hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Niuatoputapun kieli
Niuatoputapu oli austronesialainen kieli. Sitä puhuttiin Niuatoputapun saarella, Tongassa. Kieli kuoli jo noin 1700-luvulla, jolloin Niuatoputapun asukkaat alkoivat käyttää pääasiassa tongan kieltä. Nykyään niuatoputapun kielestä tunnetaan enää joitakin sanoja.
Niuatoputapu
Niuatoputapu on saari Tongan saaristovaltiossa, Tyynellä valtamerellä. Saari sijaitsee 516 kilometriä Tongatapusta pohjoiseen.
Niuatoputapu sijaitsee Tongan pohjoisosissa, lähellä Samoan rajaa. Saaren pinta-ala on noin 18 neliökilometriä. Niuatoputapun lähistöllä sijaitsee useita pienempiä saaria, kuten Tafahi.
Niuatoputapun asukasluku on noin 1 200. Ennen asukkaat puhuivat niuatoputapun kieltä, mutta se hävisi jo 1700-luvulla. Asukkaat käyttävät nykyään pääasiassa tongan kieltä. Suurin osa asukkaista asuu Hihifon, Vaipoan ja Falehaun kylissä. Saaren luoteisrannikolla sijaitseva Hihifo on 526 asukkaallaan (1996) Niuatoputapun suurin kylä.
Savai’i
Savai’i on Upolun ohella toinen Samoan pääsaarista. Pinta-alaltaan Savai’i on Samoan saarista suurin, ja sen asukasluku oli noin 44 400 vuonna 2011. Saari on hyvin vuoristoinen ja sen korkein kohta, Silisili, yltää 1 858 metrin korkeuteen. Saarella tuotetaan paljon esimerkiksi kookospähkinöitä, kopraa, banaaneja ja taroa. Savai’i ei ole yhtä kehittynyt kuin Upolu, Samoan toinen pääsaari, ja saarelaisten elämä on pysynyt suhteellisen perinteisenä.
Iguassun putoukset
Iguassun putoukset (kirjoitetaan joskus muodossa "Iguaçun putoukset" tai "Iguazún putoukset") sijaitsevat Iguaçujoessa Argentiinan ja Brasilian rajalla. Vesi putoaa kapeaan pohjoiseen avautuvaan rotkoon. Vesiputouksen yläpuolella joki virtaa rotkon itäreunaa etelään ja kiertyy osittain rotkon pään ympäri sen länsipuolelle. Putouksia on siten rotkon itäpuolella, päässä ja länsipuolella 2,7 kilometrin matkalla yhteensä 275, ja korkeimmat niistä ovat jopa 80 metriä korkeita. Putoukset ovat kahden kansallispuiston alueella, Iguazún kansallispuistossa Argentiinassa ja Iguaçun kansallispuistossa Brasiliassa. Kansallispuistot liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuosina 1984 ja 1986. Putouksen nimi tulee Guaranin kielen sanoista "i" eli ’vesi’ ja "guazú" eli ’iso’.
Suurin osa putouksista sijaitsee Argentiinan puolella, mikä mahdollistaa pääsyn aivan putousten äärelle, mm. vaikuttavan Garganta del Diablon reunalle. Brasilian puolelta taas avautuu hyvä kokonaiskuva putouksista.
Jussi Hakulinen
Jussi Pekka Hakulinen (s. 21. joulukuuta 1964 Pori) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hakulinen tuli tunnetuksi Yö-yhtyeen alkuperäisjäsenenä. Erottuaan yhtyeestä 1985 hän aloitti soolouran ja on toiminut myös säveltäjänä ja sanoittajana. Vuodesta 1990 vuoteen 2011 yhteistyö Yön kanssa jatkui satunnaisesti.
Hakulinen aloitti uransa Strix-yhtyeessä, joka lopetti toimintansa jo ennen hänen Yöhön liittymistään.
Kun Yö vuonna 1983 nousi suomirockin kärkeen, Hakulinen oli vasta 18-vuotias. Hän toimi yhtyeessä kosketinsoittajana, säveltäjänä ja sanoittajana. Hän myös lauloi itse muutaman Yön kappaleista, tunnetuimpina "Joutsenlaulu" ja "Yhden illan varietee". Samanaikaisesti Hakulinen vaikutti myös yhtyeessä Appendix Yön kitaristin Jani Viitasen ollessa armeijassa, jonka takia Yö ei voinut jatkaa aktiivista toimintaansa. Hän sanoitti Appendixin tunnetuimmaksi nousseen kappaleen "Ei raha oo mun valuuttaa", mutta erosi yhtyeestä jo ennen ensimmäistä keikkaa.
Henkilösuhteet Hakulisen ja Yön muiden jäsenen välillä olivat vaikeat, joten Hakulinen jätti myös tämän yhtyeen 1985. Hän lähti soolouralle ja julkaisi jo samana vuonna albumin "Vaaleanpunainen majatalo". Hän myös perusti Kinsky-yhtyeen, joka hajosi vain parin vuoden jälkeen 1987. Tuossa vaiheessa musiikki jäi hetkeksi kokonaan, ja Hakulisella oli vaikeuksia uskoa enää uuteen nousuun. Hän keskittyi yksinomaan säveltämään ja sanoittamaan.
1990-luvun alussa Olli Lindholm halusi pyytää Hakuliselta anteeksi menneitä, minkä jälkeen tämä alkoi jälleen kirjoittaa Yölle kappaleita. Hän aloitti myös satunnaiset esiintymiset yhtyeen kanssa. 2000-luvun alussa Hakulinen osallistui Yön 20-vuotiskonserttikiertueelle ja on siitä asti ollut mukana kaikilla Yön kiertueilla ja paljon myös festivaaleilla. Hakulinen on kirjoittanut suuren osan Yön 2000-luvun hiteistä, ja 2000-luvun myötä yhtyeen suosio on taas noussut korkeaksi. Hakulinen on laulanut 2000-luvulla kaksi laulua Yön levyille: Nousevan auringon valoon (Kuolematon 2005) ja Hän katoaa (Loisto (albumi) 2009).
Vuonna 2011 Hakulisen ja Yön tiet erkanivat jälleen riidan takia. 1990-luvun alkupuolelta lähtien Hakulinen on jälleen julkaissut myös muutaman soololevyn.
Jussi Hakulinen on kirjoittanut useita suomirockin klassikkokappaleita, joista tunnetuimpiin kuuluvat Yön albumilta "Nuorallatanssija" löytyvä "Joutsenlaulu", "Likaiset Legendat 1" ja "Särkynyt enkeli" albumilta "Varietee" sekä 2003 julkaistun albumin "Rakkaus on lumivalkoinen" nimikappale.
Hakuliselle myönnettiin Pro Iskelmä -palkinto Iskelmägaalassa 14. helmikuuta 2010. Hän on koulutukseltaan musiikinopettaja ja opettaa musiikkia porilaisessa Itä-Porin yhtenäiskoulussa.
Hakuliselta leikattiin eturauhassyöpä syyskuussa 2017. Hän tekee kesällä 2018 duo-keikkoja tyttärensä Ellinoora Hakulisen kanssa.
Jussi Hakulinen oli naimisissa Sari Hakulisen kanssa vuoteen 2011.
Kilpalaulanta
Kilpalaulanta on kalevalaisessa runoudessa loitsuin käytävä kaksintaistelu tai ottelu. Osapuolet laulavat loitsuja toistensa turmioksi tai mittelevät tietoisuuttaan. Kuuluisin kilpalaulanta käytiin nuoren Joukahaisen ja vanhan Väinämöisen välillä maailman ollessa vielä nuori. Joukahaisen sanat osoittautuivat naisten ja lasten loruiksi, mutta Väinämöisen laulaessa syntyjä syviä, asioita ainoisia, järkkyi maa ja järvet kuohuivat. Väinämöisen mahti sorti Joukahaisen suohon.
Kilpalaulanta tarkoittaa myös kalevalaisen runonlaulannan kilpailua, jossa kaksi runonlaulajaa yrittävät voittaa toisensa runojen kestolla tai laadulla. Tällaisia kilpalaulantoja järjestetään edelleen.
Denigomodu
Denigomodu on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren länsirannikolla. Alueen pinta-ala on 0,9 neliökilometriä ja asukkaita on 1804 ("2011"), joista suurin osa asuu fosfaattikaivoksen työntekijöiden asuntoloissa.
Denigomodussa on muun muassa sairaala. Lisäksi alueella sijaitsee Nauru Phosphate Corporationin asuntolakompleksi, jossa asuvat fosfaattikaivosten työntekijät. Asuntolan sijainnin vuoksi Denigomodu on kokonaisuutena laskettuna Naurun tiheiten asuttu alue.
Boe (Nauru)
Boe on yksi Naurun tasavallan saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren lounaisissa osissa. Alueen pinta-ala on 0,5 neliökilometriä ja asukasluku on 851 ("2011").
Rumba
Rumba on kuubalaisperäinen tanssi, joka perustuu kuubalaisiin kansantansseihin. Kuubassa rumba ei ole minkään tietyn tanssin nimi vaan merkitykseltään häilyvä yleisnimitys laajalle ja hajanaiselle tanssien ryhmälle. Kuuban ulkopuolella rumbaksi kutsuttujen tanssien malleina ovat olleet esimerkiksi son ja danzón. Muusikot eivät ole omaksuneet tätä nimeämistapaa vaan kutsuvat rumbatanssiin sopivaa musiikkia yleensä boleroksi, ja sanaa bolero yritetään juurruttaa myös suomalaiseen seuratanssikäyttöön.
Periaatteeltaan rumba voitaisiin luokitella kosiotanssiksi, jossa mies yrittää vietellä naista tanssillaan ja myös nainen miestä. Tanssittaessa rumban tärkeimpiin ominaispiirteisiin kuuluvat katsekontaktin säilyttäminen ja "viekoittelevat" liikeradat. Rumba on myös kilpatanssi latinalaistanssikilpailuissa.
Rumba lasketaan aina tavalla kaks–kol–nel–ja–yks.
Baiti
Baitsi tai Baiti on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren luoteisissa osissa. Baitsin pinta-ala on 1,2 neliökilometriä ja asukasluku 513 ("2011"). Baitsi kuuluu Ubeniden vaalipiiriin.
Anabar
Anabar on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta ("district"). Se sijaitsee saaren koillisrannikolla ja rajautuu etelässä Ijuwin ja Anibaren, lounaassa Baitin ja Ewan sekä lännessä Anetanin alueeseen. Anabarin pinta-ala on 1,5 neliökilometriä ja asukasluku vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 452.
Keskushermosto
Keskushermosto () on keskussäätelyjärjestelmä, joka ohjaa kaikkea kehon toimintaa. Se käsittelee tietoja ja pitää meidät yhteydessä ulkomaailmaan.
Keskushermostoon kuuluvat selkäydin ja aivot. Aivorunko osana aivoja on yhdistämässä selkäydintä ja aivoja. Aivot toimivat toimintojen ylikoordinaattorina, ne säätelevät vireystilaa, unirytmiä, ajattelua, havainnointia, sekä motorisia toimintoja.
Selkäydin ohjaa aivojen käskyjä eteenpäin, ja sen poikkileikkaus muistuttaa perhosen siipiä, joiden etu ja takakärjissä sijaitsevat ns. pylväät. Selkäytimen etupylväässä on motoristen, eli liikettä tuottavien neuronien soomat, eli osat, joissa tuma sijaitsee. Takapylväs on muodostunut sensoristen, eli aistimuksia välittävien neuronien aksoneista, joiden soomat sijaitsevat takapylvään ulkopuolella spinaaligangliossa.
Keskushermoston lisäksi hermostoon kuuluu ääreishermosto, joka tuo keskushermostoon informaatiota.
Anetan
Anetan on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren pohjoisrannikolla. Alueen pinta-ala on noin yksi neliökilometri ja asukasluku 587 (vuonna 2011) Anetanin naapurialueet ovat Anabar ja Ewa.
Anetaninen alueella sijaitsee Naurun ainoa sääasema. Alueella on myös presidentin virka-asunto.
Anibare
Anibare on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se kuuluu Anabarin vaalipiiriin. Anibare sijaitsee saaren itäisellä rannikolla. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä ja asukasluku 226 ("2011"). Anibare on asukasluvultaan yksi Naurun pienimmistä alueista.
Meneng
Meneng eli Menen on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se muodostaa myös oman vaalipiirinsä. Meneng sijaitsee saaren kaakkoisosissa. Sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä ja asukasluku 1380 ("2011").
Menengin alueella sijaitsevat molemmat maan kaksi hotellia:
Ijuw
Ijuw on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren koillisrannikolla. Ijuwin pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja asukasluku 178 ("2011"). Ijuw on asukasluvultaan Naurun pienin alue. Sen naapurialueet ovat Anabar ja Anibare. Ijuw on osa Anabarin vaalipiiriä. Naurun itäisin kohta sijaitsee Ijuwissa.
Uaboe
Uaboe (joskus myös Waboe) on yksi Naurun saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren luoteisrannikolla ja on osa Ubeniden vaalipiiriä. Uaboen pinta-ala on 0,8 neliökilometriä ja asukasluku on 318 ("2011").
Sabaragamuwa
Sabaragamuwa (, ) on yksi Sri Lankan yhdeksästä provinssista. Maakunta koostuu kahdesta piirikunnasta: Ratnapura ja Kegalle.
Maakunnan pääkaupunki on Ratnapura. Muihin suuriin kaupunkeihin kuuluu muun muassa Kegalle. Ratnapuran kaupungissa sijaitsee muun muassa Sabaragamuwan yliopisto.
Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan provinssin väkiluku oli 1 928 655.
Muoti
Muoti tarkoittaa jonakin ajankohtana vallitsevaa ja suosiossa olevaa tyyliä tai makusuuntaa, yleistä tapaa. Erotukseksi paikallisten elinolojen sanelemasta kansanpuvusta vaatemuodilla tarkoitetaan vaatetustyyliä, joka edustaa verrattain lyhytaikaista tyylisuuntausta.
Muodissa tapahtuu kiertoja, kun ihmiset arvostavat vähemmän tai kyllästyvät aiemmin suosittuihin asioihin ja omaksuvat tilalle jotakin uutta. Elämänaloista muodin vaikutus tiedostetaan selvimmin pukeutumisessa, ja usein muodista puhuttaessa tarkoitetaankin nimenomaan muotivaatteita. Muoti ilmenee jopa kiinnostuksena tietynlaisiin uskonnollisiin liikkeisiin tai tieteellisiin teorioihin. Kaupallisesti muotia voidaan hyödyntää saamalla ihmiset ostamaan ja hankkimaan uusia asioita.
Uusi muoti syntyy kun tarpeeksi moni ihminen alkaa matkia toista jossain tietyssä asiassa. Yhteisöllinen paine ja monet viestimet painostavat ihmisiä pysymään muodin mukana, joka osallaan nostaa ihmisten tahtoa seurata valtavirtaa. Myös esikuvina pidetyt julkisuuden henkilöt voivat luoda muoteja. Muotilehdet kertovat myös muodista ja trendeistä.
Uzi
Uzi on toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta auki kerta- ja sarjatulta ampuva konepistooli. Asetta on alkujaan valmistanut israelilainen Israeli Military Industries (IMI), nykyisin Israel Weapon Industries (IWI), ja myöhemmin ainakin belgialainen FN Herstal (FN), valmistuslisenssittä kiinalainen Norinco ja kroatialainen RH-ALAN.
Uziel Gal suunnitteli Uzin pian Israelin valtion vuonna 1948 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen. Uzi hyväksyttiin Israelin puolustusvoimien käyttöön vuonna 1951 ja ensimmäisen kerran se oli taistelukäytössä vuonna 1956. Gal ei halunnut että ase nimettäisiin hänen mukaansa, mutta hänen toivettaan ei kuitenkaan huomioitu.
Uzin runko on prässätty teräslevystä ja aseessa on suhteellisen vähän osia.
Aseesta tehdään myös versioita .22 LR, .44AE ja .45ACP kaliipereissa. Uzin kaikista malleista on myös valmistettu siviilimyyntiin tarkoitettuja kertatulta ampuvia versioita sekä Israelissa ja Yhdysvalloissa että valmistuslisenssittä Kiinassa.
Uzia on myyty tähän päivään mennessä yhteensä kahden miljardin Yhdysvaltain dollarin edestä ja sitä käyttävät tai ovat käyttäneet 90 maan sotilas- tai poliisivoimat.
Uzi / Mini Uzi / Micro Uzi
Uzbekin kieli
Uzbekin kieli ("uzbekki", "usbekki", "ösbekki") on Uzbekistanissa ja sen lähialueilla asuvien uzbekkien puhuma turkkilainen kieli. Se on Uzbekistanin tasavallan virallinen kieli.
Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan maassa oli 16,7 miljoonaa uzbekkia. Heistä 14,1 miljoonaa asui Uzbekistanissa, 1,2 miljoonaa Tadžikistanissa, 550 000 Kirgisiassa, 332 000 Kazakstanissa, 317 000 Turkmenistanissa ja 127 000 Venäjällä. Afganistanissa uzbekkeja on noin 1,2 miljoonaa ja Kiinan Sinkiangin alueella noin 15 000. Kaikkiaan uzbekkeja arvioidaan olevan noin 19 miljoonaa henkeä.
Huomattava osa uzbekeista puhuu myös venäjää ja tadžikkia.
Uzbekki, tai pikemminkin sen kirjakieli, kuuluu turkkilaisten kielten kaakkoiseen eli karlukkilaiseen ryhmään. Sen lähin sukukieli on uiguuri. 1400-luvulla muotoutunut uzbekin puhekieli perustuu muinaisuiguurilaisiin, tirgešiläisiin ja karlukkilaisiin murteisiin, joihin on sulautunut kiptšakkilaisia ja oguusilaisia aineksia. Kielen kehitykseen ovat vaikuttaneet myös tadžikki ja Horezmin iranilaismurteet.
Uzbekin murteiden erikoisuutena on se, että ne kuuluvat turkkilaisten kielten eri ryhmiin. Kirjakielen pohjana on varsinkin Taškentin ja Ferganan seuduilla puhuttu karlukkimurre. Kiptšakkimurretta puhutaan Uzbekistanin lisäksi Kazakstanissa, Turkmenistanissa, Tadžikistanissa ja Kirgisiassa. Oguusimurteen puhujat asuvat Horezmin ja Buharan alueilla, Karakalpakiassa ja Kazakstanissa. Jälkimmäisille kahdelle murteelle on ominaista vokaalien [ä], [ı], [ö] ja [ü] ja niihin liittyvän vokaaliharmonian säilyminen.
Uzbekeilla on vanha ja rikas kirjallinen perinne. Nykyisen kirjakielen edeltäjiä ovat karahanid-uiguuri, horezminturkki ja tšagatai, jota kutsutaan myös muinaisuzbekiksi. Sen perustanlaskija oli runoilija Ališer Navoi (1441–1501).
Kirjakieli perustui vanhastaan arabialaiseen kirjaimistoon, jota uudistettiin 1920-luvun alussa. Vuonna 1930 siirryttiin Neuvostoliiton turkkilaisten kansojen yhteiseen latinalaiseen kirjaimistoon (ns. uusi kirjaimisto) ja vuonna 1939 kyrilliseen aakkostoon, jota oli täydennetty lisämerkeillä ў, қ, ғ ja ҳ. Vuodesta 1992 lähtien on vähitellen siirrytty jälleen latinalaiseen kirjaimistoon.
Seuraavassa taulukossa esitetään vierekkäin kyrillinen ja latinalainen aakkosto sekä kirjainten vastineet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (IPA).
Neuvostoaikana venäjää käytettiin laajasti Uzbekistanin hallinto- ja sivistyskielenä. Uzbekki sai virallisen kielen aseman vuonna 1989. Nykyään se on pääkieli kaikilla yhteiskuntaelämän aloilla, mahdollisesti korkeakouluopetusta lukuun ottamatta. Venäjää, tadžikkia, kazakkia, turkmeenia ja maan muita vähemmistökieliä käytetään kouluopetuksessa ja muussa kulttuuritoiminnassa.
Hernekasvit
Hernekasvit (Fabaceae) on Fabales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Se on yksi suurimmista kukkakasvien heimoista noin 650 suvulla ja yli 18 000 lajilla. Heimolle ominainen hedelmätyyppi on "palko", ja heimoon kuuluvia kasveja, varsinkin viljeltyjä, sanotaankin myös "palkokasveiksi". Heimon kasvien kukissa on yleensä kaksi terälehteä muita huomattavasti suurempia niin, että kukka muistuttaa ulkonäöltään hieman perhosta, mistä johtuu heimosta aikaisemmin käytetty tieteellinen nimi Papilionaceae (lat. "papilio" = perhonen).
Heimoon kuuluu useita tärkeitä viljelyskasveja. Niitä viljellään varsinkin syötävien, yleensä runsaasti proteiinia sisältävien siementensä vuoksi. Joidenkin hernekasvien palotkin ovat syötäviä. Muutamien hernekasvien, kuten soijapavun siemenistä puristetaan myös kasviöljyjä. Monia heimon kasveja viljellään myös rehuksi.
Hernekasvien juurinystyröissä on bakteereja, jotka sitovat ilmasta typpeä sellaiseen muotoon, että kasvi voi käyttää sitä hyväkseen. Sen vuoksi niiden viljelyssä ei yleensä tarvita typpilannoitteita.
Tärkeitä viljelyskasveja kuuluu seuraaviin sukuihin:
Suomessa luonnonvaraisena esiintyvät hernekasvisuvut ovat
Konstantinos IX
Konstantinos IX Monomakhos (n. 1000 – 11. tammikuuta 1055) oli Bysantin keisari 11. kesäkuuta 1042 – 11. tammikuuta 1055. Keisarinna Zoe valitsi hänet miehekseen ja kanssahallitsijakseen vuonna 1042.
Zoe
Zoe (kreikaksi "Ζωή", n. 978 – 1050) oli Bysantin keisarinna 15. marraskuuta 1028 – 1050.
Zoen isän Konstantinos VIII:n kuoleman jälkeen Zoe hallitsi miehensä Romanos III:n kanssa. Romanoksen kuoltua vuonna 1034 Zoe meni naimisiin Mikael IV:n kanssa. Mikael kuoli vuonna 1041. Seuraava kanssahallitsija oli Zoen ottopoika Mikael V, mutta hän kuoli jo seuraavana vuonna.
Kahden kuukauden ajan vuonna 1042 Zoe hallitsi siskonsa Theodoran kanssa. Zoen kolmas ja viimeinen mies Konstantinos IX hallitsi vielä Zoen kuoleman jälkeen vuonna 1050.
Paavo Haavikko on esseessään ”Sampo, Bysantin rahamylly” Mitä-Missä-Milloin 1975 -kirjassa esittänyt, että keisarinna Zoe olisi ollut Kalevalan Pohjan akan esikuva.
Toinen sofistiikka
Toinen sofistiikka on kirjallisuus-historiallinen termi, jolla viitataan kreikkalaisiin Roomassa näytösluontoisesti esiintyneisiin puhujiin, jotka jäljittelivät klassista sofismia ja retoriikkaa pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Toisen sofistiikan kauden voidaan katsoa alkaneen keisari Neron tai Hadrianuksen aikana ja kestäneen noin vuoteen 230. Ilmiöstä kertoi ja sitä kehui Flavius Philostratus teoksessaan "Sofistien elämä".
Toiseen sofistiikkaan kuuluvia kirjoittajia olivat muun muassa:
Live ?!*@ Like a Suicide
Live ?!*@ Like a Suicide on Guns N’ Rosesin ensimmäinen julkaisu. Tämä EP-levy julkaistiin 10 000 kappaleen painoksena ja on nykyään muodostunut keräilyharvinaisuudeksi. Kappaleet on äänitetty studiossa ja niihin on lisätty yleisön ääni. Äänite julkaistiin myöhemmin myös "GN’R Lies" -albumin B-puolena.
Lääkintämies
Lääkintämies on erikoiskoulutettu sotilas, jonka tehtävänä on vastata ryhmän, joukkueen tai komppanian lääkintähuollosta tai toimia lääkärin apuna korkeamman tason lääkintämuodostelmassa. Tähän kuuluu ensiavun antaminen haavoittuneille sotilaille, sekä haavoittuneiden kuljetusten organisointi. Muita lääkintämiehen tehtäviä on yksikön yleisen taistelukyvyn ylläpito esimerkiksi tarkkailemalla käymälöiden ja ruokailujen hygieniaa.
Suurimittaisessa rintamasodassa lääkintämiehen ensisijainen tehtävä on hoitaa haavoittuneet pois tulen alta. Lääkintämies antaa tämän jälkeen välittömän henkeä ylläpitävän ensiavun, jotta potilas voitaisiin siirtää jonkinlaiseen kenttäsairaalaan. Haavoittuneen kuljettaminen tulen alla on fyysisesti ja henkisesti hyvin vaativa tehtävä, minkä vuoksi lääkintämiehinä pärjäsivät sotien aikana parhaiten suurikokoiset ja vahvat henkilöt. Lääkintämiehet ovat suojattuja Geneven sopimuksien nojalla, eikä Punaisen Ristin tunnusta käyttävää henkilöä tai ajoneuvoa saa vahingoittaa. Vastaavasti lääkintämies saa käyttää henkilökohtaista asettaan vain itsensä tai potilaan suojelemiseksi.
Kenttäolosuhteiden vaativuudesta johtuen lääkintämies ei ole voinut kantaa mukanaan monipuolista valikoimaa ensihoitovälineitä. Yleensä on pyritty mikäli mahdollista käyttämään haavoittuneen itse mukanaan kantamia sidontatarpeita. Nykyaikaisten kriisien luonteesta ja huollon tehostumisesta johtuen on kuitenkin yhä todennäköisempää, että lääkintämies pystyy antamaan haavoittuneelle esimerkiksi nesteytyshoitoa välittömästi haavoittumispaikan läheisyydessä.
Suomen Puolustusvoimissa lääkintämiehiksi valitaan henkilöitä, jotka käyvät varusmiehinä erityisen kenttälääkintäkurssin. Lääkintämiehen palvelusaika puolustusvoimissa on yhdeksän kuukautta. Maavoimissa lääkintämiehiä on tyypillisesti yksi kussakin joukkueessa, mutta erikoistehtävissä, joissa haavoittuneiden evakuointi pitää hoitaa ripeästi tai tappioiden riski on tavallista suurempi, joukkueeseen voi kuulua jopa kokonainen lääkintäryhmä. Lääkintämiehet kuuluvat miehistöön ja ovat arvoltaan sotamiehiä tai korpraaleja. Korkea-arvoisimmat lääkintähenkilöt taistelutehtävissä ovat lääkintäaliupseereita, jotka ottavat haavoittuneet vastaan sidontapaikoilla ja toimittavat nämä eteenpäin kohti joukkosidontapaikkoja ja sairaaloita. Lääkintäupseerit, jotka ovat koulutukseltaan yleensä lääkäreitä, toimivat joukkosidontapaikoilla ja kenttäsairaaloissa. Rajavartiolaitoksen sekä joidenkin sissi- ja erikoisyksiköiden palveluksessa toimivat lääkintämiehet- ja au:t saavat lisäksi koulutuksen sissilääkintään, koska sen organisaatio poikkeaa normaalista kenttälääkinnästä siten, että evakuointimahdollisuudet ovat huomattavasti heikommat ja evakuoinnit kestävät paljon pidempään.
Flavia Maximiana Theodora
Flavia Maximiana Theodora oli Rooman keisari Maximianuksen tytär tai tytärpuoli. Hän meni naimisiin Constantius Chloruksen kanssa sen jälkeen kun tämä oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Helenasta.
Constantius Chloruksen kanssa Theodora sai kuusi lasta:
Maorin kieli
Maori on austronesialainen kieli, jota puhuvat äidinkielenään Uuden-Seelannin alkuasukkaat, maorit. Maori kuuluu polynesialaisten kielten ryhmään. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat rarotonga ja tuamotu. Maorin kielellä on noin 100 000 äidinkielistä puhujaa, joista useimmat ovat kaksikielisiä, toisen kielen ollessa Uuden-Seelannin pääkieli englanti. Samaisesta syystä englannin kielen vaikutus maorin kieleen on varsin voimakas.
Polynesialaiset saapuivat Uuteen-Seelantiin 1300-luvulla. Maorin kieli kehittyi enimmäkseen eristyksissä aina 1800-luvulle saakka, jolloin eurooppalaiset siirtolaiset alkoivat muuttaa maahan. 1860-luvulla maorista tuli vähemmistökieli ja vuonna 1880 sen käyttö maorien kouluissa kiellettiin. Toiseen maailmansotaan asti suurin osa maoreista puhui maoria äidinkielenään, sodan jälkeen alkaneen kaupungistumisen jälkeen kielen käyttö väheni. Maorista tuli virallinen kieli vasta vuonna 1987.
Yli 100 000 henkilöä, lähinnä etnisiä maoreja, puhuu maorin kieltä sujuvasti. Vuoden 2006 tilastojen mukaan 131 613 maoria ilmoitti pystyvänsä sujuvaan keskusteluun maorin kielellä. Maorin kielen puhujat muodostivat siis 4,2 % Uuden-Seelannin väestöstä. Noin 8000 maoria puhuu vain maorin kieltä, useimmat maorit ovat kaksikielisiä. Kielellä on lisäksi noin 5000 puhujaa Australiassa sinne muuttaneiden maorien keskuudessa.
Maorin kielessä on kymmenen konsonanttia ja viisi vokaalia. Kielessä on seitsemän diftongia: ae, ai, ao, au, oi, oe, ou. Kaikki tavut ovat avotavuja, konsonanttiyhtymiä ei ole.
Maorin konsonanteissa on vähän allofoniaa, mutta kirjainyhdistelmä wh voi realisoitua kahdella eri tapaa [f ~ ɸ]. Suomen kielestä poiketen äng-äänne [ŋ] voi esiintyä sanan alussa.
Maorin vokaaleissa on enemmän allofoniaa, mutta perusvokaalit ovat täsmälleen samat kuin suomessakin. Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä pitkänä että lyhyenä.
Maorin kieltä kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin. Vokaalien osalta kirjaimet ovat ā, a, ē, e, ī, i, ō, o, ū, u ja konsonanttien p, t, k, m, n, ng, wh, r, h, w
Esimerkkejä maorinkielisistä sanoista suomenkielisine vastineineen:Numerot yhdestä kymmeneen (järjestyksessä): "tahi", "rua", "toru", "whā", "rima", "ono", "whitu", "waru", "iwa", "tekau".
Maori tekee eron inklusiivin ja eksklusiivin välille me-pronominien kohdalla: kun sekä puhuja että kuulija kuuluvat me-ryhmään, käytetään inklusiivista me-pronomia ja mikäli ei, niin pronomini on eksklusiivinen. Lisäksi maorin pronomineissa on kolme lukua: yksikkö, kaksikko ja monikko.
Uudessa-Seelannissa vietetään joka vuosi maorin kielen viikkoa (eng. Maori Language Week / mao. Te Wiki o te Reo Māori). Tuolloin Uudessa-Seelannissa järjestetään ohjelmaa ja tapahtumia, joilla halutaan vahvistaa kielen asemaa ja näkyvyyttä yhteiskunnassa . Yksi näkyvä juhlinnan muoto ovat paraatit isoimmissa kaupungeissa. Viikon tunnuslauseena on perinteisesti ollut "Kia Kaha te Reo Māori" eli "tehdään maorin kielestä vahva" Vuonna 2018 maorin kielen viikkoa juhlittiin 10.-17. syyskuuta.
Antisankari
Antisankari on kirjallisuudessa ja draamassa protagonisti eli päähenkilö, jolta puuttuvat perinteiset sankarin ominaisuudet kuten ylevyys, ylivertaisuus, oikeamielisyys ja valmius uhrautua hyvien asioiden puolesta. Antisankarit ovat olleet länsimaisen romaanin huomattava piirre jo Kreikan näytelmäkirjallisuudesta lähtien, ja antisankari on usein keskeinen hahmo modernissa näytelmäkirjallisuudessa. Kuuluisia esimerkkejä ovat Cervantesin Don Quijoten ja Henry Fieldingin Tom Jonesin nimihahmot.Baldick 1990, s. 11.
Tiivistäen voidaan sanoa, että antisankari on henkilöhahmo, jolla on puutteita ja samantyyppisiä piirteitä kuin konnalla, mutta joka kuitenkin toimii katsojalle tai lukijalle samaistumisen kohteena.
Antisankarit voivat olla hyvin monenlaisia. Antisankari voi olla esimerkiksi henkilö, joka epäonnistuu toistuvasti, tai henkilö, joka pyrkii tavoitteisiinsa keinoja kaihtamatta. Siinä missä perinteinen sankari on hyveellinen, ihanteellinen ja pyyteetön, on antisankari usein pikemminkin hyötyajattelua korostava henkilöhahmo, joka saattaa tehdä hyviä asioita vääristä syistä. Antisankaria ei tule sekoittaa antagonistiin, koska antisankari ei yleensä ole protagonistin päämäärien tiellä. Käsitteiden raja on tosin joskus häilyvä.
Rosidae
Rosidae on Cronquistin luokittelussa kaksisirkkaisten kasvien ("Magnoliopsida") alaluokka. Sen kaikki 108 heimoon kuuluvat noin 58000 lajia kukkivat.
Keksijä
Keksijä on henkilö, joka ideoi keksintöjä kuten esimerkiksi mekaanisia tai elektronisia laitteita, ohjelmistoja tai menetelmiä. Monet keksijät ovat luonnontieteilijöitä tai insinöörejä, jotka soveltavat tieteellisistä tutkimuksista saatuja tuloksia tai yhdistelevät olemassa olevia ideoita uusiksi kokonaisuuksiksi.
Patenttijärjestelmä kehitettiin rohkaisemaan uusien keksintöjen julkistamista. Patentti suo keksijälle keksintönsä hyödyntämiseen suojatun yksinoikeuden rajoitetuksi ajaksi.
Keksimisen historiaa ovat tutkineet esimerkiksi Jared Diamond ja Thomas P. Hughes.Kuuluisa filmitähti Hedy Lamarr kehitti öisin keksintöjä, joihin langattomat Wi-Fi-verkot ja matkapuhelinverkkojen CDMA-tekniikka perustuvat. Toisen maailmansodan alettua hän kehitti ja patentoi muuttuvataajuuksisen radiolaitteen torpedojen ohjaamiseen ohi vihollisen radiohäirinnän.
A. I. Virtasen AIV-rehu on kuuluisimpia suomalaiskeksintöjä, samoin Maiju Gebhardin astiankuivauskaappi (1945), jossa vesi valuu astioista suoraan tiskialtaaseen ja näin astioita ei tarvitse kuivata.
TkT Liisa Viikari on huomattava biotekniikan kehittäjä ja kemian tohtori Salme Koskimies on keksinyt Neste Oy:lle synteettisen voiteluaineen. Insinööri Aino Heikkinen on kehittänyt ekobetonin. Heillä ja TkT Marja-Liisa Siikosella on suomalaisista naiskeksijöistä eniten patentteja.
M4 (karbiini)
M4 on yhdysvaltalaisen M16-rynnäkkökiväärin karbiiniversio. Se kehitettiin korvaamaan Colt CAR-15- ja XM-177-karbiinit. Yhdysvaltain armeija otti M4:n käyttöön vuonna 1994. M4 on lukuisien eri maiden erikoisjoukkojen käytössä oleva moderni rynnäkkökivääri.
Aseen toiminta perustuu suorakaasusysteemiin, joka tarkoittaa sitä, ettei aseessa ole erillistä kaasumäntärakennetta, vaan kaasunpaine johdetaan piipussa olevan reiän kautta rungon sisälle johtavaan putkeen, joka taas johtaa kaasunpaineen lukonkuljettimessa olevaan, kaasuputken suun ympärille tulevaan ulokkeeseen. Tällä tavoin aseen paino on saatu supistettua minimiin, mutta toisaalta aseen sisälle johtuvat ruutikaasut lisäävät aseen puhdistustarvetta.
M4-rynnäkkökiväärin runko on valmistettu alumiinista muottiin takomalla ja tako-aihiosta koneistamalla; tällä aseen runko on saatu paitsi mahdollisimman kevyeksi, myös erittäin lujaksi. M4-kivääreissä on tyypillisesti kovakromattu piippu ja patruunapesä piipun kulutuskestävyyden lisäämiseksi. Kovakromaus vähentää rihlojen kulumista ja kosteissa olosuhteissa patruunan juuttumista kiinni patruunapesään.
M4 on varustettu lukonpidättäjällä, joka jättää aseen lukon auki lippaan tyhjentyessä, mikä nopeuttaa lippaanvaihtoa. Hyvästä ergonomiasta voidaan mainita muun muassa peukalolla käytettävä tulenvalitsin ja lippaan salvan sijoitus liipasinsormella käytettäväksi. Aseessa on neljään eri kohtaan lukittava rekyylijousen suojaputken päällä liukuva teleskooppitukki; uudemmissa aseissa neliasentoinen olkatuki on korvattu kuusiasentoisella.
Aseesta on kiinteä kantokahvaisen lisäksi ns. ”flat top” -runkoinen malli, jossa rungon päällä on Picatinny-kiinnityskisko kantokahvaa/takatähtäintä tai muuta ko. kiinnityksellä varustettua tähtäintä varten. Aseen perustaistelutähtäimet muodostuvat avotähtäimistä, jotka ovat pikasäädettävissä 100–600 metriin. Tähtäimissä on lisäksi tuulikorjauksen pikasäätö. Perustaistelutähtäimissä on "ghost ring" -tähtäin taisteluammuntaan ja pienempi diopteritähtäin tarkempaa ampumista ajatellen. Vaikka aseen tähtäimet sinällään ovatkin pitkän kehitystyön tulos, varustetaan kiväärit yleensä Aimpoint M2- tai ACOG-tähtäimillä. M4A1:een on saatavilla niin sanottu "SOPMOD M4 Kit". Tähän erikoisjoukkojen malliin voidaan asentaa lukuisia erilaisia tähtäimiä ja muita lisävarusteita. M4 onkin tunnettu hyvästä modulaarisuudestaan ja ergonomisuudestaan.
Etnomusikologia
Etnomusikologia on musiikin tutkimusta sen kulttuurisessa kontekstissa. Etnomusikologia tutkii musiikkia sekä tanssia kulttuurina ja kulttuurissa. Perinteisesti etnomusikologia on keskittynyt ulkoeurooppalaisiin musiikkikulttuureihin ja kansanomaisen musiikin tutkimukseen ja jättää siis ulkopuolelle länsimaisen taidemusiikin, jota tutkii niin sanottu yleinen musiikkitiede. Etnomusikologia ei kuitenkaan sulje pois mitään tiettyä musiikkia tutkimuksensa piiristä. Myös länsimaista taidemusiikkia ja populaarimusiikkia on tutkittu etnomusikologisin menetelmin. Vuonna 1974 perustettu Suomen Etnomusikologinen Seura ry toimii alan kattojärjestönä Suomessa.
Apiales
Apiales on kaksisirkkaisten (Magnoliopsida) ylälahkoon Asteranae kuuluva lahko. Uusissa luokitteluissa lahko on kiistanalainen (?). APG II -luokittelu lukee lahkoon 7 heimoa 494 sukua, 5489 lajia. Cronquistin järjestelmässä vain sarjakukkaiskasvit ("Apiaceae") ja araliakasvit ("Araliaceae") kuuluivat tähän lahkoon.
Lahkossa on seitsemän heimoa, joista sarjakukkaiskasveja tavataan myös Suomessa.Lisäksi lahkoon on aiemmin liitetty seuraavat heimot:
Liperi (kasvi)
Liperi ("Levisticum officinale"), joka tunnetaan myös kansanomaisella nimellä "lipstikka", on sarjakukkaisiin kuuluva maustekasvi.
Se kasvaa 100–250 cm korkeaksi. Se kukkii heinä- tai elokuussa keltaisin, karhunputkea muistuttavin kukinnoin.
Liperi on kotoisin Länsi-Aasiasta, mutta sitä on kasvanut Euroopassa jo antiikin ajoista lähtien. Sitä on kasvatettu myös Suomessa vanhastaan kotipuutarhoissa, ja se esiintyy edelleen satunnaisesti viljelyjäänteenä vanhan asutuksen piirissä.
Kreikkalaiset ja roomalaiset käyttivät liperiä lääkinnällisiin tarkoituksiin ja tiettävästi myös deodoranttina. Kasvin varret voi syödä vihanneksena, mutta usein sitä käytetään kuitenkin mausteena. Erityisen suosittu se on erilaisten liemien maustamisessa, koska siinä on lihainen maku. Jauhettua liperin juurta on käytetty myös pippurin korvikkeena.
Vorna
Vorna on karjalaisten kansantarinoiden sankari, taidokas jousenkäyttäjä, joka taisteli niin suomalaisia kuin venäläisiäkin vastaan. Länsisuomalaisissa kertomuksissa hän on vastustaja, hurja vainolainen, jopa jättiläinen. Vorna oli pitkä ja tummahiuksinen, hopeavyöhön ja panssaripaitaan puettu. Hänellä oli erityisen iso jousipyssy, jota ei joka mies olisi jaksanut käyttää. Isosta koostaan ja hurjasta maineestaan huolimatta kerrottiin kuitenkin, että Vorna ei ollut pelottavan näköinen.
Vorna oli ilmeisesti oikea 1600-luvulla elänyt henkilö, tai jopa kaksi henkilöä, isä ja poika, joista kertovat tarinat ovat sekoittuneet toisiinsa. Sissipäällikkö Vorna on Pohjois-Pohjanmaalta tallennetussa kansantarinoissa nimetty Vornasten suvun esi-isäksi.
Eino Leino on tehnyt Vornasta runon.
Vorna sauvoi ylös monet voimakkaat kosket, mitä pidettiin suurena urotekona. Silti "ei ole Vuoksen voittanutta, yli käynyttä Imatran", kuten yleinen sanonta kuului. Vorna myös kävi hävittämässä Suomea. Hän ryösti neidon tai kaksikin, mutta nämä pakenivat.
Vorna tunnettiin lähes voittamattomana. Tarinoiden mukaan suomalaiset saivat kuitenkin hänet lopulta hengiltä. Vorna oli ollut ryöstelemässä Suomessa. Suomalaiset olivat lähteneet takaa-ajoon. Vorna ei uskonut varoituksia, ja meni saunaan peseytymään "ruotsin verestä", kerskuen, ettei vihollisia jäänyt eloon. Hänen peseytyessään suomalaiset saartoivat saunan. Vorna tuli ulos, huitoi housunlahkeistaan tuhkaa vihollistensa silmiin, ja ryntäsi kohti tupaa, jonne oli jättänyt aseensa. Tuhka ei kuitenkaan sokaissut yhtä suomalaista, joka oli odotellut nurkan luona. Tämä keskenkasvuinen poika ampui nuolen jättiläismäisen miehen kantapäähän. Vorna kaatui maahan, ja anoi poikaa lopettamaan kärsimyksensä. Poika tappoi hänet nopeasti. Kerrotaan, että jos Vorna ei olisi ollut alasti, olisi nuoli vain kimmonnut hänen rautalevyistään. Vornan tavattoman isot luut olivat paikalla vielä kauan tapahtuman jälkeen, sillä ei ollut enää ketään niitä hautaamassa. Väitettiin, että Vornan kuoleman ansiosta suomalaiset pääsivät hävittämään Karjalaa.
"Jos tuli surma syyttömille, niin se tuli Vornallekin tuhoretkensä perästä", kuului sen jälkeen suomalainen sanonta.
Kertomus muistuttaa hieman kreikkalaista kertomusta Akilleuksen kuolemasta.
Kurjenpolvikasvit
Kurjenpolvikasvit ("Geraniaceae") on kaksisirkkaisten kasvien heimo, johon kuuluu tulkinnasta riippuen 7–14 sukua ja noin 730 lajia. Useimmat lajit ovat ruohoja tai puolipensaita, ja niitä esiintyy erityisesti lauhkeilla ja lämpimänlauhkeilla seuduilla, kuten eteläisessä Afrikassa. Varret ovat suurikokoisilla lajeilla puumaiset; useimmilla ne ovat karvapeitteiset. Kukat ovat kaksineuvoisia, niissä on viisi terälehteä ja ne ovat väriltään tyypillisesti karmiinin- tai lilanpunaisia.
Merkittävimmät suvut ovat kurjenpolvet (noin 300 lajia) ja pelargonit (noin 280 lajia). Suomessa esiintyy luonnonvaraisena 14 kurjenpolvilajia ja yksi kurjennokkalaji. Pelargonit ovat hyvin suosittuja koristekasveja.
Kurjenpolvikasvit ovat tanniinipitoisia ruohoja, joiden varret ovat nivelikkäitä. Lehdet ovat tavallisesti kierteisesti, harvoin vastakkaisesti, korvakkeellisia ja kourasuonisia tai sormiliuskaisia tai parilehdykkäisiä. Kukinto on viuhkomainen, usein valesarja, ja kukan osat emiötä lukuun ottamatta ovat erilehtisiä. Verholehdet ovat sukasellisia. Terälehdet ovat nuppuasennossa kiertyviä eli kontortteja. Mesirauhaset sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa. Heteet sijaitsevat kahtena kiehkurana. Emilehdet ovat tavallisesti nokkamaisia, ja sikiäimessä on muutama siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenaiheet ovat usein luokkimaisesti käyristyneitä (kampylotrooppisia). Hedelmä on verhiöllinen.
Kurjenpolvikasveihin kuuluu kuusi sukua ja 805 lajia, jotka jakautuvat kahteen ryhmään; ensimmäisessä on vain yksi suku ("Hypseocharis"), toisessa loput viisi (alaheimo Geranioideae).
"Hypseocharis" käsittää yhden, kaksi tai kolme monivuotista ja enemmän tai vähemmän varretonta ruoholajia, jotka kasvavat Andeilla Etelä-Amerikan lounaisosassa. Kasvit ovat mukulallisia tai niillä on paksu pääjuuri. Lehdet ovat korvakkeettomat. Kukassa on viisi tai 15 hedettä ja sikiäimessä noin 12 siemenaihetta emilehdessään. Vartalo on rihmamainen, luotti pallomainen. Hedelmä on rakokota, jonka päässä vartalon jäänteet jäljellä.
Geranioideae-alaheimon 865 lajia kasvaa maapallon lauhkeissa ja lämpimissä osissa, erityisesti Etelä-Afrikassa. Ne ovat pääasiassa ruohoja, eräät varsisukkulentteja, geofyyttejä tai pensaita. Karvat ovat rauhasmaisia ja varret usein nivelikkäät. Lehtien korvakkeet ovat usein hyvin kehittyneet. Kukassa on sukaspäiset verholehdet, laakea teriö ja tyvestään vaihtelevissa määrin yhteen kasvaneet heteet. Sikiäin koostuu tavallisesti ja enintään viidestä emilehdestä, joskus vain kahdesta, ja vartalo on lyhyt, tukeva ja ontto, luotti liuskainen. Kärki-istukallisia ja kampylotrooppisia siemenaiheita on yksi tai kaksi kussakin emilehdessä. Sikiäimen yläosa kehittyy hedelmän nokkamaiseksi osaksi, ja hedelmä on liiteluomainen kota, jonka liuskat kihartuvat ylöspäin ja irtaantuvat keskuspylväästä. Siemenestä puuttuu ravintovarasto (endospermi), ja alkio on ainakin kurjenpolvilla vihreä ja käyrä.
Geranioideae-ryhmän suurimmat suvut ovat kujenpolvet ("Geranium", 430 lajia), pelargonit ("Pelargonium", 280 lajia), kurjennokat ("Erodium", 80 lajia) ja "Monsonia" (40 lajia mehigeraanit, "Sarcocaulon", mukaan lukien).
Suvut:
Geraniales
Geraniales on pieni kukkakasvien lahko, joka kuuluu kaksisirkkaisiin kasveihin. Ylivoimaisesti merkittävin heimo on kurjenpolvikasvit (Geraniaceae), jossa on noin 800 lajia. Muissa kolmessa vähäpätöisessä heimossa on yhteensä noin 30 lajia.
Nykyiset järjestelmät (APG III) jakavat lahkon seuraaviin heimoihin:Cronquistin jo vanhentunut järjestelmä käsittää lahkoon kuuluviksi nykyisistä heimoista vain kurjenpolvikasvit ja lisäksi seuraavat heimot:
Maahinen
Maahiset eli maanväki ovat pieniä, ihmisenmuotoisia olentoja, joista on paljon suomalaisia kansantarinoita.
Maahiset asuvat maan alla omassa maailmassaan. Usein maahisten maailma koetaan todellisen maailman peilikuvaksi, joka voi olla jopa ylösalaisin. Maahiset voivat olla ilkikurisia. Joskus metsässä kulkija saattaa joutua maahisten lumoihin ja eksyä nurinkuriseen maailmaan, jota metsänpeitoksikin on kutsuttu. Maan väki voidaan käsittää myös taikavoimaksi, jota on maassa. Maanpäällisessä maailmassa maahiset ovat yleensä näkymättömiä; toisaalta tarustossa on joskus kerrottu maahisten saattavan näyttäytyä ihmisille muurahaisen muodossa.
Maahiset saattoivat toisinaan nousta maasta ”ihmisten ilmoille”. Joissain tarinoissa maahiset ovat vaihtaneet ihmislapsen tilalle oman lapsensa. Maahisen lapsesta eli vaihdokkaasta on sitten voinut kasvaa rampa, vähäjärkinen tai sairas; toisinaan näitä vaihdokaslapsia on kuvattu syrjäytyneiksi, rumiksi ja hiljaisiksi. Samaan tapaan skandinaavit kertovat peikon voivan vaihtaa toisinaan oman lapsensa ihmislapsen tilalle. Omissa oloissaan maahisten sanottiin olevan rauhaa rakastavia, järjestelmällisiä, siistejä ja sopuisia.
Maanväki voi myös sairastuttaa ihmisen. Maahan kaatuva saattoi loukata maan väkeä, jolloin maanväki tartutti häneen sairauden, maan vihan. Sairautta voitiin nimittää myös sen aiheuttaneiden olentojen tai taikavoimien mukaan maahiseksi tai maanväeksi. Vaarallisena pidettiin myös kuuman veden kaatamista maahisten asuinsijoille tai tarpeiden tekemistä sinne.
Maahiset eroavat eräästä toisesta kansantarustossamme yleisesti esiintyvästä olentotyypistä vetehisestä siinä, että niiden ei tavallisesti kuvattu koskaan olleen oikeita ihmisiä; vetehisten sen sijaan sanottiin olevan hukkumalla kuolleita vainajia.
Maahisten kerrotaan myös lumoavan ihmisiä jäämään luokseen, jos ottaa vastaan heidän tarjoamiaan lahjoja, ruokaa tai juomaa.
Para (henkiolento)
Para () on länsisuomalaisessa ja ruotsalaisessa kansanperinteessä tunnettu maatilan tai talon haltija eli eräänlainen tonttu, ja myös omistajansa apuolento. Para on kuitenkin nykyajan tarinoiden herttaisista tontuista poiketen kuvattu usein pelottavan näköiseksi ja voimalliseksi olennoksi. Paraa kuvataan tyypillisesti pyöreäksi kuin lankakerä tai tuohirullan näköiseksi, mutta lisäksi para saattoi olla myös kissan, linnun tai sammakon muodossa. Pallomainen muoto oli tavallisempi ruotsalaisessa perinteessä ja eläimen hahmo suomalaisessa. Paran tehtävä oli talon ja omistajansa auttaminen ja varallisuuden kasvattaminen. Parat kävivät usein varastamassa muiden ihmisten tai perheiden omaisuutta tai maitoa heidän lehmistään ja toivat sen emännälleen tai isännälleen. Para ja sen omistaja olivat yhteydessä toisiinsa niin, että jos paraa vahingoitti, myös sen lähettäjä loukkaantui.
Paran saattoi omistaa varsinkin noita. Noitavainoissa ihmisiä on syytetty paran omistamisesta. Kirkkojen seiniin on Pohjois-Euroopassa ja Suomessakin toisinaan kuvattu noita kirnuamassa paran tai muun vastaavanlaisen apuolennon varastamaa maitoa, apuolento vierellään. Tällainen kohtaus on myös Lohjan kirkon seinässä, johon kuvatut parat ovat yksisarvisia, isokorvaisia pirua muistuttavia olentoja.
Para saapuu kutsuttaessa talon väen tai emäntänsä avuksi, mutta myös vaatii palveluksia, kunnioitusta ja ruokaa. Paran saattoi kutsua avuksi, jos esimerkiksi osasi oikean loitsun. Eräässä tarinassa tällainen loitsu kuului: 
Toinen versio:
Juhannusyönä saatettiin vilja-aitan avaimenreiästä kuunnella, kuuluisiko viljan laskemisen ääntä. Jos kuuluisi, niin siellä olisi para laskemassa viljaa, ja silloin tulisi hyvä sato. Jos taas rahakirstu kilisisi itsekseen, niin para olisi rahoja laskemassa, ja toimeentulo olisi turvattu.
Seiskarissa ja Lavansaaressa para tunnettiin voi-, maito- ja kananmunavarkaana, joka oli ruskeampi kuin orava.
Paranvoiksi nimetty limasienen epäiltiin kansanperinteessä olevan peräisin siitä, että para häirittynä oksentaisi ulos osan kähveltämästään voista. Tämän vuoksi paranvoita on kutsuttu myös paranpaskaksi tai -oksennukseksi.
Paraa ei voinut vahingoittaa luodeilla, mutta jos sen pystyi tappamaan, siitä seurasi myös sen omistajan kuolema. Jäljelle parasta jäi vain kolme palanutta tikkua.
Shamanistiset kulttuurit kaikkialla maailmassa tuntevat paraa muistuttavia haltijoita sekä apuolentoja, ja ilmeisesti tällaisia on tunnettu Suomessa jo kauan sitten. Paran katsottiin olevan hahmottunut noidan sielusta ja olevan sen sielueläin. Noita siis itse vaelsi paran hahmossa. Siitä, oliko noita tällöin tietoinen itsestään, eivät kirjoitukset anna selvyyttä.
Ruotsissa kerrottiin noitien saavan paransa Saatanalta käydessään Blåkullassa. Suomessa katsottiin, että para oli jollain tavalla valmistettu, esimerkiksi asettamalla lankakerän tai värttinän sydämeksi ehtoollisleipä. Liikkuessaan valmis para otti eläimen hahmon.
Betonimylly
Betonimylly on betonin, laastin, ym. sekoittamiseen käytetty säiliömäinen työkalu.
Sekoitus perustuu usein säiliön pyörimiseen ja sen sisälaidoissa sijaitsevien kiinteiden lapojen sekoittavaan vaikutukseen, mutta käytössä on myös myllyjä, joissa säiliö pysyy paikallaan ja lavat pyörivät. Pienissä myllyissä valmiin laastin tai betonin voi kaataa kuljetettavaksi säiliötä kallistamalla, mutta esimerkiksi betoniautossa betoni saadaan ulos pyörittämällä säiliötä sekoitussuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan, jolloin säiliön ulkoseinämään kiinnitetty spiraali nostaa betonia säiliön suuaukkoa kohti.
Aikaisemmin pienet, vetoisuudeltaan kottikärryn kokoiset myllyt olivat kammella käsin pyöritettäviä, mutta nykyään tämän työn hoitaa yleensä sähkömoottori. Hieman suurempia myllyjä, kuten traktorin nostolaitteisiin liitetty mylly tai betoniauton säiliö, pyöritetään esimerkiksi polttomoottorin avulla vaihteiston välityksellä tai hydraulisesti.
Gilberto Simoni
Gilberto "Gibo" Simoni (s. 25. elokuuta 1971 Palù di Giovo, Trenton maakunta) on entinen italialainen ammattipyöräilijä. Loistavana mäkiajajana hän oli vahvimmillaan vuoristo-osuuksilla. Simoni oli uransa aikana myös tunnettu itsevarmuudestaan ja suorapuheisuudestaan, hän ei pelännyt tulla tavoitteineen julkisuuteen eikä uhota voittavansa milloin mitäkin etappia tai kilpailua.
Simoni edusti kausilla 1994–2010 kestäneellä ammattilaisurallaan seuraavia joukkueita: Jolly Camponobili 1994, AKI 1995-1996, MG Technogym 1997, Cantina Tollo 1998, Ballan 1999, Lampre 2000-2001, Saeco 2002-2004, Lampre 2005, Saunier Duval-Prodir 2006-2007, Serramenti PVC Diquigiovanni 2008-2009 ja Lampre 2010.
Buru
Buru on saari Indonesiassa. Se kuuluu Molukkien saariryhmään ja sijaitsee Ambonin ja Seramin saarista hieman länteen. Burun suurin kaupunki on Namlea, joka sijaitsee saaren koillisella rannikolla.
Burun pinta-ala on 9 505 neliökilometriä, mikä tekee siitä Molukkien kolmanneksi suurimman saaren. Saaren keskiosat ovat vuoristoisia ja 80 prosenttia burulaisista elää rannikolla.
Burussa on yhteensä noin 160 000 asukasta. Suurin osa heistä on muslimeja. Asukkaat puhuvat muun muassa burun kieltä.
Hooverin pato
Hooverin pato on Yhdysvaltain kuuluisin pato ja se on saanut nimensä presidentti Herbert Hooverin mukaan. Se sijaitsee Arizonan ja Nevadan rajalla Coloradojoessa.
Se rakennettiin ennen presidentti Franklin Delano Rooseveltin New Deal -ohjelmaa. Presidentti Hoover oli kautensa loppupuolella aloittanut joitakin elvyttäviä valtiollisia rakennushankkeita vuoden 1929 pörssiromahduksen aloittaman talouslaman lopettamiseksi.
Padon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931. Pato oli valmistuessaan vuonna 1936 ensimmäinen suuri kokonaan betonista rakennettu pato Yhdysvalloissa. Pato on 221 metriä korkea ja 379 metriä leveä. Sen paksuus juuresta on 201 metriä ja harjalta 14 metriä. Betonia kului 3,4 miljoonaa kuutiometriä.
Padon juurella olevassa voimalaitoksessa on 17 Francis-turbiinia, joiden yhteenlaskettu maksimiteho on 2 080 megawattia. Yli puolet energiasta menee Etelä-Kaliforniaan, loput jaetaan Nevadan ja Arizonan kesken.
Hooverin pato on keskeisessä osassa videopelissä .
Säärihaava
Säärihaava aiheutuu yleensä huonontuneesta verenkierrosta, jonka syynä on tavallisesti syystä tai toisesta johtuva liikunnan puute, sokeritauti tai verisuonivaurio (esimerkiksi joskus kauankin aikaa sitten ollut suonitukos eli ns. veritulppa, joka on vioittanut verisuonien läppiä joillakin osuuksilla). Kaikissa paikoissa iho ei tällöin saa veren mukana tarpeeksi happea, jolloin ihoon tulee helposti märkivä haava, jonka paraneminen estyy tai hidastuu huomattavasti. Oleellista on saada verenkierto paranemaan, jolloin hoitotapa riippuu sitä, mikä verenkierron huonontumisen on aiheuttanut. Joka tapauksessa liikuntaa on pyrittävä heti lisäämään. Vähäiset verisuonivauriot voidaan nykyisin hoitaa vaivattomasti pienillä kirurgisilla operaatioilla. Viimeisenä mahdollisuutena, jos haava ei muilla toimenpiteillä parane, on ihonsiirto.
Edellä mainittujen, haavan syntymiseen ja sen huonoon paranemiseen vaikuttaneiden syiden hoitamista ja hoidon vaikutusta odottaessa haava pyritään kuivaamaan kokonaan tai lähes kokonaan tähän tarkoitukseen valmistetulla geelillä ja hoitamaan sen jälkeen mahdollisimman hyvään kuntoon säärihaavoihin tarkoitetulla haavavoiteella. Lyhyt antibioottikuuri on usein paikallaan heti säärihaavan ilmaannuttua. Haavan ympärillä oleva iho ei välttämättä kestä kalvoja tai liimasiteitä, joten sidostapaa on syytä yrittää keventää tarpeen mukaan vaikka käyttäen sukkaa jatkuvasti kevyen sidoksen päällä.
Äänne
Äänne on fonetiikassa ja fonologiassa käytetty termi, jolla määritellään ihmisen ääntöelimistön tuottama tietty ääni riippumatta sen mahdollisesta asemasta kielijärjestelmässä (vertaa foneemi). Äänne voi olla joko vokaali tai konsonantti. Äänne on segmentti, joka määritellään ainoastaan foneettisten ominaisuuksiensa perusteella. Äänne-termin synonyymi on fooni.
Ihmisen puhetta transkriboitaessa äänteet merkitään hakasulkeiden väliin; suomen kielen sanan "äänne" lausuma voidaan – puhujan ja transkribointijärjestelmän (tässä Kansainvälinen foneettinen aakkosto, IPA) mukaisesti – transkriboida esimerkiksi .
Äänne on abstrakti kuvausyksikkö, jossa ei oteta huomioon sellaisia yksilötason piirteitä kuin puhujan sukupuoli tai terveydentila. Lisäksi äänteet ovat diskreettejä eli jatkumollisesta äänivirrasta erillistettyjä yksiköitä, joista on poistettu konkreettisessa ääntämisessä tyypillinen siirtymäinformaatio. Sama äänne voi näin ollen realisoitua käytännössä rajattomana määränä toisistaan poikkeavia äännöksiä, mutta on tarkoituksenmukaista kuvata nämä äännökset samana äänteenä. Äänteet ovat siis äännösjoukkoja kuten foneemitkin, äänteet on vain määritelty yksittäisistä kielijärjestelmistä riippumattomalla tavalla, foneemit sen sijaan kielikohtaisesti.
Fonetiikassa äänteistä määritellään yleensä kolme ominaisuutta: