Morgan Freeman
Morgan Porterfield Freeman Jr. (s. 1. kesäkuuta 1937 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tehnyt pitkän uran sekä teatterissa että elokuvissa. Hänen elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Armoton", "Rita Hayworth – avain pakoon", "Seitsemän" ja "Million Dollar Baby". Freeman on voittanut urallaan muun muassa Oscarin, Golden Globen ja useita teatterialan palkintoja. Hänen tavaramerkkiroolinsa on viisas vanhus, jollaista hän on esittänyt lukemattomia kertoja.
Morgan Freeman syntyi 1937 Memphisissä nelilapsisen perheen nuorimmaksi. Hänen vanhempansa olivat Morgan Porterfield Freeman ja Mayne Edna. Perhe muutti Memphisistä Chicagoon, missä vanhemmat erosivat. Mayne-äiti lähti Morganin ja tämän siskon kanssa Mississippin Greenwoodiin. Morgan Freeman kiinnostui teatterista jo kouluaikana ja voitti seitsemännellä luokalla osavaltion draamakilpailun. High schoolin jälkeen Freeman värväytyi ilmavoimiin ja opiskeli sen jälkeen draamaa Los Angeles City Collegessa. Hän yritti löytää paikkaa Hollywoodista, mutta epäonnisten yritysten jälkeen muutti New Yorkiin, missä pyrki teatterinäyttelijäksi.
New Yorkissa Freemanin ensimmäinen rooli oli 1967 Off Broadway -näytelmässä "The Niggerlovers". Seuraavana vuonna hän esiintyi ensimmäisen kerran Broadwayllä, kun hän näytteli "Hello, Dolly!" -musikaalin tuotannossa, jonka kaikki näyttelijät olivat tummaihoisia. Freeman ei kuitenkaan onnistunut saamaan vakituisesti rooleja vaan teki Yhdysvaltain itä- ja länsirannikolla monia pienempiä rooleja ja muita töitä. Hän pääsi 1971 PBS:n lasten opetusohjelmaan "The Electric Company", jossa hän opetti lapsia laulu- ja tanssiesitysten avulla lukemaan. Freeman esiintyi ohjelmassa kuuden vuoden ajan.
Freeman palasi 1978 teatteriin, kun hän esitti kapinallista Zekeä näytelmässä "The Mighty Gents". Hänet palkittiin roolista Drama Desk Awardilla ja Clarence Derwent -palkinnolla, ja hän sai siitä lisäksi Tony-ehdokkuuden. Hyvistä arvosteluista huolimatta "The Mighty Gentsiä" esitettiin vain viikon, ja Freeman palkittiin seuraavaksi Obie-palkinnolla Coriolanuksen roolista New York Shakespeare Festivalilla. Hän voitti Obie-palkinnon lisäksi vuosina 1980, 1984 ja 1987.
Freemanin ensimmäinen Hollywood-elokuva oli vuoden 1980 "Brubaker – kiveäkin kovempi". Hän sai roolista hyvän arvion muun muassa tunnetulta kriitikolta Pauline Kaelilta. Freeman joutui silti vielä muutaman vuoden esiintymään vain keskenkertaisissa elokuvissa, vaikka menestyikin samaan aikaan teatterissa. Hänen läpimurtonsa oli tunteellisen parittajan rooli elokuvassa "Yön ammattilaiset" (1987), josta hän ansaitsi myös Oscar-ehdokkuuden. Freemanin seuraavat elokuvat olivatkin laadukkaampia, ja niihin kuuluivat muun muassa "Kuivilla" (1988), "Palveluksessanne, Miss Daisy", josta Freeman oli jälleen Oscar-ehdokkaana, ja "Glory".
Freeman teki 1990-luvulla monia tunnettuja pää- ja sivuosarooleja. Hänen elokuvansa olivat usein jopa sellaisia, joihin ei yleensä kirjoiteta rooleja tummaihoisille näyttelijöille. Freeman esiintyi esimerkiksi Robin Hoodin apulaisena elokuvassa "Robin Hood – varkaiden ruhtinas" (1991 ja villin lännen lainsuojattomana "Armottomassa" (1992). Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli 1993 valmistunut "Bopha!", joka kertoi apartheidin takia pojastaan vieroittuneesta eteläafrikkalaispoliisista.
Kolmannen kerran Freeman oli Oscar-ehdokkaana vuoden 1994 elokuvasta "Rita Hayworth – avain pakoon". Hän sai hyviä arvioita myös sarjamurhaajaelokuvasta "Seitsemän". Hänen seuraavia roolejansa olivat yliopiston professori "Ketjureaktiossa", etsivä Alex Cross jännityselokuvassa "Jäähyväiset tytöille", entinen orja "Amistadissa" ja Yhdysvaltain presidentti katastrofielokuvassa "Deep Impact".
Freeman näytteli 2000-luvulla elokuvassa "Nurse Betty" ja palasi sen jälkeen Alex Crossin rooliin "Jäähyväiset tytöille" -elokuvan jatko-osassa "Tappava seitti". Tom Clancyn romaaniin perustuneessa elokuvassa "Peloista pahin" hän esitti Jack Ryanin oppi-isää. Stephen Kingin romaaniin perustunut "Unensieppaaja" oli taloudellinen ja taiteellinen pettymys. Freemanin seuraavia elokuvia olivat menestynyt komedia "Bruce – taivaanlahja", jossa hän oli Jumalan roolissa, ja rikoskomedia "The Big Bounce – huijaus Havaijilla". Clint Eastwoodin ohjaamassa "Million Dollar Babyssä" Freeman esitti ikääntynyttä nyrkkeilijää. Hän sai roolistaan parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon ja näyttelijöiden liiton palkinnon.
Freemanin ura jatkui 2000-luvulla kiireisesti, ja vuonna 2005 elokuvateattereihin tulivat muun muassa "Danny the Dog", "Batman Begins", "Pingviinien matka" ja "Maailmojen sota". Batman-elokuvassa Freeman näytteli Bruce Waynen apulaista Lucius Foxia, ja hän oli kertojana sekä luontodokumentin "Pingviinien matka" englanninkielisessä versiossa että "Maailmojen sodassa". Freemanin harvoihin rikollishahmoihin kuuluu gangsterijohtaja "Lucky Number Slevinissä". Hänen seuraavia elokuvia olivat "10 Items or Less" ja "Evan taivaanlahja", jossa hän palasi Jumalan rooliin.
Lucius Foxina Freeman oli jälleen vuonna 2008 ilmestyneessä "Batman Beginsin" jatko-osassa "Yön ritari", joka rikkoi katsojaennätyksiä. Vuoden 2009 elokuvassa "Invictus – voittamaton" Freeman esitti Nelson Mandelaa, ja elokuva kertoi rugbyn vuoden 1995 MM-kilpailuihin liittyneestä tositapahtumasta. Seuraavaksi Freeman näytteli muun muassa elokuvissa "Conan the Barbarian", "The Magic of Belle Isle" ja kolmannessa Batman-elokuvassa "Yön ritarin paluu".
Freemanille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 2011 ja Screen Actors Guildin elämäntyöpalkinto vuonna 2017.
Morgan Freemanilla on kolme vanhempaa sisarusta. Hän oli naimisissa Jeanette Adair Bradshawin kanssa 1967–1979 ja Myrna Colley-Leen kanssa 1984–2010. Ensimmäisestä avioliitosta Morgan Freemanilla on kaksi poikaa ja toisesta kaksi tytärtä, joista toinen on adoptoitu.
Freeman joutui vuonna 2008 auto-onnettomuuteen, jonka seurauksena hänen vasemman kätensä sormet jäivät osin toimintakyvyttömiksi.