hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Alwari Tuohitorvi
Alwari Tuohitorvi oli suomalainen alun perin progressiivista rockia, myöhemmin glamrockia ja poppia soittanut yhtye. Yhtye toimi 1968-1979 (nimellä Alwari T 1976-1979). Yhtye perustettiin Ähtärissä, mutta se toimi myöhemmin Tampereella.
Alwari Tuohitorven ensimmäisessä vuonna 1968 perustetussa kokoonpanossa soittivat Jukka "Junne" Rautiainen (kitara ja laulu), Hannu Latva-Hakuni (urut), Olli Kivistö (basso) ja Seppo Tammilehto (rummut) sekä puolisen vuotta ennen 1972 tapahtunutta hajoamista laulanut Rale Koivisto. Alkujaan yhtye perustettiin nimellä Alwari Tuohitorven Lannanlevittäjät. Yhtyeen sanoitukset olivat suomenkielisiä. Alwari Tuohitorvi soitti Jukka Kuoppamäen taustaorkesterina ennen oman uran luomista.
Yhtye hajosi syksyllä 1972, kun kolme neljästä jäsenestä, Latva-Hakuni, Kivistö ja Tammilehto, lähtivät suorittamaan asevelvollisuuttaan. Muita hiukan vanhempi Rautiainen oli suorittanut sen jo aiemmin ja Koivisto oli juuri vuotta aiemmin palannut armeijasta. 
Vain pari viikkoa ennen hajoamistaan yhtye esiintyi vielä Hyvinkään Kauppaoppilaitoksen kiltakunnan tutustumiskonventissa ja sai mahtavat suosionosoitukset.
Latva-Hakuni, Kivistö ja Tammilehto perustivat asevelvollisuutensa suoritettuaan uuden Matthews-kokoonpanon.
Toisen Tuohitorven kokoonpano oli Jukka Rautiainen (kitara, laulu), Mika Sundqvist (laulu, basso), Seppo "Kala" Alajoki (kitara, laulu) ja Rape Pikanen (rummut). Alajoki tuli alkuperäisestä Matthewsista. Hänestä tuli yhtyeen pääasiallinen säveltäjä Rautiaisen sanoittaessa ja myös Pikanen kirjoitti sanoituksia.
Syksyllä 1972 kootulla uudella kokoonpanolla yhtye sai hittejä, kuten "Kromikaunotar" (1973), "Rokataan vaan" (1974), "Älä iske Tuijaa" (1975) ja "Jytämimmi" (1975).
1976 Seppo Tammilehto palasi Pikasen tilalle. Suosionsa huipulla Alwari Tuohitorvi oli Suomen toiseksi suosituin rockyhtye Hurriganesin jälkeen. Kieli vaihtui englantiin vuonna 1976 ja nimi lyheni muotoon Alwari T. Vuonna 1979 vaihdettiin vielä takaisin suomeen. Punk ja uusi aalto veivät yhtyeen nuorisovaltaisen yleisön samalla, kun maan taloudellinen tilanne heikkeni. Mika Sundqvist kuvasi vaikutusta "lihakirveeksi niskaan". Esiintymisiin
saatettiin myydä alle kymmenen lippua.
Syksyllä 1979 yhtye hajosi. Alwari T:n jälkeen Tammilehto ja Sundqvist perustivat Nonstop-yhtyeen, ja MSL-studion perustanut Sundqvist teki hitiksi muodostuneen laulunsa "Moottoripyörä on moottoripyörä". Rautiainen yritti vielä runsaan vuoden ajan "hilipatijatsi"-kokoonpanolla Raimo Rantanen (hanuri), Raimo Liukko (viulu), Timo Lehtonen (kontrabasso) osallistuen muun muassa Syksyn Sävel -loppukilpailuun. Kokoonpano teki yhden LP:n. Seppo Alajoki on soittanut Topi Sorsakosken Kulkukoirat-yhtyeessä. Rumpali Seppo Tammilehto on luonut 90-luvulta lähtien menestyksekkään soolouran laulajana ja lauluntekijänä.
2000-luvun kokoonpanoon kuuluvat Seppo Tammilehto, Mika Sundqvist, Jukka Rautiainen ja Seppo Alajoki. Yhtye esiintyy satunnaisesti.
Vuonna 2011 yhtye esiintyi Joensuun Ilovaarirockissa esittäen 1970-luvun alun suosikkikappaleita
Suomen ensimmäinen kaupallinen video: Kunnon meininkiä Pispalan Pulterissa (Color-video, 1980)
Suomen ilmavoimien lentokoneiden lempinimiä
Suomen ilmavoimien lentokonekalusto oli usein lahjoituksina, pakko-ottoina, yritysten tai jopa yksityisten henkilöiden järjestämien kansalaiskeräysten avulla hankittua. Ruotsalainen kreivi Eric von Rosen lahjoitti ensimmäisen koneen ja sai myöhemmin nimensä monen ilmavoimien lentokoneeseen - "Kreivi von Rosen" on esimerkki ilmavoimissa olevista lentokoneiden perinnenimistä.
Oheinen taulukko pyrkii yhdistämään eri lähteistä kaikki ilmavoimien lentokoneissa käytetyt lempi-, kutsuma- ja perinnenimet.
Mäntykukka
Mäntykukka ("Monotropa hypopitys") on matalakasvuinen, lehtivihreätön loiskasvi. Mäntykukka saa ravintonsa tattien sienirihmaston välityksellä lähinnä männyltä. Sienijuuren avulla kasvi saa männyltä hiilihydraatteja ja sienirihmoilta vettä ja kivennäisiä. Sitä voi siis pitää männyn välillisenä loisena. Itse asiassa kasvi vaikuttaa elävän symbioosin sijasta loissuhteessa myös sienijuuren sieniosapuolen kanssa, koska tämä ei saa kasvilta yhteyttämistuotteita. Toisinaan mäntykukka voi loisia myös kuusella. Surkastunut mäntykukka on aiemmin sijoitettu mäntykukkakasvien ("Monotropaceae") heimoon, mutta nykyisin kanervakasveihin. Sen lähimpiä lehtivihreällisiä sukulaisia lienevät talvikit.
Monivuotinen mäntykukka kasvaa 15–25 cm korkeaksi. Kasvin paksussa varressa on lehtien sijasta suomuja. Kukintona on terttu, jossa on useita nuokkuvia kukkia. Kukan verhiö ja teriö ovat 4- tai 5-lehtisiä, kellomaisia ja erilehtisiä. Kukat ovat hennosti vaniljantuoksuisia. Hedelmä eli kota on pysty ja sijaitsee pidenneessä, pystyssä kukintorangassa. Kuivuneena varsi kotineen säilyy usein talven yli.
Euroopassa ja myös Suomessa tavataan kahta mäntykukan alalajia: kangasmäntykukkaa (ssp. "hypopitys") ja kaljumäntykukkaa (ssp. "hypophegea"). Molemmat alalajit ovat väriltään kellanvalkoisia, mutta joskus harvoin kangasmäntykukasta voi esiintyä punaista muotoa (f. "purpurascens"). Kangasmäntykukan kukinto on harvakarvainen, sen kukat ovat 15 mm pitkiä, teriö kapean kellomainen ja hedelmä pitkänomainen. Kaljumäntykukan kukinto puolestaan on tavallisesti kalju. Kukat ovat 10–15 mm pitkiä, teriö leveän kellomainen ja hedelmä pallomainen.
Suomessa mäntykukka kukkii heinä-elokuussa, mutta ei aina vuosittain. Kuivina kesinä monihaarainen ja mehevä juurakko ei kasvata maanpäällistä versoa, mutta sateisina kesinä se saattaa tehdä jopa kymmenien kukintoversojen ryhmiä.
Mäntykukkaa tavataan Euroopassa Pohjois-Espanjasta Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Ranskan ja Italian eteläosiin, Pohjois-Kreikkaan ja Kaukasuksen alueelle. Pohjoisimpana lajia tavataan Irlannissa, Englannissa Sekä Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosissa. Lajin levinneisyysalue jatkuu Venäjällä Aasian puolelle aina Keski-Aasiaan ja paikoin Keski-Siperiaan saakka. Mäntykukan kahta muuta alalajia (ssp. "japonica" ja ssp. "lanuginosa") tavataan lisäksi monin paikoin muualla Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Suomessa lajia tavataan Oulun ja Kainuun korkeudelle saakka. Alalajeista kangasmäntykukka on yleisempi ja sitä tavataan koko levinneisyysalueella. Kaljumäntykukan levinneisyysalue on rajoittunut kalkkipitoisiin lehtoihin Ahvenanmaalla ja Etelä-Suomen rannikkoalueella. Kaljumäntykukka on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.
Kangasmäntykukka kasvaa tuoreissa ja kuivissa kangasmetsissä, harjuilla, metsäkallioiden painanteissa ja joskus myös lehdoissa. Kaljumäntykukka on kalkinsuosija ja sitä tavataan lehdoissa.
Ruotsissa kuivattua mäntykukkaa on syötetty karjalle kuivan yskän hoitamiseksi.
Merirannikki
Merirannikki tai pelkkä rannikki ("Glaux maritima") on pienikokoinen, monivuotinen, ruohovartinen kasvi. Se on sukunsa ainoa laji. Suku lasketaan kuuluvaksi esikkokasvien ("Primulaceae") tai myrsinekasvien ("Myrsinaceae") heimoon.
Merirannikki on 5–15 senttimetriä korkea kasvi, jota tavataan Suomessa rannikolla Suomenlahdelta Pohjanlahden perukoille meriveden huuhtelemilla rantaniityillä, kivien lomassa ja sorarannoilla. Se muodostaa joskus runsaita kasvustoja. Se kukkii kesä–heinäkuussa.
Merirannikki kasvaa Pohjois- ja Länsi-Euroopassa Itämeren, Vienanmeren, Pohjanmeren, Atlantin ja läntisen Välimeren rannikoilla. Keski-Euroopasta itään sitä esiintyy sisämaassa läpi Aasian lauhkealla vyöhykkeellä ja myös etelämpänä vuoristoissa sekä Tyynenmeren rannikolla ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa sitä on länsi- ja itärannikoilla sekä Hudsoninlahden eteläosassa, mantereen länsiosassa myös laajalti sisämaassa. Suomessa se kasvaa yleisenä koko merenrannikon pituudelta.
Ruiskaunokki
Ruiskaunokki ("Centaurea cyanus") eli ruiskukka on 30–70 cm korkea sinikukkainen, yksivuotinen mykerökukkainen kasvi. Se on peräisin Italian kuivilta vuorenrinteiltä. Suomessa se on muinaistulokas, jota kasvaa pelloilla, puutarhoissa, pientareilla ja joutomailla maan eteläosissa. Ruiskaunokki on aikaisemmin kasvanut hyvin yleisenä ruispelloissa, mutta nykyään se on harvinaistunut. Ruiskaunokki on myös vanha puutarhakasvi. Se kukkii heinä-syyskuussa. Se viihtyy aurinkoisilla paikoilla vähäravinteisessa maassa.
Ruiskaunokki on Viron kansalliskukka ja Suomessa Päijät-Hämeen maakuntakasvi. Monet porvarilliset puolueet, kuten Kansallinen Kokoomus Suomessa, käyttävät ruiskaunokkia tunnuksenaan. Myös Ruotsin Kansanpuolue liberaalit, Ahvenanmaan liberaalit ja Viron konservatiivinen kansanpuolue käyttävät ruiskaunokkia tunnuksinaan. Saksassa ja Itävallassa ruiskaunokki on erityisesti kansallissosialistien käyttämä tunnus Itävallan natsien käytettyä sitä salaisena tunnuksenaan ennen valtaannousuaan 1930-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen äärioikeistolaisen Vapauspuolueen edustajat käyttivät ruiskaunokkia useiden vuosien ajan, luopuen siitä kuitenkin vuonna 2017 hallitukseen päästyään alppitähden hyväksi. Saksassa vuonna 2019 perustettu äärioikeistolainen AdP-pienpuolue otti sen viralliseksi tunnuksekseen.
GameBase
GameBase oli Mpoli Oy:n omistama, vuonna 2004 Assembly-tietokonetapahtumassa lanseerattu peliportaalisivusto, jonka tarkoituksena on tarjota erilaisia verkkopelipalveluita pääsääntöisesti suomalaisille pelaajille.
GameBase tarjoaa käyttäjilleen mm. tulospalveluita, pelimaailman uusimpia uutisia, turnauksia, tiedostojen latauspalveluja sekä lukuisia muita pienempiä palveluita.
GameBasessa tulospalvelu toimii niin kutsutulla "ladderi"-periaatteella, jossa pelaajat kertovat järjestelmälle pelaamansa ottelun tuloksen ja tämän pohjalta järjestelmä laskee saadut pisteet. Järjestelmä on hyvin pitkälle kehittynyt tarjoten mm. erilaisia pistelaskukaavoja eri peleille sekä eri tasoisia tulostauluja.
GameBase on ollut aktiivisesti järjestämässä eri pelimaailman turnauksia, maininnan arvoisina esimerkiksi Karelia Game Expo 2005 jossa pelattiin Counter-Strike SM-turnaus sekä Assembly 05 joka toimi esikarsintaturnauksena World Cyber Games (WCG) -turnaukseen. Näiden lisäksi GameBase on osallistunut lukuisten muiden turnausten järjestämiseen ja järjestänyt myös muutaman oman turnauksen.
GameBase on tarjonnut lähestulkoon koko olemassaolonsa ajan myös tiedostopalveluita, jossa GameBase tarjoaa pelielokuville sekä vahvasti pelimaailmaan liittyville muille tiedostoille vakaan, nopean latausalustan.
GameBasen yhteisö koostuu suurimmaksi osaksi alle 25-vuotiaista, verkkopelejä aktiivisesti pelaavista miehistä. Yhteisö on Suomen mittakaavassa hyvin suuri, ja WWW-sivun lisäksi yhteisö toimii myös IRC-pikaviestipalvelussa Quakenet-verkon alla. Yhteisön tärkeimmät IRC-kanavat ovat:
Funktionaalinen ryhmä
Funktionaalinen ryhmä eli toiminnallinen ryhmä on molekyylin sisältämä atomi, atomiryhmä tai sidos, joka antaa sille tyypilliset kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet riippumatta molekyylin muusta rakenteesta. Kemiallisissa reaktioissa muutos kohdistuu useimmiten funktionaaliseen ryhmään tai sen välittömään läheisyyteen. Funktionaalinen ryhmä voi muuttua tai sen paikalle voi tulla jokin toinen funktionaalinen ryhmä.
Orgaaniset yhdisteet luokitellaan funktionaalisten (toiminnallisten t. reaktiokykyisten) ryhmien perusteella. Orgaanisten yhdisteiden käyttäytyminen kemiallisissa reaktioissa perustuu ensisijaisesti niiden funktionaaliseen ryhmään, ja sen vuoksi samaan ryhmään kuuluvat
orgaaniset yhdisteet ovat aina kemialliselta luonteeltaan samanlaisia (esimerkiksi hiilivedyt, alkoholit, karboksyylihapot). Toisinaan funktionaalinen ryhmä vaikuttaa molekyyliorbitaaleihin niin, että reaktio tapahtuu täysin toisessa osassa molekyyliä. Tästä ilmiöstä löytyy useita esimerkkejä biokemiassa, muun muassa retinolin eli A-vitamiinin aldehydin cis-trans-isomeerinen reversiibeli (palautuva) signaali opsiini-proteiinille, joka välittää näköaistimuksen edelleen.
Jatkuvien funktioiden väliarvolause
Jatkuvien funktioiden väliarvolause on tärkeä lause analyysissa. Bolzanon lause on sen erikoistapaus.
Lause kuuluu seuraavasti: olkoon "f" : ["a", "b"] → R jatkuva funktio suljetulta väliltä [a, b] reaalilukujen joukolle R. Olkoon "u" reaaliluku, joka toteuttaa ehdon "f"("a") < "u" < "f"("b") tai "f"("a") > "u" > "f"("b"). Tällöin jollekin välin [a, b] pisteelle "c" pätee "f"("c") = "u".
Jatkuvien funktioiden väliarvolause on intuitiivisesti itsestäänselvyys: jos esimerkiksi "f" on jatkuva funktio välillä [1, 2] ja sen arvot välin päätepisteissä ovat "f"(1) = 3 ja "f"(2) = 5, on "f":n arvo 4 jossakin pisteiden 1 ja 2 välissä. Lauseen idea on yksinkertaisesti se, että jatkuva funktio voidaan piirtää nostamatta kynää paperista: jotta funktio voisi olla jatkuva, sen tulee yhdistää katkeamatta suorat "y" = 3 ja "y" = 5, jolloin sen on leikattava ainakin kerran suora "y" = 4.
Lause esitetään usein myös seuraavasti: jos jatkuvan funktion arvot suljetun välin päätepisteissä ovat erimerkkiset, on funktiolla tällä välillä ainakin yksi nollakohta. Tämä vastaa tapausta "u" = 0, ja sitä kutsutaan usein Bolzanon lauseeksi. Lause on nimetty matemaatikko Bernard Bolzanon mukaan.
Todistetaan ensimmäinen tapaus "f" ("a") < "u" < "f" ("b"). Tapauksen "f" ("b") < "u" < "f" ("a") todistus on samankaltainen tai voidaan palauttaa edelliseen tarkastelemalla funktiota "g" ("x") = -"f"("x").
Olkoon "S" niiden välin [a, b] pisteiden joukko, joissa funktion arvo "f"("x") on pienempi tai yhtä suuri kuin "u" eli "S" = {"x" formula_1 [a, b] : "f"("x") ≤ "u"}. Tällöin "S" on epätyhjä (koska "a" kuuluu siihen, "f"("a") < "u") ja ylhäältä rajoitettu ylärajan ollessa "b". Reaalilukujen täydellisyysaksiooman nojalla joukolla "S" on olemassa supremum eli pienin yläraja "c" = sup "S". Väite: "f" ("c") = "u".
Oletetaan ensin, että "f"("c") > "u". Silloin "f"("c") - "u" > 0. Koska funktio "f" on jatkuva eli formula_2, on funktion raja-arvon määritelmän perusteella olemassa δ > 0 siten että
Oletetaan seuraavaksi, että "f"("c") < "u". Nyt "u" - "f"("c") > 0 ja jatkuvuuden nojalla on olemassa δ > 0 siten, että
Koska ei voi olla "f"("c") < "u" eikä "f"("c") > "u", tulee olla "f"("c") = "u". □
SingStar
SingStar on karaoke-pelisarja PlayStation 2 ja PlayStation 3 -konsoleille. "SingStar" -pelejä on ilmestynyt 20 osaa PlayStation 2:lle. PlayStation 3:lle niitä on ilmestynyt 4. Pelit voi ostaa erikseen tai mikrofonien kanssa. Mikrofonien kanssa peli maksaa normaalin PS2-pelin verran, ja ilman mikrofoneja vain
puolet siitä. Mikrofonit asennetaan USB-adapterin kautta PS2-pelikonsoliin.
Peli tunnistaa mikrofonin kautta tulevan äänen korkeuden ja sävellajin, ja vertaa sitä kappaleeseen varta vasten tehtyyn 'alkuperäiseen' lauluun. Säädettävästä pelin vaikeustasosta riippuu, kuinka paljon peli antaa laulajalle anteeksi virheellisestä laulusta. Oikein menneestä laulamisesta saa pisteitä sekä arvonimen suorituksestaan. Pelin moninpeli-muodon saavuttaman suosion johdosta ainoastaan ensimmäisessä "Singstar"-pelissä on varsinainen yksinpeli-uramuoto("Star Maker"). Tämän jälkeen julkaistuista peleistä tämä on poistettu kokonaan. "Singstar" myös julkaisee erikoispainoksia, jossa kukin julkaisumaa saa oman kielisiä kappaleita laulettavaksi. Suomenkielinen versio "SingStar Legendat" julkaistiin marraskuussa 2006. Lisäksi SingStar on julkaissut High School Musicalin oman karaokepelin,
Vuoden 2012 marraskuussa Sony julkaisi uuden SingStar pelin SuomiHuiput PS3:lle samalla ilmoittaen, ettei PS2:lle olla julkaisemassa enää sarjan pelejä, vaan sarjaa jatketaan jatkossa vain PS3:lle.
Viimeisin SingStar -peli julkaistiin vuonna 2014 PS3:lle ja PS4:lle. Toistaiseksi uusia pelejä ei ole julkaistu, vaan uudet kappaleet ovat ostettavissa SingStore -kaupasta.
UltraStar on vapaa (ja ilmainen) Open Source -toteutus samasta peli-ideasta PC:lle.
Alkuperäinen SingStar peli, joka julkaistiin PS2:elle toukokuussa 2004.
Singstar Party on SingStar-sarjan toinen osa, joka julkaistiin lokakuussa 2004.
Singstar Pop on "SingStar"-sarjan kolmas osa, joka julkaistiin toukokuussa 2005.
SingStar 80s on SingStar-sarjan neljäs osa, joka julkaistiin marraskuussa 2005.SingStar Rocks on SingStar-sarjan viides osa. Julkaistu huhtikuussa 2006.SingStar Anthems on SingStar-sarjan kuudes osa. Peli julkaistiin ainoastaan PlayStation 2:lle. Julkaistu elokuussa 2006.SingStar legendat on SingStar-sarjan seitsemäs osa, joka julkaistiin marraskuussa 2006.SingStar Pop Hits on SingStar-sarjan kahdeksas osa. Julkaistu huhtikuussa 2007.Sarjan yhdeksäs osa. Julkaistu elokuun 22. 2007
Kymmenes osa SingStar-sarjassa. Julkaistu lokakuussa 2007.Yhdestoista osa SingStar-sarjassa. Julkaistu joulukuussa 2007.Kahdestoista osa SingStar-sarjassa. Julkaistu huhtikuussa 2008.Kolmastoista osa SingStar-sarjassa. Julkaistu elokuussa 2008.Neljästoista osa SingStar-sarjassa. Julkaistu marraskuussa 2008.Julkaistu lokakuussa 2008.Julkaistu 30. lokakuuta 2008.Julkaistu maaliskuussa 2009.Julkaistu 29. huhtikuuta PS3:lle ja kesäkuussa PS2:lle 2009.Julkaistu elokuussa 2009.Julkaistu marraskuussa 2009.Julkaistu 15. syyskuuta 2010.Julkaistu 31. elokuuta 2011.
PS3 ja PS2
Julkaistu 28. marraskuuta 2012.
PS3
Julkaistu 20. marraskuuta 2013.
PS3
Julkaistu 12. marraskuuta 2014.
PS3 ja PS4
Kordieriitti
Kordieriitti on inosilikaatteihin kuuluva mineraali, joka sisältää magnesiumia ja alumiinia. Myös rautaa esiintyy mineraalissa lähes aina, ja erityisen rautapitoista muunnosta kutsutaan "sekaninaiitiksi". Kordieriitin kemiallinen koostumus on (Mg,Fe)AlSiO ja sen kidejärjestelmä on rombinen. Kovuus Mohsin asteikolla on 7–7,5 ja ominaispaino 2,5–2,6 . Kordieriittia esiintyy sinisenä, violettina ja kellanruskeana, läpinäkyvästä läpinäkymättömään. Läpinäkyvää siniviolettia kordieriittia kutsutaan myös "ioliitiksi", ja sitä käytetään jalokivenä.
Kordieriitin silmiinpistävin ominaisuus on sen voimakas pleokroismi. Läpinäkyvää kiveä käännettäessä sen väri vaihtelee sinisestä tai violetista vaaleansiniseen tai kellanharmaaseen. Sen perusteella kiveä on nimitetty myös "dikroiitiksi" (kreikasta, ’kaksivärinen kivi’). Jaloa kordieriittia esiintyy Sri Lankassa, Myanmarissa, Namibiassa, Brasiliassa, Tansaniassa, Madagaskarilla, Connecticutissa Yhdysvalloissa, Yellowknifen alueella Kanadan Luoteisterritorioissa sekä Suomessa ja Ruotsissa.
Lisa Kudrow
Lisa Valerie Kudrow (s. 30. heinäkuuta 1963 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai maailmanlaajuista tunnustusta esittäessään Phoebe Buffayta 1990-luvun komediasarjassa "Frendit". Hänet palkittiin roolistaan muun muassa Emmy-palkinnolla ja kahdella SAG-palkinnolla.
Kudrow näytteli Ursula Buffayta komediasarjassa "Hulluna sinuun". Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan Phoebe Buffayn roolista ja myös Phoeben kaksoissiskon Ursula Buffayn roolista televisiosarjassa "Frendit". Sittemmin hän on ollut pääosassa komediasarjassa "The Comeback" vuonna 2005.
Kudrow on esiintynyt myös monissa elokuvissa, kuten "Blondit luokkakokouksessa" (1997), "Terapian tarpeessa" (1999), "Eläintohtori 2" (2001), "Happy Endings" (2005), "P.S. Rakastan sinua" (2007), "Bandslam" (2009), "Koirahotelli" (2009) ja "Easy A" (2010).
Kudrow on seurustellut muun muassa Conan O’Brienin kanssa. Kudrow avioitui Michel Sternin kanssa 27. toukokuuta 1995 ja heidän ensimmäinen lapsensa syntyi 7. toukokuuta 1998. Perhe asuu Los Angelesissa. Kudrow tuli raskaaksi "Frendien" kuvausten aikaan, jolloin hänen raskautensa kirjoitettiin myös sarjaan. Kudrow on juutalainen.
Stereoisomeria
Stereokemiassa stereoisomeria (IUPAC termi) eli avaruusisomeria (epävirallinen termi) on isomerian muoto, jota ilmentävissä molekyyleissä atomien keskinäiset sitoutumisjärjestykset ja sidoskertaluokat ovat samat, mutta niiden kolmiulotteinen eli avaruudellinen suuntautuminen on erilainen. Stereoisomerian vanha synonyymi on optinen isomeria, eikä IUPAC suosittele tämän termin käyttöä.
Toisin sanoen toistensa stereoisomeerit omaavat muun muassa samat kemialliset ryhmät samoissa runkorakenteensa atomeissa (sitoutumisjärjestykset ovat samat), eivätkä rakenteissa olevat yksöissidokset ole muuttuneet kaksois- tai kolmoissidoksiksi eivätkä nämä ole muuttuneet yksöissidoksisksi (sidoskertaluokat ovat samat). Edeltävät ominaisuudet erottavat stereoisomeerit rakenneisomeereistä, joka on toinen isomerian pääluokka stereoisomerian ohella.
Toistensa stereoisomeerejä ovat enantiomeerit (toistensa peilikuvamolekyylit) ja diastereomeerit (kaikki loput eli ei-peilikuvamolekyyliparit). Stereoisomeerejä voivat olla jotkin molekyylien konfiguraatiot ja konformaatio-isomeerit eli konformeerit, joista jälkimmäiset voivat olla verrattain pysyviä tai hetkellisiä eli ne voivat muuntua normaaliolosuhteissa nopeasti toisikseen.
Monet toistensa stereoisomeerit ovat kiraalisia, mutta eivät välttämättä. Esimerkiksi sykloheksaani voi olla useina eri konformaatioina, joita ovat muun muassa "kiraalinen" kierrevene-konformeeri ja "ei-kiraalinen" (akiraalinen) tuoli-konformeeri.
Stereoisomeriaa ilmentävät monenlaiset molekyylit, joita ovat muun muassa aminohapot, hiilihydraatit, DNA, proteiinit, jotkin lipidit (kuten kolesteroli ja oleiinihappo), jotkin välittäjäaineet (kuten epinefriini), jotkin lääkeaineet (kuten ibuprofeeni), jotkin päihteet (kuten nikotiini ja kokaiini) ja jotkin myrkyt (kuten VX).
Euroopansorvarinpensas
Euroopansorvarinpensas ("Euonymus europaeus") on 2–3 metriä korkea pensas.
Euroopansorvarinpensasta tavataan luonnonvaraisena Euroopassa Ruotsista etelään ja Espanjasta itään, sekä Kaukasuksella ja Aasian länsiosassa.
Sitä ei kasva luontaisena Suomessa, mutta käytetään puistoissa ja pihoilla koristepensaana Pohjois-Suomea myöten. Se kukkii kesä-heinäkuussa. Sillä on punainen syysväri ja punaiset hedelmät. Koko pensas on myrkyllinen.
Mustakoiso
Mustakoiso ("Solanum nigrum") on myrkyllinen perunan ja tomaatin sukulainen. Koko kasvi on myrkyllinen, mutta aiheuttaa harvoin oireita. Kasvi sisältää mm. solaniinia.
Mustakoiso on mustamarjainen, 20-50 cm korkea kasvi. Sillä on ohuet, hammaslaitaiset lehdet, valkoiset tähdenmuotoiset kukat joiden keskusta on keltainen ja mustat, kiiltävät marjat. Se kukkii heinä-lokakuussa. Mustakoisoa muistuttava kasvi on eteläisessä Suomessa esiintyvä karvaiselta mustakoisolta näyttävä kehtokoiso ("Solanum physalifolium").
Suomessa sitä tavataan satunnaiskasvina pihoilla, puutarhoissa, joutomailla ja satamissa Etelä- ja Keski-Suomessa.
Nukleofiili
Nukleofiili on ydinhakuinen reagenssi, joka pyrkii muodostamaan kovalenttisen sidoksen elektrofiilin kanssa luovuttamalla tälle elektroniparin. Koska nukleofiilit voivat luovuttaa elektroniparin, ne voidaan luokitella Lewis-emäksiksi. Nukleofiileja ovat kaikki ionit, molekyylit ja molekyylin osat (atomit tai funktionaaliset ryhmät), joilla on vapaa elektronipari. Negatiivisesti varautuneet ionit (anionit) ovat parempia nukleofiileja kuin neutraalit reagenssit. Nukleofiileja voivat olla esimerkiksi amiinit (typellä vapaa elektronipari),  vesi ja alkoholit (hapella kaksi vapaata elektroniparia).
Nukleofiilisyyteen vaikuttavat monet tekijät. Nukleofiilisyys korreloi anionien suhteellisen emäksisyyksien kanssa. Esimerkiksi hiilen, typen, hapen ja fluorin anionianionisarjassa nukleofiilisyys pienenee vasemmalta oikealle. Metyylianioni on voimakkain nukleofiili ja se on myös vahvin emäs. Fluoridi on sarjan heikoin emäs ja myös vähiten nukleofiilinen. Fluorin voimakas elektronegatiivisuus ja se, ettei sillä ole protoneja, pitää elektronit hyvin tiiviisti fluoridiatomin ympärillä, jolloin ne eivät myöskään muodosta helposti sidoksia. Halidi-anioneista jodidi on paras nukleofiili ts. tässä tapauksessa nukleofiilisyys ei korreloi elektronegatiivisuuden kanssa. Konjugaattihappojen happamuus kasvaa HI > HBr > HCI > HF eli vetyjodidi on vahvin happo, joten sen vastinemäs jodidi-anioni, on heikoin emäs mutta paras nukleofiili. Emäksisyys tarkoittaa affiniteettia protoneita kohtaan, kun taas nukleofiilisyys tarkoittaa affiniteettia elektrofiilejä kohtaan. Nukleofiilisyydessä nukleofiilin polaroituvuus eli se miten helposti elektronit siirtyvät sähkökentän vaikutuksesta on tärkeä tekijä. Halidi-anioneista jodidilla on suurin koko ja sillä on suurin polaroituvuus, joten sen ydin vetää heikommin puoleensa valenssielektroneja, mutta jotka puolestaan pystyvät muodostamaan helposti uusia sidoksia.
Nukleofiilisyyttä voidaan selittää kova-pehmeä hapon-emäs teorian (HSAB) avulla. HSAB-teoriassa "kova" happo tai emäs on yhdiste, jolla on hyvin vähän polaroituvuutta. Esimerkiksi protoni on erittäin kova happo tai fluoridianionia erittäin kova emäs.”Pehmeällä” hapolla/emäksellä on korkea polaroituvuus ja positiivinen tai negatiivinen varaus. HSAB-teoria ennustaa, että kova emäs (tai kova nukleofiili) reagoi kovan hapon (tai kovan elektrofiilin) kanssa. Samoin pehmeät emäkset / nukleofiilit mieluummin muodostavat sidoksia pehmeiden happojen / elektrofiilien kanssa.
Nukleofiilisyyteen vaikuttaa myös elektroneja luovuttavien substituenttien läsnäolo, jotka ovat vuorovaikutuksessa nukleofiilisen atomin kanssa induktiivisten tai resonanssivaikutusten kautta. Esimerkiksi pyridiinirenkaan para-metyyliaminoryhmä on elektroneja luovuttava ja se lisää pyridiinin nukleofiilisyyttä. Sitä vastoin orto-fluoriosubstituentti on elektroneja puoleensavetävä ja se tekee pyridiinistä vähemmän nukleofiilisen.
Nukleofiilit osallistuvat nukleofiilisiin substituutioreaktioihin, jossa nukleofiili hyökkää positiivisesti varautuneeseen atomiin (elektrofiiliin) syrjäyttäen samalla siihen sitoutuneet funktionaalisen ryhmän.
NMR
NMR () eli ydinmagneettinen resonanssi on ilmiö, jossa voimakkaassa magneettikentässä oleva atomiydin absorboi energiaa radiotaajuisesta sähkömagneettisesta kentästä. Felix Bloch ja Edward Purcell selittivät NMR-ilmiön toisistaan riippumatta vuonna 1946 ja he saivat aiheesta jaetun Nobelin-palkinnon vuonna 1952.
Magneettikentässä oleva atomiydin absorboi radiotaajuista sähkömagneettista säteilyä (RF-säteilyä) resonanssitaajuudella formula_1, jonka suhde ytimen kohdalla vaikuttavaan magneettikentän voimakkuuteen formula_2 on:
missä formula_4 on atomiytimelle ominainen gyromagneettinen suhde.
Tavallisen vetyatomin ytimen (¹H) gyromagneettinen suhde on "γ" = 2"π" 42,58 MHz/T eli yhden teslan magneettikentässä vedyn ydinmagneettinen resonanssitaajuus on noin 42,58 MHz, hieman riippuen vety-ytimen kemiallisesta ympäristöstä.
Resonanssitaajuutta vastaava kulmataajuus on yhtä suuri kuin kyseisen ytimen Larmorin presession kulmataajuus.
Ydinmagneettinen resonanssi voidaan havaita kohdistamalla magneettikentässä olevaan näytteeseen tutkittavan ytimen resonanssitaajuutta vastaavaa radiotaajuista sähkömagneettista säteilyä. Tavallisimmin näytteeseen kohdistetaan lyhytkestoinen RF-pulssi, jonka ydin ensin absorboi ja sitten emittoi. Ytimen emittoima säteily havaitaan herkällä vastaanottimella. Ilmiö muistuttaa ääniraudan sointia iskun jälkeen. Jos näytteessä on keskenään erilaisissa kemiallisessa tai fysikaalisessa ympäristöissä olevia ytimiä, niiden emittoimien signaalien taajuudet poikkeavat hieman toisistaan ja ne voidaan erottaa toisistaan Fourier-muunnoksen avulla.
Signaali voidaan vastaanottaa joko heti virityspulssin jälkeen tai joissakin sovelluksissa voidaan generoida ns. spin-kaiku.
NMR-spektroskopia eli ydinmagneettinen resonanssispektroskopia perustuu siihen, että magneettisten atomiydinten energiatilat ja ydinten käyttäytyminen magneettikentässä riippuvat herkällä tavalla ydinten fysikaalis-kemiallisesta ympäristöstä ja nämä riippuvuudet näkyvät ydinmagneettisen resonanssisignaalin spektrissä mm. resonanssitaajuuden kemiallisena siirtymänä.
NMR on molekyylien rakennetutkimuksen perusväline. Se on ainoa menetelmä, jolla nesteeseen liuotetusta molekyylistä voidaan ratkaista sen rakenne ja myös sen kolmiulotteinen avaruusrakenne. NMR-menetelmässä mitattavasta yhdisteestä saadaan spektri, josta nähdään yhdisteen jokaisen atomin kemiallisesta ympäristöstä riippuva resonanssitaajuuden kemiallinen siirtymä ja signaalin intensiteetti (samanlaisten ytimien lukumäärä), sekä jakautuminen (saadaan tietoa muista läheisistä ytimistä ja molekyylin avaruusrakenteesta). Menetelmällä voidaan tutkia myös kiinteitä aineita tai kaasumaisia näytteitä. Rakenteen lisäksi NMR antaa tietoa molekyylien tai niiden osien liiketiloista.
Magneettikuvaus on yksi merkittävimmistä NMR-sovelluksista. Kuvantamista voidaan käyttää myös materiaalien ja esimerkiksi biologisten näytteiden rakenteen tutkimiseen. Magneettikuvauksen kontrasti eri kudosten välillä perustuu etupäässä protonitiheyteen, ydinten relaksaatioaikojen T1 ja T2 eroihin, sekä virtaukseen ja kemialliseen siirtymään.
Bertie Ahern
Patrick Bartholomew ”Bertie” Ahern (; s. 12. syyskuuta 1951 Drumcondra, Dublinin kreivikunta) on irlantilainen poliitikko. Hän oli Fianna Fáil -puolueen johtaja vuodesta 1994 ja Irlannin tasavallan taoiseach eli hallituksen johtaja vuodesta 1997. Ahern ilmoitti huhtikuussa 2008 eroavansa puoluejohtajan ja taoiseachin tehtävistä korruptioepäilyjen vuoksi.
Ennen taoiseachiksi tuloaan Ahern oli jäsenenä myös muutamassa muussa hallituksessa. Tultuaan valituksi Dáil Éireanniin (Irlannin parlamentti) vuonna 1977 hänestä tuli 1987 työministeri Charles Haugheyn hallituksessa. Tässä tehtävässä hän toimi aina vuoteen 1991, jolloin hänestä tuli valtiovarainministeri Albert Reynoldsin hallituksessa. Vuonna 1994 Ahern jäi Fianna Fáilin jäsenenä pois John Brutonin johtamasta Fine Gaelin, Labourin ja Democratic Leftin koalitiohallituksesta. Marras- ja joulukuussa 1994 Ahern ehti olla jonkin aikaa tánaistena (varapääministeri) Reynoldsin hallituksessa.
Ahern ilmoitti 2. huhtikuuta 2008 eroavansa toukokuussa taoiseachin virasta ja puolueen johdosta. Syynä oli kuukausia velloneet korruptioepäilyt, joissa Ahernin väitettiin saaneen rakennuttajilta suuria rahasummia 1980- ja 1990-luvuilla. Häntä kuulusteltiin useaan otteeseen tutkimuksissa, joissa selvitettiin poliitikkojen ja rakennuttajien keskinäisiä suhteita. Ahern itse kiisti kaikki epäilyt.
Ahernin seuraajaksi valittiin Brian Cowen. Virallisesti Ahern erosi tiistaina 6. toukokuuta 2008.
Taoiseachina Ahern oli erittäin suosittu. Hänen aloittaessaan hallituksen johdossa Irlanti oli Euroopan unionin köyhimpiä jäsenvaltioita ja erotessaan maa oli EU:n rikkaimpia. Hän oli taoiseachina aktiivisesti mukana muun muassa Pohjois-Irlannin rauhanprosessissa ja on allekirjoittanut Pitkänperjantain sopimuksen.
Kirjailija Cecelia Ahern on Bertie Ahernin tytär.
Rönsyleinikki
Rönsyleinikki ("Ranunculus repens") on Euraasiassa yleinen, keltakukkainen leinikkikasvi. Suomessa laji on hyvin yleinen. Rönsyleinikki tunnetaan myös hankalana rikkakasvina.
Monivuotinen rönsyleinikki kasvaa 15–50 cm pitkäksi. Varsi on rento, kalju tai harvakarvainen ja tavallisesti runsaan rönsyllinen. Rönsyt ovat maanmyötäisiä ja nivelistään juurehtivia. Monimuotoisella lajilla rönsyt voivat kuitenkin joskus puuttua kokonaan. Lehdet ovat tavallisesti pitkäruotisia ja lehden lapa on kolmisorminen. Keskilehdykkä on pitkäruotinen, sivulehdykät ovat lyhempiruotisia. Muodoltaan lehdykät ovat kertaalleen, joskus myös toistamiseen kolmisormisia tai -osaisia. Pikkuliuskat ovat hampaisia. Kukat sijaitsevat yksittäin varren ja haarojen päissä. Kukkaperä on uurteinen, ja kukkapohjus karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, siirottava ja karvainen. Mesikuoppaisia terälehtiä on viisi kappaletta. Ne ovat 8–15 mm pitkiä ja väriltään kullankeltaisia. Suomessa rönsyleinikki kukkii kesä-elokuussa. Hedelmistö koostuu noin 3 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on noin millimetrin pituinen, sirppimäinen ota. Rönsyleinikki on myrkyllinen kasvilaji.
Rönsyleinikki on monimuotoinen ja monirotuinen laji, josta esiintyy monenlaisia kantoja. Luonnonympäristöissä olevat alkuperäiskannat ovat usein suurempikokoisia kuin kulttuuriympäristössä esiintyvät rönsyleinikit. Viljelysmailla esiintyvät kannat voivat olla peräisin hyvinkin kaukaa ja poiketa suuresti muista paikallisista rönsyleinikkikannoista.
Rönsyleinikki on levinnyt koko Eurooppaan Etelä-Kreikkaa ja Venäjän eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Yhtenäinen levinneisyysalue jatkuu Aasian puolelle läpi eteläisen Siperian lähes Tyynelle valtamerelle saakka. Satunnaisemmin lajia kasvaa myös Keski- ja Pohjois-Siperiassa, Iranissa, Turkissa, Keski-Aasiassa ja Kiinassa. Laji on levinnyt myös Pohjois-Afrikkaan Marokosta Tunisiaan. Ihmisen mukana rönsyleinikki on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, varsinkin mantereen itäosiin. Lisäksi lajia tavataan paikoin myös Keski- ja Etelä-Amerikassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa.
Suomessa rönsyleinikkiä kasvaa koko maassa. Se on hyvin yleinen laji aina Keski-Lappia myöten.
Rönsyleinikkiä tavataan monenlaisilla kasvupaikoilla varsinkin ihmisen muokkaamissa ympäristöissä. Sitä esiintyy tavallisena ojanvarsissa, pelloilla, puutarhoissa, joutomailla, istutuksissa, pihoilla, kosteilla niityillä, rannoilla, kosteissa lehdoissa, korvissa ja lähteiköissä.
Tuoreille nurmikoille ja viljelysmaille päästessään rönsyleinikki on hankalasti torjuttava kasvi, koska se leviää tehokkaasti rönsyjensä avulla. Kitkemällä lajia on hankala saada pois. Tehokkain torjuntakeino on ruiskutus torjunta-aineella, joka jättää nurmiheinän eloon, mutta tuhoaa rönsyleinikin.
Lehmät eivät yleensä koske rönsyleinikkiin sen myrkyllisen maun vuoksi. Heinän sekaan joutuessaan rönsyleinikki kuitenkin aiheuttaa maitoon maku- ja värivirheitä.
Aholeinikki
Aholeinikki ("Ranunculus polyanthemos", syn. "R. polyanthemos" ssp. "polyanthemoides", "R. polyanthemos" var. "latisectus") on Euraasiassa tavattava, kuivien niittyjen leinikkilaji. Muiden leinnikkien tapaan aholeinikki on myrkyllinen kasvi.
Monivuotinen aholeinikki kasvaa 20–80 cm pitkäksi. Varsi on pysty, paksutyvinen ja tavallisesti monihaarainen. Varren alaosa ja lehtiruodit ovat tavallisesti siirottavakarvaisia, joskus myös myös myötäkarvaisia tai kaljuja. Aluslehdet ovat tavallisesti pitkäruotisia, ja lehden lapa 3–5-sorminen, tavallisesti syvään kapealiuskainen ja keskilehdykkä ruoditon tai lyhytruotinen. Joskus lehtilapa on kolmisorminen, lehdykät vain jakoisia, liuskat leveitä ja hampaisia, keskilehdykkä ruoditon. Varsilehdet ovat aluslehtiä lyhyempiruotisia ja pienempiä sekä kapealiuskaisia. Kukat sijaitsevat yksittäin varren ja haarojen päissä. Kukkaperä on uurteinen, ja kukkapohjus on karvainen. Kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, siirottava ja siirrotavakarvainen. Kullan- tai joskus vaaleankeltaisia, 9–15 mm pitkiä terälehtiä on viisi kappaletta. Terälehdissä on mesikuoppa. Aholeinikki kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Hedelmistössä on 3–4 mm pitkiä pähkylöitä, joissa on 0,5–1 mm pitkä ja tavallisesti vähän käyrä ota.
Monimuotoinen ahonleinikki jaetaan kolmeen alalajiin: aholeinikkiin (ssp. "polyanthemos"), etelänaholeinikkiin (ssp. x "polyanthemoides") sekä pyökkileinikkiin (ssp. "nemorosus").
Suomessa tavattavista leinikkikasveista aholeinikki muistuttaa eniten niittyleinikkiä ("R. acris"). Jälkimmäinen on kuitenkin lehdiltään leveämpiliuskaisempi ja useimmiten kalju.
Aholeinikki alalajeineen on mantereisen ilmaston euraasialainen laji, joka selvästi karttaa Euroopan merellisiä osia. Sitä kasvaa Tanskasta ja Saksasta itään aina Länsi-Siperiaan saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Balkanin niemimaan Pohjois-Kreikkaan saakka, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin ja Pohjois-Venäjälle. Myös Kaukasuksen alueella on lajin laaja esiintymä. Satunnaisemmin aholeinikkiä kasvaa myös Iranissa ja Keski-Aasiassa.
Suomessa aholeinikki on tavanomainen tai yleinen laji Kristiinankaupunki–Iisalmi–Lieksa-linjan eteläpuolella. Pohjoisempana laji harvinaistuu nopeasti, ja Pohjois-Pohjanmaalla ja Etelä-Lapissa laji on jo hyvin satunnainen. Alalajeista aholeinikki on huomattavasti yleisempi ja sitä tavataan koko levinneisyysalueella, etelänaholeinikin esiintymien rajoittuessa lähinnä eteläiseen Suomeen. Pyökkileinikkiä ei tavata Suomessa.
Aholeinikki kasvaa kuivahkoilla ahoilla, kedoilla, niityillä ja lehtoniityillä. Perinteisten kasvupaikkojen vähennyttyä aholeinikki on monien muiden ketokasvien tapaan harvinaistunut. Esimerkiksi Keski-Pohjanmaalla laji määritellään vaarantuneeksi.
Stereokemia
Stereokemia on kemian osa-alue, joka käsittelee molekyylien kolmiulotteisia rakenteita.
Stereokemialla on suuri merkitys monissa biokemiallisissa reaktioissa ja lääkkeiden vaikutusmekanismeissa. Monilla luonnon aineilla ja lääkeaineilla voi olla useita stereoisomeerejä, jotka ovat kemiallisesti samanlaisia mutta niiden fysiologiset vaikutukset ovat erilaisia. Joidenkin lääkeaineiden toinen muoto on aktiivinen, kun taas toinen muoto on jopa haitallinen (esimerkiksi talidomidi). Stereokemiaan liittyy läheisesti käsite stereoisomeria, jolla tarkoitetaan molekyylin atomien erilaista kolmidimensionaalista järjestäytymistä. Stereoisomeria voidaan jakaa konformaatio- ja konfiguraatioisomeriaan, joka sisältää geometrisen eli "cis"-"trans"- ("E","Z")-isomerian, optisen eli peilikuvaisomeriaan ja diastereomerian. Peilikuvaisomeerit ovat toistensa enantiomeerejä. Diastereomeriaa esiintyy yhdisteissä, joilla on useita kiraliakeskuksia. Ne stereoisomeerit, jotka eivät ole toistensa enantiomeerejä, ovat toistensa diastereomeerejä
Babyshambles
Babyshambles on brittiläinen rockyhtye, jonka keulahahmona toimii laulusolisti Pete Doherty.Studioalbumit
EP:t
Singlet
Yliannostus
Yliannostus tarkoittaa myrkytystilaa, joka johtuu vaarallisen suuresta määrästä kehon toimintaa muuttavaa ainetta, kuten esimerkiksi lääkettä tai päihteitä. Se voi pahimmillaan johtaa vakavaan ruumiilliseen vammaan, kuten sisäelinten tuhoutumiseen, aivovaurioon tai kuolemaan. Esimerkiksi kiniinimyrkytys saattaa johtaa myös sokeuteen. Myös sekakäyttö saattaa johtaa edellä kuvattuihin lopputuloksiin. Yliannostus saattaa johtaa myös aivovaurioihin. Yliannostus on yleinen tapa tehdä itsemurha, mutta useimmat yliannostukset ovat vahinkoja.
Varsinaisista myrkyistä ei yleensä puhuta yliannostuksina, koska termi viittaa siihen, että myös turvallinen annostus on olemassa.
Yliannostusriski on erittäin suuri käytettäessä esimerkiksi huumausaineita. Laittomasti kaupattavien huumausaineiden kohdalla niin kutsuttujen jatkeaineiden ja itse huumaavan aineen suhde on harvoin ainetta käyttävän henkilön tiedossa, ja samankin huumausaineen vahvuus yksittäisten erien kohdalla voi poiketa toisistaan huomattavasti. Joissakin tapauksissa ostettu aine voi olla sataprosenttisesti puhdasta ainetta, kun se voi olla myös pelkkää jatkeainetta. Käyttäjä ei voi myöskään ilman kemiallista tunnistamista olla täysin varma, että hänelle kaupattu aine on juuri sitä, mitä hänelle on myyty. Aine voi olla myös vaikutuksiltaan ja ominaisuuksiltaan täysin poikkeavaa ainetta, joka jo ns. normaaleinakin käyttöannoksinakin voi johtaa kuolemaan ja jota ei esimerkiksi silmämääräisesti tai maistamalla pysty välttämättä erottamaan kaupatusta aineesta.
Yliannostuksen jälkeen ilmeneviä oireita voivat olla esimerkiksi uneliaisuus, huimaus, pahoinvointi, takykardia ja oksentelu.
Yliannostusoireet saattavat asettua itsestään riippuen nautitusta aineesta, sen määrästä, annostelutavasta ja muista nautituista kemikaaleista, kuten myös yliannostuksen ottaneen henkilön henkilökohtaisista ruumiillisista ominaisuuksista.
Yliannostusmyrkytystapauksissa ensiapuna saatetaan käyttää lääkehiiltä, ja vakavissa tapauksissa voi olla tarpeen myös vatsahuuhtelu, jos vatsalaukun sisältö on saatava nopeasti puhdistettua. Tämä toimii kuitenkin ainoastaan, jos aine on nautittu suun kautta ja yliannostuksen aiheuttanutta ainetta on vatsalaukussa vielä kriittisiä määriä. Esimerkiksi suonensisäisesti tai nuuskaamalla käytetyn aineen (esimerkiksi heroiini, kokaiini) yliannostustapauksessa vatsahuuhtelu ei varsinaisesti toimi hoitotoimenpiteenä. Tällaisissa tapauksissa voidaan käyttää vasta-ainetta kumoamaan yliannostellun aineen vaikutuksia, mikäli yliannostuksen aiheuttanut kemikaali on tiedossa ja siihen on olemassa asianmukainen vasta-aine.
Muuntohuumeiden kohdalla vakavat yliannostukset voivat olla vaikeita hoitaa, sillä ei välttämättä ole tiedossa minkälaisia määriä ja mitä kemikaalia kyseinen henkilö on nauttinut. Niille on myös harvoin olemassa vasta-ainetta.
Plankton
Plankton eli keijusto on yhteisnimitys kaikille vedessä vapaasti eläville, useimmiten mikroskooppisille mutta myös suuremmille eliöille, jotka liikkuvat lähinnä virtausten mukana. Plankton jaetaan yleensä kasvi-, eläin- ja bakteeriplanktoniin.
Makean veden eläinplanktonin pääryhmiä ovat alkueläimet, rataseläimet ("Rotifera"), vesikirput ("Cladocera") sekä hankajalkaiset ("Copepoda").
Plankton luokitellaan yleisesti eliöiden koon mukaan. Eri kokoluokkien pyytämiseen käytetään erilaisia haavin silmäkokoja ja suodattimia:Holoplankton tarkoittaa eliöitä, joiden koko elinkaari on planktinen.
Meroplankton sen sijaan viittaa planktoneliöihin, jotka vain osan elämästään ovat planktisia. Näitä ovat mm. simpukoiden ja monien äyriäisten kuten merirokkojen ja kymmenjalkaisten toukat.
Lleida
Lleida (espanjaksi "Lérida") on samannimisen maakunnan pääkaupunki Katalonian itsehallintoalueen länsiosassa, Espanjassa. Kaupungin väkiluku vuonna 2015 oli 138 542.
Pääelinkeinot ovat maatalous ja matkailu. Kaupunki on kaksikielinen: katalaani on pääkieli, mutta kaikki paikalliset puhuvat myös espanjaa. Kaupungin läpi virtaa Segre, joka on Ebron sivujoki.
Lleidan kautta kulkee Espanjan kansallisen rautatieliikenneyhtiön (Renfe) ylläpitämän AVE-suurnopeusjunaverkon itäinen linja Madridista Barcelonaan. Pysäkit linjalla ovat Madrid-Puerta de Atocha, Guadalajara-Yebes, Calatayud, Zaragoza-Delicias, LLeida, Camp Tarragona, Barcelona-Sants.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa "La Seu Vella", romaanis-goottilaistyylinen katedraali, ja "La Paeria", Rooman valtakunnan ajoilta peräisin oleva kaupungintalo. Kaupungissa toimii alun perin 1200-luvun lopussa avattu yliopisto, joka on yksi Espanjan vanhimmista.
Lleidassa järjestetään vuosittain latinalaisamerikkalainen elokuvafestivaali sekä animaatiofestivaali nimeltä "Animac". Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura Unió Esportiva Lleida, joka pelaa Espanjan kolmanneksi ylimmällä sarjatasolla Segunda división B:ssä.
Kaupungin latinankielinen nimi on "Ilerda". Yksi Rooman sisällissodan tärkeimmistä taisteluista, Ilerdan taistelu, käytiin kaupungin lähettyvillä Julius Caesarin ja Pompeiuksen joukkojen välillä vuonna 49 eaa. Barcelonan kreivi Ramon Berenguer IV valtasi kaupungin takaisin maureilta vuonna 1148. Espanjan sisällissodassa Lleida toimi yhtenä Barcelonan tärkeimmistä puolustuspisteistä, mutta menetettiin Franconjohtamille nationalisteille vuonna 1938.
Diapaussi
Diapaussi on lepotila, jonka aikana eliön elintoiminnot ovat erittäin hitaat. Diapaussin aikana ei oteta ravintoa ja eliö on erittäin vastustuskykyinen erilaisia luonnonilmiöitä kuten kuivuutta ja alhaisia lämpötiloja vastaan. Hyönteiset voivat olla lepotilassa kaikissa kehitysasteissaan (munana, toukkana, kotelona ja aikuisena) mutta normaalisti se on rajoittunut vain yhteen kehitysasteeseen.
Diapaussin laukaisevat Suomen leveysasteilla useimmiten myöhäiskesän lyhenevät päivät ja valon määrä eikä vain olosuhteiden huonontuminen. Diapaussin ansiosta esimerkiksi hyönteiset selviytyvät talven yli.
Feromoni
Feromonit ovat ihmisen tai eläimen lähettämiä kemiallisia viestiaineita, jotka vaikuttavat saman lajin muiden yksilöiden käyttäytymiseen tai hormonitoimintaan. Feromonit kuuluvat semiokemikaalien aineryhmään.
Seksuaaliferomonien avulla houkutellaan vastakkaisen sukupuolen edustaja paritteluun. Näistä sukupuolihormoneista käytetään joskus harvoin myös nimitystä "gamoni" (engl. gamones).
Koostumukseltaan nämä feromonit voivat toisinaan olla verrattain yksinkertaisiakin yhdisteitä kuten asetaatteja, estereitä, aldehydejä, ketoneita ja sekundäärisia alkoholeja. Tavallisesti niiden kemiallinen rakenne on kuitenkin paljon monimutkaisempi.
Ihminen aistii feromoneja nenän sierainten välissä sijaitsevalla vomeronasaalielimellä. Miehen hiessä oleva feromoni on androstenoni (CHO). Naisen emättimen erittämä feromoni on nimeltään kopuliini.
Muurahaiset merkitsevät polkunsa feromonien avulla osatakseen takaisin. Muurahaisilla on myös hälytysferomoneja, joilla ne varoittavat uhkaavasta vaarasta. Lisäksi ampiais- ja muurahaiskuningattaret erittävät feromonia, joka vaikuttaa muihin naaraisiin siten, että niiden sukupuolinen kehitys lakkaa ja niistä tulee työläisiä. Tuhohyönteisiä hävitetään seksuaaliferomonien avulla: tuoksun houkuttelemat koiraat tuhotaan kun ne ehtivät paikalle. Nykyään tosin käyttö keskittyy lähinnä tuholaisfrekvenssin (määrien) monitorointiin näytepyydyksien avulla ja varsinainen torjunta toteutetaan muilla keinoin.
Kissat merkitsevät reviiriä hankaamalla poskeaan ihmistä vasten. Kissan suupielissä sijaitsevat hajurauhaset, joista erittyvä aine, feromoni, on kissan keino merkitä sen reviiri, eli se on kissan tapa merkitä ihminen sen "omaisuudeksi".
Feromonit voidaan jaotella vaikutuksen perusteella ainakin seuraaviin ryhmiin:
Metropolismania
Metropolismania on Media Factoryn kehittämä ja Natsumen julkaisema kaupunginrakennuspeli, jonka päämääränä on rakentaa kaupunki ja taloja. Peli julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna 2001. Peli julkaistiin alun perin japaniksi ja myöhemmin englanniksi. Pelille on ilmestynyt kaksi jatko-osaa, "Metropolismania 2" ja "Metropolismania 3" (vain Japanissa).
Peliä pelataan keltasilinterisellä hahmolla, jonka tehtävänä on rakentaa suuri kaupunki. Kun ihmisiä on alkanut muuttaa kaupunkiin heihin voi tutustua ja suostutella heidän ystäviään muuttamaan kaupunkiin. Jos heidän talonsa alkavat hehkua toisen värisinä, se tarkoittaa että kaupunkilaiset ovat vailla jotain palvelua sairaalasta aina leikkipuistoon. Jos pelaaja ei toteuta toiveita ajoissa, niin asukkaat suuttuvat ja muuttavat lopulta pois. Kun pelaaja on saavuttanut vaadittavat tavoitteet, hän voi siirtyä seuraavalle tasolle. Pelin edetessä hahmolle voi ostaa uusia vaatteita ja talon. Kaupunkia voi koristaa muun muassa puistonpenkeillä ja postilaatikoilla. Hahmolla on käytössä matkapuhelin, jolla pidetään yhteyttä pomoon ja asukkaisiin.
Bolton Wanderers FC
Bolton Wanderers Football Club on englantilainen jalkapalloseura Boltonin kaupungista. Se pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla mestaruussarjassa.
Seura perustettiin vuonna 1874 nimellä "Christ Church Football Club", joka oli yksi alkuperäisestä kahdestatoista "Football Leaguen" perustajajäsenestä.
Bolton Wanderers ylsi vuonna 1894 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen lukemin 1–4 Notts Countylle. Bolton putosi 1. divisioonasta kauden 1898–1899 päätteeksi, kun se jäi sarjan toiseksi viimeiseksi 25 pisteellä. Sarjajumbo Sheffield Wednesday jäi pisteen Boltonin pistemäärästä. Bolton nousi seuraavalla kaudella takaisin 1. divisioonaan. Kaudella 1902–1903 Bolton jäi ylivoimaisesti sarjan viimeiseksi. Se sai vain 19 pistettä, kun toiseksi viimeiseksi sijoittunut Grimsby Town saavutti 25 sarjapistettä. Vuonna 1904 Bolton pääsi jälleen FA Cupin loppuotteluun, jonka se hävisi Manchester Citylle maalein 0–1. Seuraavana vuonna Bolton nousi jälleen 1. divisioonaan, mutta putosi 2. divisioonaan kauden 1907–1908 päätteeksi. Bolton sai sarjassa 33 pistettä ja jäi toiseksi viimeiseksi. Joukkue oli seuraavat vuodet hissiliikkeessä 1. ja 2. divisioonien välillä. Se nousi heti seuraavalla kaudella takaisin 1. divisioonaan, mutta putosi kaudella 1909–1910 ja nousi lopulta kauden 1910–1911 päätteeksi takaisin 1. divisioonaan.
Joukkue ei ole saavuttanut erityistä menestystä sitten vuoden 1958, jolloin se voitti FA Cupin loppuottelussa Manchester Unitedin Nat Lofthousen kahdella maalilla Wembleyllä yli 100 000 katsojan edessä. Bolton on voittanut Cupin myös vuosina 1923, 1926 ja 1929.
Vuonna 1997 seura siirtyi uudelle Reebok Stadiumille pelattuaan 102 vuotta perinteikkäällä Burnden Parkilla.
Bolton Wanderers nappasi Liigacupin kakkossijan vuonna 2004 ja kaksi UEFA Cup-paikkaa kausiksi 2005–06 ja 2007–08 sijoittumalla kahdeksan parhaan joukkoon Valioliigassa. Joukkue ehti jo vakiinnuttaa itsensä yhdeksi varteenotettavista eurokandidaateista, kun manageri Sam Allardyce jätti työnsä Boltonissa, ja hänen vuodesta 1999 vuoteen 2007 rakentamansa menestys katosi kuin tuhka tuuleen. Yhtä aikaa toppari Tal Ben Haim lähti Chelsea FC:iin, mikä teki liian suuren aukon puolustuslinjaan.
Allardycen lähdön jälkeen joukkue romahti putoamistaisteluun, minkä seurauksena vuonna 2008 tärkeä keskikentän kolmikko Ivan Campo-Gary Speed-Kevin Nolan sekä hyökkäyspään Nicolas Anelka ja El Hadji Diouf vaihtoivat maisemaa. Toisaalta tilalle hankittiin tukku päteviä vahvistuksia mm. Englannin U21-, Puolan, Ruotsin ja Nigerian maajoukkueista. Vahvistusten myötä Wanderers yrittää siirtyä 2010-luvulle valioliigaseurana.
Koko 2000-luvun ensimmäisten vuosien ajan Boltonissa pelanneet pelaajat ovat olleet maalivahti Jussi Jääskeläinen, jamaikalainen vasen puolustaja/hyökkääjä Ricardo Gardner sekä oikea puolustaja Nicky Hunt.