Sukellus
Sukellus on veden alla tapahtuvaa liikkumista. Vapaasukellus tapahtuu sukeltajan keuhkojen varassa, ilman hengityslaitteita. Käytössä voi olla kuitenkin muita apuvälineitä, kuten esimerkiksi räpylät ja silmikko. Laitesukellus puolestaan tapahtuu sukelluslaitetta hyödyntäen. Pintasukelluksessa eli snorklauksessa hengitetään hengitysputken avulla.
Laitesukeltajista on käytetty puhekielistä ilmausta "sammakkomies", mikä johtuu räpylöistä. Nimitys esiintyy edelleen esimerkiksi sanomalehtikirjoittelussa, joskin lienee harvinaistunut.
Laitesukelluksessa käytetään sukelluksen aikana yleensä yhtä tai kahta selässä kannettavaa 6-15 litran vetoista yleensä teräksestä tai alumiinista valmistettua 200-300 ilmakehän paineeseen paineistettua sukelluskaasusäiliötä, jotka yleisimmin sisältävät paineistettua ilmaa. Yleensä sukeltaminen tapahtuu pareittain turvallisuussyistä. Sukelluksen pituus vaihtelee, yleisimmin harrastesukelluksessa sukellusaika on noin 45 minuuttia sukelluksen syvyydestä, veden lämpötilasta ja sukelluskohteesta riippuen. Sukellusaikaa rajoittavat mm. käytettävissä olevan hengityskaasun määrä ja ylipaineeseen liittyvä sukeltajantaudin riski. Laitesukellus vaatii sukelluskurssin käymisen turvallisuuden ja vakuutusturvan vuoksi. Lainsäädännössä harrastesukeltamisen koulutuksesta ei kuitenkaan ole säädöksiä.
Vapaasukellusta ovat ammatikseen tehneet erityisesti helmenkalastajat ja sientenkerääjät. Nykyään vapaasukellus on kasvattanut suosiotaan urheilulajina. Vaikka keuhkoissa typpeä on vähän, liukenee sitä paineen vaikutuksen alla vereen jonkin verran. Suurissa syvyyksissä typpikertymää ehtii tulla niin paljon, että sukeltajantauti on mahdollista saada. Hukkumisriskin takia yksin ei saa koskaan sukeltaa.
Vapaasukelluksessa on useita eri luokkia, jossa kilpaillaan ja rekisteröidään ennätyksiä. Mm. Pituussukellus vaakasuunnassa (dynamic apnea), Pituussukellus syvyyssuunnassa ilman apuvälineitä (constant weight) ja hengenpidätys kasvot vedessä (static apnea). Lisäksi on erilaisia syvyyssuunnassa apuvälinein tehtäviä luokkia, joista osassa ei kilpailla.
Ihminen on kehittänyt sukelluskelloja sekä sukellusveneitä vaativampiin sukellustarkoituksiin.
Vesielämään sopeutuneet nisäkkäät, mm. hylkeet, merileijonat ja valaat, voivat sukeltaa huomattavasti pidempiä aikoja kuin ihminen. Näille nisäkkäille on kehittynyt monenlaisia sopeutumia, jotka takaavat hapen riittävyyden pinnan alla. Sukeltavien nisäkkäiden veressä on suurempi hemoglobiini kuin ihmisellä, joten ne pystyvät säilömään enemmän happea veressä. Sukeltavien nisäkkäiden lihaksissa on myös paljon myoglobiinia, joka säilöö happea lihaskudoksessa.
Paine, apnea ja vesi aktivoivat myös sukellusrefleksin voimakkaaksi. Nisäkkäät pyrkivät minimoimaan hapenkulutuksen sukelluksen aikana. Sukeltaessa sydämen lyöntitiheys pienenee ja verenkierto ohjataan ainoastaan välttämättömiin elimiin, kuten aivoihin.
Sukellusseurat ovat yksi tapa tutustua sekä laite- että vapaasukellukseen. Seurat ovat yleensä rekisteröityjä yhdistyksiä ja kouluttavat uusia sukeltajia joko CMAS- tai NAUI -järjestöjen koulutusohjelmien mukaan. Toiminta perustuu lähes kokonaan vapaaehtoistyöhön, periaatteena onkin suomessa uusien sukelluskavereiden kouluttaminen eikä niinkään kaupallinen toiminta. Kaupallista koulutusta järjestävät PADI-organisaatioon kuuluvat kouluttajat ja sukelluskeskukset, jotka ovat virkistyssukelluspalveluja tarjoavia yrityksiä.
Kurssien lisäksi järjestetään niin sanottuja introsukelluksia, sukelluskokeiluja ohjaajan valvonnassa. Introsukelluksia pidetään sekä uimahalleissa että avovedessä.
Pääkaupunkiseudulla toimivat ainakin Biosukeltajat ry, PSK Kupla ry, Nousu ry, Sukellusseura Calypso, Sub Aqua Club BARRACUDA ry, Sukellusseura H2O ry ja Urheilusukeltajat ry.