Amerikan konfederaatio
Amerikan konfederaatio eli Yhdysvaltain konfederaatio () tai Amerikan Konfederaatio, vanhentunut nimi Etelävaltiot, englanninkielisessä arkipuheessa joskus Dixie, oli vuosina 1861-1865 olemassa ollut tunnustamaton valtio Pohjois-Amerikassa. Alun perin sen perusti seitsemän Yhdysvalloista irtautunutta osavaltiota; Etelä-Carolina, Mississippi, Florida, Alabama, Georgia, Louisiana ja Texas. Nämä alueet olivat riippuvaisia maataloudesta, erityisesti puuviljan tuotannosta, jossa käytettiin afroamerikkalaisia orjia.
Kukin osavaltio erosi Yhdysvalloista, jota kutsuttiin unionksi sisällissodan aikana. Konflikti alkoi 1860 presidentinvaalien jälkeen, jolloin republikaanien Abraham Lincoln voitti vaalit. Hän vastusti orjuuden laajentamista läntisiin alueisiin. Konfederaation hallitus perustettiin helmikuussa 1861 ja sen asevoimat muodostuivat nopeasti. Lincolnin virkaanastujaiset järjestettiin maaliskuussa ja sisällissota alkoi huhtikuussa. Tämän jälkeen Virginia, Arkansas, Tennessee ja Pohjois-Carolina erosivat unionista ja liittyivät Konfederaatioon. Myöhemmin Konfederaatio hyväksyi myös Kentuckyn ja Missourin kuuluvan itseensä, vaikkei kumpikaan osavaltio ollut virallisesti julistanut eronneensa unionista tai olleet kokonaan Konfederaation hallussa.
Yhdysvaltain hallitus (unioni) ei hyväksynyt osavaltioitten eroa ja katsoi Konfederaation muodostuneen laittomasti. Sota alkoi Konfederaation hyökättyä Charolestonin satamssa sijaitsevaan Fort Sumter -linnoitukseen 12. huhtikuuta 1861. Mikään valtio ei tunnustanut Konfederaation itsenäisyyttä, mutta Iso-Britannia ja Ranska hyväksyivät sille sotaakäyvän statuksen ja antoivat yksityisten tahojen tekevän kauppaa sodan molempien osapuolten kanssa. Neljän vuoden ja 620 000 – 850 000 sotilaan kaatumisen jälkeen Konfederaation joukot antautuivat 1865. Sodalta puuttui formaali päätös, mutta lähes kaikki Konfederaation joukot olivat antaunueet vuoteen 1865 loppuun menneessä.
Jefferson Davis oli Amerikan konfederaation ainoa presidentti. Alexander Stephens toimi hänen varapresidenttinään. Presidentti valittiin kuuden vuoden toimikaudelle ilman mahdollisuutta uudelleenvalintaan. Konfederaation kongressi koostui edustajainhuoneesta ja senaatista. Useimmat vaalit viivästyivät sisällissodan takia. Demokraattinen puolue hallitsi täysin Konfederaation poliittista elämää valtion lyhyen olemassaolon aikana.
Konfederaatio perrustettiin 9. helmikuuta 1861 Montgomeryssa, Alabamassa. Väliaikaseksi presidentiksi valittiin plantaasiomistaja Jefferson Davis, joka oli toiminut Mississippin osavaltion senaattorina ennen Konfederaation perustamista. Pääkaupunki siirrettiin Virginian Richmondiin toukokuussa 1861.
Moni poliitikko tuki orjuutta taloudellisista syistä. Jotkut tukivat sitä myös esimerkiksi uskonnollisista syistä.
Konfederaation perustuslaki nimitti valtiolle korkeimman oikeuden tulkitsemaan perustuslakia, mutta sitä ei ikinä perustettu sisällissodan alkamisen takia, eikä jäseniä ehditty valita. Etelä-Caorlinalla, Arkansasilla. Alabamalla, Floridalla, Georgialla, Louisianalla, Pohjois-Carolinalla, Tennesseellä, Texasilla ja Virginialla oli kuitenkin omat osavaltiontuomioistuimet. Niissä osavaltiossa, joissa ei ollut osavaltiontuomioistuinta oli vain paikallistuomioistuimia.
Koska korkeinta oikeutta ei ollut, eri osavaltiot tulkitsivat lakia erilaisesti. Sodan aikana tehtiin lakeja, joitten avulla Yhdysvaltoja tukevia pystyttiin siirtämään internointileireihin. Noin 1 600 ihmistä internointiin sodan aikana.
Konfederaatio nojautui vahvasti maatalouteen, jonka vuoksi orjia tarvittiin työvoimaksi.
Sodan alettua Yhdysvallat saartoi monta etelän satamaa, heikentäen Konfederaation taloutta. Jotkut Meksikonlahden satamat olivat kuitenkin etelän hallussa, pitäen tuonnin ja viennin elossa. Yksi näistä oli Louisianassa sijaitseva New Orleans, joka kuitenkin antautui unionille 1. toukokuuta 1862.
Talous oli Konfederaatiolle ongelma koko olemassaolonsa aikana. Poliitikot eivät halunneet korottaa veroja, peläten sen vaikuttavan taistelutahtoon. Sodan aikana Konfederaatio painoi paljon rahaa, johtaen korkeaan inflaatioon.
Konfederaatio muodostettiin 4. helmikuuta 1861, ja sen ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Jefferson Davis. Konfederaation sotajoukkoja komensi kenraali Robert E. Lee.
Konfederaatiolla ja sen vastustajalla, Unionilla, oli lukuisia eroja. Konfederaatio kannattivat orjuutta tiedostaen, että sen kieltäminen romahduttaisi esiteollisen puuvillantuotannon. He olivat uskonnollisempia ja konservatiivisempia. Konfederaatiossa ei ollut käytännöllisesti katsoen lainkaan teollisuutta, mutta sillä oli hyvä rautatieinfrastruktuuri. Unionin asukasmäärä oli yli kaksinkertainen Konfederaatioon verrattuna. Konfederaation asukkaat olivat kiihkeitä demokraattisen puolueen kannattajia. Sodan jälkeen sinne muodostui useita erilaisia vihajärjestöjä, kuten Ku Klux Klan.
Amerikan konfederaatioon kuuluivat Alabama, Arkansas, Etelä-Carolina, Florida, Georgia, Louisiana, Mississippi, Pohjois-Carolina, Texas, Tennessee ja Virginia. Kentuckyn ja Missourin osavaltiossa oli molemmissa sekä Unionin että Konfederaation hallitukset. Länsi-Virginia irtautui Virginiasta ja liittyi myöhemmin Unioniin.
Amerikan konfederaatio lakkasi valtiona olemasta huhtikuussa 1865, kun sen armeijan ylipäällikkö Robert E. Lee antautui Appomattoxissa.