hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Suomen pelastusalan keskusjärjestö
Suomen Pelastusalan Keskusjärjestö ry (SPEK) on turvallisuuden yleishyödyllinen ja riippumaton asiantuntija, joka tuottaa tietoa erilaisissa tutkimushankkeissa, kehittää asumisen ja arjen turvallisuutta sekä kouluttaa ja vaikuttaa. Järjestö tukee myös toiminnallaan palokuntia ja muita turvallisuusalan vapaaehtoisia. Tavoitteena on, että ihmiset ja erilaiset yhteisöt osaavat ehkäistä onnettomuuksia, varautua niihin ja toimia niissä oikein.
Asumisen ja arjen turvallisuuden kehittäminen on tärkeä osa SPEKin toimintaa. SPEKin tavoitteena on onnettomuuksien määrän väheneminen ja vaaratilanteiden aiheuttamien vaikutusten rajoittaminen.
SPEK tukee laajasti pelastusalalla toimivia ja muita sisäiseen turvallisuuteen liittyviä järjestöjä ja kansalaistoimijoita. Tavoitteena on, että jokaisella on mahdollisuus osallistua turvallisuutta lisäävään kansalaistoimintaan.
SPEK tarjoaa yrityksille asiantuntijapalveluita ja koulutusta. SPEK järjestää niin avoimia kursseja kuin räätälöityäkin koulutusta. SPEK kouluttaa myös asuinkiinteistöjen turvallisuushenkilöstöä.
SPEK palvelee kansalaisia, päätöksentekijöitä ja elinkeinoelämää. Toiminnassa painottuu laaja-alainen eri sektorit ylittävä yhteistyö. SPEKin tavoitteena on turvallinen ja kriisinkestävä yhteiskunta, jonka valmiudet häiriötilanteiden hallintaan perustuvat julkisen sektorin, kansalaisyhteiskunnan sekä elinkeinoelämän yhteistyöhön. Järjestö toimii jäsentensä kanssa rajapintana ja osallistuu alan yhteiskunnalliseen keskusteluun.
SPEK palvelee kansalaisia, päätöksentekijöitä ja elinkeinoelämää. Toiminnan keskeisenä voimavarana ovat erilaisissa verkostoissa toimivat turvallisuuskoulutetut kansalaiset.
SPEK on aktiivisesti mukana valtakunnallisissa turvallisuutta edistävissä kampanjoissa.
Paloturvallisuusviikon tavoitteena on parantaa koko Suomen paloturvallisuutta. Paloturvallisuusviikkoa vietetään marras-joulukuun vaihteessa. Se alkaa koko perheen Päivä Paloasemalla -tapahtumalla ja päättyy Pohjoismaiseen palovaroitinpäivään.
NouHätä! on pelastustaitokampanja erityisesti kahdeksasluokkalaisille. NouHätä! -opetukseen kuuluu muutama tunti turvallisuusopetusta, minkä jälkeen luokka tai oppilasryhmä voi muodostaa joukkueita ja osallistua NouHätä! -kilpailuun.
Kotitapaturmien ehkäisykampanjan taustalla on viranomaisia ja järjestöjä, jotka haluavat vaikuttaa siihen, että suomalaiset tapaturmatilastot eivät olisi Euroopan synkimmästä päästä. Kampanja on edistänyt suomalaisen vapaa-ajan turvallisuutta jo yli kaksikymmentä vuotta tuottamalla materiaaleja sekä suurelle yleisölle että sellaisille ihmisille, jotka ammatikseen voivat edistää ihmisten turvallisuutta.
Tapaturmapäivänä kiinnitetään vuosittain suomalaisten huomio tapaturmiin ja niiden ehkäisyyn. Tapaturmapäivä on jonkin kuukauden perjantaina 13. päivä.
Perjantaita kuukauden 13. päivinä pidetään onnettomuuden päivinä. Ranskan kuningas Filip IV Kaunis vangitutti temppeliherrat 13. lokakuuta 1307.
Suomen pelastusalan keskusjärjestö on Naisten Valmiusliiton jäsen.
1000 €
*Palveluhankintasopimukset (182 000 €) ja SIVIS-tuotot (50 000 €)
Oranssinuppiseitikki
Oranssinuppiseitikki ("Cortinarius elegantissimus") on rikinkeltainen seitikkilaji. Sienen jalka on aluksi keltainen ja vanhemmiten ruskea. Heltat ovat aluksi kellertävät, sitten oliivinväriset. Sienen maku on mieto. Se kasvaa pyökkimetsissä Keski-Euroopassa. Suomesta ei tunneta yhtään löytöä.
Rooli (esittävä taide)
Rooli tarkoittaa esittävässä taiteessa näyttelijän yksilöllistä tulkintaa kuvitteellisesta hahmosta, jota hän esittää. Näyttelijän tehtävä on miettiä, kuinka hänen esittämänsä henkilö reagoisi eri tilanteissa ja toimia sen mukaan.
Alkujaan rooli tarkoitti kreikkalaisissa näytelmissä näyttelijän käsikirjoituksen mukaan suorittamaa käyttäytymistä.
Markantalo
Markantalo oli suomalainen kodintekniikkaan erikoistunut kauppaketju. Vuonna 1978 perustetun yrityksen ensimmäinen toimipaikka oli Vantaan Ylästössä. Ketjun myymälät suljettiin vuonna 2009 ja verkkokauppa helmikuussa 2016. Yrityksen toimitusjohtana toimi Ritva Irmeli Rytkönen.
Markantalon omisti sama pörssiyhtiö DSG international plc, joka omistaa myös samalla toimialalla toimivan Gigantin.
Helmikuun 2016 alussa Markantalon liiketoiminnot yhdistyivät osaksi Giganttia.
Mikko Liettilä perusti vuonna 1976 Vantaalle Tarkantalon, jonka nimi muutettiin myöhemmin Markantaloksi. Vuonna 1986 Markantalo myytiin Eino ja Martti Kaartiselle sekä Erkki Tuoviselle. Toimipaikkojen määrä nousi, ja syksyllä 2000 suurimmaksi omistajaksi tuli pääomasijoittaja Helmet Capital.
Markantalo alkoi Helmetin omistuksessa laajeta ostamalla kuihtuvia mutta yhä paikkakunnallaan tunnettuja kodinkoneliikkeitä, joiden kauppiaista tuli ketjun myymäläpäälliköitä. Ketju keskittyi isoihin kodinkoneisiin eikä myynyt tietotekniikkaa lainkaan, aluksi ei matkapuhelimiakaan. Sillä oli vuonna 2000 kuusi, vuonna 2003 seitsemäntoista ja vuonna 2006 jo 21 myymälää, 170 työntekijää ja 76 miljoonan euron liikevaihto. Tuona vuonna Gigantin omistava DSGI osti Markantalon osaksi Elkjøp-konsernia 49 miljoonalla eurolla. Markantalon vanha johto jatkoi, mutta hallituksen puheenjohtajaksi nousi DSG Finlandin maajohtaja Irmeli Rytkönen. Rytkösestä tuli Markantalon uusi toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Markantalossa aloitettiin 256 työntekijää koskevat yt-neuvottelut ja 19 myymälää lopetti. Syynä lopettamiseen oli kannattamaton toiminta.
Tuoksuseitikki
Tuoksuseitikki ("Cortinarius osmophorus") on kupera, punaruskea seitikkilaji. Lakissa erottuu suojusjätteitä. Jalka on vaalea ja siinä on rengas. Malto on vaaleankeltaista. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat myöhemmin okranväriset ja lopulta tummanruskeat. Sieni kasvaa kalkkimailla pyökkimetsissä. Sienestä ei tunneta yhtään löytöä Suomesta.
Keltanuppiseitikki
Keltanuppiseitikki ("Cortinarius fulmineus") on laakea, limainen oranssin- tai kellanruskea seitikkilaji. Lakin keskustassa on pieniä punertavia suomuja. Jalka on keltainen, heltat keltaiset ja tummuvat myöhemmin ruosteenruskeiksi. Sieni kasvaa pyökkimetsissä Keski-Euroopassa. Sientä ei ole tavattu Suomesta.
Pyökkiseitikki
Pyökkiseitikki ("Cortinarius anserinus") on kupera, oljenkeltainen seitikkilaji. Sen heltat ovat aluksi siniharmaat ja myöhemmin harmaanruskeat. Jalka on ylhäältä violetti, alhaalta vaalea. Seitikki kasvaa pyökkimetsissä Keski-Euroopassa eikä sitä esiinny Suomessa.
Ruskonuppiseitikki
Ruskonuppiseitikki ("Cortinarius rufo-olivaceus") on laakea, kuparinvärinen tai harmaanvioletti (nuorena) seitikkilaji. Sen heltat ovat aluksi oliivinväriset ja myöhemmin muuttuvat ruosteenruskeiksi. Jalka on valkoinen ja siinä on violetinsävyä. Seitikki maistuu kitkerältä eikä ole ruokasieni. Se kasvaa pyökkipuiden seuralaisena Keski-Euroopassa eikä sitä esiinny Suomessa.
Sigfrid Sirenius
Sigfrid Selim Sigismund Sirenius (15. heinäkuuta 1877 Oripää – 25. syyskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen pappi, teologian kunniatohtori. Hän oli suomalaisen setlementtiliikkeen perustajia ja Suomen Setlementtiliiton pitkäaikainen pääsihteeri.
Sireniuksen isä David Sirenius toimii saaristokappelin kappalaisena vuosina 1886–1890 Velkualla, jonne perhe muutti Turusta. Sigfrid kävi kuitenkin koulunsa Turussa. Perhe muutti takaisin Turkuun 1890.
Sirenius vihittiin papiksi Turun tuomiokirkossa vuonna 1901. Hän toimi vuodesta 1905 merimiespappina ensin Antwerpenissa ja sitten Lontoossa, jossa hän tutustui setlementtitoimintaan ja sen taustalla olevaan ideologiaan. Hän palasi 1912 Lontoosta Suomeen ja toi aatteen mukanaan. Ensi vuodet kotimaassa hän kiersi puhumassa eri tilaisuuksissa työläisväestön parissa tapahtuvasta kristillistä toiminnasta, johon hän oli Englannissa tutustunut.
Suomen silloinen tilanne ja sisällissodan puhkeaminen lykkäsivät kuitenkin toiminnan aloittamisen vuoteen 1918, jolloin perustettiin Teollisuusseutujen Evankelioimisseura ja seuraavana vuonna Kalliolan työkeskus Helsingin Kallion kaupunginosaan. Sireniuksen ohella muita aktiiveja olivat Jaakko Gummerus ja J. H. Tunkelo. Alli Trygg-Helenius oli jo 1890 perustanut Kansankoti-nimisen työkeskuksen Sörnäisiin, mutta rahoituksen vuoksi sen toiminta oli päättynyt 1910.
Sirenius oli seuran ensimmäinen pääsihteeri vuodet 1918–1948. Sireniuksen jälkeen pääsihteerinä oli Aaro Tolsa ja sitten Sireniuksen vävy Topi Tarkka. Puheenjohtajana oli Jaakko Gummerus vuosina 1918–1933. Sirenius oli ahkera kirjoittaja ja käsitteli teksteissään setlementtityön ohella kristillisyyttä ja raittiutta.
Sigfrid Sirenius sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1957.
Lamelli (arkkitehtuuri)
Lamelli, (ennen myös: kaitiotalo) tarkoittaa arkkitehtuurissa samanlaisena toistuvaa rakennusyksikköä. Yleensä lamelli on kerrostalon porraskäytävän ja siihen avautuvien huoneistojen sekä muiden tilojen muodostama kokonaisuus, porrasjakso. Lamelli voi olla myös rivi- tai ketjutalon osa, joka koostuu yhden asuntoyksikön tiloista. Lamelleista koostuvia pitkänomaisia kerrostaloja kutsutaan lamellitaloiksi. Ennen lamellitalo-sanan vakiintumista asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman esitti teoksessaan "Asemakaavaoppi" vuonna 1947, että tällaista taloa nimitettäisiin "kaitiotaloksi". Yhtenä esimerkkinä lamellirakennuksesta on Niinisalon tykistöprikaatin kasarmirakennus. Kyseessä on kolmikerroksinen rivitalokiinteistö, joka jakautuu A-, B- ja C-lamelleihin.
Asterix ja normannien maihinnousu
Asterix ja normannien maihinnousu () on yhdeksäs Ranskassa, ja kahdeksas Suomessa julkaistu Asterix seikkailee -albumi. Se julkaistiin vuonna 1966 Ranskassa, ja vuonna 1970 Suomessa.
Iñaki de Juana Chaos
José Ignacio de Juana Chaos (s. 1955 Legazpia) on espanjalainen ETA:n jäsen, joka tuomittiin vuonna 1987 kahdenkymmenenviiden ihmisen murhasta 3129 vuodeksi vankeuteen. Hänet vapautettiin 2. elokuuta 2008.
De Juanan isä Daniel de Juana Rubio oli lääkäri, joka palveli sisällissodassa luutnanttina Francon joukoissa ja liittyi Falangeen 1943. Perhe ei ollut baskeja tai tukenut baskinationalismia. Juana opiskeli lääketiedettä Baskimaan yliopistossa, mutta lähti armeijauralle 1977. Hän jätti armeijan 1983 ja ylitti rajan Ranskaan, jossa liittyi ETA:n ryhmään.
Vuonna 1986 De Juana oli Algeriassa koulutetun comando Madridin johtaja. Pitädykseen 1987 mennessä hän ehti osallistua 25:n poliisin ja sotilaan murhaan.
Comando Madrid pidätettiin 16. tammikuuta 1987 ja tuomittiin murhista ja terrorismista. De Juana sai näistä yhteensä 3000 vuotta vankeutta. Kuitenkin vuoden 1973 rikoslaki määräsi terrorismista 30 vuoden maksimituomion. Hyvän käytöksen vuoksi hänet olisi voitu vapauttaa jo 2004, mutta häntä syytettiin terroriuhkausten tekemisestä vankilasta käsin.
De Juana aloitti nälkälakon 7. elokuuta 2006. ETA oli tuolloin julistanut tulitauon ja neuvotteli Espanjan hallituksen kanssa. De Juanan ensimmäinen nälkälakko kesti 63 päivää. Hänet siirrettiin sairaalaan ja häntä syötettiin putken kautta nenästä.
Toisen nälkälakkonsa hän aloitti kun hänet tuomittiin terroriuhkauksista uudelleen 12 vuodeksi ja seitsemäksi kuukaudeksi. Korkein oikeus alensi tuomion laittomiksi uhkauksiksi ja kolmeksi vuodeksi. Maaliskuussa 2007 De Juana siirrettiin kotiarestiin.
De Juana aloitti kolmannen nälkälakkonsa heinäkuussa 2008. Tuon jälkeen hänen vapautuspäiväkseen määrättiin 2. elokuuta 2008.
Vapauttamisensa jälkeen De Juana on asunut Pohjois-Irlannissa äitinsä luona. Vapauttamisensa jälkeen hän oli lukenut San Sebastiánissa kunnianosoituksen kielletylle Askatasunalle, jota Espanjan viranomaiset pitivät terrorismin ylistyksenä. Sen jälkeen Audiencia Nacional on yrittänyt saada De Juanaa luovutettua takaisin Espanjaan vastaamaan syytteisiin.
Purppuranuppiseitikki
Purppuranuppiseitikki ("Cortinarius purpurascens") on punaruskea ja violettireunainen seitikkeihin kuuluva sieni. Nuoren sienen heltat ovat violetit. Sienen vanhetessa ne tummuvat ruosteenruskeiksi. Jalka ja malto ovat violetteja. Sieni on kohtalaisen yleinen koko Suomen havumetsissä. Seitikki ei ole ruokasieni.
Nuijaseitikki
Nuijaseitikki ("Cortinarius varius") on limainen ja okranvärinen tai ruskeankeltainen seitikki. Sienen lakki on punaruskea keskeltä. Nuoren sienen heltat ovat sinivioletit ja myöhemmin kanelinruskeat. Jalka on nuijamainen ja valkoinen. Sieni kasvaa havumetsissä kalkkimailla. Sieni on melko harvinainen, ainakin Suomessa.
Mesinuppiseitikki
Mesinuppiseitikki ("Cortinarius multiformis") on lakiltaan kupera, oranssin- tai kellanruskea seitikki. Se näyttää samalta kuin syötäväksi kelpaava kehnäsieni.
Nuoren sienen heltat ovat harmaanvaaleat ja muuttuvat iän myötä ruskeiksi. Jalka on vaalea tai kellanruskea. Loppukesällä ja syksyllä sieni kasvaa yleisenä kuusikoissa.
Red Bull Street Style
Red Bull Street Style on kansainvälinen freestylejalkapallotapahtuma. Red Bull Street Style järjestettiin nimellä Red Bull Reacción Etelä-Amerikassa vuonna 2007. Vuodelle 2008 tapahtuman nimi muuttui Red Bull Street Styleksi ja se laajeni myös muille mantereille. Lajin kansainvälinen finaali järjestettiin Brasilian Sao Paulossa marraskuussa 2008.
Red Bull Street Stylessa kaksi pelaajaa kilpailevat vastakkain battle-tyyliin. Pelaajilla on kolme minuuttia aikaa näyttää taitonsa kolmelle tuomarille, jotka päättävät jatkoon menijän. Kriteereitä ovat tekniikka, luovuus ja mielikuvitus.
Suomessa vuonna 2008 Red Bull Street Stylen karsinnat pidettiin Helsingin Kampissa lauantaina 6.9.2008 klo 13. Tapahtuman voittaja edusti Suomea Sao Paulon finaalissa.
Kilpailun voittanut Daniel Antman on Suomen vuoden 2008 edustaja.
Vuoden 2009 Suomen finaali järjestettiin jälleen Helsingin Kampissa 12.6.2009 klo 15. Voittajaksi selviytyi Yakill Reyes Ramu. Yakill lähti haastamaan maailman freestylefutiksen eliitin Red Bull Street Stylen maailmanfinaaliin Etelä-Afrikkaan keväällä 2010.
Lenni
Lenni on suomalainen miehen etunimi. Alkuperältään se Lennartin ja sen kantanimen Leonardin kutsumamuoto. Leonard on alkuperältään germaaninen nimi, joka tarkoittaa rohkeaa leijonaa.
Lenni on viime vuosina noussut suosioon pojannimenä. Kaikkiaan Lenni-nimisiä on merkitty Väestörekisteriin syyskuuhun 2015 mennessä 3288, joista 49 on naisia. Suurin osa Lenni-nimisistä on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. Tytöille Lenni-nimeä ei ole annettu 1950-luvun jälkeen.
Lennin nimipäivä on vuodesta 2010 lähtien 28. syyskuuta. Sama päivä oli vuosina 1705-1907 Leonardin nimipäivä, kuten on suomenruotsalaisen almanakan muaan edelleen.
Gheorghe Berceanu
Gheorghe Berceanu (s. 28. joulukuuta 1949) on romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Berceanu voitti painoluokassaan 48-kiloisissa olympiakultaa 1972 Münchenin olympialaisissa, missä hän kohtasi loppuottelussa iranilaisen Rahim Aliabadin. Neljä vuotta myöhemmin 1976 Montrealin olympialaisissa hän saavutti hopeaa hävittyään finaalissa Neuvostoliiton Aleksei Šumakoville.
Berceanu voitti lisäksi kaksi maailmanmestaruutta: 1969 Mar del Platasta ja 1970 Edmontonista, sekä kaksi Euroopan-mestaruutta: 1970 Berliinistä ja 1973 Helsingistä. 1975 Minskin MM-kisoissa hän jäi hopealle. Vuonna 1968 Berceanu voitti Balkanin kisoissa kultamitalin 52 kilogramman painoluokassa. Berceanu lopetti uransa Montrealin olympialaisiin.
Roomin neliö
Roomin neliö on "n" × "n" taulukko, jonka soluihin on järjestetty "n+1" erilaista oliota siten, että:
Alla on esimerkki seitsemännen asteen ("n"=7) Roomin neliöstä, joka on täytetty kokonaisluvuilla nollasta seitsemään:
Roomin neliö on saanut nimensä professori Thomas Gerald Roomin (1902-1986) mukaan. On todistettu, että Roomin neliö astetta "n" on olemassa jos ja vain jos "n" on pariton, ei kuitenkaan 3 tai 5.
Merkitsevä aallonkorkeus
Merkitsevä aallonkorkeus on veden aaltojen korkeutta kuvaava suure formula_1. Se tarkoittaa kokeneiden merenkulkijoiden silmämääräisesti arvioimaa yksittäisten aaltojen korkeuksista laskettua arvoa metreinä. Useiden aaltojen, aallonpohjasta niiden huippuun arvioitujen, suuruusjärjestykseen asetettujen, suurimman kolmanneksen metrimääristä lasketaan keskiarvo.
Aallonkorkeuksia mitataan yleisesti merialueilla mittauspoijuilla. Itämerenkin alueella on mitattu mittalaittein yli 7 m:n suuruisia yksittäisiä aaltoja usein. Vain kovimmilla myrskyillä merkitsevä aallonkorkeus ylittää Suomenlahdella 5 m, Selkämerellä 6,5 m ja Perämerellä 3 m.
Koska aallot ovat hyvin erisuuruisia voi olla, että suurin yksittäinen aalto on hyvinkin kaksinkertainen merkitsevään aallonkorkeuteen nähden. Pitkällä ajanjaksolla tarkasteltuna aaltojen korkeuden tilastollinen jakautuma noudattaa suunnilleen Rayleigh'n jakautumaa.
Aallokon korkeuteen vaikuttavat tuulen nopeus, tuulen pyyhkäisymatka, eli sen matkan pituus, jonka tuuli on vapaasti voinut veteen vaikuttaa, sekä veden ja ilman lämpötilaero. Kun vesi on ilmaa lämpimämpää, aallot kasvavat nopeammin kuin päinvastaisessa tilanteessa. Merellä ja sisävesillä aallokko syntyy suunnilleen samalla tavalla. Veden lämpötila yksinään, tai veden suolapitoisuus eivät juuri vaikuta aallokon korkeuteen. Veden syvyys vaikuttaa aaltojen korkeutta suurentavasti, jos syvyys on pienempi kuin puolet aaltojen huippujen välimatkasta.
Gerhard Rohlfs
Gerhard Rohlfs (14. heinäkuuta 1892 Berliini - 12. syyskuuta 1986 Tübingen) oli saksalainen kielitieteilijä, joka tutki erityisesti romaanisia kieliä. Hän opetti romaanisia kieliä ja kirjallisuutta Tübingenin ja Münchenin yliopistoissa.
Hiiohoi!
Hiiohoi! on Kotkassa vuonna 2008 ilmestymisen aloittanut ilmaisjakelulehti, jonka toiminta keskeytettiin helmikuussa 2009 finanssikriisin aiheuttaman taloustaantuman vuoksi. Lehteä jaettiin Kotkan, Haminan, Pyhtään, Virolahden sekä Miehikkälän kotitalouksiin. Lisäksi Hiiohoi!:lla oli noutopisteitä Loviisassa. Hiiohoi! ilmestyi kerran viikossa keskiviikkoisin. Lehden verkkosivuilla on mahdollista lukea Hiiohoi!:n näköislehteä. Hiiohoi!:n lisäksi Kotkassa julkaistaan toista ilmaisjakelulehteä, Ankkuria. Lehti on poliittisesti sitoutumaton, mutta se kertoo olevansa toiminnallisesti sitoutunut Etelä-Kymenlaakson kehittämiseen.
Kotkalaiset kokoomuspoliitikot Jari Elomaa, Rauli Ylimäki ja kouvolalalainen toimittaja Asko Vatanen ovat Hiiohoi!:n perustajia ja omistajia. Vatanen toimii myös lehden päätoimittajana.
Viktor Igumenov
Viktor Mihailovitš Igumenov (s. 10. maaliskuuta 1943 Omsk) on neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Igumenov voitti urallaan kaikkiaan viisi maailmanmestaruutta. 78 kilogramman painoluokassa hän voitti MM-kultaa 1966 Toledossa, missä loppuottelussa oli vastassa romanialainen Florea Ciorcila, ja 1967 Bukarestissa (loppuotteluvastustaja DDR:n Rudolf Vesper). 74 kilogramman painoluokassa Igumenov voitti maailmanmestaruuden 1969 Mar del Platassa kukistettuaan loppuottelussa Suomen Eero Tapion, 1970 Edmontonissa, finaalissa vastassa oli Saksan liittotasavallan Werner Schröter, ja 1971 Sofiassa, missä finaalissa oli vastassa Jugoslavian Momir Kecman. Euroopan-mestaruuden Igumenov voitti 1970 Berliinissä. Igumenovin kaikki kuusi arvokisamitalia ovat kultaisia.
Aktiiviuransa jälkeen Igumenov jatkoi toimintaa painin parissa. Hän julkaisi lukuisia painiin ja kamppailu-urheiluun liittyviä teoksia ja toimi valmennustehtävissä. Vuonna 1992 Igumenov suoritti tohtorintutkinnon pedagogiikan alalta.
The Needles
The Needles oli 1960-luvulla toiminut helsinkiläinen yhtye, joka teki vuonna 1965 singlet ”A Dying Man / Hang Around Girl” ja ”You Turned Me Down / Where Can She Be”. Yhtyeen tunnetuimmat jäsenet olivat Eero Lupari ja Nono Söderberg. The Needles hajosi Luparin liityttyä Topmostiin ja Söderbergin The Boysiin.
The Needles palasi esiintymislavoille 1990- ja 2000-lukujen taitteessa. Yhtye julkaisi myös vuonna 1999 rautalankavaikutteista materiaalia sisältäneen EP:n "Instrumental Case #1".
Craig Jones (ratamoottoripyöräilijä)
Craig Jones (16. tammikuuta 1985 Northwich, Cheshire – 4. elokuuta 2008 Lontoo) oli englantilainen ratamoottoripyöräilijä. Hän ajoi Supersport-luokassa. Jonesin talli oli "Reve Ekerold Honda Team", joka käyttää Hondan pyöriä.
Jones aloitti uransa vuonna 1996 ja voitti kyseisenä vuonna British Junior Mini Moto -sarjan voittamalla kaikki kahdeksan osakilpailua. Seuraavana vuonna hän voitti vanhemmille suunnatun British Senior Mini Moto -sarjan. Seuraavat neljä vuotta hän ajoi ilman suurempia voittoja, kunnes vuonna 2002 hän voitti British Junior Superstockin. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi ajamaan British Supersportia, ollen seitsemäs. Kaudella 2004 hän sijoittui kahdeksanneksi.
Vuoden 2005 hyvät esitykset British Supersportissa toivat hänelle villin kortin kahteen World Supersport -luokan osakilpailuun. Hän käytti mahdollisuudet hyväkseen ja nousi ajamaan Superbike World Championshipiä kaudelle 2006 Foggy Petronas Superbikes -talliin. Kausi toi hänelle enemmän kokemusta kuin menestystä.
Kaudelle 2007 hän siirtyi ajamaan Supersport-luokkaan. Kauden päätyttyä hänen lopullinen sijoituksensa oli viides.
Kohtalon kilpailu pidettiin 3. elokuuta 2008 Englannissa, Brands Hatchin radalla. Kilpailun aikaan olosuhteet olivat epävakaat, ja tihkusateen vuoksi kisa keskeytettiin punaisella lipulla joksikin aikaa. Pienen tauon jälkeen kisaa kuitenkin jatkettiin. Kilpailun aikana Jones kaatui ja takana tullut australialainen Honda-kuski Andrew Pitt törmäsi Jonesin päähän. Hänet kuljetettiin välittömästi Royal Londonin sairaalaan, mutta lääkärit eivät voineet tehdä asialle yhtään mitään. Kilpailu keskeytettiin kokonaan Jonesin kaatumisen jälkeen. Lopputulokset määräytyivät ulosajoa edeltäneen kierroksen tuloksilla. Näin ollen brittiläisen Jonathan Rean voittaman kilpailun toiselle sijalle sijoittui Jones, joka nousi MM-pisteissä viidenneksi.
Viikko surman jälkeen englantilainen Cal Crutchlow kunnioitti edesmennyttä Jonesia ajamalla tämän kypärä päässään Knockhillin radalla.
The Scaffolds
The Scaffolds oli vuosina 1961–1965 toiminut suomalainen rautalanka- ja popyhtye. Yhtye perustettiin kesällä 1961 Helsingissä. Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat Ulf Dolk (komppikitara), Harry Bergholm (soolokitara), Kicke Bergholm (basso) ja Jan Nordgren (rummut). Dolkin ja Nordgrenin korvasivat pian Arto Lönnfors ja Mårten Wikström, joka keksi yhtyeelle nimen englannintunnilla. Yhtye teki ensilevynsä "Dark Eyes Beat" 1963, jota seurasi saman vuoden heinäkuussa levytetty rautalankaversio sävelmästä "Katariinan kamarissa".
Kun laulettu beatmusiikki tuli The Beatlesin myötä muotiin, yhtye otti laulusolistikseen Cay Karlssonin. Samaan aikaan Harry Bergholmin ja Wikströmin tilalle tulivat Mårten Enqvist ja Hannu Euramaa. Yhtye levytti nimellä Cay & The Scaffolds joulukuussa 1963 kappaleen "Girls", joka oli sangen suuri menestys. The Scaffolds levytti Cayn kanssa muutamia muitakin levyjä, mutta yhteistyö päättyi kuitenkin syksyllä 1964 Cayn lähdettyä armeijaan. Seuraavan vuoden elokuussa Cay liittyi The Roostersiin, jossa soitti myös Harry Bergholm.
Yhtye pestasi uudeksi laulusolistikseen Aira-Anneli Mäkisen Hämeenlinnasta, ja alkuvuonna 1965 uudeksi rumpaliksi tuli Ronnie Österberg. Yhtyeen tyyli muuttui rajummaksi rhythm & bluesiksi. Kesällä 1965 yhtye vietti kaksi kuukautta Ruotsissa soittamassa Tukholman vanhankaupungin klubeilla. Keikkapalkkiot eivät kuitenkaan riittäneet hotelliin ja ruokaan. Syksyllä yhtye hajosi. Ennen hajoamista yhtye teki marraskuussa singlen "Pois", jonka solistina toimi Lönnfors. Kappale oli käännös The Beatlesin kappaleesta "Help".
Yhtyeen hajottua Österberg liittyi Jim Pembroke & The Pems -yhtyeeseen, Lönnfors Eero Raittisen The Boysiin, Enqvist The Firstiin ja Bergholm Jormasiin.
SingletEP:t
Yhtyeen jäsenet
Ruskan jälkeen
Ruskan jälkeen on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Edvin Laine. "Ruskan jälkeen" pohjautuu Kalle Päätalon "Koillismaa-kirjasarjan" päätösromaaniin "Mustan lumen talvi". Elokuva oli vuoden 1979 toiseksi katsotuin Suomessa 357 044 katsojallaan.
Tarinassa uusi aika voivuorineen ja pakettipeltoineen ihmetyttää Koillismaan asukkaita, mutta vaikka nälkä on selkosesta kadonnut, hautaa lumi alleen sadon ja toiveet ja koituu porojen kuolemaksi. Pitkäaikainen työttömyys pahenee ja yhä useamman on pakko lähteä työn hakuun Ruotsiin. Ruskan hehku ja suomalaisen luonnon kauneus näyttävät parhaimmillaan elokuvassa, joka kertoo Sammalsuon Elman ja Kaukon sekä heidän läheistensä kuohuvista ja seesteisistä hetkistä.
2010-luvulla arvioitiin, että elokuva ei kuulu Laineen parhaimpiin vaan on lähinnä väsynyttä myöhäiskautta. Kritiikeissä pidetään tyylirikkona Päätalon romaanin tekstin sovittamista paikoin komedian muotoon ja elokuvaa yleisesti tyylillisesti esimerkkinä vanhahtavasta pirttirealismista, kahdenkymmenen vuoden takaisesta elokuvanteosta. Kaukon ja Senjan lemmenkohtaukset on kuitenkin toteutettu ”uskomattoman intiimisti”.
Bob Schooley
Robert Schooley on Emmy-ehdokkuuden saanut yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten Mark McCorklen kanssa luomasta Kim Possible -animaatiosarjasta.
Uransa aikana Schooley on usein työskennellyt Disneyn tuotannoissa yhdessä McCorklen kanssa. Sarjan Turtles – mutanttikilpikonnat jälkeen hän on työskennellyt muun muassa seuraavissa animaatioissa: Hopon poppoo, Jafarin paluu, Herkules, ja The Penguins of Madagascar.
Henry C. Gordon
Henry C. Gordon (23. joulukuuta 1925 - 24. syyskuuta 1996) oli X-20 Dyna-Soarin astronautti ja Yhdysvaltain ilmavoimien eversti.
Gordon syntyi Valparaisossa, Indianassa. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi Purduen yliopistosta vuonna 1950. Vuonna 1966 hän sai kauppatieteiden maisterin paperit University of Southern Californiasta. Gordon oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Gordon valittiin astronautiksi X-20 Dyna-Soar -ohjelmaan huhtikuussa 1960 ja aloitti harjoittelun ilmavoimain testikeskuksessa Edwards Air Force Basessa, Kaliforniassa. Hän jätti astronautin työt, kun X-20 Dyna-Soar -ohjelma peruttiin 10. joulukuuta 1963, lentämättä ainuttakaan lentoa.
Gordon lensi taistelutehtäviä Vietnamin ja Korean sodissa. Dyna-Sour ohjelman lopettamisen jälkeen hän toimi vielä yhdysvaltain ilmavoimissa, josta hän jäi eläkkeelle everstinä.
Maatalouslakot 1917
Maatalouslakot vuonna 1917 olivat Suomen sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen liittyneitä työtaisteluita, jotka alkoivat keväällä 1917. Maataloustyöntekijät olivat vanhastaan olleet isännistä riippuvaisia: työaika- ja palkkaneuvotteluja ja muita työsuhteen järjestämiseen liittyviä molemminpuolisia neuvotteluja ei alalla tunnettu. Maaliskuun vallankumouksen jälkeen työläiset ryhtyivät vaatimaan 8-tuntista työpäivää, minkä toteuttamisen monet isännät torjuivat jyrkästi vedoten maatalouselinkeinon erityisluonteeseen.
Tilanteen kärjistyttyä molemmat osapuolet syyttivät toisiaan taipumattomiksi ja neuvotteluhaluttomiksi. Työläiset tehostivat vaatimustaan lakkoilemalla, ja lakkojen yhteydessä esiintyi levottomuuksia rikkureita vastaan. Levottomuuksien estämiseksi isännät perustivat suojelusvartioita, jotka olivat suojeluskuntien alkuna. Samoihin aikoihin perustettiin Maataloustuottajain keskusliitto.
Lakkoja ei esiintynyt kovin laajoilla seuduilla Suomessa. Kyse oli lähinnä Etelä-Suomen, Varsinais-Suomen ja Satakunnan suurtila-alueista. Kaupunkien työväestön piirissä vallitsi näkemys, jonka mukaan korkeat kuluttajahinnat ja mustan pörssin kauppa olivat osoitus maataloustuottajien ahneudesta.
Eri osapuolten lehdistö käsitteli tapahtumia hyvin eri tavoin. Työväenlehtien näkemyksistä kauimpana eivät olleet Maalaisliiton lehdet, jotka kirjoittivat lakoista ylipäänsä vähemmän ja varovammin, vaan Maalaisliittoa oikeistolaisemmat vanha- ja nuorsuomalaiset lehdet.
Vuoden 1917 maatalouslakkojen yhteydessä tapahtui ainakin kaksi aseellista välikohtausta, joista toinen johti yhden ihmisen kuolemaan. Huittisten meijerikahakassa 13. heinäkuuta maanviljelijöiden suojeluskaarti avasi tulen lakkolaisia vastaan haavoittaen seitsemää ihmistä. Kuukautta myöhemmin (9.8.) Ypäjän lakkomielenosoituksessa Karon talon isännän paikalle kutsuma poliisi ampui 21-vuotiaan työmies Simo Saarikon.
Lintulahden taistelu
Lintulahden taistelu käytiin Suomen sodan aikana 3. heinäkuuta vuonna 1808 Lintulahdella Kyyjärvellä Keski-Suomessa. Lintulahdella sijaitsi Vaasaan ja Kokkolaan johtavien maanteiden risteys. Taistelussa vastakkain olivat majuri Otto von Fieandtin johtama 650 miehen suomalainen osasto ja eversti Jegor Vlastovin kaksi kertaa suurempi venäläinen osasto.
Von Fieandt eteni Kannuksesta Ullavan kautta Perhoon ja saatuaan vahvistuksia hän miehitti Lintulahden tienristeyksen katkaisten samalla Kokkolan suunnalta perääntyvien venäläisten tärkeän huolto- ja yhdystien.
Venäläiset aloittivat taistelun puolilta päivin valtaamalla Lintulahden kylän. Vlastov määräsi 120 sotilaan ampumaketjun jäämään Vaasaan johtavan tien suuntaan. Lisäksi hän piilotti reservin tien eteläpuolelle purolinjojen väliseen painanteeseen.
Noin klo 14.00 taistelukenttää piiskasi rankkasade. Vlastov määräsi osaston 24. jääkärirykmentistä koukkaamaan lännen puolelta. Von Fianadt oli asettanut länteen kaksi savolaisjoukkuetta sivuston turvaksi, jotka torjuivat koukkausyrityksen.
Rankkasade esti tykkien käytön, joten von Fieandt käski pistinhyökkäyksen kohti Lintulahden kylää. Hyökkäys sekoitti venäläisten rivit ja Fieandtin joukot saivat kylän ja risteysalueen hallintaan. Vlastov käski tien eteläpuolella olleet reservit, jotka olivat suojelleet aseitaan kastumiselta, liikkeelle. Reservi ampui yhteislaukauksen ja ryntäsivät pistinrynnäkköön. Von Fieandt antoi perääntymiskäskyn ja joukot vedettiin jokilinjan taakse turvaan. Savolaisjoukkueet oli vähällä jäädä mottiin, mutta ne pakenivat lopulta pimeyden turvin ja palasivat aikansa harhailtuaan takaisin Fieandtin joukkoihin. Von Fieandt joutui perääntymään Perhoon. Suomalaisten tappiot Lintulahden taistelussa olivat 141 miestä, joista 24 kaatunutta. Venäläisten tappiot olivat kaatuneina ja haavoittuneina kaksi kertaa suuremmat.
Cyrus
Cyrus on henkilönnimi, joka esiintyy sekä sukunimenä että miehen etunimenä. Nimeä käytetään muun muassa latinan ja englannin kielissä myös muinaisen Persian kuninkaista, jotka suomeksi tunnetaan nimellä Kyyros.
Nykyajan henkilöitä, joiden nimi on Cyrus, ovat:
Tuulaaki
Tuulaaki ( < alasaksan "tolage") oli lisävero, jota kannettiin tullimaksun yhteydessä yleensä kaupunkien hyväksi. Ruotsi-Suomessa Tukholma sai vuonna 1636 ensimmäisenä kaupunkina oikeuden periä tuulaakia. Turku ja Viipuri saivat saman oikeuden 1638 sekä Helsinki ja Rauma 1650. Vähitellen muutkin tapulikaupungit ja muutamat maakaupungitkin saivat tällaisen verotusoikeuden.
Alkuaikoina tuulaakin suuruus oli tietty prosenttimäärä kaupunkiin ulkomailta tuodun ja ulkomaille viedyn tavaran arvosta. Vuonna 1680 kaupungit luopuivat tuulaakioikeudestaan ja sen tuotto meni valtiolle. Vähitellen tuulaaki palautettiin kaupungeille ja 1715 kaikki tapulikaupungit saivat sen itselleen. Kaupungit saivat periä tuulaakia satamien ja pakkahuoneiden ylläpidosta aiheutuneiden menojen kattamiseen, mutta siitä riitti myös kaupunkien yleisiin menoihin.
Eräät kaupungit saivat 1600-luvun lopulla oikeuden kantaa "majoitustuulaakia", joka oli lisätuulaaki sotaväen majoituksesta aiheutuneiden kulujen kattamiseen. Vuonna 1868 ero tapuli- ja maakaupunkien välillä lakkasi, jolloin tuulaakia saivat kantaa kaikki merikaupungit, joissa oli tullikamari. Tuulaakia saivat kantaa myös sisävesistöjen varrella olevat kaupungit, joista oli vesitieyhteys ulkomaille.
Suomessa tuulaakin suuruuden päätti vuodesta 1809 lähtien senaatti ja vuodesta 1918 lähtien valtioneuvosto. Vuonna 1873 majoitustuulaaki yhdistettiin varsinaiseen tuulaakiin. Ruotsissa tuulaakin kanto lakkautettiin 1857 ja Suomessa 1. huhtikuuta 1978. Suomessa tuulaakimaksun suuruus 1978 oli kaksi prosenttia maahan tuotavien ja maasta vietävien tavaroiden tullimaksusta.
Alavuden taistelu
Alavuden taistelu käytiin Suomen sodan aikana 17. elokuuta 1808 Alavuden kirkon lähistöllä Etelä-Pohjanmaalla. Vastakkain olivat kenraalimajuri Adlercreutzin 4000 miehen ruotsalais-suomalaiset joukot sekä 2500 miehen venäläisosasto jota johti ruotsalaissyntyinen eversti Eriksson. Kahtena osastona hyökänneet ruotsalais-suomalaiset joukot löivät venäläiset joukot hajalle taistelussa. Pääsuunnassa joukkoja komensi kenraali Cronstedt ja saarrostavaa joukko-osastoa kenraalimajuri Gripenberg.
Taistelun kaksi muistopatsasta sijaitsevat "Muistojen kappelin" alueella Alavudella. Obeliski pystytettiin paikalle salaa 17. elokuuta 1881 ja sen suunnitteli ratainsinööri Norrmen. Tykinputkea muistuttava toinen muistopatsas oli alun perin valettu Tampereella vuonna 1869 mutta kun venäläiset viranomaiset kielsivät sen pystyttämisen patsas jouduttiin piilottamaan lähes 50 vuoden ajaksi erääseen ranta-aittaan Visuvedelle. Nykyiselle paikalleen se pystytettiin 17. elokuuta 1925.
Csaba Hegedűs
Csaba Hegedűs (s. 6. syyskuuta 1948 Sárvár) on unkarilainen aktiiviuransa lopettanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Hegedűs voitti maailmanmestaruuden 82 kilogramman painoluokassa Sofian MM-kisoissa 1971, missä hän voitti loppuottelussa hallitsevan mestarin, neuvostoliittolaisen Anatoli Nazarenkon. Samana vuonna hänet valittiin kotimaassaan vuoden urheilijaksi. Seuraavana vuonna Hegedűs voitti kultaa Münchenin kesäolympialaisista, missä jälleen oli finaalissa vastassa Nazarenko.
Vuonna 1973 Hegedűs joutui vakavaan auto-onnettomuuteen, mutta palasi kansainvälisille painimolskeille Minskin MM-kisoissa 1975, missä sijoittui neljänneksi. Seuraavana vuonna hän voitti EM-kultaa Leningradin EM-kisoissa. Bursan EM-kisoissa 1977 Hegedűs paini 90 kilogramman painoluokassa ja voitti uransa toisen Euroopan mestaruuden. Syksyllä Göteborgin MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi.
Lopetettuaan uransa Hegedűs nimitettiin vuonna 1979, 30-vuotiaana, Unkarin painimaajoukkueen päävalmentajaksi. Hegedűs teki monia uudistuksia, jotka tuottivat nopeasti tulosta. Jo samana vuonna San Diegon MM-kisoissa unkarilaispainijat voittivat neljä kultamitalia. Hegedűs toimi maajoukkueen päävalmentajana kymmenen vuoden ajan, minä aikana unkarilaispainijat saavuttivat arvokisoista kaikkiaan 83 mitalia, joista 24 kultaisia.
Koulutukseltaan Hegedűs on oikeustieteen tohtori. Hänet on nimetty FILA:n kunniagalleriaan.
Fiagdon
Fiagdon () eli Fyjjagdon () on 74 km:n pituinen joki Alagirin ja Ardonin piirien alueilla Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallassa Venäjällä Kaukasiassa. Fiagdon on Terekin sivujoki. Se saa alkunsa Alagirin piirin kaakkoisosasta läheltä Pohjois-Ossetia-Alanian etelärajaa, virtaa sieltä kohti pohjoista ja laskee Terekiin Ardonin piirin pohjoisosassa Ardonin kaupungin pohjoispuolella. Terek laskee edelleen Kaspianmereen.
Nemesis (yhtye)
Nemesis on suomalainen kolmimiehinen elektronista musiikkia soittava yhtye. Yhtyeen perustajajäsenet ovat Ami Hassinen ja Jyrki Kastman, yhtyeen kolmas jäsen Joni Virtanen liittyi yhtyeeseen 2000-luvun alussa. Kokkolalainen Nemesis sai alkunsa jo vuonna 1987 Hassisen ja Kastmanin alkaessa tehdä omaa musiikkia. Nemesistä pidetäänkin yhtenä suomalaisen elektronisen musiikin veteraaneista.
Yhtyeen musiikkia voi kuulla eniten Ylen Ykkösen "Avaruusromua"-ohjelmassa. Konserttitilanteissa Nemesistä näkee harvemmin, yhtye keikkailee keskimäärin 1–2 keikkaa vuodessa.
Nemesis julkaisi ensimmäisen albuminsa "Xcelcior" vuonna 1995. Yhtyeen ainoa livealbumi on kolmen cd:n sarja "Live Archive", jossa on parhaita paloja yhtyeen keikkataltioinneista varhaisista vuosista lähtien vuoteen 2005. Studioalbumi, kahden cd:n "Xtempora", julkaistiin 2005. Albumi "Gigaherz", jolla on materiaalia vuosilta 1995–2003, tuotettiin uudelleen ja sille lisättiin muutamia uusia kappaleita vuonna 2006. Uusin studioalbumi, 1:4:9 julkaistiin 2010.
Qinhuangdao
Qinhuangdao (, Wade-Giles: Ch'in Huang Tao) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Hebein maakunnan itäosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 300 kilometriä Pekingistä itään, noin 490 kilometriä maakunnan pääkaupunki Shijiazhuangista koilliseen, Bohainmeren rannalla. Prefektuurin pinta-ala on 7 792 neliökilometriä ja väkiluku vähän alle 3 miljoonaa (vuonna 2010).
Koska Tianjin on maakunta-tason kunta, Qinhuangdao on tärkein satama Hebein maakuntaan. Keisari Qin Shi Huang oli sanonut etsivänsä Kuolemattomien saarta Haigangin alueelta, kuitenkaan löytämättä sitä.
Kaupungissa järjestettiin vuoden 2008 kesäolympialaisten jalkapallo-otteluja. Miehet ja naiset pelasivat viisi alkulohko-ottelua ja yhden puolivälieräottelun.
Qinhuangdaon satama kuuluu maailman 15 suurimman rahtisataman joukkoon.
Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan seitsemään osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Amerikantaikapähkinä
Amerikantaikapähkinä ("Hamamelis virginiana") on taikapähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta, yksikotinen pensas. Se kasvaa Suomessa 2-3 metrin korkuiseksi.
Amerikantaikapähkinä on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista Mississipiltä Atlantin rannikolle. Se kasvaa tuoreissa-kosteissa, mieluiten runsasravinteisissa metsänreunoissa ja jokivarsissa, joskus metsissäkin. Harvemmin sitä tavataan rantakallioilla ja merenrannoilla. Ilmastollisesti amerikantaikapähkinä on temperaattinen-keskimeridionaalinen, mereinen-lievästi mereinen.
Suomessa amerikantaikapähkinää käytetään koristepensaana, mutta se on harvinainen ja varsin vähän käytetty. Amerikantaikapähkinän voi nähdä ainakin Helsingin yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa Kaisaniemessä sekä Turun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa Ruissalossa.
Amerikantaikapähkinän koristearvo perustuu kukkiin, jotka ilmaantuvat myöhään syksyllä. Suomessa kukinta tapahtuu vain hyvin pitkinä, lämpiminä syksyinä tai pitkien suojasäiden aikana talvella. Kukat ovat kirkkaankeltaisia, noin kaksisenttisiä ja sijaitsevat kolmittain lehtihangoissa.
Suomessa amerikantaikapähkinä menestyy puuvartisten kasvien menestymisvyöhykkeillä I-II, mutta vain suotuisilla kasvupaikoilla. Se kasvaa parhaiten aurinkoisessa tai puolivarjoisessa, kosteassa, runsasravinteisessa ja runsashumuksisessa paikassa.
Amerikantaikapähkinää voi lisätä siemenistä. Ne ovat mustia ja kiiltäväpintaisia. Amerikantaikapähkinän kotahedelmä aukeaa kypsyttyään äkkinäisesti, jolloin siemenet sinkoutuvat maastoon. Siemenet vaativat vähintään kolmen kuukauden kylmäkäsittelyn. Itäminen voi kestää kaksi vuotta.
Matias Guidoli
Matias Guidoli (s. 1982) on italialais-argentiinalainen huippulentopalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Raision Loimussa, SM-liigassa. Hän on syntyjään argentiinalainen, mutta omistaa myös Italian kansalaisuuden.
Guidolin on pelannut ennen Loimua synnyinmaansa kivikovassa pääsarjassa Rosario Sonderin riveissä. Kaudella 2007 hän voitti joukkueensa kanssa Argentiinan liigan pronssia, ja kaudella 2008 hän putosi mestaruuteen edenneelle joukkueelle. Kaudella 2008 Guidoli oli pääsarjan kuudenneksi paras vastaanottaja, ja sijoittui myös muissa tilastoissa kymmenen parhaimman pelaajan joukkoon.
Uruh
Uruh (, tai Ирæф, "Iræf") on Pohjois-Ossetia-Alanian ja Kabardi-Balkarian tasavalloissa Venäjällä Kaukasiassa virtaava joki. Uruh on Terekin sivujoki. Joki saa alkunsa Irafin piirin lounaisosasta läheltä Pohjois-Ossetia-Alanian etelärajaa. Sieltä se virtaa ensin kohti itää, kääntyy sitten kohti pohjoista, ja laskee Terekiin Maiskin kaupungin eteläpuolella Kabardi-Balkariassa. Terek laskee edelleen Kaspianmereen. Uruhiin laskevista joista mainittakoon Lesken.
Robert van Zeebroeck
Robert van Zeebroeck (s. 31. lokakuuta 1909 – kuolinaikaa ei tiedetä) oli belgialainen taitoluistelija. Hän voitti pronssia miesten yksinluistelussa Sankt Moritzin olympiakisoista 1928 Willy Böcklin ja Gillis Grafströmin jälkeen. Hän osallistui samoissa kilpailuissa myös parinsa Josy Van Leberghen kanssa pariluisteluun ja he sijoittuivat kuudenneksi.
Van Zeebroeck oli ensimmäinen belgialainen, joka kilpaili taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1926. Hän sijoittui seitsemänneksi. 12 vuoden tauon jälkeen hän palasi maailmanmestaruuskilpailuihin 1938 ja sijoittui yhdeksänneksi. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui vuonna 1926 kuudenneksi ja vuonna 1936 kymmenenneksi.
Rustem Kazakov
Rustem Kazakov (s. 2. tammikuuta 1947) on entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja. Hän edusti aktiiviaikoinaan Neuvostoliittoa.
Kazakov voitti olympiakultaa 57 kilogramman painoluokassa 1972 Münchenissä, missä hän kohtasi loppuottelussa Saksan liittotasavallan Hans-Jürgen Veilin. Maailmanmestaruuksia Kazakov voitti kaksi kappaletta: 1969 Mar del Platassa ja 1971 Sofiassa. Välissä hän saavutti MM-pronssia Edmontonin kisoissa. Ensimmäisen arvokisamitalinsa, pronssin, hän saavutti 1967 Minskin EM-kisoista. Viimeisimmissä arvokisoissaan, 1973 Teheranin MM-kisoissa, hän jäi hopealle hävittyään loppuottelussa Puolan Józef Lipieńille.
Seuratasolla Kazakov edusti SKA Taškentia ja myöhemmin Moskovan TsSKAta.
Vanha salakuljettaja Laitinen
Vanha salakuljettaja Laitinen on Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja esittämä kappale, joka julkaistiin vuonna 1967. Kappaleen on säveltänyt Toivo Kärki. Se julkaistiin albumilla "Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani" ja on lisäksi usealla kokoelmalla. Kappale julkaistiin singlen ”Sua muistan” B-puolella.
Kappaleen Laitinen on saanut nimensä Vainion ystävältä Keijo Laitiselta. Säveltäjä Toivo Kärki on kertonut pitäneensä kappaletta tunnelmallisena muttei juurikaan pitänyt sen puheosuudesta.
Kappale kertoo entisestä salakuljettajasta Laitisesta, joka ei enää pysty harjoittamaan ”ammattiaan”, salakuljetusta. Laulun teemana onkin kaipuu entisiin aikoihin; ”Aika entinen ei koskaan enää palaa”. Kaipuu menneisiin aikoihin on teemana monessa muussakin Vainion sanoituksessa, esimerkiksi kappaleissa ”Kolmatta linjaa takaisin” ja ”Ei ole Kööpenhamina kuin ennen”.
Kappaleen sanoitukset sisältävät Vainiolle tyypilliseen tapaan runsaasti loppusointuja. Jokainen säkeistö alkaa kappaleen nimellä ”Vanha salakuljettaja Laitinen”.
”Vanha salakuljettaja Laitinen” äänitettiin Finnvox-studiolla Helsingissä 16. marraskuuta 1967. Kappaleen tuotti ja sovitti Rauno Lehtinen, joka toimi myös kapellimestarina. Äänittäjästä ei ole täyttä varmuutta, mutta Legendan laulut -kirjassa (Warner Music, 2008) todennäköisiksi vaihtoehdoiksi on merkitty Erkki Hyvönen ja Ronnie Kranck.
Alkuperäisversiossa olivat mukana seuraavat muusikot:
”Vanha salakuljettaja Laitinen” julkaistiin Vainion ja Reijo Tanin yhteisellä singlekokoelmalla "Juha ”Watt” Vainio ja Reijo Tani" ja on lisäksi usealla kokoelmalla. Kappale julkaistiin singlen ”Sua muistan” B-puolella. Kappale nousi suosioon, ja se on Vainion tunnetuimpia kappaleita. ”Vanha salakuljettaja Laitinen” on julkaistu usealla Vainion kokoelma-albumilla. Näitä ovat "17 hilpeää ja haikeaa rallia" (ja sen LP-versiolla "28 hilpeää ja haikeaa rallia"), 20 suosikkia -sarjan "Tulta päin!", "Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990" sekä sen tiivistelmä "Legendan laulut – 48 mestariteosta".
Vainio esitti kappaleen televisiossa muun muassa ohjelmassa "Iltavuoro – Toivekonsertti vaneritehtaassa" vuonna 1968 ja lyhytelokuvassa "Kotkan poikii ilman siipii". Lisäksi kappaleen nuotit ja sanoitukset on julkaistu Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan seitsemännessä osassa. Kappale on julkaistu myös monella karaokeäänitteellä, kuten DVD:llä "Juha Vainio – Sellaista elämä on".
Vesa-Matti Loiri on levyttänyt kappaleen, ja se on hänen vuonna 2004 julkaistulla "Ystävän laulut II" -albumillaan, jonka sisältö koostuu Vainion tuotannosta. Remu Aaltosen versio on julkaistu albumilla "Matkan varrelta – Juha Vainion lauluja".
Bang Rajan (elokuva)
Bang Rajan (suomeksi myös Bang Rajan – legenda taistelijoista, ) on thaimaalainen historiallisiin tositapahtumiin perustuva elokuva. Se kertoo siamilaisen Bang Rajanin kylän taisteluista burmalaisia valloittajia vastaan vuonna 1767.
Burman armeija aikoo valloittaa Ayutthayan, Siamin pääkaupungin. Valloittamisen tiellä on Bang Rajanin kylä, joka on viimeinen linnake Burman ja Siamin rajalla. Verilöylystä toiseen kyläläiset puolustavat aluettaan.
Bang Rajanin joukkoja aluksi johtaa Nai Taen, joka loukkaantuu taistelussa. Kyläläiset sittemmin pyytävän ulkopuolista "Nai Chan Nuad Kheoa", veteraanisotilasta, johtamaan heitä. Mukanaan hän tuo kourallisen muita sotilaita, jotka jäljelle jääneiden miesten ja naisten kanssa valmistautuvat tuleviin koettelemuksiin. Lopulta, valmisteluista huolimatta, kylä murskataan valtavalla ylivoimalla ja burmalaiset pääsevät valloittamaan Ayutthayan.
Elokuvan budjetti oli noin 50 miljoonaa bahtia, mikä on noin neljä kertaa enemmän kuin yhdelläkään muulla thaimaalaisella elokuvalla tähän mennessä. Se oli kotimaassaan menestys, tuottaen lähes 300 miljoonaa bahtia lipputuloja.
Elokuvaa näytettiin useilla elokuvajuhlilla, kuten Seattle International Film Festival, Toronto International Film Festivaleilla, Vancouver International Film Festivaleilla ja Hawaii International Film Festivaleilla. Asia Pacific Film Festivaleilla se palkittiin parhaana taideohjauksena. Montrealin Fantasia Festivaleilla vuonna 2003 elokuva voitti parhaana aasialaisena elokuvana.
Die Bestie in Menschengestalt
Die Bestie in Menschengestalt on Die Ärzten viides studioalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 1993. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi sitten yhtyeen vuoden 1988 hajoamisen. Albumilla soittaa ensimmäistä kertaa yhtyeen nykyinen basisti Rodrigo González.
Albumin kappaleista Schrei nach Liebe, Mach die Augen zu, Friedenspanzer ja Quark julkaistiin singleinä.
Bob Latchford
Robert Dennis "Bob" Latchford (s. 18. tammikuuta 1951) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä. Latchfordin ammattilaisura alkoi Birmingham Cityssä vuonna 1968, mutta parhaiten hänet muistetaan Evertonin pelaajana. Hän edusti seuraa vv. 1974-1981. Myöhemmin Latchford edusti vielä mm. Swanseata, hollantilaista NAC Bredaa sekä Coventrya. Latchford pelasi 12 A-maaottelua Englannin paidassa viimeistellen niissä viisi maalia.
Bob Latchfordin siirto Birminghamista Evertoniin helmikuussa 1974 rikkoi Englannin liigan siirtoennätyksen. Siirron yhteenlaskettu arvo oli 350,000 puntaa, mutta rahaa kaupassa siirtyi vain 80,000 puntaa, sillä Birmingham sai osamaksuna Evertonin pelaajista Howard Kendallin ja Archie Stylesin. Latchford oli kuudella seuraavalla kaudella Evertonin paras maalintekijä, ja on yhä edelleen yhteensä 138 osumallaan 289 eri kilpailuissa pelaamassaan ottelussa Evertonin kaikkien aikojen kolmanneksi paras maalintekijä. Erityisen menestyksekäs hänelle oli kausi 1977-78, jolloin hän viimeisteli 30 liigamaalia ja voitti Adidaksen ja Daily Mail -lehden lahjoittaman 10,000 punnan palkinnon. Palkinto oli luvattu vuonna 1973 seuraavalle pelaajalle, joka tekisi Englannin liigan 1. divisioonassa (ylin sarjataso tuohon aikaan) vähintään 30 maalia. Saavutuksen arvoa nostaa 1970-luvulle tyypillinen pelityyli: joukkueet panostivat vahvaan puolustuspeliin, ja jo 20 maalin tekoa yhden kauden aikana pidettiin loistavana saavutuksena. Everton ei Latchfordin aikana voittanut mestaruuksia, ja ironisesti verottaja nappasi leijonanosan edellä mainitusta palkinnosta, jonka Latchford jakoi joukkueen muiden pelaajien kanssa. Latchford siirtyi kesällä 1981 juuri 1. divisioonaan nousseeseen Swansea'hin, jolle viimeisteli heti ensimmäisessä ottelussaan hattutempun (kolme maalia) Leeds Unitedia vastaan. Latchford teki 87 liigaottelussaan Swansean paidassa kaikkiaan 35 maalia.
Latchfordin pelityyliä leimasi hänen räjähtävä lähtönopeutensa. 183-senttisenä ja hyvin voimakkaana hän oli myös vaarallinen pääpelaaja; suuren osan maaleistaan hän tekikin syöksypuskuilla lähietäisyydeltä. Kaukolaukauksilla hän teki maaleja äärimmäisen harvoin. Hän pelasi eri joukkueissa yhteensä 510 liigaottelua ja viimeisteli niissä 213 maalia.
Bob Latchfordin isoveli Dave Latchford pelasi Birminghamin maalivahtina 206 liigaottelua. Myös nuorempi veli Peter Latchford oli maalivahti. Hän edusti West Bromwich Albionia 81 liigaottelussa.
Hamari (Porvoo)
Hamari () on Porvoon kylä noin viiden kilometrin päässä keskustasta. Rakennuskanta koostuu suurimmaksi osaksi omakoti- ja rivitaloista. Hamarin palveluihin kuuluu lähikauppa , sekä venesatama, jossa on venetankkausasema ja sen yhteydessä toimiva kahvila . Kahvilarakennuksen takana Metsäpolulta laskeutuu puiset portaat ja polku Örnshamnin rantapuistolle , josta lähtee polku Haikkoon lennätinvuorelle johtavalle ulkoilureitille. Hamarin vesitorni on näkyvä maamerkki kylässä. Kylän edustalla sijaitsevissa "Sahasaarissa" on toiminut saha, ja lisäksi kylässä on ollut telakka.
Telakkatoiminta Hamarin kylässä alkoi 1730-luvulla, jonka satamassa purettiin purjeveneiden lasteja. Hamarin edustalla sijaitsevaan Kaunissaareen rakennettiin vuonna 1863 lastauspaikka. August Eklöfin yhtiö rakensi 1870 -luvulla höyrysahan. Saha laajeni kolmelle viereiselle saarelle, joissa sijaitsi höyrysahan toimisto -,saha -ja asuinrakennuksia, konttorin puisto sekä puutavaravarastoja. Yhtiö harjoitti myös laivanrakennusta ja puusepänteollisuutta. Saha lopetti toimintansa vuonna 1955, jolloin sen rakennukset purettiin. Vuonna 1910 perustettu Aug. Eklöf Ab jatkoi toimintaansa Tolkkisten ja Hattulan sahoilla.