hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Coloradojoki
Coloradojoki on Lounais-Yhdysvalloissa ja Luoteis-Meksikossa virtaava joki. Sen pituus on arviolta noin 2 330 kilometriä ja valuma-alueen pinta-ala 637 000 km.
Coloradojoki kulkee Kalliovuorilta Coloradon osavaltiosta Utahiin, sitten Arizonaan, jossa se kulkee ensin Arizonan ja Nevadan ja sitten Arizonan ja Kalifornian rajajokena päätyen Meksikoon. Joki virtasi aiemmin Kalifornianlahteen, mutta ei kuivina aikoina yletä sinne kastelukäytön aiheuttaman kuivumisen vuoksi.
Joki on tunnettu muun muassa Hooverin padosta sekä Grand Canyonista, jonka se on vuosimiljoonien saatossa uurtanut.
Hooverin padon jälkeen rakennettiin Parkerin pato. Sen muodostamasta tekojärvestä kuljetetaan vettä Los Angelesin ja San Diegon tarpeisiin. Muita patoja ovat Davis, Imperial, Laguna ja Morelos. Osa joen virtaamasta ohjetaan kasteluvedeksi maanalaisten tunnelien kautta.
Yhdysvaltojen ympäristönsuojeluvirasto EPA on pyrkinyt selvittämään, miten joen yläjuoksulla Coloradon osavaltiossa sijaitseva, jo vuonna 1923 suljetun Gold King Mine -nimisen kultakaivoksen jätealtaan myrkkyjä voitaisiin siivota. Viranomaisten paikalla ollessa 5. elokuuta 2015 pato murtui, ja noin kaksitoista miljoonaa litraa saastetta pääsi purkautumaan alapuoliseen Cement Creekiin, joka on jo ennestään myrkyllisyyden vuoksi kalaton. Cement Creek ruokkii Animasjokea, ja se puolestaan San Juan -jokea, joka on Coloradojokeen Utahin alueella laskeva itäinen sivujoki. Viranomaiset ovat kieltäneet varmuuden vuoksi turisteja koskemasta Coloradon kanjonin veteen. Vertauksen vuoksi vuotanut nestemäärä on samaa luokkaa, minkä suomalainen Talvivaaran kaivos päästi luontoon pahimmillaan noin puolessatoista tunnissa vuonna 2012 ja yhteensä 100-kertaisen määrän eli 1,2 miljoonaa kuutiometriä, mutta on selvää, että nesteen sisältö ei ole samaa.
Plymouth Laser
Plymouth Laser on yhdysvaltalaisen Diamond Star Motorsin valmistama Mitsubishi Eclipseen perustuva urheilullinen, coupe-mallinen, 4-paikkainen henkilöauto.
Plymouth Laser on yksi variaatio Diamond Star Motorsin valmistamista autoista, joita myyntiin kolmella eri tuotemerkillä: Mitsubishi Eclipse, Eagle Talon ja Plymouth Laser. Nämä tuotemerkit erottuvat toisistaan lähinnä logojen, muovisten korin osien ja sisustan osien vuoksi. Valmistusvuodet olivat 1989–1994. Plymouth Laserin valmistusmäärät olivat näiden kolmen pienimmät. Vuonna 1994 Laserin tuotanto lopetettiin kesken vuotta heikon myyntimenestyksen takia. 
Laserin myyntivaikeuksien syitä olivatkin kolmen lähes samanlaisen auton päällekkäinen valmistus ja heikompi markkinointi verrattuna Eagleen ja Mitsubishiin, joiden mallien valmistamista ja myymistä vielä jatkettiin.
Laserin kori on suunniteltu ja valmistettu Yhdysvalloissa. Auton pääkomponentit eli moottorit, vaihteistot ja suuri osa sähkölaitteista ovat Mitsubishin valmistamia. 
Laser RS turbo -mallin kaksilitraista 4G63-moottoria ja vaihteistoa käytettiin mm. Mitsubishin Lancer Evolutionissa WRC-rallikäyttöön muunnettuina versioina.
Varsinkin Yhdysvalloissa nämä alun perin halvat ja tavallaan aikaansa edellä olleet autot ovat nykyään suosittu kohde tuning-piireissä. Varsinkin RS Turbo AWD -versio on haluttu malli ja niistä on rakennettu paljon drag racing -kilpureita tai ralliautoja.Perusmalleissa oli 1,8-litrainen nelisylinterinen moottori. Vaihtoehtona oli 2-litrainen vapaastihengittävä (135 hv) tai turboahdettu (195 hv) moottori.
Vakiona 5-vaihteinen manuaali. Vaihtoehtona 4-vaihteinen automaatti. Yhteensä 115 981
Laser RS Turbo oli Yhdysvalloissa ilmestyvän "Car and Driver" -lehden kymmenen parhaan auton listalla vuodesta 1989 vuoteen 1992.
Autoja löytyy jonkin verran myös Euroopasta tuontiautoina.
Mika Luttinen
Mika Kristian Luttinen (s. 1971 Oulu) on suomalainen metallimuusikko, joka tunnetaan parhaiten Impaled Nazarene -yhtyeestä, jossa hän laulaa ja vastaa sanoituksista. Yhtyeessä hän on käyttänyt myös taiteilijanimiä "Sluti666", "Mikaakim" ja "Slutifer". Impaled Nazarenen lisäksi Luttinen on ollut mukana muun muassa yhtyeissä Diabolos Rising, Raism, Obscene Eulogy ja The Rocking Dildos. Hän on myös esiintynyt vierailevana vokalistina mm. yhtyeiden The Crown, Thou Art Lord, Ancient Rites ja Rytmihäiriö levyillä, sekä sessiojäsenenä Sentencedissä.
Luttinen kiinnostui raskaasta musiikista 13-vuotiaana kuultuaan radiosta Venomia. 90-luvulla Luttinen muutti Belgiaan mennäkseen naimisiin. Hän muutti takaisin Suomeen vuonna 2000, ja asuu nykyään pääkaupunkiseudulla. Luttisella on pikkuveli Kimmo, joka toimi Impaled Nazarenen rumpalina vuosina 1990–1995.
Niskan retkahdusvamma
Niskan retkahdusvamma eli piiskaniskuvamma () on pehmytkudosvaurio, joka johtuu tavallisesti pään äkillisestä taaksetaivutuksesta onnettomuudessa. Vamman oireina ovat yleensä niskasärky ja niskan jäykkyys.
Tyypillinen tilanne, jossa niskan retkahdusvamma syntyy, on liikenteessä tapahtuva peräänajokolari. Peräänajon seurauksena autossa istuvan henkilön vartaloon kohdistuu suuri kiihtyvyys, jolloin pää, joka ei ole penkissä kiinni, jää jälkeen. Kokeellisissa malleissa 10 mailin tuntivauhdilla (n. 16 km/h) tapahtuva kolari aiheuttaa päähän kohdistuvan 11 G:n suuruisen kulmakiihtyvyyden.
Pään äkillinen taaksetaivutus eli hyperekstensio vaurioittaa niskan ja kaulan pehmytkudoksia, kuten välilevyjä, selkärangan etu-pitkittäissidettä ("ligamentum longitudinale anterius") ja ruokatorvea. Alueen lihaksista tyypillisesti vaurioituvat pitkä kaulalihas ("m. longus colli") ja päännyökkääjälihas ("m. sternocleidomastoideus"). Myös kaulapunoksen ("plexus cervicalis") hermot ja selkärangan fasettinivelet voivat vahingoittua. Kun vartaloon kohdistuva kiihtyvyys loppuu, pää retkahtaa eteenpäin, mikä aiheuttaa vaurioita selkärangan taka-pitkittäissiteisiin ja alueen lihaksistoon.
Retkahdusvamman pääoireena on voimakas niskasärky, jonka syynä saattaa olla ainakin osittain aivokalvojen venytystila. Oirekuvaan kuuluu myös niskan seudun jäykkyys ja toisinaan päänsärky takaraivolla tai silmien takana. Joskus saattaa esiintyä kaulapunoksen venytyksen aiheuttamaa näön hämärtymistä, käden tai käsivarren tuntopuutoksia ja nikamavaltimoiden supistumisesta johtuvaa huimausta ja tinnitusta. Jos vamman sattuessa pää on kiertyneenä oikealle tai vasemmalle, oireet ovat usein sillä puolella voimakkaampia. Oirekuvaan eivät sen sijaan kuulu hermo-oireet, kuten jalkojen tuntopuutokset tai motorisen toiminnan häiriöt, jotka viittaavat selkäytimen pysyvään vammautumiseen.
Lisätietoa vammasta voi saada röntgen- tai magneettikuvauksella.
Niskan retkahdusvammaa hoidetaan särkylääkkeillä, levolla ja niskan immobilisaatiolla, jossa apuna voidaan käyttää pehmeää kauluria. Niskan tukikaulureista ei kuitenkaan ole osoitettu olevan hyötyä. (lähde: Terveyskirjasto) Oireet paranevat tavallisesti itsestään kuukausien kuluessa, mutta osalle potilaista jää kipua tai muita oireita vuosienkin kuluttua vammasta.
Joanna Bogdanoff
Joanna Bogdanoff (s. 16. joulukuuta 1980 Helsinki) on suomalainen kilpakarateka ja katutaiteen tutkija.
Bogdanoffin vanhemmat ovat Regina Bogdanoff ja Pentti Kulmala, isoisä on Orvo Bogdanoff. Bogdanoff kiinnostui jo lapsena taistelulajeista, samoin piirtämisestä ja kirjoittamisesta. Hän näki 11-vuotiaana televisiosta ohjelman karatesta, mutta vasta vuoden 1995 alussa hän sai isältään luvan aloittaa karateharrastuksen Tapanilan Erässä. Samoihin aikoihin hän kirjoitti myös ensimmäisen pitkän kertomuksen, josta syntyi myöhemmin idea kokonaiselle kirjasarjalle.
Vuosien saatossa karatesta tuli yhä tärkeämpi osa hänen elämäänsä, ja hänen saavutettuaan vuoden 1999 lopulla karaten sinisen vyön (2.Kyū) heräsi kiinnostus omien taitojen kokeilemiseen myös kilpailutatameilla. Valmentaja löytyi oman kotisalin tutuista ohjaajista, ja kova kilpailuun harjoitteleminen alkoi.
Ensimmäisiin karatekilpailuihin Bogdanoff osallistui vuonna 2000 Renshinkanin karatesalilla Helsingissä. Hän otteli yli 14-vuotiaiden tyttöjen sarjassa ja saavutti heti ensimmäisistä kilpailuista pronssia. Samoihin aikoihin hän aloitti lasten karateharjoituksien ohjaajana.
Vuonna 2001 20-vuotias Bogdanoff osallistui ensi kerran nuorten suomenmestaruuskilpailuihin ja sai pronssia. Samoihin aikoihin hän kävi Ruotsissa ja tutustui soryu-karateen sekä osallistui ruotsalaiseen Kodomo Cup -kilpailuun, jonka hän voitti. Saman vuoden huhtikuussa hän osallistui ensi kerran aikuisten suomenmestaruuskilpailuihin, josta saavutti hopeaa. Toukokuussa Ruotsissa järjestetyissä Ring Pokalen -kilpailuissa Bogdanoff voitti omassa sarjassaan kultaa ja sai kilpailuissa osoittamiensa taidonnäytteiden johdosta karaten ruskean vyön (1.kyu). Wadō-ryū tyylisuunta vaihtui Soryu-karateen.
Vuoden 2001 lopulla Bogdanoffin nelihenkinen joukkue osallistui joukkuekilpailun suomenmestaruuskilpailuihin ja sai hopeamitalin. Santa Claus team cup -kilpailussa Ruotsissa hän saavutti joukkueensa kanssa kilpailujen mestaruuden. Kilpailu oli hänen toistaiseksi viimeinen kilpailunsa. Kaikkiaan 26 karatekilpailusta vuosina 2000-2002 hän on saanut 9 kultamitalia, 8 hopeamitalia ja 8 pronssia. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin soryu-karaten musta vyö (1. dan). Sen jälkeen hän on keskittynyt kirjoittamiseen ja on ollut mukana karaten valmennustoiminnassa.
Tim Buckley
Tim Buckley (oik. Timothy Charles Buckley III, 14. helmikuuta 1947 Washington D.C., Yhdysvallat – 29. kesäkuuta 1975 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kokeellinen laulaja ja lauluntekijä, joka yhdisteli työssään elementtejä muun muassa folkmusiikista, jazzista ja progressiivisesta rockista. Hän kuoli heroiinin yliannostukseen 28-vuotiaana. Buckleyn poika oli myös muusikko Jeff Buckley.
Ágota Kristóf
Ágota Kristóf (30. lokakuuta 1935 Csikvánd, Unkari – 27. heinäkuuta 2011 Neuchâtel, Sveitsi) oli unkarilaissyntyinen kirjailija. Unkarin vuoden 1956 kansannousun aikana hän pakeni Itävallan kautta Sveitsiin, jossa hän aloitti kirjoittamisen ja ryhtyi myöhemmin kirjoittamaan pääasiassa ranskan kielellä.
Kristóf tuli maailmankuuluksi kymmenille kielille käännetyllä omaelämäkerrallisesti sävyttyneellä trilogiallaan, joka kuvaa kaksospoikien elämää toisessa maailmansodassa. Se koostuu kirjoista "Le grand cahier", (L’éditions du Seuil, Pariisi, 1986, suom. "Iso vihko"), "La preuve" (1988) ja "Le troisième mensonge" (1991). Kristófin teoksista on suomennettu vain "Iso vihko". János Szász ohjasi siitä elokuvan, joka sai ensi-iltansa vuonna 2013.
Kristófilta on ilmestynyt myös muita teoksia, kuten omaelämäkerrallinen "L’analphabète" (2004).
Sveitsissä kuolemaansa saakka asuneelle Kristófille myönnettiin lukuisia huomattavia palkintoja, kuten sveitsiläinen Gottfried Keller -palkinto vuonna 2001.
Vern Ehlers
Vernon James ”Vern” Ehlers (6. helmikuuta 1934 Minnesota – 15. elokuuta 2017 Grand Rapids, Michigan) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Michiganin kolmatta vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1993 vuoteen 2011.
Ehlers syntyi Minnesotassa ja opiskeli fysiikkaa, josta hän sai tohtorinarvon vuonna 1960. Hän aloitti poliittisen uransa vasta 1970-luvulla, ja kongressipaikkansa hän sai alun perin Paul B. Henryn kuoltua aivokasvaimeen.
Ehlers oli vuodesta 1958 naimisissa Johanna o.s. Meulinkin kanssa, ja hänellä oli neljä lasta.
Durandus de Saint-Pourçain
Durandus de Saint-Pourçain ("Durandus Saint-Pourçainlainen") (n. 1275, Saint-Pourçain, Auvergne – 13. syyskuuta 1332, Meaux) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.
Durandus liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan Clermontissa ja valmistui tohtoriksi Pariisin yliopistosta vuonna 1313. Paavi Johannes XXII kutsui hänet Avignoniin toimimaan Rooman kuurian Magister Sacri Palatii -virassa, eli paavin teologina ja pyhien kirjoitusten selittäjänä.
Vuonna 1318 Durandus vihittiin Le Puy-en-Velayn piispaksi, ja hän muutti Meaux'hin vuonna 1326. Durandus tunnetaan nimellä "Doctor Resolutissimus", koska hän kannatti uupumatta monia tuon ajan ajattelijoille uusia ajatuksia.
Universaalikiistassa Durandus oli nominalisti, joka vastusti aikansa käsiterealismia niin, että skolastiikan kolmannen kauden on joskus katsottu alkaneen hänestä. Hän hylkäsi sekä aistittavat että ymmärrettävät lajit, jotka oli hänen mukaansa keksitty aistihavainnon selittämiseksi, sekä aktiivisen intellektin. Hän kielsi myös individuaatioperiaatteen.
Teologiassa Durandus teki eron luonnollisen tiedon sekä uskon ja ilmoituksen avulla saadun tiedon välille. Tietytyjä opinkohtia, kuten kolminaisuusoppia, ei voi todistaa sisäisesti ristiriidattomaksi, mutta niihin on silti ansiokasta uskoa. Teologian ei hänen mukaansa ollut tiukasti otettuna tiedettä, koska se perustui uskoon, ei tiedon ensimmäisiin prinsiippeihin. Teologiassa oli rittävää tietää, ettei Jumalan inspiroimana voinut erehtyä. Durandus katsoi myös, että kaikki teot olivat peräisin Jumalasta, joka antaa voiman toimia. Sakramentteja hän piti vain välikappaleina, joita ilman armo ei voinut toteutua. Avioliittoa hän ei pitänyt tiukasti otettuna sakramenttina. Durandus katsoi myös, että Kristukselle oli mahdollista olla läsnä ehtoollisen sakramentissa, vaikka leivän ja viinin substanssit säilyisivätkin, toisin sanoen hän ei pitänyt transsubstantiaatio-oppia välttämättömänä.
Paavin määräyksestä tutkielma "De statu animarum" asetettiin tarkasteluun, ja sen havaittiin sisältävän yksitoista teologista virhettä.
Espoon VPK
Espoon VPK on perustettu vuonna 1890 ja on Espoon vanhin palokunta.
Palokunnan paloasema sijaitsee Espoon keskuksessa Kannusillanmäen juurella Espoonjoen rannalla. Asemalla on autopaikat kolmelle autolle, miehistö- ja huoltotilat, talonmiehen asunto ja juhlasali. Juhlasalissa vietetään häitä, kirpputoreja ja muita tilaisuuksia.
Palokunnalla on kaksi ajoneuvoa. Sammutusauto RLU431 on Scania vuosimallia 2000. Miehistöauto RLU437 on Volkswagen Transporter T5 vuosimallia 2005. Palokunnan käytössä on myös 110 mm letkukalustolla varustettu letkuperävaunu. Perävaunu ja VW ovat Länsi-Uudenmaan Pelastuslaitoksen omistuksessa.
Palokunnan hälytysosastoon kuuluu noin 20 jäsentä. Hälytysosastolla on harjoitukset joka viikon maanantaina klo 18.00-20.00. Koulutuksesta vastaa pääasiassa palokunnan päällystö ja alipäällystö. Hälytysosastolaiset ovat hälytettävissä henkilöhakulaitteilla mihin vuorokauden aikaan tahansa. Työ on vapaaehtoista, eikä siitä saa henkilökohtaista korvausta. Palokunta onkin tärkeä reservi Espoon aluepelastusorganisaatiossa ja sitä käytetään tarpeen mukaan.
Espoon VPK:ssa toimii myös aktiivinen nuoriso-osasto. Nuoriso-osastoon kuuluu n. 30 nuorta. Mukaan pääsee kun on täyttänyt 10 vuotta. Toiminta on nuorelle ilmaista. Nuoriso-osasto harjoittelee tiistaisin klo. 18.00-20.00.
Nuoriso harjoittelee samoja taitoja ja asioita kuin miehistökin. Lisäksi nuoriso käy leireillä ja kilpailuissa. Nuoriso-osastossa on palokunnan tulevaisuus, siispä 16 vuotta täytettyään nuoret yleensä kulkevat myös hälytysosaston harjoituksissa ja virallisesti liittyvät hälytysosastoon täytettyään 18 vuotta.
Bill Bradley
William Warren ”Bill” Bradley (s. 28. heinäkuuta 1943 Crystal City, Missouri) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Bradley syntyi Crystal Cityssä, Missourissa, Warren Bradleyn ja Susie Crowen pojaksi. 196-senttinen Bradley pelasi opiskelijana Princetonissa; myöhemmin hänen ammattilaisseuransa olivat Olimpia Milano (1965–1966) ja New York Knicks (1967–1977). Hän kuului Yhdysvaltain olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Tokiossa 1964. Bradley päätti ammattilaisuransa vuonna 1977 ja nimettiin Basketball Hall of Fameen 1983.
Princetonista valmistuttuaan Bradley opiskeli Rhodes-stipendillä Oxfordin yliopistossa.
Bradley istui vuosina 1979–1997 senaatin jäsenenä New Jerseystä ja oli ehdolla demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2000 vaaleissa.
Penelopeia
Penelopeia: Penelopen ja Odysseuksen myytti on Margaret Atwoodin kaunokirjallinen teos vuodelta 2005. Se käsittelee Odysseuksen tarua Penelopen ja 12 hirtetyn neidon kertomana. Romaani oli Mythopoeic-palkintoehdokkaana 2006. Alkuteoksen nimi on "The Penelopiad: The Myth of Penelope and Odysseus". Suomennoksen on tehnyt Kristiina Drews.
American Enterprise Institute
American Enterprise Institute for Public Policy Research (AEI) on amerikkalainen konservatiivinen ajatushautomo, joka perustettiin vuonna 1943 edistämään markkinaliberalismia. Sitä rahoittavat säätiöt, yritykset ja yksityishenkilöt. AEI:n kotipaikka on Washington (DC).
AEI:n tunnettuja tutkijoita ja jäseniä ovat John R. Bolton, Ayaan Hirsi Ali, Frederick Kagan, Charles Murray ja Paul Wolfowitz.
Kauhukypärä
Kauhukypärä () on Viktor Pelevinin 2005 julkaistu romaani. Se on tulkinta Theseuksen ja Minotauroksen tarusta. Tarinan kertoo joukko henkilöitä, jotka verkkojuttelevat keskenään, ja heidän puheistaan hahmottuu labyrintti. Teos on ilmestynyt suomeksi Arja Pikkupeuran suomentamana, Tammen kustantamana lokakuussa 2005.
Aku Peltonen
Karl August "Aku" Peltonen (ent. Kaarle Aukusti Peltonen, () oli suomalainen näyttelijä. Hän oli pääammatiltaan kalakauppias ja toimi näyttelijänä paikallisessa harrastajateatterissa, Hämeenlinnan Työväen Teatterissa (nykyinen Hämeenlinnan kaupunginteatteri).
Peltonen oli mukana myös kaikkiaan 31 elokuvassa vuosina 1937–1948. Hän kuului aikoinaan Teuvo Tulion elokuvien vakiokaartiin. Aku Peltonen nähtiin lähinnä lukuisten tusinaelokuvien yksittäisissä koomisissa rooleissa, mitkä tosin nousivat yleensä hyvinkin merkittävälle tasolle. Merkittävimmät roolit hänellä oli Nyrki Tapiovaaran elokuvassa "Varastettu kuolema" (1938) ja Tulion elokuvassa "Unelma karjamajalla" (1940).
Tasavallan presidentti myönsi Peltoselle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1952. Hämeenlinnan Teatterikerho on jakanut vuodesta 1953 lähtien teatteritaidetta Hämeenlinnassa edistäneelle teatterintekijälle Aku-patsaan Peltosen muistoksi. Aku-patsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen tekemä näköispatsas.
John Banville
John Banville (s. 8. joulukuuta 1945 Wexford) on irlantilainen kirjailija.
Banville asui vuosina 1968–1969 Yhdysvalloissa ja aloitti Irlantiin palattuaan toimittajan työt. Hänen ensimmäinen kirjansa "Long Lankin" julkaistiin vuonna 1970.
Banville on kirjailijanuransa ohessa jatkanut uraansa lehtimiehenä. Hän kuului vuosina 1984–2001 Aosdánaan. Hänellä on vaimonsa Janet Dunhamin kanssa kaksi lasta, ja hän on kirjoittanut myös pseudonyymillä Benjamin Black.
Eräs tunnetuimmista Banvillen julkaisemista teoksista on "Todistajan kirja" ("The Book of Evidence", 1989), joka on suomeksi julkaistu Keltaisessa kirjastossa. Hän voitti vuonna 2005 teoksellaan "The Sea" englanninkielisen kirjallisuuden Booker-palkinnon.
Camilo Miettinen
Camilo Miettinen (s. 1. maaliskuuta 1986 Medellín, Kolumbia) on suomalainen jääkiekkoilija, joka lopetti pelaajauransa kauden 2017–2018 jälkeen. Hän pelasi sekä keskus- että laitahyökkääjänä.
Miettinen on Espoon Jääklubin kasvatti ja hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoon Bluesiin. Hän oli vuosina 2005–2007 Bluesin A-nuorten kapteenina. Kaudella 2005–2006 hän oli tehopisteillä 13+16=29 Bluesin A-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja maalisyöttäjä. Bluesin A-nuoret voittivat SM-pronssiin keväällä 2006. Kaudella 2006–2007 Miettinen teki A-nuorissa 39 runkosarjaottelussa tehopisteet 21+31=52, joilla hän oli A-nuorten SM-liigan pistepörssin neljäs. Hän voitti keväällä 2007 A-nuorten SM-hopeaa. Miettinen teki syyskuussa 2006 kaksivuotisen pelaajasopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa ja hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa tammikuussa 2007 ja teki ottelussa ensimmäisen maalinsa.
Miettinen teki Kaudella 2007–2008 46 runkosarjaottelussa tehopisteet 4+5=9. Hän pelasi kauden aikana myös seitsemän Mestis-ottelua Salamoissa ja Kiekko-Vantaassa. Miettinen voitti Bluesissa SM-hopeaa keväällä 2008. Hän teki huhtikuussa 2008 kaksivuotisen jatkosopimuksen. Miettinen siirtyi syyskuun 2008 lopulla lainalle Mestiksen Savonlinnan Pallokerhoon, jossa pelasi kaksi ottelua. Sen jälkeen hän pelasi lainalla TuTossa. Hän palasi Bluesiin lokakuun 2008 lopulla, kun useat joukkueen pelaajat loukkaantuivat. Kauden aikana Miettinen teki SM-liigan runkosarjassa yhteensä 32 ottelussa tehopisteet 4+8=12. Miettisen kausi päättyi tammikuussa 2009 rannevammaan.
Miettinen oli kaudella 2009–2010 Bluesin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän pelasi runkosarjassa 36 ottelua, koska hän oli sivussa marraskuussa 2009 tulleen rannevamman vuoksi noin kahdeksan viikkoa. Miettinen teki helmikuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehopisteillä 11+11=22. Miettinen oli Bluesin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän pelasi kauden aikana Kiekko-Vantaassa kolme ottelua.
Miettinen oli kaudella 2012–2013 Bluesin varakapteeni. Blues vuokrasi Miettisen kuitenkin tammikuussa 2013 TPS:an, joka teki samalla Miettisen kanssa sopimuksen kevääseen 2015.
Kaudeksi 2014–2015 Miettinen siirtyi ruotsalaisjoukkue IK Oskarshamnin riveihin.
Ranskan Ligue Magnus-sarjassa Grenoblen joukkueessa pelatun kauden 2016–2017 jälkeen Miettinen ilmoitti lopettavansa uransa. Miettinen pelasi kuitenkin vielä kaudella 2017–2018 20 ottelua II-divisioonan mestaruuden voittaneessa GrIFK:ssa.
Miettinen adoptoitiin kaksivuotiaana Kolumbiasta Suomeen.
Mojo Magazine
Mojo Magazine on brittiläinen musiikkilehti. Se on alallaan yksi arvostetuimmista ja menestyneimmistä julkaisuista.
Lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa vuodesta 1993 saakka. Ensimmäisen Mojon kannessa olivat Bob Dylan ja John Lennon. Lehti sai alkunsa kustannusyhtiö EMAPin aloitteesta. Brittiläinen musiikkilehti Q oli ollut useamman vuoden ajan myyntimenestys ja yhtiö alkoi etsiä toimitusta uuteen rock-painotteiseen musiikkilehteen. Näin syntyi Mojo. Mojon numeroissa on joskus mukana lehden teemaan kuuluva cd.
Lehti on julkaissut monia "Top-100"-listoja, joissa sen musiikkitoimitus on valinnut eri aikakauden tai kaikkien aikojen parhaita levyjä ja singlejä. Yksi tällainen lista on nimeltään "Top 100 Albums of Mojo's Lifetime".
Kristiina Pelto-Timperi
Anna Kristiina Pelto-Timperi (s.10. toukokuuta 1954, Raahe) on suomalainen kirjailija ja opettaja. Pelto-Timperi valmistui ylioppilaaksi Someron lukiosta 1973 ja peruskoulun luokanopettajaksi Helsingin yliopistosta 1977 ja on työskennellyt sittemmin luokanopettajana muun muassa Konalassa Helsingissä. Hän sai 1973 Kalevi Jäntin palkinnon teoksistaan "Syreenikiitäjä" ja "Tule se päivä".
San Marinon Grand Prix 1984
San Marinon Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. toukokuuta 1984 Imolan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen.
Paalupaikan valloitti Nelson Piquet ajalla 1.28,517, joka merkitsi keskinopeutta 204,98 km/h. Aika oli myös Imolan radan rataennätys. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Keijo Rosberg, Derek Warwick ja Niki Lauda.
Rosberg ajoi vara-autolla ensimmäisellä rengaskerrallaan muita pari sekuntia paremman pohja-ajan. Sen jälkeen hän ajoi varikolle ja alle vaihdettiin toinen rengaskerta. Sitten hän jäi odottelemaan ajaako joku nopeamman kierroksen. Rosbergin edelle kiilasivat Prost, Piquet ja Warwick. Keke palasi radalle ja ajoi renkaat lämpimiksi. Aivan aika-ajon lopussa Rosberg paransi hieman aikaansa, mutta se ei riittänyt kuin kolmanteen sijaan. Hän jäi Piquet'n pohja-ajasta 0,9 sekuntia.
Alain Prost starttasi toisesta lähtöruudusta ja siirtyi heti kilpailun johtoon. Hän piti johtopaikan vakuuttavasti hallussaan maaliin asti. Ei edes varikkokäynti kilpailun puolivälissä vienyt johtopaikkaa. Vain johto kaventui 34 sekunnista 14 sekuntiin.
Jorma Eronen
Jorma Tapani Eronen (s. 4. kesäkuuta 1950, Tampere) on suomalainen runoilija. Hän sai 1979 Kalevi Jäntin palkinnon esikoisteoksestaan "Uigur".
Maarit Lepomäki
Maarit Lepomäki (s. 15. joulukuuta 1956 Pori) on suomalainen entinen skeet-ampuja. Hän edusti Satakunnan Ampujia. Lepomäki lopetti kilpauransa vuonna 2007. Nykyään hän toimii ammunnan parissa tuomaritehtävissä.
Lepomäellä on ammunnan lisäksi monipuolinen urheilutausta myös muista lajeista. 1970-luvun alussa hän kuului juniori-ikäisenä pikaluistelun olympiavalmennettaviin. Lisäksi hän on pelannut 1980-luvulla naisten SM-sarjaa sekä jalkapallossa että jääpallossa seuroinaan Musan Salama ja Narukerä.
Lepomäki on vasemmistoliiton varavaltuutettu Porin kaupunginvaltuustossa.
Jonathan Toews
Jonathan Bryan Toews (s. 29. huhtikuuta 1988 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Chicago Blackhawksia NHL:ssä. Toews on kaksinkertainen olympia- ja kolminkertainen Stanley Cup -voittaja.
Jonathan Toews varttui kanadalaisperheessä Winnipegin lähistöllä. Vanhemmat suhtautuivat fanaattisesti jääkiekkoa kohtaan, ja isä Bryan jäädytti pojilleen pelikentän kodin takapihalle. Toews ihaili nuorempana Guy Lafleuria, koska perheen äiti Andree Gilbert on kotoisin ranskankielisestä Quebecistä. Jonathan Toews oli lukenut, että Lafleur heräsi nuorena kolmelta aamuyöllä harjoittelemaan. Esimerkin innoittamana näin päätti tehdä myös vasta 11-vuotias Toews.
Andree Gilbertin mukaan Toews tiesi jo lapsesta asti, mitä elämältään haluaa.
Jonathan Toewsin tulokaskausi 2005–2006 North Dakotan yliopistojoukkueessa riitti vakuuttamaan Chicago Blackhawksin valmennusjohdon hänen kyvyistään. Blackhawks varasi Toewsin vuoden 2006 varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Toews kiekkoili vielä kauden 2006–2007 North Dakotassa, kunnes hän maaliskuun 16. päivä 2007 allekirjoitti kolme vuotta kattavan tulokassopimuksen Blackhawksin kanssa. Toews oli ehdolla vuonna 2008 Calder Memorial Memorial Trophyyn, jonka sai vuoden paras tulokas, mutta samassa joukkueessa pelaava Patrick Kane voitti sen. Toews ja Kane taistelivat koko kauden johtoasemasta pisteissä, kunnes Toews loukkaantui.
18. heinäkuuta 2008 Toews nimettiin menestyksekkään tulokaskautensa päätteeksi Blackhawksin kapteeniksi.
Toews teki ensimmäisen hattutemppunsa 27. helmikuuta 2009 pelatessaan Pittsburgh Penguisia vastaan. Kauden 2009-2010 pudotuspeleissä Toews voitti ensimmäisen Stanley Cupinsa ja hänet palkittiin Conn Smythe Trophylla, joka annetaan pudotuspelien parhaalle pelaajalle.
21. kesäkuuta 2010 Toews valittiin NHL 11 -pelin kanteen. Ensimmäistä kertaa EA Sportsin historiassa kaksi saman joukkueen jäsentä on kannessa peräkkäisinä vuosina, sillä Patrick Kane oli NHL 10 -pelin kannessa.
Vuonna 2011 Toews pelasi NHL All-Star Gamessa, samoin vuonna 2015 mutta kapteenina.
Toews teki uransa toisen hattutempun 29. lokakuuta 2013 pelatessaan Ottawa Senatorsia vastaan.
Kaudella 2012–2013 Toews auttoi Blackhawksia voittamaan Presidents' Trophyn. Toews voitti myös uransa toisen Stanley Cupin Chicago Blackhawksin kapteenina. Henkilökohtaisista palkinnoista hän voitti Frank J. Selke Trophyn, joka annetaan NHL:n runkosarjan parhaalle puolustavalle hyökkääjälle ja hänet nimettiin .
9. heinäkuuta 2014 Blackhawks ilmoitti, että Toews ja Patrick Kane ovat allekirjoittaneet 8 vuoden jatkosopimukset, joiden arvo on 84 miljoonaa dollaria.
Toews voitti kolmannen Stanley Cupinsa Blackhawksin kapteenina ja sai Mark Messier Leadership Awardin. Electronic Arts valitsi Toewsin NHL 16 -pelin kanteen.
Toews edusti Kanadaa vuoden 2007 MM-kisoissa ja 2010 talviolympialaisissa, joissa maa voitti kultaa. Hän kuuluu siis Kolmen kullan klubiin. Lisäksi Toewsilla on kaksi nuorten maailmanmestaruutta.
Toewsin vanhemmat ovat Bryan Toews ja Andree Gilbert. Hänellä on veli David Toews, joka pelaa ECHL-liigassa Reading Royalsissa. Toews seurustelee Lindsey Vecchionen kanssa.
RMS Oceanic (1899)
RMS Oceanic oli White Star Line -laivayhtiön Atlantin liikenteeseen tarkoitettu valtamerialus, joka teki neitsytmatkansa vuonna 1899. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa 1914 siitä tuli Britannian kuninkaallisen laivaston aseistettu kauppalaiva eli apuristeilijä.
Laiva laskettiin vesille 1897, ja laiva oli rakennettu sen omistajan Thomas Ismayn johdolla. Ismay omisti silloisen Oceanic Steam Navigation Companyn (White Star Linen), ja laiva nimettiin sen mukaan. Rakennustelakkana toimi yleiseen tapaan Harland and Wolff.
Alus lähti 26. elokuuta 1899 Belfastista Liverpooliin, jossa se avattiin lehdistölle ja yleisölle 30. elokuuta. Se lähti 6. syyskuuta neitsytmatkalleen New Yorkiin päällikkönään kapteeni John G. Cameron. Matka kesti kuusi päivää kaksi tuntia ja 37 minuuttia, joten aluksen keskinopeudeksi saatiin 19,57 solmua.
Alus teki useita matkoja Atlantin yli ilman suurempia uutisia. Se teki viimeiseksi jääneen Atlantin ylityksensä Southamptonista New Yorkiin 22. heinäkuuta 1914.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua "RMS Oceanic" sai 8. elokuuta 1914 määräyksen liittyä Kuninkaalliseen laivastoon. Alukselle asennettiin kuusitoista 4,7 tuuman tykkiä ja se liitettiin 10. Risteilijälaivueeseen apuristeilijänä nimettynä "HMS Oceaniciksi". Alus lähti 27. elokuuta Southamptonista ensimmäiselle matkalleen länsirannikkoa pohjoiseen vieraillen Scapa Flowssa. Sen tehtävänä oli partioida Färsaarten ja Skotlannin välistä merialuetta tehtävänään tarkistaa kaikki alueella tavatut alukset.
Alus oli 7. syyskuuta Foulan länsipuolella. Seuraavana päivänä se ajoi karille Shaaldissa kolmisen kilometriä Foulan itäpuolella merkitsemättömällä riutalla. Hinaajat "HMS Forward" ja "HMS Alsatian" yrittivät 11. syyskuuta tuloksetta irrottaa alusta riutalta. Tuloksettomasti päättyi myös taistelulaiva "HMS Hannibalin" yritys irrottaa alus, minkä jälkeen troolari "HMS Glenogil" pelasti aluksella olleet 400 henkeä.
Kahden viikon ajan alus oli karilla aaltojen armoilla. Laivaston pelastusalus "HMS Lyons" pelasti alukselta kaiken mahdollisen kuten sen tykit ja tarvikkeet. Voimakas tuuli aiheutti lopulta vuodon ja irrotti aluksen karilta, jolloin se upposi. Amiraliteetti myi 1920-luvulla hylyn Scapa Flowssa toimineelle pelastusyritykselle 200 punnalla. Aluksesta oli maaliskuuhun 1924 mennessä purettu lähes kaikki vedenpäälliset osat. Voimakas virtaus osoittautui vedenalaisten osien purkamisen esteeksi, mistä siten luovuttiin. Vuosien 1973 ja 1979 välillä Simon Martin ja Alec Crawford nostivat aluksesta runsaasti metallia ja muun muassa kaksi 29 tonnin potkuria.
Carl Wilson
Carl Dean Wilson (21. joulukuuta 1946 Hawthorne, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Beach Boysin kitaristina.
Carl Wilson oli yksi Beach Boysin perustajajäsenistä yhdessä veljiensä Brian Wilsonin ja Dennis Wilsonin sekä serkkunsa Mike Loven kanssa. Carlilla oli absoluuttinen sävelkorva. Kuten Beach Boysin kaikki jäsenet, Carl toimi myös yhtyeen laulajana. Hänet muistetaan parhaiten kappaleen "God Only Knows" tulkinnasta. Carlin sooloura alkoi vuonna 1981, jolloin ilmestyi soolodebyytti, "Carl Wilson". 1983 ilmestyneen seuraavan levyn, "Youngbloodin" jälkeen Carl Wilson ei julkaissut enää uusia sooloalbumeita.
Carl Wilson sairastui keuhkosyöpään vuonna 1997 ja kuoli siihen vuonna 1998, vain kolme kuukautta äitinsä, Audree Wilsonin jälkeen.
Per Ahlmark
Per Axel Ahlmark (15. tammikuuta 1939 – 8. kesäkuuta 2018) oli ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli Valtiopäivien jäsen 1967–1978, työ- ja varapääministeri 1976–1978 ja Kansanpuolue liberaalien johtaja 1975–1978.
Ahlmark syntyi Tukholmassa ja sai oppiarvon valtio-opista Tukholman yliopistosta vuonna 1964. Hän on julkaissut lukuisia artikkeleita ja kirjoja; jälkimmäisiin ei kuulu ainoastaan poliittisia teoksia, vaan myös runoutta, proosaa ja esseitä. Hän toimi vuosina 1970–1998 Ruotsin–Israelin ystävyysliiton varapuheenjohtajana ja oli vuonna 1983 perustamassa Juutalaisvastaisuuden vastaista komiteaa.
Ahlmark oli aiemmin naimisissa näyttelijä Bibi Anderssonin kanssa. Hän oli vuosina 1978–1981 Ruotsin elokuvainstituutin hallituksen puheenjohtaja. Hän on ollut vuodesta 1997 "Dagens Nyheter" -lehden kolumnisti.
Bela Bunford
Bela Bunford on Serbiassa syntynyt, mutta myöhemmin myös Unkarin kansalaisuuden saanut lentopalloilija. Kaudella 2007-2008 hän pelaa Lentopallon SM-liigassa, Raision Loimun väreissä. Urallaan Bunford on pelannut Ranskassa, Serbiassa, Kreikassa, Unkarissa ja nyt Suomessa.
Bela Bunford tuli Raision Loimun väreihin kesken meneillään olevan SM-liigakauden. Hän pelasi 2007-2008 alkukauden Serbiassa Spartak Subotican, mutta vaihtoi Suomeen Loimun tarjotessa try-out sopimusta hänelle. Bunfordin tuloa Suomeen avusti muun muassa, se kun hän ei saanut mielestään tarpeeksi rahakasta sopimusta Ranskan liigasta. Ranskan kovatasoisessa liigassa Bunford on pelannut viimeiset neljä kautta. Ennen Loimuun tuloaan Bunford ei tietänyt Lentopallon SM-liigasta paljon ollenkaan, vain Piivolleyssa pelaavan Gabor Janosin. Loimun kotihalli, Kerttulan Liikuntahalli on Bunfordille kuitenkin ennestään tuttu sillä hän pelasi Lentopallon Mestareiden liigaa vuonna 1998 Kerttulassa Loimua vastaan. Uransa ensimmäisessä SM-liigaottelussa Bunford oli kentän paras pistemies, 17 pisteellään.
Franciscus de Marchia
Franciscus de Marchia ("de Appignano", "de Pignano", "de Esculo", "de Ascoli", "Franciscus Rubeus") (s. n. 1285–1290, k. n. 1344) oli italialainen skolastinen filosofi ja teologi, joka vaikutti Pariisin yliopistossa.
Franciscus syntyi Appignano del Tronton kylässä Ascoli Picenon provinssissa Roomasta itään. Hän liittyi fransiskaanien sääntökuntaan ja opiskeli teologiaa Pariisin yliopistossa vuoden 1310 tienoilla. Myöhemmin hän opetti fransiskaanien oppilaitoksissa muualla. Myöhemmin hän palasi Pariisiin luennoimaan Petrus Lombarduksen "Sentensseistä", ainakin vuosina 1319–20.
Franciscus viipyi Pariisissa ainakin vuoteen 1323, johon mennessä hän oli todennäköisimmin valmistunut maisteriksi. Tältä ajalta on peräisin hänen Aristoteleen "Metafysiikan" kommentaarinsa. Vuonna 1324 hän siirtyi Avignoniin, missä hän toimi opettajana fransiskaaniluostarissa. Opettajana Franciscus sai arvonimen "Doctor Succinctus".
Franciscus joutui monien muiden fransiskaanien mukana riitoihin paavi Johannes XXII:n kanssa apostolisesta köyhyydestä, ja joutui pakenemaan Avignonista Wilhelm Ockhamilaisen ja muiden kanssa vuonna 1328. He saivat turvapaikan keisari Ludvig Baijerilaisen hovista, ja alkoivat kirjoittaa paavia vastaan. Paavi vastasi bullalla "Quia vir reprobus" 16. marraskuuta 1329. Franciscus kirjoitti tätä vastaan teoksen "Improbatio Contra Libellum Domini Iohannis Qui Incipit Quia Vir Reprobus".
Kiistaa jatkui paavi Benedictus XII:n kaudelle saakka. Lopulta Franciscus joutui vangiksi. Hänen oikeudenkäyntinsä alkoi vuoden 1341 alkupuolella. Hän tunnusti ja perui mielipiteensä inkvisition edessä vuoden 1343 loppupuolella. Hän kuoli jonkin aikaa vuoden 1344 jälkeen.
Franciscusta on usein pidetty uskollisena skotistina eli Duns Scotuksen seuraajana, mutta hän poikkesi Duns Scotuksen opetuksista monin kohdin ja muokkasi tämän ajatuksia edelleen. Hänen ajatuksensa vaikuttivat filosofisen teologian, luonnonfilosofian ja politiikan teorian kehitykseen.
Jo Gartner
Jo Gartner (24. tammikuuta 1954 Wien, Itävalta – 1. kesäkuuta 1986 Le Mans, Ranska) oli itävaltalainen autourheilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Gartner ajoi ensi kerran F1-sarjassa kaudella Osella-tallin autolla San Marinon GP:ssa. Gartner ei saavuttanut urallaan ainuttakaan MM-pistettä. Hän kuitenkin sijoittui viidenneksi Italian GP:ssa, mutta hän ei saanut pisteitä. Syynä tähän oli se, että Osella oli ilmoittanut F1-sarjaan vain yhden auton.
Gartner menehtyi Le Mansin 24 tunnin ajossa sattuneessa ulosajossa vuonna 1986.
São Leopoldo
São Leopoldo [-po´l-] on kaupunki Etelä-Brasiliassa, Rio Grande do Sulin osavaltiossa.
Kaupunki sijaitsee 30 kilometriä Porto Alegresta pohjoiseen. Vuonna 2010 siellä asui noin 214 000 asukasta. São Leopoldo on paikallinen kauppakeskus. Siellä on nahka-, ase-, ammus- ja alumiiniteollisuutta sekä yliopisto.
Boa Vista
Boa Vista () tai Boavista voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Stigidilaatio
Stigidilaatio on suomalaisen rap/R&B-artisti Stigin (silloin vielä "Stig Dogg") toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 10. tammikuuta 2007. Sen julkaisi 3rd Rail Musicin alayhtiö Muumaa Musiikki.
Albumin menestyneimpiä kappaleita olivat sen kaksi singleä, nimikappale "Stigidilaatio" ja "Vadelmasuklaa", joista molemmista tehtiin myös musiikkivideo. "Vadelmasuklaa"-kappale oli mukana Valion "Play"-maitojuoman mainoskampanjassa.
Stigidilaatio nousi Suomen viralliselle albumilistalle viikolla 36. Levy pysyi listalla kaksi viikkoa ja nousi parhaimmillaan sijalle 8.
Kappale "Kovat piipussa" sisältää samplen Survivorin kappaleesta Eye of the Tiger. "Rakastuin sporakuskiin" -kappale sisältää samplen T-Painin "I'm 'n Luv (Wit a Stripper)" -kappaleesta.
Richard Horvitz
Richard Steven Horvitz (s. 29. heinäkuuta 1966 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Richard Horvitz aloitti uransa lapsinäyttelijänä 10-vuotiaana esiintyen aluksi mainoksissa, joista ensimmäinen oli nimeltään "Freshen Up Gum" ja myöhemmin myös käsimallina lelumainoksissa. Horvitz teki 1980-luvulla ensimmäisiä näytelmärooleja elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Koulunkoukkuja ja Pääsykokeet.
Jäätyään aluksi ilman näyttelijän töitä vuonna 1988 käsikirjoittajien lakon vuoksi, hän kokeili ystävänsä kehotuksesta ääninäyttelemistä ja otti yhteyttä mainosagentuuriinsa, jotka järjestivät Horvitzin ääninäyttelijöiden agentuurille Sandy Schnarin puheille, joka myös otti hänet asiakkaakseen. Tämän myötä Horvitzin ura ääninäyttelijä alkoi 1990-luvulla, jolloin hän teki äänirooleja muun muassa Mighty Morphin Power Rangers televisiosarjaan. Aluksi Horvitz piti äänityötään vain väliaikasena urana, mutta nykyisin siitä on tullut hänen täysipäiväinen ura. Tämän myötä Horvitz teki äänirooleja yhä useammassa animaatiosarjassa, joista ensimmäinen merkittävä oli vuonna 1997 Angry Beavers -animaatiosarjassa. Sarjan loputtua vuonna 2001 Horvitz sai kaksi pääroolia animaatiosarjoista Invader Zim ja "The Grim Adventures of Billy & Mandy", joista ensimmäinen toi hänelle Annie ehdokkuuden. Samalla Horvitz teki vierailevia äänirooleja animaatioihin, kuten "Static Shock, Spies-tytöt, Kim Possible" ja "Dave the Barbarian", sekä muutamia dubbauksia, kuten Liikkuva linna, Duel Masters ja Pom poko. Vuonna 2006 hän teki äänirooleja Squirrel Boy- ja Ben 10 -animaatioihin. "The Grim Adventures of Billy & Mandy" sarjan jälkeen Horvitz on tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten ", PlayStation Move Heroes, " ja "".
Richard Horvitz on naimisissa Kristin Lazarianin kanssa ja heillä on kolme lasta.
Suensaari
Suensaari () on Tornion kaupungin keskustassa sijaitseva kaupunginosa ja saari. Ruotsin kuningas Kustaa II Adolf perusti Tornion kaupungin Suensaarelle vuonna 1621. Suensaaren pohjoisosassa sijaitsee pääosin 1970-luvulla rakennettu kerrostalovaltainen Juhannussaaren kaupunginosa. Suensaaren asukasluku oli vuoden 2011 lopussa 2 227 ja Juhannussaaren 1 627.
Tornion ja Haaparannan kaupunkien keskustat ovat laajenemassa rajalle muodostaen yhteisen keskustan. Entisen kaupunginlahden päälle on rakennettu kolme kerrostaloa ja kauppakeskus.
Suensaaressa toimii useita yrityksiä, kunnan ja valtion virastoja sekä kulttuurilaitoksia, kuten Aineen taidemuseo. Tornion elokuussa 2010 suljettu Lapin Kullan panimo, sijaitsi Suensaarella.
Vapaa-ajanviettomahdollisuuksia on frisbee-golfrata vesitornin ympäristössä. Juhannussaaren pohjois-osassa on 18 reiän golfkenttä, josta puolet sijaitsee Ruotsin puolella. Leikkikenttiä on useita, keskustassa mm. Felixinpuiston leikkikenttä ja vesitornin lähellä liikennepuisto. Uimarannat sijaitsevat Pikisaaressa, joka on lakkautetun Olutpanimon vieressä. Saaren pohjoispäässä on Uiton uimaranta ja puistoalue sekä liikuntapaikka. Keskustassa on muistomerkkejä ja patsaita. Raja-alueella sijaitsee uusimmat, perinteisemmillä alueilla Aino- ja Apteekinpuistossa vanhemmat.
Suensaarella on runsaasti pikaruokapaikkoja. Anniskeluravintoloita on Tornion Kaupunginhotelli, Umpitunneli, Pikku-Berliini, Vanha Mestari ja Kerhoravintola, jossa on myös keittiö.
TP-47:n kotistadion sijaitsee myös Suensaarella vesitornin juurella. Toinen jalkapallokenttä sijaitsee Länsirannalla lyhyen etäisyyden päästä varsinaisesta stadionista. Tällä alueella on myös koulutuskuntayhtymä Lappian ylläpitämä jalkapallohalli.
Boa Vista (Roraima)
Boa Vista on Roraiman osavaltion pääkaupunki Rio Branco -joen varrella Pohjois-Brasiliassa.
Boa Vista on väkiluvultaan osavaltion suurin kaupunki. Vuonna 2010 siellä asui 278 000 henkeä eli yli 60 % osavaltion väestöstä. Boa Vista on luonnonvaroista rikkaan alueen keskus. Siellä on myös kansainvälinen lentokenttä. Kaupunki on perustettu 1890, ja se oli silloin nimeltään Boa Vista do Rio Branco.
Bruno Pittermann
Bruno Pittermann (3. syyskuuta 1905 Wien – 19. syyskuuta 1983 Wien) oli itävaltalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Pitterman toimi Itävallan Sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana 1957–1967, Itävallan varaliittokanslerina 1957–1966 ja Sosialistisen Internationaalin presidenttinä 1964–1976.
Postipysäkki
Postipysäkki oli Posti- ja Lennätinhallituksen aikana Suomessa alimman lajin postitoimipaikka.
Postipysäkit olivat kaikkein pienimpiä toimipaikkoja. Niitä oli lähinnä laitoksissa, yksityisillä rautateillä sekä joissakin matkustajalaivoissa ja yhteysaluksissa.
Postipysäkeillä ei ollut postinkantajaa vaan useimmiten postihyllyt asiakkaille, jotka itse noutivat postinsa, koska tämä toimipaikka palveli yleensä hyvin rajallista aluetta. Malliesimerkki tällaisesta oli Röykän sairaalan yhteydessä toiminut postipysäkki Röykkä I, jonka postinumero oli 05130. Pysäkki poikkesi normaalista sairaalan postista siten että se palveli myös rajanaapurina toimivaa Geofysiikan observatoriota. Toimipiste suljettiin sairaalan toiminnan päättyessä.
Suomenlahden ulkosaaria hoitaneessa kelirikkoalus s/s Suursaaressa postipysäkkiä hoiti perämies. Aluksella oli oma, sen nimellä varustettu postileimasin. Katsottiin että päivämääräleimasin kuuluisi vasta ylemmille postiasemille. Toisella yhteysaluksella, M/S Jäämerellä joka liikennöi Petsamon vesillä, oli puolestaan epävirallinen nimileimasin. Aluksen kautta kuljetettu posti leimattiin erikseen Kalastajasaarennon sataman postiasemalla. Postilaivan arvonimen omanneella matkustajalaiva S/S Ariadnella oli erikseen postipysäkinhoitaja, joka oli Posti- ja lennätinhallituksen palveluksessa.
Yksityisillä rautateillä postipysäkkiä hoiti tavallisesti kyseisen rautatiepysäkin hoitaja tai joskus asemapäällikkö. Äänekosken–Suolahden rautatien Paatelan postipysäkillä oli oma hoitaja, pysäkinhoitajan puoliso Maria Salo, "Pysäkin-Maija".
Järjestelmä uusittiin kun posti yhtiöitettiin. Nykyiset asiamiespostit vastannevat parhaiten entisiä postipysäkkejä, tosin niiden henkilöstö ei ole Postin palveluksessa vaan toiminta suoritetaan myyntipalveluna.
Joillakin erityisillä kohteilla, Helsingissä tunnetuimpina Linnanmäen huvipuistolla ja Korkeasaaren eläintarhalla, postilaatikkoon laitetut kortit ja kirjeet varustetaan paikan omalla erikoisleimalla.
Väliaikaisia postipysäkkejä on ollut suurten tapahtumien yhteydessä. Esimerkiksi 6.–16. elokuuta 1965 Sauvossa järjestetyllä partiolaisten kansainvälisellä Hakkis-suurleirillä oli oma postipysäkkinsä, joka oli paikalle ajettu, Postin linja-autoon sisustettu toimipaikka, jolla oli oma leirin ajan voimassa ollut erityisleimansa. Sillä oli jopa pankkioikeus, eli kuriositeettina voinee mainita, että kyseisellä leirillä oli kaksikin pankkia: postibussin vieressä oli Pohjoismaiden Yhdyspankin omistama pankkiauto.
Tulta päin! (vuoden 1995 albumi)
20 suosikkia – Tulta päin! on Juha Vainion kokoelma-albumi vuodelta 1995. Levy on Vainiolta ensimmäinen osa "20 suosikkia" -kokoelmalevysarjassa.
John Bolton
John Robert Bolton (20. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen diplomaatti, joka on toiminut Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuden neuvonantajana huhtikuusta 2018 lähtien. George W. Busin hallinnossa hän toimi Yhdysvaltain edustajana Yhdistyneissä kansakunnissa elokuusta 2005 joulukuuhun 2006. Hän toimii useissa konservatiivisissa tutkimusinstituuteissa, mukaan lukien American Enterprise Institutessa ja Project for the New American Century -ajatushautomossa.
Ronald Reaganin ja George H. W. Bush hallinnoissa Boltonilla on ollut useita virkoja ulkoministeriössä, oikeusministeriössä ja liitovaltion kehitysapuvirastossa.
Presidentti George W. Bushin hallinnossa hän on toiminut kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavana apulaisulkoministerinä 2001–2005 ja Yhdysvaltain YK-edustajana. Hänet tunnetaan voimakkaana YK:n kriitikkona.
Bolton on opiskellut Yalen yliopistossa, josta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1970 ja tohtoriksi 1974.
Bolton nimitettiin kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavaksi apulaisulkoministeriksi presidentti George W. Bushin hallintoon 11. toukokuuta 2001, jossa virassa hänen tehtäviinsä joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen.
Jordan Sonnenblick
Jordan Sonnenblick (s. 4. heinäkuuta 1969) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija, jolta on suomeksi ilmestynyt teos "Kuumetta, kipinää ja rumpusooloja". Kirjan päähenkilö on 13-vuotias rumpali Steven, jonka päiväkoti-ikäinen pikkuveli Jeffrey sairastuu akuuttiin lymfoblastiseen leukemiaan.
Sonnenblick on varsinaiselta ammatiltaan englanninopettaja.
Carlo Carrà
Carlo Carrà (11. helmikuuta 1881, Quargnento – 13. huhtikuuta 1966, Milano) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi futurismin johtavia edustajia ja keskeinen hahmo erityisesti sen italialaisella kukoistuskaudella 1900-luvun alussa. Carrà loi myös yhdessä Giorgio de Chiricon kanssa uuden metafyysisen taiteen tyylisuunnan.
Carrà syntyi Quargnentossa Alessandrian kaupungin lähellä Italian Piemonten alueella. Ollessaan vasta 12 vuoden iässä hän lähti kotoaan ja ryhtyi seinien koristemaalariksi. Vuosina 1899–1900 Carrà päätyi Pariisiin sisustamaan vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn paviljonkeja. Siellä hän tutustui ajan ranskalaiseen nykytaiteeseen. Palattuaan Italiaan hän päätti ryhtyä opiskelemaan maalaustaidetta Milanon Breran taideakatemiassa ("Accademia di Belle Arti di Brera"). Pian hän löysi muita samoin ajattelevia nuoria taiteilijoita, ja vuonna 1910 hän allekirjoitti yhdessä Umberto Boccionin, Luigi Russolon ja Filippo Tommaso Marinettin kanssa "Futurististen Maalarien Manifestin". Tästä alkoi hänen taiteilijanuransa vaikuttavin vaihe, jolloin syntyivät myös hänen tunnetuimmat teoksensa.
Carràn varsinainen futuristinen vaihe päättyi suunnilleen ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Tällöin hän alkoi käsitellä uusissa teoksissaan yhä intensiivisemmin muotoa ja pysähtynyttä tilaa eikä enää liikettä tai tunteiden virtauksia. Carra löysi uudelle tyylilleen yhtymäkohtia Giorgio de Chiricon kanssa, ja he alkoivat kutsua yhteisesti luomaansa tyylisuuntaa metafyysiseksi, "Pittura metafisica". Suurin osa Carràn teoksista edustikin metafyysistä tyylisuuntaa 1930-luvun lopulle saakka.
Vuonna 1941 Carrà palasi Breran taideakatemiaan, jossa hän toimi maalauksen professorina vuoteen 1952 saakka. Vuonna 1945 hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen "La mia vita".
Carrà oli paitsi taidemaalari myös taidekriitikko ja kirjailija, joka julkaisi useita kuvataidetta käsitteleviä teoksia.
Miekkailu kesäolympialaisissa 1956
Melbournen kesäolympialaisissa 1956 miekkailussa kilpailtiin seitsemässä lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat ainoastaan henkilökohtaisessa kilpailussa floretilla.
Rinnevalkotammi
Rinnevalkotammi eli valkotammi ("Quercus alba") on yksi monista Pohjois-Amerikan luonnonvaraisista tammilajeista. Sitä tavataan luonnonvaraisena aina eteläisestä Quebecista Pohjois-Floridaan saakka.
Rinnevalkotammi on keskikokoinen puulaji, ja se kasvaa tavallisesti 20–25 metriä korkeaksi, kuitenkin korkein yksilö on ollut 44 metriä korkea. Vanhemmiten rinnevalkotammi kasvaa enimmäkseen paksuutta. Sen lehdet muistuttavat lähes täysin metsätammen lehtiä, mutta erojakin on. Rinnevalkotammen lehdet ovat aikaisin keväällä juuri puhjettuaan vaaleanpunertavat, kun taas monilla muilla tammilajeilla ne ovat vaalean vihreät. Myös lehtihanko on pidempi kuin metsätammella, ja lehdet ovat 7–11 senttimetriä pitkät. Puu kukkii toukokuussa, ja terhot ovat kypsiä syksyllä.
Pianosonaatti nro 11 (Mozart)
Wolfgang Amadeus Mozartin Pianosonaatti nro 11 A-duuri (KV 331) on kolmiosainen teos, jonka Mozart sävelsi luultavasti Wienissä tai Salzburgissa vuoden 1783 tienoilla. Teoksen kolmatta osaa "Alla Turca" ("Turkkilainen marssi", "Turkkilainen rondo") esitetään usein yksin. Osa jäljittelee turkkilaisten janitsaarisoittokuntien musiikkia, joka oli muodissa säveltämisen aikoihin.