Valtionosuus
Valtionosuus on valtionosuuslain (1704/2009) ja sen perusteella annettujen asetusten nojalla Suomen Valtion ja kunnan väliseen kustannustenjakoon säädetty tulojentasausjärjestelmä, jonka tarkoitus on tasata tulopohjassa, kustannusrakenteessa ja palvelutarpeissa olevia kuntien välisiä taloudellisia eroja. Valtionosuudet ovat laskennallisia ja määräytyvät esimerkiksi kunnan väestön ikärakenteen tai opetuksen oppilasmäärien ja eri palveluiden yksikkökustannusten perusteella. Valtionosuuksista vastaa valtiovarainministeriö, tukenaan etenkin sosiaali- ja terveysministeriö ja opetus- ja kulttuuriministeriö. Järjestelmä on osaksi kehitetty siksi, että valtio on siirtänyt omia tehtäviään kunnille.
Kunnan peruspalvelujen valtionosuuden laskemisen perusteina käytetään eri toimialojen valtionosuustehtävien laskennallisia kustannuksia, sekä syrjäisyyden, työpaikkaomavaraisuuden ja saamelaisten kotiseutualueen kunnan lisäosien määräytymisperusteita.
Kuntien ja kuntayhtymien laskennalliset valtionosuudet olivat vuonna 2007 noin 6,9 miljardia euroa (20% kuntien tuloista). Vuonna 2017 osuus oli 25 %
Nykyinen käyttökustannusten valtionosuusjärjestelmä on ollut voimassa vuodesta 1997 alkaen, mutta järjestelmää uudistettiin lakimuutoksella vuonna 2009. Vuonna 2015 valtionosuudet ovat 9,9 miljardia euroa, josta laskennallisia valtionosuuksia 9,0 miljardia euroa.
Uudeltamaalta peritään valtionosuuksien tasausmaksuja 521 miljoonaa euroa, ja muut maakunnat ovat nettosaajia, kärkipäässä Pohjois-Pohjanmaa 170, Keski-Suomi 118, Etelä-Pohjanmaa 111, P-Savo 99, P-Karjala 99 ja Pirkanmaa 82 miljoonaa euroa. Pelkästään Helsingiltä, Espoolta ja Vantaalta perittiin 475 miljoonaa euroa vuonna 2016.
Valtionosuuksia on leikattu vuonna 2013, ja on päätetty leikata myös myöhempinä vuosina. Valtionosuuksien leikkaaminen liittyy valtion budjetin tasapainottamispyrkimykseen. Valtionosuuksien leikkaus kiristää kuntatalouksia entisestään. Valtionosuuksien leikkauksilla voi olla vaikutuksia kuntaliitoksiin. Vuonna 2015 valtionosuuksia leikataan viisi prosenttia aikaisempaan vuoteen verrattuna, 188 miljoonaa euroa.
Vuonna 2015 Stubbin hallitus esitti, että harkinnanvaraisen valtionosuuden korotus lakkautetaan.
Ruotsissa on kuntien verotuloja tasaava ja menoja kompensoiva järjestelmä, jossa vauraiden kuntien, esimerkiksi Tukholman alueen hyvätuloiset kunnat kuten Danderyd, on maksettava tasausta niille kunnille, joiden tulopohja ja menot ovat epäedulliset esimerkiksi syrjäisen sijainnin tai maahanmuuton aiheuttamien suurten menojen vuoksi. Tasauksen ylivoimaisesti suurimpia saajia ovat Malmön (4,6 miljardia kruunua, 14 000 kr/asukas) ja Göteborgin kaupungit, mutta asukasta kohden suurimmat tuet saivat Botkyrka ja Dorotea (27 000 kr/asukas).
Rakenteeltaan samantapainen järjestelmä löytyy Kanadasta, joskin se tehdään provinssienvälisesti ja tasausmaksut ovat huomattavasti pienimuotoisempia. Myös Tanskassa rikkaat kunnat ovat auttaneet köyhempiä tasauksilla, ja tästä syntynyttä taloudellista ongelmastoa on yritetty ratkaista mm. vuoden 2007 alusta voimaantulleella kuntauudistuksella (aiemmat 296 kuntaa vähenivät määrään 98 ja niiden juridiset tehtävät uudelleenmääriteltiin).
Valtionosuusjärjestelmään kohdistui ankaraa kritiikkiä etenkin ennen vuoden 2009 uudistusta.
Vuonna 2006 valtionosuudet Vantaalla olivat 71 miljoonaa euroa. Samaan aikaan asukasmäärältään saman suuruiset Turku ja Tampere saavat valtionosuuksia 207 ja 156 miljoonaa euroa. Ennen uudistusta valtionosuusjärjestelmä suosi kuntia, joissa on runsaasti ikäihmisiä. Tästä Suomen lapsi- ja nuorisovaltaisimmat kunnat Vantaa ja Espoo kärsivät. Valtionosuuksista säädettiin uusi laki vuonna 2009.