hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hyvinkään yhteiskoulu
Hyvinkään yhteiskoulun lukio eli HYK tai Hyvinkään Yhteiskoulu on toinen Hyvinkään lukioista. Se sijaitsee kaupungin pääkadulla Uudenmaankadulla numerossa 17. Samoissa tiloissa toimii myös aikuislukio.Hyvinkäälle perustettiin vuonna 1918 jo vuosikymmenen kaivattu oppikoulu, joka sai nimekseen Hyvinkään yhteiskoulu. Ensimmäiseksi rehtoriksi valittiin Jussi Ritala. Ensimmäisenä lukuvuotena oppilaita oli 54. 1937 hyväksyttiin koulun laajeneminen myös lukioksi. Laajennus valmistui joulukuussa 1938 koulun 20-vuotisjuhlien aikaan, ja lukio aloitti toimintansa syksyllä 1939. Talvisota vaikutti tuolloin kouluun monin tavoin. Avustusmäärärahojen puute, ilmahyökkäykset ja sotilasmajoitus pudottivat koulupäivien määrän lukuvuonna 1939–1940 103:een. Keväällä 1940 kuitenkin saivat lakkinsa HYK:n 12 ensimmäistä ylioppilasta.
Tila alkoi myöhemmin käydä ahtaaksi, joten 1955 aloitettiin uuden koulun rakennustyöt. Uusi koulurakennus valmistui 1956, ja sitä laajennettiin vielä niin, että 1958 se oli valmis nykyisessä muodossaan.
Hyvinkään yhteiskoulu on jaettu lukioon ja aikuislukioon. Opiskelijoita lukion puolella on noin 450 ja aikuislukiossa 150. Koulun oppilaiden menestys ylioppilaskirjoituksissa on ollut selvästi maan keskiarvoa korkeammalla tasolla. Esimerkiksi keväällä 2014 Hyvinkään yhteiskoulun lukio sijoittui Yleisradion kokoamalla ranking-listalla 62. sijalle kaikkiaan 442 listatusta lukiosta.
Vuonna 1972 aloitti iltalinja, joka on toiminnassa edelleen. Uuteen peruskoulujärjestelmään HYK siirtyi 1974 ja sai nimekseen Keskustan yläaste ja lukio. Nimi Hyvinkään yhteiskoulu palautettiin takaisin 1980-luvun lopulla.
Syksyllä 1996 Hyvinkäällä siirryttiin kahden lukion järjestelmään. Vehkojan ja Pohjoispuiston lukiot lakkautettiin ja niiden opiskelijat ja henkilökunta siirtyivät joko HYK:iin tai Sveitsin lukioon.
Muutoksia koettiin myös vuonna 2006. Hyvinkään yhteiskoulun yläaste siirtyi elokuussa uuteen Tapainlinnan kouluun. Lukion tuolloinen rehtori Pentti Halonen siirtyi Hyvinkään kaupungin sivistystoimenjohtajaksi.
HYK sijaitsee Hyvinkäällä osoitteessa Uudenmaankatu 17. Kouluun kuuluu päärakennuksen lisäksi pihan toisella puolella oleva ns. alatalo, jossa on kuvataiteen, tekstiilityön, teknisen käsityön ja musiikin luokat. Päärakennuksessa on kolme kerrosta. Peruskoulun siirryttyä syksyllä 2006 Tapainlinnaan koko rakennus jäi lukion ja aikuislinjan käyttöön. Lisäksi rakennukseen muutti taidekoulu.
Ei sisällä aikuislinjan rehtoreita.
Lordi Dunsany
Lordi Dunsany, oikealta nimeltään Edward John Moreton Drax Plunkett, Dunsanyn 18. paroni (24. heinäkuuta 1878 – 25. lokakuuta 1957) oli irlantilainen kirjailija ja runoilija. Hänen vaikutustaan nykyaikaiseen fantasiakirjallisuuteen pidetään merkittävänä. Dunsanyn kuuluisimpia teoksia on romaani "Haltiamaan kuninkaantytär" (1924).
Dunsanyn kuuluisimmat fantasianovellit julkaistiin kokoelmissa vuosien 1905 ja 1919 välillä. Ensimmäisen kokoelman, "The Gods of Pegana", julkaisusta hänen oli maksettava itse. Dunsany kirjoitti myös paljon käsikirjoituksia näytelmiin.
H. P. Lovecraft vaikuttui suuresti Dunsanystä, kun hän näki tämän kiertueella Yhdysvalloissa. Lovecraftin varhaisimmissa teoksissa onkin havaittavissa vaikutteita Dunsanystä.
Kemiallinen reaktio
Kemiallinen reaktio on prosessi, jossa aineet muuttuvat toisiksi aineiksi: atomien ja molekyylien elektronijakaumat muuttuvat, ja yleensä sidoksia syntyy tai katkeaa. Reaktiossa atomi voi muuttua ioniksi, molekyylit voivat yhdistyä tai hajota tai molekyylien atomit voivat järjestyä uudestaan.
Olomuodon muutosta ei sanota kemialliseksi reaktioksi vaan prosessiksi, joka on laajempi, myös reaktiot sisältävä käsite. Olomuodon muutoksessa heikot kemialliset sidokset katkeavat. Kemiallisen konformaation muutos on seurausta näiden sidosten uudelleenjärjestymisestä. Kemiallisissa reaktioissa voivat muuttua vain atomien elektronipilvet, eivät atomien ytimet niin kuin ydinreaktioissa.
Jokaisessa kemiallisessa reaktiossa myös sitoutuu tai vapautuu energiaa, tavallisimmin lämpönä. Tällä perusteella reaktiot jaetaan endotermisiin ja eksotermisiin reaktioihin. Nämä energian muutokset ovat kuitenkin paljon pienempiä kuin ydinreaktioissa. Siten aineiden massa ei muutu havaittavasti ja voidaan puhua aineen häviämättömyyden laista.
Reaktioyhtälö eli reaktiokaava ilmoittaa reaktion alku- ja lopputilan aineet eli "lähtöaineet" ja "tuotteet".
Kemiallisissa reaktioissa eivät kuitenkaan alkuaineet muutu toisiksi alkuaineeksi, vaan jokaisen alkuaineen atomeja on reaktion jälkeen yhtä monta kuin sitä ennenkin. Tämän vuoksi reaktioyhtälöitä kirjoitetettaessa lisätään molekyylikaavojen eteen kertoimet, joilla ne tasapainotetaan niin, että yhtälön vasemmalla ja oikealla puolella on samoja atomeja yhtä suuri määrä, ja myös yhteenlaskettu sähkövaraus on sama molemmilla puolilla.
Reaktioyhtälössä voidaan myös ilmoittaa aineen olomuoto: (g) tarkoittaa kaasumaista ainetta, (l) nestemäistä, (s) kiinteää, (aq) vesiliuosta. Esimerkiksi barium- ja sulfaatti-ionien saostumista voidaan kuvata yhtälöllä:
Ba(aq) + SO(aq) → BaSO(s).
Reaktioyhtälön nuolen yläpuolelle voidaan kirjoittaa käytettävät reaktio-olot tai tarvittavan katalyytin nimi. Jos reaktio tapahtuu molempiin suuntiin, käytetään kaksisuuntaista nuolta.
Kemiallinen reaktio sitoo tai vapauttaa lähes aina lämpöenergiaa. Lämpöä sitovaa reaktioa kutsutaan endotermiseksi ja lämpöä vapauttavaa eksotermiseksi.
Reaktionopeus riippuu reagoivien aineiden luonteesta ja käytettävistä olosuhteista. Reaktion nopeutta voidaan suurentaa lisäämällä lähtöaineita tai kasvattamalla reagoivien kiinteiden aineiden pinta-alaa, nostamalla lämpötilaa tai käyttämällä sopivaa katalyyttiä. Vastaavasti reaktionopeutta voidaan hidastaa sopivaa inhibiittoria käyttämällä.
Reaktioyhtälö, esimerkiksi vetyjodidin muodostuminen H(g) + I(g) → 2 HI(g), ei yleensä kerro suoraan, miten aineet todellisuudessa reagoivat. Tutkimuksin yritetään selvittää reaktioiden mekanismeja eli sitä, mistä alkeisreaktioista reaktiot koostuvat. Kun mekanismi tunnetaan, reaktiota voidaan säädellä paremmin. Vetyjodidin on ehdotettu muodostuvan seuraavissa alkeisreaktioissa:
Reaktioiden energioita ja tasapainoasemia tutkivaa alaa kutsutaan kemialliseksi termodynamiikaksi. Reaktioiden nopeuksia ja mekanismeja tutkii reaktiokinetiikka.
Puolireaktio
Puolireaktio on hapetus-pelkistysreaktion toinen osa, jolla ilmaistaan joko hapetus tai pelkistys. Laskemalla puolireaktiot yhteen saadaan kokonaisreaktio.
Esimerkiksi reaktio Cu + Zn → Cu + Zn voidaan jakaa puolireaktioihin:
Pronssi
Pronssi eli vaski (vanha suomalainen nimi) on metalliseos eli lejeerinki, jonka pääkomponenttina on kupari. Tavallisimmin pronssilla tarkoitetaan kuparin ja tinan seosta, mutta nimitystä käytetään myös muista kuparin metalliseoksista, paitsi kuparin ja sinkin seoksesta, jota nimitetään messingiksi.
Kuparipohjaisilla metalliseoksilla on matalampi sulamispiste kuin raudalla, ja kuparin työstö ja metallurgia ovat helpompia hallita kuin rautametalleilla. Kuparin tiheys on noin 10 % suurempi kuin raudan. Korroosio ei vahingoita pronssia samalla tavoin kuin rautaa, varsinkaan meriolosuhteissa. Pronssi myös kestää väsymistä jonkin verran rautaa paremmin.
Pronssikaudella seos sisälsi kuparin ohella muita saatavissa olevia metalleja, yleensä tinaa ja sinkkiä, joskus myös lyijyä. Pronssia valmistettiin sulattamalla kuparia sinkkimalmin kanssa. Metallissa oli usein epäpuhtautena arseenia eli arsenikkia, joka paransi sen mekaanisia ominaisuuksia.
Pronssi oli myös lujempaa kuin alkeellisimmat rautalaadut. Euroopassa siirryttiin kuitenkin rautakauteen merenkulun ja kaupan vaikeuduttua Välimerellä 1200–1100 eaa.
Kirkonkelloihin käytettävä pronssi sisältää 20 % tinaa. Suurin pronssista valettu kirkonkello, Tsar-Kolokol, joka painaa noin 200 tonnia ja on 6,14 m korkea, valettiin 1733–1735. Se on edelleen Moskovan Kremlissä, tosin hajonneena.
Nykyisin valmistetaan hyvin monenlaisia erikoispronssilaatuja seostamalla mukaan pieniä määriä mm. piitä, mangaania, alumiinia tai telluuria. Seoskomponentit ja seossuhde vaikuttavat pronssin lujuuteen, korroosionkestävyyteen ja ulkonäköön. Esimerkiksi "piipronssia" käytetään hitsattaviin metalliliitoksiin, heloihin, pultteihin, nupeihin, sinkilöihin, pieniin renkaisiin, sekä enenevästi taidevaluun. Piipronssi on hyvin korroosionkestävää.
Pronssia käytetään myös symbaalien, eli peltien tai lautasten valmistamiseen, jotka ovat osana rumpuja. Ne tehdään joko b8-pronssista (seoksesta 8 prosenttia on tinaa) tai b20-pronssista (20 % tinaa). Seokseen voidaan lisätä myös muita metalleja, kuten alumiinia tai hopeaa. Kilpailuissa kolmanneksi tulleelle kilpailijalle annetaan pronssimitali.
Moccamaster
Moccamaster on Technivormin valmistama kahvinkeitin. Ensimmäinen Moccamaster, jonka suunnitteli Gerard C. Smit, julkistettiin vuonna 1969. Moccamaster-kahvinkeittimet valmistetaan käsityönä Alankomaissa.
Moccamaster-kahvinkeittimissä käytetään kahden erillisen vastuksen tekniikkaa. Vastuksista tehokkaampi lämmittää veden 92–96-asteiseksi, kun taas pienempitehoinen lämpölevyn vastus pyrkii pitämään valmiin kahvin 80–85 asteen lämpötilassa. Energian säästämiseksi suurempi vastus sammuu automaattisesti, kun vesi on lämmitetty ja juoksutettu suodatinsuppiloon.
Osassa malleista on kaksitehoinen lämpölevy, jota säädetään erillisellä kytkimellä. Täyttä tehoa käytetään, jos kahvi nautitaan heti, kun taas pienempää tehoa käytetään, mikäli kahvia joudutaan seisottamaan pidempään. Jos kahvi joutuu seisomaan yli puoli tuntia, suositellaan termospullon käyttöä, jotta juoma ei muuttuisi ilman ja lämmön yhteisvaikutuksesta kitkeräksi. Kahvin määrä ei olennaisesti vaikuta tarvittavaan lämpimänäpitotehoon, mutta mitä suurempi määrä juuri tippunutta kahvia on, sitä pidempään se pysyy yli 80-asteisena pienemmälläkin lämpöteholla. Osassa Moccamaster-malleista on kaksitehoisen lämpölevyn lisäksi mekaaninen tai automaattinen tippalukko sekä automaattinen virrankatkaisu.
Moccamastereihin on saatavilla varaosina esimerkiksi lasipannuja, muoviosia ja kytkimiä.
Suomessa Moccamaster-merkkiä edustaa Oy Moccamaster Nordic Ab. Vuonna 2016 Moccamaster äänestettiin Suomen seitsemänneksi arvostetuimmaksi tuotemerkiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.
Otto Metsänen
Otto Akselinpoika Metsänen (14. marraskuuta 1884 – 17. toukokuuta 1918) oli mouhijärveläinen työmies ja kunnan punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän syyllistyi miehineen ainakin yhteen murhaan, nimittäin Karkun suojeluskunnan päällikön Roope Aunion ampumiseen. Sodan lopussa hän pakeni neljän esikuntaansa kuuluneen miehen kanssa Mikkeliin, missä he jäivät lopulta kiinni eräästä syrjäisestä torpasta kesken saunomisen. Kaikki viisi tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Mikkelissä toukokuussa. Ampumisesta uutisoitiin muun muassa Uudessa Suomettaressa.
Kirjoitustulkkaus
Kirjoitustulkkaus on kommunikointimenetelmä huonokuuloisille ja kuuroutuneille henkilöille, jotka eivät kuule tai saa selvää puheesta. Tulkkia voidaan käyttää esimerkiksi opiskelussa, kokouksissa, kerhoissa, lääkärissä, yleisötilaisuuksissa tai virastokäynneillä.
Kirjoitustulkki kirjoittaa puheen kannettavalle tietokoneelle, jonka ruudulta asiakas sen lukee. Teksti voidaan näyttää televisiossa tai heijastaa valkokankaalle, jos tulkkausta tarvitsevia asiakkaita on tilaisuudessa useampia. Tarvittaessa tulkkaus voi tapahtua myös käsin kirjoittamalla tai muilla kommunikaatiomenetelmillä, kuten viitotulla puheella.
Tulkkaus tapahtuu vain yhteen suuntaan - kuuroutunut/huonokuuloinen asiakas osallistuu itse puhumalla.
Pidemmissä tilaisuuksissa tulkkeja on usein kaksi, jotka vuorottelevat kirjoitusvuorossa ja tukivuorossa. Tukivuorossa oleva tulkki varmistaa tulkkauksen laadun mm. kirjoittamalla paperille tai kuiskaamalla kirjoitusvuorossa olevalle vuosilukuja, nimiä ja vierasperäisiä sanoja.
Loistava polku
Loistava polku eli "Sendero Luminoso", (virallinen nimi "Partido Comunista del Perú - Sendero Luminoso;" "Partido" "Comunista del Perú en el Sendero Luminoso de José Carlos Mariátegui") on perulainen maolainen sissiliike. Sen tavoitteena on Perun hallinnon korvaaminen kommunistisella talonpoikien vallankumouksellisella hallinnolla.
Nimi on peräisin alkuperäisen Perun Kommunistisen Puolueen perustajan José Carlos Mariáteguin (1894—1930) periaatteesta 1920-luvulta: "Marxismi-leninismi tulee avaamaan loistavan polun kohti vallankumousta."
Loistavan polun perusti 1970 entinen yliopiston opettaja Abimael Guzmán salanimellä Puhemies () tai toveri Gonzalo. Liike erkaantui kommunistisesta Bandera Rojasta (Punalippu), joka puolestaan oli eronnut Perun kommunistisesta puolueesta 1964.
Kun Perun sotilashallitus järjesti vaalit 1980, Loistava polku oli yksi vaaleja boikotoivista ryhmistä, ja se aloitti sen sijaan sissisodan hyökkäämällä äänestyspaikkoja vastaan.
1980-luvulla Loistavan polun hallinnoima alue ja taistelijoiden määrä kasvoivat. Vuonna 1991 se kontrolloi jo suurta osaa maaseudusta keskisessä ja eteläisessä Perussa sekä Liman ympäristössä.
Taistellessaan Loistavaa polkua vastaan Perun armeija syyllistyi moniin julmuuksiin. Hallituksen joukot tuhosivat kyliä ja teloittivat epäiltyjä vastustajiaan. Presidentti Fujimori sääti kyseenalaiset terrorismilait, jotka johtivat monien viattomien sivullisten kuolemaan armeijan julmuuksissa.
Presidentti Alejandro Toledon perustama totuuskomissio raportoi vuonna 2003, että sodan aikana sissien ja hallituksen käsissä oli kuollut 69 000 ihmistä. Loistava polku murhasi näistä noin puolet ja hallituksen joukot kolmasosan. Toiseksi suurin perulainen sissiryhmä "Movimiento Revolucionario Túpac Amaru" (MRTA) surmasi noin 1,5 % uhreista.
Perun erikoisjoukot vangitsivat Guzmánin 12. syyskuuta 1992, ja sissiliikkeen toiminta hiipui pian sen kärsittyä tappioita taisteluissa.
Liike ei ole ollut kovin aktiivinen vuoden 1994 jälkeen mutta tehnyt iskuja vielä 2000-luvulla.
Perun hallituksen mukaan noin sadan entisen Loistavan polun taistelijan muodostama "Proseguir"-ryhmä toimii vielä satunnaisesti Andien laaksoissa yhdessä kokaiinin tuottajien ja salakuljettajien kanssa.
Järjestössä oli alkuvuonna 2012 jäljellä noin 140 jäsentä. Sen johtaja Florindo Eleuterio Flores eli toveri Artemio pidätettiin helmikuussa. Guzmán tuomittiin elinkautiseen vankeuteen 2006, joutui uudelleen oikeuteen 2014 ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen 2015 .
Kiviset ja Soraset
Kiviset ja Soraset ("The Flintstones") on Hanna-Barberan tuottama animaatiosarja, joka huomioitiin Emmy-ehdokkuudella. Sarja kertoo kivikauden ihmisistä, joille nykyajan keksinnöt, kuten autot ja pölynimurit, eivät ole vieraita. Sarjaa pidetään usein vain piirrossarjana, mutta todellisuudessa se oli oikeastaan tilannekomedia-sarja taustanauruineen. Sarjaan perustuu myös spin-off "Kivikylän mukulat" ("The Flintstone Kids").
Animaatiosarjasta on tehty myös sarjakuva, kaksi elokuvaa sekä videopelejä.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Kiviset ja Soraset sijalle 55 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 9.
Animaatiosarjaan perustuvia oikeilla näyttelijöillä tehtyjä elokuvia on kaksi:
Cartoon Network Studios
Cartoon Network Studios on yhdysvaltalainen Time Warnerin tytäryhtiö, joka tekee animaatiosarjoja Time Warnerin televisiokanavalle Cartoon Networkille. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1994 Hanna-Barberan tytäryhtiönä, kun yhtiö keskittyi tuottamaan alkuperäisiä animaatio-ohjelmia Cartoon Networkille ja jatkoi Hanna-Barberan viimeisimpien sarjojen tuottamista, kuten Dexterin laboratorio ja Tehotytöt. William Hannan kuollessa vuonna 2001 Hanna-Barbera yhtiö lakkautti tuotantonsa kokonaan, jonka myötä Cartoon Network Studiosista tuli kokonaan itseään kantava animaatiostudio ja tuotti ensimmäisiä animaatioita vuonna 2001.
The Elder Scrolls
The Elder Scrolls on Bethesda Softworksin kehittämä videopelisarja, jonka osia on julkaistu lukuisille eri alustoille. Lukuun ottamatta vuonna 1998 julkaistua ""-toimintaseikkailupeliä, kaikki sen osat ovat olleet toimintaroolipelejä. Pelisarjan viimeisin osa, "The Elder Scrolls Online", julkaistiin 4. huhtikuuta 2014. Sarjan ensimmäinen ja toinen osa sekä "Battlespire" ja "Redguard" ovat nykyään ilmaislevityksessä ja ovat saatavilla esimerkiksi pelisarjan virallisilta kotisivuilta.
"The Elder Scrollsin" maailma on yksityiskohtainen ja pyrkii realismiin. Pelisarjan tapahtumapaikka on Tamriel, joka on mantere Nirn-maailmassa. Tamriel jakautuu yhdeksään provinssiin. "Elder Scrolls Legends: Battlespire" ja osa "The Elder Scrolls IV: Oblivionista" tapahtuvat kuitenkin Oblivionin maailmassa, joka sijaitsee toisessa ulottuvuudessa. Tamrielin lisäksi Nirnillä sijaitsee muitakin mantereita (kuten Akavir ja Yokuda), mutta mikään peli ei ole vielä sijoittunut niille.
Tamrielin yhdeksän provinssia ovat Cyrodiil, Morrowind, High Rock, The Summerset Isles, Hammerfell, Black Marsh, Skyrim, Valenwood ja Elsweyr. Keisari hallitsee Tamrielia Cyrodiilista käsin. Merkittävimpänä keisarina pidetään Tiber Septimiä, myöhemmin Talos-jumalaksi noussutta sankaria, joka yhdisti Cyrodiilin Toisen ajan lopulla. Uriel Septim VII, suora Tiber Septimin verisukulainen, johti Cyrodiiliä, kunnes Mythic Dawn salamurhasi hänet. Toisena hallinnosta vastaa ylikansleri (Oblivion-kriisin aikaan Ocato) ja Vanhimpien neuvosto.
Mehrunes Dagon on yksi maailman 16 Daedraprinssistä, eli jumalista jotka eivät osallistuneet Nirnin maailman luomiseen. Mehrunes Dagon on tuhon, muutoksen, vallankumousten, energian ja kunnianhimon jumala. Hän asuu "Deadlands"-nimisessä henkivaltakunnassa, jonka hän loi muiden Daedraprinssien tavoin omasta olemuksestansa, maailmaa ympäröivään Oblivion-ulottuvuuteen, jonne kuolevaiset voivat matkustaa ainoastaan jumalten avustamana tai taikakeinoin luotujen porttien avulla. Hän on kiinteä osa pelisarjaa varten luotua laajaa tarustoa, ja on sarjan tähän mennessä julkaistuista osista nähty tavalla tai toisella "Daggerfallissa", "", "" ja "", aina ilkeänä kirvestä pitelevänä demonina. Sekä "Battlespiren" että "Oblivionin" tarinat pyörivät pääasiassa Mehrunes Dagonin ja hänen palvelijoidensa tekojen ympärillä ja hän on niiden pääantagonisti.
Ars Magica
Ars Magica (suom. "taikuuden taide") on Jonathan Tweetin ja Mark Rein-Hagenin kehittämä roolipeli. Peli sijoittuu niin sanottuun "Myyttiseen Eurooppaan", joka on keskiaikainen Eurooppa, jossa sen aikaiset uskomukset ovat tosia: keijut ja haltijat asuttavat metsiä, maagit käyttävät taikavoimia, hirviöt syövät lapsia jne..
Pelissä pelaajat ovat "maageja", jotka hallitsevat voimakkaita loitsuja. Pääpaino on itse taikuuden lisäksi maagien välisessä politiikassa. Maagit muodostavat yhteisön (Order of Hermes), joka jakautuu huoneisiin (houses). Huoneet kilpailevat ja juonivat keskenään, mikä muodostaa monien mielestä pelin suolan.
Erityistä Ars Magicassa sen ilmestyessä oli etenkin se, että toisin kuin monet muut ensimmäiset roolipelit, se ei pyrkinyt siihen, että pelaajien hahmot olisivat ominaisuuksiltaan tasavertaisia tai tasapainossa. Pelaajat muodostavat usealla hahmolla ryhmän, johon kuuluu maagien lisäksi palvelijoita, sotureita ja muita maageihin verrattuna heikkoja hahmoja. Järjestelmä mahdollistaa myös kiertävän pelinjohtajuuden.
Pelin magiajärjestelmää kuvataan edelleen yhdeksi roolipelien parhaista. Maageilla ei ole pelkästään ennalta määrättyjä loitsuja, vaan säännöt mahdollistavat kussakin tilanteessa tarvittavien spontaanien loitsujen luomisen. Spontaanit loitsut eivät ole yhtä voimakkaita kuin ennalta opetellut, mutta ne tuovat loitsujärjestelmään huomattavasti joustavuutta.
Lion Rampant Games julkaisi Ars Magican ensimmäisen ja toisen laitoksen 1980-luvun lopulla. 1990-luvun alussa pelin julkaisuoikeudet siirtyivät White Wolfille, jonka Rein-Hagen oli perustanut. White Wolf julkaisi pelin kolmannen laitoksen. Ars Magica myytiin Wizards of the Coastille, mutta juuri ennen neljännen laitoksen ilmestymistä oikeudet myytiin Atlas Gamesille. Viides laitos ilmestyi vuoden 2004 lopulla.
White Wolfin vanhan World of Darkness -roolipelimaailma, jonka Mark Rein-Hagen myös alun perin loi, sisältää viitteitä Ars Magican myyttiseen Eurooppaan. Esimerkiksi Ars Magican vanhemmissa laitoksissa "Tremere"-nimisen maagien huoneen usea maagi muuttui vampyyreiksi tavoitellessaan valtaa ja yhä voimakkaampia taikavoimia. World of Darknessin -pelin maailmassa "Tremere" on vampyyriklaani, joka syntyi keskiajalla maagien havitellessa kuolemattomuutta. -pelin maageilla on klaani nimeltä Order of Hermes. Nämä ovat jäänteitä ajalta, jolloin White Wolf julkaisi Ars Magicaa.
Ars Magican ja World of Darknessin yhteydet alkoivat heiketä jo pelin neljännessä laitoksessa. Viidennen laitoksen toimittaja David Chart päätti irrottaa lopullisesti Ars Magican maailman World of Darkness -jatkumosta. Viidennessä laitoksessa ei ole enää lainkaan viittauksia vampyyri-Tremereihin ja kyseisiä tapahtumia ei virallisen kaanonin mukaan koskaan tapahtunut.
Legendan mukaan Rein-Hagen suostui siihen, että sääntökirjan kannessa on ensin Jonathan Tweetin nimi sillä ehdolla, että hänen nimensä kirjoitetaan muodossa "Mark Rein•Hagen".
Kesäpäivänseisaus
Kesäpäivänseisaus on vuoden pisin päivä. Pohjoisella pallonpuoliskolla se sijoittuu joka vuosi välille 20.–22. kesäkuuta. Silloin Aurinko paistaa keskipäivällä kohtisuoraan taivaalta Kravun kääntöpiirillä. Aurinko on pohjoisimmillaan vuotuisessa liikkeessään eli Auringon deklinaatio on suurimmillaan.
Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella Aurinko ei laske lainkaan. Kesäpäivänseisauksen jälkeen yö alkaa taas pidentyä.
Eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisaus on vastaavasti 21. tai 22. joulukuuta, jolloin pohjoisella pallonpuoliskolla on talvipäivänseisaus. 21.-22. joulukuuta on eteläisen pallonpuoliskon pisin päivä, eikä aurinko laske lainkaan eteläisen napapiirin eteläpuolella.
Kesäpäivänseisauksena eli ”mittumaarina” (ruotsin sanasta "midsommar" ’keskikesä’) on Pohjoismaissa juhlittu keskikesän juhlaa. Lähelle kesäpäivän seisausta Suomessa osuu nykyinen keskikesän juhlapäivä juhannus. Vuodesta 1955 alkaen juhannusta on vietetty kesäkuun 20.–26. päivän välille sattuvana lauantaina.
Nykyisin kesäpäivänseisaus houkuttelee esimerkiksi Ison-Britannian Stonehengeen vuosittain jopa tuhansia juhlijoita odottamaan auringonnousua ja vuoden pisintä päivää. Kesäpäivänseisaus on ainoa aika vuodesta, jolloin yleisö päästetään kulkemaan Stonehengen kivien keskellä.
Kesäpäivänseisauksena on myös kansainvälinen ateistien solidaarisuuspäivä.
Eteläisellä pallonpuoliskolla kesäpäivänseisauksen, (21. tai 22. joulukuuta) lähelle osuu maailmanlaajuisesti tunnettu juhla, joulu.
Lähde:Kellonajat ovat UTC+3-aikaa.
Seuraavista taulukoista käy ilmi päivän pituus eräissä kaupungeissa 20.06.2016, kun pohjoisella pallonpuoliskolla oli kesäpäivänseisaus ja eteläisellä pallonpuoliskolla talvipäivänseisaus. Tiedot on kerätty Ilmatieteen laitoksen sivulta “Paikallissää” sekä eräiltä muilta nettisivuilta.
Ne on esitetty alueittain ja alueiden sisällä päivän pituuden mukaan, pisimmät päivät ensin.
Kravun kääntöpiiri
Kravun kääntöpiiri on leveyspiiri noin 23,4 astetta pohjoista leveyttä eli sijaitsee maan akselin kaltevuuskulman etäisyydellä päiväntasaajasta. Se on pohjoisin kohta, jonne Aurinko voi paistaa kohtisuoraan ylhäältä eli zeniitistä. Tämä tapahtuu kerran vuodessa, kesäpäivänseisauksen aikaan kesäkuussa.
Nimi Kravun kääntöpiiri johtuu siitä, että antiikin aikana Aurinko oli, ollessaan siihen nähden zeniitissä, Maasta katsottuna tähtitaivaalla Kravun tähdistön suunnassa.
Kravun kääntöpiiri kulkee seuraavien valtioiden alueen ja merten kautta, lueteltuna päivämäärärajalta alkaen itään päin:
Kauriin kääntöpiiri
Kauriin kääntöpiiri on leveyspiiri 23° 26′ 21,48″ astetta eteläistä leveyttä, eli sijaitsee maan akselin kaltevuuskulman etäisyydellä päiväntasaajasta. Se on eteläisin kohta, jonne Aurinko voi paistaa kohtisuoraan eli zeniitistä. Tämä tapahtuu kerran vuodessa pohjoisen pallonpuoliskon talvipäivänseisauksen aikaan joulukuussa eli silloin, kun eteläisellä pallonpuoliskolla on kesäpäivänseisaus.
Nimi Kauriin kääntöpiiri johtuu siitä, että antiikin aikana Auringon ollessa kääntöpiiriin nähden zeniitissä se näkyi Maasta katsottuna tähtitaivaalla Kauriin tähdistön suunnassa.
Kauriin kääntöpiiri kulkee seuraavien valtioiden ja merten kautta, lueteltuina päivämäärärajalta alkaen itään päin:
Radiotoimilupa
Radiotoimilupa on lupakirja, jonka viestintävirasto myöntää radioasemille, joiden katsotaan täyttävän julkisen radioaseman vaatimukset. Toimilupia käytetään, koska radiotaajuudet ovat rajallisia eikä kaikkien halukkaiden voida antaa lähettää taajuuksilla. Radiotoimilupia myönnetään valtakunnallisina, paikallisina ja lyhytaikaisina. Lyhytaikaiset toimiluvat myöntää Viestintävirasto, pysyvät luvat Valtioneuvosto.
Lyhytaikaiseen analogiseen radiotoimintaan tarvitaan kaksi eri lupaa: radiotoimilupa eli ohjelmistolupa ja radiolupa eli tekninen lupa. Viestintäviraston on myönnettävä toimilupa, jos toimintaan on osoitettavissa radiotaajuudet eikä ole perusteltua syytä epäillä hakijan rikkovan televisio- ja radiotoimintalain tai muun televisio- ja radiotoimintaa koskevan lain säännöstä. Lyhytaikaista toimilupaa ei tarvita lähetyksiin oppilaitoksissa tai sairaaloissa, televerkoissa silloin kun ohjelmistoja voi seurata enintään 2000 liittymän kautta eikä silloin, kun enintään kolme kuukautta kestävän lähetystoiminnan lähetysteho on alle 50 wattia.
Rauman Pitsiviikko
Rauman Pitsiviikko on vuosittainen pitsiaiheinen kulttuuriviikko Raumalla. Alun perin pitsinäyttelyiden ympärille kudottu tapahtuma on vuosien saatossa kehittynyt kaupunkitapahtumaksi, joka vaalii edelleen pitsinnypläyksen ja käden taitojen perinnettä. Kulttuuriperinnön ystävien suosima viikko tarjoaa pitsiohjelman lisäksi laajan kirjon erilaisia näyttelyitä sekä musiikki - ja teatteriesityksiä.
Raumalla on pitkät perinteet pitsinnypläyksessä. Historialliset lähteet mainitsevat Rauman pitsinnypläyksen ensi kertaa 1740-luvulla. Tällöin nypläys on ollut täällä jo täysin opittu taito. Vuonna 1754 mainitaan, että Rauman pitsinnypläystä on pidettävä teollisuutena.
Suurin ansio pitsinnypläystaidon ylläpitäjänä on ollut paikallisilla voimilla. Raumalla on pidetty kursseja ja näyttelyitä, yritetty helpottaa lankojen ja välineiden saantia, julkaistu pitsimalleja ja oppikirjoja sekä edistetty pitsien markkinointia. Rauman Kansalaisopiston ohjelmassa pitsinnypläys on ollut lähes viisi vuosikymmentä. Vuodesta 1971 on Raumalla heinäkuun lopulla vietetty Pitsiviikkoa, jonka pitsinäyttelyt keräävät alan harrastajia ympäri Suomea ja kauempaakin.
Tapahtuman alkuna pidetään matkailulautakunnan puheenjohtajan Pentti Jääskeläisen aloitetta. Taidemuseon intendentti Alpo Sarava järjesti raumalaiselle Nypläyksen Harrastajat ry:lle näyttelytilat ja osallistui monin tavoin tapahtumaviikon järjestelyihin. Ensimmäisen näyttelyn kokosivat Anna Palmu ja Eeva Hailio, sekä yhdistyksen puheenjohtaja John Östman.
Pitsin lisäksi tapahtumaan oli järjestetty musiikki-, tanssi- ja lauluesityksiä taidemuseon pihalle ja turistiopastusta Vanhaan Raumaan. Pitsiviikko saavutti suuren suosion ja kävijöitä oli useita tuhansia. Nyplääjät saivat tilauksia vuodeksi eteenpäin. Toisen Pitsiviikon kävijämäärä kaksinkertaistui.
Ensimmäisestä Pitsiviikosta tapahtumaa laajennettiin joka vuosi monipuolistamalla mm. ohjelmatarjontaa. Viidennen pitsiviikon avauksen suoritti Pyyrman rummuttamalla Vanhan Raatihuoneen portailla. Pyyrman rummuttaa edelleen Pitsiviikon avatuksi lauantaina kello 10.
Pitsinnyplääjäpatsas paljastettiin Helsingintorilla vuonna 1976. Mirku Flika esittivät Pitsitanhun ensimmäistä kertaa vuonna 1977. Pitsiviikon uutuutena vuonna 1978 oli Pitsimissikilpailu, joka oli alun perin SPR:n järjestämä. Sen jälkeen kisaa järjesti Cassiopeia Collection ja vuodesta 2013 eteenpäin Dentelle Rauma. Neljäskymmenes Pitsimissi valittiin vuonna 2017. Pitsiseminaari ja pitsikilpailu järjestettiin vuonna 1986.
Kävijämäärät ovat lisääntyneet vuosi vuodelta. 1990-luvulla yleisöä oli 80 000 henkeä. Kansansuosiota lisäsi erityisesti ensimmäistä kertaa vuonna 1990 järjestetty "Mustan Pitsin yö", joka toi Pitsiviikkoon karnevaali-ilmettä. Vanhan Rauman kaduille kerääntyi tuhansia juhlijoita, torilla oli erilaista ohjelmaa ja kauppiaat pitivät liikkeitään auki yli puolenyön.
Oman värinsä Pitsiviikolle tuovat koti- ja ulkomaalaiset esiintyjät, kansainväliset tekstiilitaiteilijat näyttelyineen sekä historiallisen museon pitsinäyttelyt.
Kaivopuiston kesäkonsertti
Kaivopuiston kesäkonsertti on Helsinki-päivän (12. kesäkuuta) tienoilla Helsingin Kaivopuistossa järjestettävä ilmaiskonsertti, jolla on pitkät perinteet. Konserttien järjestäminen aloitettiin vuonna 1985. Ensimmäisellä kerralla esiintyjinä olivat Tuomari Nurmio, Eva Dahlgren, Bluesshakers ja Mezzoforte. Tapahtumapaikkoina ovat olleet vuosien varrella mm. Hietsu / Beach Partyt, Stadion sekä Auroran ja Sinebrychoffin puistot. Konsertti on järjestetty yleensä kesäkuun toisella viikolla.
Vuonna 1995 Helsinki-päivän ilmaiskonsertti järjestettiin Töölönlahden rannalla Auroran kentällä, kun Kaivopuisto oli kaupungin puutarhaosaston kunnostettavana.
Kaivarin konsertin järjestäjinä toimivat vuonna 2004 Helsingin nuorisoasiainkeskus, NRJ ja FBI Event Marketing Oy, ja konsertin televisioi Nelonen. Vuonna 2006 konsertin pääjärjestäjänä toimi FBI Event Marketing Oy ja Radio Nova, ja konsertin televisioi MTV3. Kuuntelijoita oli vuonna 2004 noin 25 000-30 000, parhaimpana vuonna 2002 kun Shakira esiintyi, kuuntelijoita oli epävirallisten arvioiden mukaan jopa noin 80 000. Vuonna 2006 arvioitiin, että paikalla olisi ollut yli 55 000 ihmistä.
Vuonna 2004 eniten kohua herätti se, että Antti Tuisku ja Jonna Tervomaa savustettiin lavalta ulos heittelemällä lavalle olutpulloja, tämä harmitti faneja ja sai aikaan keskustelua konsertin turvajärjestelyistä.
Elämä lapselle
Elämä lapselle on Lastenklinikoiden Kummit ry:n vuosittain toimeenpanema ja järjestämä hyväntekeväisyyskampanja. Sen tarkoitus on kerätä varoja Suomen lasten auttamiseksi. Kampanjan näkyvin osa on syyskuussa Helsingissä Hartwall-areenalla järjestettävä Elämä lapselle -konsertti. Konserttia on järjestetty vuodesta 1995 lähtien ja se on televisioitu MTV3:lla. Aluksi konserttia kutsuttiin nimellä "Puhdas elämä lapselle", kunnes se muutettiin nykyiseen muotoonsa. Vuoteen 2003 asti konsertit järjestettiin Helsingin Olympiastadionilla ja se on vuosien varrella saanut sivukonsertteja myös Tampereelle.
Esiintyjät eivät saa esiintymisestään palkkiota ja konsertin aikana ruudussa pyörii lahjoitusnumero, johon soittamalla tuetaan Lastenklinikoiden Kummien toimintaa. Eri vuosina esiintymässä on ollut joukko tunnettuja kotimaisia nimiä sekä ulkomaalaisia esiintyjiä.
Konsertin lisäksi kampanjaan kuuluvat koulujen päivätyökeräys, Elämä lapselle -tuotteet, K-Ruokakauppojen järjestämä lipaskeräys sekä Radio Novan kampanja.
Konsertti
Konsertti on tilaisuus, jonka ohjelma muodostuu kokonaan tai pääasiallisesti musiikin esittämisestä. Tyypillisin konsertti on kaikille avoin mutta maksullinen yleisötilaisuus, mutta konsertiksi voidaan nimittää myös maksutonta tilaisuutta tai yksityistilaisuutta. Sen sijaan tallennetun musiikin toistamisesta muodostuvaa tilaisuutta ei nimitetä konsertiksi, vaan konsertissa on aina yksi tai useampi esiintyjä, joka soittaa tai laulaa yleisölle paikan päällä.
Käsitteenä konsertti vakiintui klassisen musiikin aikana, jolloin puhuttiin ”konsertoista” (italiaksi "concerto"). Myöhemmin populaarimusiikin synnyttyä ja yleistyttyä 1900-luvun puolivälin jälkeen alettiin puhua myös pop- sekä rock-konserteista.
Musiikkifestivaali
Musiikkifestivaali on yleisötilaisuus, jossa monta yhtyettä tai artistia esittävät vuorotellen ohjelmistojaan. Festivaalit kestävät usein monta päivää ja katsojat majoittuvat telttoihin. Ne järjestetään pääsääntöisesti kesäkuukausina.
Suurten massatapahtumien haittapuolia ovat liikenneongelmat, hiilidioksidi- ja saastepäästöt, tallautuneet pellot ja metsiköt, pelästyneet eläimet, melu ja muu ympäristön asukkaiden kokema häiriö. Suurimpien tapahtumien kävijät eivät välttämättä ole tulleet paikalle pelkästään musiikin takia, vaan taustana voi olla myös esimerkiksi alkoholin käyttö.
George Bush
George Bush voi viitata useisiin ihmisiin ja asioihin:
IhmisetMuut merkitykset
Intialainen harmoni
Intialainen harmoni on soitin, joka perustuu toiminnalliselta rakenteeltaan länsimaiseen urkuharmoniin, mutta on pienikokoisempi, kannettava ja sen paljetta käytetään käsin. Intiassa nykyisin käytössä olevassa harmonityypissä on oktaavia kohden yhtä paljon koskettimia kuin länsimaisessa urkuharmonissa ja soitin on länsimaisen harmonin tapaan tasavireinen.
Harmonia käytetään Intiassa niin kevyen kuin vakavankin musiikin esittämiseen, mutta soittimen käyttämistä jälkimmäiseen tarkoitukseen on laajalti moitittu, sillä intialaisessa taidemusiikissa saman raagan (tai sävelmän) perus- eli pohjasävel vaihtelee esittäjäkohtaisesti, joten eri raagoja esitettäessä on teoriassa samannimiset sävelet soitettava käytännössä hieman eri korkeudelta, ja mikrointervallit (srutit) ovat tärkeässä osassa.
Taidemusiikissa harmonia käytetään enemmän pohjoisessa kuin etelässä.
Tajunnanvirta
Tajunnanvirta tarkoittaa psykologiassa henkilön kokemusten, aistihavaintojen, muistojen, mielleyhtymien jne. muodostamaa aikajatkumoa, joka on subjektiivinen ja etenee niin kauan kuin henkilö on tajuissaan.
Kirjallisuudessa tajunnanvirta tai tajunnanvirtatekniikka tarkoittaa menetelmää tai menetelmiä, joilla ihmisen tajunnanvirtaa pyritään kuvaamaan, eli luomaan lukijalle kokemus jonkun henkilön sisäisestä havainto- ja ajatusmaailmasta. Käsitteen määritteli psykologi William James, joka puhui ”ajatuksen virrasta” (). Yksi ensimmäisistä tekniikan hyödyntäjistä oli Dorothy Richardson "Pilgrimage"-romaanisarjassaan (1915–1938).
Tajunnanvirtatekniikka kytkeytyy vahvasti 1900-luvun modernistiseen liikkeeseen, ja sitä käyttivät muun muassa James Joyce, Italo Svevo, Virginia Woolf ja William Faulkner. Tunnetuimpia tajunnanvirtatekniikalla tehtyjä kirjoja on Joycen "Odysseus". Suomen kirjallisuudessa Teuvo Pakkala kokeili tajunnanvirtatekniikan esimerkiksi lapsiaiheisissa novelleissa ja "Pieni elämäntarina" -romaanissa (1903); tunnettu soveltaja on myös Christer Kihlman. Toisin kuin yleisesti ajatellaan, tajunnanvirtatekniikan luojat eivät pyrkineet kirjoittamaan nopeasti omaa tajunnavirtaansa kerrontaan vaan jäljittelemään henkilöiden ajatuskulkuja, minkä vuoksi kirjoitusprosessi oli usein erittäin hidasta.
Kerrontatekniikkana tajunnanvirtaa voidaan pitää sisäisen monologin alalajina. Tavallisesti sisäinen monologi esittelee loogisesti etenevän ja yleensä täydellisistä lauseista koostuvan ajatusketjun, kun tajunnanvirta puolestaan on jäsentymättömämpää ja saattaa koostua irrallisista sanoista ja kieliopin rikkovista (esimerkiksi kesken katkeavista) lauseista. Voidaan ajatella, että sisäinen monologi kuvaa ihmisen tietoista mielikuvaa sisäisestä maailmastaan, kun taas tajunnanvirta pyrkii kuvaamaan sisäistä maailmaa matalammalla, esitietoisella tasolla.
Makrotaloustiede
Makrotaloustiede on taloustieteen osa-alue, jossa käsitellään koko talouden laajuisia ilmiöitä. Yksilöiden, kotitalouksien ja yritysten käyttäytymistä siinä havainnoidaan talouden laajuisen kokonaisuuden osina.
Tässä suhteessa makrotaloustiede on mikrotaloustieteen eräänlainen vastakohta - makrotasolla tarkastellaan talouden kokonaisuuden näkökulmasta, kun taas mikrotasolla tehdään tarkastelua yritysten ja muiden organisaatioiden sisältä käsin.
Makrotalousteoriassa käsitellään esimerkiksi taloudellisen kasvun ja suhdannevaihteluiden ongelmia. Makrotaloustieteen avulla pyritään muun muassa vastaamaan kysymyksiin, miten parhaiten toteuttaa hallituksen politiikan tavoitteita talouskasvun, hintavakauden, työllisyyden sekä vaihtotaseen suhteen. Makrotaloustieteessä merkittäviä käsitteitä ovat reaalitalous ja rahatalous. Makrotaloustiede tutkii talouden aggregoituja suureita.
Tavoitteena on ymmärtää ja ennustaa kansantalouden tilinpidon pohjalta laskettuja talouden indikaattoreita.
Perinteisesti on erotettu kaksi näkökulmaa makrotalouteen: keynesiläinen taloustiede, joka painottaa kysynnän merkitystä, ja tarjontapuolen taloustiede (). Kumpaakaan näkemystä kannatetaan harvoin täysin ottamatta toista huomioon. Kuitenkin useimmat koulukunnat painottavat selvästi valitsemaansa näkemystä teoriansa perusteena.
Makrotaloustieteiden yleisimmät koulukunnat ovat:
Chicagon sosiologinen koulukunta
Chicagon sosiologisen koulukunnan kiinnostuksen kohteena oli ihmisten elämä nopeasti muuttuvassa ympäristössä. Suuri siirtolaisuus ja nopea kaupungistuminen muuttivat elämää, ja koulukunnan piirissä tutkittiin niiden vaikutuksia. Tutkimusmenetelmiin kuuluivat havainnointi ja haastattelu sekä elämäkertamateriaalin hyväksikäyttö. Keskeisiä hahmoja olivat Charles H. Cooley, W. I. Thomas, Robert E. Park ja Herbert Blumer.
Koulukunta toimi aktiivisesti 1915-1935 ja vakiinnutti sosiologian ja sosiaalipsykologian tieteellisen aseman Yhdysvalloissa.
Samaan aikaan samassa yliopistossa Chicagon filosofinen koulukunta, jonka keskeinen hahmo oli John Dewey, oli vaikutusvaltansa huipulla, ja myös politiikan tutkimuksen ja sosiologian ryhmät olivat nousemassa kuuluisuuteen.
Tuotantopuolen taloustiede
Tuotantopuolen taloustiede eli tarjonnan taloustiede lähtee keynesiläisen kysynnän kiihdyttämisen sijaan tarjonnan lisäämisestä talouskasvun perustana. Se syntyi 1970-luvulla monetaristien keynesiläisen taloustieteen arvostelusta ja painotti sijoittamista jo klassisen taloustieteenkin perustana. Klassisessa taloustieteessä sama ajatus on tiivistettynä Sayn laissa. Tarjonnan taloustieteen tekivät tunnetuksi erityisesti Robert Mundell, Arthur Laffer ja Jude Wanniski, joka antoi koulukunnalle nimen 1975.
Tarjonnan taloustieteeseen on vahvasti vaikuttanut Laffer-käyrän ajatus, jonka mukaan verotulot nousevat veroastetta nostettaessa vain tiettyyn pisteeseen asti. Jos verot ovat liian korkealla, voidaan niitä laskea ja saada suuremmat tulot nopeutuneen talouskasvun seurauksena.
Yhdysvalloissa tarjonnan taloustiede yhdistetään usein Ronald Reaganin talouspolitiikkaan, jota kutsutaan termillä "reaganomics". Hän vaihtoi 1980-luvun alussa tiukan monetaristisen politiikan huonossa taloustilanteessa tuotannon elvyttämiseen veroja alentamalla. Arvostelijoiden, kuten Paul Krugmanin, mukaan Reaganin hallinnon aikana kasvanut budjettialijäämä osoittaa, että verojen lasku ei lisää tuloja ja että Laffer-käyrä ei siten pidä paikkaansa. Kannattajat taas korostavat, että verotulot kyllä lisääntyivät, mutta hallinnon kohonnut kulutus aiheutti alijäämän.
Lihansyöjä
Lihansyöjä eli karnivori on eläin, joka saa suurimman osan ravinnostaan syömällä toisia eläimiä. On myös lihansyöjäkasveja, jotka hankkivat ravintoa houkuttelemalla eläimiä lihan sulattamiseen erikoistuneiden kasvinosiensa vangeiksi ja sitten sulattamalla ne.
Lihansyöjäeläimiä on eläinkunnan eri jaksoissa ja luokissa. Esimerkiksi selkärankaisista voidaan poimia matelijat kuten kyy, linnut kuten suula, nisäkkäät kuten sinivalas ja kalat kuten muikku. Myös eläinten loiset, kuten heisimato, voidaan luokitella lihansyöjiksi. On myös yksisoluisia lihansyöjiä, kuten loiseläin "Plasmodium falciparum", joka aiheuttaa malariaa. Hyönteisten joukossa puolestaan on paljon parasitoideja, jotka aina tappavat uhrinsa.
Lihansyöjäeläimillä on monia ravinnonhankintaan ja saaliin käsittelyyn kehittyneitä sopeumia. Näitä ovat esimerkiksi petolintujen käyrät nokat ja terävät kynnet, haiden sahalaitaiset hampaat ja lihansyöjänisäkkäiden leikkaavat väli- ja poskihampaat.
Maailman suurin maalla elävä lihansyöjä on jääkarhu.
Laissez-faire
Laissez-faire () on vapaan markkinatalouden suuntaus ja tunnuslause, joka on suomeksi kirjaimellisesti käännettynä "antakaa tehdä".
Fraasi juontaa juurensa absolutismin ajan Ranskaan. Anekdootin mukaan Ranskan valtiovarainministeri Jean-Baptiste Colbert (1619–1683) kysyi joukolta porvareita, mitä hallitus voisi tehdä talouselämän hyväksi. Yrittäjä nimeltä Legendre vastasi ”laissez-nous faire” eli ”"antakaa meidän tehdä"”, jolla hän tarkoitti, että poliitikkojen ei tulisi sekaantua talouselämään vaan antaa yrittäjien pyörittää talouselämää. Laissez-faire -valtiota ei ole koskaan ollut olemassa, sillä valtio on aina jossain määrin puuttunut vapaaseen markkinatalouteen.
Termiä käytti muun muassa klassinen liberaali taloustieteilijä ja poliitikko, paroni Anne Robert Jacques Turgot (1727–1781) kirjassaan "Reflexions sur la formation et la distribution des richesses" (1766).
Toinen selitys sanonnan ”laissez-faire” synnylle on, että sitä käytti M. Alpha eräässä kirjeessään kuvaillessaan François Quesnayn ja muiden fysiokraattien kannattamaa täysin vapaata markkinataloutta: Quesnayn ideologiaa luonnehdittiin sanonnalla ”laisser faire, laisser passer” eli ”"antaa tehdä, antaa mennä"”. Sanonta esiintyy myös versiona ”laissez-faire, laissez-passer, le monde va de lui-même!” eli ”"antaa asioiden mennä omaa rataansa, maailmakin pyörii itsekseen"”.
Olkinukke
Olkinukke tai olkiukko () on yleinen argumentointivirhe, jossa vastapuolen argumentti sivuutetaan hyökkäämällä siitä tehtyä heikompaa karikatyyria vastaan. Tällöin tavallaan pannaan sanoja toisen suuhun pyrkimättä ymmärtämään sitä, mitä toinen todella tarkoittaa, jotta tämä joutuisi huonoon valoon, tai esitetään toisen ajatus niin kärjistetyssä muodossa, että sillä mitätöidään toinen tai toisen ajatus.
Termi on suora käännös vastaavasta englanninkielisestä ilmauksesta, joka viittaa taistelutekniikoita harjoiteltaessa harjoitusvastustajana käytettävään oljilla täytettyyn nukkeen. Kuvainnollisesti olkinukkeargumentin käyttäjä siis hyökkää tällaista tekelettä vastaan sen sijaan, että kohdistaisi hyökkäyksensä todelliseen kohteeseen, mutta antaa ymmärtää, että olkinukke olisi todellinen kohde. Ilmauksen voidaan myös ymmärtää viittaavan myös linnunpelättimeen, joka pelotustarkoituksestaan huolimatta on todellisuudessa täysin vaaraton.
Moore
Moore on yleinen englanninkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Tilastokeskus
Tilastokeskus (, , lyh. TK) on Suomen valtion virasto, jonka tarkoitus on toimia tietopalveluna ja tarjota tilastoja ja tilastotieteen asiantuntemusta yhteiskunnan tarpeisiin. Tilastokeskus on yksi Suomen neljästä tilastoviranomaisesta.
Hallinnollisesti Tilastokeskus on valtiovarainministeriön alainen virasto. Henkilöstömäärä oli vuoden 2016 lopussa 812. Tilastokeskuksen toimitilat sijaitsevat Helsingin Sörnäisissä. Tilastokeskuksen pääjohtajana on toiminut toukokuusta 2012 agronomi Marjo Bruun.
Tilastokeskuksen yhteydessä on myös Tilastokirjasto.
Tilastokeskuksen juuret ulottuvat 1700-luvun puoliväliin, sillä vuonna 1748 perustettiin Ruotsin taulustolaitos, ja jo seuraavana vuonna (1749) laadittiin Suomen ensimmäinen "väestötilasto". Väestötilasto on maailman vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt tilasto.
Suomen oma tilastohallinto käynnistyi 4. lokakuuta 1865, jolloin perustettiin "väliaikainen tilastollinen toimisto". Se muutettiin vakinaiseksi ("Tilastollinen toimisto") 28. kesäkuuta 1870 annetulla asetuksella. Organisaation nimeksi tuli Tilastollinen päätoimisto vuonna 1884. Alkuvuosina viraston tärkein tehtävä oli koota vuosittain Suomen virallinen tilasto, mutta se määrättiin laatimaan ja julkaisemaan myös määräyksestä muita aiheita koskevia tilastollisia katsauksia. Merkittävä virstanpylväs oli myös vuodesta 1879 ilmestynyt Suomen tilastollinen vuosikirja, joka kokoaa merkittävimpiä vuositilastoja samojen kansien väliin.
Vuonna 1928 annettiin laki ja asetus tilastollisesta päätoimistosta. Virastosta tuli tuolloin valtioneuvoston kanslian alainen. Vuonna 1954 annetun asetuksen myötä päätoimisto siirtyi valtiovarainministeriön alaisuuteen.
Maaliskuun alusta 1971 Tilastollisen päätoimiston tilalle perustettiin nykyinen Tilastokeskus. Vuoteen 1992 saakka sen alaisuudessa toimi tilastoneuvosto.
Nimike oli vuoteen 1929 "päällikkö", vuosina 1929–1982 "ylijohtaja" ja vuodesta 1982 se on ollut "pääjohtaja".Tilastokeskuksen Internet-sivuilta löytyy ilmaiseksi esimerkiksi StatFin-tietokanta, Suomi lukuina ja Kansainvälistä tilastotietoa. Tilastokeskuksella on myös erilaisia maksullisia tilastotietokantoja. "Kysy tietopalvelusta" -palvelusta annetaan yksittäisiä tilastotietoja koti- ja ulkomaisista lähteistä. Kansalliskirjaston Doria-palveluun on skannattu historiallisia tilastojulkaisuja.
Findikaattori on Tilastokeskuksen ja valtioneuvoston kanslian yhdessä toteuttama verkkopalvelu, joka sisältää n. 100 yhteiskunnan kehitystä kuvaavaa indikaattoria.
Studio Ghibli
Studio Ghibli () on japanilainen animaatiostudio. Sen anime-elokuvat ovat mielikuvituksellisia, tunteellisia ja laajasti kehuttuja ympäri maailmaa.
Vuonna 1985 perustettua studiota johtaa arvostettu ohjaaja Hayao Miyazaki kollegansa ja opastajansa Isao Takahatan kanssa. Miyazakin Ghibli-ajan elokuvien ääniraidat ovat säveltäjä Joe Hisaishin käsialaa. Ghiblin pääkonttori, jossa animaatiot valmistetaan, sijaitsee Tokiossa.
Studio Ghiblin historia juontaa vuoteen 1983, jolloin julkaistiin "Tuulen laakson Nausicaä" mangana Tokuma shotenin "Animage"-lehdessä. Tokuma on Ghiblin emoyhtiö, joka on muun muassa välittänyt Disneylle video-oikeudet kahdeksaan Ghiblin elokuvaan sekä oikeudet "Prinsessa Mononoken" ja "Henkien kätkemän" maailmanlaajuiseen levittämiseen.
Ghibli toimintaperiaate oli pitkään se, että filmejä tehtiin yksi kerrallaan, katsottiin, menestyykö se teattereissa, ja jos menestyi, niin tehtiin toinenkin elokuva. Aluksi Ghibli oli vaakalaudalla, koska elokuvien tuotto kattoi juuri ja juuri niiden kustannukset. Nykyisin Ghibli on menestyvä yritys, joka on tuottanut monia huippusuosittuja elokuvia, kuten Miyazakin "Prinsessa Mononoken", "Naapurini Totoron" (tunnetaan myös nimellä "Näkymätön ystävä"), "Henkien kätkemän" ja "Liikkuvan linnan", Takahatan "Tulikärpästen haudan" sekä Yoshifumi Kondōn "Sydämen kuiskauksen". Eräs Ghiblin perussäännöistä on se, että menestyneillekään elokuville ei tehdä jatko-osia.
Fanisivustolla kerrotaan studion nimen juontavan juurensa Miyazakin innostukseen Italiasta ja italialaisista lentokoneista. "Ghibli" on alun perin arabiankielinen, Libyassa käytetty sana, jolla tarkoitetaan Pohjois-Afrikan aavikolta puhaltavaa kuumaa ja pölyistä ilmavirtausta. Italialaiset nimesivät toisen maailmansodan aikana erään Saharalla tiedustelulentoja lentäneen lentokoneensa (Caproni Ca.309) ”Ghibli”-lisänimellä.
Dune (pelisarja)
Dune on reaaliaikainen strategiapelisarja, joka perustuu Frank Herbertin saman nimiseen scifi-kirjasarjaan (suomennettu nimellä "Dyyni"). Sarjan toista osaa pidetään yleisesti reaaliaikaisen strategiapeli -genren käynnistäjänä ja erittäin suositun Command & Conquer-sarjan edeltäjänä.
Pelejä julkaisivat vuorotellen ranskalainen Cryo Interactive ja Westwood Studios.
Freeciv
Freeciv on tietokonepeli ja lajityypiltään vuoropohjainen strategia. Se on kehitetty alustariippumattomaksi ja onkin saatavilla perinteisten PC-tietokoneiden lisäksi lukuisille muillekin laitteille. Freeciv on ilmainen ja avoin vastine kaupalliselle Civilization-pelisarjalle. "Freeciv"ä kehittää avoimen lähdekoodin projekti ja sitä levitetään GNU GPL -lisenssillä. Peli on yhteensopiva "Civilization 2:n" kanssa.
Erilaisten sotilasyksiköiden lisäsi pelissä on uudisraivaaja ja työläisyksiköt. Uudisraivaajat yksiköillä voidaan perustaa uusia kaupunkeja ja työläisillä rakentaa infrastruktuuria kuten teitä. Pelin alussa pelaajalla on yksi uudisraivaaja ja yksi työläisyksikkö. Useimmat yksiköt vaativat erillisen teknologian tutkimisen ennen kuin niitä voi rakentaa, tai päivittää samankaltaisista yksiköistä.