Päivi Alasalmi
Päivi Marjatta Alasalmi (s. 7. elokuuta 1966 Haukipudas) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja, luovan kirjoittamisen ohjaaja ja luennoitsija. Hän on saanut runsaasti palkintoja ja oli vuonna 1996 Finlandia-palkintoehdokas romaanillaan "Vainola".
Alasalmi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985 Haukiputaan lukiosta. Lukion jälkeen hän opiskeli kirjoittamista Oriveden Opistossa (1985–1986) ja yleistä kirjallisuutta Tampereen yliopistossa.
Alasalmi on julkaissut romaaneja, novellikokoelmia, satukirjoja, matkakirjan ja mielipidekirjan. Lisäksi hän on kirjoittanut draamatekstejä televisiolle, radiolle ja teatteriin. Hän on toiminut kolumnistina useissa lehdissä sekä työskennellyt luovan kirjoittamisen ohjaajana muun muassa Oriveden Opistossa. Luottamustehtävissä hän on ollut Pirkkalaiskirjailijat ry:n hallituksessa (1994–2001) sekä Kansanvalistusseuran neuvottelukunnassa.
Alasalmen esikoisteos "Saana" ilmestyi syksyllä 1988 ja herätti runsaasti huomiota. Alasalmen ensimmäisten kirjojen yleisilme on tummasävyinen. Teoksia keventää musta huumori. Alasalmi pitää kuitenkin itseään optimistina. Naisten kohtaloiden kuvaaminen on tuonut Alasalmelle feministisen kirjailijan maineen.
Vuonna 1992 ilmestyi Alasalmen teos "Onnellisia ihmisiä", josta tehtiin myös televisiosarja ja kuunnelma. Romaani käännettiin ranskaksi ja sloveeniksi.
Alasalmen läpimurtoteoksena voidaan pitää "Vainolaa" (1996), joka valittiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Alasalmen historiallinen, 1500-luvun Inariin sijoittuva trilogiansa ("Joenjoen laulu" 2013, "Pajulinnun huuto" 2015 sekä "Siipirikon kuiskaus" 2017) on kerännyt kiittäviä kritiikkejä ja palkintoja.
Romaani "Riivatut" (2018) saa aineksia suomalaisesta kauhuperinteestä ja tositapahtumista.
Alasalmi julkaisi 2009 ensimmäisen lastenkirjansa "Turhamainen aasi". Alasalmen saduissa ("Sinnikäs meripoika" 2011, "Kultainen kissanpentu" 2013, "Unten puutarha ja muita satuja" 2018) on huumoria ja tarina rönsyilee.
Alasalmi on saanut Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon neljästi teoksillaan "Onnellisia ihmisiä" (1992), "Vainola" (1996), "Turhamainen aasi" (2009) ja "Joenjoen laulu" sekä "Kultainen kissanpentu" (2013).
Alasalmen novellikokoelma "Suden hetki" oli vuonna 1995 Koskenkorva-palkintoehdokkaana. Samana vuonna Alasalmi sijoittui toiseksi italialaisessa Jean Monnet -kirjoituskilpailussa. Suurempaa julkisuutta Alasalmi sai vuonna 1996, kun goottilaista kartanoromantiikkaa parodioiva romaani "Vainola" asettiin Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Vuonna 2001 Alasalmi palkittiin koko tuotannostaan Gummeruksen Kaarlen palkinnolla. Alasalmen romaani "Valkoinen nainen" oli vuonna 2009 Nuori Aleksis -palkintoehdokkaana. Vuonna 2010 Alasalmi sai satukirjasta "Turhamainen aasi" jälleen Kaarlen palkinnon.
Alasalmi sai vuonna 2010 Akaan Viialan Yrittäjien myöntämän Tahto-patsaan, jonka kriteerinä on, että saaja on viialalainen ja on omalla työllään, sitkeydellään ja yritteliäisyydellään saanut aikaan merkittävää itselle ja yhteiskunnalle tai yhteisölle.
Alasalmi on saanut valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan vuosina 1998, 2004 ja 2014 sekä kolmivuotisen vuonna 2010.
Alasalmi asuu Akaassa. Hänellä on kaksi lasta.
Pirkanmaan käräjäoikeus totesi 2011 Alasalmen syylliseksi laittomaan uhkaukseen, kunnianloukkaukseen, vahingontekoon ja näpistykseen hänen puututtuaan lapsensa vuosia jatkuneeseen kiusaamiseen. Alasalmi tuomittiin 40 päiväsakkoon ja korvauksiin.