Level Headed
Level Headed on Sweet-yhtyeen tammikuussa 1978 julkaistu kuudes studioalbumi. Se on samalla yhtyeen ensimmäinen, jonka julkaisi Polydor RecordsVäistö, Perttunen 2003, s.62. sekä viimeinen, jolla on mukana alkuperäissolisti Brian Connolly. Levy menestyi erityisesti Yhdysvalloissa huomattavasti paremmin kuin edellisalbumi "Off the Record".
Esitettyään pitkään hard rock -vaikutteista musiikkia, yhtye suuntasi musiikkiaan enemmän AOR-tyyliseen, kaupalliseen rockiin. "Level Headed" on tyylillisesti hyvin monipuolinen albumi; vaikutteita on AOR:n lisäksi muun muassa funkista ja klassisesta musiikista.Väistö, Perttunen 2003, s.63.
Levyltä julkaistu single ”Love Is Like Oxygen” oli iso hitti muun muassa Britanniassa, Yhdysvalloissa sekä ympäri Manner-Eurooppaa.Väistö, Perttunen 2003, s.62. Myös basisti Steve Priestin tulkitsema ”California Nights” julkaistiin singlenä, mutta sen parhaaksi saavutukseksi jäi 23. sija Länsi-Saksan listalla.Väistö, Perttunen 2003, s.66.
"Level Headedilla" yhtye luopui hard rock -musiikistaan, ja tilalle oli tullut balladeja, funk-vivahteita sekä Yhdysvaltain länsirannikolta vaikutteita saaneita lauluja, joita on verrattu muun muassa Eagles-, Fleetwood Mac- ja 10cc-yhtyeisiin.Väistö, Perttunen 2003, s.63. Mukana on myös hienovaraisia psykedeelisiä vaikutteita. Jo levyn julkaisun aikoihin kitaristi Andy Scott kertoi haastattelussa: ”Vanha Sweet on kuollut. Uusi musiikkimme on aivan erilaista kuin mihin olette tottuneet, painopisteen ollessa enempi melodioissa kuin rytmityksissä.”Väistö, Perttunen 2003, s.63.
On sanottu, ettei albumilla ole yhtäkään täyteraitaa.Väistö, Perttunen 2003, s.128. Albumilla yhtye käytti myös useita avustavia muusikoita. Kaikki kappaleet ovat yhtyeen itse tekemiä lukuun ottamatta raitaa ”Love Is Like Oxygen”, jonka on tehnyt Sweetin kitaristi Andy Scott yhteistyössä Trevor Griffinin kanssa.Väistö, Perttunen 2003, s.63. Albumin jousisovituksista vastasi Geoff Westley.
Albumi äänitettiin Chateau d'Herouvillessä Ranskassa sekä Kingsway Recorders -studiossa Lontoossa. Äänittäjänä toimi Louie Austin. Lisäksi Clearwellin linna, jossa yhtye oleskeli, toimi tärkeänä inspiraation lähteenä.
Albumin ensimmäinen kappale on balladi ”Dream On”, jonka tulkitsee sen kirjoittaja Andy Scott vain piano ja jousisoittimet säestäjänään. Kappaletta on verrattu Scottin säveltämiin muihin Sweet-balladeihin, kuten ”Lady Starlightiin” ja ”You're Not Wrong for Lovin Mehen”. ”Dream On” sai inspiraationsa Scottin uudesta tyttöystävästä.Väistö, Perttunen 2003, s.63. Levyn toinen raita, suureksi hitiksi muodostunut ”Love Is Like Oxygen”, pohjautuu heavyriffiin ollen kuitenkin sekoitus useita musiikkityylejä. Kappaleen ovat tehneet yhteistyössä kitaristi Andy Scott sekä yhtyeen ulkopuolinen Trevor Griffin, ja sen sanoitus kuvaa rakkautta elämän lähteenä ja kuoleman torjujana. Kappaleen albumiversio eroaa singleversiosta, sillä siinä on mukana Griffinin säveltämä erilaisia melodioita sisältävä väliosa.Väistö, Perttunen 2003, s.62-63. Seuraavana on vuorossa basisti Steve Priestin laulama ”California Nights”, joka osoittautui sanoituksiltaan enteelliseksi, sillä Priest muutti myöhemmin Kaliforniaan.Väistö, Perttunen 2003, s.64. Musiikillisesti ”California Nights” muistuttaa Eagles-, Fleetwood Mac- ja Poco-yhtyeitä, mutta siinä on myös takaumia yhtyeen purukumipop-ajoilta.Väistö, Perttunen 2003, s.64. ”Strong Love” on puhallinvoittoinen diskokappale. A-puolen päättää yhtyeen yhteiseksi merkitty, mutta enimmäkseen Andy Scottin työstämä ”Fountain”, jonka hän myös laulaa. Monet yhtyeen fanit ovat sitä mieltä, että ”Fountainin” olisi pitänyt olla jopa "Level Headedin" ensimmäinen singlejulkaisu.Väistö, Perttunen 2003, s.64. Kappaleen on sanottu olevan esimerkki yhtyeen jatkuvasti kehittyneestä lauluntekotaidosta.
B-puolen aloittaa klassisvaikutteinen balladi ”Anthem No. 1 (Lady of the Lake)”,Väistö, Perttunen 2003, s.64. jossa on vahvasti esillä cembalo. Sitä seuraa popmainen ja Yhdysvaltain länsirannikolta vaikutteita saanut ”Silverbird”, jonka sanoitus kertoo kaukana kotoaan olevasta muusikosta, joka kaipaa naistaan.Väistö, Perttunen 2003, s.64. ”Silverbirdin” riffi muistuttaa vanhasta Sweetistä, mutta muuten kappale on yhtyeelle epätyypillinen. ”Lettres D'Amour” on puolestaan saanut vaikutteensa Ranskan maisemista ja keskiajan ritarillisuudesta. Kappaleessa vierailee australialainen laulajatar Stevie Lange, joka duetoi kertosäkeen Brian Connollyn kanssa. Ainoastaan jousisoittimia sisältävä, klassista musiikkia edustava instrumentaali ”Anthem No. 2” on jatkoa B-puolen avauskappaleelle ”Anthem No. 1 (Lady of the Lake)”. Albumin päättää ”Air on 'A' Tape Loop”. Kappaleen sanoitukset muodostuvat ainoastaan kreikkalaisten aakkosten toistamisesta (alpha, beta, gamma, delta).Väistö, Perttunen 2003, s.64. Steve Priest on kertonut kappaleen synnystä:A-puoli
B-puoli
Albumin Euroopan-painoksen kannessa on kuva yhtyeestä valkoiset t-paidat yllään. Ylälaidassa on sekä yhtyeen että levyn nimi, takakansi sisältää kappaleet sekä muut tiedot. Avattavakantisen levyn sisäaukeamalla on Norman Goodmanin ja Terry Pastorin työstämä kuva. Sisäpussissa on kuva kitarasta, jonka mikrofonin ja kaulan välissä on kasettisoitin. Levyn mukana tuli myös liite, jossa on kappaleiden sanat sekä eri kulmasta kuvattu otos sisäkannen kuvasta.Väistö, Perttunen 2003, s.65.
Yhdysvaltain-painoksen kansi on peilikuva Euroopan-painoksen sisäkannen kuvasta.
Sweetin jäsenten itsetuottama studioalbumi "Level Headed" ilmestyi tammikuussa 1978. Britanniassa ja Manner-Euroopassa se oli yhtyeen ensimmäinen albumi, jonka julkaisi Polydor Records – levytyssopimus RCA Recordsin kanssa oli päättynyt edellisalbumi "Off the Recordiin".Väistö, Perttunen 2003, s.128.Väistö, Perttunen 2003, s.145.Väistö, Perttunen 2003, s.57. Pohjois-Amerikassa yhtyeen jakelijana jatkoi Capitol Records,Väistö, Perttunen 2003, s.57. ja kyseisessä versiossa on erilainen kappalejärjestys.
Yhtyeen kotimaassa Britanniassa "Level Headed" ei saavuttanut listasijoitusta, mutta Yhdysvalloissa se ylsi sijalle 52, mikä oli lähes sata sijoitusta paremmin kuin edellislevy "Off the Recordin" saralla. Euroopassa levy nousi listalle ainakin Länsi-Saksassa (15.), Itävallassa (17.), Alankomaissa (26.) ja Ruotsissa (26.)
Sweet promotoi uutta albumiaan kiertämällä vuoden 1978 alussa Euroopassa, siirtyen maaliskuussa parikymmentä konserttia sisältäneelle Yhdysvaltain-kiertueelle. Yhdysvalloissa Sweet toimi pääasiassa Bob Segerin lämmittelijänä ja yhtyettä vahvistivat ryhmän ulkopuoliset kitaristi-kosketinsoittajat Nico Ramsden sekä Gary Moberley. Moberleystä tuli pian Sweetin ulkojäsen, jonka asemassa hän pysyi pidempäänkin.Väistö, Perttunen 2003, s.66-67.
Solisti Brian Connollyn suoritustaso kiertueen aikana oli runsaasta alkoholinkäytöstä johtuen hyvin ailahteleva. Birminghamin-konsertissa Alabamassa Connolly hoiperteli humaltuneena 20 000 ihmisen edessä, jolloin hänet raahattiin pois lavalta jo ensimmäisen kappaleen jälkeen. Tämä oli Connollylle lopun alkua yhtyeessä. Alkoholiongelma sekä musiikilliset erimielisyydet johtivat lopulta Connollyn eroamiseen Sweetistä 23. helmikuuta 1979.Väistö, Perttunen 2003, s.67-68.