hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Arkadia
Arkadia () eli Arkadian alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Αρκαδίας, "Perifereiakí enótita Arkadías") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Peloponnesoksen alueella ja sen hallinnollinen keskus on Trípoli. Alueyksikön pinta-ala on 4 419 neliökilometriä ja asukasluku 86 685 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa. Alue on vuoristoista ylänköä. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alusta Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Arkadian prefektuurin (Νομός Αρκαδίας, "Nomós Arkadías").
Arkadia on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Antiikin aikana Arkadian väestö oli akhaijeja. Arkadian väestö eli vuorillaan alkuperäistä paimenelämää. Klassisena aikana Arkadian merkittäviä kaupunkeja olivat Tegea, Mantineia, Megalopolis ja Orkhomenos. Alue oli pitkään Spartan vaikutuspiirissä, mutta vapautui siitä Leuktran taistelun jälkeen vuonna 371 eaa.
Myöhempien aikojen bukolisessa runoudessa Arkadiasta tehtiin idyllisen paimenelämän kotimaa, vastakohtanaan kaupunkilaiselämä. Tätä mainetta oli synnyttämässä muun muassa Vergilius. Arkadia esiintyi usein myös maalaustaiteessa ihannoidussa valossa. Todellisuudessa Arkadia on kuitenkin verraten karua seutua.
Arkadian maineeseen idyllinä liittyy myös tunnettu "memento mori" -tyyppinen lausahdus "Et in Arcadia ego" ("Arkadiassakin minä olen"), jossa "minän" voidaan nähdä viittaavaan kuolemaan ja "Arkadian" yleisesti utooppiseen paikkaan — kuolema on siis läsnä myös paratiisissa.
Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
Argolis
Argolis (; ) eli Argoliin alueyksikkö () on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Peloponnesoksen alueella ja sen hallinnollinen keskus on Náfplio. Alueyksikön pinta-ala on 2 154 neliökilometriä ja asukasluku 97 044 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itäosassa. Alue muodostuu Árgoksen tasangosta sekä vuoristoisesta Argoliin niemimaasta. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alusta Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Argoliin prefektuurin (Νομός Αργολίδας, "Nomós Argolídas").
Argolis on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Alueella oli asutusta jo 28 000 eaa. Argoliissa sijaitseva Fránchthin luola, jossa on asuttu noin 20000–3000 eaa., on yksi Euroopan merkittävimpiä kivikautisia löytöpaikkoja. Lernassa on ollut asutusta kivikaudelta pronssikaudelle. Merkittävimpiä mykeneläisen ajan keskuksia alueella ovat Argos, Mideia, Mykene ja Tiryns. Mykeneläisen ajan jälkeen Argoliin valtasivat doorilaiset. Antiikin aikana alueen kaupunkivaltiot olivat usein sodassa etelämpänä Peloponnesoksella sijainneen Spartan kanssa.
Alueyksikkö jakaantuu neljään kuntaan seuraavasti:
Messenia
Messenia () eli Messenian alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Μεσσηνίας, "Perifereiakí enótita Messinías") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Peloponnesoksen alueella ja sen hallinnollinen keskus on Kalamáta. Alueyksikön pinta-ala on 2 991 neliökilometriä ja asukasluku 159 954 (vuonna 2011).
Messenia sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan lounaisosassa. Alue rajautuu etelässä ja lännessä Joonianmereen. Alue sijaitsee Messenian tasangolla, joka on ollut historiallisesti yksi ravinteikkaimmista Kreikassa. Siellä kasvatetaan appelsiineja, sitruunoita, manteleita, viikunoita, viinirypäleitä ja oliiveja. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alusta Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Messenian prefektuurin (Νομός Μεσσηνίας, "Nomós Messinías").
Messenia on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Huomattavin Messenian neoliittisista ja pronssikauden rakennelmista on vuonna 1939 löydetty mykeneläiseltä kaudelta peräisin oleva Nestorin palatsi, joka on omistettu kreikkalaisen mytologian Nestorille.
Vuoden 735 eaa. tienoilla spartalaiset valloittivat alueen. Taisteluita oli myöhemminkin ja monet messenialaiset joutuivat orjiksi Spartaan. Spartan hävittyä Leuktran taistelun vuonna 371 eaa. Messenia vapautui. Vapaan Messenian keskukseksi perustettiin Messenen kaupunki. Myöhemmin alue oli myös roomalaisten hallinnassa ja keskiajalla monien muiden kansojen taistelukenttänä.
Alueyksikkö jakaantuu kuuteen kuntaan seuraavasti:
Mauri Myllymäki
Mauri Myllymäki (s. 1. tammikuuta 1946 Kalajoki) on suomalainen entinen pituushyppääjä, joka on myöhemmin toiminut urheiluselostajana. Varsinaiselta ammatiltaan Myllymäki on jo eläkkeelle jäänyt liikunnanopettaja.
Vuonna 1969 Myllymäki voitti Ruotsin sisäratojen mestaruuden tuloksella 738. Vielä tänäkin päivänä hän pitää hallussaan 22-vuotiaiden Keski-Pohjanmaan ennätystä 763, jonka hän ponkaisi 17. elokuuta 1968 Varkaudessa. 
Myllymäki voitti pituushypyn Suomen mestaruuden vuonna 1971 tuloksella 773. Samana vuonna EM-kisoissa Helsingissä hän sijoittui viidenneksi ennätystuloksellaan 785. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1968 sekä SM-pronssia vuonna 1970.
1980–1990-luvuilla Myllymäki toimi Yleisradion palveluksessa urheiluselostajana. Vuoden 1996 olympialaisissa Atlantassa Myllymäki kiisteli kollegansa Hannu-Pekka Hännisen kanssa tiukoin sanakääntein miesten 50 kilometrin kävelyn aikana siitä, oksensiko Valentin Kononen Helsingin EM-kilpailujen kävelyn aikana. Lisäksi Myllymäki kritisoi kolmiloikkaaja Heli Koivulaa ja sai aikaan katsojapalautteen ryöpyn. Tämän jälkeen Myllymäki ei enää selostanut YLEn urheiluohjelmissa.
Seuraavina vuosina Myllymäki selosti muun muassa koripalloa taivaskanavilla. Myllymäkeä on myös kuultu Nelosella selostamassa yleisurheilun Kultaista liigaa ja muita Grand Prix -kisoja. Hän lopetti selostustyöt Nelosella vuoteen 2005, mutta palasi kuitenkin seuraavana vuonna takaisin runsaan yleisöpalautteen ansiosta. Vuonna 2006 Myllymäki selosti suunnistuskilpailu Jukolan viestin ja selosti kesän mittaan kanavalla myös IAAF Super Grand Prix ja IAAF Grand Prix -sarjojen kilpailuja.
Kuten niin monen muun urheiluselostajan, myös Myllymäen tyyli aiheuttaa ihmisissä hyvin erilaisia mielipiteitä. Myllymäki tunnetaan yleisesti melko suorapuheisena ja elävää sekä humoristista kieltä käyttävänä, mutta kuitenkin asiantuntevana selostajana - onhan hänellä takana aktiivivuosia huipputason yleisurheilijana. Erityisesti Myllymäki on tuonut selostuksissaan esille kestävyysjuoksua hallitsevia Kenian, ja sittemmin myös Qatarin ja Bahrainin, edustusasussa juoksevien kalenjin-heimon jäsenten kulttuuria ja erityisesti kalenjin-heimon nandi-haaraa. Myllymäki on kertonut jopa tehneensä asian tiimoilta kahden viikon opintomatkan Keniaan.
Myllymäki opiskeli opettajaksi Jyväskylän liikuntatieteellisessä tiedekunnassa 1960-luvulla. Urheilijan uransa jälkeen Myllymäki toimi poikien liikunnanopettajana Halikossa yläasteella ja lukiossa. Myllymäen selostustausta näkyi myös hänen liikunnanopetuksessaan, kun hän selosti poikien liikuntatunteja, mikä ihmetytti kyläläisiä.
Royal Rumble
Royal Rumble on yhdysvaltalaisen World Wrestling Entertainment -yhtiön vuosittain järjestämä showpainitapahtuma. Se on yksi vuoden merkittävimmistä tapahtumista WrestleManian, SummerSlamin ja Survivor Seriesin ohella. Royal Rumble on kuuluisa sisältämästään Royal Rumble -ottelusta, jonka perusideana on heittää vastustaja yläköyden yli niin, että tämä putoaa kehästä ja molemmat jalat koskettavat lattiaa.
Royal Rumbleen pääsee mukaan 30 supertähteä (40 vuonna 2011) RAW:sta ja SmackDown:sta. Royal Rumblen voittaja pääsee mestaruusotteluun joko WWE Mestaruudesta tai World Heavyweight Mestaruudesta saman vuoden WrestleManiaan. Rumblen voittaja saa valita itse kumpaa mestaruutta hän lähtee tavoittelemaan.
Eniten Royal Rumble voittoja:
Kolme kertaa:
Kaksi kertaa:
Kerran voittaneita:
Eniten eliminoinut:
Edenbridge
Edenbridge on melodista, progressiivista power metalia (heidän oma nimityksensä "Angelic bombast metal") soittava yhtye Itävallasta. Edenbridgen musiikillinen johtaja on kitaristi ja kosketinsoittaja Lanvall, joka perusti yhtyeen 1998 yhdessä basisti Kurt Bednarskyn ja laulaja Sabine Edelsbacherin kanssa.
Roland Navratilin liityttyä yhtyeeseen Edenbridge aloitti studiotyöskentelyn 1999. Ensialbumi "Sunrise in Eden" julkaistiin Massacre Records -levymerkillä syksyllä 2000. Toinen kitaristi Georg Edelmann liittyi Edenbridgeen helmikuussa 2000, mutta hänen vierailunsa jäi lyhyeksi. Nykyinen kakkoskitaristi Andreas Eibler on soittanut yhtyeessä vuodesta 2001. Perustajajäsen, basisti Kurt Bednarsky jätti Edenbridgen toisen ja kolmannen albumin välissä. Hänen tilalleen ei ole vielä kiinnitetty vakituista soittajaa.
Survivor Series
Survivor Series on jokavuotinen showpaini pay-per-view tapahtuma, minkä tuottaa World Wrestling Entertainment marraskuisin. Se on yksi "isosta neljästä" tapahtumasta WrestleManian, Royal Rumblen, ja SummerSlamin kanssa.
Survivor Series on toiseksi pisimpään kestänyt PPV tapahtuma WWE:n historiassa. Vain WrestleManiaa on pidetty kauemmin. Ensimmäinen Survivor Series pidettiin vuonna 1987. Helmikuussa 2010 ilmoitettiin, että WWE ei enää käyttäisi marraskuun tapahtuman Survivor Series nimeä. Kuitenkin kesäkuussa WWE ilmoitti Survivor Seriesin tulevaksi tapahtumaksi marraskuulle.
Niiza
Niiza () on kaupunki Saitaman prefektuurissa Kantōn alueella Honshūn saarella Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tokion metropolin rajalla ja on siten osa Suur-Tokiota. Kaupungissa on 162 036 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 22,80 neliökilometriä.
Paikkakunta on kasvanut nopeasti Tokion nukkumalähiönä. Niizan kauppala perustettiin vuonna 1955 Ōwadan kauppalan ja Katayaman kylän yhdistyessä, ja kaupunki Niizasta tuli 1. marraskuuta 1970. Silloin siellä oli noin 75 000 asukasta. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Heirin-jin buddhalainen temppeli.
Robert Trujillo
Robert ”Rob” Trujillo (s. 23. lokakuuta 1964 Santa Monica, Yhdysvallat) on metallimusiikkia soittavan Metallica-yhtyeen bassokitaristi ja taustalaulaja. Trujillo liittyi Metallicaan 24. helmikuuta 2003 korvaamaan pois lähteneen Jason Newstedin. Ennen liittymistään Metallicaan Trujillo on soittanut muun muassa Suicidal Tendenciessä, Infectious Groovessa, Black Label Societyssa ja Ozzy Osbournen yhtyeessä. Trujillon koko nimi on Roberto Agustín Miguél Santiago Samuel Trujillo Veracruz.
Metallican järjestämissä koesoitoissa yhtyeen kolme muuta jäsentä totesivat, että Trujillo kykeni soittamaan edesmenneen basisti Cliff Burtonin aikaisen Metallica-kappaleen ”Battery” sormilla ilman minkäänlaista ”ylisuorittamista”. Yhtye on myös kommentoinut Trujillon sormien olevan ”kuin kolme plektraa”. Kommentit taltioitiin "" -dokumenttielokuvaan.
Robert Trujillon lavaesiintyminen erottuu muiden Metallican jäsenten liikehdinnästä selkeästi. Trujillo pukeutuu väljiin koripallovaatteisiin ja soittaa lähes kyykkyasennossa ja pääasiassa sormilla ilman plektraa. Hänen toinen tavaramerkkinsä on pitää bassoa yhdellä kädellä kiinni ja pyöriä ympäri. Trujillo on myös taitava akustisen kitaran soittaja ja on harjoitellut aikoinaan Metallican kappaleita akustisella kitaralla.
Trujillo on meksikolaistaustainen. Trujillo on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Juha Christensen
Juha Christensen on lahtelainen toimitusjohtaja, joka oltuaan 1985–1990 Indonesiassa ryhtyi välittämään rauhanneuvottelujen uudelleen aloittamista Ruotsista käsin toimineen, Acehin alueen itsenäisyyttä ajaneen Vapaa Aceh -liikkeen ja Indonesian hallituksen välillä.
Christensenin ansioksi voidaan katsoa ajatus neuvottelujen tuomisesta Suomeen presidentti Martti Ahtisaaren ja hänen johtamansa Crisis Management Initiativen välitykseen. Jo helmikuussa 2004 olivat indonesialainen ministeri Farid Husain ja Christensen tavanneet Helsingissä Martti Ahtisaaren rauhanneuvottelujen välittämisen tunnustelemiseksi. Kuukausi joulukuun 2004 tsunamikatastrofin jälkeen pidettiin Crisis Management Initiativen avustuksella aloitetun Acehin rauhanneuvotteluprosessin ensimmäinen tapaaminen 27.–29. tammikuuta presidentti Martti Ahtisaaren johdolla.
Christensen on ollut Lahden kunnallispolitiikassa Lahden vihreiden ja kristillisdemokraattien listoilla.
Olavi Kajala
Olavi Ilmari Kajala (29. heinäkuuta 1905 Tampere – 24. maaliskuuta 1967 San Augustin, Gran Canaria) oli suomalainen ekonomi ja lakitieteen kandidaatti. Hän oli Lahden viides kaupunginjohtaja Uuno Takin jälkeen tämän tultua ministeriksi. Hän hoiti tehtävää vuosina 1942–1967. Häntä seurasi kaupunginjohtajana valtiosihteeri Teemu Hiltunen. Kansanedustajana Kajala oli SDP:n eduskuntaryhmässä 1939–1942, 1948–1950, 1954–1957 ja 1962–1965.
Lahden kaupunginhallitus myönsi hänelle 1.11.1966 Lahti-mitalin numero 1.
Teemu Hiltunen
Teemu Antero Hiltunen (25. maaliskuuta 1924 Varkaus – 1. joulukuuta 1997 Lahti) oli Lahden kuudes kaupunginjohtaja vuosina 1967–1979, josta ajasta hän oli virkavapaana 1974–1979 hoitaessaan valtiosihteerin virkaa. Viransijaisena Hiltusen virkavapauden aikana toimi kaupunginsihteeri Kalervo Aattela. Hiltusen valtakunnallisesti merkittävimmät tehtävät olivat sisäasiainministerin virka Teuvo Auran virkamieshallituksessa 1970 sekä toimiminen valtiovarainministeriön valtiosihteerinä 1974–1989.
Teemu Hiltunen oli toisen polven vaikuttaja. Hänen isänsä Onni Hiltunen (1895–1971) oli valtiovarainministeri Hackzellin ja Urho Castrénin hallituksissa 1944, ministeri kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriössä, valtiovarainministeriössä, sosiaaliministeriössä ja kansanhuoltoministeriössä Paasikiven hallituksissa 1944–1946, ministeri valtiovarainministeriössä Pekkalan hallituksessa 1946–1948, valtiovarainministeri Fagerholmin hallituksessa 1948–1950, valtiovarainministeri Kekkosen hallituksessa 1951 ja kauppa- ja teollisuusministeri ja pääministerin sijainen Fagerholmin ns. yöpakkashallituksessa 1958–1959. Vuosina 1951–1961 hän työskenteli Kansaneläkelaitoksen johtajana.
Teemu Hiltuselle on pystytetty muistomerkki Lahteen. Kansantalon edustalla Aleksanterinkadun varrella oleva Paragrafi-patsas on kuvanveistäjä Matti Koskelan suunnittelema. Vuonna 2002 paljastettu veistos on tehty graniitista ja se muistuttaa lappeelleen nostettua kolikkoa kivijalustalle. Tarkemmin katsoen veistoksessa on asiakirjatekstiä Lahden kaupungin teatteritalohankkeesta, jossa Teemu Hiltunen innokkaana teatterinharrastajana oli vahvana taustavaikuttajana mukana. Varat veistokseen koottiin kansalaiskeräyksellä, jalustan ja pystytyksen kustansi Lahden kaupunki.
Teemu Hiltusen kaupunginjohtajakautena oli Lahden sosiaalinen apulaiskaupunginjohtaja Aarre Santero 1961–1983 ja teknillinen apulaiskaupunginjohtaja Uolevi Punnonen 1968–1972 ja Antti Kopra 1972–1993.
Hiltunen oli pitkään Suomen Kansallisteatterin hallituksen jäsenenä. Hiltunen oli myös merkittävä jääkiekkovaikuttaja. Hän toimi Suomen Jääkiekkoliiton liittovaltuuston puheenjohtajana 1981–1990 ja SM-liigan puheenjohtajana 1983–1992. Suomen Jääkiekkomuseo on aateloinut hänet Suomen Jääkiekkoleijonaksi #109. Lahden kaupunginhallitus myönsi hänelle 1. marraskuuta 1980 Lahti-mitalin numero 13.
Askon Säätiö myöntää Teemu Hiltusen mukaan nimettyjä apurahoja Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutin opiskelijoille.
Seppo Välisalo
Seppo Ilmari Välisalo (s. 4. syyskuuta 1937 Jämijärvi) on suomalainen kunnallismies, joka toimi Lahden kaupunginjohtajana.
Seppo Välisalo syntyi maanviljelijä Ilmari Välisalon ja emäntä Hilma Matilda Konkarikosken perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on Irene Orvokki Ohraluoma. Ylioppilaaksi Välisalo tuli 1959 ja valmistui sosionomiksi 1966 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1970. Hän toimi Pirkkalan kunnansihteerinä 1966–1968, Keijärven sairaalan talouspäällikkönä 1969–1972, Tampereen kaupunginsihteerinä 1973–1976 ja apulaiskaupunginjohtajana 1977–1979. Lahden kaupunginjohtajaksi Välisalo tuli 1980.
Välisalo edisti Lahden tunnettavuutta urheilukaupunkina Salpausselän kisastadionin rakennushankkeita kehittämällä. Hänen aikanaan todettiin, ettei Lahdella ole pienteollisuustontteja, minkä vuoksi ostettiin silloisen 4-tien varrelta Nikulan tila tonteiksi. Tunnettavuuden saavuttamiseksi tehtiin mainoskampanja, missä Lahti tavaramerkitettiin Lahti the Business Cityksi. Tämä johti myös kaupunginorkesterin nimittämiseen Business Orchestraksi, mistä kuitenkin luovuttiin ja se nimettiin kulttuurisemmin Sinfonia Lahdeksi. The Business City -kampanjalla saatiin entisen 4-tien varrella olevia teollisuustontteja kaupaksi ja yksi Lahden kehitystä hidastanut pullonkaula poistetuksi.
Maaliskuussa 1994 Välisalo neuvotteli Pietarin kaupunginjohtaja Anatoli Sobtšakin ja apulaiskaupunginjohtaja Vladimir Putinin kanssa elinkeinoelämän ja matkailun yhteistyöstä. Lahden kaupunginhallitus myönsi Välisalolle 1.11.1995 Lahti-mitalin numero 30 ja Lahti-seuran hallitus valitsi hänet vuoden lahtelaiseksi 1996.
Kaupunginjohtajuutensa jälkeen Välisalo jatkoi konsulttina, joka tutki mm. hiihtoputkien toteuttamismahdollisuuksia.
Kari Salmi
Kari Salmi (s. 13. syyskuuta 1947 Lahti) oli Lahden kaupunginsihteeri, josta tuli Lahden kahdeksas kaupunginjohtaja Seppo Välisalon jälkeen. Hän edisti Lahden tunnettavuutta kulttuurikaupunkina tukemalla merkittävänä puuarkkitehtuurihankkeena EU-projektina Sibeliustalon rakentamista.
Määräaikaisen kaupunginjohtajuutensa jälkeen hänestä tuli sisäasiainministeri Kari Rajamäen määräaikainen valtiosihteeri Matti Vanhasen hallituksen ajaksi.
Kari Salmen aikana oli apulaiskaupunginjohtajan virassa Kotkasta Lahden seurakuntayhtymään talousjohtajaksi tullut Markku Porvari 1995–2003, joka jatkoi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ulkomaanavun päälliköksi. Salmen ja Porvarin jälkeen Lahdessa toteutettiin hallinnonuudistus, jossa apulaiskaupunginjohtajan tehtävä lakkautettiin. Kuitenkin kaupunginjohtajan sijaiseksi nimitettiin rahoitusjohtaja, vaikka tavanomaisen käytännön mukaan tehtävää suorittaa kaupunginsihteeri. Lahden kaupungin kaupunginsihteeri on Timo Pohjansalo.
Eduskuntavaaleissa 2003 Kari Salmi sai 3 510 ääntä. Salmi oli myös ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2007, mutta ei tullut valituksi.
Sisäasiainministeriön määräaikaisen viran jälkeen Kari Salmi toimi konsulttina Kari Salmi Consulting -nimisessä yrityksessä sekä Askon säätiön asiamiehenä. Hän osallistui kunnallivaaleihin 2008 Lahden kaupungissa ja sai eniten ääniä lahtelaisista kaupunginvaltuustoehdokkaista – 1 872 ääntä.
Kari Salmi toimi Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus ARAn projektipäällikkönä vuosina 2008–2011 valtakunnallisessa Lähiöohjelmassa. 27.9.2011 hänet valittiin ARAn määräaikaiseksi johtajaksi Jarmo Lindénin sijaiseksi, Lindénin siirryttyä kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäen valtiosihteeriksi.
Dwight Phillips
Dwight Phillips (s. 1. lokakuuta 1977 Decatur, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, päälajinaan pituushyppy.
Alkujaan Phillips oli pikajuoksija, mutta alkoi keskittyä kolmiloikkaan Kentuckyn yliopistossa. Vaihdettuaan Arizonan osavaltion yliopistoon hän vaihtoi päälajikseen pituushypyn.
Vuonna 2003 hän voitti pituushypyn maailmanmestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Hallissa voitto irtosi yhden senttimetrin erolla Espanjan Yago Lamelaan. Ulkoradoilla voitto irtosi neljän senttimetrin erolla Jamaikan James Beckfordiin. Ateenan olympialaisiin 2004 Phillips lähti ennakkosuosikkina ja kauden kärkituloksen tehneenä miehenä. Hän voittikin olympiakultaa 12 senttimetrin erolla John Moffittiin. Helsingin MM-kisoissa 2005 Phillips hyppäsi loppukilpailun ensimmäisellä hypyllään uuden stadionennätyksen 860, eivätkä muut kyenneet vastaamaan. Osakan MM-kisoissa 2007 hän hyppäsi pronssille tuloksella 830 cm.
Eugenen GP-kisoissa 7. kesäkuuta 2009 Phillips hyppäsi ennätyksekseen 874 (–1,2 m/s) nousten kaikkien aikojen maailmantilaston viidenneksi edellään vain Mike Powell, Bob Beamon, Carl Lewis ja Robert Emmijan.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Phillips voitti maailmanmestaruuden tuloksella 854 cm. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän voitti neljännen ulkoratojen maailmanmestaruutensa tuloksella 845 cm.
Juuri ennen kauden 2012 alkua Phillips joutui auto-onnettomuuteen, jossa hän sai niska- ja selkävammoja. Tämän jälkeen myös hänen akillesjännevammansa uusiutui eikä kyennyt osallistumaan Lontoon olympialaisiin.
Hänen viimeiset arvokisat olivat Moskovan maailmanmestaruuskisat 2013, jossa hän sijoittui sijalle 11.
Tarmo Pipatti
Tarmo Pipatti (s. 1954) on heinolalaissyntyinen oikeustieteen kandidaatti, Jyväskylän maalaiskunnan entinen kunnanjohtaja ja Lahden entinen kaupunginjohtaja. Hänen tavoitteenaan Lahden kaupunginjohtajana oli toimeenpanna Lahden strategia yhdessä Lahden kaupunginhallituksen kanssa. Strategian sisällöstä oli alkanut keskustelu ennen vuoden 2004 kunnallisvaaleja.
Kaupunginjohtaja valittiin toteuttamaan Lahden strategiaa, jonka sisällöksi kaupunginjohtaja täsmensi mm. seuraavia asioita:
Elinkeinopolitiikassa tulee pyrkiä seudullistamiseen, mikä tarkoittaa Lahden ja lähikuntien elinkeinopolitiikan keskittämistä aikaisempaa määrätietoisemmin Lahden Seudun Yrityskeskukseen. Merkittävänä nähtiin myös Kiinan kaupan kehittäminen. Lahden kaupunki solmi kiinalaiseen kaupunkiin yhteistyösopimuksen.
Liikenteessä tuli pyrkiä Lahden ja Lahden seudun keskeisen sijainnin hyödyntämiseen Etelä-Suomessa.
Lahden oikorataan liittyen piti purettaman nykyinen Lahden linja-autoasema ja siirtää linja-autojen kaukoliikenne rautatieaseman yhteyteen ajanmukaiseksi matkakeskukseksi. Tätä ei hyväksytty kustannustensa vuoksi ja siksi, että linja-autoaseman siirtäminen matkakeskukseksi rautatieasemalle olisi edellyttänyt Salpausselän harjun ylittämistä ja tätä pidempää matkaa.
Kehyskuntien verokilpailun neutraloimiseksi Tarmo Pipatti yhdessä vaikeuksissa olevan Nastolan kunnan johtajan Pauli Syyrakin kanssa ehdotti, että Lahden seudun kunnat sopisivat yhteisestä kunnallisveroprosentista työssäkäyntialueen verokilpailun poistamiseksi. Tämän ehdotuksen torjui Hollolan kunnanvaltuuston puheenjohtaja kansanedustaja Juha Rehula, koska Hollola oli etsimässä vielä säästökohteita. Syksyllä 2005 Pipatti ehdotti Lahden kunnallisveroprosentin korotusta 19,75:een, mitä Hämeenlinnassa Lahden kaupungin budjettiseminaarissa olleet kaupunginvaltuutetut jo ehtivät torjumaan. Veroharmonoinnista ei tehty virallista päätöstä kuntien kesken.
Pipatti erosi kaupunginjohtajan virastaan 16.11.2006. Etelä-Suomen Sanomat ilmoitti samana päivänä, että Tarmo Pipatti siirtyy Rakennusteollisuus RT:n toimitusjohtajaksi 2007 keväällä.
Hiawatha
Hiawatha (tunnetaan myös nimellä Ha-yo-went'-ha, onondagaksi "Haiëñ'wa'tha" ) oli onondaga- ja mohawk-intiaaniheimojen johtaja ja irokeesien liittokunnan perustaja 1500-luvulla.
The Song of Hiawatha (suom. "Laulu Hiawathasta") on Henry Wadsworth Longfellow'n kirjoittama, intiaanilegendoihin pohjautuva eeppinen runoelma vuodelta 1855. Longfellow otti runomittaan mallia Kalevalan saksannoksesta. Eepoksen suomensi A. E. Ollilainen vuonna 1912.
Rudolf Nurejev
Rudolf Hametovitš Nurejev (, ; 17. maaliskuuta 1938 Irkutsk – 6. tammikuuta 1993 Pariisi) oli neuvostoliittolainen balettitanssija ja koreografi. Nurejevia pidetään yhtenä 1900-luvun kuuluisimmista tanssijoista muun muassa Vatslav Nižinskin ja Mihail Baryšnikovin rinnalla. Varsinkin hänen pitkiä loikkiaan ja nopeita käännöksiään on verrattu Nižinskiin.
Nurejev syntyi Siperian junassa lähellä Irkutskia. Hänen äitinsä Farida oli matkustamassa Siperian halki Vladivostokiin, jossa hänen miehensä Hamat, Nurejevin isä, oli puna-armeijan poliittinen komissaari. Nurejevin tataarivanhemmat asuivat pienessä kylässä Ufan lähellä, Baškortostanissa. Nurejev oli koulunsa balettiryhmässä ja oli ikätovereihinsa verrattuna lahjakas. Vuonna 1955 Nurejev meni Leningradin Kirovin balettiin. Kahden vuoden kuluessa Nurejevista tuli Neuvostoliiton kuuluisin tanssija. Nurejev esiintyi paljon ulkomailla, muun muassa Wienissä ja Lontoossa.
16. kesäkuuta vuonna 1961 Nurejevin onni kääntyi. Kirovin baletin ollessa lähdössä Pariisin kiertueelle yksi baletin johtavista miestanssijoista, Konstantin Sergejev, sairastui eikä päässyt kiertueelle, joten Nurejev pääsi hänen tilalleen. Pariisissa hän sai paljon kiitosta esiintymisestään. Nurejev rikkoi kuitenkin sääntöjä tehdessään tuttavuutta ulkomaalaisten vieraiden kanssa. Hänelle kerrottiin, että hänet lähetetään takaisin Neuvostoliittoon. Nurejev uskoi, että hänet pantaisiin Neuvostoliitossa esiintymiskieltoon, joten 17. kesäkuuta Le Bourgetin lentoasemalla Pariisissa hän ei mennyt muiden tanssijoiden kanssa lentokoneeseen, vaan lentokentän ulkomaalaisvirastoon, jossa hän anoi poliittista turvapaikkaa. Nurejev ei päässyt loikkauksensa takia enää takaisin Neuvostoliittoon. Vuonna 1989 hän vieraili kuitenkin siellä Neuvostoliiton päämiehen Mihail Gorbatšovin kutsusta. Nurejev jatkoi tanssijanuraansa lännessä muun muassa Pariisissa ja Yhdysvalloissa.
Kun AIDSia havaittiin Ranskassa vuonna 1982 Nurejev ei kiinnittänyt siihen paljonkaan huomiota vaikka hän oli homoseksuaali. Vuonna 1990 hän sairastui vakavasti ja hänet todettiin HIV-positiiviseksi. Nurejev kuoli vuonna 1993 Pariisissa 54-vuotiaana.
Vatslav Nižinski
Vatslav Fomitš Nižinski (, ; 12. maaliskuuta 1890 Kiova – 8. huhtikuuta 1950 Lontoo) oli puolalaissukuinen venäläinen balettitanssija ja koreografi, joka tunnettiin huimista hypyistään ja tunteikkaista tulkinnoistaan. Nižinski oli Anna Pavlovan tavoin aikansa kuuluisimpia balettitanssijoita, ja hänen nimensä muistetaan yhä edelleen.
Nižinski syntyi Kiovassa, Ukrainassa (silloisessa Venäjän keisarikunnassa) puolalaiseen tanssijaperheeseen, joka oli kuitenkin venäläistynyt. Ei ole selvää, pitikö Nižinski itse itseään venäläisenä vai puolalaisena . Vuonna 1900 hän meni Keisarilliseen balettikouluun, jossa hän opiskeli muun muassa Enrico Cecchettin, Nicholas Legat’n ja Pavel Gerdtin johdolla. Hän toimi tanssijana Mariinski-teatterin baletissa ja esitti siellä päärooleja jo 18-vuotiaana, muun muassa baletissa "La Fleurette Rouge" (säv. Thomas de Hartmann). Nižinskin urasta tärkeän osan muodostaa hänen työskentelynsä Sergei Djagilevin perustamassa Ballets russes -ryhmässä 1909 alkaen. Aikakautensa tunnetuimpiin kuulunut balettiseurue esiintyi pääasiassa Euroopassa, mutta teki kiertueita myös Amerikkaan.
Nižinski aloitti ryhmässä tanssijana ja tuli tunnetuksi ilmaisuvoimaisesta eläytymiskyvystään ja lennokkaista hypyistään. Hänen kuuluisia roolejaan olivat muun muassa baletit "Ruusu-unelma" ja "Petruška" (1911, koreografia Mihail Fokin). Koreografina hän uudisti liikeilmaisua radikaalisti, ja monet teokset aiheuttivatkin suurta kohua. Hänen koreografioitaan ovat: "Faunin iltapäivä" vuodelta 1912 ja "Jeux" vuodelta 1913 (säv. Claude Debussy) sekä "Kevätuhri" nuoren Igor Stravinskin musiikkiin (1913).
Viimeisen koreografiansa "Till Eulenspiegelin" (1916) aikaan Nižinski alkoi kärsiä jo ensimmäisistä sairastumisen oireista. Avioituminen oli johtanut välirikkoon Djagilevin kanssa ja Nižinski jätti Ballets russes’n. Hän muutti pysyvästi Sveitsiin, jossa hän hakeutui hoitoon skitsofrenian vuoksi. Häntä hoiti kuuluisa psykiatri Eugen Bleuler. Sodan loputtua Nižinski matkusteli Euroopassa, kävi eri parantoloissa ja kirjoitteli muistelmiaan. Hän kuoli lontoolaisessa sairaalassa vuonna 1950. Vuonna 1953 hänen ruumiinsa siirrettiin Lontoosta Pariisin Cimetière de Montmartren hautausmaalle.
Nižinskin koreografioista ei ole säilynyt niin riittävästi tietoa, että niitä voitaisiin esittää. Tosin "Kevätuhri"-baletista on myöhemmin tehty rekonstruktio, joka on ollut myös Suomen kansallisbaletin ohjelmistossa. Myös "Faunin iltapäivästä" on tehty rekonstruktio valokuvien ja Nižinskin muistiinpanojen pohjalta.
Uusikirkko
Uusikirkko (vuoteen 1936 "Uusikirkko Vl," ) on entinen Suomen kunta Karjalankannaksen Suomenlahden puoleisella rannikolla Etelä-Karjalassa Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 604,6 km² ja asukkaita 11 110 (1939). Uudenkirkon naapurikuntia olivat Kuolemajärvi, Muolaa, Kanneljärvi, Kivennapa ja Terijoki.
Alueelta oli hyvät kulkuyhteydet mm. Viipuriin, Terijoelle ja Pietariin. Alueella oli 1930-luvun lopussa jo merkittävää turismia merenrannikolla.
Nykyisin Uudenkirkon kirkonkylän paikalla on Poljanyn maaseututaajama (), joka on Leningradin alueen Viipurin piirin Poljanyn eli Uudenkirkon maalaiskunnan keskustaajama.
Löytöjen perusteella Uudellakirkolla on ollut pysyvää asutusta jo kivikaudella. Itsenäisenä seurakuntana nimi mainitaan ensimmäisen kerran v. 1445, jolloin se oli eronnut Muolaan eli Pyhän Ristin seurakunnasta.
Elokuussa 1911 keisari Nikolai I antoi lakiehdotuksen Kivennavan ja Uudenkirkon kuntien liittämisestä Pietarin kuvernementtiin. Yhtenä perusteluna asialle oli (silloin vielä Kivennavan kuntaan kuuluneen) Terijoen huvilayhdyskunnan runsas venäläisväestö. Ehdotus annettiin myös Suomen eduskunnan hyväksyttäväksi, mutta sai Suomessa osakseen ankaraa vastustusta ja jäi toteuttamatta. Suomen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1920 Tarton rauhassa vahvistettiin vanha suuriruhtinaskunnan raja Suomen ja Neuvosto-Venäjän väliseksi rajaksi.
Uudenkirkon alueesta erotettiin itsenäiseksi pitäjiksi myöhemmin Kuolemajärvi (1871) ja Kanneljärvi (1925). Tyrisevän kylä siirrettiin osaksi Terijoen kuntaa 1927. Näin ollen myös Uusikirkko jäi vielä silloin Suomelle.
Talvisodassa Uusikirkko joutui Neuvostoliiton haltuun 4. joulukuuta 1939.
Uudenkirkon väestö sijoitettiin jatkosodan jälkeen Salon seudulle seuraaviin kuntiin: Angelniemi, Halikko, Karuna, Koski Tl, Marttila, Perniö, Sauvo ja Somero.
Airikkala, Anterola, Anttonala, Elinälä, Haapala, Halila, Halola, Harju, Himottula, Hyttilä, Hälkölä, Häme, Hänniloja, Hännilä, Hötsölä, Iivattala, Inonkylä, Jaakkovala, Jokela (Lohela), Jorola, Jäppilä, Järmilä, Kaipiala (Lampaala), Kalliola, Kanneljärvi, Kauppola, Kelola, Keppola, Kirjavala, Kirkkojärvi (kirkonkylä), Kirstinälä, Kiskola, Kitula, Kokkola, Kunttila, Kuujärvi, Kuuterselkä, Lahdenperä, Leistilä, Leistola, Lempiälä, Liikola, Makula, Mesterjärvi, Metsäkylä, Myttyniemi, Mäkienmäki, Neuvola, Peippola, Putrola, Päätilä, Ritarila, Rumpula (Piispala), Sinkkola, Sortavala, Sykiälä, Taamala, Talpola, Tarkkala, Tirttula, Toivola, Tommila, Tyrisevä, Uimola, Uiskola, Uskila, Vohnala, Vihmala, Villikkala, Vitikkala
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 20 koulupiiriin.
Potkulauta
Potkulauta on jaloilla potkimalla liikutettava kulkuväline.
Perinteinen pienipyöräinen potkulauta koostuu noin 450-600 mm korkeasta ohjaustangosta ja astinlaudasta (dekki) sekä sen päihin asennetuista renkaista, joita on yleensä kaksi - harvemmin kolme tai neljä. Runko on useimmiten valmistettu teräksestä tai alumiinista ja ammattilaismalleja lukuun ottamatta ne ovat yleensä kokoon taitettava kuljetuksen helpottamiseksi. Peruspotkulaudat painavat yleensä noin 2,5-3,5 kg.
Potkulaudan nopeus sijoittuu kävely- ja pyöräilyvauhdin välimaastoon. Lähinnä pienistä (halkaisija yleensä noin 100 mm) pyöristä johtuen potkulaudan nopeus tasaisella maalla on 5–15 km/h. Alamäissä vauhti yltää korkeintaan 30 km/h. Jarrutus tapahtuu joko suoraan jaloilla maasta tai painamalla jalalla takapyörän päälle asennettua jarrulevyä rengasta vasten. Polkupyörän tapaista käsijarrua potkulaudoissa ei ole. Vaikka potkulaudan käyttäjä Suomessa rinnastetaan jalankulkijaksi on suojavarusteiden, kuten suojakypärän käyttö suositeltavaa.
Potkulautoja on monenhintaisia ja -laisia. Hintavimmat laudat saattavat maksaa useita satoja euroja, mutta peruslaudan saa jo noin 20 eurolla. Peruslaudat eivät rakenteestaan johtuen sovellu skoottaukseen. Vain muutaman senttimetrin maavarasta johtuen peruslaudat vaativat asfalttialustan tai vastaavan kovan, tasaisen ja roskattoman alustan.
Potkulautoja käytetään myös isoissa laitoksissa, tehtaissa ja varastoissa liikkumiseen. Näissä potkulaudoissa on usein tukevat renkaat ja käsijarrukin.
Potkulautailu on myös freestyle-laji, jota kutsutaan nimellä "skoottaus" tai "scoottaus". Lajissa tehdään erityisiä temppuja ja lajia harrastetaan erityisesti siihen tarkoitetulla kaksipyöräisellä temppupotkulaudalla.
Urheilukäytössä olevat potkulaudat ovat polkupyörää ja potkulautaa muistuttavia ajoneuvoja ja liikuntavälineitä. Tällaisen potkulaudan päällä seisotaan potkulaudan tapaan ja sitä liikutetaan potkimalla, mutta siinä on isot pyörät, reilun kokoinen ohjaustanko ja jarrut. Tällaista potkulautaa kutsutaan myös nimillä "kickbike" ja "footbike" (nämä ovat kuitenkin myös tuotenimiä).
Isopyöräistä potkulautaa kutsutaan toisinaan potkupyöräksi. Potkupyörä tarkoittaa usein kuitenkin päällä istuttavaa ja potkimalla liikutettavaa ajoneuvoa.
Pakilalainen Hannu Vierikko on kehittänyt kickbikeja sekä potkupyöräilyä ja potkukelkkailua.
Potkulautaurheilua edistävät Suomessa Suomen Potkukelkkailu- ja Potkulautailuliitto ry (SPPL)] ja kansainvälisesti International Kicksled and Scooter Assocation (IKSA).
Neurulaatio
Neurulaatiolla tarkoitetaan alkionkehityksen tapahtumaa, jossa gastrulaatiossa syntyneestä ektodermistä muodostuu hermostoputki. Hermostoputkesta erilaistuu myöhemmin yksilönkehityksen aikana keskushermosto. Neurulaatio alkaa heti kun gastrulaatio on valmis alkion kraniaalisessa osassa ja selkäjänne on kehittynyt. Gastrulaatiossa syntynyt selkäjänne indusoi päällä olevaa ektodermiä erikoistumaan soluiksi, joista myöhemmin muodostuu keskushermosto. Neurulaatio jaetaan primääriseen ja sekundääriseen neurulaatioon.
Hermostolevy syntyy selkäjänteen päällä olevasta ektodermistä. Selkäjänne indusoi ektodermin erilaistumaan neuroektodermiksi, ja neuroektodermistä muodostuu myöhemmin hermostolevy. Primäärisellä neurulaatiolla tarkoitetaan hermostolevyn taipumista hermostoputkeksi. Levyyn muodostuu uurre, joka painuu syvemmäksi kunnes uurteen reunat yhtyvät muodostaen hermostoputken. Reunojen yhtymäkohtaan syntyy hermostopiena, jonka solut melko nopeasti irtoavat ja vaeltavat muodostamaan kudoksia ympäri alkiota. Hermostopienan muodostuessa hermostoputki sulkeutuu ja hermostopienan hajotessa kuroutuu irti ektodermistä. Homeobox-geenit ohjaavat kehitystä. A-vitamiinilla on tärkeä osa hermostoputken kehityksessä.
Sekudäärisen neurulaation mekanismi on erilainen kuin primäärisen neurulaation: solumassan keskelle muodostuu putkimainen ontelo. Sekundäärisessä neurulaatiossa kehittyvät keskushermoston kaudaaliset osat.
Useimmiten keskushermoston epämuodostumat liityvät hermostoputken sulkeutumisessa tapahtuviin virheisiin. Sulkeutumishäiriöiden otaksutaan aiheutuvan puutteista induktoivissa signaaleissa tai niissä geeneissä, jotka ohjaavat sulkeutumisprosessia. Häiriöitä on hyvin eriasteisia ja ne voivat pahimmillaan johtaa kuolemaan. Kehityshäiriön vakavuus riippuu siitä, missä kohtaa hermostoputkea sulkeutuminen on puutteellista. Aivo-osan jäädessä sulkeutumatta tuloksena on anenkefalia, joka johtaa aina kuolemaan. Hermostoputken kaudaaliosan sulkeutumishäiriö aiheuttaa spina bifidaksi kutsutun tilan.
Morfogeneettiset liikkeet muokkaavat ja taivuttavat hermostoputkea. Kraniaaliosaan muodostuvat aivokammiot ja kaudaaliosaan selkäydinkammio. Homeobox-geenien avulla hermostoputken kudos alkaa erilaistua keskushermoston erilaisiksi toiminnallisiksi kudoksiksi. Soluista erilaistuu neuroneita ja gliasoluja.
Helios Airwaysin lento 522
Helios Airwaysin lento 522 oli kyproslaisen Helios Airwaysin matkustajakone Boeing 737-31S:n lento, joka törmäsi 14. elokuuta 2005 kello 12.04 vuoreen Ateenan pohjoispuolelle matkallaan Kyprokselta Kreikkaan.
Kaikki 121 matkustajaa ja miehistön jäsentä kuolivat. Kreikan TV-uutisten julkistamien, Kreikan ilmavoimien tekemään tarkastuslentoon perustuvien tietojen mukaan matkustajakoneen ollessa vielä ilmassa sen lentäjät ja matkustajat olivat tajuttomia. Koneen stuertti, jolla oli kannettava happilaite ja joka oli vasta aloittanut lentotunnit, yritti ilmeisesti ohjata konetta osaamatta kuitenkaan kytkeä autopilottia pois päältä. Autopilotin poiskytkeminen saattoi epäonnistua myös siksi, että happivajeessa aivot toimivat ikään kuin henkilö olisi alkoholin vaikutuksen alaisena. Stuertti ei myöskään osannut käyttää koneen radiota saadakseen apua. Kone oli kiertänyt kehää kolme tuntia, minkä jälkeen polttoaine loppui ja moottorit sammuivat. Tämä tapahtui juuri, kun näytti siltä, että stuertti onnistuisi saamaan koneen ohjaukseensa.
Turman syyksi varmistui se, että koneen automaattinen paineistusjärjestelmä oli jätetty manuaalitilaan edellisen huollon yhteydessä. Myös pienet yksittäiset tekijät vaikuttivat turmaan: mm. lentäjien virhearviointi varoitusäänestä voidaan lukea osasyyksi onnettomuuteen. Lentäjät näet tulkitsivat varoitusäänen johtuvan ylikuumenemisesta, vaikka todellisuudessa se varoitti paineen alenemisesta. Jos lentäjät olisivat ymmärtäneet paineen alenevan, he olisivat voineet laskea koneen noin 3 000 metrin lentokorkeuteen, jossa paineistusjärjestelmää ei tarvita, tai he olisivat voineet yksinkertaisesti panna automaattisen paineistusjärjestelmän päälle. Paineistuksen menettäneenäkin koneella voi lentää, mutta happinaamarit pitää ottaa heti käyttöön, koska ilmanpaineen pudotessa tajuttomuus uhkaa nopeasti. Helioksen turmakoneen tajuttomilla lentäjillä oli happinaamarit myös päällä, mutta varahappijärjestelmä toimii vain rajallisen ajan. Matkustajilla varahappijärjestelmä toimii vain noin 15 minuuttia. Koneen stuertti, jonka ei alun perin pitänyt olla lennolla (vaan joka oli mukana tyttöystänsä vuoksi), oli entinen erikoisjoukkojen sotilas. Hän käytti matkustajien happivaroja edetessään koneen peräosasta etuosaan, ja tämän jälkeen hän käytti kannettavaa happilaitetta. Stuertilla ei ollut kokemusta kyseisestä konetyypistä.
Kone oli lentänyt vielä noin 1,5 tuntia happinaamarien putoamisen jälkeen. Matkustajat eivät olleet aivokuolleita turman hetkellä, vaan he olisivat selvinneet tutkimusten mukaan hengissä, mikäli kone olisi saatu turvallisesti alas. Myös koneen lämmitysjärjestelmä oli romahtanut, koska ikkunoissa oli kuuraa. Matkalentokorkeudessa vallitsi -55 °C:n pakkanen.
Onnettomuuden jälkeen Helios Airways lopetti vapaaehtoisesti toimintansa. Turmakone oli valmistunut vuonna 1997. Uhrien omaiset vaativat Boeing-yhtiöltä 76 miljoonan euron korvauksia, asia on käsittelyssä edelleen.
Kanadalainen televisiosarja "Lentoturmatutkinta" teki kyseisestä onnettomuudesta jakson nimeltä "Ghost Plane".
Valkjärvi (Viipurin lääni)
Valkjärvi on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulla alueella. Valkjärvi sijaitsi Kannaksen keskiosassa Vuoksen varrella. Valkjärven pinta-ala oli 399,6 km² ja asukasluku vuonna 1939 oli 7 694. Kunta rajoittui pohjoisessa Vuokselaan ja Sakkolaan, lännessä Muolaaseen, idässä Rautuun ja etelässä Kivennapaan.
Valkjärvi oli Muolaan kappeliseurakuntana vuodesta 1648 ja itsenäisenä seurakuntana vuodesta 1738 lähtien.
Suomen talvisodassa Valkjärvi joutui puna-armeijan haltuun 4. joulukuuta 1939.
Valkjärven väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin kuntiin: Juupajoki, Jämsä, Jämsänkoski, Keuruu, Korpilahti, Koskenpää, Kuhmoinen, Kuorevesi, Mänttä, Orivesi ja Vilppula.
Valkjärven kirkonkylän venäläinen nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Mitšurinskoje. Kirkonkylän ympäristö muodostaa nykyään Venäjän Valkjärven maalaiskunnan, muita osia entisestä kunnasta kuuluu nykyisiin Venäjän Mäkrälän, Petäjärven ja Kyyrölän kuntiin.
Airikkala, Aliskala, Hampaala, Harmaala, Huuhti, Ilmola, Jauhola, Jutikkala, Kahkaala, Kamajauhola, Karkeala, Koivula, Kosteala, Kuuppola, Kyllästilä, Laavola, Lahdenpohja, Lankila, Lemmettylä, Liikola, Mannisniemi, Marjoniemi, Naumala, Nirkkola, Nouseala, Nurmijärvi, Oravaniemi, Pentsilä, Piikkilä, Puikkola, Puustinlahti, Päivilä, Pöppölä, Rampala, Rossila, Saavola, Salokylä, Sarkola, Siparila, Suontaka, Tarpila, Teppola, Torikka, Turulila, Uosukkala, Utula, Vaalimo, Valkeamatka, Veikkola, Vilppula, Vunukkala
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 16 koulupiiriin.
Äyräpää
Äyräpää on entinen Suomen kunta Etelä-Karjalassa Karjalankannaksella Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 186,6 km² ja asukkaita 6 113 (1939). Äyräpäässä oli neljä tehdasta, joista merkittävimmät olivat Hackmann & Co:n Pölläkkälän saha ja A. Ahlström Oy:n Suursaaren saha.
Äyräpäässä sijaitsi Pölläkkälän taajaväkinen yhdyskunta, jossa oli muun muassa kunnantoimisto. Taajaväkisestä yhdyskunnasta pohjoiseen sijaitsi Pölläkkälän kylä, joka oli Äyräpään kirkonkylä, sillä siellä sijaitsi Äyräpään kirkko. Pölläkkälän kylään kuului myös Äyräpään asemanseutu, jossa oli Äyräpään rautatieasema. Taajaväkisessä yhdyskunnassa taas oli Pölläkkälän rautatieasema.
Äyräpää on ikivanha asutuskeskus. Se mainitaan Äyräpään (Ägräpään) pogostana eli kihlakuntana jo Pähkinäsaaren rauhansopimuksessa vuonna 1323. Äyräpään kanta-asukkaita sanotaan äyrämöisiksi (äkrämöisiksi). Äyrämöiset pysyttelivät Länsi-Kannaksella ja myöhemmin myös Inkerinmaalla pitkään omana heimonaan, jolla oli oma murteensa, pukunsa ja tapansa eikä esimerkiksi avioliittoja muunheimoisten kanssa juuri solmittu.
Äyräpäässä käytiin kiivaita taisteluita sekä talvisodassa vuonna 1940 että jatkosodassa kesällä 1944 (ns. Äyräpään-Vuosalmen taistelut). Arkkitehti Oiva Kallion suunnittelema, vuonna 1934 valmistunut kirkko tuhoutui talvisodan aikana maaliskuussa 1940. Neuvostojoukot räjäyttivät sen rauniot jatkosodan jälkeen.
Äyräpään väestöä sijoitettiin jatkosodan jälkeen Kanta- ja Päijät-Hämeen alueelle Hollolan, Koski Hl:n, Lahden, Lammin ja Nastolan kuntiin.
Kaukila, Mälkölä, Paakkola, Pölläkkälä, Rahkola, Vuosalmi
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 9 koulupiiriin.
Äyräpään halki lännestä kaakkoon kulki Viipuri–Valkjärvi-rata, jonka varrella olivat Kaukilan, Kyläpaakkolan, Äyräpään ja Pölläkkälän rautatieasemat.
Alkioinduktio
Induktiolla tarkoitetaan kehitysbiologiassa tapahtumaa, jossa kudos määrää toisen kudoksen kehityssuunnan. Joskus induktorina tai induktion kohteena ovat yksittäiset solut.
Esimerkki induktiosta on ihmisen silmän linssin muodostuminen. Väliaivot pullistuvat ektodermia eli alkion päällyskerrosta kohti. Väliaivon pullistuma indusoi ektodermin kuroutumaan sisälle päin ja muodostamaan linssin. Linssi indusoi edelleen ektodermista sarveiskalvon.
Induktiot jaetaan primaari- ja sekundaari-induktioihin. Primaari-induktio on neurulaatio, eli neuraaliputken muodostuminen. Sekundaari-induktioita ovat kaikki primaari-induktion jälkeiset tapahtumat. Esimerkiksi silmän induktio on sekundaari-induktio.
Induktion saa aikaan kudoksen erittämät aineet, jotka vaihtelevat tapauskohtaisesti. Esimerkiksi neurulaatiossa tärkeässä osassa on mesodermin erittämä noggin-proteiniini.
Induktiossa välittyvät kemikaalit aiheuttavat soluille kudosspesifisen geenitoiminnan. Induktion alettua on kudoksen kohtalo yleensä peruuttamattomasti päätetty. Joissain tapauksissa, kuten raajan regeneraatiossa solut pystyvät muuttamaan kohtaloaan.
Muuruvesi
Muuruvesi oli Pohjois-Savossa sijainnut Suomen kunta. Se liitettiin 1971 Juankoskeen, ja sen mukana vuonna 2017 Kuopioon.
Muuruveden naapurikunnat olivat Juankoski, Kaavi, Nilsiä, Riistavesi, Siilinjärvi, Säyneinen ja Tuusniemi.
Akonvesi, Hakkarala, Lohilahti, Murtolahti, Muuruvesi, Niinimäki, Pelonniemi, Pieksä, Rissala, Ryönä, Sydänmaa, Vehkasaari, Vuotjärvi, Västinniemi
Vuoden 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Muuruvedellä oli yksi taajama: kirkonkylä, jossa oli vuonna 1960 452 asukasta ja vuonna 1970 325 asukasta.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Muuruveden väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1910–1960.
Vuosina 1922 ja 1923 Juankoskeen liitettiin Muuruvedestä alueita, joilla oli 1 186 asukasta.
Ian Gillan
Ian Gillan (s. 19. elokuuta 1945 Hounslow, Lontoo, Englanti) on brittiläinen laulaja, joka tunnetaan parhaiten yhtyeestä Deep Purple. Hän on laaja-alainen baritoni, joka tunnetaan taitavana falsettilaulajana ja yhtenä maineikkaimmista heavy metal/hard rock -äänistä.
Gillanin mukaan Elvis Presley oli hänen ehdoton inspiraationsa. Gillanin ura alkoi jo vuonna 1965, jolloin hän liittyi Episode Six -yhtyeeseen. Hän saavutti yhtyeessä hieman suosiota. Gillanin ura lähti toden teolla nousuun, kun hän liittyi Deep Purpleen 1969. Hän lauloi yhtyeen menestyslevyillä sen kohotessa yhdeksi maailman menestyneimmistä hard rock -yhtyeistä 1970-luvun alussa.
Gillan lauloi pääosan Andrew Lloyd Webberin rockoopperassa "Jesus Christ Superstar" vuonna 1970. Gillan erosi Deep Purplesta vuonna 1973 riitaannuttuaan kitaristi Ritchie Blackmoren kanssa. Muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen Gillan kokosi Ian Gillan Bandin ja palasi muusikon uralle.
Myöhemmin 1970-luvun loppupuolella Gillan kokosi musiikillisista syistä uuden yhtyeen ympärilleen. Yhtye käytti yksinkertaisesti nimeä Gillan. Laulaja hajotti yhtyeensä, kun hän vastasi myöntävästi Tony Iommin kutsuun ja liittyi Black Sabbathiin vuonna 1983. Gillan teki yhtyeen kanssa "Born Again" -albumin, joka menestyi listoilla hyvin ympäri maailmaa. Yhteistyö jäi kuitenkin lyhyeksi. Vuonna 1984 Gillan palasi laulajaksi Deep Purpleen sen 1970-luvun alkupuolen kokoonpanon reunionin merkeissä. Hänet kuitenkin erotettiin yhtyeestä vuonna 1989. Erottamiselle syyksi Gillanille ilmoitettiin hänen liiallinen päihteiden käyttönsä ja lauluäänen menettäminen. Omaelämäkertakirjassaan "Child in Time" Gillan kertoo pitävänsä todellisena syynä hänen huonoja välejään Ritchie Blackmoren kanssa. Joe Lynn Turnerista tuli Purplen laulaja. Vuonna 1993 Gillan palasi jälleen yhtyeeseen Lordin, Gloverin ja Paicen vaatimuksesta. Pian tämän jälkeen ristiriidat Blackmoren kanssa saivat Blackmoren jättämään yhtyeen. Gillan laulaa Deep Purplessa vielä nykyäänkin.
Gillan on Deep Purple -jäsenyyden ohessa julkaissut myös sooloalbumeita. Gillanin tuorein soolotyö on vuonna 2009 julkaistu CD "One Eye To Morocco".
Nate Mendel
Nathan Gregor Mendel (s. 2. joulukuuta 1968) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on toiminut Foo Fighters -yhtyeen basistina vuodesta 1995 lähtien. Sitä ennen Mendel toimi Sunny Day Real Estate -yhtyeen basistina.
Lakshman Kadirgamar
Lakshman Kadirgamar (1932–2005) oli srilankalainen poliitikko. Hän toimi maansa ulkoministerinä 1994–2001 ja uudelleen huhtikuusta 2004 elokuuhun 2005 jolloin kuoli salamurhaajan luodista.
Kristitty Kadirgamar valittiin kansan vapautuspuolueen (United People's Freedom Alliance) kansanedustajaksi 1994. Vaikka hän oli etniseltä taustaltaan tamili, hän tuki hallituksen linjaa olla neuvottelematta Tamilitiikerit-sissijärjestön kanssa.
Sippola
Sippola oli Kymenlaaksossa Kymijoen itäpuolella sijainnut Suomen kunta, jonka alue kuuluu nykyiseen Kouvolaan. Sippolan ja myöhemmin myös Anjalankosken suurimmat taajamat olivat Myllykoski ja Inkeroinen. Kunnan kirkonkylä oli Sippola. Kunnan hallinto muutti sieltä Myllykosken kaakkoisosassa sijaitsevalle Keltakankaalle vuonna 1966.
Sippolan naapurikunnat olivat Anjala, Kymi, Luumäki, Valkeala ja Vehkalahti.
Sippola mainitaan Vehkalahden saarnahuoneena jo vuonna 1693. Kappeliseurakunnaksi se muodostettiin vuonna 1823 ja seurakunta itsenäistyi 1861. Nykyinen Sippolan kirkko valmistui Sippolan kirkonkylään vuonna 1879.
Teollistumisen myötä Mämmälän kylän asutustaajama sai nimen Inkeroinen, Inkeroisten maakirjatalon ja Mämmälän kosken alueelle 1872 perustetun Inkeroisten puuhiomon ja paperitehtaan sekä myöhemmän Kouvolan–Kotkan-radan Inkeroisten rautatieaseman mukaan. Viialan kylän asutustaajama tunnetaan nimellä Myllykoski.
Sippolan kunta yhdistettiin vuonna 1975 Anjalan kunnan kanssa Anjalankosken kauppalaksi, josta tuli kaupunki 1977. Vuonna 2009 Anjalankoski liittyi uuteen Kouvolaan.
Vehkalahden pitäjän Sippolan kappeliin ja myöhempään itsenäiseen Sippolan pitäjään kuuluivat alkujaan seuraavat maakirjakylät: Enäjärvi, Hirvelä, Kaipiainen (Rautjärvi), Liikkala, Mämmälä, Ruotila, Sippola (kirkonkylä) ja Viiala. Myöhemmin siirrettiin Vehkalahdesta Sippolaan vielä Haapala ja Saaramaa.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Sippolan taajamat olivat Enäjärvi (282 asukasta), Inkeroinen (4 696 asukasta, josta 4 675 Sippolan puolella), Kaipiaisten asemanseutu (414 asukasta), kirkonkylä (429 asukasta) ja Myllykoski (5 297 asukasta, josta 5 284 Sippolan puolella). Inkeroinen ja Myllykoski ulottuivat pieniltä osin myös Anjalan puolelle.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Sippolan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.