hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ammatillinen yhdistymisvapaus
Ammatillinen yhdistymisvapaus tai ammatillinen järjestäytymisvapaus on yksilön ja oikeushenkilön vapaus valita, mihin järjestöihin kuuluu, missä toimii ja mitä perustaa ja järjestön sääntöjen mukaan lakkauttaa. Järjestäytymisvapaus on yhdistymisvapauden erikoistapaus, joka koskee järjestöjä, etenkin ammattiyhdistyksiä ja työnantajaliittoja. Järjestäytymisvapauteen kuuluu myös negatiivinen vapaus olla järjestäytymättä. Negatiivisen vapauden vallitessa ketään ei siis pakoteta kuulumaan järjestöön.
Fasismiin ja autoritaariseen kommunismiin ja sosialismiin kuuluu usein pakollinen korporativismi eli pakko kuulua korporaatioihin kuten ammattiliittoihin ja työnantajaliittoihin, mikä on ristiriidassa järjestäytymisvapauden kanssa.
On myös esitetty, että Suomen yliopisto-opiskelijoiden pakollinen ylioppilaskunnan jäsenyys olisi ristiriidassa järjestäytymisvapauden kanssa. Vastakkaisen näkökannan mukaan kenenkään ei ole pakko opiskella suomalaisessa valtionyliopistossa. Kuitenkin valtionyliopisto saa valtiolta rahoitusta ja etuoikeuksia, jolloin joidenkuiden mielestä ei pitäisi vaatia jäsenyyttä.
Kansainvälinen työjärjestö ILO on hyväksynyt järjestäytymisvapauden takaavia sopimuksia. Suomen valtio on mukana sopimuksessa. Myös Suomen perustuslaki, virkamieslaki ja työsopimuslaki sisältävät säädöksiä järjestäytymisvapauden takaamisesta.
Ammattiyhdistyksillä ja työnantajaliitoilla on järjestäytymisvapauden vallitessa oikeus neuvotella työehtosopimuksista. Negatiivisena vapautena järjestäytymisvapauteen ei kuitenkaan kuulu työehtosopimusten yleissitovuus, joka kaventaa sopimusvapautta. Usein järjestäytymisvapauteen katsotaan kuuluvan myös työntekijän tai työnhakijan oikeus järjestäytyä ilman irtisanomisuhkaa tai muuta syrjintää. Kuitenkaan libertaarit eivät pidä sitä järjestäytymisvapautena, kun työnantaja ei estä järjestäytymistä vaan käyttää sopimusvapauteen kuuluvaa oikeuttaan irtisanoa tai olla palkkaamatta. Työntekijän oikeus järjestäytyä ilman irtisanomista tai syrjintää onkin taloudellinen oikeus, joka ei ole vapausoikeus eli ei ole negatiivinen vapaus.
Mjölner
Mjölner (myös Mjölnir, Mjöllnir, Mjollner, Mjǫlnir, Mjølnir, tai Mjølner) on ukkosenjumala Thorin vasara skandinaavisessa mytologiassa. Skandinaavien kansantarustossa on ollut muitakin nimityksiä vasaralle, kuten myös ukkosenjumalalle.
Mjölner on jumalien pelätyin ase, jolla tapetaan aasajumalten yliherruuden vastustajia, kuten jättiläisiä. Mjölnerillä saattoi lyödä, tai sen saattoi heittää. Joissain tarinoissa Thorin Mjölner osui aina, ja palasi heittäjänsä käteen. Toisten taruversioiden mukaan Mjölner oli erillinen ukkosenjumala. Monet uskoivat, että Thor aiheutti ukkosen, ja salamanisku tuli Thorin vasarasta tai oli jopa itse vasara.
Kertomukset vasaran alkuperästä vaihtelevat. Eddan jumaltaruissa sen tekivät kääpiöt Brokkur ja Eitri. Loki oli haastanut kääpiöt tekemään kolme yhtä hienoa esinettä kuin kaksi edellistä kääpiötä olivat tehneet. Jos he voittaisivat, he saisivat Lokin pään. Brokkur pumppasi palkeita ja Eitri sanoi, ettei tämä saisi lopettaa ennen kuin hän palaa. Tuli hyttynen ja puri Brokkuria rystyseen. Kääpiö ei ollut millänsäkään, ja Eitri palasi ja ensimmäinen esine oli valmis. Sama toistui, mutta tällä kertaa hyttynen puri Brokkuria kurkkuun. Brokkur ei ollut millänsäkään. Eitri palasi ja toinen esine oli valmis. Kolmannen kerran Brokkur jäi taas pumppaamaan palkeita, ja hyttynen palasi. Tällä kertaa se puri häntä silmäluomiin niin, että veri virtasi silmiin, eikä Brokkur voinut nähdä mitään. Silloin hän irrotti kätensä palkeista, jotka painuivat heti kasaan. Eitri palasi ja sanoi, että läheltä piti, ettei työ tuhoutunut. Hän nosti ahjosta esineen, ja se oli vasara.
Toisten mukaan se putosi taivaalta kuin meteoriitti. On arveltu, että uskomus ukkosenjumalan vasarasta saattaisi palautua jo kantaindoeurooppalaiseen kauteen. Muun muassa indoeurooppalaiseksi oletetun vasarakirveskulttuurin kirveitä on arveltu ukkosenjumalaan liittyviksi kulttiesineiksi.
Skandinaviassa kannettiin viikinkiaikana yleisesti vasaraa esittäviä riipuksia, jotka luultavasti symboloivat Mjölneriä.
Kasvojensiirto
Kasvojensiirto tai kasvosiirrännäinen on kirurginen leikkaus, jossa henkilön kasvot korvataan kuolleelta luovuttajalta siirrettävillä kasvoilla. Ensimmäinen osittainen kasvojensiirto tehtiin marraskuussa 2005 Isabella Dinoirelle. Ensimmäinen täydellinen kasvojensiirto tehtiin maaliskuussa 2010.
Laaja vamma kasvojen pehmytkudoksille, esimerkiksi palovamman tai eläimen pureman seurauksena, saattaa olla vaikea korjata rekonstruktiivisilla leikkauksilla. Osassa tällaisista tapauksista kasvojensiirto on mahdollinen hoitokeino. Kasvojensiirron jälkeen potilaan on käytettävä hyljinnänestolääkitystä, koska muuten elimistön immuunipuolustus hyökkää toiselta henkilöltä siirrettyä kudosta vastaan.
Ranskalaiset kirurgit tekivät maailman ensimmäisen osittaisen kasvojensiirron marraskuussa 2005. Leikkauksessa siirrettiin aivokuolleen naisen kasvojen keski- ja alaosa ranskalaiselle 38-vuotiaalle Isabelle Dinoirelle, jonka nenä, huulet, leuka ja posket olivat hänen oman koiransa puremien seurauksena vaikeasti vaurioituneet. Hän kuoli syyskuussa 2016 sairastuttuaan kahteen eri syöpään. Syövät johtuivat hänen kasvojensiirron yhteydessä saamastaan immuunilääkityksestä. Joulukuussa 2008 Clevelandin klinikalla Yhdysvalloissa tehtiin maailman ensimmäinen subtotaali kasvojensiirto. Leikkausryhmän johtaja, Puolassa koulutettu kirurgi Maria Siemionow, on aiemmin toiminut lääkärinä Helsingin HUSissa erikoisalanaan ortopedia ja käsikirurgia.
Barcelonalainen Vall d'Hebronin yliopistollinen sairaala teki maaliskuussa 2010 ensimmäisen täydellisen kasvojensiirron itseään päähän ampuneelle miehelle, joka oli menettänyt suuren osan kasvoistaan. Potilas ei ollut kyennyt hengittämään, puhumaan tai syömään ilman apuvälineitä. Vanhoista kasvoista jäivät jäljelle vain silmät ja kieli, ja mies sai uudet kasvolihakset, ihon, nenän, huulet, leuan, hampaat, kitalaen ja poskiluut.
Yhdysvalloissa Bostonissa tehtiin maan ensimmäinen, täydellinen kasvojensiirto-operaatio, kun amerikkalainen Dallas Wiens sai uudet kasvot maaliskuussa 2011 tuntemattomalta luovuttajalta. Yhdysvaltain armeija kustansi koko operaation, koska he halusivat saada lisätietoa loukkaantuneiden sotilaiden hoitamiseen.
Kasvojensiirtoleikkauksia on tehty syyskuuhun 2016 mennessä noin 40. Potilaista 6 on kuollut leikkauksen jälkeen.
Pussisaukko
Pussisaukko ("Chironectes minimus") on ainoa pussieläin, joka elää enimmäkseen vedessä. Se on myös pussirottiin kuuluvan Chironectes-suvun ainoa laji. Pussisaukko elää makeavetisissä järvissä ja virroissa Meksikossa ja Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Paikallisten nimitys pussisaukolle on yapok eli japok, joka tulee ilmeisesti Ranskan Guyanassa sijaitsevasta Oyapok-joesta.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä "kalastajaopossumi".
Pussisaukko jaetaan neljään alalajiin:Pussisaukko on varsin pienikokoinen pussieläin; 25–32,5 cm:n pituinen, hännän kanssa 36–40 cm:n pituinen. Turkki on vaaleanharmaa ja siinä on mustia laikkuja. Kuono, silmänalueet ja päälaki ovat kokonaan mustat. Lisäksi vaalea laikku kulkee otsalta korviin asti. Pussisaukon korvat ovat pyöreät ja paljaat karvoituksesta. Eläimen silmien yläpuolella on tuntoherkkää karvoitusta, ja lisäksi sillä on herkät ja pitkät viikset. Hännän karvoitus on mustaa ja päästä keltaista tai valkoista. Pussisaukon takajalat ovat räpylämäiset, mutta etujalat eivät. Etujalkoja saukko käyttää tunnusteluun ja saaliin kiinniottamiseen ja ui hännällään ja takajaloillaan.
Pussisaukolla on muutamia erityispiirteitä johtuen sen sopeutumisesta veteen. Pussisaukon turkki on lyhyt, tuuhea ja vettähylkivä. Takajalat ovat räpylämäiset, mikä mahdollistaa nopean ja helpon uinnin. Takajalat ovat lisäksi symmetriset mikä takaa tasaisen uintivoiman. Pitkällä hännällä pussisaukko ohjaa uintiaan ja antaa lisävoimaa uintiin. Istukkanisäkkäisiin kuuluvia saukkoja muistuttava pussisaukko on esimerkki konvergentistä evoluutiosta.
Vedessä elävänä pussieläimenä pussisaukon pussi on kehittynyt voimakalihaksiseksi ja lisäksi se aukeaa peräpäästä. Pussi on vesitiivis ja mahdollistaa naaraan sukeltamisen myös pennun ollessa pussissa. Myös uroksella on pussi, johon se asettaa sukuelimensä ennen uimista.
Pussisaukot parittelevat joulukuussa, ja 1-5 pentua syntyvät pesään kahden viikon kuluttua. 22 päivän kuluttua jälkikasvulle kasvaa turkkia ja 40 päivän iässä silmät aukeavat, ja niiden ruumiit pullottavat hieman pussista esiin. 48 päivän ikäisinä pennut irrottavat nisästä, mutta juovat edelleen maitoa nisistä ja nukkuvat emon kanssa.
Pussisaukon ravintoa ovat kalat, sammakot, äyriäiset ja muut vesieläimet.
Japaninkielinen Wikipedia
Japaninkielinen Wikipedia () on Wikipedian japaninkielinen versio. Japaninkielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään kolmanneksitoista suurin. Se perustettiin syyskuussa 2002.
Aluksi kaikki japaninkielisen Wikipedian artikkelit kirjoitettiin latinalaisilla aakkosilla. Japanilaisia kirjaimia alettiin käyttää vasta myöhemmin. 31. tammikuuta 2003 japanilainen online-lehti Wired News Japanese edition kertoi Wikipediasta ja se oli ensimmäinen kerta, kun Wikipediasta kerrottiin japanilaisessa mediassa.
12. helmikuuta 2003 japaninkielinen Wikipedia ylitti 1000 kirjoitetun artikkelin rajan, kaksi vuotta englanninkielistä Wikipediaa myöhemmin. Sadantuhannen kirjoitetun artikkelin raja meni rikki 11. helmikuuta 2005.
Myskikenguru
Myskikenguru ("Hypsiprymnodon moschatus") on pienikokoinen kenguruiden sukuinen pussieläinlaji. Toisin kuin muut kengurut, se liikkuu yleensä neljällä jalalla kuten kaniini. Se synnyttää yleensä kaksoset.
Se luokitellaan nykyisin "Hypsiprymnodontidae"-heimon ainoaksi elossa olevaksi lajiksi, kun ennen se oli alaheimona rottakenguruiden heimossa.
Myskikenguru on pienikokoinen, ruskea, hiirimäinen kenguru. Sen ruumiin pituus on 23-34 cm ja hännänpituus 13-17 cm. Sillä on pitkät takajalat niin kuin muillakin kenguruilla, mutta samanlainen häntä kuin hiirellä.
Myskikengurua tavataan Australian koillisosissa ja Uusi-Guinean sademetsissä.
Katalaaninkielinen Wikipedia
Katalaaninkielinen Wikipedia on Wikipedian katalaaninkielinen versio. Katalaaninkielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään 20. suurin. Se perustettiin marraskuussa 2001, toisena englanninkielisen version jälkeen.
Katalaaninkielinen Wikipedia rikkoi 10 000 artikkelin rajan marraskuussa 2004. Helmikuussa 2006 siellä oli yli 25 000 artikkelia. 100 000 artikkelin raja meni rikki 18. tammikuuta 2008. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 384 980 artikkelia.
Lumholtzinpuukenguru
Lumholtzinpuukenguru ("Dendrolagus lumholtzi") on saksalaisen Carl Lumholtzin mukaan nimetty puukenguru.
Tämän harmaan kengurun musta häntä on pitempi kuin eläimen ruumis. Sillä on terävät kynnet ja mustat käpälät.
Ruumiinpituus 52-80 cm ja hännänpituus 42-93 cm.
Tämä puukenguru viettää suurimman osan ajastaan korkealla puissa, joissa se nautiskelee puiden antimia: lehtiä ja hedelmiä. Se jopa nukkuu puiden tukevilla oksilla. Tämä laji on uhanalainen, sillä hakkuut tuhoavat sen elinympäristön sademetsiä.
Australian kaakkoisosat.
Plymouth (täsmennyssivu)
Plymouth voi tarkoittaa seuraavia:
Hepreankielinen Wikipedia
Hepreankielinen Wikipedia (ויקיפדיה) on Wikipedian hepreankielinen versio. Se aloitettiin heinäkuussa 2003 ja elokuussa 2007 siellä oli yli 59 800 artikkelia. Hepreankielinen wikipedia on ikään kuin latinalaisittain kirjoitettujen wikipedioiden peilikuva; heprean kirjoitussääntöjen mukaan se on kirjoitettu oikealta vasemmalle.
Hepreankielinen Wikipedia aloitettiin 8. heinäkuuta 2003. 25. lokakuuta 2003 kirjoitettiin sen tuhannes artikkeli. Vuoden 2004 alussa siellä oli yli 2 000 artikkelia. 22. heinäkuuta 2004 hepreankielisen Wikipedian käyttäjät järjestivät tapaamisen Tel Avivissa, Israelissa. Syyskuun 2004 aikana kirjoitettiin hepreankielisen Wikipedian kymmenestuhannes artikkeli.
Kun kaikkiin Wikipedioihin yhteensä oltiin kirjoitettu miljoona artikkelia 20. syyskuuta 2004, miljoonan artikkelin rajan rikkoi eräs artikkeli hepreankielisessä Wikipediassa.
Maaliskuussa 2005 hepreankielisen Wikipedian etusivu uudistettiin. Saman vuoden toukokuussa hepreankielinen Wikipedia rikkoi 20 000 artikkelin rajan. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 138 807 artikkelia. Nykyään artikkeleita on yli .
Charlton Athletic FC
Charlton Athletic Football Club on englantilainen jalkapalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, Ykkösliigassa. Lempinimellä ”Addicks” tunnetun joukkueen kotistadion The Valley sijaitsee Charltonissa Greenwichin alueella Kaakkois-Lontoossa.
Alan Curbishley toimi seuran managerina vuodesta 1991 aina kesään 2006 asti. Curbishleyn valtakaudella Charlton kasvoi alempien divisioonien seurasta osaksi Valioliigan vakiokalustoa.
Kaudelle 2005–2006 Curbishley hankki Charltoniin Englannin tasolla kovan luokan vahvistuksia. Joukkueeseen liittyivät muun muassa englantilaiset hyökkäyspään pelaajat Darren Bent, Darren Ambrose ja Jay Bothroyd. Lainalla joukkueessa pelasivat venäläinen keskikentän taituri Aleksei Smertin (Chelsea, Englanti) sekä kaksi puolustajaa; amerikkalainen Jonathan Spector (ManU, Englanti) ja uruguaylainen Gonzalo Sorondo (Inter, Italia).
Kaudelle 2006–2007 Charlton hankki uuden valmentajan Iain Dowien Crystal Palacesta Englannin Mestaruussarjasta Alan Curbishleyn lopetettua. Dowie sai kuitenkin potkut jo marraskuussa Charltonin jäätyä Valioliigan hännille voitettuaan vain kaksi ottelua 12:sta. Dowien seuraajaksi nimettiin entinen apulaismanageri Les Reed, jota avusti entinen Charlton-pelaaja Mark Robson. Reed ja Robson saivat väistyä 26. joulukuuta, kun entinen West Ham -luotsi Alan Pardew nimettiin seuran päävalmentajaksi.
Pardew ei onnistunut pelastamaan Charltonia, vaan seura putosi hänen alaisuudessaan Valioliigasta Mestaruussarjaan ja vajosi sielläkin häntäpäähän. Marraskuussa 2008 hän sai potkut ja tilalle palkattiin Phil Parkinson, joka ei ole kuitenkaan saanut seuran kurssia käännettyä. Nykyisin seura pelaa Ykkösliigaa, jonne se nousi tippui keväällä 2016.
Zorkul
Zorkul on järvi, jonka itäosat kuuluvat Tadžikistaniin ja jonka länsiosat sijaitsevat Afganistanin rajalla. Järvi on idästä länteen noin 25 kilometrin pituinen. Järven länsipuolella virtaa Pamir-joki ja itäpuolella on Qarabolaqin kylä. Järveen virtaa monia pieniä jokia.
Eskimokuovi
Eskimokuovi ("Numenius borealis") on keskikokoinen kahlaajiin kuuluva lintulaji. Lajin pesimäalueet sijaitsevat Kanadassa ja talvehtimisalueet Etelä-Amerikan Argentiinassa ja Chilessä. Lajin nimesi Johann Reinhold Forster 1772. Eskimokuovi on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi ja viimeisin varma havainto siitä on tehty vuonna 1963. Lajia pidetään todennäköisesti sukupuuttoon kuolleena, vaikkakaan täyttä varmuutta sen häviämisestä ei ole.
Eskimokuovin pituus on noin 29-34 senttimetriä ja se oli kanelin värinen. Eskimokuovi muistuttaa taigakuovia, mutta on hieman suurikokoisempi, pitkäsiipisempi ja lyhytjalkaisempi. Lajin nokka on noin viisi senttimetriä pitkä.
Lennossa eskimokuovi päästelee väreilevää ”tr-tr-tr” ääntä ja pehmeää vihellystä ”bee bee”. Lajin inuittikielinen nimi "pi-pi-pi-uk" juontuu lajin ääntelystä.
Eskimokuovin esiintymisaluetta ovat olleet Kanadan pohjoisosa ja Alaska. Valtavat eskimokuoviparvet muuttivat ennen joka vuosi pohjoisen tundralta Etelä-Amerikkaan, jossa ne viettivät talven. 1800-luvun lopulla populaation koko oli miljoonia yksilöitä. Laji tavattiin Länsi-Euroopassakin muutaman kerran 1800-luvulla. Lajia on metsästetty varsinkin muuttoreittien varsilla huomattavan paljon. Yhden päivän aikana saatettiin ampua jopa 7 000 eskimokuovia. 1800-luvun loppuvuosina ammuttiin noin 2 miljoonaa yksilöä vuodessa. Lajin metsästys kiellettiin noin vuonna 1916, mutta kanta ei enää toipunut.
Lajin luultiin jo kuolleen sukupuuttoon, kunnes vuonna 1959 saatiin havainto Teksasista. Viimeisin varma havainto linnusta on tehty vuonna 1963 ja sen talvehtimisalueilla sitä ei olla tavattu sitten vuoden 1939. Lajia pidetään todennäköisesti sukupuuttoon kuolleena, mutta koska varmuutta asiasta ei olla saavutettu IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Mahdollisesti jäljellä olevan kannan on arvioitu olevan korkeintaan alle 50 yksilöä.
Eskimokuovit viettivät pesimäaikansa Kanadan tundra-alueella ja muuttivat talvehtimaan etelään Argentiinan pampalle ja Chileen. Kanadan kesän päättyessä linnut muuttivat etelään Labradorin, Atlantin ja eteläisen Karibian kautta. Linnut viettivät Etelä-Amerikassa muutamia kuukausia ja palasivat kevään tullen pesimäalueilleen pohjoiseen Yhdysvaltojen kautta. Pitkä muuttomatka vaati pysähdyksiä, jonka aikana linnut ruokailivat Yhdysvaltojen Keskilännen preerioilla syöden hyönteisten toukkia ja munia maasta pitkillä nokillaan. Yksi tärkeä ravinnonlähde tällä matkalla on esitetty olleen nykyisin sukupuuttoon kuollut "Melanoplus spretus" -heinäsirkkalaji.
Pesä on maassa erittäin hyvin kätkettynä ruohikkoon.
Ukrainankielinen Wikipedia
Ukrainankielinen Wikipedia on Wikipedian ukrainankielinen versio. Ukrainankielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään 16. suurin. Sen ensimmäinen artikkeli kirjoitettiin 30. tammikuuta 2004.
Ukrainankielinen Wikipedia rikkoi yli 100 000 artikkelin rajan 29. maaliskuuta 2008.
Marraskuussa 2014 ukrainankielisessä Wikipediassa oli yli 536 000 artikkeleita ja lähes 2,5 miljoonaa kävijää päivittäin.
Vuorihemlokki
Vuorihemlokki ("Tsuga mertensiana") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsirannikolla lähes samalla alueella kuin lännenhemlokki, mutta enimmäkseen korkeammalla vuoristossa lukuun ottamatta levinneisyysalueen pohjoisimpia osia.
Päinvastoin kuin muut hemlokit vuorihemlokki ei siedä varjoa erityisen hyvin. Se kasvaa parhaiten pohjoisrinteillä jossa talven paksu lumipeite tarjoaa sulaessaan kosteutta keväällä ja kesällä. Oksisto on myös hyvin sopeutunut kestämään raskasta lumi- ja jääkuormaa.
Vuorihemlokkia käytetään koristekasvina luonnollisen esiintymisalueensa ulkopuolella erityisesti Ison-Britannian pohjoisosissa ja Skandinaviassa missä sitä arvostetaan hyvän kestävyytensä ja sinivihreän värityksensä vuoksi. Suomessa vuorihemlokkia on koeviljelty arboretumeissa ja kasvitieteellisissä puutarhoissa.
Peter Molyneux
Peter Molyneux (s. 5. toukokuuta 1959 Guildford, Surrey, Iso-Britannia) on brittiläinen videopelien suunnittelija ja ohjelmoija. Hänet tunnetaan parhaiten ”jumalpelien”, kuten "Populous" ja "Black & White", suunnittelijana. Molyneux’ta pidetään erittäin luovana ja omaperäisenä pelisuunnittelijana, jonka pelit eivät kuitenkaan aina vastaa ennakkomainosten niistä antamaa kuvaa.
Molyneux on ollut perustamassa kahta pelialan yritystä: Bullfrog Productionsia ja Lionhead Studiosia.
Rotkohemlokki
Rotkohemlokki ("Tsuga caroliniana") on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena pienellä alueella Yhdysvalloissa Appalakkien vuoristossa. Kasvupaikkoja ovat vuorenrinteet 750–1200 metrin korkeudessa. Rotkohemlokki voi kasvaa 30 metrin pituiseksi ja 1,5 metrin paksuiseksi.
Rotkohemlokkia käytetään yleisemmin koristepuuna kuin metsätaloudessa. Sitä on kokeiltu Suomessa hyvin vähän.
Ruiskumadot
Ruiskumadot ("Sipuncula" tai "Sipunculoidea") on ovat jaokkeettomia, kaksikylkisesti symmetrisiä merenpohjan matoja. Niitä on pidetty omana pääjaksonaan eläinkunnan järjestelmässä, mutta molekyylituntomerkkien mukaan ne kuitenkin näyttävät kuuluvan nivelmatoihin.
Tähtimatojen ruumis on kaksiosainen, siinä on pussimäinen takaosa ja siihen nähden pituudeltaan 1/2-10 kertainen kärsä. Kärsän kärjessä on suu, jonka ympärillä olevia lonkeroita liikuttavat niiden sisällä olevan vesiputkiston paineen vaihtelut. Suuosa on sisään vedettävä. Madot ovat 1–50 cm pitkiä, yleensä kuitenkin alle 10 cm.
Useimmat ruiskumadot syövät pohjamutaa, mutta joidenkin on arvioitu suodattavan vedestä ravintohiukkasia. Osa lajeista elää pohjaan kaivamissaan asuinputkissa, toiset porautuvat pysyvämpiin koloihin kalkkikallioiden tai korallirunkokuntien sisään, eräät asuvat tyhjissä kotilonkuorissa. Ruiskumatoja esiintyy kaikissa suolaisissa merissä, vuorovesivyöhykkeestä 6500 metrin syvyyteen.
Sukupuolet ovat yleensä erilliset. Hedelmöitys on ulkoinen. Joillakin lajeilla munasta kehittyy suoraan pieni mato, toisilla on pelaginen vapaana uiva toukkavaihe.
Ruiskumatolajeja tunnetaan noin 320.
Japaninhemlokki
Japaninhemlokki ("Tsuga diversifolia") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanin vuoristoalueilla. Neulasten alapinnalla on kaksi valkoista ilmarakojuovaa.
Japaninhemlokkia on kokeiltu Suomessa hyvin vähän ja viljelmien puut ovat paleltuneet toistuvasti.
John Romero
Alfonso John Romero (s. 28. lokakuuta 1967) on tietokonepelien suunnittelija. Hän perusti vuonna 1991 John Carmackin, Tom Hallin ja Adrian Carmackin kanssa alan keskeisiin yrityksiin kuuluvan id Softwaren. Romero työskenteli yrityksessä 1991–1996, ja oli mukana suunnittelemassa muun muassa Doomia, joka vaikutti merkittävästi räiskintäpelien tyylilajiin. John Romeroa pidetään myös yhtä moninpelimuotoa kuvaavan termin "deathmatch" keksijänä. id Softwarelta lähdön jälkeen Romero perusti oman pelistudionsa, Ion Stormin. Ion Stormilla työskennellessään Romero oli mukana kehittämässä yhtä pelialan suurimpana floppina pidettyä peliä, Daikatanaa. Peli viivästyi useita kertoja minkä lisäksi pelin markkinoinnissa käyteyt mainokset koettiin ärsyttävinä pelaajien ja alan lehdistön joukossa. Lopulta pelin valmistuttua sen kritisoitiin olevan grafiikaltaan vanhanaikainen (peli käytti id Softwarelta lisensoitua Quake II -pelimoottoria kun id Software itse oli jo ehtinyt julkaista kehittyneempää moottoria käyttävän Quake III -pelin), kriitiikkiä kohdistettiin myös muuhun toteutukseen kuten esimerkiksi pelissä esiintyvien apurihahmojen tekoälyn tasoon. Romeron uusimpiin projekteihin kuuluu Lolapps pelistudiolla kehitetty Facebook -peli Ravenwood Fair. Peli avattiin Facebookissa 19 lokakuuta 2010 ja maaliskuussa 2011 arvioitiin että pelillä on noin 25 miljoonaa pelaajaa maailmanlaajuisesti.
Alkyynit
Alkyynit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on vähintään yksi kolmoissidos kahden hiiliatomin välillä. Alkyynien kolmoissidoksen hiiliatomit ovat sp-hybridisoituneet. Hiiliatomeja yhdistää sp-hybridiorbitaaleista muodostunut sigma-sidos ja kaksi p-orbitaaleista muodostunutta pii-sidosta. Tämän vuoksi kolmoissidoksen hiiliatomien ja niihin liittyneiden atomien välinen sidoskulma on 180° eli molekyyli on lineaarinen.
Yksinkertaisin alkyyni on etyyni, jota kutsutaan myös asetyleeniksi. Asetyleeni palaa hyvin voimakkaasti ja sen liekki on hyvin kuuma, minkä takia sitä käytetään hitsauksessa.
Alkyynien nimet muodostetaan vastaavan alkaanin nimestä korvaamalla -aani-pääte -yyni-päätteellä. Yksinkertaisten alkyynien yleinen kaava on CH.
Etyynisubstituentti on nimeltään etynyyli tai etinyyli, joka esiintyy muun muassa ehkäisypillereissä käytetyssä etinyyliestradiolissa. Propargyyliryhmä, HCCCH esiintyy selegiliini-nimisessä parkinsonlääkkeessä.
Alkyynit reagoivat samojen reagenssien kanssa kuin alkeenit ja niille tyypillisiä reaktioita ovat vedyn, vetyhalogenidin ja halogeenin liittäminen (additio) kolmoissidokseen. Reaktio-olosuhteiden mukaan reaktiot ovat joko yksivaiheisia, jolloin saadaan reaktiotuotteena alkeenia, tai kaksivaiheisia, jolloin lopputuote on tyydyttynyt yhdiste.
Alkyynejä voidaan hydrata vetykaasulla, jolloin riippuen reaktio-olosuhteista ja käytetystä katalyytistä alkyyni pelkistyy joko alkeeniksi tai alkaaniksi. Jos katalyyttinä käytetään palladiumia, saadaan aina alkaania. Vähemmän aktiivisilla katalyyteillä kuten ns. Lindlar-katalyytillä (Pd/PbCO) saadaan cis-alkeenia.
Vetyhalogenidit HCl, HBr ja HI reagoivat alkyynien kanssa, jolloin saadaan vinyylihalideja (kaksoissidoksellisia halideja). Additio noudattaa Markovnikovin sääntöä eli HX:n vetyatomi kiinnittyy kolmoissidoksen terminaaliseen hiiliatomiin
Alkyynit reagoivat halogeenien (Br, Cl) kanssa alkeenien tavoin, jolloin saadaan dihalogenoituja alkeeneja, joilla on trans-konfiguraatio.
Kun alkyyniin liitetään vettä (hydrataatio) on reaktion päätuote ketoni tai aldehydi, joka on nopeassa tasapainossa vastaavan enolimuodon kanssa. Reaktiossa syntyy ensin enoli, joka on pysymätön ja tautomeroituu karbonyyliyhdisteeksi, kun OH-ryhmän protoni siirtyy viereiseen atomiin. Reaktio noudattaa Markovnikovin sääntöä eli vety kiinnittyy vähemmän substituoituun hiiliatomiin. Siksi terminaalisen alkyynin hydraatiossa ei saada aldehydiä vaan ketonia. Alkyyneistä ainoastaan asetyleenistä voidaan valmistaa aldehydiä, nimittäin asetaldehydiä.
Martta Wendelin
Martta Maria Wendelin (23. marraskuuta 1893 Kymi – 1. maaliskuuta 1986 Tuusula) oli suomalainen kuvataiteilija.
Martta Wendelin pääsi ylioppilaaksi vuonna 1910 Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopiston piirustussalissa Eero Järnefeltin johdolla vuoteen 1916. Hän sai ohjausta myös Akseli Gallen-Kallelalta ja teki opintomatkan Saksan ja Sveitsin kautta Italiaan.
Wendelin tunnetaan erityisesti korttien ja lehtien kansikuvien (mm. Kotiliesi) piirtäjänä sekä satukirjojen kuvittajana. Kuvitustyön varjoon on kuitenkin jäänyt mittava maalaus-, grafiikka- ja piirustustuotanto. Wendelinin ensimmäinen näyttely 1925 sai hyvät arvioinnit, mutta vuoden 1936 näyttelyssä hänet nähtiin lähinnä kuvittajana, jonka työhön oli hiipinyt maneereita. Strindbergillä pidetyssä näyttelyssä 1954 oli esillä piirustuksia, kuvituksia ja maalauksia, joista kuvitukset saivat eniten kiitosta.
Wendelin maalasi noin 650 joulukorttia ja vuosina 1931–1963 lähes 30 joulumerkkiä. Hän käytti suomalaiskansallisia aiheita ja oli osaltaan muokkaamassa mielikuvaa siitä, millainen on "perinteinen suomalainen" joulukuvasto.
Martta Wendelinin teosten kokoelma sijaitsee Tuusulan taidemuseossa. Museossa on peruskokoelmassa 2000 Wendelinin työtä, jotka hän aikoinaan lahjoitti Tuusulan kunnalle, sekä tilaa vaihtuville näyttelyille. Näyttelyjä järjestetään aineiston pohjalta vuosittain 3-4.
Wendelinin yhteys Tuusulaan syntyi, kun hän rakennutti itselleen Tuusulaan talon, muutti siihen 1946 ja asui ja työskenteli siinä koko loppuelämänsä.
Wendelinin kuvitustyöt edustivat samaa ihannoivaa, herttaista linjaa kuin Rudolf Koivu satukuvituksillaan tai ruotsalaiset Elsa Beskow ja John Bauer.
Martta Wendelinille myönnettiin vuonna 1974 taiteilijaneläke ja 1977 hän sai elämäntyöstään Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon.
Boeing 707
Boeing 707 on nelimoottorinen, kapearunkoinen, pitkän ja keskipitkän matkan matkustajalentokone, jota valmistettiin vuosina 1957–1978. Koneen on valmistanut yhdysvaltalainen Boeing Commercial Airplanes. Konetta voidaan pitää suihkumoottoriaikakauden aloittajana matkustajaliikenteessä, vaikka se ei ollutkaan ensimmäinen matkustajasuihkukone. Kone oli myös taloudellinen menestys. Konetyyppi oli ensimmäinen Boeingin 7X7 -sarjassa.
707 perustui prototyyppiin nimeltä Boeing 367-80, jota kutsuttiin ”Dash 80”:ksi. Tämä prototyypin pohjalta kehitettiin myös Yhdysvaltain ilmavoimien käyttämät kuljetuskone C-135, ilmatankkauskone KC-135 Stratotanker, tutkavalvontakone E-3 Sentry, ilmavoimien E-8 JSTARS -maavalvontakone sekä laivaston viestikone E-6 Mercury. 707:ää varten runkoa levennettiin 15 cm, jotta siihen mahtuisi kuusi istuinta rinnakkain. Samaa rungon poikkileikkausta on käytetty Boeingin myöhemmissä malleissa 737 ja 757.
Ensimmäinen 707 lensi joulukuussa 1957 ja aloitti liikennöinnin vuonna 1958 Pan Amin väreissä tyyppitunnuksella 707-120. Tästä kehitettiin 707-120B, jossa oli tehokkaammat, taloudellisemmat ja hiljaisemmat moottorit.
707-220 oli samanlainen kuin 707-120, mutta siinä oli tehokkaammat moottorit kuumilla ja korkeilla paikoilla sijaitsevia lentokenttiä varten. Tätä tyyppiä valmistettiin ainoastaan viisi kappaletta, koska sen polttoaineenkulutus oli suuri.
Myöhemmin kehitettiin 707-320- ja 707-420 -mallit, joilla oli suurempi kantavuus ja polttoainekapasiteetti sekä suuremmat siivet. 707-320:ssä oli myös iso rahtiovi. Myös 707-320:stä tuli myöhemmin tehokkaammilla, taloudellisemmilla ja hiljaisemmilla moottoreilla varustettu versio 707-320B.
707-020 suunniteltiin lyhyitä kiitoteitä varten, se oli kevyempi ja nopeampi kuin alkuperäinen 707. Se kuitenkin nimettiin markkinoinnillisista syistä Boeing 720:ksi. Vähän aikaa sitä kutsuttiin myös Boeing 717:ksi. Boeing 727 korvasi myöhemmin tämän mallin. Tätä versiota ei valmistettu kovin paljon.
707-700 suunniteltiin, mutta se ei koskaan päässyt tuotantoon asti.
1960-luvulla kuviteltiin yleisesti, että lentoliikenteen tulevaisuus olisi yliäänikoneissa. Kun niiden kehitys ei ollutkaan odotusten mukaista, suuntautui lentoyhtiöiden kiinnostus entistä suurempiin ääntä hitaammin kulkeviin matkustajakoneisiin. Boeing selvitti mahdollisuutta rakentaa 707:sta pidempää versiota, mutta se olisi vaatinut laskutelineiden ja siipilaatikon täydellistä uusimista sekä lisäksi tehokkaammat moottorit kuin markkinoilla oli tarjolla. Siksi Boeing päätti kehittää kokonaan uuden konetyypin, joka esiteltiin 30. syyskuuta 1968 nimellä Boeing 747.
707:iä on edelleen jonkin verran liikenteessä, lähinnä rahtikoneina sekä hallitusten VIP-koneina.
Todistuksen taakka
Todistuksen taakka eli todistustaakka () tarkoittaa epistemologiassa perusteluvelvollisuutta: väitteen esittäjä on velvollinen esittämään perustelut väitteensä tueksi.
Kun keskustelun toinen osapuoli esittää väitteen, jonka toinen osapuoli kiistää, väitteen esittäjällä on tyypillisesti todistuksen taakka oikeuttamaan tai todistamaan tai perustelemaan näkemyksensä, etenkin kun se kiistää yleisesti vallitsevan mielipiteen tai katsannon.
Argumentum ad ignorantiam on argumentointivirhe, joka voidaan ymmärtää todistuksen taakan virheelliseksi siirtämiseksi. "Argumentum ad ignorantiamiin" syyllistytään kun proposition oletetaan olevan tosi, koska sitä ei ole todistettu vääräksi, tai kun väitteen oletetaan olevan väärä, koska sitä ei ole osoitettu todeksi. Molemmissa tapauksissa katsotaan, että todistuksen taakka kuuluu yksinomaan vastakkaista mieltä olevalla taholle eli se siirretään yksin tämän niskoille. Todistustaakka ei kuitenkaan ole yksin koskaan peruste sen enempää asian pitämiselle epätotena, jos sen puolesta ei ole riittävää evidenssiä, tai totena, jos sitä ei pystytä kumoamaan.
Todistuksen taakan siirtäminen ei myöskään itsessään ole argumentaatiovirhe. Jos vaikkapa äärimmäinen skeptikko siirtää todistustaakan jatkuvasti huonoin perustein toisen niskoille, sen siirtäminen takaisin on perusteltua.
Ateistit argumentoivat usein Jumalan tai jumalien olemassaoloa vastaan todistustaakkaan vedoten. Argumenttina on, että Jumalaan tai jumaliin uskovien tulisi osoittaa, että jumalat ovat olemassa, ja jos tähän ei pystytä, he argumentoiva, ei uskolla Jumalan tai jumalien olemassaoloon olisi perusteita.
Yleisemmin todistustaakkaan vedotaan erilaisissa skeptisissä argumenteissa. Astrologiaa tai homeopatiaa tai muita yleisesti näennäistieteinä pidettyjä oppeja ei voida osoittaa vääräksi, mutta, argumentoivat skeptikot, niiden puolesta ei ole riittävää evidenssiä uskomuksia oikeuttamaan.
Todistustaakkaan voidaan vedota tämän tyyppisissä argumenteissa myös virheellisellä tavalla. Näin tapahtuu esimerkiksi silloin, kun kahdesta toisensa poissulkevasta väitteestä toinen ei ole lähtökohtaisesti toista mielekkäämpi tai osoitettavissa toista todennäköisemmäksi (onko olemassa rinnakkaisia universumeja, tms. – rinnakkaisten universumien olemassaoloa ei voida sen enempää todistaa kuin kieltää, mutta onko toinen hypoteesi lähtökohtaisesti toista "todennäköisempi"?), mutta todistustaakkaan vedotaan, jotta toinen väite saataisiin kiistettyä. Frederick L. Will ja myöhemmin Marcello Truzzi ovat kutsuneet esimerkiksi uusia tieteellisiä hypoteeseja vastaan esitettyä tähän tapaan vinoutunutta "skeptistä" argumentaatiota "pseudoskeptiseksi".
Kalevi Lehtinen
Kalevi Lauri Tapio Lehtinen (1. tammikuuta 1936 Helsinki – 17. heinäkuuta 2011 Kandern, Saksa) oli rovasti, kirjailija sekä kansainvälisesti tunnetuin suomalainen evankelista ja luterilainen pappi.
Lehtinen vihittiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papiksi vuonna 1964, mitä ennen hän työskenteli kolme vuotta evankelistana sekä uskonnonopettajana Raahessa ja Helsingissä. Lehtinen työskenteli vuodesta 1974 "Campus Crusade for Christin" (vuodesta 1989 nimellä Agape Europe) palveluksessa Saksassa sekä sen johtajana vuosina 1977–1987.
Suomalaisten tuntemaksi Lehtinen tuli vuonna 1987 tulkatessaan evankelista Billy Grahamin puheita Helsingin olympiastadionilla pidetyssä Missio Helsingissä, minkä jälkeen Lehtinen toimi evankelistana. Hänet tunnettiin Suomen lisäksi varsinkin Venäjällä, Virossa ja IVY-maissa. Lehtisen kirjoja painettiin neljällä kielellä yhteensä yli miljoona kappaletta. Hän asui Saksassa vuodesta 1974. 
Lehtinen kiteyttää kristinuskon perusasiat neljään asiaan.
Olli Valtosen kirjoittaman Lehtisen elämästä kertovan kirjan "Tänään Kalevi Lehtinen" ensipainos oli suurin siihenastinen Suomessa otettu painos.
Kalevi tuotti vaimonsa Leenan kanssa opetusohjelmaa nimeltä "5 leipää ja 2 kalaa" kahdenkymmenen jakson verran, jota näytettiin Taivas TV7:llä vuonna 2008.
Lehtisen syntymästä vuoden 1936 alussa suomalaiset saivat lukea palstametreittäin, sillä hänen isänsä oli olympiavoittaja, ME-juoksija Lauri Lehtinen. Lehtistä kiusattiin koulussa lihavuuden takia. Aikuisena hän laihdutti langanlaihaksi. Lehtisellä on kolme lasta.
Lehtinen kaatui juoksulenkillä Etelä-Saksan Kandernissa ja menehtyi kaksi päivää sen jälkeen 17. heinäkuuta 2011. Hänet haudattiin sukuhautaan Tuusulan Paijalan kappelin hautausmaalle.
Skagen
Skagen on 8 088 asukkaan taajama ja alue Tanskassa Jyllannin pohjoiskärjessä. Se tunnetaan pitkistä hiekkarannoistaan, jotka leviävät sekä niemen itä- että länsirannikolle. Skagenin sarveksi kutsuttu niemi () muodostaa Kattegatin ja Skagerrakin salmien maantieteellisen rajan. Skagen oli aiemmin itsenäinen kunta, mutta 1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä se muodosti yhdessä Sæbyn ja Frederikshavnin kuntien kanssa nykyisen Frederikshavnin kunnan.
Tanskalaiset kutsuvat Skagenia nimellä "Valon maa" sen vaaleiden hiekkarantojen takia. Skagenin hiekkarannoilla on liikkuvia dyynejä. Kaupunki on turistien suosima varsinkin kesäaikaan, ja turismi on syrjäyttänyt kalastuksen tärkeimpänä elinkeinona, vaikka kaupungissa on suuri kalasatama. Skageniin johtaa rautatie (Skagensbanen) Frederikshavnista. Liikennettä tällä rataosuudella harjoittaa yksityinen rautatieyhtiö Nordjyske Jernbaner.
1800-luvun lopussa joukko taiteilijoita vietti aikaansa Skagenissa maalaten maisemamuotokuvia. Ryhmää kutsutaan nimellä Skagenin maalarit (). Kuuluisin ryhmän jäsenistä oli Peder Severin Krøyer, jonka tunnetuin teos "Kesäilta Skagenin etelärannalla. Anna Ancher ja Marie Krøyer" () on tyypillinen taiteilijaryhmän teos. Krøyer, kuten useimmat muutkaan ryhmäläiset, ei asunut koko vuotta Skagenissa, vaan vietti talvet Kööpenhaminassa.
Siperianpihta
Siperianpihta ("Abies sibirica") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva ainavihanta havupuu.
Siperianpihta kasvaa yleensä 15–25 metrin pituiseksi puuksi. Latvus on pitkä, kapea ja tiheä- ja lyhythaarainen. Runko on väriltään harmaa, ja sen kuoressa on pihkarakkuloita. Nuoren rungon kuori on sileä ja vanhanakin melkein sileä. Kuluvan kesän kasvainranka on lyhyt- ja tummakarvainen, talvisilmut ovat pihkaisia, harmaita ja muodoltaan munanmuotoisia tai pallomaisia. Hyvin taipuisat neulaset eli lehdet ovat pituudeltaan 12–25 mm ja leveydeltään 1,2–1,5 mm. Lehdet siirottavat sivuille ja haaranmyötäisesti, ja peittävät koko haararangan. Lehtien yläpinnalla kärkiosassa on toisinaan ilmarakoja. Lehtien alapinnalla on kaksi harmahtavaa 4- tai 5-jonoista ilmarakojuovaa. Pihkatiehyet ovat syvällä lehtien sisällä.
Siperianpihdan kukinto on käpy. Hedekukat ovat riippuvia kun taas emikukat ovat pystyjä. Kukat ovat yksineuvoisia, kehättömiä ja pieniä. Suomessa siperianpihta kukkii toukokuussa. Pysty, pitkänomainen käpy on lyhytperäinen ja pyöreäkärkinen, eivätkä sen peitinsuomut ole näkyvissä. Kooltaan se on 5–8 x 2–4 cm. Kävyt kypsyvät kukintavuoden syksyllä, jolloin käpysuomut irtoavat mutta pysty käpyranka jää kiinni haaraan. Siemen on ohutkuorinen ja siivekäs.
Suurin suomalainen siperianpihta on ollut yli 30 metriä korkea ja ympärysmitaltaan 230 senttimetriä.
Siperianpihta risteytyy helposti palsamipihdan ("A. balsamea") kanssa kantalajien kasvaessa lähekkäin.
Siperianpihta on levinneisyysalueeltaan mantereinen. Se kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella Vienanmeren itäpuolelta Siperiaan ja Kiinan pohjois- ja länsiosiin. Suomessa siperianpihtaa voi tavata luonnosta viljelykarkulaisena eri puolelta maata, yleisimmin Etelä-Suomesta.
Siperianpihta kasvaa tuoreissa, runsasravinteisissa havumetsissä seka- tai valtapuuna. Laji on kalkinsuosija.
Siperianpihdan puuaines on melko haurasta ja lahoamiselle altista, minkä vuoksi sitä ei kannata kasvattaa sahatavaraa ajatellen. Sellun ja paperin valmistukseen se on kelvollista. Latvus vaurioituu usein, tavallisimmin joko varislinnun laskeutuessa hauraalle latvakerkälle, tai halla- tai lumivaurion takia. Tuloksena on usein mutkainen ja poikaoksainen runko.
Suomessa siperianpihta on parhaiten menestyvä pihtalaji, jota voidaan käyttää koristepuuna Pohjois-Suomea myöten. Parhaiten se menestyy vyöhykkeillä II-VI.
Japaninpihta
Japaninpihta ("Abies veitchii") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Japanin vuoristoalueilla 1 500–2 800 metrin korkeudessa kosteassa maaperässä. Japaninpihdan neulaset ovat koristeelliset, parhaimmillaan 2,5 cm:n pituiset. Neulasten alapinnalla on kaksi valkoista ilmarakojuovaa.
Japaninpihta on suosittu koristekasvi ja sitä käytetään toisinaan joulukuusena. Suomessa se menestyy maan eteläosissa ja paikoin keskiosissa.
Palsamipihta
Palsamipihta ("Abies balsamea") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva havupuu.
Palsamipihta kasvaa yleensä 8–20 metriä korkeaksi. Harvahaarainen latvus on leveähkö ja kartiomainen, harvempi kuin siperianpihdalla. Runko on väriltään harmaa ja sen kuoressa on pihkarakkuloita. Rungon kuori on nuorena sileä, vanhempana karhea. Kuluvan kesän kasvainranka on lyhyt- ja tummakarvainen, talvisilmut ovat pihkaisia, muodoltaan munanmuotoisia tai pallomaisia ja väriltään oranssivihreitä ja punalaikkuisia. Neulaset eli lehdet ovat pituudeltaan 15–25 mm ja leveydeltään 2 mm. Muodoltaan ne ovat tasasoukkia, siirottavat kampamaisesti sivuille ja paljastavat haararangan. Lehtien yläpinnalla on usein ilmarakoja ja alapinnalla on kaksi kapeaa hopeanvalkoista, tavallisesti kuusijonoista ilmarakojuovaa. Pihkatiehyet ovat syvällä lehtien sisällä. Lehdet katkeavat helposti taivutettaessa.
Palsamipihdan kukinto on käpy. Hedekukat ovat riippuvia kun taas emikukat ovat pystyjä. Kukat ovat yksineuvoisia, kehättömiä ja pieniä. Suomessa palsamipihta kukkii toukokuussa. Pysty, pitkänomainen käpy on perätön ja tylppäkärkinen, eivätkä sen peitinsuomut ole näkyvissä. Kooltaan käpy on 5–8 x 2–4 cm. Kävyt kypsyvät kukintavuoden syksyllä, jolloin käpysuomut irtoavat mutta pysty käpyranka jää kiinni haaraan. Siemen on ohutkuorinen ja siivekäs.
Palsamipihta risteytyy helposti siperianpihdan ("A. sibirica") kanssa kantalajien kasvaessa lähekkäin. Laji risteytyy myös virginianpihdan ("A. fraseri") kanssa. Näiden risteymää kutsutaan vermontinpihdaksi ("A. balsamea" x "fraseri").
Palsamipihta on pohjoisamerikkalaisista pihdoista laajimmalle levinnyt. Levinneisyysalue ulottuu Keski- ja Itä-Kanadasta Yhdysvaltojen koillisosiin ja etelään Appalakkien vuoristoon. Suomessa palsamipihta on harvinainen viljelykarkulainen, jota voi tavata villiintyneenä muutamin paikoin Etelä- ja Itä-Suomesta.
Palsamipihta kasvaa tuoreissa, keski- ja runsasravinteisissa metsissä sekä rehevissä, ohutturpeisissa korvissa.
Palsamipihtaa käytetään koriste- ja joskus myös viljelymetsäpuuna. Pietari Kalm toi ensimmäiset palsamipihdat Suomeen Amerikasta vuonna 1751.
Laji kuuluu Suomessa kestävimpiin pihtalajeihin siperianpihdan ohella ja se menestyy vyöhykkeillä I–VI (VIII). Palsamipihdasta on jalostettuja lajikkeita, kuten alle puolimetriä korkea kääpiöpalsamipihta 'Nana'.
Palsamipihtaa viljellään yleisesti muun muassa Pohjois-Amerikassa joulukuusipuuna.
Kanadalainen kirjailija Ernest Thompson Seton sanoo kirjassaan Kaksi partiopoikaa että palsamipihta on sopivin puu tuliporan tekoon eli silloin kun halutaan sytyttää tuli kahta puuta hankaamalla.
Hänen mukaansa nimenomaan chippewa-intiaanit käyttävät juuri palsamipihtaa tähän.
Koreanpihta
Koreanpihta ("Abies koreana") on mäntykasvien ("Pinaceae") heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Korean vuoristojen ylimmissä osissa. Laji luokitellaan erittäin uhanalaiseksi, ja sitä kasvaa vain neljällä eristäytyneellä seudulla vain noin 12 neliökilometrin laajuisella alueella.
Koreanpihdan neulasten alapinnalla on kaksi voimakasta valkoista ilmarakojuovaa. Neulaset ovat tukevahkoja ja lyhyempiä kuin japaninpihdalla.
Koreanpihta on suosittu koristepuu kauniin lehvästönsä ja koristeellisten käpyjensä vuoksi. Suomessa on käytetty koristekasvina hidas- ja tiheäkasvuista pienikokoista kantaa, joka menestyy vyöhykkeillä I-II. Nämä tekevät käpyjä jo alle kaksimetrisinä. Suurempikokoista ja nopeakasvuisempaa kantaa kasvaa esimerkiksi Arboretum Mustilassa. Tämä kanta voi saavuttaa Suomessa 10–14 metrin pituuden, ja menestyy parhaiten vyöhykkeillä I-III (V).
Assimilaatio (sosiologia)
Assimilaatio on oman kulttuurin sulauttamista tai sulautumista enemmistökulttuuriin. Tällöin väestöryhmä ei enää käytä omaa kieltään, ja he omaksuvat valtakulttuurin kielen, tavat, arvot ja käyttäytymismallit. Maahanmuuttaja tuntee kuuluvansa muuhun väestöön.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa monet juutalaiset assimiloituivat hyvin nopeasti Euroopan valtakulttuureihin. He hylkäsivät kielensä, jiddišin, kääntyivät kristityiksi, ja samalla muu juutalainen perinne hylättiin.
Esimerkkinä 2000-luvun maahanmuuttajien assimiloitumisesta on lapsi, jolle ei koulussa anneta mahdollisuutta säilyttää omaa äidinkieltään. Varsinkin nuoret assimiloituvat helposti, sillä heillä saattaa olla uudessa ympäristössä sopeutumisvaikeuksia. Kynnys oman kulttuurin hylkäämiseen on toisaalta pienempi, jos sitä ei ole koskaan oppinut tuntemaan. Nuoret voivat uudessa ympäristössä assimiloitua yrittäessään tulla hyväksytyksi uusien ihmisten parissa.
Maihinnoususotatoimi
Maihinnoususotatoimella tarkoitetaan merellä olevien maasotajoukkojen siirtämistä maihin. Nykyaikaiseen maihinnousuun osallistuvat kaikki aselajit ja sitä pidetään riskialttiina ja monitasoisimpana sotatoimena. Maihinnoususotatoimi voi olla strateginen, operatiivinen tai taktinen sotatoimi, ja se voidaan jakaa neljään tyyppiin: iskuihin, hyökkäyksiin, evakuointeihin sekä huolto- tai kuljetusoperaatioihin.
Ensimmäisessä maailmansodassa Gallipolin maihinnousu epäonnistui, minkä jälkeen maihinnousujen toteuttamiseen alettiin kiinnittää huomiota enemmän. Maailmansotien välisenä aikana Yhdysvaltain merijalkaväki kehitti saaritukikohtien valtaamista. Enimmäkseen kyseessä oli hyökkäyksen koordinoiminen mereltä ja ilmasta annetun tulituen kanssa. Lisäksi kehitettiin erityisiä maihinnousualuksia, joilla oli matala syväys ja nopeasti avattava maihinnousuramppi. Toisen maailmansodan aikana toteutettiin useita maihinnousuja Kaukoidässä, Tyynellämerellä, Pohjois-Afrikassa ja Euroopassa. Kaikki liittoutuneiden tärkeimmät maihinnousut onnistuivat, mutta niissä kärsittiin raskaat tappiot. Erityisesti maihinnousut olivat tärkeitä Tyynenmeren sodassa.
Toisen maailmansodan jälkeen maihinnousut menettivät merkityksensä, kun joukkojen tuominen sota-alueelle helikoptereilla ja lentokoneilla kehittyi. Viimeinen merkittävä maihinnousu oli Inchonin maihinnousu Korean sodassa vuonna 1950. Persianlahden sodassa vuonna 1991 Yhdysvallat harhautti maihinnousua Kuwaitiin, vaikka sellainen hyökkäys olisi aiheuttanut liian raskaat tappiot.Suomessa suoritettuja maihinnousuja:
Seiska (korttipeli)
Seiska (myös nimellä "Lappu") on erityisesti lasten suosiossa oleva korttipeli, jota yleisimmin pelataan huvin ja leikin vuoksi eikä rahapanoksilla. Pelissä käytetään normaalia 52 kortin korttipakkaa. Peli on samankaltainen kuin Uno-korttipeli.
Pelissä kullekin pelaajalle jaetaan 7 korttia, ja pöydälle laitetaan aloituskortti kuvapuoli ylöspäin. Pelaajien tulee vuorollaan laittaa pöydällä olevan kortin päälle omistaan joko samaa maata tai samaa numeroa oleva kortti. Mikäli samannumeroisia kortteja on useampi, on ne mahdollista lyödä pöytään kaikki kerralla. Yleensä seiskat on pelattava yksitellen eikä seiskan päälle saa lyödä seiskaa eikä seiskalla saa lopettaa. Jo pelin nimikin kertoo, että kortilla numero seitsemän on erityinen merkitys pelissä; sillä on mahdollista vaihtaa vaadittavaa maata itse kortin lyöjän haluamaksi.
Mikäli pelaajalla ei ole sopivaa maata, hänen pitää nostaa pakasta korkeintaan kolme korttia, ja mikäli niistäkään ei yksikään käy, tulee hänen sanoa "Ohi", jolloin vuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle. Voi nostaa myös taktisesti ja sanoa "Ohi" vaikka pystyisikin lyömään. Seiskaa ei kuitenkaan saa pantata kolmen kortin nostamisen jälkeen, muistaen, että seiskaahan ei saa lyödä seiskan päälle silloinkaan. Mikäli pelaaja lyö pöytään ässän, tulee muiden pelaajien nostaa pakasta yksi kortti. Pelin voittaa pelaaja, jolta kädestä loppuvat kortit ensimmäisenä. Mikäli kädessä on enää yksi kortti, tulee pelaajan sanoa "Lappu". Mikäli sanominen unohtuu, tulee hänen nostaa pakasta viisi korttia. (Toisten sääntöjen mukaan kolme.) Tästä tulee huomauttaa ennen seuraavan pelaajan lyömistä tai nostoa tai nostopakko ei enää ole voimassa. Peliä voi hieman vaikeuttaa sopimalla että on lopetettava yhdellä kortilla. Jos nostopakka loppuu, pöytäyspakka
sekoitetaan uudeksi nostopakaksi. -Kahden ja kolmen pelissä nostetaan usein viisi korttia ennen "Ohi" tilannetta.
Päällystyssääntö: Pelaaja voi halutessaan "päällystää" ässän. Päällystäessä ässän päälle laitetaan saman värinen mikä vaan kortti. Tällöin muut pelaajat joutuvat nostamaan pakasta yhden kortin. Ilman päällystystä muiden ei tarvitse nostaa korttia. Ässän voi päällystää vain yhdellä kortilla, ei esim. toisella ässällä.
Peruspeliin voidaan liittää pisteenlasku, jossa jaossa hävinneiden pelaajien käsiin jääneistä korteista lasketaan miinuspisteitä seuraavasti:
Peliä pelataan, kunnes joku pelaajista saavuttaa sata tai sataviisikymmentä miinuspistettä. Voittaja on se, jolla on vähiten miinuspisteitä.
Slovakinkielinen Wikipedia
Slovakinkielinen Wikipedia sai alkunsa lokakuussa 2003. Toukokuun puolivälissä 2005 artikkeleita oli noin 6500, mutta jo syyskuussa rikottiin 15 000 artikkelin raja. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 178 039 artikkelia. Tällä hetkellä artikkeleita on yli .
Indonesiankielinen Wikipedia
Indonesiankielinen Wikipedia on Wikipedian indonesiankielinen versio. Koska indonesia on malaijin kanssa keskenään ymmärrettävää, on ehdotettu, että indonesian- ja malaijinkieliset Wikipediat yhdistettäisiin.
Indonesiankielisen Wikipedian ensimmäinen etusivu luotiin vuonna 2003. 10 000 kirjoitetun artikkelin raja meni rikki 31. toukokuuta 2005. Syyskuussa 2005 siellä oli yli 13 000 artikkelia. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 195 123 artikkelia. Nykyään artikkeleita on noin .
Vietnaminkielinen Wikipedia
Vietnaminkielinen Wikipedia on Wikipedian vietnaminkielinen versio. Vietnaminkielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään 12. suurin. Se perustettiin marraskuussa 2002.
Vietnaminkielisen Wikipedian viimeaikainen kasvu perustuu pitkälti botteihin.
29. elokuuta 2005 tuhannes käyttäjä rekisteröityi vietnaminkieliseen Wikipediaan. 2 000 kirjoitetun artikkelin raja rikottiin 7. elokuuta 2005. Puolen miljoonan artikkelin raja rikottiin vuonna 2012.