hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Daniel Medelplan
Daniel (Taneli) Medelplan (noin 1657 Turku – 18. elokuuta 1737 Pälkäne) oli kirjanpainaja, joka kaiversi Pälkäneen puuaapisen puulaatoille Isonvihan aikana vuonna 1719.
Medelplanin isä oli turkulainen Johan-niminen vaununtekijä. Vuonna 1678 hänet otettiin Turun akatemian kuvien kaivertajaksi, mutta hän myös valoi kirjasimia, sitoi kirjoja ja harrasti kuvanveistoa. Vuosina 1689-1693 hän toimi Viipurissa piispa Petrus Bångin pienen kirjapainon johtajana. Sieltä hän tuli isonvihan aikaan Pälkäneelle, Taurialan kylän Näppilän taloon. Syynä muuttoon oli paitsi sota, myös hänen saamansa tuomio sukurutsauksesta, kun hän oli solminut suhteen vaimonsa veljentyttären kanssa. Tästä saamansa tuomion hän kärsi vankeudessa Viipurin linnassa. Medelplanin ensimmäinen puoliso oli nimeltään Gertrud (k. 1693) ja toinen Kristina Grelsintytär (k. 1744).
Pälkäneen papiston ja Turun tuomiokapitulin kehotuksesta hän kaiversi puusta Johannes Gezelius vanhemman vuonna 1666 painattaman aapisen painolaatat "Yxi paras lasten tawara". Kirjaa painettiin satakunta kappaletta, mutta kaikki painetut kirjat kuten myös painolaatat ovat tuhoutuneet. Viimeinen tunnettu Turun akatemian hallussa ollut kappale tuhoutui Turun palossa 1827. Teoksen koko nimi oli "Lasten Paras Tawara, elli ABC-Kirja, joca on suuren tarpen tähden leicattu Puuhun ja Pälcänen seuracunnan Saarnamiesten toimituxen cautta, Prändetty Pälkänellä Daniel Medelplanilda Tauralassa 1719".
Medelplanin muistoa vaalitaan edelleen Pälkäneellä, jossa on hänen muistomerkkinsä rauniokirkon pihassa ja Kukkolan kylässä. Medelplanin aapinen oli tiettävästi ensimmäinen aapinen, jossa oli kukon kuva. Se lienee antanut aiheen myös Pälkäneen entiselle vaakunalle, joka poistui käytöstä kuntaliitoksessa vuoden 2007 alussa.
Paolo Gregoletto
Paolo Gregoletto (s. 14. syyskuuta 1985, Miami, Florida) on yhdysvaltalainen basisti, joka soittaa metalliyhtyeessä Trivium. Gregoletto aloitti uransa Grammy-ehdokkuuksiakin saaneessa Metal Militia -yhtyeessä, jossa hän bassonsoiton lisäksi myös lauloi. Triviumiin hän liittyi vuonna 2004.
Gregoletto laulaa Triviumin keikoilla huomattavan paljon yhtyeen taustalauluja, etenkin puhtaita lauluosuuksia, missä Corey Beaulieu hoitaa karjumisosuudet. Colin Richardson, tunnettu metalli-tuottaja on kuvaillut Gregolettoa parhaimmaksi basistiksi, kenen kanssa hän on tehnyt töitä.
Gregoletto on soittotekniikaltaan monipuolinen, sillä hän soittaa bassoa sekä plektralla että sormillaan. Hän vaihtelee soittotekniikkaansa kappaleen mukaan. "Sahaamissoitossa" rumpujen tuplabassopedaalien hakkausta sisältävissä kohdissa hän käyttää plektraa, mutta nopeisiin kohtiin hän soveltaa myös mm. Billy Sheehanin (Mr. Big) kolmen sormen soittotekniikkaa. Tällaisia kohtia ovat muun muassa mm. Iron Maidenin kappaleista tunnetuksi tulleet "ratsastuskompit" (yksi 8-osa- ja kaksi 16-osanuottia toistuvasti soitettuna).
Gregoletto käyttää myös lämmittelyharjoituksinaan kromaattisia juoksutuksia sekä plektralla että sormillaan soitettuna.
Hankoniemi
Hankoniemi () on niemimaa Manner-Suomen lounaiskolkassa, Suomenlahden rannikon länsipäässä. Niemen kärkiosasta noin 20 kilometriä kuuluu Hangon kaupunkiin, tyviosa puolestaan Raaseporiin.
Hankoniemen lounaiskärjessä Tulliniemessä on Suomen mantereen eteläisin kohta. Hankoniemeä pidetään myös Suomenlahden, Saaristomeren ja Pohjois-Itämeren rajakohtana.
Hankoniemi on osa ensimmäistä Salpausselkää, ja sen maaperä on karu yhdistelmä kalliota, moreenia ja hiekkakankaita. Niemen rannoilla on hiekkadyynejä.
Kasvi- ja eläinlajistoltaan niemi on Suomessa poikkeuksellisen monimuotoinen; Suomen uhanalaisista lajeista tavataan Hankoniemellä 15 prosenttia. Monimuotoisuuteen vaikuttavat leuto ilmasto, maaperän kalkkipitoisuus ja laivojen painolastin mukana tulleet erikoiset kasvilajit. Hankoniemelle saapuvat kevään ensimmäiset muuttolinnut, ja niemellä havaitaan vuosittain noin 270 lintulajia.
Niemen kaakkoiskulmassa on Helsingin yliopiston Tvärminnen eläintieteellinen asema. Niemen läntisimmässä kärjessä sijaitsee Uddskatanin luonnonsuojelualue.
Hankoniemeä on käytetty satamana ainakin 1200-luvulta alkaen.
Hankoniemen sijainti on tärkeä Suomenlahden sotilaallisen hallinnan takia. Ensimmäisiä linnoituksia niemelle rakensivat ruotsalaiset vuonna 1656. Linnoitustahti kiihtyi vuosina 1790–1807, kun Venäjän uhka koettiin voimakkaammaksi. Suomen sodassa 1808–1809 Hankoniemen varuskunnan sotilaat komennettiin Viaporin suojaksi, ja venäläiset miehittivät linnoituksen ilman taisteluita.
Krimin sodassa venäläiset puolustajat räjäyttivät perääntyessään linnoituksen itse. 1900-luvun alussa Hankoniemen linnoitusta taas kohennettiin Pietarin suojaksi.
Hankoniemen sijainti ja muoto pitkänä Itämereen työntyvänä sormena mahdollisti talvimerenkulun vielä, kun maan muut satamat olivat jäiden vuoksi suljettuina. Tämän vuoksi niemelle rakennettiin vuosina 1871–1873 suuri satama ja sinne pääradasta Hyvinkäällä erkaneva rautatie. Vuonna 1874 niemen kärkeen, sataman ympärille perustettiin Hangon kaupunki.
Talvisodassa Hankoa pommitettiin raskaasti. Sodan päättäneessä Moskovan rauhansopimuksessa 1940 Hankoniemi oli luovutettava 30 vuodeksi Neuvostoliitolle, joka linnoitti alueen. Jatkosodassa alueella taisteltiin verisesti. Viimeiset neuvostojoukot vetäytyivät Hankoniemeltä 2. joulukuuta 1941. Virallisesti Neuvostoliitto luopui ennenaikaisesti vuokraoikeudestaan Hangon vuokra-alueeseen jatkosodan lopettaneessa Moskovan välirauhassa 1944.
Hangon kaupunkiin kuului 1970-luvulle saakka vain varsinainen kaupunkialue satamineen ja lähisaarineen. Muu osa niemeä oli jaettuna Bromarvin, Tenholan ja Tammisaaren maalaiskunnan kesken. Vuoden 1977 alussa Bromarv liitettiin pääosin Tenholaan, mutta lähimpänä Hankoa sijainnut osa samoin kuin Tenholaan kuulunut Lappohja ja Tammisaaren maalaiskunnan Tvärminne Hankoon. Samalla muu Tammisaaren maalaiskunta liitettiin Tammisaareen, johon vuonna 1993 liitettiin myös Tenhola. Vuoden 2009 alusta lähtien Tammisaari on ollut osa Raaseporin kaupunkia.
Gustaf August Wasastjerna
Gustaf August Wasastjerna (vuoteen 1847 Falander; 12. elokuuta 1823 Seinäjoki – 11. kesäkuuta 1905 Peräseinäjoki) oli suomalainen tehtailija ja liikemies. August Wasastjerna oli aikoinaan yksi Suomen varakkaimmista miehistä, mutta hän teki konkurssin vuonna 1869.
August Wasastjernan vanhemmat olivat ruukinpatruuna Gustaf Adolf Wasastjerna ja taloudenhoitaja Catharina Charlotta Jernberg. Koska hänen vanhempansa eivät alkuaan olleet naimisissa, hän ei saanut käyttää Wasastjernan aatelissuvun nimeä, vaan ainoastaan suvun alkuperäistä porvarillista nimeä "Falander". Vanhemmat menivät naimisiin vuonna 1845 ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai sukunsa aatelisnimen.
Wasastjerna peri isältään Östermyran eli Seinäjoen ruukin. Hän osti Tampereelta masuunin ja aloitti konepajatoiminnan vuonna 1857. Tuotteet olivat koneita, koneen osia ja valutuotteita. Hän aloitti myös ensimmäisenä Suomessa höyrylaivojen valmistuksen. Siipiratasalus Ahti valmistui vielä samana vuonna. Vuonna 1861 Wasastjerna yhdisti konepajansa viereisellä tontilla sijaitsevan pellavatehtaan kanssa. Näin syntyi Tammerfors Linne- & Jern-Manufaktur Aktie-Bolag, sittemmin Tampella. Wasastjerna joutui konkurssiin vuonna 1869.
Wasastjerna oli sukunsa edustajana aatelissäädyssä vuoden 1863 valtiopäivillä.
Wasastjerna meni vuonna 1848 naimisiin Hedvig Mathilda Donnerin (1825–1897) kanssa. He saivat yhteensä kymmenen lasta.
Koovee (jalkapallo)
Koovee pelasi kaudella 2007 historiansa ensimmäisen kauden miesten Kakkosessa. Kausi toi lopputulokseksi lohkon neljännen sijan. Kaudeksi 2008 seuran paikka Kakkosessa siirtyi kuitenkin Ilvekselle. Koovee on edelleen Palloliiton jäsenseura, vaikka jalkapallotoimintaa ei ole ollut vuoden 2007 jälkeen.
Viuhkamadot
Viuhkamadot ("Sabellidae") ovat meressä eläviä selkärangattomia. 
Ne rakentavat suojaputkia hiekasta, simpukankuoren kappaleista ja muusta merenpohjassa ajelehtivasta aineksesta. Putken päässä on viuhkamaisia ulokkeita, joilla ne siivilöivät ravinnokseen planktonia. Vaaran uhatessa viuhkamato vetäytyy putkensa sisään. Toinen monisukasmatojen heimo putkimadot "Serpulidae" rakentaa oman kuorensa kalkista piikkinahkaisten ja kivikorallien tapaan.
Viuhkamadot ovat yleisiä merialueilla, joissa vedenkorkeus vaihtelee vuoroveden mukaan, sillä ne tarvitsevat kohtalaisia virtauksia tuomaan planktonia ulottuvilleen.
Monia viuhkamatoja kasvatetaan akvaariossa. Niiden ruokkiminen sopivilla planktoneilla on vaikeaa, ja monet yksilöt kuolevat 6-12 kuukaudessa.
Joitakin sukuja:
Akvaariossa kasvaa myös kalkkikuorisia Serpulidae-heimon matoja:
Luettelo Joe Satrianin kappaleista
Tämä on luettelo kitaristi Joe Satrianin kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Maitikat
Maitikat ("Melampyrum") ovat pieni kasvisuku, joka kattaa 10–35 pohjoisella pallonpuoliskolla esiintyvää ruohovartista kasvilajia. Maitikat ovat puoliloisia; ne tuottavat itse vain osan tarvitsemistaan ravintoaineista ja hankkivat loput imemällä ympäröivistä kasveista.
Suomessa tavattavia maitikoita ovat
Kangas- ja metsämaitikka ovat koko maassa yleisiä metsäkasveja, muita lajeja esiintyy paikoittain maan etelä- ja lounaisosissa.
Nova (täsmennyssivu)
Nova () voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Putkimadot
Putkimadot ("Serpulidae") ovat meressä eläviä selkärangattomia. Ne rakentavat itselleen putken muotoisen kalkkikuoren. Putken päässä on viuhkamaisia ulokkeita, joilla ne siivilöivät ravinnokseen planktonia. Vaaran uhatessa putkimato vetäytyy putkensa sisään. Viuhkamatojen ("Sabellidae") rakenne on samantapainen, mutta niiden putki on pehmeämpi.
Putkimadot ovat yleisiä merialueilla, joissa vedenkorkeus vaihtelee vuoroveden mukaan, sillä ne tarvitsevat kohtalaisia virtauksia tuomaan planktonia ulottuvilleen. Eräät putkimatolajit elävät koralliriutoilla symbioosissa tietyn kivikorallilajin kanssa.
Monia putkimatoja kasvatetaan akvaariossa. Niiden ruokkiminen sopivilla planktoneilla on vaikeaa, ja monet yksilöt kuolevat 6–12 kuukaudessa.
Heimoon kuuluu 80 sukua. Tässä joitakin niistä :
Efektiivinen annos
Efektiivinen annos on suure, joka kuvaa ionisoivan säteilyn aiheuttamaa terveydellistä kokonaishaittaa. Sen laskemisessa käytettävät suureet ovat kudoksen saama säteilyn ekvivalenttiannos ja kullekin kudokselle määrätty painokerroin, joka kuvaa kyseisen kudoksen säteilyherkkyyttä.
Yksilön saama efektiivinen annos lasketaan kaavalla:
E = ∑ H W
H = ekvivalenttiannos
W = eri kudosten painokerroin:
Efektiivisen annoksen yksikkö on sievert (Sv).
Kollektiivinen efektiivinen annos on efektiivinen kokonaissäteilyannos, joka aiheutuu jollekin tietylle ihmisryhmälle. Sen yksikkö on mansievert (manSv).
Kardisin rauha
Kardisin rauha solmittiin 21. kesäkuuta 1661 Ruotsin ja Venäjän välillä Virossa. Se oli muodollinen jatko huhtikuussa 1658 voimaan tulleelle aselevolle ja Vallisaaressa 20. joulukuuta 1658 solmitulle välirauhalle, joilla lopetettiin Venäjän ja Ruotsin välinen osuus (1656–1658) Pohjan sodasta.
Rauha solmittiin "status quo ante bellum" periaatteella, eli palattiin sotaa edeltäneeseen tilanteeseen ilman muutoksia. Venäjä oli edelleen sidottu sotaan Puola-Liettuaa vastaan, eikä tsaari halunnut uutta sotaa Ruotsin kanssa, joten se luovutti valloittamansa alueet Liivinmaalla takaisin Ruotsille ja suostui tuhoamaan sodan aikana rakentamansa Itämeren laivastonsa.
Kardisin rauha oli voimassa vuoteen 1700 asti, jolloin alkoi suuri Pohjan sota.
Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne
Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne () on ranskalainen euroskeptinen maaseudun puolue. Puolue ei sijoita itseään perinteiselle vasemmisto-oikeisto-akselille, vaan pyrkii ajamaan kaikkien maaseudun ihmisten asioita. Puolueen perustaja ja johtaja on Jean Saint-Josse.
Puolueen perusti Jean Saint-Josse vuonna 1989. Puolue pyrki Euroopan parlamenttiin vuosina 1989 ja 1994 ilman menestystä. Vuoden 1999 äänestyksessä se onnistui saamaan kuusi paikkaa Jean Saint-Jossen johdolla. Seuraavissa vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa puolue menetti kaikki paikkansa, kun se ei saanut kerättyä vaadittavaa 3 % minimikannatusta. Puolue ajautui talousvaikeuksiin ja se menetti samana vuonna myös maan paikallisten valtuustojen edustajanpaikat. Vaikeuksien vuoksi suuri osa puolueen jäsenistä siirtyi UMP- tai MPF-puolueisiin.
Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne -puolue ei kuitenkaan hajonnut lopullisesti vastoinkäymisistä huolimatta ja se asetti vuoden 2007 presidentinvaaleihin ehdokkaakseen pohjoisranskalaisen Frédéric Nihousin. Frédéric Nihous sai presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella runsaan prosentin äänistä eikä näin päässyt toiselle kierroksella.
Frédéric Nihous
Frédéric Nihous (s. 15. elokuuta 1967) on Pohjois-Ranskassa syntynyt Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne -puolueen poliitikko ja vuoden 2007 presidentinvaaliehdokas. Nihous on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Nihous osallistui Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne -puolueen ehdokkaana vuoden 2007 presidentinvaaleihin, muttei saanut tarvittavaa kannatusta jatkaakseen toiselle kierrokselle. Nihous sai ensimmäisellä kierroksella äänistä 1,15 % (420 645 ääntä).
Gil Scott-Heron
Gilbert "Gil" Scott-Heron (1. huhtikuuta 1949 Chicago, Illinois – 27. toukokuuta 2011 New York, New York) oli yhdysvaltalainen runoilija-muusikko, joka tunnetaan parhaiten 1960- ja 1970-luvun vaihteen spoken word -esiintymisistään. Hänen parhaiten tunnettu runonsa ja kappaleensa on ”The Revolution Will Not Be Televised”. Hänen 1970-luvun tuotantonsa sanotaan näyttäneen suuntaa nykyiselle rap-musiikille.
Scott-Heron kuoli toukokuussa 2011. Hän kärsi päihderiippuvuudesta ja eli kuluttavaa elämää. Hänen kerrotaan joutuneen sairaalaan Euroopan-matkan jälkeen. Kolme vuotta ennen kuolemaansa hän kertoi myös olevansa hiv-positiivinen. Siitä huolimatta Scott-Heron teki paluun ja esiintyi lähes kuolemaansa saakka. Hän teki vuonna 2010 lähes sata keikkaa.
Gil Scott-Heron syntyi Chicagossa. Hänen äitinsä Bobbie Scott-Heron lauloi New York Oratorio Societyssa. Hänen jamaikalainen isänsä oli jalkapalloilija Gil Heron, lempinimeltään "The Black Arrow" ("musta nuoli"). 1950-luvulla Gil Heron oli ensimmäinen musta pelaaja Glasgow’n Celticissä. Scott-Heronin vanhemmat erosivat hänen ollessaan kaksivuotias.
International Electrotechnical Commission
International Electrotechnical Commission (IEC) on kansainvälinen sähköalan standardointiorganisaatio.
Tunnetuimmat IEC-standardit liittyvät sähkölaitteiden liitäntöihin, esimerkiksi PC:n virtajohto on määritelty IEC:n standardissa.
IEC:n jäseninä ovat kansalliset järjestöt. Standardin hyväksyminen vaatii sitä, että kolme neljännestä kansallisista järjestöistä kannattaa sitä.
IEC:n tietotekniikka-alan standardit tehdään yhteistyössä ISO-standardointiorganisaation kanssa työryhmässä nimeltä JTC1 (Joint Technical Committee). Suomenkielisessä Wikipediassa luettelo merkittävimmistä JTC1-standardeista on ISO-standardointiorganisaation sivulla.
ID3
ID3 on menetelmä, jolla liitetään erilaisiin musiikkitiedostoihin metatietoa, kuten esittäjä, kappaleen nimi, albumin nimi, musiikkilaji ym. ID3-standardista on olemassa kaksi epäyhteensopivaa versiota: ID3v1 ja ID3v2.
ID3:n alkuperäinen kehittäjä oli Eric Kemp alias "NamkraD", joka 1996 kehitti ID3v1:ta tukevan Studio3-soitto-ohjelman. MP3-tiedoston loppuun lisättiin 128 tavua dataa, josta varattiin 30 tavua esittäjälle, nimelle, kommentille ja albumin nimelle sekä 4 tavua julkistusvuodelle ja tavu musiikkityylille ennalta määritellystä listasta. Kyseessä ei ollut minkään virallisen tahon standardi, mutta ID3-tägien tuki levisi nopeasti musiikkisoittimiin.
ID3v1:ssa oli merkittäviä puutteita, kuten nimien pituuden rajoitukset ja se, ettei se tukenut muita kuin latin1-merkistön merkkejä. ID3v2 suunniteltiin näiden puutteiden vuoksi 1998. Vaikka sillä on sama nimi, tekniikat eroavat merkittävästi toisistaan. ID3v2-tägi sijaitsee yleensä tiedoston alussa, kenttiä on useampia, tiedostoon voi lisätä esimerkiksi linkin artistin kotisivulle, ja sovellus voi määritellä omia kenttiä. Standardista on julkaistu kolme versiota, ID3v2.2, ID3v2.3 ja ID3v2.4 1.11.2000.
Wattieza
Wattieza on sukupuuttoon kuollut suku esihistoriallisia saniaismaisia puita. Sukuun on sijoitettu maailman vanhimmat, ulkonäöltään jonkin verran nykyisiä palmuja muistuttaneet puut. "Wattieza"-puita oli devonikaudella noin 380 miljoonaa vuotta sitten. Puut olivat täysikasvuisina korkeintaan kymmenmetrisiä. "Wattieza"-puiden aikakaudella maalla ei vielä ollut juurikaan muita eläimiä kuin nivelkaisia, hämähäkkejä, hyönteisiä ja äyriäisiä. Nämä puut ovat kasvaneet maan päällä jo 140 miljoonaa vuotta ennen dinosauruksia.
Kivettyneiden fossiilien perusteella on arveltu maapallon ensimmäisten metsien muodostuneen vajaan kymmenen metrin korkuisista "Wattieza"-puista. Aiemmin vanhimmat tunnetut puut oli sijoitettu "Archaeopteris"-sukuun. "Wattieza"-puiden ensimmäiset fossiilit löydettiin jo 1800-luvun lopulla Gilboan fossiilimetsästä, mutta vasta 2000-luvun alussa parempien fossiililöydöksien perusteella on voitu arvioida miltä maailman vanhimmat puut näyttivät.
"Wattieza"-puissa ei ollut varsinaisia lehtiä eivätkä ne muodostaneet harottavia oksia. Niiden latvaan kasvoi viuhkamaisia vuosikasvaimia, jotka putosivat uusien tieltä pois, joten pääosin puu oli paljasta runkoa nykyisten palmupuiden tapaan.
"Wattieza"-metsillä oli suuri merkitys ilmakehän hiilidioksin sitomisessa ja osaltaan ne siten edistivät merkittävästi ilmastonmuutosta. Ne auttoivat hiilidioksidipitoisuuksia vähenemään ja lämpötilaa laskemaan lähemmäs nykypäivän tasoa. Ilmastonmuutoksen myötä kehittyi miljoonia vuosia myöhemmin isolehtisiä puita ja kasveja, jotka saivat "Wattieza"-puut lopulta kuolemaan sukupuuttoon. "Wattieza"-puista maahan pudonneet alkeelliset lehvästöt ja lahonneet osat tarjosivat myös ensimmäisille maalla vaeltaville eliölle ravintoa ja synnyttivät siten uudenlaisen ravintoketjun.
"Wattieza"-suvun puut lisääntyivät itiöiden avulla. Niillä oli verrattain pieni juuristo ja rungon sisusta oli nykypuista poikkeavasti luultavimmin pehmeä.
Devonikaudella ilmaantui myös "Wattieza"-puiden rinnalle niistä poikkeavia pysyvän oksiston ja laajan juuriston omaavia puita ("Archaeopteris"-suku).
Kultainen pilli
Kultainen pilli on Suomen jääkiekkoilijat ry:n vuosittain myöntämä palkinto. Se annetaan SM-liigatuomarille, jonka pelaajat ovat äänestäneet vuoden parhaaksi. Äänestys tapahtuu samalla tavalla kuin Kultaisen kypärän äänestys eli jokainen liigapelaaja antaa pisteet kolmelle parhaaksi näkemälleen tuomarille: ensimmäiselle viisi, toiselle kolme ja kolmannelle yhden pisteen.
Jari Levonen on voittanut palkinnon ennätykselliset 15 kertaa.
Fritz Pregl
Fritz (Friderick) Pregl (3. syyskuuta 1869 Ljubljana – 13. joulukuuta 1930 Graz) oli slovenialainen kemisti, joka eli ja teki työnsä Itävallassa. Pregl sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1923 antamastaan tärkeästä panoksesta orgaanisten yhdisteiden kvantitatiiviselle mikroanalyysille.
Silkkiterrieri
Silkkiterrieri () on australialainen koirarotu, joka on luokiteltu FCI:n roturyhmään 3.
Silkkiterrieri on pienikokoinen terrieri: sen säkäkorkeuden tulisi rotumääritelmän mukaan olla 23–26 cm, nartuilla se voi olla hieman vähemmän. Silkkiterrieri painaa normaalisti noin 4–5 kiloa. Sen pää on pidempi kuin yorkshirenterrierin, mutta lyhyempi kuin australianterrierin. Turkin tulisi olla hienolaatuista, silkkistä ja pitkää, mutta ei yltää kuitenkaan maahan asti. Turkin väreinä kaikki sinisen ja punaruskean sävyt ovat hyväksyttäviä, kunhan väri on syvä.
Silkkiterrierin liike on tehokasta ja liikeradat ovat suorat. Takajaloissa on voimakas työntö.
Silkkiterrieri on seurallinen koira. Se haluaa olla siellä missä perhekin on. Se seurailee kotona isäntäväen tekemisiä ja kulkee perässä huoneesta toiseen.
Silkkiterrieri haluaa miellyttää. Sillä ei ole varsinaista työkoirahistoriaa paitsi niiden rotujen kautta, joista se on kehitetty. Terrierimäistä rodussa on kuitenkin sen aktiivisuus, iloisuus ja reippaus, jotka yhdistettynä sen miellyttämishaluun, kauniiseen ulkonäköön ja kätevään pieneen kokoon takaavat suosion säilymisen.
Vaikka silkkiterrieri rotuna onkin kehittynyt Australiassa, sen juuret ovat syvällä Britanniassa, mistä sen esi-isät kulkeutuivat siirtolaisten matkassa Australiaan. Rodun syntyyn ovat eniten vaikuttaneet hieman aiemmin samassa maanosassa brittiläisistä terriereistä kehittynyt australianterrieri sekä yorkshirenterrieri, siinä muodossa kuin ne 1800-luvulla olivat.
Vuonna 1901 Sydney Royal Show’ssa esitettiin ensi kertaa kaksi silkkiterrieriä nimellä ”Terrier, Soft and Silky”. Ensimmäinen rotumääritelmä silkkiterrierille laadittiin Australiassa vuonna 1906. Vuosisadan alkupuolella oli kuitenkin vielä pitkään tapana rekisteröidä silkkiturkkiset pennut silkkiterriereiksi ja saman pentueen karkeampiturkkiset pennut australianterriereiksi.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen silkkiterrierejä alettiin viedä myös ulkomaille. 1940-luvulla silkkejä hankittiin Yhdysvaltoihin enenevässä määrin, ja vuonna 1955 perustettiin amerikkalainen Sydney Silky Terrier Club. Kuitenkin vasta vuonna 1959 American Kennel Club hyväksyi silkit omaksi rodukseen. Samana vuonna silkkiterrieri hyväksyttiin myös FCI:ssä.
Vaikka silkkiterrierejä on ollut Euroopassa silloin tällöin koko rodun olemassaolon ajan, varsinainen kasvatustyö alkoi 1960-luvulla. Pohjoismaista silkkiterriereihin ehti ihastua ensin Ruotsi, kun niitä saapui sinne kaksi vuonna 1965.
Suomeen silkkiterrierit tulivat Ruotsista vuonna 1972, kun Iris ja Curt Gerlin hankkivat Ruotsista Västerbackens-kennelistä uroksen ja kaksi narttua. Ensimmäiset suomalaiset silkkiterrierinpennut syntyivätkin vuonna 1973 heidän kennelissään. Vähitellen muita kasvattajia alkoi tulla mukaan ja tällä hetkellä rodulla on Suomessa jo runsaasti vankkumattomia kasvattajia ja ihailijoita. Silkkiterrierikerho perustettiin aluksi Suomen kääpiökoirayhdistyksen alajaostona vuonna 1988 ja toimi tässä muodossaan vuoteen 1994, jolloin yhdistys rekisteröityi ja liittyi Suomen Terrierijärjestöön. 1990-luvulla silkkiterrierien suosio on lähtenyt Suomessa voimakkaaseen nousuun.
Frans Koskinen
Frans Herman Koskinen (aik. Tähti, 8. maaliskuuta 1869 Maaria – 26. huhtikuuta 1918 Hollola) oli päätoimittaja ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Koskinen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1910. Hänet valittiin kansanedustajaksi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä.
Renki Karl Gustav Tähden ja Vilhelmina Heikintyttären poika Frans työskenteli tehdastyöläisenä, renkinä ja muurarina Maariassa ja Ruskossa sekä osuuskaupan hoitaja Loimaalla 1904–1907 kunnes aate ja sanomalehtityö tulivat ammatiksi. Koskinen oli porilaisen Sosialidemokraatin palveluksessa 1908–1918, josta ajasta pää- ja vastaava toimittajana 1908–1912 ja 1917–1918. Koskinen tuomittiin kirjoitustensa vuoksi vankilaan majesteettirikoksesta.
Koskinen vangittiin poliittisista syistä suomen sisällissodan yhteydessä vuonna 1918 ja hän kuoli vankileirillä Hollolassa.
Koskinen oli naimisissa Alma Johanna Liljan kanssa.
Innovaatiojournalismin Seura
Innovaatiojournalismin Seura on keväällä 2007 Helsingissä perustettu yhdistys, jonka jäseninä on innovaatiokysymyksistä kiinnostuneita journalisteja ja muita toimijoita. Yhdistys pyrkii muun muassa kehittämään innovaatiojournalismin käsitettä ja järjestämään siihen liittyvää koulutusta ja julkaisutoimintaa.
Yhdistys jakaa vuosittain innovaatiojournalismin palkinnon "Innovaatiokiteen" parhaasta edellisenä vuonna Suomessa julkaistusta lehtiartikkelista, radio- tai tv-ohjelmasta tai muusta journalistisesta tuotteesta.
Vuosittaisilla Mediapäivillä jaettiin huhtikuussa 2007 Innovaatiojournalismin Seuran ensimmäinen innovaatiojournalismipalkinto Innovaatiokide 2007. Palkinnon sai Aamulehden toimittaja Sami Suojanen 15.10.2006 julkaistusta jutusta "Puhdasta valoa", joka esitteli Tampereen seudulla toimivia laserteknologian yrityksiä. Voittajan valitsi yhdistyksen pyynnöstä tulevaisuudentutkija Mika Mannermaa. Palkintoon kuului lisäksi 2 500 euron šekki.
Toisen Innovaatiokide -palkinnon voitti Maaseudun Tulevaisuuden toimittaja Tarja Halla 16.3.2007 julkaistusta jutusta "Huomisen lihaa kasvatetaan laboratorioissa". Voittajan valitsi Osmo Soininvaara. Palkintoon kuului 3 000 euron šekki. Palkinto jaettiin huhtikuussa 2008 Mediapäivillä Helsingissä.
Yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja on Talouselämä-lehden toimittaja Jyrki Alkio.
GMV
GMV on espanjalainen ilmailu-, avaruustekniikka ja informaatiotekniikkayhtiö.
Tohtori Juan José Martínez García, joka oli lentotekniikan professori Escuela Técnica Superior de Ingenieros Aeronáuticos yliopistossa Madridissa, perusti vuonna 1980 yhtiön nimeltään Mecánica del Vuelo (suomeksi: Lentomekaniikka). Se oli GMV:n alku, varsinainen GMV perustettiin vuonna 1984.
GMV:n asiakkaiksi tulivat avaruus- ja puolustusvälineteollisuus. Se teki mm. avaruusalusten mission suunnittelua, simuloi lennon dynamiikkaa, teki satelliittinavigaatiotutkimusta. Yhtiö on saavuttanut kansainvälisesti merkittävän aseman näillä alueilla. Yhtiössä toimi 1980-luvun lopussa noin 100 työntekijää.
1990-luvun alussa yhtiö alkoi kiinnostua teknologiansiirrosta ja pyrki sen avulla lähestymään muita teollisuuden aloja. Se löysi liiketoimintamahdollisuuksia Espanjassa mm. Internetin palomuureista ja SMS-Intrenetistä (?) ja kuljetusliikkeiden laivastonhallinnasta. 1990-luvulla se pääsi paremmin sisälle aseteollisuuteen C3- ja paikannusasioiden puitteissa. Yhtiössä toimi 1990-luvun lopussa 300 henkilöä ja sen liikevaihto oli 20 miljoonaa euroa.
Vuonna 2000 GMV:n johdolla 7 espanjalaista yhtiötä liittyi eurooppalaisen paikannussatelliittihankkeen toteutukseen. Ne muodostivat työyhteenliittymän nimeltä Galileo Sistemas y Servicios S.L. (GSS). Siitä tuli Galileo Industries-yhtiön eräs omistaja. 
Perustaja Garcia kuoli vuonna 2001. Yhtiön pääjohtajaksi nousi tohtori Mónica Martínez Walter ja Luis Mayosta tuli toimitusjohtaja.
Vuonna 2004 yhtiö perusti tytäryhtiön Yhdysvaltoihin.
Toukokuussa 2005 GMV osti 58% portugalilaisesta Skysoft-yhtiöstä, joka on toiminnaltaan GMV:n kaltainen.
Nykyisin yhtiössä toimii noin 700 ihmistä.
Samuel P. Huntington
Samuel Phillips Huntington (18. huhtikuuta 1927 – 24. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkija. Hän toimi Yhdysvaltain presidenttien Lyndon B. Johnsonin ja Jimmy Carterin poliittisena neuvonantajana. Hänen tunnettuihin teoksiinsa kuuluu "Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys" (1996).
Huntington opiskeli ensin Yalen yliopistossa, josta hän valmistui 18-vuotiaana. Tohtorintutkinnon hän suoritti Harvardin yliopistossa, jossa hän ryhtyi opettamaan 23-vuotiaana. Hän työskenteli myös Columbian yliopistossa vuosina 1959–1962.
Huntington tuli tunnetuksi vuonna 1968 julkaisemastaan kirjasta "Political Order in Changing Societies".
Huntington esittää teoksessaan "Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys", että kylmän sodan jälkeen maailma on siirtynyt kaksinapaisuudesta eli kahden supervallan, Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen, vastakkainasettelusta kuuden tai seitsemän merkittävän kulttuurin kamppailuun, joiden taustalla vaikuttaa vahvemmin politiikan sijasta kulttuuri ja uskonto. Termistä "clash of civilization" käytetään suomeksi usein muodon ”kulttuurien kamppailu” ohella muotoa ”sivilisaatioiden yhteentörmäys”.
Todisteena käsitykselleen Huntington piti sitä, että useimmat nykyajan pahimmat kriisipesäkkeistä kuten Bosnia, Kosovo, Palestiina sekä Intian ja Pakistanin raja ovat sijainneet eri kulttuuripiirien rajoilla ja kiistojen osapuolet kuuluvat eri kulttuuripiireihin. Lisäksi hän toteaa, että useimmissa tapauksissa toisena osapuolena on jokin islamilaiseen kulttuuriin kuuluva kansa. Ajatuksiaan hän esitteli perustamassaan "Foreign policy" -julkaisussa. "Kulttuurien kamppailu" -teoksellaan Huntington otti kantaa Francis Fukuyaman vuonna 1992 ilmestyneeseen kirjaan "Historian loppu ja viimeinen ihminen".
Huntingtonin mukaan maailma jakautuu selvästi kahdeksaan tai yhdeksään suureen kulttuuripiiriin, jotka ovat länsimainen, latinalaisamerikkalainen, ortodoksinen, islamilainen, intialainen, kiinalainen, japanilainen ja afrikkalainen kulttuuri, mahdollisesti lisäksi buddhalainen kulttuuri.
Huntingtonin jaottelu poikkeaa jonkin verran esimerkiksi Arnold J. Toynbeen aikaisemmin esittämästä, jossa latinalaisamerikkalaista kulttuuria ei pidetty länsimaisesta erillisenä. Useimpia näistä kulttuureista Huntington kuitenkin käsittelee kirjassaan vain lyhyesti, ja eniten huomiota osakseen ovat saaneet länsimaisen ja islamilaisen kulttuurin väliset suhteet.
Huntingtonin mukaan muslimit kokevat, että lännen valta on uhka heidän yhteiskunnilleen ja vakaumukselleen. Länsimainen kulttuuri on heidän näkemyksensä mukaan materialistinen, korruptoitunut, rappeutunut ja moraaliton. Länsimainen elämäntapa saa helposti valtoihin, ja siksi sen voimakas vastustaminen on tärkeää. Siksi muslimien ajattelun taustalla on usein se, että länsimaissa ei ole minkäänlaista uskontoa, ei siis kristinuskon vastustaminen. He näkevät suurempana uhkana maallistumisen, uskonnottomuuden ja niistä seuraavan moraalittomuuden. Lännen vastustaja oli kylmän sodan aikana ”jumalaton kommunismi”. Huntingtonin mukaan muslimien näkökulmasta heidän vastustajansa olisi ”jumalaton länsi”.
Adam Hall
Adam Hall (s. 14. elokuuta 1980 Kalamazoo, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa kaudella 2015–2016 HC Ambrì-Piottassa.
Viimeiset juniorikautensa Hall pelasi NCAA-yliopistourheilujärjestön alaisessa CCHA-liigassa Michigan State Universityn joukkueessa. Hän pelasi Michiganissa kaudet 1998–2002. Kausi 1999–2000 oli pisteiden valossa Hallin paras kausi Michiganissa. Hän teki 39 pistettä 40 ottelussa ja hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan kakkostähdistökentälliseen. Hänet varattiin NHL:ään kesällä 1999, kun Nashville Predators valitsi hyökkääjän varaustilaisuudessa.
Hall pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä kaudella 2001–2002, kun Nashville otti hänet mukaan joukkueeseen yliopistokauden päätyttyä. Kaudella 2002–2003 Hall oli Nashvillen yllättäjä, sillä hän murtautui suoraan joukkueen kokoonpanoon pelattuaan vain yhden ottelun AHL:n Milwaukee Admiralsissa. Hall pelasi myös yhteydessä käydyssä nuorten tähtien ottelussa. Kaudella 2002–2003 Hall oli yksi Nashvillen kantavia voimia, kun joukkue eteni ensimmäistä kertaa historiansa aikana pudotuspeleihin. Hall teki Nashvillen ensimmäisen maalin pudotuspeleissä vain 16 sekunnin pelin jälkeen Detroit Red Wingsiä vastaan.
Hall palasi työsulun jälkeen Nashvilleen ja teki ennätyspisteensä kaudella 2005–2006 (14+15). Kauden jälkeen hänet kaupattiin kuitenkin New York Rangersiin vaihdossa Dominic Mooreen. Rangersissa kausi 2006–2007 meni hyökkäyksellisesti heikosti ja hänet kaupattiin kesken kauden Minnesota Wildiin, joka sai vastineeksi hyökkääjä Pascal Dupuis'n.
Minnesota ei tehnyt Hallille uutta sopimustarjousta kauden päätyttyä, minkä seurauksena Hallista tuli vapaa pelaaja. Hän pelasi itselleen paikan Pittsburgh Penguinsista kaudeksi 2007–2008 harjoitusleirin kautta. Kesällä 2008 Hall teki kolmen vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Maaliskuussa 2013 hän siirtyi Carolina Hurricanesiin. 2. huhtikuuta 2013 Hall kaupattiin takaisin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Marc-André Bergeroniin, mutta seuraavana päivänä Philadelphia Flyers poimi hänet riveihinsä waivers-listalta.
Elokuussa 2014 Hall teki yksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan HC Ambrì-Piottan kanssa.
Hall pelasi nuorissa kaksi MM-turnausta. Hän edusti Yhdysvaltoja vuonna 1999 ja 2000.
Miesten maajoukkuetta Hall edusti ensimmäistä kertaa arvoturnauksessa vuonna 2003. Tämän jälkeen hänet on valittu myös neljään seuraavaan maailmanmestaruuskilpailuun. Vuonna 2004 Hall oli mukana voittamassa MM-pronssia.
Hjalmar Munsterhjelm
Magnus Hjalmar Munsterhjelm (19. lokakuuta 1840 Tuulos – 2. huhtikuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Han oli 1800-luvun loppupuolen romanttista taidesuuntausta edustanut suomalainen maisemamaalari. Hänellä on arvostettu asema Suomen taidehistoriassa, vaikka hän aikanaan oli tuotannossaan epätasainen.
Hämeestä kotoisin oleva Hjalmar Munsterhjelm syntyi Tuuloksen Toivoniemen kartanossa 19.10.1840. Vanhemmat, aliratsumestari Gustaf Riggert Munsterhjelm ja Mathilda Charlotta Eleonora von Essen toivoivat pojasta taidemaalaria, mutta Hjalmar itse haaveili merikapteenin ammatista. Hän kävikin Turun merikoulua ja osallistui kahdelle Espanjan-purjehdukselle vuosina 1858 ja 1859. Vuonna 1860 isä Gustaf kuitenkin vei pojan Düsseldorfiin, missä tämä pääsi Werner Holmbergin yksityisoppilaaksi. Kun Hjalmar Munsterhjelm kesällä 1865 valmistui Düsseldorfin taideakatemiasta, hän oli ensimmäinen koko kurssin läpikäynyt suomalaistaiteilija. Kotimaassaan Munsterhjelm olikin yksi harvoista perusteellisen ammatillisen koulutuksen saaneista taidemaalareista ja sen ansiosta teknisesti erittäin taitava. Pitkäaikainen opiskelu kertoi myös Munsterhjelmin epävarmuudesta taiteilijana: hän oppi käyttämään erilaisia vaikutteita ja esikuvia varsin vapaasti tavoitteidensa ja yleisön odotusten mukaisesti.
Dûsseldorfin koulun jälkeen Munsterhjelm opiskeli vielä Karlsruhessa Staatliche Akademie der bildenden Künstessä (1865–1866) ja Hans Guden yksityisoppilaana (1867–1870). Suomeen hän palasi, kun Saksan ja Ranskan välille syttyi 1870 sota.
Hjalmar Munsterhjelm teki useita kesämatkoja Savoon ja Karjalaan tutustuen muun muassa Vuoksen rannan kansallismaisemiin. Luonnonkaunis koskimaisema kiehtoi taiteilijaa, joka valmisteli Imatraa ja sen lähiseutuja esittelevää kuvateosta "Album d'Imatra par Hj. M-m" (1872). Munsterhjelm itse piti parhaana aiheenaan Ruokolahden Vallinkoskea. Samoihin aikoihin Munsterhjelmin maalausten mukaan toteutettuja maisema-aiheita painettiin myös Suomea esittelevään kuvajulkaisuun Matkustus Suomessa (Zachris Topelius, 1873).
Hjalmar Munsterhjelm oli uransa huipulla 1870-luvun alussa. Hänen kotimaassa tekemiensä matkojen tuloksena syntyneitä komeita maisemamaalauksia oli esillä niin Münchenissä, Bremenissä, Hannoverissa, Wienissä, Lontoossa, Pietarissa, Göteborgissa kuin Helsingissäkin.
Hjalmar Munsterhjelmin tuotantoa hallitsee romanttissävyinen tunnelmakuvaus. Hän pyrki näkemään luonnon kokonaisuutena, pikemminkin tunnelmana kuin realistisena kuvauskohteena. Kasvu- ja elinympäristönsä vuoksi Munsterhjelm on muistettava ennen kaikkea Hämeen kuvaajana: hänen teoksissaan toistuvat järvi- ja peltomaisemat.
Düsseldorfin vuosien varhaistuotanto on vielä epäitsenäistä, eikä se kerro varhaiskypsästä lahjakkuudesta.
Hjalmar Munsterhjelm sai Pietarin taideakatemian arvonimen "toisen luokan taiteilija" 1872 ja "ensiluokan taiteilija" 1873. Akateemikoksi hänet valittiin vuonna 1874. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen valtion maisemamaalauskilpailun. Ruotsin taideakatemian jäseneksi Munsterhjelm valittiin 1897.
Kirkkoraamattu
Kirkkoraamattu tarkoittaa kirkon virallisesti käyttöön hyväksymää raamatunkäännöstä.
Suomalaisia kirkkoraamattuja ovat:
Melissa Joan Hart
Melissa Joan Hart (18. huhtikuuta 1976 Smithtown, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen teinitähti. Hänet tunnetaan parhaiten "Sabrina, teininoita" -televisiosarjasta.
Melissa Joan Catherine Hart syntyi 18. huhtikuuta 1976 Smithtownissa, New Yorkissa. Hänen vanhempansa Paula ja William Hart ovat sittemmin eronneet ja menneet omilla tahoillaan uudelleen naimisiin. Sisaruksia Hartilla on seitsemän, joista kolme (Elizabeth, Emily ja Alexandra) on esiintynyt "Sabrina, teininoidassa".
Hart oli lapsena suosittu mainosnäyttelijä. Hän teki ensimmäisen mainoksensa kolmevuotiaana ja viisivuotiaana hän oli esiintynyt jo kahdessakymmenessä mainoksessa.
Hartin ensimmäinen suuri rooli oli pääosa televisiosarjassa "Clarissa Explains It All", jota tehtiin vuosina 1991–1994. Sarjan päättymisen jälkeen Hart pääsi "Sabrina, teininoita" -televisioelokuvaan ja siitä tehtyyn televisiosarjaan. "Sabrina, teininoita" kesti seitsemän kautta (1996–2003).
Elokuvia, joissa Hart on näytellyt, ovat esimerkiksi "Repäisevät treffit" ja "Not Another Teen Movie". Lisäksi Hart on vieraillut muun muassa televisiosarjassa "Enkelin kosketus" ja esitellyt asuntonsa MTV:n "Cribs"-ohjelmassa.
Vuosina 2010–2015 Hart esitti tilannekomediasarjassa "Melissa ja Joey" toista nimiroolia vastanäyttelijänään Joey Lawrence.
Hart meni naimisiin muusikko Mark Wilkersonin kanssa 19. heinäkuuta 2003 Firenzessä, Italiassa. Häistä tehtiin myös tositelevisiosarja "Tying the Knot". Pariskunnalla on kolme poikaa, jotka ovat syntyneet tammikuussa 2006, maaliskuussa 2008 ja syyskuussa 2012. Ennen suhdettaan Wilkersonin kanssa Hart seurusteli pitkään näyttelijä James Fieldsin kanssa.
Vapaa-ajallaan Hart keräilee taidetta sekä Shirley Templeen ja Audrey Hepburniin liittyviä esineitä. Hän on myös innokas lumilautailija.
André Brink
André Philippus Brink (29. toukokuuta 1935 Vrede, Etelä-Afrikka – 6. helmikuuta 2015) oli eteläafrikkalainen kirjailija. Hän työskenteli englannin kielen ja kirjallisuuden professorina Kapkaupungin yliopistossa.
Brinkin teoksissa aina 1990-luvulle asti oli selvä poliittinen, rotujen tasa-arvoa puolustava sanoma. Hän alkoi kirjoittamaan 1960-luvulla, jolloin Brink oli ”60-lukulaisten” ("Die Sestigers") apartheidia vastustaneiden kirjailijoiden johtohahmo Ingrid Jonkerin ja Breyten Breytenbachin ohella. Vuonna 1973 Etelä-Afrikan hallitus kielsi Brinkin romaanin "Katson pimeään". Tämän jälkeen Brink alkoi kirjoittaa afrikaansin lisäksi englanniksi ja sai teoksiaan julki myös ulkomailla.
Apartheidin päättymisen jälkeen Brink käsitteli teoksissaan muun muassa eristäytymistä muusta maailmasta ("Pirunlaakso", 1998) ja Afrikan historiaa 1900-luvun alkupuolella ("Hiljaisuuden tuolla puolen", 2002). Brink sai useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Prix Médicis -palkinnon 1980 teoksesta "Valkoinen, kuiva kausi" (1979). Lisäksi hän oli kolmesti ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Brink valmistui Potchefstroomin yliopistosta englannin ja afrikaansin kielten maisteriksi vuonna 1959 ja teki valmistumisensa jälkeen tutkimustyötä Sorbonnen yliopistossa Ranskassa. Palattuaan Etelä-Afrikkaan Brink sai vuonna 1961 dosentuurin ja sittemmin professuurin Rhodesin yliopistosta Grahamstownista, ja hän opetti siellä yli kolmekymmentä vuotta. Vuosina 1991–2000 hän hoiti englannin kielen ja kirjallisuuden professuuria Kapkaupungin yliopistossa.
Kirjasta "Valkoinen, kuiva kausi" tehtiin vuonna 1989 elokuva, jossa pääosassa on Marlon Brando.
André Brink kuoli 79-vuotiaana 6. helmikuuta 2015 paluumatkalla Belgiasta, jossa hänelle oli myönnetty Leuvenin katolisen yliopiston kunniatohtorin arvo.
Sepalus
Sepalus on vetoketjullinen tai napillinen housujen avaamiseen ja sulkemiseen käytettävä vaatteen osa. Sepalus sijaitsee nivusten kohdalla. Se helpottaa ja nopeuttaa miehillä virtsaamista ja molemmilla sukupuolilla housujen pukemista ja riisumista.
Synnynnäinen lonkkaluksaatio
Synnynnäinen lonkkaluksaatio eli synnynnäinen lonkkanivelen sijoiltaanmeno on vastasyntyneellä ilmenevä lonkkanivelen kehityshäiriö. Lonkkaluksaatiossa reisiluun pää sijaitsee lonkkamaljakon ulkopuolella.
Synnynnäinen lonkkaluksaatio todetaan synnytyssairaalassa tehtävän vastasyntyneen kliinisen tutkimuksen yhteydessä tai myöhemmin tehtävissä neuvolatarkastuksissa. Synnynnäinen lonkkaluksaatio todetaan noin yhdellä tuhannesta vastasyntyneestä. Vika on huomattavasti yleisempi tytöillä kuin pojilla, noin neljä viidesosaa potilaista on tyttöjä. Myös esikoisilla on myöhemmin syntyneitä sisaruksia suurempi riski lonkkaluksaatioon. Tämä johtuu siitä, että ensisynnyttäjällä on usein ahtaampi lantio kuin jo aiemmin synnyttäneillä äideillä. Ahdas lantio lisää syntyvän lapsen lonkkien virheasentojen mahdollisuutta.
Synnynnäistä lonkkaluksaatiota hoidetaan lasta- tai valjashoidolla. Lastahoidossa lapselle asetetaan lonkkalasta (ns. von Rosenin lasta), jonka avulla lonkka muotoutuu oikeaan asentoon. Lastan sisällä on metallirunko, joka on päällystetty solumuovilla. Valjashoidossa lapselle asetetaan Pavlikin valjaat, joiden avulla lonkkaluksaatiota sairastavan lapsen jalat pysyvät sammakkoasennossa.
Lasta- tai valjashoidon pituus on kuudesta viikosta jopa kolmeen kuukauteen riippuen lonkkavian laadusta.
Aunuksen Puuliike
Aunuksen Puuliike Osakeyhtiö oli Laatokan-Karjalassa Suojärven alueella sahaustoimintaa harjoittanut metsäteollisuusyhtiö. Yhtiön perustaja Pekka Supinen aikoi alun perin kaupata Itä-Karjalan metsistä hakattua puutavaraa Petroskoihin, mutta vuoden 1917 vallankumoukset Venäjällä estivät suunnitelmat. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun.
Carelia Wood oli Hella Wuolijoen perustama yhtiö, jolla oli ollut oma sahalaitos Suojärvellä vuodesta 1923 alkaen. 1920-luvulla hyvin menestynyt Carelia Wood tuotti pääasiassa hyvälaatuista vanhaa honkapuuta Länsi-Euroopan puusepänteollisuuden tarpeisiin. Tästä puusta osa tuotiin Neuvostoliiton puolelta.
Carelia Wood ja Aunuksen Puuliike fuusioitiin, mutta uusi yhtiö joutui 1920-luvun lopulla pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Uudeksi toimitusjohtajaksi Wuolijoen tilalle 1931 tullut eversti T. J. Aminoff onnistui saamaan yhtiön voitolliseksi, mutta yhtiötä rasitti edelleen suuri velkataakka.
Enso-Gutzeit Osakeyhtiö osti Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön 1937. Kaupassa Enso-Gutzeitin haltuun siirtyivät yhtiön omistamat metsäalueet sekä kuusi sahaa, joista neljä oli Suojärvellä ja kaksi Johanneksessa.
The Shins
The Shins on vuonna 1997 perustettu yhdysvaltalainen indie rock -yhtye, joka yhdistelee rock-musiikkiinsa aineksia alternative countrysta folkiin. Eric Johnson on äskettäin liittynyt yhtyeeseen ja on myös Fruit Bats -yhtyeen jäsen. The Shins on perustettu Albuquerquessa New Mexicossa, mutta sen jäsenet vuonna 2002 muuttaneet Portlandiin Oregoniin.
The Shinsin tunnetuimpia kappaleita ovat "New Slang" ja "Caring is Creepy", jotka esitettiin muun muassa elokuvassa Garden State. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Oh Inverted World" vuonna 2001. Toinen albumi,"Chutes Too Narrow", julkaistiin vuonna 2003 sekä kolmas ja viimeisin, "Wincing the Night Away", vuonna 2007.
Uusin albumi nousi Yhdysvaltojen ja Kanadan albumilistan toiselle sijalle. Myös yhdysvaltalaisen Billboard-listan toisen sijan yhtye saavutti 118 000 myydyllä albumillaan, mikä on historiallinen saavutus niin yhtyeelle kuin sen Sub Pop -levy-yhtiöllekin.
Ko Tao
Ko Tao tai Koh Tao () on Thaimaalle kuuluva saari, joka sijaitsee Siaminlahdella Surat Thainin provinssissa noin 70 kilometriä Kran kannaksesta. Saari on pinta-alaltaan noin 21 km². Lähimmät kaupungit mantereella ovat Chumphon ja Surat Thani, joista on lauttayhteys Ko Taolle.
Ko Taon vesissä eli ennen runsaasti kilpikonnia. Nyt suurin osa konnista on siirtynyt muille vesille, mutta edelleen saari tunnetaan kirkkaista vesistään ja hienoista sukelluskohteistaan. Kirkkaat vedet ja korallit houkuttelevat sukeltajia ympäri maailman, mutta korallit ovat kärsineet suuria vahinkoja alueella toimivien sukelluskoulujen johdosta. Alueen vesissä voi jopa törmätä mahtavaan valashaihin.
Juuri sukeltaminen on monelle pääsyy tulla saarelle. Ko Taolla on lukuisia sukelluskouluja, jotka tarjoavat sukellusretkiä ja -kursseja myös aloittelijoille. Tao tunnetaankin yhtenä Kaakkois-Aasian merkittävimmistä sukelluskohteista.
Sää Ko Taolla on hyvä ympäri vuoden. Helmi- ja maaliskuu ovat lämpimimmät kuukaudet sadekauden osuessa marraskuulle. Monsuunin aikana sää voi tosin olla hyvinkin lämmin ja aurinkoinen.
Lähisaaret:
Steffi Nerius
Steffi Nerius (s. 1. heinäkuuta 1972 Bergen auf Rügen, Mecklenburg-Etu-Pommeri) on entinen saksalainen keihäänheittäjä.
Nerius voitti 1991 nuorten EM-pronssia. Seuraavana vuonna hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa kuudenneksi. 1993 hän sijoittui Stuttgartin MM-kisoissa yhdeksänneksi. Vuonna 1995 Nerius voitti Euroopan cupin ja sijoittui yhdenneksitoista Göteborgin MM-kisoissa. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sijoittui yhdeksänneksi.
Nerius heitti kuudenneksi Budapestin EM-kisoissa 1998. Vuonna 1999 hän karsiutui Sevillan MM-kisoissa. Vuonna 2000 Nerius sijoittui Sydneyn olympialaisissa neljänneksi tuloksella 64,84. Kauden lopussa GP-finaalissa hän heitti viidenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti ensimmäisen Saksan-mestaruutensa. Hän sijoittui samana vuonna Edmontonin MM-kisoissa viidenneksi.
Nerius voitti EM-hopeaa Münchenin EM-kisoissa 2002. Kauden lopussa hän oli neljäs sekä yleisurheilun maailmancupissa sekä GP-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin. Pariisin MM-kisoissa hän voitti pronssia. Kauden lopussa hän oli toinen. Vuonna 2004 Nerius voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa tuloksella 65,82. Hän oli samana vuonna kolmas. Kauden lopussa hänet valittiin Saksassa vuoden yleisurheilijaksi. Vuonna 2005 Nerius avasi kilpailukautensa voittamalla Euroopan talviheittocupin. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin ja heitti kolmanneksi Helsingin MM-kisoissa. Kauden lopussa hän oli toinen tuloksella 66,35.
Nerius sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 viidenneksi ja myöhemmin syksyllä kolmanneksi. Berliinin MM-kisoissa 2009 Nerius voitti kultaa avauskierroksen heitollaan 67,30. Uransa viimeisen kilpailukauden päätteeksi hän sijoittui kolmanneksi .
Saksan-mestaruuden Nerius on voittanut vuosina 2001, 2003–2006 ja 2009 sekä ollut toisena vuosina 1993, 1995, 1997, 1998, 2000, 2002, 2008 ja kolmantena 1992, 1996, 1999.
Neriuksen Elstalissa 31. elokuuta 2008 heittämä ennätys 68,34 on Saksan kaikkien aikojen toiseksi paras tulos.
Kajosalama
Kajosalama () on yläsalamatyyppi. Se voi esiintyä voimakkaissa ukkosissa useimmiten positiivisten maasalamoiden yhteydessä. Kajosalaman olemassaolo varmistettiin 6. heinäkuuta 1989 avaruussukkulasta kuvatuista videokuvista. Suomessa kajosalamia on kuvannut ensi kerran vuonna 2009 pieksämäkeläinen tähtiharrastaja Timo Kantola. Kuvattuihin salamoihin kuului myös keijusalamoita.
Kajosalama on vaakasuorassa laaja, leveydeltään noin 200 kilometrin kokoinen himmeä valorengas. Se esiintyy 80–100 kilometrin korkeudessa keijusalama-alueen yläpuolella. Se voi esiintyä vajaan millisekunnin jälkeen voimakkaasta, yleensä positiivisesta maasalamasta. Kajosalama voi esiintyä yhdessä keijusalaman kanssa, mutta ne eivät välttämättä esiinny aina yhdessä.
Kajosalama syntyy, kun salama synnyttää suurtaajuista magneettista säteilyä, joka etenee palloaaltona. Jos säteilypulssi on tarpeeksi voimakas, se synnyttää valoa tietyllä korkeudella. Valo nähdään sivuille laajenevana valorenkaana tietyllä korkeudella.
Monica Vitti
Monica Vitti (oik. Maria Luisa Ceciarelli; s. 3. marraskuuta 1931 Rooma Italia) on italialainen näyttelijä, joka esiintyi useissa päärooleissa Michelangelo Antonionin elokuvissa.
Monica Vitti on yksi italialaisen elokuvan suurista nimistä. Vitti aloitti uransa jo teini-ikäisenä amatöörituotantojen näyttelijänä. Hän valmistui 1953 Rooman teatterikorkeakoulusta ja aloitti näyttelijän uran teatterissa 1956.
Vittin ensimmäinen elokuva oli "Le dritte" (1959). Vitti onnistui roolillaan kiinnittämään elokuvaohjaaja Michelangelo Antonionin huomion. Hänestä tuli vakionäyttelijä Antonionin elokuviin, kuten "Seikkailu" (1960, "L'avventura"), "Kuumetta" (1962, "L'ecclisse") ja "Punainen erämaa" (1964, "Il deserto rosso").
Live! Tonight! Sold Out!!
Live! Tonight Sold Out!! on grunge-yhtyeen Nirvanan alun perin vuoden 1994 marraskuussa VHS-muodossa julkaistu live-taltiointi/live-dokumentti. Suurimman osan materiaalista valitsi yhtyeen keulahahmo Kurt Cobain, mutta ei saanut sitä päätökseen,sillä hän kuoli (mahdollisesti itsemurha
) 1994. Muut jäsenet Krist Novoselic ja Dave Grohl kokosivat sen loppuun Kurtin toiveiden mukaisesti apunaan ohjaaja Kevin Kerslake. Taltiointi/dokumentti sisältää taltiointeja enimmäkseen yhtyeen "Nevermind" albumin ajoilta 1991–1992, myös pari livetaltiointia on vuodelta 1993, jotka ovat Rio de Janeirosta tammikuulta. DVD:ssä mainitaan että kokoelmataltiointi on keskeneräinen Cobainin kuoleman johdosta, tämän takia se ei sisällä yhtään "In Utero" albumin kiertueilta mitään materiaalia.Nirvanan esiintyminen Paradiso Clubilla Amsterdamissa on 25. marraskuuta 1991Harjoitus/jammailu kappaleesta "On a Plain" soi bonusosion lopputekstien aikana.
Nettinarttu
Nettinarttu on vuonna 2003 "Naarassarjojen" tuhkasta noussut naissarjakuvantekijöiden avoin yhteisö. Se ylläpitää www.narttu.net -sivustoa, järjestää sarjakuvanäyttelyitä ja osallistuu sarjakuvafestivaalien pienlehtitapahtumiin. Nettinarttu julkaisee nettisarjakuvaa laajassa valikoimassa, ja toimii kanavana julkaista sarjakuvaansa ensimmäistä kertaa ja löytää yleisöä sekä verkostoitua.
Nettinartun perusti Johanna Rojola, Roju, mutta alusta asti lehteä on ollut kasaamassa useita työryhmiä. Nettinarttuun tekevät sarjavaa muun muassa Solja Järvenpää, Kaisa Leka ja Mari Ahokoivu.