hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pihlajavesi (Saimaa)
Pihlajavesi on Vuoksen vesistöön kuuluva ja Suur-Saimaaseen luettava järvi Savonlinnan, Sulkavan ja Puumalan alueella Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 712 km², ja pinnankorkeus 75,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Pihlajavesi on osa Saimaata, ja se saa vetensä pohjoisesta Haukivedestä mm. Kyrönsalmen kautta sekä Puruvedestä Punkasalmen ja Tuunaansalmen kautta. Pihlajaveden vedet virtaavat lounaassa Puumalansalmen kautta Etelä-Saimaaseen.
Pihlajavesi on tuhansien saarien, niemien ja lahtien pirstoma, jopa labyrinttimainen vesialue. Saaria on järvialtaan alueella 4 159 kappaletta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on yli 600 km². Saarista suurimmat ovat läntiset, hyvin rikkonaiset Partalansaari ja Viljakansaari sekä idempänä sijaitsevat Ahvionsaari, Kesamonsaari, Kokonsaari, Kongonsaari, Laukansaari, Pellossalo, Pesinki, Saukonsaari ja Tuohisaari. Suuria järvenselkiä on lukuisia: niistä mainittakoon pohjoiset Pihlajavedenselkä, Kotaselkä ja Moinselkä sekä itäiset Utrasselkä, Väistönselkä, Porkalanselkä ja Särkilahdenselkä. Läntisiä vesialueita ovat Haapaselkä, Enonvesi, Kukkeistenselkä, Ummistonvesi, Pyysaarenselkä, Muikunselkä, Katosselkä, Tolvanselkä, Lepistönselkä ja Siikavesi. Pihlajaveden rannalla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Savonlinnan kaupunki sekä Sulkavan, Puumalan ja Punkaharjun kirkonkylät. Pihlajavesi on suomalaiseksi järveksi varsin syvä: keskisyvyys on 11,3 metriä ja suurin mitattu syvyys 72 metriä. Sokkeloisella järvialueella on rantaviivaa yli 3 600 kilometriä, ja se on tärkeimpiä elinympäristöjä uhanalaiselle saimaannorpalle. Lappeenrannasta ja eteläiseltä Saimaalta Kuopioon ja Joensuuhun suuntautuvat syväväylät kulkevat Pihlajaveden kautta.
Pihlajaveden vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan erinomainen. Sen vesi on sekoitus Puruveden kirkasta vähäravinteista vettä ja Haukiveden tummempaa ja ravinteikkaampaa vettä.
Koitere
Koitere on Ilomantsin kunnassa sijaitseva Vuoksen vesistöön kuuluva erämaajärvi. Järven rantoja reunustavat hiekkarannat ja aikoinaan ikimetsät. Rannat on hakattu kahteen kertaan, kun Koitereen vedenpintaa oli tarkoitus nostaa jopa kolme metriä. Vesioikeuskäsittely säännöstelyrajoista kesti niin kauan, että rannat jouduttiin hakkaamaan uudelleen. Lopulliseksi säännöstelyrajaksi tuli puolitoista metriä, joka sekin metrisen jään kanssa aiheuttaa kahden ja puolen metrin vaihtelun talviaikaiseen sulan veden määrään. Järven vedet laskevat Hiiskosken alapuolella Koitajokeen.
Pinta-alaltaan Koitere on 167 neliökilometriä. Järvelle on rakennettu veneilyreitistö pohjautuen uiton aikoinaan merkitsemälle väylälle. Järven keskisyvyys on 6 metriä ja syvin kohta 46,5 metriä Hiienselällä. Koitere toimii Pamilon voimalaitoksen säännöstelyaltaana.
Koitereen kalastoon kuuluvat muun muassa kuha, ahven, hauki, made, lahna, järvitaimen, järvilohi ja muikku. Ennen kuin kuha vieraslajina istutettiin Koitereen, tärkein saaliskala oli muikku. Viime vuosina kuha on noussut järven tärkeimmäksi saaliskalaksi niin verkkokalastajien kuin vetouistelijoidenkin keskuudessa. Koitere on nykyisellään Suomen saalisvarmimpia kuhajärviä.
Koitere ja Haapajoki, niin kuin monet muutkin Koitereseen laskevat joet olivat 1900-luvun alussa hyvinkin tärkeitä puunuittoväyliä aina 1960-luvun loppuun saakka. 1800–1900-luvun vaihteessa uitto tapahtui niin sanottuna irtouittona, jolloin hukkutukkien ja myrskyjen hajottamien lauttojen myötä hävikki saattoi olla suurtakin. Ketjulenkkejä puomien yhteen liittämiseen ei ollut, vaan puomit sidottiin toisiinsa näreistä kiertämällä taivutetuilla lenkeillä, jolloin usein puomit pettivät myrskyssä. Puomein varustetut lautat hinattiin hevosten pyörittämillä ponttonilautoilla hevoskierron avulla Lutista Surinkiveen, missä ne taas vapautettiin uitettavaksi. 1930-luvulla tulivat uiton avuksi höyrykoneella varustetut hinaajat, jotka hinasivat avolauttoja. Niiden höyrykoneet muutettiin 1940-luvulta alkaen polttoöljykäyttöisiksi. 1960-luvulla Koiterelle tuli niputuskoneita. Nippu-uitto lopetti puiden hukkumisen ja hajonneista lautoista johtuneet ”rannan kerruut”.
Koiteretta nimitetään Karjalan helmeksi ja Satasaariseksi. Elias Lönnrot tapasi runonlaulaja Mateli Kuivalattaren runonkeruumatkallaan 1838 Kontiovaarassa Koitereen rannalla.
Koitereen matkailuyrityksiä ovat Koitereen Helmi Kivilahdessa ja Käenkosken Erämatkailukeskus.
”Koitere Karjalan helmi” on Toivo Kärjen säveltämä ja Pasi Kauniston levyttämä iskelmä (1972). Koitereen mukaan on nimetty muun muassa Saturnuksen suurimman kuun Titanin yksi metaanijärvi ja Merikatu 3:n asuinkerrostalo Helsingin Ullanlinnassa. Koitereen Helmi on Koitereen rannalla oleva lomakylä ja leirintäalue.
Yahya Jammeh
Yahya Abdul-Aziz Jemus Junkung Jammeh (s. 25. toukokuuta 1965, Kanilai) on Gambian entinen presidentti. Hänet valittiin virkaan vuonna 1996, ja hänet on valittu uudelleen vuosina 2001, 2006 ja 2011. Hän on Gambian toinen presidentti. Hän nousi valtaan sotilasvallankaappauksella heinäkuussa 1994 ja valittiin kaksi vuotta myöhemmin presidentiksi vaaleilla, joiden rehellisyyttä on epäilty. Vuoden 2001 yleisesti rehellisinä pidetyissä vaaleissa hänet valittiin uudelleen.
Vuoden 2006 maaliskuussa ryhmä armeijan upseereita yritti sotilasvallankaappauksen avulla syöstä Jammehin vallasta. Pian tämän jälkeen Jammeh valittiin kolmannelle kaudelleen 67,3 % kannatuksella 22. syyskuuta 2006. Koska sotilasvallankaappausyritys oli vain joitain kuukausia ennen presidentinvaaleja, tätä on yleisesti pidetty nykyisen hallinnon yrityksenä poistaa poliittiset kilpailijat maan korkeimmasta johdosta.
Vuoden 2016 vaaleissa Jammeh hävisi n. 4 %:lla Adama Barrowille, mutta alkoi vastustella pysyäkseen vallassa.
Yahya Jammehin aikana toimittajien ilmaisunvapautta on rajoitettu merkittävästi, ja vuonna 2004 Jammehin hallitus valmisteli uuden lain, joka antoi hallitukselle oikeuden tuomita toimittajia vankilaan kunnianloukkauksesta. 16. joulukuuta 2004 Deyda Hydara, Gambian sitoutumattoman uutislehden The Pointin päätoimittaja, murhattiin vain joitain päiviä sen jälkeen, kun hän oli ottanut julkisesti kantaa uutta lakia vastaan. 
Joulukuussa 2008 kaksi brittiläistä lähetyssaarnaajaa tuomittiin vuodeksi pakkotyöhön, kun he olivat lähettäneet ystävilleen Britanniaan sähköposteja, joissa presidenttiä nimitettiin mielipuoleksi.
Jammeh uskoo itsellään olevan mystisiä voimia ja hän uskoo pystyvänsä parantamaan ihmisiä. Kyky on kuitenkin rajoitettu, ja hän pysyy parantamaan vain kymmenen AIDS-potilasta joka maanantai ja torstai ja sata astmapotilasta lauantaina tai perjantaina. AIDS-hoitomenetelmä perustui yrtteihin ja Koraanin säkeisiin.
Jammeh on myös tunnettu pitkään homokammoisena. 15. toukokuuta 2008 Jammeh uhkasi poliittisessa kokoontumisessa mestata kaikki homot, jotka jäävät kiinni Gambiassa. Hän perusteli vihamielistä asennettaan uskonnolla; hän väitti homoseksuaalisuutta syntiseksi ja moraalittomaksi. "Daily Observer" -lehti julkaisi presidentin näkemystä myötäilleen pääkirjoituksen, joka korosti homoseksuaalisuuden tuomitsemista sekä Raamatussa että Koraanissa.
Jammeh on ollut huolissaan maansa noidista ja antanut pidättää useita noituudesta epäiltyjä.
Zwickau
Zwickau on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Zwickau sijaitsee Erzgebirge-vuorten juurella, Zwickauer Mulde -joen länsirannalla. Kaupungissa on muun muassa säveltäjä Robert Schumannille ja autonvalmistaja August Horchille omistetut museot. Zwickau on kivihiilen tuotantoalueen keskus. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2016 lopussa.
Slaavit asuttivat nykyisen Zwickaun alueen jo 600-luvulla. Germaaniset asukkaat saapuivat 900-luvulla tuoden alueelle kristinuskon. Nimi Zcwickaw, joka juontuu sorbinkielisestä muodosta "Świkawa", mainittiin ensimmäistä kertaa asiakirjoissa kauppapaikkana vuonna 1118. Zwickau sai kaupungin oikeudet vuonna 1212. Kaupunkiin perustettiin fransiskaanien luostari ja luostarikoulu vuonna 1232 ja sisterssiläisten maatila vuonna 1240. Zwickau oli keisarillinen vapaakaupunki vuodesta 1290 vuoteen 1323, jolloin se annettiin läänitykseksi Meissenin rajakreiville. Vaikka kaivostoiminta alueella alkoi jo vuonna 1316, se laajeni vasta, kun läheisestä Schneebergistä löytyi hopeaa vuonna 1470. Seuraavalla vuosisadalla kaupunki oli uskonpuhdistuksen tärkeä tukialue.
Säveltäjä Robert Schumann syntyi Zwickaussa vuonna 1810, ja hänen synnyinkotinsa on edelleen kaupungin torin laidalla. Zwickau kuului Itä-Saksaan vuosina 1949–1990.
Zwickaussa on valmistettu Horch- ja Audi-merkkisiä autoja ennen toista maailmansotaa ja Trabanteja sodan jälkeen. Nykyään Zwickaussa autoja valmistaa Volkswagen. Vuonna 1897 perustetussa Westsächsische Hochschule Zwickau (FH) -ammattikorkeakoulussa on noin . Zwickaussa ovat syntyneet muun muassa jalkapallovalmentaja Christoph Daum ja kiekonheittäjä Lars Riedel.
Teollisuusmies August Horch perusti vuonna 1899 Horch-nimisen yrityksen. Kun hän myöhemmin pyrki perustamaan Horch-merkkisiä autoja valmistavan yrityksen, hänen entiset liikekumppaninsa riitauttivat nimen. Yhtiölle oli keksittävä uusi nimi, jota mietittiin Horchin liikekumppanin kotona. Tämän poika teki juuri latinan läksyjään ja ehdotti kirjasta löytämäänsä sanaa Audi, joka latinaksi tarkoittaa "kuuntele". Vuodesta 2000 on entisessä Audin tehtaassa toiminut August Horch -museo, joka esittelee Zwickaussa valmistettuja kulkuneuvoja ja autonvalmistuksen kehittymistä. Museo kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin.
Abdoulaye Wade
Abdoulaye Wade (s. 29. toukokuuta 1926) on senegalilainen poliitikko, joka toimi maansa kolmantena presidenttinä vuosina 2000–2012. Hänet valittiin virkaan 1. huhtikuuta 2000. Toiselle kaudelle hän pääsi 1. maaliskuuta 2007 noin 56 prosentin ääniosuudella.
Wade perusti Senegalin demokraattipuolueen vuonna 1974 ja on johtanut sitä siitä lähtien. Puolue liittyi Liberal Internationalin jäseneksi 1980.
Wade valittiin parlamenttiin 1978, ja samana vuonna hän oli ensimmäisen kerran presidenttiehdokkaana Léopold Senghoria vastaan.
Hän toimi hallitsevan sosialistipuolueen hallituksessa 1991–1992 ja 1995–1998.
Wade oli presidenttiehdokkaana vielä kolme kertaa ennen valintaansa vuonna 2000.
Hän on tukenut näkyvästi pääkaupunkiin Dakariin rakennettavaa afrikkalaisen renessanssin muistomerkkiä, jota on kritisoitu suuruudenhulluuden ilmentymänä köyhyydestä kärsivässä maassa.
Tammikuun lopussa 2012 korkein oikeus päätti, että Wadella on oikeus pyrkiä kolmannelle kaudelle. Kaudet on rajoitettu vuoden 2001 perustuslain muutoksessa kahteen viisivuotiskauteen, mutta muutos tehtiin vasta Waden valinnan jälkeen, eikä sen katsottu olevan takautuva. Maassa puhkesi päätöksen jälkeen väkivaltaisia mielenosoituksia. Presidentinvaalin ensimmäinen kierros järjestettiin helmikuussa ja toinen kierros maaliskuussa 2012. Wade hävisi vaalin toisella kierroksella entiselle pääministerille Macky Sallille.
Serekunda
Serekunda eli Serrekunda on Gambian suurin kaupunki. Se sijaitsee pääkaupunki Banjulista lounaiseen. Kaupungin asukasluku oli vuonna 1993 151 560. Serekundan kaupunginosia ovat Kanifing, Latrikunda, Sukuta ja London Corner.
Sam Nujoma
Samuel Daniel Shafiishuna Nujoma (s. 12. toukokuuta 1929) oli Namibian ensimmäinen presidentti vuodesta 1990 alkaen. Hänet korvasi vuonna 2005 Hifikepunye Pohamba.
Nujoma on kotoisin Ongandjerasta, Namibian pohjoisosista. Hän oli yksi 11 lapsesta ja muiden tuon ajan poikien tapaan paimensi vanhempiensa karjaa. Hän kävi koulunsa Okahaon suomalaisessa lähetyskoulussa 1937-1945. Hän muutti tätinsä luokse kaupunkiin ja työskenteli kauppa-apulaisena. Vuonna 1949 hän siirtyi setänsä luo Windhoekiin, työskenteli rautatiellä ja opiskeli iltakoulussa. Nujoma erosi rautateiltä ja keskittyi politiikkaan vuodesta 1957 alkaen. Hän osallistui vastarintaliikkeeseen, joutui pidätetyksi ja lähti maanpakoon. Hänet valittiin SWAPO:n puheenjohtajaksi poissaolevana vuonna 1960.
1960-luvulla Nujoma otti itselleen lisänimen "Shafiishuna", joka tarkoittaa salamaa.
Nujoma valittiin itsenäistyneen Namibian ensimmäiseen parlamenttiin, ja parlamentti valitsi hänet yksimieliseksi presidentiksi vuonna 1990. Hänet valittiin uudelleen vuosina 1994 ja 1999.
Nujoma toimi SWAPO:n johdossa aina marraskuuhun 2007, jolloin hänen seuraajakseen tuli Pohamba.
Hifikepunye Pohamba
Hifikepunye Lucas Pohamba (s. 18. elokuuta 1935) on namibialainen poliitikko, joka on toiminut maansa toisena presidenttinä. Hänet valittiin 21. maaliskuuta 2005 Sam Nujoman seuraajaksi ja joulukuussa 2009 toiselle kaudelle. Perustuslaki sallii presidentille vain kaksi kautta, ja marraskuussa 2014 Pohamban seuraajaksi valittiin Hage Geingob, joka astuu virkaan huhtikuussa 2015.
Hifikepunye Pohamba nousi SWAPO:n johtoon marraskuussa 2007. Hänelle myönnettiin Mo Ibrahim -palkinto maaliskuussa 2015.
Levy Mwanawasa
Levy Patrick Mwanawasa (3. syyskuuta 1948 – 19. elokuuta 2008) oli Sambian kolmas presidentti. Hän toimi virassa vuodesta 2002 kuolemaansa asti.
Mwanawasa syntyi Mufulirassa. Hän oli toiseksi vanhin kymmenestä lapsesta. Koulutukseltaan hän oli juristi, ja pyöritti omaa asianajotoimistoaan ennen politiikkaan ryhtymistään. Mwanawasa loukkaantui auto-onnettomuudessa 8. joulukuuta 1991, mutta hän pääsi Johannesburgiin sairaalaan ja selvisi. Mwanawasalla oli kuusi lasta.
Mwanawasa edusti uuden sukupolven afrikkalaisjohtajia, joka ei joutunut taistelemaan maansa itsenäisyyden puolesta, vaan koki suurimmaksi uhkaksi korruption. Hän arvosteli kitkerästi aikalaistaan Zimbabwen Robert Mugabea.
Levy Mwanawasa valittiin toiselle kaudelleen Sambian presidentiksi vuonna 2006. Hänen kuolemastaan uutisoitiin 3. heinäkuuta 2008, mutta varapresidentti Rupiah Banda kiisti asian. Hänen kuitenkin sanottiin joutuneen 29. kesäkuuta sattuneen aivohalvauksen seurauksena pariisilaiseen Hôpital d'instruction des armées Percy -sairaalaan.
Kick (albumi)
Kick on australialaisen rock-yhtyeen INXSin vuonna 1987 julkaistu albumi, joka on bändin myydyin. Se on pelkästään Yhdysvalloissa myynyt yli 10 miljoonaa. Albumi sisältää hitit "Devil Inside", "Need You Tonight", "New Sensation" ja "Never Tear Us Apart". Se on julkaistu uudelleen vuonna 2004, joka sisältää albumin lisäksi toisen levyn, joka sisältää single-, remix-, demo- ja liveversioita albumin kappaleista sekä albumilta poistettuja kappaleita.CD1:
CD2:
Requiescat in pace
Requiescat in pace, tai monikossa requiescant in pace, on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi ”levätköön [hän] rauhassa”.
Ilmaisun lähtökohtana on Raamatun psalmi 4:9, "”in pace simul requiescam et dormiam”" (). Lausetta tai sen lyhennettä (RIP tai R.I.P.) käytetään usein hautakivissä viimeisenä toivotuksena vainajalle. Se esiintyy myös katolisessa rukoushetkessä kuolleiden puolesta luettavassa rukouksessa: "”Requiem aeternam dona ei (eis), Domine, et lux perpetua luceat ei (eis). Requiescat (-ant) in pace. Amen.”"
Wilson Pickett
Wilson Pickett (18. maaliskuuta 1941 Prattville, Alabama – 19. tammikuuta 2006 Reston, Virginia) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues- ja soul-laulaja ja lauluntekijä. Pickett oli erityisesti tunnettu voimakkaista tulkinnoistaan ja oli soulmusiikin suuria hahmoja. Hänet valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1991.
Wilsonin musiikillinen ura alkoi jo lapsuudessa esiintymisillä hänen kotikaupunkinsa baptistikirkkojen kuoroissa. Muutettuaan Detroitiin hän perusti gospel-yhtyeen nimeltä "The Violinaires", jonka kanssa hän esiintyi kirkoissa eri puolilla Yhdysvaltoja. Ystäviensä Sam Cooken ja Aretha Franklinin esikuvaa noudattaen Pickett alkoi pian esittää myös maallista musiikkia. Pickettin ensimmäinen suuri menestys oli hänen oma sävellyksensä "It's Too Late", joka nousi listoille 27. heinäkuuta 1963 ja nousi korkeimmillaan seitsemännelle sijalle. Suurimman menestyksensä Pickett saavutti memphisläiselle Stax Records levy-yhtiölle äänittämillään singleillä, joista tunnetuimpia lienee "In the Midnight Hour" vuodelta 1965, "634-5789" ja "Ninety-Nine and One-Half (Won't Do)". Viimeinen suuri menestyskappale oli "Fire and Water" vuodelta 1972.
Pickett toimi uransa aikana myös lauluntekijänä, ja hänen kappaleitaan ovat levyttäneet muun muassa Led Zeppelin, Van Halen, Grateful Dead, Genesis ja Rolling Stones.
Musiikkiuransa ulkopuolella Pickett joutui hankaluuksiin viranomaisten kanssa, ja vuonna 1993 hänet tuomittiin vuodeksi vankilaan rattijuopumuksen vuoksi. Vapauduttuaan hän palasi levytysstudioon, ja vuonna 1999 julkaistu albumi "It's Harder Now" nimettiin Grammy-ehdokkaaksi. Hän kuoli sydänkohtaukseen 19. tammikuuta 2006 kärsittyään parin vuoden ajan erittäin heikosta terveydestä.
Kivarinjärvi (järvi)
Kivarinjärvi on pieni järvi Puolangan kunnassa, noin neljän kilometrin päässä kuntakeskuksesta länteen. Kivarinjärven kylä sijaitsee järven etelärannalla. Järven pinnankorkeus on 137,5 metriä, ja suurin syvyys noin 11 metriä. Itä–länsisuunnassa järvi on noin neljä kilometriä pitkä, ja leveimmältä kohdaltaan noin 1 200 metriä leveä. Järvi on Kiiminkijoen alkulähde, ja kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen.
Järvi jakaantuu maantieteellisesti kahteen osaan. Järven pääosa on itä–länsisuunnassa noin kolmen kilometrin pituinen, itään siitä taas työntyy kapeampi, noin kilometrin pituinen Nurkkalahti. Länsipään Lehtolanlahdella on veneenlaskupaikka ja kota.
Järvessä on yksi saari, Jokelansaari.
Kivarinjärveen laskee yksi joki, Keskijoki, samoin kuin useampia suo-ojia. Perämereen laskeva Kiiminkijoki on järven ainoa laskujoki. Se alkaa järven pääosan pohjoisrannalta ja virtaa länteen.
Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple
Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple on vuonna 1980 julkaistu rockyhtye Deep Purplen kokoelma, joka sisältää yhtyeen suosituimpia singlejä ja albumiraitoja vuosilta 1970-1974.
Levyllä on kahden eri kokoonpanon kappaleita. Valtaosassa kappaleista esiintyy kokoonpano Ian Gillan, Roger Glover, Ritchie Blackmore, Jon Lord ja Ian Paice, eli mark II, mutta raidoilla 9 ja 10 Gillanin ja Gloverin tilalla ovat David Coverdale ja Glenn Hughes, eli näissä on kokoonpanona niin kutsuttu mark III.
Kappaleet "Black Night" ja "Strange Kind Of Woman" julkaistiin Euroopassa alun perin vain singleinä. Lisäksi kappaleesta "Speed King" on leikattu alun särökitaraintro pois.
Levy on koostettu yhteistyössä yhtyeen rumpali Ian Paicen kanssa, ja onkin siten harvoja "virallisia" Deep Purplen kokoelmalevyjä.
Rock and Roll Hall of Fame
Rock and Roll Hall of Fame on Clevelandissä Ohiossa sijaitseva museo, jonka tarkoituksena on kerätä ja säilyttää rock-musiikkiin merkittävästi vaikuttaneiden artistien ja tuottajien historiaa. Rock and Roll Hall of Fameen on mahdollista päästä kaksikymmentäviisi vuotta ensimmäisen levyn julkaisemisen jälkeen ja ehdokkailta odotetaan merkittävää, osoitettavissa olevaa vaikuttamista rockin historiaan. Hall of Famessa on neljä kategoriaa: esiintyjät, ei-esiintyjät, varhaiset vaikuttajat ja vuodesta 2000 eteenpäin ”tukijoukot” ("sidemen") eli sessio- ja konserttimuusikot.
Hall of Fameen otetaan vuosittain muutamia uusia jäseniä näyttävässä seremoniassa. Se järjestettiin ensimmäisinä vuosina New Yorkin Waldorf Astoria -hotellissa, myöhemmin Clevelandissa ja Los Angelesissa, ja vuonna 2014 se pidettiin New Yorkin Brooklynin Barclays Centerissä.
Ensimmäisinä sen jäseniksi pääsivät tammikuussa 1986 Chuck Berry, James Brown, Ray Charles, Sam Cooke, Fats Domino, Everly Brothers, Buddy Holly, Jerry Lee Lewis, Little Richard, ja Elvis Presley. Ainoa pohjoismaalainen listalle päässyt on ruotsalainen pop-yhtye ABBA.
Uusien jäsenten valintaprosessi on herättänyt keskustelua ja erityisesti progressiivisen rockin ja heavy metallin edustajat ovat katsoneet joutuneensa tarkoitushakuisesti syrjäytetyiksi. Toisten mielestä puolestaan uusia jäseniä otetaan vuosittain liikaa ja jäsenyyden arvo on kokenut inflaation.
The Rock and Roll Hall of Fame -säätiö perustettiin vuonna 1983. Museon rakentaminen kesti kymmenen vuotta, ja varsinainen museo avautui 1. syyskuuta ja yleisölle 2. syyskuuta 1995. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti I. M. Pei, ja se sijaitsee Clevelandin keskustassa Eriejärven rannalla. Clevelandin kaupunki valittiin museon sijoituspaikaksi kansanäänestyksessä. Perusteena lopputulokseen vaikutti kaupungissa aikoinaan toiminut DJ Alan Freed, joka saattoi rock-musiikkia ja termiä ”rock and roll” tunnetuksi suuren yleisön piirissä.
Double Platinum
Double Platinum on hard rock -yhtye KISSin vuonna 1978 ilmestynyt kokoelmalevy, joka sisältää kappaleita vuosilta 1974–1978. Albumi pääsi Billboardin listoilla 22. sijalle ja platinarajan yli. Tämän kunniaksi levyn oheen päätettiin lisätä faniekstraksi pahvinen ”Platinum award” -levy.
A-puoli
B-puoli
C-puoli
D-puoli
SS Lady Elgin
SS Lady Elgin oli Pohjois-Amerikan Suurilla järvillä liikennöinyt puurunkoinen siipiratashöyrylaiva, joka haaksirikkoutui Michiganjärvellä Chicagon edustalla 8. syyskuuta 1860. Turmassa arvellaan menehtyneen jopa 400 ihmistä
Illalla 7. syyskuuta 1860 "Lady Elgin" lähti Chicagosta kohti Wisconsinin Milwaukeeta mukanaan postia, rahtia ja matkustajia sekä milwaukeelaisia Pohjoisvaltioiden sotilaita, jotka olivat viettäneet päivän Chicagossa kuulemassa Stephen A. Douglasin kampanjapuhetta. Paluumatkan aikana Michiganjärvellä riehui voimakas tuuli, joka puuskissa nousi myrskylukemiin. Illan jo pimettyä kuunari "Augusta" törmäsi "Lady Elginin" paapuurin puoleiseen kylkeen siipirattaan taakse. Törmäyksessä kaikki "Lady Elginin" valot sammuivat.
"Augusta" juuttui kiinni "Lady Elginin" kylkeen, mutta se irtosi jonkin ajan kuluttua. Kuunarin päällikkö Darius Malott totesi höyrylaivan etääntyvän nopeasti, ja hän päätti itse purjehtia Chicagon satamaan tarkastamaan vauriot sen sijaan, että olisi jäänyt tarkastamaan tilanteen.
"Lady Elgin" oli vaurioitunut törmäyksessä pahoin, ja miehistö ryhtyi keventämään alusta heittämällä rahtia ja ajamalla karjaa veteen ja yritti saada runkoon tulleen aukon vedenpinnan yläpuolelle. Pelastusvene laskettiin, mutta se ajelehti pois ennen kuin kukaan ehti nousta siihen. Vain vajaata 20 minuuttia myöhemmin "Lady Elgin" alkoi hajota, ja se katkesi kahteen osaan.
Päivän valjetessä vielä 350—500 henkeä kamppaili aallokossa henkensä puolesta tarrautuen kaikkeen kelluvaan. Osa heistä onnistui pääsemään rantaan, mutta arveluiden mukaan yli 300 matkustaja menehtyi onnettomuudessa. Pelastuneiden määräksi laskettiin myöhemmin 160.
Haaksirikon jälkeen laivan omistaja Gurdon Saltonstall Hubbard sai vakuutusyhtiöltä 12 000 dollarin korvauksen, mutta sekä Huddard ja vakuutusyhtiö eivät suostuneet laivan hylkäämiseen. "Lady Elginin" hylkyä ei kuitenkaan koskaan nostettu.
Sukeltaja Harry Zych löysi "Lady Elginin" hylyn Highland Parkin kaupungin edustalta vuonna 1989 ja vaati itselleen omistusoikeutta hylkyyn ja sen esineistöön. Kymmenen vuoden oikeustaistelun jälkeen hylyn hallinta ja omistus siirtyi Zychille.
Toppilan rautatieasema
Toppilan rautatieasema (, aiemmin Tpa ) oli Suomen rataverkon liikennepaikka aina 5. kesäkuuta 2005 saakka. Tällöin Oulun rautatieasemalta viiden kilometrin päässä sijainnut liikennepaikka poistui Ratahallintokeskuksen liikennepaikkaluettelosta. Nykyään asemarakennuksen omistaa arkkitehtitoimisto Ave Forma Oy.
Valtionrautatiet rakensi Oulun kauppaseuran aloitteesta radan Oulun asemalta Tuiran kautta Toppilaan vuonna 1886 osana Pohjanmaan rataa, ja Toppilan sataman ja aseman liikennemäärät kasvoivat ulkomaankaupan myötä.Myöskin sellutehdas aiheutti oman liikennöintitarpeensa heti valmistuttuaan 1930-luvulla. lähtien. Myöhemmin Oulun syväsataman rakentamisen myötä Toppilan satama menetti merkityksensä, sillä uudemmat suuret laivat eivät päässeet matalaan satamaan. Nykyisin satama on lähinnä huviveneilykäytössä ja virallisesti tavaraliikenteen satama lakkautettiin 2012.
Rautatiekuljetuksissa liikennemäärät vähenivät olemattomiin turpeenkuljetuksen siirtyessä kiskoilta maanteille. Tämän vuoksi Toppilan ratapihaa supistettiin voimakkaasti: vielä 1980-luvun alussa ratapihalla oli neljä rinnakkaista raidetta, mutta 2000-luvulla enää kaksi läpiajettavaa raidetta ja pistoraiteita.
2000-luvun alusta Toppilaan liikennöitiin vain harvoin ja Vihreäsaaren öljysatamassa sijaitseville VR:n öljyvarastoille noin kerran viikossa. Kun Pohjois-Suomen ratojen sähköistys valmistui joulukuussa 2006, päättyi Vihreäsaaren liikenne käytännössä kokonaan. Sekä Vihreäsaaren että Toppilan raiteistot joutuivat purku-uhan alle vähäisen käytön vuoksi.
Keväällä 2007 Toppilasta Vihreäsaaren öljysatamaan johtanut raide suljettiin liikenteeltä asettamalla raiteen alkukohtaan seislevy ja lukitsemalla vaihteet johtamaan Toppilan ratapihalle. Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry liikennöi kesällä 2007 ja 2008 lauantaisin Vihreäsaareen museoliikennettä Oulun rautatieasemalta Dm7- eli lättähattujunilla.
Toppilan ratapihan purkaminen aloitettiin syyskuussa 2009 poistamalla kiskotus tasoristeyksistä ja asfaltoimalla ne umpeen. Vanhan aseman edustalle ei siten voinut enää liikennöidä rautatiekalustolla. Seuraavana vuonna purettiin ratapihan loputkin osat ja vuoden lopulla Vihreäsaaren raide.
Gwangju
Gwangju (, hanja 光州) on maakuntajaon ulkopuolinen metropolikaupunki Etelä-Korean lounaisosassa. Se sijaitsee sisämaassa muutama kymmenen kilometriä Keltaisenmeren rannikolta ja on kokonaan Etelä-Jeollan maakunnan ympäröimä. Se oli aiemmin myös maakunnan pääkaupunki. Gwangjun asukasluku on 1 364 560 (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 501,28 neliökilometriä.
Gwangjun nimen muodostaneet kirjoitusmerkit tarkoittavat ”valon kaupunkia”. Varhaisin tunnettu maininta nimestä on Goryeo-dynastian ajalta vuodelta 940, ja sen väitetään olevan Yi Saekin keksintöä. Metropolikaupunki Gwangjusta tehtiin vuonna 1995. Se on maan lounaisosien tärkein talouden, koulutuksen ja kulttuurin keskus. Kaupunki tunnetaan muun muassa vuoden 1980 demokratialiikkeen syntypaikkana ja taidekaupunkina. Maalaustaiteen Namjonghwa-koulukunta ja pansori-musiikki ovat saaneet alkunsa Gwangjusta, ja siellä on järjestetty Gwangjun biennaali vuodesta 1995 lähtien.
Gwangjulla on viisi sisarkaupunkia ympäri maailmaa:
Belém
Belém on Parán osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Vuonna 2010 siellä oli noin 1,4 miljoonaa asukasta. Belém sijaitsee laajassa Amazonin deltassa Guamájoen suulla, 80 km paikasta jossa Pará laskee Atlantin valtamereen. Se on yhdessä Manausin kanssa Amazonin sademetsäalueen tärkeimpiä kaupunkeja. Manaus on näistä kahdesta tunnetumpi, mutta Belém on alueen ainoa vanha kaupunki.
Belém tunnetaan myös lempinimellä "Cidade das mangueiras" (”mangopuiden kaupunki”). Brasilialaiset käyttävät kaupungista usein nimitystä "Belém do Pará" (”Parán Belém”) erottaakseen sen Palestiinan Betlehemistä (portugaliksi Belém).
Belém on tärkeä satamakaupunki Amazonin alueella, ja sieltä on yhteydet pääkaupunki Brasiliaan noin 2 000 kilometrin päähän. Päällystettyä maantietä pääsee Piauín ja Goiásin osavaltioihin asti, ja rautatie vie itään Bragançaan asti. Belémin lentoasema on pohjoisen Brasilian suurin.
Belémin kaupungin perusti kapteeni Francisco Caldeiras 12. tammikuuta 1616. Portugalin hallitsija oli lähettänyt Caldeirasin suojelemaan aluetta ranskalaisia, hollantilaisia ja brittejä vastaan. Tätä tarkoitusta varten hän rakennutti linnoituksen nimeltä "Forte do Presépio" (tunnetaan nykyisin nimellä "Forte do Castelo").
Kaupungin syrjäisen sijainnin ja vahvan siteen Portugaliin takia Belém hyväksyi Brasilian itsenäisyyden vasta elokuussa 1823. Itsenäisyysjulistuksesta oli tuolloin kulunut melkein vuosi.
Beléminssä on jäljellä siirtomaa-aikainen keskus ja kumikaupan kukoistuksen aikaista arkkitehtuuria. Viime vuosikymmenten uudistukset ovat tuoneet kaupunkiin puistoja, kunnostettuja vanhoja taloja ja keskustan elävöittämistä kun vanhoja rakennuksia on muutettu uusiin käyttötarkoituksiin.
Belém on yksi maailman sateisimmista kaupungeista, mutta siellä on ”vähemmän sateinen” kausi heinäkuusta joulukuuhun. Keskimääräinen ylin lämpötila on ympäri vuoden 30–32 °C, yön alin noin 22 °C ja sadetta saadaan 110–440 mm kuukaudessa.
Nyarlathotep
Nyarlathotep on fiktiivinen jumalolento H. P. Lovecraftin luomassa Cthulhu-mytologiassa. Se mainitaan Jumalten sanansaattajana, toimien useimmiten Azathothin tai Yog-Sothothin palveluksessa. Nyarlathotepilla on tuhat erilaista muotoa ja se voi ottaa minkä hahmon tahansa. Lovecraft on novelleissaan ja kirjoituksissaan kuvannut vain muutamaa Nyarlathotepin muotoa. Niitä ovat mm. egyptiläisen faaraon näköinen mies (Nyarlathotep -novelli), siivekäs musta savumainen olento jolla on kolmilohkoinen punainen silmä (Vainooja pimeydestä -novelli), noitamenojen "Musta Mies" (Unia noitatalossa -novelli). August Derleth kuvasi Lovecraftin muistiinpanojen pohjalta tekemässään kirjassa Kauhujen kynnys Nyarlathotepia olennoksi josta kasvaa useita lonkeroita ja joka muuttaa muotoaan koko ajan. Aina Nyarlathothepin ilmaantuessaan tässä hahmossaan havaitaan myös "idiootti-huilunsoittajia", pienempiä olentoja jotka tanssivat Nyarlathothepin ympärillä soittaen huilun tapaisia soittimia ja laualen yksitoikkoisella, humisevalla äänellä.
Nyarlathotepin on ennustettu lopulta tuhoavan koko ihmiskunnan, sillä sen päällimmäisenä tarkoituksena on aiheuttaa kaaosta ja hulluutta maan päälle. Muita nimityksiä mm. Ryömivä kaaos.
Nyarlathotep esiintyy myös Atluksen kehittämässä "Megami Tensei" -pelien spin-off -sarjassa "". Myös siinä hänen tarkoituksensa on suurimmaksi osaksi aiheuttaa kaaosta ja hulluutta maan päällä manipuloimalla ihmisiä ja tapahtumia.
Aukkoliitos
Aukkoliitos muodostuu kuuden konneksiinimolekyylin muodostamasta kanavasta, joka liittyy viereisen solun vastaavaan rakenteeseen kudosnesteessä. Näitä kanavia on yhden aukkoliitoksen alueella satoja ja ne voivat olla joko kiinni tai auki riippuen solunsisäisesta kalsiumionipitoisuudesta. Aukkoliitos toimii kudoksen aineenvaihdunnan tasaajana ja sen kautta voivat kulkea myös solunsisäiset välittäjäaineet. Aukkoliitoksen kohdalla vierekkäisten solukalvojen välinen tila on noin 2–3 nm.
Aukkoliitoksilla on suurin merkitys sikiönkehityksessä ravintoaineiden liikkuvuuden takia. Myöhemmin useimmista solukalvoista aukkoliitokset häviävät. Sydänlihaskudoksessa ja sileälihaskudoksessa aukkoliitokset kuitenkin säilyvät, koska niillä on suuri merkitys sähköisten impulssien kulkemisessa. Kasvisoluista löytyy aukkoliitosta muistuttava rakenne, plasmodesmi.
Azathoth
Azathoth on jumalolento H. P. Lovecraftin luomassa Cthulhu-mytologiassa. Azathoth, joka tunnetaan myös nimellä ”Demonisulttaani” ja ”Sokea Idiootti” kuvataan mielipuoliseksi ja mitään näkemättömäksi kaaokseksi äärettömyyden keskipisteessä. Azathoth on todellisuuden luoja ja herra.
H. P. Lovecraft mainitsi kirjoituksissaan Azathothin useita kertoja, mutta ei koskaan kuvaillut tätä tarkasti. Azathoth oli jotain kauheaa ja äärimmäisen mahtavaa, jotain mitä ihmismieli ei pystynyt käsittämään. ”Hullu Arabi” Abdul Alhazredkin kirjoitti Azathothista varovaiseen sävyyn pelätyssä kirjassaan "Necronomicon".
Douglas Aarniokoski
Douglas ”Doug” Aarniokoski on suomalaissukuinen, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja. Aarniokoski on työskennellyt elokuvamaailmassa vuodesta 1989 lähtien. Tuolloin hän työskenteli tuotantoassistenttina elokuvassa "Turner ja täystuho" ("Turner & Hooch").
1990-luvun ajan Aarniokoski työskenteli käsikirjoittajana ("Puppet Master 4", 1993, "", 1994) ja menestyksekkäästi apulais- ja second unit -ohjaajana useissa hittielokuvissa, kuten "Neljä huonetta" ("Four Rooms", 1995), "Hämärästä aamunkoittoon" ("From Dusk Till Dawn", 1996), "Austin Powers – kumma jätkä" ("Austin Powers: International Man of Mystery", 1997) sekä "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa" ("Fear and Loathing in Las Vegas", 1998).
Aarniokosken debyytti ohjaajana oli "Highlander"-elokuvasarjan neljäs osa "Highlander – pelin loppu". Sen kuvaukset alkoivat lokakuussa 1999. Elokuvan budjetti oli varsin suuri, 15 miljoonaa dollaria, ja pääosissa olivat Christopher Lambert ja Adrian Paul. Elokuva keräsi lipputuloja Yhdysvalloissa runsaat 12 miljoonaa dollaria.
Aarniokoski on ohjannut myös paljon vähemmälle huomiolle jääneet elokuvat "The Safe Side" (2004) ja "The Courier" (2005), joista ensimmäinen julkaistiin suoraan videolevitykseen.
Aarniokosken apulaisohjauksia 2000-luvulta ovat muun muassa "Spy Kids" (2001), "Kultainen medaljonki" ("The Medallion", 2003) ja "Once Upon a Time in Mexico" (2003).
Aarniokosken tuorein elokuvaohjaus on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut "Nurse 3D". Television puolella hän on ohjannut 2010-luvulla jaksoja sarjoihin "Criminal Minds – FBI-tutkijat", "Limitless", "Arrow, The Flash", "Sleepy Hollow" ja "".
Redwall
Redwall on Brian Jacquesin kirjoittama lastenkirjasarja luostarissa asuvista eläimistä. Sarjaan kuuluu kaksikymmentäkaksi kirjaa, joista tähän mennessä kymmenen on ilmestynyt suomeksi. Redwallin taru on fantasiakirjallisuutta antropomorfisten eläinten näkökulmasta. Tarinoiden keskiössä on kuvitteellinen Redwallin luostari, jossa asuvat moninaiset metsäneläimet, kuten hiiret, oravat, siilit ja myyrät. Luostaria ja sen lähiseutua uhkaavat usein monet tuholaiseläimet, joita vastaan on puolustauduttava. Luostarin eläimillä on oma kansallissankarinsa, hiirisoturi Martin. Vaikeina aikoina he turvautuvat Martinin henkeen ja tämän jälkeensä jättämään miekkaan, jota ovat pidelleet monen eläimen käpälät. Martin ilmestyy valitsemansa henkilön uneen, ja kertoo mitä olisi tehtävä Redwallin puolustamiseksi. Sammalkukkametsä on suuri metsä, jonka laidalla luostari kohoaa. Sammalkukkametsässä elää saukkoja, metsähiiriä, siilejä ja muita metsäneläimiä. Metsän läpi virtaa Sammaljoki, jolla veneillään kulkevat Possun päästäiset. Silloin tällöin metsässä liikkuu myös Salamandastronilta lähetettyjä jäniskaukopartioita. Luostarin lisäksi Salamandastronin vuorilinnoitus toimii kirjojen tapahtumapaikkana osittain kirjoissa "Salamandastronin aarre", "Pahan jälkeläinen", "Sammalkukkametsän sota", "Mariel, taistelija" sekä "Jänisten kaukopartio".
Nelvana on tehnyt Redwallin tarusta piirrosanimaatiosarjan televisioon. Piirrossarja käsittää kolme tuotantokautta kirjoista "Soturi Matiaksen miekka", "Mattimeo" sekä "Urhea Martin." Sarjasta tullaan tekemään elokuva, joka on tarkoitus julkaista vuonna 2011. Redwallin taruista on julkaistu myös kirjoja, jotka eivät varsinaisesti kuulu sarjaan, kuten kuvakirjat "The Great Redwall Feast" ja "A Redwall Winter's Tale". Kirjoja on käännetty useille kielille, muun muassa ruotsiksi, saksaksi, ranskaksi ja japaniksi.
Stella Chiweshe
Stella Rambisai Chiweshe (s. 8. marraskuuta 1946, Mujumi) on zimbabwelainen muusikko. Hän laulaa ja soittaa mbiraa. Hän aloitti mbiran soittamisen 1960-luvulla ja oli yksi ensimmäisistä naispuolisista mbiran soittajista. Chiweshe esiintyi Godwin Mawurun elokuvassa "I Am the Future" (1989).
Virginia Mukwesha on Stella Chiweshen tytär.
Telekarelia
Telekarelia Oy oli Pohjois-Karjalassa toimiva puhelinyhtiö. Sen toiminnan sulauttamisesta Elisaan päätettiin elokuussa 2013.
Telekarelia Oy:n huomattava markkinavoima -alue (HMV-alue) käsitti Enon, Kontiolahden, Kiihtelysvaaran, Pyhäselän (ei Reijolaa) ja Outokummun kunta-alueet. Yhtiö tarjosi sekä matkapuhelin-, että laajakaistaliittymiä (ISDN, ADSL). Outokummussa yhtiö tarjosi myös kaapeli-tv-palveluita.
Telekarelian nykyinen toiminta-alue sai ensimmäisen toimilupansa puhelinverkolle vuonna 1899. Tällä saatiin lupa rakentaa linja Kaltimosta Joensuuhun. Luvan saaja oli Kaltimon Puuhiomo Oy. Toiminta tehostui vuonna 1905, jolloin perustettiin Kontiolahden kirkonkylään Telefooni osakeyhtiö.
Tämän jälkeen alueelle perustettiin alueellisia puhelinyhtiöitä seuraavasti: Hammaslahden Telefooni Oy (1907), Heinävaaran Telefooni Oy (1910), Enon Telefooni Oy (1910), Jakokosken Telefooni Oy (1911) ja Uimaharjun Telefooni Oy (1914).
Varsinaisen Telekarelian kantayhtiönä pidetään Pielisjoen Puhelin Oy:tä. Se syntyi vuoden 1955 lopussa, kun Enon Puhelin Oy, Uimaharjun Puhelin Oy, Jakokosken Puhelin Oy ja Kontiolahden Puhelin Oy sulautuivat yhteen. Vuonna 1957 perustettiin Pielisjoen Puhelin Oy:n aloitteesta verkkoryhmätoimikunta, johon tulivat myös mukaan Hammaslahden ja Viinijärven puhelinyhtiöt sekä myöhemmin Kiihtelysvaaran Puhelin Oy.
Myöhemmin yhteistyön tuloksena Hammaslahden Puhelin Oy ja Kiihtelysvaaran Puhelin Oy liittyivät Pielisjoen Puhelin Oy:hyn. Samalla Pielisjoen Puhelin Oy nimi muutettiin Joensuun Seudun Puhelin Oy:ksi. Joensuun Seudun Puhelin Oy aloitti toimintansa vuoden 1960 alusta. Yhtiön nimi muuttui vuonna 1994 Puhelin Oy Telekareliaksi.
Pietro Filippo Scarlatti
Pietro Filippo Scarlatti (5. tammikuuta 1679 Rooma – 22. helmikuuta 1750 Napoli) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja. Myös hänen isänsä Alessandro Scarlatti ja veljensä Domenico Scarlatti olivat muusikkoja.
Scarlatti aloitti uransa kuoronjohtajana urbinolaisessa katedraalissa vuonna 1705. Vuodesta 1708 hän soitti urkuja Napolissa. Vuonna 1728 sai ensiesityksensä Scarlattin ensimmäinen ooppera, "Clitarco". Sen partituuri on sittemmin hävinnyt. Muita Scarlattin sävellyksiä ovat muun muassa kolme kantaattia ja useat kosketinsoitintoccatat.
Mikkelin Pallo-Kissat
Mikkelin Pallo-Kissat (MiPK) on mikkeliläinen vuonna 1946 perustettu jalkapalloseura, joka pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa yhteensä 11 kautta vuosien 1962–1981 välisenä aikana. Parhaimmillaan MiPK sijoittui neljänneksi kausina 1962, 1974 ja 1975.
Mikkelin Pallo-Kissat perustettiin Mikkelissä sijaitsevalla Naisvuoritalolla 13. lokakuuta 1946. Seura pelasi aluksi Maakunta- ja Suomensarjoissa ja nousi Mestaruussarjaan vuonna 1961. Ensimmäisenä SM-kautenaan MiPK sijoittui neljänneksi, mutta putosi kahden vuoden kuluttua takaisin Suomensarjaan. Seuran muut SM-kaudet olivat 1971, 1974–1979 ja 1981. Vuonna 1977 MiPK voitti Työväen urheiluliiton mestaruuden.
1980-luvun alussa MiPK ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja sen viimeiseksi sarjakaudeksi jäi 1983, jolloin seura pelasi II divisioonassa. MiPK:n toiminnan jatkajaksi perustettiin vuonna 1984 Mikkelin Kissat. Seuraa ei kuitenkaan milloinkaan asetettu konkurssiin ja vuonna 1997 Suomen Palloliitto hyväksyi Mikkelin Pallo-Kissat jälleen jäsenekseen. Vuonna 2001 seura pelasi yhden kauden maan kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla Vitosessa. Toimintaa on 1990- ja 2000-luvuilla ollut myös ikämiehissä sekä piirikunnallisella tasolla futsalissa. Mikkelin Kissojen edustusjoukkue on käyttänyt vuodesta 2016 nimeä MiPK. MiKi alkoi käyttää kyseistä nimeä MiPKin 70-vuotisjuhlien kunniaksi.
Vuosina 1955–1970 Mikkelin Pallo-Kissojen lajivalikoimaan kuului myös jääkiekko, joka siirrettiin yhdessä Mikkelin Palloilijoiden jääkiekkojaoksen kanssa vastaperustettuun jääkiekon erikoisseuraan Mikkelin Jukureihin.
Mikkelin Kissat
Mikkelin Kissat (lyhenne MiKi) on mikkeliläinen jalkapalloon erikoistunut urheiluseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Kakkosessa nimellä Mikkelin Pallo-Kissat (lyhenne MiPK).
Mikkelin Kissat perustettiin vuonna 1981, mutta merkittiin yhdistysrekisteriin vasta 1983. Varsinainen toiminta seurassa alkoikin vuonna 1984 Mikkelin Pallo-Kissojen (MiPK) seuraajana. Pallo-Kissojen juuret juontuvat aina 1900-luvun ensimmäisiin vuosiin asti asti, sillä uutta jalkapallon erikoisseuraa, MiPK:a olivat perustamassa vuonna 1946 Mikkelin työväentalolla yleisseura Mikkelin Vauhdin jalkapalloilijat. Vauhti taas sai alkunsa vuonna 1907 nimellä Mikkelin Työväenyhdistyksen Voimistelu- ja Urheiluseura.
MiPK aloitti taipaleensa maakuntasarjasta, josta se nousi 1950-luvulla ensimmäisenä mikkeliläisseurana Suomi-sarjaan. Pallo-Kissojen menestyksekkäimpiä aikoja olivat vuodet 1962–1964, 1971 ja 1974–1979, jolloin seura pelasi Mestaruussarjassa. Heidän paras saavutus siellä oli neljäs sija kausina 1962, 1974 ja 1975. Lisäksi seura voitti Työväen urheiluliiton mestaruuden vuonna 1977. Pallo-Kissat ajautui kuitenkin 1980-luvun alussa talousvaikeuksiin ja kausi 1983 II divisioonassa jäi konkurssiin haetun seuran historian viimeiseksi.
MiPK:n pelaajat siirtyivätkin kaudeksi 1984 Mikkelin Kissoihin, jolle yritettiin myös siirtää MiPK:n sarjapaikkaa II divisioonassa, mutta Palloliitto ei suostunut tähän. Näin Kissat joutui aloittamaan uudestaan pohjalta eli V divisioonasta. Sieltä seura nousi vuosittain sarjaportaan ylöspäin aina II divisioonaan asti, mutta putosi jo kaudella 1988 takaisin III divisioonaan. Vuodeksi 1994 MiKi nousi jälleen takaisin II divisioonaan, jonka itälohkossa se vakiinnutti seuraavina vuosina paikkansa sarjan keskikastissa ja oli parhaimmillaan kaudella 1997 kolmas. Vuonna 1994 MiKi voitti Suomen Cupin pikkufinaalin.
Vuoden 1998 päätteeksi MiKi:n ja Mikkelin Palloilijoiden (MP) edustusjoukkueet ja A-juniorit yhdistyivät ja muodostivat Ykköseen FC Mikkelin. Fuusio purettiin kuitenkin jo vuonna 2001 ja MiKi palasi jälleen edustusjalkapallotoimintaan mukaan, ja on sen jälkeen pelannut kaudet 2002, 2004–2005 ja 2007 Kakkosessa ja loput Kaakkois-Suomen Kolmosessa.
Kolmosen kaudelle 2016 MiKi osallistui Mikkelin Pallo-Kissojen 70-vuotisjuhlien kunniaksi nimellä MiPK. MiPK voitti Kolmosen lohkonsa ja nousi seuraavaksi kaudeksi Kakkoseen.MiKi:llä on kaudella 2014 yhteensä 10 juniori-ikäluokkaa MiKi Nappuloista (s. 2006-2009) A-junioreihin (s. 1995-1996). Parhaimmillaan MiKi:n B-juniorit ovat pelanneet kaudella 1996 SM-sarjassa, ja lisäksi MP:n kanssa FC Mikkeliksi yhdistyneet A-juniorit saivat SM-hopeaa vuonna 1999. MiKi on myös järjestänyt vuodesta 1987 lähtien kesä-heinäkuun vaihteessa Mikkeli Turnauksen 7–13-vuotiaille junioreille ikäluokittain. Vuonna 2013 Mikkeli Turnaukseen osallistui yhteensä 92 joukkuetta eri puolilta Suomea.
Huuma
Huuma (myös Lauantai-illan Huuma) oli Suomessa vuosina 2005–2009 MTV3-kanavalla esitetty tv-ohjelma. Se perustui maailmalla palkittuun englantilaiseen viihdeohjelmaan "Ant & Dec’s Saturday Night Takeaway".
Ohjelmaa juonsivat aluksi Lorenz "Lore" Backman ja Jaakko "Jaska" Saariluoma apunaan Niina Herala (myöh. Backman). Saariluoma jäi pois ohjelmasta teatteri- ja muiden työkiireidensä vuoksi syksyllä 2007, ja hänen korvaajakseen juontajaksi tuli Heikki Paasonen. Tammikuussa 2009 Huumaan tuli uusi juontaja, Pikku-Niina. Keväällä 2009 MTV3 uutisoi, että Huuma jäisi tauolle kesäksi, mutta yllättäen ohjelmaa ei jatkettukaan enää syksyllä 2009.
Huuman eri osina saatettiin nähdä muun muassa "Herrasmieshuijarit", "Heikki vs Lore", "Pikku-Niina", "Voita mainoskatko" sekä puhelinkilpailu. Hip hop-artisti Elastinen kertoi vuonna 2018, että myös häntä haastateltiin sarjan juontajaksi, ja oli lähellä tulla valituksi.
Ohjelmaa on esitetty Britanniassa vuodesta 2002 alkaen. Sarja on kerännyt televisioalan palkintoja niin kansainvälisesti kuin kotimaassaankin. Se on voittanut Kultaisen ruusun maailman parhaana viihdeohjelmana 2004. Lisäksi se on valittu Englannin parhaaksi viihdeohjelmaksi 2003–2004 sekä vuoden komediaohjelmaksi 2004.
Lauantai-illan huuma
Lauantai-illan huuma voi tarkoittaa:
Orchestra Baobab
Orchestra Baobab on senegalilainen maailmanmusiikkiyhtye. Se perustettiin vuonna 1970. Yhtye julkaisi seuraavan viidentoista vuoden aikana kaksikymmentä albumia. Orchestra Baobab hajosi vuonna 1987, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 2001.
Orchestra Baobabin kokoonpano on vaihdellut usein. Tässä on joitain pysyviä jäseniä.
Thione Seck
Thione Ballago Seck (s. 12. maaliskuuta 1955) on senegalilainen kansanmuusikko. Hän toimi 1970-luvulla Orchestra Baobabissa, mutta lähti siitä myöhemmin. Lähdettyään Orchestra Baobabista hän perusti veljensä Mapenda Seckin kanssa oman yhtyeensä, Raam Daanin.
Rigsar
Rigsar on bhutanilaisen populaarimusiikin tyylilaji. Sen keskeisin soitin on dranyen-niminen 15-kielinen kielisoitin. Rigsar kehittyi 1960-luvulla.
Suresh Moktanin julkaisema rigsar-albumi "New Waves" (1996) on parhaiten myynyt bhutanilainen albumi.
Helena Rubinstein
Helena Rubinstein (25. joulukuuta 1871, Krakova, Puola – 1. huhtikuuta 1965, New York, Yhdysvallat), alun perin Chaja Rubinstein, oli puolalais-amerikkalainen kosmetiikkayrittäjä. Hän perusti Helena Rubinstein -kosmetiikkayhtiön, jonka ansiosta hänestä tuli yksi maailman rikkaimmista naisista.
Helena oli Augusta ja Hercl Rubinsteinin kahdeksasta lapsesta vanhin. Hän opiskeli vähän aikaa lääketiedettä Sveitsissä ja täytettyään 18 vuotta hän muutti Australiaan 1902, jossa hän alkoi kehitellä erilaisia voiteita ja reseptejä ollen samalla töissä farmasialiikkeessä. Hän hoiti ihoaan äidiltään Puolasta saamallaan voiteella nimeltä Valaze (Jumalan lahja). Sitä valmisti eräs unkarilainen kemisti..
Hän huomasi, että australialaisten naisten kasvot punoittivat ja iho oli karhea. Ensimmäisen oman liikkeensä hän avasi vuonna 1900. Aluksi hän myi Puolasta tuotettua Valaze-voidetta, josta tuli hyvin suosittu. Pian sitä alettiin valmistaa myös Australiassa. . Tehokkaiksi havaitsemiensa kosmetiikkatuotteiden innoittamana Rubinstein perusti vaatimattoman kauneussalongin vuonna 1902 Melbournen kaupunkiin.
Eurooppaan Helena Rubinstein palasi 1903 ja opiskeli ihotautilääkärien opastuksella lisää häntä kiinnostavasta alasta..
Vuonna 1908 Helena matkusti Lontooseen aloittaakseen kansainvälisen toiminnan. Lontoossa hän tutustui amerikkalaiseen toimittajaan nimeltä Edward William Titus ja he avioituivat samana vuonna. He saivat kaksi poikaa, Roy Valentinen (1909–1989) ja Horacen (1912–1958). Hän perusti kauneussalongit myös Lontooseen (1908) ja sitten heidän muutettuaan Ranskaan myös Pariisiin (1912) ja Amerikkaan muuttamisensa jälkeen New Yorkiin (1914), jossa hän myös muutti etunimensä pysyvästi Chajasta Helenaksi. 
Tavaratalot olivat uutta tuohon aikaan. Rubinstein oivalsi niiden kautta mahdollisuuden saada tuotteensa laajemmallekin yleisölle.. Vuonna 1917 hän aloitti kosmetiikkatuotteidensa teollisen valmistuksen ja tukkumyynnin. Amerikassa Helena perusti kauneushoitoloita eri puolille maata. Toiminta menestyi hyvin. Vuonna 1937 Helena erosi ensimmäisestä miehestään tämän uskottomuuden takia ja solmi uuden avioliiton 1938 Georgian prinssi Artchil Gourielli-Tchkonian (1895-1956) kanssa, joka oli yli 20 vuotta häntä nuorempi. Mies kuoli 1956 ja Helenan Horace-poika kaksi vuotta myöhemmin. Helena Rubinstein eli 93-vuotiaaksi. Hän oli myös taiteen ystävä ja keräilijä..
Valfar
Valfar, (oik. Terje Bakken, 3. syyskuuta 1978 – 14. tammikuuta 2004) oli norjalaisen folk/black metal -yhtyeen Windirin perustaja ja johtaja.
Valfar perusti Windirin 1994, joka oli aluksi yhden miehen yhtye. Hän julkaisi yksin kaksi demoa vuosina 1995–1996 ja kaksi täysipitkää albumia 1997 ja 1999, joilla saavutti paikkansa metallimusiikin historiassa.
Myöhemmin yhtyeeseen liittyi soittajia Ulcus-yhtyeestä.
Musikaalisesti lahjakas Valfar sanoitti ja sävelsi kaikki kappaleensa, lauloi, soitti kitaraa, bassoa, kosketinsoittimia ja haitaria, ainoastaan rumpuja hän ei itse soittanut levyillään.
Ensimmäisten kahden albumin lyriikoita ei ole kirjoitettu ainoastaan norjaksi, vaan paikallisella Sognin murteella. Myöhemmin mukaan tuli myös englanti.
17. tammikuuta 2004 Valfar löydettiin kuolleena Reppastølenista, Sogndalin laaksosta. Hän oli kuollut hypotermiaan.
Valfarin muistoa kunnioittaen loput yhtyeen jäsenistä päättivät lopettaa soittamisen Windirin nimissä ja perustivat uuden yhtyeen Vreidin.
Sähköankerias
Sähköankerias ("Electrophorus electricus") on Etelä-Amerikan koillisosissa elävä kala. Sähköankerias on saanut nimensä siitä, että se voi antaa saaliilleen jopa 650 voltin sähköiskun. Sähköimpulssien avulla se paikantaa myös saaliinsa. Nimestään huolimatta sähköankerias ei ole ankeriaan sukulainen, vaan se kuuluu veitsikaloihin ("Gymnotiformes").
Sähköankeriaan antama sähköisku on 0,1–1 ampeerin ja 300–650 voltin välillä.
Sähköankerias käyttää myös sähköiskua tuntiessaan olonsa uhatuksi.
Sähköankerias hengittää suurimman osan hapestaan ilmakehästä ja joutuu näin ollen poikkeamaan välillä pinnassa. Sähköankeriaat voivat olla jopa 2,9 metrin mittaisia ja ne syövät pikkueläimiä, lähinnä kaloja. Sähköankerias tuottaa sähköä erityisten sähköelinten avulla.
Sähköankeriaan vartalo on tumma, liereä ja pitkulainen, lähes suomuton. Vatsapuoli on kalan peräosassa kellertävä. Pää on litteä ja suu iso, kummassakin leuassa on yksi rivi kartiomaisia hampaita.
Sähköankeriasta tavataan Guyanassa, Orinoco-joessa ja Amazonin vesistön keski- ja alajuoksulla. Se viihtyy lähellä joen mutaista pohjaa ja joskus suoalueilla, varjoisissa vesissä.