hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
FM-synteesi
FM-synteesi on äänen syntesoinnin muoto, jossa äänen sävyä muutetaan taajuusmodulaation (frequency modulation, FM) avulla. Tällöin yksinkertaista aaltomuotoa muokataan moduloimalla sitä toisella signaalilla, joka myös on kuuloalueella.
Analogisissa syntetisaattoreissa FM-synteesin toteuttaminen ei useinkaan ole käytännöllistä, koska analogiset oskillaattorit ovat luonteeltaan epävakaita. Digitaalisissa syntetisaattoreissa FM-synteesi sen sijaan on helppo toteuttaa matemaattisella tarkkuudella, ja FM-synteesi olikin 1980-luvulla käytetyin synteesimuoto Yamahan DX-sarjan, erityisesti huippusuositun DX7:n, myötä.
Kelkkailu
Kelkkailu on kilpaurheilun muoto, jonka eri lajityyppien yhdistävä piirre on pyrkimys edetä kelkalla tarkoitusta varten suunniteltu rata mahdollisimman nopeasti.
Ratakelkkailulajeja ovat mahakelkkailu (skeleton), rattikelkkailu (bobsleigh) sekä ohjaskelkkailu (luge) keino- ja luonnonradoilla. Kelkkailu on jakautunut lajeittain kahteen eri liittoon, jossa skeletonia ja rattikelkkailua hallinnoi kansainvälinen kelkkailuliitto FIBT "(Federation Internationale de Bobsleigh et de Tobaganning)" ja ohjaskelkkailua lajin erikoisliitto FIL "(Fédération Internationale de Luge de Course)".
Ohjaskelkkailussa maataan kelkan päällä selällään jalat menosuuntaa kohti. Ohjaskelkkailussa kilpaillaan sekä yksin- että parikilpailussa, jossa toinen kilpailija makaa selällään toisen alaruumiin päällä. Erityisen suosittua laji on Saksassa, Itävallassa ja Italiassa.
Ohjaskelkkailuun soveltuvia keinoratoja on maailmassa vain 17 kappaletta 10 eri maassa. Uusien ratojen rakentaminen on kallista, eikä niitä rakenneta yleensä kuin talviolympialaisten kipailupaikoiksi. Tämän johdosta lajista on olemassa kansainvälisen liiton hyväksymä ja hallinnoima luonnonradoille suunniteltu muunnos, jota yritetään myös saada "isoveljensä" tapaan olympialajiksi.
Rattikelkkailussa kilpaillaan kahden ja neljän hengen kelkoilla. Kelkkoja ohjataan vaijereilla. Rattikelkkailu on ollut olympiaohjelmassa ensimmäisistä kisoista lähtien lukuun ottamatta 1960 Squaw Valleyn kisoja.
Rattikelkkailuun soveltuvia ratoja on maailmassa ainoastaan 12, joista ainoastaan Sankt Moritzissa sijaitseva rata on luonnonjäästä valmistettu.
Skeletonissa eli mahakelkkailussa kilpailija makaa kelkan päällä mahallaan pää menosuuntaa kohti. Kilpailuja käydään keinoradoilla. Olympialaisten ohjelmassa laji on ollut vuosina 1928 ja 1948 sekä vuodesta 2002 lähtien.
HSCSD
High Speed Circuit Switched Data (HSCSD) on 2,5-sukupolveen kuuluva piirikytkentäinen GSM-verkon laajennus, joka mahdollistaa tavallista GSM:ää nopeamman tiedonsiirron päätelaitteen ja verkon välillä. Tiedonsiirtonopeus on enimmillään noin neljä kertaa suurempi verrattuna GSM-verkon Circuit Switched Datan (CSD) tiedonsiirtonopeuteen.
HSCSD:n suuri tiedonsiirtonopeus perustuu siihen, että HSCSD-tekniikka käyttää enimmillään neljää aikapaikkaa verrattuna GSM:n verkon datasiirron yhteen aikapaikkaan. GPRS on HSCSD:n jälkeen 2000-vuosikymmenen alussa käyttöön otettu pakettikytkentäinen tekniikka, joka mahdollistaa nopeamman ja tehokkaamman tiedonsiirron.
Yksi HSCSD:n uudistuksista oli mahdollisuus valita erilaisista tiedonsiirron virheenkorjauksen tasoista. Alkuperäinen virheenkorjaus GSM:ssä oli tarkoitettu toimimaan koko verkon kattamalla alueella ja huonoimmissa mahdollisissa olosuhteissa. Tämä tarkoittaa sitä että suuri osa GSM:n tiedonsiirtokapasiteetista on varattu korjausdatalle. HSCSD tarjoaa eri tasoista virheenkorjausta riippuen radioyhteyden laadusta tukiasemaan. Parhaissa olosuhteissa voidaan yltää 14,4 kb/s nopeuteen yhdellä aikapaikalla normaalin 9,6 kb/s sijasta. Toinen uudistus oli mahdollisuus käyttää useampaa aikapaikkaa yhden sijasta. Kaikkia neljää aikapaikkaa käytettäessä voitiin tiedonsiirtonopeutta nostaa 57,6 kb/s:n (eli 4 × 14,4 kb/s). Huonoimmissakin olosuhteissa virheenkorjausta käytettäessä ylletään useampaa aikapaikkaa käyttämällä 38,4 kb/s nopeuteen. HSCSD edellyttää käyttämiensä aikapaikkojen varaamista pelkästään yhdelle käyttäjälle. On mahdollista että datapuhelua muodotettaessa tai sen aikana aikapaikkoja ei kyetä varaamaan täyden tiedonsiirtokapasiteetin mahdollistamiseksi, koska matkapuhelinverkkossa äänipuhelut on saatettu priorisoida dataliikenteen edelle.
Tyypillisesti useampaa aikapaikkaa käyttävä HSCSD -datapuhelu oli hinnoiteltu kallimmaksi kuin normaalin puhelun hintainen yhtä aikapaikkaa käyttävä datapuhelu. Tämä teki siitä suhteellisen kallista verrattuna siihen aikaan jolloin varattu yhteys on aktiivisessa käytössä. Tämä on yksi syy miksi pakettivälitteinen GPRS kehitettiin sen korvaajaksi. Määrätyt aikapaikat varanneen HSCSD:n etu verrattuna GPRS:ään on lyhyempi vasteaika, koska sen ei tarvitse GPRS:n tapaan odottaa lupaa lähettää datapaketti verkkoon.
Alijättiläinen
Alijättiläinen on vastaavan väristä pääsarjan tähteä kirkkaampi tähti. Siniset alijättiläiset ovat valkoisia ja keltaisia tähtiä huomattavasti kirkkaampia. 
Alijättiläiset luetaan spektriluokituksessa kirkkausluokkaan IV. Pääsarjan tähtien ja alijättiläisten välissä on väliluokitus IV-V.
Tyypillinen alijättiläinen on Achernar ja hieman himmeä alijättiläinen Procyon A ja Spica, 
Shaula, Alnair, Alioth, Menkalinan,
Alhena, Zeta Lyrae. Auringosta tulee keltainen alijättiläinen noin 2 miljardin vuoden päästä.
Jukka Rönkä
Jukka Rönkä on suomalainen urheilutoimittaja, joka toimi Urheilulehden ja Tuulilasi-lehden päätoimittajana.
Sitä ennen Rönkä on ollut muun muassa Warkauden Lehden toimittajana sekä toimitussihteerinä, kommentaattorina Yleisradion jalkapallo-ottelulähetyksissä sekä Veikkaaja-lehden päätoimittajana. Rönkä tunnetaan myös intohimoisena Arsenal-fanina.
Vispilä
Vispilä eli vatkain on ruoanvalmistuksessa käytetty väline, jolla muutetaan ruoka-aineen rakennetta. Sopivan viskooseista nesteistä (kananmunan valkuainen) voidaan tehdä vaahtoa sekoittamalla niihin ilmaa; tavallisesti toisiaan hylkivistä nesteistä (öljy ja vesi) voidaan tehdä emulsiota, esimerkiksi majoneesia.
Mekaanisia vispilätyyppejä ovat kierrevispilä, pallovispilä, varpuvispilä ja haarukkavatkain eli puuhaarukka. 
Moottorin pyörittämää vispilää sanotaan sähkövatkaimeksi.
Varpuvispilä on kuorituista koivunvarvuista tehty vispilä. Varpuja kootaan kimppu, joka sidotaan kiertämällä pehmitetyllä vitsaksella. Sidontatapoja on useita. Vispilöitä on ennen tehty etenkin paimenessa oltaessa.
Mladá Boleslav
Mladá Boleslav () on Tšekin tasavallassa, Keski-Böömin läänissä sijaitseva lähes 44 000 asukkaan kaupunki. Kaupunki sijaitsee Iserjoen varrella noin 50 km:n päässä pääkaupunki Prahasta.
Kaupungin perusti 900-luvulla ruhtinas Boleslav II. Nimitys "Mladá" merkitsee nuorta, erotukseksi vanhasta Boleslavista, eli Stará Boleslavista.
Kuuluisa keihäänheittäjä Jan Železný on kotoisin kaupungista. Kaupunki on myös Vantaan ystävyyskaupunki. Kaupungissa sijaitsee myös Tšekin suurimman autonvalmistajan Škodan tehdas ja museo.
Flare-muuttuja
Flare-muuttuja tai UV Ceti -muuttuja on punainen kääpiötähti, jossa tapahtuu nopeita leimahduksia, joita kutsutaan roihupurkauksiksi eli ”flareiksi”. Ne ovat Auringon tavallisia flare-purkauksia huomattavasti voimakkaampia, ja niiden syntymekanismi saattaa olla erilainen kuin Auringolla. Flare-tähtiä merkitään muuttuvien tähtien luetteloissa lyhenteellä UV.
Flare-tähdet ovat suhteellisen nuoria punaisia kääpiöitä. Purkaukset liittynevät magneettisen energian äkilliseen vapautumiseen. Nuorilla tähdillä on voimakkaita magneettikenttiä. Auringon ikäinen punainen kääpiö on magneettisesti ajateltuna nuorempi kuin Aurinko; siinä tähden magneettikenttää ruokkiva konvektio on voimakkaampaa.
Tyypillinen flare-tähti on nimikkotähti UV Ceti eli Luyten 726-8 B. Ensimmäiset tunnetut flare-tähdet, V1396 Cygni ja AT Microscopii, löydettiin jo vuonna 1924. Muita tunnettuja flare-tähtiä ovat Proxima Centauri ja Wolf 359.
Flare-tähdet ovat myöhäisiä K-spektriluokan tähtiä tai M-tähtiä, joiden pintalämpötila on 2 500 – 4 000 kelviniä. Näiden tähtien massat ovat 0,6–0,1 Auringon massaa. Tähdissä havaitaan usein emissioviivoja, jotka kertovat kromosfäärin aktiivisuudesta. Niitä ovat ionisoituneen vedyn H-Alfa ja kalsiumin Ca II H&K. Nämä tähdet säteilevät röntgensäteilyä ja pyörivät nopeasti. Monet näistä tähdistä ovat nuorissa tähtiassosiaatioissa, mutta tunnetaan myös vanhoja flare-tähtiä. Monet näistä tähdistä ovat kaksoistähtiä, mikä voi liittyä tähtien flare-aktiivisuuteen. Jotkut ovat myös BY Draconis -tyyppisiä tähdenpilkkumuuttujia.
Flare-purkaus havaitaan laajalla sähkömagneettisen spektrin alueella, joka ulottuu röntgenalueesta näkyvään valoon. Purkauksessa varsinkin tähden vetyviivat vahvistuvat. Se kertoo yli 10 000 kelvinin lämpötilan noususta kirkkauden noustessa yli neljä magnitudia.
Koska kaikki flare-tähdet ovat himmeitä punaisia kääpiöitä, niitä on kyetty havaitsemaan enintään 60 valovuoden säteeltä Auringosta. Flare-tähtiä muistuttavat läheisesti flash-tähdet, jotka liittyvät sumuun ja joita merkitään UVN. Tunnetuin esimerkki flash-tähdestä on V 389 Orionis, jonka spektriluokka on K6Ve. Nämä lienevät hyvin nuoria punaisia kääpiöitä.
Adigenin piirikunta
Adigenin piirikunta () on piirikunta Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 20 500 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 800 neliökilometriä. Piirikunnan keskus on Adigenin kaupunkityyppinen taajama.
Adigenin alueella sijaitsevat Zarzman ja Tšulen historialliset luostarit sekä Abastumanin kylpyläpaikkakunta.
Luteet
Luteet ("Heteroptera") ovat nivelkärsäisten ("Hemiptera") lahkoon kuuluvia hyönteisiä. Maailmanlaajuisesti luteisiin kuuluu yli 50 000 lajia 73 heimossa, ja Suomestakin niitä tunnetaan 500.
Luteiden koko ja vartalon muoto vaihtelevat paljon. Pää ei liiku vartalon suhteen. Siinä on verkkosilmät ja päälaella kolme pistesilmää. Suuosat ovat muiden nivelkärsäisten tapaan imevät. Imukärsä lähtee pään etuosasta ja levossa eläin pitää sitä vartalon alla. Ruokaillessaan lude taittaa kärsän suoraan eteenpäin. Tuntosarvet muodostuvat enintään viidestä jaokkeesta. Useimmat ludelajit ovat lentokykyisiä ja etusiiven eli "hemelytran" rakenne on ryhmässä hyvin tyypillinen. Aikuisen hyönteisen etusiipi on useimmiten tyviosastaan kova ja nahkamainen kun taas siiven kärkiosa on kalvomainen. Siiven nahkamainen tyviosa, samoin kuin keskiruumis ja siipien väliin jäävä kolmiomainen "scutellum" ovat yleensä värikkäitä. Myös kalvomaiset takasiivet ovat hyvin kehittyneet ja toimivat lentämisessä.
Useimmat ludelajit elävät kuivalla maalla sekä toukkina että aikuisina. Vesimittarit, vesiskorpioni, sauvalude, malluaiset ja pikkumalluainen ovat sopeutuneet elämään veden välittömässä läheisyydessä tai jopa vedenpinnan alla. Monet ludelajit käyttävät ravinnokseen kasvien nesteitä ja ne hakeutuvat kasvin ravinnepitoisimpiin osiin kuten kasvupisteisiin, kukintoihin ja siemeniin. Luteiden joukossa on myös runsaasti petoja ja osaa niistä käytetään biologisessa torjunnassa koska ne ovat tehokkaita vähentämään kasveja tuhoavia hyönteisiä. Useat luteet ovat hyvin ronkeleita ruokansa suhteen ja kasvinsyöjille saattaa kelvata vain tietty kasvi tai petoluteille vain tietyillä kasveilla elävät kirvat, kempit ja punkit.
Osa lajeista imee verta. Ihmisistä verta imevä lude on lutikka. Verta imevät "Triatoma"-suvun lajit, joita ei esiinny Suomessa, saattavat levittää ihmisiin vaarallista Chagasin tautia. Varmuutta suomaisten tautiin sairastumiseen ei ole saatu mutta on ollut epäilyjä.
Muodonvaihdos on osittainen. Munasta kuoriutuva toukka muistuttaa aikuista mutta on siivetön. Lude käy läpi viisi toukkavaihetta ennen aikuistumistaan. Toukkavaiheessa olevien yksilöiden lajinmääritys on usein hankalaa.
Monet luteet puolustautuvat pahanhajuisen eritteen avulla. Tällaisia lajeja on typpyluteiden yläheimossa "Pentatomoidea". Hajurauhaset sijaitsevat keskiruumiin sivuilla ensimmäisten jalkaparien välissä. Jotkin lajit (etenkin "Nepomorpha"-alalahkoon kuuluvat, esimerkiksi vesiskorpioni), voivat pistää käsiteltäessä imukärsällään ja antaa näin varsin kivuliaan kokemuksen ahdistelijalleen.
Alfa2 Canum Venaticorum -muuttuja
Alfa Canum Venaticorum -muuttuja eli "magneettinen pekuliaarinen tähti" on valkoinen pääsarjan tähti, jonka spektri on B8p–A7p. Magneettikentät ovat spektristä päätellen voimakkaita, ja spektrissä esiintyy normaalista poikkeavia piirteitä. Joidenkin alkuaineiden runsaudet vahvistuvat ja toisten heikkenevät.
Havaitaan mm. spektriviivojen kahdentuminen Zeeman-efektinä.
Kirkkauden vaihtelu on tyypillisesti vähäinen: 0,01–0,1 magnitudia, ja 0,5–160 päivää. Kirkkauden muutosten on oletettu johtuvan tähdenpilkuista ja pyörimisestä. Näiden muuttujien esikuva on Cor Caroli eli Alfa Canum Venaticorum (Alfa CVn), jonka jakso on 5,47 ja valonvaihtelu 0,1 päivää.
Magneettisia pekuliaarisia tähtiä on noin 15 % saman spektriluokan tähdistä. Pekuliaarinen spektri tarkoittaa normaalista poikkeavaa spektriä. Näiden tähtien spektreissä esiintyy normaalia voimakkaampia raskaiden alkuaineiden spektriviivoja. Raskaiden alkuaineiden runsaudet lisääntyvät kertoimella 10–1 000, kun taas toisten kevyempien alkuaineiden, kuten heliumin, alenevat
10–100-kertaiseksi. Tähtien spektripoikkeavuudet riippuvat väristä.
Ap-tähtien spektriluokka yleensä B8V–F0V. Näissä voimakkasti magneettisissa tähdissä magneettikenttä kahdentaa tai hajottaa moneen osaan spektriviivoja. Näiden spektriviivat korostuneet voimakkaasti:
Pii Si, magnesium Mg, mangaani Mn, kromi Cr, strontium Sr, ja harvinaiset maametallit, kuten europium Eu. Spektrissä voi näkyä harvinaisia alkuaineita, kuten elohopea, gallium ja krypton. Muuten Ap-tähdet ovat normaaleja pääsarjan tähtiä.
Alajako: (-: vähemmän tätä, +: enemmän tätä)Am-tähtien eli metalliviiva-tähtien spektrityyppi on tavallisimmin A4–F5. Näiden tähtien spektresissä on poikkeavuuksia mutta ei niin paljon kuin Ap-tähdissä. Näissä tähdissä on skandiumia ja kalsiumia (Sc II, Ca II) normaalia vähemmän ja harvinaisia maametelleja ja raskaimpia alkuaineita runsaasti.
Tähtien spektriluokka on noin B5–F5. Nämä tähdet kuuluvat nuoreen populaatio IA:han, jossa pitäisi olla runsaasti metalleja, mutta Lambda Bootis -tyyppiset ovat metalliköyhiä: niistä puuttuu kromia, nikkeliä, bariumia ja titaania. Happea, typpeä, hiiltä, rikkiä jne. kevyempiä alkuaineita on samalla tavalla kuin Auringossa. Näitä tähtiä tunnetaan noin 35. Lambda Bootis itse on nopeasti pyörivä pääsarjan tähti.
Nämä ovat emissioviiva-B-tähtiä. Noin 15 % O- ja b-tähdistä kuuluu Be-tähtiin joilla on runsaasti emissioviivoja. Näillä tähdillä on poikkeavia alkuainerunsauksia. Arvellaan magneettikenttien ylläpitävän tähtien ympärillä kaasuvaippaa, josta emissioviivat tulevat.Pekuliaaristen tähtien raskaiden alkuaineiden suuret runsaudet johtuvat voimakkaista magneettikentistä, jotka lajittelevat raskaita alkuaineita magneettisille navoille, joilla on suuret tähdenpilkut, jotka taas aiheuttavat tähden pyöriessä kirkkauden muutoksia. Näiden tähtien radiosäteilyn voimakkuus riippuu pyörimisnopeudesta, magneettikenttien voimakkuudesta ja pintalämpötilasta:
formula_1
missä formula_2 pintalämpötila, formula_3 magneettikentän voimakkuus ja formula_4 pyörimisnopeus.
Akhalgorin piirikunta
Akhalgorin piirikunta (, , ) on piirikunta Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 7 600 asukasta (2006) ja sen pinta-ala on 1 011 neliökilometriä. Piirikunnan keskus on Akhalgorin kaupunkityyppinen taajama.
Akhalgori oli neuvostoaikana osa Etelä-Ossetian autonomista aluetta. Kun Georgia lakkautti Etelä-Ossetian autonomian, se liitettiin Mtskheta-Mtianetin hallintoalueeseen. Vuosien 1991–1992 sodassa alue jäi georgialaisten haltuun. Vuonna 2008 alueella asui noin 8 000 georgialaista.
Akhalgorin kaupunkityyppinen taajama ja sen eteläpuolinen alue kuuluu vuoden 1992 Dagomysin sopimuksella perustetun kolmikantaisen rauhanturvaoperaation johdon määrittämään turvallisuusvyöhykkeeseen. Ennen Venäjän–Georgian sotaa vuonna 2008 aluetta valvoi rauhanturvaoperaation georgialainen pataljoona. Sodan seurauksena Venäjä ilmoitti, että sen ja Pohjois-Ossetian rauhanturvaajat ottavat koko turvallisuusvyöhykkeen valvontaansa. Aselevon jälkeen Venäjän federaation asevoimat perustavat yhden turvallisuusvyöhykkeen uloimman kehän kahdeksasta tarkastuspisteestä Ikotiin, kaksi kilometriä Akhalgorista pohjoiseen.
Akhalgori sijaitsee Mtkvari-jokeen laskevan Ksani-joen varrella. Jokilaakso on asukkaittensa puolesta hyvin georgialainen. Mtkvari-joen laaksosta on lähes olemattomat tieyhteydet vuorten yli muualle Etelä-Ossetaan. Ainoa asfaltoitu tie suuntautuu Akhalgorista jokilaaksoa pitkin etelään kohti Tbilisiä.
Juutti
Juutti on kasvikuitua, jota saadaan juuttien ("Corchorus") sukuun kuuluvista viljellyistä lajeista kuitujuutista ("Corchorus capsularis") ja "Corchorus olitorius". Lajit ovat yksivuotisia ja kosteilla paikoilla kasvavia.
Juuttikuitu on erittäin vahvaa kasvikuitua. Juutteja viljellään myös ravinnoksi. Niiden lehtiä voi käyttää vihanneksena pinaatin tapaan. Juuria käytetään perinteisesti lääkekasvina.
Juuttikasvit kasvavat noin 3,5 metriä korkeiksi. Lehdet ovat 1–1,5 senttimetriä pitkiä, teräväkärkisiä. Keltaiset, pienet kukat kasvavat yksitellen, ja niistä kehittyy kotahedelmä jossa on paljon mustia siemeniä.
Lajeista "C. capsularis" tuottaa hienolaatuisempaa juuttia, kun taas "C. olitorius" -lajin juuttia käytetään säkkeihin ja muihin karkeisiin tekstiileihin.
Ambrolaurin piirikunta
Ambrolaurin piirikunta () on piirikunta Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 15 300 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 1 142 neliökilometriä. Piirikunnan keskus on Ambrolaurin kaupunki, joka sijaitsee Rioni- ja Krikhula-jokien yhtymäkohdassa. Se on Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin alueen sekä sen osan, vanhan Ratšan alueen keskus.
Piirikunta rajautuu pohjoisessa Lentekhin, idässä Onin, etelässä Tqibulin, Satškheren ja Tšiaturan ja lännessä Tsagerin piirikuntiin. Alue on keskimäärin 500 metriä merenpinnan yläpuolella. Piirikunnan merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat vuoristoluonnon lisäksi Nikortsmindan kirkko 1000-luvulta ja Barakonin kirkko 1700-luvulta.
Kataklysminen muuttuja
Kataklysminen muuttuja tai "novamainen muuttuja" on tähti, jossa tapahtuu räjähdysmäisiä kirkkauden muutoksia. Nämä johtuvat valkoisen kääpiötähden pinnalla fuusioreaktiossa äkillisesti palavasta vetykaasusta. Toiset purkaukset johtuvat valkoisen kääpiön ympärillä materiakiekon epävakaisuuksista.
Valkoisen kääpiötähden (vastaanottajatähden) pinnalle virtaa ainetta toisesta tähdestä, joka on monesti punainen kääpiö, joskus toinen valkoinen kääpiö tai hieman kehittynyt pääsarjan tähti, alijättiläistähti. Valkoisen kääpiön ympärille syntyy kaasusta kertymäkiekko, joka säteilee voimakkaasti ultravioletissa ja röntgensäteitä.
Kataklysmiset muuttujat ovat suurin purkautuvien muuttujien alalaji. Kataklysmisiä muuttujia jaetaan luokkiin mm. purkausten välin ja voimakkuuden mukaan. Jos purkausten väli on suuri, purkaukset ovat voimakkaita, kun taas pieni purkausten väli merkitsee heikkoja purkauksia. Jotkut tähdet muistuttavat muuten kataklysmisiä muutoksia, mutta niissä ei tapahdu purkauksia. Joissakin tähdissä, ns. polareissa, voimakas magneettikenttä ohjaa kaasun kulkua. Näitä tähtiä sanotaankin magneettisiksi kataklysmisiksi muuttujiksi.
DQ Herculis -tähdissä magneettikenttä hajottaa tähteä ympäröivää kaasukiekkoa (ns puolipolarit) ja AM Herculis -tähdessä valkean kääpiön voimakas magneettikenttä estää kaasukiekon synnyn, kaasu virtaa luovuttajatähdestä magneettikentän voimaviivoja pitkin tähteen.
Kataklysmisitä muuttujista tunnetuimpia ovat tavalliset novat ja kääpiönovat. Kataklysmisten muuttujien alalajeja kuvaavat mm. SS Cygni, U Geminorum, Z Camelopardalis, SU Ursae Majoris, AM Herculis, DQ Herculis, VY Sculptoris, SW Sextantis.Kaasu virtaa ensin valkoisen kääpiön ympärille materiakiekkoon, josta putoaa kohti valkoista kääpiötä. Kiekkoon saapuva kaasu osuu ensin niin sanottuun kuumaan pilkkuun, joka värähtelee massavirran muutosten mukana. Kuuman pisteen säteily johtuu kiekon kaasun ja tähdestä tulevan massavirran törmäyksen aiheuttamasta valtavasta kitkasta. Kiekko itse säteilee kaasun sisäisen kitkan eli viskositeetin takia.
Spektroskooppiset mittaukset ovat osoittaneet massavirran koostuvan pääasiassa vedystä ja heliumista mutta myös hiilestä, typestä, hapesta, neonista ja magnesiumista. Jos mm. putoavan kaasun aiheuttama valkoisen kääpiön luminositeetti ylittää 100 000 aurinkoa, putoavan kaasun säteilynpaine estää lisäkaasun putoamisen. Lopulta saavutetaan se kaasun tiheys ja lämpötila, jossa vetyfuusio alkaa. Fuusio tapahtuu räjähdysmäisen nopeasti ja näkyy novapurkauksena. Massavirta jatkuu pian purkauksen jälkeen. Valkoisen kääpiön pinnalle ehtii kertyä ainetta yleensä noin 1/1 000-1/10 000 Auringon massaa ennen uutta novapurkausta. Valkoinen kääpiö on kuluttanut loppuun kaiken vetynsä elämänsä aikaisemmissa vaiheissa. Niin sanottujen kääpiönovien purkaukset eivät tapahdu valkean kääpiön pinnassa vaan silloin, kun niiden materiakiekon tiheys ylittää tietyn rajan. Erään teorian mukaan kääpiönova purkautuu, kun sen ympärillä oleva materiakiekko osuu valkean kääpiön pintaan. Novan tapauksessa massavirta on noin 1e-8 Auringon massaa ja toistuvalle novalle 1E-7 Auringon massaa.
Myrkky (lehti)
Myrkky oli suomalainen, suomenkielinen, Egmontin kustantama sarjakuvalehti, jossa julkaistiin lähinnä seksi-, alapää-, vessa- ja eriteaiheista huumoria. Myrkky oli alun perin Suomeen tuotu versio jo lakkautetusta norjalaisesta "Pyton"-lehdestä ja alansa ainoa suomalainen säännöllisesti ilmestyvä sarjakuvalehti.
Myrkyn vakiohahmoja olivat muun muassa "Adolf", "Deep Shit Junkies", "Firkin" ja "Rocky", "Hyttytytöt", "Myyntimies Mynttinen", "Niilo" ja "Ursula", "Pera Pervo", "Palle Runqvist" sekä "Rhesus Minus". Lisäksi Myrkyssä esiintyi "Pornostarat", "Underworld" ja "Namusetä", sekä satunnaisia muita rivoja sarjakuvia.
Myrkyssä oli lisäksi tekstipalstoina "Pierupostia", jossa on lukijakirjeitä, sekä "Myrkky-uutisia", jossa julkaistiin kaikenlaisia enemmän ja vähemmän tosia juttuja, jotka ovat hauskoja groteskiudessaan. "Myyntimies Mynttinen kertoo vitsejä" -palstalla oli päällekkäin kolme kuvaa myyntimies Mynttisessä ja niihin viittaavat vitsin sisältävät puhekuplat. Ylimmässä kuvassa myyntimies Mynttinen kaivoi nenää, keskimmäisessä asetti räkää kielelleen ja alimmassa virtsasi. Vakiopalstana oli myös "Kai näillekin joku nauraa", jossa oli yksittäisiä piirroksia, joihin oli sisällytetty jokin epäsuora huumorijuttu.
Ehkä tunnetuin Myrkyssä esiintyvien sarjakuvien piirtäjä on englantilainen Hunt Emerson. Suuri osa sarjoista oli kuitenkin viime vuosina suomalaisten piirtäjien kynästä lähtöisin. Kotimaisia vakiotaiteilijoita olivat "Santtu Liima", "Armas Salakka" ja Samuli "Samson" Lintula.
Myrkky oli merkittävä huumorilehti 90-luvun sarjakuvia lukevalle nuorisolle.
Myrkyn säännöllinen ilmestyminen on päättynyt 5.11.2008.
Puolisäännöllinen muuttuja
Puolisäännöllinen muuttuja on sykkiviin muuttujiin kuuluva tähti, jonka kirkkaus vaihtelee melko epäsäännöllisesti mutta kuitenkin jonkinlaisella jaksollisuudella. Jaksot ovat tyypillisesti noin 100–1 000 vuorokauden luokkaa. Kooltaan puolisäännölliset muuttujat ovat massiivisia jättiläisiä tai ylijättiläisiä.
Yōko Shimomura
Yōko Shimomura (, joskus myös Shimo-P) on japanilainen freelance-säveltäjä.
Yōko Shimomura syntyi Hyōgon prefektuurissa Japanissa 19. lokakuuta 1967. Hän aloitti pianokoulun 4–5-vuotiaana ja jatkoi musiikkiharrastustaan aina Osakan musiikkiyliopistoon saakka aikoen pianonsoiton opettajaksi. Vuoden 1988 paikkeilla useat peliyhtiöt hakivat opiskelijoista työntekijöitä, ja Shimomura lähetti näytteitä töistään usealle taholle, vaikka olikin varma, ettei hänellä olisi mitään mahdollisuuksia. Capcom kuitenkin palkkasi hänet, ja kaikki olivat häkeltyneitä Shimomuran päätöksestä, sillä pelimusiikki oli silloin täysin eri asemassa kuin nykyään.
Capcomilla Shimomura sävelteli yksinään musiikkia esimerkiksi peleihin "Samurai Sword" (1988), "Adventures in the Magic Kingdom" (1990) sekä "" (1990) ja liittyi myöhemmin saman firman kuuluisaan "Alph Lyra" -ryhmään, jonka jäsenenä hän työsti muun muassa "Street Fighter II" -peliä.
Erottuaan Capcomilta 1994 Shimomura liittyi Squaren säveltäjäkaartiin. Super Nintendo Entertainment Systemin aikakaudelta hänen projekteihinsa kuuluvat muun muassa "Live A Live" (1994), "Front Mission" (1995) Noriko Matsuedan kanssa sekä "" (1996), jossa hän säveltämisen lisäksi sovitti Kōji Kondōn ja Nobuo Uematsun klassikkokappaleita. Sony PlayStationin aikakauden alettua Shimomura työsti muun muassa "Parasite Even" (1998) sekä "n" (1999), jota hän kutsuu eniten itsensä näköiseksi musiikilliseksi kokonaisuudeksi.
Vuonna 2002 Shimomura sävelsi viimeisen kerran Squaren työntekijänä "Kingdom Hearts" -peliin, johon hän sovitti omia sävellyksiään ja Disney-lauluja. Sovitettuihin kappaleisiin lukeutuvat Danny Elfmanin "This Is Halloween" ("Painajainen ennen joulua"), Alan Menkenin ”Aalloissa siis” ("Pieni Merenneito") sekä Shermanin veljesten "Nalle Puhin" ja Jimmie Doddin "Mikki Hiiri -klubin" teemat. Saman vuoden lopussa ilmestyneeseen "Kingdom Hearts Final Mixiin" Shimomura sovitti vielä Nobuo Uematsun säveltämän, kulttipeli "Final Fantasy VII:n" lopputaistelukappale ”One-Winged Angelin” sekä Modest Musorgskin "Fantasia"-elokuvastakin tutun ”Yö autiolla vuorella”. Sitten hän otti lopputilin ja ryhtyi freelanceriksi.
Lähdöstään huolimatta Shimomura on jatkanut yhteistyötään Squaren kanssa: "Kingdom Hearts" -pelien musiikit ovat hänen käsialaansa. Lisäksi Shimomura on ollut työllistynyt myös animepuolella: ansioluetteloonsa hän on voinut lisätä sekä golfsarja "DAN DOH!!:n" (2004) sekä Konamin tuottaman, koulumaailmaan sijoittuvan "Gokujou Seitokain" (2005).
Vuoden 2006 E3-messuilla Square Enix ilmoitti työstävänsä "Final Fantasy XIII" -trilogiaa, jonka "Final Fantasy Versus XIII" -osaan (PS3, 2007) Shimomura säveltää musiikit. Pääosaan ne tekee Masashi Hamauzu ja mobiiliversioon, nimeltään "Final Fantasy Agito XIII", Takeharu Ishimoto.
Yōko Shimomura oli toinen tähtivieraista Detroitin PLAY!-konsertissa 12. heinäkuuta 2006. Toinen oli Hitoshi Sakimoto.
Girolamo Frescobaldi
Girolamo Frescobaldi (syyskuussa 1583 – 1. maaliskuuta 1643) oli italialainen säveltäjä.
Frescobaldi syntyi Ferraran kaupungissa, Italiassa ja opiskeli ainakin Luzzasco Luzzaschin johdolla. Keväällä 1607 Frescobaldi pääsi urkuriksi Santa Marian kirkkoon Roomassa. Vuodesta 1608 kuolemaansa asti hän toimi urkurina Pietarinkirkossa. Vuosina 1628–1634 hän oli myös urkurina Medicien hovissa Firenzessä.
Suurin osa Frescobaldin musiikista on sävelletty kosketinsoittimelle (uruille ja cembalolle). Hänen sävellyksiinsä kuuluvat muun muassa "Fiori musicali" (1635) ja kaksi kirjaa toccatoja. Frescobaldin musiikista saivat vaikutteita muun muassa Johann Jakob Froberger ja Johann Sebastian Bach.
Hannu Tihinen
Hannu Tihinen (s. 1. heinäkuuta 1976 Kemin mlk) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Keskuspuolustajana pelannut Tihinen saavutti vuonna 2010 päättyneellä urallaan viisi mestaruutta kolmessa eri maassa, kahden maan cup-mestaruuden ja toimi kapteenina lähes kaikissa seurajoukkueissaan.
Tihinen on Kemin Palloseuran kasvatti. Veikkausliigassa hän debytoi Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuonna 1997. Tihinen saavutti seurassa Suomen mestaruuden ja ratkaisi maalillaan seuralleen cup-mestaruuden 1998. Hän oli myös mukana HJK:n Mestarien liigassa pelanneessa joukkueessa vuonna 1998 ja hänet valittiin Veikkausliigan parhaaksi puolustajaksi vuonna 1999.
Marraskuussa 1999 Tihinen siirtyi Norjaan Vikingin riveihin. Hän edusti seuraa kahden ja puolen kauden ajan käyden välillä myös lainassa englantilaisessa West Ham Unitedissa. Tihinen voitti vuonna 2001 Norjan cup-mestaruuden, tehden finaalissa myös maalin. Kesäkuussa 2002 Tihinen siirtyi Belgian suurseuraan RSC Anderlechtiin. Hän edusti Anderlechtia neljän kauden ajan ja saavutti seurassa kaksi Belgian mestaruutta. Tihinen teki Anderlechtin 1–0-voittomaalin Mestarien Liigassa Olympique Lyonia vastaan 25. marraskuuta 2003.
Heinäkuussa 2006 Tihinen siirtyi FC Zürichiin. Hän nousi puolen vuoden jälkeen joukkueen kapteeniksi ja saavutti seurassa heti ensimmäisellä kaudellaan Sveitsin mestaruuden. Mestaruuden hän voitti myös vuonna 2009 ja kauden jälkeen hänet valittiin Sveitsin liigan parhaaksi puolustajaksi. Tihinen teki FC Zürichin upean voittomaalin Mestarien liigan ottelussa 30. syyskuuta 2009 AC Milania vastaan San Sirolla.
Hän on Jari Litmasen ja Roman Eremenkon kanssa ainoat suomalaiset, jotka ovat onnistuneet tekemään maalin Mestarien liigassa kahdessa eri joukkueessa. Tihisen pelinumero 30 jäädytettiin FC Zürichissä kauden 2009–2010 päätteeksi.
Tihinen ilmoitti toukokuussa 2010 kauden 2009–2010 jäävän hänen pelaajauransa viimeiseksi. Syynä lopettamispäätökseen olivat useat päävammat, joiden vuoksi hän käytti uransa viimeisinä vuosina suojakypärää. Kyseisen kauden jälkeen Tihinen jatkoi FC Zürichin palveluksessa urheilutoimenjohdon tehtävissä ja Suomeen palattuaan syksyllä 2011 hänet valittiin Jalkapallon Pelaajayhdistyksen puheenjohtajaksi. Nykyään Tihinen toimii Suomen Palloliiton pelaajakehityspäällikkönä ja on myös Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsen.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Tihinen pelasi 5. kesäkuuta 1999 Turkkia vastaan. Hän teki samassa ottelussa myös ensimmäisen A-maaottelumaalinsa. Tihinen muodosti pitkään Sami Hyypiän kanssa Suomen vakiotoppariparin. Hän pelasi kolmissa EM- ja kolmissa MM-karsinnoissa ja teki 76 maaottelussa yhteensä viisi maalia.
Austroaasialaiset kielet
Austroaasialaiset kielet ovat kielikunta, johon kuuluvia kieliä puhutaan pääasiassa Kaakkois-Aasiassa. Joidenkin tutkijoiden mielestä austroaasialaiset kielet ovat sukua austronesialaisille kielille ja muodostavat yhdessä niiden kanssa kielikunnan. Austroaasialaiset kielet jakautuvat kahteen pääkieliryhmään, mon-khmer-kieliin ja mundakieliin. Mon-khmer-kieliin kuuluu n. 150 kieltä ja munda-kieliin parikymmentä.
Vietnamin kieli ja khmerin kieli (Kambodža) ovat kielikunnan ainoat kielet, joilla on virallisen kielen asema maassaan.
Riina
Riina on suomalainen naisen etunimi.
Riina lienee lyhenne Katariinasta, joka puolestaan juontaa kreikan nimestä Aikaterine. Roomalaiset uskoivat nimen liittyvän kreikan puhtautta merkitsevään sanaan "katharos". Riinan nimipäivää on vietetty 25. marraskuuta vuodesta 1984 alkaen.
Vuoden 2009 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity noin 5 710 Riina-nimen saanutta naista.
Raleigh (Pohjois-Carolina)
Raleigh on kaupunki Pohjois-Carolinan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on osavaltion pääkaupunki ja toiseksi suurin kaupunki Charlotten jälkeen. Kaupunki tunnetaan lempinimellä "City of Oaks" monien tammipuidensa johdosta. United States Census Bureaun järjestön mukaan vuonna 2013 kaupungin väkiluku oli 431 746 ja pinta-ala 370 neliökilometriä, joten näin ollen Raleigh on Yhdysvaltain 43. suurin kaupunki sekä yksi vireimmistä ja nopeimmin kasvavimmista yhteisöistä. Kaupunki on nimetty Sir Walter Raleigh'n mukaan.
United States Census Bureaun mukaan Raleighin kaupungista 297 neliökilometriä on kuivaa aluetta, josta 2,6 neliökilometriä eli 0,84 prosenttia on vesistöä.
Carolina sijaitsee ilmastoltaan kostealla ja subtrooppisella vyöhykkeellä, ja sen lämpötilat vaihtelevat syksyisin ja keväisin, jolloin päivät ovat lämpimiä ja yöt viileitä. Kesä sen sijaan on pitkä ja lämmin, ja talvet ovat lieviä. Talven lämpötila Raleighissa vaihtelee 8-12 celsiusasteen välillä, mutta myös lämpimiä 16 asteen talvipäiviä on vuosittain. Kaupungin pakkasennätys on vain -23 celsiusastetta, ja se mitattiin tammikuussa 1985. Kesäpäivän lämpötilat sen sijaan kulkevat hieman yli kolmessakymmenessä asteessa, ja yötkin kahdessakymmenessä asteessa. Sateisempia kuukausia ovat tammi- ja maaliskuu, kun taas kuivimpia kuukausia ovat huhti- ja marraskuu.
Vuosittain Raleighissa sataa lunta vain hieman yli viisitoista senttimetriä, ja talvisin kohdataankin enemmän vesi- ja räntäsateita kuin lunta. Talvisin myös jäiset ja kylmät vesimyrskyt aiheuttavat kaupungissa vahinkoa.
Raleighissa on toisinaan myös selviä kuivuuskausia, jonka aikana kaupungin asukkaiden käytettäviä vesimääriä myös säännöstellään. Kesän ja syksyn vaihteessa Raleigh kokee toisinaan myös hurrikaaneja, mutta edellisen kerran mittavia vahinkoja kaupungissa aiheuttanut hurrikaanitapaus sattui vuonna 2003.
Maailman arvostetuimmassa jääkiekkoliigassa National Hockey Leaguessa (NHL) pelaava Carolina Hurricanes siirtyi Raleigh'n kaupunkiin vuonna 1997 Hartfordista, jossa se oli toiminut aiemmin nimellä Hartford Whalers. Seura pelaa kotiottelunsa PNC Arenalla (aiemmin RBC Center). Hurricanes on koko Pohjois-Carolinan osavaltion ainoa ammattisarjassa (NHL, NFL, NBA ja MLB) pelaava seura, joka on voittanut mestaruuden omassa lajissaan, sillä Hurricanes voitti NHL:n Stanley Cup-mestaruuden vuonna 2006. Myös järjestettiin Raleighissa vuonna 2011.
Hurricanesin lisäksi jalkapalloseura Carolina RailHawks FC, joka pelaa North American Soccer Leaguessa, on lähtöisin Raleighista. Baseball-seurat Carolina Mudcats sekä Durham Bulls ovat alun perin lähtöisin kaupungista.
Vuosien varrella Carolinassa on toiminut myös ammattilaisseuroja monien muiden lajien parissa Arena Football League-, World League of American Football- sekä United States Basketball League-sarjoissa
Jean-Philippe Rameau
Jean-Philippe Rameau (25. syyskuuta 1683 Dijon – 12. syyskuuta 1764 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja musiikinteoreetikko. Myös hänen isänsä oli muusikko. Rameau opiskeli aluksi lakia mutta kiinnostui sittemmin musiikista. 17-vuotiaana Rameau matkusti Italiaan soittamaan eri soittimia ansaitakseen elantonsa. Rameau ei pitänyt italialaisesta säveltaiteesta ja siksi poikkesi monesta muusta senaikaisesta säveltäjästä. Italiasta palattuaan hän toimi urkurina ja pääsi kuuluisan urkurin Louis Marchandin oppilaaksi. Rameau sävelsi muun muassa oopperoita ja muuta näyttämömusiikkia, soitinmusiikkia, kantaatteja ja motetteja. Hänen tunnetuimpiin oopperoihinsa kuuluu "Hippolyte et Aricie".
Rameau oli merkittävä musiikinteoreetikko: hänen kirjansa "Traité de l’harmonie" ja " Nouveau système de musique théorique" olivat ensimmäisiä tonaalisen musiikin teoreettisia esityksiä. Kirjoissa esitettiin ajatus sävelasteikon perussävelistä ja siitä, että soinnut säilyvät samoina käännöksissä.
The Antidote (Moonspellin albumi)
The Antidote on Moonspellin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2003. Albumilla on vaikutteita mm. black metal-musiikista. Albumin kappaleella ”As We Eternally Sleep on It” käytetään myös urkuja.
Kappale ”Everything Invaded” julkaistiin singlenä, ja siitä kuvattiin musiikkivideo.
Kaikki kappaleet sanoittanut Fernando Ribeiro.
CYK-algoritmi
CYK-algoritmin (Cocke-Younger-Kasami -algoritmi) avulla voidaan selvittää kuuluuko 
jokin mielivaltainen merkkijono kieleen L. CYK-algoritmi toimii kieliopeille, jotka ovat
Chomskyn normaalimuodossa.
Tarkastellaan esimerkiksi merkkijonoa "aabba" ja kielioppia
S → AQ
Q → RT | AT
T → BA | RR | BT
R → AB | TT | BT
A → a
B → b
CYK-algoritmi perustuu taulukointiin siten, että taulukon ensimmäiselle riville asetetaan merkkijono, jonka kuuluvuus johonkin kieleen halutaan selvittää. Taulukon toiselle riville laitetaan ne välikkeet, joista saadaan muodostettua yläpuolella olevat merkit. Jos esimerkiksi kirjaimen 'a' saisi muodostettua kahdella eri välikkeellä, tulisi molemmat merkitä taulukkoon, mutta tässä esimerkissä muodostus on yksikäsitteistä.
Kolmas rivi täytetään siten, että selvitetään millä välikkeillä voidaan muodostaa ylhäällä ja oikealla yläviistossa olevien välikkeiden yhdistelmä. Tässä esimerkiksi AA:ta ei voida muodostaa, joten rivin kolme ensimmäiseen sarakkeeseen tulee tyhjä joukko. AB ja BA ovat muodostettavissa ja niitä vastaavat välikkeet merkitään myös taulukkoon.
Neljännen rivin ensimmäinen sarake kuvaa sitä pystytäänkö merkkijono "aab" muodostamaan kieliopilla, toinen sarake kuvaa "abb":n kuuluvuutta kieleen jne. Tämä on selvitettävissä esimerkiksi siten, että kuljetaan taulukossa tutkittavasta ruudusta ylöspäin toiselle riville asti ja samalla yksi oikealle yläviistoon. Sitten tutkitaan voidaanko näistä ruuduista löytyvien välikkeiden mielivaltainen kombinaatio (kuitenkin niin, että taulukossa vasemmanpuoleinen välike luetaan ensin) muodostaa jollain toisella välikkeellä. Esimerkiksi tutkittaessa neljännen rivin kolmatta saraketta, katsotaan ensin toisen rivin kolmatta saraketta (B) ja kolmannen rivin neljättä saraketta (T). Näistä muodostuva BT on T:n ja R:n produktio, joten merkitään ruutuun T,R. Vielä pitää kuitenkin edetä ja tarkastella myös kolmannen rivin kolmatta saraketta ja toisen rivin viidettä saraketta (edetään alaspäin ja oikealle yläviistoon). Näistä löytyy tyhjä joukko sekä A, joten uusia välikemahdollisuuksia ei saada.
CYK-algoritmi etenee vastaavasti, kunnes päästään ensimmäisen sarakkeen viimeiselle riville. Jos kyseisessä ruudussa on S, kuuluu merkkijono kieleen L, eli se voidaan muodostaa annetulla kieliopilla lähtien lähtösymbolista. Muutoin merkkijono ei kuulu kieleen. Tarkasteltavien välikekombinaatioiden määrä kasvaa aina seuraavalle riville mentäessä yhdellä. Taulukon perusteella voimme myös päätellä helposti esimerkiksi sen, että merkkijonoa "aabb" ei voida muodostaa mitenkään kieliopin avulla ja merkkijono "abba" voitaisiin muodostaa, jos Q olisi lähtösymboli.
Iptables
Iptables on Linux-kernelin sisäänrakennetun palomuurin, netfilterin käyttöliittymä. Iptables on standardinomaisesti mukana kaikissa moderneissa Linux-jakeluissa. Netfilter/iptables -projektin aloitti Rusty Russell vuonna 1998. Projekti sai netfilterin valmiiksi marraskuussa 2000, jolloin se liitettiin kernelin versioon 2.3.
Iptablesia käytetään komentoriviltä, mutta siihen on erikseen saatavissa myös graafisia käyttöliittymiä. Iptables luo netfilterille sääntöjä (), jotka kootaan "ketjuiksi" (). Ketjut muodostavat taulukoita (). Iptablesin käyttämiseen vaaditaan pääkäyttäjän (rootin) oikeudet.
Pakettien käsittely perustuu sääntöihin (rule), joita voidaan muokata iptables-komennolla. Kussakin säännössä on tietyt ehdot, jotka määrittävät mihin paketteihin kyseistä sääntöä sovelletaan. Ehdot voivat määrittää esimerkiksi, että sääntöä sovelletaan paketteihin, jotka saapuvat tietystä IP-osoitteesta, tai jotka ovat matkalla tiettyyn porttiin. Lisäksi kussakin säännössä määritellään mikä toiminto suoritetaan kun paketti täsmää säännön ehtoihin. Yleensä toiminto on joko hylkääminen (DROP) tai hyväksyminen (ACCEPT).
Säännöt tallennetaan ketjuihin (chain). Kun paketti tulee käsiteltäväksi tiettyyn ketjuun, käydään ketjun sääntöjä järjestyksessä lävitse yksi kerrallaan, kunnes löytyy sääntö joka täsmää pakettiin.
Ketjut tallennetaan tauluihin (table). Oletuksena iptables käsittelee filter-taulua, jolla voidaan toteuttaa tavanomainen palomuuritoiminnallisuus. Muitakin tauluja on olemassa, mutta niiden käsittelyä voidaan pitää edistyneempänä käyttönä.
Säännöillä voidaan esimerkiksi määrittää, että tietystä IP-osoitteesta tai tiettyyn porttiin saapuvat paketit joko estetään tai päästetään läpi. Säännöillä voidaan myös määritellä edistyneempiä toimintoja, esimerkiksi voidaan estää uudet yhteydet tietystä IP-osoitteesta, jos yhteyksiä on jo samasta IP-osoitteesta auki liian monta.
Iptablesin oletuksena käsittelemässä filter-taulussa on kolme sisäänrakennettua ketjua, INPUT, FORWARD ja OUTPUT. Kun ulkomaailmasta saapuu palvelimelle paketti, siihen sovelletaan INPUT-ketjussa olevia sääntöjä. Vastaavasti jos palvelimelta lähtee ulospäin paketti, siihen sovelletaan OUTPUT-ketjussa olevia sääntöjä. FORWARD-ketjun sääntöjä sovelletaan siinä tapauksessa, että paketti saapuu palvelimelle ulkoa päin, mutta sen lopullinen kohde on jokin toinen palvelin, eli paketti on vain kauttakulkumatkalla.
Joissakin jakeluissa käytössä olevat verkkoyhteyden hallintatyökalut saattavat aiheuttaa ongelmia, jos iptablesia käytetään käsin. Esimerkiksi Ubuntun käyttämä NetworkManager on tällainen.
Jakelun oma palomuuriasetusohjelma (esimerkiksi YaST openSUSEssa tai system-config-firewall Fedorassa) voi olla ristiriidassa käyttäjän oman iptables-skriptin kanssa. Käytännössä kannattaa joko poistaa palomuuriasetusohjelma kokonaan käytöstä tai ainakin huolehtia siitä, että sen tuottama iptables-skripti ajetaan käynnistyksen yhteydessä (init) ennen omaa skriptiä. Sama pätee luonnollisesti myös Firestarterin ja Shorewallin kaltaisiin ulkoisiin palomuuriasetustyökaluihin.
Sin/Pecado
Sin/Pecado on portugalilaisen Moonspell-yhtyeen vuonna 1998 julkaisema heavy metal -albumi. Se oli yhtyeen kolmas studioalbumi. Albumilta julkaistiin vuonna 1997 singlenä kappale "2econd Skin". Sin/Pecadossa käytettiin koneita hieman enemmän kuin sitä edeltävissä albumeissa. Albumin kolmetoista kappaletta kestävät yhteensä 62 minuuttia. Albumin nimessä ovat englannin ja portugalin kielillä sana "synti". Sin/Pecadon kaikki kappaleet ovat englanninkielisiä.
Terbium
Terbium () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Tb ja järjestysluku 65. Terbium on hopeanharmaa ja harvinainen maametalli. Se on pehmeää ja muistuttaa ulkonäöltään alumiinia, mutta on sitä huomattavasti raskaampaa. Terbiumin moolimassa on 158,9 u ja tiheys 8230 kg/m³. Sulamispiste on 1 629 K ja kiehumispiste 3 503 K. Sen elektronegatiivisuus on 1,2. Luonnossa terbiumilla on yksi vakaa isotooppi, Tb-159. Tämän lisäksi sillä on havaittu 36 radioaktiivista isotooppia, joista pitkäikäisin on Tb-158 puoliintumisajalla 180 vuotta. Jaksollisessa järjestelmässä terbiumia ennen on gadolinium ja jälkeen dysprosium.
Terbiumilla on kaksi allotrooppista muotoa, jotka molemmat riippuvat lämpötilasta. α-Tb esiintyy alle 1 298 °C:n lämpötiloissa ja β-Tb sitä korkeammissa. Metallinen terbium kestää hyvin korroosiota.
Terbiumin löysi ruotsalainen kemisti Carl Gustav Mosander vuonna 1843 ja nimesi sen Ytterbyn kylän mukaan.
Terbium on harvinaista ja platinaakin kalliimpaa. Mineraaleja joissa terbiumia esiintyy ovat mm. ceriitti, gadoliniitti, monatsiitti, ksenotiimi sekä eukseniitti ja niissäkin sitä on keskimäärin vain noin 0,03%. Eukseniitissä on joskus suurempia noin 1% pitoisuuksia. Se ei lähes koskaan esiinny vapaana metallina vaan yhdisteinä tai yhdessä muiden harvinaisten maametallien kanssa.
Terbiumyhdisteitä ovat muuan muassa halidit TbCl, TbI, TbBr, TbF ja TbF. Sen yleisin hapetusluku on +III, kuten terbiumoksidissa TbO, mutta myös +II ja +IV yhdisteitä tunnetaan.
Pieninä määrinä sitä käytetään lasereissa ja elohopea­lampuissa. Sitä käytetään myös röntgen­laitteiden valotus­levyissä, jotka se tekee herkemmiksi. Näin terbiumin avulla voidaan lyhentää valotus­aikaa ja siten pienentää potilaan saamaa säteily­annosta.
Terbium on yksi Terfenol-D magnetostriktiivisen metalliseoksen ainesosa. Tätä on käytetty mm. sotalaivojen kaikuluotaimissa.
Kivesjärvi (järvi)
Kivesjärvi on järvi Paltamossa samannimisessä kylässä. Sen keskisyvyys on neljä metriä ja syvin kohta kuusitoista metriä. Kivesjärven pituus on kymmenen kilometriä ja leveys enimmillään viisi kilometriä. Kivesjärven pinta-ala on 27 neliökilometriä, joten se on Suomen 136. suurin järvi.
Järvessä on paljon saaria ja luotoja. Suurimmat ovat Hangonsaari ja Poronsaari. Kivesjärvi laski aikaisemmin Alanteenjokea Oulujärven Alanteenlahteen, mutta 1800-luvun alkupuolella tapahtuneessa vesireittien kunnostustöissä Kivesjärvelle kaivettiin uusi laskujoki, Varisjoki, joka päättyy Oulujärven Varislahteen. Jonkinlaisena uomana myös Alanteenjoki kuitenkin vielä esiintyy, vaikka siinä olevan Alanteenjärven pinta normaalitasollaan onkin 30 senttimetriä Kivesjärven pintaa ylempänä. Silti Kivesjärvi luokitellaan vielä myös bifurkaatiojärveksi. Varisjoen kaivamisen johdosta vedenpinta Kivesjärvessä laski pari metriä. Varisjoessa oli ennen uiton ja kalanviljelylaitoksen suorittamia vesistötöitä kymmenisen koskea, mutta nyt vain kolme. Kives- ja Oulujärven tasoero on 12 metriä.
Kainuun Ympäristökeskuksen tekemien mittausten perusteella järven veden laatu kuuluu toiseen luokkaan eli on hyvä. Vesialue on lähes luonnontilainen, mutta lievästi rehevöitynyt tai selvästi humuspitoinen. Paikallisesti rajoittuneita leväesiintymiä löytyy satunnaisesti. Vesistö soveltuu hyvin eri käyttömuotoihin. 
Järven kalakanta on runsas ja monipuolinen. Urheilukalastajalle on haukea ja kuhaa tarjolla runsaasti. Verkkopyytäjä saa syksyisin muikkua. Ahven- ja särkikanta on ehkä liiankin runsas, aiheuttaen rehevöitymistä. Myös lohikaloja ja siikaa on istutettu vuosikymmenen ajan, mutta niiden luontainen lisääntyminen ei ole onnistunut toivotulla tavalla. Rapukanta on elpynyt ruton aiheuttamasta tuhosta ja on taas pyyntikokoista. 
Kesäasukkaat ovat rakentaneet Kivesjärven mannerrannat, mutta saarissa on vielä paljon vapaata rantaa. Sijainniltaan Kivesjärvi on kohtuullisen työssäkäyntimatkan päässä Kajaanista.
Maxwell
Maxwell tarkoittaa seuraavia:Maxwell on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Valoeetteri
Valoeetteri ("luminiferous aether") oli useiden fyysikoiden 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa kannattama oletus kaikkeuden täyttäväksi sähkömagneettisen säteilyn väliaineeksi. Nimityksen antoi James Clerk Maxwell, joka aikalaistensa tavoin ajatteli, että valon eteneminen vaatii väliaineen. Sähkö- ja magneettikenttien katsottiin aiheutuvan eetterin jännitystiloista, valon ja muiden sähkömagneettisten aaltojen taas sen värähtelyistä. Tässä muodossa eetteriteoria oli useiden vuosikymmenien ajan tieteessä yleisesti hyväksytty. Muutamat tiedemiehet tekivät yrityksiä selittää eetterin avulla muitakin ilmiöitä. Esimerkiksi lordi Kelvin (William Thomson) esitti hypoteesin, jonka mukaan tavallisen aineen atomit olisivat eräänlaisia eetterin solmuisia pyörteitä, ja hän teki alustavia yrityksiä selittääkseen tuolloin jo tunnetun alkuaineiden jaksollisen järjestelmänkin tämän hypoteesinsa avulla.
Tietämyksen lisääntyessä eetteriltä vaaditut ominaisuudet osoittautuivat yhä hankalammiksi. Eetterin olisi pitänyt olla toisaalta fluidi (kaasu tai neste) täyttääkseen avaruuden, mutta samalla terästäkin jäykempi ja kimmoisempi, jotta valo kulkisi siinä ilman energiahäviöitä. Sen olisi pitänyt olla massaton ja viskositeetiton, jottei se vaikuttaisi planeettojen kiertoratoihin, sekä täysin läpinäkyvä, täysin dispersiota aiheuttamaton (taitekerroin vakio), kokoonpuristumaton ja jatkuva hyvin pieneen mittakaavaan asti.
Michelson-Morleyn kokeella vuonna 1887 yritettiin turhaan osoittaa eetterin olemassaolo. Eetteriteoriaa yritettiin tämän jälkeen vielä pelastaa esittämällä syitä, joista kokeen epäonnistuminen olisi voinut johtua, vaikka eetteriä olisikin olemassa. Näytti kuitenkin, että se vaatisi absoluuttisen viitekehyksen, jossa yhtälöt pätisivät sillä epätyydyttävällä ehdolla, että yhtälöt olisivat eri muodossa liikkuvalle havaitsijalle. Nämä vaikeudet innoittivat Albert Einsteinia muodostamaan erityisen suhteellisuusteorian, jota kehitellessään hän hylkäsi valoeetterihypoteesin. Tämän jälkeen Occamin partaveitsi leikkasi eetteriteorian pois tarpeettomana.
Myös viime aikoina on esitetty erilaisia eetterihypoteeseja, mutta niitä pidetään yleisesti näennäistieteenä. Niissä alkuperäistä eetterihypoteesia on kehitetty edelleen – joskin pohjalla on edelleen vanha ajatus mekanistisesta kimmoisasta värähtelevästä aineksesta tai taustarakenteesta, joka sekä synnyttää aalto- ja hiukkasilmiöt että siirtää ne. Esimerkki tällaisesta teoriasta on Kauko Niemisen eetteripyörreteoria.