Stand Up
Stand Up on Jethro Tull -yhtyeen toinen albumi vuodelta 1969. Yhtye oli Ian Andersonin johdolla siirtynyt bluesmusiikista progressiivisempaan ja folkvaikutteisempaan ilmaisuun. Havaittavissa on myös vaikutteita klassisesta musiikista ja maailmanmusiikista. Albumi nousi Britannian albumilistan ykköseksi, ja se on myös kitaristi Martin Barren ensimmäinen Jethro Tullin kanssa. Fanien ja yhtyeen jäsentenkin mukaan albumi kuuluu yhtyeen parhaimpiin levytyksiin.
Syksyllä 1968 hyvin vastaanotetun "This Was"-esikoisalbumin jälkeen kitaristi Mick Abrahams erosi yhtyeestä. Abrahams olisi halunnut jatkaa blueslinjalla kun taas vokalisti-huilisti Ian Anderson halusi laajentaa yhtyeen musiikillista suuntaa ja ottaa vaikutteita muistakin musiikkityyleistä. Ensilevylle kappaleita säveltäneen Abrahamsin lähdön myötä Anderson otti kokonaan sävellysvastuun ja johtajuuden yhtyeessä. Viimeisin, vielä Abrahamsin kanssa levytetty single "Love Story" / "Christmas Song" antoikin jo viitteitä tulevasta, monipuolisemmasta suunnasta.
Abrahamsin tilalle tuli ensin tuolloin birminghamilaisessa Earth-yhtyeessä (myöh. Black Sabbath) soittanut Tony Iommi, joka pysyi mukana vain parin viikon ajan keriten kuitenkin esiintyä yhtyeen kanssa The Rolling Stonesin järjestämässä "Rock and Roll Circus"-tv-ohjelmassa. Iommin palattua Earthiin kitaristin paikkaa kokeili The Nice -yhtyeestä tuttu David O'List, mutta hänkään ei ollut sopiva. Kitaristin paikan sai lopulta Gethsemane-yhtyeessä soittanut Martin Barre. Andersonin mukaan Barre oli koetilaisuudessa niin hermostunut, ettei juuri pystynyt soittamaan, mutta teki kuitenkin vaikutuksen yhtyeeseen. Barresta tulikin Andersonin ohella Jethro Tullin pitkäaikaisin jäsen. Yhtyeessä jatkoivat basisti Glenn Cornick ja rumpali Clive Bunker.
Albumi on musiikillisesti monipuolisempi kuin edeltäjänsä "This Was". Kappaleet suureksi osaksi kirjoittanut Anderson otti vaikutteita mm. kelttiläisestä musiikista, folk rockista ja klassisesta musiikista. Sanoitukset koostuvat pääosin Andersonin omista nuoruuden kokemuksista vanhempiensa ja perheensä kanssa sekä ympäröivän maailman havainnoimisista. Albumin tuotti Ian Anderson yhdessä manageri Terry Ellisin kanssa. Nauhoittajana toimi myöhemmin mm. Led Zeppelinin kanssa työskennellyt Andy Johns.
Edellisen albumin bluesvaikutteet kuuluvat vielä raskaahkossa avauskappaleessa "A New Day Yesterday", ja bluestyylistä hard rockia edustavat myös "Back to the Family" ja nopeampi "Nothing Is Easy". Viimeksi mainittu on tiettävästi sävelletty Tony Iommin ollessa vielä yhtyeessä.
Johann Sebastian Bachia lainaava "Bourée" yhdistelee klassista musiikkia sekä jazzia sisältäen soolon basisti Glenn Cornickilta. Klassisen musiikin keinoja käytetään myös muuten akustisessa "Reasons for Waiting"-kappaleessa, jossa on yhtyeen taustavaikuttajan David Palmerin tekemä jousisovitus.
Kelttiläis- ja myös intialaisen musiikin vaikutus kuuluu kappaleissa "Fat Man", "For a Thousand Mothers" ja "Jeffrey Goes to Leicester Square", joka on omistettu Ian Andersonin ystävälle ja tulevalle Jethro Tull -basistille Jeffrey Hammondille. Kappaleissa Anderson soittaa mm. rock-musiikissa harvoin (tuohon aikaan) käytettyjä mandoliinia ja balalaikkaa.
"Look into the Sun" ja "We Used to Know" ovat akustisia, folk rock-henkisiä kappaleita. Jälkimmäisen sävelkulku on saattanut vaikuttaa inspiraationa Eaglesin ”Hotel California” -kappaleelle. Eagles ja Tull kiersivät yhdessä 1970-luvun alussa ja Tull soitti kappaletta konserteissaan. Tosin "Hotel California"n musiikin sävelsi pääosin kitaristi Don Felder, joka liittyi yhtyeeseen myöhemmin 1970-luvun puolivälissä.
Ennen albumin sessioita kevään 1969 Yhdysvaltain kiertueen aikana nauhoitettu ja alun perin vain singlenä julkaistu jazz-vaikutteinen ”Living In The Past” nousi Brittien singlelistan kolmannelle sijalle ja on edelleen yhtyeen paras sijoitus kyseisellä listalla. Kappale tunnetaan erikoisesta 5/4 tahtilajistaan. Yhdysvalloissa kappaleesta tuli hitti vasta kolme vuotta myöhemmin. Singlen b-puoli, blues-vaikutteinen "Driving Song" nauhoitettiin myös samoihin aikoihin.
"Stand Up" julkaistiin Iso-Britanniassa elokuussa 1969. Albumin kansitaide oli erikoinen, sillä kannet avattaessa yhtyeen jäsenet nousivat ylös pahvisina malleina lastenkirjojen tyyliin. Konseptia hyödynnettiin myös albumin vuoden 2010 CD-painoksessa. Kansitaide voitti New Musical Express-lehden äänestyksen parhaasta levynkansitaiteesta vuonna 1969.
Vaikkakin monet yhtyettä aiemmin suosineet promoottorit ja toimittajat vieroksuivat uutta tyyliä, yhtye sai monipuolistuneen soundinsa ansiosta uusia faneja ja "Living in the Past"-hittisinglen siivittämänä albumi nousi Brittein albumilistan kärkeen. Yhtye sai jalansijaa myös Yhdysvalloissa, jossa se oli kiertänyt vuonna 1969 mm. yhdessä Led Zeppelinin kanssa. Albumi nousi uudella mantereella sijalle 20 ja möi kultalevyn arvoisesti. Ian Andersonin mukaan juuri "Stand Up"-albumin materiaali vetosi amerikkalaiseen yleisöön. Myös kriitikot Atlantin molemmin puolin antoivat positiivista palautetta albumista. Menestyksen myötä yhtye nousi toiseksi (The Beatlesin jälkeen) Melody Maker -lehden vuoden 1969 parhaat yhtyeet-listalla.
Albumin kiertueella Jethro Tull kävi Suomessa tammikuussa 1970. Yhtye esiintyi Kulttuuritalolla ja teki myös ohjelman Mainos-TV:lle.
sekä: