Turun päärautatieasema
Turun päärautatieasema (, , ratakm 199+674) on kaukojunien rautatieasema Turussa, Turun keskustan laitamalla, luoteisella ilmansuunnalla Pohjolan kaupunginosassa. Henkilö- ja tavaraliikenteen lisäksi asemalla on autojunien lastauspaikka.
Aseman nimi muutettiin 7. kesäkuuta 2010 muotoon "Turun päärautatieasema". Aiempi nimi oli Turun rautatieasema.
Helsinki–Hämeenlinna-radan valmistuminen vuonna 1862 merkitsi takaiskua Turulle, joka oli vanhastaan ollut hämäläisten kauppapaikka. Radan myötä perinteistä Hämeen Härkätietä kulkeneet hämäläiset suuntasivat kauppamatkansa Helsinkiin. Kun rautatietä Hämeenlinnasta pohjoiseen alettiin suunnitella, Turun merkitys uhkasi heiketä entisestään. Niinpä turkulaisten kannalta oli tärkeää saada ratayhteys Tampereelta Helsingin ohella myös Turkuun, vieläpä niin, että matka Turkuun olisi lyhempi kuin Helsinkiin. Rata toteutettiin turkulaisten näkökulmasta onnekkaasti, koska risteysasema sijoitettiin Toijalaan, jonka kautta matkaa Tampereelta Turkuun oli 19 kilometriä vähemmän kuin Helsinkiin. Rautatien rakennustyöt aloitettiin Turun päästä jo vuonna 1874, jolloin radan linjaus sen pohjoispäästä ei ollut vielä täysin selvillä. Rakennustöissä oli runsaasti venäläisiä siirtotyöläisiä, joiden palkkataso oli alhaisempi kuin suomalaisten.
Turun rautatieasema avattiin Toijala–Turku-radan pääteasemana vuonna 1876 ja se oli II luokan rautatieasema samanaikaisesti avattujen Toijalan ja Tampereen asemien tavoin. Asemarakennuksen lisäksi asema-alueelle rakennettiin tiilinen öljymakasiini ja alkujaan nelipaikkainen veturitalli, joka laajennettiin myöhemmin kahdeksanpaikkaiseksi. Ratapihan viereen sijoitettiin konepaja, jossa huollettiin ja korjattiin vetureita ja matkustajavaunuja. Rataa jatkettiin Turun asemalta satamaan heti vuoden 1876 aikana, jolloin radan päätepiste sijoittui Turun linnan ja Aurajoen väliin.
Turusta tuli risteysasema Turun ja Karjaan välisen rataosan käyttöönoton myötä vuonna 1899. Koko rantaradan valmistuttua vuonna 1903 lyhin matka Turusta Helsinkiin kulki Karjaan kautta, mutta nopein yhteys oli Toijalan kautta, koska rantarata oli tarkoitettu alkujaan paikallisliikenteelle. Päätös Uudenkaupungin radan rakentamisesta tehtiin jo vuonna 1909, mutta epävarmat ajat hidastivat toteuttamista ja liikenne Naantaliin voitiin aloittaa vasta vuonna 1923 ja Uuteenkaupunkiin vuonna 1924. Uudenkaupungin radan alkupäästä rakennettiin sivuraide Pansion öljysatamaan 1930-luvun alussa.
Turun ratapiha muodostui jo rautatien alkuaikoina kaupungista pohjoiseen suuntautunutta liikennettä rajoittavaksi alueeksi. Radan pohjoispuolelle Maarian kunnan alueelle oli syntynyt Raunistulan esikaupunkialue, jonka kautta kulkivat maantiet Poriin ja Tampereelle. Jo 1900-luvun alkupuolella tehtiin suunnitelmat maanteiden tasoristeysten korvaamisesta sillalla, mutta pehmeän maaperän vuoksi vaativan suunnittelu- ja rakennustyön edellyttänyt silta valmistui ratapihan itäpäähän vasta vuonna 1931.
Toisen maailmansodan jälkeen suunniteltiin Turusta rataa myös etelään Paraisten kalkkikaivoksille, mutta tämä suunnitelma jäi toteutumatta.
Turun kaupungin vanha keskusta oli sijoittunut Aurajoen eteläpuolelle tuomiokirkon ympärille. Vuoden 1827 Turun palon jälkeen kaupunkialuetta laajennettiin, ja laivojen kasvaessa satamalaiturit siirtyivät nykyisen Linnansataman alueelle. Rautatieaseman sijoittaminen kaupunkialueen pohjoisreunalle oli Toijalan radan kannalta luonteva ratkaisu, vaikka se jäi kauas kaupungin vanhasta keskustasta. Aikaa myöten Turun kaupallinen keskusta siirtyi Aurajoen pohjoispuolelle. Raitioliikenteen alettua vuonna 1908 kiertolinja yhdisti tuomiokirkon, kauppatorin ja rautatieaseman toisiinsa, ja tämä yhteys säilyi raitiotieliikenteen lopettamiseen, vuoteen 1972 saakka.
Turku oli pitkään tärkeä paikallisliikenteen keskus, kun junia kulki Turun asemalta niin Paimion, Loimaan, Naantalin kuin Uudenkaupunginkin suuntiin. Paikallisliikenne Naantaliin lopetettiin vuonna 1972 ja Paimioon vuonna 1979; Naantaliin ajettiin kuitenkin laivajunavuoroja vuosina 1970–1984 ja 1989–1990. Turun paikallisliikenteessä käytetyt, "Porkkanoiksi" kutsutut Dm9-junat tulivat tiensä päähän 1990-luvun taitteessa, jolloin ne hylättiin. Paikallisliikenne jatkui veturivetoisilla junilla Loimaalle vuoteen 1990 ja Uuteenkaupunkiin vuoden 1992 loppuun saakka.
Turun päärautatieasemalta lähtevät matkustajajunat itään rantarataa pitkin Helsinkiin sekä pohjoiseen Toijalan ja Tampereen kautta Jyväskylään ja Pieksämäelle sekä Ouluun. Tampereen ja Helsingin suunnista tulevat junat vievät myös matkustajia laivojen lähtöaikoina Turun satamaan. Ensimmäinen juna Helsinkiin kulkee aamuisin kello 05.32 ja viimeinen kello 20.30 pääsääntöisesti puolelta; junat (06.22, 07.08, 15.21, 16.21 ja 17.17) tosin eivät noudata tätä kaavaa. Kaikki junat ovat InterCity- tai Pendolino-kalustolla. Tampereen suuntaan ensimmäinen juna lähtee kello 07.00 ja viimeinen 21.25 3-4 tunnin välein, pääsääntöisesti xx.05. Tällä yhteydellä käytetään InterCity-junia.
Turun päärautatieasemalta alkaa myös rata Uuteenkaupunkiin, mutta henkilöliikennettä tällä radalla ei ole ollut vuoden 1992 jälkeen, joskin sen palauttamista suunniteltiin ja siitä tehtiin selvityksiä vuosina 2005–2007. Helmikuussa 2008 julkaistun raportin mukaan liikenne ei kuitenkaan toteudu vielä lähitulevaisuudessa, koska sitä on hankala saada kannattamaan. Välin Turku–Salo kehittämistä pidetään tärkeämpänä.
Raiteet 1–3 eivät ole tällä hetkellä lainkaan käytössä.
Turun päärautatieaseman kohdalla aiemmin sijainnut Turun vanha rautatieasema vihittiin käyttöön 1876. Sieltä liikennöitiin junia aluksi Toijalaan ja Turun satamaan ja myöhemmin Karjaalle ja Helsinkiin. Kaksikerroksisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Pehr Erik Degenaer. Aseman alakerrassa oli kolmen eri luokan odotussalit, naisten huone, lipunmyynti- ja matkatavarahalli, asemakonttori, asemapäällikön konttori, lennätinkonttori, postikonttori, matkatavaroiden säilytyshuone ja huone matkustavia viranhaltijoita varten. Yläkertaan rakennettiin asuntoja.
Nykyisen asemarakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Martti Välikangas ja Väinö Vähäkallio, ja se valmistui vuonna 1940. Rakennuksen toteutti rautatiehallituksen sijaan poikkeuksellisesti rakennushallitus.
Aseman alakerrassa taas oli lipunmyyntitilat, odotushalli, matkatavaratilat, kahvila ja postikonttori. Posti siirtyi pois asemalta vuonna 1987. Yläkerta vuorostaan oli alkujaan asemaravintolan käytössä. Yhdellä puolella kerrosta oli ykkösluokan ravintola, kun taas toisella puolella oli rahvaan osasto. Ravintola toimi näissä tiloissa vuoteen 2004.
Rakennuksen alkuperäinen ulkoverhoilu oli keltaista klinkkeriä. Verhoilu vaihdettiin vuosina 1978–1979, jolloin rautatieasema sai keltatiilisen pinnan.
Turun päärautatieasemaa kunnostettiin 2005–2006. Suurin uudistus koski lipputoimistoa, joka siirrettiin talon siipiosaan.
Museovirasto on määritellyt Turun päärautatieaseman ympäristöineen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Rautatieaseman tuntumassa sijaitsevaan entiseen VR:n konepajarakennukseen avattiin vuoden 2011 tammikuussa kulttuurikeskus Logomo.
Turun päärautatieasemalta on matkaa linja-autoasemalle noin 700 metriä. Asemien yhdistämistä matkakeskukseksi on suunniteltu, ja asiasta julkaistiin tutkimusraportti vuonna 2006. Toistaiseksi yhdistämishanke on kuitenkin jäänyt suunnittelutasolle.
5. kesäkuuta 2005 alkaen on ollut olemassa Turun liikennepaikka (lyh. Tur), johon kuuluvat seuraavat liikennepaikan osat: