hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jari Isometsä
Jari Olavi Isometsä (s. 11. syyskuuta 1968 Alatornio) on entinen suomalainen maastohiihtäjä ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Jari Isometsä löi itsensä läpi kansainväliselle huipulle Albertvillen talviolympialaisissa 1992 voittamalla viestipronssia. Hän tuli tutuksi erityisesti kovasta irtiottokyvystään ja siksi hiihtikin ankkuriosuuden arvokisaviesteissä. Henkilökohtaisilla matkoilla Isometsän paras sijoitus oli Thunderbayn MM-hiihdoissa 1995 voittama takaa-ajon pronssimitali. Isometsä edusti seuratasolla Alatornion Pirkkoja. Hänen valmentajanaan toimi Harri Kirvesniemi. Kirvesniemen lailla myös Isometsä oli loistava juoksija. Juniorivuosinaan Isometsä juoksi 800 metriä aikaan 1.56. 
Vuonna 2001 Isometsä oli osallisena Lahden vuoden 2001 hiihdon MM-kisojen dopingskandaalissa. Hän oli ensimmäinen kaikkiaan kuudesta kärähtäneestä hiihtäjästä. Isometsä yritti aluksi suojella muita ottamalla syyn kokonaan omille niskoilleen. Isometsä sai kahden vuoden kilpailukiellon ja menetti Lahdessa voittamansa mitalit. Hän oli kilpailukiellossa 22. helmikuuta 2001 – 21. helmikuuta 2003. Jari Isometsä on kirjoittanut yhdessä Jari Porttilan kanssa kirjan "Karpaasin käry" taustoista, jotka johtivat Lahden dopingskandaaliin. Jari Isometsä on toistuvasti kieltänyt dopingin käytön ja on ollut yhtenä asianosaisena doping-oikeudenkäynnissä. Kesäkuun 8. päivä 2011 lääkäri Pekka Koponen (k. 2011) ilmoitti tosin toimittaneensa Jari Isometsälle EPO-hormonia, joka kuuluu kiellettyihin doping-aineisiin. Koponen väitti 8. kesäkuuta 2011 Nelosen uutisissa, että Jari Isometsä valehteli edellisenä päivänä oikeudessa dopingin käytöstään.
Isometsä jatkoi uraansa Suomen maajoukkueessa vuodesta 2003 alkaen. Kun Suomen olympiakomitea ei hyväksynyt Isometsää vuoden 2006 talviolympialaisiin Torinoon, hän ilmoitti lopettavansa kilpahiihtouransa. Isometsä osallistui Kontiolahden SM-hiihtojen viestiin maaliskuussa 2009, jolloin hän hiihti SM-viestissä Alatornion Pirkkojen viestijoukkueessa toisen osuuden nostaen joukkueensa osuudellaan sijalta 13 sijalle 4.
Isometsä on naimisissa Johanna Isometsän (o.s. Björn) kanssa. Heillä on kaksi lasta Eetu Isometsä ja Aada Isometsä Isometsä pyrki vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Keskustan ehdokkaana eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä. FC Honka palkkasi Isometsän myyntipäälliköksi kesäkuussa 2009. Hän toimi Meri-Teijo Golf oy:n toimitusjohtajana vuosina 2011–2013 Työsuhteen päättymiseen johtaneita syitä ei kerrottu julkisuudessa. Tammikuusta 2014 toukokuuhun 2015 Isometsä toimi Forssan Pilvenmäen raviradan toiminnanjohtajana.. Isometsä aloitti syyskuussa 2015 Ekovilla oy:n Etelä-Suomen aluepäällikkönä.
Janne Immonen
Janne Immonen (s. 29. toukokuuta 1968 Sotkamo) on yksi Lahden vuoden 2001 hiihdon MM-kisoissa dopingista kärähtäneistä hiihtäjistä. Hän kärähti toisena Jari Isometsän jälkeen, ja tässä vaiheessa loput neljä dopinghiihtäjää Mika Myllylä, Harri Kirvesniemi, Virpi Kuitunen ja Milla Jauho olivat vielä paljastumatta. Immonen yritti välttyä dopingtestiltä katkaisemalla takaa-ajokisassa tahallaan sauvansa ja keskeyttämällä hiihdon.
Ennen Lahden tapahtumia Immonen voitti tammikuussa 2001 10+10 kilometrin (p+v) takaa-ajon Suomen-mestaruuden. Kyseessä oli hänen ensimmäinen ja ainoa henkilökohtainen kultamitalinsa yleisten sarjojen SM-hiihdoista. Hän voitti samana vuonna myös 15 ja 30 kilometrin matkojen SM-pronssia. Rajavartijaksi kouluttautunut Immonen on menestynyt myös sotilaiden hiihtokilpailuissa. Puolustusvoimat palkitsi hänet vuoden 2001 alussa vuoden 2000 parhaana sotilasurheilijana Suomessa.
Marraskuussa 2013 Rajavartiolaitos irtisanoi Immosen rajavartijan tehtävästä hänen saatua tuomion perättömästä lausumasta oikeudessa. Immonen valitti irtisanomisesta hallinto-oikeuteen, joka palautti päätöksen Kainuun rajavartioston uudelleen harkittavaksi. Lokakuussa 2016 Immonen kertoi, että asian käsittely on edelleen kesken korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Immonen oli syytettynä Helsingin käräjäoikeudessa kesäkuussa 2013 liittyen Lahden niin kutsuttuun doping-oikeudenkäyntiin perättömästä lausumasta. Immonen myönsi käyttäneensä epohormonia ja nesteytystä hiihtourallaan. Immonen myönsi menetelleensä osittain totuuden vastaisesti todistaessaan vuonna 2011 oikeudessa liittyen dopinghankintoihin. Lisäksi Immonen myönsi salanneensa dopingiin liittyviä seikkoja ja saaneensa EPO-hormonia Kari-Pekka Kyröltä.
Kinyras
Kinyras () oli kreikkalaisessa mytologiassa Kyproksen kuningas. Hän oli Apollon poika ja Metharmen aviomies. Heidän lapsiaan olivat Adonis ja Myrrha.
Kinyras ja Apollon järjestivät kilpailun nähdäkseen kumpi on parempi soittaja. Kinyras hävisi ja surmasi itsensä.
Ovidiuksen mukaan Kinyras oli Arabian takana sijaitsevan Panchaian kuningas ja Myrrhan isä. Kun hän huomasi saattaneensa tyttärensä raskaaksi, hän yritti tappaa tämän, mutta jumalat muuttivat Myrrhan puuksi, josta kasvoi Adonis.
A. C. Bhaktivedanta Swami
A. C. Bhaktivedanta Swami (syntyjään Abhay Charan De, 1. syyskuuta 1896 Kalkutta, Länsi-Bengali – 14. marraskuuta 1977) tunnetaan parhaiten Krishna-liike ISKCON:n perustajana. Hän tapasi henkisen opettajansa Bhaktisiddhanta Saraswatin, Gaudiya Mathan perustajan, vuonna 1922 ja sai tältä vihkimyksen vuonna 1933. Abhay Charan toimi vuoteen 1950 asti perheellisenä apteekkarina, minkä jälkeen hän muutti asumaan Vrindavanaan Radha-Damodaran temppeliin ja otti muodollisen sannyasin (hindu-askeetin) valan vuonna 1959.
Vuonna 1965 A. C. Bhaktivedanta Swami matkusti Jaladhuta-höyrylaivalla pois Intiasta julistaakseen Sri Chaitanya Mahaprabhun sanomaa läntisessä maailmassa, kuten hänen henkinen opettajansa oli tätä opastanut. Heinäkuussa 1966 hän perusti ISKCON:n New Yorkissa. Myöhemmin hän vihki useita tuhansia oppilaita, perusti kymmeniä temppeleitä ympäri maailmaa ja käänsi sekä kommentoi Vaishnava-perinteen kirjallisuutta.
Prabhupadan kuoltua Krishna-liikettä on johtanut hallintoelin ().
Bhaktivedanta sai oppilailtaan lisänimen "Prabhupāda", ”hän joka on herran asemassa”. Hänet tunnetaankin siksi usein nimellä Šrīla Prabhupāda, jossa "Šrīla" on yleinen kunnioittava etuliite hinduopettajille.
Huulikukkaiskasvit
Huulikukkaiskasvit (Lamiaceae, aik. Labiatae) on kasviheimo. Huulikukkaiskasvit ovat ruohoja tai varpuja, joilla on usein minttua muistuttava voimakas tuoksu, jonka saa esille helposti, kun lehtiä hieroo sormissaan. Varsi on nelisärmäinen ja lehdet ovat kiinnittyneenä vastakkain korvakkeettomasti. Monet mausteyritit ovat huulikukkaiskasveja. Kukat ovat kypärämäisiä; alahuulessa on iso keskiliuska ja sivulla kaksi pienempää liuskaa.
Huulikukkaiskasveihin kuuluu pääasiassa ruohoja, myös joitakin pensaita, köynnöksiä ja harvoin puita, joiden oksat ovat usein korkkihuokosellisia. Sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita ovat mm. diterpenoidit, betaiinit ja eräät iridoidit. Kasvit ovat usein aromaattisia. Anatomisia tuntomerkkejä on korkkijällen sijainnissa, lehtiruodin johtojänteissä ja ilmarakotyypeissä. Varsi on usein nelikulmainen. Lehdet ovat vastakkaisia ja tavallisesti hammaslaitaisia. Kukinto koostuu viuhkomaisista osakukinnoista, joissa on vastakohtaisia kukkia. Kukassa ei ole tavallisesti joutohedettä. Heteenponnen tapetumin solut ovat monitumaisia. Siitepöly on trikolpaattinen, eikä eksiini ole paksuuntunut itureikien läheltä. Sikiäin on kahden emilehden yhteenkasvettuma, ja vartalo on kaksihaarainen sekä usein gynobaasinen (kiinnittyy sikiäimen tyveen), luotti on huomaamaton. Sikiäimessä on neljä siemenaihetta emilehtien sisäsivuilla, ja niissä on 5–9 solukerroksen paksuinen kalvo eli integumentti. Hedelmä on avautumaton ja verhiöllinen; verhiö toimii leviämisen apuvälineenä; joskus hedelmä on mehevä. Siemen on ohutkuorinen.
Huulikukkaiskasvien heimon levinneisyys on yleismaailmallinen.
Huulikukkaiskasveja tunnetaan 7173 lajia, ja ne ryhmitellään 236 suvuksi ja seitsemäksi alaheimoksi.
Myllytulli
Myllytulli on vanhalle teollisuusalueelle rakennettu kaupunginosa Oulun keskustan tuntumassa. Myllytullissa asuu noin 2 100 asukasta, ja siellä on noin 1 850 työpaikkaa.
1980-luvun alussa teollisuuden väistyttyä alueelta Myllytullin vanha teollisuusalue haluttiin kaavoittaa osaksi kaupungin keskustaa. Nykyisen kaavan 1984 on tehnyt arkkitehti Juhani Boman, joka voitti alueen suunnittelusta järjestetyn arkkitehtikilpailun. Kaavan toteutuminen on tehnyt Myllytullista nykyaikaisen kaupunginosan, jossa näkyvät hyvin menneen ajan piirteet. Myllytulli rajautuu etelässä Pokkisen ja Vaaran kaupunginosiin. Idässä Intiön kaupunginosaan ja pohjoisessa Oulujokeen ja sen takaiseen Tuiraan.
Teollisuusalueen lisäksi Myllytullin kaupunginosaan kuuluvat Merikosken kuntoutus- ja tutkimuskeskuksen (nyk. Verve) alue (entinen sotilassairaalan alue) Lasaretinsaaressa, Oulun lääninvankilan alue ja Koskenniska korkeine asuinkerrostaloineen.
Intiö
Intiö on Oulun keskustan suuralueeseen kuuluva kaupunginosa, noin 1,5 kilometrin päässä keskustasta pohjoiseen jossa on noin 2 500 asukasta ja 1 270 työpaikkaa. Intiötä rajaavat pohjoisessa Oulujoki, jonka takana on Laanila; idässä Pohjantie, jonka takana ovat Värttö ja Peltola; etelässä Kainuuntie, jonka takana on Raksila ja lännessä Tulliväylä, jonka takana on Myllytulli.
Oulun hautausmaa siirrettiin Intiöön 1780-luvulla. Hautausmaata on laajennettu vuosien kuluessa useaan otteeseen ja nykyisin hautausmaa peittää koko eteläisen kolmanneksen kaupunginosasta. Vuosina 1881–1882 Intiöön rakennettiin arkkitehti August Bomanin suunnittelema puukasarmialue Suomen 4. tarkk’ampujapataljoonan käyttöön. Kasarmialuetta laajennettiin 1950-luvulla. Hautausmaan ja kasarmialueen väliin rakennettiin 1970-luvulla Intiönmäen (Vesitorninmäki) asuinkerrostaloalue J. S. Sirénin piirtämän vanhan Intiön vesitornin lähistölle.
Vuosina 1997–1998 Puolustusvoimien toiminta siirrettiin Oulusta Kajaaniin Kainuun prikaatiin. Ainoastaan Pohjoisen maanpuolustusalueen ja Oulun Sotilasläänin esikunnat säilyivät Oulussa. Sotilasläänin esikunta sijaitsee Hiukkavaaran kasarmialueella. Armeijan siirryttyä pois Intiöstä vanhat puukasarmit luovutettiin Merikosken ammatillisen koulutuskeskuksen toimintaan. Myöhemmin rakennettuihin kivikasarmeihin ovat sijoittuneet maanpuolustusalueen esikunnan lisäksi Pohjois-Pohjanmaan TE-keskus, Tiehallinto ja Metsähallitus. 2000-luvulla aloitettiin kasarmialueen täydennysrakentaminen pääosin asuinkerrostaloalueeksi. Alueelle rakennetaan noin 40 000 kerrosneliömetriä uutta asuinkerrosalaa.
Kasarmin ja Oulujoen välinen alue, Koskenniska, on vuosituhannen vaihteen jälkeen rakennettu pääasiassa asuinkäyttöön. Alueelle, joka aiemmin oli pääasiassa teollisuusaluetta, valmistui vuonna 2009 asuin- ja liikekortteli, jossa on noin 17 000 neliötä asuintilaa ja noin 5 500 neliötä toimitilaa suojelluissa makasiinirakennuksissa. Koskenniskan rannan asemakaavoitus sai vuonna 2009 Pohjois-Suomen paras rakennusteko -palkinnon.
Kreosootti
Kreosootti (kreosiitti, koliterva, karboliterva) on yleisnimitys useille korkean lämpötilan avulla puusta, kivihiilestä tai kreosoottipensaan pihkasta valmistetuille kemiallisille aineille. Näissä aineissa on jopa satoja erilaisia kemiallisia yhdisteitä, kuten polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä (PAH-yhdisteet), fenoleita ja kresoleita. Kreosoottia on pitkään käytetty puunkyllästysaineena suojaamaan esimerkiksi sähkö- ja puhelinpylväitä ja ratapölkkyjä.
Puusta valmistettu kreosootti on väritöntä tai kellertävää rasvaista nestettä. Kivihiilestä valmistettu on tummaa, öljyistä ja paksua nestettä. Kivihiiliterva ja -piki ovat yleensä paksuja, mustia tai tummanruskeita puoliksi nestemäisiä tai kiinteitä aineita. Kreosootille on tyypillistä pistävä haju, jonka voi aistia esimerkiksi aineella käsitellyistä ratapölkyistä. Kuitenkin kreosootin pitoisuudet ovat ratapölkyissä niin alhaisia, että monet ihmiset jopa sanovat pitävänsä kreosootin aromaattisesta tuoksusta. Kreosootin CAS-numero on 8001-58-9.
Kreosootti on terveydelle vaarallista erityisesti sisältämiensä syöpää ja perimävaurioita aiheuttavien PAH-yhdisteiden takia. Iholle joutuessaan aine saattaa aiheuttaa kirvelyä ja punoitusta sekä ärsyttää hengitystä.
Yleisimmin kreosootilla tarkoitetaan puunsuojaukseen 1800-luvulta asti käytettyä kemikaalia. Ainetta on käytetty myös vanhoissa rakennuksissa kosteuseristeenä.
Kreosootilla kyllästetystä puusta haihtuu tai liukenee myrkyllisiä yhdisteitä. Liuenneista jakeista osa vajoaa vettä raskaampana pohjavesipinnan alapuolelle ja kerrostuu sinne altaiksi saavutettuaan läpäisemättömän maakerroksen.
Ympäristö- ja terveyshaittojen vuoksi kreosoottia saa Suomessa käyttää vuoden 2003 asetuksen voimaantulon jälkeen vain teollisuudessa ja ammattikäytössä, kuten rautateillä, sähkö- ja puhelinpylväissä, aitauksissa, maataloudessa sekä satamien ja vesiväylien rakentamisessa.
Kreosootilla käsitellyn puun käyttö on kiellettyä tilanteissa, joissa aine voi joutua kosketuksiin ihon kanssa tai joissa puu voi joutua kosketuksiin ravintona käytettävien tuotteiden kanssa tai muuten saastuttaa niitä.
Värttö
Värttö on pääasiassa 1970-luvulla rakennettu asuinalue noin 2,5 kilometrin päässä Oulun kaupungin keskustasta, Oulujoen varrella. Pääosin rakennuskanta on vuosina 1960–1980 valmistuneita omakotitaloja. Kaupunginosan itäosassa on uudempia kerrostaloja, mm. 2004 valmistunut kerrostaloyhtiö. Värtön alkuperäinen puutaloalue on korvautumassa uusrakennuksilla, ja alkuperäisestä rakennuskannasta on jäljellä enää muutamia puutaloja.
Värttö rajoittuu lännessä Pohjantiehen (valtatie 4), pohjoisessa Oulujokeen, idässä Oulunsuuntiehen ja etelässä Peltolaan ja Kajaanintiehen.
Nimitys "värttö" on peräisin alueella asuneen Värttöisen suvun nimestä, sekä nykyisen Jaakonkuja paikkeilla sijainneesta Wärtön tilan päärakennuksesta.
Oulujoen rannassa sijaitsevat Värtön venesatama sekä Koivurannan kahvila. Kahvilana toimii vuonna 1920 rakennettu jugendtyylinen huvila. Koivurannan kahvilan laiturista lähtevät kesäisin jokiristeilyt Turkansaareen. Värttöön vuosina 2006–2011 rakennettu kerrostaloasuinalue 'Riverside Värttö' lisäsi niin asumismahdollisuuksia, kuin palveluitakin. Värttöön valmistui K-Market keväällä 2011.
Kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä Värtön palloiluhalli on monen oululaisen alemman sarjatason salibandyjoukkueen vakioharjoittelupaikka.
Elbrus
Elbrus () on Euroopan korkein vuori Venäjän Kabardi-Balkarian tasavallan länsiosassa Kaukasuksen päävuorijonolla, lähellä Georgian rajaa. Euroopan unionin tai Länsi-Euroopan korkein kohta on puolestaan Alpeilla sijaitseva Mont Blanc.
Elbrus on kaksihuippuinen. Korkein huippu on 5 642 metrin korkeudella ja itäinen sijaitsee 5 621 metrissä (toisen lähteen mukaan 5 595 metrissä). Huiput sijaitsevat kaikkiaan 23 jäätiköstä koostuvalla, 122 neliökilometrin laajuisella jäätikköalueella.
Antiikin ihmiset tunsivat vuoren nimellä "Strobilus" ja uskoivat Prometheuksen olevan kahlittuna sinne. Elbruksen kahdesta huipusta matalammalle nousi ensin Hillar Haširov Venäjän armeijan retkikunnasta vuonna 1829. Korkeamman huipun saavutti ensimmäisenä britti Florence Crauford Groven johtama kansainvälinen retkikunta vuonna 1874. Saksalaiset valloittivat Elbruksen vähäksi aikaa toisessa maailmansodassa. Neuvostoliiton alkuvuosina vuorikiipeily oli suosittu koko kansan harrastus, ja vuorella oli toisinaan suorastaan ruuhkaa. Maaliskuussa 1936 suuri joukko kokemattomia Komsomolin jäseniä yritti kiivetä vuorelle. Kaikkiaan 33 hengen nuorisojärjestöryhmässä oli vain neljä ryhmänjohtajaa. Joukossa ei ollut talvesta huolimatta yhtään vuorikiipeilynopasta eikä enemmistöllä ollut ennakkokokemusta vuorikiipeilystä. Ryhmät onnistuivat kuitenkin kiipeämään huipuille hyvissä olosuhteissa. Alastullessa kuitenkin ensin yksi toisiinsa kiinnittyneistä seitsemän kiipeilijän ja yhden vetäjän ryhmän jäsenistä liukastui ja kaatoi alas liukuessaan muita tuulen lumesta vapauttamalla jäätiköllä. Lopulta koko ryhmä putosi; liukastuneista neljä kuoli ja muut loukkaantuivat.
Vuonna 1964 Elbrusille avattiin suuri matkailu- ja kiipeilykeskus. Nykyään vuorelle järjestetään ohjattuja ryhmänousuja. Vuonna 1967 vuorelle nousi 2 400 henkeä. Vuoren juurella on useita kiipeilijöiden leiripaikkoja. 4 100 metrin korkeudessa oli kolmikerroksinen vuoristohotelli, joka paloi vuonna 1998. Etelärinteellä hissit nousevat 3 450 metrin korkeudelle saakka. Alueella on ainakin kymmenkunta hiihto- tai muuta hissiä ja toistakymmentä laskettelurinnettä.Saksalaislähteen mukaan seudulle matkustaa tätänykyä vuosittain noin 350 000 henkeä, joista noin viisi prosenttia (eli 17 500 henkeä) tähtää vuoren huipulle.
Elbrusin pohjois-, itä- ja etelärinteiden pääosa kuuluu vuoren mukaan nimettyn vuonna 1986 perustetun kansallispuiston alueeseen.
Vuonna 2014 olympiatuli vietiin Elbrusin huipulle matkalla Sotšin talviolympialaisiin.
Mahtisormus
Mahtisormukset tai Mahtavat sormukset ovat fiktiivisiä taikaesineitä J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta".
Keski-Maassa taottiin kaksikymmentä Mahtisormusta. Eregionin haltiat takoivat niistä yhdeksäntoista Sauronilta opituilla taidoilla. Sauron esiintyi nimellä Annatar, "Lahjojen herra" ja hän käytti suunnitelmansa laatimisessa
hyväkseen haltiaseppien tiedonjanoa. Mahtisormuksia alettiin takoa noin 1500 Toista aikaa. Gandalf toteaa, että haltiat olisivat valmistaneet joukon vähäisempiä sormuksia opetellessaan taitoa. Sauron oppi samalla haltioiden taidot.
Sauron itse takoi kahdennenkymmenennen Mahtisormuksen, Valtasormuksen salassa Tuomiovuoren tulissa n.1600 Toista aikaa. Sauron loi sillä käskyvallan muihin Sormuksiin, ja laittoi suurimman osan mahdistaan tähän Sormukseen. 
Kun hän asetti sormuksen sormeensa, kolmen sormuksen haltijat kuulivat hänen lausumansa runon sanat ja tajusivat Sauronin petoksen ja suunnitelman kätkien sormukset. Sauron julisti haltioille sodan.
Sauron antoi kääpiökuninkaille seitsemän Sormusta. Kääpiöt väittävät että haltiat antoivat yhden Durin III:lle ja yhdeksän Sormusta kuolevaisille ihmisille. Kääpiöt käyttivät Sormuksia luodessaan kaupunkeja, mutta Sauron ei saanut määräysvaltaa heihin. Ne saattoivat lisätä heidän ahneuttaan.
Lohikäärmeet tuhosivat kolme Sormusta ja loput neljä joutuivat Sauronille. Thráin II joutui vangiksi Dol Gulduriin, jossa Sauron valmisteli paluutaan Mordoriin ja viimeinen Seitsemästä vietiin häneltä. Ruhtinas Balin lähti retkikunnan kanssa Moriaan osaksi juuri etsimään tätä sormusta, sillä hän ei tiennyt Thrórin antaneen sormuksen pojalleen ennen uhmapäistä menoaan Moriaan. Sauron yritti lahjoa kääpiöitä lähettilään välityksellä uudelleen lupaamalla sormukset takaisin.
Ihmiset, joille annettiin yhdeksän Sormusta, murtuivat ja heistä tuli Sauronin palvelijoita joille annettiin eri nimiä. Mordorin kielellä ne olivat Nazgûl, Sormusvarjot ja haltjoiden kielellä Ülairi.
Eregionin haltioiden takomiin Sormuksiin Sauron ei koskaan koskenut, vaan ne takoi yksin Celebrimbor. Niitä kutsuttiin nimillä Narya, Nenya ja Vilya. Niitä pidettiin salassa koko Kolmas Aika, kunnes Suurin Sormus ja Sauron, tuhottiin.
Ne, joille Mahtisormukset annettiin, näkyy selvästi seuraavassa runossa, jonka Sauron lausui asettaessaan valtasormuksen sormeensa:
Velhojen saapuessa Keski-Maahan sormusten valmistumisesta on kulunut jo yli 2500 vuotta ja taito valmistaa niitä on kadonnut.
Velho Saruman etsi ennen petostaan tietoa sormuksista ja niiden valmistamisesta ja hän sai selville, miltä ne sekä Valtasormus näyttivät.
Exocet
Exocet on ranskalaisvalmisteinen meritaisteluohjus. Siitä on tehty useita versioita laukaistavaksi maalta, laivoista, sukellusveneistä ja lentokoneista. Exocet-ohjus on ollut operatiivisessa käytössä 1980-luvulta lähtien. Nimensä ohjus on saanut ranskan kielen liitokalaa tarkoittavasta sanasta. Ohjusta valmistaa MBDA.
Exocet-ohjus tuli tunnetuksi Falklandin sodassa argentiinalaisten käytettyä niitä brittiläisiä sota-aluksia vastaan.
Exocet-ohjuksen kehitys aloitettiin 1967 laivasta laukaistavalla MM38-mallilla. Ilmasta laukaistava malli kehitettiin 1974 ja se tuli Ranskan merivoimien käyttöön 1979.
Exocetista on tehty monta eri versiota joita voi laukaista laivasta, ilmasta ja sukelluveneestä.
Aleksandr Skrjabin
Aleksandr Nikolajevitš Skrjabin (, 6. tammikuuta 1872 Moskova – 27. huhtikuuta 1915 Moskova) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti. Skrjabin syntyi Moskovassa. Hän aloitti pianon soittamisen jo nuorena Nikolai Zverevin johdolla. Myöhemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa. Skrjabin oli kiinnostunut musiikin lisäksi teosofiasta. Hänen varhaisissa teoksissaan oli vaikutteita puolalaisen säveltäjä Frederic Chopinin musiikista. Myöhemmin säveltäjä onnistui luomaan hyvin omaperäisen tyylin. Musiikin venäläinen modernismi liitetään useimmin juuri hänen hahmoonsa. Hänen sävellystensä subjektiivisen mystiikan ja hysteerisen ekstaattisuuden on katsottu edustavan musiikin symbolismia ja futurismia. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluu muun muassa kymmenen pianosonaattia. Skrjabin sävelsi niiden lisäksi muun muassa pianokonserton fis-mollissa (op. 20), sinfoniat nro 1 (op. 26), nro 2 (op. 29) ja nro 3 (op. 43) sekä sinfoniset runoelmat "Ekstaasin runoelma" (op. 54) ja "Prometeus, tulen runoelma" (op. 60).
Skrjabin kuoli 43-vuotiaana verenmyrkytykseen.
Aleksandr Skrjabinin poika Julian Skrjabin, joka kuoli vain 11-vuotiaana, sävelsi myös.
Helsinki-päivä
Helsinki-päivä on joka vuosi 12. kesäkuuta järjestettävä juhlapäivä Helsingin kaupungin kunniaksi. Juhlapäivään kuuluvissa tapahtumissa käy vuosittain yli satatuhatta ihmistä. Helsinki-mitali luovutetaan Helsinki-päivänä ansioituneille kaupunkilaisille. Kaupunginhallitus myöntää mitalit.
Hankkeen panivat alulle ylipormestari Lauri Aho ja Helsinki-seuran sihteeri Jorma Waronen 1950-luvun lopulla. Ensimmäistä Helsinki-päivää vietettiin vuonna 1959 sinä päivänä, jona Helsinki täytti 409 vuotta.
Helsinki-päivän tilaisuuksissa kävi ensimmäisen kerran yli 10 000 vierailijaa 1960-luvun alkupuolella. Saman vuosikymmenen lopussa päivistä tehtiin viihtellisempiä ja monipuolisempia. Mukaan tulivat päätapahtumat kuten jäähallikonsertit. Suosion kasvaessa Helsinki-päivästä haluttiin tehdä Helsinki-viikko Helsingin kaupunginosayhdistysten liiton aloitteesta 1970-luvun lopulla, mutta kaupunginhallitukselta ei saatu tähän lupaa. Nykyään Helsinki-päivään huipentuva Helsinki-viikko on saatu toteutettua, ja sitä ohjaa Helsingin kaupungin tapahtumayksikkö.
Helsinki-päivän ohjelmistosta ovat vastanneet 1990-luvulta lähtien kaupungin yksiköt ja erilaiset yhdistykset ja yritykset. Kaivopuiston maksuton Kaivopuiston kesäkonsertti on tapahtumista mahdollisesti parhaiten yleisön tiedossa.
Helsinki-päivien yhteydessä valitaan Stadin Kundi ja Stadin Friidu. Nimityksen jakaa Stadin Slangi ry.
Nelimaali
Nelimaali on pesäpalloa muistuttava pallopeli, jossa pelaajat ajetaan ulko- ja sisäpelijoukkueisiin. Kenttä muodostuu tietystä määrästä pesiä, yleensä neljä, jotka muodostavat nelikulmion, jonka yhdestä sivusta lähtevät viistoon juoksuradat, jotka yhdistävät ensimmäisen ja viimeisen pesän. Pelistä on olemassa versiot jossa käytetään lyöntimailaa tai heitetään palloa. Pisteitä joukkue saa kun lyöntivuorossa olevan joukkueen jäsenet pääsevät kiertämään koko kentän. Pesäpallon tapaan lyönnit tehdään lukkarin heittämistä pystysyötöistä.
Pesäpolttajia ei ole nelimaalissa, vaan kentällä olevat palavat, kun kentällä pelaava joukkue saa kuljetettua pallon lukkarille ja lyöntivuorossa olevan joukkueen pelaajat eivät ole ehtineet pesille. Samanaikaisesti pesillä olevien pelaajien lukumäärää ei ole rajoitettu, kuten ei ole pelaajien kokonaislukumäärääkään.
Kärkkyminen eli juoksemaan lähteminen muulloin kuin pallon ollessa ilmassa ei nelimaalissa ole sallittu.
Jos lyöjä ei lähde juoksemaan kolmannen lyöntinsä jälkeen, hän ei pala, vaan joutuu kanalaksi nimettyyn paikkaan lyöntipaikan vieressä. Sieltä voi edelleen yrittää juosta ykköspesälle. Vuorot vaihtuvat kun tietty määrä paloja on tullut täyteen.
Brännboll
Bertine Zetlitz
Bertine Axeliane Robberstad Zetlitz (s. 9. huhtikuuta 1975) on norjalainen Oslossa varttunut pop-artisti, säveltäjä ja sanoittaja. Hänen ensimmäinen singlensä "Getting Out" ilmestyi helmikuussa 1997, ensimmäinen albumi "Morbid Late Night Show" seurasi seuraavana vuonna. Levy nosti hänet heti pinnalle Norjassa ja muissa pohjoismaissa. Zetlitz voitti levynsä myötä palkinnot Norjan Grammy Awardseissa (Spellemannsprisen) parhaasta pop-levystä ja parhaasta debyyttialbumista.
Menestyksekästä ensimmäistä albumia seurasi Tore Johanssonin (Cardigans) tuottama "Beautiful So Far" (2000) ennen kuin Bertinen parhaiten myynyt levy "Sweet Injections" (2003) ilmestyi. Levy sisälsi Bertinen ykköshitit "Girl Like You" sekä "Twisted Little Star". Vuonna 2001 Zetlitz teki ensimmäisen ja tähän saakka ainoan vierailunsa Suomeen, kun hän esiintyi Turun DBTL:ssä.
Neljäs levy "Rollerskating" (2005) oli menestys Norjassa; "Fake Your Beauty" ja "Ah-Ah" kappaleille tehtiin musiikkivideot, jotka soivat tiuhaan myös MTV:llä. Musiikillisesti levyä vertailtiin mm. Madonnaan, Kylie Minogueen ja Annieen.
Bertinen uusin albumi "My Italian Greyhound" julkaistiin 18. syyskuuta 2006. Levyn ensimmäinen single "500" ilmestyi 3. heinäkuuta ja kyseisen kappaleen video on nähtävissä Bertinen kotisivulla. Toinen single "Midnight" seurasi myöhemmin perässä. Levyn myötä Zetlitzin nettisivut uudistuivat.
Bertine on myös kirjoittanut kirjan "Og dagen inntil nå er god"
Bertinen esikoinen, Lili, syntyi tammikuussa 2007. Zetlitz ilmoitti jäävänsä äitiyslomalle, mutta julkaisi vuoden lopussa kokoelman "In My Mind 1997-2007", joka sisälsi aiemmat singlejulkaisut ("Fi Fy Fo Fum" -joulusingleä lukuun ottamatta), kaksi uutta kappaletta ("Bubble Bursts" ja uusi single "Ashamed") sekä bonus-kiekon, jolta löytyi remix-versioita. Kokoelma ei kuitenkaan sisältänyt Bertinen vuonna 1997 julkaisemaa "In My Mind" -kappaletta.
Synkmetsä
Synkmetsä () on suuri ja vaarallinen metsä J. R. R. Tolkienin kirjassa "Hobitti eli sinne ja takaisin". Synkmetsä mainitaan myös Tolkienin suurteoksessa "Taru sormusten herrasta". "Hobitissa" Synkmetsä on yksi kirjan keskeisistä tapahtumapaikoista. Synkmetsän englanninkielinen nimi perustuu skandinaavisessa mytologiassa mainittuun Myrkviðr-metsään.
Synkmetsä on suuri ja mahtava metsä Sumuvuorilta itään, Rhovanionissa, ja siellä asuu haltiakansa, johtajanaan kuningas Thranduil, jonka poika oli Legolas, metsän prinssi. Metsää kutsuttiin aluksi Mahtavaksi Vihermetsäksi, mutta vuonna 1050 Toista Aikaa, kun Sauronin varjo laskeutui sen ylle, se sai nykyisen nimensä Synkmetsä, sindariksi Taur-nu-Fuin tai Taur-e-Ndaedelos. Sauron perusti itselleen linnakkeen, Dol Guldurin, Amon Lancin kukkulalle, ja ajoi kuningas Thranduilin kansoineen pohjoisemmaksi.
Hobitissa Bilbo ja kääpiöt kohtasivat jättiläismäisiä hämähäkkejä, jotka olivat Lukitarin sukua. Seurue joutui yhden hämähäkin pesään, mutta kääpiöt karkasivat, ja haltiat ottivat heidät kiinni. Näiden tapahtumien jälkeen Valkoinen Neuvosto kokoontui Dol Gulduriin, ja Sauron ajettiin takaisin Mordoriin. Pahan varjo väistyi väliaikaisesti Synkmetsän yltä.
Vapauduttuaan Mordorista Klonkku jäi kiinni, ja Aragorn toi sen kuningas Thranduilin luo vangiksi. Klonkku karkasi örkkien tekemässä yllätyshyökkäyksessä ja vaelsi Moriaan.
Kun Sauron tuhottiin Kolmannella Ajalla Synkmetsän taistelussa, pahuus poistui Synkmetsästä, ja sitä alettiin kutsua taas vanhalla nimellään, Eryn Lasgalen, sindariksi Viherlehtien metsä.
Alexander Agricola
Alexander Agricola (noin 1446 – 5. elokuuta 1506) oli alankomaalainen säveltäjä. Säveltäjän varhaisesta elämästä on hyvin vähän tietoa. Edes hänen syntymäpaikastaan ei ole varmuutta. Agricola opiskeli Alankomaissa ja oli Ranskan Kaarle VII:n palveluksessa. Vuosina 1471–1474 Agricola toimi Milanossa laulajana. Agricolan sävellyksiin kuuluu messuja, motetteja, maallisia lauluja sekä soitinmusiikkia.
Einhard
Einhard (noin 775–14. maaliskuuta 840) oli frankkilainen historioitsija ja Kaarle Suuren uskollinen avustaja.
Einhard oli kotoisin frankkien valtakunnan itäosista, Main-joen läheltä. Hän opiskeli Fuldassa. Luostarissa on säilynyt kaksi Einhardin kirjoittamaa käsikirjoitusta vuosilta 788 ja 791. Pian vuoden 791 jälkeen apotti Baugolf lähetti Einhardin Kaarle Suuren hovikouluun Aacheniin, ja sitä kautta Einhard tutustui keisariin sekä tämän poikiin. Kaarle kokosi ympärilleen oppineita miehiä northumbrialaisen Alkuinin johdolla. Einhard oli myös tunnettu arkkitehtina ja rakennutti mm. Aachenin tuomiokirkon sekä palatseja Aacheniin ja Ingelheimiin.
Kaarlen kuoltua vuonna 814 hänen poikansa Ludvig Hurskas teki Einhardista henkilökohtaisen kirjurinsa.
Ludvigin ja hänen poikiensa välisten riitojen aikana noin vuonna 830 Einhard vetäytyi pois Aachenista luostariin, Hessenin Seligenstadtissa toimineeseen benediktiläisluostariin. Siellä Einhard kirjoitti monia kirjoja, joista kuuluisin on Kaarle Suuren elämäkerta, "Vita Karoli Magni", joka sisältää paljon tietoa Kaarlen henkilöstä ja elämästä. Einhard jäljitteli tietoisesti kuuluisia roomalaisia elämäkertojia, kuten Suetoniusta.
Einhard kuoli 840 Seligenstadtissa. Hänen vaimonsa Imma kuoli samoin siellä vuonna836.
Einhardin kirjoituksista on säilynyt neljä latinaksi kirjoitettua teosta. "Vita Karoli Magni", joka on kirjoitettu 829−836, "Einhardi Epistolae", joka sisältää tekstejä vuosilta 814−840, "De translatione et miraculis sanctorum suorum Marcellini et Petri" ja Servatus lupukselle omistettu "Libellus de adoranda Cruce".
Tuvalun kieli
Tuvalu on austronesialainen kieli, jota puhuu noin 11 000 ihmistä pääasiassa Tuvalun saarivaltiossa.
Tuvalun kielilautakunta perustettiin 1972. Se on muun muassa tehnyt etelämurteesta virallisen standardin sekä tuvalun ortografiaa koskevia päätöksiä.
Raamattu käännettiin tuvaluksi ensimmäistä kertaa kokonaan 1987.
Tuvalun kielellä on kaksi päämurretta. Ne ovat:
Päämurteet jakautuvat useisiin pienempiin murteisiin. Jokaisella Tuvalun atollilla on omat murteensa. Vaitupun atollilla puhuttavaa murretta ymmärretään hyvin muuallakin Tuvalussa.
Tuvalun kielessä on käytössä kuusitoista aakkosta. Niistä viisi ovat vokaaleja ja yksitoista konsonantteja. Kirjainta "h" käytetään vain Nukulaelaen murteessa ja kirjain "g" äännetään ŋ eli ng. Aakkoset ovat: a, e, f, h, i, k, l, m, n, g, o, p, s, t, u, v
Tuvalussa on viisi vokaalia /i e a o u/, jotka voivat esiintyä myös pitkinä vokaaleina. Konsonantteja on 10: /p t k m n ŋ s f v l/. Nukulaelaen murteessa on kuitenkin 11 konsonanttia, edellisten lisäksi myös /h/.
Tuvalussa on vain kaksi tavurakennetta, V (pelkkä vokaali) tai CV (konsonantti ja vokaali). Konsonanttiyhtymiä ei ole, mutta muuten konsonanttien esiintymiselle ei ole rajoituksia. Diftongeja ei ole, joten kaikki peräkkäiset vokaalit äännetään eri tavuissa.
Jokaisen sanan viimeinen kirjain on vokaali. Kielessä on kuusi artikkelia. Yksikön kanssa voidaan käyttää artikkeleita "te", "se" tai "a" ja monikon kanssa "ni", "ne" tai "a".
Tuvalun kielen substantiivit eivät koskaan taivu. Monikko näkyy substantiiviä edeltävästä artikkelista tai possessiivipronominista. Monikko voidaan muodostaa myös pidentämällä sanan ensimmäistä vokaalia.
Tuvalunkielisissä lauseissa adjektiivi tulee substantiivin jälkeen.
Tuvalun kielen verbit eivät koskaan taivu.
Kari-Pekka Kyrö
Kari-Pekka Kyrö (s. 30. joulukuuta 1963 Utsjoki) on suomalainen urheiluvalmentaja. Kyrö toimi Suomen hiihtomaajoukkueen päävalmentajana vuosina 1998–2001.
Kari-Pekka Kyrö oli junioritasolla Suomen parhaimmistoa maastohiihdossa. Aikuisten tasolla Kyrö oli lähellä maajoukkueeseen pääsyä, mutta suuri läpimurto jäi tekemättä. Hän hiihti vuoden 1987 SM-kisoissa 50 kilometrillä pronssille ja oli lähellä päästä Calgaryn olympialaisiin. Kyrö tavoitteli vielä edustuspaikkoja vuoden 1989 maailmanmestaruuskisoihin, mutta sairastui kauden aikana ja kisat jäivät haaveeksi. Kyrön edustama seura oli "Inarin Yritys", jonka joukkueessa hän voitti viestihiihdon Suomen mestaruuden.
Kari-Pekka Kyrö valittiin Suomen maastohiihdon päävalmentajaksi kesällä 1998. Kyrö julisti, että Lahden vuoden 2001 hiihdon MM-kisoissa Suomi tulisi olemaan maailman parhaita hiihtomaita. Hyvin alkaneet kisat päättyivät dopingskandaaliin, kun kuusi suomalaishiihtäjää kärysi dopingin käytöstä. Skandaalin yhteydessä paljastui, että Kari-Pekka Kyrö oli toimittanut hiihtäjille Hemohesiä. Kyrö erotettiin tehtävästään ja Suomen hiihtoliitto langetti hänelle elinikäinen toimitsijakiellon, joka kuitenkin kumottiin syyskuussa 2016. Marraskuussa 2016 FIS:n hallituksen piti päättää kansainvälisen kiellon purkamisesta. Päätös kuitenkin siirrettiin toukokuulle 2017 "asiatulvan takia". Toukokuussa 2017 Kyrön kansainvälinen toimistajakielto purettiin.
Vuonna 2004 Vantaan käräjäoikeudessa Kyrö tuomittiin sakkoihin dopingaineiden salakuljetuksesta ja petoksen yrityksestä.
Kesällä 2008 Kyrö väitti, että Suomessa käytettiin 1990-luvun alusta vuoteen 2001 asti veridopingia ”sen kaikissa muodoissa”. Kyrön mukaan Hiihtoliitto oli yksi kiellettyjen aineiden hankkijoista.
Hydroksietyylitärkkelys
Hydroksietyylitärkkelykset (HES) ovat synteettisiä, glykogeenin kaltaisia polysakkarideja. Niitä on käytetty suonensisäiseen nestehoitoon tarkoitetuissa liuoksissa.
Kolloidityyppinen plasmankorvike on nimitys infuusionesteelle, joka sisältää jotain kolloidia, esimerkiksi hydroksietyylitärkkelystä. Valmistetta on käytetty suonensisäisesti esimerkiksi verenvuodon aiheuttaman šokin hoitoon sekä verenpaineen laskun ehkäisyyn anestesialääkityksen yhteydessä.
Aiempi käsitys hydroksietyylitärkkelyksen turvallisuudesta nestehoidossa perustui saksalaisen lääkärin Joachim Boldtin tutkimustuloksiin, jotka sittemmin mitätöitiin, koska hänen katsottiin toimineen epäeettisesti tai ehkä jopa tekaisseen tutkimustuloksia. Vuonna 2008 julkaistiin tulokset VISEP-kokeesta, jossa todettiin suuren molekyylikoon hydroksietyylitärkkelysliuoksen aiheuttavan munuaisvaurion riskin ja lisäävän kuolleisuutta. Tämän johdosta suuren molekyylikoon liuosten käytöstä luovuttiin. Sittemmin saatiin samanlaisia tuloksia pienen molekyylikoon hydroksietyylitärkkelysliuoksista. Vt. professori Ville Pettilä ja dosentti Ari Uusaro totesivatkin vuonna 2013 "Duodecim"-aikakauskirjan pääkirjoituksessa, että hydroksietyylitärkkelysliuoksia ei uuden tutkimustiedon valossa saa antaa potilaille. Nämä riskit on todettu nimenomaan kriittisesti sairailla potilailla kuten sepsistä sairastavilla. Leikkauspotilailla ei vastaavia riskejä todettu meta-analyysissä.
Euroopan lääketurvallisuuden riskinarviointikomitea on todennut, ettei hydroksietyylitärkkelystä pidä antaa sepsistä, munuaisvauriota, maksavauriota tai aivoverenvuotoa sairastaville eikä elinsiirron tai kriittisesti sairaiden tehohoidon yhteydessä. Muutoin niitä pitää antaa pienimpinä mahdollisina annoksina ainoastaan, jos muut valmisteet eivät riitä.
Esimerkiksi Lahden vuoden 2001 hiihdon MM-kisoissa kuusi suomalaishiihtäjää jäi kiinni doping-testeissä HES-valmisteen, kauppanimeltään Hemohes, käytöstä.
Hemohesiä on käytetty doping-aineena laskemaan veren hemoglobiinipitoisuutta sallittuihin rajoihin. Liian korkeat hemoglobiiniarvot johtuvat tyypillisesti veritankkauksesta tai EPO:n eli veren kasvuainetekijän käytöstä doping-aineena. Korkeat hemoglobiiniarvot voivat johtua muustakin.
Milla Saari
Milla Marika Saari (o.s. Jauho, s. 10. heinäkuuta 1975 Nakkila) on hiihtouransa lopettanut suomalainen maastohiihtäjä, joka edusti Nakkilan Virettä.
Saari on edustanut Suomea Naganon talviolympialaisissa 1998 sekä kaksissa MM-hiihdoissa. Lahden MM-hiihdoissa 2001 Saari oli mukana voittamassa naisten viestihopeaa, mutta mitali hylättiin, kun hän ja Virpi Kuitunen jäivät kiinni dopingtestissä Hemohesin käytöstä. Asiaa käsiteltiin Hiihtoliiton ja hiihtäjien välillä välimiesoikeudessa. Välimiehenä toiminut professori Ari-Matti Nuutila katsoi, että Saaren ja Kuitusen osalta ei ollut näyttöä, että nämä olisivat tienneet joukkueen lääkärin antaneen tiputuksessa kiellettyä ainetta.
Saari vapautui kilpailukiellostaan helmikuussa 2003 ja kilpaili sen jälkeen SM-tasolla sijoilla 4–10. Vuonna 2007 Saari valittiin Sapporon MM-hiihtoihin hänen sijoituttuaan Otepään 10 km:n perinteisen MC-osakilpailussa 13:nneksi. MM-hiihdoissa hän hiihti vastaavan matkan vapaalla sijoittuen 33:nneksi. Saari päätti uransa kauden jälkeen.
Saari, hänen puolisonsa, entinen maastohiihtäjä Sami Saari yhdessä Juha Suosalon kanssa ovat toimineet yrittäjinä maastohiihtoon erikoistuneessa Carilainen Sport Oy:ssa Ähtärissä vuodesta 2005 lähtien.
Pentti Karvonen (lääkäri)
Pentti Kullervo Karvonen (s. 4. toukokuuta 1942 Oulu) on suomalainen lääkärinoikeutensa menettänyt lääketieteen lisensiaatti (1968), joka tuli tunnetuksi huumeidenkäyttäjien vieroitu- ja korvaushoidoissa käytettävien lääkeaineiden, lähinnä Subutexin, välittämisestä narkomaaneille. Hän pyrkii toiminnallaan opiaattien kuten heroiinin käyttäjien korvaushoitoon. Hän on kehittänyt Benedictus-menetelmää, joka sisältää korvaavan lääkkeen jakelun, lyhyttä keskusteluhoitoa ja sosiaalisen tukiverkoston muodostamisen potilaan läheisistä. Lakiin opioidikorvaushoito kirjattiin vuonna 2000, Karvosen ensimmäisen tuomion jälkeen.
Vantaan käräjäoikeus tuomitsi Karvosen lokakuussa 1999 kymmeneksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen neljästä huumausainerikoksesta. Karvonen oli tuonut Thaimaasta Suomeen kesällä 1997 luvatta 16 000 Temgesic-tablettia ja pienemmän erän Subutex-tabletteja. Hän sai mediassa nimen "Subutex-Karvonen". Suomessa Subutex lasketaan huumausaineeksi.
Karvonen sai seuraavan vankeusrangaistuksen 21. lokakuuta 2000, kun Helsingin käräjäoikeus langetti hänelle 11 kuukautta ehdollista vankeutta buprenorfiinia sisältävien Subutex- ja Temgesic-lääkeaineiden myynnistä ja levittämisestä. Lääkkeiden käyttötarkoituksena oli heroinistien vieroitushoito. Tästä ja lokakuussa 1999 saamastaan tuomiosta Karvonen valitti Helsingin hovioikeuteen, joka pysytti molemmat rangaistukset ennallaan 4. kesäkuuta 2001. Korkein oikeus muutti tuomioita alentamalla rangaistuksia marraskuussa 2002.
Helsingin käräjäoikeus langetti Karvoselle kahdeksan kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen Subutex-lääkkeen välittämisestä narkomaaneille 27. heinäkuuta 2001.
Karvonen sai ehdottoman vankeusrangaistuksen 26. helmikuuta 2002, kun Helsingin käräjäoikeus tuomitsi hänet kahdesta huumausainerikoksesta puoleksitoista vuodeksi vankeuteen. Karvonen ja syyttäjä valittivat Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeus kovensi rangaistusta viideksi vuodeksi ehdotonta vankeutta heinäkuussa 2002. Korkein oikeus antoi Karvoselle luvan valittaa toisesta ehdottomasta tuomiosta. Korkein oikeus kumosi kyseisen tuomion 3. huhtikuuta 2003 jättäen rangaistukseksi yhteensä 2,5 vuotta ehdotonta vankeutta.
Kaikissa oikeudenkäynneissään Karvonen vetosi oikeudelliseen ja lääketieteelliseen pakkotilaan: ilman tällaista laitonta hoidon jatkamista potilaat olisivat voineet kuolla.
Saamiensa rikostuomioiden vuoksi Terveydenhuollon oikeusturvakeskus (TEO) vei Karvoselta oikeudet harjoittaa lääkärin ammattia kokonaan lokakuussa 2003.
Vuonna 2005 Karvonen toimi konsulttina ja kouluttajana, jonka asiakkaat saivat korvaus- ja ylläpitohoitolääkkeensä laillisesti virolaisesta Wismarin sairaalasta.
Schengen-sopimuksen myötä tallinnalainen Wismarin sairaala ei ole enää voinut hoitaa potilaita Suomesta. Sopimus asetti esteitä korvaushoitolääkkeiden maahantuomiselle Virosta. Tämän vuoksi osa Karvosen konsultoimista potilaista on muuttanut pysyvästi Viroon voidakseen edelleen olla virallisen hoidon piirissä siellä.
Maustepippuri
Maustepippuri ("Pimenta dioica") on erään jamaikalaisen myrttipensaisiin kuuluvan puun puolikypsä, kuivattu hedelmä. Samaan heimoon kuuluu niin Etelä-Euroopassa kasvava myrtti ("Myrtus communis") kuin mausteneilikkakin ("Syzygium aromaticum").
Maustepippuri ei ole sukua pippurille, vaikka niin helposti luulisi nimen perusteella. Nimi on jäänne väärinkäsityksestä. Kun Kristoffer Kolumbus lähti laivalla löytöretkelle, hänen tarkoituksenaan oli löytää laivareitti Intiaan, josta hänen oli tarkoitus tuoda mausteita. Kun hän lopulta rantautui Kuubaan 1492, hän näytti alkuasukkaille mukanaan tuomaansa Venetsiasta hankittua aitoa pippuria. Alkuasukkaat luulivat marjaa maustepippuriksi ja hankkivat hänelle sitä. Yhtä kaikki Espanjaan tullessaan hänellä oli paluulastissa maustetta, jonka hän arveli olevan pippuria tai ainakin hyvä väärennös pippurista. Tiesihän Kolumbus varsin hyvin, että sekä Etelä-Euroopassa luonnonvaraisena kasvavaa myrttiä ("Myrtus communis") ja katajanmarjaa ("Juniperus communis") oli käytetty pippurin väärentämiseen.
Pippuri-nimitys jäi mausteelle, joskin anglosaksisissa maissa sitä kutsutaan useimmin nimellä ”allspice”. Nimitys johtuu siitä, että keskiaikana tunnetuimpia maustesekoituksia on ”quatre epices” eli ranskalainen nelimauste, jota englannissa kutsuttiin myös nimellä ”allspice”. Nelimausteessa käytettiin pippuria, inkivääriä, neilikkaa ja muskottia. Tuo maustesekoitus oli maultaan melko lähellä maustepippuria, joten siksi vähitellen reseptien maustesekoitus korvattiin tällä Karibian saarilta peräisin olevalla pensaan marjalla. Lisäksi väitetään, että maustepippurin tuoksussa on aistittavissa häivähdys kanelia. Vähitellen maustepippuri omi itselleen kokonaan nimen ”allspice”.
Nimen lisäksi toinen epätietoisuutta aiheuttava tekijä on kasvin kotipaikka. Virhe syntyy siitä, kun lähteissä mainitaan esiintymisalueena ”Länsi-Intia”. Karibian saaria, jonne Kolumbus aikoinaan rantautui luullessaan olevansa tulossa Intiaan, kutsutaan edelleenkin varsinkin anglosaksisissa maissa Länsi-Intiaksi. Kyseessä ei siis ole Intian länsiosa.
Eniten kasvia esiintyy luonnonvaraisena Jamaikalla, missä sitä myös viljellään runsaasti vientiin. Jamaikan lähisaarillakin maustetta esiintyy jonkin verran mutta ei lainkaan yhtä runsaasti. Tiettävästi Jamaika on ainoa paikka, jossa kasvin viljely on onnistunut niin, että sitä riittää vientiin asti. Jamaika tuottaa vuosittain noin 10 000 tonnia maustepippuria. Maustetta on yritetty istuttaa ja viljellä Intiassa, Sri Lankassa, Malesiassa ja jopa Australiassa mutta laihoin tuloksin. Puu kasvaa ja puhkeaa jopa upeaan kukkaan täyttäen ilman huumaavalla tuoksullaan, mutta jostain kumman syystä yhtään marjaa ei synny.
Maustepippuria käytetään ruoanlaitossa laajasti Karibian maissa, Lähi-idässä, Pohjoismaissa ja Britteinsaarilla.
Circuit Zolder
Circuit Zolder on Heusden-Zolderissa, Belgiassa sijaitseva 3,977 kilometriä pitkä moottorirata.
Radalla on ajettu Formula 1:n Belgian Grand Prix -kilpailuja Spa-Francorchampsin ohella. Rata sijaitsee Belgian pääkaupungin, Brysselin, itäpuolella ja siellä on ajettu F1-autoilla kilpaa vuosien 1973 ja 1984 välisenä aikana yhteensä 10 kertaa. Rata ei kuitenkaan ole koskaan saavuttanut samanlaista kuljettajien tai yleisön suosiota kuin esimerkiksi maineikas Span rata. Zolder tunnetaankin ehkä parhaiten siitä, että Gilles Villeneuve menehtyi siellä vuoden 1982 aika-ajoissa ajettuaan rajusti ulos Terlamenbocht-mutkassa. Radalla on sen F1-historian aikana nähty 9 eri voittajaa – ainoastaan Niki Lauda on onnistunut voittamaan Zolderissa kahdesti. Formula ykkösten jälkeen Zolderissa on ajettu muun muassa DTM-sarjan kisoja.
Jussi Ahde
Juha-Matti ”Jussi” Ahde (s. 8. elokuuta 1980 Oulu) on suomalainen kaupallinen tuottaja. Hän oli mukana perustamassa yhden numeron verran ilmestynyttä "Absolute"-ilmaisjakelulehteä.
Ahde on ollut SDP:n kunnallisvaaliehdokkaana. Hän on kilpaillut "Kymppitonnissa" Lastenklinikoiden kummien edustajana sekä "Uutisvuodossa" ja "Taistelevat julkkikset" -ohjelmassa.
Jussi Ahde on poliitikko Matti ja Hilkka Ahteen poika. Hän on tehnyt mallin töitä 1990-luvulla.
Vuonna 2002 julkisuuteen tuli video, jossa hän nuuskasi kokaiinia. Hänet tuomittiin sakkoihin huumausaineen käyttörikoksesta vuonna 2003 yhdessä silloisen tyttöystävänsä Susanna Tervaniemen kanssa.
Ahde avioitui laulaja Sara Nunesin kanssa kesällä 2008.. Elokuussa 2010 he jättivät avioerohakemuksen.
Joulukuussa 2015 Ahde kertoi Uuden Suomen blogissaan kärsineensä masennuksesta lähes 20 vuotta, syöneensä mielialalääkkeitä 15 vuoden ajan ja käyttäneensä lähes kaikkia paitsi suonensisäisiä huumeita. TV-ohjelmassa marraskuussa 2016 hän kertoi aloittaneensa huumeidenkäyttönsä jo 1990-luvun lopussa, kun hän muutti Espanjaan.
Uusnatsismi
Uusnatsismi on toisen maailmansodan jälkeen syntynyttä poliittista liikehdintää, joka tähtää kansallissosialismin eli natsismin tai jonkin sen muunnelman elvyttämiseen.
Suomen vastarintaliike vastustaa muun muassa kapitalismia, kommunismia, sionismia, monikulttuurisuutta ja Euroopan unionia.
Kansallissosialistiset järjestöt lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen useimmissa Euroopan maissa. Saksan liittotasavallassa perustettiin vuonna 1949 Sosialistinen Valtakunnanpuolue, joka kiellettiin vuonna 1952. Natsismin suosio pysyi vähäisenä 1960-luvulle asti. Kun jo hävinneeksi uskottu liike alkoi nousta, ryhdyttiin puhumaan uusnatsismista.
Saksojen yhdistymisen jälkeen 1990-luvulla uusnatsiryhmittymät saivat lisäkannattajia, etenkin entisen Saksan demokraattisen tasavallan nuorison joukosta. Tämän arvellaan olevan seurausta talousromahduksesta, korkeasta työttömyydestä ja Saksojen yhdistymisen tuottamasta kansallismielisyyden voimistumisesta. Osa uusnatsiryhmistä on harjoittanut väkivaltaa ulkomaalaisia ja varsinkin Euroopan ulkopuolelta tulleita vastaan. Saksan hallituksen vuoden 2006 selonteon mukaan uusnatsien terrori vaati yli 100 kuolonuhria Saksojen yhdistymisen jälkeen.
Saksan Vapaat nationalistit sai alkunsa 1990-luvun alun ”oikeistolaisista” talonvaltauksista.
Uusnatsien tunnukset perustuvat natsi-Saksan tunnuksiin, hakaristiin ja puna-valko-mustaan lippuun. Hakaristi on usein korvattu muunnelmilla (varsinkin Saksassa, jossa se on laiton) tai riimuilla. Esimerkiksi numero 88 vastaa kahta peräkkäistä aakkoston kahdeksatta kirjainta H ja on siten lyhenne sanoista ”Heil Hitler”. Numero 14 merkitsee valkoisen ylivallan kannattajan David Lanen kuuluisaksi tekemää 14-sanaista lausetta: ”"We must secure the existence of our people and a future for white children"” eli vapaasti käännettynä ”Meidän on turvattava kansamme olemassaolo ja tulevaisuus valkoisille lapsille.”
Uusnatsistisilla veljeskunnilla on 150 salaista koodia, joilla he viestittävät aatteistaan. He käyttävät nykyisin myös palestiinahuiveja, joiden tarkoitus on osoittaa, että he vastustavat Israelia.
Uusnatsit marssivat joinain ”juhlapäivinä” kuten Adolf Hitlerin syntymäpäivänä 20. huhtikuuta, sekä Rudolf Hessin kuolinpäivänä 17. elokuuta. Saksassa nämä marssit on ajoittain kielletty, kuten myös natsi-Saksan aikaiset marssit yms. natsisymbolit. Niiden sijaan uusnatsit ovat käyttäneet muun muassa Richard Wagnerin, Carl Orffin, Bedřich (Friedrich) Smetanan ja Jean Sibeliuksen musiikkia.