hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Super Scope
Super Scope on vuonna 1992 julkaistu SNES:iin liitettävä singon muotoinen lisävarusteena saatava valopistooli. Se on langaton ja on yhdistettynä infrapunavastaanottimeen, joka puolestaan on yhdistettynä konsoliin.
Indonesian lippu
Indonesian lippu eli Sang Saka Merah-Putih ("Pyhä puna-valkoinen") on Indonesian kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kahdesta samankokoisesta raidasta. Lipun yläosa on punainen, alaosa valkoinen. Lippu on samanlainen kuin Monacon lippu paitsi että Indonesian lipussa lyhyen ja pitkän sivun suhde on 2:3, mutta Monacon lipussa 3:4. Monaco protestoi, kun Indonesia otti lähes samanlaisen lipun kuin Monacon lippu, mutta Indonesian lipun väitetään periytyvän vähintään yhtä kaukaa historiasta kuin Monacon lipun.
Indonesian lipun värit ovat peräisin 1200-luvulla Majapahitin kuningaskunnassa käytetyn lipun väreistä. Indonesian nykyistä lippua on käytetty 1900-luvun alusta. Viralliseksi lipuksi se valittiin Indonesian julistauduttua itsenäiseksi 1945.
Ari-Pekka Lattu
Ari-Pekka Tapani Lattu (s. 22. kesäkuuta 1978) on suomalainen aitajuoksija. Hänen seuransa on Lahden Ahkera, ja häntä valmensi vuoteen 2005 asti Seppo Haavisto. Tämän jälkeen Lattu valmensi itse itseään aina vuoteen 2007 saakka, jolloin Latun valmentajaksi tuli venäläinen Anatoli Mihailov.
Latun ennätys 400 metrin aidoissa on 49,36 sekuntia, jonka hän juoksi heinäkuussa 2003. Se oli Suomen ennätys elokuuhun 2014 saakka. Lattu kilpaili aikaisemmin korkeushypyssä mutta loukkaantumisten vuoksi hän vaihtoi vuonna 2000 lajia aitajuoksuun. Korkeushypyssä Latun ennätys on 219 senttiä. Lattu sijoittui yleisurheilun MM-kilpailuissa 2005 sijalle 19. SM-kilpailuista Latulla on yhdeksän mitalia 400 metrin aitajuoksusta, kultaa 2003, 2004, 2005 ja 2006, hopeaa 2002, 2007, 2008 ja 2009 sekä pronssia 2001.
Flakpanzer 38(t)
Flakpanzer 38(t) ausf M (SdKfz 140) oli Saksassa toisen maailmansodan aikana kehitetty ilmatorjuntapanssarivaunu.
Liittoutuneiden ilmaylivoiman kasvaessa vuonna 1943 Saksassa ilmeni tarve kehittää ilmatorjuntavaunu suojaamaan panssaridivisioonia. Eräs kehitetyistä malleista oli BMM:n (saksalaisten kontrolloima Škodan tehdas) suunnittelema, Panzerkampfwagen 38(t) M -vaunun alustalle rakennettu Flakpanzer 38(t), joita valmistettiin yhteensä 140 kpl.
Vaunun aseistuksena oli yksi 2 cm Flak 38 L/55 -ilmatorjuntatykki, joka sijoitettiin vaunun takaosaan rakennettuun panssaroituun, kattamattomaan taistelutilaan. Taistelutilan ylempi osa avattiin tulitoiminnassa, jolloin se tarjosi lisätilaa miehistölle ja paremman alakoron tykille.
Vaunu painoi 9,8 tonnia, siinä oli neljän hengen miehistö ja sen huippunopeus tiellä oli 50 km/h. Vaunun rakenne ja perusajatus oli oikeansuuntainen. Flakpanzer 38(t):n yhden 20 mm it-tykin tulivoima ei kuitenkaan riittänyt taisteluun liittoutuneiden hävittäjäpommittajia vastaan, joiden päämaaliksi se joutuikin niiden rynnäköidessä saksalaisten panssarikolonnia vastaan. Lisäksi vaunu oli vain kevyesti panssaroitu, joten sen tuhosivat juuri ne lentokoneet, joita vaunun piti ampua alas.
Vaatimaton taistelumenestys aiheutti viimeisten kymmenen tilatun alustan muutoksen 15 cm sIG33 (Sfl) auf PzKpfw 38(t) ausf H, M "Grille" panssarihaupitseiksi. Ilmatorjuntatehtäviin rakennettiin tehokkaampia Flakpanzer IV:n malleja "Möbelwagen" (aseistuksena yksi 3,7 cm it-tykki), "Wirbelwind" (aseistettu neljällä 20 mm it-tykillä), "Ostwind" (yksi 3,7 cm it-tykki ja "Kugelblitz" (kaksi 30 mm it-tykkiä).
Root Canal Recovery
Root Canal Recovery on Zook-yhtyeen vuonna 2006 julkaistu albumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Kaikki kappaleet sanoittanut Bryn Jones.
+ Chemistry -video
Anouk Aimée
Anouk Aimée (oik. Françoise Sorya Dreyfus s. 27. huhtikuuta 1932 Pariisi, Ranska) on ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen 14-vuotiaana vuonna 1947. Vuonna 1958 hän näytteli traagisen taiteilijan Jeanne Hébuternen roolin elokuvassa "Veronan rakastavaiset". Hänen muita tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa "Ihana elämä", "Fellinin 8½" ja Jacques Demyn ohjaama "Lola". Vuonna 1967 hän voitti Golden Globe -palkinnon naispääosasta draamaelokuvassa ja oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi elokuvasta "Mies ja nainen". Vuonna 1994 hän esiintyi elokuvassa "Prêt-à-Porter".
Aimée oli naimisissa kreikkalaisen elokuvaohjaajan Nikos Papatakisin (k. 2010) kanssa. Heillä on yhteinen tytär.
Norwich (1836)
Norwich oli jäänmurtajana käytetty siipiratashöyrylaiva. Se rakennettiin alkuaan matkustaja-alukseksi, joka höyrysi laidoillaan olleiden siipirattaiden avulla Long Islandin salmea pitkin New Yorkista Norwichiin Connecticutissa. Alus muutettiin vuonna 1842 hinaajaksi ja se palveli pitkään Cornell Towing Companyn hinaajalaivastossa. Norwich oli paikallinen kuuluisuus vahvan jäänmurtamiskykynsä vuoksi.
Kun liikenne Eriejärven ja New Yorkin välisellä rautatiellä (Erie Railroad) 1841 alkoi, rautatien pääteasema oli Piermontissa, josta oli New Yorkiin 36 kilometriä. Matkustajat ja rahtitavarat piti kuljettaa Hudsonjokea pitkin höyrylaivoilla ja proomuilla. Norwich vuokrattiin aina talven ajaksi rautatieyhtiön käyttöön kamppailemaan jäiden kanssa, jotta vesitieyhteys New Yorkiin pysyisi avoinna. Norwichin kapteeni Jacob DuBois on kertonut, että ankarana talvena matka Piermontista New Yorkiin saattoi kestää viikon.
Puurakenteisen Norwichin runko rakennettiin moneen kertaan uudelleen, mutta sen alkuperäistä muotoa ei muutettu. Alkuperäinen höyrykone sen sijaan palveli loppuun asti. Alusvanhuksen viimeisinä vuosina sen siipirattaaseen oli maalattu teksti "Maailman vanhin höyrylaiva, rakennettu 1836". Norwich romutettiin Port Ewenissä vuonna 1923.
Kuokkavieraat
Kuokkavieraat () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut David Dobkinin ohjaama elokuva. Elokuva on lajityypiltään komedia. Elokuvan on käsikirjoittanut Steve Faber Bob Fisherin kanssa. Elokuva kestää 127 minuuttia (leikkaamaton versio) ja 120 minuuttia (leikattu). Vaikka monet katsojat pitivät siitä, se ei saanut osakseen kriitikoiden arvostusta. Pääosia esittävät Owen Wilson ja Vince Vaughn. Yhdysvalloissa ensi-ilta oli 15. heinäkuuta 2005 ja Suomessa 2. syyskuuta. Elokuva kertoo mieskaksikosta, jotka tulevat häihin ja juhliin kuokkavieraisiin ja tutustuvat naisiin, joita tapaavat juhlissa.
Norwich (täsmennyssivu)
Norwich-hakusanalla on useita merkityksiä:
Zook
Zook on helsinkiläinen pitkän linjan muusikoista koostuva rockyhtye. Yhtyeen muodostavat Walesista kotoisin oleva Bryn Jones, Michael Monroen ja Remun yhtyeistä tuttu Rocka Merilahti sekä Kingston Wallin rytmiryhmä Jukka Jylli ja Sami Kuoppamäki.
Studioalbumit
Singlet
Yliskylä
Yliskylä () on Laajasalon kaupunginosan noin 11 000 asukkaan osa-alue Kaakkois-Helsingissä.
Yliskylä on Laajasalon peruspiirin asutuskeskittymä; yli puolet laaja­salolaisista asuu Yliskylässä. Alueelle on sijoittunut myös pääosa saaren kunnallisista peruspalveluista. Yliskylässä on noin 1 120 työpaikkaa (31.12.2003).
Alueella on kuusi päiväkotia, yksi leikkipuisto, kaksi ala-asteen koulua ja yläaste. Yliskylässä on lisäksi esimerkiksi Laajasalon kirkko, kirjasto ja terveysasema sekä useita kauppoja ja ravintoloita.
Yliskylän läpi kulkee Laajasalon pääväylä Laajasalontie. Kaikki Laajasalosta ja Santahaminasta mantereelle kulkeva ajoneuvoliikenne kulkee Yliskylän läpi Laajasalon sillan kautta Herttoniemeen. Kevyen liikenteen yhteys on myös Laajasalon kanavan ylittävän jalankulkusillan ja Tammisalon kautta. Yliskylää palvelevat kaikki Laajasaloon kulkevat metron liityntälinjat sekä Laajasalon HSL-lähibussilinja.
Elokuussa 2016 päätettiin toteuttaa Kruunusillat-hanke, joka sisältää kymmenen kilometrin mittaisen raitiotieyhteyden ja kolme uutta siltaa Yliskylän ja Helsingin keskustan välille. Siltojen rakennus alkaa vuonna 2018.
LYS
LYS (Leading Yard Stick) on kilpapurjehduksessa käytettävä tasoitusjärjestelmä, jonka laskenta perustuu veneen tilastolliseen menestymiseen kilpailuissa suhteessa toisiin purjevenemalleihin. Se on käytössä Suomessa ja Ruotsissa. Muiden tasoitusjärjestelmien tavoin sillä pyritään mahdollistamaan erilaisten purjeveneiden kilpaileminen keskenään. LYS on jaettu eri ryhmiin purjeveneiden erilaisten ominaisuuksien mukaan: LYS-kevytveneet, LYS-urheiluveneet, LYS-monirungot ja tavallisille perhepurjeveneille LYS.
LYS on ns. yhden luvun tasoitusjärjestelmä, jossa kullakin venetyypillä on oma, kahden desimaalin tarkkuudella ilmoitettava tasoituslukunsa. Nopealla veneellä luku on suurempi kuin hitaalla. Veneen LYS-luku kertoo sen nopeuden suhteessa pohjoismaiseen kansanveneeseen, jonka LYS-luku on 1,00. Monirunkoveneellä LYS voi olla jopa 2,14 (SeaCart 30) ja köliveneellä 1,41 (X-512). Optimistijollan LYS-luku on 0,79.
LYS-tasoitusjärjestelmää käytettäessä jokaiselle kilpailuun osallistuvalle veneelle lasketaan tasoitettu aika, joka saadaan kertomalla purjehdukseen käytetty aika veneen LYS-luvulla. Kilpailun voittaja on vene, jonka tasoitettu aika on pienin. Radan nopeimmin purjehtinut vene ei siis välttämättä ole voittaja.
Kaikkien yhden kertoimen tasoitusjärjestelmien ongelmana on se, että erilaisilla purjeveneillä on erilainen suorituskyky erilaisissa tuulissa – puhutaan mm. kevyen tuulen ja kovan tuulen veneistä. Yhtä tasoituslukua käytettäessä ei voida huomioida veneiden suorituskyvyn muutosta tuulen voimakkuuden muuttuessa.
Kaarle Kari
Kaarle (Kaarlo) Kustaa Kari (15. syyskuuta 1897 Kuhmalahti – 19. tammikuuta 1944 Lampero) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 66.
Kari kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919, Kadettikoulun 1926–1927 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston 6. kurssin 1926–1927 ja sai yleisesikuntaupseerin arvon 1932. Vuoden 1918 Suomen sisällissotaan Kari osallistui sotamiehenä ja ryhmänjohtajana mm. Pohjois-Hämeen Rykmentissä. Hän toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Pioneeripataljoona 1:ssä 1918–1921. Kari siirtyi Rajavartiolaitoksen palvelukseen 1923 jossa hän toimi aseupseerina ja adjutanttina 1923–1927. SM rajavartio-osastossa hän toimi adjutanttina 1927–1929 ja yleisesikuntaupseerina 1931–1932. Rajavartiolaitoksen esikunnassa hän palveli yleisesikuntaupseerina 1932–1938. Kainuun rajavartioston komentajan apulaisena hän oli 1938–1939.
Talvisodan sytyttyä Kari toimi toimistopäällikkönä ja 9. divisioonan kuuluvan osasto Karin komentajana Suomussalmen alueen taisteluissa. Välirauhan aikana hän toimi toimistopäällikkönä JR 44:ssä, esikuntapäällikkönä 9. divisioonan esikunnassa ja Kainuun sotilasläänin esikunnassa ja Rajavartiosto 1:n komentajana 1940–1941. Jatkosodan alkaessa Kari komensi Sissipataljoona 1:ä. JR 60:a hän komensi 5.8.1941–7.5.1942. Seuraavaksi hän siirtyi JR 45:n komentajaksi 8.5.1942 alkaen. Kari kuoli rykmentin komentajana olleessaan 19. tammikuuta 1944.
Ylennykset: alikersantti 15.9.1918, vääpeli 12.4.1919, vänrikki 10.8.1919, luutnantti 16.5.1921, kapteeni 6.12.1927, majuri 29.9.1934, everstiluutnantti 29.11.1940, eversti 13.4.1943.
Karin Mannerheimin-ristin myönnön perusteluissa mainitaan hänen osallisuutensa Äänislinnan, Suununiemen, Käppäselän sekä Karhumäen taisteluissa.
Kvantiili
Kvantiilit ovat satunnaismuuttujan kertymäfunktiolta säännöllisin välein poimittuja prosenttipisteitä. Jakamalla järjestetty aineisto "q" kappaleeseen yhtä suuria joukkoja saadaan "q"-kvantiili. Kvantiilit ovat aineiston arvoja luokkien rajalla. Näin ollen "k":nnes kvantiili on sellainen arvo "x", että todennäköisyys saada pienempi arvo kuin "x" on noin "k/q". Empiirisessä työssä kvantiilit lasketaan aineiston kertymäfunktiosta.
Osalle kvantiileista on vakiintuneet nimet:Yleisin käytetty kvantiili on mediaani. Se kertoo pisteen, joka jakaa aineiston puoliksi. Mediaani on 2. kvartiili, 5. desiili ja 50. persentiili. Toisinaan 1. kvartiilia kutsutaan alakvartiiliksi ja 3. kvartiilia yläkvartiiliksi.
Formaalisti "k":nnes kvantiili formula_1 satunnaismuuttujalle "X" voidaan määritellä:
Toisaalta voidaan määritellä formula_5-kvantiili osuutena, kun formula_6. Tällöin satunnaismuuttajan "X" formula_5-kvantiili on:
Vaihtoehtoisesti formula_5-kvantiili voidaan määritellä kertymäfunktion "F" avulla:
Kvantiilien avulla voidaan muodostaa satunnaismuuttujan vaihtelua kuvaavia tunnuslukuja. Muuttujan vaihteluväli muodostuu aineiston minimistä ja maksimista. Kvartiileina ilmaistuna kyse on 0. kvartiilista ja 4. kvartiilista. Vaihteluvälin pituus on maksimin ja minimin erotus.
Toinen usein käytetty kvantiiliväli on kvartiiliväli. Sillä tarkoitetaan 1. kvartiilin ja 3. kvartiilin muodostamaan väliä. Kvartiilivälin pituus on 3. kvartiilin ja 1. kvartiilin erotus. Kvartiilipoikkeama on puolet kvartiilivälin pituudesta.
Tribonianus
Tribonianus oli itäroomalainen korkea virkamies ja juristi. Hän syntyi Pamfyliassa luultavasti ennen vuotta 500 ja kuoli vuonna 542, todennäköisesti silloin riehuneen ruttoepidemian takia.
Tribonianus kuului keisari Justinianus I:n asettamaan komissioon, jonka tehtävänä oli koota Corpus iuris civilis (roomalaisen oikeuden kokonaisvaltainen koonnos). Lopulta hän nousi tuon komission johtoon. Vuonna 532, Nika-kapinan aikana Justinianus joutui kansan painostuksesta erottamaan Tribonianuksen virastaan, mutta palautti hänen asemansa pian sen jälkeen, kun kapinalliset oli kukistettu.
Prokopios kertoo Tribonianuksen olleen helposti lahjottavissa, mutta vaikka väite pitäisikin paikkansa, se ei himmennä Tribonianuksen historiallista merkitystä yhtenä Corpus iuris civiliksen keskeisimmistä luojista.
Laitakaupungin valot
Laitakaupungin valot on suomalainen Aki Kaurismäen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 2006. Se on Kaurismäen Suomi-trilogian viimeinen osa. Pääosia näyttelevät Janne Hyytiäinen, Ilkka Koivula ja Maria Järvenhelmi. Elokuva kertoo vartijana toimivasta yksinäisestä Koistisesta, joka joutuu petoksen uhriksi.
Aiemmissa elokuvissa Kaurismäki oli käyttänyt oman ikäluokkansa näyttelijöitä ja henkilöt olivat ikääntyneet samaan tahtiin kuin ohjaajakin. Tässä elokuvassa näyttelijät ovat ensi kertaa selvästi häntä itseään nuoremman sukupolven ihmisiä. Mukana vilahtaa kuitenkin myös Kati Outinen kaupan kassana.
Yövartijana työskentelevä reppanan oloinen Koistinen saa osakseen naisten väheksynnän ja työkavereiden pilkan. Myötätuntoa tulee ainoastaan nakkikioskin myyjältä Ailalta, mikä jää Koistiselta havaitsematta. Hänen elämänsä joutuu syöksykierteeseen, kun elämään astuu kavala Mirja.
Elokuva oli mukana kilpasarjassa vuoden 2006 Cannesin elokuvajuhlilla ja on osallistunut useille elokuvafestivaaleille. Se valittiin ilman Kaurismäen lupaa Suomen Oscar-ehdokkaaksi, mutta hän kielsi osallistumisen, eikä Suomesta siten ollut ehdokasta.
Elokuva sai parhaan kotimaisen elokuvan Jussi-palkinnon, Timo Salminen kuvaus-Jussin ja Markku Pätilä lavastus-Jussin.
Ensi-iltakriitikot yllättyivät "Laitakaupungin laulun" karuudesta. Se on Kaurismäen ”lohduttomin ja synkin teos sitten Tulitikkutehtaan tytön”, arvioi Tapani Maskula (Turun Sanomat). Jarmo Valkola (Keskisuomalainen) kuitenkin nostaa sen Kaurismäen kärkitöiden joukkoon: ”Harva ohjaaja – – kykenee tällaiseen yksinkertaiseen ajatukselliseen kirkkauteen.” Janne Hyytiäinen pääroolissa saa kiitosta ”vavahduttavasta roolityöstä” (Markus Määttänen, Aamulehti), mutta vaille kiitosta eivät jää muutkaan näyttelijät.
Sen sijaan seitsemän vuotta myöhemmin Henri Waltter Rehnströmin (Tv-maailma) arvio on tyly. Hän näkee, että elokuva on jokseenkin valju päätös trilogialle, jonka aiemmat osat nousivat sisällöllisesti korkeammalle. Hänen mukaansa elokuvassa on väkisin tehdyn makua, sillä hän ei löydä siitä mitään uutta eikä yllättävää, vaan teemat ja ratkaisut ovat tuttuja Kaurismäen aiemmista elokuvista. Hän pitää elokuvaa kuitenkin mielenkiintoisena Kaurismäen maailman edustajana ja aistii siitä voimakkaan tekijänsä leiman.
Tadjoura
Tadjoura eli Tadjourah on kaupunki Djiboutissa. Se sijaitsee Tadjouranlahden rannikolla. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2009 väestönlaskennassa noin 15 000.
Tadjouran historiaa tunnetaan vain katkonaisesti. Se kuuluu Tadjouran sulttaanikuntaan, joka on yksi afarien perinteisistä sulttaanikunnista ja ainoa, joka sijaitsee kokonaan nykyisen Djiboutin rajojen sisällä. Tadjoura mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä al-Idrisinkirjoituksissa ja myöhemmin portugalilaisten tekemissä varhaisissa kartoissa. Ensimmäiset ranskalaiset alueella olivat sinne matkallaan Mochan eksyneitä purjehtijoita vuonna 1705. Ranska kiinnostui alueesta vasta seuraavan vuosisadan puolella Yhdistyneen kuningaskunnan otettua haltuunsa Adenin vuonna 1839. 11. maaliskuuta 1862 Tadjouran ja sen naapurisulttaanikunnat Rahayto ja Gooba'ad antoivat Obockin ankkuripaikan Ranskalle ja Obockin kuvernööri Leonce Lagarde solmi 21. syyskuuta 1884 protektoraattisopimuksen Tadjouran sulttaanin kanssa. Vuonna 1896 alue liitettiin Ranskan Somalimaan siirtomaahan.
Tadjoura on pitkään ollut tavaraliikenteen välietappi. Se oli pitkään Shoaan Etiopiaan kulkeneiden karavaanien lähtöpaikka ja hyötyi orjakaupasta Etiopiaan. Orjakauppa jatkui Tadjourassa aina ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen aikaan. Orjakauppa katosi vasta Etiopian alettua säätää lakeja orjuutta vastaan 1920-luvulla. Maaliskuussa 1949 Tadjourasta tuli 13 000 km² käsittäneen hallinnollisen alueen pääkaupunki ja kaupungista tuli osa itsenäistä Djiboutia vuonna 1977. Tadjouran sulttaani Habib Ahmedin vuonna 1985 hänen hautajaisiinsa osallistui 40 000 henkilöä. Huomattavaa hautajaisissa oli maan somalitaustaisen presidentti Hassan Gouledin poissaolo. Djiboutin ajautuessa levottomuuksiin vuonna 1991 sulttaanin seuraaja Abdoulkader Houmedin kieltäytymistä yhteistyöstä hallituksen kanssa arvostettiin paikallisten keskuudessa. Nykyisin sulttaanin valta on kuitenkin lähinnä nimellinen.
Tadjouralaisten pääelinkeinoja ovat kalastus maan rannikolle, kauppa esimerkiksi khatilla, sekä paikalliset hallinnon virkamiesasemat. Jemeniläiset siirtolaiset harjoittavat myös pienimuotoista veneiden rakennusta. Tadjouran satamasta on lauttaliikennettä Djiboutin kaupunkiin ja muihin satamakaupunkeihin Punaisenmeren rannikolla Afrikassa ja Arabian niemimaalla. Kaupungin satamaan on tehty mittavia kunnostustöitä. Tadjourassa on myös lentokenttä.
Tadjouran kaupungissa oli vuonna 2009 yhteensä 14 820 asukasta. Aluetta asuttavat afarit, jotka kuuluvat Ad'ali-, Hasooba-, 'Able-, Ayrolasso-, Songo Goda-, Ma'andiyta-, Seeka- ja Mafa-klaaneihin. Asukasluvun historiallista kehitystä on vaikea arvioida, mutta se lienee pyörinyt 3 000:n henkilön paikkeilla. Paikalliset harjoittavat islamin uskoa, johon on sekoittunut joitakin paikallisia uskomuksia, joiden merkitys on kuitenkin vähenemässä. Aikanaan uskottiin esimerkiksi vedenhenkiin ("baddi maskin"), mutta viimeisin uhraus niille tehtiin vuonna 1977. Tadjoura on tunnettu perinteisesti seitsemän moskeijan kaupunkina, mikä on alueelle epätavanomaisen monta.
Afarit
Afarit eli danakilit on afrikkalainen etninen ryhmä, jonka jäseniä asuu pääasiassa Etiopiassa, Eritreassa ja Djiboutissa Danakilin aavikolla sekä pienissä ryhmissä Somaliassa. Afarien määräksi on arvioitu 5 miljoonaa. Afarit ovat olleet osapuolina Djiboutissa ja Etiopiassa syntyneissä kapinoissa ja aseelisissa vastarintaliikkeissä.
Afarit olivat alun perin karjankasvattajia, mutta siirtyivät ennen 1000-lukua paimentolaisuuteen nykyisille asuinalueilleen. 1200-luvulta 1600-luvulle afarien muodostamat muslimivaltiot kävivät useita sotia kristittyä Etiopiaa vastaan. Vuonna 1884 heidän alueilleen perusttiin Ranskan somalimaa, eli nykyinen Djibouti. Eritrea oli Italian siirtomaa ja vuodesta 1935 vuoteen 1941 Etiopia oli Italian miehittämä. Sodan jälkeen Eritrea päätyi Etiopialle, mutta alueella alkoivat vapaustaistelut vuonna 1961. Vuonna 1967 Ranskan Somalimaa uudelleen nimettiin Ranskan afarien ja issojen alueeksi. Vuonna 1975 aloitti toimintansa Afar Liberation Front eli ALF. Se toimi etenkin Djiboutin ja Etiopian vastaisella raja-alueella. Djibouti itsenäistyi vuonna 1977 ja vuonna 1979 paikalliset afarit aloittivat demokratian puolesta taistelevan maanalaisen liikkeen. Vuonna 1987 Djiboutista tuli yksipuoluevaltio ja Etiopiaan perustettiin autonominen afarien alue. Cuonna 1991 Eritrea itsenäistyi Etiopiasta ja Djiboutissa alkoi afarien aseellinen vastarinta viranomaisten pidätettyä 100 afariaktivistia. Vuonna 1994 Etiopiaan muodostettiin Afarin maakunta ja Djiboutissa aloitettiin rauhanneuvottelut hallituksen ja afarien välillä.
Suurin osa afareista on edelleen paimentolaisia, vaikkakin jotkin heistä ovat muuttaneet kaupunkeihin kuten Addis Ababaan. Afarit pitävät vuohia, lampaita ja lehmiä. Kuivakauden aikana suurin osa heistä muuttaa Awashjoelle. Koska Awash on alueen ainoa merkittävä joki, parhaita paikkoja leiriytyä valvotaan tarkasti. Sadekauden saapuessa marraskuussa afarit muuttavat korkeammille alueille. Afarit keräävät myös suolaa aavikolta, jota myydään nahan ja muiden karjatuotteiden ohella viljan ja kasvisten saamiseksi. Afarit asuvat helposti purettavissa ja mukaan otettavissa taloissa, joita he kutsuvat nimellä "ari". Leiri eli "burra" koostuu yleensä yhdestä tai kahdesta arista. Leirien rakentaminen ja puhtaanapito on naisten työtä. Naimisiin mennään usein serkusten kesken.
Afarit jakautuvat klaaneihin, jotka koostuvat samoista esi-isistä polveutuvista afareista. Afarit jakautuvat myös kahteen muuhun yhteiskuntaryhmään, jotka ovat "asaimara" ("punaiset") ja "adoimara" ("valkoiset"). Asaimarat ovat paremmassa asemassa kuin adoimarat, jotka ovat yleensä työläisiä. Perimän katsotaan periytyvän aina isän kautta, jolta uskovat perivänsä voiman. Fyysisten ominaisuuksien uskotaan periytyvän äidin puolelta. Afarien poika- ja tyttölapset on tapana ympärileikata. Miestä arvostetaan usein sen mukaan, miten hyvin hän kesti ympärileikkauksen tuottaman kivun.
Afarit kääntyivät islamiin 1000-luvun paikkeilla arabien käänyttäminä. Vaikka islam onkin tärkeä osa elämää, on sen sääntöjä muokattu voimakkaasti afarien omiin tapoihin sopivaksi. Uskoon on vaikuttanut myös afaarien alkuperäinen uskonto, joka perustui taivas-jumaluuteen.
Libyan lippu
Libyan lipussa on mustalla pohjalla valkoinen kuun sirppi ja tähti sekä ylhäällä punainen ja alhaalla vihreä palkki. Lippu otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1951 Libyan itsenäistyessä Italian alaisuudesta, mutta se poistettiin Muammar Gaddafin suorittaman vallankaappauksen jälkeen 1969. Lippu otettiin uudelleen käyttöön kansannousun myötä vuonna 2011.
Gaddafin aikana Libyan lipuksi määrättiin vuonna 1977 kauttaaltaan vihreä, maailman ainoa yksivärinen valtiolippu. Vihreä väri kuvasi Libyassa hallitsevaa islaminuskoa sekä Gaddafin johtamaa "vihreää vallankumousta".
Puoli kuusi
Puoli kuusi oli suomalainen vuosina 1986–1992 esitetty Yleisradion tuottama lastenohjelma, jota esitettiin YLE TV1-kanavalla.
Ohjelman lähetysaika oli arkipäivisin kello 17.30, josta tuli myös ohjelman nimi. Ohjelman tunnuksessa lapsen ääni sanoi "Puoli kuusi!" ja sen jälkeen näytettiin nukkeanimaatio, jossa lapset leikkivät piirileikkejä.
Ohjelmaa toimittivat ja ohjasivat muun muassa Timo Lehtinen, Maria Asikainen, Laura Lilja-Haataja, Olof Qvickström ja Ulpu Tolonen. Vuodesta 1992 alkaen Puoli Kuuden sijasta TV 1:n lastenohjelmien makasiinien otsikkona oli Veturi.
Knights and Merchants: The Shattered Kingdom
Knights and Merchants: The Shattered Kingdom on keskiaikaisella teemalla varustettu strategiapeli. Pelin on kehittänyt Joymania ja julkaissut Topware Interactive vuonna . Muiden tähän aikaan sijoittuvien RTS-pelien tavoin pelissä pelaaja ottaa kuninkaan roolin, eli ohjaa sotilaita ja valtakunnan kehitystä tavoitteenaan vastustajan voittaminen.
Yksinpelikampanja koostuu 20 eri skenaariosta ja lisäksi pelissä on moninpelimahdollisuus. Pelin erikoisuutena on se, että tarvittavien resurssien, kuten ruoan, tuottamiseen tarvitaan pitkä tuotantoketju, joka pitää saada toimimaan kunnolla, jotta valtakunta kukoistaisi. Tämän lisäksi kaikki kansalaiset, myös sotilaat tarvitsevat ruokaa. Kantajat ja muut työntekijät käyvät itse ruokalassa, mutta sotilaiden ruokkimisen huolehtivat kantajat.
Pelistä on olemassa myös fanien koodaama uusi versio, Knights and Merchants Remake, joka on samanlainen kuin alkuperäinen The Shattered Kingdom, mutta faniversioon on korjattu alkuperäisen pelin bugeja sekä moninpeli-mahdollisuus on kaikille avoin. Suomalaisia pelaajia Remakella on vähän, mutta lähestulkoon kaikki moninpeliä pelaavat osaavat englantia hyvin. Remake vaatii alkuperäisen pelin asentamista tietokoneelle toimiakseen.
Peli tukee moninpeliä IPX- ja TCP/IP-verkoissa sekä modeemiyhteydellä.
Paltamon rautatieasema
Paltamon rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla . Asema sijaitsee Paltamon kunnan keskustaajamassa Oulujärven pohjoisrannalla ja valtatien 22 varrella. Aseman etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen ja Oulun rautatieasemien kautta mitattuna on 901,5 kilometriä.
Kaikki reittiä Iisalmi–Kajaani–Oulu liikennöivät VR:n henkilöjunat pysähtyvät Paltamon asemalla. Asemalla on junaliikenteen käytössä kolme raidetta, joista vain yksi on varustettu matkustajalaiturilla. Asemalla ei ole enää miehitystä eikä lipunmyyntiä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulussa sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Paltamon liikennepaikalla kuormataan säännöllisesti raakapuuta. Tämän lisäksi Paltamon itäpuolella sijaitsee sahalaitos, joka hyödyntää rautatiekuljetuksia. Liikennepaikan vaihtotyöt hoitaa Kontiomäeltä muutaman kerran viikossa kulkeva päivystysjuna. Puunkuormauksen vuoksi Paltamon ratapihan raiteita 3 ja 4 ei ole sähköistetty.
Vuoteen 1998 saakka Paltamon asemalla oli käytössä ns. "köyhänmiehen releasetinlaite", eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Tuolloin liikennepaikan vaihteet olivat paikallisesti käsin käännettäviä ja varmistuslukoilla lukittavia. Turvalaitemuutoksen yhteydessä varmistuslukko- ja opastinturvalaitos purettiin ja korvattiin releasetinlaitteella. Myöhemmin releasetinlaite siirtyi kauko-ohjattavaksi Oulusta käsin, jolloin Paltamon asema jäi lopullisesti miehittämättömäksi.
Pohjanmaan tykistörykmentti
Pohjanmaan Tykistörykmentti (PohmTR) oli Jääkäriprikaatin joukkoyksikkö Sodankylässä. Se lakkautettiin 30. elokuuta 1998.
Rykmentin lakkauttaminen liittyi puolustusvoimien uudelleenorganisointiin 1990-luvun lopulla, millä pyrittiin muodostamaan suurempia ja taloudellisesti tehokkaampia rauhan ajan joukko-osastoja. Samaan aikaan PohmTR:n lakkauttamisen aikaan lakkautettiin tai siirrettiin muun muassa Oulusta Pohjan Prikaati ja Pohjois-Suomen Viestipataljoona, joiden joukkoyksiköt siirrettiin Sodankylään Jääkäriprikaatiin (Pohjan Jääkäripataljoona, PohJP) ja Kajaaniin Kainuun Prikaatiin (Pohjan Pioneeripataljoona, PohPionP; Pohjois-Suomen Viestipataljoona, P-SVP).
Tykistörykmentti antoi koulutusta kenttätykistön varusmiehille tuliasema-, viesti- ja tulenjohtotehtäviin. Joukkoyksikössä koulutettiin sodanajan tykki- ja raketinheitinkalustolla varustettuja joukkoja.
Vuosina 1995–1996 Pohjanmaan Tykistörykmentti käsitti Tuliasemapatterin, Tulenjohtopatterin, Viestipatterin sekä Kranaatinheitinkomppanian.
Pohjanmaan Tykistörykmentti perustettiin 1. tammikuuta 1957 Ylämyllyllä Pohjois-Karjalassa. Ensimmäiset vuodet rykmentti viettikin perustamisvaruskunnassaan, koska varsinaisella kasarmialueella Oulussa, olivat rakennustyöt vielä kesken. Tykistörykmentti pääsi aloittamaan toimintansa Oulun kasarmialueella 19. elokuuta 1959.
Pohjanmaan Tykistörykmentti siirrettiin Sodankylään kahdessa vaiheessa vuosina 1981 ja 1982.
Marie-Claire Alain
Marie-Claire Alain (10. elokuuta 1926 Saint-Germain-en-Laye – 26. helmikuuta 2013 Le Pecq, Île-de-France) oli ranskalainen urkutaiteilija. Hänen soittotaitonsa ja asiantuntemuksensa urkujensoiton historiasta tekevät hänestä yhden 1900-luvun merkittävimmistä urkureista.
Alain syntyi musikaaliseen perheeseen Saint-Germain-en-Layessä lähellä Pariisia. Isä Albert Alain (1880–1971) oli urkuri ja säveltäjä jonka jokaisesta neljästä lapsesta tuli muusikkoja. Sisko Marie-Odile (1914–1937) oli sopraano ja pianisti. Veli Olivier (1918–1994) oli säveltäjä, pianisti ja musiikkitieteilijä. Vanhin veli Jehan Alain (3.2.1911–20.6.1940) oli lahjakas säveltäjä ja urkuri, joka kuoli 29-vuotiaana rintamalla.
Alain opiskeli Pariisin konservatoriossa harmoniaa Maurice Duruflén johdolla, kontrapunktia Pié-Caussaden johdolla ja urkujen soittoa Marcel Duprén johdolla ja saavutti ensimmäisen sijan neljässä kilpailussa. Hän jatkoi urkuopintojaan vielä kahden vuoden ajan Gaston Litaizen yksityisoppilaana.
Alain levytti koko J. S. Bachin urkutuotannon kolmeen kertaan, Jehan Alainin urkutuotannon kahteen kertaan, muun muassa Buxtehuden, Bruhnsin, Couperinin, de Grignyn, Mendelssohnin, Pachelbelin ja César Franckin koko urkutuotannon, sekä monia yksittäisiä tärkeitä teoksia.
Alainin konserttimatkat suuntautuivat ympäri koko maailman. Hän soitti omien laskujensa mukaan yli 2 000 konserttia. Kriitikot kautta maailman ylistivät Alainin soiton selkeyttä ja urkujenrekisteröintitaitoja. Hän toimi useiden urkukilpailuiden tuomaristossa ja opetti lukuisilla mestarikursseilla. Hänen katsotaan opettaneen kokonaista uutta urkureiden sukupolvea.
Alainille myönnettiin Colorado State Universityn, Southern Metodist Universityn (Dallas, Texas) ja Sibelius-Akatemian kunniatohtorin arvo. Hän sai lukuisia tunnustuspalkintoja muusikonuransa varrella.
Argumentointivirhe
Argumentointivirheet ovat keskustelutekniikan yhteydessä tulleita ”virheitä”, katso myös kognitiivinen vinouma. Muodollisesti ne näyttävät oikeilta, mutta lähemmin tarkasteltuina niissä on joko looginen virhe, ne kohdistuvat johonkin muuhun kuin itse asiaan tai niissä käydään ihmisten eikä asioiden kimppuun. Kyse ei ole niinkään kieliopillisesta vaan sisällöllisestä virheestä. Suuri osa argumentointivirheistä on tunnettu jo keskiajalla, ja skolastikot ovat merkinneet niitä muistiin. Monella argumentointivirheellä on oma nimensä.
Jyväskylän ortodoksinen seurakunta
Jyväskylän ortodoksinen seurakunta on lähes koko Keski-Suomen maakunnan alueen kattava ortodoksinen seurakunta, jossa on jäseniä noin 2 300. Seurakunnan pääkirkko on Jyväskylässä sijaitseva Kristuksen ylösnousemuksen kirkko, joka valmistui vuonna 1954 ja jonka on suunnitellut Toivo Paatela. Jyväskylän ortodoksinen kirkko on ensimmäinen niin sanotuista "jälleenrakennuskirkoista", joita rakennettiin toisen maailmansodan jälkeen karjalaisten evakkojen tarpeisiin. Seurakunnalla on myös tšasounat Karstulassa, Saarijärvellä, Suolahdessa, Viitasaarella, Äänekoskella ja Lievestuoreella.
Jyväskylä kuuluu yhtenä ns. Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Jyväskylän ortodoksinen seurakunta julkaisee yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea. Lehden voi nykyisin lukea myös Internetistä.
Jyväskylän ortodoksisen seurakunnan seurakuntaneuvosto erotti kirkkoherra Arto Leskisen virastaan keväällä 2007 papilliselle asemalle sopimaton käyttäytymisen vuoksi.
Seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet:
Libyan aavikko
Libyan aavikko , arabiaksi "`as-sahrā` `al-lībiyya" on Saharan osa. Tämä Saharankin mitassa erittäin laaja aavikko sijaitsee Itä-Saharassa, Itä-Libyan ja Länsi-Egyptin rajoilla, ja ulottuu myös Sudaniin ja Tshadiin. Tämän aavikon rajoja ovat Fezzan, Tibesti, Uwaynat ja vanhan Niilin jokiuoman keitaat. Alue on enimmäkseen hiekka-aavikkoa, "erg"iä, eikä sitä luokitella kuivuuden takia "pensasaavikoksi" kuten suurta osaa Saharasta.
Lähes Teksasin tai Intian niemimaan kokoisen Libyan aavikon ala on 700 000 – 1 100 000 neliökilometriä, ja sen leveys on 1 100 kilometriä idästä länteen ja 1 000 kilometriä etelästä pohjoiseen. Suurin osa alueesta on hiekka-aavikkoa, siellä on myös painumia ja vuorenharjanteita. Libyan aavikolla on suuri Jilf al Kabirin tasanko yli 1 000 metrin korkeudessa. Libyan aavikon Quattaran alangolla on suolasoita ja suolajärviä. Quattaran pinta-ala on 15 000 neliökilometriä, ja sen alin kohta on 133 metriä merenpinnan alapuolella. Alueella on myös seitsemän muuta merkittävää painumaa, joissa kaikissa on keitaat. Merkittävimmät ovat Siwa, Dakhla ja Kharga jotka sijaitsevat Faijumin keitaasta lähtevästä painumasta. Muita keitaita ovat Bahriyah, Farafirah, Dakhilah ja Jaghbub.
Libyan autiomaa koostuu enimmäkseen kolmesta hiekkamerestä ja jopa 2000 metrin korkeuteen kohoavasta ylängöstä.
Montpelier (Vermont)
Montpelier on Vermontin osavaltion pääkaupunki itäisessä Yhdysvalloissa, Uuden Englannin alueella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7 855. Kaupunki perustettiin vuonna 1791 ja vuonna 1805 siitä tuli Vermontin osavaltion pääkaupunki. Pääkaupunkina sen merkittäviä työllistäjiä ovat osavaltion ja liittovaltion virastot.
Montpelier sijaitsee Vermontin Washingtonin piirikunnassa Winooskijoen varrella.
Montpelier perustettiin lähialueen muihin kaupunkeihin verrattuna suhteellisen myöhään. Ensimmäinen paikalla vakituisesti asunut siirtolainen oli nimeltään Jacob Davis, joka muutti paikalle vuonna 1789. Vermontin liittyessä Yhdysvaltoihin vuonna 1791 Montpelieristä tehtiin kaupunki. Uusi kaupunki nimettiin epäselvästä syystä ranskalaisen Montpellier’n kaupungin mukaan ja vuonna 1805 siitä tehtiin Vermontin osavaltion pääkaupunki. Pääkaupunki on ajoittain ehdotettu siirrettäväksi muualle. Etenkin Burlington on ollut Montpelierin kilpailija ja lähellä kaupunki oli menettää asemansa Vermont State Housen tuhouduttua tulipalossa vuonna 1857. Nykyinen Vermont State House valmistui vuonna 1859. Kaupunki menestyi taloudellisesti ja siellä toimi esimerkiksi tehtaita, sulattoja ja sahoja. 1800-luvun puolivälissä kaupunkiin saapui rautatie ja samoihin aikoihin tohtori Julius Dewey alkoi myydä henkivakuutuksia. Hänen perustamastaan National Life Insurance Companystä kasvoi maan suurimpiin lukeutuva vakuutusyhtiö. Myös turismista muodostui merkittävä taloudellinen tekijä ja matkailukohteena Montpelier kasvoi etenkin Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen.
Maaliskuussa 1991 Winooskijoella muodostui jääpato, jonka aiheuttama tulva peitti alleen suuren osan Montpelierin keskustasta aiheuttaen miljoonien dollarien vahingot.
Montpelierin merkittävimmät työnantajat ovat osavaltio ja liittovaltio. Molemmilla on useita virastoja kaupungissa sen pääkaupunkiaseman takia. Merkittävä taloudellinen merkitys on myös maan suurimpiin vakuutusalan yrityksiin lukeutuvat National Life Insurance Companyn pääkonttorilla, minkä lisäksi terveydenhuoltoala on kadsvattanut merkitystään työnantajana. Turismi on merkittävä taloudellinen tekijä ja läjhistöllä sijaitsee ujseita suosittuja laskettelukohteita.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Montpelierissä aikavälillä 2012–2016 olivat 60 347 USD ja henkilöä kohden 33 662 USD. 11,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Montpelierin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7 855 ja vuoden 2016 arvion mukaan 7 537. Kaupungin asukkaista 94,2 % oli taustaltaan valkoisia, 2,8 % kahdesta tai useammasta rodusta, 1,9 % oli afroamerikkalaisia ja 1,1 % aasialaisia. Latinoja mistä tahansa rodusta oli 2,2 %. 6,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia.
Kaupungissa sijaitsee Norwich Universityn kampus Vermont College.
Mikkelin ortodoksinen seurakunta
Mikkelin ortodoksinen seurakunta oli Pieksämäen ja Mikkelin kaupunkien ja niiden ympäryskuntien alueella toimiva ortodoksinen seurakunta, joka aloitti toimintansa sotien jälkeen 1.1.1950 ns. jälleenrakennuslain ja sen nojalla perustettujen uusien seurakuntien ohessa. Ennen sotia alue kuului Kuopion-Savonlinnan ortodoksiseen seurakuntaan. Seurakunta yhdistettin Varkauden ortodoksisen seurakunnan kanssa vuonna 2017 nimellä Saimaan ortodoksinen seurakunta. Seurakunta toimi lakkauttamisvuonnaan 2016 16 kunnan ja kolmen maakunnan alueella.
Mikkelissä sijaitsee pyhän ylienkeli Mikaelin kirkko, joka valmistui vuonna 1957. Toinen vuosina 1955–1956 rakennettu kirkko sijaitsee Pieksämäellä ja se on pyhitetty Neitsyt Marian syntymän muistolle ja vihitty ensin vuonna 1957 rukoushuoneeksi eli tšasounaksi ja myöhemmin vuonna 2004 kirkoksi. Seurakunnan alueella on lisäksi kolme muuta seurakunnalle kuuluvaa tšasounaa Mikkelin Visulahdessa, Mikkelin hautausmaalla ja Ihastjärvellä. Aikaisemmin Mikkelissä oli venäläiselle sotaväelle kuuluva sotilaskirkko Linnanmäellä vanhan varuskunta-alueen vierellä. Tämä kirkko kuitenkin purettiin 50-luvun lopulla. Paikalla on nykyisin muistolaatta.
Mikkeli kuului yhtenä ns. Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Mikkelin ortodoksinen seurakunta julkaisee yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea. Lehden voi nykyisin lukea myös Internetistä.
Seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet:
Providence
Providence on Rhode Islandin osavaltion ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki Yhdysvaltain itärannikolla, Uuden-Englannin alueella. Kaupungissa oli 178 042 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennassa. Pääkaupunkiseudulla on 1 630 956 asukasta, mikä tekee siitä maan 42. suurimman kaupungin.
Yhdysvaltojen teollistuminen alkoi täältä, etenkin korujen ja hopeaesineiden teollisesta valmistamisesta.
Alueen asutus alkoi jo ensimmäisten uudisraivaajien tullessa vuonna 1636. He saapuivat kanooteilla pitkin Moshassuck-jokea ja pysähtyivät löydettyään juomavedeksi kelpaavan lähteen nykyiseltä College Hilliltä.
Kaupungissa toimii niin kutsuttuun Ivy Leagueen kuuluva Brown University – yksi maan vanhoista ja arvostetuista yliopistoista.
Rautalammin ortodoksinen seurakunta
Rautalammin ortodoksinen seurakunta on Rautalammin, Suonenjoen, Tervon, Vesannon, Konneveden ja Hankasalmen alueella toimiva ortodoksinen seurakunta, joka perustettiin vuonna 1950. Seurakunnan väkiluku on noin 1 000 henkeä. Rautalammin pyhän Nikolaoksen kirkko on rakennettu vuonna 1960 ja on Ilmari Ahosen suunnittelema.
Rautalampi kuuluu yhtenä ns. Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Rautalammin ortodoksinen seurakunta julkaisee yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea. Lehden voi nykyisin lukea myös Internetistä.
Seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet:
Hiekka-aavikko
Hiekka-aavikko () eli hiekkameri, dyynimeri tai hiekkaerämaa on aavikko, jossa on vaihtelevan korkuisia tuulen kasaamia hiekkakumpuja, dyynejä. Hiekka on pääosin irtonaista ja siinä liikkuminen on hyvin vaikeaa. Hiekka-aavikolla saattaa kasvaa joitakin ruohomättäitä ja pensaita dyynien harjalla.
Hiekka-aavikoilla esiintyy hiekkamyrskyjä. Monesti hiekka-aavikot ovat kuumuutensa ja kuivuutensa takia elämälle hyvin vihamielisiä ympäristöjä. Dyynit muistuttavat monesti vuorta tai suurta aaltoa, ja yleensä vaeltavat aikojen saatossa tuulen mukana. Dyynejä on eri kokoisia ja ne muodostavat enemmän tai vähemmän säännöllisen kuvion. Aavikoiden sisäosissa dyynit asettuvat yleensä vallitsevan tuulen suuntaisiksi, mutta aavikoiden reunoille syntyy kuunsirpin muotoisia barkhaneita, jotka asettuvat vallitsevaan tuuleen nähden poikittain. Rannikolla kasvillisuus voi aiheuttaa joko rantaviivan suuntaisia tai vallitsevaan tuuleen nähden poikittaisia dyynejä.
Yleensä hiekka-aavikot ovat erittäin kuivia ja niissä ei ole pysyvää asutusta. Jos alueella on keitaita, aavikon poikki voi kulkea vakiintuneita matkareittejä.
Saharasta 20 % on hiekka-aavikkoa ja 70 % sora-aavikkoa.
Maailman laajin hiekka-aavikko on Arabian aavikoihin kuuluva Rub’ al-Khali, 595 700 km. Pohjois-Afrikan Saharassa on monia suuria ergejä, muun muassa Itäinen iso erg, Läntinen iso erg, Majabat al-Koubra, Erg Chebbi, Erg Iguidi ja Erg Chech, jotka kattavat yhteensä noin 15–25 % Saharasta.
Suurimmat Saharan dyynikentät eli "erg"it:
Somalian lippu
Somalian lippu on Somalian kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu valkoisesta tähdestä sinisellä pohjalla. Lippu otettiin käyttöön 12. lokakuuta 1954. Sen suunnitteli Mohammed Awale Liban, joka omien sanojensa mukaan sai lippuun inspiraation Yhdistyneiden kansakuntien lipusta. Lipun keskellä olevan valkoisen tähden viisi sakaraa kuvaavat Somalian eri alueita.
Australian aavikot
Australian aavikot sijaitsevat Australian mantereen sisäosissa. Niitä ovat muun muassa Great Sandy, Great Victoria ja Simpson. Australian sisäosien autiomaiden hiekka on enimmäkseen punaista lateriittihiekkaa. Simpsonin aavikolla on jopa 150 kilometrin pituisia punaisia hiekkaharjuja. Australiassakin on "maalattu aavikko" ("Painted desert") jossa näkyy vuorten kyljessä värikkäitä kalliokerrostumia, jotka ovat paljastuneet rapautumisen myötä.
Aavikoiden ympärillä on laaja pensasaroalue. Australian aavikoituminen johtuu muun muassa hepoasteiden korkeapaineesta. Hepoasteilla Hadleyn kiertoliikkeen vuoksi ilmavirtaus on laskeva, mikä aiheuttaa lähes pysyvän korkeapaineen. Hepoasteiden alueille ovat tyypillisiä kuumuus, kuivuus ja heikot tuulet. Lisäksi Australian aavikot johtuvat siitä, että alueet sijaitsevat mantereen sisäosissa (mantereisuus), minne meristä sadepilviin haihtuva kosteus ei yleensä yllä.
Deskriptiivinen etiikka
Deskriptiivinen etiikka eli kuvaileva etiikka on yksi etiikan osa-alueista, joka kuvailee moraalisia instituutioita ja moraaliteorioita sekä arvioi niiden sisäistä perusteltavuutta. Deskriptiivinen etiikka ei pyri tarjoamaan eettisiä ratkaisuja kuten normatiivinen etiikka, vaan välineitä eettisiin ratkaisuihin. Deskriptiivisessä etiikassa tavoitellaan neutraaliutta. Metaetiikka ja deskriptiivinen etiikka ovat käsitteellisesti lähellä toisiaan. On kiistanalaista, voidaanko moraalifilosofiassa normatiivista ja deskriptiivistä etiikkaa erottaa kokonaan toisistaan, koska pelkkään asioiden kuvaukseenkin voidaan katsoa kuuluvan normatiivisia elementtejä.
Deskriptiivinen etiikka voidaan jakaa moraalin tieteelliseen tutkimukseen sekä käsitteelliseen tutkimukseen. Deskriptiivinen tieteellinen tutkimus keskittyy usein moraalikäyttäytymisen kuvailuun ja selittämiseen, kun taas käsitteellinen tutkimus kattaa moraalifilosofian etiikan perimmäisten käsitteiden kuten esimerkiksi hyveen, hyvän, pahan tai oikeudenmukaisuuden erittelyn.
Akerselva
Akerselven on Oslon läpi virtaava 8,2 kilometrin pituinen joki Norjassa. Akerselven saa alkunsa Maridalsvannet-järvestä ja virtaa läpi Nordre Akerin, Sagenen, Grünerløkkan ja Oslon keskustan ja laskee Bjørvikaan.
Aiemmin monet teollisuuslaitokset käyttivät hyödykseen joen virtausta ja jopa 149 metrin korkeuseroa. Nykyään joenvarren alueet ovat modernien sisällöntuotantoyritysten kansoittamia. Esimerkiksi Sagenessa on Norjan yleisradion toimitiloja.
Joen ranta on pääosin puistojen ympäröimä ja sen vartta pitkin kulkevat polut ovat suosittua ulkoilualuetta.
Arabian niemimaan aavikot
Arabian niemimaan aavikot on 2 330 000 neliökilometrin kokoinen valtava aavikkoalue Arabian niemimaalla, muun muassa Saudi-Arabian alueella. Ne käsittävät Arabian niemimaan sisäosissa olevia suuria hiekka-aavikoita. Niistä laajimman eli Rub’ al-Khalin pinta-ala on 647 000 neliökilometriä.
Arabian niemimaan pohjoisosissa on suuri Nafudin (Nefudin) autiomaa. Rub’ al Khalia ja Nafudia yhdistää pitkä ja kapeahko ad-Dahnan autiomaa (Dahnan käytävä). Arabian niemimaan aavikkoalue ulottuu Siinain niemimaalla Egyptin, Irakin, Jordanian, Syyrian, Omanin, Jemenin, Abu Dhabin, Qatarin, Yhdistyneiden arabiemiirikuntien ja Saudi-Arabian alueelle. Arabian aavikoilla asuu nykyään arabeja, kurdeja, turkmeeneja ja assyrialaisia. Pääkielet alueella ovat arabia, kurdi, aramea ja armenia. Aavikolla asuu muun muassa hiekka-antilooppeja, hiekkakissoja, gaselleja ja sisiliskoja sekä lukuisia hyönteislajeja.
Arabian aavikkoalueen ilmasto on suurimmalta osaltaan hyvin mantereinen. Lämpötilat varsinkin päivällä ja kesällä ovat hyvin korkeita. Yöllä lämpötila laskee hyvin nopeasti, talvella nollan tuntumaan tai sen alle. Näin lämpötilan vaihtelut ovat vuodenaikojen ja vuorokauden kuluessa hyvin suuria. Rub’ al-Khalin sademäärä on noin 35 millimetriä vuodessa, ja ilman lämpötila saattaa kesällä kohota jopa 40–50 asteeseen. Arabian aavikot ovat erittäin kuivia, koska ne sijaitsevat hepoasteilla.
Nafud
Nafud, Nefud tai An-Nafud (, joskus Suuri Nafud) on Arabian niemimaan toiseksi suurin, punertavasta hiekasta koostuva aavikko, joka on yhteydessä suureen Rub al Khalin hiekka-aavikkoon pitkän Dahnan käytävän kautta. Arabian kielen sanan "an-nafud" merkitys on ’hiekka-aavikko’.
Arabian niemimaan pohjoisosassa sijaitsevan Nafudin pinta-ala on noin 64 000 neliökilometriä (toisen lähteen mukaan noin 70 000 km) ja se on noin 900 metrin korkeudella merenpinnalta. Aavikko sijaitsee suuressa soikeassa painumassa, jonka mitat ovat 290 x 225 km. Joillakin Nafudin alankoaltailla on keitaita, varsinkin Hejazvuorten lähellä on viljelykelpoisia, paimentolaisten laiduntamisen mahdollistavia keitaita. Keitaat kuten al-Jawf ja Ha’il ovat historiallisen luoteesta Välimeren suunnalta saapuvan ja kaakkoon jatkavan karavaanireitin varrella.
Nafudin aavikko on toiminut kulkuesteenä vuosisatoja. Nafud tunnetaan äkillisistä tuulistaan. Hiekkamyrskyt ovat aikojen kuluessa kasanneet valtavia hiekkadyynejä, jotka ovat nousseet jopa 183 metriä korkeiksi. 
Ympäristöään syvemmän hiekkaisen Dahnan käytävän pituus on 1 287 km ja leveys 24,1–80,5 km.
BTR-152
BTR-152 () on ensimmäinen Neuvostoliitossa rakennettu panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo. Lyhenne BTR tulee sanasta Бронетранспортер; Bronetransporter. BTR-152 otettiin käyttöön Neuvostoliiton armeijassa 1950-luvulla.
Vaunu perustui ZiS-151-kuorma-auton alustaan, johon oli lisätty viisi tonnia panssarointia. Tästä seurasi erittäin rajoitettu liikkuvuus. Ajoneuvossa oli kuusi pyörää, joista neljä vetää. Runko on kokonaan hitsattu, moottori ja vaihteisto olivat edessä. Miehistöön kuulu ajajan ja kartanlukijan lisäksi jopa 17 jalkaväkimiestä jotka nousivat vaunuun takaa.
Uudempi versio, BTR-152B tuli palvelukseen 1951. Uusi malli korjasi edellisen epäkohtia, kuten avoimen katon ja huonon liikkuvuuden. Uudessa mallissa oli vinssi edessä ja renkaiden paineita voitiin säätää maastoliikkuvuuden parantamiseksi.
Parannuksista huolimatta BTR-152 oli vain halpa ajoneuvo armeijan liikkuvuuden parantamiseksi kunnes sopivampi ajoneuvo saataisiin kehitettyä. Muunnoksiin kuuluvat komentoajoneuvo ja versiot aseistettuina kahdella 14,5 mm konekiväärillä ja kahdella 23 mm ilmatorjuntatykillä.
Tuotanto loppui 1962 alussa ja Neuvostoliitossa vaunun korvasi BTR-60-sarja. Komentovaunuina ajoneuvo jäi kuitenkin käyttöön 1980-luvulle asti. Sitä ovat myös käyttäneet useat Varsovan liiton ja muut maat, kuten Afganistan, Albania, Algeria, Bulgaria, Kamputsia, Kiina (tyyppi 56 miehistönkuljetusvaunu), Kongo, Kuuba, Egypti, Intia, Iran, Irak, Pohjois-Korea, Syyria ja muut. Myös Israel käytti sotasaaliiksi saamiaan vaunuja.
Norwich
Norwich on 140 100 asukkaan kaupunki East Anglian alueella Itä-Englannissa. Se toimii Norfolkin kreivikunnan keskuskaupunkina. Norwichin urbaanialueella asuu yhteensä noin 282 000 asukasta, mutta suuremmalla metropolialueella asuu noin 500 000 asukasta.
Norwichin historia alkaa jo roomalaisajoilta. SIlloin maanpinta oli alempana, ja kaupunkiin pääsi helposti rannikolta jokea pitkin. Norrmannivalloituksen aikaan vuonna 1066 Norwich oli maan toiseksi suurin kaupunki. Rautatieyhteys Norwichistä Gt. Yarmouthiin avattiin vuonna 1844, ja lLontoon rata valmistui 1846.
Victoria Station avattiin vuonna 1849 ja City Station vuonna 1882.
Norwichista tuleva jalkapallojoukkue Norwich City FC pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla mestaruussarjassa.
Kaupungissa sijaitsee Norwichin tuomiokirkko.
Nummenharju
Nummenharju on asuinalue Tuusulassa. Se sijaitsee kilometerin päässä Hyrylästä pohjoiseen. Nummenharjua rakennettiin 1990-luvun loppupuolella entiselle soranottopaikalle, ja siellä pidettiin asuntomessut vuonna 2000. Se on Tuusulan kalleinta asuinaluetta ja koostuu lähinnä omakotitaloista.
Elokuvassa "Nousukausi" alue esitti elokuvan päähenkilöiden Jannen ja Katrin asuinpaikkaa Espoon Westendissä.
Nubian aavikko
Nubian aavikko on Afrikassa Koillis-Sudanissa sijaitseva aavikko, joka on 407 000 neliökilometrin suuruinen alue Niilin ja Punaisenmeren välillä. Tällä aavikolla ei ole käytännössä lainkaan sadetta ja keitaita. Nubian aavikon hiekkakivitasangolla on runsaasti kohti Niiliä suuntaavia kuivia jokiuomia, wadeja, jotka eivät ulotu Niiliin asti.
Umberto Tozzi
Umberto Tozzi (s. 4. maaliskuuta 1952 Torino) on italialainen poplaulaja. Hän aloitti muusikon uransa vuonna 1968 soittamalla kitaraa yhtyeessä Off Sound. Ensimmäisen albuminsa, "Donna amante mian", Tozzi julkaisi vuonna 1976. Vuonna 1977 Tozzi julkaisi kappaleen ”Ti amo”, joka vietti useita viikkoja listaykkösenä. Tozzi on jatkanut esiintymistä ja levyttämistä näihin päiviin saakka. Vuonna 1987 Tozzi osallistui Eurovision laulukilpailuihin kappaleella ”Gente di mare” ja sijoittui kolmanneksi.