ja plasman oma liike myös luo sähkömagneettisia kenttiä (ks. sähkömagnetismi).
Plasmaa kutsutaan toisinaan aineen neljänneksi olomuodoksi. Plasman määritteleminen aineen olomuodoksi on kuitenkin kiistanalaista. Se ei nimittäin täytä yhtä olomuodoille asetettua ehtoa: "aineen pitää muuttua sulavasti olomuodosta toiseen tietyssä lämpötilassa". Plasma ei tätä tee, sillä ionisoituneet hiukkaset eivät välttämättä muutu takaisin neutraaliksi kaasuksi, kun lämpötilaa lasketaan plasmautumis- tai ionisoitumislämpötilan alapuolelle. Tämä johtuu siitä, että ionisoituminen ei ole niin selvästi lämpötilasta riippuvainen prosessi kuin esimerkiksi sulaminen tai höyrystyminen, vaan on itse asiassa aineen rakenteenkin eikä vain olomuodon muuttamista.
Auringosta sinkoutuu jatkuvasti plasmaa avaruuteen aurinkotuulena, ja sen törmätessä maan ilmakehän ulompiin osiin syntyy revontulia. Vihertävän keltainen väri syntyy suurella nopeudella liikkuvien elektronien törmätessä happiatomeihin. Elektroni menettää osan liike-energiastaan, jonka happiatomi muuttaa näkyväksi valoksi. Plasman tutkiminen on luonut oman tieteenalan, (avaruus)plasmafysiikan.
Plasmasta aikaisemmin käytettyä rinnakkaisnimeä "plastma" pidetään nykyään vanhentuneena eikä enää suositeltavana.
Plasmaa syntyy korkean lämpötilan (vähintään 2 000–8 000 K) vaikutuksesta ja sähkökentässä kiihdytettyjen hiukkasten törmäillessä atomeihin irrottaen niistä elektroneja. Plasma koostuu elektroneista ja positiivisista ioneista. On myös esitetty, että jopa 99 % tai ylikin maailmankaikkeuden tunnetusta aineesta (vrt. pimeä aine) olisi plasmaa.
Plasmaa käytetään muun muassa loisteputkissa ja hitsauksessa. Fuusioreaktoreiden kammioiden plasman tutkimuksessa hyödynnetään magnetohydrodynamiikkaa. Rakettitekniikassa niitä moottoreita, joita nykyisin kutsutaan ionimoottoreiksi, kutsuttiin ennen plasmamoottoreiksi.
KV42
KV42 on Hatsepsut-Meryetralle tarkoitettu hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hauta ei valmistunut eikä Hatsepsut-Meryetraa haudattu sinne. Sitä käytettiin sen sijaan mahdollisesti Theban pormestarin Senneferin ja hänen perheenjäsentensä hautaukseen Amenhetep II:n hallintokaudella.
Haudan löysi Victor Loret vuonna 1899. Alueella suorittivat kaivauksia Boutros Andraos, C. Macarios ja Howard Carter vuonna 1900 sekä Carter uudelleen vuonna 1921. Haudasta on löydetty uskonnollisia esineitä, hautakalusteita ja astioita. Hauta on kärsinyt lievää vahinkoa tulvista ja hautakammio J:n pilarit ovat vaurioituneita.
Q-koodi
Kansainvälisiä Q-lyhenteitä käytetään radio-, ilmailu- ja meriliikenteessä. Siviilikäytössä niitä käyttävät mm. radioamatöörit erityisesti sähkötysyhteyksissä.
Q-lyhenteet ovat kolmikirjaimisia. Kysymysmerkillä lyhenteen merkitys muuttuu kysyväksi. Q-lyhenteisiin voidaan merkityksen mukaan liittää numeroarvoja tai lyhenteitä. Esimerkiksi:
KV43
KV43 on Thutmosis IV:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on lisäksi käytetty kolmannella välikaudella 21. dynastian aikana.
Haudan löysi Howard Carter, joka suoritti siellä kaivauksia ja hautatekstien tulkintaa vuosina 1903–1904. Hauta ei ole kärsinyt tulvien aiheuttamista tuhoista ja maalaukset ovat säilyneet erittäin hyvin. Haudasta on löydetty muun muassa lintujen jäännöksiä, vaatteita, kosmetiikkaa, ruokatarvikkeita, huone- ja hautakalusteita, lautapelien osia, muumioita, koruja, veistoksia, astioita ja aseita.
KV44
KV44 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on uudelleen käytetty kolmannella välikaudella 22. dynastian Osorkon I:n aikana.
Howard Carter löysi haudan vuonna 1901 ja suoritti siellä ensimmäiset kaivaukset. Donald Ryan tutki hautaa vuosina 1990–1991. Hauta on tyhjennetty kiviromusta. Sieltä on löydetty muun muassa muumioita, koruja, hautakalusteita, kasvien jäännöksiä ja astioita.
KV45
KV45 on Userhatin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Hautaa on lisäksi käytetty kolmannella välikaudella 22. dynastian aikana.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Howard Carter vuonna 1902. Donald Ryan tutki hautaa vuonna 1992. Haudasta on löydetty muumioita, ihmisten ja kasvien jäännöksiä, koruja, hautakalusteita ja astioita. Hauta on hiljattain tyhjennetty kiviromusta.
KV46
KV46 on Jujan ja Tujan hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti James Edward Quibell vuonna 1905.
Haudan seinät on jätetty tasoittamatta, eikä niihin ole laitettu laastia. Haudasta on löydetty muun muassa vaatteita ja kosmetiikkaa, huonekaluja ja hautakalusteita, muumioita ja niiden kääreitä, koruja, soittimia, veistoksia, astioita, aseita sekä kirjoitusvälineitä ja papyryksia.
Ilmarinen
Ilmarinen voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Friisin kieli
Friisi (omalla kielellä "frysk", "frasch", "fresk" tai "friisk") on nimitys usealle kielelle, joita puhuvat friisit Alankomaiden ja Saksan rannikoilla (Friisinmaalla). Friisi on skotin kielen jälkeen englannin lähin sukulaiskieli. Englannin ja friisin puhujat eivät kuitenkaan ymmärrä toisiaan. Friisillä on virallinen vähemmistökielen asema Alankomaissa ja Saksassa.
Friisi kuuluu englannin kielen tavoin indoeurooppalaisen kielikunnan germaanisten kielten länsigermaaniseen ryhmään. Friisi jakaantuu kolmeen kieleen: länsi-, itä- ja pohjoisfriisiin. Ensiksi ja viimeksi mainitut ovat myös kirjakieliä. Muiden muassa kielien vokaalijärjestelmät eroavat merkittävästi toisistaan.
Länsifriisiä puhuu Alankomaissa vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 467 000 henkilöä. Valtaosa kielen puhujista asuu Friisinmaan provinssinsa, jossa yli 70% väestöstä osaa puhua kieltä. Puhujien määrä ei ole olennaisesti vähentynyt viimeisen 40 vuoden aikana. Kieli on kuitenkin jossain määrin uhanalainen.
Itäfriisin puhujia on Saksassa, mutta heitä oli vuoden 2003 arvion mukaan enää 2000. Kieltä puhutaan Emdenin ja Oldenburgin kaupunkien alueella. Suurin osa puhujista on ikääntyneitä aikuisia.
Pohjoisfriisiä puhuu Saksassa noin 10 000 henkeä Schleswig-Holsteinin alueella sekä Helgolandissa ja muutamassa muussa saaressa. Suurin osa puhujista on ikääntyneitä aikuisia.
Itäfriisiksi
Pohjoisfriisiksi
Länsifriisiksi
Tanskaksi
Hollanniksi 
Saksaksi
Englanniksi
Skotiksi
Suomeksi
KV47
KV47 on Siptahin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta. Sinne lienee haudattu myös faaraon äiti Tiaa.
Haudasta on löydetty ihmisten jäännöksiä, hautakalusteita, astioita ja kirjoitusvälineitä. Haudan etuosa on säilynyt hyvin, mutta D-kammion takana on havaittavissa rakenteellista vahinkoa.
KV48
KV48 on Amenemipetin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Haudan omistaja on päätelty sieltä löytyneistä šabteista.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Edward Russell Ayrton vuonna 1906. Theban Mapping Project rakensi vuonna 1986 muurin haudan sisäänkäynnille suojatakseen sitä tulvilta. Haudan kunto on huono, eikä sinne pääse nykyisin. Sieltä on löydetty muun muassa muumioita, amuletteja, huonekaluja, hautakalusteita ja astioita.
KV49
KV49 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Se on ajoitettu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. Hauta ei valmistunut eikä sitä koristeltu.
Edward Russell Ayrton löysi haudan vuonna 1906 ja suoritti siellä ensimmäiset kaivaukset. Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, lautapelien osia, muumioiden kääreitä, hautakalusteita, astioita ja papyryksia.
KV50
KV50 on hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se on mahdollisesti tarkoitettu kuninkaan, ehkä Amenhotep II:n, lemmikeille. Se muodostaa yhdessä KV51:n ja KV52:n kanssa kolmen eläinhaudan ryhmän.
Haudan löysi Edward Russell Ayrton vuonna 1906 ja suoritti siellä kaivauksia. Hauta on täynnä kiviromua eikä sinne pääse. Sieltä on löydetty muumioituneita eläimiä ja hautakalusteita.
KV51
KV51 on hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se on tarkoitettu mahdollisesti kuninkaan, ehkä Amenhotep II:n, lemmikeille. Se muodostaa yhdessä KV50:n ja KV52:n kanssa kolmen eläinhaudan ryhmän.
Edward Russell Ayrton löysi haudan vuonna 1906 ja suoritti siellä kaivauksia. Hauta on täynnä kiviromua eikä sinne pääse. Sieltä on löydetty muumioituneita eläimiä ja niiden kääreitä, hautakalusteita ja koruja.
KV52
KV52 on hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se on mahdollisesti tarkoitettu kuninkaan, ehkä Amenhotep II:n, lemmikeille. Se muodostaa yhdessä KV50:n ja KV51:n kanssa kolmen eläinhaudan ryhmän.
Edward Russell Ayrton löysi haudan vuonna 1906 ja suoritti siellä kaivauksia. Hauta on täynnä kiviromua eikä sinne pääse. Sieltä on löydetty muumioituneita eläimiä ja hautakalusteita.
Valkotasapaino
Valkotasapaino on valokuvauksessa käytetty säätö, jota käytetään määrittämään kuvan valkoinen värisävy. Valkotasapaino on kohdallaan silloin, kun tallennettu kohde on samanvärinen kuin silmämääräisesti havainnoitu. Valkoisen pitäisi näyttää valkoiselta ja kaikkien muiden värien pitäisi toistua luonnollisesti.
Valkotasapaino ilmoitetaan värilämpötilana (kelvin) valaisuun käytetyn valon sävyn mukaan. Kamera tallentaa valon värilämpötilan valitun valkotasapainoasetuksen mukaisesti. Kameroista löytyy useita valkotasapainoasetuksia: automaattinen valkotasapaino, käsin säädetty, päivänvalo, pilvinen taivas, varjo, hehkulamppu, loisteputkivalo, päivänvaloloisteputki ja salamavalo. Automaattinen valkotasapainoasetus toimii useimmissa tapauksissa luotettavasti.
Ihmisen näköhavainto mukautuu valon väriin nopeasti. Esimerkiksi jäähallin kattovalot ja jää saattavat näyttää ensi alkuun kellertäviltä, mutta pian jää alkaa näyttää valkoiselta. Pelikentästä otettu valokuva yhä kuitenkin näyttää myöhemmin kellertävältä.
Digitaalisessa valokuvauksessa kuvatiedoston valkotasapainoa voidaan säätää kuvankäsittelyohjelmalla vastaamaan näköhavaintoa. Joissakin kuvankäsittelyohjelmissa valkotasapainoa kutsutaan nimellä väritasapaino tai harmaatasapaino.
Filmikuvauksessa valkotasapaino otetaan huomioon filmityyppiä valittaessa.
KV53
KV53 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan ajalta.
Haudan löysi Edward Russell Ayrton vuonna 1905 ja suoritti siellä kaivauksia. Hauta on täynnä kiviromua eikä sinne pääse. Haudasta on löydetty papyryksia.
KV54
KV54 on Tutankhamonin hautakalusteita varten kaivettu varasto Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta.
Edward Russell Ayrton löysi varaston vuonna 1907 ja suoritti siellä kaivauksia. MISR-projekti tutki aluetta vuosina 1999–2000 ja tyhjensi sen kiviromusta. Varastosta on löydetty muun muassa astioita ja astiatelineitä, eläinten ja kasvien jäännöksiä, muumion kääreitä, amuletteja ja hautakalusteita.
KV55
KV55 on hauta Kuninkaiden laaksossa. Ilmeisesti väliaikaisena varastona ja hautapaikkana käytetty hauta on ajoitettu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. Haudassa saatettiin pitää useita muumioita, jotka myöhemmin siirrettiin muihin hautoihin, esimerkiksi kuningatar Tiytä. Haudasta löytyneen muumion uskotaan yleisesti olevan Akhenaten.
Edward Russell Ayrton löysi haudan vuonna 1907 ja suoritti siellä kaivauksia seuraavaan vuoteen saakka. Lyla Pinch Brock suoritti haudassa kaivauksia vuosina 1992–1993. Katossa ja seinissä olevista tahroista voi päätellä, että vesi on päässyt valumaan hautaan muinaisina aikoina. Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, huonekaluja ja hautakalusteita, muumioita, koruja, veistoksia, astioita ja astiatelineitä, aseita ja papyryksia.
KV56
KV56 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta. Se saattaa olla väliaikainen varasto, josta löydetyt esineet on tuotu sinne haudasta KV14, tai vaihtoehtoisesti Seti II:n lapsen hauta.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Edward Russell Ayrton vuonna 1908. Hauta on hiljattain tyhjennetty kiviromusta. Sieltä on löydetty muun muassa koruja, hautakalusteita, lehtikultaa ja astioita.
Tapio
Tapio on suomalainen muinainen metsän jumala tai haltija, myös metsän kuninkaaksi kutsuttu. Esikristillisellä kaudella Tapion katsottiin hallitsevan metsäistä valtakuntaansa Tapiolaa, jonka mukaan on myöhempinä aikoina nimetty paikkakuntia, muun muassa Espoon Tapiola. Tapion palvelusväkeä ovat Tapion piiat ja rengit eli Tapion väki. Nämä kaunistivat ja siivosivat metsää sekä huolehtivat kasveista ja eläimistä. Tapion vaimo on kaunis Mielikki, metsän emäntä. Tapion tyttäriä ovat ihastuttavat Tellervo, Tyytikki ja Tuulikki. Joissakin lauluissa ja loitsuissa mainitaan Tapion tyttärenä myös Annikki. Tapiolta pyydettiin metsästysonnea, sillä hän hallitsi riistaa. Tapiota tai hänen perhettään tai palvelijoitaan kuvaillaan yleensä ihmishahmoisiksi ja joko alastomiksi tai kauniisti pukeutuneiksi. Tapiota kutsuttiin Karjalassa hiideksi.
Joidenkin tarinoiden mukaan Tapion parta oli puuta ja silmät kuin kaksi pohjatonta järveä. Tapio samaistettiin niin läheisesti Suomeen, että toisinaan maata kutsuttiin Tapiolaksi.
Mikael Agricolan Psalttarin suomennoksen esipuheessa (1551) Tapio mainitaan riistaa antavana hämäläisten jumalana ("Tapio Metzest Pydhyxet soi"). Daniel Jusleniuksen sanakirjassa (1745), Christfried Gananderin "Mythologia Fennicassa" (1789) ja useissa kansanrunoissa se tarkoittaa pelkästään metsää.
Ahti
Ahti on suomalaisessa kansanperinteessä ja muinaisuskossa esiintyvä veden jumala tai haltija.
Mikael Agricolan ”epäjumalien” luettelossa vuodelta 1551 Achti toi vedestä kaloja:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Achtes täyttää verkot hitaasti erilaisilla kaloilla:
Veden jumalana Ahti esiintyy pääasiassa loitsuissa, mutta vain melko harvoin. Toisinaan nimi Ahti on kuitenkin yleistynyt tarkoittamaan haltijaa yleensä, niin että runoissa mainitaan myös metsän, maan tai tuulen Ahti.
Merta tai järveä nimitetään nykyisinkin usein "Ahdin valta­kunnaksi".
Lönnrot käyttää Kalevalassa vedenjumalan nimenä Ahti-nimen harvinaisempaa versiota Ahto, koska Ahti viittaa teoksessa Ahti Saarelaiseen eli Lemminkäiseen. Ahto esiintyy Kalevalan 41. runossa kuuntelemassa Väinämöisen kanteleensoittoa.
Mielikki
Mielikki (Aninka) oli muinaissuomalaisten uskonnon jumaluus, naispuolinen metsänhenki. Mielikki oli metsän kuninkaan Tapion vaimo. Metsästysuskomusten mukaisesti metsästäjien oli joskus puheltava ja laulettava viettelevästi sekä imartelevasti Mielikille saadakseen tältä lahjana saalista. Mielikkiä pidettiin metsän "taloustöiden" eli siistimisen, koristelun ja kaunistamisen hoitajana. Työn tuloksia, metsän kauneutta, kuten myös Mielikin omaa kauneutta, kannatti metsässä liikkuessaan kehua. Mielikin uskottiin myös lepyttävän miestään Tapiota, jos tämä tuli huonolle tuulelle ja usutti voimat metsämiehiä vastaan.
Harvoin ihmisille näyttäytyessään Mielikki usein huvikseen pukeutuu Tapion harmaaseen naavaturkkiin ja -hattuun. Katsojan silmissä kuusikossa kulkee höperö vanhus, joka laskee mättäiden marjoja. Ihminen ei voi tietää, että metsän ylväs emäntä siinä arvioi tulevaa mustikkasatoa.
Mielikki on taitava parantaja. Hän hoitaa ansoihin jääneet käpälät ja tassut, pesästä pudonneet linnunpoikaset sekä metsokukkojen taisteluhaavat. Metsän parantavat kasvit hän kerää huolellisesti talteen, ja niinpä hänellä on sopivia rohtoja myös ihmisten vaivoihin, jos joku vain keksii käydä pyytämässä. Mielikin käyttämiä kasveja ovat muun muassa kanerva ja kataja.
Mielikkiä rukoiltiin erityisesti pienriistaa pyydettäessä. Pienriistan pyytäjän, sienestäjän ja marjastajan kannatti lausua metsään mennessään: "Siniviitta, viidan eukko, / mieluinen metsän emäntä! / Anna tie, avaa portti / minun metsällä käydessäni."
Mielikin nimi juontuu onnea ja kohtaloa merkinneestä mielu-sanasta.
Pellonpekko
Pellonpekko on Mikael Agricolan mainitsema karjalaisten henkiolento. Pellonpekkoa on pidetty suomalaisten ohran ja oluen jumalana.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Pellonpecko sai ohran kasvamaan:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Pellpeckus kasvattaa pelloilla viljellyn ohran ja hänen uskotaan myös olevan kansalle olutta tuottava jumala:
Kansanrunoissa Pekka, Pikka tai Pikki mainitaan myytissä ensimmäisestä ohran kylvöstä ja oluen valmistuksesta, joka tavallisesti esiintyy runon Päivölän pidot yhteydessä:
Aiheeseen liittyy suomen vanhoissa murteissa esiintyvä sana pellonpekko tai peltopekko, jonka merkitys on "ohran, ohrajuoman haltija, pellonhaltija".
Pellonpekko mainitaan myös silmään tai ihon alle juuttuneen vihneen poistamisen yhteydessä lausutussa "Siikasen loitsussa":
Suomalaista Pellonpekkoa muistuttaa Viron setukaisten Peko, »viljajumal», jonka kuvaa kerrotaan säilytetyn viljalaarissa. Peko ei kuitenkaan ollut erityisesti ohran haltia vaan yleisemmin hedelmällisyyden suojelija.
Uno Harva oletti että nimen Pekko/Peko taustalla olisi vanha germaaninen ohraa merkinnyt lainasana (nykyruots. "bjugg"). Pellonpekko olisi siis ollut olennoitu ohra, kuten Panu oli olennoitu tuli.
Martti Haavion teorian mukaan Pellonpekon taustalla olisi Pelto-Pietari eli siis Pyhä Pietari.
Liekkiö
Liekkiö on länsisuomalaisen kansanperinteen taruolento.
Liekkiön olemuksesta on ristiriitaisia käsityksiä. Ensimmäisen kerran liekkiön mainitsee Mikael Agricola 1551 ilmestyneen Dauidin psalttarin alkupuheessa hämäläisten tuntemana epäjumalana:Kansanperinnettä 1700-luvulla kerännyt Kristfrid Ganander mainitsee teoksessaan Mythologica Fennica Liekkiön olevan
Myöhemmässä satakuntalaisessa perinteessä liekkiö miellettiin surmatun lapsen sieluksi tai kummitukseksi. Liekkiö ei tavallisesti tehnyt pahaa kenellekään, mutta saattoi häiritä matkustavaisia itkemällä ja ulisemalla. Jossain yhteydessä liekkiö oli liekinkaltainen, jolloin kyse oli eräänlaisesta virvatulesta.
Uno Harvan mukaan tapaturmaisen tai väkivaltaisen kuoleman uhriksi joutuneen ihminen katsottiin joskus haluavan jotenkin ilmaista itsensä näyttäytymällä usein jossain muussa kuin omassa hahmossaan. Liekkiön uskottiin olevan tällainen salaa surmatun, metsään kätketyn lapsen kummitus. Yleisen käsityksen mukaan liekkiö oli pimeän aikana levottomasti liikehtivä kummituslintu, joka seurasi vaeltavaa matkamiestä, ja eri tavoin äännellessään saattoi kirkua, huutaa tai jopa toistaa ihmisen puhetta.
Merikarvialta 1911 kerätty kansantarina kertoo liekkiön kohtaamisesta:
Joidenkin tulkintojen mukaan ainakin pohjois-satakuntalainen liekkiö-perinne erosi muista kummitteleviin, surmattuihin lapsiin liittyvistä käsityksistä erityisesti siten, että liekkiö on ikään kuin persoonaton lapsivainaja. Lapsenmurhamyyteissä taas kysymyksessä voidaan katsoa olevan joku tietty kummitteleva lapsi, ihtiriekko, joka ilmaisee itsensä tietyssä tarkoituksessa valitsemalleen henkilölle, yleensä saadakseen sielulleen rauhan. Liekkiö taas ei välttämättä tunnu olevan niinkään pelastamassa omaa sieluaan, vaan pelkästään kummittelee metsässä. Joskus liekkiöön liitettiin demonisiakin piirteitä.
Liekkiö-nimeä käytettiin kansanperinteessä monenlaisista eri olennoista. Yhteinen piirre tuntui olevan se, että liekkiö liittyi metsämaahan ja käsitettiin jonkinlaiseksi vainajahengeksi, mutta saattoi esiintyä joskus metsänhaltijanakin. Kerrotaan, että liekkiö oli joskus varoittanut metsässä nukkuvaa kohta kaatuvasta puusta. Tämä selittänee senkin, miksi liekkiö esiintyy Agricolalla puiden ja ruohojen haltijana - monet haltijat miellettiin nimenomaan vainajahengiksi, joita eri syistä lepyteltiin ja joille uhrattiin ja joilta myös suojauduttiin.
Liekkiö esiintyy nimenä jonkinlaiselle huutavalle pahalle hengelle vanhoissa raamatunkäännöksissä.
Vuoden 1642 Biblia kääntää Jesaja 34:14:n Edomin tuhoa käsittelevän kohdan seuraavasti:
Biblia 1776 mainitsee myös liekkiön:
Vuoden 1992 uusi kirkkoraamattu puhuu villivuohista kutsumassa toisiaan:
Kristfrid Ganander nimeää yhden myyttisistä Kalevanpojista Liekiöiseksi. Ei ole tiedossa, liittyykö tämä muutoin kuin nimensä puolesta kummitus-liekkiöön.
Opintopiste
Opintopiste (lyhenne op) on Bolognan prosessin yhteydessä Euroopan unionin sisäisesti luotu standardi opiskelun mittaamiseen. 60 opintopistettä vastaa lukuvuoden työmäärää tai 1 600 tuntia työtä (http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2004/20040794). Yksi opintopiste vastaa siis noin 27 tunnin työpanosta. Suomessa opintopisteet otettiin käyttöön korkeakouluissa 1.8.2005 alkaen, aiemmin käytössä olivat opintoviikot.
Muunnos opintoviikoista opintopisteisiin tulisi perustua työmäärien analysointiin, ei kertoimiin, mutta käytännössä kertoimia on käytetty varsinkin vanhojen kurssien kohdalla, joiden työmäärää on jälkikäteen ollut mahdoton arvioida. Korkeakoulujen välillä opintoviikot muutetaan opintopisteiksi kertoimella 1,8. Sisäisesti kertoimina on ollut lukuja 1,5:n ja 2,0:n välillä.
On huomattava, että opintopisteet eivät kerro oppimisen tasosta. Yhden opintopisteen suoritus vastaa 27 tunnin työpanosta, mutta vaatimustaso ko. työpanoksessa saattaa vaihdella suurestikin. Opintopisteet mittaavat siis opiskelijan työn määrää, mutta eivät sen laatua. Myös varsinainen työmäärän mitoitus voi vaihdella eri korkeakouluissa ja jopa niiden sisällä.
Nykyään eurooppalaisten korkeakoulujen välisessä vaihto-opinnoissa käytetään ECTS-järjestelmää ("European Credit Transfer and Accumulation System"). ECTS-järjestelmänkin mukaan yhden lukuvuoden työmäärä on 60 ECTS-yksikköä, ja yksi opintopiste vastaa yhtä ECTS-yksikköä. Euroopan Unionin alueella myös yliopistojen sisäinen pisteytys perustuu laajalti ECTS-yksikköön. Merkittävä poikkeus on Iso-Britannia, jossa pistettä vastaava työmäärä on puolet ECTS-yksiköstä, eli vuodessa suoritetaan 120 pistettä.