Yhdysvaltain väestö
Yhdysvaltain väestö on keskittynyt suhteellisen lähelle rannikkoa, asukkaista yli 57 % asuu yli 100 mailia rannikolta sisämaahan päin (2003) . Väestön asutuksen keskipiste on jatkuvasti siirtynyt länteen ja etelään päin. Kalifornia ja Texas ovat väkiluvultaan suurimmat osavaltiot.
Yhdysvaltain asukasluvun kehitystä on kuvailtu hitaaksi, poikkeuksena toisen maailmansodan jälkeen syntyneet suuret ikäluokat. Yhdysvaltain asukasluku ylitti 300 miljoonan rajan vuonna 2006, 200 miljoonaan rajan 1967 ja sadan miljoonan rajan vuonna 1915 . Yhdysvaltain väkiluku yli kolminkertaistui 1900-luvulla, väestökasvun ollessa noin 1,3 prosenttia vuodessa. Yhdysvaltain väkiluvun ennustettiin ylittäneen 300 miljoonan rajan 17. lokakuuta 2006.
Rotu on suurelta osin poliittinen ja sosiaalinen kysymys, ja sen määritelmät ja erilaiset rotuluokittelut eroavat eri maissa. Yhdysvaltain hallinto on määritellyt joukon "rotuja", joita käytetään väestönlaskennassa ja tilastoissa. Nämä rotuluokat ovat sosiaalipoliittisia eivätkä tieteellisiä tai antropologisia käsitteitä. Luokittelussa on sekä etnisyyteen että henkilön alkuperämaahan perustuvia luokkia. Yhdysvaltain väestönlaskennan yhteydessä maassa vakituisesti asuvat arvioivat itse etnisyytensä. Väestönlaskentavirasto luokittelee ihmiset heidän ilmoitustensa perusteella kuuteen eri rotuun ("race"): valkoiset (tähän ryhmään kuuluvat ne, joiden alkuperä on Euroopassa, Lähi-idässä tai Pohjois-Afrikassa), mustat ja afroamerikkalaiset, intiaanit ja Alaskan alkuperäisasukkaat, aasialaiset (henkilöt, joiden sukujuuret ovat Itä-Aasiassa, Kaakkois-Aasiaassa tai Etelä-Aasiassa), Tyynenmeren saarten alkuperäisasukkaat ja viimeisenä luokkana ”jokin muu rotu”. Latinoihin ("Hispanic") luetaan rotuun katsomatta henkilöt, jotka kuuluvat espanjankieliseen kulttuuriin tai joiden juuret ovat espanjankielisessä kulttuurissa.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa 97,6 prosenttia ilmoitti olevansa vain yhtä rotua. 75,1 % ilmoitti olevansa valkoinen, 12,3 % musta ("black") tai afroamerikkalainen, 0,9 % intiaani tai eskimo, 3,6 % aasialainen, 0,1 % Tyynenmeren alkuasukas ja 5,5 prosenttia ilmoitti olevansa ”jotakin muuta rotua”. Samassa väestönlaskennassa 15,2 prosenttia arvioi sukujuurensa saksalaisiksi (amerikansaksalaiset), 12,9 % afroamerikkalaisiksi, 10,9 % irlantilaisiksi (amerikanirlantilaiset), 8,7 % englantilaisiksi, 7,3 % meksikolaisiksi, 5,6 % italialaisiksi (amerikanitalialaiset), 3,9 % arvioi sukujuurensa ranskalaislähtöisiksi (ranskalaiset, cajunit ja kanadanranskalaiset), 3,6 % arvioi olevansa latinoja (näihin eivät kuulu ne, jotka ilmoittivat erikseen jonkin tietyn latinalaisen Amerikan maan), 3,2 % arvioi sukujuurensa puolalaisiksi, 1,7 % skotlantilaisiksi, 1,6 % alankomaalaisiksi, 1,6 % norjalaisiksi (amerikannorjalaiset) ja 1,5 % skotlantilais-irlantilaisiksi. Intiaaneiksi itsensä määritteli 1,5 %.
Yhdysvaltain väestöstä 14 % oli latinoja vuonna 2005. Mikäli nykyiset kehityssuunnat jatkuvat, vuoteen 2050 mennessä latinojen osuus nousee 29 %:in ja kaikkien valkoisten osuus laskee 47 %:in. Ei-latinoiden valkoisten absoluuttinen määrä nousee, mutta heidän osuutensa laskee. Maahanmuuttajien osuus koko väestöstä nousee 12 %:sta 19 %:in.
Romaneja on Yhdysvalloissa noin miljoona. Heitä ei luokitella rodun tai uskonnon perusteella, ja moni romani salaa etnisyytensä. Eniten romaneja on Oregonissa. Ensimmäiset romanit tulivat maahan mahdollisesti Kristoffer Kolumbuksen kolmannella matkalla, ja sen jälkeen heitä on muuttanut maahan pakoon Euroopassa kokemiaan vainoja. Suurimmat muuttoaallot olivat Britteinsaarilta 1850, Itä-Euroopasta vuoden 1864 jälkeen sekä kommunismin romahdettua 1989. Romanikieli on Yhdysvalloissa yhä elävä kieli.
Yhdysvaltain perustuslaki suojelee kaikkia uskontoja ja kieltää eurooppalaistyyliset yhteydet uskontojen ja valtion välillä. Moni varhain Pohjois-Amerikkaan muuttaneista siirtolaisista pakeni Euroopan uskonnollisia vainoja. Esimerkiksi vuonna 1620 yli sata puritaania lähti Englannista "Mayflower"-laivalla ja perusti Uuden-Englannin ensimmäisen pysyvän siirtokunnan, Plymouthin kaupungin. Pohjois-Amerikkaan on paettu uskonnollisia ja etnisiä vainoja myöhemminkin, esimerkkinä juutalaisten joukkopako natsi-Saksasta. Myös Yhdysvaltojen sisällä on paettu uskonnollista vainoa, esimerkiksi mormonit muuttivat Salt Lake Cityn seudulle, autiomaan keskelle.
Vuonna 2007 tehdyn arvion mukaan Yhdysvaltain väestöstä 51,3 prosenttia on protestantteja, 23,9 % prosenttia katolisia, 1,7 % mormoneja, 1,6 % muita kristittyjä, 1,7 % juutalaisia, 0,7 % buddhalaisia, 0,6 % muslimeja ja uskontokuntiin kuulumattomia 12,1 %.
Suurin yksittäinen kirkkokunta on katolinen kirkko, sen jäljessä Eteläinen baptistikonventio, joka on pitkälti jakautunut amerikanafrikkalaisten ja valkoihoisten seurakuntiin.
Maalla ei ole virallista kieltä, vaan osavaltiot saavat päättää kielestään vapaasti. Suurin osa Yhdysvaltain asukkaista puhuu englantia (puhujia 82 prosenttia väestöstä). Paikallinen englanti, amerikanenglanti, eroaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa puhutusta englannista sanastoltaan ja korostuksiltaan.
Espanjan kieli on toiseksi puhutuin kieli Yhdysvalloissa. Sitä puhuvat pääasiassa maahanmuuttajat tai maahanmuuttajien jälkeläiset Latinalaisesta Amerikasta ja Espanjasta. Yhtä lailla on paljon ei-hispaanoja yhdysvaltalaisia, jotka puhuvat sujuvaa espanjaa. Espanjaa opetetaan laajalti toisena kielenä. Erityisesti espanjaa opetetaan alueilla, joilla on suuria hispaanoväestöjä kuten Texas, New Mexico, Arizona, California, Florida ja New York. Yli 30 miljoonaa amerikkalaista, noin 12 prosenttia väestöstä, puhuu espanjaa, tehden Yhdysvalloista viidenneksi suurimman espanjankielisen väestön Meksikon, Kolumbian, Espanjan ja Argentiinan jälkeen.
Kiinan kieli, enimmäkseen kantonin kiina, on kolmanneksi puhutuin kieli Yhdysvalloissa. Sitä puhutaan lähes kokonaan amerikankiinalaisen väestön keskuudessa. Yli 2 miljoonaa yhdysvaltalaista puhuu kiinan murteita.
Muita eurooppalaisia kieliä puhutaan myös laajasti. Ranskan kieli on neljänneksi suurin kieli, jota puhutaan pääasiassa pienen natiivin ranskalaisen, haitilaisen tai kanadanranskalaisen väestön keskuudessa. Sitä puhutaan laajasti Mainessa ja Louisianassa, osassa entisestä Ranskan siirtomaata, jossa se on englannin ohella yhä käytössä osavaltion "de facto" virallisena kielenä.
Tagalogin ja vietnamin kielillä on yli miljoona puhujaa Yhdysvalloissa, lähes kokonaan uusien maahanmuuttajien keskuudessa.
Yhdysvalloissa koulutus on pääosin osavaltioiden vastuulla. Koulumainen opetus alkaa esikoulun jälkeen ja jaetaan kolmeen vaiheeseen: alakoulu, keskikoulu ja high school, jonka jälkeen voi siirtyä korkea-asteen opintoihin. Koulutukseen liittyvät lait ja vaatimukset vaihtelevat osavaltioittain huomattavasti. Aloitusikä on yleisimmin kuusi ja lopetusikä kuusitoista vuotta. High school kattaa koululuokat 7–12 tai 8–12, ja se jaetaan joskus kahteen osaan (junior ja senior). Monissa high schooleissa on mahdollista suorittaa IB-tutkinto, mihin voidaan kuitenkin tarvita ylimääräinen lukukausi.
Vuoden 2009 PISA-vertailussa yhdysvaltalaiset opiskelijat olivat lukutaidossa ja luonnontieteissä lähellä OECD-maiden keskitasoa mutta menestyivät matematiikassa selvästi keskiarvoa heikommin.
Vuonna 2009 julkisissa kouluissa oli 49,4 miljoonaa oppilasta ja yksityiskouluissa 4,7 miljoonaa. 68 % yksityiskouluista oli uskonnollisesti suuntautuneita. Vuonna 2007 kotiopetuksessa oli 1,5 miljoonaa koululaista, mitä vanhemmat perustelivat tyytymättömyydellä koulun uskonnolliseen ja moraaliseen arvomaailmaan, ympäristöön tai opetuksen tasoon.
Korkeakoulut ovat Yhdysvalloissa joko julkisia tai yksityisiä. Noin 70% korkea-asteen opiskelijoista käy julkisia kouluja, jotka ovat yleensä halvempia kuin yksityiset. Lukuvuosi julkisessa nelivuotisessa korkeakoulussa maksaa keskimäärin 15 tuhatta dollaria, mutta yksityisessä kaupallisessa korkeakoulussa hinta voi olla kaksinkertainen. Useimmat päätoimiset opiskelijat saavat opintotukea - joko lainaa tai stipendejä -, joka kattaa noin puolet kuluista. Stipendejä voi saada paitsi opintomenestyksen, myös taiteellisen tai urheilulahjakkuuden tai johonkin vähemmistöryhmään kuulumisen perusteella. Silti monet vanhemmat säästävät lastensa korkeakouluopintoja varten vuosien ajan.
Enemmistö maailman parhaimmista yliopistoista on eri vertailujen mukaan yhdysvaltalaisia. Kärkisijoilla ovat Harvardin, Berkeleyn ja Stanfordin yliopistot.