hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Palau de la Música Catalana
Palau de la Música Catalana (Katalonialainen musiikkipalatsi) on art nouveau -tyyliin rakennettu konserttitalo Barcelonassa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lluís Domènech i Montaner, ja se rakennettiin vuosina 1905–1908. Rakennusta korjattiin ja laajennettiin vuosina 1982–1989 arkkitehtien Oscar Tusquets ja Carles Díaz johdolla.
Palau de la Música Catalana on tunnettu poikkeuksellisen runsaasta koristelustaan sekä siitä, että konserttisali on valaistu luonnonvalolla. Valo siivilöityy saliin katossa olevan lasimosaiikkikupolin läpi.
Musiikkipalatsi kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen.
Naoero Amo
Naoero Amo (suomeksi Nauru ensin) on Naurun ainoa virallinen puolue. Se on liberaali ja kristillisdemokraattinen puolue. Naoero Amo -puolueen perustivat Kieren Keke, David Adeang, Marlene Moses, Roland Kun, Sean Oppenheimer ja Sprent Dabwido.
Ruotsinpihlaja
Ruotsinpihlaja ("Sorbus intermedia") on Etelä-Ruotsissa ja lounaisimmassa Suomessa kasvava, muuallakin puistopuuna yleinen pihlajalaji. Alkujaan Linné antoi sille tieteellisen nimen "S. suecica". Ruotsinpihlaja on saanut alkunsa kotipihlajan, etelänpihlajan ja saksanpihlajan tai jonkin sen läheisen sukulaislajin risteymänä.
Ruotsinpihlaja kasvaa luonnonvaraisena pääasiassa Ruotsissa, suunnilleen Uppsalasta Göteborgiin ulottuvan linjan eteläpuolella sekä Suomessa Ahvenanmaalla ja lounaissaaristossa. Hajanaisia esiintymiä on Lounais-Suomessa, Baltian maissa ja Etelä-Norjassa. Istutettuna puisto- ja pihapuuna sitä kasvatetaan Etelä-Suomessa.
Se viihtyy avoimilla ja kuivilla kalkkipitoisilla kasvupaikoilla, kalliolehdoissa ja kivikkoisilla avoimilla rinteillä.
Ruotsinpihlaja kasvaa enintään 10–15 metriä korkeaksi. Se eroaa kotipihlajasta etenkin lehtien muodon perusteella: kotipihlajanlehdissä on 5–6 paria ja lehdykät ovat parittain, ruotsinpihlajan lehdet ovat parihalkoisia tai parijakoisia, joskus harvoin voi lehden tyvessä olla lehdykkäpari. Samannäköisen suomenpihlajan lehden tyvessä on yksi tai kaksi lehdykkäparia. Ruotsinpihlajan lehden alapinta on harmaakarvainen. Marja on soikea ja punaruskea.
Marja on syötävä, ja siitä voi valmistaa mehua. Puuaines on vaaleaa ilman sydänpuun tummuutta, ja se on hyvin kovaa, sitkeää ja vaikeasti halottavaa. Puusepänteollisuudessa se on kysytty ainespuu. Puistopuuna laji on siitä erinomainen, että se kestää hyvin leikkaamista ja pakkasia.
Juan Antonio Flecha
Juan Antonio Flecha Giannoni (s. 17. syyskuuta 1977 Buenos Aires) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, joka ajoi viimeksi UCI World Tour -sarjassa kilpailevassa Vacansoleil-DCM-tallissa. Hän oli parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa, kuten Pariisi-Roubaix'ssa. Flechan menestysten takana oli usein irtiotto muutama kilometri ennen maalia.
Relax-tallissa ammattilaisuransa vuonna 2000 aloittanut Flecha ajoi kaudet 2002–2003 iBanesto.com -joukkueessa. Vuonna 2003 hän voitti ensimmäisenä Argentiinassa syntyneenä pyöräilijänä etapin Ranskan ympäriajossa. Ylittäessään maalilinjan 11. etapin voittajana hän ampui taivaalle nuolen kuvitteellisella jousipyssyllä – erikoinen tuuletus johtui hänen sukunimestään, joka tarkoittaa suomeksi "nuolta".
Vuosina 2004–2005 Flecha kilpaili Fassa Bortolon joukkueessa jakaen monissa yhden päivän kilpailuissa tallin kapteenin aseman Fabian Cancellaran kanssa – heidän yhteistyönsä toimi saumattomasti. Flecha voitti vuonna 2004 Züri-Metzgeten ja Giro del Lazion, oli toinen Ranskan ympäriajon 11. etapilla sekä sijoittui viidenneksi maailmancupin loppupisteissä. Seuraavana vuonna hän oli toinen Gent-Wevelgemissä Nico Mattanin jälkeen ja kolmas Pariisi-Roubaix'ssa, jossa hän hävisi loppukiritaistelun Tom Boonenille ja George Hincapielle.
Kauden 2006 alusta Flecha ajoi Rabobankin oranssissa asussa. Debyyttivuonnaan alankomaalaistallissa hän sijoittui toiseksi ProTour-sarjaan kuuluvassa GP Ouest France-Plouay -kilpailussa sekä neljänneksi Pariisi-Roubaix'ssa. Vuoden 2007 Pariisi-Roubaix'ssa hän oli toinen Stuart O'Gradyn jälkeen; lisäksi hän sijoittui toiseksi Omloop Het Volk -klassikossa. Vuoden 2008 Flanderin ympäriajossa hän oli kolmas Stijn Devolderin ja Nick Nuyensin jälkeen. Flecha palasi voittokantaan vuoden 2008 lokakuussa voittamalla kokonaiskilpailun Circuit Franco-Belge -etappikilpailussa. Vuonna 2009 hän oli kolmas Omloop Het Nieuwsblad -kilpailussa ja kuudes Pariisi–Roubaix'ssa.
Kauden 2010 alussa Flecha siirtyi uuteen brittiläiseen Team Sky -joukkueeseen. Flechan kausi uudessa joukkueessa käynnistyi hienosti, kun hän voitti helmikuun lopussa ajetun Omloop Het Nieuwsblad -kilpailun iskemällä yksin irti viiden miehen irtiottoryhmästä toiseksi viimeisellä mukulakiviosuudella noin 20 kilometriä ennen maalia. Maaliskuisessa E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa hän oli kolmas, samoin huhtikuulla Pariisi–Roubaix-klassikossa. Vuonna 2011 hän sijoittui Omloop Het Nieuwsbladissa toiseksi ja 2012 kolmanneksi. Pariisi–Roubaix'ssa hän oli 2012 neljäs.
Flecha siirtyi Vacansoleil-DCM-talliin kauden 2013 alusta. Hän sijoittui tuona vuonna viidenneksi Gent–Wevelgem-klassikossa ja kahdeksanneksi Pariisi–Roubaix'ssa. Flecha päätti uransa kauden 2013 jälkeen.
Paini kesäolympialaisissa 1904
1904 kesäolympialaisten painissa kilpailtiin vapaapainissa seitsemässä sarjassa. Vapaapaini oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa, kun aiemmin oli kilpailtu pelkästään kreikkalais-roomalaisessa painissa. Myös painoluokat olivat ensi kertaa mukana. Painin kaikki osanottajat olivat yhdysvaltalaisia.
The Lunatics
The Lunatics on vuonna 1996 perustettu instrumentaalinen rockia esittävä yhtye.
Oiva Sala
Oiva Arttur Sala (ent. Salin; 31. lokakuuta 1900 Helsinki – 7. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Sala näytteli 1920- ja 1930-luvulla muutamia vuosia Turun teatterissa ja Turun Työväenteatterissa. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin 1934–1949 ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin 1949–1965. Hänen tyypillisiä teatteriroolejaan olivat muun muassa Shakespearen ja Molièren henkilöhahmot, joissa hän saattoi viljellä vivahteikasta lämmintä huumoria.
Oiva Sala näytteli 37 elokuvassa 1940-luvulta alkaen. Salan tunnetuin rooli oli luutnantti Hugo Mandelcronan rooli elokuvassa "Siltalan pehtoori" (1953). Sala oli näytellyt tätä roolia jo pitkään, ainakin Tampereen Teatterissa, ensimmäisen kerran jo vuonna 1935 Uuno Laakson sijaisena. Muita huomattavia elokuvarooleja Salalla oli muun muassa elokuvissa "Kersantilleko Emma nauroi?" (Nännimäinen) (1940), jossa olivat jo näkyvissä Salan lähes jokaisen elokuvaroolin maneerit (korostettu naismaisuus ja viittaukset homoseksuaalisuuteen), "Viisi vekkulia" (Rovasti Leevi Sammal) (1956) sekä "Pieni luutatyttö" (namusetä Julius) (1958).
Elokuvissa Sala näytteli pieniä rooleja, joista viimeisin oli vanha kirkkoherra Wallen elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla". Hän esiintyi myös muun muassa elokuvissa "Niskavuoren Heta", "Hilja maitotyttö", "Minä ja mieheni morsian" sekä "Kaasua, komisario Palmu!"
Sala näytteli vuodesta 1960 lähtien lukuisissa televisiotuotannoissa. Hän ehti esiintyä radiokuunnelmassa "Knalli ja sateenvarjo" juuri ennen kuolemaansa.
Sala palkittiin 1958 Pro Finlandia -mitalilla.
Jean-Marc Gounon
Jean-Marc Gounon (s. 1. tammikuuta 1963 Aubenas, Ranska) on entinen ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan yhdeksään osakilpailuun, saavuttamatta yhtään pistettä.
Gounon voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1989, jonka jälkeen hän siirtyi Formula 3000 -sarjaan. Hän kilpaili sarjassa kolme vuotta, jonka jälkeen hän osti kahden kilpailun mittaisen kuljettajan sopimuksen Minardi-tallista kauden 1993 lopussa. Gounon keskeytti molemmissa osallistumissaan kilpailuissa.
Seuraavalla kaudella Gounon sai Andrea Monterminin paikan Simtekiltä. Gounonin parhaaksi sijoitukseksi jäi hänen kotikilpailussa, Ranskassa, ajama yhdeksäs sija, joka oli myös Simtekin paras saavutus. Gounon ajoi kaudella seitsemässä GP:ssa, kunnes hänet Portugalin GP:n jälkeen korvasi Italialainen Domenico Schiattarella.
Hänen poikansa Jules Gounon on myös autourheilija.
Herning Blue Fox
Herning Blue Fox tai Herning IK on tanskalainen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Herning. Joukkue on perustettu vuonna 1947 ja se pelaa Tanskan pääsarjatasolla Superisligaenissa. Kauden 2006–2007 päätteeksi seura juhli myös Tanskan mestaruutta. Se oli seuralle kaikkiaan 13. ja jo neljäs 2000-luvulla. Mitaleita on kauden 2006–2007 jälkeen kertynyt yhteensä 23.
Seuran kotikenttänä toimii Herning Isstadion eli KVIK Hockey Arena, jonka katsojakapasiteetti on noin 3800. Seuran yleisöennätys on kaudelta 2006, jolloin Tanskan liigapeliä oli seuraamassa 4004 katsojaa. Yksi parhaista Blue Foxissa pelanneista pelaajista on tanskalainen Frans Nielsen.
Seura on myös suomalaisittain mielenkiintoinen, sillä esimerkiksi kaudella 2006–2007 seurassa pelasi kaikkiaan kuusi suomalaista: Mikko Luovi, Pekka Tirkkonen, Timo Leinonen, Mikko Suvanto, Tuomas Immonen ja Matti Kaipainen. Kaudella 2007–2008 seurassa pelasi muun muassa suomalainen Jouni Loponen. 2008-2009 Juha Kiilholma pelasi Herningissä. Suomalaisista seurassa on pelannut myös esimerkiksi Timo Koskela, joka pelasi seurassa kaikkiaan viisi kautta.
Suomenpihlaja
Suomenpihlaja eli härkäpihlaja ("Sorbus hybrida") on Lounais-Suomessa kasvava pihlajalaji. Lajin nimesi Carl von Linné. Pietari Kalmin antama nimi "S. fennica" ei ole kelvannut nimistötieteilijöille. Kuten lajin tieteellinen lajinimi "hybrida" kertoo, suomenpihlaja on syntynyt kahden eri lajin risteydyttyä. Tämä tapahtui noin kuusi tuhatta vuotta sitten Litorinameren rannikolla, ja kantalajeina olivat kotipihlaja ("Sorbus aucuparia") ja saksanpihlajiin kuuluva "itämerenpihlaja" "Sorbus rupicola".
Suomenpihlaja kasvaa enintään 10–15 metriä korkeaksi puuksi. Muodoltaan se muistuttaa ruotsinpihlajaa, josta sen voi erottaa lehtien perusteella: suomenpihlajan lehden tyvellä on 1 tai 2 lehdykkäparia, joskus useampiakin, kun taas ruotsinpihlajan lehden tyvellä ei yleensä ole yksittäisiä lehdykkäpareja. Suomenpihlaja kukkii juhannuksen aikoihin. Kukinto on vaaleankeltainen tai lähes valkoinen. Kukan halkaisija on suurempi kuin kotipihlajalla, noin puolitoista senttimetriä. Suomenpihlajan marja on punainen ja pyöreä.
Suomenpihlaja kasvaa luonnonvaraisena Ahvenanmaalla, lounaissaaristossa ja Lounais-Suomen rannikolla. Joidenkin lähteiden mukaan sitä esiintyisi myös Suomen ulkopuolella Ruotsin Södermanlandin ja Uplannin maakuntien rannikoilla, Gotlannissa, Tanskan Bornholmin saarella ja Norjassa. Puistopuuna sitä viljellään yleisesti Etelä-Suomessa, joskin ruotsinpihlaja on tavallisempi. Ainakin Lounais-Suomessa, Uudellamaalla ja Etelä-Hämeessä laji on levittäytynyt istutusalueilta ympäröivään luontoon. Kasvupaikan suhteen laji on vaatimaton, mutta mieluiten se kasvaa valoisassa kuivassa rinteessä. Luonnossa sen tyypillisintä esiintymisympäristöä ovat kivikkoiset niittyrinteet, kalliolehdot, laidunkedot ja karjalaitumet, yleensä lähellä meren rantaa.
Suomenpihlajan marjoista voi tehdä mehua. Puuaines on lujaa ja vaaleata ja puusepänteollisuudessa kysyttyä.
Itävallan parlamenttitalo
Itävallan parlamenttitalo on Itävallan pääkaupungissa Wienissä sijaitseva rakennus, jossa kokoontuu Itävallan kaksikamarinen parlamentti. Rakennus sijaitsee Ringstraßen varrella Wienin 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa, lähellä Hofburgin keisarillista palatsia.
Parlamenttitalon päärakennustyöt kestivät vuodesta 1874 vuoteen 1883. Sen suunnittelusta vastasi tanskalainen arkkitehti Theophil Hansen. Rakennus edustaa Antiikin Kreikasta kumpuavaa uusklassista arkkitehtuuria. Arkkitehti Hansen suunnitteli parlamenttitalon kokonaisuutena, jossa jokainen yksityiskohta on harmoniassa muiden kanssa. Täten hän oli vastuussa myös sisätilojen koristelusta, kuten patsaista, maalauksista, kalusteista ja kattokruunuista. Yksi parlamenttitalon tunnetuimmista osista on Pallas Athenen patsas suihkulähteineen talon edustalla. Huolimatta toisen maailmansodan aikana tulleista merkittävistä vaurioista ja tuhoutumisista, suurin osa sisätiloista entistettiin vuonna 1956 päättyneissä entisöinti- ja jälleenrakennustöissä alkuperäiseen asuunsa. Ainoastaan kansallisneuvoston istuntosali sai täysin uuden, modernin ilmeen.
Parlamenttitalo käsittää yli 13 500 neliömetrin suuruisen alan, ja se on täten yksi suurimmista rakennuksista Ringstraßen varrella. Alun perin se rakennettiin Reichsratin eli valtakunnanneuvoston, Itävalta-Unkarin keisarikunnan itävaltalaisen osan lainsäädäntöelimen kahta kamaria varten. Nykyisin siellä sijaitsevat itävaltalaisten nelivuotiskaudelle valitsimista ehdokkaista koostuva kansallisneuvosto ("Nationalrat") ja osavaltioiden valitsimista edustajista koostuva liittoneuvosto ("Bundesrat").
Metafyysinen taide
Metafyysinen taide ( tai "Scuola metafisica") on alun perin Italiassa 1900-luvun alussa syntynyt taidesuuntaus, jonka keskeisimpiä edustajia olivat Giorgio de Chirico ja Carlo Carrà. Carrà oli 1910-luvulla jo saavuttanut mainetta futuristisena maalarina, ja de Chirico puolestaan oli herättänyt Pariisissa ihastusta mystisillä kaupunkikuvillaan. Taiteilijat tunsivat toisensa ja näkemystensä yhtymäkohdat ja muodostivat eräänlaisen liittolaisuussuhteen.
Metafyysikot maalasivat näennäisen realistiseen tyyliin unenomaisia näkymiä esimerkiksi italialaisilla kaupungeille tyypillisistä toreista tai tavanomaisista asetelmista. Teokset edustivat näkymiä kuvitteellisista, ihmisen alitajuntaa heijastavista maailmoista fysikaalisen todellisuuden ulkopuolella. Suuntaukselle annettu nimi metafyysinen juontuu juuri teosten kuvaamien kohteiden tavanomaista kokemusmaailmaa ylittävästä luonteesta. Taiteilijat pyrkivät osoittamaan, että arkipäiväisistäkin asioista oli löydettävissä kätketty metafyysinen olemus, mikä muistuttaa Kantilaista ajatusta noumenaalisesta olemusten maailmasta.
Metafyysisessä taiteessa normaali fysikaalisen todellisuuden logiikka ei enää pätenyt, vaan teoksissa tavanomaisilta näyttävät kohteet saattoivat asettua toisiinsa nähden selittämättömällä tai satunnaisella tavalla ja epätodellisissa perspektiiveissä. Metafyysinen taide vaikutti merkittävästi dadaismin ja surrealismin kehitykseen.
Chiricon ja Carràn ohella merkittäviä metafyysikkoja ovat olleet myös belgialainen Paul Delvaux sekä italialaiset Giorgio Morandi, Filippo de Pisis ja Alberto Savinio (de Chiricon veli).
Enkelin hiukset
Enkelin hiukset ovat valkeita, hienoja kuituja, joita putoaa taivaalta. Tavanomainen selitys enkelin hiuksille on hämähäkinseitti, joka lentää ilmojen halki. Joidenkin hämähäkkien tiedetään liikkuvan ilman halki seitillä, joka muistuttaa liitovarjoa.
Näkötutkimus
Näkötutkimus () on monitieteinen tutkimusala, joka tarkastelee näköjärjestelmän toimintaa. Näkötutkimusta voidaan harjoittaa esimerkiksi havaintopsykologian, kognitiivisen psykologian, neurotieteen, silmälääketieteen, biotieteiden tai tietojenkäsittelytieteen menetelmin. Usein näkötutkimushankkeissa hyödynnetään usean eri tieteenalan menetelmiä.
Näkötutkimuksessa voidaan tutkia erilaisia ilmiöitä:Näkötutkimuksessa voidaan myös tutkia eri näköjärjestelmän alueiden toimintaa:
Tittamari Marttinen
Tittamari Marttinen (s. 2. lokakuuta 1968 Kajaani) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti lasten- ja nuortenkirjoistaan.
Marttinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1987 ja filosofian kandidaatiksi (nyk. maisteri) vuonna 1991 Helsingin yliopistosta pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Hän on suorittanut jatko-opintoja Essexin yliopistossa vuosina 1996–1997 ja kulttuurituottajan opintoja Metropolia-ammattikorkeakoulussa (2010–). Vuodesta 1995 Marttinen on ollut vapaa kirjailija.
Marttinen tunnetaan erityisesti lasten- ja nuortenkirjoistaan. Hän kirjoittaa runoja, loruja ja tarinoita sekä lastenromaaneja, kuvakirjoja, tyttökirjoja, helppolukuisia kirjoja, sarjakirjoja ja nuortenromaaneja ja on lisäksi suomentanut useita kymmeniä ruotsalaisia, suomenruotsalaisia, englantilaisia ja ranskalaisia lastenkirjoja. Marttisen esikoisteos oli lastenrunokokoelma "Kissa ja merimies", joka ilmestyi vuonna 1982 WSOY:n kustantamana. Hän on voittanut kaksi kertaa lasten Arvid Lydecken -kirjallisuuspalkinnon (vuonna 2000 teoksesta "Elsan ja Eetun erikoistapaukset" ja vuonna 2015 teoksesta "Ikioma perheeni").
Marttinen on kuulunut Suomen Kirjailijaliiton johtokuntaan vuodesta 2005 (varapuheenjohtaja vuodesta 2007 ja Topelius-ryhmän puheenjohtaja vuodesta 2007) ja toiminut monissa kirjallisen alan luottamustehtävissä. Hän oli koululaisten kirjallisuuslehti "Vinskin" päätoimittaja vuosina 2003–2011 ja istui Lukukeskuksen hallituksessa vuosina 2011–2013. Hän on työskennellyt toimituspäällikkönä, lasten- ja nuortenkirjallisuuden asiantuntijatehtävissä, luennoitsijana, kouluttajana ja kulttuurituottajana. Vuosina 2014–2016 Marttinen työskenteli Taiteen edistämiskeskuksen nimeämänä lastenkulttuurin läänintaiteilijana Varsinais-Suomen alueella.
Marttinen meni naimisiin naisystävänsä Ulla Pakisjärven kanssa 1.3.2017, kun tasa-arvoinen avioliittolaki astui voimaan Suomessa. 
Lisäksi Marttinen on ollut toimituskunnan jäsenenä tai toimittajana muun muassa teoksissa Satusaari 1–8 (W&G), Tammen Kultainen Aapinen (Krokfors - Lindman - Marttinen - Parvela), Onnenpäiviä, runoja lapsen juhlaan (WSOY 2005) ja Mediamaassa, tarinoita lapsista ja mediasta (Saarni-kirjat 2011).
Yrjö-palkinto
Yrjö-palkinto on Suomen Jazzliiton vuosittain ansioituneelle suomalaiselle jazzmuusikolle myöntämä palkinto. Sitä pidetään yleisesti arvostetuimpana suomalaiselle jazzmuusikolle myönnettävänä tunnustuksena. Yrjö-palkinnon saajan päättää Jazzliiton hallitus, ja palkinto jaetaan Valtakunnallisten Jazzpäivien yhteydessä. Yrjö-palkintoon ei sisälly rahaa vaan taideteos, jonka tekijä on yleensä kotoisin Jazzpäivien kulloisestakin isäntäpaikasta.
Ensimmäinen Yrjö-palkinto jaettiin 11. marraskuuta 1967 saksofonisti Eero Koivistoiselle. Vuonna 2002 Yrjö jaettiin ensimmäistä kertaa naismuusikolle, kun palkinnon vastaanotti Anna-Mari Kähärä. Rumpali Edward Vesala on ainoa muusikko, joka on saanut Yrjön kahdesti, vuosina 1972 ja 1980.
Yrjö-palkinnon voittajista koottiin vuonna 2006 Jazzliiton 40-vuotisjuhlan kunniaksi juhlaorkesteri, "Iso Yrjö". Orkesteri esiintyi ympäri Suomea esittäen jäsentensä uudelleen sovitettuja sävellyksiä, ja kiertue päättyi Savoy-teatteriin, Helsinkiin Jazzliiton 40-vuotispäivänä 25. marraskuuta.
Yleisradion Jazzradio on vuodesta 2003 jakanut Varjo-Yrjön suomalaista jazzkulttuuria edistäneelle taholle.
Claudia Jung
Claudia Jung (alun perin "Ute Krummenast"; s. 12. huhtikuuta 1964 Ratingen, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen iskelmälaulaja ja poliitikko.
Jo pienestä pitäen musiikki oli keskeinen osa Jungin elämää. Hän harrasti lapsuudessaan sekä kitaransoittoa että kuorolaulua. Ennen ammattimaista muusikonuraansa hän toimi muun muassa matkaoppaana Italiassa sekä fotolaboranttina. Vuonna 1984 Jung tutustui tuottaja Adam Schaireriin ja yhteistyö tämän kanssa johti ensimmäiseen single-julkaisuun vuonna 1986. Claudia Jungin esikoisalbumi "Halt' mich fest" ilmestyi vuonna 1988. Alussa musiikista ja teksteistä vastasivat Schairerin lisäksi lähinnä Jean Frankfurter ja Erich Offierowski, myöhemmin muun muassa André Franke, Joachim Horn-Bernges ja Bernd Meinunger.
Laulajattaren suosio on kasvanut vähitellen ja häntä on alettu kutsua "Saksalaisen iskelmän suureksi naiseksi" (""Die grosse Dame des deutschen Schlagers""). Jung on niittänyt mainetta erityisesti vahvana balladien tulkitsijana, mutta hänen repertuaarissaan on vankka sijansa myös vauhdikkaalle tanssimusiikille. Hän on tehnyt useita duettoja eri artistien kanssa. Esimerkiksi eräs hänen suosituimmista lauluistaan, "Je t'aime mon amour", on yhteistyö Richard Claydermanin kanssa. Jung on levyttänyt lähinnä saksaksi, mutta joukkoon mahtuu myös muutamia ranskan-, englannin- ja italiankielisiä kappaleita. Vuonna 2001 julkaistiin VHS:nä ja DVD:nä Claudia Jungin juontama televisio-ohjelma "Mein München - Auch wenn es nicht vernünftig ist". Jung on voittanut useita musiikkialan palkintoja Saksassa.
Reininmaalla syntynyt Jung muutti Baijeriin 1994. Hän asuu maalaistalossa Pfaffenhofen an der Ilmissä Münchenin lähistöllä. Hän avioitui 1997 muusikko Hans Singerin kanssa, joka on tuottanut hänen levynsä vuodesta 1999. Pariskunnalla on yksi tytär, vuonna 1997 syntynyt Anna Charlotte, joka lauloi äitinsä kanssa dueton "Heut' fliegt ein Engel durch die Nacht" vuonna 2004.
Claudia Jung - virallisesti Ute Singer - valittiin Baijerin kunnallisvaaleissa 2. maaliskuuta 2008 Pfaffenhofenin piirikunnan valtuustoon Freie Wähler -ryhmän listalta. Siitä lähtien hän on toiminut Gerolsbachin kunnan Kristillisen vaaliliiton (Christliche Wählergemeinschaft) edustajana.
Claudia Jung sai Baijerin parlamenttivaaleissa 28. syyskuuta 2008 Pfaffenhofen a.d.Ilmin Schrobenhausenin vaalipiirissä 19,4 % äänistä ja jäi siten Erika Görlitzin (43,6 %, CSU) taakse mutta voitti Astrid Welter-Herzbergerin (12,8 %, SPD). Hän pääsi FW-listalta kolmantena Baijerin osavaltion parlamenttiin. Jung kuuluu sosiaalivaliokuntaan.
Muita kokoelmia:Muita singlejulkaisuja:
Züri-Metzgete
Züri-Metzgete (Zürichin mestaruus) on maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan vuosittain Zürichissä. Se oli vuoteen 2006 saakka ammattilaisten klassikkokilpailu ja kuului maantiepyöräilyn maailmancupiin ja UCI ProTour-sarjaan. Vuodesta 2008 se on järjestetty amatöörikilpailuna.
Züri-Metzgete järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1914. Kilpailu ajettiin vuodesta 1917 lähtien joka vuosi, myös toisen maailmansodan aikana, aina vuoteen 2006 saakka. Se oli pisimpään katkeamatta järjestetty ammattipyöräilyn suurkilpailu, kunnes vuonna 2007 kilpailua ei pystytty järjestämään. Züri-Metzgete ajettiin vuosikausia toukokuun alussa, mikä ei ollut ideaalinen ajankohta valtaosalle huippupyöräilijöistä maalis- ja huhtikuun "monumenttien" jälkeen. Lisäksi kilpailu ajettiin 1960-1980 -luvuilla usein päivä Rund um den Henninger Turm -kilpailun jälkeen, mikä myös huononsi ajon tasoa. Vuonna 1988 Züri-Metzgete siirrettiin ajettavaksi elokuun puolivälissä, ja kilpailu sai uutta sykettä monien Ranskan ympäriajon tähtienkin kiinnostuttua siitä.
Sveitsiläisajajat voittivat Züri-Metzgeten 35 kertaa ensimmäisistä 41 kilpailusta vuosina 1914–1956. Kilpailun on useimmin voittanut isäntämaan Heiri Suter – kaikkiaan kuusi kertaa vuosina 1919–1929. Myös aikakauden suurimmat sveitsiläistähdet Ferdi Kübler (1943) ja Hugo Koblet (1952 ja 1954) kuuluvat Züri-Metzgeten sankareihin. Huomattavin ulkomaalaisvoitto nähtiin vuonna 1946, kun italialainen Gino Bartali voitti maanmiehensä ja "arkkivihollisensa" Fausto Coppin. Kilpailu ratkesi kiistanalaisella tavalla, sillä Bartali karkasi Coppilta, jonka kanssa oli irtiotossa, kun tämä oli kiristämässä kengännauhojaan. On sanottu, että juuri tämä tapahtuma aloitti Coppin ja Bartalin välisen "sodan". Bartalin keskinopeus tuossa kilpailussa oli 42,228 km/h, joka säilyi ennätyksenä yli 50 vuoden ajan. Espanjalainen Juan Antonio Flecha voitti vuoden 2004 kilpailun uudella keskinopeusennätyksellä 42,707 km/h.
Vuoden 1956 jälkeen sveitsiläisajajat voittivat Züri-Metzgeten ammattilaiskilpailun vain viisi kertaa, kun taas Italiaan voitto meni 15 ja Belgiaan 13 kertaa. Kilpailun voittajien joukkoon kuuluu suuria klassikkokisojen tähtiä, kuten Paolo Bettini, Francesco Moser, Roger De Vlaeminck, Freddy Maertens, Giuseppe Saronni ja Johan Museeuw.
Lähde: Memoire-du-cyclisme
Lähde: Cycling Archives
Susi lampaan vaatteissa
Susi lampaan vaatteissa on Aisopoksen muistiin kirjaama satu ja siihen viittaava sanonta.
Sadussa susi löytää lampaantaljan, ja keksii että jos hän pukee sen päälleen, hän näyttää kauempaa lampaalta, joten lampaat eivät tajua vaaraa. Lähestyttyään lammaskatrasta talja yllään susi oli juuri pääsemäisillään tarpeeksi lähelle hyökätäkseen, kun paimen saapui paikalle. Hän päätti valita yhden lampaistaan teuraaksi ruokaa varten - ja tappoi siten suden sattumalta. Tarinan opetus on, että petokseen turvautujille käy joka tapauksessa lopulta huonosti.
"Susi lampaan vaatteissa" on myös vertaus, jota käytetään useimmiten kuvaamaan naamioitunutta uhkaa tai ystävällisyydeksi naamioitua petosta. Vertaus esiintyy vanhan raamatunkäännöksen vaikutuksesta usein myös muodossa "susi lammasten vaatteissa". Jeesus vertasi vääriä profeettoja lampaiksi naamioituneisiin susiin (Matt. 7:15).
Vanha tullitalo (Helsingborg)
Vanha tullitalo () on rakennus Helsingborgissa, Ruotsin Skånessa. Se toimii nykyisin terminaalina tanskalaisen Sundbusserne-varustamon aluksille jotka kulkevat Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä yli Juutinrauman. Rakennus on saanut nykyisen ulkonäkönsä vuonna 1887. Sen on suunnitellut arkkitehti Mauritz Frohm. 1910-luvulla rakennusta laajennettiin arkkitehti Alfred Hellerströmin suunnittelemilla siipirakennuksilla.
Sundbusserne
Sundbusserne () on tanskalainen varustamo, joka liikennöi Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä yli Juutinrauman. Liikennöinti tapahtuu kahdella matkustaja-aluksella, M/S Sundbuss Magdelonella ja M/S Sundbuss Pernillella. Molemmat laivat purjehtivat Ruotsin lipun alla. Varustamo perustettiin vuonna 1957.
Aleksandr Godunov
Aleksander Borisovitš Godunov (, 28. marraskuuta 1949 Sahalin – 18. toukokuuta 1995 Los Angeles) oli venäläinen balettitanssija ja näyttelijä, jonka loikkaus 23. elokuuta 1979 aiheutti diplomaattisen kriisin Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä.
Godunov liittyi Bolšoi-teatteriin vuonna 1971. Hän oli jo silloin lupaava balettitanssija.
Yhdysvaltain balettiuransa jälkeen Godunov esiintyi monissa elokuvissa. Hän näytteli amish-maanviljelijää elokuvassa "Peter Weirin Todistaja" vuodelta 1985, psykopaattista terroristia Karlia elokuvassa "Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli", Maxia elokuvassa "Rahareikä" sekä Vronskyä elokuvassa "Anna Karenina" vuodelta 1974. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1987.
23. elokuuta vuonna 1979, kun Bolšoi-teatteri oli kiertueella New York Cityssä, Godunov otti yhteyttä viranomaisiin ja anoi poliittista turvapaikkaa. Kun KGB oli kuullut tempauksesta, Bolšoi oli juuri lentokentällä matkalla takaisin. KGB päätti estää Godunovin vaimon, mukana kiertueella olleen solisti Lyudmila Vlasovan, loikkauksen. Rouva Vlasovaa pidettiin Aeroflotin Moskovan koneessa, mutta koneelta evättiin lähtölupa kolmeksi vuorokaudeksi, koska maahanmuuttovirasto halusi tietää, lähteekö tämä maasta vapaaehtoisesti eikä pakosta. Presidentti Jimmy Carter ja neuvostojohtaja Leonid Brežnev joutuivat kriisiin mukaan.
26. elokuuta kone sai lähtöluvan, ja Vlasova palasi Moskovaan. Godunov yritti vuoden ajan saada vaimonsa Yhdysvaltoihin. Heidät tunnettiin Kylmän sodan Romeona ja Juliana. Pari erosi vuonna 1982.
Godunov jatkoi tanssijanuraa Yhdysvalloissa American Ballet Theatressa vuoteen 1982 asti, jolloin hänen välinsä teatterin johtajan, Mihail Baryšnikovin, kanssa menivät poikki. Godunov matkusti Hollywoodiin ja aloitti romanssin näyttelijä Jacqueline Bissetin kanssa. Suhde päättyi vuonna 1988. Godunovin kuuluisin rooli oli elokuvassa Die Hard (1988), jossa hän näytteli terroristi Karlia.
Ystävät huolestuivat Godunovista 18. toukokuuta 1995, koska hän ei ollut pitkiin aikoihin vastannut soittoihin. He lähettivät sairaanhoitajan hänen asunnolleen, mistä Godunov löydettiin kuolleena alkoholismin ja hepatiitin aiheuttamien komplikaatioiden seurauksena. Hän eli vain 45-vuotiaaksi. On ollut epäselvää, kauanko Godunov oli ollut kuolleena ja hänen ystävänsä väittivät, etteivät olleet kuulleet hänestä mitään kymmeneen päivään. Hänen tuhkansa on siroteltu Tyynellemerelle.
Mauritz Frohm
Mauritz Frohm (1840 – 1912) oli ruotsalainen arkkitehti. Hän toimi Helsingborgin kaupunginarkkitehtina vuosina 1868–1903 ja suunnitteli useita merkittäviä rakennuksia kaupunkiin.
Frohm syntyi Helsingborgissa Jonas Frohmille ja Christina Frohmille (o.s. Ramberg). 16-vuotiaana hän muutti Göteborgiin, jossa hän opiskeli rakennustaidetta Chalmersin koulussa. Opiskelujen jälkeen hän asui jonkin aikaa Tukholmassa, jossa työskenteli yhdessä Helgo Zettervallin kanssa.
Vuonna 1865 palasi Frohm Helsingborgiin ja 1868 hänestä tehtiin kaupungin kaupunginarkkitehti. Kaupunginarkkitehtina hänen suunnittelemiensa rakennusten ulkonäköä dominoivat koristerikkaat ja usein klassisistiset rakennukset. Hän lopetti työssään vuonna 1903. Frohm ei koskaan mennyt naimisiin ja hän kuoli vuonna 1912. Kaupunginarkkitehtina häntä seurasi Alfred Hellerström.
Alfred Hellerström
Josef Alfred Hellerström (s. 19. maaliskuuta 1863, Tukholma − k. 1931) oli ruotsalainen arkkitehti. Hän opiskeli vuosina 1883-1885 Kungliga tekniska högskolanissa ja vuosina 1885-1888 Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa. Hellerström asui ja vaikutti Helsingborgissa. Vuonna 1892 hän aloitti työt Helsingborgin teknillisessä koulussa opettajana ja vuodesta 1903 lähtien hän toimi Helsingborgin kaupunginarkkitehtina.
Australian Grand Prix 1993
Australian Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 548 osakilpailu ja kauden 1993 päätöskilpailu. Se ajettiin 7. marraskuuta Adelaiden katuradalla. Kilpailua lyhennettiin kahdella kierroksella uusintalähtöjen takia.
Kilpailun voittaneelle Ayrton Sennalle voitto oli hänen uransa viimeinen. Alain Prost ajoi 200. GP:nsä ja päätti uransa tähän kilpailuun. Kisa oli myös Riccardo Patresen viimeinen (256. GP)
Kustaa Aadolfin kirkko (Helsingborg)
Kustaa Aadolfin kirkko () on kirkkorakennus Helsingborgin Söderin kaupunginosassa, Ruotsissa. Sen on suunnitellut arkkitehti Gustaf Hermansson Sundsvallista. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1893 rakennusmestari A. Wilsonin johdolla. Kirkon vihkimistilaisuus järjestettiin 6. kesäkuuta 1897.
Kustaa Aadolfin kirkko (Tukholma)
Kustaa Aadolfin kirkko () on kirkkorakennus Tukholman Östermalmin kaupunginosan itäosassa, Kustaa Aadolfin puistossa. Uusgoottilaista arkkitehtuuria edustavan punatiilisen kirkon on suunnitellut arkkitehti Carl Möller. Se on rakennettu vuosina 1891–1892. Piispa Gottfrid Billing vihki kirkon käyttöön vuonna 1892. Se oli alun perin Tukholman varuskunnan varuskuntakirkko, mutta se on sittemmin muutettu tavalliseksi kirkoksi. Oscarin seurakunta osti kirkon itselleen 1960-luvulla. Samaan seurakuntaan kuuluu myös läheinen Oscarskyrkan. Kirkko restauroitiin vuonna 1968 arkkitehti Björn Linnin johdolla.
Stefan Ruzowitzky
Stefan Ruzowitzky (s. 25. joulukuuta 1961 Wienissä) on itävaltalainen elokuvaohjaaja. Hän on opiskellut teatteritiedettä ja historiaa. 
Itävaltalainen Stefan Ruzowitzky on ohjannut sekä kirjoittanut elokuvat Anatomie ja Anatomie 2. Elokuvat ovat saksalaisia. Ruzowitzky on ohjannut myös elokuvat Siebtelbauern, Väärentäjä sekä All the Queen's Men.
Lisäksi hän on ohjannut musiikkivideoita esimerkiksi Justin Timberlaken yhtyeelle ’N Sync.
Kupluskylä
Kupluskylä on kylä Kontiolahden kunnassa, lähellä Joensuun rajaa. Se sijaitsee noin kuudentoista kilometrin päästä kunnan keskustasta, ja noin kymmenen kilometrin päästä Joensuun kaupungin keskustasta.
Kylä sijaitsee Pielisjoen rannassa, joen ja Utranharjun välissä, Utran (Joensuun) kaupunginosan naapurissa. Kupluskylän lähellä on Jynkän vedenottamo, josta Joensuu saa juomavetensä.
Nimi kuplus viittaa kalastukseen.
Steel Attack
Steel Attack on ruotsalainen power metallia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1995.DVD: Monsters Of Metal vol. 5 - 2006
Corpus inscriptionum Latinarum
Corpus inscriptionum Latinarum (lyhennettynä CIL) on kattavuuteen pyrkivä kokoomajulkaisu antiikin aikaisista latinankielisistä piirtokirjoituksista. Se on ensiarvoisen tärkeä lähde antiikin Roomaan kohdistuvalle tieteelliselle tutkimukselle.
CIL:ään pyritään keräämään kaikki latinankieliset piirtokirjoitukset koko Rooman valtakunnan alueelta. Tekstit järjestetään maantieteellisten ja muiden kriteerien perusteella. Moniosaista, latinankielistä kirjasarjaa päivitetään aika ajoin uusilla painoksilla ja lisäosilla. Hanketta johtaa Berliinin-Brandenburgin tiedeakatemia ("Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften"), joka myös vastaa CIL:n sisarhankkeesta Inscriptiones Graecae (IG) eli antiikin kreikankielisten piirtokirjoitusten kokoomajulkaisusta.
Erilaisia suunnitelmia korpuksen laatimiseksi oli ollut jo 1800-luvun alkupuolella, mutta varsinaisesti CIL-hankkeen pani alkuun vuonna 1853 Theodor Mommsen. Ensimmäinen nide ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin ja ensimmäiseen maailmansotaan mennessä suurin osa silloin tunnetuista piirtokirjoituksista oli saatu julkaistuksi. Työ kuitenkin jatkuu edelleen, sillä uusia piirtokirjoituksia löytyy jatkuvasti ja mm. niistä saatujen uusien tietojen avulla jo julkaistujenkin piirtokirjoitusten lukutapoja ja tulkintaa pystytään usein vielä parantamaan.
CIL:n nykyiset 17 nidettä ja sen yli 70 osaa sisältävät yhteensä noin 180 000 piirtokirjoitusta. Lisäksi on 13 lisäosaa, jotka sisältävät piirtokirjoitusten valokuvia ja erilaisia indeksejä. Yksittäisen piirtokirjoituksen editio koostuu itse piirtokirjoituksen tekstistä, johdannosta (jossa kerrotaan tekstin löytöpaikka, materiaali, mitat jne.) sekä ns. kriittisestä apparaatista ja kommentaarista, joka voi sisältää huomioita esimerkiksi tekstin ajoituksesta tai erilaisista tekstin yksityiskohtiin liittyvistä kysymyksistä, kuten puuttuvien sanojen täydennyksistä. Itse piirtokirjoituksen teksti annetaan tieteellisen transkription muodossa ja siitä käy ilmi, mitkä kirjaimet ovat varmuudella luettavissa, mitkä epävarmoja tai kokonaan puuttuvia tai milloin ediittori on vaikkapa avannut lyhenteen. CIL:n uudemmissa osissa piirtokirjoituksen valokuva ja/tai piirros ja transkriptio ovat vieri vieressä, mikä helpottaa transkription luotettavuuden arviointia.
Alkujaan lähinnä saksalaisten toteuttamaan hankkeeseen osallistuu nykyään tutkijoita monista eri maista. CIL:n osan X uutta editiota työstetään professori Heikki Solinin johdolla Helsingin yliopistossa Klassillisen filologian laitoksella. Osa kattaa ne Etelä-Italian länsirannikon sekä Sisilian, Sardinian ja Korsikan alueelta löydetyt piirtokirjoitukset, jotka eivät sisälly Theodor Mommsenin vuonna 1883 julkaisemaan ensimmäiseen editioon.
Xak II: The Rising of the Red Moon
Xak II: The Rising of the Red Moon () on vuonna 1990 julkaistu toimintaroolipeli, jonka kehitti japanilainen ohjelmistovalmistaja MicroCabin. Peli on "Xak"-sarjan toinen osa ja suoraa jatkoa "lle". Vuonna 1992 Telenet Japan julkaisi "Xak II":n edeltäjänsä kanssa nimeä "Xak I & II" kantavassa yhteisjulkaisussa, jonka alustana oli PC Engine.
Ensimmäisessä "Xak"-pelissä Latok Kart haastoi ihmisiä manipuloivan
Badu-demonin, joka oli aiemmin kärsinyt tappion otellessaan sodan jumala Duelin vastaan. Latok voitti Badun lopullisesti, mutta Necromangerin, joka kuului Badua palvelleisiin demoneihin, onnistui paeta Latokin ulottuvilta. Kolmen vuoden kuluttua Necromanger ja kolme demonivaltiasta suorittavat synkän rituaalin, jonka avulla he kutsuvat luokseen Zamu Gospelin, demonien legendaarisen sotapäällikön.
Aiemmin Zekisiksen demonimaailmaan sinetöidyn Gospelin saapuessa Xakiin eli ihmisten maailmaan, Latok Kart on 19 vuoden iässä. Banuwan kylässä on liikkunut huhuja hänen kadonneen isänsä Dork Kartin olinpaikasta, ja Pixie-keijun avustamana Latok lähtee etsimään isäänsä Banuwan lähistöltä. Tehtävä kuitenkin vaikeutuu, kun he joutuvat tekemisiin Zamu Gospelin käskyläisten kanssa. 
"Xak II" noudattaa edeltäjänsä mukaista etenemisperiaatetta. Ohjaamalla Latok Kartia, tarinan päähenkilöä, pelaaja liikkuu kaupungista ja luolastosta toiseen suorittaen NPC-hahmojen antamia tehtäviä. Luolastoissa ollessaan pelaajan on oteltava etenemistään estävää päävastusta vastaan, jonka päihitettyään hän voi taas jatkaa kulkuaan ja saattaa juonen tapahtumia eteenpäin. Kaupungeissa voidaan puolestaan hankkia tietoa paikallisilta asukkailta ja ostaa taisteluissa hyödynnettäviä miekkoja, haarniskoja sekä kilpiä.
Koska pelin taistelut käydään reaaliajassa, luolastoissa liikkuvat hirviöt havaitaan jo pelihahmon liikkuma-alueella. Taistelun aikana Latok voi puolustautua vastapuolen iskuilta parhaiten, kun hänen miekkansa on tupessa ja hän voi käyttää kilpeä. Pelaajan halutessa hyökätä Latokin miekka on vedettävä esille ja iskettävä tiettyä toimintanäppäintä painamalla. Taistelu voitetaan, kun vihollisen osumapisteet ovat pelihahmon suorittamien hyökkäysten ansiosta huvenneet. Latokin vahvuuden määrää varusteiden lisäksi hänen tasonsa, joka kohotessaan yhteenotoista kerättyjen kokemuspisteiden myötä parantaa hänen fyysisiä ominaisuuksiaan.
Kastekäsky
Kastekäsky, joka tunnetaan myös nimellä lähetyskäsky, on kristinuskon kastetoimitukseen liittyvä käsky, joka on löydettävissä Raamatusta, Matteuksen evankeliumista, luku 28, jae 19-20.
Vanhan käsikirjoituksen mukaan Jeesus ei antanut kastekäskyä, vaan Hän antoi omille opetuslapsilleen lähetyskäskyn.
Luterilainen kirkko suosittelee lapsen kastamista kuukauden kuluessa syntymästä.
Raamattua ei tule tulkita vain yksittäisten jakeiden perusteella. On huomioitava koko Raamatun ilmoitus kokonaisuudessaan. Myös vanhat käännökset sekä muut kasteasiaa käsittelevät kohdat selventävät asiaa. Raamatussa käsitellään kasteasiaa useassa kohdassa; myös sitä, että pelastukseen tarvitaan muutakin kuin vesikaste.
Scutum (kilpi)
Scutum on latinankielinen nimi kilvelle, vaikka se nykyään yhdistetään Rooman legioonalaisten kantamaan puolisoikeaan vakiokilpeen. Tasavallan aikaan kilpi oli muodoltaan soikea, mutta aikaisin keisarikaudella se kehittyi enemmänkin suorakulmaiseksi.
Kaarevat kilvet valmistettiin usein limittäin asetetuista vanerilevyistä. Rakenteensa ansiosta kilpi oli vahva mutta silti tarpeeksi keveä, jotta sitä pystyttäisiin kantamaan pitkiä matkoja.
Parhaiten säilynyt, Syyriasta peräisin oleva kilpi on 5-6 cm paksu, 106 cm korkea ja 66 cm leveä, sen leveyden ollessa pintaa pitkin 86 cm kaarevuuden takia. Kilven kaarevan ulkopinnan takia siihen tulleet iskut ja nuolet "liukuivat" osittain pois, koska reunat viettivät poispäin hyökkääjästä. Täten scutum saattoi selvitä raskaistakin iskuista, koska kaikki iskun voima ei välittynyt kilpeen ja sen kantajaan. Raskaasta raudasta tai pronssista tehtyä kupuraa keskellä kilpeä (”umboa”) käytettiin sellaisenaan hyökkäävästi, sillä se on itsessään kyllin raskas ja kestävä tainnuttamaan vihollinen tai tönäisemään tätä, helpottaen legioonalaista iskemään miekallaan gladiuksella.
Sotilaat etenivät joskus scutumin suojissa aivan kiinni vihollisiin, estäen normaalipituisten miekkojen käytön. Tällöin legioonalaiset nostivat hieman kilpeä iskeäkseen lyhyellä miekalla vastustajaa. Scutumin reunat olivat pronssisia lujittaakseen kilpeä, ja reunojakin voitiin käyttää hyökkäävästi.
Nimi "scutum" on kantasanana romaanisten kielten "kilpeä" tai "vaakunaa" tarkoittaville sanoille, kuten italian "scudo", ranskan "ecu", espanjan ja portugalin "escudo", katalaanin "escut" jne.
Metyylielohopea
Metyylielohopea on elohopeametallin orgaaninen, ihmiselle vaarallinen muoto. Sen molekyylikaava on CHHg.
Luonnonvesistöihin joutunut elohopea muuttuu muun muassa bakteeritoiminnan seurauksena metyylielohopeaksi. Metyylielohopea ei liukene veteen, mutta rikastuu ravintoketjussa. Päinvastoin kuin dioksiinit ja PCB-yhdisteet, se ei kerry eliöiden rasvaan vaan valkuaisaineisiin. Erityisesti petokalat, sekä kaloja syövät eläimet kuten ihminen, altistuvat suurimmille pitoisuuksille. Suomen kaloista suurimmat pitoisuudet on isossa hauessa, mutta myös muissa petokaloissa kuten isossa kuhassa ja mateessa voi olla suuria pitoisuuksia. Eräissä tonnikalalajeissa pitoisuudet ovat myös suuria.
Ihminen saa kehoonsa elohopeaa ravinnosta ja Suomessa suurin lähde on kalan syönti. Elimistöön joutunut metyylielohopea pääsee rasvaliukoisena aineena helposti hermostoon. Elohopeamyrkytyksen oireisiin kuuluvat tunto- ja näköhäiriöt, ataksia, käsien ja jalkojen puutuminen, lihasheikkous, supistunut näkökenttä, kuulovaurio ja puhehäiriö. Vaikeissa tapauksissa myrkytysoireet jäävät pysyviksi ja äärimmäisissä altistuksissa, kuten Minamatan syndroomassa oireisiin lukeutuvat psykiatriset oireet, halvaus, kooma ja kuolema, jotka seuraavat viikoissa ensimmäisten oireiden esiinnyttyä.
Kaikkein herkimmin vaikutukset kohdistuvat kehittyvään sikiöön. Tulokset normaalista ravinnosta saatavan metyylielohopean vaikutuksista ovat toistaiseksi ristiriitaisia, koska kahdessa erittäin paljon kalaa käyttävässä väestössä on saatu erilainen tulos, Färsaarilla on nähty lievän hermoston kehityksen hidastumisen liittyvän suureen metyylielohopeapitoisuuteen mutta Seychelleillä ei. Suomessa on kuitenkin suositeltu, ettei raskaana olevien tulisi käyttää haukea lainkaan.
Metyylielohopean on havaittu aiheuttavan iibislinnuilla "homoseksuaalista" käytöstä, jossa uroslinnut asettuvat yhteen toistensa kanssa.
Beyond Abilities
Beyond Abilities on suomalaisen metalliyhtyeen Warmenin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Albumi levytettiin Sonic Pump- ja Warmen-studioilla, joista jälkimmäinen on sittemmin nimetty Beyond Abilities -studioksi. Levyn tuottajana toimi yhtyeen kosketinsoittaja ja perustaja Janne Wirman.
Albumin viidessä kappaleessa kuullaan vierailevia solisteja, muut kappaleet ovat instrumentaalisia. Kimberly Gossin laulama ”Alone” on cover-versio yhdysvaltalaisen Heart-yhtyeen kappaleesta. Kappale julkaistiin myös singlenä, joka sijoittui Suomen singlelistalla parhaimmillaan 15:nneksi. Singlen B-puolena oli alun perin Warmenin debyyttialbumin "Unknown Soldierin" Japanin-painoksella julkaistu kappale ”Dead Reflection”. Albumin ja sen nimikappaleen sekä kappaleen ”Salieri Strikes Back” nimet ovat viittauksia elokuvaan "Amadeus". Albumilla on myös lyhyitä lainauksia elokuvasta.
Bruno Jorma
Bruno August Jorma, vuoteen 1908 Jäderholm (14. maaliskuuta 1882 Rautalampi – 15. helmikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä.
Bruno Jorman vanhemmat olivat apteekkari August Jäderholm ja Alma Wilhelmina Ullner ja poliso vuodesta 1910 Hilja Jorma. Jorma kävi viisi luokkaa lyseota ja opiskeli Kansallisteatterin teatterikoulun 1906–1908, samoin kuin laulua Sternin konservatoriossa Berliinissä 1909–1910. Ensikonsertin Jorma piti Viipurissa vuonna 1917. Jorma toimi näyttelijänä useissa eri teattereissa ja baritonina eritoten Suomalaisessa Oopperassa 1919–1946. Hän esiintyi lähes sadassa puhe- ja lauluroolissa, enimmäkseen sivurooleissa ja luonneosissa. Hän oli myös Lallukan taiteilijakodin isännöitsijänä vuodesta 1933 lähtien.
Jormalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1948.
Autolykos
Autolykos ( 'yksinäinen susi') oli kreikkalaisessa mytologiassa Hermeen ja Khionen poika.
Autolykos oli erityisen tunnettu taitavana varkaana — tuon syntymälahjan hän oli saanut isältään, varkaiden jumalalta. Hän osasi kääntää asiat päälaelleen — puhua "valkean mustaksi ja mustan valkeaksi".
Vaikka Autolykos oli oveluuden perikuva, Sisyfoksen onnistui kerran voittaa hänet viekkaudessa. Autolykos oli jo pitkään varastanut tämän karjaa jäämättä koskaan kiinni. Sisyfos alkoi kuitenkin epäillä tätä, koska hänen oman karjansa vähetessä Autolykoksen lauman koko puolestaan kasvoi. Niinpä Sisyfos merkitsi eläintensä sorkat, ja kun eläimiä oli varastettu, hän saapui paikalle, tunnisti nautansa ja vei ne takaisin. Samalla matkalla hän vietteli mukaansa Autolykoksen tyttären Atikleian ja antoi tämän myöhemmin puolisoksi Laerteelle. Heille syntyi Odysseus.
Autolykoksella oli useita poikia, jotka olivat taitavia varkaita, sekä tytär Polymede.
Emil Mantila
Emil Aleksanteri Mantila (6. joulukuuta 1884 Helsinki – 9. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja.
Emila Mantilan vanhemmat olivat uuniseppämestari Aleksanteri Mantila ja Maria Sofia Åberg. Lyseon käytyään Mantila opiskeli Helsingin musiikkiopistossa ja Kansallisteatterin teatterikoulussa. Lauluopintoja hän harjoitti Italiassa 1912–1913 ja teki opintomatkan Keski-Eurooppaan 1920-luvulla. Mantila toimi "Kauppalehden" palveluksessa 1916–1918. Kotimaassa hän esiintyi oopperanäytännöissä vuodesta 1913, kiinnityksen Suomalaiseen oopperaan hän sai vuonna 1919, joka kesti aina vuoteen 1948 asti. Mantila oli oopperan hallituksen jäsen 1931–1937.
Mantilalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1948.
Carl Bosch
Carl Bosch (27. elokuuta 1874 Köln – 26. huhtikuuta 1940 Heidelberg) oli saksalainen kemisti ja insinööri. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1931 yhdessä Friedrich Bergiuksen kanssa korkean paineen kemian menetelmien kehittämisestä. Carl Bosch oli merkittävä yritysjohtaja saksalaisen maailman suurimman kemianteollisuuden yrityksen IG Farbenin toimitusjohtaja ja myöhemmin hallituksen puheenjohtaja sekä Ford Motor Companyn Saksan-yrityksen hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi Bosch oli IG Farbenin kokonaan omistaman Yhdysvaltain-tytäryhtiön hallituksen jäsen.
Bosch opiskeli Berliinin teknillisessä yliopistossa ja myöhemmin Leipzigin yliopistossa. Vuonna 1899 hän aloitti työt BASFin palveluksessa. Vuodesta 1908 vuoteen 1913 Bosch kehitti Haber–Bosch-menetelmää yhdessä Fritz Haberin kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Bosch työskenteli petrolin ja metanolin korkeassa paineessa tapahtuvan synteesin parissa. Bosch oli yksi IG Farbenin perustajista ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen. Hän oli myös amatööriastronomi. Bosch sai Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinnon vuonna 1939.
Carl Boschista tuli IG Farbenin toimitusjohtaja vuonna 1926. Carl Boschista tuli Ford Motor Companyn Saksan-yrityksen hallituksen puheenjohtaja, kun yritys liitettiin osaksi IG Farbenia vuonna 1928. Vuonna 1933 pian Hitlerin valtaannousun jälkeen Bosch solmi IG Farbenin toimitusjohtajana Hermann Göringin johtamien Saksan ilmavoimien kanssa sopimuksen korkeaoktaanisen lentopolttonesteen valmistamisesta. Tämä polttoainesopimus mahdollisti Saksan ilmavoimien pommitukset myöhemmin.
Carl Bosch kuoli ennen toisen maailmansodan päättymistä natsi-Saksan tappioon. IG Farbenin johtajia syytettiin ja tuomittiin Nürnbergin sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, oikeusjutussa nimeltään "The United States of America vs. Carl Krauch, et al."
Daniel Erlandsson
Daniel John Erlandsson (s. 22. toukokuuta 1976 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen rumpali, joka soittaa melodista death metallia soittavassa Arch Enemy -yhtyeessä.
Aikaisemmin Daniel on soittanut muissakin yhtyeissä kuten In Flames (albumi Subterranean), Eucharist, Liers in Wait, Diabolique, Armageddon ja The End. Danielin isoveli Adrian Erlandsson soittaa At The Gatesissa ja on entinen Cradle of Filthin rumpali. Molemmat syntyivät ja varttuivat yhdessä Ruotsissa ja aloittivat rumpujen soiton aikaisessa iässä. Danielin kommentti Arch Enemyn kotisivuilta: "Meillä oli tapana jammailla vanhempiemme kellarissa, ensin Adrian, ja sitten vähän myöhemmin minä. Ilman häntä en varmaan edes soittaisi nykyään."
Daniel on maininnut esikuvikseen mm. Bill Cobhamin, Mikael Lahden, Clive Burrin, Vinny Appicen, Dave Lombardon ja Scott Travisin.
Bertha Lindberg
Bertha Karolina Lindberg (10. marraskuuta 1882 Viipuri – 31. tammikuuta 1970) oli suomalainen näyttelijä, teatteripedagogi ja -ohjaaja.
Hän oli alkuun näyttelijänä paroni Alexander Uexküll-Gyllenbandin Ida Aalberg -teatterissa ja Elli Tompurin Vapaalla näyttämöllä.] Myöhemmin hänestä tuli tunnustettu teatteripedagogi ja hän toimi Suomen teatterikoulussa plastiikan opettajana. Lindberg esiintyi Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa "Varastettu kuolema" (1938).
Lindbergille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1947.
Catwoman
Catwoman on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva, joka perustuu samannimiseen sarjakuvaan. Elokuvan ohjasi Pitof ja pääosissa ovat Halle Berry sekä Benjamin Bratt. Elokuva sai neljä Razzie-palkintoa.
Elokuva kertoo Patience Phillipsistä, joka työskentelee suuressa kosmetiikkayrityksessä. Eräänä päivänä Patience saa tietää yrityksen sisällä tapahtuvista salaisuuksista ja hänet tapetaan sen seurauksena. Mutta Patience herää henkiin ja pian huomaa omaavansa kissan aisteja ja eleitä.