Poliisikuulustelu
Poliisikuulustelu on poliisitutkintaan tai esitutkintaan kuuluva toimenpide, jossa poliisi kuulustelee joko luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä edustavaa luonnollista henkilöä. Poliisitutkinta suoritetaan jonkin tapahtumakulun selvittämiseksi – esimerkiksi hirvikolareissa ja tietyissä onnettomuustilanteissa. Esitutkinta puolestaan suoritetaan rikoksen johdosta rikosoikeudellisen vastuun sekä korvauskysymysten selvittämiseksi.
Henkilöä voidaan kuulustella asianomistajana, rikoksesta epäiltynä tai todistajana. Lisäksi tietyissä tilanteissa henkilöä voidaan kuulla ”asian selvittämiseksi”. Asianosaisella on aina oikeus avustajaan. Avustajan lisäksi läsnä voi olla muun muassa kuulustelutodistaja. Ennen kuulustelua poliisimies kertoo kuulusteltavalle tämän oikeuksista ja velvollisuuksista. Todistajan velvollisuudet ovat ankarimmat, rikoksesta epäillyn vähäisimmät. Lain mukaan rikoksesta epäillyn ei tarvitse kertoa poliisille kuin henkilötietonsa.
Kuulustelun suorittamisesta säädetään esitutkintalaissa. Toimenpiteenä kuulustelu on säännelty melko tarkoin. Varsin yksityiskohtaisia säännöksiä sisältyy muun muassa lapsen tai vajaavaltaisen kuulustelemista koskeviin pykäliin. Valtaosa kuulusteluista tallennetaan Suomessa edelleen kirjallisessa muodossa, vaikka videokuvauskin on yleistynyt viime vuosina.
Esitutkintalaki ei velvoita poliisia tallentamaan kuulusteluja videolle tai äänitallenteelle, mutta poliisi on vuodesta 1989 lähtien saanut käyttää videokameraa tai äänitallenninta niin halutessaan. Pakollista kuulustelun videointi on vain silloin, kun kuulustellaan alle 15-vuotiasta. Korkein oikeus on päätöksessään KKO:1990:36 katsonut, että kuulustelunsa nimenomaisesta kiellosta huolimatta nauhoittanut ei syyllistynyt salakuuntelurikokseen. Poliisien yksityisyyttä ei kuulustelussa voitu loukata. Suomen lain ja oikeuskäytännön mukaan keskustelut ja puhelut, joissa on itse osallisena saa nauhoittaa. Salakuuntelusta ei voi syyttää, koska kuuntelu ei ole lain tarkoittamalla tavalla oikeudetonta.
"Puhuttaminen" tarkoittaa poliisin suorittamaa epävirallisempaa keskustelua. "Kuulemisesta" tehdään kirjallinen dokumentti.
Kuulustelevan poliisin on
"Epäillyn" ei tarvitse kertoa tai muuten ilmaista kuulustelussa kuin henkilötietonsa.
"Todistajat" ja "asianomistajat" voivat kieltäytyä vastaamasta kysymyksiin tietyissä tilanteissa. Tällöin kieltäytymisen peruste on osattava selkeästi kertoa. Esimerkiksi tilanteessa, jossa lähiomaisella olisi tietoa, joka voisi auttaa tuomitsemaan hänen lähiomaisensa voi kieltäytyä vastaamasta kysymykseen sanomalla esimerkiksi: "Kieltäydyn todistamasta lähiomaistani vastaan". Eräät henkilöt eivät myöskään saa ilmaista asiasta mitään. Esimerkiksi henkilöillä, joille on mahdollistettu taikka määrätty vaitiolovelvollisuus ei heillä ole velvollisuutta todistaa eikä edes suostua esitutkinnassa kuultavaksi asiassa. Tällaisia henkilöitä ovat esimerkiksi lääkäri, apteekkari, kätilö tai heidän apulaisensa; taikka, asiamies tai oikeudenkäyntiavustaja.
Jos "todistaja" jättää vastaamatta kysymyksiin ilman laillista perustetta suoritetaan todistajankuulustelu tuomioistuimessa eli sopivimmassa käräjäoikeudessa.
Valehtelevan ihmisen tunnistaminen on melkoisen vaikeaa jopa sellaisille, jotka tekevät sitä työkseen.
Asiaa Yhdysvaltain viranomaisille kuten merijalkaväelle ja FBI:lle kouluttavan, Kalifornian yliopiston psykologian professorin Edward Geiselmanin vuonna 2011 julkaistun metatutkimuksen mukaan valehtelijan tunnistaa kuulustelussa varsin luotettavasti seuraavista:
Helsingin Sanomissa on vuonna 2014 kritisoitu sitä, että poliisikuulusteluja tallennetaan vain harvoin. Lehden lähteiden mukaan tallentamista pitäisi tehdä systemaattisemmin. Oikeudessa on toistuvasti juttuja, joissa syytetty kertoo, että esitutkintakertomus ei vastaa todellisuutta, tai, että joku lausuma on annettu jonkun väärän tiedon tai painostuksen tuloksena. Poliisi vain yleensä kirjaa kuulustelun keskeisen sisällön tietokonelomakkeelle kuulustelun aikana ja kuulusteltu voi hyväksyä poliisin kirjoittaman kuulustelupöytäkirjan allekirjoittamalla sen kuulustelun lopuksi. Poliisin esitetään usein antaneen vääriä lupauksia, kuten lupauksia vapautumisesta, jos tunnustaa. Näitä ei poliisi tietenkään kuulustelupöytäkirjaan kirjaa ja epäilty on väitteensä kanssa heikoilla allekirjoitettuaan pöytäkirjan. Erityisesti yleisiä ovat syytetyn kertomukset siitä, että pöytäkirja on kirjattu väärin tai kuulusteltavaa on painostettu.
Yhdysvalloissa on huomattu että syyttömistä henkilöistä noin joka kolmas on antanut itseään vastaan raskauttavia lausuntoja poliisille tai jopa tunnustanut rikoksen jota ei ole tehnyt. Jopa 30 prosenttia DNA-testeillä täydellä varmuudella syyttömiksi todistetuista henkilöistä on antanut kuulusteluissa itseään vastaan raskauttavia lausuntoja, tehnyt tunnustuksia tai jopa myöntänyt syyllisyytensä siitä huolimatta, että ovat syyttömiä. Tämä todistaa, että kuulusteluissa tapahtuva vaikuttaminen ja muut kuulusteltavasta riippumattomat ulkopuoliset asiat voivat saada myöntämään myös asioita, joista ei ole todellisuudessa tietoa tai syyllisyydentuntoa. Vaikuttimia ja syitä vääriin lausuntoihin on useita.
Bedfordshiren yliopiston tutkimuksessa todistettiin, että ihmiset on yllättävän helppo johdatella uskomaan olevansa syyllisiä rikokseen vaikka he eivät olisi tehneet mitään. Tutkimuksessa suuri osa syyttömistä vapaaehtoisista saatiin muutamassa tunnissa uskomaan, että he olivat syyllistyneet vakavaan rikokseen. Ryhmässä, jossa vapaaehtoisille uskoteltiin heidän syyllistyneen rikokseen, 71 prosentille kehittyi varkautta koskeva valemuisto. Toisessa ryhmässä, jossa vapaaehtoisille uskoteltiin heidän kokeneen jonkin emotionaalisesti kuohuttavan tapauksen, 76 prosentille kehittyi elävä valemuisto.
Netflixin esittämä dokumentaarinen nettitelevisiosarja "Making a Murderer" kertoo Steven Averysta, joka oli syyttömänä tuomittuna vankilassa 18 vuotta. Vapauduttuaan Avery nosti kanteen asuinpaikkansa poliisia ja piirikuntaa vastaan, ja pian sen jälkeen häntä syytettiin murhasta. Dokumentissa käsitellään myös samasta murhasta syytetyn ja sen tunnustaneen 16-vuotiaan Brendan Dasseyn kuulusteluja ja oikeudenkäyntiä. Poliisit kuulustelivat Dasseya ilman vanhemman tai asianajajan läsnäoloa ja johdattelivat Dasseya, jonka älykkyysosamäärä oli välillä 69–73.