hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Avdejevo
Avdejevo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kupetskojejärven lounaisrannalla 38 kilometriä Puudožista luoteeseen. Kylässä on 466 ja kunnassa 1 500 asukasta (vuonna 2011).
Avdejevon kunnan pinta-ala on 1 708,33 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Puudožin piirin Pälmän, idässä Kuganavolokin ja Kubovon sekä etelässä Puudožin ja Šallan kuntiin sekä lännessä Äänisen kautta Karhumäen piiriin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Seudun jokia ovat Jalganda, Pudra, Ragnuksa, Šalitsa, Suma ja Velmuksa. Suurimmat järvet ovat Koppolozero, Kupetskoje, Ragnozero, Šalozero, Sumozero, Tjagozero ja Tubozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kulta, kupari, kromi, graniitti, gabronoriitti ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Onežskin ja Ragnuksan taajamat sekä Aleksejevon, Burakovon, Oktjabrskajan ja Pestšanojen kylät. Asutuskeskuksista suurin on vajaan 600 asukkaan Onežski. Aleksejevossa ja Burakovossa ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Novgorodin Jurjevin luostarille kuulunut Kupetskojejärven asutus esiintyy vuoden 1391 asiakirjassa. Avdejevon kyläryhmän keskuksena toimivan pogostan kirkko mainitaan vuonna 1628. Seudun kylät muodostivat Puudožin kihlakuntaan kuuluneen Avdejevon volostin, jossa vuonna 1905 oli 4 300 asukasta. 1920-luvulla perustettiin aluksi Šallan ja myöhemmin Puudožin piiriin kuulunut Avdejevon kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen kahdessakymmenessä kylässä oli 1 800 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Avdejevskaja, Vorobjovskaja ja Zagubje yhdistettiin virallisesti Avdejevon kyläksi vuonna 1957.
Avdejevon kautta kulkee Vologdan, Puudožin ja Karhumäen välinen maantie.
Kunnassa toimii kivilouhimo, maatalousyritys Niva, yksi yksityisviljelmä sekä joukko asukkaiden palstaviljelmiä. Neljäsosa työikäisistä ei käy ansiotöissä ja kolme neljäsosaa työssäkäyvistä työskentelee kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, lastenkoti, posti ja kaksi kauppaa. Eräitä palveluja on myös muissa asutuksissa.
Pestšanojen yhteyteen kuuluvalla Kostinskajan kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkejä ovat Äänisen Lukostrovin ja Burakovon pogostan kirkot, Gabnevon, Kostinskajan, Jalgandselgan ja Oktjabrskaja-Rutšein tsasounat sekä kylien vanhat asuintalot. Kunnassa on kaksi toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikkaa.
Africa Sexx
Africa Sexx (s. 10. huhtikuuta 1973 Stockton, Kalifornia) on afroamerikkalainen malli ja pornonäyttelijä. Africa Sexx opiskeli Stocktonissa ja Sacramentossa. Hän aloitti uransa stripparina, mutta alkoi myöhemmin näytellä pornoelokuvissa.
F-ryhmä
F-ryhmä on Suomessa ajettava ralliluokka kaksivetoisille ja ilman turboa toimiville autoille, joiden kansainvälinen luokitus on päättynyt. F-ryhmään tulee jatkuvasti uutta kalustoa, kun auton kansainvälinen luokitus on voimassa seitsemän vuotta sen valmistuksen päättymisestä.
F-ryhmä on suosittu luokka, sillä Suomessa on paljon kaksivetoista kilpailukalustoa, jolta on kansainvälinen luokitus vanhentunut, ja F-ryhmälle oli tarvetta. Ensimmäistä kertaa Suomessa ajettiin F-ryhmän autoilla kilpaa vuonna 1990. Seuraavana vuonna perustivat Heikki Poranen ja Pentti Tarkkala F-ryhmälle oman rallisarjan, F-Cupin. Ensimmäisen F-Cupin osakilpailun järjestäjä oli Hyrylän Ua.
F-Cupin pisteistä kilpaillaan yleisen ja juniorien sarjoissa sekä kahdessa kuutiotilavuusluokassa: yli- ja alle 1 600-kuutioisissa. F-ryhmä onkin osanottajamäärällä mitattuna Suomen suosituin rallisarja, ja ajotyyli on usein hyvinkin näyttävää kaksivetoisilla, ja siksi rallit ovat myös yleisön suosiossa. Vuosittain järjestetään kuusi F-Cupin kisaa. F-Cupin rallit ovat "pimeitä", eli kilpailut ajetaan ilman nuotteja.
Neste-rallin yhteydessä on järjestetty perinteisesti F-ryhmän autoille Vetomies-kilpailu. Kisa ei kuulu F-Cupiin, ja sarjan kisoista poiketen käytössä ovat myös nuotit.
Alkujaan F-ryhmä perustettiin harrasteluokaksi, jossa kustannukset pyrittiin pitämään kohtuullisina. Sittemmin kustannukset ovat vähitellen nousseet, mutta se ei ole vaikuttanut kilpailijamäärään kielteisesti. Kalleimpien autojen hinnat F-ryhmässä ovat liki 100 000 euroa, mutta myös alle 10 000 euron hintaisella kalustolla voi hyvin kilpailla.
F-ryhmän alkuvuosina menestyivät parhaiten Ford Escort RS 2000:t sekä Toyota Starletit. Myöhempinä vuosina menestystä on saavutettu Opel Kadetteilla ja Toyota Corolla GT:illä. Viime vuosina myös yli 1 600-kuutioisten luokassa on pärjätty hyvin BMW M3 -mallilla. Muita, hieman harvinaisempia autoja ovat Honda Civic, Volvo 240 ja Mercedez-Benz 190.
Sarah Louise Young
Sarah Louise Young (s. 15. huhtikuuta 1971, Greater London, Englanti) on brittiläinen pornonäyttelijä.
Young vietti suurimman osan lapsuudestaan Hampshiressä. Young siirtyi vuonna 1989 pornoalalle. Hän lopetti uransa vuonna 1997 ja ryhtyi opiskelemaan lakia.
Poslakka
Poslakka () on kylähallintoalue ja sen keskuskylä Puudožin piirin lounaisrajalla Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Poslakan kylä sijaitsee 25 kilometriä Puudožista etelään. Poslakan väestö saa elantonsa lähinnä maataloudesta ja metsäteollisuudesta. Kylässä on myös makkaratehdas. Kylän läheisyydessä on munkkiluostari, saksalaisten vankien hautausmaa, kalliomaalauksia ja Muuromskin luonnonpuisto.
Poslakan kylähallintoalue käsittää Puutoisen piirin lounaisosan. Se rajoittuu pohjoisessa Šallan asutushallintoalueeseen sekä Podporožjen ja Puutoisen seudun kylähallintoalueisiin ja etelässä Vologdan alueeseen. Poslakan kylähallintoalueen kyliä ovat Krasnoborski, Miheilä, Nigižma ja Poslakka (keskuskylä). Äänisen rannalla Murominniemellä sijaitsee Muuromin Svjato-Uspenskin munkkiluostari, joka perustettiin jo 1350. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1918 luostarin toiminta lopetettiin. Luostaritoiminta aloitettiin uudelleen vuonna 1991 Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Vetysidos
Vetysidos on happi- (O), typpi- (N) tai fluoriatomiin (F) liittyneen vetyatomin (H) ja toisen happi-, typpi- tai fluoriatomin vapaan elektroniparin välinen elektrostaattinen vetovoima. Se on molekyylien välisistä vuorovaikutuksista vahvempi kuin van der Waals -vuorovaikutus ja dipoli-dipoli -vuorovaikutus, mutta heikompi kuin ioni-ioni-vuorovaikutus. Vetysidokset ovat paljon heikompia kuin mitkään kovalenttiset sidokset. Vetysidokset ovat tyypillisesti molekyylien välisiä (intermolekylaarisia), mutta voivat olla myös sisäisiä (intramolekylaarisia). Vetysidosta merkitään katkoviivalla.
Vetysidoksen vahvuus perustuu hyvin elektronegatiivisen alkuaineen (O, N, F) kykyyn vetää elektroneja pois vetyatomilta ja siten tuottaa vetyatomille positiivinen osittaisvaraus. Positiivisesti varautuneen vedyn ja kyseiseen vetyatomiin muutoin sitoutumattoman alkuaineen vapaan elektroniparin välille syntyy edelleen elektrostaattinen vuorovaikutus eli vetysidos.
Yksinkertaisimpia aineita, joissa molekyylien välillä esiintyy vetysidoksia, ovat vesi (HO), ammoniakki (NH) ja vetyfluoridi (HF). Vetysidoksen vuoksi nämä aineet ovat kiinteinä tai nesteinä ollessaan assosi­oitu­neet useamman molekyylin muodostamiksi yhdistelmiksi. Tämän vuoksi niiden sulamis- ja kiehumispisteet ovat paljon korkeammat kuin muiden vety-yhdisteiden, joissa vety­sidoksia ei ole.
Erityisen voimakas vetysidos on vedessä, koska vesi­molekyylissä on toisaalta kaksi vety­atomia, toisaalta happi­atomilla kaksi vapaata elektroni­paria, jotka voivat vetysidoksella liittyä viereisten molekyylien vety­atomiin. Sitä vastoin vety­fluoridissa on vain yksi vetyatomi, ammoniakissa taas typellä vain yksi vapaa elektroni­pari, minkä vuoksi vety­sidos on näissä aineissa heikompi.
Jään nestemäistä vettä pienempi tiheys johtuu vetysidoksien tuottamasta kiderakenteesta. Jään pienemmästä tiheydestä johtuu myös, että jääpalaset voivat kellua veden pinnalla. Vesimolekyylien väliset vetysidokset aikaansaavat myös veden korkean koheesion, joka edelleen selittää muun muassa veden pintajännityksen.
Vetysidoksia esiintyy myös monissa orgaanisissa yhdisteissä. Yksin­kertaisimpia niistä ovat alkoholit ja karboksyyli­hapot, joissa osa vety­atomeista on sitoutunut happi­atomiin. Tämän vuoksi näillä aineilla on paljon korkeampi sulamis­piste kuin esimerkiksi sellaisilla hiili­vedyillä, joilla on suunnilleen saman suuruinen molekyylipaino, mutta joissa vety­sidoksia ei ole. Karboksyyli­hapot ovatkin neste­tilassa assosi­oitu­neet vety­sidosten välityksellä dimeereiksi.
Vetysidokset ovat tärkeitä biokemiassa. Esimerkiksi DNA-molekyylin puoliskot ovat kiinni toisissaan tarkalleen oikeissa paikoissa olevilla vetysidoksilla, jolloin molekyyli tarvittaessa avautuu kuin vetoketju. Proteiinimolekyyleissä peptidiketjut ovat kiertyneet spiraalimaisiksi, ja vety­sidos pitää kierteet avautu­matto­mina; vasta tällä tavoin laskostunut proteiini toimii.
Vetysidos on elämän edellytys.
Eräiden materiaalien kuten kitiinin ja kevlarin vahvuus johtuu vetysidoksista, joissa amidivedyt muodostavat vetysidoksia toisiin samanlaisiin molekyyleihin, ja luovat vahvan vetysidosverkoston.
Topi
Topi on suomalainen miehen etunimi, lyhentymä nimestä Topias. Topias taas on peräisin hepreankielisestä nimestä Toobii, joka tarkoittaa ”Jahve (Jumala) on tavarani, Jahve on hyvä”. Tobias on Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluvan Tobiaan kirjan päähenkilö. Suomen almanakassa nimi oli muodossa Tobias vuosina 1708–1889 ja muodossa Topias vuosina 1890–1928 sekä vuodesta 1950 lähtien 2. marraskuuta. Lyhentymä Topi on ollut almanakassa vuodesta 1929. Topi on yleinen myös Toivon lempinimenä.
Lokakuun 2016 loppuun mennessä nimi Topi on Suomessa annettu 5 349 henkilölle.
Sarveiskalvo
Sarveiskalvo () on silmämunan uloin, läpinäkyvä ja verisuoneton osa. Lisäksi sarveiskalvo on silmän voimakkaimmin valoa taittava osa. Silmän pintaa peittää kelmumainen sidekalvo. Sarveiskalvo on 0,5 millimetrin paksuinen ja (aikuisella) vaakatasossa halkaisijaltaan 12 milliä ja pystytasossa 11 milliä. Sarveiskalvoon vaikuttaa voimakas UVB-säteily.
Sarveiskalvonsiirron avulla voidaan palauttaa näkö, jos sarveiskalvo on vaurioitunut sairauden tai vamman takia.
Sarveiskalvon tulehdusta kutsutaan keratiitiksi. Sen oireisiin kuuluvat voimakas punoitus, valonarkuus ja silmäkipu.
Kakuro
Kakuro on Euroopassa suurta suosiota saanut logiikkapeli. Peli koostuu tavallisimmin 10x10-kokoisesta ruudukosta, mutta pelistä on myös huomattavasti suurempia versioita. Ruudukossa on tyhjiä ruutuja, joihin täytetään numeroita vaaka- ja pystysuoraan käyttäen numeroita 1–9 siten, että ruudukon toisiinsa risteävällä pysty- ja vaakarivillä sama numero saa esiintyä vain kerran. Tarkoituksena on saada vaakarivin tyhjiin ruutuihin luvuista 1–9 sen vasemmalla puolella mainitun luvun summa ja vastaavasti pystyruudukoissa yläpuolella mainittu luku.
Kakuron suosiota selittää se, että pelin säännöt ovat yksinkertaiset, mutta tehtävien ratkaisuun vaadittava päättely voi olla hyvinkin vaikeaa. Pelissä apuna on yleensä myös niin sanotut summa-taulukot, joista löytää ne tietyt summat joilla on vain yksi vaihtoehto.
Podporožje (Puudožin piiri)
Podporožje () on Puudožin kaupunkiin kuuluva taajama ja entinen kylähallintoalue Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä.
Podporožjen taajama sijaitsee Vodlajoen varrella 11 kilometriä Puudožista länteen. Asukkaita on 800 henkeä (vuonna 2008). Paikkakunta on tärkeä uittokeskus ja siellä on suuri rahtisatama. Palveluihin kuuluu koulu ja kulttuuritalo.
Entinen Podporožjen kylähallintoalue sijaitsi Puudožin piirin keskiosassa. Se rajoittui pohjoisessa Avdejevon kylähallintoalueeseen, idässä Puutoisen seudun kylähallintoalueeseen, etelässä Poslakan kylähallintoalueeseen ja lännessä Šallan asutushallintoalueeseen. Alueen kyliä olivat Afanasjevskaja, Botšilovo, Neftebaza, Podporožje (keskuskylä) ja Šaluha.
Harri Toivonen
Harri Juha Toivonen (s. 22. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen kilpa-autoilija. Hän on rallin vuoden 1968 Euroopan mestari Pauli Toivosen poika ja vuonna 1986 Korsikan rallissa menehtyneen Henri Toivosen veli. Hän on ajanut muun muassa rallia useissa eri ryhmissä aina tehdastasolle asti. Rata-autoilua Toivonen on ajanut A-ryhmässä, C-ryhmän protoilla ja Le Mans -autoilla. Le Mansin 24 tunnin ajossa hän on ollut mukana viisi kertaa vuosina 1991–1992, 1996–1997 ja viimeksi 2001. Daytonan kilpailussa Harri on ollut mukana kaksi kertaa.
Toivonen omistaa osan Englannissa olevasta tiimistä ja ajaa kaikki testit ja ainakin American ja Le Mans 24h -kilpailut vuonna 2006. Kyseinen talli ajattaa Lolan korilla olevaa ensimmäistä LMP1-luokan BioDiesel-moottorilla varustettua autoa.
Toivonen oli vuosina 1989–2011 naimisissa vuoden 1985 Miss Suomi Marja Kinnusen kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä. Tyttäristä nuorempi, Bea, valittiin Miss Suomeksi vuonna 2014.
Puudožin seutu
Puudožin seutu on entinen kylähallintoalue Puudožin kaupungin ympärillä Puudožin piirin keskiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen keskus oli Puudožin kaupunki, joka ei kuitenkaan kuulunut alueeseen. Puudožin seudun naapurikylähallintoalueina olivat pohjoisessa Avdejevo, idässä Krivtsy, etelässä Poslakka ja lännessä Podporožje. Puutoisen seudun kyliä olivat Gladkina, Kolovo, Košukovo, Noževo, Ragnuksa, Filimonovskaja, Harlovskaja ja Tšernoretšenski.
Nykyään seudun kylät kuuluvat Puudožin kaupunkiin sekä Avdejevon ja Krasnoborskin maalaiskuntiin.
Italialaiset
Italialaiset ovat etninen ryhmä, jotka asuvat pääosin Euroopan eteläosassa sijaitsevalla Apenniinien niemimaalla ja sen pohjoisilla lähialueilla. Italialaisia asuu maailmalla noin 120–140 miljoonaa. Myös suurin osa San Marinon asukkaista (noin 28 000) on etnisesti italialaisia. Luontaisia italialaisvähemmistöjä elää myös Sveitsissä (noin 750 000), Sloveniassa ja Kroatiassa.
Merkittävä italialaisvähemmistö elää myös Pohjois-Amerikassa, Brasiliassa, Argentiinassa ja monissa muissa Etelä-Amerikan valtioissa sekä Australiassa (noin 1 000 000).
Italialaisten kansalliskieli on italia ja italialaisten keskuudessa katolinen usko elää voimakkaana.
Italialaiset polveutuvat pääasiassa Italian niemimaan varhaisista asukkaista, seudulla jo kivikaudella eläneistä latinalaisista ja etruskeista. Sittemmin väestöön on sekoittunut germaanista väestönainesta muun muassa itägoottien vaikutuksesta sekä mahdollisesti Skandinaviasta lähtöisin olevista langobardeista.
Muiden kansojen tapaan ajatus yhtenäisestä italialaisesta kansasta on peräisin vasta 1800-luvulta. Ennen tätä Italian alueella sijaitsi useita erilaisia pikkuvaltioita, joissa vallitsivat erilaiset kulttuurit sekä kielten murteet. Vielä nykyäänkin elää tämän johdosta italialaisten keskuudessa voimakas paikallisidentiteetti ja jako varsinkin etelän ja pohjoisen välillä on voimakas.
Pelto-ohdake
Pelto-ohdake ("Cirsium arvense") on piikikäs asterikasvi. Se kasvaa noin 120 cm:n pituiseksi. Sen pariliuskaiset lehdet ovat reunoiltaan syvään hampaiset, hampaat ovat piikkimäiset ja piikit jopa 5 mm pitkät. Sen vaaleanpunaiset tai liilat kukinnot ovat kasvin latvassa useina mykeröinä. Kussakin mykerössä on satoja kukkia. Hede- ja emikukat ovat erikseen. Kukat ovat voimakkaasti tuoksuvia ja hyönteispölytteisiä. Perhosista esimerkiksi ohdakeperhonen ("Vanessa cardui") munii pelto-ohdakkeen lehdille. Kasvi on yleensä Suomessa muinaistulokas ja uustulokas Pohjois-Suomessa Perämeren rannalla.
Pelto-ohdake kukkii Suomessa heinäkuulta syyskuulle. Siemenet ovat 4–5 millimetriä pitkiä ja leviävät tuulen mukana. Siemenet voivat lenninhaivenien (pappus) avulla levitä useiden kilometrien päähän emokasvistaan. Pelto-ohdakkeen tavallisimpia kasvupaikkoja ovat tienreunat, pellot ja niityt mutta se on yleinen myös esimerkiksi meren rannoilla.
Pelto-ohdakkeen koossa, lehtien muodossa ja kukintojen koossa esiintyy runsasta muuntelua. Lisäksi pelto-ohdake risteytyy lähisukulaistensa kanssa.
Pelto-ohdake lisääntyy voimakkaasti kasvullisesti juurtensa avulla, jotka levittäytyvät usein horisontaalisesti laajalle, mutta myös vertikaalisesti jopa kahden metrin syvyyteen. Pelto-ohdaketta pidetään sen voimakkaan kasvullisen lisääntymisen takia vaikeasti hävitettävänä rikkakasvina. Pelto-ohdake on menestyvä kilpailija, joka sietää hyvin häiriöitä ja leviää esimerkiksi maanmuokkausvälineiden mukana. Pienikin juurenpala riittää uuden kasviyksilön syntymiseen.
Ray Bradbury
Ray Douglas Bradbury (22. elokuuta 1920 Waukegan, Illinois – 5. kesäkuuta 2012 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Suurin osa hänen tuotannostaan on novellikokoelmia. Parhaiten hänet tunnetaan 1950-luvun teoksista "Marsin aikakirjat" ja "Fahrenheit 451". Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Ray Bradburyn ura lähti nousuun nopeasti niin sanotuissa pulp-lehdissä. 1940-luvulla hän julkaisi kauhunovelleja "Weird Tales" -lehdessä. 1950-luvulla Bradbury nousi käsikirjoittajaksi Hollywoodiin. Bradbury aloitti tällöin myös muutamien dekkariensa kirjoittamisen fantasia- ja scifi-tarinoiden ja novellien ohessa. Bradbury oli ensimmäisiä tieteiskirjailijoita, jotka korkeakirjalliset piirit ottivat vakavasti. Muun muassa Aldous Huxley arvosti Bradburya. Suomessa Bradburyn teokset ilmestyivät aluksi korkeakirjallisessa Arena-sarjassa. Myöhemmin Bradbury vetäytyi romaanikirjallisuuden silmistä ja keskittyi novelleihin sekä televisiotöihin. Bradbury vaikeni pitkäksi aikaa romaanien saralla kunnes rikosromaanit palauttivat hänet romaanien pariin. Fantasian saralta tästä uudemmasta tuotannosta mainittakoon "The Halloween Tree" vuodelta 1972, joka oli lapsille suunnattua kauhufantasiaa. "Hullujen hautausmaa" (1990) on Hollywood-aiheinen rikostarina. Ray Bradbury kirjoitti vielä yli 80-vuotiaana.
"Paha saapuu portin taa" (1962) on ihmismielen hyvää ja pahaa kuvaava kauhufantasia. Romaanin nimi on lainattu William Shakespearen näytelmästä "Macbeth". Tarina on kerrottu Keskilännen pikkukaupungin lasten näkökulmasta.
Bradbury on käsikirjoittanut myös joitakin elokuvia, joista ehkä tunnetuin on John Hustonin "Moby Dick – valkoinen valas" (1956). Teoksesta "Dandelion Wine" on suunnitteilla elokuva. Teos on osin omaelämäkerrallinen, ja siinä Bradbury kuvaa nuoruusvuosiaan Amerikan sydänmailla. Hän pitää teosta henkilökohtaisimpana kaikista teoksistaan.
Krivtsy
Krivtsy () on maalaiskunta, sen keskustaajama sekä erillinen kylä Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Vodlajoen varrella 28 kilometriä Puudožista maanteitse itään. Taajamassa on 814, kylässä 39 ja kunnassa 1 300 asukasta (vuonna 2011).
Krivtsyn kunnan pinta-ala on 1 802,44 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Pudožin piirin Kubovon ja lännessä Puudožin sekä Krasnoborskin kuntiin, idässä Arkangelin ja etelässä Vologdan alueisiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seudulla virtaavat Vodlajoki ja sen sivujoet Koloda ja Somba. Suurimmat järvet ovat Pelusozero, Kolodozero ja Tambitšozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Priretšnyin asutus sekä Dubovskajan, Jeršovan, Krivtsyn, Ostrovin, Peluzozeron, Pirzakovon, Pogostin, Pjalozeron, Steševskajan, Štšanikovskajan, Tatarskaja Goran, Ust-Rekan ja Zaozerjen kylät. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 200 asukkaan Priretšnyi. Jeršovassa, Pelusozerossa, Pjalozerossa, Štšanikovskajassa ja Tatarskaja Gorassa ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Seudun kylät kuuluivat 1900-luvun alussa Puudožin kihlakunnan Kolodozeron, Kolovon ja Korbozeron volosteihin. Krivtsyn kylänosat ja lähikylät muodostivat Kolovon volostiin kuuluneen kyläkunnan. 1920-luvulla perustettiin Puudožin piiriin kuulunut Krivtsyn kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen kahdeksassa asutuksessa oli 800 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Krivtsyn taajama on syntynyt metsätyöläisten asutukseksi toisen maailmansodan jälkeen.
Krivtsyn kautta kulkee Puudožin ja Kargopolin välinen maantie. Talous perustui aikaisemmin puunhankintaan, jota nykyään harjoittaa vain 60 henkeä työllistävä Krivtsyn puunhankintayritys. Suuri osa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Keskustaajaman palveluihin kuuluvat koulu, kerhotalo, pieni poliklinikka ja hoitokoti.
Kunnan alueella on useita historiallisen asutuksen statuksen omaavia kyliä. Rakennusmuistomerkkejä ovat Koldozeron pogostan rakennukset, Kuznetsovskaja-Pogostin, Suman ja Tatarskaja Goran kirkot, Jeršovan, Kostina Goran, Kuznetsovskaja-Mininon, Kuznetsovskaja-Rubtsovon, Ostrov-Levyi Beregin, Pirzakovo-Kukasovon, Pjalozeron ja Štšanikovskajan tsasounat sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset.
Ennustus
Ennustus tai ennuste voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Kubovo
Kubovo () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vodlajoen varrella 48 kilometriä Puudožista koilliseen. Taajamassa on 1 200 ja kunnassa 2 200 asukasta (vuonna 2011).
Kubovon kunnan pinta-ala on 1 648,01 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Puudožin piirin Krivtsyn, lounaassa Puudožin, lännessä Avdejevon ja pohjoisessa Kuganavolokin kuntiin sekä idässä Arkangelin alueeseen.
Kunnan läpi virtaa Vodlajoki. Järviä ovat muun muassa Bolšoje Šardozero, Rogozero, Kedozero, Nigozero, Leibuška, Livozero, Salmozero ja Sjargozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, hiekka ja turve. Suunnitteilla on Vargatšnoje-Korbozerskojen luonnonmuistomerkin perustaminen.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Kubovskajan ja Vodlan kylät sekä Kubovon uittotyömaan ("Kubovski splavutšastok"), Vodlan ja Porštan asutukset. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 900 asukkaan Vodlan taajama. Porštassa ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kubovon kautta kulkee Puudožin ja Vodlan välinen maantie. Taajamassa toimii metsäteollisuusyrityksiä ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu ja lääkintäasema.
Kunnan alueella sijaitsevat Kumbasan ja Padunin kivikautiset asuinpaikat. Kubovskajalla sekä entisillä Rubtsovon, Salman, Kuznetsovskaja-Konetsin, Kuznetsovskaja-Pogostin ja Kuznetsovskaja-Mininon kylillä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun lopulla rakennettu Kubovskajan kirkko sekä vanhat asuinrakennukset.
Maannos
Maannos on maaperän pintakerros, johon bioottiset ja abioottiset prosessit vaikuttavat. Maannos koostuu eri hiukkaskokoisista maalajeista ja eloperäisestä jätteestä ja on yleensä kerroksellinen. Maannokset ovat monesti varsinkin pintaosaltaan huokoisia ja niissä on sekä ilmaa että vettä. Eri maannokset eroavat huomattavasti muun muassa ravinteikkuudeltaan, kosteudeltaan ja lämpötilaltaan. Suomessa yleisin maannos on havumetsien melko niukkaravinteinen podsoli.
Maannoksen muodostuminen eli maannostuminen tapahtuu maanpinnan ylimmässä osassa. Maannostumisprosesseihin kuuluvat humuksen muodostuminen, rapautuminen, huuhtoutuminen ja rikastuminen. Näissä kaikissa on erilaisia kemiallisia, fysikaalisia ja biologisia tekijöitä. Lisäksi maannostumiseen vaikuttaa erilaisia aktiivisia ja passiivisia tekijöitä. Aktiivisia tekijöitä ovat ilmasto ja erilaiset organismit, kun passiivisia tekijöitä puolestaan ovat alkuperäinen materiaali, pinnanmuodot ja aika. Näiden tekijöiden monimutkaisen toiminnan seurauksena maannos saa kerrosrakenteen, jonka perusteella voidaan erotella eri maannostyypit.
Ihmisen toiminnallakin on erinäisiä vaikutuksia maannostumiseen; laidunnus, kaskeaminen, ojitus, auraus ja ympäristön happamoittaminen voivat kaikki vaikuttaa maannoksen muodostumiseen.
Maannokset ovat kerroksellisia, ja kerrokset ovat syntyneet rapautumisasteestaan erilaisista horisonteista. Maannos jaetaan yleensä A-, B- ja C-horisonttiin. A-horisontissa on humuskerros ja vaalea muuttunut kerros, B-horisontissa rikastumiskerros ja C-horisontissa muuttumaton pohjamaa.
Maannoksen pintaosa on ravinteikasta alueilla, joilla haihtuminen on sademäärää suurempaa, koska vesi ja ravinteet siirtyvät pintaan haihtuneen veden tilalle. Kosteilla alueilla sadevesi huuhtoo yleensä ravinteet syvemmälle maaperään, minkä seurauksena pintaosat jäävät vähäravinteisiksi.
Monissa maissa on omat maannosluokitusjärjestelmänsä, mutta niiden rinnalla on myös joitakin kansainvälisiä luokitusjärjestelmiä, kuten YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n luokitus ja WRB-järjestelmä. Maannosten luokittelussa käytetään usein FAO:n järjestelmää, mutta Yhdysvaltain maatalousministeriön luokittelu on myös suosittu.
Suomesta on yleensä tunnistettu neljä päämaannostyyppiä. Ne ovat podsoli, ruskomaannos, ruskopodsoli ja gleimaannos. Podsoli on yleinen kaikkialla havumetsävyöhykkeellä. Podsolin lisäksi eri ilmastovyöhykkeillä on omat yleiset maannostyyppinsä; sademetsien ja savannien maannos on latosoli, aavikoiden aavikkomaannos, välimerenilmaston terra rossa ja kostean lauhkean ilmaston ruskomaannos.
WRB-järjestelmässä on puolestaan 32 pääluokkaa, ja sen kehittämisessä on pyritty ottamaan huomioon se, että luokittelu pystyttäisiin tekemään jo kentällä morfologisten havaintojen perusteella.
Hevosenkenkämunuainen
Hevosenkenkämunuainen on synnynnäinen häiriö, jossa munuaiset kasvavat yhteen. Sairaus on saanut nimensä siitä, että yhteen kasvavat munuaiset muistuttavat muodoltaan hevosenkenkää. Hevosenkenkämunuaista esiintyy enemmän miehillä kuin naisilla.
Arviolta yhdellä noin 500:sta on hevosenkenkämunuainen. Se pysyy täysin oireettomana 90 prosentilla potilaista. Oireisissa tapauksissa vatsakipu on tyypillisin poikkeavuuden oire. Jos sairaus on oireeton, se ei yleensä vaadi hoitoa.
Hevosenkenkämunuainen itsessään ei ole vaarallinen, mutta se kasvattaa erilaisten munuaissairauksien, esimerkiksi joidenkin syöpien, riskiä. Turnerin oireyhtymästä kärsivistä naisista hevosenkenkämunuainen on arviolta 15 %:lla.
Kolodojärvi
Kolodojärvi () oli kylähallintoalue Puudožin piirin ja koko Karjalan tasavallan itäisimmässä osassa Arkangelin alueen rajalla Venäjällä. Sen naapurikylähallintoalueina olivat lännessä Kubovo ja Krivtsy. Kylähallintoalueen keskuskylä oli Ust-Reka, joka sijaitsee 75 kilometriä Puudožista itään. Muut kylähallintoalueen kylät olivat Dubovskaja, Eršova, Pielusjärvi, Pirsakovo, Pogost, Priretšnyj, Päljärvi (2 700 asukasta vuonna 1996), Steševskaja ja Stšanikovskaja, Tatarskaja Gora ja Zaozere.
Nykyään Kolodojärvi on osa Krivtsyn maalaiskuntaa.
Kuganavolok
Kuganavolok () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vodlajärven etelärannan niemellä 78 kilometriä maanteitse Puudožista pohjoiseen. Kylässä on 421 ja kunnassa 442 asukasta (vuonna 2012).
Kuganavolokin kunnan pinta-ala on 2 381,2 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa ja idässä Arkangelin alueeseen sekä etelässä Puudožin piirin Kubovon, lounaassa Avdejevon ja lännessä Pälmän kuntiin.
Seudulla on suuri Vodlajärvi ja paljon pienempiä järviä. Jokia ovat Vodlajärveen laskeva Ileksa sekä järven laskujoet Suhaja Vodla ja Vama. Suuri osa kunnasta kuuluu Vodlajärven kansallispuistoon. Suunnitteilla on myös Tšukozeron rauhoitusalueen perustaminen.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu kahdeksan kylää: Bostilovo, Kansaniemi, Kevasalma, Kolgostrov, Koskosalma, Pelgostrov, Tšujala ja Vamskaja Plotina. Bostilovossa on 12 asukasta ja Kevasalmassa seitsemän. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1563 nimellä "Kuhnavolok". Sen nimitys perustuu itämerensuomalaiseen sanaan "kuha" (”Kuhaniemi”). Seudun asukkaat muodostivat ”vodlajärveläisinä” (ven. "vodlozery") tunnetun venäläisryhmän, jonka kielessä ja kulttuurissa on saamelaisia, vepsäläisiä ja karjalaisia vaikutteita. 1900-luvun alussa Kuganavolok lähikylineen oli Kansaniemen ja Pilmasozeron ohella yksi Puudožin kihlakunnan Vodlajärven volostin kyläkunnista. Vuonna 1927 perustettiin Puudožin piiriin kuulunut Kuganavolokin kyläneuvosto. Vuonna 1933 siinä oli 14 kylää ja 892 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä.
Bolšoi ja Malyi Kuganavolokin kylät yhdistettiin virallisesti vuonna 1957. 1960-luvulla Kuganavolokista tuli sovhoosin keskuspaikka, jonne alettiin siirtää asukkaita ”perspektiivittömistä” lähikylistä. Samoihin aikoihin sinne rakennettiin suurehko kalatehdas. Kuganavolokista muodostui hajakylä, jonka osia ovat Staryi Kuganavolok, Katšnavolok, Bereg, Rebolahta, Rybzavod, Peski ja Ptitši gorodok. Asukasluku nousi viiteensataan vuonna 1993.
Kuganavolokiin johtaa maantie Puudožista. Kylässä toimii Vodlajärven kansallispuiston hallinto. Asukkaat harjoittavat kalastusta sekä majoittavat ja kuljettavat matkailijoita. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, lääkintäasema ja kauppa. Kylässä on vuonna 2006 rakennettu kirkko.
Seudulta on löydetty lukuisia kivikautisia asuinpaikkoja. Bostilovon, Kansaniemen, Kolgostrovin, Koskosalman, Pelgostrovin ja Tšujalan kylillä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1798 rakennettu Pyhän Eliaan kirkko Vodlajärven saaressa, Bostilovon, Gumarnavolokin, Kansaniemen, Kelkozeron, Kevasalman, Kolgostrovin, Koskosalman, Matkalahtan, Ragunovon, Tšujalan, Varišpeldan ja Vygostrovin tsasounat sekä kylien vanhat asuintalot ja talousrakennukset.
Fiji Times
Fiji Times on päivittäin julkaistava fidžiläinen sanomalehti. Sen julkaisu aloitettiin Levukassa 4. syyskuuta 1869. Se on vanhin fidžiläinen sanomalehti. Fiji Timesista julkaistaan nykyään myös online-versiota.
Vodlajärven kansallispuisto
Vodlajärven kansallispuisto () on laaja luonnonsuojelualue Arkangelin alueella ja Puudožin piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Puiston pinta-ala on noin 500 000 hehtaaria (eli 5 000 km), josta noin kolmasosa on Karjalan tasavallan alueella. Kansallispuiston alueella on yhteensä noin 100 järveä, joista suurimmat ovat Vodlajärvi ja Luusajärvi. Joista mainittakoon Vodlajoki ja Leksa.
Puiston alueella on myös kalliopiirroksia. Alueen eläimistä 47 on luokiteltu erityisesti suojeltaviksi. Alueelle voi tehdä retkiä Kuganavolokista, jossa on puiston päätoimisto sekä Kubovosta ja Vodlasta.
Partituuri
Partituuri (< ) on nuotti, joka sisältää moniäänisen sävellyksen kaikki soitin- ja lauluosuudet. Nykyisen tavan mukaan eri äänet eli stemmat merkitään määräjärjestyksessä päällekkäisille viivastoille ja yhdistetään yhteisin tahtiviivoin siten, että ne ovat luettavissa yhtäaikaisesti. Partituuri on siis sekä säveltäjän lopputulos että kapellimestarin lähtökohta. Myös pienempien yhtyeiden yhdistelmänuottia kutsutaan partituuriksi.
Partituureissa monen puhaltimen (esimerkiksi klarinetti, käyrätorvi, trumpetti, tuuba) kirjoitetut ja todellisuudessa soivat säveltasot poikkeavat toisistaan, sillä ne ovat transponoivia soittimia. Yhdysvalloissa ym. transponoitu partituuri on yleisempi; Suomessa transponoimaton. Toisaalta useissa uudemmissa partituureissa kuitenkin näidenkin soitinten stemmat on kirjoitettu soivalle korkeudelle.
Stemmojen järjestys partituurissa ylhäältä alas on tavallisimmin seuraava:
Privolnoje
Privolnoje on kylä Lounais-Venäjällä Krasnogvardeiskin piirissä Stavropolin aluepiirissä. Kylässä noin 3500 asukasta.
Privolnoje on tunnettu etenkin neuvostoliittolaispoliitikon ja Neuvostoliiton viimeisen valtionpäämiehen, Mihail Gorbatšovin synnyinkaupunkina.
Subaru
Subaru on japanilainen autonvalmistaja. Subarun kaikissa nykyisissä automalleissa (yhteistyössä Toyotan kanssa tehtyä Subaru BRZ -mallia lukuun ottamatta) on jatkuva neliveto. Subaru on yksi harvoista automerkeistä, jonka henkilöautomalleissa käytetään bokserimoottoria.
Subaru kuuluu japanilaiseen Fuji Heavy Industries -konserniin, joka valmistaa henkilöautojen lisäksi muun muassa junia, linja-autoja, lentokoneita ja avaruusaluksia.
Subaru on voittanut kolme kertaa rallin MM-sarjan (WRC = World Rally Championship) valmistajien mestaruuden ja sijoittunut kaksi kertaa toiseksi. Subaru lopetti WRC:n vuonna 2008 taloudellisten vaikeuksien takia. Se kilpailee nykyään valmistajien mestaruudessa (PWRC = Production World Rally Championship), jossa on samat "rajoitukset" kuin N-ryhmässä mutta samat radat kuin tavallisessa WRC:ssä. Subarun ajajina toimivat Toshiriro Arai ja Patrik Flodin, ja Monster WRT:ssä Subarun ajajana toimii myös Ken Block.
American Life
American Life on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 22. huhtikuuta 2003. Sen tuottajina olivat Madonna, Mirwais Ahmadzaï ja Mark "Spike" Stent. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 241 000 kappaletta. Albumi myi Yhdysvalloissa 675 000 kappaletta ja maailmanlaajuisesti 4 miljoonaa kappaletta.
Albumi herätti kohua, sillä sitä promotoidessaan Madonna kritisoi Irakin sotaa ja Yhdysvaltain presidenttiä George W. Bushia. "American Life" -singlen musiikkivideolla Madonna heittää Bushin syliin kranaatin. Madonna kuitenkin kielsi videon esittämisen televisiossa vedoten siihen, että halusi kunnioittaa Irakissa sotivien uhrauksia.
Albumin ensimmäinen single oli Kuolema saa odottaa-elokuvan tunnuskappale "Die Another Day". Seuraavaksi singlenä julkaistiin "American Life" ja kolmantena "Hollywood". Madonna esitti "Hollywoodin" MTV Video Music Awards -gaalassa syksyllä 2003 ja herätti kohua suutelemalla lavalla Britney Spearsia ja Christina Aguileraa.
Albumilta julkaistiin Yhdysvalloissa promosingle "Nobody Knows Me". Viimeiset singlet olivat "Nothing Fails" ja "Love Profusion", jotka julkaistiin talvella 2003.
Albumi jäi Madonnan muuhun tuotantoon verrattuna myynnilliseksi pettymykseksi etenkin Yhdysvalloissa. Maailmanlaajuisesti sitä myytiin noin neljä ja puoli miljoonaa kappaletta, vähemmän kuin yhtäkään toista Madonnan levyä. "American Lifesta" julkaistiin myöhemmin special edition -versio, joka ei sisältänyt uutta materiaalia. Kriitikot ottivat teoksen vastaan ristiriitaisesti.
David O. Selznick
David O. Selznick (10. toukokuuta 1902 Pittsburgh, Pennsylvania – 22. kesäkuuta 1965 Hollywood) oli yksi Hollywoodin kultakauden merkittävimmistä tuottajista. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli mykänfilmin parissä toiminut Lewis J. Selznick ja äitinsä Florence A. (Sachs) Selznick.
Selznickin tuottamista elokuvista tunnetuin on kahdeksalla Oscarilla palkittu "Tuulen viemää" (1939).
Selzinick halusi, että hänet muistettaisiin muistakin töistään, erityisesti toisen vaimonsa Jennifer Jonesin tähdittämästä Kaksintaistelu auringossa -elokuvasta, jonka Selznick tuotti ja käsikirjoitti. Toisin kävi: kun Selznick kuoli, muistokirjoituksissa häntä ylistettiin nimenomaan "Tuulen viemän" luojana.
Varttuessaan tuottajana Selznickin varhemmin herkkä taiteellinen visio kapeni ja hänestä tuli tyly ja epähuomaavainen. Kirk Douglas piirtää hänestä satiirisen kuvan elokuvassa "Särkyneiden haaveiden kaupunki".
Music (Madonnan albumi)
Music on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 18. syyskuuta vuonna 2000 ja sen tuottivat Madonna, Mirwais Ahmadzaï, William Orbit, Guy Sigsworth sekä Mark "Spike" Stent. Albumin ensimmäinen singlejulkaisu oli nimikappale "Music" elokuussa 2000 ja siitä tuli Madonnan ensimmäinen listaykköshitti Yhdysvalloissa sitten vuoden 1994 "Take A Bow" -kappaleen. Seuraava single albumilta oli "Don't Tell Me", joka julkaistiin Euroopassa marraskuussa 2000 ja Yhdysvalloissa tammikuussa 2001. Kolmas single oli "What It Feels Like for a Girl", jonka espanjankielistä versiota "Lo Que Siente la Mujer" käytettiin promo-singlenä ainoastaan Euroopassa. Promo-singleinä julkaistiin myös kappaleet "Amazing" ja "Impressive Instant".
Albumin viimeinen "American Pie" on Madonnan versio Don McLeanin vuonna 1971 julkaisemasta samannimisestä hitistä. Kappale julkaistiin jo "The Next Best Thing"-elokuvan soundtrackilla helmikuussa 2000.
"Music"-albumia myytiin Yhdysvalloissa 2 923 000 kappaletta ja maailmanlaajuisesti 11 miljoonaa kappaletta.
Kappale "American Pie" julkaistiin vain Pohjois-Amerikan ulkopuolella myydyissä albumeissa. Japanissa ja Australiassa albumilla on kahdentenatoista kappaleena "Cyber-Raga". Kappale Paradise on myös Mirwais Ahmadzaïn levyllä.
Viipurin maaseurakunnan kirkko
Viipurin maaseurakunnan kirkko sijaitsee Viipurin Linnoituksen kaupunginosassa luovutetussa Karjalassa.
Kirkkorakennus on rakennettu vuonna 1481 Viipurissa toimineen dominikaaniluostarin kirkoksi. Uskonpuhdistuksen jälkeen se toimi jonkin aikaa viljamakasiinina. Vuonna 1617 se kunnostettiin Viipurin kaupungin ja pitäjän yhteiseksi suomalaiseksi kirkoksi. Uudenkaupungin rauhan jälkeen siitä tuli myös ruotsalaisen seurakunnan kirkko, koska venäläiset tekivät tuomiokirkosta ortodoksikirkon. Kirkko paloi vuonna 1738 ja korjauskustannusten jako johti kiistoihin seurakuntien välillä. Ruotsalaiselle seurakunnalle valmistui oma Pietari-Paavalin kirkko vuonna 1799. Vuonna 1881 Viipurin suomalainen seurakunta jaettiin kaupunki- ja maaseurakunnaksi. Kirkko jäi maaseurakunnan käyttöön.
Kirkko remontoitiin perusteellisesti vuosina 1828–1833 arkkitehtien Anders Granstedtin ja Carl Ludvig Engelin suunnitelman mukaan, jolloin sen keskiaikainen asu vaihtui empiirityyliseksi. Kirkon kattoa loivennettiin, ikkunoita ja ovia suurennettiin, kirkkosalista purettiin keskiaikaiset holvit ja pilarit ja kirkkoon rakennettiin sivulehterit, joita kannattelivat paksut pylväsrivit. Muutostöiden jälkeen kirkko oli kolmilaivainen. Suunniteltu poikkilaiva jätettiin toteuttamatta.
Maaseurakunnan kirkon kellotapulina palveli Viipurin vanhasta kaupunginmuurista jäljellä oleva vuosina 1470–1480 rakennettu Raatitorni. Kirkon alttaritaulu oli O. Elfströmin vuonna 1833 maalaama "Kristuksen ylösnousemus". Alttaritaulun molemmilla puolilla oli kaksi korinttilaispylvästä, joiden väleissä oli enkelitaulut. Kirkossa oli 26-äänikertaiset Barker-koneella ja pneumaattisella hallinnalla varustetut mekaaniset urut, jotka oli rakentanut J. A. Zachariassen vuonna 1887.
Kirkko sai osuman talvisodassa venäläisten pommittaessa Viipuria 10. helmikuuta 1940 ja paloi. Sen muhkea kivirunko jäi kuitenkin pystyyn. Kellotornin katto puolestaan tuhoutui suomalaisten vallatessa Viipurin takaisin jatkosodassa 1941.
Kirkon korjaussuunnitelma tilattiin arkkitehti Martti Paalaselta. Korjaustöistä ehdittiin toteuttaa vain katto sekä ovet ja ikkunat ennen kuin Viipuri oli jälleen luovutettava Neuvostoliitolle.
Sodan jälkeen venäläiset tekivät kirkosta sähkötarviketehtaan. Tehtaassa syttyi tulipalo vuonna 1989 ja se paloi. Palon jälkeen kirkkoa ei ole korjattu vaan sen kivirunko on jäänyt säiden armoille.
Kirjailija Lempi Jääskeläinen sanoo kirjassaan "Viipuri ennen ja nyt" (1941) että kirkon kivipäätyyn oli joku hurskas dominikaanimunkki hakannut distikonin jonka mukaan rakennus olisi ikuinen.
Zakopane
Zakopane on kaupunki Tatran piirikunnassa Vähä-Puolan voivodikunnassa eteläisessä Puolassa rajoittuen Slovakian rajaan.
Zakopanen pinta-ala on 84,26 km ja siellä on 27 424 asukasta (2016). Tatravuoriston juurella sijaitseva Zakopane perustettiin vuonna 1578. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1933.
Zakopane tunnetaan erityisesti talviurheilukeskuksena. Zakopane on Puolan merkittävin talvimatkailu- ja retkeilykeskus. Kaupungissa on runsaasti pieniä ja suuria hotelleja ja majoitusliikkeitä. Yksityismajoitus on yleistä.
Kasprowy Wierch (korkeus 1 954 metriä) on Zakopanessa sijaitseva vuori, jonne pääsee kaupungista köysiradalla. Vuorelta voi aloittaa patikoinnin valmiita polkuja pitkin toisille huipuille tai alas laaksoon.
Zakopane kuuluu mäkihypyn vuosittaisten maailmancupin osakilpailuiden pitopaikkoihin. Se on ollut myös kolmesti isäntänä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuille: vuosina 1929, 1939 ja 1962. Se on isännöinyt myös talviuniversiadit vuosina 1993 ja 2001.
Viipurin tuomiokirkko
Viipurin tuomiokirkko (1893–1940) oli Viipurin luterilaisen seurakunnan pääkirkko ja Viipurin hiippakunnan tuomiokirkko vuodesta 1925 lähtien luovutetussa Karjalassa Viipurissa Linnankadulla (nyk. Krepostnaja-katu). Ennen tuomiokirkoksi tuloa kirkkoa kutsuttiin "uudeksi kirkoksi". Tuomiokirkoksi tulon jälkeen sitä nimitettiin myös "uudeksi tuomiokirkoksi" erotukseksi keskiaikaisesta vanhasta tuomiokirkosta.
Vuonna 1881 Viipurin suomalainen seurakunta jaettiin kaupunki- ja maaseurakunnaksi. Seurakunnan yhteinen kirkko jäi maaseurakunnan käyttöön. Kaupunkiseurakunnan kirkkoa varten oli Viipurin kaupunki lahjoittanut jo vuonna 1877 kaksi tonttia ja myöhemmin saatiin vielä kaksi tonttia lisää. Niinpä kirkolle oli käytettävissä kokonainen kortteli. Arkkitehtikilpailun voitti viipurilainen arkkitehti Eduard Dippell. Tyyliltään uusgoottilainen kirkko rakennettiin tiilestä vuosina 1889–1893. Kirkko vihittiin käyttöönsä 3. joulukuuta 1893.
Malliltaan kirkko oli poikkilaivainen pitkäkirkko, jonka länsipäässä kohosi korkea ja kapea kellotorni. Tornin molemmin puolin oli pienet kulmatornit. Kirkkosali oli kolmilaivainen, ja sen holveja koristivat Lauri Välkkeen maalaukset. Istumapaikkoja kirkossa oli 1 800. Kirkon alttaritaulun maalasi Pekka Halonen, ja se esitti Kristuksen ristiltä ottoa. Saarnastuolin puuveistokset olivat Hannes Autereen tekemät. Kirkon urut olivat 52-äänikertaiset. Kirkon sisätiloja kunnostettiin vuosina 1929–1931.
Talvisodassa Viipuri joutui ankarien ilmapommitusten kohteeksi. Tuomiokirkon alttarinpuoleinen pää sai osuman 3. helmikuuta 1940. Moskovan rauhassa Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa Suomi valloitti Viipurin takaisin vuonna 1941. Suomalaiset saivat huomata venäläisten purkaneen kirkon tornin, katon ja seinien yläosan. Myös kirkon kolme kelloa, urut, kattokruunut ja alttaritaulu olivat kadonneet. Samoin sankaripatsas ja sankarivainajien hautakivet oli viety pois. Agricolan patsaan jalusta oli vielä paikallaan, koska ilmeisesti venäläiset olivat aikoneet sijoittaa sen paikalle jonkin muun patsaan; suunnitelma jäi toteutumatta ja jatkosodan jälkeen jalustakin vietiin pois.
Kirkkoa ei jatkosodan aikana ryhdytty korjaamaan. Vuonna 1944 kaupunki siirtyi taas Neuvostoliitolle. Sodan jälkeen venäläiset purkivat kirkon jäljellä olleet osat.
Pietarissa toimiva venäläinen restaurointisäätiö Kansallinen arkkitehtuurin ja taidemuistomerkkien restaurointisäätiö on esittänyt alustavia suunnitelmia kirkon jälleenrakentamiseksi. Säätiön logossa on tuomiokirkon kuva. Alustavaa myönteistä kantaa suunnitelmalle on esitetty, mutta suuri ongelma on että ei ole tietoa, onko kirkko ollut valtion vai paikallishallinnon omaisuutta.
Hanketta vastustetaan niin Suomessa kuin Venäjälläkin siksi, että Viipurissa on runsaasti huonokuntoista vanhaa arvokasta rakennuskantaa, joka vaatisi korjaamista, muun muassa vanhan tuomiokirkon jäänteet, lähinnä kellotorni. Vastustavan kannan on esittänyt Viipurin kaupunginkirjaston restaurointiyhdistyksen pääsihteeri, arkkitehti Maija Kairamo, samoin venäläinen restaurointiasiantuntija, Moskovan arkkitehtuuri-instituutin professori Natalia Duškina.
Enola Gay
Enola Gay on Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien B-29 Superfortress -pommikone, joka pudotti "Little Boy" -nimisen atomipommin Hiroshimaan 6. elokuuta 1945. Nykyisin kone on entisöitynä esillä Yhdysvaltain Kansallisessa ilmailu- ja avaruusmuseossa.
Enola Gay -lentokone sai nimensä sen lentäjän, eversti Paul Tibbetsin, äidin mukaan. Ennen elokuuta 1945 konetta oli kutsuttu pelkästään numerolla 82.
Koneeseen kuului kaikkiaan 12 miehistön jäsentä, erityispommihyökkäyksessä nro 13:
K-Melia
K-Melia on kinshasankongolainen rapyhtye. Se perustettiin Kinshasassa vuonna 1993. Yhtyeen single "Na n'ko" on päässyt myös kokoelmalevylle "The Rough Guide to African Rap".
Tata Pound
Tata Pound on malilainen rapyhtye. Se perustettiin Bamakossa vuonna 1995. Sana "tata" tulee Sikasson kaupunkia aikoinaan suojanneen muurin nimestä. "Pound" tulee englannin kielen puntaa tarkoittavasta sanasta.
Sikasso
Sikasso on kaupunki, kunta sekä Sikasson alueen ja piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Lothio ja Kotoroni -jokien laaksossa 375 kilometriä maan pääkaupungista Bamakosta kaakkoon. Kunnassa on 225 800 asukasta (vuonna 2009).
Sikasson kaupunkikuntaan kuuluu 15 kaupunginosaa ja 28 kylää. Seudun kantaväestöä ovat senufot. Muita kansallisuuksia ovat samot, djulat, miniankat, malinket, bobot ja fulbet. Tärkein uskonto on islam. Lisäksi on katolisia, protestantteja ja animisteja.
Senufot perustivat Sikasson ilmeisesti 1800-luvun alussa. Se oli pieni kylä vuoteen 1870, jolloin Tieba Traoré teki siitä Kenedugun kuningaskunnan pääkaupungin. Samori Tourén johtamat mandinkat piirittivät kaupunkia tuloksettomasti viidentoista kuukauden ajan vuosina 1887–1888. Ranskalaiset valtasivat sen vuonna 1898.
Kaupungin kautta kulkee Bamakosta Burkina Fason Bobo Dioulassoon ja edelleen Norsunluurannikolle johtava maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Sikasso on tärkeän maatalousalueen kaupallinen keskus, jossa on tekstiili- ja elintarviketeollisuutta.
Nähtävyyksiä ovat kaupunginmuurin eli "tatan" rauniot, keskustassa sijaitseva näköalakukkula Mamelon, Tieba Traorén hauta ja sen vartijan sudanilaistyylinen talo sekä ranskalaismiehityksen aikainen yhteishauta muistomerkkeineen. Lähistöllä Bougoulassa sijaitsee Kenedugun kuningaskunnan perustajan ja Tieba Traorén isän Massa Daoulan hauta. Missirikorossa on pyhänä paikkana pidetty luola ja Farakossa vesiputous. Sikassossa järjestetään vuosittainen balafonimusiikin festivaali "Triangle du balafon".
Tammisunnuntai
Tammisunnuntaita vietetään vuosittain tammikuun viimeisenä sunnuntaina Suomen sisällissodan eli niin sanotun vapaussodan alkamisen muistoksi. Alun perin nimityksellä on tarkoitettu sunnuntaita 27. tammikuuta 1918, jolloin sodan on katsottu alkaneen.
Etelä-Pohjanmaalla suojeluskuntien oli määrä alkaa riisua venäläistä sotaväkeä aseista Etelä-Pohjanmaalla maanantain 28. tammikuuta 1918 vastaisena yönä kello 3. Samana päivänä punakaartit ottivat samana aamuna vallan eteläisen Suomen kaupungeissa. Laihialla miehet kuitenkin aloittivat venäläisen Hulmin varuskunnan aseistariisunnan jo sunnuntai-iltana 27. tammikuuta. Paikalla on Hulmin taistelu‎n muistoksi pystytetty muistomerkki jossa on myös aseistariisunnan aikana kuolleiden laihialaismiesten nimet. Aseistariisunnan alkuna on pidetty myös 23. tammikuuta 1918, jolloin Karjalassa ryhdyttiin riisumaan venäläisiä sotilaita aseista pienemmässä mittakaavassa.
Taustalla oli tilanne, että Venäjän kansankomissaarien neuvosto oli tunnustanut Suomen itsenäisyyden, mutta Venäjän joukkoja oli yhä Suomessa senaatin pyynnöstä huolimatta. Tällöin Mannerheim otti aloitteen käsiinsä ja ryhtyi upseeriensa kanssa laatimaan suunnitelmaa Pohjanmaan venäläisten varuskuntien aseista riisumiseksi.
Vuonna 2017 tapauksesta tehtiin dokumenttielokuva "Tammisunnuntai 1918", joka kuului viralliseen Suomi 100 -ohjelmaan. Se sai ensiesityksensä 17. marraskuuta 2017 Filmiä ja valoa -festivaalilla.
Valkoisten perinnejärjestöt ovat vaalineet tammisunnuntain muistoa järjestämällä juhlia lähes joka vuosi koko Suomen itsenäisyyden ajan muutamaa sotien jälkeistä vuotta lukuun ottamatta. Erityisesti Pohjanmaalla juhlapäivä on voimissaan.
Venäläisten aseistariisuntaa Pohjanmaalla johtanut valkoisten ylipäällikkö C. G. E. Mannerheim kuoli myös sattumalta tammisunnuntaina vuonna 1951.
Hard Blasters
Hard Blasters on tansanialainen rap-yhtye. Se perustettiin Dar Es Salaamissa vuonna 1989.
Abrantes
Abrantes on noin 40 000 asukkaan kaupunki Keski-Portugalissa. Se perustettiin 300-luvulla eaa., jolloin keltit asuttivat aluetta. Kaupungissa on runsaasti jäänteitä roomalaiskaudelta. Erityisesti Abrantesin linna ("Fortaleza de Abrantes") osoittaa paikan olleen roomalaisille keskeinen. Abrantesista tuli kaupunki 14. kesäkuuta 1916.
Abrantesin alue on vuoristojen, metsien ja jokien värittämää. Elokuussa 2012 Abrantesissa raivosi laaja metsäpalo, ja 600 henkeä evakuioitiin turvaan. Palo vaati ainakin yhden palomiehen hengen.
Tomasi Puapua
Sir Tomasi Puapua (s. 1938) on tuvalulainen poliitikko. Hän seurasi Toaripi Lautia maansa pääministerinä vuonna 1981 ja vuonna 1989 häntä seurasi Bikenibeu Paeniu. Vuosina 1998–2003 Puapua työskenteli Tuvalun kenraalikuvernöörinä.
Passepartout
Passepartout (), "aukkopahvi", "kehyskartonki", "kehyspahvi" tai "paspatuuri" on pahvinen suojakehys, joka eristää taideteoksen pinnan sitä peittävästä lasilevystä. Pahvin keskelle on leikattu aukko, josta taideteos näkyy. Passepartout-kehyksiä käytetään tavallisimmin kehystettäessä grafiikan vedoksia.
Mario Ntimane
Mario Ntimane (s. 1950 Manhica) on mosambikilainen marrabentamuusikko. Hän aloitti kitaransoiton 17-vuotiaana. Vuonna 1971 Ntimane muutti Etelä-Afrikkaan, jossa hän myös julkaisi ensimmäisen albuminsa, "Xissiwanan". Ntimane palasi Mosambikiin vuonna 1992. Ntimanen kappale "Tchela Kuwomile" on julkaistu kokoelmalevyllä "The Rough Guide to Marrabenta Mozambique".
Reseptori
Reseptori tarkoittaa yleisesti vastaanottavaa kohtaa tai elintä. Reseptori voi esimerkiksi olla: