hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vokseli
Vokseli () on pikselin kolmiulotteinen vastine, kolmiulotteisen kuvamatriisin kuva-alkio.
Tyypillinen sovellusala, jossa esiintyy vokseleita, on kolmiulotteinen lääketieteellinen kuvantaminen, esimerkiksi tietokonetomografia tai magneettikuvaus. Näissä sovelluksissa kuvantamislaitteen ihmiskehosta tuottama kuva-aineisto luonnostaan muodostaa kolmiulotteisen matriisin, joka koostuu vokseleista. Jotta kuvia voidaan tarkastella kaksiulotteisella näytöllä, niistä rekonstruoidaan kaksiulotteisia esityksiä. Tavallisimmat esitystavat ovat leikkauspinta eli poikkileikkauskuva, pintarekonstruktio ja maksimi-intensiteettiprojektio. Esityskuva voidaan rekonstruoida halutusta kuvakulmasta ja kohdasta. Näin samasta materiaalista voidaan luoda halutun suuntaisia leikesarjoja ja kohdetta voidaan katsella eri suunnista.
Kolmiulotteista kuva-aineistoa voi periaatteessa tarkastella myös kolmiulotteisella näytöllä, tai kuva-aineistosta voidaan muodostaa stereogrammi.
Vektorigrafiikkaan ja kaksiulotteiseen pikseligrafiikkaan verrattuna kolmiulotteisen vokseligrafiikan käsittely on raskasta, koska kuva-alueen vokselien lukumäärä on verrannollinen kuvaresoluution kuutioon, kun taas pikseligrafiikassa yhden kuvan pikselimäärä on verrannollinen resoluution neliöön. Esimerkiksi resoluutioltaan 1000 x 1000 x 1000 - kolmiulotteinen vokseliesitys vie raakamuodossa yhtä paljon muistia kuin 1000 kappaletta kaksiulotteisia 1000 x 1000 - pikselikuvia. Tämän vuoksi graafisten vokselimallien resoluutio on usein varsin rajoitettu.
Kuningas
Kuningas on kuningaskunnan miespuolinen monarkki. Kuningas on monarkkien nimityksistä yleisin, koska useimmat monarkiat ovat kuningaskuntia ja perinteisen käytännön mukaan monarkin miespuolisilla jälkeläisillä on kruununperimysjärjestyksessä etuoikeus valtaistuimeen ennen mahdollisia sisariaan, vaikka nämä olisivat miespuolista perijää vanhempia. Tilanne on hieman muuttumassa, kun viime vuosikymmeninä monissa kuningaskunnissa on siirrytty sukupuolesta riippumattomaan kruununperimykseen ja siten todennäköisyys sille, että maahan tulee uuden kuninkaan sijaan kruunullinen kuningatar, on suurempaa kuin aikaisemmin oli.
Nykyisin kuningas on monissa maissa lähinnä symbolinen ja muodollinen valtionpäämies, jonka tehtävät ovat enimmäkseen edustus- ja seremoniatehtäviä. Tällaisilla kuninkailla joko ei ole lainkaan poliittista valtaa (kuten Ruotsissa) tai valtaa on jonkin verran, mutta se on lähinnä muodollista ja käytännön merkitystä sillä on vain poikkeustapauksissa (kuten Espanjassa). Ylin vallankäyttäjä näissä maissa on tavallisesti pääministeri. Kuninkaan asema on nykyään tavallisesti perinnöllinen ja hän säilyy tavallisesti kuninkaana kuolemaansa asti, kun taas esimerkiksi presidentit valitaan määräajaksi. Kuningas voi kuitenkin vapaaehtoisesti luopua kruunusta eli jättää kuninkaan aseman.
Kuninkaan vaimosta käytetään nimitystä kuningatar. Tällaisilla kuningattarilla on harvoin varsinaista valtaa, joskin historian saatossa on ollut poikkeuksiakin. Kuninkaan kuollessa kuningatar toimii yleensä holhoojahallitsijana, jos perillinen on vielä alaikäinen. Esimerkiksi Ranskassa kuningatar Anna Itävaltalainen toimi holhoojahallitsijana vuodet 1643–1651, kunnes hänen poikansa Ludvig XIV saavutti täysi-ikäisyyden.
Kuninkaan ja kuningattaren naispuolisia jälkeläisiä kutsutaan prinsessoiksi ja miespuolisia prinsseiksi. Valtaistuimen perijä on kruununprinssi tai kruununprinsessa, paitsi Isossa-Britanniassa, jossa tällaisia arvonimiä ei ole käytössä (mutta hallitsijan vanhimmalle pojalle saatetaan myöntää Walesin prinssin arvo).
Suomen ja viron "kuningas"-sana on varhainen, ehkäpä jo pronssikautinen germaaninen lainasana muodosta "*kuninggaz", josta ovat muodostuneet muun muassa ruotsin "konung" ("kung"), englannin "king" ja saksan "König". Suomessa ja virossa sana on niiden ei-germaanisuudesta ja ei-indoeurooppalaisuudesta huolimatta säilynyt siis paremmin ennallaan kuin germaanikielissä, mikä on muutenkin yleistä. Sama germaaninen sana on lainattu varhain myös slaavilaisiin kieliin, joissa sitä edustaa esimerkiksi venäjän "knjaz" ("князь") ’ruhtinas’.
Kuningas-sana on levinnyt myös epävirallisiin yhteyksiin, kuten: Elvistä kutsutaan usein kuninkaaksi tai rock ’n’ rollin kuninkaaksi. Suomessa jalkapalloilija Jari Litmasesta käytetään usein lempinimeä Kuningas.
Piirtokirjoitus
Piirtokirjoitus eli epigrafi (, raapustaa, kirjoittaa) tai inskriptio () on kovaan materiaaliin kaiverrettu, hakattu tai maalattu kirjoitus tai piirros. Materiaali voi olla esimerkiksi kivi, keramiikka, metalli tai seinä.
Piirtokirjoituksia tutkiva tiede on epigrafiikka. Monet piirtokirjoitukset ovat tärkeitä lähteitä etenkin antiikin tapahtumiin. Piirtokirjoituksista on saanut alkunsa epigrammirunous.
Korkeus
Korkeus on kohteen tai välimatkan pystysuuntainen mitta pohjasta huippuun. Se määritellään tarkasteltavan koordinaatiston mukaisesti. Useimmiten pystysuunnaksi valitaan Maan painovoiman suunta. Jos mitta otetaan muussa kuin pystysuunnassa, sitä kutsutaan pituudeksi tai leveydeksi. SI-järjestelmän mukainen korkeuden yksikkö on metri. Avaruudessa ei voida aina määritellä pystysuuntaa, jolloin kolmiulotteisen kappaleen pituus, leveys ja korkeus valitaan mielivaltaisesti. Korkeuden tunnus on yleensä "h".
Geometrisesti korkeus voidaan laskea kohtisuoraan jostakin vertausellipsoidista normaalia pitkin. Tämä korkeus tunnetaan "ellipsoidisena korkeutena" ja "geodeettisena korkeutena". Fysikaalisiin korkeuksilla sen sijaan pyritään siihen että vesi ei virtaisi mihinkään suuntaan samalla korkeudella. Ne johdetaan Maan painovoimakentän potentiaalieroista. Näitä korkeuksia ovat ortometrinen korkeus, normaalikorkeus ja dynaaminen korkeus. Painovoimaan liittyvä korkeus voidaan laskea vaaituksella määritetystä geopotentiaaliluvusta tai kolmiulotteisella paikanmäärityksellä yhdistettynä geoidimalliin.
Radiolinkki
Radiolinkki on tietoliikenteessä yhteys kahden paikan välille radiotietä hyväksikäyttäen. Linkki voidaan muodostaa kiinteiden mastojen välille, tai se voidaan rakentaa maastoon väliaikaista käyttöä vasten (esimerkiksi puolustusvoimien viestiliikenne, tai television ulkolähetykset).
Paikkojen maksimietäisyys toisistaan riippuu käytettävästä taajuudesta. Pienillä taajuuksilla etäisyys on suuri, esimerkiksi alle 10 GHz taajuudella etäisyys voi olla jopa 60 kilometriä, rajoittavana tekijänä on käytännössä vain esteetön näköyhteys antennien välillä, mikä maan kaarevuuden takia edellyttää riittävän korkeita mastoja. Vastaavasti taajuuden kasvaessa etäisyys lyhenee, tärkeimpänä rajoittavana tekijänä on sateen aiheuttama vaimennus, joka kasvaa etäisyyden ja taajuuden kasvaessa. Esimerkiksi 59 GHz taajuudella maksimietäisyys on vain 500 metriä. Pidempiä yhteyksiä voidaan muodostaa kytkemällä radiolinkkijänteitä peräkkäin.
Tyypillisen mikroaaltoradiolinkin lähetysteho on 100 mW (+20 dBm) suuruusluokkaa. Antennin vahvistus on 30-45 dBi. Vastaanottoteho on esimerkiksi -40 dBm, vastaanottimen katkosraja on -80 dBm. Häipymisvara on siten esimerkiksi 40 dB, jolloin sateen aiheuttaman katkoksen pituus jää taajuudesta riippuen tyypillisesti alle minuuttiin pahimpanakaan kuukautena vuodessa.
Suomessa on mikroaaltoradiolinkkejä käytössä muun muassa 7, 13, 15, 18, 23, 32 ja 38 GHz taajuusalueilla. Tyypillinen sovellus on matkapuhelintukiaseman ja runkoverkon välinen yhteys. Linkin kapasiteetti oli aiemmin GSM-verkossa esimerkiksi 8 Mbit/s, nykyään 3G-tukiasemayhteyksillä 40-400 Mbit/s.
Suomen ensimmäisen puhelinliikenteen radiolinkkiyhteyden rakensi Oulun Puhelin Osakeyhtiö Oulun ja Utajärven välille. Noin 60 kilometrin pituinen viisikanavainen linkkiyhteys valmistui joulukuussa 1954 ja otettiin käyttöön tammikuun alussa 1955.
Viestintävirasto - Radiolinkit
Pessimismi
Pessimismi tarkoittaa huonojen puolien näkemistä kaikessa tai oletusta, että asiat pahenevat, epäilevää suhtautumista tulevaisuuteen.
Maija-Riitta Ollilan mukaan pahimman varalle varautuminen tekee pessimistinä olemisesta voimavaroja kuluttavamman kuin optimismista.
Pessimisti näkee tulevan asian negatiivisesti, kun taas optimisti positiivisesti.
John Waters
John Waters (s. 29. huhtikuuta 1946, Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten elokuvistaan "Pink Flamingos" (1972), "Cry-Baby" (1990) ja "Dirty Shame" (2004). Waters on tunnettu Baltimoren pahana poikana; kirjailija William S. Burroughs nimitti häntä "roskan paaviksi" ().
John Waters aloitti elokuvanteon 1960-luvun lopulla kirjavan ystäväpiirinsä ympäröimänä. Heistä kuuluisin oli 130-kiloinen transvestiitti Divine, oikealta nimeltään Harris Glenn Milsted, joka esiintyi yhtä lukuun ottamatta jokaisessa Watersin elokuvassa aina 1980-luvun loppuun asti, jolloin hän kuoli sydämen laajentumaan. Hyvin erinäköiset Waters ja Divine sekoitettiin usein keskenään.
Waters kertoo saaneensa innoitusta yhtä lailla korkeakulttuurista kuin populaarikulttuurista ja eksploitaatioelokuvista. Hänen ihanteisiinsa kuuluvat Rainer Werner Fassbinder, Herschell Gordon Lewis, Federico Fellini, Walt Disney, Russ Meyer ja Ingmar Bergman.
Watersin elokuvien tunnistettavin piirre on epäsovinnainen huumorintaju, jossa tabuja rikotaan suruitta ja pilaillaan sovinnaisten normien ja hyvän maun kustannuksella. Hänen varhaiskauden elokuvissaan ihmiset esimerkiksi syövät koiran ulosteita, syntymäpäivillä esiintyy laulava peräaukko, transvestiitteja ja muita kulttuurin hämärästä marginaalista ponnistavia kummallisuuksia, joita esitellään varsin laveasti.
Watersin myöhemmissä töissä on itseisarvoinen šokeeraaminen jäänyt vähemmälle, ja ne keskittyvät enemmän leikittelemään vaikkapa nostalgisen 1950-luvun rock 'n' roll -nuorisoelokuvan tyylilajeilla ("Cry Baby") tai puolustamaan independent-elokuvia, kuten elokuvassa "Cecil B. Demented" (2000). Waters on myös kirjoittanut kirjoja, joista tunnetuin on varmasti hänen varhaiskauden elokuviensa tekemisestä kertova "Shokkiarvo: hyvällä maulla tehty kirja huonosta mausta" (suom. 1989).
Xochicalco
Xochicalco on muinainen rauniokaupunki Meksikossa, läntisessä Morelosin osavaltiossa 38 km lounaaseen Cuernavacasta nykyisestä Méxicosta etelään. Siellä olevassa taiteessa on mayojen ja Teotihuacánin vaikutteita. Xochicalcon mahti oli huipussaan noin 750–900 Teotihuacánin luhistuttua ja ennen tolteekkien nousua, aikana jolloin monet paikalliset keskukset kukoistivat meksikon keskiylängöllä. Xochicalco sattoi klassisen kauden lopuilla kilpailla Teotihuacánin kanssa. Uskotaan Xochicalcon vaikuttaneen tolteekkien valtakunnan syntyyn.
Xochicalco nousi suureksi paikalliseksi mahdiksi sen jälkeen kun suuren valtakunnan keskus Teotihuacán luhistui noin 650 jaa.
Historiallisesti paikkaa pidetään myöhäisklassisena. Myöhäisklassiselle ajalle oli tyypillistä uusien kansallisuuksien saapuminen ja paikalliskulttuurien kehittyminen.
On epäilty Xochicalcon ja Teotihuacánin kukoistaneen vähän aikaa rinnakkain ja Xochicalcon kukistaneen Teotihuacánin. Mahdollisesti misteekit valtasivat jossain vaiheessa Xochicalcon ja Cholulan.
Xochicalco merkitsee nahuatlin kielessä Kukkatalon paikkaa eli uhripaikkaa. Paikka on asuttu jo 200 eaa. Nopea kaupungin kasvu tapahtui 600-750 jaa. Muita saman ajan Xochicalcon kanssa kilpeilevia keskuksia olivat Teotenango Tolucan laaksossa ja Cacaxtla Tlaxcalan osavaltion lounaisosassa ja hieman myöhemmin Tula nykyisen Hidalgon osavaltion eteläosassa. Ehkä Caxatlasta on tullut alueen mayavaikutteet.
Kaupungissa asui noin 15 000-30 000 asukasta ja sen ala oli useita neliökilometrejä. Kaupunki oli mäellä ja sitä ympäröivät suurelta osin muurit ja penkereet samoin kuin Caxcatlaa. Tämä kertoo kaupungin sotaisesta historiasta. Xochicalcon kirjoituksessa on yhtäläisyyksiä nahuatlin ja misteekin kanssa.
Xochicalco mainitaan paikaksi, missä Ce Acatl Topiltzin Quezalcoatl, tuleva tolteekkikuningas, vietti lapsuutensa ehkä 800-luvulla. Saattaa ollakin, että Tulan alulla on jotain tekemistä Xochicalcon kanssa.
Noin vuonna 900 Xochicalco paloi laajalti ja monista merkeistä päätellen se hylättiin nopeasti. kaupunki tyhjeni asukkaista, joko väestö pakeni tai pakkosiirrettiin pois. pieni jäännösväesti jäi kukkuklan alarinteille. Noin 1200 jaa. paikalle saapui nahuatlia puhuvia tlahuica-ihmisä, jotka ovat nykyisten morelosin osavaltion alkuperäisvaltion esi-isiä.
Kenneth Anger
Kenneth Anger (s. 3. helmikuuta 1927) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka työt ovat ohjaajan oman määritelmän mukaan elokuvan muodossa olevia maagisia rituaaleja. Hänen tuotantonsa tärkein kausi keskittyy aikavälille 1947–1972. Angerin elokuvien keskeisiä elementtejä ovat unenomaisuus, toisto ja rituaalinomainen hypnoottinen rytmi. Hän on myös yksi ensimmäisiä elokuvaohjaajista joka on käsitellyt homoseksuaalisuutta, kuten esikoiselokuvassaan "Fireworks" (1947). Angerin elokuvien vaikutus näkyy (ja kuuluu) muun muassa Martin Scorsesen ja David Lynchin elokuvissa, sekä musiikkivideoissa.
Angerin elämään on liittynyt useita kuuluisia näyttelijöitä, rock-muusikoita ja 1960–luvun julkkiksia, jotka usein myös päätyivät hänen teoksiinsa esiintymään. Näiden joukossa olivat muun muassa Mick Jagger, elokuvaohjaaja Donald Cammell, sekä Charles Mansonin "perheessä" liikkunut Bobby Beausoleil, joka teki vankilassa ollessaan musiikin Angerin elokuvaan "Lucifer Rising" (1972) . Anger tunnetaan myös "Hollywood Babylon" -juorukirjojen kirjoittajana.
Kenneth Anger tekee nykyään hyvin vähän elokuvia, mutta on keskittynyt vanhojen elokuviensa arkistointiin ja vierailemaan niiden näytöksissä ympäri maailmaa. Anger kävi myös Suomessa vuonna 1998 Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvafestivaaleilla esittelemässä töitään.
Paul Verhoeven
Paul Verhoeven (s. 18. heinäkuuta 1938 Amsterdam) on alankomaalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja, joka on ohjannut elokuvia niin Alankomaissa kuin Hollywoodissakin. Hänen elokuviaan ovat muun muassa tieteistoimintaelokuva "RoboCop" (1987), eroottinen trilleri "Basic Instinct – vaiston varassa" (1992) ja "Elle" (2016).
Paul Verhoeven syntyi Amsterdamissa 18. heinäkuuta 1938. Lapsuutensa hän eli toisen maailmansodan vuosina. Lukion jälkeen Verhoeven opiskeli Leidenin yliopistossa matematiikkaa ja fysiikkaa, joista hän luki tohtoriksi.
Verhoeven kiinnostui elokuvanteosta opiskeluaikoinaan ja osallistui lyhytelokuvien tekemiseen ensi kerran vuonna 1964. Hän suoritti asepalveluksensa laivastossa ja ohjasi laivaston elokuvayksikössä 23-minuuttisen palkitun dokumenttielokuvan laivastojoukoista. Päästyään siviiliin Verhoeven ryhtyi päätoimiseksi elokuvaohjaajaksi. Hän ohjasi Hollannin televisioon 12-osaisen sarjan "Floris", joka oli keskiaikaan sijoittunut seikkailusarja. Sarjasta tuli hyvin suosittu, ja se teki Verhoevenista tunnetun ohjaajan Hollannissa.
Verhoeven ohjasi Hollannissa vuosina 1971–1985 useita menestyselokuvia, joiden pääosassa oli, kuten "Floriksessakin", usein Rutger Hauer. Elokuva "Gestapon vihollinen numero 1" (1977) voitti Golden Globe -palkinnon.
Verhoeven lähti Steven Spielbergin pyynnöstä Hollywoodiin 1980-luvun puolivälissä. Siellä hän ohjasi Amerikan-läpimurtoelokuvansa "RoboCop" (1987) sekä menestyselokuvat "Total Recall – Unohda tai kuole" (1990) ja "Basic Instinct – vaiston varassa" (1992). Niiden jälkeen hän ohjasi elokuvat "Showgirls" (1995), "Starship Troopers – universumin sotilaat" (1997), "Hollow Man – mies ilman varjoa" (2000) sekä "Black Book" (2006), joka kuvattiin suurimmaksi osaksi Alankomaissa. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Verhoeven toi vuonna 2016 ensi-iltaan ranskankielisen jännityselokuvan "Elle", jonka pääosaa näyttelee Isabelle Huppert.
Verhoeven on kuulunut 1980-luvulta lähtien Jeesus-seminaari-asiantuntijaryhmään, joka keskustelee ja tekee äänestysten kautta linjauksia historiallisesta Jeesuksesta. Verhoeven on kirjoittanut Jeesuksesta kirjan "Jeesus Nasaretilainen" (2008), ja hän on suunnitellut jo kauan tekevänsä Jeesuksen elämästä joskus elokuvan.
Totonaakit
Totonaakit ovat intiaanikansa, jonka keskukset olivat ennen espanjalaisten tuloa Mesoamerikassa Meksikon itärannikolla Veracruzin seuduilla. Totonaakit tunnetaan muun muassa rituaalistaan, jossa ”lentäjät” lentävät köysien varassa paalun ympäri.
Totonaakkeja pidetään nyt jo raunioituneen El Tajínin muinaisen kaupungin rakentajana, ja heitä on epäilty jopa suuren Meksikon ylängöllä olleen Teotihuacánin rakentajiksi.
Nykyään heitä asuu Veracruzin, Pueblan ja Hidalgon osavaltioissa. Totonaakit olivat espanjalaisen valloittajan Hernán Cortésin puolella kukistamassa asteekkien valtakuntaa.
Totonaakkien alue ulottui pohjoisesta Papantlasta eteläiseen Cempoalaan. Totonaakit viljelivät muun muassa maissia, kurpitsaa, papuja ja chilipippuria intiaaneille ominaiseen tapaan. Erityisesti he tuottivat nestemäistä meripihkaa ja puuvillaa. Ilmasto on totonaakkien kotiseudulla kuuma ja kostea. El Tajín, joka kukoisti jälkiklassisella kaudella noin 800–1200, oli mitä luultavimmin totonaakkien rakentama.
Totonaakit rakensivat kaupunkeja Veracruzissa. Keskuksia olivat Zempoala ja Quiahuiztlan. Totonaakit olivat melko epäyhtenäinen ryhmä, klassisen kauden (noin 300–900) keskuksia olivat El Zapotal ja Las Higueras. Totonaakkien asuinseutu oli viljavaa jopa vuosina 1450–1454 Keski-Meksikon nälänhädän aikana. Papantlassa tuotetaan edelleen runsaasti vaniljaa. Cempoalan totonaakit auttoivat espanjalaisia asteekkien kukistamisessa ja säästyivät siksi suurelta väkivallalta, mutta epidemiat verottivat heidänkin väkilukuaan.
Mesoamerikkalaisella pallopelillä, joka usein johti hävinneen joukkueen uhraamiseen, vaikuttaa olleen tärkeä sija totonaakkien kulttuurissa. El Tajínissa on pallopelikenttä, jonka reunavallin reliefissä on kuvattuna hävinneen pelaajan uhraaminen kiviveitsellä.
El Tajín ja Papantla ovat kuuluisia ”voladoreistaan”, eli niin sanotuista lentäjistään. Voladorien lentäminen tapahtuu korkean paalun ympäri kierretyn köyden ja sen kierteiden purkautumisen avulla. Paalun huipussa on pieni neliömäinen kehikko, jonka kulmista neljä köyttä lähtee kiertymään paalun ympäri. Pää alaspäin lentäviä miehiä on neljä. Viides mies tanssii paalun huipussa. Kaikilla on hyvin koristeelliset puvut. Myös naisten lentäjäviisikoita on olemassa. Paalun huipulla oleva neliön muotoinen kehikko edustaa neljää ilmansuuntaa tavalla, josta Popol Vuh kertoo.
Jalapan arkeologisessa museossa on runsaasti totonaakkien esineitä, seremoniallisia, luokin muotoisia ikeitä ja kivikirveitä, joita tuskin on voitu käyttää varsinaisina kirveinä, ja suuri määrä tytönkasvoisia keramiikka-esineitä, joilla kaikilla on nauravainen ilme.
Huasteekit
Huasteekit tai huaxteekit on intiaanikansa Meksikossa. Huasteekit kutsuvat itseään nimellä teenek. Heidän asuinalueensa on Hidalgossa, Veracruzissa, San Luis Potosíssa ja Tamaulipasissa Panucojoen varrelle, ja Meksikonlahden rannalla. Nykyään huasteekkeja on noin 66 000. He lienevät sukua mayoille.
Huasteekkien esikolumbiaaniset keskukset olivat mahtavimmillaan Mesoamerikan klassisella kaudella 300–900, mutta supistuivat 900–1500 monilla eri alueilla. Monet tutkijat katsovat huasteekkien sivilisoituneen vasta myöhäisklassisella ajalla. Eniten kulttuuria kansa tuotti myöhäisklassisella kaudella Teotihuacánin romahdettua, ja ajalla, jolloin tolteekit eivät olleet vielä nousseet. Asteekit löivät huasteekit 1450. Espanjalaisten saapumisen aikoihin husteekkeja oli ehkä 500 000.
Huasteekkien katsotaan vaeltaneen ns. Aridoamerikasta eli Pohjois-Amerikan aavikkoalueilta.
Cuicuilco
Cuicuilco on muinaisten intiaanien rakentama asutuskeskus, joka sijaitsee Méxicon kaupungin lähellä Meksikon laaksossa. Se oli Teotihuacánin kilpailija kautensa lopussa. Paikka tunnetaan pyöreästä pyramidista, joka tuhoutui tulivuorenpurkauksessa.
Cuicuilco liittyy orastavaan sivilisaatiokehitykseen Keski-Amerikassa. Cuicuilco sijoittuu ajallisesti myöhäisesiklassiseen kauteen, jolloin kasteluviljelyyn perustuva maissinviljely räjäytti väkiluvun hurjaan nousuun Meksikon laakson tienoilla. Se mahdollisti voimakkaiden päällikkökuntien ja lopulta valtioiden synnyn, ja suurten rakennelmien rakentamisen.
Cuicuilcon lähellä oli törkeä Tolucan sisäänpääsy meksikon laaksoon, ja
itse Cuicuilco oli Texcocon rannoilla. Viljelykyliä syntyi seudulle noin 1200 eaa. Noin 1000-800 eaa tehtiin soikeita, kartiomaisa pyramideja.
Noin 800 eaa keskiesiklassisella kaudella alueelle syntyi kasvavia asutuskeskuksia. Paikalla vallitsi noin 600-200 eaa oma keramiikakperinteensä.
Cuicuilcoon rakennettiin noin 400 eaa., ehkä jo 800-600 eaa pyöreä pyramidi. Noin 150-100 eaa Cuicuilcosta oli
tullut mahtava keskus, jossa asui ehkä 20000 ihmistä. Kaupungin koko oli melkein 4 km2.
Cuicuilco taantui noin 100 eaa-1 jaa. Kulttuuri palautui kuitenkin ajakso noin 1-150 jaa, tulenjumalaa palvottiin.
Pyramidi peittyi laavan alle läheisen Xitle-tulivuoren purkauksessa ehkä vuosien 100 ja 400 jaa. välillä. Eräiden ajoitusten mukaan Xitle olisi purkautunut välilä 245-315 eaa.
Purkaus peitti laavan alle suuren osan kaupungista. Jähmettynyt laava peittää alueella nykyään 80 km2.
Tämänkin jälkeen kaupungissa asuttiin, ja se luultavasti kilpaili jonkin aikaa Teotihuacánin kanssa ylivallasta Meksikon laakson seuduilla. Paikka hylättiin muutamaa sataa vuotta myöhemmin tapahtuneen toisen tulivuorenpurkauksen jälkeen. Painopiste siirtyi nyt Tolucaan ja Teotihuacaniin. Kyläasutusta alueella oli Teotihuacánin Tlamimilolpa and Xolalpan-kausilla noin 200-650 jaa. Seudulla oli myös Tula Chico/Coyotlatelco-esineistöä. Seudulla näkyy myös Cerro de la Estrella ja Azcapotzalco.
Jonkin verran seudulla on myös Tulan valtakauden esineistöä ajalta 950-1150 jaa.
Cuicuilcon talous perustui kauppaan ja maatalouteen.
Pyramidi on muodoltaan katkaistu kartio. Sen keskusta on kiveä, pintakerros auringossa kuivattua tiiltä. Pyramidi on 23 m korkea ja 118 m halkaisijaltaan. Paikoin jopa kymmenen metriä paksu laava- ja tuhkakerros on haitannut sen tutkimista. Cuicuilcon pohjakaavaltaan pyöreässä pyramidissa on kolme viistoa kerrosta. Pyramidin huipulle päästään tyypillistä ramppi-porrasysteemiä pitkin. Varhaisimmat pyramidit olivat pyöreitä, sillä ne kehittyivät maakummuista. Cuicuilcossa oli monia porraspyramideja, joista useimmat ovaalimaisia.
Khilon
Khilon (, n. 500 eaa.) oli yksi Kreikan seitsemästä viisasta. Hän oli kotoisin Spartasta eli Lakedaimonista. Hän toimi kaupungissa eforina eli ylimpänä hallintomiehenä.
Khilon opetti, että miehen hyve on ennakoida tulevat tapahtumat sikäli kun ne voidaan tavoittaa järjellä jo etukäteen.
Vanhoilla päivillään hän sanoi, ettei uskonut rikkoneensa lakia kertaakaan elämässään. Legendan mukaan hän kuoli poikansa käsivarsille, tämän saatua juuri palkinnon Olympian kisoista.
Joitakin hänen sanontojaan ovat:
Italialainen luonnonfilosofia
Italialaiseksi luonnonfilosofiaksi kutsutaan antiikin kreikan esisokraattisen filosofian haaraa, joka alkaa Pythagoraasta. Pythagoras vaikutti suurimmaksi osaksi Sisiliassa, Italiassa.
Pythagoraan koulukunnan opetukset ovat antaneet perustan lukuisille myöhemmille koulukunnille, muun muassa elealaisille, skeptikoille ja epikurolaisille.
Toista, Anaksimandroksesta alkavaa esisokraattisen filosofian haaraa kutsutaan joonialaiseksi luonnonfilosofiaksi, koska Anaksimandroksen opettaja Thales oli kotoisin Joonian Miletoksesta. Jako perustuu Diogenes Laertioksen luokitteluun.
Apenniinien niemimaa
Apenniinien niemimaa ( tai "Penisola appenninica") sijaitsee Välimeren pohjoisrannalla Alppien eteläpuolella. Se on noin tuhat kilometriä pitkä, saappaan muotoinen niemi. Niemimaa on saanut nimensä Apenniinien vuoristosta, joka muodostaa niemimaan sisämaan. Niemimaata reunustavat Ligurianmeri ja Tyrrhenanmeri lännessä, Joonianmeri etelässä ja Adrianmeri idässä.
Niemimaa kuuluu pääosin Italialle, minkä lisäksi siellä sijaitsee kaksi kääpiövaltiota, San Marino ja Vatikaanivaltio.
Sonetti
Sonetti on nelisäkeistöinen runomuoto, joka sisältää 14 säettä. Klassisessa niin sanotussa petrarcalaisessa sonetissa on ensin kaksi nelisäkeistä säkeistöä ("oktaavi") ja sitten kaksi kolmisäkeistä säkeistöä ("sekstetti"). Sisällöllisesti sekstetissä tapahtuu niin sanottu volta eli näkökulman muutos oktaavissa esiteltyyn tilanteeseen. Perinteisen sonetin riimikaava on ABBA ABBA CDC CDC. Tavallisesti sonetti seuraa runomitaltaan jambista pentametriä. Sonetti oli suosittu muoto renessanssin aikana.
Sana sonetti tulee italian sanasta "sonetto", joka tarkoittaa pientä laulua. 1200-lukuun mennessä sana oli vakiintunut merkitsemään nelitoistarivistä, tarkkaa rakennetta noudattavaa runomittaa. Sonetin rakenne on kuitenkin muuttunut sen historian aikana.
Englantilainen sonetti tuli tunnetuksi Sir Philip Sidneyn ja sitten William Shakespearen kautta 1500-luvulla. Shakespearelainen sonetti muunsi petrarcalaista rakennetta seuraavaan asuun: ABAB CDCD EFEF GG.
Tunnetuimpia sonettirunoilijoita ovat italialainen Francesco Petrarca ja englantilainen William Shakespeare, jotka molemmat ovat antaneet nimensä omalle sonettimuodolleen. 1800-luvulla sonetteja ovat kirjoittaneet muun muassa ranskalaiset romantikot ja symbolistit kuten Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud ja Stéphane Mallarmé. He muunsivat sonetin riimikaavaa vapaampaan suuntaan.
Formikaatio
Formikaatio (latinan sanasta "formica" ’muurahainen’) on tuntemus, jossa tuntuu siltä kuin hyönteinen (kuten muurahainen) kävelisi iholla tai sen alla. Tunnetaan myös nimillä akarofobia ja parasitofobia. Tuntemuksen saattaa aiheuttaa joidenkin huumausaineiden kuten kokaiinin tai amfetamiinin käyttö tai delirium tremens (juoppohulluus). Se saattaa aiheuttaa potilaalle pelkotiloja, paniikkia ja tarvetta raapia ihoa. Se saattaa myös johtua MS-taudista, depressiosta, skitsofreniasta ja kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä, sekä joskus myös dementia sattaa aiheuttaa sitä.
Itsehoitona on käytetty alkoholipitoista desinfektiohuuhdetta. Sen sisältämä alkoholi haihtuu pois 20–30 sekunnissa ja kutina helpottuu kun iho viilenee. Huuhteessa oleva glyseroli jää ihoon ja se sitoo itseensä vettä, ja mahdollisesta ihon kuivuudesta aiheutuva kutina vähenee.
Liiallisen raapimisen takia iho voi tulehtua ja se saattaa johtaa jopa amputaatioon.
Eesti Luterlik Rahuühendus
Eesti Luterlik Rahuühendus on Virossa toimivien vanhoillislestadiolaisten yhdistyksen nimi. Vuonna 1996 perustetun yhdistyksen kotipaikka on Tartto. Seuratoimintaa on myös Tallinnassa ja toisinaan muillakin paikkakunnilla. Virossa järjestetään kesäkuukausia lukuun ottamatta seuroja yhtenä viikonloppuna kuukaudessa yleensä niin, että perjantaina ja lauantaina pidetään seurat Tartossa ja sunnuntaina Tallinnassa. Seurapuhujat ovat Suomesta tulleita lähetyspuhujia. Puheet tulkataan viroksi. Seurapaikkoina ovat kirkot ja paikallisten vanhoillislestadiolaisten kodit.
Newfoundland
Newfoundland () on suuri saari Kanadan koillisrannikolla. Newfoundlandin erottaa Labradorin niemimaasta Belle Islen salmi ja Cape Bretonin saaresta Cabotin salmi. Se on maailman 16. suurin saari ja sen pinta-ala on 108 860 km².
Newfoundland on Newfoundland ja Labradorin provinssin tiheimmin asuttu alue. Provinssin pääkaupunki St. John’s sijaitsee saaren kaakkoiskärjessä. Newfoundlandissä asuu noin 500 000 ihmistä.
Newfoundlandin löysi ja nimesi Englannin lipun alla purjehtinut Giovanni Caboto (John Cabot) vuonna 1497. Saarelta on löytynyt myös 500 vuotta varhaisempia viikinkien asutuksen jäännöksiä. Newfoundland on luultavasti islantilaisessa saagassa mainittu Vinland.
Historian kuuluisin merionnettomuus sattui RMS "Titanicille" 560 kilometrin päässä Newfoundlandin rannikolta vuonna 1912.
Newfoundlandista tuli osa Kanadaa vasta vuonna 1949, sitä ennen se kuului Brittiläiseen imperiumiin itsehallintoalueena, Newfoundlandin dominiona.
Pyhimys
Pyhimys on monissa uskonnoissa pyhänä pidetty henkilö. 
Pyhimysten elämästä ja ihmeteoista kerrottiin entisaikaan tarinoita eli pyhimyslegendoja.
Monet pyhimyslegendat pohjautuvat antiikin mytologiaan. Pyhimystarinat ja -kuvat ovat välittäneet kirkon sanomaa kristillisestä uskosta ja hyveistä. Niissä on ollut mukana myös kansanuskoa ja animismia. Pyhimyskertomusten vaikutus näkyy muun muassa nykyajan nimissä.
Katolinen kirkko kanonisoi eli julistaa pyhimyksiksi ihmisiä, jotka ovat osoittaneet sankarillista hyveellisyyttä elämässään ja vain, kun tämä on todistettu yleisellä maineella ja todennetuilla perusteluilla. Kirkon näkemyksen mukaan pyhimykset ovat Jumalan palvelijoita ja ystäviä, joiden elämä on tehnyt heidät hänen erityisen rakkautensa arvoisiksi. Kirkko katsoo, että pyhimyksiä tulee arvostaa ja kunnioittaa () ja heiltä voidaan pyytää esirukouksia.
Katolinen kirkko voi julistaa pyhimykseksi henkilön, jonka kuolemasta on kulunut vähintään viisi vuotta. Tätä edeltää autuaaksi julistaminen. Paavi Johannes Paavali II ehti julistaa virkansa aikana pyhimykseksi 1 100 henkilöä, mikä on tähän asti suurin määrä.
Merkittävimmillä pyhimyksillä on katolisessa kirkossa jokavuotinen muistopäivä, tavallisimmin hänen kuolinpäivänsä. Katolisissa maissa muutamien huomattavimpien pyhimysten muistopäivät ovat samalla pyhäpäiviä. Lisäksi joidenkin pyhimysten muistopäivät saattavat olla pyhäpäiviä niissä maissa tai niillä paikkakunnilla, joiden suojeluspyhimyksenä kyseistä pyhimystä pidetään. Esimerkiksi Irlannissa kansallispyhimyksen Pyhän Patrikin päivä 17. maaliskuuta on pyhäpäivä ja samalla Irlannin kansallispäivä.
Ortodoksisessa kirkossa käytetään pyhimyksestä sanaa pyhä. Ortodoksisessa kirkossa paikalliskirkon tai patriarkaatin Pyhä Synodi kanonisoi eli julistaa virallisesti pyhäksi.
Uskonpuhdistus hylkäsi pyhimyskultin, vaikka korostikin pyhimysten merkitystä. Useissa protestanttisissakin maissa pyhäpäivinä ovat kuitenkin säilyneet Pyhän Stefanoksen päivä eli tapaninpäivä sekä Johannes Kastajan päivä, juhannus. Suomessa olivat ennen vuotta 1774 myös apostolien muistopäivät pyhäpäiviä. Lisäksi nimipäivien vietto on saanut alkunsa katolisista pyhimysten muistopäivistä.
Pyhä
Pyhä eli sakraali on arjen ja maallisen, profaanin, vastakohta. Pyhällä tarkoitetaan yleensä jotakin asiaa ja paikkaa, joka on muusta erillään ja jolle on annettu erityisasema uskonnollisessa ajattelussa ja käyttäytymisessä. Pyhä on jotakin jumalille tai muille hengille erotettua tai niille kuuluvaa.
Filosofi William James kirjoitti teoksessaan "Uskonnollinen kokemus" (1902), että kaikissa uskonnoissa tavattava pyhyyden ajatus käsittää seuraavat piirteet:Jamesin mukaan nämä pyhyyden piirteet tulevat esiin erityisesti uskonnollisen kokemuksen tai kääntymyksen kokeneilla ja johtavat vielä jonkinasteiseen asketismiin, sielun lujuuteen, henkiseen puhtauteen ja lähimmäisenrakkauteen.
Animistisen maailmankuvan mukaan kaikkialla on henkiolentoja, joiden toiminta pitkälti määrää maailman tapahtumat. Animisteille koko luonto on pyhä. Silti jotkut kohteet ovat erityisen pyhiä; niitä palvotaan ja niille käydään uhraamassa. Palvotuimmissa paikoissa on läsnä jokin erityisen merkittävä henkiolento, kuten esi-isä tai yhteisön suojelija. Muun muassa vesialueita ja lähteitä, kosteikkoja, rotkoja, puita, isoja kiviä, lehtoja ja korkeita mäkiä ja vuoria on pidetty pyhinä.
Saamelaisten pyhät järvet ovat Saivo-järviä ja pyhät maakohteet, kuten kivet seitoja.
Suomen kielessä pyhä on sukua sanalle piha. Sellaisena se on ilmeisesti tarkoittanut kiellettyä, rajattua ja tabua. Esimerkiksi vieraan yhteisön rajaa on voitu pitää pyhänä. Tällöinkin pyhän käsitteeseen on kuitenkin usein kuulunut yliluonnollisuus. Pyhän rikkoja on esimerkiksi saanut vainajat tai muut henkiolennot vastaansa. Myös pyhien lehtojen eli kiellettyjen lehtojen tapauksessa pyhään on liittynyt yliluonnollinen. Pyhä on ollut esimerkiksi aidattu alue lehdossa, jonka sisään ei saanut mennä, mutta jonne heitettiin uhreja. Sanasta on kuitenkin ajan kuluessa pääosin väistynyt alkuperäinen merkitys kiellettynä alueena, ja se on alkanut tarkoittaa nykyistä merkitystään.
Sontiainen (järvi)
Sontiainen on pieni, pitkulainen järvi Karkkilan länsiosassa, pinta-alaltaan 3,11 hehtaaria. Rantaviivan pituus on 0,79 km, ja se on noin 100 metriä leveä ja 360 metriä pitkä. Sen päävesistö on Karjaanjoki.
Järvessä on mutapohja, ja järvi on melko matala, minkä takia veden lämpö voi kesäpäivisin olla jopa 25 °C, ja siksi järvi onkin kesäisin suosittu uimapaikka.
Sontiaisen ympäristössä elää lukuisia eri lintulajeja.
Havaittuja lintulajeja ovat:
Muita eläimiä alueella ovat vaskitsa ja toistaiseksi tunnistamaton lepakkolaji.
Terveysvaikutteinen elintarvike
Terveysvaikutteinen eli funktionaalinen elintarvike on tuote, jolla on tieteellisesti osoitettua näyttöä terveysvaikutuksesta, jotta nimitystä voi käyttää. Sen pitää edistää terveyttä, hyvinvointia tai pienentää sairastumisriskiä.
Terveysvaikutteisessa elintarvikkeessa voi olla luonnostaan muodostuneita terveysvaikutteisia ainesosia, tai niitä on voitu lisätä siihen. Elintarvikkeesta voi myös olla poistettu jokin haitallinen ainesosa, joka on korvattu hyödyllisellä. Terveysvaikutteinen elintarvike on suunniteltu osaksi päivittäistä ruokavaliota. Lääkkeet eivät ole terveysvaikutteisia elintarvikkeita.
Terveysvaikutteisia elintarvikkeita ovat esimerkiksi ksylitolipurukumit ja maitohappobakteereja sisältävät maitotuotteet. Myös terveyttä edistävä veren kolesterolia alentava kasvisterolia tai kasvistanolia sisältävä margariini kuuluu terveysvaikutteisiin elintarvikkeisiin.
Vuonna 2012 EU:n lainsäädäntöön tuli luettelo sallituista terveysväittämistä.
Raamatun kaanon
Raamatun kaanon (kreikan sanasta "kanon" (κανων)) tarkoittaa juutalaisuudessa ja kristinuskossa Raamattuun hyväksyttyjen, ohjeellisiksi ja sitoviksi ymmärrettyjen kirjojen kokoelmaa.
Alkukirkko nimitti kaanoniksi niitä kirjoituksia, joiden auktoriteetti ja pyhyys tunnustettiin. Nämä kirjat hyväksyttiin osaksi (kristillistä) Raamattua. Varhaisin tunnettu luettelo Uuden testamentin kirjoista eli varhaisin Uuden testamentin kirjojen kaanon on ns. Muratorin kaanon noin vuodelta 170. Uuden testamentin kaanonin, sellaisena kuin se nykyisin tunnetaan, luetteli ensimmäisenä Aleksandrian piispa Pyhä Athanasios kirkolleen osoitetussa kirjeessä vuonna 367.
Kaanonia hyväksyttäessä jäi ulkopuolelle suuri määrä evankeliumikirjoituksia, kuten esimerkiksi Tuomaan evankeliumi, ja muita varhaiskristillisiä kirjoituksia. Näitä kirjoituksia alettiin nimittää apokryfisiksi kirjoituksiksi. Katolinen ja ortodoksinen kulttuuri nimittää joitakin kirjoja deuterokanonisiksi (esikanonisiksi) erotukseksi apokryfisistä kirjoista. Protestanttisessa perinteessä — siis myös luterilaisessa perinteessä — nämä kirjat luokitellaan apokryfisiksi.
Erityisesti Suomen ortodoksinen kirkko käyttää sanaa 'kanoni' yleisemmässä merkityksessä viittaamaan kirkollisen lain järjestykseen, etiikkaan ja tapoihin liittyviin sääntöihin, jotka ovat muotoutuneet lähinnä yleisten ja paikallisten kirkolliskokousten päätöksinä tai kirkkoisien ohjeina. Kanoniksi kutsutaan myös erästä ortodoksisen hymnologian muotoa. Näistä eräs eniten käytettyjä on Suuren Paaston ensimmäisellä ja viidennellä toimitettava Pyhän Andreas Kreetalaisen katumuskanoni.
CatCat
CatCat on suomalainen naisduo, jonka muodostavat sisarukset Katja (s. 1972) ja Virpi Kätkä (s. 1969). Duon ensimmäinen studioalbumi julkaistiin vuonna 1992. CatCat edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1994 kappaleella "Bye Bye Baby", joka sijoittui sijalle 22. Duo teki paluun 2000-luvun alussa.
Yhtyeen nimi CatCat on englannin kielen kirjoitusasun mukainen muunnos laulajien sukunimen monikosta "Kätkät".
Tanssijoina esiintyivät James Black ja Charles E.Salter
Cannaen taistelu
Cannaen taistelu oli tärkeä taistelu toisen puunilaissodan aikana. Taistelussa, joka käytiin 2. elokuuta 216 eaa., karthagolaisen kenraalin Hannibalin armeija saartoi ja murskasi täydellisesti roomalaisten paljon suuremman armeijan, jota johtivat konsulit Lucius Aemilius Paullus ja Gaius Terentius Varro.
Hannibal halusi kostaa ensimmäisessä puunilaissodassa (264-241 eaa.) Karthagon kärsimän tappion, joten hän kokosi Hispaniassa armeijan ja marssitti sen Alppien yli Italiaan.
Hannibal toivoi, että Italian kansat nousisivat kapinaan Roomaa vastaan ja liittyisivät Hannibalin armeijaan. Toive oli realistinen, sillä Italian kansat oli kukistettu ja monet kaupungit olivat ärtyneitä jouduttuaan Rooman valtaan ja Pohjois-Italian gallit olivat sekä valloittamattomia että vihamielisiä.
Taistelun alussa Hannibalin kuuluisa raskas ratsuväki teki rynnäkön Paulluksen johtamaa Rooman jalkaväkeä vastaan, jolloin Paullus hylkäsi lyödyt joukkonsa ja liittyi pääjoukkoon, joka rynnisti päin karthagolaisten päälinjaa vastaan antaen hitaasti periksi.
Kreikkalainen historioitsija Polybios kertoo näin:
Samaan aikaan Varro johdatti ratsuväkensä Maharbalin numidialaisia vastaan, mutta se elpyi pian heikon roomalaisen ratsuväen takaa-ajosta ja hyökkäsi rintamalinjan takaa Varron ratsuväen kimppuun, jolloin Rooman ratsuväki joutui hyökkäyksen kohteeksi kahdelta puolelta. Roomalaiset ratsumiehet pakenivat jättäen Rooman jalkaväen taakse tuhansia karthagolaisia ratsumiehiä kenenkään vartioimatta.
Hannibalin komentama karthagolainen jalkaväki oli samaan aikaan pettämässä jolloin taistelulinja taipui U-kirjaimen muotoiseksi. Gallit ja espanjalaiset vetivät viimeisiä henkäyksiään, kun voimakas libyalainen jalkaväki iski molemmilta puolilta roomalaisten kimppuun. Samalla hetkellä karthagolaisten ratsuväki hyökkäsi Rooman taistelulinjaan takaapäin. Roomalaiset olivat nyt piiritettyjä joka puolelta yhteen suureen massaan, joka ei pystynyt liikkumaan normaalisti. Kokeneet roomalaiset sotilaat olisivat ehkä murtautuneet ulos motista, mutta suurin osa sotilaista oli uusia alokkaita. Taistelun jälkeen Cannaen tasangolla lojui 60 000 kuollutta roomalaista heidän joukossaan Aemilius Paullus, karthagolaisten tappioiden ollessa "vain" n. 6000-8000 miestä.
Taistelun jälkeen suurin osa Etelä-Italian kaupungeista siirtyi Karthagon puolelle. Rooma ei kuitenkaan kukistunut vieläkään.
Spinefarm Records
Spinefarm Records on Universal Musicin omistama suomalainen metallimusiikkiiin keskittynyt levymerkki ja aiemmin itsenäinen levy-yhtiö. Sen tunnetuimpia artisteja ovat muun muassa Nightwish ja Children of Bodom.
Levymerkillä on toimistot Helsingissä, Lontoossa ja New Yorkissa.
Spinefarm Recordsin alamerkkejä ovat Spikefarm Records, Ranka Recordings, Odor, Ranch, Freeride ja Hawaii Sounds.
Spinefarm Recodsin perusti Riku Pääkkönen vuonna 1990. Pääkkönen pyöritti alun perin levyjen jakelijana toiminutta postimyyntiyritystä, kunnes aloitti oman julkaisutoiminnan. Spinefarm Recordsin ensimmäinen julkaisu oli Rytmihäiriön "Ihmisiä kuolee!" -minialbumi.
Spinefarm Recordsin taustayhtiön Spin-Farm Oy:n osake-enemmistö myytiin kansainväliselle Universal Musicille keväällä 2002. Universal Music osti yhtiön kokonaan vuonna 2005, ja se sulautettiin Universal Music Oy:hyn vuoden 2014 lopussa. Pääkkönen jätti Spinefarm Recordsin tammikuussa 2011. Hän on sittemmin jatkanut levy-yhtiötoimintaa Ranka Kustannuksen kanssa, joka toimi alun perin Spinefarm Recordsin kustantamona. Spinefarm Recordsia ovat hänen jälkeensä johtaneet "label manager" Teemu Suominen ja Universal Musicin Jarkko Nordlund. Vuonna 2013 levymerkin Britannian- ja Yhdysvaltain-toimintojen johtoon palkattiin aiemmin Roadrunner Recordsia johtanut Jonas Nachsin.
Rajakylä (Vantaa)
Rajakylä () on tiivis pientaloista koostuva Vantaan Hakunilan suuralueen kaupunginosa Porvoonväylän ja Helsingin rajan välissä. Se muodostaa Helsingin Vesalan kaupunginosan kanssa yhtenäisen pientaloalueen, jossa molempien kaupunginosien rakennetut tontit ulottuvat rajalle saakka.
Rajakylä on rakennettu pääasiassa 1980-luvulla. Siellä ei juurikaan ole teollisuutta ja työpaikkojen määrä on pieni. Vantaan historiakirjojen mukaan Rajakylän nykyinen suurin tie, johon myös bussiliikenne on painottunut Rajakyläntien lisäksi, on talkoo- ja työttömyystöinä rakennettu Maratontie. Se on aluksi ollut pieni metsäpolku, johon on sittemmin tehty kivipäällyste. Siitä on siis tullut niin sanottu ”tykkitie”. Nykyisin se on asfaltoitu, kaksikaistainen tie. Rajakylässä on runsaasti metsäalueita, joissa on kivipäällysteisiä tykkiteitä ja ensimmäisen maailmansodan aikaisia vallihautoja, joiden rakennus aloitettiin vuonna 1914 Pietarin puolustamiseksi. Rajakylässä on myös Pallopuisto-niminen leikkialue, joka on alueen lapsiperheiden aktiivisessa käytössä. Rajakylässä on koulun liepeillä urheilukenttä.
Suuri osa Rajakylän asukkaista käy töissä Helsingissä. Rajakylän koulussa on 1.−6. luokat. Rajakylän kautta kulkevat bussilinjat Mellunmäen metroasemalle, Tikkurilaan, Länsisalmeen, Sotunkiin ja Myyrmäkeen.
Lisäaine
Lisäaineita käytetään elintarvikkeissa parantamaan muun muassa niiden säilyvyyttä, makua, väriä, rakennetta tai muuta ominaisuutta. Lisäaineilla ei saa peittää elintarvikkeessa olevaa virhettä.
Elintarvikelisäaine voi olla luontainen, luontaisen kaltainen tai kokonaan keinotekoinen eli synteettinen.
"Luontainen lisäaine" on luonnonmateriaalista esimerkiksi muuttamalla, tai muulla menetelmällä erotettu aine. "Luontaisen kaltainen lisäaine" vastaa kemialliselta rakenteeltaan täysin luontaista lisäainetta, mutta se on valmistettu kemiallisin menetelmin. "Keinotekoinen eli synteettinen lisäaine" on aine, joka on valmistettu kokonaan kemiallisin menetelmin ja jota ei esiinny luonnossa.
Lisäaineita sisältävien teollisten lihavalmisteiden on todettu lisäävän ennenaikaista kuolleisuutta 18 prosentilla jokaista päivittäin nautittua 50 gramman annosta kohti ja riskiä sairastua esimerkiksi sydän- ja verisuonisairauksiin, diabetekseen ja syöpään. Riskin arvellaan johtuvan niiden lisäaineista, kuten nitraatista, fosfaatista ja natriumista.
Lapset voivat saada mehuista liikaa bentsoehappoa.
Lisäaineallergiat ovat harvinaisia (harvinaisempia kuin kala-, pähkinä-, maito- tai vilja-allergia), ja ne ovat yleisempiä aikuisilla kuin lapsilla. Lisäaineille yliherkillä ihmisillä on usein jokin muukin allergia. Eniten yliherkkyyttä on ihmisillä, joilla on astma tai krooninen nokkosihottuma.
Oireita voivat aiheuttaa esimerkiksi atsovärit, bentsoehappo, rikkidioksidi ja sulfiitit.
Elintarviketurvallisuusvirasto Evira on kuvailee lisäaineiden riskejä karkealla tasolla vuoden 2018 julkaisuisussaan. Kukin lisäaine on lueteltu ja niiden päivittäisen enimmäissaannin määrä on esitetty lyhyesti lisäaineluettelossa.
Lisäaineet tulee lainsäädännön mukaan ilmoittaa ryhmänimellä.
Elintarvikkeiden lisäaineita koskeva lainsäädäntö on harmonisoitu Euroopan unionin alueella eli jokaisessa maassa lisäaineiden osalta noudatetaan samoja määräyksiä. Euroopan lisäainemääräykset on rakennettu siten, että säädöksissä luetellaan kaikki ne lisäaineet, joita saa käyttää elintarvikkeiden valmistuksessa. Jos jotakin lisäainetta ei löydy säädöksistä, sen käyttö elintarvikkeissa on kielletty. Lisäaineen ilmoittamisesta elintarvikkeen pakkausmerkinnöissä on määrätty pakkausmerkintäasetuksessa 1084/2004. Lisäaineet merkitään niin sanotulla E-koodilla.
Elintarvikkeiden lisäaineiden ryhmänimimä käytetään seuraavia termejä:
Osteoartroosi
Osteoartroosi eli nivelrustokato on nivelruston sairaus, jossa on useita eri vaiheita. Tautia on vaikea diagnosoida, sillä alkuvaiheet ovat oireettomat. Tämä on kuitenkin suuri kansantaloudellinen riski, sillä yli 60-vuotiaista yli 60 % sairastaa nivelrustokatoa. Aikaisemmin taudin kulun sai määritettyä vain artroskopialla, mutta nykyään magneettikuvaus on osoittautunut parhaaksi ei-invasiiviseksi menetelmäksi. Lääkettä tautiin ei ole, implantteja voidaan laittaa paikkaamaan kuluneita ruston kohtia. Rusto voi myös muodostaa uutta rustoa, ns. syyrustoa, jonka biomekaaniset ominaisuudet ovat huomattavasti huonommat kuin normaalin nivelruston.
Kurdi
Kurdi on iranilaisiin kieliin kuuluva indoeurooppalainen kieli. Sitä puhuu arviolta 30–40 miljoonaa ihmistä etupäässä Kurdistanissa (Turkissa, Irakissa, Iranissa ja Syyriassa). Se on sukua Iranin viralliselle kielelle, persialle (farsi). Suomessa on Tilastokeskuksen mukaan vuoden 2016 lopussa 12 226 henkilöä, joiden äidinkieleksi on rekisteröity kurdi.
Kurdin kieli on vahvin eri uskontoja ja lahkoja kannattavia, eri maissa asuvia kurdeja yhdistävä tekijä.
Kurdin kielessä on lukuisia murteita, joista suurimmat ovat kurmancî (kurmandži) ja soranî. Molemmilla on kehittynyt kirjallinen muoto. Kumpaakin on kirjoitettu sekä arabialaisin että latinalaisin aakkosin, kurmancîa nykyisin kuitenkin lähinnä vain latinalaisin.
Englannintorvi
Englannintorvi on puupuhaltimiin kuuluva musiikki-instrumentti. Se on rakenteeltaan jokseenkin samanlainen kuin oboe ja oboe d’amore, mutta näitä isompi. Englannintorvi on F-vireinen, transponoiva soitin, eli nuotteihin merkityt sävelet soivat soittimella soitettuna puhdasta kvinttiä matalammalta.
Myös englannintorven soittotekniikka on jokseenkin samanlainen kuin oboen, mutta kevyempi puhaltaa. Niinpä useimmat oboistit soittavat säännöllisesti myös englannintorvea. Toisaalta soitin on suuremman kokonsa vuoksi oboeta raskaampi käsitellä; usein sitä kannatellaankin kaulahihnan avulla.
Englannintorven ääni on oboen ääntä pehmeämpi ja helpommin ympäristöön sulautuva, mutta silti solistinen.
Nimestään huolimatta englannintorvi ei ole englantilaista alkuperää. Nimen selityksenä pidetään yleensä soittimen ranskankielistä nimitystä "cor anglé", joka tarkoittaa "kulmatorvea"; ensimmäiset englannintorvet olivat keskeltä kulmalle taivutettuja, jotta soittaja ylettäisi helpommin alapään äänireikiin.
Säilöntä
Säilöntä tarkoittaa käsittelyä, jonka avulla elintarvikkeet säilyvät pilaantumatta tavallista pidempään. Säilöntä estää mikrobien vaikuttamisen ja entsyymien toiminnan. Säilönnän avulla elintarviketuotteita voidaan markkinoida ympäri vuoden maantieteellisestä sijainnista huolimatta, mikä tasaa tuotannon paikallisia vaihteluita sekä eri vuodenaikojen välisiä eroja saatavuudessa.
Yleisimpiä säilöntätapoja ovat pakastus, sokerointi, kuivaaminen, suolaaminen, maitohappokäyminen, savustus, hapattaminen, etikkasäilöntä, umpiointi, lämpökäsittely, säteilytys, säilöntäaineiden käyttö, pastörointi ja iskukuumennus.
Säilönnällä pyritään estämään tai hidastamaan raaka-aineiden luonnollista muutosta, joka aiheutuu usein mikrobien toiminnasta. Mikrobien toiminnan voi pysäyttää tai hidastaa tuhoamalla ne tai tekemällä elintarvikkeesta niille sopimattoman elinympäristön. Yleisimpiä säilöntämenetelmiä ovat:
Ennen vanhaan oli hyvin vähän keinoja saada ruoka tuoreena käyttäjille, mikä oli suuri este elintarvikekaupan kehittymiselle. 1700-luvun lopulla ranskalainen François Appert tuotti kirjan "Kuinka kaikenlaisia eläin- ja kasvisperäisiä aineita säilötään moneksi vuodeksi". Hänen kehittämäänsä menetelmään kuului ainesten hidas kuumentaminen umpinaisissa lasipurkeissa. Tätä menetelmää ei saatu täysin luotettavaksi ennen vuotta 1859, jolloin yhdysvaltalainen John Landis Mason patentoi toimivan version siitä. Säilykkeitä alettiin kuitenkin käyttää esimerkiksi armeijoiden ruokinnassa.
1840-luvun Britanniassa aloitti toimintansa "Wenham Lake Ice Company". Se asetti Lontoon-liikkeensä näyteikkunaan suuren läpinäkyvän jääkimpaleen, joka herätti suurta huomiota. Ihmeteltiin, kuinka se säilyi kesälläkin pitkään sulamatta. Yhtiö toi jään Pohjois-Amerikan Uudesta-Englannista. Toiminta muuttui 1850-luvulla kaupalliseksi ja ihmiset hankkivat koteihinsa jääkimpaleita. Jää antoi myös tukku- ja vähittäiskaupalle uusia mahdollisuuksia varsinkin Yhdysvalloissa.
Brittiläinen Bryan Donkin kehitti 1810-luvulla säilyketölkin. Ruoka säilyi tölkissä erittäin hyvin, mutta varhaiset takoraudasta valmistetut tölkit olivat miltei mahdottomia avata. Sotilaat käyttivät avaamiseen yleensä pistintä. Turvallinen tölkinavaaja, jossa on kaksi pyörivää osaa, on peräisin vuodelta 1925.