hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Abidjan
Abidjan on Norsunluurannikon suurin kaupunki ja maan entinen pääkaupunki. Se on maan talous- ja rahaelämän keskus sekä "de facto" pääkaupunki (virallinen pääkaupunki on Yamoussoukro). Kaupunki sijaitsee Ébrié-laguunissa useammalla niemimaalla ja saarella, joita yhdistävät sillat.
Vuoden 1998 väestönlaskennassa Abidjanissa oli 2 877 948 asukasta. Vuonna 2010 Abidjanin asukasluvuksi arvioitiin 4 712 208. Vuonna 2005 suurkaupunkialueen asukasmäärän arvioitiin olevan neljän ja viiden miljoonan välillä. Asukkaat koostuvat useista eri etnisistä ryhmistä ja yleiskielenä käytetään ranskaa. Tämä tekee kaupungista maailman kolmanneksi suurimman ranskankielisen suurkaupunkialueen Pariisin ja Montrealin jälkeen.
Ranskalaiset siirtomaaisännät perustivat Abidjanin vuonna 1898 ja se sai kaupunginoikeudet vuonna 1903. Vuonna 1904 se yhdistettiin rautatiellä sisämaahan. Samoihin aikoihin kaupunkiin alkoi syntyä myöhemmin merkittäväksi kasvanut libanonilainen yhdyskunta.
Norsunluurannikon siirtomaahallinto muutti Bingervillestä Abidjaniin vuonna 1934. Itsenäisen Norsuunluurannikon tasavallan pääkaupunki siitä tuli vuonna 1960. Maan pääkaupunki siirrettiin sisämaahan Yamoussoukroon vuonna 1983. Kaupunki on kärsinyt vuonna 1999 alkanessa taloudellis-yhteiskunnallisessa kriisissä.
Abidjanissa sijaitsee Port Bouetin lentoasema. Kaupungista on rautatieyhteys Burkina Fason pääkaupunkiin Ouagadougouhun.
Ranskalla on Abidjanissa yksi sen Afrikan tukikohdista, Port Bouetin sotilastukikohta.
Pasaatituulten kohtaamisvyöhyke
Pasaatituulten kohtaamisvyöhyke, usein merimieskielellä doldrumit () on osa ilmakehän kiertoliikettä; päiväntasaajan tienoilla sijaitseva alue, jossa vallitsee yleisesti matalapaine ja ilman nousuliikkeet ovat yleisiä. Tämä synnyttää rankkasateita ja ukkosia. Muuna aikana vyöhykkeellä vallitsee usein tyven. Se tunnetaan usein lyhenteellä ITCZ, englanninkielisestä nimestään "Intertropical convergence zone". Muita käytettyjä lyhenteitä ovat ITZ ja ITC. Kohtaamisvyöhykkeellä kohtaavat pasaatituulet, ja niiden tuoma ilma nousee ylöspäin aiheuttaen kuuropilviä ja rankkoja sateita. Vyöhykkeellä sataa yli 200 päivänä vuodessa.
Vyöhyke liikkuu vuodenaikojen mukaan seuraten auringon zeniittiasemaa. Kesällä konvergenssi siirtyy päiväntasaajasta ainakin 500 kilometriä pohjoiseen. Sen liike aiheuttaa tropiikin sadekaudet yhdessä monsuunin kanssa. Kaiken lisäksi monsuuni ohjailee konvergenssin liikkeitä. Kesäinen pohjoisessa oleva voimakas monsuunimatala pyrkii imemään konvergenssia pohjoisemmaksi kuin se muuten menisi. Merellä konvergenssin liike ei ole yhtä selvää kuin mantereella, koska hitaammin muuttuva meren lämpötila määrää mereisen matalapaineen alueen.
Stereoskopia
Stereoskopia on yhteisnimitys tekniikoille, joilla kaksiulotteiseen kuvaan voidaan luoda syvyysvaikutelma. Nämä niin kutsutut 3D- eli kolmiulotteiset kuvat perustuvat siihen, että ihmisen silmien välisen pienen etäisyyden vuoksi silmät näkevät kohteen hiukan erilaisista kulmista. Kolmiulotteinen vaikutelma voidaan saada aikaan valokuvien ja muiden kaksiulotteisen kuvien ohella myös elokuviin.
Stereoskopisten kuvien eli stereogrammien valmistuksen keksi ensimmäisenä Sir Charles Wheatstone vuonna 1838. Stereoskopiaa käytetään fotogrammetriassa sekä taiteessa ja viihteessä.
Helpoin tapa luoda syvyysvaikutelma kuvaan on ottaa samasta aiheesta kaksi eri kuvaa hiukan kuvakulmaa muuttaen. Kolmiulotteisuuden illuusio perustuu ihmisen binokulaariseen näköön.
Stereokuvaparien etuna on se, että varsinaista kuvankäsittelyä ei tarvita. Kuvien katselussa auttaa stereoskooppi, mutta katseen sopivasti kohdistamalla syvyysvaikutelman saa näkyviin myös ilman apuvälineitä. Katsojan tulisi joko katsoa kieroon tai hajauttaa katseensa (kohdistaa katse kuvan taakse) siten, että kahden sijasta hän näkeekin kolme kuvaa. Näistä keskimmäinen näyttää kolmiulotteiselta. Stereokuvaparien katselu ilman stereoskooppia voi olla vaikeaa ja vaatii harjoitusta.
Max Lundgren
Max Lundgren (22. maaliskuuta 1937 Landskronassa – 27. toukokuuta 2005 Malmössä) oli ruotsalainen kirjailija ja käsikirjoittaja, joka muun muassa kirjoitti "Harjuvaaran pallokerho" -kirjat ("Åshöjdens BK"). "Harjuvaaran pallokerho" -kirjoista hän käsikirjoitti myös sarjakuvaversion "Harjumäen sisu", joka ilmestyi Buster-lehdessä, ja elokuvaversion, joka ilmestyi 1985. Myös toinen hänen kirjasarjansa sai sarjakuvaversion. "IFK Trumslagaren" ilmestyi suomenkielisessä Busterissa nimellä "Rummuttajat".
Vuonna 2009 Lundgrenin nuortenromaani "Kultafarkut" ja siitä tehty televisiosarja "Pojken med guldbyxorna" (1975) pääsivät mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Häkä Virtanen
Heikki ”Häkä” Atte Virtanen (s. 4. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen basisti. Virtanen on Gramexin tilastojen mukaan Suomen kolmanneksi eniten levyttänyt studiomuusikko, jolla oli vuonna 2008 tilillään 4 922 levytystä.
Virtanen alkoi soittaa Mosaic-yhtyeessä vuonna 1968 ollessaan vasta 14-vuotias. Topmostin basisti Heimo ”Holle” Holopainen antoi Virtaselle lempinimen ”Häkä”. Holopaisen ansiosta Virtanen sai kiinnityksen Soulset-yhtyeeseen kesällä 1968 Matti Bergströmin lähdettyä siitä. Tuona vuonna Virtanen soitti myös ensi kertaa levyllä. Seuraava kesä meni Danny-show’ssa ja kaksi seuraavaa Markku Aron taustayhtyeessä.
Ammattimuusikon ura käynnistyi varsinaisesti vuonna 1972 Tasavallan Presidentissä, kuten myös kontrabasso-opinnot Helsingin konservatoriossa. Tasavallan Presidentin hajottua 1975 Virtanen alkoi soittaa erityisesti iskelmämusiikkiartistien levytyssessioissa ja työskenteli tuon ajan keskeisten iskelmätuottajien kanssa.
Vuonna 1986 Virtanen suoritti musiikkitieteen loppututkinnon ja keskittyi entistä enemmän jazzmusiikkiin. Hän sai Suomen jazzliiton Yrjö-palkinnon vuonna 1987. 1990-luvulla Virtanen soitti muun muassa "BumtsiBum!"-ohjelman studio-orkesterissa. Tällä hetkellä hän kuuluu muun muassa "Aboriginal Pig Band" -kokoonpanoon. Suomen Big Band Yhdistys, Suomen pop- ja jazzarkisto, sekä Imatra Big Band Festival nimesivät Virtasen vuoden 2012 jazzlegendaksi numero 23.
Virtaselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Carl Armfelt
Carl Armfelt (s. 12. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Einojuhani Rautavaaran ja Osmo Lindemanin johdolla.
Armfeltin teoksia on esitetty useissa Euroopan maissa ja Brasiliassa. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. kamarimusiikkia sekä teoksia kuorolle.
Kaurapuuro
Kaurapuuro on puuro, jota nautitaan yleensä aamiaiseksi. Sitä syödään etenkin Pohjoismaissa, Baltiassa, Venäjällä, Skotlannissa ja Irlannissa.
Kaurapuuro on mielletty olennaisesti skotlantilaiseksi ruoaksi.
Puuro keitetään kaurahiutaleista joko maitoon tai veteen. Puuron lisukkeena voidaan tarjota maitoa, marjoja, voisilmä, sokeria, juustoa, Irlannissa perinteisesti myös siirappia tai Skotlannissa jopa viskiä.
Puurosta tulee maittavinta, kun se haudutetaan hitaasti miedolla lämmöllä. Jos puuroa hämmennetään voimakkaasti keittämisen aikana, sen tärkkelykset muodostavat pitkiä ketjuja (sama ilmiö kuin taikinan sitko) ja siitä tulee venyvää liisteriä. Myös puuron nesteen lämpötilalla on merkitystä. Mikäli hiutaleet lisätään kiehuvaan nesteeseen, ne jäävät irtonaisemmiksi. Kylmään nesteeseen lisättynä ne liisteröityvät enemmän.
Kaurapuuro on tunnettu terveysvaikutuksistaan, sillä sen perusraaka-aineessa kaurassa on runsaasti hyvälaatuista rasvaa ja kuituja. Kaurapuurolla on myös kolesterolia alentava vaikutus kauran sisältämän beetaglukaanin takia. Yhdessä kaurapuuroannoksessa on noin kolmasosa suositellusta beetaglukaanitarpeesta.
Kaurapuuron energiaravintoaineet 100 grammaa kaurapuuroa kohden:
Lähde:
Margriet de Moor
Margriet de Moor (oikealta nimeltään "Margaretha Antonette Neefjes", s. 21. marraskuuta 1941) on alankomaalainen kirjailija.
Ennen kirjallista uraansa de Moor toimi klassisena laulajana ja pianistina. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten kahdeksannesta romaanistaan "Kreutzersonaatti" ("Kreutzersonate", 2001; suom. Titia Schuurman, Like 2004). "Kreutzersonaatti" on muusikko- ja avioliittoromaani. Sen esikuvana on toiminut Leo Tolstoin samanniminen novelli. Kun Tolstoita on innoittanut Beethovenin sonaatti, de Moorin romaanin taustalla soi Janáčekin samanniminen musiikkiteos.
Louis Jourdan
Louis Jourdan (19. kesäkuuta 1921 Marseille, Ranska – 14. helmikuuta 2015 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta "Gigi" (1958) sekä James Bond -elokuvasta "Octopussy - mustekala" (1983), jossa hän esitti pääkonna Kamal Khania. Hänen ensimmäinen merkittävä Hollywood-työnsä oli palveluja Andre Latourin rooli Alfred Hitchcockin ohjaamassa elokuvassa "2 pisaraa viiniä" (1947).
Alun perin Louis Gendre -nimisenä syntynyt Jourdan teki debyyttinsä vuonna 1939 ranskalaisissa komedioissa ja draamoissa. Toisen maailmansodan alettua ja Saksan vallattua Ranskan ura näyttelijänä pysähtyi, kun hän kieltäytyi näyttelemästä Saksan propagandaelokuvissa Gestapon pidätettyä hänen hotellinomistaja-isänsä. Tämän jälkeen Jourdan liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen kahden veljensä kanssa. Hänen toimeensa kuului muun muassa vastarintaliikkeen lehden julkaisu.
Sodan jälkeen Jourdan muutti Yhdysvaltoihin David O. Selznickin kutsusta. Hän tuli tunnetuksi rooleistaan tyylikkäänä hurmurina. Iän karttuessa hän siirtyi enemmän luonnerooleihin. Jourdan muistetaan muun muassa elokuvista "Kirje tuntemattomalta naiselta" (1948) ja "Gigi" (1958) sekä kenties tunneituimmasta roolistaan pääkonna Kamal Khanina Bond-elokuvassa "Octopussy – mustekala" (1983). Myös hänen tulkintansa kreivi Draculasta BBC:n televisiosarjassa on jäänyt monien mieleen. Jourdan päätti uransa elokuvaan "Komeettakanuunat" (Year of the Comet, 1992).
Jourdan esiintyi urallaan myös Broadwaylla näytelmissä "Tonight in Samarkand" (1955), "The Immoralist" (1958) ja "13 Rue de l’Amour" (1978). Lisäksi Jourdan esiintyi myös muissa teatteriproduktioissa.
Jourdan oli vuodesta 1944 lähtien naimisissa Berthe Frédérique ”Quique” Jourdanin kanssa. Heillä oli yksi poika, joka kuoli lääkkeiden yliannostukseen vuonna 1981. Masennuksesta kärsinyt Henry Jourdan löydettiin huoneestaan kuolleena, mutta koskaan ei päästy selvyyteen oliko kyseessä itsemurha vai tahaton yliannostus.
Jourdan oli 185 cm pitkä.
Jourdanin vaimo kuoli vuonna 2014.
Lempimusiikikseen Jourdan mainitsi Richard Wagnerin ja vuonna 1985 hän antoi haastattelun, jossa kertoi lukevansa Friedrich Nietzscheä ja Arthur Schopenhaueria. Vuonna 2010 Jourdan vastaanotti Ranskan korkeimman siviilille annettavan mitalin, Légion d'Honneurin, Los Angelesissa.
Jourdan kuoli kotonaan Beverly Hillsissä lauantaina 14. helmikuuta 2015.
Korvapuusti
Korvapuusti on kanelilla, sokerilla ja voilla täytetty pulla. Ylimääräinen rasva täytteessä lisää sen säilyvyyttä tavalliseen vehnäpullaan verrattuna.
Korvapuusteja leivotaan löysähköstä, usein kardemummalla maustetusta leivinhiivalla kohotetusta vehnätaikinasta. Taikina kaulitaan levyksi ja voidellaan voilla, jonka päälle sirotellaan kanelia ja sokeria. Levy rullataan kääretortun tapaan ja tämän jälkeen leikellään vinoon viipaleiksi. Viipaleet nostellaan pellille vino leikkauspinta ylöspäin, minkä jälkeen painetaan sormilla pullan keskelle. Tämä aiheuttaa korvapuustin leviämisen, ja sen myötä korvapuustin korvamainen rakenne pääsee esille. Tämän jälkeen korvapuustit kohotetaan, voidellaan kananmunalla, ripotellaan raesokeria päälle ja paistetaan uunissa.
Kardemumman voi hyvin jättää pois taikinasta.
Suomessa vietetään kansallista korvapuustipäivää vuosittain 4. lokakuuta. Tapa on lainattu Ruotsista, jossa on vietetty "Kanelbullens dag" -päivää vuodesta 1999 lähtien.
Ohjeita:
Silmukkamenetelmä
Silmukkamenetelmässä (myös silmukkavirtamenetelmä) käytetään Kirchhoffin jännitelakia, tällöin saadaan selvitettyä virtapiirin silmukoissa kulkevat virrat.
Selvitetään piirissä kulkevat silmukkavirrat sekä haaroissa kulkevat yksittäiset virrat.
formula_2
formula_3
formula_4
formula_8
formula_9
formula_10
formula_11
The Rocky Horror Picture Show
The Rocky Horror Picture Show on kulttiaseman saavuttanut musikaalielokuva joka perustuu näytelmään The Rocky Horror Show jota esitettiin ensin Lontoossa vuonna 1973, sekä myöhemmin Los Angelesissa ja Broadwaylla vuosina 1974 ja 1975. Valmistuttuaan vuonna 1975 se sai ristiriitaisen vastaanoton. Kuitenkin vuonna 1976 sitä alettiin esittää Yhdysvalloissa ns. "Midnight Screeningeissä", joiden myötä se kasvoi kulttiklassikoksi. Elokuvan pääosia esittävät Tim Curry, Barry Bostwick sekä Susan Sarandon ja sen on ohjannut Jim Sharman.
Kaikki muut alkuperäisessä teatterituotannossa olleet uusivat roolinsa elokuvassa, paitsi Bradin ja Janetin roolit menivät amerikkalaisnäyttelijöille Twentieth Century Foxin toiveesta.
Elokuva täytti 40 vuotta vuonna 2015, ja sitä esitetään yhä Yhdysvalloissa Midnight Screeningeissä, usein myös ns. Shadow Cast esittää elokuvan sen pyöriessä taustalla, pukeutuneina elokuvan hahmoiksi.
Elokuvalle on perustettu oma faniklubi The Rocky Horror Picture Show Fanclub vuonna 1977, jota johtaa sen perustaja Sal Piro.
Marko Kiprusoff
Marko Kristian Kiprusoff (s. 6. kesäkuuta 1972 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Kiprusoff oli pelipaikaltaan puolustaja, ja hänet tunnettiin erityisesti syöttötaidostaan ja rannelaukauksestaan.
Kiprusoff aloitti uransa Turun Palloseuran riveissä. Vuonna Montreal Canadiens varasi hänet NHL-liigaan varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 70. Vuonna 1995 Kiprusoff oli mukana voittamassa MM-kultaa Suomen joukkueessa, samoin hän oli Lillehammerin olympiapronssijoukkueessa 1994 ja voittamassa MM-hopeaa 1994, 1998, 1999 ja 2001. Suomen World Cup -joukkueessa hän oli 1996.
NHL:ssä Kiprusoff pelasi kauden 1995–1996 Canadiensissa sekä myöhemmin kauden kauden 2001–2002 New York Islandersissa, mutta kummallakaan kerralla hän ei pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa NHL-joukkueessa. Maalitili Kiprusoffilta jäi NHL:ssä kokonaan avaamatta. Muutaman kiertolaisvuoden jälkeen Kiprusoff palasi jälleen TPS:aan.
Tammikuussa 2011 Kiprusoff teki sopimuksen unkarilaisseura Budapest Starsin kanssa.
Kesällä 2011 Kiprusoff teki 1+1-vuotisen sopimuksen II divisioonassa pelaavan PaKan kanssa. Sopimuksen mukaan Kiprusoff sekä pelaa että toimii kakkosvalmentajana joukkueessa. 31. tammikuuta 2012 Kiprusoff teki loppukauden mittaisen lainasopimuksen Mestiksessä pelaavan KooKoon kanssa. Kiprusoff pelasi KooKoon kanssa myös kaudella 2012–2013. Seuraavalla kaudella Kiprusoff pelasi vielä uransa viimeiset neljä ottelua Kuusamossa ennen lopettamispäätöstään.
Pelaajauransa jälkeen Kiprusoff toimi Miika Elomon aisaparina ensin TPS:n A-junioreiden ja sitten myös edustusjoukkueen valmennusryhmässä.
Marko Kiprusoff on jääkiekkomaalivahti Miikka Kiprusoffin isoveli.
Amadou Dia Ba
Amadou Dia Ba (s. 22. syyskuuta 1958) on senegalilainen entinen 400 metrin aitajuoksija. Hänen paras saavutuksensa aitajuoksussa oli hopeamitali 1988 Soulin olympialaisissa omalla ennätysajallaan 47,23. Hän on edelleen maansa ainoa olympiamitalisti.
1983 Helsingin MM-kisoissa Amadou Dia Ba oli seitsemäs ajalla 49,61, 1987 Rooman MM-kisoissa viides ajalla 48,37. 1985 sisäratojen MM-kisoissa Pariisissa hän juoksi 400 metrin sileällä neljänneksi ajalla 46,94.
Amy Mbacke Thiam
Amy Mbacke Thiam (s. 10. marraskuuta 1976) on senegalilainen juoksija ja maailmanmestari, päämatkanaan 400 metriä.
Amy Mbacke Thiam oli mukana aikuisten arvokisoissa jo 1999 Sevillan MM-kisoissa, joissa hän karsiutui välierissä. Samoin kävi myös 2000 Sydneyn olympialaisissa.
Kuitenkin seuraavana vuonna, 2001 Edmontonin MM-kisoissa Thiam voitti kultamitalin maansa uudella ennätysajalla ja silloisella maailman kauden kärkiajalla 49,86. Kaksi vuotta myöhemmin Pariisin MM-kisoissa hän saavutti pronssia voiton mennessä Meksikon Ana Guevaralle.
Ateenan olympialaisissa 2004 Thiamin kisataival kuitenkin katkesi jo alkueriin. 2005 Helsingin MM-kisoissa hän pääsi loppukilpailuun, mutta jäi kahdeksanneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui jo alkuerissä ajalla 54,31.
Syyskuussa 2007 Senegalin yleisurheiluliitto langetti Thiamille vuoden kilpailukiellon sopimattomista kommenteista Osakan MM-kisoissa. Kilpailukielto esti hänen osallistumisensa Pekingin olympialaisiin 2008. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui välierissä ajalla 51,70.
Maailmanmestaruudesta huolimatta Thiam ei ole olympialaisissa kertaakaan saanut mitalin eikä myöskään koskaan selvinnyt finaaliin, hänen parhaakseen jäi 12 sija Sydneyssä vuonna 2000.
Neuvostoliiton presidentti
Neuvostoliiton presidentti oli Neuvostoliiton valtionpäämies 15. maaliskuuta 1990 ja 25. joulukuuta 1991 välillä. Mihail Gorbatšov oli ainoa viran haltija ja samanaikaisesti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri. Hän erosi pääsihteerin virasta vuoden 1991 Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen.
Virka oli sekoitus Yhdysvaltain ja Ranskan presidenttien virkoja.
Maan johtaja oli ennen presidenttiä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtaja.
Neuvostoliiton varapresidenttinä toimi Gennadi Janajev vallankaappausyritykseen asti. Janajev johti vallankaappausta ja toimikin virkaatekevänä presidenttinä kolme päivää. Kun vallankaappaus oli kukistettu, Janajev pidätettiin.
Malice Mizer
Malice Mizer (マリス・ミゼル; Marisu Mizeru) on japanilainen vuonna 1992 perustettu visual kei- yhtye. Yhtyeen musiikki on sekoitus monia tyylilajeja, kuten rockia, metallimusiikkia, klassista musiikkia, poppia, elektronisia soundeja ja monia muita eri tyylejä. Tyyli on hyvin tärkeä osa Malice Mizeriä. Sen kitaristi Mana on yksi Gothic Lolita -tyylin luojista.
Yhtye ei nykyisin toimi aktiivisesti, vaan sen jäsenet työskentelevät omien soolouriensa kanssa. Malice Mizer on kuitenkin vielä virallisesti olemassa.
Conny Bloom
Conny Bloom on ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja kitaristi.
Bloom tuli tunnetuksi Electric Boys -yhtyeestä ja oli suomalaisen Hanoi Rocks -yhtyeen jäsen.
James Clark Ross
Sir James Clark Ross (15. huhtikuuta 1800 – 3. huhtikuuta 1862) oli brittiläinen merivoimien upseeri ja tutkimusmatkailija. Hän tutki pohjoisnapaa setänsä Sir John Rossin ja Sir William Edward Parryn kanssa, ja myöhemmin hän johti omia retkiä Etelänapamantereelle.
Ross syntyi Lontoossa. Hän astui merivoimiin vuonna 1812 John Rossin alaisuuteen, jonka kanssa hän teki ensimmäisen arktisen tutkimusmatkansa luoteisväylän löytämiseksi vuonna 1818. Vuosina 1819–1827 hän otti osaa neljään arktiseen tutkimusmatkaan Parryn alaisuudessa, ja vuosina 1829–1833 jälleen setänsä alaisuudessa. 1. kesäkuuta 1831 he löysivät maan magneettisen pohjoisnavan.
Vuonna 1834 Ross kohosi kapteeniksi, ja vuodesta 1835 vuoteen 1838 hän tutki maapallon magneettikentän vaihtelua. Vuosina 1839–1843 hän komensi aluksia HMS "Erebus" ja HMS "Terror" eteläisillä merialueilla, kartoittaen suurimman osan Etelänapamantereen rantaviivasta. Vuonna 1841 hän löysi Rossinmeren, Victorianmaan ja tulivuoret Mount Erebus ja Mount Terror.
Rossin palatessa hänet lyötiin ritariksi vuonna 1844, ja hän sai korkea-arvoisen ranskalaisen kunniamerkin. Vuonna 1847 hän julkaisi kirjan nimeltä "A Voyage of Discovery and Research to Southern and Antarctic Regions". Hänet valittiin kuninkaalliseen tiedeseuraan vuonna 1848. Samana vuonna hän teki viimeisen tutkimusretkensä, toimien HMS "Enterprise"n kapteenina. Hän kuoli Aylesburyssä.
Sininen muistokilpi osoittaa Rossin kotia Lontoon Blackheathissa.
Hänen mukaansa on nimetty brittiläinen etelänapalaiva "James Clark Ross" ja Rossin jäähylly etelänapamantereella.
Rossin kraatteri kuussa on nimetty yhteisesti James Clarkin ja Frank Elmoren mukaan.
Willis Tower
Willis Tower (aikaisemmin Sears Tower) on 108-kerroksinen, 442-metrinen pilvenpiirtäjä Chicagossa, Illinoisissa, Yhdysvalloissa ja sen suunnittelusta on vastannut chicagolainen arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrill. Valmistuttuaan vuonna 1973 se oli maailman korkein rakennus.
Nykyisin Willis Tower on Yhdysvaltojen toiseksi korkein pilvenpiirtäjä.
Vaikka Sears'in nimen oikeudet päättyivät vuonna 2003, rakennusta kutsuttiin useita vuosia Sears Toweriksi. 16. heinäkuuta 2009 rakennus nimettiin virallisesti Willis Toweriksi.
Vuonna 1969 Sears, Roebuck & Co. oli maailman suurin vähittäismyyntiyritys, jossa oli noin 350 000 työntekijää. Searsin johtajat päättivät yhdistää tuhannet palkollisensa ympäri Chicagon aluetta sijaitsevista toimistoista yhteen rakennukseen Chicago Loopin länsipuolelle. Koska tilaa tarvittiin vähintään 279 000 neliömetriä ja tulevaisuuden ennusteet sekä suunnitelmat edellyttivät vielä enemmän tilaa, Sears pyysi arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrilliä suunnittelemaan rakennuksen, josta tulisi yksi maailman suurimmista. Projektin pääarkkitehti oli Bruce Graham ja päärakennusinsinööri Fazlur Khan.
Kun Searsin kasvuodotukset jatkuivat optimistisina, tornin oletettu korkeus nousi yli New Yorkin vielä keskeneräisen World Trade Centerin. Sears Towerista olisi saattanut tulla vieläkin korkeampi, mutta Federal Aviation Administration asetti rajan suojellakseen lentoliikennettä. Sears ja Chicagon kaupunki hyväksyivät tornin luonnoksen ja ensimmäinen teräsosa laitettiin paikalleen huhtikuussa 1971. Rakennus saatiin valmiiksi maaliskuussa 1973. Rakennustyöt maksoivat yhteensä noin 150 miljoona dollaria silloisen kurssin mukaan, joka nykyisin vastaisi noin 950 miljoonaa dollaria. Vertailun vuoksi Taipein Taipei 101 rakennettiin vuonna 2004 ja se maksoi noin 1,64 miljardia dollaria.
Helmikuussa 1982 rakennukseen lisättiin kaksi televisioantennia, jotka nostivat rakennuksen korkeuden 520 metriin. Läntiset antennit pidennettiin myöhemmin niin, että 5. kesäkuuta 2000 tornin korkeus oli 527 metriä. Vuonna 1998 Sears Tower menetti maailman korkeimman pilvenpiirtäjän paikan Malesian Kuala Lumpuriin rakennetulle Petronas Towersille. Lisätyt antennit mukaan lukien Sears Tower oli edelleen maailman korkein pilvenpiirtäjä kunnes Dubaihin Yhdistyneisiin Arabiemiirikuntiin valmistuva Burj Dubai-pilvenpiirtäjä ylitti sen korkeuden syksyllä 2007.
412 metrin korkeudessa oleva 103. kerros, jota kutsutaan nimellä The Skydeck, on avoin yleisölle. Skydeck houkuttelee 1,6 miljoonaa kävijää vuodessa.
Helmikuussa 2009 tornin omistajat julkistivat harkitsevansa tornin maalaamista hopeiseksi. Maali tekisi rakennuksesta "lähes uuden näköisen". Maalaus maksaisi noin 50 miljoonaa dollaria.
Vuodesta 2007 lähtien rakennuksen omistajat ovat harkinneet rakentavansa hotellin Sears tornin Jacksonin pohjoispuolelle, Wackerin ja Franklinin väliin plazan sivulle.
Vuonna 2015 Blackstone Group osti Willis Towerin 1,3 miljardilla dollarilla.
Demi Moore
Demi Gene Guynes (s. 11. marraskuuta 1962 Roswell, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan taitelijanimellä Demi Moore.
Demi Gene Guynes syntyi ja varttui New Mexicon Roswellissa. Hänen biologinen isänsä Charles Harmon, Sr. jätti äidin, Virginia Kingin, ennen tyttären syntymää. Demin ollessa kolmekuinen hänen äitinsä avioitui uudelleen sanomalehtimies Dan Guynesin kanssa. Guynes vaihtoi työtä usein, mistä johtuen perhe myös muutti useasti. Moore kertoi myöhemmin isäpuolensa kasvattaneen hänet ja pitävänsä tätä oikeana isänään, ja ettei hänellä ole kunnollista suhdetta biologiseen isäänsä. Moore sai tietää totuuden biologisesta isästään vasta 13-vuotiaana, löydettyään äitinsä ja isäpuolensa vihkitodistuksen.
Guynes teki itsemurhan vuonna 1980, erottuaan Mooren äidistä kaksi vuotta aiemmin. Virginia Guynesilla taas oli pitkä rikoshistoria, johon kuului rattijuopumuksia ja tuhopolttoja. Moore lopulta katkaisi välit äitiinsä vuonna 1990, ja tämä kuoli syöpään 1998.
Moore oli lapsena kierosilmäinen, mikä kuitenkin korjattiin kahdella leikkauksella. Hän kärsi myös munuaisten vajaatoiminnasta.
Moore muutti 15-vuotiaana Los Angelesiin, jossa hän kävi Fairfax High Schoolia. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa ja teki sopimuksen Elite Modeling Agency-mallitoimiston kanssa. Seuraavat pari vuotta Moore teki töitä mallina sekä pin-up-tyttönä Euroopassa. Hän otti myös näytelmätunteja. Vuosiksi 1981–1983 hän sai kiinnityksen saippuasarjaan "General Hospital", mistä alkoi poikia elokuvarooleja, aluksi kuitenkin vähäpätöisiä sivuosia. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli vuoden 1984 elokuvassa "Kohtalokas kuva", jossa hän esitti aloittelevaa laulajaa vastanäyttelijänään Jon Cryer. Hänen läpimurtoroolinsa oli vuoden 1985 "Treffit Elmossa". Vuosikymmenen lopulla Moore näytteli menestyksellisesti myös teattereissa ja sai 1987 Theater World -palkinnon roolistaan off-Broadway-näytelmässä "The Early Girl". 1990-luvun alkupuolella hän kypsyi elokuvanäyttelijänä ja teki merkittäviä ja seksikkäitä rooleja muun muassa elokuvissa "Ghost – näkymätön rakkaus", "Kunnian miehiä" ja "Verkossa". Hänen tunnettuuttaan lisäsi esiintyminen "Vanity Fair" -lehden kannessa alastomana ja viimeisillään raskaana vuonna 1991. Kuva herätti aikanaan paljon keskustelua.
Moore on ollut naimisissa näyttelijä Bruce Willisin kanssa, ja parilla on kolme yhteistä lasta: Rumer (s. 1988), Scout (s. 1991) ja Tallulah (s. 1994). Syyskuussa 2005 hän meni naimisiin näyttelijä Ashton Kutcherin kanssa. Heidän suhteensa loppui marraskuussa 2011, ja he saivat avioeron marraskuussa 2013.
Jukka Pekkarinen
Jukka Jalmari Pekkarinen (s. 25. elokuuta 1947 Kinnula) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun Professor of Practice -tehtävässä 1. huhtikuuta 2015 alkaen. Pekkarinen työskenteli valtiovarainministeriön ylijohtajana ja kansantalousosaston osastopäällikkönä marraskuusta 2011 elokuuhun 2015. Hän on Helsingin yliopiston taloustieteen dosentti.
Koulutukseltaan Pekkarinen on valtiotieteen tohtori. Hän väitteli kansantaloustieteestä vuonna 1979 Helsingin yliopistossa. Vuosina 1991–2006 Pekkarinen toimi Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana. Hän teki muun muassa selvityksen kuntien saamasta valtionavuista ja ehdotti, että kunnat vastaisivat yhä enenevässä määrin menoistaan kunnallisveroista saatavilla varoilla valtionavun sijaan.
Vuodesta 2006 Pekkarinen toimi valtiovarainministeriön ylijohtajana. Toukokuusta 2010 lokakuuhun 2011 hän toimi talousasioiden alivaltiosihteerinä ja talousneuvoston sihteeristön päällikkönä valtioneuvoston kansliassa. Pekkarinen on lisäksi ollut jäsen ja varapuheenjohtaja Euroopan unionin talouskomiteassa. Hän on toiminut sekä Paavo Lipposen että Eero Heinäluoman talousneuvonantajana. Vuonna 2013 Jukka Pekkarinen sai Eino H. Laurila -kansantulomitalin.
Pekkarinen on kirjoittanut Pekka Sutelan ja sittemmin Matti Pohjolan kanssa taloustieteen perusoppikirjan, jonka eri versioita on käytetty suomalaisissa korkeakouluissa ja yliopistoissa 1980-luvun alusta alkaen.
Pac Brothers
Pac Brothers on suomalaisen pienpelitalo Skitso Productionsin kehittämä tasohyppelypeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 2003. Peli on omalaatuinen sekoitus "Pac-Mania" ja "Bubble Bobblea", jossa yhdestä kahteen pelaajaa ohjaa pallomaista sankarihahmoaan läpi sata huonetta käsittävän tornirakennelman, keräten erilaisia aarteita ja kamppaillen eriskummallisia hirviöitä vastaan – lopullisen tavoitteen ollessa ilkeän velhon kukistaminen tornin sadannessa kerroksessa.
Pelissä on sata kenttää (kerrosta) ja kaksinpelimahdollisuus. Peli julkaistiin alun perin sharewarena ja siitä on jaossa myös rajoitettu kokeiluversio. Kokeiluversiossa pääsee testaamaan pelin 25 ensimmäistä kenttää, ja muiden rajoitusten ohella se ei sisällä kaksinpelimahdollisuutta. Shareware-version hinta oli Suomessa kymmenen euroa tai vaihtoehtoisesti kymmenen Yhdysvaltain dollaria. Peliä ei voi enää ostaa. Pelin kokoversio julkaistiin freewarena 28. tammikuuta 2012.
Kappeliseurakunta
Kappeliseurakunnaksi kutsutaan Suomessa nykyään emäseurakunnan yhteyteen perustettua aluetta, jonka asioita hoitaa alueelta valittu kappelineuvosto.
Kappeliseurakunnan muodostamisesta voidaan päättää mm. kun emäseurakunnan laajuus ja suuret etäisyydet puoltavat sen perustamista. Myös esimerkiksi kahden seurakunnan yhdistyessä voidaan päättää, että toinen seurakunnista jatkaa kappeliseurakuntana.
Kirkkolainsäädännön mukaan kappeliseurakunnan perustamisesta ja sen ohjesäännöstä päättää kirkkovaltuusto tai seurakuntaneuvosto, jonka jälkeen päätös on vahvistettava tuomiokapitulissa.
Perustetun kappeliseurakunnan ohjesäännössä on oltava määräykset kappeliseurakunnan nimestä ja seurakunnan alueen rajoista sekä kappelineuvoston kokoonpanosta, tehtävistä ja toiminnasta.
Kappeliseurakuntaan osoitetaan yleensä oma pappi. Perinteisesti kappeliseurakunnan pappia on kutsuttu kappalaiseksi. Koska kappalainen on virkanimike, kappeliseurakunnassa ei tarvitse välttämättä olla juuri kappalaisen virkaa. Toinen vaihtoehto on osoittaa kappeliseurakuntaan seurakuntapastori.
Kappeliseurakunnan kappalainen tai muu kappeliseurakunnan pappi on kappelineuvoston jäsen virkansa puolesta.
Kappeliseurakunnassa asioita hoitavan kappelineuvoston valitsee kirkkovaltuusto tai seurakuntaneuvosto kappeliseurakunnan alueella asuvista seurakunnan jäsenistä. Virkansa puolesta neuvostoon kuuluu kappeliseurakunnan kappalainen tai joku muu kappeliseurakunnan pappi.
Emäseurakunnan kirkkoherralla ja kirkkoneuvoston tai seurakuntaneuvoston keskuudestaan valitsemalla jäsenellä on oikeus osallistua neuvoston kokouksiin, missä hän voi ottaa osaa keskusteluun mutta ei päätöksentekoon.
Kappeliseurakunta saa toimintavaransa emäseurakunnan myöntämistä varoista.
Kappeliseurakunnalla ei välttämättä tarvitse olla kirkkoa. Kappeliseurakunnalla on käytännössä aina käytössään joko kirkko tai kappeli. Kappeliseurakunnan voisi periaatteessa perustaa ilman toimitilaa, mutta sellaisia kappeliseurakuntia ei liene olemassa.
Paitsi nykyisenä kirkkojärjestyksen käsitteenä kappeliseurakuntia on esiintynyt myös aiemmin historiallisena aikana, ja monet nykyisistä kappeliseurakunnista ovat ennen itsenäiseksi seurakunnaksi muodostumistaan ja sitä mahdollisesti seurannutta kappeliseurakunnaksi tulemistaan olleet joko samojen tai eri emäseurakuntien kappeliseurakuntia. Varsinkin kunnallishallinnon perustamisen myötä 1860-luvulta alkaen monet kunniksi muodostuneet kappeliseurakunnat muodostuivat myös itsenäisiksi seurakunniksi joko 1800-luvun loppu- tai 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. 1900-luvun lopulla Suomen evankelis­luterilaisessa kirkossa ei ollut enää yhtään kappeliseurakuntia.
Kun kuntia etenkin 1960-luvulta sitten alettiin yhdistää toisiinsa, tämä johti myös seurakuntien yhdistämisiin, ja osana tätä prosessia kappeliseurakunta kirkon hallinnollisena yksikkönä on viime vuosina otettu uudestaan käyttöön palaten näin vuosisatoja vanhaan perinteeseen.
Paitsi Suomessa käsite kappeliseurakunta on käytössä ainakin Ruotsissa, Norjassa ja Saksassa joko nykyisessä tai historiallisessa merkityksessään.
Rekikylän kivikautinen asuinpaikka
Rekikylän kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Rekikylässä Vesalan kaupunginosassa Oulussa, Kiiminkijoen tuntumassa.
Alueella on kymmeniä, mahdollisesti jopa satoja erikokoisia asumapainanteita. Tähän mennessä alueelta on löydetty kahdessa ryhmässä sijaitsevat yhteensä 140 asumuspainannetta. Sieltä on löytynyt kampakeraamisen kauden esineistöä, mm. reikäkivi. Aluetta on mahdollisesti kiertänyt jonkinlainen paaluaita, joka viittaisi alueen väkivaltaiseen menneisyyteen.
Toisin kuin Pohjois-Pohjanmaan muita kivikautisia kohteita, Rekikylää ei ole mitenkään tuotteistettu matkailukohteeksi.
Kapetingit
Kapetingit (, virallisesti "maison de France") on Euroopan vanhin ja laajin hallitsijasuku. Kapetingit muodostivat kolmannen ranskalaisten dynastian merovingien ja karolingien jälkeen.
Dynastian yleisesti käytetty (vaikkakin epävirallinen) nimi "Les Capetiens" tulee sen kantaisäksi katsotulta ensimmäiseltä hallitsijalta Hugo I:ltä, jota kutsuttiin lisänimellä "Capet" hänen käyttämänsä kaavun mukaan.
Jo ennen Hugo Capet’a oli kaksi suvun jäsentä kuitenkin ollut Frankkien valtakunnan hallitsijana, Eudes I (noin 860 – 898) ja Robert I (865–923). He hallitsivat kahden karolingihallitsijan välissä. Hugo Capet'n edeltäjiä kutsuttiin Robertien-dynastiaksi.
Vuonna 987 tapahtuneesta Hugo Capet’n valinnasta ja voitelusta frankkien kuninkaaksi kapetingien dynastia hallitsi Ranskaa keskeytyksettä vuoteen 1792 eli Ranskan vallankumoukseen saakka. Kapetingien dynastian kausi Ranskan kuninkaina jaetaan kolmeen jaksoon. Suoraa kapetingien dynastiaa (888–1328) seurasi Valois-dynastia (1328–1589) ja sitä Bourbon-suku (1589–1792, 1814, 1815–1830).
Ranskan lisäksi suvun jäsenet ovat hallinneet valtaistuimia monissa muissa maissa: Portugalin kuningaskunnassa, Bysantin valtakunnassa, Sisilian, Navarran, Unkarin ja Puolan kuningaskunnissa, Andorran herrakunnassa (tuleva ruhtinaskunta), Intian, Etrurian ja Molempain Sisiliain kuningaskunnissa, Parman ja Luccan herttuakunnista sekä Skotlannin kuningaskunnassa. Espanjassa ja Luxemburgissa suvun jälkeläiset ovat yhä valtaistuimella.
Pasi Nielikäinen
Pasi Nielikäinen (s. 11. helmikuuta 1974 Oulainen) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka tunnettiin rajusta pelityylistään sekä lukuisista tappeluistaan.
Nielikäinen on Nivalan Urheilijoiden (nyk. Nivala Cowboys) kasvatti. Nielikäinen on pelannut ulkomailla muun muassa ECHL:ssä Miami Matadorsissa ja Englannissa Manchester Stormissa. SM-liigassa hän on edustanut HIFK:ta, Ässiä, Kärppiä, SaiPaa, HPK:ta ja Jokereita. Nielikäinen pelasi SM-liigassa 10 kauden aikana 363 runkosarjaottelua, joissa hän teki tehot 25+22=47 ja sai 832 jäähyminuuttia. Pudotuspelejä kertyi 37, tehopisteitä 1+2=3 ja jäähyminuutteja 47. Nielikäinen keräsi kaudella 2003–04 eniten jäähyjä SM-liigassa. Hän saavutti urallaan Suomen mestaruuden HPK:ssa kaudella 2005–2006 ja hopeaa Kärpissä kaudella 2002–2003.
Nielikäinen ilmoitti uransa päättymisestä 1.11.2013.
Pasi Nielikäinen oli naimisissa mallina ja missinä tunnetun Jenni Anttilan kanssa. Eronsa jälkeen Nielikäinen oli avoliitossa ex-missi Satu Tuomiston kanssa.
Krokotiili Gena
Krokotiili Gena () on eräs venäläisen lastenkirjailijan Eduard Uspenskin luomista suosituista satuhahmoista. Krokotiili Gena seikkailee kirjassa "Krokotiili Gena ja hänen ystävänsä", jonka venäjänkielinen alkuperäisteos on ilmestynyt vuonna 1966. Kirjan lisäksi Krokotiili Gena esiintyy useissa Sojuzmultfilmin animaatioelokuvissa parhaan ystävänsä Muksiksen (Tšeburaška) kanssa. Muksis on appelsiinilaatikosta löytynyt tropiikin eläin, jota tiede ei tunne.
Gena on viisikymmentävuotias, arvokas krokotiili, joka työskentelee krokotiilina eläintarhassa ja soittaa haitaria. Suomessa M. A. Numminen on tehnyt tunnetuksi Genan syntymäpäivälaulun, "Minä soitan harmonikkaa", joka on alun perin esitetty krokotiili Genasta ja Muksiksesta kertovassa nukkeanimaatiosarjassa.
Pähkinänsärkijä
Pähkinänsärkijä () on Pjotr Tšaikovskin säveltämä balettiteos. Sen juoni perustuu E. T. A. Hoffmannin vuonna 1816 kirjoittamaan satuun "Pähkinänsärkijä ja hiirikuningas". Tšaikovski sävelsi balettinsa Alexandre Dumas vanhemman laatimaan mukaelmaan Hoffmannin sadusta. "Pähkinänsärkijän" tapahtumat sijoittuvat jouluyöhön, ja siksi sitä esitetään erityisesti joulunajan ohjelmistoissa.
Tšaikovski itse ei ollut kovin tyytyväinen teokseensa, vaikka musiikista tulikin hyvin suosittu. "Pähkinänsärkijä" on ensimmäisiä teoksia, jossa käytetään celestaa. Ensiesitys oli joulukuussa 1892 Pietarin Mariinski-teatterissa. Koreografian teki Lev Ivanov, mutta hänen täytyi seurata pääbalettimestari Marius Petipan laatimia pikkutarkkoja ohjeita ja suunnitelmia. Petipa itse ei voinut tehdä koreografioita sairastuttuaan. Ivanovin oman romanttisen ja tunteellisen tyylin ajatellaan näkyvän selvimmin ensimmäisen näytöksen lopun lumihiutalekohtauksessa. Teos ei ollut syntyaikanaan kovin menestynyt osaksi hankalasti näyttämölle soveltuvan librettonsa johdosta.
Baletti kertoo pienestä Klaara-tytöstä ja tämän unesta. Klaara saa joululahjaksi herra Drosselmeieriltä puisen pähkinänsärkijänuken, josta hän näkee unta. Yöllä hän herää ja joutuu suurten hiirien hyökkäyksen kohteeksi, jolloin Pähkinänsärkijä herää eloon ja puolustaa Klaaraa. Hiirikuningas tappaa Pähkinänsärkijän, mutta Klaaran kyyneleet herättävät sen henkiin. Pähkinänsärkijä muuttuu prinssiksi, joka vie Klaaran Makeishaltijattaren maahan. Siellä maan asukkaat esittävät vieraille erilaisia tansseja, kunnes Klaara herää joulukuusen alla pähkinänsärkijä sylissään. Klaara tunnetaan myös nimellä Maria.
Kansainvälinen Teosofinen Seura
__notoc__
Kansainvälinen Teosofinen Seura on teosofiseen liikkeeseen kuuluva yhdistys, jolla on noin 60 kansallista osastoa eri puolilla maailmaa. Seuran kotipaikka on Adyarin kaupunginosassa Chennaissa, Intiassa.
Kansainvälisen Teosofisen Seuran perustivat madame H. P. Blavatsky ja eversti Henry Steel Olcott New Yorkissa 17. marraskuuta 1875. Seuran päämaja siirrettiin Bombay'hin Intiaan vuonna 1878, ja myöhemmin nykyiselle paikalleen Adyariin, Madrasiin, jossa se rekisteröitiin 3. huhtikuuta 1905.
Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi eversti Olcott aina kuolemaansa saakka. Hänen jälkeensä seuran johtajina ovat toimineet esimerkiksi Annie Besant ja George Arundale.
Teosofisella Seuralla on kolme ohjelmakohtaa:
Seuran tunnuslause on suomeksi "Totuus on uskontoja korkeampi", sanskritinkielellä "Satyan nasti paro dharmah".
Kansainvälisessä Teosofisessa Seurassa on noin 30 000 jäsentä. Seuran presidentti on Radha Burnier ja varapresidentti John Algeo.
Suomusjärven kirkko
Suomusjärven kirkko sijaitsee Suomusjärven kirkonkylässä Salossa. Se on rakennettu vuosina 1847–1849. Ristinmuotoisen kirkon on suunnitellut intendentinkonttorissa arkkitehti E. B. Lohrmann, ja sen on rakentanut puuseppä I. Lindström.
Kirkko on järjestyksessä pitäjän kolmas kirkkorakennus. Ensimmäinen kirkko rakennettiin 1635 rukoushuoneeksi Laidikkeen kylään. Kirkoksi se vihittiin 1678. Se siirrettiin Suomusjärven kylään 1697. Kirkon sakariston on yhä jäljellä ruumishuoneeksi muutettuna. Sen jälkeinen kirkko rakennettiin 1703, ja siitä jäljellä oleva kellotapuli rakennettiin Jaakko Härän johdolla vuonna 1750.
Jeesus-lasta ja Jeesuksen ristiinnaulitsemista esittävä alttaritaulun on maalannut R. W. Ekman. Yksi kristallikruunuista on lahjoitus, muut ostettu 1850- ja 1860-luvuilla. Votiivilaiva on peräisin ajalta ennen vuotta 1820, ja sen rakentanut tuntematon merimies. Saarnatuolin on tehnyt turkulainen puuseppä H. J. Stenroosin 1897, ja sen on maalannut Kustaa Lucander. Kuvista tunnistaa Vapahtajan ja Johanneksen, joilla ainoina hahmoina on tuntomerkit. Kirkossa on paikkoja 560 hengelle.
Tyyliltään kirkko edustaa klassismia ja empireä. Uruissa on 13 äänikertaa ja ne on rakentanut 1972 Kangasalan urkutehdas.
Kellotapulin on vuonna 1750 rakentanut Kettulan ratsutilallinen Jaakko Härkä.
Kirkko yhdessä Suomusjärven Kirkonkylän kanssa on osa Museoviraston vuonna 2009 määrittelemää Suomusjärven Kirkonkylän valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1956 ja se on Ilmari Wirkkalan teos.
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Palkinto jaetaan Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäsenten äänestyksen perusteella. Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on maailman arvostetuimpia elokuvapalkintoja.
Vuoden 2018 gaalassa palkittu "The Shape of Water" on tuorein voittaja tässä kategoriassa.
Listassa vuosi tarkoittaa pääsääntöisesti vuotta, jolloin elokuva sai ensi-iltansa. Palkinnot jaetaan sitten seuraavan vuoden gaalassa. Vuoteen 1950 asti palkinto annettiin tuotantoyhtiölle ja vuodesta 1951 lähtien tuottajalle. Ensimmäisessä gaalassa vuonna 1929 jaettiin kaksi eri palkintoa, "outstanding picture" ja "unique and artistic production", joita voidaan pitää "parhaan elokuvan" palkintoina. Seuraavasta vuodesta alkaen palkintoja on jaettu vain yksi.
Mummi Kutoo
Mummi Kutoo oli 1970-luvulla Urjalassa ja Tampereella toiminut naivistinen folkrock/psykedelia-yhtye. Love Records julkaisi yhtyeen ainoan LP:n vuonna 1975. Vuonna 1977 Mummi Kutoo oli mukana Love Recordsin julkaisemalla "Välikausitakki"-levyllä.
Ektro Records julkaisi vuonna 2004 uudelleenmasteroidun cd-version Mummi Kutoon levystä. Mukana on yhdeksän ennen julkaisematonta demokappaletta, joilla yhtye soittaa Suistomaan Pojat-nimisenä Urjalan VPK:n torvisoittokunnan vanhoilla vaskipuhaltimilla.
Ei-No Records julkaisi Vuonna 2012 levyn Melkein 40 vuotta – Kumarrus Mummi Kutoo -yhtyeelle, jolla uuden polven Mummi Kutoo -fanit panivat kokonaan uusiksi idoliensa aikoinaan tekemiä kappaleita. Biisipäivitysten takana ovat "Laiho, Rättö & Lehtisalo", "Mikko-Ilari Ojala", "Antero Lindgren", "Zebra and Snake", "Suomen Zorro & Elämän Paineet", "Sami Kukka", "Rödsögården", "Mikko Joensuu", "Pinnin pojat", "Ines", "Topi Saha", "TM Play" ja "Iso Sokko-Ville".
Svart Records julkaisi yhdessä Ektro Recordsin kanssa vuonna 2016 tuplavinyylilalbumin, jonka ykköslevy on uudelleenjulkaisu alkuperäisestä Love Records-LP:stä. Kakkoslevy koostuu 18 demokappaleesta, joiden pohjalta oli tarkoitus julkaista yhtyeen toinen albumi. Hanke kuitenkin kariutui Love Recordsin konkunrssin myötä.
Mummi Kutoo esiintyi kesällä 2005 Humppilassa ystäville ja sukulaisille levynsä 30-vuotisjuhlassa. Humppilan kesäkonsertista on sittemmin muodostunut perinne, jossa on vuosien varrella esiintynyt edustava joukko maan huipputaiteilijoita Reijo Kelasta ja Heikki Laitisesta Pinnin Poikiin, Pihasoittajiin ja Rättö&Lehtisaloon sekä Kasevasta Mikko Perkoilaan ja Sami Kukkaan. Kesällä 2010 Henrik Otto Donner kävi juontamassa Mummi Kutoon esiintymisareenalle.
Yhdysvaltalainen digitaalinen myyntipalvelu Anthology Recordings kiinnostui vuonna 2007 Mummi kutoon ainokaisesta ja tarjosi sitä sivustoltaan ladattavaksi. Levyn myötä verkkokaupan valikoimiin päätyi neljä muutakin suomalaista Love Recordsin vanhaa julkaisua: Wigwam-yhtyeen Being, Piirpauken Piirpauke 2, Pekka Pohjolan Pihkasilmä Kaarnakorva ja Jukka Tolosen Tolonen.
Parhaan miespääosan Oscar-palkinto
Parhaan miespääosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama palkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle miesnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen pääroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Emil Jannings rooleistaan elokuvissa "Viimeinen määräys" ja "Kiusaus". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä.
Palkinto on jaettu yhteensä 81 eri henkilölle. Daniel Day-Lewis on saanut eniten palkintoja tässä kategoriassa kolmella Oscarilla. Spencer Tracy ja Laurence Olivier saivat kumpikin yhdeksän ehdokkuutta, enemmän kuin kukaan muu. Vuoden 2018 gaalasta alkaen Gary Oldman on kaikkein tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "Synkin hetki".
Parhaan naispääosan Oscar-palkinto
Parhaan naispääosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle naisnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen pääroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Janet Gaynor rooleistaan elokuvissa "Seitsemännessä taivaassa", "Kadun enkeli" ja "Auringonnousu". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä.
Palkinto on jaettu yhteensä 75 eri henkilölle. Katharine Hepburn on saanut eniten palkintoja tässä kategoriassa neljällä Oscarilla. Meryl Streep on ollut ehdolla 17 kertaa (voittaen kahdesti). Vuoden 2018 gaalasta alkaen Frances McDormand on kaikkein tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri".
Karunan kirkko
Karunan kirkko sijaitsee Karunassa Sauvossa. Kirkko on rakennettu 1908–1910 Josef Stenbäckin suunnittelemana Karunan harmaasta graniitista. Tyyli edustaa kansallisromantiikkaa. Istumapaikkoja on 480. Kirkko on tornillinen pitkäkirkko. Torni on sijoitettu pohjakaavaan epäsymmetrisesti kaakkoon. Etelässä kirkkoon liittyy puolipyöreä eteisabsidi. Kuori on itäpuolessa. Kirkkosalin keskellä olevassa betonisessa tähtiholvissa ja vyökaarissa on köynnöskoristelua, muuten kirkko on sisältä rapattu valkoiseksi. Kirkkoa on luonnehdittu yhdeksi Suomen onnistuneimmista ja kauneimmista kansallisromanttisista kirkoista.
Ilmari Launis on suunnitellut kirkon alttarilasimaalaukset (""Ristiinnaulittu, jonka juurelta vuotaa elämän veden virta"" sekä sivuilla ""Kalkkia ja leipää kantavat enkelit""). Kirkko on suosittu vihkikirkko. Kellot vuodelta 1689, vanhasta kirkosta, samoin kirkossa olevat viisiäänikertaiset urut ovat vanhasta kirkosta, mutta niiden sijasta käytössä on sähköurut.
Kun kirkko oli valmistunut, sen vieressä sijainnut Karunan vanha kirkko siirrettiin 1912 Helsinkiin Seurasaaren ulkomuseoon.
M551 Sheridan
M551 Sheridan oli Yhdysvaltain maavoimien käyttämä tiedustelu-/kevyt panssarivaunu. 
Vaunun 152 mm:n tykki-laukaisin oli aikanaan ainutlaatuinen, koska sillä voidaan ampua sekä normaaleja ammuksia että Shillelagh-ohjuksia, sillä sileäputkisilla vaunukanuunoilla voidaan ampua ohjuksia. Vaunun alumiinipanssarointi oli heikko, ja oli erityisen altis sinkoaseille ja miinoille.
Sheridan suunniteltiin vuonna 1959 korvaamaan M41- ja M56-panssarivaunut, jotka silloin olivat Yhdysvaltain maavoimien käytössä. Vaunu suunniteltiin ilmakuljetettavaksi ja kykeneväksi liikkumaan vedessä. Tuotanto kesti vuodet 1965-1970, jolloin General Motors oli ehtinyt valmistaa noin 1 700 vaunuyksilöä. Vuonna 1969 vaunuja lähetettiin Vietnamin sotaan, jossa ne pian saivat huonon maineen heikkouksiensa ja maastoon sopimattomuuden takia. Ongelmia korjattiin, ja vaunut toimivat hyvin, kunnes ne vuonna 1971 vedettiin pois Vietnamista.
Vietnamin kokemuksien perusteella Sheridania paranneltiin edelleen, ja vaunut toimivat hyvin Panaman operaatiossa 1989 ja Persianlahden sodassa 1991. Yhdysvaltain maavoimien Kalifornian aavikon koulutuskeskuksessa on 300 Sheridania esittämässä nykyaikaisia venäläisiä panssarivaunuja.
Pekoraali
Pekoraali ( 'karja') tarkoittaa typerän mahtipontista ja naurettavaa kirjoitelmaa tai puhetta.
Sana "pekoraali" on tullut suomen kieleen ruotsista ("pekoral"), jossa sana tavataan ensi kerran 1790-luvulla. Substantiivi "pekoral" tarkoittaa kirjoitelmaa, jonka hupsuus ja mahtipontisuus synnyttää tahtomattaan naurettavan vaikutelman; adjektiivi "pekoral" tarkoittaa 'laumoille suunnattua' kirjallisuutta tms.
Alun perin sana on latinalaista perua: "pecoralis" tarkoittaa 'karjalle, laumalle sopivaa' (lat. gen. "pecoris").
Suomenkielisessä kirjallisuudessa sanan "pekoraali" tunnetuin esiintymä lienee Lewis Carrollin kirjaan "Liisan seikkailut peilimaailmassa" (1871) sisältyvässä runossa "Pekoraali" (), jonka suomensivat Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner vuonna 1974.
Karjalainen (sanomalehti)
Karjalainen on Joensuussa ilmestyvä, sitoutumaton 7-päiväinen sanomalehti. Lehden päätoimittaja on Pasi Koivumaa (1.7.2008 alkaen). Edellinen päätoimittaja filosofian tohtori Pekka Mervola siirtyi Keskisuomalaisen päätoimittajaksi. Lehden toimitus on Noljakassa. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.
Karjalaista julkaisee Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oyj. Konserniin kuuluvia lehtiä ovat Joensuussa ilmestyvä Karjalan Heili, Lieksan Lehti, Ylä-Karjala (Nurmes), Pogostan Sanomat (Ilomantsi), Outokummun Seutu, Pielisjokiseutu (Eno ja Kontiolahti) ja Parikkalan-Rautjärven Sanomat. Lehtiyhtiön suurin omistaja on Laakkosen suku. Koivumaa on samalla Pohjois-Karjalan Kirjapainon lehtitoimialan johtaja.
Karjalainen on perustettu vuonna 1874 nimellä Karjalatar. Lehti oli Kansallisen Kokoomuksen äänenkannattaja vuoteen 1994 asti. Karjalaisen levikkialue käsittää Pohjois-Karjalan maakunnan. Sen levikki on 44 728 kappaletta (vuonna 2011) ja lukijamäärä on 109 000 (2012).
Lehti on osakkaana Väli-Suomen Media Oy:ssä, joka julkaisee yhteisiä Sunnuntaisuomalainen-sivustoja yhdessä viiden muun lehden kanssa: Savon Sanomat, Keskisuomalainen, Etelä-Suomen Sanomat ja Pohjalainen Ilkka. Ilkan ja Pohjalaisen kanssa yhteistyö päättyi vuoden 2013 lopussa.Karjalainen on valinnut Pohjois-Karjalan vuoden urheilijan vuodesta 1952 lähtien. 
Vuosikymmenien mittaisia lehden järjestämiä kilpailuja ovat valinnat vuoden koiraksi ja koirankasvattajaksi sekä karjalaisen kalakilpailu eli kilpailu vuoden suurimmista kaloista. 
Karjalainen on valinnut vuodesta 2017 maakunnallisen kulttuuritekopalkinnon.