Irja Salla
Taju Birgitta Tiara Sallinen, tunnettu paremmin kirjailijanimellään Irja Salla, (5. tammikuuta 1912, Sortavala – 27. syyskuuta 1966, Sipoo) oli suomalainen kirjailija. Hän oli sotavuosina suosittu mutta jäi sitten unohduksiin.
Sallan vanhemmat olivat taidemaalarit Tyko Sallinen ja Helmi Vartiainen. Taju oli äitinsä luona Sortavalassa ja Viipurissa, kun Tyko Sallinen asui Helsingissä ja ulkomailla. 1916 vanhemmat erosivat, ja 1917 Tyko Sallinen haki Tajun Viipurista luokseen Hyvinkäänkylään ateljeekoti "Krapula"an, jonka pihalle hänen ja isänsä tuhkauurnat ovat haudattu.
Salla opiskeli Ateneumissa Taideteollisuusyhdistyksen Keskuskoulun Graafisessa osastossa vuosina 1929−1932 ja työskenteli tämän jälkeen jonkin aikaa mainospiirtäjänä. Hän avioitui 20-vuotiaana älykön ja filosofin Erkki Aleksanteri Rantalaisen (synt. 1908) kanssa, joka oli myös Sortavalasta kotoisin. Heille syntyi poika Mauno, joka kuitenkin kuoli jo muutaman kuukauden ikäisenä. Heidän liittonsa kariutui 1942, mutta he solmivat sen uudelleen toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1950 ja olivat loppujen lopuksi naimisissa Rantalaisen kuolemaan saakka.
Salla julkaisi esikoisteoksensa "Kaksi tietä" vuonna 1939 kirjailijanimellään. Erityisesti vuonna 1943 ilmestynyt romaani "Unissakävijä", joka oli romaanitrilogian päätösosa, sai tunnustusta. "Unissakävijän" päähenkilö oli kirjailijan alter ego. Kirjasta otettiin useita uusintapainoksia, viimeinen vuonna 1988, ja se käännettiin myös ruotsiksi ja ranskaksi.
Salla oli stipendiaattina Saksassa heinäkuusta 1943 tammikuuhun 1944. Samanaikaisesti hänen kanssaan Saksaan matkusti myös Helvi Hämäläinen, joka kuitenkin palasi miltei heti kotimaahan todettuaan Saksassa vallinneen todellisen tilanteen: sota oli pitkittyessään raaistunut. Juuri ennen Saksaan lähtöään Salla antoi haastattelun Hopeapeili-lehdelle, ja artikkelin kirjoittanut toimittaja totesi saaneensa vaikutelman, ettei kirjailija käsittänyt, "mihin maanpäälliseen helvettiin hän oli menossa". Saksassa viettämiensä kuukausien aikana Salla joutuikin kokemaan pommituksia ja elämään raunioituneissa kaupungeissa, ja useaan otteeseen hän oli välittömässä hengenvaarassa. Saksan kokemusten uskotaan edistäneen kirjailijan myöhempää henkistä luhistumista.
Salla oli vuosina 1943−1945 naimisissa tulevan pilapiirtäjän Kari Suomalaisen kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Suomalainen muisteli myöhemmin entistä vaimoaan sanoen, ettei hän edes tuntenut "tuota hysteeristä naista".
Sodan jälkeen Salla joutui Nikkilän mielisairaalaan, jossa hän vietti loppuelämänsä. Siellä hän myös kirjoitti viimeisen teoksensa "Isä ja minä" ja aloitti jälleen maalaamisen, jonka oli jättänyt kirjailijan uran auettua. Sallalta jäi jälkeen runsaasti mielisairaalassa kirjoitettuja, julkaisematta jääneitä kirjoituksia.
Helsingin Sanomien Kuukausiliitteen toimittaja Ilkka Malmberg sanoo että Salla kuvaa kirjassaan "Isä ja minä" lapsuuttaan sellaisena kuin olisi sen halunnut olevan eikä sellaisena kuin se oli, sillä Sallan kuvaus on ristiriidassa muualla kerrottujen tietojen kanssa.
Sallalla oli kaksi sisarta, täyssisar Eva (alkuun Varpu eli Tirsu), jonka Sallinen antoi adoptioon sisarelleen Tanskaan. Eva kuoli yllättäen 39-vuotiaana Suomessa kadulla sydänkohtaukseen. Toinen sisar oli Sallisen toisesta avioliitosta, Tirsi, joka myöhemmin kääntyi mormoniksi asui elämänsä loppuun asti Helsingissä, kuoli 2003 pahanlaatuiseen aivokasvaimeen ja on haudattu Hyvinkäälle sukuhautaan.