hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Petula Clark
Petula Sally Olwen Clark (s. 15. marraskuuta 1932 Epsom, Surrey) on brittiläinen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten 1960-luvun kansainvälisistä hiteistään. Clarkin levyjä on myyty lähes 70 miljoonaa kappaletta ja hän on menestynein brittiläinen musiikin naistähti. Hänellä on myös kansainvälisten poplistojen ennätys pisimmästä listoilla esiintymisestä, 51 vuotta vuoden 1954 kappaleesta ”The Little Shoemaker”. Kappale pääsi brittien ”Top Twentyn” vuoden 2005 albumiin "L’essentiel – 20 Succès Inoubliables", joka puolestaan pääsi listoille Belgiassa. Petula Clark on myös hyvin tunnettu laulustaan ”Downtown”.
Petula Clark aloitti esiintymiset näyttämöllä seitsemänvuotiaana, ja 11-vuotiaana hänellä oli oma radio-ohjelma, jossa soitettiin isänmaallisia lauluja mielialan kohottamiseksi sota-aikana. Clark kulki viihdyttämässä brittien joukkoja sodan aikana yhdessä muiden lapsitähtien kanssa ja esiintyi elokuvassa "A Medal for the General" vuonna 1944. Kymmenen vuoden aikana hän esiintyi parissakymmenessä elokuvassa ja 1950-luvulla hänen levynsä nousivat myyntilistoille.
Siirtyminen lapsitähdestä aikuiseksi esiintyjäksi ei ollut helppoa. Clark meni naimisiin ja muutti Ranskaan. Vuonna 1964 kun brittimusiikki tuli muotiin Yhdysvalloissa, Clark sai osansa suosiosta kappaleen "Downtown" osalla. Se palkittiin Grammyllä ja nousi Yhdysvaltojen pop-listan ykköseksi. 1960-luvun lopun ajan Clark oli suuri tähti molemmilla mantereilla ja veti omia televisio-ohjelmiaan BBC:llä ja NBC:llä. 1960-luvun aikana Clark sai kultalevyt levyistään "Monsieur" (1964), "Chariot" (1964), "Romeo" (1964), "Downtown" (1965), "My Love" (1966), "I couldn't live without your love" (1966) ja "This is my song" (1967).
1970-luvulta alkaen Clark teki kansainvälisiä kiertueita ja esiintyi musikaaleissa. Vuonna 2013 ilmestyi uutta materiaalia sisältävä levy "Lost in you".
Petri Walli
Petri Ilari ”Pete” Walli (25. helmikuuta 1969 Helsinki – 28. kesäkuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Kingston Wall -yhtyeen perustajana, kitaristina ja lauluntekijänä. Musiikillisina vaikuttajinaan Wallilla olivat etunenässä Jimi Hendrix, Eric Clapton ja Jimmy Page. Petri Wallin isovelipuoli Hasse Walli on ollut tunnettu rockmuusikko jo 1960-luvulta lähtien. Petri Wallin isä oli kapellimestari ja pianisti Aarno Walli. Vuonna 2014 Viljami Puustinen julkaisi Kingston Wallista kirjan "Kingston Wall: Petri Wallin saaga".
Ennen Kingston Wallia Petri Walli muun muassa soitti rumpuja Sekunda-punkyhtyeessä ja toimi soolokitaristina Backline-yhtyeessä, jonka toisena kitaristina toimi Kie von Hertzen. Kingston Wallin hän perusti vuonna 1987 Petteri Ståhlin (rummut) ja Jukka Jyllin (basso) kanssa. Petteri Ståhlin jälkeen rumpuja soitti Timo Joutsimäki, ja ensimmäisen levyn levytysaikoihin 1991 rumpaliksi tuli Sami Kuoppamäki. Heidän kolmea albumiaan ("Kingston Wall" "I", "II" ja "Tri-Logy" eli "III") pidetään merkittävinä saavutuksina suomalaisen progressiivisen rockin historiassa. Yhtye sai vaikutteita Jimi Hendrixin ja Led Zeppelinin tuotannosta. Walli itse tuotti yhtyeen levyjä salanimellä Pedro Cucaracha. Kingston Wall jäi tauolle kolmannen albumin jälkeen jouluna 1994.
Tauon jälkeen Walli matkusteli Intiassa Goalla, jossa hän oli ollut monta kertaa aiemmin ystävänsä Ior Bockin luona. Wallia kiehtoivat Bockin pakanatarinat, joista hän oli ammentanut ideoita myös musiikkiinsa varsinkin Kingston Wallin viimeisellä albumilla "Tri-Logy" (1994). Kesällä 2000 julkaistiin tribuuttina Petri Wallille ja Kingston Wallille "Freakout Remixes" -remixlevy. 21. syyskuuta 2005 julkaistiin Jyllin koostama "Kingston Wall – Real Live Thing", kolmen levyn kokoelma.
Petri Wallin soittoa kuullaan myös Waltari-yhtyeen vuonna 1992 ilmestyneellä "Torcha!"-albumilla, jolla hän soitti sitaria kappaleessa ”Fuckadelican Garden”.
Petri Walli kuoli 28. kesäkuuta 1995 hypättyään Töölön kirkon tornista. Hän oli kuollessaan 26-vuotias. Walli on haudattu Hietaniemen hautausmaalle kilometrin päähän kuolinpaikastaan. Hänen hautansa sijaitsee lähellä taiteilijakukkulaa (kortteli 21A - rivi 2 -hauta 611). Kingston Wallin viimeisellä levyllä olevan kappaleen ”For All Mankind” on epäilty olevan Petri Wallin itsemurhaviesti.
Albumin perään merkitty ainoastaan suurin listasijoitus.
Walli käytti ainoastaan yhtä sähkökitaraa, Gibson Les Paul Deluxe Goldtopia, lähes poikkeuksetta koko Kingston Wallin uran ajan. Vuonna 2003 kitara myytiin Helsingissä Kitarapajalla tuntemattomaksi jääneelle ostajalle 2 500 eurolla. "Tri-Logy"-albumin ”Another Piece of Cake” -musiikkivideolla Walli esiintyi poikkeuksellisesti Hamer-kitaran kanssa.
Gibson Les Paul Deluxe Goldtop (1972) Pedaalit:
Vahvistimet:
Ville Haapasalo
Ville Juhana Haapasalo (, s. 28. helmikuuta 1972 Hollola) on suomalainen näyttelijä ja televisiojuontaja, joka tunnetaan yleisesti Venäjällä ja Suomessa. Haapasalo on erityisen kuuluisa Venäjällä, minkä mukaisesti talouslehti Forbes arvioi hänet vuonna 2013 maan kolmanneksi arvokkaimmaksi kasvoksi.
Haapasalo on alun perin kotoisin Hollolasta, ja hän harrasti lapsena teatterinäyttelemistä, jääkiekkoa ja kansantansseja. Hän oli erityisen innostunut näyttelemisen ohella jääkiekosta, jonka lopetti 19-vuotiaana. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi lahtelaisesta Salpausselän lukiosta keväällä 1991, Haapasalolla oli aikomuksena lähteä Isoon-Britanniaan pyrkimään teatterikorkeakouluun.
Kuultuaan sattumalta samasta opiskelumahdollisuudesta Neuvostoliiton Leningradissa eli nykyisessä Venäjän Pietarissa, päättikin hän lähteä sinne pääsykokeisiin täysin venäjän kieltä taitamattomana. Haapasalo sai opiskelupaikan pietarilaisesta teatteriakatemiasta, jossa hän aloitti opinnot ylioppilasvuotenaan akatemian ensimmäisenä ulkomaalaisena. Haapasalo oppi opiskelujensa aikana venäjän kielen erinomaisesti ääntämistä myöten ja valmistui vuonna 1995.
Haapasalosta tuli yhtäkkiä julkisuuden henkilö Venäjällä elokuvan "Metsästyksen kansallisia erikoisuuksia" menestyksen vuoksi. Ensi-ilta oli Sotšin elokuvajuhlilla vuonna 1995. Elokuva oli äärimmäisen pienellä budjetilla valmistettu, mutta suurena yllätyksenä se nousi suosioon, ja on edelleenkin Venäjän kaikkien aikojen katsotuin komedia. Sille valmistui kolme vuotta myöhemmin jatko-osa "Kalastuksen kansallisia erikoisuuksia" (1998), jossa Haapasalolla oli sivuosarooli.
Huolimatta suuresta näkyvyydestään Venäjällä, hän pysyi pitkään varsin tuntemattomana Suomessa. Haapasalon voidaan katsoa tulleen kuuluisaksi Suomessakin vuonna 2002 näyteltyään pääosaa venäläisessä elokuvassa "Käki", joka levitettiin Suomenkin markkinoille. Haapasalo palkittiin roolisuorituksestaan Venäjän elokuvataiteen valtionpalkinnolla. Hän sai myös maan valtiontaiteilijan nimikkeen ja oikeuden taiteilijaeläkeeseen Venäjältä.
Ensimmäinen Haapasalon isännöimä suomalainen televisio-ohjelma oli "Perjantai-illan unelma", jota esitettiin vuosina 2005–2006. Hän on myös juontanut muun muassa Venäjälle ja Yhdysvaltoihin sijoittuvia matkailusarjoja.
Haapasalo on myös teatterinäytellyt esimerkiksi Koko-teatterissa, ja toiminut ääninäyttelijänä muun muassa animaatioelokuvissa "Naapurini Totoro" ja "Itse ilkimys".
Haapasalo on naimisissa näyttelijä Saara Hedlundin kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Lisäksi Haapasalolla on poika (s. 2009) ohjaaja Tina Barkalajan kanssa.
Vuoden 2016 syyskuussa Haapasalo avasi Helsingin Punavuoreen Purpur-nimisen georgialaisen ravintolan. Hän avasi myös toisen Purpur-ravintolan vuoden 2017 lokakuussa Tampereen Frenckelinaukion reunalle.
Teuvo Kohonen
Teuvo Kalevi Kohonen (s. 11. heinäkuuta 1934 Lauritsala) on suomalainen akateemikko, tutkija ja Suomen Akatemian emeritusprofessori. Kohonen on maailman tunnetuimpia neuroverkkojen tutkijoita, ja hänet tunnetaan laajalti myös hahmontunnistusta sekä koneoppimista koskevista julkaisuistaan. Hänen kehittelemiään itseorganisoituvia karttoja () kutsutaan myös usein Kohosen kartoiksi (, ).
Kohonen johti 1960-luvulla Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan osastolla ensimmäisen Suomessa suunnitellun tietokoneen, Reflacin (Reflex Aritmetics Computer) rakentamista. Kone oli osa laajempaa tutkimusohjelmaa, jossa selvitettiin teollisuusprosessin suoran tietokonesäädön ongelmia. Reflacissa oli kaikkiaan noin 1 200 transistoria. Sen ohjelmointiin käytettiin dipl.ins. Egon Cronhjortin kehittämää kieltä. Reflac sijaitsee nykyään Tekniikan museon tietokonetekniikan osastolla.
Kohonen valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1957, tekniikan lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1962. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun fysiikan vanhempana assistenttina 1957–1959, apulaisprofessorina 1963–1965 ja teknisen fysiikan professorina 1965–1993. Suomen Akatemian tutkijaprofessorina/akatemiaprofessorina hän toimi 1975–1978 ja 1980–1999. Akateemikoksi hänet nimettiin vuonna 2000.
Toinen vuosituhat
Toinen vuosituhat oli tuhannen vuoden ajanjakso, joka kesti vuoden 1000 alusta vuoden 1999 loppuun. Matemaattisesti ajatellen vuosituhat alkaa ja päättyy vuotta myöhemmin.
Talvikangas
Talvikangas on uudehko kaupunginosa Oulussa. Valtatien 20 varrella sijaitsevan Talvikankaan eteläisen osan asuinalueen rakentaminen aloitettiin vuonna 2000. Alueen kadunnimistö on talviaiheinen kuten alueen nimikin. Talvikankaan kaupunginosa jakaantuu uudempaan Talvikankaaseen sekä vanhempaan 1970–1980-luvuilla rakennettuun Hönttämäkeen. Kaupunginosassa asuu asukasta.
Talvikangas syntyi vuonna 2004, kun Korvensuoraan kuuluneista Talvikankaan ja Hönttämäen osa-alueista muodostettiin oma kaupunginosa. Sitä ennen Oulun virallista kaupunginosajakoa oli muutettu edellisen kerran vuonna 1968.
Pääosin uudempi varsinainen Talvikangas on lähiötyylistä omakoti- ja paritaloasumista suosivaa aluetta. Ns. Talvikangas I rakennettiin suurilta osin entisten Wärtön peltojen päälle. Paikkakuntalaiset kutsuivat aluetta "Värtön aavaksi", koska se oli puuton ja avara alue Kuusamontien molemminpuolin. Alue kuului myös laajaan Makkarasuon alueeseen, joka on tunnettu vetisyydestä (vrt. Huonesuo). Vuosien kuivatuksella alue saatiin rakentamiskuntoon. Maapohja on kuitenkin vanhaa merenpohjaa, joka on savista ja siksi erittäin herkkää routimaan talvisin. Alueella on myös muutamia pieniä kerrostaloja. Suurin osa rakennuksista on valmistaloja. Talvikangas laajennee tulevaisuudessa voimakkaasti itään kohti Hiukkavaaraa.
Hönttämäki sijaitsee varsinaisen Talvikankaan pohjoispuolella mäen päällä, ja on nykyisin Talvikankaan osa-alue. Hönttämäen alue on rakennettu pääasiassa 1970–80-luvuilla, ja rakennuskanta on pääasiassa omakoti- ja rivitaloja. Hönttämäki on tiettävästi saanut nimensä Hönttämäessä erakkona eläneen "Hönttä-Jussin" mukaan. Hönttä-Jussi ja hänen asumuksensa sijaitsivat nykyisen parkkipaikan kohdalla. Asumus tuhoutui tulipalossa vuonna 1916.
Kaupunginosassa on kaksi päivittäistavarakauppaa.
Talvikankaalla on kaksi kaupungin ja kaksi yksityistä päiväkotia. Kouluja on kaksi, joista toinen sijaitsee Hönttämäellä ja toinen Talvikankaalla. Talvikankaan koulussa voi käydä ensimmäisen ja toisen luokan. Oulun kaupunki on päättänyt rakentaa Talvikankaalle (Korvensuoralle) oman yhtenäiskoulun.
Hönttämäellä toimii vuonna 1990 perustettu Hönttämäen palloseura HÖPS ry. Yhdistyksen tarkoituksena on ylläpitää ja kohottaa yhdistyksen jäsenten fyysistä kuntoa ja terveyttä sekä ylläpitää kiinnostusta muun muassa jalkapalloon, kaukalopalloon ja salibandyyn. Seura on avoinna uusille jäsenille, mutta junioritoimintaa sillä ei ole.
Kaupunginosa rajoittuu lännessä valtatiehen 20.
Kuusamontietä pitkin ajavat paikallisliikenteen linjat 35 ja 36. Talvikankaalta pääsee Parkkisenkankaantietä pitkin Oulun keskustaan linjoilla 9 ja 10.
Isä meidän
Isä meidän eli Herran rukous on kristinuskon tunnetuin rukous.
Rukous esiintyy Uudessa testamentissa kahteen kertaan. Matteuksen evankeliumissa rukous on osana Jeesuksen vuorisaarnaa. Luukkaan evankeliumin mukaan Jeesus opetti sen hänen opetuslastensa kysyttyä, kuinka heidän tulisi rukoilla.. Rukous on sittemmin ollut keskeinen rukous kristittyjen jumalanpalveluksissa ja yksityisessä rukouselämässä.
Rukous ei ole siinä mielessä Jeesuksen omaa rukousta, kuten esimerkiksi Johanneksen evankeliumin luku 17 on vaan opetuslapset pyysivät Jeesusta opettamaan heitä rukoilemaan ennen, kuin Jeesus vastasi heidän pyyntöönsä rukoilemalla tämän rukouksen. Suurin osa kristityistä uskoo Jeesuksen synnittömyyteen ja Isä meidän rukouksessa syntejä pyydetään anteeksi, eikä Jeesus pyytänyt syntejään anteeksi rukouksessa vaan opetti sen rukouksen opetuslapsien pyynnöstä ja heitä varten.
Rukouksen Matteuksen version lopussa oleva ylistysosa "Sillä sinun on valtakunta ja voima ja kunnia iankaikkisesti. Aamen." puuttuu varhaisimmista tekstilähteistä, mistä syystä monet epäilevät sen olevan tekstiin myöhemmin tehty liturginen lisäys. Vastaavaa lisäystä, vastaavissa käännöksissä ei ole tehty Luukkaan versioon. Lisäksi muutamissa tekstilähteissä on Luukkaan versio huomattavasti lyhyempi: lauseen "Isä meidän, joka olet taivaissa" paikalla on pelkkä sana "Isä"; galilean aramean alkutekstiä mukaillen sekä lisäksi puuttuvat lauseet "Tapahtukoon sinun tahtosi, myös maan päällä niin kuin taivaassa" ja "vaan päästä meidät pahasta". Lisäksi Matteuksen versiossa Jumalaa pyydetään antamaan velat, Luukkaan versiossa synnit anteeksi. Useimmat tekstilähteet sisältävät Matteuksen ja Luukkaan rukousten pidemmät muodot, eli edellä mainitut tekstin osat. Nykyisin eniten käytettyjen Uuden testamentin kriittisten tekstilaitosten tekstistä em. tekstin osat puuttuvat. Siksi ne puuttuvat monista raamatunkäännöksistä tai ovat merkityt hakasulkeilla. Vuoden 1992 raamatunsuomennoksesta edellä mainitut tekstin osat puuttuvat; Matteuksen ylistysosa on mainittu reunahuomautuksena. Vanhemmassa vuoden 1938 suomennoksessa näistä useimmat ovat mukana, mutta hakasulkeilla merkittyinä. Vanhemmat käännökset, joiden pohjatekstinä on nk. Textus Receptus, sisältävät edellä mainitut kohdat.
Hakasulkeissa oleva osa kuuluu doksologiaan.
Hakasuluissa oleva doksologian lausuvat jumalanpalveluksissa piispa tai pappi.
Kahdesta edellisestä Isä meidän rukouksen muodosta käytetään luterilaisessa kirkossa nimitystä "ekumeeninen sanamuoto". Tässä muodossa rukous esiintyy Matteuksen evankeliumissa sekä vuoden 1938 että vuoden 1992 raamatunsuomennoksissa.
Circuit de Monaco
Circuit de Monaco on katurata La Condaminen ja Monte Carlon kaupunginosissa Monacossa.
Circuit de Monaco on käytössä ainoastaan kerran vuodessa, kun siellä ajetaan Formula 1 -kilpailu, samana viikonloppuna oheisluokkina ajetaan myös muun muassa Formula 2:n ja GP3:n kilpailuja. Vuosina 2015 ja 2017 Monacon katuradalla on ajettu myös Formula E -luokan kilpailuja, ne on ajettu edellisenä viikonloppuna ennen Formula 1 -kilpailua.
Circuit de Monaco on kapea katurata, jossa on jyrkähkö ylä- ja alamäki, tunneli ja tiukkoja mutkia. Nämä seikat tekevätkin radasta ehkäpä vaativimman kilparadan. Monella tapaa Monacoa pidetään vanhentuneena kilparatana, sillä kapeat kadut eivät anna mahdollisuutta ohituksiin. Radan kelpaamisesta Formula 1 -radaksi on keskusteltu jo 1960-luvulta saakka, sillä rata on erittäin ahdas F1-autoille.
Ensimmäisen kerran katurata oli käytössä vuonna 1929. Ensimmäisen radalla ajetun kilpailun voitti brittiläinen William Grover-Williams. Menestynein kuljettaja Monacon GP:n historiassa on brasilialainen Ayrton Senna, joka voitti radalla 6 kertaa (1987, 1989, 1990, 1991, 1992 ja 1993).
"Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Grand Prix -sarjaan."
Synagoga
Synagoga (, ’kokouspaikka’) on juutalaisten kokous-, rukous- ja kouluhuone. Synagoga vastaa kristittyjen kirkkoa ja islaminuskoisten moskeijaa.
Synagoga on , ’kokoushuone’ tai בית תפילה, "beit tefila", ’rukoushuone’. Synagogassa on yleensä erilliset huoneet rukoukselle sekä pienempiä huoneita opiskelulle (בית מדרש, "beit midraš", ’opiskeluhuone’. Jiddišiksi synagoga on שול, "shul", ’koulu’.
Synagogalaitos sai todennäköisesti alkunsa Babylonian maanpakolaisuuden aikana, kun juutalaiset joutuivat eroon Jerusalemissa sijaitsevasta temppelistään. Synagogan pohjapiirros noudattaa ilmestysmajan pohjapiirrosta, joka oli ensimmäisen temppelin edeltäjä.
Pohjoismaiset synagogat on rakennettu melko myöhään, sillä juutalaista asutusta on ollut täällä vasta lyhyen aikaa ja juutalaisten lukumäärä on ollut pieni. Suomessa on Helsingin (1906–) lisäksi synagoga vain Turussa (1912–), ja muissakin Pohjoismaissa niitä on vain muutama.
Suomen synagogat muodostavat mielenkiintoisen päätepisteen perinteisen synagogarakennuksen tyylillisessä kehityksessä. Historiallisina muistomerkkeinä ne kuvastavat juutalaisen vähemmistön hyväksymistä suomalaiseen yhteiskuntaan, mitä ilmentää myös niiden näkyvä sijainti kadun varrella, toisin kuin monissa Keski- ja Etelä-Euroopan maissa. Myös juutalaisten oman kulttuurin lujittumisella Suomeen on synagogilla ollut tärkeä asema, koska ne eivät ole ainoastaan uskonnollisen elämän vaan myös kansallisen vähemmistön sosiaalisen elämän ja kulttuurin keskuksia. Niiden yhteydessä on aina toiminut myös koulu ja erilaisia yhdistyksiä.
Suomen synagogat ovat senkin takia ainutlaatuisia, että ne Viipurin synagogaa lukuun ottamatta säilyivät sota-ajan hävityksiltä. Useimmat Euroopan vanhat synagogat tuhottiin toisen maailmansodan aikana.
Synagogassa miesten tulee peittää päänsä, useimmiten päähineenä on kipa. Perinteisesti naimisissa olevat naiset ovat peittäneet päänsä synagogassa esimerkiksi huivilla. Ortodoksijuutalaisuudessa tämä on edelleen käytäntö. Joissakin ei-ortodoksisissa juutalaisuuden suuntauksissa kuten reformijuutalaisuudessa myös naiset käyttävät kipaa.
Ԏ
Ԏ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy Molodtsovin aakkosiin, joita käytettiin virallisesti komin kirjoittamiseen 1919–1931.
Ԏ ääntyy komissa liudentuneena soinnittomana dentaalisena klusiilina /tʲ/.
Lainsäädäntö
Lainsäädäntö tarkoittaa valtiossa voimassa olevia oikeussäännöksiä ja niiden antamiseen liittyviä valtioelinten toimia eli lainsäädäntää. Lainsäädäntö on lainkäytön ja hallinnon rinnalla oleva oikeusvaltion valtiollisen toiminnan muoto, joka tuottaa kirjoitettua eli säädännäistä oikeutta. Se tarkoittaa sekä kansanedustuslaitoksen säätämiä lakeja että toimeenpanovallan antamia asetuksia ja laajasti ymmärrettynä koko voimassa olevaa oikeutta. Asetuksiin rinnastettavia ovat valtioneuvoston ja ministeriöiden päätökset.
Ahvenanmaan maakunnan maakuntalainsäädäntö perustuu maakunnalla olevaan lainsäädäntövaltaan sen itsehallintolaissa säädetyissä asioissa. Ahvenanmaan maakuntapäivien hyväksymä maakuntalaki on oikeusministeriön ja Ahvenanmaan valtuuskunnan lausunnon jälkeen esiteltävä tasavallan presidentille. Hän voi korkeimman oikeuden lausunnon saatuaan määrätä maakuntalain raukeamaan osittain tai kokonaan, jos hän katsoo lain koskevan Suomen turvallisuutta tai sen säätämisen ylittävän maakuntapäivien toimivallan.
Yhteiskuntaa sääntelevät tärkeimmät normit löytyvät lakikirjoista, ja lakikirjoja on täydellinen sarja Eduskunnan kirjastossa.
Niitä on kirjaston hyllyillä yhteensä 15,3 metriä, koottuna 254-osaiseen Suomen säädöskokoelma -kirjasarjaan. Raamatullisen ohuille sivuille on printattu kaikki Suomen lait ja asetukset vuodesta 1860 alkaen. Sen jälkeen sarja on täydentynyt joka vuosi sitä mukaa kuin vanhoja normeja on kumottu ja uusia säädetty. Niitä on säädetty 1970-luvusta lähtien yli tuhat vuodessa, yhteensä jo 91 802 vuoden 1860 ja syyskuun 2014 välillä.
Lainsäädäntökausi eli legislatuurikausi eli legislatuuri on kansanedustuslaitoksen vaalikausi eli aika, jonka sen jäsenten toimivalta kestää. Suomessa eduskunnan toimikausi kestää neljä vuotta.
Euroopan Unioni säätää lakeja, jotka on otettava käyttöön jäsenmaissa.
Suomessa vuoden 2013 lopulla tehdyn arvion mukaan enintään viidennes eduskunnan hyväksymistä laeista oli sellaisia, joissa viitattiin EU:n säännöksiin.
Veikko Hursti
Veikko Stefanus Hursti (25. marraskuuta 1924 Helsinki – 10. toukokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen kodittomien, alkoholistien ja huono-osaisten auttaja. Työstään yhteiskunnan vähäosaisten hyväksi hän sai sosiaalineuvoksen arvonimen.
Hurstin äiti Elli (o.s. Heiskanen) oli harras uskovainen matematiikan opettaja ja isä Arvo metodistipappi. Lapsia oli seitsemän, viisi poikaa ja kaksi tyttöä. Veikko Hursti oli sisarusparven toiseksi nuorin. Veljistä Harras Hursti on oopperalaulaja. Hursti palveli jatkosodassa vapaaehtoisena, opiskeli kuvataiteita ja musiikkia. Hän toimi sotien jälkeen mainospiirtäjänä ja akrobaattina sirkuksessa.
Hursti toimi myöhemmin elämässään yli 40 vuotta vähäosaisten auttajana.
Raskaiden elämänkokemusten, oman alkoholismin ja siitä kummunneen uskonnollisen heräämisen kautta Hurstista tuli köyhien ja syrjäytyneiden ystävä. Hän valitsi avustustyön kohteiksi erityisesti rappioalkoholistit sekä muut päihderiippuvuudesta kärsivät ihmiset.
Hän jakoi ruokaa, majoitti alkoholisteja kotiinsa sekä järjesti vähäosaisille Töölön kisahallissa joulujuhlia, joihin tuli vuosittain tuhansia ihmisiä nauttimaan ruumiin ja sielun ravintoa. Tästä hän sai useita tunnustuspalkintoja.
Hursti järjesti myös itsenäisyyspäivisin Hakaniemessä ”köyhien linnanjuhlia”. Tasavallan presidentti Tarja Halonen vieraili ”köyhien linnanjuhlissa” muutamaan otteeseen. Hursti järjesti myös laajoja ruoka- ja vaatekeräyksiä köyhiä perheitä varten.
Avustustyötä varten perustettiin Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö ry -niminen yhdistys vuonna 1983. Yhdistyksellä on kristillinen tausta.
Vuonna 1986 presidentti Mauno Koivisto myönsi Veikko ja Lahja Hurstille Pro Benignitate Humana -mitalin inhimillisestä auliudesta sekä pitkäaikaisesta lähimmän auttamistyöstä. Vuonna 1993 hänet valittiin vuoden uusmaalaiseksi. Vuonna 1995 Hurstille myönnettiin kultainen Helsinki-mitali.
Veikko Hursti sai sosiaalineuvoksen arvonimen vuonna 1999. Aleksis Kiven Seura myönsi Hurstille Eskon puumerkki -palkinnon 1993.
Hursti kuoli vuonna 2005 sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Herttoniemessä. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle hautaan numero U12-02-0028.
Veikko Hurstin työtä vähäosaisten auttajana jatkaa hänen poikansa Heikki Hursti, joka jatkoi myös vanhempiensa nimeä kantavan yhdistyksen toimintaa.
Kännykkätelevisio
Kännykkätelevisio on kolmannen sukupolven puhelin johon on joko sisäänrakennettu tai lisälaitteen avulla tehty mahdolliseksi ottaa vastaan ohjelmavirtaa/televisio-ohjelmia. Kännykkätelevisiotekniikoita on useita. Euroopan mobiilitelevisiostandardiksi on valittu DVB-H, joka on kehitetty varta vasten mobiililaitteiden tarpeet huomioon ottaen.
Vuonna 2003 NEC kehitti ensimmäisen prototyypin matkapuhelimesta, jolla voidaan vastaanottaa maanpäällisiä digitaalitelevisiolähetyksiä. Toisen prototyypin kännykkätelevisiosta, jolla voidaan paitsi vastaanottaa televisiosignaalia, myös tallentaa sitä jopa puolen tunnin ajan, esitteli japanilainen Sanyo vuonna 2003; prototyypissä vastaanotettiin maanpäällistä digitelevisiosignaalia CDMA2000-verkossa.
Ensimmäinen matkapuhelinmalli, jolla voitiin vastaanottaa analogista televisiosignaalia oli Toshiban toukokuun 2004 lopussa julkistama V401T-malli.
Ensimmäinen IP Datacast –mobiilivastaanotin oli Nokia Streamer. Laite kiinnitettiin akun tapaan Nokian 7700-malliin. Nokia Streamer ei tullut lainkaan myyntiin vaan se jäi testilaitteeksi. Sitä kuitenkin testattiin mm. 20 käyttäjän voimin kesällä 2004 BMCO:n Friendly user -testissä. Myyntiin tuleva malli tulee olemaan Streamer SU-22 joka sijoitetaan Nokian 7710-älypuhelimeen.
Arthur Honegger
Arthur Honegger (10. maaliskuuta 1892 – 27. marraskuuta 1955) oli ranskalais-sveitsiläinen taidemusiikin säveltäjä. Hän kuului säveltäjäryhmään Les Six. Honeggerin tunnetuin teos on orkesterille sävelletty veturi-impressio "Pacific 231".
Oscar-Arthur Honegger syntyi Le Havressa, Ranskassa vuonna 1892. Hän opiskeli vähän aikaa Zürichin konservatoriossa ja palasi sitten Pariisiin, jossa hän opiskeli viulunsoittoa ja sävellystä Charles Widorin ja Vincent d'Indyn johdolla. Hänen opiskelutovereihinsa kuuluivat muun muassa Darius Milhaud ja Jacques Ibert.
Vaikka Honeggerin juuret ovat Sveitsissä ja hän pysyi Sveitsin kansalaisena koko elämänsä ajan, hän asui suuren osan elämästään Pariisissa. Vuonna 1918 hän lopetti opintonsa ja kirjoitti ensimmäisen täysipainoisen teoksensa, baletin "Le dit des jeux du monde", jonka esitys aiheutti skandaalin ja toi säveltäjälle kuuluisuutta. Säveltäjänä hän oli hyvin tuottelias ja monipuolinen: hän kirjoitti musiikkia teattereihin, radiolle, elokuviin ja konserttisaleihin, baletteja, kuoroteoksia, kamarimusiikkia, konserttoja, oopperoita, oratorioita ja sinfonioita. Hänen tuotantonsa käsittää noin kaksisataa teosta. Niistä tunnetuin on orkesteriteos "Pacific 231", joka matkii höyryveturin ääntä; luku 231 ei liity veturin numeroon vaan sen akseleiden lukumäärään. Toinen menestysteos oli "Jeanne d'Arc au bûcher" (Jeanne d'Arc polttoroviolla, 1935).
Honegger kuului säveltäjäryhmään Les Six. Muiden ryhmän jäsenten tavoin hän teki yhteistyötä ja sai vaikutteita sellaisilta taiteilijoilta kuin Igor Stravinsky, Paul Claudel, Jean Cocteau, Max Jacob, Pablo Picasso ja Erik Satie. Honeggerin musiikki ei ole yhtä leikkisää ja yksinkertaista kuin muiden ryhmän jäsenten. Hän ei myöskään asettunut vastustamaan Richard Wagnerin ja Richard Straussin romantiikkaa kuten muut.
Maailmansotien välisenä aikana Honegger oli erittäin tuottelias ja sävelsi muun muassa yhdeksän balettia ja kolme oopperaa. Sodan ja natsihallinnon vuoksi hän jäi Pariisiin, mutta oli jatkuvassa yhteydessä sveitsiläisiin sukulaisiinsa ja tuttaviinsa. Arthur Honegger kuoli 27. päivänä marraskuuta vuonna 1955. Hänet on haudattu Cimetière Saint-Vincentiin Montmartrelle, Pariisiin. Hänen kuvansa on Sveitsin 20 frangin setelissä.
Challenger
Challenger (NASAn avaruussukkuloiden ("orbital vehicle") luokituksessa OV-099) oli yhdysvaltalainen avaruussukkula, joka tuhoutui laukaisunsa jälkeen 28. tammikuuta 1986.
"Challenger" oli avaruussukkula "Columbian" jälkeen toinen kiertoradalle laukaistu avaruussukkula. "Challengerin" ensilento oli 4. huhtikuuta 1983, ja se tuhoutui kymmenennellä lennollaan (STS-51-L) 28. tammikuuta 1986.
Avaruussukkulan onnettomuuden syyksi paljastui asetetun onnettomuustutkintalautakunnan tutkimuksissa apuraketin o-rengastiivisteen pettäminen. Laukaisua edeltäneen yön pakkasesta johtuen tiiviste oli menettänyt kimmoisuuttaan ja raketin polttoaine pääsi virtaamaan tiivisteen välistä aiheuttaen onnettomuuden.
"Columbia" oli toinen kahdesta lennolla tuhoutuneesta avaruussukkulasta. Onnettomuuden jälkeen kerätyt "Challengerin" osat on siirretty Cape Canaveraliin käytöstä poistettuihin ohjussiiloihin. Ajoittain "Challengerin" osia huuhtoutuu Floridan rannikolle, mistä ne siirretään ohjussiiloihin.
"Challenger" rakennettiin testialustana käytetyn STA-099:n rungolle kun havaittiin että se oli halvempaa kuin muuntaa avaruussukkula Enterprise (OV-101) lentokelpoiseksi. Alun perin "Challengeria" ei tarkoitettu laukaistavaksi avaruuteen.
"Challenger" lensi onnettomuuslento mukaan lukien kymmenen sukkulalentoa, vietti avaruudessa, kiersi maapallon ja lensi yhteensä .
"Challengerin" viimeisellä lennolla oli mukana opettaja Christa McAuliffe, josta piti tulla ensimmäinen siviili avaruudessa.
Iso hautavajoama
Iso hautavajoama on laaja vajoamakokonaisuus, joka levittäytyy Mosambikista Afrikasta Lähi-itään. Ison hautavajoaman laaksot ovat yhteydessä toisiinsa, mutta geologisesti kaikki ne eivät ole samaa vajoamaa.
Vajoamien leveys on noin 30–100 kilometriä, syvyyden ollessa muutamasta sadasta metristä useisiin tuhansiin metreihin. Etelä-pohjoissuunnassa alue kattaa 6 000 kilometriä.
Vajoamasysteemin pohjoisin osa on Jordanin hautavajoama. Se ulottuu Golanin kukkuloilta Israelin, Libanonin ja Syyrian rajaseuduilla Kuolleenmeren kautta Akabanlahteen Punaisenmeren pohjoispäähän. Punainenmeri kuuluu Punaisenmeren hautavajoamaan. Se syntyi kun Arabian niemimaa ja Afrikka erkaantuivat miljoonia vuosia sitten ja Intian valtameren vedet täyttivät laakson. Afrikan ja Arabian laatat irtautuivat toisistaan noin 35 miljoonaa vuotta sitten. Punaisenmeren ja Adeninlahden pohjassa sijaitsevat näiden laattojen reunavyöhykkeet.
Maapallon järvistä syvimmällä sijaitseva Kuollutmeri Israelin ja Jordanian rajalla sijaitsee aktiivisessa Kuolleenmeren transformisiirroksessa. Punaisenmeren Akabanlahdessa on syvänteitä, joissa veden lämpötila nousee jopa 50 °C asteeseen maankuoren ohuuden takia.
Hautavajoamakokonaisuuden Afrikan-puoleista osaa kutsutaan Itä-Afrikan hautavajoamaksi. Se alkaa Afrikan sarvesta ja jakautuu Ugandan ympärille kahdeksi haaraksi, itäiseksi haaraksi, jonka osista käytetään nimityksiä Kenya Rift ja Gregory Rift, ja läntiseksi haaraksi, Lake Albert Rift eli Albertine Rift.. Läntisen haaran varrella ovat Virunga- ja Ruwenzorivuoret sekä monet Afrikan suurista järvistä, jotka syntyivät syvien repeämälaaksojen täyttyessä vedellä. Itä-Afrikan hautavajoamassa on useita tulivuoria, kuten Kilimanjaro.
Itä-Afrikan hautavajoama on syntynyt noin 15 miljoonaa vuotta sitten. Repeämä avautuu noin kahden sentin vuosivauhdilla. Hautavajoaman liikehdinnän arvellaan johtavan miljoonien vuosien kuluessa siihen, että Etiopian itäreuna repeää irti Afrikan mantereesta ja muodostaa saaren.
Itä-Afrikan hautavajoamasta on löydetty paljon ihmisen evoluutioon liittyviä fossiileja. Erityisen merkittävä kaivauskohde on 50 kilometrin mittainen Olduvain rotko Tansaniassa.
Germaine Tailleferre
Germaine Tailleferre (19. huhtikuuta 1892 – 7. marraskuuta 1983) oli ranskalainen säveltäjä ja säveltäjäryhmän Les Six ainoa naispuolinen jäsen. Germaine Tailleferre (oik. Germaine Taillefesse) syntyi Parc Saint-Maurissa, Ranskassa vuonna 1892. Hän vaihtoi sukunimensä Tailleferreksi jo nuorena loukatakseen isäänsä, joka oli kieltäytynyt tukemasta tyttären musiikkiopintoja. Hän opetteli pianonsoittoa kotona äitinsä johdolla ja sävelsi itsekseen lyhyitä kappaleita, kunnes pääsi opiskelemaan Pariisin konservatorioon. Siellä hän tapasi muun muassa Darius Milhaud'n, Georges Auricin ja Arthur Honeggerin.
Tailleferre menestyi opinnoissaan ja tutustui pian Montmartren ja Montparnassen taiteellisiin piireihin. Ryhmä Les Six muodostui puolivahingossa eikä pysynyt koossa kauan. Hänen musiikillisina esikuvinaan ja tukijoinaan olivat muun muassa Claude Debussy, Igor Stravinski, Erik Satie ja erityisesti Maurice Ravel, jonka luona hän vietti paljon aikaa. Vuonna 1925 Tailleferre meni naimisiin amerikkalaisen Ralph Bartonin kanssa ja muutti Yhdysvaltoihin. Hän palasi Ranskaan aviomiehensä kanssa vasta vuonna 1927 ja erosi vähän myöhemmin.
1920- ja 1930-luvuilla Tailleferre sävelsi piano- ja elokuvamusiikkia. Toisen maailmansodan puhjettua hän pakeni Espanjan läpi Portugaliin ja sieltä laivalla Pennsylvaniaan, Yhdysvaltoihin. Sodan jälkeen hän palasi taas Ranskaan ja sävelsi paljon orkesteri- ja kamarimusiikkia sekä muita teoksia, muun muassa neljä balettia sekä neljä täyspitkää ja useita lyhyempiä oopperoita. Suurin osa musiikista julkaistiin vasta taiteilijan kuoleman jälkeen. 1960-luvulla Tailleferre sävelsi paljon elokuvamusiikkia ja ryhtyi vuonna 1976 säestäjäksi lasten musiikkiluokalle. Hän jatkoi säveltämistä aina kuolemaansa, 7. marraskuuta vuonna 1983 asti.
4923 Clarke
4923 Clarke on asteroidivyöhykkeen asteroidi, joka on nimetty Arthur C. Clarken mukaan. Clarke ilmaisi kerran vitsaillen tyytymättömyytensä siihen, ettei asteroidi 2001:tä nimetty hänen mukaansa (tämä kunnia meni Albert Einsteinille). 4923 Clarken löysi Schelte J. Bus, 2. maaliskuuta 1981. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1981 EO27.
2001 Einstein
2001 Einstein on Marsin ja Jupiterin välisen päävyöhykkeen sisäreunalla kiertävä asteroidi, jonka löysi Paul Wild 5. maaliskuuta 1973. Asteroidi on nimetty fyysikko Albert Einsteinin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1973 EB. Koska tämän asteroidin absoluuttinen magnitudi (H) on 12,85, sen läpimitta on todennäköisesti 7–15 kilometriä. Einstein on X-tyypin asteroidi.
Kirjailija Arthur C. Clarke puolivakavissaan esitti romaaninsa "3001: Viimeinen avaruusseikkailu" jälkikirjoituksessa, että asteroidi 2001 olisi tullut nimetä hänen mukaansa, ja oli hieman suutahtanut että Einstein ohitti hänet.
Courtney Love
Courtney Love (Courtney Michelle Harrison, s. 9. heinäkuuta 1964 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, elokuvanäyttelijä ja malli. Love tunnetaan lähinnä avioliitostaan Nirvanan edesmenneen laulajakitaristi Kurt Cobainin kanssa, hajonneen Hole-yhtyeen keulakuvana sekä roolistaan elokuvassa "Larry Flynt – Minulla on oikeus" ("The People vs. Larry Flynt").
Lovella ja Cobainilla on yhteinen lapsi, vuonna 1992 syntynyt Frances Bean Cobain. Pariskunta sai tyttärensä huoltajuuden vasta puolentoista vuoden jälkeen Loven shokeerattua mediaa vitsailemalla, että olisi käyttänyt heroiinia ollessaan raskaana.
Lapsuutensa Love vietti San Franciscossa sekä osittain Uudessa-Seelannissa. Love oli luova ja vaikea lapsi, jonka takia hänen yksinhuoltajaäitinsä Linda Carroll laittoi hänet kasvatuslaitokseen erittäin nuorena. Loven biologinen isoäiti on Hans Christian Andersen -palkinnon saanut lastenkirjailija Paula Fox. 15-vuotiaana Love joutui nuorisokotiin yritettyään varastaa Kiss-bändipaitaa supermarketista. Love lähti nuorena kiertämään maailmaa Faith No More -yhtyeen kosketinsoittajan kanssa ja matkusti muun muassa Japaniin. Jouduttuaan rahapulaan hän kuitenkin ilmoittautui, minkä jälkeen viranomaiset palauttivat vielä alaikäisen Loven takaisin Yhdysvaltoihin.
Love perusti Kat Bjellandin ja Jennifer Finchin kanssa yhtyeen nimeltä Sugar Baby Doll, joka kaatui keskinäisiin erimielisyyksiin ennen kuin he ehtivät edes nauhoittaa mitään. Tämän jälkeen Love perusti Kat Bjellandin kanssa Pagan Babies -yhtyeen, joka hajosi taas samoista syistä heti ensimmäisen demon jälkeen. Kat Bjelland tuli sittemmin tunnetuksi Babes in Toylandin ja Katastrophy wifen solistina ja kitaristina. Jennifer Finch perusti sittemmin yhtyeen L7. Yksi Pagan Babiesin nauhoittamista kappaleista on julkaistu Babes in Toyland -kokoelmalevyllä "The Best of Babes in Toyland".
Vuonna 1989 Love perusti tunnetuimman yhtyeensä Holen. Aviomiehensä Kurt Cobainin Love tapasi vuonna 1991, ja he menivät naimisiin vuonna 1992.
Love on myynyt osan tekijänoikeuksistaan Nirvanan kappaleisiin liikemies Larry Mestelille.
Love on myös näytellyt elokuvissa ja saanut Golden Globe -ehdokkuuden vuoden 1996 elokuvasta "Larry Flynt – Minulla on oikeus" ("The People vs. Larry Flynt"). Love on nykyisin soolouralla ja julkaisi vuonna 2006 muistelma-/päiväkirjan "Dirty Blonde".
Katri
Katri on suomalainen naisen etunimi.
Katri on lyhennelmä Katriinasta ja Katariinasta. Näiden tarkkaa alkuperää ei tunneta, mutta roomalaiset liittivät nimet puhtauteen.
Nimi Katri on Suomessa annettu vuoden 2015 loppuun mennessä 33 075 henkilölle.
Georges Méliès
Maries-Georges-Jean Méliès [meljɛs] (8. joulukuuta 1861 Pariisi – 2. tammikuuta 1938 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja elokuvan uranuurtaja. Mélièsin kuuluisin elokuva on "Matka kuuhun" vuodelta 1902. Méliès kehitti varhaisen elokuvan kerrontaa ja erikoistehosteita, ja häntä pidetään todellisuutta manipuloivan trikkikuvauksen keksijänä.
Méliès teki yli 500 elokuvaa. Hän käytti ensimmäisenä maailmassa kaksoisvalotusta, stop motionia, ristikuvaleikkausta, häivytyksiä, filmin graafista manipulointia ja monia muita tehosteita. Méliès muun muassa keksi pysäyttää kameran kesken kuvausten. Kun kamera oli pysäytetty, siirrettiin jotain esinettä tai lavastetta ja sitten kuvausta jatkettiin. Näin hän sai aikaan nokkelia katoamistemppuja ja muita trikkejä. Méliès on kertonut, että kyseinen innovaatio syntyi vahingossa. Kuvaustilanteessa kamera oli mennyt jossain vaiheessa jumiin. Kun valmista filmiä sitten katseltiin huomattiin, että naiset vaihtuivat miehiksi ja hevoskärryt ruumisvankkureiksi. Tämä on ilmeisesti vain tarina, sillä Edisonin kameramiehet olivat kokeilleet tekniikkaa jo vuonna 1895.
Méliès rakensi mailleen Montreuil’hin oman elokuvastudion, joka työllisti kymmeniä ihmisiä. Hän palkkasi kymmeniä naisia värjäämään elokuviaan käsin.
16-minuuttinen "Matka kuuhun" on maailman ensimmäinen tieteiselokuva. Elokuvan tunnetuimmassa kohtauksessa avaruusalus osuu kuu-ukkoa silmään. Elokuva oli vuosikaudet menestys ympäri maailmaa. Yhdysvalloissa eri tahot, muun muassa Edison Company, kopioivat elokuvaa maksamatta kuitenkaan korvauksia lipputuloista Mélièsille.
Méliès ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja riitoihin tekijänoikeuksistaan. Hän lopetti elokuvien tekemisen 1913 ja luopui teatteristaan 1923. Hän vetäytyi myös julkisuudesta. 1920-luvun elokuvaopiskelijat löysivät Mélièsin työt uudelleen, ja hänen arvostuksensa kasvoi. Eräs elokuvalehden toimittaja löysi Mélièsin 1920-luvun lopulla Montparnassen rautatieaseman kioskista myymässä leluja ja makeisia. Uusi julkisuus toi hänelle lopulta eläkkeen ja asunnon Orlysta elokuva-alan veteraanien vanhainkodista. Hän sai ansioistaan Kunnialegioonan kunniamerkin vuonna 1931.
Mélièsin elokuvista on säilynyt alle puolet. Muun muassa elokuvan "Matka kuuhun" väritetyn version luultiin kadonneen, mutta yksi löytyi 1993 ja esitettiin restauroituna 2011.
Mélièsistä kertoo muun muassa Martin Scorsesen ohjaama elokuva "Hugo", jossa Mélièsiä esittää Ben Kingsley.
Mélièsin hauta sijaitsee Père-Lachaisen hautausmaalla Pariisissa.
Kyöpelinvuori
Kyöpelinvuori on ollut suomalaisessa kansanperinteessä paikka, jonne kunniallisesti eläneet ”vanhatpiiat” pääsevät. Vuori on voitu tulkita lasiseksi, jolloin neitsyytensä menettäneet eivät ole kyenneet kipuamaan sen liukasta rinnettä. Vastaavia tarinoita hurskaille neitsyeille tarkoitetuista paratiisivuorista on tunnettu myös katolisessa Keski-Euroopassa sekä Venäjällä.
Sittemmin Kyöpelinvuori on yhdistetty noitasapattiuskomuksiin, mutta 1600-luvun noitavainojen aikaisissa asiakirjoissa nimeä ei vielä mainita. Ruotsin noitakertomuksissa sapattipaikkana oli Blåkulla, josta puhuttiin joskus Suomessakin, mutta useammin vain yleisesti vuoresta tai jostakin muusta myyttisestä paikasta.
Noitauskomuksien osalta Kyöpelinvuori on yhdistetty Suomessa Isonkyrön Kuivilanvuoreen, mutta noitia siellä ei ole tiettävästi havaittu. Paikannimenä Kyöpelinvuori on yleisin Varsinais-Suomessa, Hämeessä, Satakunnassa ja Etelä-Savossa.
Mauretania
Mauretania voi merkitä seuraavia:
Kahlil Gibran
Gibran Khalil Gibran (, 6. tammikuuta 1883 Besharri – 10. huhtikuuta 1931 New York) oli libanonilainen runoilija ja taiteilija. Hänen tunnetuin teoksensa on "Profeetta" (1923). Gibran aloitti "Profeetan" kirjoittamisen vuonna 1912 ja valmisteli sitä toistakymmentä vuotta. 
Kahlil Gibran syntyi vuonna 1883 nykyisen Libanonin alueella Besharrin kylässä, Valkean vuoren juurella. Gibranin perhe oli vanhaa maroniittikristillistä sukua, ja Libanon kuului tuohon aikaan Osmanien valtakunnan Syyrian maakuntaan. Vuonna 1895 Gibranin perhe hajosi: äiti muutti lapsineen Bostoniin ja isä jäi turkkilaiseen vankilaan. Yhdysvalloissa Kahlil Gibran näytti kuvataiteelliset ja kirjalliset lahjansa ja pääsi taiteellisiin piireihin jo 13-vuotiaana, ja häntä alettiin yleisesti kutsua Profeetaksi. Gibranin ystävät lähettivät hänet 15-vuotiaana libanonilaiseen yliopistoon, ja neljän vuoden opiskelun jälkeen Gibran palasi Yhdysvaltoihin.
Tärkein tapahtuma nuoren Gibranin elämässä oli tutustuminen Mary Haskelliin, kuuluisaan mesenaattiin. Mary Haskell otti Kahlil Gibranin stipendiaattiensa lukuisaan joukkoon ja tuki Gibrania henkisesti ja taloudellisesti koko hänen loppuelämänsä ajan. Haskel toimitti Gibranin englanninkieliset kirjat.
Kirjailijana Gibran mainitsee tärkeimmiksi inspiraation lähteikseen William Blaken ja Nietzschen, joita molempia hän pitää itsensä kaltaisina hulluina. Hän kirjoittaa: ”Hulluus jumalan kaipauksessa on korkein ylistyksen muoto.”
Gibran kirjoitti ensimmäiset kirjansa arabiaksi, mutta vuodesta 1918 alkaen hän kirjoitti englanniksi.
Shanghai International Circuit
Shanghai International Circuit on moottorirata Jiadingin esikaupunkipiirissä Shanghaissa Kiinassa.
Shanghai International Circuitin on suunnitellut saksalainen arkkitehti Hermann Tilke. Rata on suunniteltu näyttämään kiinalaiselta kirjoitusmerkiltä "shang" (上).
Porvaristo
Porvaristo oli yksi sääty-yhteiskunnan säädyistä. Porvaristo koostui alkujaan saamansa oikeuden perusteella kauppaa tai käsityöammattia harjoittaneista kaupunkilaisista.
Sana "porvari" tulee vanhan ranskan sanasta "burgeis", kaupunkilainen (nykyranskan "bourgeois"), ja ennen se tarkoitti kaupungissa asuvaa ammatinharjoittajaa, yleensä myös henkisen työn tekijöitä (pois lukien papisto ja aateli).
Historiallisesti porvariluokaksi katsotaan vapaasyntyiset kauppiaat ja käsityöläiset ja muut itsenäiset ammatinharjoittajat. Nykyaikaan periytynyt porvariluokka syntyi varhaisella keskiajalla asutuksen keskittyessä kaupunkeihin, käsityöläiset ja eri kaupankävijät alkoivat muodostaa kiltoja ja varhaisia yrityksiä. Tästä ryhmästä muodostui porvarissääty josta myöhemmin tuli iso ja merkittävä vastavoima aatelisäädylle. Muun muassa Ranskan vallankumouksessa porvaristo työläisten tuella ja johdossaan liberaaleja aatelisia kuten Mirabeau ja La Fayette lakkautti (lähinnä aateliston ja papiston) etuoikeudet.
Myöhemmällä ajalla porvari-sanaan liitettiin kielteisinä pidettyjä asenteita, muun muassa Molière yhdisti porvariuteen ahdasmielisyyden, ahneuden, tekopyhyyden ja muutosvastaisuuden.
Ruotsin vallan aikana Suomessakin porvarissääty oli yksi neljästä valtiosäädystä. Muut olivat aatelisto, papisto ja talonpojat. Porvaristolla ja kaupungeilla oli eräitä varsinkin elinkeinojen harjoittamista koskevia erioikeuksia, jotka vahvistettiin vielä 23. helmikuuta 1789 annetulla vakuutuksella. Suomen sodan ja Porvoon valtiopäivien jälkeen Suomessa jatkettiin Ruotsin perustuslain mukaisia valtiopäivämuotoja. Porvoon valtiopäivien 1809 jälkeen valtiopäivät kokoontuivat seuraavan kerran 1860.
Suomessakin kaupungit olivat sääty-yhteiskunnassa porvariston johtamia itsehallinnollisia alueita, joissa noudatettiin kaupunginlakia. Kaupungin johtoelin oli raati. Se koostui pormestarista ja raatimiehistä. Raadilla oli myös tuomiovaltaa ja se pyrki turvaamaan sujuvan kaupankäynnin muiden kaupunkien kanssa ja ulkomaille. Porvariston vaikutusvaltaisin ryhmä oli ulkomaankauppaa harjoittava valtaporvaristo.
Vuonna 1879 säädettiin useita lakeja elinkeinovapauden toteuttamiseksi. Tällöin porvariston säätyerioikeudet kumottiin siltä osin, kuin ne koskivat porvareita henkilöinä. Osa kaupunkeja julkisyhteisöinä koskevista erioikeuksista kuitenkin pysyi voimassa sen jälkeenkin ja kumottiin lopullisesti vasta vuonna 1995. Vuoden 1879 jälkeen äänioikeus porvarissäädyn vaaleissa edellytti muun muassa asumista kaupungissa ja tiettyä varallisuusasemaa, mutta ei enää erityisten porvarisoikeuksien hankkimista. Säätyvaltiopäivät jatkoivat määräaikaisia ja ylimääräisiä valtiopäiväkokoontumisia vuoteen 1906, jolloin ne päättivät eduskuntauudistuksesta. Ensimmäinen valtiosäädyt korvaavan eduskunnan vaalit järjestettiin 1907.
Ihmisen Poika
Ihmisen Poika on Raamatussa esiintyvä ilmaus, jota Jeesus käytti puhuessaan itsestään. Hänen juutalaisille kuulijoilleen ilmaus liittyi messiaan tulemiseen aikojen lopulla.
Vanhassa testamentissa esiintyvät heprean kielen sanaparit בן–אדם [ben-'adam] ja בן–אנוש [ben-'enosh], jotka molemmat tarkoittavat sananmukaisesti "ihmisen poika". Perusmerkityksessään ilmaus tarkoittaa yleisesti ihmistä, ja suomennetaan "ihmislapsi" esimerkiksi Psalmin 8 jakeessa 4 ותחסרהו מעט מאלהים וכבוד והדר תעטרהו׃ "Mikä on ihminen että sinä häntä muistat, tai ihmislapsi, että pidät hänestä huolen?" Jo ennen Jeesuksen aikaa oli juutalaisten apokalyptisessä kirjallisuudessa muodostunut näkemys "Ihmisen Pojasta" (määrätyssä muodossa), eskatologisena hahmona, jonka oli määrä toimia välittäjänä Jumalan ja ihmisen välillä lopun aikoina. Näkemyksen raamatullisena perustana pidetään yleisimmin Danielin kirjan kuvausta siitä, kuinka Ihmisen Poika asetetaan valtaistuimelle ja kuinka hänelle annetaan ikuinen kuninkuus.
Uudessa testamentissa Jeesus puhui itsestään usein kolmannessa persoonassa käyttäen ilmausta "Ihmisen Poika" (kreikankielisessä alkutekstissä "ho hyios tū antrōpū"). Näin Jeesus julisti olevansa juutalaisten odottama Pelastaja, Messias. Jeesus sanoi muun muassa että Ihmisen Pojalla on valta antaa syntejä anteeksi (Mark 2:10), Ihmisen Poika on sapatinkin herra (Mark 2:28) ja että Ihmisen Poika on tullut etsimään ja pelastamaan kadonneita (Luuk 19:10), sekä ettei Ihmisen Pojalla ole mihin päänsä kallistaisi. (Luuk 9:58). Jeesus sanoo myös Ihmisen Pojasta lopun aikoihin viitaten, että "silloin taivaalle ilmestyy Ihmisen Pojan merkki. Kaikki maan sukukunnat puhkeavat valituksiin, kun näkevät Ihmisen Pojan tulevan taivaan pilvien päällä suuressa voimassaan ja kirkkaudessaan. Suuren torven soidessa hän lähettää enkelinsä neljälle ilmansuunnalle kokoamaan kaikkialta, maan kaikista ääristä ne, jotka hän on valinnut (Matteus 24:30–34).
Heprealaiskirjeessä psalmin 8 kuvaus ihmisen pojasta tulkitaan ennustukseksi Jeesuksen kuolemasta ja ylösnousemuksesta (Hepr 2:6-9):
Saul
Saul oli Israelin ensimmäinen kuningas noin 1025–1005 eaa. Hänen aikanaan israelilaisten lukumäärä oli noin 50 000–100 000 ja he elivät Kaanaanmaan ylänköseutujen kukkuloilla. Israelilaiset muodostivat oman etnisen ryhmänsä, mutta eivät yhtä valtakuntaa. Saulin tarina kerrotaan Raamatussa Ensimmäisessä Samuelin kirjassa.
Saulin aikoihin Israel oli löyhä heimoliitto, jonka temppeli oli Siilossa. Israel oli filistealaisten vallan alla, ja ammonilaiset hyökkäsivät maahan idästä.
Saul oli Kiisin poika Benjaminin suvusta, Jaabalin kaupungista, jota vastaan ammonilaiset hyökkäsivät.
Saul oli rohkea sotilas ja taitava johtaja, ja menestyi sen takia taistelussa.
Niinpä Samuel valitsi Jumalan johdatuksen avulla Saulin kuninkaaksi, kun israelilaiset olivat vaatineet saada hallitsijan, jollainen muillakin naapurikansoilla oli. Saul sai kansan luottamuksen puolelleen voittaessaan sodassa ammonilaiset. Tämän jälkeen Saul kävi useita sotia muitakin kansoja, mm. filistealaisia, vastaan.
Saulilla ei ollut omaa armeijaa, ja Samuel, Jahven papisto ja eri heimot eivät aina pitäneet hänestä.
Raamatun mukaan Saul rikkoi toistuvasti Jumalaa vastaan, joten Jumala hylkäsi hänet, ja valitsi seuraavaksi kuninkaaksi Daavidin.
Saul ei pitänyt Daavidista, koska tämä sai mainetta enemmän kuin hän. Saul yritti tuhota Daavidin, ja tämä pakeni maasta.
Saul hävisi taistelussa filistealaisa vastaan, ja surmasi itsensä, ja myös kolme hänen poikaansa kuolivat taistelukentällä. Vanha Testamentti kertoo asiasta seuraavasti:
Saulin kuoltua hänen valtakuntansa jakautui kahtia. Pohjoisen Israelin kuninkaaksi tuli Saulin poika Isboset. Eteläisen Juudean kuninkaaksi nousi Daavid.
Historiallisesta Saulista ei perinteisen kronologian mukaan ajoitetulla arkeologialla ole löydetty todisteita. Sen sijaan, mikäli David Rohlin revisioitu kronologia pitää paikkaansa, heettiläisten Amarnan savitaulujen, jotka perinteisesti on ajoitettu 300 vuotta aiemmalle ajalle, mukaan Saul olisi ollut historiallinen henkilö ja hän olisi ollut faarao Akhenatenin aikalainen. Saul esiintyy niissä habirujen johtajana nimellä Labayu, "Juudan leijona", ja hänellä mainitaan olleen alipäällikköinään Dadua ja Ayab, ja hänen poikansa nimeksi mainitaan Mutbaal tai Ishbaal. Lingvistisesti "Dadua" on sama kuin Daavid ja "Ayab" sama kuin Jooab. "Ishbaal" on Iisbosetin heetinkielinen versio. Amarnan savitauluissa Labayun mainitaan saaneen surmansa väijytyksessä Gilboan vuorella, joka on yhtenevä Raamatun kertomuksen kanssa. Tämän mukaan Saul on varhaisin Raamatun henkilö, joka on voitu historiallisesti osoittaa olleen olemassa, mutta Rohlin kronologiaa ei ole tieteellisissä piireissä yleisesti hyväksytty.