hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kevin Song
Kevin Song on korealaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän aloitti pokerin pelaamisen vuonna 1980 ja turnauspelaamisen vuonna 1995.
1990-luvulta lähtien Song on ollut finaalipöydässä lukuisissa texas hold'em -turnauksissa. Vuonna 1997 Song voitti World Series of Pokerin 2 000 dollarin limiitti hold'em-turnauksen, jonka ykköspalkinto oli 397 120 dollaria. Songin muita merkittäviä turnausvoittoja ovat muun muassa Hall of Fame Poker Classic 1997 $ 5,000 Championship Event - No Limit Hold'em (voittosumma 184 000 dollaria), Legends of Poker 1999 $ 2,000 Championship Event - No Limit Hold'em (96 800 dollaria) ja Fifth Annual Five Diamond World Poker Classic 2006 $ 1,500 No Limit Hold'em (253 560 dollaria). Vuonna 2000 hän voitti kaksi United States Poker Championship (USPC) -turnausta. WSOP:n pääturnauksessa Song oli vuonna 2001 sijalla 20.
Song asuu Hacienda Heightsilla Kaliforniassa. Elokuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 2,9 miljoonaa dollaria.
Olen pahoillani – Valitut teokset 1994–2000
Olen pahoillani – Valitut teokset 1994–2000 on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 2001 julkaistu kokoelmalevy. Levyn aloituskappale "Hyviä muistoja, huomenna suihkuun" julkaistiin singlenä.
"Olen pahoillani" sisältää kappaleita yhtyeen viideltä ensimmäiseltä albumilta ja lisäksi neljä muille levyille kuulumatonta kappaletta. Näitä ovat "Hyviä muistoja, huomenna suihkuun", "Käyneet hedelmät", "Raami" ja "Koira haistaa pelon (koira haisee puulle)". Viimeinen kappale on yhdistelmä albumin "Muovi antaa periksi" kappaleista "Koira haistaa pelon" ja "Öljy puulle" eikä siten ole varsinaisesti uusi kappale. Myös "Raami" on uudelleenjulkaisu, sillä se on alun perin "Simpukka-amppeli"-levyn singlen "Ajoratamaalaus" b-puoli.
Kaikki kappaleet sanoittanut Liimatta, ellei toisin mainittu.
Julkaistu 29. tammikuuta 2001.
Mamertiinien vankila
Mamertiinien vankila on Rooman vanhin vankila, joka sijaitsi Capitoliumin itärinteellä. Monet tunnetut valtiolliset vangit, kuten Jugurtha ja Vercingetorix, odottivat siellä kuolemantuomionsa täytäntöönpanoa. Legendojen mukaan myös Pietari ja Paavali olisivat olleet siellä vangittuina. Nykyisin vankilasta on jäljellä kaksi päällekkäistä selliä, joista alempaan eli Tullianumiin päästiin vain katosta olevasta aukosta. Vankila rakennettiin noin vuonna 386 eaa. Paikalle rakennettiin 1300-luvun lopussa San Pietro in Carcere -kirkko.
Marja-Leena Mikkola
Marja-Leena Mikkola (oik. Marja-Leena Salmi , s. 18. maaliskuuta 1939 Salo) on suomalainen kirjailija ja runoilija.
Filosofian kandidaatin tutkinnon Mikkola suoritti vuonna 1963. Hän on työskennellyt muun muassa Helsingin yliopiston kirjastossa ja Suomen Kirjailijaliiton toimistonhoitajana. Kirjailijanuransa hän aloitti novellikokoelmalla "Naisia" (1962). Hän oli 1960- ja 1970-lukujen vaihteen tunnetuimpia vasemmistoradikaaleja kirjailijoita. Hän oli yksi taistolaisen kulttuuriliikkeen näkyvimmistä henkilöistä.
Mikkola teki 1960-luvun lopulla paljon kabareetekstejä ja -lauluja. Hänen kokonaan tai osittain kirjoittamistaan kabareista tunnetuimpiin kuuluvat "Orvokki", "Laulu tuhannesta yksiöstä" ja "Sirkus Eurooppa". Hän on kirjoittanut puuvillateollisuudessa työskentelevistä naisista dokumenttiraportin "Raskas puuvilla" (1971). Mikkolan teos "Menetetty lapsuus" on tarina 17 venäläisestä, jotka joutuivat viettämään lapsuutensa tai nuoruuteensa Suomen Itä-Karjalan miehityshallinnon 1941–1944 ylläpitämillä venäläisperäiselle väestölle tarkoitetuilla keskitysleireillä.
Mikkola on käsikirjoittanut Mikko Niskasen elokuvat "Käpy selän alla" (1966) ja "Lapualaismorsian" (1967) sekä kirjoittanut dialogin Erkko Kivikosken esikoiselokuvaan "Kesällä kello 5" (1963). Hän on suomentanut Anna Ahmatovan, Osip Mandelstamin, Boris Pasternakin, Sylvia Plathin, Dylan Thomasin ja William Shakespearen runoja sekä muun muassa italialaista proosaa.
Francis Carco
Francis Carco, (oik. "François Carcopino-Tusoli" 1886–1958) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli alkuun runoilija, mutta siirtyi myöhemmin kirjoittamaan romaaneja, joissa hän kuvasi alamaailmaa ja taiteilijapiirejä.
Teoksestaan "L’homme traque" (suom. "Vainottu") hän sai Ranskan akatemian suuren romaanipalkinnon.
Ernesto Cardenal
Ernesto Cardenal (s. 1925) on nicaragualainen pappi, kirjailija, runoilija ja kuvanveistäjä. Hän oli Nicaraguan vallankumouksen kuuluisin vapautuksen teologian edustaja ja kulttuuriministeri sandinistihallituksen aikana. Hän perusti 1966 mietiskelyä harjoittaneen ja Neitsyt Marialle omistetun Solentinamen yhteisön Nicaraguajärvelle. Siellä alettiin kehittää paikallisen talonpoikaiston taidetta.
Cardenalin teos "La hora 0" (1969, nimiruno antologiassa "Kello 0" 1969) on vallankumouskirjallisuuden klassikkoja.
Cardenal oli Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokas vuonna 2005.
Stanley Sadie
Stanley Sadie, CBE, (30. lokakuuta 1930 – 21. maaliskuuta 2005) oli brittiläinen musiikintutkija ja musiikkikriitikko.
Sadie tunnetaan mm. "New Grove Dictionary of Music and Musicians" -tietosanakirjateoksesta, jonka hän toimitti. Hän oli kunniatohtori Leicesterin yliopistosta.
Sadie toimi vuosina 1964–1981 musiikkiarvostelijana "The Times" -lehdelle. Hän julkaisi Groven lisäksi myös muita musiikintutkimukseen liittyviä teoksia.
Sadie kärsi ALS-taudista ja kuoli kotonaan 2005.
Gaston Roelants
Gaston Roelants (s. 5. helmikuuta 1937 Opvelp, Belgia) on belgialainen entinen kestävyysjuoksija.
Roelants voitti estejuoksussa olympiakultaa Tokiossa 1964 ja Euroopan mestaruuden Belgradissa 1962. Hän rikkoi kahdesti estejuoksun maailmanennätyksen, samoin kahdesti tunnin juoksun ja 20 000 metrin juoksun maailmanennätyksen.
Vuonna 1960 Rooman olympialaisissa Roelants sijoittui esteissä neljänneksi. Seuraavissa olympialaisissa Roelants lähti liikkeelle ovelalla taktiikalla: aina ennen vesiestettä hän nykäisi muutaman metrin välimatkan, jonka toiset kuroivat esteen jälkeen umpeen. Muut juoksijat tottuivat pian temppuun, mutta toiseksi viimeisellä kierroksella Roelants ei hellittänytkään vauhtiaan esteen selvitettyään, vaan repäisi itsensä lopullisesti eroon muista. Hänen voittoaikansa oli 8.30,8.
Roelants rikkoi estejuoksun maailmanennätyksen Leuvenissa 1963 ajalla 8.29,6 ja Brysselissä 1965 hän paransi edelleen hallussaan ollutta ennätystä aikaan 8,26.4. Vielä EM-Budapestissa 1966 hän oli pronssilla ja Mexicon olympialaisissa seitsemäs, mutta siirtyi sitten pidemmille juoksumatkoille.
Maratonilla hän saavutti EM-hopeaa Ateenassa 1969 ja pronssia Roomassa 1974 jo 37-vuotiaana. Olympialaisissa hän ei yltänyt maratonilla parhaimpaansa, vaan jäi yhdenneksitoista 1968. Tunninjuoksussa hän teki maailmanennätyksen Leuvenissa 1966 tuloksella 20 664 metriä ja samalla 20 000 metrillä tuloksella 58.06,2. Kuusi vuotta myöhemmin Brysselissä hän paransi samat ennätykset lukemiin 20 784 metriä ja 57.44,4. 10 000 metrillä hän juoksi Euroopan ennätyksen 28.10,6 vuonna 1965. Samassa lajissa hän oli vuoden 1966 EM-kisoissa kahdeksas ja 1969 viides.
Koko uransa ajan Roelants oli maailman parhaita maastojuoksijoita voittaen neljästi (1962, 1967, 1969 ja 1972) MM-kilpailujen edeltäjän Kansainvälisen maastojuoksun. Hopealla hän oli 1960, 1963 ja 1970. Kaikkiaan hän oli kymmenen parhaan joukossa peräti yhdeksän kertaa vuosien 1960-1975 välisenä aikana. São Paulon uudenvuodenjuoksun hän voitti neljästi.
Belgian mestaruuteen Roelants ylsi 32 kertaa. Uraansa hän jatkoi veteraanikilpailuissa voittaen useita ikäluokkansa maailmanmestaruuksia.
Ammatiltaan Roelants oli aluksi poliisi, sittemmin viiniyrityksen edustaja ja sen jälkeen urheiluvälineyrityksen Puman edustaja. Ansioistaan Belgian kansakunnan hyväksi kuningas Albert II nimitti vuonna 2002 Gaston Roelantsin aatelisarvoon. Vuonna 2004 nimettiin Kessel-Lossa hänen nimeään kantava yleisurheilukenttä.
Topi Riutta
Topi Riutta (s. 8. toukokuuta 1980 Heinola) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa keskushyökkääjänä.
Riutta on Lahden Pelicansin tai Heinolan kiekkokoulun kasvatti HeKistä. Hän aloitti uransa aikuisten sarjoissa kaudella 1998–1999, Jypissä pelaamalla 8 ottelua SM-liigaa. Seuraavalla kaudella 1999–2000 Riutta solmi Jypin kanssa vuoden sopimuksen pelaten koko kaudella 40 ottelua. Samana vuonna hän pelasi nuorten MM-kisat.
Kauden 2000–2001 Riutta pelasi vuoden sopimuksella Jyväskylän Diskoksessa. Ensimmäisen Mestis-kauden aikana hän suoritti varusmiespalveluksen Tikkakoskella. Kaudella 2001–2002 Riutta pelasi ensimmäiset 22 ottelua Kokkolan Hermeksessä. Riutta siirtyi kesken kauden Uudenkaupungin Jää-Kotkiin. Riutta jatkoi seuraavan kauden Uudessakaupungissa. Jääkotkien pudottua Mestiksestä Riutta vaihtoi jälleen seuraa. Kauden 2003–2004 hän pelasi TuTossa ja voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehopisteillä 13+19.
Kaudet 2004–2006 Riutta pelasi Mestistä Joensuun Jokipojissa. Ensimmäisellä kaudella hän teki 41 pelissä tehopisteet 13+20. Toisella kaudella joukkueen kapteenina hän teki 25 pistettä. Kausi 2006–2007 alkoi Riutan osalta vasta lokakuun lopussa sopimusneuvotteluiden ollessa jäissä. Uusi seura löytyi Norjan pääsarjan Lillehammer IHK:sta. Hän pelasi seurassa 32 ottelua tehopistein 10+17=27.
Kaudeksi 2007–2008 Riutta palasi Mestiksen Jokipoikiin. Seuraavalla kaudella (2008–2009) hän aloitti SapKossa, mutta sopimus seuran kanssa purettiin kesken kauden ja Riutta siirtyi Norjaan. Norjassa hän pelasi 1. divisioonan Rosenborg IHK:ssa.
Riutta on voittanut rullakiekon Suomen mestaruuden 2002–2003 Roller Eaglesissa. Finaalissa Roller Eaglesien ja GrIFK:n välillä Riutta teki tehopisteet 1+2.
(55636) 2002 TX300
(55636) 2002 TX on Neptunuksen radan ulkopuolella kiertävä kohde, joka kuuluu Kuiperin vyöhykkeeseen. Sen etäisyys Auringosta on noin 43,23 AU ja se löydettiin 15. lokakuuta 2002 NEAT-ohjelmassa. 2002 TX on yksi Haumea-ryhmän kappaleista, ja täten sen pinta on hyvin heijastava. Tästä syystä 2002 TX on transneptuniseks kohteeksi melko kirkas vaikka sen säde on vain 143 ± 5 km.
Samuel Elmgren
Samuel Elmgren (13. maaliskuuta 1771 Turku – 1. toukokuuta 1834 Ilomantsi) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi koristemaaluksia itäsuomalaisiin kirkkoihin sekä useita alttaritauluja. Elmgren tunnetaan erityisesti Ilomantsin kirkon erittäin runsaista koristemaalauksista.
Samuel Elmgrenin isä oli turkulainen kirjansitoja David Elmgren (1738–1810) ja Magdalena Bäckström (k. 1815). Isä oli kotoisin Ruotsin Smoolannista. Vuonna 1771 syntynyt Samuel oli perheen ensimmäinen lapsi. Vuonna 1785 hänet laitettiin käsityöläisoppiin. Seuraavana vuonna hänet ilmoitettiin tunnetun kirkkomaalarin, maalarimestari Gabriel Gotthard Sweidelin oppipojaksi. Mestarinsa mukana Elmgren lienee osallistunut mm. Halikon kirkon saarnatuolin maalaamiseen vuonna 1786 ja Mynämäen kirkon lehtereiden koristeluun vuonna 1789. Viiden vuoden oppipoika-ajan jälkeen Samuel Elmgren hyväksyttiin 21.5.1790 Turun maalariammattikuntaan. Tämän jälkeen hän lähti Tukholmaan lisäoppiin maisema- ja koristemaalari Johan Fredrik Lindmanin työpajaan. Tukholmassa Elmgren sai todennälöisesti oppinsa suurten katto- ja seinäpintojen maalaamiseen.
Tukholmasta Samuel Elmgren palasi Turkuun viimeistään vuonna 1793. Tällöin hän oli jo maalarimestari, joka piti työpajassaan oppipoikia. Kilpailu töistä oli Turussa kuitenkin kovaa, ja Elmgren lähti 1800-luvun alkuvuosina Kuopioon paremman toimeentulon perässä. Sieltä hän siirtyi pian Leppävirralle Vokkolan kartanoon. Elmgren oli viimeisiä suomalaisia ammattikuntamaalareita.Myös Kiuruveden kirkon alttaritaulun "Jeesus siunaa lapsia" on epäilty olevan Elmgrenin maalaama, mutta täyttä varmuutta asiasta ei ole. Lisäksi myös Turun Katariinan, Akaan ja Tammelan kirkkojen alttaritaulut saattavat olla Elmgrenin maalaamia.
Samuel Elmgren oli naimisissa Lovisa Sofia Vallmanin (o.s. Modeen, 1766–1846) kanssa. Heille syntyi kolme poikaa, joista yksi kuoli vastasyntyneenä. Aikuisiksi varttuneista pojista Johan Gabrielista tuli isosisänsä tapaan kirjansitoja ja Viktor David jatkoi isänsä uraa maalarina. Viktor lienee ollut isänsä apuna myös Ilomantsin kirkon koristelussa.
Tunnettu suomalaisen sivistyselämän vaikuttaja Sven Gabriel Elmgren oli Salmuel Elmgrenin veljenpoika.
Iván de la Peña
Iván de la Peña López (s. 6. toukokuuta 1976 Santander, Kantabria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
De la Peña on edustanut vuodesta 2002 Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia. Aiemmin hän on edustanut Barcelonaa, Laziota ja Marseillea.
De la Peña oli mukana Espanjan joukkueessa vuoden 1996 kesäolympialaisissa. Espanjan A-maajoukkueessa hän pelasi ensi kerran vuonna 2005.
James Parkinson
James Parkinson (11. huhtikuuta 1755 – 21. joulukuuta 1824) oli englantilainen lääkäri, geologi, paleontologi ja poliittinen aktivisti. Hänet muistetaan parhaiten miehenä, joka antoi nimensä Parkinsonin taudille.
Parkinson meni 21. toukokuuta 1783 naimisiin Mary Dalen kanssa ja sai kuusi lasta. Hän julkaisi useita lääketieteellisiä teoksia, kuten kihdistä vuonna 1805. Hän kirjoitti myös peritoniitista ja kuvasi Parkinsonin taudin vuonna 1817 teoksessaan "An Essay on the Shaking Palsy".
Parkinson kuoli 1824. Noin 60 vuotta kuoleman jälkeen ranskalainen neurologi Jean-Martin Charcot nimesi Parkinsonin ensimmäisenä kuvaaman taudin Parkinsonin taudiksi.
Jaakko Laapotti
Jaakko Veikko Johannes Laapotti (28. maaliskuuta 1931 Antrea – 30. lokakuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka tuli kuuluisaksi erityisesti asuntojen suunnittelijana. Hän toimi vuosina 1975–1994 Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston asuntosuunnittelun professorina.
Hänen suunnittelutöitään ovat muun muassa Haukilahden atriumtaloalue (1961), Hotelli Rosendahl (1977, Martti Kukkosen kanssa) sekä Lauritsalan (1969) ja Kouvolan kirkot (1978).
Matti Ruohola
Matti Santeri Ruohola (12. kesäkuuta 1940 Heinola – 16. helmikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Matti Ruohola teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1965 elokuvassa "Laituri". Tämän jälkeen hän esiintyi monissa kotimaisissa elokuvissa. Hän näytteli Kauko "Kake" Aaltosta Risto Jarvan elokuvassa "Mies, joka ei osannut sanoa ei". Lisäksi Ruohola esiintyi monissa Visa Mäkisen komedioissa.
Elokuvaroolien lisäksi Ruohola esiintyi televisiosarjoissa, kuten "Lasten ruutu", "Jänikset maailmankartalle!", "Koivuharju" ja "Meille tulee vauva".
Teatterin puolella Ruohola näytteli muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa ja Ahaa Teatterissa. Hän toimi myös ohjaajana teattereissa, kuten Estradivammaiset ry:n teatterissa vuosina 1993–1996. Ruohola työskenteli myös lavastajana.
Ruohola oli ääninäyttelijänä useissa piirrossarjoissa. Enimmäkseen hän työskenteli Jertta Ratian ohjaamissa töissä. Tunnetuin Ruoholan äänirooleista oli Muumipappa, jota hän esitti muun muassa televisiosarjassa "Muumilaakson tarinoita". Lisäksi hän ääninäytteli sarjassa Haisulia, Posteljoonia ja joitain satunnaisia sivuhahmoja. Hän ääninäytteli myös sarjassa "Maija Mehiläinen", rooleinaan muun muassa heinäsirkka Flip sekä Ville-mehiläinen.
Ruoholan ura näyttelijänä päättyi vuonna 1999, eikä hän sen jälkeen enää esiintynyt julkisuudessa lukuun ottamatta Mannerheimin Lastensuojeluliiton vuosina 2005–2006 tuottamaa tietoiskusarjaa Muumien malliin, jossa hän ääninäytteli jälleen Muumipappaa ja Haisulia. Viimeiset vuotensa Ruohola asui Helsingissä. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2013. Ruohola kuoli 73-vuotiaana 16. helmikuuta 2014.
Ennen näyttelijänuraansa Ruohola työskenteli mainosalalla.. Hän mainitsi, että aina kun hän oli mukana Visa Mäkisen elokuvissa, se merkitsi hänelle elämänmyönteistä ja iloista aikaa.
Vuosina 1964–1971 Ruohola oli naimisissa Marjatta Kolpon kanssa, ja liitosta syntyi yksi lapsi. Vuosina 1974–1989 Ruohola oli naimisissa Marja-Leena Halisen kanssa, ja liitosta syntyi Matille toinen poika.
Kaksi kaupunkia
Kaksi kaupunkia (, 1859) on Charles Dickensin kirjoittama romaani. Se kuvaa Ranskan suuren vallankumouksen aikaisia ja jälkeisiä vuosia Lontoossa ja Pariisissa. Teosta on myyty noin 200 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä kaikkien aikojen myydyimmän romaanin.
Rautaneito (albumi)
Rautaneito on Maj Karman Kauniiden Kuvien neljäs pitkäsoitto. Se ilmestyi 19. lokakuuta 2001 Megamanian kautta. Levyllä vierailevat Jussi Reunamäki, Marika Paaso, Kimmo Gröhn, Pemo Ojala ja Timo Roiko-Jokela. Levyn nauhoituksissa nauhoitettiin myös neljä levylle päätymätöntä kappaletta. Niistä ”Rautaneito”, jonka piti alun perin olla levyn päätösraita, ilmestyi seuraavana vuonna "Rocktähti"-singlellä ja uusi versio yhtyeen ensimmäisen levyn kappaleesta ”Kun lapset aamulla heräsivät” "Romanssi"-singlellä, jolla on myös "Rautaneito"-albumin kappale ”Taivaanvuohi”. Kaksi levylle päätymätöntä raitaa, ”Heidi sanoo” ja ”Karate”, ovat vielä julkaisematta. Singleraidoista on ilmestynyt myös musiikkivideot, ”Romanssi” Jari Lähteisen ja ”Rocktähti” Tuukka Temosen ohjaamana. Myös ”Taivaanvuohesta” on tehty demovideo, jonka ohjasi Jorma Polakki. ”Kielto” on rock-versio samannimisestä kappaleesta, joka alun perin ilmestyi yhtyeen "Rinta"-singlellä.
Kaksi kaupunkia (täsmennyssivu)
Kaksi kaupunkia voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Peter Lundblad
Gustaf Peter Lundblad (26. elokuuta 1950 Södermanland – 22. joulukuuta 2015) oli ruotsalainen muusikko ja lauluntekijä.
Lundblad aloitti uransa tuntemattomassa ruotsalaisessa Neil Youngin inspiroimassa The Most Remarkable Nailband -yhtyeessä, jossa myös Lasse Tennander oli osallisena muun muassa sanoittajana. Sen jälkeen he kokosivat Duga-yhtyeen, mutta Tennander jätti yhtyeen pian.
Omien kirjoitusprojektiensa lisäksi hänet palkattiin usein studiokitaristiksi ja kuorolaulajaksi. Vuonna 1980 häneltä ilmestyi hitti, ”Ge apan i dig en chans”. Albumi, jolla kappale oli, oli alun perin nimeltään "Musik i mitt öra", mutta sen nimeksi vaihtui myöhemmin "Jag tänker på dom ibland".
Vuonna 1986 Lundbladilta ilmestyi ”Ta mig till havet”, josta tuli suuri hitti. Sitä lauletaan joka vuosi Allsång på Skansen -yhteislaulutilaisuudessa. Silja Line käytti kappaleen kertosäkeestä muokattua lausetta mainoksessaan, mikä johti oikeustoimiin. Oikeus määräsi, ettei Silja Line saanut käyttää lausetta mainoksissaan. Lisäksi se joutui maksamaan toiselle osapuolelle, Universal Music Publishing Aktiebolagille ja Lundladille, korvauksia sekä joutui korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa.
Lundbland soitti muun muassa Magnus Ugglan albumilla "Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt" kitaraa.
Todennäköinen sukellusvene
Todennäköinen sukellusvene on nimimerkki Klaus Vikingin vuonna 1984 kirjoittama romaani. Kirja on laaja, päähenkilön silmin nähty kuvaus ruotsalaisesta yhteiskunnasta 1960–1980 luvuilla. Kirjailija itse on asunut Ruotsissa vuodesta 1969 ja peilaa kokemuksiaan kirjan miljöön ja tapahtumien kautta. Kirjan juonen pohjalla on Ruotsin aluevesillä tehdyt sukellusvenehavainnot ja Karlskronan edustalla sattunut venäläisen sukellusveneen karilleajo.
Kirjasta tehtiin myöhemmin radiokuunnelma. Kirjan käänsi ruotsiksi nimellä "Sannolik u-båt" Paul Jansson.
Suomesta Ruotsiin 1960-luvulla muuttanut "Vladimir Salomon Helle" elää omaa yksinkertaista työttömän elämäänsä Nynäshamnin kaupungissa hieman Tukholmasta etelään. Hänen suomalaisittain outo nimensä on hänen äitinsä ajattelemattomuuden peruja. Suomessa siitä ei ollut juuri haittaa, mitä nyt joskus koulussa, mutta Ruotsissa sitäkin enemmän. Moni työpaikka oli jäänyt saamatta koska häntä etunimensä perusteella luultiin venäläiseksi. Siksi hän ryhtyi käyttämään toista nimeänsä, Salomon. Kukaan ei kysellyt sen jälkeen, olisiko hän mahdollisesti juutalainen. Kerran pubissa istuessaan hän sattui kuulemaan läheisen Muskön tukikohdassa palvelevan varusmiehen puheita tarkasta vartioinnista rannikon vesialueilla. Asia unohtuu hänen mielestään, kunnes hän kerran löytää roskalavalta pätkän sadevesiränniä. Hän on harrastanut työttömänä ollessaan ajankulukseen kalastusta veneellään ja nyt hän saakin mielestään loistoidean, hän tarjoaa ruotsin kansalle jännitystä "aidolla" sukellusveneellä keskellä suoja-aluetta. Hän hinaa sukellusveneen periskooppia muistuttavaa ränninpätkää vanerilevyyn kiinnitettynä Muskön vesillä ja varmuuden vuoksi soittaa kaikkiin sanomalehtiin juttuvinkin. Suunnitelma toteutuukin odotettua paremmin, oikeastaan liiankin hyvin sillä koko Ruotsin merivoimat ryhtyvät laajaan etsintäoperaatioon. Media seuraa tapahtumia herkeämättä mutta koska ränninpätkä on jo upotettu esityksen päätteeksi Itämereen mitään löydettävää ei merivoimille ole tarjolla. Ruotsin merivoimat eivät havaintoa vahvista, toteavat sen olevan "todennäköinen sukellusvene". Enemmän heitä mietityttää, miten selittää kansalle miksei tuota sukellusvenettä löydy ja minne se olisi voinut kadota verkkojen ja sota-alusten eristämästä Nynäsin lahdesta.
ISBN 951-1-08031-8
Garuda Indonesia
PT (Persero) Perusahaan Penerbangan Garuda Indonesia, lyhennettynä Garuda Indonesia, on Indonesian kansallinen lentoyhtiö. Se on nimetty myyttisen Garuda-linnun mukaan. Lentoyhtiön kotikenttä on Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema Jakartassa. Garuda Indonesia käyttää solmukohtina seuraavia lentoasemia: Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema, Bali, Juandan kansainvälinen lentoasema, Surabaya, Polonian kansainvälinen lentoasema, Medan, ja Sepingganin kansainvälinen lentoasema, Balikpapan.
7. maaliskuuta 2007 Garuda Indonesian lento 200 päätyi Boeing 737-400-matkustajakoneen maahansyöksyyn Yogyakartan lentoasemalla Jaavan saaren keskiosassa. Turmassa kuoli 21 ihmistä.
Herkko Hietanen
Herkko Aleksi Hietanen (s. 29. elokuuta 1978 Helsinki) on helsinkiläinen teknologiaoikeuteen erikoistunut lakimies. Hän on toiminut yhtenä EFFI ry:n perustajana sekä aktiivina ja Suomen Creative Commons -hankkeen vetäjänä. Hietanen sai julkisuutta vuonna 2005 ravintola Lehtovaaran uhatessa häntä 50 000 euron korvausvaatimuksilla Hietasen laitettua ravintolaa koskevan reklamaation verkkoon. Hietanen on osakas Turre Legal -toimistossa yhdessä Mikko Välimäen ja Ville Oksasen kanssa. Hietanen osallistui Finreactoria koskevaan oikeudenkäyntiin vastaajien avustajana. Turre Legal on pieni yritys.
Hietanen toimi TVkaistan ulkopuolisena oikeudellisena avustajana ja sai tässä roolissa poikkeuksellisesti syytteen tekijänoikeusrikoksesta ja törkeästä petoksesta kuten päämiehensäkin.
Molemmat osapuolet ovat tyytymättömiä käräjäoikeuden tuomioon ja hakevat muutosta hovioikeudesta.
Hietanen on koulutukseltaan oikeustieteen maisteri ja kauppatieteen tohtori.
Uuspragmatismi
Uuspragmatismi, tai joskus "kielellinen pragmatismi", on vaikeasti määriteltävä analyyttisen filosofian osa-alue, jonka väitetään syntyneen Yhdysvalloissa, vaikka se omaa todellisuudessa brittiläiset juuret. Se on liitetty erilaisiin ajattelijoihin, joihin kuuluvat muun muassa Richard Rorty, Hilary Putnam, W. V. O. Quine, Donald Davidson ja Stanley Fish, vaikkakaan kukaan näistä ajattelijoista ei ole kutsunut itseään "uuspragmatistiksi".
Uuspragmatistit, erityisesti Rorty ja Putnam, ovat omaksuneet ajatuksia klassisilta pragmatisteilta, kuten Charles S. Peirceltä, William Jamesilta ja John Deweyltä. Putnam luettelee teoksessaan "Words and Life" (1994) klassisen pragmatistisen perinteen ajatuksia, joita myöhemmät pragmatistit pitävät vakuuttavimpina. Näihin kuuluvat:Kielellinen pragmatismi uudistaa pragmatismia kolmella tavalla. Ensiksi se kiittää pragmatisteja, kuten Jamesia ja Deweytä, siitä, että nämä kiistivät monia perinteisen filosofian menetelmistä ja päämääristä. Toiseksi se hylkää heidän pyrkimyksensä rakentaa jälleen mitä ei pidä rakentaa jälleen. Kolmanneksi, kun on hyväksytty, että filosofin käytettävissä on vain kieli, voidaan luoda vapaasti ja jopa runollisesti, ja palvella niitä päämääriä mitkä vaikuttavat parhailta.
Rorty kirjoitti vuonna 1995:
Tällä "kielellisen käänteen" strategialla Rorty pyrki välttämään klassisessa pragmatismissa vielä olemassa olleet essentialismit, kuten "totuus", "todellisuus" ja "kokemus". Rorty kirjoitti:
ZP Theart
ZP ”Zippy” Theart (s. 22. tammikuuta 1975 Clanwilliam, Etelä-Afrikka) oli brittiläisen power metal -yhtye DragonForcen laulaja. ZP:n etunimi on todella ZP eikä se ole lyhenne, kuten monesti luullaan. Hän kertoo syntymätodistuksessaankin lukeneen ZP Theart.
Theart sanoo, ettei muista tarkkaan, milloin hänen lauluharrastuksensa alkoi; hän on laulanut siitä asti kuin muistaa. Hänellä on paljon kokemusta erilaisista musiikkityyleistä, sillä hän on tehnyt musiikkia bluesista ja thrashista rockiin ja metalliin. Theart on kertonut musiikillisiksi vaikutteikseen muun muassa Bon Jovin, Metallican, Helloweenin, Iron Maidenin, Judas Priestin, Megadethin, Skid Row’n, Teslan sekä kaiken, jossa on mukavat melodiat ja joka soitetaan oikeilla soittimilla.
Theart otettiin DragonForceen, kun yhtyeen kitaristit Herman Li ja Sam Totman näkivät hänen ilmoituksensa Metal Hammer -lehdessä. Li on jälkeenpäin sanonut, että hän oli ”ensimmäinen, joka pystyi laulamaan sen, mitä sanoi pystyvänsä”. Theart erosi kuitenkin DragonForcesta maaliskuussa 2010, koska halusi keskittyä hänen omiin projekteihinsa. Hän on esiintynyt Totmanin sivuprojektissa Shadow Warriors. Hänen kerrotaan myös soittelevan satunnaisesti akustista kitaraa.
Theart tunnetaan erittäin laajasta äänivalikoimastaan. Hän osaa laulaa erittäin korkealta ja puhtaasti, mutta häneltä onnistuu myös matalalta laulaminen. Hänellä on lavalla esiintyessään äärettömästi energiaa ja hän itse sanoo kiroilun olevan hänen ”signature penis movensa”, mikä voi olla osa syynä siihen, etteivät alle 15-vuotiaat pääse joillekin keikoille.
Nuruddin Farah
Nuruddin Farah (s. 24. marraskuuta,1945 Baidoa, Somalia) (somaliksi: "Nuuradiin Faarax", arabiaksi: نور الدين فرح‎) on somalialainen kirjailija, jolle myönnettiin kansainvälinen kirjallisuuden Neustadt-palkinto vuonna 1998.
Farah asuu Kapkaupungin ja Minneapoliksen välillä
Farah joutui jättämään kotimaansa nuorena. Hän kirjoitti alun perin somaliksi, mutta on sittemmin siirtynyt englantiin. Hänen tuotantoaan on käännetty myös suomeksi. Farahin teoksiin kuuluu muun muassa vuonna 1999 suomennettu "Perhesalaisuuksia", joka kertoo elämästä Somaliassa ennen verisen sisällissodan syttymistä. Farahin muut suomennetut julkaisut ovat romaanit "Karttoja" (1988) ja "Elämisen lahja" (1990). Kirjailijan ainoa koti-Somaliassa julkaistu teos on "From a Crooked Rib" (1970).
Marja-Liisa Tykkyläinen
Marja-Liisa Tykkyläinen (s. 4. lokakuuta 1945 Kontiolahti) on kunnallisneuvos ja entinen SDP:n kansanedustaja. Hänet valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan Kuopion läänin vaalipiiristä 1983. Hän oli presidentin valitsijamies 1982 ja 1988. Hän putosi eduskunnasta vuoden 2003 vaaleissa. Tykkyläisellä on kolme lasta.
J. P. Roos
Jeja-Pekka Roos (s. 30. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja -keskustelija, joka toimi Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professorina ja apulaisprofessorina vuosina 1971-2013 . Joensuun korkeakoulun apulaisprofessorina hän toimi 1974–78. Roosin tutkimusaiheita ovat olleet suunnittelu, elämäntapa, elämäkerrat, matkapuhelimet, elämänpolitiikka, sukupolvet sekä hyvinvointi ja hyvinvointitutkimus, jonka alalta hän laati väitöskirjansa ("Welfare Theory and Social Policy") vuonna 1973. Lisäksi hän on osallistunut välillä hyvinkin kriittisesti keskusteluun muun muassa arkkitehtuurista, liikenteestä, kurjuudesta, intellektuelleista, psykoanalyysista ja lastensuojelusta.
Roos on suomentanut Pierre Bourdieun ensimmäisen suomeksi ilmestyneen teoksen "Sosiologian kysymyksiä" ja muutenkin edesauttanut Bourdieun käsitteiden levittämiseen suomalaisessa sosiologiassa. Hän on julkaissut noin 250 tieteellistä artikkelia ja kirjaa. Hänen tunnetuin teoksensa on 1987 ilmestynyt "Suomalainen elämä", jossa esitetään kuuluisa sukupolvijaottelu: sotien ja pulan, jälleenrakennuksen ja nousun, suuren murroksen ja lähiöiden sukupolviin. Muita tärkeitä teoksia ovat olleet hänen väitöskirjansa "Welfare Theory and Social Policy" (1973) sekä "Elämänpolitiikka" (1998), "Vanhemmat ja lapset" (1997) ja "Miehen elämää" (1994). Viime vuosina Roos on jakanut aikansa varsinaisen akateemisen tutkimuksen (sukupolvet, suuret ikäluokat) ja yhteiskunnallisen debatin välillä. Hän on julkaissut jälkimmäiseltä aihealalta muun muassa Huostaanottokirjan (2004) ja Käräjäoikeuskäsikirjan (2006). Hän on perehtynyt evoluutiopsykologiaan ja toiminut Darwin-seuran puheenjohtajana.
Roos on kirjoittanut myös vuonna 1993 ilmestyneen juoksuharrastusta käsittelevän kirjan Maratonmiehen elämä. Hänellä on kaksi lasta edellisestä ja kolme lasta nykyisestä avioliitostaan. Hän on naimisissa Anna Rotkirchin kanssa.
Aleksis Kiven Seura myönsi J. P. Roosille Eskon puumerkki -palkinnon 2009.
Roos oli 1960–80-luvuilla Suomen kommunistisen puolueen jäsen. Hän on kertonut tuolloin muun muassa hyväksyneensä Tšekkoslovakian miehityksen. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Roos on vaikuttanut Vihreissä ja Vasemmistoliitossa. Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Roos oli sitoutumattomana ehdokkaana Vihreiden listalla. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Roos oli Vasemmistoliiton ehdokas. Vuoden 2012 vaaleissa hän on ehdokkaana Helsingissä Vasemmistoliiton listalla. 2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUsta eroamiseen liittyen.
Kullervo Rainio
Kullervo Rainio (s. 10. elokuuta 1924 Jyväskylä) on suomalainen sosiaalipsykologian professori ja kokoomuslainen poliitikko.
Rainion vanhemmat olivat kansakoulunopettajia. Hän valmistui ylioppilaaksi 1942, filosofian kandidaatiksi 1950 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1955. Hän on kirjannut nuoruudenmuistojaan kolmeen romaaniinsa.
Rainio valmistui filosofian tohtoriksi 1955 (Helsingin yliopisto). Hän toimi Suomen ensimmäisenä sosiaalipsykologian professorina Helsingin yliopistossa 1962–1986. Tämän tieteenalan hän valitsi, koska se oli 1940-luvun lopulla uusi ja kehittyvä ala. Rainion tieteellinen tuotanto käsittää etupäässä suomen- ja englanninkielisiä tieteellisiä teoksia, oppikirjoja ja artikkeleita vuodesta 1949 alkaen. Eläkevuosinaan Rainio on perehtynyt kvanttifysiikan filosofisiin perusteisiin.
Rainio valittiin kansanedustajaksi Kansallisen Kokoomuksen ehdokkaana Helsingin kaupungin vaalipiiristä eduskuntavaaleissa 1972 ja 1975. Hän oli Tuure Junnilan ohella niitä harvoja kokoomuspoliitikkoja, jotka 1970-luvulla arvostelivat presidentti Kekkosen politiikkaa ja Kekkosen valitsemista poikkeuslailla presidentiksi 1973. Hän oli vahvasti vaikuttamassa myös yliopistojen hallinnonuudistusta vastaan ja Yleisradion epäpolitisoinnin puolesta.
Linjaerimielisyyksien vuoksi Rainio erosi kokoomuksen eduskuntaryhmästä 1978 ja liittyi Perustuslaillisen kansanpuolueen (PKP) eduskuntaryhmään 1978 mutta jäi valitsematta vuoden 1979 vaaleissa asetuttuaan PKP:n listalta ehdokkaaksi Uudenmaan vaalipiirissä. Rainio toimi Ahti M. Salosen valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaalissa. Haastattelussa vuonna 2017 hän luonnehti Salosta "täysin mitättömäksi mieheksi".
Seitsemän vuoden poliitikkokauden jälkeen hän palasi tieteen pariin. Itseään hän on pitänyt liberaalina, vaikka saikin poliitikkoaikanaan äärioikeistolaisen leiman.
Rainio on tunnettu myös runoilijana. Hänen tärkein panoksensa lyriikalle on peräisin toisen maailmansodan jälkeiseltä vuosikymmeneltä. Rainiolle myönnettiin K. J. Gummerus Oy:n palkinto 1946. 1990-luvulla hän julkaisi kolmiosaisen romaanimuotoisen muistelmasarjan, joka ulottuu varhaiseen aikuisuuteen asti.
Rainio oli 1952–1970 naimisissa kirjallisuudentutkija Ritva Hanhinevan kanssa. Tästä avioliitosta hänellä on kaksi lasta. Avioliiton hammaslääkäri Laura Oksasen kanssa hän on solminut 1970.
- Väitöskirja Helsingin yliopisto.
Millaun maasilta
Millaun maasilta () on vinoköysisilta, joka ylittää Tarn-joen laakson lähellä Millauta eteläisessä Ranskassa Aveyronin departementissa. Sillan suunnitteli brittiläinen arkkitehti Norman Foster yhteistyössä ranskalaisen siltainsinöörin Michel Virlogeuxin kanssa. Millaun maasilta oli valmistuessaan maailman korkein ajoneuvoilla ylitettävä silta. Sillan korkein kohta yltää 343 metriin – hiukan korkeammalle kuin Eiffelin torni, Empire State Building on vain 38 metriä korkeampi. Viralliset avajaiset olivat 14. joulukuuta 2004, liikenteelle silta avattiin kaksi päivää myöhemmin. Silta on osa A75-moottoritietä, joka yhdistää Clermont-Ferrandin Pézenasiin.
Mississippi John Hurt
John Smith Hurt (3. heinäkuuta tai 8. maaliskuuta 1892 Teoc, Mississippi – 2. marraskuuta 1966 Grenada, Mississippi), oli yhdysvaltalainen blues-laulaja ja -kitaristi.
John Hurt eli lapsuutensa Mississippin Avalon-nimisessä pikkukylässä, jossa hän oppi kitaransoiton yhdeksänvuotiaana. Hän soitti nuorena ahkerasti tanssipaikoissa sekä huvikseen ystäviensä kanssa. Hänen varhainen yhteistyökumppaninsa oli viulunsoittaja Willie Narmour. Kun Narmour oli vuonna 1928 voittanut levytysmahdollisuuden OKeh Records -yhtiölle ykköspalkintona viulunsoittokilpailusta, hän suositteli OKehille myös John Hurtia. Tällöin Hurt pääsi levyttämään kahdessa sessiossa. Yhteensä materiaalia nauhoitettiin runsaat puoli tuntia. Levyjen kanteen liitettiin Hurtin nimen eteen sana ”Mississippi”, jonka arveltiin lisäävän myyntiä. Joka tapauksessa levyjen myynti jäi vähäiseksi ja OKeh Records meni muutenkin konkurssiin 1930-luvun laman aikana. Hurt palasi Avalonin kylään toimien maataloustöiden parissa samalla jatkaen kuitenkin musisointia juhlissa ja tanssiaisissa.
Vuonna 1963 kansanmusiikintutkija Tom Hoskins lähti etsimään John Hurtia kuultuaan tämän vanhat levyt. Eräässä kappaleessa Hurt laulaa kotipaikkansa olevan Avalon, ja tämän perusteella Hoskins onnistui löytämään Hurtin. Hän joutui kuitenkin turvautumaan vuodelta 1878 peräisin olevaan karttaan, koska Avalonin nimi oli pyyhitty pois uudemmista kartoista. Hurtin soitto- ja laulutaidot olivat ennallaan, ja hän lähti Hoskinsin mukaan Washingtoniin. Näin Hurt pääsi vihdoin esiintymään suurelle yleisölle. Elettiin suuren kansanmusiikkibuumin aikaa, joten Hurtin bluesia ja countryä yhdistelevä tyyli upposi nuoriin ihmisiin hyvin, ja esiintymisiä riitti paljon. Hurt myös pääsi levyttämään uudestaan, ja näin syntyi muutamia uusia levyjä "Vanguard Recordsille" vuoden 1928 levytysten jatkoksi. Hurt päätyi myös Johnny Carsonin vieraaksi television suosittuun "Tonight Show"'hun. Hurt kuitenkin kuoli jo vuonna 1966 74-vuotiaana.
Mississippi John Hurtin musiikki poikkeaa muista kuuluisimmista country blues -artisteista tyyliltään. Hänen soittotyylissään sormet soittavat yleensä alati juoksevaa taustakuviota. Hän ei käyttänyt slidea. John Hurtin lauluääni on hento, ja hänen laulumelodiansa muistuttavat paljon folk- tai country-kappaleita.
Pentti Mäki-Hakola
Pentti Matti Mäki-Hakola (11. tammikuuta 1929 Nurmo – 20. syyskuuta 1996 Nurmo) oli kokoomuksen kansanedustaja ja valtiopäiväneuvos. Hän edusti Vaasan läänin vaalipiiriä 1966–1995. Kokoomuksen oikeistoon muun muassa Tuure Junnilan ja Eero Lattulan ohella luettu Mäki-Hakola oli presidentin valitsijamies 1968, 1982 ja 1988. Hän oli ammatiltaan piiri-insinööri.
Myös hänen poikansa Pertti Mäki-Hakola on ollut kokoomuksen kansanedustaja Vaasan vaalipiiristä.
Justice
Justice (tyyliteltynä Jus†ice) on ranskalaisten Gaspard Augén ja Xavier de Rosnayn elektronista musiikkia esittävä duo. Heidän uransa alkoi virallisesti vuonna 2003 remixeillä, joista tunnetuin on Simianin kappaleesta ”Never Be Alone” tehty remix ”We Are Your Friends” vuodelta 2003. Virallisesti single sai julkaisun vuonna 2004 Ed Banger Recordsilla ja International DeeJay Gigolo Recordsilla. Se julkaistiin uudelleen vielä Isossa-Britanniassa vuonna 2006 Virginin alamerkillä Ten Records. ”Never Be Alone” -kappaleen video pyöri myös MTV:llä tiuhaan vuonna 2006.
Yhtye työskenteli uusien remixien kanssa noin vuoden verran ennen seuraavaa julkaisua. Miksauksia oli niin pienten paikallisten artistien tuotoksista kuin isojen nimien kuten Britney Spearsin kappaleesta ”Me Against the Music”.
Vuonna 2005 Justice julkaisi niin ikään Ed Banger Recordsilla ensimmäisen EP:nsä, "Waters of Nazarethin", jonka jokaisesta kappaleesta muodostui klubihittejä. Vuoden 2006 loppupuolella Ed Banger Records painoi 200 kappaleen erän "Phantom"-julkaisua, jotka kaikki päätyivät joululahjoina DJ:ille ja muille tuttaville. Levy sisälsi B-puolena alle puolen minuutin mittaisen kappaleen ”D.A.N.C.E”, joka on nimeltään sama kuin huhtikuussa 2007 julkaistu Justicen seuraava EP.
Justicen ensimmäinen kokopitkä albumi, "†" (”"Cross"”, "risti"), julkaistiin kesällä 2007. Loppukesästä 2007 julkaistiin "D.A.N.C.E"-remixlevy, joka sisälsi remixit MSTRKRFT’lta, Jacksonilta, Alan Braxelta & Fred Falkelta sekä Justicelta itseltään. Yhtye esiintyi kesällä 2007 Uuden musiikin festivaaleilla Turussa sekä Seinäjoen Provinssirockissa kesäkuussa 2008 ja kesäkuussa 2012.
Tapani Bagge
Juha Tapani Bagge (s. 2. lokakuuta 1962 Kerava) on suomalainen kirjailija.
Bagge valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981 ja on käynyt sekalaisia elokuva- ja tv-käsikirjoituskursseja. Hän on kirjoittanut päätoimisesti vuodesta 1983.
Bagge on julkaissut lukuisia romaaneja, näytelmiä, sarjakuvakäsikirjoituksia, kuunnelmia, yli 30 Finnwest-kioskikirjaa ja televisiosarjojen käsikirjoituksia sekä Jerry Cotton -tarinoita. Hän on myös suomentanut lukuisia rikosromaaneja. Bagge on osuuskuntamuotoisen kustantamo Crime Timen perustajajäsen.
Lähde
Leica
Leica on alkuaan nimi kameroille, joita valmistettiin Saksassa. Niitä valmistaneen yrityksen nimi oli aiemmin Ernst Leitz GmbH. Nykyään yritys on jakautunut kolmeen yhtiöön: Kameroita valmistavaan Leica Camera AG:hen, maanmittauskojeita valmistavaan Leica Geosystems AG:hen ja mikroskooppeja valmistavaan Leica Microsystems GmbH:hen.
Leica Geosystems AG on sveitsiläinen yritys, joka aiemmin tunnettiin nimellä Wild Heerbrugg. Se osti länsisaksalaisen Ernst Leitz GmbH:n vuonna 1975 ja 1987 yhtiön nimeksi tuli Wild Leitz AG. Kolme vuotta myöhemmin Cambridge Instruments Ltd:n hankinnan jälkeen kokonaisuudesta muodostui Leica Group.
Sveitsiläinen Heinrich Wild (1877–1951), aikansa johtava maanmittauskojeiden suunnittelija, aloitti uransa maanmittareiden apupoikana. Vuonna 1908 Wild siirtyi Jenan kaupunkiin johtajaksi Zeissin uuteen maanmittauskojeita valmistavaan osastoon. Wild palasi Sveitsiin ennen ensimmäistä maailmansotaa. Huhtikuussa 1921 Wild perusti "Heinrich Wild, Werkstätte für Feinmechanik und Optik" -yhtiön Heerbruggiin. Wildin todettua 1930-luvun alussa ettei halunnut johtaa yhtiötä, hän katkaisi siihen yhteytensä ja muutti Zürichiin ryhtyen suunnittelemaan kojeita Kern & Co:lle. Wildin aikaisemmin Heerbruggiin perustaman yhtiön nimeksi tuli Wild Heerbrugg vuonna 1937.
Leica Microsystems GmbH omistaa tuotemerkin Leica ja on antanut sen myös Leica Geosystemsin ja Leica Cameran käyttöön.
Leica oli ensimmäinen käytännöllinen 35 mm:n filmiä käyttävä kamera. Ensimmäiset prototyypit valmisti Oskar Barnack Leitz Optische Werkessä vuonna 1913. Barnack käytti normaalia 35 mm elokuvafilmiä mutta aiempaa suurempaa ruutukokoa 24 × 36 mm. Barnack uskoi kuvasuhteen 2:3 olevan paras valinta, jotta rullaan saatiin mahtumaan 36 kuvaa.
Toisen maailmansodan aikaiset kamerat, joissa on natsitunnukset, ovat nousseet keräilijöiden suosioon, ja niiden arvo on noussut.
Leican tuotevalikoimaan kuuluvat tällä hetkellä seuraavat kamerat.
Leican tuotevalikoimassa on suuri joukko näihin kameroihin sopivia objektiiveja. Lisäksi Leica on suunnitellut joitain Micro Four Thirds -järjestelmän objektiiveja yhteistyössä Panasonicin kanssa, ja joitain Panasonicin kameroita myydään Leica-merkillä varustettuna.
Eroina vastaaviin Panasonicin kameroihin ovat jotkut tekniset yksityiskohdat (esim. kuvien käsittely), Leica-tunnukset kamerassa, ja huomattavasti korkeampi hinta.
Lesli Kay
Lesli Kay (s. Lesli Kay Pushkin 13. kesäkuuta 1965 Charleston, Länsi-Virginia Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Lesli Kay on tehnyt pitkän uran saippuasarjoissa. Kay aloitti vuonna 2005 sarjassa "Kauniit ja rohkeat", jossa hän näyttelee Felicia Forresteria. Sarjan käsikirjoittaja Bradley Bellin tarkoituksena oli alun perin, että Felicia kuolee syöpään. Leslin ja Felician hahmon yllättävän suosion takia sekä katsojien painostuksesta Felician hahmo kuitenkin herätettiin henkiin.
Lesli Kay on naimisissa Mark Sterlingin kanssa, ja pariskunnalla on kaksi lasta.
Hymyilevien laivojen satama
Hymyilevien laivojen satama on vuonna 2006 ilmestynyt Kuusumun Profeetan kahdeksas studioalbumi. Yhtye palasi levyllä edellisen albuminsa heavy rock -vaikutteiden jälkeen takaisin rauhallisemman folk-tyylisen musiikin pariin.
Neljä albumin studiosessioiden aikana äänitettyä kappaletta julkaistiin myöhemmin EP:llä "Riemun ja kurjuuden sälekaihtimet".
Jim Marurai
Jim Marurai on cookinsaarelainen poliitikko ja saarten nykyinen pääministeri 14. joulukuuta 2004 lähtien.
Jim Marurai kuuluu edeltäjänsä Robert Woontonin tavoin demokraattipuolueeseen.
Marurai on kotoisin Mangaialta. Hän valmistui Otagon yliopistosta Uudessa-Seelannissa. Parlamentti valitsi Marurain pääministerin virkaan äänin 14–9.
Jim Marurai on Cookinsaarten seitsemäs pääministeri. Hänen vaimonsa Tuaine menehtyi syöpään Uudessa-Seelannissa syyskuussa 2005 56 vuoden iässä.
Rubik
Rubik oli suomalainen indierock- ja taidepop-yhtye. Yhtye on saanut erityistä kiitosta antaumuksellisesta esiintymisestään. Rubikin konserteissa lavalle nousi jopa kahdeksan muusikkoa, jotka käyttävät soittimia pasuunoista kongiin ja vaihtavat soittimia keskenään.
Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2003. Debyytti-EP "People Go Missing" julkaistiin loppuvuodesta 2004, minkä jälkeen yhtye kiersi Suomessa muun muassa yhdessä muiden New Music Communityyn kuuluvien yhtyeiden sekä Lapkon kanssa.
Ensimmäinen täyspitkä albumi "Bad Conscience Patrol" julkaistiin maaliskuussa 2007. Albumi nousi julkaisun jälkeisellä viikolla Suomen virallisen albumilistan sijalle 7. Julkaisun myötä Rubik kiersi Suomessa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa sekä myöhemmin festivaaleilla Euroopassa. Syksyllä 2007 yhtye konsertoi Isossa-Britanniassa ja Irlannissa.
Yhtyeen toinen studioalbumi "Dada Bandits" julkaistiin huhtikuussa 2009. Ennen albumin äänityksiä Arttu Hasu jätti yhtyeen keskittyäkseen maanviljelijän uraansa. Hänen tilalleen tuli Underwater Sleeping Societyn basisti Jussi Hietala. Albumin ilmestymisen jälkeen Rubik kiersi Suomessa, Euroopassa ja kahdesti Yhdysvalloissa. Kesällä 2010 yhtye esiintyi muun muassa Roskilde-festivaaleilla Tanskassa.
Kolmas täyspitkä studioalbumi "Solar" julkaistiin maaliskuussa 2011, ja se sai ylistäviä arvioita sekä kotimaisessa että ulkomaisessa mediassa. Suomalainen musiikkilehti Sue nimesi "Solar"in "moderniksi suomalaiseksi kansallisaarteeksi". Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä Otto Talvio kirjoitti "Näin komeita levyjä tulee vastaan harvoin ja siksi on vielä palkitsevampaa, kun kyseessä on kotimainen yhtye, 4/5". Saksalainen "Die Zeit" kuvasi levyn tarjoavan "monipuolisen kattauksen kappaleita, jotka sisältävät lähes täydellisiä pop-rakenteita”. Levy äänitettiin kesällä 2010 Kulttuuritalon vanhassa elokuvateatterissa maan alla. Albumin miksasi Ben Allen, joka on miksannut muun muassa M.I.An, Cut Copyn, Deerhunterin ja Animal Collectiven levyjä. Levyn julkaisemisen jälkeen yhtye kiersi laajasti Suomea. Touko-kesäkuussa 2011 Rubik teki kuukauden mittaisen Euroopan kiertueen esiintyen muun muassa Barcelonassa Primavera-festivaaleilla ensimmäisenä suomalaisyhtyeenä festivaalien historiassa. Syksyllä 2011 yhtye teki kahden kuukauden mittaisen kiertueen, joka suuntautui Eurooppan, Meksikoon ja Yhdysvaltoihin. "Sue"-lehti valitsi "Solar"in vuoden 2011 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi. Myös "Rumban" toimittajat äänestivät levyn vuoden parhaaksi kotimaiseksi.
Anni-sarja
Anni-sarja (kutsutaan joskus myös "Viipuri-sarjaksi") on Laila Hirvisaaren vuosina 1998–2000 ilmestynyt kolmiosainen romaanisarja, jonka on julkaissut Otava.
Alussa eletään 1930-lukua pienessä karjalaisessa Metsäkylän kylässä. Talon emäntä Ida Maria ja tämän tyttärentytär Anni elävät siellä kahdestaan, sillä Ida Marian mies Petri liikkuu liikeasioissa ja Ida Marian viisi tytärtä ovat opiskelemassa muualla. Juhannuksena taloon saapuu Petrin ja Malanjan, Katrin, Outin, Mirjamin ja Raisan lisäksi myös Ida Marian sisaret Aino ja Elma. Rauhallisen juhlan yltä löytyy myös tummia pilviä; selviää, että Petrillä on ollut suhde Ida Marian sisaren Ainon kanssa. Kesän aikana myös muita salaisuuksia paljastuu ja ihmisten on etsittävä toinen tapa elää elämäänsä. Ida Marialle se tarkoittaa muuttoa tyttäriensä kanssa Viipuriin.
Sarjan toisessa osassa Ida Maria on muuttanut Metsäkylästä Viipuriin. Romaanin nykyhetki sijoittuu vuoteen 1936, mutta takaumina selvitetään myös vuonna 1933 tapahtuneita elämänmuutoksia. Kesällä 1936 Ida Maria istuu erämaamökissään Suistamolla ja yrittää laittaa ajatuksiaan järjestykseen. Romaanissa saadaan seurata myös Ida Marian tytärten ja ennen muuta Malanjan tyttären Annin kasvua.
Sarjan päätösosassa on siirrytty 1940-luvun loppupuolelle. Sota on ohi ja Ida Maria muuttanut menetetystä Viipurista tyttärensä Mirjamin kartanoon Virolahdelle. Kanadasta Suomeen palava aikuistunut Anni on kirjoittamassa romaania tädistään Mirjamista ja haastattelee sitä varten sukulaisiaan. Tätä kautta lukija saa tietää, mitä sodan aikana on tapahtunut. Romaani tarjoaa myös huikeita ihmiskohtaloita.
Keith Tkachuk
Keith Matthew Tkachuk (s. 29. maaliskuuta 1972 Melrose, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi vasemman laidan hyökkääjänä NHL:ssä.
Tkachuk siirtyi vuonna 1992 NHL-joukkue Winnipeg Jetsiin. Kaudella 1992–1993 Tkachuk teki 28 maalia ja otti 201 jäähyminuuttia. Jo seuraavalla kaudella hänestä tehtiin joukkueen kapteeni. Kausilla 1995–1996 ja 1996–1997 Tkachukista tuli yksi liigan huippupelaajista, tehden yli 50 maalia kummallakin kaudella. Tkachukista tuli toinen amerikkalaispelaaja, joka on onnistunut tekemään kahdesti yli 50 maalia. Ensimmäinen oli Pat Lafontaine.
Kun Winnipeg Jets muutti Phoenixiin, niin numero 7 Tkachuk jatkoi menestyksekkäästi myös Phoenix Coyotesissa ja auttoi omalla pelityylillään joukkuetta eteenpäin.
Tkachuk siirtyi kaudella 2000–2001 St. Louis Bluesiin. Kauden 2006–2007 lopulla, hieman ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista, hän siirtyi Atlanta Thrashersiin, mutta kauden jälkeen, kesällä 2007, hän palasi St. Louisiin. Tkachuk lopetti uransa kauden jälkeen. Hän pelasi NHL:ssä kaikkiaan 18:lla kaudella.
USA:n maajoukkueessa Tkachuk on saavuttanut alle 20-vuotiaissa MM-pronssia 1992, World Cupin voiton 1996 ja olympiahopeaa Salt Lake Citystä 2002.
Massimo Ambrosini
Massimo Ambrosini (s. 26. toukokuuta 1977 Pesaro) on italialainen jalkapalloilija, joka pelasi vuosina 1995–2013 AC Milanissa ja toimi myös joukkueen kapteenina.
Ambrosini pelasi juniorivuosinaan 17-vuotiaana Cesenassa ja pääsi edustusjoukkueeseen. AC Milanin valmentaja Fabio Capello hankki Ambrosinin Milaniin. Kausi 1995–1996 ei sujunut Ambrosinilta odotusten mukaisesti, joten hänet lainattiin toiseen Serie A -seuraan Vicenzaan. Seuraavalla kaudella Ambrosini palasi Milaniin ja voitti seuran riveissä Italian mestaruuden ja cupin vuonna 1999. Kaudella 2003–2004 Ambrosini kärsi loukkaantumisista ja pelasi vain 20 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2004–2005 hän kärsi jälleen loukkaantumisista ja pelasi vain 22 ottelua (yksi maali). Mestareiden liigassa Ambrosini teki alankomaalaista PSV:ta vastaan tärkeän maalin, joka auttoi seuraa selviytymään vierasmaalisäännöllä jatkoon mutta Istanbulissa pelatussa loppuottelussa Liverpoolia vastaan hän ei pelannut. Kaudella 2005–2006 Ambrosinin loukkaantumiset jatkuivat ja hän pelasi Serie A:ssa vain 13 ottelua (yksi maali). Kaudella 2006-2007 esiintyi aiempaa tärkeämmässä roolissa sekä Serie A:ssa että Mestareiden liigassa. Paolo Maldinin poissa ollessa Ambrosini toimi Milanin kapteenina UEFA:n Supercupin loppuottelussa, jonka Milan voitti maalein 3-1. Kauden 2007–2008 puoliväliin saakka hän toimi edelleen Milanin kapteenina. Tällä kaudella hän kunnostautui entistä useammin maalintekijänä.
Ambrosinin ensiesiintyminen maajoukkueessa tapahtui huhtikuussa 1999 Krotiaa vastaan. Hän pelasi Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 sekä EM-kisoissa 2000, joissa Italia eteni loppuotteluun asti, ja 2004. MM-kisat 2006 jäivät häneltä käymättä loukkaantumisten vuoksi. Kahden vuoden maaottelutauon jälkeen hänet kutsuttiin 16. elokuuta Italian miehistöön ja hän pelasi yhdessä ottelussa maajoukkueen kapteeninakin Roberto Donadonin alaisuudessa. Hän pelasi myös vuoden 2008 EM-kisoissa. Hän pelasi kaikkiaan 35 maaottelua.