hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Magneettihoito
Magneettihoito on näennäistieteellinen hoitomuoto ja kivunlievityskeino. Magneettihoito tapahtuu magneetein, jotka yleensä kiinnitetään ihmisen ihon lähelle, esimerkiksi rannerenkaisiin.
Magneettien terveysvaikutuksista ei ole tieteellistä näyttöä: väitetyt terveysvaikutukset ovat sekä fyysisesti että biologisesti mahdottomia, pois lukien mahdollinen plasebo-vaikutus.
Debbie Harry
Deborah Ann ”Debbie” Harry (synt. Angela Tremble) (s. 1. heinäkuuta 1945 Miami, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rockmuusikko ja näyttelijä. Hän tuli kuuluisaksi musiikin uuden aallon menestyneimpiin kuuluneen Blondie-yhtyeen keulahahmona. Harry nousi yhdeksi aikansa ihannoiduimmista vaihtoehtoisen rockmusiikin esittäjistä.
Harry syntyi Miamissa, Floridassa, ja hänet adoptoivat lahjakaupanomistajat Catherine Harry ja Richard Smith. Hän kävi Hawthorne High Schoolia, josta hän valmistui vuonna 1963. Vuonna 1965 hän valmistui New Jerseyssä sijaitsevasta Centenary Collegesta pääaineenaan taiteet. Ennen musiikkiuraansa Harry muutti New Yorkiin ja työskenteli vuoden BBCn sihteerinä. Tämän jälkeen hän työskenteli Max's Kansas Cityn tarjoilijana, sitten tanssijana ja Playboy-pupuna.
Muusikon uransa Harry aloitti vaisusti menestyneessä folk-yhtyeessä The Wind in the Willows. Vuonna 1975 hän oli mukana The Stilettos -yhtyeessä, jonka jäsenenä oli myös myöhemmin Blondiessa soittanut Chris Stein. Harry ja Stein jättivät yhtyeen ja perustivat yhtyeen Angel and the Snake. Pian tämän jälkeen he kokosivat Blondien, jonka he nimesivät Harrylle osoitettujen huuteluiden mukaan. Yhtye tuli pian vakioesiintyjäksi baareissa Max's Kansas City ja CBGB's. Vuonna 1976 debyyttialbumin julkaisun jälkeen yhtyeen menestys kasvoi 1980-luvun alkuun asti, ensin Australiassa ja Euroopassa ja lopulta Yhdysvalloissa.
Blondien johtohahmoina ollessaan Harry ja Stein aloittivat pitkän parisuhteen, mutta eivät koskaan menneet naimisiin. Harrylla ei myöskään ole lapsia. 1980-luvun puolivälissä Harry piti vapaata hoitaakseen vakavasta taudista parantunutta Steiniä. Pariskunta erosi 1990-luvulla mutta jatkoi tästä huolimatta yhteistyötä. Vuonna 1999 Debbie Harry valittiin sijalle 12. rockmusiikin merkittävämpien naisten listalla, ja vuonna 2002 hän oli 18. kaikkien aikojen seksikkäimpien artistien listalla.
Harryn voimakas lavasäteily ja katumuodin mukainen pukeutuminen tekivät Blondiesta yhden 1970–80-lukujen taitteen suosituimmista popyhtyeistä. Heidän tunnetuimpia hittejään olivat ”Call Me”, ”Heart of Glass”, ”Rapture” ja ”Atomic”. Vaikka Blondien kaikki jäsenet olivat taitavia soittajia, valovoimainen laulaja jätti usein muut jäsenet varjoonsa.
1980- ja 1990-luvuilla Harry julkaisi joitakin sooloalbumeita ja näytteli elokuvissa. H. R. Giger on suunnitteli Harryn ensimmäisen sooloalbumin "Koo Koo":n kannen, ja Giger myös ohjasi siltä kaksi Debbie Harryn musiikkivideota vuonna 1981. Blondie teki paluun vuonna 1999.
Deborah Harry uskoo olleensa 1970-luvun alussa vähällä joutua autokyytiä tarjonneen sarjamurhaaja Ted Bundyn uhriksi. Hän vakuuttui asiasta luettuaan Bundyn sähkötuoliteloituksen jälkeen 1989 kuvauksen miehestä ja tämän toimintatavoista. Asian paikkansapitävyyttä ei ole varmistettu.
Harry on ajoittain maininnut haastatteluissa pitävänsä itseään biseksuaalisena.
Hänet adoptoitiin nuorella iällä eikä hän tunne biologisia vanhempiaan. Deborah on kertonut että heidän etsimisensä olisi "loukkaus Harryja kohtaan" ja että tärkeintä on, että hän itse tietää kuka on.
Hoitava kivi
Hoitavat kivet ja kidehoidot ovat uskomuslääkintään kuuluva hoitomuoto, jossa kivillä katsotaan olevan parantavia vaikutuksia. Hoitavat kivet ovat yleensä hiottuja kiviä tai luonnonkiteitä, joita pidetään lähellä kehoa hoitovaikutuksen aikaansaamiseksi. Kiviä voidaan myös pitää juotavaksi tarkoitetussa vedessä, mutta tällöin on syytä tarkistaa, onko kivien hionnassa käytetty kemikaaleja. Kivien väitetään esimerkiksi värähtelevän jollakin tietyllä taajuudella, ja kiven kiderakenteella uskotaan myös olevan vaikutusta. Eri värisillä ja muotoisilla kivillä väitetään olevan erilainen värähtelytaajuus ja siten erilainen vaikutus. Kiviä voidaan myös ”ladata” ja ”maadoittaa”, esimerkiksi auringonvalon ja veden avulla.
Käytännössä hoitavat kivet eivät eroa luonnosta löytyvistä kivistä millään oleellisella tavalla, vaan ne koostuvat samoista aineista kuin muutkin kivet.
Sojuz 1
Sojuz 1 oli neuvostoliittolaisen Sojuz-avaruusaluksen ensilento 23.–24. huhtikuuta 1967.
Sen miehistönä oli yksi kosmonautti, Vladimir Komarov. Sojuz 1 kiersi maapalloa 201–224 km:n korkeudella. Sen lentonopeus oli n. 30 000 km/h eli 8 km/s ja kiertoaika maapallon ympäri kesti 88,6 minuuttia.
Vladimir Komarov oli ensimmäinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka osallistui toisen kerran avaruuslennolle. Hän sai surmansa laskeutuessaan maanpinnalle. Hän oli ensimmäinen lennon aikana surmansa saanut avaruuslentäjä. Syynä Komarovin kuolemaan oli sotkeutunut laskuvarjo, joka ei avautunut kunnolla eikä siten kyennyt hidastamaan riittävästi aluksen vauhtia. Taustalla oli ollut insinöörien valtava kiire saada aluksen ensilento tehtyä Neuvostoliiton 50-vuotisjuhliin mennessä. Aluksessa oli laskuvarjovian lisäksi paljon muitakin ongelmia. Aluksen suojakilpeä vahvistettiin ja siten päävarjo piti tehdä isommaksi. Sen säilytystilaa ei kuitenkaan suurennettu ja päävarjo piti puunuijien avulla sulloa sinne. Siksi se ei avautunut laskeutumisvaiheessa laukaisuvarjon vetämänä. Komarov avasi tällöin manuaalisesti varavarjon, jonka narut sekoittuivat kohtalokkain seurauksin laukaisuvarjoon. Neuvostoliiton avaruusohjelmassa oli tapana, ettei huonoja uutisia kerrota selväkielellä viranomaisten kesken, vaan käytettiin salakieltä: "Kosmonautti voi erinomaisesti" tarkoitti että lasku oli onnistunut; "Kosmonautti voi hyvin" tarkoitti hänen kuolleen. Komarovin maahaniskusta ilmoitettiin sanomalla että "Kosmonautti voi huonosti" mikä aiheutti hämminkiä lennonohjauksessa, koska sen merkitystä ei ymmärretty. Alus törmäsi maahan nopeudella noin 40 m/s (140 km/h)
Sojuz 3
Sojuz 3 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman miehitetty lento. Kosmonautti Georgi Beregovoi suoritti avaruuslennon 26.–30. lokakuuta 1968. Beregovoi lensi Iljušin Il-2 -rynnäkkölentokonetta toisessa maailmansodassa, joka näkyy lennon logossa.
Sojuz 3:lla tehtiin kaksi onnistunutta ohilentoa tai muodostelmalentoa miehittämättömän Sojuz 2:n kanssa, joka oli lähetetty avaruuteen jo aiemmin. Molemmat alukset laskeutuivat maahan pehmeästi jarruraketteja käyttäen.
Sojuz 2
Sojuz 2 oli Neuvostoliiton Sojuz-avaruusohjelman lento, jossa tehtiin yhdessä miehitetyn Sojuz 3 -avaruusaluksen kanssa kaksi ohituskoetta. Sojuz 2 oli miehittämätön. Lento suoritettiin 25.-28. lokakuuta 1968.
Tämä oli kolmas kerta, kun Neuvostoliitto kokeili yhtäaikaisia avaruuslentoja. Ensimmäiset yhteislennot oli tehty Vostok-lentojen aikana: avaruudessa oli samaan aikaan Vostok 3 ja Vostok 4 sekä myöhemmin Vostok 5 ja Vostok 6. Sojuz 2:n ja Sojuz 3:n yhteislento oli muodostelmalentokoe ja valmisteleva testi miehitettyjen avaruusasemien telakoitumiseen.
Tupou VI
Tupou VI (s. 12. heinäkuuta 1959) on Tongan nykyinen kuningas ja maan entinen pääministeri 3. tammikuuta 2000 – 11. helmikuuta 2006. Hän oli myös ulkoministerinä lokakuusta 1998 elokuuhun 2004 ja puolustusministerinä lokakuusta 1998 syyskuuhun 2004. Hänen isänsä oli Taufa’ahau Tupou IV. Tupou VI:n ristimänimi on ʻAhoʻeitu ʻUnuakiʻotonga Tukuʻaho Tupou, mutta prinssinä hänet tunnettiin nimillä Lavaka Ata ʻUlukālala.
Tupou VI kruunattiin kesällä 2015 ja hän sai arvonimen Tu'i Kanokupolu.
Tupou VI on opiskellut muun muassa Yhdysvalloissa ja Australiassa. Hänestä tuli Tongan kuningas veljensä George Tupou V:n kuoleman jälkeen.
Novellisto
Novellisto oli kustantamo Arvi A. Kariston julkaisema kausijulkaisu vuosina 1930–1936. Painopaikka oli Hämeenlinna.
Päätoimittajana oli Erkki Wallenius. Väinö Hämeen-Anttila oli lehden toimituksessa 1930 ja 1931–1932. Kariston Piloja ja pilakuvia -lehteä Hämeen-Anttila toimitti kuuluisalla nimimerkillä "Mikko Vilkastus". Hämeen-Anttilan osaavan kekseliäisyyden ansiosta Kariston lehdet ja kirjat menestyivät hyvin sen aikaisilla kustannusmarkkinoilla.
Novellisto sisälsi nimensä mukaisesti novelleja. Ne käsittelivät yleensä jännittäviä, joskus jopa fantastisia elementtejä sisältäviä aiheita.
Esimerkiksi numeroon 7 (kts. kuva) kirjoittivat: C. S. Montanye, Will Scott, Louis Kaye, Albert-Jean, Ethel Lina White, Ethel Mannin, Thomas Moly ja Owen Oliver. Suurin osa näistä kirjailijoista tunnetaan pulp-kirjailijoina tai romanttisten jännityskertomuksien luojina.
Kirjailija Tatu Vaaskivi julkaisi salanimellä Toivo Vaalamo Novellistossa (n:o 11/1931) kertomuksen "Saiksen huntu". Vaaskivi käytti joskus samaa salanimeä myös muissa lehtinovelleissaan.
Muita suomalaiskirjailijoita Novellistossa olivat Helvi Vänni, Helvi Eriksson, Kaarlo Hänninen, M. Pajari, Marketta Kara ja Anton Pinnari.
Sax Rohmerin "Oravain ystävä" julkaistiin numerossa 1/1934 ja "Atlantiksen valo" (Light of Atlantis) numerossa 2/1935.
Aromaterapia
Aromaterapia on eteeristen kasviöljyjen ja -uutteiden käyttöä sairauksien hoitoon sekä terveyden tukemiseen ja hyvinvoinnin ylläpitämiseen. Aromiterapia on luontaislääkintää, ja sitä käytetään etupäässä kokonaisvaltaisena hoitomuotona, ei vain yksittäisten vaivojen hoitoon. Aromaterapiaa käytetään myös joidenkin muiden hoitomuotojen tukihoitona.
Aromaattisia öljyjä saadaan kukista, lehdistä, hedelmistä, kuorista, pihkasta ja juurista. Erilaisia tuoksuja ja tuoksuyhdistelmiä käytetään aromaterapiassa eri tarkoituksiin. Eteerisillä öljyillä aktivoidaan aromaterapiassa ihmisen kehon ja tunne-elämän tasapainoa ja harmoniaa.
Hoitavassa aromaterapiassa öljyjä käytetään ulkoisesti: hierontaan, kylpyihin, höyryhengitykseen ja hauteisiin. Öljyjä voidaan myös haihduttaa tuoksulampulla tai -lähteellä. Yksilöllinen öljyvalinta tehdään asiakkaan kanssa yhteistyössä, ja öljyn tuoksun täytyy miellyttää asiakasta. Lääkinnällisessä aromaterapiassa potilaat nauttivat öljykapseleita sisäisesti.
Aromaterapiahieronnassa eteeriset öljyt laimennetaan ensin johonkin perusöljyyn, kuten oliiviöljyyn tai jojobaan. Laimennussuhde on 2–3 %. Hieronnassa käytettävien, ihon läpi imeytyvien öljyjen uskotaan esimerkiksi vaimentavan kipuhermopäätteiden toimintaa, rauhoittavan liikehermoja ja vähentävän hermoston ylitoimintaa. Niillä uskotaan olevan myös monenlaisia muita hyödyllisiä vaikutuksia esimerkiksi ihmisen verenkiertoon, aineenvaihduntaan ja suojamekanismeihin.
Aromaterapeuttisia tuoksuja käytetään esimerkiksi rauhoittamiseen, rentouttamiseen, masennuksen poistamiseen ja ahdistuksen lieventämiseen, mutta myös virkistämiseen, aktivoimiseen ja erotisoimiseen.
Aromaterapian miellyttävät tuoksut voivat olla rentouttavia. Tutkimukseen perustuvaa näyttöä vaikutuksista on kuitenkin hyvin vähän, eikä hyvätasoisia tutkimuksia aromaterapian parantavista ominaisuuksista juuri ole.
Vaikka aromaterapialla voi olla positiivisia vaikutuksia mielialaan, sen fysiologista terveyttä edistävistä vaikutuksista ei ole juuri saatu näyttöä. Esimerkiksi vuonna 2008 Ohion osavaltionyliopistossa julkaistussa tutkimuksessa, jossa vertailtiin piristävänä käytetyn sitruunaöljyn ja rauhoittavana pidetyn laventeliöljyn sekä veden vaikutuksia koehenkilöihin, havaittiin etteivät sitruuna ja laventeli edistä haavojen paranemista, lievitä kipua tai tehosta immuunijärjestelmää sen paremmin kuin vesikään. Sitruuna vaikutti mielialaa kohottavasti, mutta laventelilla ei esiintynyt siihen liitettyä rauhoittavaa vaikutusta.
Patriots of Micronesia
Patriots of Micronesia tai Across All Micronesia on Mikronesian liittovaltion kansallislaulu. Sitä on käytetty kansallislauluna vuodesta 1991 lähtien. Laulun musiikki on otettu saksalaisesta laulusta "Ich hab' mich ergeben". Patriots of Micronesian alkuperäissanoitukset ovat englanninkieliset. Laulun sanoittaja ei ole tiedossa.
Faimalaga Luka
Faimalaga Luka (s. 1940, k. 19. elokuuta 2005) oli tuvalulainen poliitikko. Hän toimi Tuvalun terveysministerinä vuosina 1994–1996. Hänet valittiin Tuvalun pääministeriksi helmikuussa 2001. Syyskuussa 2003 Luka nimitettiin kenraalikuvernööriksi. Hän jäi eläkkeelle täytettyään 65 vuotta huhtikuussa 2005. Radio Tuvalu kertoi Lukan kuolleen 19. elokuuta 2005 fidžiläisessä sairaalassa.
Aaro Jalkanen
Aaro Johannes Jalkanen (8. lokakuuta 1875, Rautalampi – 14. huhtikuuta 1960, Helsinki) oli kuopiolainen varatuomari ja kulttuurivaikuttaja. Hän toimi muun muassa pääkonsulina Pietarissa sekä diplomaattina Yhdysvalloissa. Musiikin historiaan hän on jäänyt ”Kallavesj'”-laulun sanoittajana.
Jalkasen vanhemmat olivat tilanomistaja Petter Juho Jalkanen ja Fredrika Varis. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1896 ja hän suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1908. Jalkanen sai varatuomarin arvon 1911. Tämän jälkeen hän toimi asianajajana Kuopiossa.
Kuopiossa juristi Jalkanen säilytti 1900-luvun alussa toimistossaan osaa maahantuodusta aktivistien aselastista. Venäläiset santarmit saivat kuitenkin kuulla asiasta ja hän joutui pakenemaan 1914 Yhdysvaltoihin. Siellä hän opiskeli kielitaitoisena sekä Harvardin yliopistossa että Minnesotassa ja hankki myös pappisvihkimyksen. Jalkasesta tuli lähetystöneuvos 1930 ja hän toimi Suomen pääkonsulina Montrealissa Kanadassa 1932-1939.
Vuonna 1916 Yhdysvalloissa asuessaan Aaro Jalkanen kuuli suomalaisten juhlissa Johannes Kappelin säveltämän ja Ado Grenzsteinin (salanimellä A. Piirikivi) sanoittaman virolaisen kuorolaulun "Vieraalla maalla", alkuperäisnimeltään "Võõrsil" (Yksinäin, yksinäin täytyy pois mun rientämäin. Viroksi: Üksinda, üksinda, pean võõrsil rändama). Hän oli harrastanut ennenkin laulujen sanoittamista muiden säveliin ja päätti aloittaa sanoitustyön. Koti-ikävä kanavoitui lauluun ”Kallavesj”, ja etenkin sen kaihoisaan kertosäkeeseen ”Tokko suanen koskaa ennee kierteep Puijonsarven nennee”. Laulusta tuli heti suosittu sekä Amerikassa että Suomessa.
Aaro Jalkaselle on pystytetty arkkitehti Kaj Michael vuonna 1980 suunnittelema muistokivi Kuopion Puijonsarventien näköalapaikalle.
Myös tietokirjallisuutta, julkaisemattomia runoja, pakinoita.
Berklee College of Music
Berklee College of Music on Bostonissa, Massachusettsissa sijaitseva vuonna 1945 perustettu yksityinen musiikkiopisto. Koulussa on noin 4 100 oppilasta ja 520 henkilökuntaan kuuluvaa. Koulun lukukausimaksu on noin 20 000 dollaria vuodessa. Koulun tutkinnot kestävät neljä vuotta. Neljäsosa oppilaista on ulkomaalaisia ja samoin neljäsosa naisia.
Berkleen perusti Lawrence Berk nimellä Schillinger House of Music. Vuonna 1954 Berk muutti nimen Berklee School of Musiciksi poikansa Lee Berkin mukaan. Koulu sai college-oikeudet vuonna 1973 ja muutti samalla nimensä Berklee College of Musiciksi. Koulun perustamisen aikaan käytännössä kaikki muut musiikkiopistot tarjosivat ainoastaan klassisen musiikin koulutusta. Berklee päätti alusta asti keskittyä pop- ja rockmusiikin sekä jazzin opetukseen.
Kauraka Kauraka
Kauraka Kauraka (1951–1997) oli cookinsaarelainen kirjailija. Hän syntyi Rarotongalla, Cookinsaarten pääsaarella. Kauraka opiskeli muun muassa Uudessa-Seelannissa ja Fidžillä. Hän julkaisi kuusi runokokoelmaa englannin ja rarotongan kielillä. Kaurakan kuoltua vuonna 1997 hänet haudattiin Manihikin atollille.
Sonsorol
Sonsorol on yksi Palaun saarivaltion 16 osavaltiosta. Siihen kuuluvat Sonsorolin saaren lisäksi Fannan, Pulo Annan ja Meririn saaret. Osavaltion pinta-ala on 3 neliökilometriä ja siellä on 34 asukasta (vuonna 2015). Sen asukasluku on vaihdellut: vuonna 2005 siellä oli 100 asukasta.
Asukkaat puhuvat paikallista austronesialaista sonsorolin kieltä, mutta myös palaun kieltä ja englantia käytetään.
Sonsorolin kieli
Sonsorol on austronesialainen kieli, jota puhutaan Palaussa ja Pohjois-Mariaaneilla, Tyynellä valtamerellä. Sonsorol on virallinen kieli Sonsorolin osavaltiossa Palaussa. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 600 ihmistä. Pulo Annan saarella puhuttava puloanna lasketaan useimmiten sonsorolin murteeksi.
Jarkko Laine
Jarkko Aarre Juhani Laine (17. maaliskuuta 1947 Turku – 19. elokuuta 2006 Turku) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä. Hän toimi Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajana 1987–2002 ja sai kirjallisuuden valtion­palkinnon 1972, 1974, 1977 ja 1985. Urallaan Laineelta ilmestyi 20 runokokoelmaa ja seitsemän romaania. Hän kirjoitti myös novelleja, mieteproosaa, sitaattiantologioita, näytelmiä, kuunnelmia ja laulunsanoituksia.
Laine aloitti uransa underground-runoudella. Hän debytoi kirjallisuuslehti Parnasson lyriikkakilpailussa vuonna 1967 ja hänen esikoiskokoelmansa "Muovinen Buddha" ilmestyi samana vuonna. Sen jälkeen Laine julkaisi lähes vuosittain jonkin teoksen, joskus kaksikin. Vaikka hänet tunnetaan erityisesti runoilijana, hän julkaisi myös romaaneja ja muuta proosaa. Laine toimi Parnasson toimitussihteerinä 1969–1986 ja päätoimittajana 1987–2002. Hän myös suomensi muun muassa Mark Twainia, Bram Stokeria, Richard Brautigania, William Shakespearea ja yhdysvaltalaista runoutta.
Runojen lisäksi Laine tunnetaan myös sanoituksistaan. Hänen tekemiään ovat muun muassa Rauli Badding Somerjoen esittämät ”Bensaa suonissa” (1970), ”Hymyile Miss Universum” (1970) ja ”Pilvet karkaa, niin minäkin” (1970), ”Fiilaten ja höyläten” sekä Suomen Talvisota 1939–1940 -yhtyeen ”Kekkonen-rock” (1969). Suomen Talvisodan underground-hankkeen puitteissa Laine nousi suomalaisen rocklyriikan edelläkävijäksi ja uudistajaksi. Muun muassa Eppu Normaalin Mikko Saarela piti Lainetta tärkeimpänä innoituksen lähteenään suomalaisista kirjallisista vaikuttajista.
Laine oli kokoomuksen ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1999 sekä Turun kaupunginvaltuustoon kunnallisvaaleissa 2000.
Laine kuoli 59-vuotiaana vaikeaan sairauteen. Laineen postuumisti julkaistu ajatelmakokoelma "Kolmas mustakantinen vihko" valittiin Vuoden aforismikirjaksi 2007. Hänen mukaansa on nimetty vuodesta 2011 kahden vuoden välein jaettu Jarkko Laine -palkinto.
Cookinsaarten lippu
Cookinsaarten lippu otettiin virallisesti käyttöön 4. elokuuta 1979. Lippu on hyvin samankaltainen kuin muutkin Tyynenmeren entisten brittiläisten siirtomaiden liput. Se koostuu Britannian laivaston "Blue Ensign" -lipusta, jonka ulkoreunassa on 15 valkoisen, viisisakaraisen tähden muodostama kehä. Tähdet kuvastavat saariston viittätoista saarta, Blue Ensign ja sen tangonpuoleisessa yläkulmassa oleva Union Jack puolestaan siteitä Isoon-Britanniaan. Sininen taustaväri edustaa valtamerta.
Koirankuonolainen
Koirankuonolainen on taruolento vanhoissa eurooppalaisissa tarinoissa. Koirankuonolaisella on ihmisen vartalo ja koiran pää, tai ainakin koiran kuono, ja usein ne ovat karvaisia. Koirankuonolaisiksi kuvattiin joissain keskiaikaisissa tarinoissa aasialaiset, joita vastaan taisteltiin.
Myös suomalaisessa kansanperinteessä kerrotaan kohtaamisista koirankuonolaisten kanssa. Nämä tapahtuvat yleensä syrjäseuduilla tai aivan korvessa. Koirankuonolaisia uskottiin olevan varsinkin sankoissa metsissä ja Lapissa.
Olennot puhuvat vierasta kieltä ja ovat vihamielisiä. Erään tarinan mukaan koirankuonolaiset kiduttivat kiinni saamansa tytön kuoliaaksi. Ainoan silminnäkijän, toisen tytön kertomus uskottiin käräjillä, ja hän säästyi murhasyytteeltä.
Knuut Suuri
Knuut Suuri tai Knuut II Suuri (, ja , , 994/995 – 12. marraskuuta 1035) oli Englannin, Tanskan ja Norjan kuningas sekä Schleswigin ja Pommerin kuvernööri.
Knuut seurasi isäänsä Sven Haarapartaa tämän valloittaessa Englannin elokuussa 1013. Hänen isänsä kuoli seuraavan vuoden helmikuussa, ja tanskalaiset julistivat Knuutin Englannin kuninkaaksi. Knuut kuitenkin palasi Tanskaan, ja sillä välin maanpaossa ollut Ethelred II Neuvoton palasi kuninkaaksi Englannissa. Knuut miehitti jälleen Englannin vuonna 1015 taistellen ensin Ethelrediä ja sitten tämän poikaa Edmundia vastaan. Knuut saavutti ratkaisevan voiton Ashingdonin taistelussa vuonna 1016.
Knuut ja Edmund sopivat valtakunnan jaosta, mutta Knuutista tuli Englannin yksinvaltias, kun Edmund kuoli saman vuoden marraskuussa. Knuut vahvisti asemansa naimalla Ethelredin lesken Emma Normandialaisen, jonka kanssa sai yhden pojan, tulevan kuninkaan Knuut III Hardeknutin.
Knuut jakoi Englannin Tanskan mallin mukaan neljään osaan: Wessexiin, Merciaan, East Angliaan ja Northumbriaan. Kutakin neljännestä hallitsi jaarli.
Vuonna 1018 (tai mahdollisesti 1019) Knuutista tuli vanhemman veljensä Harald II:n jälkeen Tanskan kuningas. Knuut nimitti vävynsä Ulf Jarlin Tanskan jaarliksi.
Vuonna 1027 Knuut teki pyhiinvaellusmatkan Roomaan. On kiistelty siitä menikö hän sinne katuakseen syntejään vai osallistuakseen Konrad II:n kruunajaisiin parantaakseen kahden valtakunnan suhteita. Hän sai neuvoteltua paavin kanssa helpotuksia Englannin arkkipiispojen maksamiin veroihin.
Vuonna 1028 Knuut valloitti Norjan. Hänen yrityksensä hallita Norjaa jalkavaimonsa Aelgifun ja heidän yhteisen poikansa Svenin avulla kuitenkin epäonnistui, ja Norja palasi takaisin norjalaisten haltuun 1035. Heidän toinen poikansa Harald Jäniksenkäpälä kuitenkin onnistui hallitsemaan Englantia kolme vuotta 1037–1040.
Knuut kuoli noin 40-vuotiaana. Hänet haudattiin Winchesteriin.
Sojuz 4
Sojuz 4 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman lento. Kosmonautti Vladimir Šatalov aloitti yksinään avaruuslennon Sojuz 4:llä 14. tammikuuta 1969. Alus telakoitui maata kiertävällä radalla Sojuz 5:n kanssa.
Telakoituminen kesti 4 tuntia ja 35 minuuttia. Sojuz 5:ssä oli alun alkaen kolmen hengen miehistö, kosmonautit Boris Volynov, Aleksei Jelisejev ja Jevgeni Hrunov. Telakoitumisen yhteydessä kosmonautit Jelisejev ja Hrunov siirtyivät Sojuz 5 -aluksesta Sojuz 4 -alukseen. Neuvostoliittolaiset kutsuivat kahden miehitetyn avaruusaluksen muodostamaa rakennelmaa keinotekoiseksi avaruuslaboratorioksi. Kosmonautit Šatalov, Jelisejev ja Hrunov palasivat maanpinnalle Sojuz 4:llä 17. tammikuuta 1969, kun taas kosmonautti Volynov palasi yksinään Sojuz 5:llä 18. tammikuuta 1969. Näin neuvostoliittolaiset olivat suorittaneet ensimmäisen avaruusalusten miesvaihdot avaruudessa.
Sojuz 5
Sojuz 5 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman yhteislento Sojuz 4:n kanssa. Sojuz 5:n lento alkoi 15. tammikuuta 1969 ja Sojuz 4:n lento päivää aiemmin, 14. tammikuuta 1969. Yhteislennon aikana alukset telakoituivat toisiinsa.
Telakoituminen kesti 4 tuntia ja 35 minuuttia. Sojuz 5:ssä oli kolmen hengen miehistö, kosmonautit Boris Volynov, Aleksei Jelisejev ja Jevgeni Hrunov. Sojuz 4:ssä oli taas alun alkaen vain yhden hengen miehistö, kosmonautti Vladimir Šatalov. Telakoitumisen aikana kosmonautit Jelisejev ja Hrunov siirtyivät Sojuz 5:stä Sojuz 4:n.
Sojuz 5 palasi avaruudesta 18. tammikuuta 1969 vain kosmonautti Volynov ohjaimissaan, kun taas Sojuz 4 oli palannut avaruudesta jo päivää enemmin, 17. tammikuuta 1969, mukanaan kosmonautit Šatalov, Jelisejev ja Hrunov.
BDSM
BDSM on yleiskäsite eräille sadomasokistisille seksuaalifetisseille. Se sisältää muun muassa hallittua sitomista, alistamista, rankaisemista sekä alistettuna olemista.
BDSM- kiinnostus on selkeästi yleisempää miesten keskuudessa ja innostuneimpia ovat nuoret miehet. BDSM voi olla seksin mauste, identiteetti tai tapa elää.
BDSM:n harjoittajat voivat toteuttaa taipumuksiaan joko niin kutsutuissa sessioissa tai pysyvässä, niin sanotussa 24/7-suhteessa. Sessio tarkoittaa tiettynä ajanhetkenä alkavaa ja loppuvaa tuokiota, jonka aikana alistamista ja siihen liittyviä asioita harjoitetaan. 24/7-suhde kuvaa tilannetta, jossa dominoivan ja alistuvan osapuolen keskeinen valta-asetelma on pysyvä.
BDSM:ä ei pidä missään tapauksessa sekoittaa väkivaltaisessa parisuhteessa toteutettavaan fyysiseen tai henkiseen pahoinpitelyyn, sillä siinä uhrilla ei ole sananvaltaa siihen mitä hänelle tapahtuu eikä hän nauti tapahtuvasta tilanteessa. BDSM:ssä kaikki mukana olevat osapuolet ovat vapaaehtoisesti suunnitelleet tapahtuman ja nauttivat siitä.
Termi BDSM tulee englanninkielisistä sanoista:Sessioihin voi sisältyä hyvin monenlaista toimintaa. Monesti niiden aikana alistuvalle osapuolelle tuotetaan fyysistä kipua, joka eroaa varsinaisesta väkivallasta siten, että se on harkiten toteutettua ja molempien osapuolten hyväksymää. Tyypillisintä kivun tuottamista on piiskaus eri välinein. Myös kuuman steariinin ja nipistimien käyttö on tavallista. Kiinni sitomista voidaan harjoittaa monin eri välinein, kuten köysin tai erityisin kahlein. Alistuvaa osapuolta pyritään myös nöyryyttämään henkisellä tasolla. Sessio voi kestää pienen hetken tai hyvinkin pitkään. Kaikki BDSM:n harrastajat eivät tee kaikkia tämän käsitteen alle luettavia asioita sessioissaan, vaan saattavat keskittyä esimerkiksi sidontaan tai vaikka pelkkään henkiseen alistukseen.
Käytössä on tavallisesti ”turvasana” jolla alistetussa asemassa oleva henkilö voi pyytää keskeyttämään session mikäli tilanne on alistettavan mielestä liian tukala tai ahdistava. Turvasana voi olla moniportainen: esimerkiksi "vihreä" merkitsee, että käsittelyä voi jatkaa, "keltainen" pyyntöä tauosta tai käsittelyn lieventämisestä. "Punainen" tarkoittaa, että käsittely on keskeytettävä heti. Turvasana voi myös olla yksi vapaavalintainen sana, joka keskeyttää toiminnan heti. Sanaksi suositellaan jotakin yleisestä kielenkäytöstä helposti erottuvaa sanaa, kuten ”pumpernikkeli”. ”Ei” tai ”lopeta” ovat turvasanoina huonoja. BDSM edellyttää alistettavalta melkoista luottamusta alistajaa kohti, että tämä todella lopettaa alistamisen, kun alistettavaa lausuu turvasanan. Jos alistettu on varustettu suukapulalla, hänellä voi olla käytössään turvaele.BDSM aapinen. Tiia ja Jouni Forsström 2016. Like.
Ralf Örn
Ralf Örn on suomalainen tuottaja. Örn oli aktiivisesti mukana 1970-luvun lopulla helsinkiläisissä musiikkipiireissä punkin ja uuden aallon saapuessa Suomeen. Hän sanoitti ja sävelsi muun muassa Maukka Perusjätkän hittikappaleet (”Sotaa apatiaa vastaan”, ”Vaatteet (on mun aatteet)”, ”Herneenpalot”, ”Säpinää” ym.) Ralf Örn suunnitteli Mauri Airtalle Maukka Perusjätkä -brandin ja tuotti, sävelsi sekä sanoitti Maukka Perusjätkä -albumit "Säpinää" (1979), "Ennen kolmatta maailmansotaa" (1980) ja "Koiranpennut" (1981). Örn lauloi myös jokaisella levyllä muutaman kappaleen. 1970-luvulla Ralf Örn perusti ja pyöritti underground rockklubia Freak Outia.
Örn oli mukana myös Hanoi Rocksin alkutaipaleella. Yhtyeen kappaleista ”Kill City Kills” on Andy McCoyn ja Örnin yhteistyön tulosta. McCoy myös soitti uransa alkuvaiheessa Ralf Örn Pop -yhtyeessä. Esa Saarisen levyt "Filosofia" ja "Rakkaus" sisältävät Örnin säveltämää musiikkia ja Saarisen puhetta. Esa Saarisen tunnetuin kappale ”Poikarakkaus” on Ralf Örnin säveltämä.
Ralf Örn tuotti One Inch Rock -levy-yhtiön julkaisut vuosina 1986–1992; mm. Melrosen, Cliftersin, Aki ja Turon ja Frederikin levyjä, joista useimmat osoittautuivat myös kaupallisiksi menestyksiksi.
Sojuz 6
Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969), Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) ja Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969) laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein, myös paluu tapahtui vuorokauden välein.
Kaikki kolme avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 6:ssa oli kaksi kosmonauttia Georgi Šonin ja Valeri Kubasov. Lännessä on arveltu, että avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, mutta näin ei tapahtunut. Sojuz 6:ssa tehtiin hitsauskokeita tyhjiötilassa, joka oli lennon logon teema toisin kuin edellisillä Sojuz-lennoilla, joissa telakoituminen oli logon teemana.
Sojuz 7
Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969), Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969) ja Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969) laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein, myös paluu tapahtui vuorokauden välein. Kaikki kolme avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 7:ssä oli kolme kosmonauttia Anatoli Filiptšenko, Viktor Gorbatko ja Vladislav Volkov. Alukset eivät telakoituneet, vaikka tarkoitus luultavasti oli.
Sojuz 8
Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969), Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969) ja Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) avaruusalukset laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein ja myös paluu tapahtui vuorokauden välein.
Kaikki kolme Neuvostoliiton avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 8:ssa oli kaksi kosmonauttia, Vladimir Šatalov ja Aleksei Jelisejev.
Ilmeisesti avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, koska Sojuz 8 -lennon logossa on viite siihen. Näin ei tapahtunut. Avaruusalustroikan aikana oli avaruudessa yhteensä seitsemän kosmonauttia, Sojuz 6:ssa kaksi, Sojuz 7:ssa kolme ja Sojuz 8:ssa kaksi kosmonauttia.
Saljut
Saljut () oli neuvostoliittolainen avaruusasemaohjelma 1970- ja 1980-luvuilla.
Saljut 1-, 2- ja 3-asemat olivat lyhytaikaisia kokeiluja varten. Saljut 4 oli ensimmäinen avaruusasema, jota käytettiin useamman kuin yhden lennon ajan. Saljut 6 ja 7 oli varustettu kahdella telakointiportilla, joten ensimmäistä kertaa tuli mahdolliseksi pitkäaikainen oleskelu asemalla. Kun miehistökapseli (Sojuz) oli telakoituneena asemaan, saattoi miehittämätön huoltoalus Progress telakoitua toiseen telakointiporttiin.
Saljut-asemista kolme (2, 3 ja 5) oli sotilaallisia Almaz-asemia. Asevoimien mielenkiinto lakkasi kuitenkin pian. Asemat olivat liian kalliita suhteessa niistä saatuun hyötyyn. Nämä asemat olivat aseistettuja, joten periaatteessa ne kykenivät puolustautumaan avaruudessa tapahtuvia hyökkäyksiä vastaan.
Saljut-ohjelman lähestyessä loppuaan aloitti Neuvostoliitto Mir-ohjelman. Avaruusasema Mir oli ensimmäinen avaruusasema, joka oli pysyvästi miehitetty miltei koko avaruudessa oloaikansa.
Tammikuussa 1984 Espoon Dipolissa järjestettiin "Avaruus 2000 "-näyttely, jossa esiteltiin Neuvostoliiton avaruusteknologisia saavutuksia. Esitteillä oli mm. täyskokoisia malleja eri satelliiteista ja avaruusluotaimista. Näyttelyn suurin kohde oli täysikokoinen kopio Saljut(7)-Sojuz-avaruusalus-Progress-yhdistelmästä.
Sojuz 9
Sojuz 9 oli Neuvostoliiton Sojuz-ohjelman lento. Se toteutettiin 1.–19. kesäkuuta 1970. Lento oli sen ajan pisin, 17 vuorokautta, 16 tuntia ja 59 minuuttia.
Lennon tarkoituksena oli tutkia ihmisen kestokykyä pitkäaikaisilla avaruuslennoilla. Sojuz 9:n kaksi kosmonauttia, Andrijan Nikolajev ja Vitali Sevastjanov toteuttivat lennon aikana kuntoharjoitusohjelmaa. Fyysisen kunnon säilyttämisen lisäksi he suorittivat säätilan tarkkailua ja valokuvausta.
Setrit
Setrit ("Cedrus") on havupuusuku mäntykasvien ("Pinaceae") heimossa. Lajit kasvavat luonnonvaraisina vuoristoalueilla Himalajan länsiosista Välimeren alueelle. Himalajalla puut kasvavat 1 500–3 200 metrin korkeudessa ja Välimerellä 1 000–2 200 metrissä.
Setrit kasvavat hitaasti, ne kukkivat vasta 30-vuotiaina ja voivat elää tuhatvuotiaiksi.
Setrit jaetaan kasvitieteilijästä riippuen 2–4 lajiin.
Yrjö Jylhä
Yrjö Olavi Jylhä (vuoteen 1906 Lindeman, 21. heinäkuuta 1903 Tampere – 30. joulukuuta 1956 Turku) oli suomalainen runoilija ja suomentaja. Hänen talvisota-aiheinen runokokoelmansa "Kiirastuli" kuuluu suomalaisen lyriikan merkittävimpiin klassikoihin. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948.
Yrjö Jylhä syntyi yksitoistalapsisen perheen kahdeksantena lapsena. Hänen isänsä oli kauppias Kaarle Juho Jylhä (k. 1928) ja äitinsä Ida Maria (o.s. Kovettu, k. 1917). Tukholman olympialaisten aikaan 9-vuotias Jylhä innostui urheilusta ja harrasti nyrkkeilyä, juoksua, kuulantyöntöä, kiekon- ja keihäänheittoa. Jylhä saavutti lyseoaikanaan 1920-luvulla Tampereen koulujen välisen keihäänheittomestaruuden. Koululaisena Jylhä oli vilkas mutta herkkä, ja hän toimi aktiivisesti koululaisseuran puheenjohtajana. Jylhä pääsi ylioppilaaksi 1922 Tampereen klassillisesta lyseosta, ja asevelvollisuutensa hän suoritti Porin rykmentissä. Hän opiskeli ensin Turussa mutta siirtyi vuoden kuluttua Helsingin yliopistoon. Jylhä ei suorittanut tutkintoja.
Yrjö Jylhä aloitti kirjallisen uransa oppikoulun seitsemännellä luokalla kirjoittamalla "Nuoreen Voimaan" runoja nimimerkillä Y. Myöhemmin 1920-luvulla hän kirjoitti Tulenkantajien ryhmässä, ja hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät Tulenkantajien yhteiskokoelmissa "Nuoret runoilijat" 1924 ja "Hurmioituneet kasvot" 1925. Jylhän ensimmäinen itsenäinen runoteos "Ruoskanjäljet" ilmestyi 1926, ja kaikkiaan hän julkaisi kuusi runokokoelmaa. Jylhän lyriikalle ovat tyypillisiä rytmin ja loppusointujen taitava käyttö sekä etenkin varhaisissa kokoelmissa aiheiden jylhyys, synkkyys ja elämänpessimismi.
Yrjö Jylhä oli naimisissa näyttelijäksi pyrkivän Kirsti Svenssonin kanssa. Suhde oli myrskyisä ja samalla Jylhää kuluttava, sillä hänen täytyi kokonaan kustantaa vaimonsa elämä. Kirsti Svensson kuoli vuonna 1943.
Jylhä palveli talvisodassa komppanianpäällikkönä JR 30:ssa Taipaleen rintamalohkolla. Välirauhan aikana hän julkaisi tunnetuimman runokokoelmansa "Kiirastuli" (1941).
Runoilijanuransa ohella Jylhä työskenteli suomentajana. Hän on kääntänyt suomeksi maailmankirjallisuuden klassikoita, kuten William Shakespearen tärkeimmät näytelmät, John Miltonin runoeepoksen "Kadotettu paratiisi", Ranskan kansalliseepoksen "Rolandin laulu", La Fontainen eläintarinoita sekä valikoimia maailmanrunoutta. Myös esimerkiksi Viktor Rydbergin jouluruno ”Kotitonttu” on Jylhän suomentama.
Jylhä teki itsemurhan vuonna 1956.
Anschluss
Termillä Anschluss () viitataan vuonna 1938 tapahtuneeseen Itävallan liittämiseen natsi-Saksaan ("Anschluss Österreichs"). Yhdistäminen tapahtui 12. maaliskuuta 1938. Sanalla tarkoitetaan myös aatesuuntaa, joka 1800-luvulta alkaen pyrki Itävallan liittämiseen Saksan yhteyteen.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen suurvalta-asemansa menettäneessä Itävallassa oli haluja yhdistymiseen Saksan kanssa, mutta sitä eivät voittajavaltiot sallineet. Kun sitten natsit nousivat 1930-luvulla valtaan molemmissa maissa, johti se Anschlussiin. Saksaan liitettynä Itävallan nimi muutettiin Ostmarkiksi.
Toisen maailmansodan jälkeen Itävalta oli Saksan tavoin liittoutuneiden miehittämä, ja vuonna 1955 se palasi itsenäiseksi valtioksi.
Kaleva (vakuutusyhtiö)
Keskinäinen Vakuutusyhtiö Kaleva on vuonna 1874 perustettu Suomen vanhin vakuutusyhtiö. Yhtiö rekisteröitiin 8. maaliskuuta 1897 nimellä Försäkringsaktiebolaget Kaleva; nykyisen nimensä yhtiö otti käyttöön 16. lokakuuta 1923. Kaleva tarjoaa vakuutusten lisäksi erilaisia esimerkiksi säästämiseen ja eläkkeisiin liittyviä palveluita sekä henkilöasiakkaille että yrityksille.
Yhteistyössä Sammon tytäryhtiön Ifin kanssa Kaleva keskittyy myymään uusia ryhmähenkivakuutuksia yhtiöiden yhteistyösopimuksen piirissä olevien toimihenkilö- ja palkansaajajärjestöjen jäsenille. Lisäksi Kaleva hoitaa ennen vuotta 1997 otettuja yksilöllisiä riski- ja säästöhenkivakuutuksia. Keskinäisenä yhtiönä Kaleva ei kuulu Sampo-konserniin.
Keskinäinen työeläkevakuutusyhtiö Varma omistaa 50 prosenttia Kalevan vakuutuspääomasta.
Kaleva (nimi)
Kaleva on suomalainen miehen nimi. Kalevan nimipäivä on 10. syyskuuta. Nimi oli suomalaisessa kalenterissa 1908–1928, ja uudelleen se on ollut 1950 alkaen.
Ensimmäisen kerran Kalevaa ehdotettiin ristimänimeksi 1865. H. A. Reinholmilla oli Kaleva ehdolla 1879 Väinön ja Ilmarin seurassa. Pietarin suomalaisessa kalenterissa Kalewa oli jo 1872.
Kaleva on kansallisromanttisen kauden nimiä. Muinaisrunoissa esiintyy Kalevanpoika-nimitys Kullervosta.
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Kaleva on 1900-luvun alusta vuoden 2017 loppuun mennessä annettu 3009 miehelle ja ainakin yhdeksälle naiselle.
Nimen muunnelma on etunimi Kalevi.
Väinö
Väinö on suomalainen miehen etunimi. Nimipäivää Väinö on viettänyt 17. helmikuuta vuodesta 1908 alkaen.
Väinö ja sen rinnalla Väinämö ovat kansallisromanttisen kauden nimiä, molemmat ovat Kalevalan pääsankarin, Väinämöisen nimestä juontuvia. Sana "väinä" tarkoittaa joessa olevaa tyventä kohtaa.
Nimiehdokkaana Väinö oli jo vuosina 1856 ja 1865, ja Kansanvalistusseuran kalenterissa se oli 1882–83. Vuoden 2015 loppuun mennessä nimi Väinö on annettu 51 416 miehelle, ennen vuotta 1920 muutamalle naisellekin. Lisäksi nimi on annettu 313 henkilölle kirjoitettuna "Wäinö".
Ilmari
Ilmari on miehen nimi, ja nimipäivä on suomalaisessa kalenterissa 16. tammikuuta, vuodesta 1908 alkaen.
Ilmari on kansallisromanttisen kauden nimiä, ja on ollut Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882. Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi Ilmari on annettu 120 121 henkilölle.
Seppo Ilmarinen on Kalevalan pääsankareita, taitava seppä, luonteeltaan rauhallinen, vakava, rehellinen ja uskollinen. Nimi on ikivanha suomalainen, "ri"-johtimella "ilma"-sanasta muodostettu.
Nimi Ilmo on mahdollisesti lyhentymä Ilmarista, mutta voi perustua myös karjalaisissa murteissa esiintyvään ihmistä tarkoittavaan sanaan "ilminen".
Metellus Scipio
Quintus Caecilius Metellus Pius Cornelianus Scipio Nasica (kuoli 6. helmikuuta 46 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli Quintus Caecilius Metellus Piuksen ottopoika ja oli tämän mukana Hispaniassa sotimassa Sertoriusta vastaan. Hän oli konsulina vuonna 52 eaa. Hänestä tuli Pompeiuksen appi kun hänen tyttärensä Cornelia Metella meni tämän kanssa naimisiin.
Metellus Scipio johti senaatin joukkoja Julius Caesaria vastaan Thapsuksen taistelussa, joka käytiin 6. helmikuuta 46 eaa. Hävittyään taistelun Metellus ja hänen joukkonsa halusivat antautua, mutta Caesarin joukot tappoivat heidät viimeiseen mieheen.
Jamie Oliver
James Trevor Oliver,
(s. 27. toukokuuta 1975, Clavering, Essex) on brittiläinen ruokaohjelmistaan laajalti tunnettu kokki.
Oliver keksittiin alun perin omien ohjelmasarjojen tekijäksi tv-dokumentista "Christmas at the River Café" 1997, jossa hän esiintyi töissä lontoolaisessa River Caféssa.
Oliverin puoliso on Juliette Norton. Heillä on kolme tytärtä Poppy Honey Rosie (s. 18.3.2002), Daisy Boo Pamela (s. 10.4.2003), Petal Blossom Rainbow (s. 3.4.2009) ja pojat Buddy Bear Maurice (s. 15.9.2010) ja 8.8.2016 syntynyt River Rocket Oliver.
Vuosina 2000–2011 Jamie Oliver toimi Sainsbury’s-päivittäistavarakauppaketjun mainoskasvona arviolta vähintään miljoonan euron vuosipalkkioita vastaan.
Caecilius Metellus
Caecilius Metellus oli merkittävän plebeijisuvun nimi Rooman tasavallan aikana.
Sormustin
Sormustin (fingerpori, ) on sormen päällä ommeltaessa käytettävä suojus.
Sormustimia voidaan valmistaa esimerkiksi metallista, nahasta, kumista, puusta, lasista tai posliinista. Varhaiset sormustimet oli usein tehty luusta.
Sormustinta käytetään yleisimmin suojaamaan sormea työnnettäessä neulaa kankaan tai nahan läpi. Nykyään perinteisen pikarinmuotoisen sormustimen lisäksi on olemassa myös muunlaisia ompelussa käytettäviä sormisuojuksia, esimerkiksi vain etupuolen sormesta peittäviä tai jopa sormeen kiinnitettäviä nahkatarroja.
Nyppyläpintaista kumisormustinta käytetään keskisormessa parantamaan kitkaa ja suojaamaan sormea selattaessa suuria paperiarkkimääriä, kuten laskettaessa setelirahoja käsin.
Sormustimia käytettiin 1800-luvulla myös viinamittoina, mistä lienee peräisin ruotsin kielestä tullut ilmaus ”fingerporillinen”.
Käyttöesineiksi tarkoitettujen sormustinten lisäksi on olemassa erilaisia koristeellisia keräilyyn tarkoitettuja sormustimia.
Pienoiskokoinen sormustin on myös yksi "Monopoly"-lautapelin nappuloista.
Sikelgaita
Sikelgaita (Sichelgaita, Gaita 1036–1090), oli Salernon lombardisukuisen herttuan Waimar IV:n tytär. Hän oli normanniherttua Robert Guiscardin toinen vaimo 1058–1085. Sikelgaitan kuvataan olleen vaaleatukkainen, sinisilmäinen, pitkä, lihaksikas, älykäs, sivistynyt ja hyvin voimakasluonteinen.
Sikelgaita meni naimisiin Apulian herttuan Robert IV Guiscardin kanssa 22-vuotiaana 1058. Hän otti osaa sekä politiikkaan että miehensä sotaretkiin ottaen taisteluihin osaa ritarina. Anna Komnena kuvaa Sikelgaitaa "kuin tarujen amatsoniksi", "toinen Pallas, jollei kuin Athene".
Sikelgaita osallistui miehensä kanssa Dyrrhakhionin taisteluun Bysantin keisari Aleksios I Komnenoksen joukkoja vastaan vuonna 1081. Normannien vasemman siiven murruttua ja paettua Sikelgaita ratsasti miesten edelle, otti kypärän ja rengaspaidan pois päältään ja pilkkasi heidän rohkeuttaan. Tästä sisuuntuneina normannit lähtivät vastarynnäkköön ja löivät kovan taistelun jälkeen bysanttilaiset. Keisari Aleksios itse pääsi hurjan taistelun jälkeen murtautumaan ulos ja pakenemaan.
Puolisonsa Robert Guiscardin kuoltua 1085 Sikelgaita vetäytyi luostariin synnyinkaupunkiinsa Salernoon, jossa hän kuoli 1090. Hänen jälkeensä Robertin maat jaettiin niin, että Robertin vanhin poika Bohemund hänen ensimmäisestä avioliitostaan Alberadan kanssa sai Taranton ja Bysantilta vallatut alueet, ja Sikelgaitan vanhin poika Roger Borsa sai Apulian sekä äitinsä perintönä Salernon.
Sikelgaitalla ja Robert Guiscardilla oli kymmenen lasta, joista kahdeksan jäi eloon:Sikelgaitan väitetään olleen Richard Wagnerin "Brünhilden" esikuva.
Kimmo (lehti)
Nuorten lehti Kimmo ilmestyi kerran kuukaudessa 1945–1952 (kaksoisnumeroiden takia 8 numeroa vuodessa). Sitä julkaisi Lehtiyhtymä. Se sisälsi seikkailukertomuksia, humoristisia juttuja ja tehtäviä. Päätoimittajia olivat muun muassa Lasse Marttinen ja Armand Lohikoski.
Kimmossa oli myös paljon sarjakuvia. Lehden nimikkoterrieri Kimmo seikkaili aina pääkirjoitussivulla sarjakuvan muodossa, piirtäjänä Martti Viitala, jolta ilmestyi lehdessä myös jatkuvajuoninen sarjakuva ”Vaaroja päin”.
Myös Ami Hauhio kuvitti lehteä ja piirsi siihen sarjakuvia.
Helicobacter pylori
Helicobacter pylori eli helikobakteeri on gramnegatiivinen bakteeri. Helikobakteeria esiintyy mahan limakalvolla, jossa se aiheuttaa kroonisen tulehduksen. Helikobakteeritartunta saadaan yleensä syljen mukana lapsuudessa vanhemmilta tai isovanhemmilta. Helikobakteerin löysivät 1980-luvulla Barry Marshall ja Robin Warren.
Helikobakteeri on suurella osalla oireeton, mutta 10–20 prosentilla tulehduksen kantajista se johtaa vuosien myötä maha- tai pohjukaissuolenhaavan kehittymiseen. Helikobakteeritulehdus lisää mahasyövän riskiä 2–6-kertaiseksi.
Oireilevien potilaiden helikobakteeritulehdus kannattaa hoitaa, mutta oireettomien potilaiden tulehduksen hoitamisen hyödyllisyydestä ei ole näyttöä.
Helikobakteerin hoitaminen vaatii useamman lääkkeen yhdistelmäkuurin. Tällä hetkellä parhaaksi havaittu hoitomenetelmä on yhdistelmähoito, jossa käytetään proteiinipumppuinhibiittoria sekä kahta eri antibioottia, joko amoksisilliinia, klaritromysiiniä tai metronidatsolia. Proteiinipumppuinhibiittori tukee antibioottien vaikutusta .
Helikobakteerin esiintyvyys vähenee koko ajan länsimaissa. Suomessa se löytyy vuosina 1915–1935 syntyneistä 70–50 prosentilta ja vuosina 1955–75 syntyneistä 35–15 prosentilta.
Suurkäräjät
Suurkäräjät () on Norjan kansanedustuslaitos. Suurkäräjät perustettiin vuonna 1814, ja se on ollut Norjan ylin poliittinen elin vuodesta 1884.
Suurkäräjät käyttää lainsäädäntö- ja budjettivaltaa. Suurkäräjien tehtäviin kuuluu lakien hyväksyminen, määrärahojen myöntäminen ja maan hallituksen toiminnan valvominen. Suurkäräjien jäsenet valitaan neljän vuoden välein järjestettävissä vaaleissa, joissa kaikilla 18 vuotta täyttäneillä norjalaisilla on äänioikeus. Miehet saivat yleisen äänioikeuden vuonna 1898, naiset vuonna 1913. Suurkäräjillä on 169 edustajaa, jotka tulevat kaikista Norjan 19 läänistä.
Vuoteen 2007 saakka suurkäräjät oli lainsäädäntöasioiden kannalta kaksikamarinen niin, että "Lagting"iin (ylähuone) kuului neljäsosa ja "Odelsting"iin (alahuone) loput edustajista. Valtion budjetti ja perustuslain muutokset käsiteltiin kuitenkin yksikamarisessa täysistunnossa. Vuoden 2009 alussa voimaan astuneiden perustuslainmuutosten jälkeen lainsäädäntötyö tapahtuu yksikamarisesti. Jako Odelstingetiin ja Lagtingetiin lakkasi vuoden 2009 alussa voimaan astuneiden perustuslakimuutosten myötä.
Vuoden 2013 vaaleissa porvarilliset puolueet saivat enemmistön suurkäräjille. Suurkäräjien 169 paikkaa jakautuivat seuraavasti: työväenpuolue 55 (vähennys edellisestä 9), konservatiivit 48 (lisäys 18), edistyspuolue 29 (vähennys 12), kristillisdemokraatit 10 (entisellään), keskusta 10 (vähennys 1), liberaalit 9 (lisäys 7), sosialistinen vasemmistopuolue 7 (vähennys 4), vihreät 1 (lisäys 1).
Syyskuussa 2017 pidettyjä parlamenttivaaleja ennustettiin erittäin tiukkoja. Vallasta taistelivat konservatiivipuolueen kansanomaisuudestaan tunnettu oikeistopääministeri Erna Solberg ja intellektuellina pidetty työväenpuolueen Jonas Gahr Støre. Kumpikin pääpuolue menetti vaaleissa muutamia paikkojaja hallitus muodostui vuoden 2013 vaalien mukaisesti konservatiivipuolueen ja edistyspuolueen välille. Muodostettu hallitus on vähemmistöhallitus, jolla on 169 paikasta vain 72 paikkaa. Sillä on kuitenkin tukipuolueinaan kristillinen kansanpuolue ja liberaalipuolue, jotka nostavat hallituksen tuen parlamentissa yli puoleen eli 88 paikkaan.
César Cui
César Cui (, 18. tammikuuta 1835 Vilna, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1918 Pietari, Venäjän neuvostotasavalta) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän kuului Mili Balakirevin johtamaan kansallismieliseen Viiden ryhmään.
Cui oli syntyperältään ranskalais-liettualainen. Hän syntyi Vilnassa, nykyisessä Liettuan pääkaupungissa, sai lapsena opetusta musiikissa ja aloitti sotilasuran Pietarissa. Hänestä tuli linnoitusten asiantuntija. Vuonna 1857 Cui tapasi Balakirevin ja alkoi vakavammin kirjoittaa ja arvostella musiikkia vapaa-ajallaan. Cui osoittautuikin hyvin tuotteliaaksi säveltäjäksi: lukuisten piano- ja kamarimusiikkiteosten lisäksi hän sävelsi viisitoista oopperaa, useita kuoro- ja orkesteriteoksia sekä satoja lauluja.
Cuin oopperoista ensimmäisenä esitettiin julkisesti "William Ratcliff", joka perustuu Heinrich Heinen tragediaan. Tämä tapahtui vuonna 1869, mutta teos ei saanut kovin hyvää vastaanottoa osaksi Cuin oman kritiikin purevuuden vuoksi. Jean Richepinin näytelmään perustuvat "Le Flibustier" ensiesitettiin Pariisin Opera-Comiquessa vuonna 1894, mutta jäi vallalla olleen Wagner-huuman jalkoihin. Cuin menestyksekkäämpiä näyttämöteoksia olivat yksinäytöksinen ooppera "Mandariinipoika", kolminäytöksinen Aleksandr Puškinin tekstiin perustuva "Kaukasuksen vanki" sekä "Mademoiselle Fifi" (1903), jossa esikuvana oli Guy de Maupassantin novelli.
Cuin teokset eivät ole yhtä kansallishenkisiä kuin muiden Viiden ryhmän jäsenten. Puškinia lukuun ottamatta hänen oopperansa eivät ole venäläisperäisiä, lauluista ja kuoroteoksista sen sijaan useampi. Hänen sävellystyyliään on verrattu enemmänkin ranskalaisiin säveltäjiin ja Robert Schumanniin kuin venäläisiin aikalaisiinsa.
Cuin sävellyksessä pianopreludi op. 64 nro 2 e-molli on kuultu yhtäläisyyksiä Fredin säveltämään kappaleeseen "Katson sineen taivaan", jonka Katri Helena lauloi Jerusalemin Eurovision laulukilpailuissa 1979.
Cuin asema Venäjän armeijassa pakotti hänet julkaisemaan ensimmäiset kriitikonuransa artikkelit salanimellä. Salanimi koostui kolmesta asteriskista (***), mutta Pietarin musiikkipiireissä oli yleisesti tiedossa, kuka oli tekstien takana. Cui peräänkuulutti musiikissa omaperäisyyttä. Hänen sarkastinen tyylinsä sekä Beethovenia varhaisemman musiikin syrjintä antoivat hänelle lisänimen "musiikkinihilisti". 
Cui kirjoitti miltei 800 artikkelia useisiin Venäjän ja Euroopan lehtiin vuosien 1864 ja 1918 välisenä aikana. Näistä huomattava osa (noin 300) käsitteli oopperoita. Myöhemmällä iällään Cui kääntyi uusia ”modernisteja”, kuten Richard Straussia, vastaan, ja hänen viimeiset julkaistut artikkelinsa olivat säälimättömiä parodioita (esimerkiksi "Гимн футуризму" (”Hymni futurismille”) ja "Краткая инструкция, как, не будучи музыкантом, сделаться гениальным модерн-композитором" (”Lyhyt ohje kuinka tulla nerokkaaksi moderniksi säveltäjäksi olematta muusikko”). Varsinaisen ammattinsa nimissä Cui julkaisi myös useita linnoituksia käsitteleviä kirjoja ja artikkeleita.
Roger Borsa
Roger Borsa (1060/61-1111), Apulian herttua oli Robert Guiscardin ja Sikelgaitan poika. Isänsä kuoleman jälkeen 1085 hän peri Apulian herttuakunnan ja äitinsä kuoleman jälkeen 1090 myös Salernon.
Roger Borsa oli urhoollinen ritari ja sotapäällikkö, mutta hän ei perinyt isänsä ja äitinsä valtiomiestaitoa ja tarmokkuutta, vaan hänen hallintokauttaan leimasivat feodaaliaatelin sisäiset sodat. Lempinimensä "borsa" (rahakukkaro) hän sai kiinnostuksestaan talousasioihin.
Rogerin kuoleman jälkeen 1111 häntä seurasi Apulian herttuana hänen poikansa Guglielmo (Vilhelm) II, joka kuoli lapsettomana 1127. Tämän jälkeen Apulian herttuakunta joutui hänen serkulleen, Roger de Hautevillelle, joka yhdisti kaikki Italian ja Sisilian normannilaiset maat halliten kuninkaana nimellä Roger II.