Turun ylioppilaskylä
Turun ylioppilaskylä on Suomen suurin yksittäinen opiskelija-asuntokohde. Asukkaat koostuvat lähinnä Turun yliopiston, Turun ammattikorkeakoulun, Åbo Akademin sekä Turun kauppakorkeakoulun opiskelijoista.
Ylioppilaskylä sijaitsee Turun yliopiston välittömässä läheisyydessä, Aurajoen rannalla Nummen kaupunginosassa.
Turun yliopiston ylioppilaskunta tarvitsi kasvavalle jäsenistölleen lisää asuntoja 1950-luvun lopulla. Valtioneuvoston päätettyä siirtää Porin prikaati pois Turusta ylioppilaskunta alkoi tavoitella vapautunutta Turun kasarmialuetta. Hanketta varten esimies Eero Elenius laati muistion, jossa tiivistyi ajatus ylioppilaskylästä. Tavoitteena oli rakentaa asuntoja 3 000 opiskelijalle, osakunta- ja liiketiloja unohtamatta. Neuvottelut kasarmialueen tontista puolustusministeriön ja kaupungin kanssa osoittautuivat kuitenkin hankaliksi eikä ratkaisua syntynyt.
Vuonna 1961 Turun kaupungin asemakaava-arkkitehti Pekka Sivula tarjosi ylioppilaskunnalle kymmenen hehtaarin tonttia rautatien pohjoispuolelta Aurajoen ja Kaarinan kirkon rajaamalta alueelta. Alueen omistussuhteet olivat monimuotoiset, ja kaupunki päätti hankkia tontit omistukseensa ennen luovuttamista ylioppilaskunnalle. Edustajisto hyväksyi joulukuussa 1965 ylioppilaskyläsuunnitelman, jonka mukaan 11,5 hehtaarin tontille rakennettaisiin asuntoja 3 000 opiskelijalle. Merkittävänä uutuutena yksinasuville suunniteltiin vessan ja suihkun sisältäviä yksiöitä.
Keväällä 1965 hallitus oli asettanut komitean miettimään ylioppilaskunnan liiketoiminnan hallinnon järjestämistä. Koska Ylioppilaskylän rakentamiskustannukset oli arvioitu niin korkeaksi, 43 miljoonaan markkaan, komitea suositteli ylioppilaskunnasta erillisen säätiön perustamista rakennustoimintaa varten. Syyksi esitettiin, että jatkuva velkaantuminen voisi estää lainojen saamiseen muuhun toimintaan. Sääntöluonnoksen mukaan ylioppilaskyläsäätiö rakentaisi ylioppilaskylän ja ylläpitäisi sitä, ja säätiön pääoma muodostuisi ylioppilaskunnan rakennusrahaston sekä urheilu- ja uimahallirahaston varallisuudesta. Edustajisto hyväksyi säätiön perustamisen yksimielisesti 1966, ja saman vuoden joulukuussa oikeusministeriö antoi myös perustamisluvan.
Tontin luovutus ei kuitenkaan tapahtunut odotetussa aikataulussa, sillä se oli jäämässä Naantali–Turku–Piikkiö-moottoritien alle. Kaupunki ehdotti tilalle yksittäisiä tontteja eri puolelta kaupunkia, mutta niiden vastaanottaminen olisi merkinnyt ylioppilaskylän rakentamisen peruuntumista. Lopulta lokakuussa 1966 neuvotteluissa päädyttiin lopputulokseen, jossa ylioppilaskunta sai alueelta seurakuntien omistaman neljän hehtaarin tontin. Maaliskuussa 1967 valtuusto päätti sijoittaa ylioppilaskylän Nummen kaupunginosaan ja luovutti ensimmäisen tontin Pispalan pellolta rakentamista varten.
Ylioppilaskylän vihki käyttöön syyskuussa 1969 silloinen pääministeri Mauno Koivisto.
Ylioppilaskylän rakennukset ovat 1970-luvulla rakennettuja matalia kerrostaloja korttelipihoineen. Erkki Valovirran ja Jan Söderlundin suunnittelemat rakennukset edustavat tyylisuunnaltaan konstruktivismia; omana aikanaan ylioppilaskylää pidettiin arkkitehtuurin huippusaavutuksena. Nykyistä arvostusta osoittaa, että 1960-luvun strukturalistista suunnittelua edustava Turun läntinen ylioppilaskylä sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kylä on jakaantunut itä- ja länsipuoleen. Itäpuolella on enemmän soluasuntoja, länsipuolella taas enemmän yksiöitä.
Ylioppilaskylän kolmikerroksiset rakennukset on sijoiteltu maastoon suorakulmaiseen koordinaatistoon. Läntinen, vuosina 1968–1974 rakennettu osa muodostuu 50 m x 50 m kortteleista, joissa neljä taloa on kytketty toisiinsa kulkukäytävillä. Korttelien sisällä on tiiviitä, puistomaisia sisäpihoja. Jokaisen talon käytävällä on 12 opiskelijan asunnot, joissa on makuuhuone ja wc-tilat, sekä yhteiskäyttökeittiö. Kahdella siivellä on yhteinen sauna. Arkkitehtuuri perustuu betonielementteihin, joita koristavat värikkäät puuelementtijulkisivut. Kirkas värityssuunnitelma on Howard Smithin käsialaa. Erkki Valovirta suunnitteli länsiosan peruskorjauksen, joka toteutettiin vuosina 1997–2002. Osiin elementeistä lisättiin parvekkeita, ovia tai ikkunoita.
Vuosina 1975–1980 rakennetussa itäosassa toteutettiin korttelirakenne, joka kiertyy yhtenäisenä alueen keskellä olevan omakotitaloryhmän ympärille. Julkisivut olivat alumiinipeltisiä, joko siniharmaan tai tummanpunaisen värisiä. Itäosaa alettiin peruskorjata vuonna 1994, ja tuolloin suuri osa 2–3 huoneen + keittiön soluasunnoista muutettiin yksiöiksi tai neliöiksi. Samalla osaan asunnoista tehtiin parvekkeita, ikkunoiden ruudutusta muutettiin ja katoista tehtiin pulpettikatot.
Ylioppilaskylää on laajennettu jatkuvasti lisääntyvän kysynnän vuoksi. Vuosina 2004–2008 yo-kylän jatkeeksi länteen rakennettiin uusi asuinalue Nummenranta. Vuonna 2011 alueelle valmistui maamerkki, 43 metriä korkea 12-kerroksinen Ikituuri-niminen asuintornitalo. Inspehtorinkadun varteen Caribia-hotellin parkkipaikan kulmalle on suunniteltu Aitiopaikka-niminen rakennuskohde, joka sisältää noin 200 asuntoa, suuren osan ollessa yksiöitä. Rakennustyöt aloitettiin syksyllä 2016.
Vuonna 1999 ylioppilaskylän 30-vuotisjuhlan kunniaksi Inspehtorinkadulle pystytettiin taiteilija Pepe Gonzálezin suunnittelema Monumental Sculpture Igitur -patsas.
Kylässä on kauppa, pubi ja kebab-ravintola. Turun ylioppilaskyläsäätiön (TYS) toimisto sijaitsee ylioppilaskylän länsipuolella. TYS on ylioppilaskylän asukkaiden yhteinen vuokranantaja. Sen piiriin kuuluu lisäksi useita muita asuntokohteita ympäri Turkua.
Lähin julkinen kirjasto on Nummen kirjasto. Alueella on myös kaksi tenniskenttää, lentopallo- ja koripallokenttä, ratagolfrata ja leikkipuisto. Aurajoen vartta pitkin kulkee kuntoilupolku. Linja-autoyhteyksiä ovat linjat 50, 51, 53, 54 ja 220, jotka kulkevat yhteensä noin viisi kertaa tunnissa, sekä yölinja 36. Ylioppilaskylässä on muun muassa Turun kaupungin päiväkoteja, Pyhän Katariinan kirkko, peruskoulu ja lukio.
Kylpylähotelli Caribia sijaitsee keskeisellä paikalla ylioppilaskylän länsipuolella. Hotellirakennus oli alun perin rakennettu ylioppilaskylän kongressikeskukseksi. Hanke pahensi ylioppilaskyläsäätiön talousvaikeuksia, ja kaupunki sai hotellin vastineeksi säätiön pelastamisesta. Rakennus muutettiin Caribiaksi vuonna 1999, jolloin myös ulkoarkkitehtuuria muutettiin huomattavasti.