Ville Pessi
Ville Pessi (24. maaliskuuta 1902 Kaukola – 6. marraskuuta 1983 Vantaa)) oli suomalainen poliitikko, Suomen kommunistisen puolueen (SKP) pitkäaikainen pääsihteeri (1944–1969) ja kunniapuheenjohtaja (vuodesta 1972).
Karjalassa työläisperheeseen syntynyt Ville Pessi liittyi mukaan poliittiseen toimintaan jo varhain. Hän syntyi aviottomana lapsena Marja (Annamarja) Sipintytär Pessille (s 1882) Järvenpään kylässä Kaukolan pitäjässä Viipurin läänissä. Toimeentulo oli niukkaa, äidin joutuessa yksinään huolehtimaan perheen ylläpidosta. Kansakoulu tuli sentään käydyksi, mutta sitten olikin lähdettävä vakinaiseen ansiotyöhön. Ensin metsätöihin, sittemmin läkkisepän oppiin, sahatyöläiseksi, lämmittäjäksi ja metallityöläiseksi.
Työväen järjestötoimintaan osallistui Pessi ensi kerran liittymällä 1919 Hiitolan Pekonlahden sahalla toimivaan ammattiosastoon. Siitä lähtien aina maanalaiseksi joutumiseensa saakka hän toimi ammatillisessa liikkeessä erilaisissa luottamustehtävissä. Siirryttyään Käkisalmeen otti hän osaa Sosialistisen Nuorisoliiton toimintaan ja sen tultua lakkautetuksi hän toimi opintoyhdistyksissä ja niiden keskuselimissä Helsingissä. Samanaikaisesti osallistui hän muidenkin vasemmistojärjestöjen toimintaan sikäli kun aikaa ja voimia riitti.
Ville Pessi liittyi kiellettyyn Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP) 1924 muutettuaan Helsinkiin ja mentyään töihin Pasilan konepajalle. Sosialistisen Nuorisoliiton tultua lakkautetuksi vuosina 1925–1927 Pessi toimi Suomen kommunistisen nuorisoliiton (SKNL) Uudenmaan piirisihteerinä ennen lähtöään opiskelemaan (1927–1930) Leningradin Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistoon. Suomeen paluun jälkeen odottivat tehtävät ja piirien sihteerinä (1930–1931).
Vuodet 1931–1932 Pessi vietti jälleen Neuvostoliitossa työskennellen Moskovassa SKP:n ulkomaantoimistossa yhdessä muun puoluejohdon kanssa. 1931 hänet valittiin puolueen keskuskomiteaan. Hän jatkoi SKP:n johtotehtävissä Suomessa taas vuonna 1932. 1933 Pessi suoritti Kansainvälisen Lenin-koulun jatkokurssin Moskovassa. Opiskelijana hän käytti salanimeä "Valde" (tai "Gunnar") "Hagman".
Vuoden 1935 alussa Pessi jäi kiinni Suomessa. Hän sai Turun hovioikeudessa seitsemän vuoden vankeustuomion. Rangaistusajan päätyttyä 1941 syksyllä hänet lähetettiin keskitysleirille, josta hän vapautui vasta välirauhan tultua 1944. Pessi vietti vankeudessa yhteensä kymmenen vuotta. Vankilassa ja keskitysleirillä ollessaan hän teki jatkuvasti puoluetyötä. Kommunistien omien julkaisujen mukaan "hän helposti saavutti toveriensa luottamuksen, mutta myös vastustajiensa vihan, joka 1940 kesällä huipentui yritykseen raivata hänet elävien kirjoista".
Jatkosodan päätyttyä 1944 Pessi valittiin laillistetun SKP:n pääsihteeriksi, jossa tehtävässä hän johti puoluetta seuraavat 25 vuotta. Pääsihteerinä Pessi tunnettiin vaatimattomana ja sovittelukykyisenä johtajana, joka esimerkiksi SKP:n puolueriidan aikana yritti pitää puoluetta koossa. Hän myös ajoi Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) yhteistyötä sosiaalidemokraattien kanssa jo varhain. Pessi toimi mielellään kulissien takana eikä julistanut mielipiteitään kovaan ääneen. Proletaarinen internationalismi merkitsi Pessille ehdotonta uskollisuutta Neuvostoliiton johtavalle roolille maailman kommunistisessa liikkeessä.
Otto Wille Kuusisen eläessä Pessi välitti arvostetun toverin terveiset suomalaisille ja suhteet itärajan taakse jatkuivat lämpiminä kuolemaan asti. Pessi muun muassa hoiti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) SKP:lle kanavoimaa rahallista tukea vielä pääsihteeriuran loputtuakin. Pessi oli myös Otto Wille Kuusisen säätiön puheenjohtaja.
Pessi valittiin kansanedustajaksi SKDL:n listalta eduskuntavaaleissa 1945 Uudenmaan vaalipiiristä ja hän pysyi eduskunnassa vuoteen 1966. Pessi valittiin kolmesti (1950, 1956, 1962) presidentin valitsijamieheksi.
Pessi avioitui 1945 Vera Sundvallin kanssa. Hänet on haudattu SKP:n johdon yhteishautaan Malmin hautausmaalle.