hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Dorothy Dandridge
Dorothy Jean Dandridge (9. marraskuuta 1922 – 8. syyskuuta 1965) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli vuonna 1954 ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Yksi afroamerikkalaisen näyttelijän tunnetuimmista esiintymisistä tapahtui elokuvassa "Carmen Jones" (1954). Hän syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja oli vuosina 1942–1951 naimisissa tanssija Harold Nicholasin kanssa. Hän meni uusiin naimisiin 22. kesäkuuta 1959.
Dandridge kuoli lääkkeiden yliannostukseen 42-vuotiaana; yksimielisyyttä ei ole siitä, oliko kyseessä itsemurha. Näyttelijällä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Lionel Davidson
Lionel Davidson (31. maaliskuuta 1922 – 21. lokakuuta 2009) oli brittiläinen kirjailija. Hän syntyi Yorkshiren Hullissa ja oli toisen maailmansodan veteraani.
Davidson tunnetaan rikosromaaneistaan, joilla hän voitti vuosina 1960, 1966 ja 1978 kolme Gold Dagger -palkintoa. Hän julkaisi lisäksi lastenkirjallisuutta pseudonyymillä David Line.
Christopher Daniel Barnes
Christopher Daniel Barnes (s. 7. marraskuuta 1972 Portland, Maine) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Näyttelijäuransa 1980-luvulla aloittanut Barnes esiintyi jo 13-vuotiaana ensimmäistä kertaa pääroolissa televisiosarjassa "Starman", sekä vuonna 1988 televisiosarjassa "Day by Day". Näistä roolisuorituksista hän sai kaksi Young Artist -palkintoehdokkuutta vuosina 1988 ja 1989. Sittemmin Barnes on tehnyt enimmäkseen vierailevia rooleja televisiosarjoissa ja muutamia äänirooleja, joista tunnetuin on 1990-luvulla animaatiosarjassa "Hämähäkkimies". Hän esiintyi myös hetken aikaa televisiosarjassa "Malcolm & Eddie".
2000-luvulla Barnes on vierailevien roolien lisäksi tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten "Law & Order: Dead on the Money" ja "Kingdom Hearts II". Hän myös uusi Hämähäkkimies roolinsa vuosina 2010 ja 2011 videopeleissä ja "".
Näyttelemisen lisäksi Barnes kirjoittaa runoja, soittaa kitaraa ja harrastaa eri kamppailulajeja.
H. R. F. Keating
Henry Reymond Fitzwalter Keating (31. lokakuuta 1926 – 27. maaliskuuta 2011) oli brittiläinen rikoskirjailija.
Keating teki toimittajantöitä "Daily Telegraphiin" ja "The Timesiin", ja hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi vuonna 1959. Monissa teoksissa päähenkilönä on Intiassa asuva ja työskentelevä kuvitteellinen poliisi Ganesh Ghote.
Keating voitti Gold Dagger -palkinnon kahdesti: vuosina 1964 ja 1980 teoksillaan "The Perfect Murder" ja "The Murder of the Maharaja". Hän julkaisi 1980-luvulla kirjoja myös pseudonyymillä Evelyn Hervey. Hän oli Royal Society of Literaturen jäsen.
Keatingin kaikki tuotanto ei ole rikoskirjallisuutta, vaan hän julkaisi myös oppaita; "Writing Crime Fiction" (1986) perehdyttää lukijan dekkarin kirjoittamisen saloihin.
Keatingin teoksista on suomennettu "Maharadjamurha" (Jalava 1987).
Yvonne De Carlo
Yvonne De Carlo (1. syyskuuta 1922 – 8. tammikuuta 2007) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Lily Munsterin osan "Me hirviöt" -sarjassa vuosina 1964–1966 ja tuli tunnetuksi myös useista elokuvarooleistaan.
De Carlo syntyi Margaret Yvonne Middleton -nimisenä Brittiläisen Kolumbian Vancouverissa. Hän esitti ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1941 ja teki läpimurtonsa saman vuosikymmenen myöhemmässä vaiheessa.
De Carlon elokuvien joukkoon lukeutuu "Kymmenen käskyä" (1956). Näyttelijällä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella. Hän vietti viimeiset vuotensa heikkenevässä terveydentilassa "Motion Picture & Television Country House and Hospitalissa" Kaliforniassa, jossa hän kuoli 84-vuotiaana.
Patricia Ann Priest
Patricia Ann ("Pat") Priest (s. 15. elokuuta 1936) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli Marilyn Munsterin osa televisiosarjassa "Me hirviöt" vuosina 1964–1966.
Priestillä oli vuonna 1967 rooli myös elokuvassa "Kalifornian paratiisi". Sen ohjaus oli John Richin työtä, ja elokuvan tähti oli Elvis Presley.
Priest syntyi Utah'ssa. Hän on ollut kahdesti naimisissa ja saanut kaksi lasta.
Superfuzz Bigmuff
Superfuzz Bigmuff on grungeyhtye Mudhoneyn EP, joka on yhtyeen ensimmäinen julkaisu. Se julkaistiin Lokakuussa 1988 Sub Popin kautta. EP julkaistiin vuonna 1990 yhtyeen kokoelma albumilla "Superfuzz Bigmuff Plus Early Singles".
Albumin nimi tulee kahdesta yhtyeen suosikki kitara efektipedaalista, Super Fuzzista ja Big Muffista, joiden avulla yhtye saa särön kappaleihinsa. Albumin kannen valokuva on otettu yhtyeen keikalta ja kuvassa ovat nokkamies Mark Arm (vasemmalla) ja kitaristi Steve Turner (oikealla).
ISO 10303
ISO 10303 on ISO-organisaation standardi teollisen tuotetiedon siirtämiseksi tietokone- ja ohjelmistoriippumattomasti. Standardi tunnetaan Suomessa paremmin nimellä STEP-standardi. STEP-lyhenne tulee englanninkielisestä sanoista "Standard for the Exchange of Product model data". Standardin virallinen nimi on kuitenkin "Industrial automation systems and integration – Product data representation and exchange".
Standardin tavoitteena on mahdollistaa tapa kuvata neutraalisti tuotetiedot tuotteen koko elinkaaren ajan riippumatta tuotteen eri vaiheessa olevista yksittäisistä tietojärjestelmistä.
STEPiä voi käyttää tiedonsiirrossa CADin, CAMin, PDM:n, EDM:n ja muiden CAx-järjestelmien välillä.
STEPiä kehittää ja ylläpitää ISOn tekninen komitea TC 184, Technical Industrial automation systems and integration, ja sen alakomitea SC4 Industrial data. Kuten muutkin ISO- ja IEC-standardit STEP on ISOn tavaramerkki, eikä tuote ole vapaasti saatavilla.
STEP-standardiin erikoistuneita yrityksiä Suomessa
Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. "United Latter-day Church of Jesus Christ", tunnetaan myös lyhenteellä "ULDC" ja nimillä "United Latter-day Church of Jesus Christ International", "United Latter-day Church" ja "United Latter-day Church International") on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva fundamentalistinen yhteisö. Tällä hetkellä yhteisö toimii neljässä Yhdysvaltain osavaltiossa ja kolmessa muussa maassa.
Vuodesta 2007 kirkon johtajana on toiminut Steven H. Tucker, joka valittiin virkaansa Heber G. Smithin kuoleman jälkeen.
Yhdistyneeseen myöhempien aikojen pyhien kirkkoon kuuluu 100–200 jäsentä. Jäseniä asuu Utahissa, Kaliforniassa, Arizonassa ja Wyomingissa sekä kolmessa muussa valtiossa.
Kirkko opettaa moniavioisuuden periaatetta. Sen mukaan miehellä on oltava useita vaimoja päästäkseen Jumalan välittömään läsnäoloon eli "korotukseen". Fundamentalistisen myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin yhdistynyt kirkko opettaa, että miehellä on oltava vähintään kolme vaimoa päästäkseen korotukseen. Useimpien muiden mormoniryhmittymien tavoin Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien kirkko opettaa ihmiselle olevan mahdollista kehittyä kuolemansa jälkeen Jumalaksi, mikäli hän on ollut uskollinen Jumalan kanssa solmimilleen liitoille.
Kirkko soveltaa "sijoituksen lakia" (engl. "Law of Placing"). Sen mukaan liikkeen jäsenet eivät itse valitse puolisoaan, vaan kirkon johtajat valitsevat heille puolison rukoiltuaan asian puolesta. Kirkon johtajat voivat myös ottaa kirkkoon kuuluvan miehen vaimon ja antaa hänet "arvokkaammalle" jäsenelle.
Kirkko kehottaa myös jäseniään soveltamaan "pyhityksen lakia" eli jakamaan omaisuutensa jäsenten kesken. Tämä merkitsee siis eräänlaisessa yhteistaloudessa asumista. Pyhityksen laki ei kuitenkaan ole kirkon jäsenille pakollinen, ja osa jäsenistä elääkin yksityistalouksissa ja hallitsee omaa omaisuuttaan.
Sekä miehet että naiset seuraavat tarkkaa pukukoodia. Naisia kehotetaan käyttämään hametta tai mekkoa ja kasvattamaan pitkät hiukset. Miehillä on yleensä yksinkertaiset vaatteet, yleensä paita ja suorat housut. Useimmat yhteisön jäsenet käyttävät kotona tehtyjä vaatteita. Lisäksi jäsenet käyttävät 1800-luvun mallista garmenttia. Jäsenet eivät saa käyttää tatuointeja eivätkä lävistyksiä, ja naisten make-upin tulisi olla huomaamatonta.
Yhdistynyt kirkko opettaa kaikkien olevan tervetulleita Herran työhön, rodusta, kansallisuudesta ja taustasta huolimatta. Kuitenkaan kirkko ei suostu vihkimään mustaihoisia jäseniään pappeuteen. Sen mukaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko oli väärässä avatessaan pappeuden 1978 myös mustaihoisille.
Mudhoney (albumi)
Mudhoney on grungeyhtye Mudhoneyn albumi vuodelta 1989. Se on yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi.
Kappale "Magnolia Caboose Babyshit" on cover versio Blue Cheerin kappaleesta "Magnolia Caboose Babyfinger", vaikka kappale onkin merkitty Mudhoneyn omaksi.
Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko (bickertonilaiset)
Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. "Reorganized Church of Jesus Christ") oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Kirkko erosi Jeesuksen Kristuksen kirkosta vuonna 1907. Kiista elämän luonteesta tuhatvuotisen valtakunnan aikana hajotti Jeesuksen Kristuksen kirkon, ja lopulta puolet yhteisön kahdentoista apostolin koorumista erosi siitä ja perusti oman yhteisön, Reorganisoidun Jeesuksen Kristuksen kirkon.
Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko piti Joseph Smithiä Jumalan profeettana ja ilmoituksensaajana. Hänen oikeana seuraajanaan he pitivä Sidney Rigdonia ja tämän seuraajana taas William Bickertonia.
Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko sulautui myöhemmin yhteen toisen Jeesuksen Kristuksen kirkosta eronneen ryhmän, Jeesuksen Kristuksen alkuperäisen kirkon kanssa. Näin syntyneen yhteisön toiminta kuitenkin hiipui.
Orvo Bogdanoff
Orvo Bogdanoff (s. 24. marraskuuta 1937 Viipuri) on tietokirjailija ja postikortti- ja valokuvahistorian tutkija, ammatiltaan kirvesmies. Hänen puolisonsa on Stina Nygård.
Aigis
Aigis (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa puolustautumiseen tarkoitettu suoja. Se kuvattiin joko kultaiseksi vuohen vuodaksi tai joskus myös kilveksi tai sen tapaiseksi esineeksi, jonka keskellä oli kuva gorgon päästä. Aigista käytti Zeus, välillä myös Pallas Athene tai Apollon rintapanssarina. Lisäksi sitä käytettäessä tapahtui rajuilman tapaisia ilmiöitä: maa tärähteli ja taivaalla salamoi ja ukkosti ja kuolevaiset joutuivat pelon valtaan.
Homeros kertoo, että Zeuksen aigiin valmisti Hefaistos taisteluun titaaneja vastaan. Aigis kerrottiin koristellun kultaisin tupsuin ja sen keskustaa koristi gorgoneion, Medusan pää. Attikalaiset taiteilijat pitivät kiinni arkaaisesta perinteestä ja kuvasivat aigiin tupsut käärmeiksi alkuperäisten esikuvien mukaisesti.
Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko (bickertonilaiset)
Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko (engl. "Primitive Church of Jesus Christ") oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Se erosi Jeesuksen Kristuksen kirkosta, eräästä toisesta mormonistisesta yhteisöstä, vuonna 1914.
Kirkon hajottaneen kiistan aiheena oli kysymys kirkon johtamisesta. Eräs Jeesuksen Kristuksen kirkon apostoleista, James Caldwell, katsoi, että kirkon johdossa tulisi olla vain kahdentoista apostolin koorumin. Apostolien yläpuolella oleva "ensimmäinen presidenttikunta", johon kuului kirkon profeetta sekä tämän kaksi neuvonantajaa, oli hänestä luopumista Jeesuksen Kristuksen aikoinaan perustaman kirkon alkuperäisestä hallintomallista, johon ei kuulunut apostolien yläpuolella olevaa hallintoelintä. Lopulta kiista sai sellaiset mittasuhteet, että Caldwell seuraajineen perusti oman kirkon, jossa noudatettiin Jeesuksen antamaa "alkuperäistä" hallintomallia.
Caldwellin johtama kirkko piti Jeesuksen Kristuksen kirkon tapaan Joseph Smithiä kirkon alkuperäisenä profeettana ja ilmestyksensaajana. Hänen oikeana seuraajanaan se piti Sidney Rigdonia, tämän taas William Bickertonia.
Vaikka Caldwellin johtama kirkko pitikin Smithiä profeettana ja Mormonin kirjaa Jumalan sanana, se ei uskonut ensimmäisen näyn, siis Smithin alkuperäisen kutsumusnäyn, historiallisuuteen.
Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko sulautui myöhemmin yhteen Reorganisoidun Jeesuksen Kristuksen kirkon kanssa. Näin syntyneen ryhmän toiminta kuitenkin lamautui enne pitkää.
Kolmas Intian–Pakistanin sota
Intian–Pakistanin sota vuoden 1971 joulukuussa liittyi Bangladeshin itsenäistymiseen. Varsinaiset sotatoimet kestivät kaksi viikkoa 3.–16. joulukuuta ja päättyivät Pakistanin tappioon. Bangladeshin itsenäisyyssodassa Intia asettui Bangladeshin (silloisen Itä-Pakistanin) puolelle. Länsipakistanilaisten arveltiin murhanneen kolme miljoonaa ihmistä, ja kymmenen miljoonaa pakolaista vyöryi Intiaan.
Intian Indira Gandhi yritti koota kansainvälistä painostusta Euroopan matkallaan. Yhdysvaltain tiedettiin tukevan Länsi-Pakistania, Neuvostoliiton Itä-Pakistania. Intialaiset siirsivät joukkojaan lähemmäs rajaseutuja ja odottivat talven tuloa, mikä tukkisi Himalajan solat ja estäisi Kiinan sekaantumisen sotatoimiin.
Joulukuun 3. päivän iltana pakistanilaiset tekivät ilmaiskun Pohjois-Intian sotilaslentokentille. Intialaiset iskivät takaisin seuraavana päivänä, ja hyökkäisivät Itä-Pakistanissa olevien länsipakistanilaisten joukkojen kimppuun maalta, mereltä ja ilmasta. Länsi-Pakistanin armeija antautui kahdessa viikossa, ja intialaiset saivat 90 000 sotavankia.
Cinema Bizarre
Cinema Bizarre oli Berliinissä, Saksassa vuonna 2005 perustettu glam-pop- ja rockyhtye. Siihen kuuluivat laulaja Strify, basisti Kiro, kosketinsoittaja Romeo, kitaristi Yu ja rumpali Shin. Yhtyeen jäseniä kiinnostaa japanilainen visual kei -tyyli, mikä saattaa olla huomattavissa yhtyeen androgyynisestä ulkonäöstä. Laulaja Strify sanookin, että Cinema Bizarrea ei ole tarkoitettu vain kuultavaksi, heidän on tarkoitus myös näkyä.
Jäsenet tapasivat toisensa manga-foorumilla vuonna 2005, jossa heidän yhteinen kiinnostuksensa musiikkiin sai heidät perustamaan yhdessä bändin. Cinema Bizarrea on vertailtu toiseen saksalaiseen bändiin, Tokio Hoteliin, johtuen siitä, että molemmat ovat saksalaisia rockyhtyeitä, ja jäsenet suurin piirtein samaa ikäluokkaa. Musiikillisia samankaltaisuuksia ei kuitenkaan juuri ole.
Cinema Bizarre osallistui Saksan Euroviisujen karsintoihin vuonna 2008. Yhtye selvisi finaaliin asti, mutta ei päässyt edustamaan Saksaa. He sijoittuivat karsinnoissa kolmansiksi.
Yhtye konsertoi Suomessa 18. syyskuuta 2008 osana heidän "Final Attraction World-Tour 2008" -kiertuettaan. Keikka siirtyi noin kuukaudella teknisten ongelmien vuoksi. Keikka pidettiin Helsingin Nosturissa.
7. marraskuuta 2008 yhtyeen kosketinsoittaja Luminor ilmoitti eroavansa yhtyeestä, koska hän ei ollut tarpeeksi hyvässä kunnossa jatkaakseen siinä. Pian tämän jälkeen Romeo tuli hänen tilalleen, ja Cinema Bizarre onnistui jatkamaan hyvin ilman Luminoriakin.
Elokuussa 2009 yhtye julkaisi toisen albuminsa, nimeltä "toyZ". Alun perin levyn piti ilmestyä maaliskuussa, mutta sitten se ei ollutkaan vielä valmis. Julkaisu siirrettiin toukokuulle, josta levy-yhtiön virheen takia tulikin kesäkuu. Loppujen lopuksi levy tuli ulos elokuussa, koska levy-yhtiö oli jälleen tehnyt virheen ja laittanut ”My Obsession” -singlen ladattavaksi liian aikaisin. Lopputulos oli, että kappale levisi laittomasti Internetiin ja oli julkaistava toinen single. ”I Came 2 Party” ilmestyi 7. elokuuta. Se tehtiin yhteistyössä mm. Lady Gagalle miksanneen Space Cowboyn kanssa, tämä esiintyy myös kappaleen videolla.
Vuoden 2009 keväällä Cinema Bizarre myös konsertoi Amerikassa, Lady Gagan lämmittelybändinä. Lady Gaga oli henkilökohtaisesti kutsunut heidät lämmittelijäbändikseen ihastuttuaan heidän musiikkiinsa. Syksyllä 2009 Cinema Bizarre kiersi Euroopassa, mutta kiertue ei yltänyt Suomeen asti.
Tammikuussa 2010 yhtye hajosi bändin jäsenien tahdottua jatkaa omia polkujaan. Kaikki ovat aloittelemassa uusia projekteja.
M/S Envik
M/S "Envik" () on Puolalaisen SMT Shipping -varustamon tytäryhtiön SMT Eureka Cementin omistuksessa oleva ainoa Suomen lipun alla oleva sementinkuljetusalus. Laivan isännöinnin ja miehityksen hoitaa ASP Ship Management Scandinavia Oy. Alus on rakennettu vuonna 1983 Leirvik I Sognissa, Norjassa. Kuollutta painoa Envikillä on 3 683 tonnia ja jääluokitus on 1A1. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina.
Alusta voidaan kutsua rakenteensa puolesta tankkilaivaksi. Sillä on neljä ruumaa johon sementti varastoidaan, ja mikäli lasti kuljetettaisiin säiliöautoilla, tarvittaisiin yhden lastin kuljettamiseen jopa sata tankkiautoa. Laivan miehistö on suomalainen ja se tekee noin kolmen viikon työjaksoja.
Alus rakennettiin vuonna 1983 norjalaisella telakalla. Valmistuttuaan alus luovutettiin Finnsementin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Vuodesta 1983 vuoteen 2004 saakka laiva oli nimeltään Envik, jonka jälkeen alus päätyi 
ahvenanmaalaisen Klaveness Cement Logistics AB:n haltuun ja sai nimen KCL Ballerina. Nimi vaihdettiin takaisin Envikiksi vuonna 2010 kun Puolalainen SMT Eureka Cement osti aluksen. Aluksella ei tällä hetkellä ole enää vakituisella sopimuksella olevaa henkilökuntaa, ja se onkin jäämässä pois Suomen liikenteestä helmikuussa 2014.
Alus ajaa pääsääntöisesti Suomen sisäistä rahtia Paraisilta Finnsementin tuotantolaitokselta eri puolille Suomea, muun muassa Ouluun, Pietarsaareen ja Kirkkonummen Kantvikiin. Toisinaan alus hakee sementtiä myös ulkomaisilta tuottajilta mm. Virosta ja Tanskasta.
Salla Tuomivaara
Salla Maria Tuomivaara (s. 13. elokuuta 1975 Sotkamo) on suomalainen sosiologi ja eläinoikeusaktivisti. Hän työskentelee Animalian toiminnanjohtajana.
Tuomivaara oli perustamassa Oikeutta eläimille -yhdistystä vuonna 1995 ja oli alkuaikoina sen näkyvimpiä aktiiveja. Hän oli toiminut jo 1980-luvulla perinteisissä eläinsuojeluyhdityksissä, kuten Animaliassa. Tuomivaara on ollut myös perustamassa Maan ystäviä, ja hän on lisäksi ollut aktiivisesti mukana "Muutoksen kevät"- ja "Voima"-lehtien taustaryhmissä.
Tuomivaara on ollut Vihreiden eläintyöryhmän puheenjohtajana ja ympäristötyöryhmän sihteerinä. Espoossa teini-ikänsä asunut Tuomivaara oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1999 Uudenmaan vaalipiirissä, minkä jälkeen hän työskenteli kansanedustaja Anni Sinnemäen eduskunta-avustajana vuodet 1999–2004.
Tuomivaara on valmistunut Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineenaan sosiologia. Hän tekee väitöskirjaa sosiologian eläinkäsityksen muotoutumisesta.
Tuomivaara asuu Helsingissä ja on avoliitossa Harri Lammin kanssa, joka on työskennellyt muun muassa Pohjoismaiden Greenpeacen ohjelmajohtajana ja Itä-Aasian Greenpeacen ilmasto- ja energianeuvonantajana.
Luettelo Suomen aatelissuvuista
Tämä on luettelo Suomen aatelissuvuista. Suomen aateliin on kaikkiaan introdusoitu 357 sukua, joista 282 aatelisia, 63 vapaaherrallisia, 11 kreivillisiä ja yksi ruhtinaallinen. 148 sukua on säilynyt mieslinjaisena ja 16 naislinjaisina. Säilyneistä mieslinjaisista suvuista kreivillisiä on neljä, vapaaherrallisia 25 ja aatelisia 119. Ainoa ruhtinassuku on jo sammunut. Suvuista ilmeisesti viisi edustaa Vanhan Suomen aatelia.
Eri aatelisarvoja edustavat suvut on numeroitu erikseen introdusoimisjärjestyksessä, ensimmäisinä vuonna 1818 Suomen ritarihuoneen perustamisen yhteydessä esitellyt.
Mieslinjaisina elävät suvut lihavoitu, mieslinjalta sammuneet mutta naislinjalla jatkuvat kursivoitu, loput kokonaan Suomessa sammuneita.
Lisäksi ritarihuoneen aatelisluettelosta puuttuu osa sellaisista suomalaisista suvuista, joiden edustajalle Suomen Suuriruhtinas on autonomian aikana myöntänyt periytyvän aatelisarvon sotilasansioista. Näitä ovat esimerkiksi:
De Geer
De Geer (myös de Geer) on ruotsalainen aatelissuku, jolla on useita haaroja. Osa haaroista on vapaaherrallisia ja osa kreivillisiä.
Perimätiedon mukaan suku on lähtöisin Liègestä, Brabantista. Nimen on sanottu tulleen Maasin sivujoesta Geeristä, joka virtaa Maastrichtin läpi. Ruotsiin vuonna 1627 muuttanut kauppias ja ruukinomistaja Louis De Geer aateloitiin elokuussa 1641 ja hänen sukunsa esiteltiin Ruotsin ritarihuoneelle seuraavana vuonna aatelisena sukuna numero 291. Suomen aateliin on kuulunut suvusta kaksi haaraa, De Geer (Suomen ritarihuoneen aatelinen suku nro 26) ja de Geer till Tervik (kreivillinen suku nro 3). Ensin mainittu sammui Suomessa vuonna 1925, jälkimmäinen jo 1855. Aatelisen suvun nro 26 jälkeläisiä saattaa kuitenkin elää yhä Yhdysvalloissa. Ruotsissa suvusta on elossa kaksi vapaaherrallista haaraa, de Geer af Finspång ja de Geer till Leufsta.
__notoc__
Schildt
Schildt on ruotsalainen ja suomalainen aatelissuku. Suku on mahdollisesti lähtöisin Regensburgista Saksasta ja saapui Suomeen Inkerinmaalta. Eversti Jürgen Schildt naturalisoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1642 numerolla 282. Saksalaisen suvun toiseen haaraan kuuluva kapteeni Christoffer Schildt introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen sen järjestäytyessä vuonna 1818.
Soisalon-Soininen
Soisalon-Soininen on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Wuorenheimo
Wuorenheimo, alkujaan "Bergbom", on seuraavien merkittävien suomalaisten sukunimi:
Cronstedt
Cronstedt on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin vapaaherrallisena sukuna numero 50. Marten Gavelius, Axel Oxenstiernan tilanhoitaja aateloitiin nimellä "Cronstedt" 17. joulukuuta 1686. Suomessa suku muun muassa Herttoniemen kartanon omistajina. C.O. Cronstedt toimi myös Viaporin komentaja amiraalina Suomen sodassa.
Antell
Antell on suomalainen sivistyssuku, jonka tunnetuin haara on aateloitu 1800-luvulla. Samannimisiä sukuja on Suomessa useita muitakin, sillä varsinkin nimen Anttila ruotsintaminen Antelliksi on aikanaan ollut yleistä. Suvun varhaisimmaksi edustajaksi on katsottu 1500-luvun puolivälissä Saloisten pitäjän Piehingin kylän Anttilan talon isäntänä toiminut Antti Pekanpoika. Hänen jälkeläisekseen oletettu 1600-luvun puolivälissä elänyt Paltamon kirkkoherra Johan Matthiae Antilius (myös Anthelius tai Anttelius) on suvun varsinainen kantaisä. Hänen pojanpoikansa alkoivat käyttää nimestä lyhyempää muotoa Antell. Kuopion läänin maaherra Samuel Henrik Antell aateloitiin vuonna 1866 ja suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1868 numerolla 242. Aatelissuvun tunnuslause on "Labora" ("Tee työtä!").Taiteen keräilijä ja suurlahjoittaja Herman Antell (1847–1893) on eri sukua.
Rehbinder
Rehbinder on jo 1400-luvulla tunnettu, Kuurinmaalta peräisin oleva baltiansaksalainen aatelissuku, joka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena aatelissukuna numero 3. Suku siirtyi Ruotsin palvelukseen 1601. Kenraalimajuri "Henrik IV Rehbinder" introdusoitiin Ruotsin Ritarihuoneeseen vuonna 1668 aatelisena sukuna numero 713 Rehbinder till Uddrich, ja korotettiin vapaaherralliseen säätyyn vuonna 1680, sukuna numero 77. Suku hallitsi Virossa "Udrikun kartanoa" () ja perusti Saku-oluttehtaan.
Uutiskukko
Uutiskukko oli kerran viikossa ilmestyvä puolueista riippumaton kaupunkilehti. Ilmaislehtenä ilmestyvän lehden jakelulevikki oli 52 500, jakelualue Kuopio ja Siilinjärvi, ilmestymispäivä lauantai. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Heli-Marjatta Sormunen. Lehteä julkaisi Uutis-Kukko H. Sormunen Ky. Lehti ilmestyi viimeisen kerran kesäkuussa 2007 ja se ilmoitti lopettavansa toimintansa talousvaikeuksien vuoksi marraskuussa 2007.
Uutiskukko oli vielä ilmestyessään maan toiseksi vanhin kaupunkilehti, ja maan pitkäaikaisimpiin päätoimittajiin kuulunut Sormunen oli sen päätoimittaja 1960-luvun puolivälistä alkaen vuoden 2007 lopettamiseen asti.
Itä-Suomen läänin toimittajapalkinnon Uutiskukko sai 2006 perhearvoja esillä pitävästä ja ihmisläheisestä toimitustyöstä.
Elmer Bernstein
Elmer Bernstein (4. huhtikuuta 1922 – 18. elokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän tuli maailmankuuluksi elokuvamusiikistaan, erityisesti seikkailu- ja sotaelokuvista; hänen säveltämiään ovat muiden muassa "Kymmenen käskyä" (1956), "7 rohkeata miestä" (1960) "Suuri pakoretki" (1963), "Hei, me lennetään" (1980) ja "Hei, taas me lennetään!" (1982). Bernstein on säveltänyt myös National Geographic Societyn tv-dokumenteissa käytetyn tunnusmusiikin.
Bernstein syntyi New Yorkissa ja sai varhaista pianonsoiton opetusta muun muassa Henriette Michelsonilta. Aaron Copland ihastui pojan improvisaatiotaitoihin ja esitteli tämän tämän tulevalle opettajalle, Israel Citkowitzille.
Bernstein sävelsi elokuvamusiikkinsa ohella kaksi musikaalia. "How Now, Dow Jones" sai kantaesityksensä Broadwaylla 1968 ja "Merlin" 1983. Säveltäjä voitti uransa aikana useita palkintoja, joista tunnetuimpia ovat yksi Oscar-palkinto ja kaksi Golden Globea. Hän kuoli syöpään Kaliforniassa 82-vuotiaana.
Dominic Frontiere
Dominic Frontiere (s. 17. kesäkuuta 1931) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän on säveltänyt mm. "Äärirajoilla"-sarjan teeman ja musiikin lukuisiin elokuviin.
Frontiere syntyi New Havenissa, Connecticutissa, ja soitti lapsena useita soittimia, mutta päätti keskittyä harmonikkaan. Aloitettuaan uransa big band -muusikkona hän muutti Los Angelesiin ja aloitti opintonsa Kalifornian yliopistolla.
Frontiere voitti vuonna 1980 parhaan elokuvamusiikin Golden Globe -palkinnon työstä elokuvassa "The Stunt Man – henkensä kaupalla" (1980).
David Amram
David Amram (s. 17. marraskuuta 1930) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tunnetuimmat saavutuksensa lienevät elokuvamusiikin alalla – hänen säveltämänsä on esimerkiksi teema elokuvaan "Mantshurian kandidaatti" (1962).
Amram syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja perehtyi jo lapsena klassiseen musiikkiin ja jazziin. Hän opiskeli pianon-, trumpetin- ja tuubansoittoa, mutta valmistui George Washingtonin yliopistosta pääaineenaan Euroopan historia vuonna 1952. Uransa varhaisessa vaiheessa hän soitti käyrätorvea Kansallisessa sinfoniaorkesterissa.
Amram vietti pari vuotta Euroopassa ennen palaamistaan Yhdysvaltoihin vuonna 1955. Hänet valittiin opiskelemaan Manhattan School of Musiciin.
Amram oli New Yorkin filharmonikkojen nimikkosäveltäjänä vuosina 1966–1967. Hän on uransa aikana työskennellyt monenlaisen musiikin parissa ja ollut aktiivinen paitsi elokuvamusiikin säveltäjänä, myös varsinkin jazzmuusikkona.
Luis Bacalov
Luis Enríquez Bacalov (30. maaliskuuta 1933 Buenos Aires, Argentiina – 15. marraskuuta 2017 Rooma, Italia) oli argentiinalaissyntyinen italialainen säveltäjä, joka tuli tunnetuksi varsinkin elokuvamusiikillaan. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1967 ja voitti palkinnon 1996.
Bacalovin tunnetuimpia töitä ovat "Matteuksen evankeliumi" (1964) ja "Il Postino – Posteljooni" (1994). Säveltäjä työsti musiikkia myös elokuvien ulkopuolella; häneltä valmistui esimerkiksi teoksia orkesterille ja kuorolle.
Bacalov syntyi Buenos Airesissa. Vuodesta 1959 alkaen hän asui Italiassa. Bacalov jatkoi aktiiviuraansa 1960-luvulta aina 2000-luvulle. Hän esiintyi kansainvälisesti pianistina.
Richard Rush
Richard Rush (s. 15. huhtikuuta 1929) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten teoksesta "The Stunt Man – henkensä kaupalla" (1980).
New Yorkissa syntynyt Rush oli kaksinkertaisena Oscar-ehdokkaana vuonna 1981.
David Mervyn Blow
David Mervyn Blow (27. kesäkuuta 1931 – 8. kesäkuuta 2004) oli brittiläinen biofyysikko, joka teki huomattavaa työtä varsinkin röntgenkristallografian parissa. Hän oli Royal Societyn jäsen vuodesta 1972 ja hänelle myönnettiin kemian Wolfin palkinnon vuonna 1987.
Blow opiskeli Cambridgessa ja vietti sitten kaksi vuotta Massachusetts Institute of Technologyssa ja National Institutes of Healthissä Yhdysvalloissa, kunnes palasi Britanniaan vuonna 1959. Hänet nimitettiin Lontoon Imperial Collegen biofysiikan professoriksi vuonna 1977.
Blow kuoli 72-vuotiaana keuhkosyöpään.
Rudolph A. Marcus
Rudolph Arthur Marcus (s. 21. heinäkuuta 1923) on kanadalainen kemisti, joka sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1958. Hän on ollut Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsenenä vuodesta 1970.
Marcusin ura huipentui vuoden 1992 Nobelin kemianpalkintoon, joka myönnettiin elektroninsiirtoreaktioiden mekanismia koskevista teorioista. Hänelle on lisäksi myönnetty Wolfin palkinto vuonna 1984.
Marcus syntyi Montrealissa, Quebecissä, ja valmistui McGill-yliopistosta. Hän tuli tunnetuksi teoriallaan elektronin siirtymisestä.
Jade Edmistone
Jade Edmistone (s. 6. helmikuuta 1982 Brisbane, Australia) on australialainen rintauimari, joka voitti neljä maailmanmestaruutta.
Edmistone voitti 50 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Montrealissa 2005 maailmanennätysajalla 30,45. Hän paransi maailmanennätystä Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa 30. tammikuuta 2006 ajallaan 30,31.
Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Edmistone voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Indianapolisissa 2004 ja Shanghaissa 2006 sekä jälkimmäisissä kisoissa myös 50 metrin rintauinnissa. Hän on uinut näillä matkoilla myös lyhyen radan maailmanennätyksiä.
Edmistone avioitui 22. huhtikuuta 2006 Andrew Richardsin kanssa.
Edmistone lopetti uransa vuonna 2009.
Daniel Kehlmann
Daniel Kehlmann (s. 13. tammikuuta 1975 München) on saksankielinen kirjailija. Hänen kansainvälisesti tunnetuin teoksensa "Die Vermessung der Welt" julkaistiin alun perin vuonna 2005, ja se on ilmestynyt Ilona Nykyrin suomennoksena nimellä "Maailman mittaajat". Nykyri on suomentanut myös Kehlmannin teokset "Maine" (2011, alkuteos "Ruhm", 2009) sekä "Minä ja Kaminski (2013," alkuteos "Ich und Kaminski," 2003)"."
Kehlmann syntyi Münchenissä mutta muutti vuonna 1981 perheineen Wieniin. Hän opiskeli filosofiaa ja kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Beerholms Vorstellung" julkaistiin vuonna 1997.
Kehlmann oli vuonna 2005 ehdolla Saksan kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Kyseinen ehdokkuus tuli juuri historiallisesta romaanista "Die Vermessung der Welt". Kirjailijalta on lisäksi ilmestynyt novelleja ja esseitä.
Ludwig Anzengruber
Ludwig Anzengruber (29. marraskuuta 1839 Alservorstadt, nykyisin osa Wieniä – 10. joulukuuta 1889 Wien) oli itävaltalainen näytelmä-, romaani- ja novellikirjailija.
Anzengruber menetti isänsä vuonna 1844. Anzengruber keskeytti koulunsa vuonna 1855 ja pääsi harjoittelijaksi kirjakauppaan. Jouduttuaan erotetuksi hän ryhtyi kierteleväksi näyttelijäksi saavuttamatta sen kummempaa menestystä. Hän palasi Wieniin vuonna 1866.
Anzengruberin onni alkoi kääntyä vasta 1870-luvun alussa, jolloin sai kantaesityksensä hänen näytelmänsä "Der Pfarrer von Kirchfeld". Hän meni vuonna 1873 naimisiin 16-vuotiaan Adelinde Lipkan kanssa, ja pari sai kolme yhteistä lasta.
Myöhemmällä urallaan Anzengruber saavutti menestystä varsinkin näytelmillään, mutta teki myös toimittajantyötä. Hän sairastui 50-vuotispäivänsä kynnyksellä pernaruttoon ja kuoli pari viikkoa myöhemmin verenmyrkytykseen.
Vol. 1 (Pauli Hanhiniemen Perunateatterin albumi)
Vol. 1 on suomalaisen Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -rockyhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1995.
Mitä sais olla?
Mitä sais olla? on suomalaisen Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -rockyhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1996.
Svetlana Gontšarenko
Svetlana Gontšarenko (, o.s. Doronina, s. 28. toukokuuta 1971 Rostov-na-Donu, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen pikajuoksija.
Gontšarenko oli 1987 nuorten EM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa hopeaa. Seitsemän vuotta myöhemmin hän voitti 400 metrin juoksussa kultaa sisäratojen EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupissa 400 metrin juoksun ja oli mukana joukkueessa, joka sijoittui 4 x 400 metrin viestijuoksussa kolmanneksi. Helsingin EM-kisoissa hän oli mukana voittamassa pitkässä viestissä EM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,16, mutta oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Samana vuonna Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli mukana pitkän viestin joukkueessa, joka voitti kisoissa MM-hopeaa.
Gontšarenko voitti Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 MM-pronssia 200 metrillä ajalla 22,85 ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Universiadeissa kultaa 4 x 400 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen EM-kultaa 200 metrillä. Budapestin EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa pitkässä viestissä ja yleisurheilun maailmancupissa hän oli viestissä kolmas. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 Gontšarenko voitti 200 metrillä MM-hopeaa ajalla 22,69 ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Saman vuoden Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 22,68, mutta oli 4 x 400 metrin viestissä mukana voittamassa MM-kultaa.
Gontšarenko oli Sydneyn olympialaisissa 2000 mukana Venäjän pitkän viestin joukkueessa, joka voitti olympiapronssia. Hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 200 metrin toisissa alkuerissä. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti 200 metrillä MM-hopeaa.
Vuokkokalat
Vuokkokalat "(Amphiprion)" on koralliahventen heimoon kuuluva meressä elävien kalojen suku. Siihen kuuluu noin kolmekymmentä lajia, joista monia pidetään meriakvaarioissa. Akvaarioharrastuksessa vuokkokalat ryhmitellään värityksen mukaan.
Vuokkokalat ovat pyöreämuotoisia, pystysuuntaan leveäraitaisia. Niiden väreissä on oranssia, valkoista ja mustaa, joskus sinistä ja punaistakin.
Vuokkokalat ovat saaneet nimensä siitä, että ne elävät symbioosissa merivuokon kanssa. Jollakin tavalla vuokkokala on immuuni isäntävuokkonsa polttaville lonkeroille - suojausmenetelmän biologian yksityiskohdat ovat vielä selvittämättä, mutta ne liittynevät vuokon ihoa suojaavaan limakerrokseen. On ehdotettu kahta päähypoteesia: joko vuokkokala saa aineita siirtymään vuokon suojalimasta omaan limakerroksensa hankaamalla itseään vuokon lonkeroita vastaan, tai kalan biokemia on sellainen, että se tuottaa suoja-aineita. On todennäköistä, että molemmilla mekanismeilla on osuutensa asiaan, ehkä jopa siten, että sellaiset lajit, jotka sopeutuvat vain yhteen merivuokkolajiin (esimerkiksi punavuokkokala kuplavuokkoon, käyttävät eri mekanismia kuin sellaiset, jotka voivat valita monesta isäntävuokkolajista (kuten seepravuokkokala)
Vuokkokalat tunnetaan myös siitä, että ne voivat vaihtaa sukupuolta. Vastakuoriutuneet pikkukalat ovat kaikki koiraita. Yhdessä vuokossa elää hallitseva naaras ja koiras ja mahdollisesti joukko pienempiä koiraita. Naaras on kooltaan suurin ja hallitsee kaikkia muita, vahvin koiras rökittää puolestaan nuorempiaan. Jos naaras kuolee, suurin koiras muuttuu naaraaksi.
Akvaarioissa yleisesti pidettyjä lajeja ovat
Muita lajeja ovat
Samettivuokkokala ("Premnas biaculeatus") muodostaa oman sukunsa "Premnas". Molemmat suvut ovat kuitenkin samassa alaheimossa "Amphiprionae".
Frank Fasi
Frank Francis Fasi (27. elokuuta 1920 – 3. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka loi pitkän uran Honolulun pormestarina Havaijilla vuosina 1969–1981 ja 1984–1994. Hän oli myös Honolulun kaupunginvaltuuston jäsen, Havaijin osavaltionsenaattori ja kuvernööriehdokas. Hän syntyi Connecticutissa, mutta asui 1940-luvulta lähtien Havaijilla.
Fasi oli ehdolla Honolulun pormestariksi vielä vuonna 2004, mutta hävisi ja ilmoitti vetäytymisestään politiikasta. Hän oli alun alkaen demokraatti, sitten republikaani, ja myöhemmin hän perusti oman puolueensa.
Yhdyskuntatekniikka
Yhdyskuntatekniikka on rakennustekniikan osa-alue, johon kuuluu ihmisyhdyskuntien infrastruktuurin kehittäminen ja rakentaminen. Yhdyskuntatekniikkaan luetaan esimerkiksi Läheinen tekniikan ala on ympäristötekniikka.
Yhdyskuntatekniikan tärkein vuotuinen tapahtuma on Yhdyskuntatekniikan näyttely ja sen yhteydessä järjestettävät seminaarit eri yhdyskuntatekniikan toimialueista.
Appelle-moi Bob
Appelle-moi Bob on suomalaisen Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -rockyhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2001.
Forssan Koripojat
Forssan Koripojat (lyh. FoKoPo) on forssalainen koripalloseura. Miesten edustusjoukkue on pelannut yhteensä 20 kautta pääsarjatasolla, viimeksi kaudella 2012-2013. Joukkueen historian paras saavutus on SM-pronssi kaudelta 1993–1994. FoKoPon naisten edustusjoukkue on pelannut yhteensä 8 kautta pääsarjatasolla. SM-hopeaa joukkue voitti kaudella 1995–1996 ja SM-pronssia kausina 1993–1994 sekä 1994–1995.
Korisliigan vuoden tulokas
Korisliigan vuoden valmentaja
Karl Millöcker
Karl Millöcker (29. huhtikuuta 1842 – 31. joulukuuta 1899) oli itävaltalainen säveltäjä.
Millöcker syntyi Wienissä ja opiskeli alun perin huilunsoittoa. Hän sai leipänsä kapellimestarina ja saavutti ensimmäisen huomattavan menestyksensä säveltäjänä operetillaan "Der Bettelstudent" (1882). Bettelstudentin tulojen turvin hän saattoi siirtyä vapaaksi säveltäjäksi vuonna 1883. Siitä läjtien hän asui osan vuodesta Badenissa ja testamenttasi omaisuutensa sikäläiselle musiikkiyhdistykselle.
"Der Bettelstundent" on pysynyt Millöckerin tunnetuimpana teoksena, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia muita operetteja. Hän kuoli Baden bei Wienissä ja sai hautapaikan Zentralfriedhofissa.
Ammatinvalintapsykologi
Ammatinvalintapsykologit työskentelevät Työ- ja elinkeinotoimistoissa ja työvoiman palvelukeskuksissa. Tehtävään vaaditaan psykologin koulutus, minkä lisäksi monilla ammatinvalintapsykologeilla on erilaisia täydennyskoulutuksia. Heidän tehtävänään on selvittää asiakkaan ammatinvalintaongelmia ja tukea koulutukseen tai työelämään sijoittumisessa (ammatinvalinnanohjaus).
Ammatinvalintapsykologin tyypillisiä asiakkaita ovat peruskoulun tai lukion päättäneet nuoret, ammatinvaihtajat sekä pitkään työttömänä olleet henkilöt, joilla saattaa olla monia työllistymistä vaikeuttavia ongelmia. Työ kohdentuu sekä suoraan asiakkaisiin että asiantuntijana yhteistyötahoihin. Jotkut ammatinvalintapsykologit tekevät myös rekrytointityötä asiakkaana oleville työnantajille.
Ammatinvalintapsykologin asiakastyö muodostuu ohjauskeskusteluista ja tapauskohtaisesti psykologisesta testauksesta, testien tulkinnasta sekä palautekeskusteluista. Joskus ammatinvalintapsykologi kirjoittaa asiakkaille lausuntoja ja lähetteitä esimerkiksi lääkärintutkimuksiin, kuntoutuslaitoksiin sekä koulutusta varten. Huomattavan ajan työstä vie yhteistyö- ja konsultaatiotehtävät esimerkiksi koulujen oppilaanohjauksen, Kansaneläkelaitoksen, kuntoutuslaitosten ja työnvälityksen kanssa.
Työhön sisältyy jonkin verran matkustamista, koska maaseudulla ammatinvalintapsykologin toimialueena voi olla useita kuntia. Jonkun verran voi olla myös iltatilaisuuksia, kuten koulujen vanhempainiltoja, joihin ammatinvalintapsykologi on kutsuttu mukaan. Suuremmissa kaupungeissa ammatinvalintapsykologien asiakasryhmä voi olla rajattu esimerkiksi akateemisiin työnhakijoihin, pitkäaikaistyöttömiin tai maahanmuuttajiin.
Yksinkertaista – Pauli Hanhiniemen Perunateatterin parhaat
Yksinkertaista – Pauli Hanhiniemen Perunateatterin parhaat on suomalaisen Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -rockyhtyeen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 2002.
Kaikki rakkaudesta
Kaikki rakkaudesta on suomalaisen Pauli Hanhiniemen Perunateatteri -rockyhtyeen kuudes ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004.
Daryl Gates
Daryl Francis Gates (30. elokuuta 1926 – 16. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen poliisi, jota pidetään SWAT-taktiikan olennaisena kehittäjänä. Hänen omaelämäkertansa "Chief: My Life in the LAPD" julkaistiin vuonna 1992.
Gates toimi Los Angelesin poliisin johtajana vuosina 1978–1992. Vuonna 1983 hän perusti "Drug Abuse Resistance Education" -järjestön.
Gates erosi virastaan Los Angelesin vuoden 1992 mellakoiden yhteydessä, mutta esiintyi julkisuudessa sen jälkeenkin. Mellakoihin liittyen hän sai kyseenalaisen kunnian vastaanottaa parodisen Ig Nobel -rauhanpalkinnon ”ainutlaatuisen vaikuttavista keinoistaan saattaa ihmisiä yhteen”.
Carmen Douma-Hussar
Carmen Douma-Hussar (s. 12. maaliskuuta 1977 Cambridge, Kanada) on kanadalainen maasto- ja keskimatkojen juoksija.
Douma-Hussar sijoittui 2001 Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kuudenneksikymmenenneksiyhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla viideskymmeneskolmas. Vuonna 2003 hän juoksi Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kolmanneksikymmenenneksiseitsemänneksi ja voitti Kanadan mestaruuden 1 500 metrin juoksussa. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti MM-hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.08,18. Saman vuoden Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla kolmastoista. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui 1 500 metrillä Ateenan olympialaisissa yhdeksänneksi ajalla 4.02,31 ja viidenneksi.
Douma-Hussar juoksi St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksiviidenneksi. Samana vuonna hän oli Helsingin MM-kisoissa 1 500 metrillä yhdeksäs ja kauden lopussa 1 500 metrillä seitsemäs ja 3 000 metrin juoksussa yhdeksäs ajalla 8.53,83. Vuonna 2006 hän sijoittui Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 1 500 metrillä viidenneksi ja Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksitoiseksi. Kauden lopussa hän oli 1 500 metrillä seitsemäs ja yleisurheilun maailmancupissa kuudes. Seuraavana vuonna hän karsiutui Osakan MM-kisoissa 1 500 metrin alkuerissä, mutta sijoittui samalla matkalla yhdeksänneksi.
Kristika Turku
Kristika Turku on vuonna 1893 perustetun Turun NMKY:n koripallon edustusjoukkue. Yhdistyksellä on nuoriso-, liikunta- ja kulttuuritoimintaa. Yhdistyksen juniori- sekä harrastejoukkueet pelaavat Turun NMKY:n nimellä. Kristika pelaa miesten I-divisioona A:ssa. Seuran tunnetuimpia kasvatteja ovat muun muassa maajoukkuemiehet Teemu Rannikko ja Juha Sten.
Edustusjoukkue on pelannut yhteensä 32 kautta pääsarjatasolla. Joukkue on voittanut Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin molemmat neljä kertaa. Seuran edustusjoukkue pelasi vuosina 1996–2000 myös nimellä Piiloset. Vuonna 2000 Turun NMKY pudotettiin SM-sarjasta hoitamattomien velkojen takia. Kauden 2007–2008 jälkeen se luopui paikasta I-divisioonassa. Nousu takaisin I-divisioonaan tapahtui 2012. Joukkue kuitenkin pelasi vain yhden kauden I-divisioonaa, jonka jälkeen edustusjoukkueen toiminta hiipui. Kaudella 2013–2014 edustusjoukkueella ei ollut toimintaa lainkaan. Edustusjoukkue palasi läntisen alueen II-divisioonaan kaudelle 2014–2015 selviytyen nousukarsintoihin ja karsintasarjan voiton myötä nousi kaudesta 2015–2016 alkaen I-divisioona B:hen. Edustusjoukkue sijoittui kauden 2016-2017 päätteeksi sarjassaan toiseksi ja sai sijoituksen turvin mahdollisuuden hakea paikkaa I-divisioonan A-sarjaan.
Kristika otettiin edustusjoukkueen nimeksi kaudesta 2016–2017 alken. Nimenvaihdoksella haluttiin erottua muiden kaupunkien NMKY-taustaisista joukkueista, joiden yleisin lempinimi on Namika. Nimeä Kristika on käytetty Turun NMKY:n joukkueesta ainakin 1950-luvulla.
Korisliigan vuoden pelaaja
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan vuoden valmentaja
Vuoden I-divisioonapelaaja
Turun NMKY:n (nyk. Kristika Turku) miesten edustusjoukkueen tilastohistorian kymmenen parasta Suomen pääsarjan runkosarjassa. Lihavoidut pelaajat ovat aktiivipelaajia. Tilastot päivitetty 17. lokakuuta 2017. Lähde:
Dmitri Foršev
Dmitri Foršev (, s. 30. toukokuuta 1976) on venäläinen pikajuoksija.
Foršev voitti 2003 Venäjän sisäratojen mestaruuden 200 metrin juoksussa ja sijoittui samana vuonna Euroopan cupissa 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 45,62. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja Euroopan sisäratojen cupin. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa hän oli mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2005 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa samalla matkalla neljänneksi. Foršev karsiutui 2007 Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä.
Älä osta mitään -päivä
Älä osta mitään -päivä on kulutuskriittinen kansainvälinen teemapäivä, jota vietetään ympäri maailmaa marraskuun loppupuolella, samana päivänä Black Fridayn kanssa. Se sai alkunsa Vancouverissa, Kanadassa, vuonna 1992 nimellä No Shop Day. Atlantin itäpuolella nimike on ollut muun muassa Consumer Holiday, joka on erityisen sovelias 2000-luvulla kauppojen siirtyessä seitsenpäiväiseen myyntiin. Älä osta mitään -päivän ideana on viettää vuorokausi ilman tavaran hankintaa ja rahan kulutusta. Päivän tarkoituksena on haastaa jokainen miettimään omia ostotapojaan, ostopäätöstentekoaan ja impulsiivista ostamistaan sekä pyrkimään kohti ekologista tavaroiden ja palveluiden käyttöä.
Älä osta mitään -päivän järjestävinä tahoina ovat Luonto-Liitto, "Voima"-lehti ja Adbusters Finland. Näiden tahojen lisäksi tempaukseen osallistuu muun muassa museoita ja teattereita, jotka tarjoavat ilmaisen sisäänpääsyn Älä osta mitään -päivänä.
Margaret Kilpinen
Margaret Darling Maria Kilpinen (o.s. Alfthan; 25. toukokuuta 1896 Helsinki – 24. elokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen pianotaiteilija. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1918 säveltäjä Yrjö Kilpinen, jonka sävellyksiä hän esitti ja myös levytti. Margaret Kilpistä on luonnehdittu "hienostuneeksi pianistiksi, joka ainutlaatuisen innostuneesti on syventynyt miehensä säveltuotantoon ja sen tulkitsemiseen". Hän on esittänyt myös Yrjö Kilpisen kamarimusiikkia ja esiintynyt orkesterien solistina. Pianon lisäksi hän on soittanut cembaloa niin radiossa kuin konserteissakin.
Margareta Kilpinen toimi Sibelius-Akatemiassa pitkäaikaisena pianonsoiton opettajana ja lehtorina vuodesta 1922.
Kilpinen sai Pro Finlandia -mitalin 1962.
Howard Blake
Howard Patrick Blake (s. 28. lokakuuta 1938 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen säveltäjä. Hänen tunnetuin yksittäinen kappaleensa on ”Walking in the Air” (1982), joka sisältyy "Lumiukko"-elokuvan musiikkiin.
Blake sai 18-vuotiaana stipendin Royal Academy of Musiciin. "Lumiukon" ohella muita elokuvia, joihin hän on säveltänyt musiikin, ovat muiden muassa "Kaksintaistelijat" (1977) ja "Amor ampuu ohi" (1990).
Blakelle myönnettiin vuonna 1994 brittiläisen imperiumin upseerin arvonimi. Hän oli vuonna 1981 Queenin jäsenten kanssa ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi musiikista elokuvaan "Flash Gordon".
Pierre Rémond de Montmort
Pierre Rémond, myöhemmin Pierre Rémond de Montmort, (27. lokakuuta 1678 Pariisi, Ranska – 7. lokakuuta 1719 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen matemaatikko, joka tutki erityisesti todennäköisyyttä sekä sovelsi sitä uhkapeleihin. De Montmort oli myös ensimmäinen, joka yhdisti Blaise Pascalin nimen Pascalin kolmioon.
De Montmort syntyi Pariisissa vuonna 1678. Hänen vanhempansa olivat François Montmort ja Marguerite Rallu. De Montmortin isä tahtoi poikansa opiskelevan lakia. Pierre kuitenkin kapinoitsi isäänsä vastaan eikä suostunut tottelemaan isänsä tahtoa. De Montmortin ja hänen isänsä välit katkesivat ja de Montmort lähti kotoaan 18-vuotiaana ja päätti matkustaa ulkomaille. Hän matkusti Britanniaan kierrellen maata jonkin aikaa ennen kuin muutti Alankomaiden seudulle, josta hän jatkoi edelleen Saksaan tavaten siellä serkkunsa. Saksassa de Montmort luki Nicolas Malebranchen "La Recherche de la Vérité" -teosta. Kirja vaikutti häneen merkittävistä ja sen pohjalta hän halusi tehdä sovinnon isänsä kanssa. 21-vuotiaana de Montmort palasi Ranskaan, missä hän aloitti opinnot Malebranchen oppilaana. Malebranche opetti hänelle filosofiaa, descartesilaista fysiikkaa sekä uudenlaista algebraa ja geometriaa.
De Montmortin isä kuoli poikansa ollessa 22-vuotias, minkä seurauksena de Montmort sai aatelissukuiselta isältään suuren perinnön. De Montmort asui suurimman osan elämästään tilallaan Château de Montmortissa, kutsuen luoksensa sen ajan matematiikan kärkinimiä. Esimerkiksi Nicolaus I Bernoulli asui hänen luonaan kolme kuukautta.
De Montmort sai mainetta julkaisemallaan teoksella "Essay d'analyse sur les jeux de hazard" (1708). Teos käsittelee todennäköisyyslaskentaa ja sisältää useita kombinatorisia ongelmia.
De Montmort valittiin vuonna 1715 Royal Societyn jäseneksi ja seuraavana vuonna Académie des Sciences’n jäseneksi.
Boris Gorban
Boris Gorban (, s. 26. syyskuuta 1978, Dušanbe) on venäläinen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Gorban karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin aitojen välierissä ajalla 49,29. Seuraavana vuonna hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin juoksun välierissä ajalla 47,48 ja oli samoissa kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 400 metrin aitojen välierissä ajalla 48,50. Gorban voitti 2003 Venäjän mestaruuden 400 metrin aidoissa, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa välierissä. Seuraavana vuonna hän oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän viestihopeaa voittaneessa joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 400 metrin aidoissa Venäjän mestaruuden, sijoittui kolmanneksi Euroopan cupissa ja karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä.
Minun jouluni (Antti Tuiskun albumi)
Minun jouluni on Antti Tuiskun vuonna 2005 julkaistu joulualbumi. Albumin myynti ylitti kultalevyrajan ja se sijoittui Suomen virallisella listalla korkeimmillaan kolmanneksi.