hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Karsikko (mytologia)
Karsikko on perinteinen suomalainen vainajaa koskeva merkintä puussa, taikka metsä tai yksittäinen puu, jossa näitä merkintöjä on. Karsikkoa tehdessä voidaan puusta karsia oksia vainajan merkiksi. Usein karsikko sijaitsee tien varrella, asutuksen ja kalmiston välillä.
Karsikko tehtiin puuhun yleensä kuljetettaessa vainajaa kirkolle tai kalmistoon, mutta toisaalta esimerkiksi jonkun suvun karsikko saattaa olla pelkästään muistomerkki. Tiettävästi tällaisia karsikkoja on edelleen käytössä.
Karsikkopuuhun, joka on yleensä iso mänty tai kuusi, tehtiin karsikko, eli siitä katkottiin oksia. Joskus ainoastaan latva jätettiin karsimatta - joskus myös tyvipää. Joskus keskelle puuta jätettiin käsivarsiksi kaksi oksaa osoittamaan metsään päin, jos henkilö, jolle karsikko tehtiin, oli naimisissa. Naimattomalle jätettiin vain yksi oksa, joka osoitti tielle päin.
Usein karsikkoa tehdessä tehtiin puun kuoreen pilkka, eli kuorta poistettiin esimerkiksi kirveellä tai puukolla. Pilkka toimi ikään kuin "tauluna", johon tehtiin merkintöjä. Siihen voitiin veistää esimerkiksi vainajan nimi, puumerkki tai syntymä- ja kuolinajat.
Myöhemmin tuli tavaksi leikata pilkkaan vuosiluku tai kiinnittää mäntyyn kohon muotoinen musta lautanen, johon oli kirjoitettu vainajan nimikirjaimet ja kuolinvuosi.
Karsikoiden tarkoituksena on alun perin ollut vaikuttaa kuolleiden sieluihin siten, etteivät ne tulisi ihmisten ilmoille kummittelemaan. Ilmeisesti on ajateltu, että lähtiessään vaeltamaan kalmistolta takaisin asuinpaikalle sielu ymmärtää kuolleensa viimeistään nähdessään oman karsikko-merkkinsä puussa. Sittemmin karsikkoja on tehty lähinnä vainajan muistomerkiksi. Joillakin suvuilla on ollut kokonaisia sukutauluja karsikkopuussaan.
Karsikko voidaan tehdä myös eläville. Kun joku ensi kerran saapuu vieraaseen taloon, niin hänelle kunnioitukseksi tehdään karsikko, jossa oksa osoittaa mistä ilmansuunnasta vieras on kotoisin. Karsikkoja tekivät myös matkatoverit toisillensa, kun saapuivat oudoille seuduille.
Hukanhauta
Hukanhauta on Joensuun kaupunginosa Niinivaaran eteläpuolella. Asukkaita on noin 4 000. Hukanhaudan alueita on muun muassa Petäikkölä, Opotta ja Nepenmäki. Kaupunginosan rajat vaihtelevat määrittelijän mukaan, mutta Niinivaaran ja Hukanhaudan rajana on pidetty Ilomantsintietä, etelässä Ilomantsin rataa ja idässä kuutostietä.
Hukanhaudan nykyinen asutus alkoi muodostua, kun 1950-luvulla rakennettiin ensimmäiset talot Karjalan radan varteen. Vilkas rakentamisen aikakausi oli 1970- ja 80-lukujen vaihteessa. Alueella on paljon omakotitaloasutusta, mutta Niinivaaran läheisyydessä myös pienkerrostaloja.
Alueella on market, asiamiesposti ja huoltoasema. Niinivaaran palvelut ovat kävelymatkan päässä.
Nepenmäen koulussa (perustettu 1960) on noin 350 oppilasta. Nepenmäki on saanut nimensä kauppaneuvos F.N. Neppen­strömistä, joka omisti aluetta 1800-luvulla. Hukanhaudan vanhassa puukoulussa toimii lasten harrastusryhmiä. 
Hukanhaudan vanha puukoulu toimii lasten ja nuorten kulttuuritilana. Rakennus on vuodelta 1914.
Hukanhaudan lähellä on runsaasti virkistysmahdollisuuksia: Pyhäselän ranta, Koivuniemen ja Vehkalahden uimaranta, Jääkarhujen avantouintipaikka, Kuhasalon ja Repokallion luontoalueet.
Kaupunginosan tunnetuin asukas on kansanedustaja Anu Vehviläinen.
Hukanhaudan asukasyhdistys on perustettu vuonna 1990. Jäseniä on noin 800. Yhdistyksen toiminnan keskuspaikka on uimarannalla sijaitseva Koivuniemen talo, jonka pihapiirissä pidetään tapahtumia: rantakalailtoja, uudenvuodenvastaanottajaisia, hiihto- ja pilkkikilpailuja.
Hukanhaudan asukasyhdistyksen alueeseen kuuluvat myös Petäikkölä, Vehkalahti ja Opotta sekä osa Niinivaaraa.
Erkki Helasvuon suunnittelema seurakuntatalo sijaitsee Lonikintiellä. Se valmistui 1987 ja kuuluu Pielisensuun seurakuntaan. Tilaa on 160 hengelle. Rakennuksessa on myös vahtimestarin asunto sekä diakonia- ja kerhotiloja. Kirkkosalissa on taiteilija Pirkko Hammarbergin pellavasta ja silkistä valmistama kuvakudosteos "Aarrekivet".
Karhunmäki
Karhunmäki on kaupunginosa Joensuussa Hukanhaudan ja Reijolan välissä, vanhan Lappeenrannantien varressa. Alueen rajoina idässä ja pohjoisessa ovat Ilomantsin rata ja valtatie 6. Alueella on harvakseltaan omakotitaloasutusta. Karhunmäki on Joensuun kaupungin asutuksen uusi laajentumissuunta: vuonna 2010 suurelta osin kaupungin omistamalle maalle on alettu rakentaa satojen talojen asuinaluetta. Asukasluku vuonna 2011 oli noin 500. Kaupungin maapoliittisena tavoitteena on kasvattaa Karhunmäki ja Reijola aikanaan yhteen.
Alueen lähimmät palvelut ovat Reijolassa sekä Hukanhaudalla ja Niinivaaralla. Karhunmäkeen valmistui vuonna 2017 koulu ja päiväkoti. Ulkoilualueista Repokallio ja Pyhäselän ranta sekä Kukkolan tila ovat lähistöllä. Asukasyhdistyksenä toimii Karhunmäen-Haapajoen kylätoimikunta.
Karhunmäessä on 14 hehtaarin alue, joka on ollut toimenpidekiellossa vuodesta 2008 lähtien erittäin uhanalaiseksi luokitellun valkoselkätikan vuoksi.
Vuoteen 2007 saakka Karhunmäen alue kuului Kukkolan tilaan. Tilan omistanut Kukkosen suku on tiettävästi viljellyt maata 1600-luvulta saakka. Kukkosen suvun tunnetuin jäsen on Antti Kukkonen, rovasti ja opetusministeri. Hänen vanhin tyttärensä, agrologi Katri Kukkonen, oli Kukkolan tilan viimeinen isäntä. Katri Kukkosen isännöidessä Kukkolan tilaa Joensuun kaupunki halusi toistuvasti ostaa Karhunmäen alueen asuinalueeksi, mutta hän kieltäytyi myymästä haluten säilyttää alueen maanviljelyskäytössä. Tämän vuoksi ja koska Katri Kukkosella ei ollut perillisiä, hän testamenttasi Kukkolan tilan Pohjois-Karjalan Maataloussäätiölle vuonna 1999. Kukkolan tilan viljely oli kuitenkin kannattamatonta, mistä johtuen Pohjois-Karjalan Maataloussäätiö päätyi myymään Karhunmäen alueen Joensuun kaupungille vuonna 2007.
Eustreptospondylus
Eustreptospondylus (nimen merkitys: ”hyvin kaareva selkänikama”) oli keskijurakaudella 165 miljoonaa vuotta sitten elänyt, lihaa syönyt teropodisuku. Dinosaurus nimettiin vuonna 1964, ja sukuun kuuluu yksi laji, tyyppilaji "E. oxoniensis". "Eustreptospondyluksen" fossiileja on löydetty Englannista.
Nimi "Eustreptospondylus" tarkoittaa kreikan kielellä ”hyvin kaarevaa selkänikamaa”.
"Eustreptospondyluksesta" löydetty yksi ainoa yksilö on noin 4,6 metriä pitkä. Kyseessä on kuitenkin nuori yksilö, ja vertailu muiden teropodien fossiileihin ehdottaa, että "Eustreptospondyluksen" pituus aikuisena oli 6–9 metriä.
"Eustreptospondyluksella" oli terävät hampaat, ja se käveli kahdella jalalla. Sen selässä oli kaarevia selkänikamia. "Eustreptospondylus" oli mahdollisesti uimataitoinen, koska se eli pienellä saarella, ja sen saattoi täytyä silloin tällöin uskaltautua menemään kauas etsimään ravintoa.
"Eustreptospondylus" kuvattiin ensimmäisen kerran vuonna 1841. Alkuperäiset fossiilit ovat sittemmin hävinneet. "Eustreptospondyluksen" uskottiin alun perin olevan "Megalosaurus"-laji. Paleontologeilta kesti kokonainen vuosisata tunnistaa, että se epätavallisen kaarevine selkänikamineen ansaitsi kuulumisen omaan sukuunsa. Vuonna 1964 "Eustreptospondyluksesta" tehtiin toinen löytö, ja sen otaksuttiin kuuluvan kyseiselle dinosaurukselle, perustuen alkuperäisistä fossiileista tehtyihin kuvauksiin. Kyseinen löytö oli ainoa "Eustreptospondyluksesta" tunnettu fossiili, luuranko, joka kuuluu keskenkasvuiselle yksilölle. Se löydettiin Englannista, läheltä Oxfordia. Koska luuranko löydettiin merisedimenteistä, asiantuntijat uskovat, että "Eustreptospondylus" saalisti pitkin pienten saarien rantoja, joita sijaitsi eteläisen Englannin rannikolla keskijurakaudella. Luurangon selkänikamista puuttuu kehittyneet yläosat, mikä osoittaa, että yksilö oli kuollessaan nuori.
"Eustreptospondylus" on näkyvästi esillä yhdessä jaksossa BBC:n tuottamassa sarjassa "Matkalla dinosaurusten kanssa". Siinä dinosaurus kuvataan uimakykyisenä, millainen se saattoi olla oikeastikin. Sarjassa yksi "Eustreptospondylus"-yksilö joutuu kokonaisena suuren merimatelija "Liopleurodonin" nielemäksi. Myöhemmin kaksi aikuista "Eustreptospondylusta" näytetään syömässä rannalle ajautunutta "Liopleurodonin" ruhoa.
Marika
Marika on naisen etunimi. Se on raamatullisen Maria-nimen alun perin unkarilainen diminutiivimuoto , mutta se on tullut käyttöön myös Tšekissä, Slovakiassa, Puolassa, Kreikassa (kirjoitettuna Μαρικα), Suomessa ja Virossa. Suomessa ja Ruotsissa nimen suurin suosio on ollut 1960- ja 1970-luvuilla, mutta molemmissa maissa Marika on ollut yleisempi toisena nimenä kuin puhuttelunimenä.
Suomessa Marikan nimipäivää vietetään 2. heinäkuuta. Kesäkuuhun 2016 mennessä nimi oli Suomessa annettu 27 615 naiselle ja alle kymmenelle miehelle.
Vladislav Tretjak
Vladislav Aleksandrovitš Tretjak (, s. 25. huhtikuuta 1952 Dmitrov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on uransa päättänyt venäläinen jääkiekkomaalivahti. Tretjakia pidetään yleisesti yhtenä jääkiekkohistorian parhaista maalivahdeista.
Tretjak aloitti ammattilaisena 17-vuotiaana kaudella 1968–1969 Anatoli Tarasovin valmentamassa puna-armeijan seurassa TsSKA Moskovassa, jossa hän pelasi koko uransa. Vuonna 1971 hänet valittiin ensimmäistä kertaa Neuvostoliiton jääkiekkoliigan ensimmäiseen tähdistökenttään, ja valinta toistui joka vuosi vuoteen 1984 saakka. Hän voitti näiden vuosien välillä kolmetoista Neuvostoliiton kiekkomestaruutta, ja hänet nimettiin viisi kertaa liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hänet valittiin myös Euroopan parhaaksi jääkiekkoilijaksi kolmesti, vuosina 1981, 1982 ja 1983.
Kansainväliseen kuuluisuuteen Tretjak nousi otteillaan vuoden 1972 Summit Series -ottelusarjassa Neuvostoliiton ja Kanadan välillä. Samana vuonna hän oli voittamassa Sapporon talviolympialaisissa ensimmäistä olympiakultaansa. Myöhemmin Tretjak oli voittamassa Neuvostoliiton paidassa kultaa myös Innsbruckin talviolympialaisissa vuonna 1976 ja Sarajevon talviolympialaisissa vuonna 1984. Lisäksi hän oli voittamassa vuoden 1981 Canada Cupia, kymmentä jääkiekon maailmanmestaruutta ja yhdeksää Euroopan-mestaruutta. Vuoden 1980 talviolympialaisten "Miracle on Ice" eli Yhdysvaltain yllättävä olympiakulta toi kuitenkin ikävän tahran Tretjakin muuten menestyksekkääseen maajoukkueuraan. Neuvostoliiton päävalmentaja Viktor Tihonov vaihtoi Yhdysvaltoja vastaan pelatussa loppusarjan ottelussa Tretjakin pois maalilta jo ensimmäisen erän jälkeen tämän päästettyä helpohkosti kaksi maalia. Yhdysvallat vei ottelun voiton lopulta maalein 4–3 ja loppusarjan lopulta viidellä pisteellä. Neuvostoliitto tuli kisoissa hopealle neljällä pisteellä.
Tretjak päätti uransa 1984 Tšekkoslovakiaa vastaan pelatun, 2–0 päättyneen ottelun jälkeen. Vuonna 1990 Mike Keenan palkkasi hänet Chicago Blackhawksin maalivahtivalmentajaksi, ja hän on toiminut tehtävässä 2000-luvulle saakka. Hän on ollut valmentamassa Chicagossa muun muassa Dominik Hašekia ja Ed Belfouria, jotka ovat aikansa parhaimpia maalivahteja.
Tretjak valittiin 2003 Venäjän duumaan Yhtenäinen Venäjä -puolueen listoilta, ja vuodesta 2006 lähtien hän on toiminut myös Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtajana.
Tretjak palkittiin 1978 Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1989 hänet nimettiin Hockey Hall of Fameen ensimmäisenä venäläisenä. Vuonna 2000 hänet äänestettiin 1900-luvun parhaaksi venäläiseksi jääkiekkoilijaksi. Hän on kirjoittanut uransa jälkeen muutamia kirjoja, kuten vuonna 1987 ilmestyneen omaelämäkerran "Tretiak: The Legend". Suomeksi on ilmestynyt muistelmakirja "Maalissa Tretjak" (1978). Tretjak on myös opettanut junioreita Suomessa 2007.
Tretjak sytytti Sotšin talviolympialaisten olympiatulen yhdessä taitoluistelijalegenda Irina Rodninan kanssa vuonna 2014.
Poets of the Fall
Poets of the Fall (lyh. POTF) on helsinkiläinen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 2003. Yhtye on myynyt Suomessa yli 100 000 levyä ja sillä on hallussaan neljä kultalevyä ja kaksi platinalevyä.
Yhtyeen perustivat laulaja Marko Saaresto ja kitaristi Olli Tukiainen keväällä 2003, Saareston mukaan tarkalleen hänen nimipäivänään eli 25. huhtikuuta. Markus Kaarlonen tuli myöhemmin tutuksi Saareston lapsuudenystävän Sami Järven kautta, ja yhtyeen peruskolmikko muodostui. Loppuvuodesta nousi julkisuuteen kappale "Late Goodbye", joka esiintyi videopelissä "". Pelin suosio antoi nostetta ensimmäisille single- ja albumijulkaisuille. Albumi "Signs of Life" nousi heti julkaisuviikollaan Suomen Top 40 -listan kärkipaikalle. 55. listaviikolla se ylitti platinalevyn eli 30 000 myydyn levyn rajan. Albumista julkaistiin 2011 erikoispainos tuplavinyylinä.
Poets of the Fallin toinen albumi "Carnival of Rust" saavutti edeltäjänsä tapaan ensimmäisellä listaviikollaan ensimmäisen sijan ja rikkoi kultalevyn rajan kolme viikkoa levyn julkaisun jälkeen. Menestysalbumi rikkoi myöhemmin myös platinalevyn rajan.
16. syyskuuta 2007 yhtye ilmoitti kotisivuillaan, että kolmannen albumin nauhoitukset olivat alkaneet. Albumi julkaistiin 26. maaliskuuta 2008, ja se sai nimekseen "Revolution Roulette". Albumi nousi listaykköseksi Suomen virallisella listalla heti ensimmäisellä viikollaan. Levy on saanut kultaa vuonna 2008 ja sitä on myyty yhteensä yli 16 000 kappaletta.
Neljäs albumi "Twilight Theater" julkaistiin 17. maaliskuuta 2010. Se saavutti Suomen virallisen listan ykköstilan viikolla 12 ja kultaa samana vuonna.
Kappale "War" on mukana "Alan Waken" ääniraidalla, jolla yhtyeen alter ego on Old Gods of Asgard. Pelin yhteydessä Old Gods of Asgard julkaisi kaksi muutakin kappaletta.
Yhtyeen ensimmäinen kokoelma "Alchemy Vol. 1" ilmestyi 16. maaliskuuta 2011. Se sisältää neljältä studiolevyltä valitut 14 kappaletta, uuden kappaleen ”No End, No Beginning” sekä kaikki yhtyeen musiikkivideot siihen mennessä. ”Can you hear me” julkaistiin singlenä ja sille tehtiin musiikkivideo.
Viides albumi "Temple of Thought" julkaistiin 21. maaliskuuta 2012. Uudelta albumilta julkaistiin ennakkoon single "Cradled in Love" vuoden 2012 alussa. The Happy Song, tehtiin Remedyn peliin "Alan Wake's American Nightmare". Yhtye teki kiertueen, joka sisälsi keikkoja Suomessa, Venäjällä, Saksassa, Romaniassa ja Intiassa.
Kuudes albumi "Jealous Gods" julkaistiin 19. syyskuuta 2014. Albumi nousi listaykköseksi Suomen albumilistalla.
Yhtye tiedotti 11. kesäkuuta 2015, että on alkanut työstämään seitsemättä studioalbumia. Albumin julkaisuajankohdaksi asetettiin tuolloin syyskuu 2016 ja albumista tulisi maailmankiertue.
Yhtye tiedotti 26. toukokuuta 2016 Facebookissa, että seitsemäs albumi "Clearview" julkaistaan 30. syyskuuta 2016. Albumista tulee myös maailmankiertue, joka starttaa albumin julkaisupäivänä.
Luettelo showpainin termeistä
Showpainissa tai amerikkalaisessa vapaapainissa käytetään useita termejä.Vapaapainissa yleisön osa show’ssa on hyvin tärkeää. Yleisö hurraa faceille ja toistaa heidän iskulauseena ja buuaa heeleille. Huudot ovat samankaltaisia kuin jääkiekko-otteluiden kannatushuudot. Painijoiden uran kulku määräytyy yleisön reaktion mukaan.Ottelutyyppejä on satoja. Ne vaihtelevat humoristisesta sadistiseen. Tässä muutamia.
Luettelo showpainin ammattilaisista
Tämä on lista entisistä ja nykyisistä showpainijoista ja muista sen piirissä työskentelevistä ihmisistä. Suluissa oikea nimi.
World Wrestling Entertainmentin painijoita.Total Nonstop Action Wrestlingin painijoita.
?
Lars Leijonborg
Lars Erik Ansgar Leijonborg (s. 21. marraskuuta 1949) on ruotsalainen poliitikko. Hän toimi kansanpuolue liberaalien puheenjohtajana vuodesta 1997 vuoteen 2007 ja lokakuusta 2006 ministerinä Ruotsin hallituksessa, ensin opetusministerinä ja syksystä 2007 kesään 2009 korkeakoulu- ja tutkimusministerinä.
Leijonborg aloitti poliittisen uransa FPU:ssa (Folkpartiets ungdomsförbund), kansanpuolueen nuorisojärjestössä. Vuonna 1971 hänestä tuli järjestön puheenjohtaja, jona hän toimi vuoteen 1973. Hän on koulutukseltaan sosionomi, joksi hän valmistui vuonna 1974.
Vuosina 1980–1983 Leijonborg toimi kansanpuolueen puoluesihteerinä ja vuosina 1983–1984 puoluelehti NU:n päätoimittajana. 1984–1990 hän työskenteli konsulttiyritys Svenska Managementgruppenin palveluksessa. Ruotsin valtiopäivien jäseneksi hänet valittiin vuonna 1985 Tukholman läänin vaalipiiristä. Kaksissa edellisissä valtiopäivävaaleissa hän oli jäänyt varaedustajaksi. Vuonna 1990 Leijonborgista tuli kansanpuolueen toinen varapuheenjohtaja ja seuraavana vuonna puolueen valtiopäiväryhmän puheenjohtaja. Maaliskuussa 1997 hänet valittiin yksimielisesti puolueensa puheenjohtajaksi Maria Leissnerin jälkeen.
Valtiopäivävaaleissa 1998 kansanpuolue sai 4,7 prosenttia äänistä, mikä ylitti vain niukasti valtiopäiväedustukseen oikeuttavan neljän prosentin äänikynnyksen. Vaalitulos oli puolueen historian heikoin. Seuraavat, vuoden 2002 valtiopäivävaalit olivat puolueelle ja Leijonborgille sen sijaan menestys. Kansanpuolue sai 13,3 prosenttia äänistä ja 48 edustajanpaikkaa, 31 enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Puolue jäi kuitenkin edelleen oppositioon, kun sen keskustaoikeistolaiset liittolaiset eivät menestyneet.
Vuonna 2005 kansanpuolue muodosti Ruotsin allianssin (Allians för Sverige) yhdessä maltillisen kokoomuksen, keskustapuolueen ja kristillisdemokraattien kanssa seuraavan vuoden valtiopäivävaaleja silmällä pitäen. Kansanpuolue lukeutui vuoden 2006 vaalien häviäjiin (puolueen kannatus laski edellisistä vaaleista 5,85 prosenttiyksikköä ja se menetti 20 edustajanpaikkaa), mutta puolue nousi vaalien jälkeen hallitukseen porvarikoalition saatua enemmistön valtiopäiville. Leijonborgista tuli kokoomusjohtaja Fredrik Reinfeldtin johtaman hallituksen opetusministeri.
Huhtikuussa 2007 Leijonborg ilmoitti väistyvänsä kansanpuolueen johdosta syyskuun puoluekokouksessa. 7. syyskuuta uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Jan Björklund. Kouluministeri Björklundista tuli opetusministeri ja Leijonborg siirtyi korkeakoulu- ja tutkimusministeriksi. Hän jätti hallituksen ja valtiopäivät kesäkuussa 2009.
Leijonborg varttui Solnassa Tukholman läänin pohjoisosassa. Hän oli vuodet 1992–2004 naimisissa Lotte Edholmin kanssa. Heillä on yksi yhteinen lapsi, vuonna 1996 syntynyt Axel. Hänellä on myös yksi lapsi aiemmasta liitostaan, vuonna 1975 syntynyt Pontus. Lars Leijonborgin veli Ingemar Leijonborg on televisiokanava TV4:n perustaja.
Ben Kingsley
Sir Ben Kingsley, CBE, () (s. 31. joulukuuta 1943 Scarborough, Englanti) on brittiläinen näyttelijä. Hän on ollut urallaan neljästi Oscar-ehdokkaana. Hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon ja BAFTA-palkinnon roolistaan Mahatma Gandhina elokuvassa "Gandhi".
Kingsley syntyi Krishna Pandit Bhanjina Scarboroughissa, Yorkshiressa, näyttelijä-malli Ann Lyna Maryn (o.s. Goodman) ja lääkäri Rahimtulla Harji Bhanjin lapsena. Kingsleyn isä on ismailiiteitteihin kuulunut muslimilääkäri, joka syntyi siirtomaa-ajan Keniassa gujaratilaistaustaiseen perheeseen. Kingsleyn maustekauppiasisoisä muutti 1800-luvulla Intiasta Sansibariin, jossa Benin isä asui ennen kuin muutti Englantiin 14-vuotiaana. Benin äiti Ann Lyna Mary Goodman on venäjän tai saksan juutalainen.
Kingsley aloitti näyttelijänä amatööriteatterissa Manchesterissa, ja ammattilaiseksi hän siirtyi 23-vuotiaana. Hän esiintyi 1967 ensimmäisen kerran Lontoossa, Aldwych-teatterissa. Tämän jälkeen hän siirtyi Royal Shakespeare Companyyn ja näytteli seuraavat 15 vuotta pääasiassa teatterissa. Tuona aikana hän teki myös kaksi elokuvaa, "Pelko on aseeni" ja "Hard Labour". Yhdysvalloissa Kingsley esiintyi ensimmäisen kerran 1971, kun Royal Shakespeare Company vieraili Broadwayllä. Kingsley esiintyi 1970-luvulle asti syntymänimellään Krishna Bhanji. Hän pelkäsi kuitenkin leimautuvansa etnisiin rooleihin, joten hän vaihtoi nimensä 1970-luvun lopulla Ben Kingsleyksi.
Julkisuuteen Kingsley ponnahti osastaan Mahatma Gandhina elokuvassa "Gandhi", joka voitti kahdeksan Oscaria, mukaan luettuna Kingsleyn saama palkinto parhaasta miespääosasta. "Gandhin" jälkeen hänet valittiin usein esittämään samantyylisiä rooleja, kuten elokuvissa "Paluu vapauteen", "Haaremi" ja "Holmes hölmöilee". Kingsley palasi kuitenkin monipuolisempiin rooleihin 1990-luvulla, kun hän näytteli mafiajohtaja Meyer Lanskyä "Bugsyssä" ja juutalaista kirjanpitäjää "Schindlerin listassa". "Bugsystä" Kingsley sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta. Hänen seuraavia töitään olivat natsiepäilty elokuvassa "Yö ei tunne armoa" ja tieteiselokuva "Peto".
Kingsley teki 2000-luvun alussa jälleen pari arvostetumpaa roolia. Hän sai sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuudet osistaan manipuloivana rikollisena elokuvassa "Sexy Beast" ja ylpeänä iranilaisena maahanmuuttajana elokuvassa "Hiekan ja sumun talo". Hänen roolitöihinsä mahtuu kuitenkin "Hiekan ja sumun talon" jälkeen myös vähemmän menestyneitä elokuvia, kuten "Myrskylinnut" ja "BloodRayne".
Kingsleyn arvostetuimpia rooleja tällä kaudella oli kuuluisana kardiologina Herman Tarnowerina esiintyminen televisioelokuvassa "Mrs. Harris", josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. Kingsleyllä alkoi todella kiireinen aika 2000-luvun puolivälissä, sillä hän työskenteli vuonna 2007 seitsemässä elokuvassa. Hän esiintyi muun muassa rikoskomediassa "You Kill Me", jännityselokuvassa "Transsiberian", historiallisessa seikkailuelokuvassa "The Last Legion" ja seksiguruna komediassa "Love Guru".
Talvihorros
Talvihorros eli hibernaatio tarkoittaa säänneltyä alilämpöisyyttä, jonka avulla eläimet voivat säästää energiaa talven ylitse. Talvihorroksen aikana eläinten aineenvaihdunta ja ruumiinlämpö laskevat, ja keho käyttää ravinnokseen lämpimän kauden aikana kerättyjä rasvavarantoja. Horrosta syvempää lepotilaa kutsutaan diapaussiksi.
Monet tasalämpöiset eläimet, kuten siili viettävät talvensa talvihorroksessa. Talvihorroksessa elimistön lämpötila pysyttelee parissa lämpöasteessa. Ennen talvihorrosta nämä eläimet tankkaavat energiaa rasvavarastoihinsa.
Vaihtolämpöiset eläimet vaipuvat kylmänhorrokseen, jossa elintoiminnot ovat lähes pysähdyksissä ja ruumiinlämpö voi laskea nollan alapuolelle. Solut eivät kuitenkaan jäädy, sillä niihin muodostuu jäätymispistettä alentavaa glyserolia. (esimerkiksi sammakko, käärme, sisilisko).
Sen sijaan esimerkiksi karhu ja mäyrä vajoavat talviuneen eivätkä syvään talvihorrokseen, koska niiden ruumiinlämpö pysyy melko tasaisena.
Kehonmuokkaus
Kehonmuokkauksella (engl. "body modification") tarkoitetaan pysyvää tai väliaikaista muutosta ihmiskehoon esteettisistä, spirituaalisista tai muista ei-lääketieteellisistä syistä.
Yleisimpiä kehonmuokkaustapoja ovat erilaiset tatuoinnit ja lävistykset. Radikaalimpia kehonmuokkauksen tapoja ovat mm. erilaiset implantit, arpeuttaminen, ympärileikkaus, plastiikkakirurgiset toimenpiteet, kielenhalkaisu ja kosmeettinen amputaatio.
Kehonmuokkausta on harrastettu ihmiskunnan historian alkuhämäristä asti, aina maorien tatuoinneista viktoriaanisten korsettien ja kiinalaisen jalkojen typistämisen kautta nykypäivän silikonirintoihin. Joidenkin futuristien mielestä kehonmuokkaus tulee kehittymään tulevaisuudessa yhä enemmän teknologiseen suuntaan päätyen lopulta kyborgeihin.
Prinssi Rohkea
Prinssi Rohkea (myös Prinssi Peloton ja Prinssi Urhea, tai pelkästään "Prince Valiant") on Hal Fosterin luoma ritarisarjakuva.
Prinssi Rohkea on pohjoisen valtion, Thulen, prinssi. Tarinan alkuvaiheilla Prinssi Rohkea saapuu Camelotiin ja ystävystyy ritari Gawainin ja Tristanin kanssa. Hänestä tulee Gawainin aseenkantaja, ja hän kohoaa pian itsekin Pyöreän pöydän ritariksi. Hän taistelee hunneja vastaan "Laulavalla miekallaan" (Flamberge), rakastuu "Aleta"-kuningattareen, saa lapsia ja matkustaa Afrikkaan ja Amerikkaan ja auttaa isäänsä saamaan takaisin Thulen kruunun.Vuosina 1976–1978 Semic julkaisi yhdeksän albumia. Tarinat olivat alun perin ilmestyneet vuosina 1941–1949 amerikkalaisissa sanomalehdissä. Niiden tapahtumissa Prinssi Rohkea ja Aleta avioituvat ja he saavat ensimmäisen lapsensa.
Implantti
Implantit eli istutteet tai siirrännäiset ovat keinotekoisia esineitä tai elektronisia laitteita, joita lisätään kirurgisesti ihmisruumiiseen korvaamaan jokin biologinen toiminto tai parantamaan sitä (kokleaimplantti, aivoimplantti, hammasimplantti, rintaimplantti) tai pelkästään esteettisistä syistä (hiusistutteet, rintaimplantit, sarvi-istutteet). Nykyaikaiset implantit tehdään usein titaanista, koska kehon nesteet eivät aiheuta siihen korroosiota eikä keho hylji sitä.
Esimerkiksi luunmurtumien paranemista avustamaan saatetaan kiinnittää itsestään hajoava istute. Erilaiset luunaulat ja ruuvit valmistettaan lujasta maitohappopolymeeristä, joka tukee luuta 3-6 kuukautta ja liukenee sitten pois. Biohajoavan istutteen kehitti akatemiaprofessori Pertti Törmälä 1980-luvulla.
Iban Mayo
Iban Mayo Diez (s. 19. elokuuta 1977 Igorre, Baskimaa) on espanjalainen kilpapyöräilijä.
Mayo tunnettiin uransa aikana erityisesti mäkien erikoismiehenä. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2000 ja pysyi Euskaltel-Euskadi-tallissa vuoden 2006 loppuun. Baskisyntyinen Mayo onkin hyvin suosittu kotiseudullaan. Hän voitti vuonna 2001 Midi Libre -etappikilpailun, Classique des Alps -ajon sekä kuudennen etapin Dauphiné Libéréssä. Espanjan ympäriajossa hän oli yhdestoista ja seuraavana vuonna viides. Hänen ehkä paras voittonsa tuli Ranskan ympäriajossa 2003, kun hän voitti Alpe d'Huez'n nousulle päättyneen etapin lähes kahdella minuutilla, vaikka löysäsi lopussa. Lisäksi hän oli yhdeksännellä osuudella kolmas ja 15. etapilla toinen. Mayo sijoittui kokonaiskilpailussa kuudenneksi. Samana vuonna hän voitti Baskimaan ympäriajon oltuaan paras etapeilla 1, 5A ja 5B. Dauphiné Libéréssä hän voitti prologin, neljännen etapin sekä piste- ja mäkikilpailun ja oli kokonaiskilpailussa toinen. Liège–Bastogne–Liège-klassikossa Mayo sijoittui toiseksi Tyler Hamiltonin jälkeen.
Kaudella 2004 Mayo voitti Ranskan ympäriajon valmistautumiskilpailuna pidetyn Dauphiné Libérén, voittaen prologin sekä kukistaen neljännellä etapilla Lance Armstrongin kahdella minuutilla Mont Ventoux'n vuorella ajetussa aika-ajossa rikkoen myös nousun aikaennätyksen. Yhtenä ennakkosuosikeista Tourille lähtenyt Mayo koki kuitenkin pettymyksen toisensa perään: Hän ajoi ulos jo alkuetapeilla menettäen paljon aikaa. Pyreneillä loukkaantunut ja kaiken lisäksi tulehduksen saanut Mayo menetti lisää aikaa ja vetäytyi kilpailusta ennen 15. etapin alkua. Hän voitti samana vuonna Asturian ympäriajon ja sijoittui toiseksi Baskimaan ympäriajossa.
Vuonna 2006 Mayo voitti Burgosin ympäriajon neljännen etapin ja kokonaiskilpailun, Subida Urkiola -ajon sekä Dauphiné Libérén kuudennen osuuden.
Kaudeksi 2007 Mayo siirtyi espanjalaiseen Saunier Duval - Prodir -talliin. Yhtenä syynä siirtoon pidettiin pahoja motivaatio-ongelmia aiemmassa tallissaan. Hän otti 19. etapin voiton Giro d'Italiassa. Ranskan ympäriajossa hän oli 8. etapilla toinen ja yhteistuloksissa kuudestoista. Kilpailun jälkeen, 30. heinäkuuta 2007, Mayon ilmoitettiin jääneen kiinni EPO-hormonin käytöstä "Tour de Francessa". Häntä epäiltiin dopingin käytöstä jo toukokuisen Italian ympäriajon aikana, mutta korkeiden testosteroniarvojen osoitettiin johtuneen luonnollisista syistä. Lokakuussa 2007 Mayo kuitenkin vapautettiin dopingepäilyistä, kun hänen heinäkuisen dopingtestin B-näyte osoittautui negatiiviseksi. B-näytteen testasi eri laboratorio kuin A-näytteen. Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI vaati B-näytteen testaamista samassa laboratoriossa kuin A-näytteen, jolloin myös B-näyte osoittautui positiiviseksi. Tämän jälkeen urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin (CAS) määräsi elokuussa 2008, että Mayo on testattu positiiviseksi doping-testissä ja asetettu kahden vuoden kilpailukieltoon alkaen takautuvasti päivämäärästä 31. heinäkuuta 2007.
Mayo ei jatkanut ammattilaisuraansa kilpailukieltonsa jälkeen.
Alejandro Valverde
Alejandro Valverde Belmonte (s. 25. huhtikuuta 1980 Las Lumbreras, Murcia) on espanjalainen ammattipyöräilijä. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2002. Hän edusti ensin kolme vuotta Comunitat Valenciana/Kelme -joukkuetta ja vuosina 2005–2010 Caisse d'Epargnea.
Valverde voitti Espanjan ympäriajon kokonaiskilpailun vuonna 2009 oltuaan aiemmin toinen 2006 ja kolmas 2003. Ranskan ympäriajossa hän on ollut parhaimmillaan kolmas 2015, samoin Italian ympäriajossa 2016. Lisäksi hän on saavuttanut etappivoittoja kaikissa kolmessa kilpailussa sekä voittanut Espanjan ympäriajossa pistekilpailun neljä ja yhdistelmäkilpailun kolme kertaa. Suurista etappikilpailuista hän on voittanut myös Dauphiné Libéréen 2008 ja 2009, Katalonian ympäriajon 2009, 2017 ja 2018, Tour de Romandien 2010 sekä Baskimaan ympäriajon 2017. Yhden päivän klassikoista hän on voittanut Liège–Bastogne–Liègen 2006, 2008, 2015 ja 2017, La Flèche Wallonnen ennätykselliset viisi kertaa 2006, 2014, 2015, 2016 ja 2017 sekä Clásica de San Sebastiánin 2008 ja 2014. UCI ProTour -sarjan kokonaiskilpailun hän voitti vuosina 2006 ja 2008, UCI World Tourin 2014 ja 2015. MM-kilpailuissa hän voitti maantieajon maailmanmestaruuden 2018, sai hopeaa 2003 ja 2005 sekä pronssia 2006, 2012, 2013 ja 2014.
Italian olympiakomitea antoi Valverdelle toukokuussa 2009 kahden vuoden kilpailukiellon Italiassa järjestettäviin kilpailuihin. Syynä oli hänen osallisuutensa Operaatio Puerto -dopingskandaaliin. Urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin määräsi hänelle 31. toukokuuta 2010 maailmanlaajuisen kilpailukiellon tammikuuhun 2012 saakka. Kilpailukielto alkoi takautuvasti 1. tammikuuta 2010, jonka jälkeiset saavutukset mitätöitiin. Aiemmat saavutukset, kuten Espanjan ympäriajon voitto, sen sijaan pysyivät voimassa.
Vapauduttuaan kilpailukiellostaan Valverde palasi 2012 entiseen talliinsa, uudelta nimeltään Team Movistar. Espanjan ympäriajossa hän sijoittui kokonaiskilpailun toiseksi ja voitti piste- sekä yhdistelmäkilpailun. Seuraavan vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kokonaiskilpailussa kolmas ja voitti pistekilpailun. Hän oli kolmas Espanjan ympäriajossa myös 2014. Seuraavan vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti pistekilpailun.
Tulokset mitätöity takautuvasti.
Ioan Gruffudd
Ioan Gruffudd (s. 6. lokakuuta 1973 Llwydcoed) on walesilainen näyttelijä.
Gruffudd aloitti näyttelijänuransa 13-vuotiaana walesilaisessa saippuasarjassa "Pobol y Cwm" ("People of the Valley"), jossa hän esitti seitsemän vuotta Gareth Wyn Harriesin roolia. Hän pääsi 18-vuotiaana opiskelemaan Royal Academy of Dramatic Artiin. Ensimmäisen suuren englanninkielisen roolinsa Gruffudd sai vuonna 1996, vuosi teatterikoulusta valmistumisensa jälkeen, jolloin hän esiintyi "Poldarkin" uusintaversiossa.
Vuonna 1997 Gruffudd esitti Oscar Wilden rakastajaa elokuvassa "Wilde" ja samana vuonna hän sai ensimmäisen kansainvälisen roolinsa menestyselokuvasta "Titanic", jossa hän esitti Harold Lowea. Myöhemmin hän sai roolin Horatio Hornblowerina ITV-kanavan lukuisia Emmy-ehdokkuuksiakin saaneessa televisioelokuvien sarjassa, joka perustuu C. S. Foresterin romaaneihin. Vuosina 1998–2003 hän esiintyi yhteensä kahdeksassa Hornblower-elokuvassa. Muita hänen elokuviaan ovat muun muassa "102 dalmatialaista", "Isku Mogadishuun", "Kuningas Arthur", jossa hänellä on Lancelotin rooli, ja Ihmeneloset-sarjakuvaan perustuva "Fantastic Four", jossa hän esittää Reed Richardsia eli Herra Fantastista.
Gruffuddin vanhemmat, Peter ja Gillian Gruffudd, olivat ammatiltaan opettajia. Hänellä on kaksi sisarusta, veli Alun, joka on häntä kaksi vuotta nuorempi, ja sisar Siwan, joka on häntä seitsemän vuotta nuorempi.
Gruffudd meni syyskuussa 2007 naimisiin pitkäaikaisen tyttöystävänsä ja kihlattunsa, näyttelijä Alice Evansin kanssa. Gruffudd ja Evans tapasivat elokuvan "102 dalmatialaista" kuvauksissa ja olivat olleet kihloissa vuodesta 2005 lähtien. Parilla on 6. syyskuuta 2009 syntynyt tytär.
Arpeuttaminen
Arpeuttamisella tarkoitetaan arpikudoksen luomista kehoon esteettisessä tarkoituksessa tai tarkoituksena ilmentää sosiaalista tai yhteiskunnallista asemaa. Arpeuttaminen tapahtuu hankaamalla sekä erilaisilla leikkaustyökaluilla. Lopputuloksena on musteeton tatuointi tai jokin abstrakti kuvio. Australian aboriginaalit ja Mongolian hunnit olivat innokkaita arpitatuointien tekijöitä. Arpitatuoinnit ovat suosiossa myös läntisessä Afrikassa ja Uuden-Guinean alkuasukkaiden keskuudessa. Joillakin kansoilla arpikuvioita tehtiin ihoon osoituksena aikuisiän saavuttamisesta.
Kun arpeuttaminen tehdään ihoa polttamalla, sitä kutsutaan polttomerkinnäksi.
Hawker
Hawker, myöhemmin Hawker-Siddeley, oli brittiläinen lentokonevalmistaja, josta tuli osa British Aerospacea ja kansallistettiin vuonna 1977. Sen tuotteista nimekkäimpiä ovat Hawker Hurricane-hävittäjäpommittaja, alkuperäinen Harrier-hävittäjä ja Hawk-sarjan koulukone ja siitä edelleen kehitetty rynnäkköpommittaja Hawk 2000. Yhtiön kuuluisin suunnittelija oli Sydney Camm.
Yhtiön nimiä ennen yhdistämistä British Aerospaceen ovat olleet:
Hawker osti vaikeuksiin joutuneen de Havillandin ennen yhdistymistä British Aerospaceen. Myös Blackburn Aircraft, Folland Aircraft ja Gloster Aircraft päätyivät Hawkerille.
Avro kuului Hawkerille jo vuodesta 1935 alkaen, mutta jatkoi omalla nimellään kunnes se vuonna 1963 sulautui Hawkeriin.
Toimintansa päättäneen Sopwith Aviation and Engineering Companyn johtajat kuten Sopwith ja koelentäjä Harry G. Hawker perustivat 15. marraskuuta 1920 H. G. Hawker Engineering Company Limitedin, jonka toimialoihin sisältyi autojen, moottoripyörien ja lentokoneiden osien valmistus Canbury Park Roadin tehtaalla Kingstonissa. Yhtiön ensimmäiset lentokoneet olivat ylätasoinen Duiker tiedustelukone, Woodcock yöhävittäjä ja koulukone, kaksipaikkainen tiedustelukone Hedgehog, yksipaikkainen hävittäjä Heron, torpedopommittaja Horsley ja tulevan pääsuunnittelijan Sydney Cammin ultrakevyt Cygnet.
Camm suunnitteli kaksipaikkaisen kaksitasoisen päiväpommittajan Hartin, joka teki ensilentonsa Rolls Royce FXI -moottorilla kesäkuussa 1928. Hartia valmistettiin lopulta kaikkiaan 2 506 kappaletta, mikä oli suurin määrä yksittäistä mallia sotien välillä Britanniassa.
Yhtiön menestys johti Hawker Aircraft Limitedin perustamiseen 18. toukokuuta 1933. Gloster ostettiin kesäkuussa 1934 ja muodostettiin 1. heinäkuuta 1963 Hawker Siddeley Aircraft Company Limited, johon kuuluivat Hawkerin ja Glosterin lisäksi Sir W. G. Armstrong Whitworth Aircraft, Armstrong Siddeley Motors, Air Service Training ja A. V. Roe. Hurricane teki ensilentonsa 6. marraskuuta 1936. Koneita valmistettiin kaikkiaan yli 14 000 kappaletta seuraavien kahdeksan vuoden aikana.
Luettelo Guns N’ Rosesin kappaleista
Tämä on luettelo Guns N’ Roses -yhtyeen esittämistä ja levyttämistä kappaleista. Osa näistä kappaleista on esitetty vain kiertueilla tai ne ovat cover -kappaleita tai julkaisemattomia kappaleita. Moni listan kappaleista nauhoitettiin Chinese Democracy-albumia varten, eikä niitä ole julkaistu.
Kristian I
Kristian I Oldenburgilainen (helmikuu 1426 – 21. toukokuuta 1481) oli tanskalainen monarkki ja Kalmarin unionin maiden unionikuningas (Tanskan 1448–1481, Norjan 1450–1481 ja Ruotsin 1457–1464). Hän oli myös Schleswigin ja Holsteinin herttua vuosina 1460–1481.
Kristian I oli ensimmäinen Oldenburgin hallitsijasukua edustanut Tanskan kuningas. Suku on hallinnut Tanskaa yhtäjaksoisesti hänestä alkaen.
Kristian valittiin Tanskan kuninkaaksi vuonna 1448 edellisen kuninkaan Kristofer Baijerilaisen kuoltua ilman perillistä. Ruotsin kuninkaaksi oli aiemmin valittu Kaarle Knuutinpoika Bonde, mikä johti kiistaan unionikuninkuudesta. Kaarle Knuutinpoika otti pian myös Norjan kruunun, mutta joutui luovuttamaan sen Kristianille 1450. Tanska ja Ruotsi joutuivat sotaan vuonna 1451.
Kristian sai vallattua syrjäytetyn unionikuninkaan Eerik Pommerilaisen hallitseman Gotlannin tämän sovittua tanskalaisten kanssa. Vuonna 1457 Ruotsissa puhkesi kapina, ja Kaarle syrjäytettiin. Kapinajohtajat Jöns Pentinpoika Oxenstierna ja Eerik Akselinpoika Tott kutsuivat Kristianin Ruotsin kuninkaaksi, ja hänet kruunattiin 23. kesäkuuta 1457. Kristian hankki itselleen myös Schleswig-Holsteinin vuonna 1460. Tämä aiheutti kuitenkin suuren velkataakan, ja Kristian joutui kiristämään veroja.
Uppsalan arkkipiispa Jöns Pentinpoika Oxenstierna lupasi 1463 Uplannin talonpojille omin päin verohelpotuksia, mikä johti hänen vangitsemiseensa. Tämä synnytti arkkipiispan tukijoiden kapinan, jonka päätteeksi Kristian joutui pakenemaan Ruotsista Tanskaan 1464. Ruotsin kuninkaaksi nousi jälleen Kaarle Knuutinpoika.
Kristian kuoli 1481 ja hänet on haudattu Roskilden tuomiokirkkoon. Hän on Englannin ja Skotlannin Jaakko I:n kaukainen esi-isä, ja sitä kautta sukua nykypäivän brittimonarkeille.
Kristoffer Baijerilainen
Kristoffer Baijerilainen (26. tammikuuta 1418 – 6. tammikuuta 1448) oli Kalmarin unionin maiden unionikuningas (Tanskan ja Norjan vuosina (1440–1448) ja Ruotsin vuosina (1441–1448).
Kristofer valittiin Tanskan kuninkaaksi vuonna 1440 sen jälkeen kun tanskalaiset olivat erottaneet aiemman unionikuninkaan, Ruotsin kruunun menettäneen Eerik Pommerilaisen. Ruotsia hallitsi valtionhoitajana Kaarle Knuutinpoika Bonde, jonka suostuttelemiseksi hyväksymään kuninkuutensa joutui Kristoffer antamaan Kaarlelle Turun linnan ja suuria läänityksiä Suomesta. Kristoffer valittiin Ruotsin kuninkaaksi ja kruunattiin Upsalan tuomiokirkossa 1441.
Vuonna 1442 Kristofer vahvisti unionikuninkaan valtaa tasoittaneen Kristofferin maanlain, jonka mukaan kuninkaan tuli hallita valtaneuvostoa kuunnellen ja asettaa linnanherroiksi vain Ruotsissa syntyneitä. Kristoffer kuoli vuonna 1448 yllättäen ilman perillisiä, mikä johti jälleen epäselvyyteen Kalmarin unionin jatkosta ja kiistoihin sen hallinnasta.
Woody Guthrie
Woodrow Wilson ”Woody” Guthrie (14. heinäkuuta 1912 Okemah, Oklahoma Yhdysvallat – 3. lokakuuta 1967 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen folk-laulaja ja lauluntekijä. Hän kirjoitti useita vasemmistolaisia ja isänmaallisia lauluja, joista tunnetuin on ”This Land is Your Land”. Bruce Springsteen levytti kappaleen 40 vuotta myöhemmin.
Ammattiyhdistysmies Guthrie kirjoitti monia lauluja työväenluokkaan kuuluvien amerikkalaisten köyhyydestä ja sorrosta, lastenlauluja, fasismin vastaisia lauluja, lauluja Amerikan historiasta. Tunnettuja ovat etelävaltioiden asukkaiden siirtolaisuudesta Kaliforniaan kertovat laulut, ”Dustbowl ballads”. Guthrie lauloi levylle myös paljon amerikkalaisia kansansävelmiä.
Toisen maailmansodan aikana Guthrie kirjoitti aluksi sodanvastaisia lauluja, joita levytti Almanac Singers -yhtye, jossa vaikutti myös Pete Seeger. Guthrie käänsi kelkkansa Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon ja hän alkoi tehdä taisteluhenkeä lietsovia sotalauluja. Niistä tunnetuin on "The Sinking of Reuben James". Guthrie itse palveli sodan aikana Yhdysvaltain kauppalaivastossa.
Kaiken kaikkiaan hän teki yli tuhat folk- ja protestilaulua. 1960-luvun protestilaulusukupolvi Bob Dylan etunenässä piti Woody Guthrieta edeltäjänään ja sankarinaan. Woodyn poika Arlo Guthrie on tunnettu laulaja, joka aloitti uransa 1960-luvun hippivuosina.
Woody Guthrie sairastui 1940-luvun lopulla Huntingtonin tautiin ja vietti yksitoista viimeistä elinvuottaan sairaalassa.
Hal Ashbyn ohjaama elokuva "Tämä maa on minun" ("Bound for Glory", 1976) perustuu Woody Guthrien elämään.
Proteesi
Proteesi on keinotekoinen kappale, jolla korvataan kehosta puuttuva osa, toisin kuin ortoosi, joka vain tukee kehoa. Proteeseja käytetään esimerkiksi korvaamaan syntymästä asti puuttuva tai myöhemmän sairauden tai onnettomuuden vuoksi amputoitu raaja, muuttamaan transsukupuolisten miesten ja naisten ulkoisia piirteitä sekä erikoisefekteinä elokuvissa. Proteesioppia kutsutaan protetiikaksi.
Proteeseja on käytetty ainakin 400-luvulta eaa. Ensimmäiset oikean käden muotoiset proteesit valmistettiin kuitenkin vasta keskiajalla.
Ennen proteesit tehtiin yleensä puusta, nahasta ja raskaasta metallista (puujalka ja koukkukäsi), joiden toiminnallisuus oli lähinnä välttävää. Nykyisin on jo käytössä kevyistä metalleista ja muoveista tehtyjä, tietokoneohjatusti toimivia jalka- ja käsiproteeseja. Monilla vammaisurheilijoilla on myös erityisiä vaihdettavia urheiluproteeseja, jotka muistuttavat vain etäisesti oikeaa raajaa.
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna (, 1390-luku – 1450) oli ruotsalainen ritari ja valtaneuvoston jäsen. Hän toimi yhdessä veljensä Niilo Jönsinpoika Oxenstiernan kanssa Ruotsin valtionhoitajana tammikuusta kesäkuuhun 1448 unionikuningas Kristoffer Baijerilaisen kuolemasta siihen asti, että Kaarle Knuutinpoika valittiin vaaleilla Ruotsin kuninkaaksi.
Pentti Jönsinpojan kotitila oli Salsta Lenan pitäjässä Upplannissa. Pentti teki suuria lahjoituksia Tenstan kirkolle, jonka seinässä on yhä säilynyt häntä esittävä lahjoittajamaalaus. Maalauksen on tehnyt Johannes Rosenrod.
Pentti Jönsinpoika avioitui vuonna 1416 Kristina Kristerintyttären kanssa, joka kuoli 1430-luvulla. Pentin ja Kristinan lapsia olivat Uppsalan arkkipiispa Jöns Pentinpoika, Kristiern Pentinpoika, Arvid Pentinpoika ja David Pentinpoika. Pentti avioitui uudestaan vuonna 1437 Märta Lydekadotterin (Stralendorp) kanssa.
Pentti Jönsinpoika oli kuuluisan lakikokoelman Codex Aboensiksen tilaaja.
Niilo Jönsinpoika Oxenstierna
Niilo Jönsinpoika Oxenstierna (ruots. Nils Jönsson Oxenstierna) (1390-luku–1450/1451) oli ruotsalainen rälssimies ja valtionhoitaja vuonna 1448.
Niilo oli valtaneuvos viimeistään vuodesta 1432, Borgholmin käskynhaltija vuodesta 1436, Stäkeholmin käskynhaltija vuodesta 1438, Nyköpingshusin käskynhaltija vuodesta 1442 vuoteen 1448 ja ritari vuodesta 1441.
Niilo Jönsinpoika kuului aatelisiin, jotka vuosina 1432-34 tukivat kirkollista vastarintaa Eerik Pommerilaista vastaan. Vuonna 1434 Niilo osallistui kansannousuun Eerikiä vastaan ja kuului vuoteen 1441 asti valtakuntaa johtaneeseen neuvostoon. Unionikuningas Kristoffer Baijerilaisen aikana Niilo kuului vuodesta 1445 valtionhoitajakollegioon, joka hallitsi maata kuninkaan ollessa poissa. Kristofferin kuoltua Niilo toimi yhdessä veljensä Pentti Jönsinpoika Oxenstiernan kanssa Ruotsin valtionhoitajana tammikuusta kesäkuuhun 1448, kunnes Kaarle Knuutinpoika valittiin vaaleilla Ruotsin kuninkaaksi. Niilo oli kannattanut kuninkaaksi omaa poikaansa Eerikiä, ja kuninkaanvaalien jälkeen hän kuului kuningasta vastustaneeseen oppositioon. Tämän seurauksena hänen menetti vuonna 1448 Nyköpingshusin ja vuonna 1450 Örebron linnan.
Luettelo Das wohltemperierte Klavierin osista
Luettelo Das wohltemperierte Klavierin osista BWV-numerojärjestyksessä
Eerik XIII Pommerilainen
Eerik Pommerilainen (noin 1382 Rügenwalde, Pommeri – 1459 Rügenwalde) oli Norjan kuningas 1389–1442, Tanskan ja Ruotsin kuningas 1396–1439 sekä Kalmarin unionin kuningas 1397–1439.
Eerik Pommerilainen oli samanaikaisestiEerik Pommerilainen oli Pommerin Vratislavin ja Mecklenburgin Marian poika, ja kuningatar Margareetan sisaren tyttärenpoika, jonka Margareeta adoptoi sen jälkeen kun hänen oma poikansa Olavi oli kuollut, tavoitteenaan nostaa tämä yhteispohjoismaisen unionin kuninkaaksi.
Margareeta voitti vuonna 1389 Albrekt Mecklenburgilaisen ja nousi Ruotsinkin kuningattareksi, jolloin hänellä oli kaikkien Pohjoismaiden kruunut. Eerikistä oli tullut perimyksen kautta Norjan kuningas jo seitsemänvuotiaana 1389 ja vuonna 1396 hänet valittiin Tanskan kuninkaaksi ja myöhemmin samana vuonna Ruotsin kuninkaaksi (nimellä Eerik XIII). Seuraavana vuonna hänet kruunattiin Kalmarin linnassa Pohjoismaiden yhteiseksi kuninkaaksi. Siellä Margareeta esitti ajatuksensa Kalmarin unionista ja sen aikana kirjoitettiin niin sanottu unionikirje, jossa kuvailtiin unionin hallintoa ja määrättiin yhteispohjoismainen kuninkuus periytyväksi Eerikin pojan kautta. Jos kuninkaalla ei olisi poikaa, kuninkuus valittaisiin yhteispohjoismaisesti vaaleilla.
Kuningatar Margareeta hallitsi käytännössä pitkään Kalmarin unionia Eerikin jo ollessa kuninkaana tavoitteenaan kuninkaanvallan ja unionin lujitus. Margareetan kuoleman jälkeen Eerik jatkoi samalla linjalla. Hän siirsi entistä paikallisen tason päätäntävaltaa omille luottomiehilleen Tanskaan, jossa hän pääasiassa oleskeli, ja linnanherroiksi ympäri unionia hän nimitti omia tanskalaisia ja saksalaisia suosikkejaan. Ruotsin valtaneuvoston valtaa hän pyrki rajoittamaan. Uusia veroja säädettiin ja maatiloja otettiin kruunulle. Käytännössä valta unionissa keskittyi Tanskaan.
Eerik joutui konfliktiin Hansaliiton kanssa, kun hän asetti Juutinrauman tullin. Hansaliitto ei katsonut hyvällä Eerikin pyrkimyksiä Itämeren hallintaan, vaan julisti vuonna 1426 kauppasaarron auttaakseen Holsteinin kreivejä, joilta Eerik pyrki saamaan Etelä-Jyllannin. Tämä vahingoitti etenkin Ruotsia, joka oli ollut vilkkaissa kauppasuhteissa Lyypekin kanssa. Tämä herätti yhdessä muutenkin kaukaiseksi koetun Etelä-Jyllannin sotien kanssa katkeruutta Ruotsissa kaikissa kansankerroksissa.
Vuonna 1434 Ruotsissa puhkesi Engelbrektin kapina, johon Ruotsin valtaneuvosto liittyi ja joka johti Eerikin ja ruotsalaisten välillä pitkällisiin välienselvittelyihin, joita ei saatu soviteltua. Vuonna 1439 Eerik erotettiin lopulta kaikkien Pohjoismaiden kuninkuudesta. Hän linnoittautui Gotlantiin, josta käsin hän häiritsi meriliikennettä merirosvouksella, kunnes sopi kuningas Kristianin kanssa saaren luovuttamisesta. Hän palasi Pommeriin, jossa kuoli 1459.
James Watt
James Watt (19. tammikuuta 1736 – 19. elokuuta 1819) oli skotlantilainen matemaatikko ja insinööri. Hänen höyrykoneeseen tekemänsä parannukset olivat oleellinen osa teollisessa vallankumouksessa.
Watt otti keskipakosäätimen käyttöön höyrykoneessa: Nyt höyrykoneen tehoa voitiin hallita. Hän kehitti kampimekanismin, joilla edestakainen liike voitiin muuttaa pyöriväksi liikkeeksi. Hän lisäsi höyrykoneeseen ulkoisen lauhduttimen, joka lisäsi koneen hyötysuhdetta merkittävästi. Hän otti myös käyttöön tehon yksikkönä hevosvoiman. Tehon SI-yksikkö, watti, on nimetty James Wattin mukaan.
Watt syntyi Skotlannissa mutta asui ja työskenteli Birminghamissa, Englannissa. Hän perusti yhdessä birminghamilaisen Matthew Boultonin kanssa yhtiön, joka patentoi höyrykoneen 1784. Siitä tuli taloudellinen menestys.
Lapsena Watt sairasteli paljon, jonka takia hänen vanhempansa opettivat häntä kotona. Huonon kuntonsa vuoksi Watt lähti opiskelemaan Lontooseen hienomekaniikkaa.
Watt oli Lunar societyn keskeisiä henkilöitä. James Wattin keksintö höyrykone oli merkittävä mm. teollistumiselle.
Groucho Marx
Julius Henry ”Groucho” Marx (2. lokakuuta 1890 New York – 19. elokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen koomikko, joka tuli tunnetuksi koomikkoryhmä Marxin veljesten vaudeville-esityksistä ja elokuvista. Hän menestyi lisäksi muun muassa visailushow’n isäntänä.
Groucho Marx syntyi 2. lokakuuta 1890 New Yorkissa kolmantena Sam ja Minnie Marxin viidestä eloon jääneestä pojasta. Hän aloitti näyttämöuransa lauluryhmä The Leroy Trion jäsenenä 15-vuotiaana, veljeksistä ensimmäisenä. Kun hänen veljensäkin tulivat alalle, veljesryhmä saavutti menestystä aluksi musiikkikomedialla "I’ll Say She Is". Tämän esityksen yhteydessä Groucho alkoi käyttää tunnusmerkikseen noussutta tapaa maalata itselleen viikset. Lempinimensä "Groucho" (sanasta "grouch", 'marisija') hän sai kollegaltaan Art Fisheriltä, joka nimesi veljessarjan muutkin jäsenet.
Siirryttyään komediaan Marxin veljekset nousivat hyvin suosituiksi 1920-luvulla. Heidän komedioitaan sovitettiin myös elokuviksi, ja Groucho Marx esiintyi myös muutamassa elokuvassa ilman veljiään. Veljiensä kanssa hän teki yhteensä 13 elokuvaa. Grouchon visuaalisia tunnusmerkkejä olivat maalattujen viiksien lisäksi pitkä takki, paksut lasit ja sikari.
Vuonna 1947 Marx alkoi juontaa radion visailuohjelmaa "You Bet Your Life." Ohjelmasta tuli menestys ja se siirtyi myöhemmin televisioon, missä se jatkui vuoteen 1961 saakka. Sen jälkeen Marx esiintyi lyhytaikaisessa ohjelmassa "Tell It to Groucho".
Kun Marxin veljesten elokuvat olivat nousseet uudelleen suosioon 1960-luvun lopulla, Groucho Marx esiintyi pitkän tauon jälkeen näyttämöllä Carnegie Hallissa vuonna 1972. Hänestä tehtiin samana vuonna Cannesin elokuvajuhlien "Commandeur des Arts et Letters", ja vuonna 1974 hän sai Oscar-kunniapalkinnon Marxin veljesten saavutuksista.
Groucho Marxin nimiin on laitettu useita sukkeluuksia ja aforismeja. Vaikka Marx ei koskaan valmistunut kansakoulusta, hän kirjoitti useita kirjoja, mukaan lukien kaksi omaelämäkertaa.
Marx oli vuosina 1920–1942 naimisissa Ruth Johnsonin kanssa. He saivat kaksi lasta. Hänen toinen vaimonsa oli Kay Gorcey (1945–1950). Heillä oli yksi lapsi. Marxin kolmas vaimo oli Eden Hartford (1954–1969).
Koska Marx esitti joskus kriittisiä kommentteja politiikasta, ja koska hänellä oli kommunistiystäviä, hän joutui 1950-luvulla FBI:n tutkinnan kohteeksi.
Groucho Marx kuoli 19. elokuuta 1977. Hänet haudattiin Eden Memorial Parkiin San Fernandoon Kaliforniaan.