Jouko Sihvo
Jouko Sihvo (s. 1. tammikuuta 1931 Valkjärvi) on suomalainen emeritusprofessori, joka on toiminut muun muassa Kirkon tutkimus­keskuksen johtajana, Tampereen Messukylän seurakunnan kirkkoherrana, Helsingin tuomiorovastina ja Helsingin yliopiston kirkkososiologian professorina.
Hän on oppiarvoltaan teologian tohtori (1969) ja filosofian kandidaatti. Hän on kirjoittanut inkerinsuomalaisten kohtaloista.
Jouko Sihvo syntyi Valkjärvellä maanviljelijä Toivo ja Helvi Sihvon s. Kurki perheeseen.
Sihvo avioitui vuonna 1961. Puoliso on filosofian tohtori Päivä Marketta Sihvo s. Lampola. Perheeseen syntyivät lapset Minna, Henrikki, Katariina ja Hannu.
Ylioppilas Oriveden yhteiskoulusta 1951, teologian kandidaatti 1956, lisensiaatti 1968 ja tohtori 1969 Helsingin yliopistosta. Pastoraalitutkinto 1956, ylempi pastoraali 1978. Filosofian kandidaatti 1964. Luterilaisen maailmanliiton stipendiaatti Yhdysvalloissa 1957–1958.
Sihvo vihittiin papiksi Tampereella 7. kesäkuuta 1956. Jouko Sihvo on toiminut aluksi papin tehtävissä Tampereen hiippakunnassa, vt. kirkkoherrana Juupajoella 1967. Luterilaisen Maailmanliiton stipendiaattina hän opiskeli vuoden Amerikassa. Palattuaan hän toimi virallisena apulaisena Akaassa 1958-1961 ja Helsingin seurakuntien sairaalasielunhoitajana hän oli vuodet 1961–1965. Vuosina 1965 -1969 hän oli Helsingin yliopistossa päätoimisena sosiaalietiikan ja diakonian tilapäisenä assistenttina. Hän siirtyi vuonna 1970 Tampereelle Kirkon Tutkimuslaitoksen tutkijaksi ja sitten johtajaksi 1971-1978. Tampereen Messukylän kirkkoherrana hän oli vv. 1978–1982, Jouko Sihvo valittiin Helsingin tuomiorovastiksi vuosiksi 1982–1989. Helsingin yliopiston kirkkososiologian professorina Sihvo toimi vuoteen 1996 ja eläkkeelle jatkaen tutkimustyötään.
Jouko Sihvo oli uskonnonopettajana Toijalan yhteiskoulussa 1958-1960, toimi Helsingin palvelevan puhelimen toimikunnan sihteerinä toiminnan aloittamisessa 1964 alkaen vuoteen 1972. Teologian ylioppilaskotia Konviktia hän isännöi 1965–1968. Dosenttina Sihvo oli Helsingin yliopistossa 1972–1989 ja Tampereen 1991–1996. Käytännöllisen teologian apulaisprofessorin viransijaisuutta hän hoiti 1980.
Kirkkojen maailmanneuvoston Kirkko ja yhteiskunta –konferenssin pohjoismaiseen valmistelukokoukseen Norjassa Sihvo osallistui 1966 sekä Luterilaisen maailmanliiton sosiaalisen vastuun konferenssiin Itävallassa 1969. Valakomitean sihteerinä hän oli 1965–1968 sekä Palvelevan puhelimen kansainvälisen liiton johtokunnan jäsenenä kauden 1967–1976. Edelleen ylioppilaskoti Konviktin johtokunnan jäsenenä Sihvo oli vuodesta1968, toimien puheenjohtajana vuosina 1975–1994. Diakoniakomitean sihteerinä hän oli 1968–1969, Helsingin pitäjän kirkkovaltuuston ja –neuvoston jäsenenä 1971, Helsingin diakoniaopiston johtokunnan jäsenenä 1971–1990 ja Kirkkohallituksen taloussuunnittelutoimikunnan jäsenenä 1974–1976. Kirkon vastuuviikon yhteistyöryhmän puheenjohtajan Sihvo toimi 1985–1989 ja Kirkon pakolaistyön neuvottelukunnan puheenjohtajana 1985–1989. Suomen Kirkon Sisälähetysseuran hallituksen jäsenenä hän oli 1990–1995, valtuuskunnan puheenjohtajana 1996–2001sekä hallituksen puheenjohtajana 2001–2009. Laajasalon kristillisen opiston säätiön hallituksen jäsenenä hän oli 1995–2001, Tampereen kaupunkilähetyksen hallituksen jäsen hän oli 1997–2002 ja puheenjohtaja 2002–2014 sekä Kirkkopalvelut ry:n valtuuston varapuheenjohtaja 2001–2009. Suomen mielenterveysseuran suisiditoimikunnan jäsenenä hän oli 1967–1969, SOS-palvelun johtokunnan jäsenenä 1969–1973 ja Turvapaikkalautakunnan jäsenenä 1991–1997.