hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Chaparral (auto)
Chaparral Cars oli yhdysvaltalainen automerkki, joka rakensi prototyyppejä kilpa-autoista 1960-luvulta aina 1980-luvun alkuun asti. Chaparralin kehittivät teksasilainen öljymiljonääri ja insinööri Jim Hall sekä kilpa-ajaja Hap Sharp.
Läpi 1960- ja 1970-luvun Chaparralin omaperäiset kilpa-autot menestyivät eurooppalaisilla ja amerikkalaisilla kilparadoilla. Chaparral vetäytyi moottoriurheilusta vuonna 1982, vuoden 1980 Indy 500 -kilpailun voitosta huolimatta. Omaperäisin Chaparralin autoista oli malli 2J. Tehokkaan 700 hv moottorin lisäksi siihen oli asennettu kaksi suurta puhallinta, joiden voimanlähteenä oli 45 hv moottorikelkan moottori. Puhaltimet imivät ilmaa auton alta ja aiheuttivat siten alipaineen, joka painoi autoa radan pintaa vasten. Tämä antoi autolle erinomaisen pidon kaikissa nopeuksissa (vrt. downforce). Auto ei ollut menestys mekaanisten ongelmien vuoksi, ja sillä ajettiinkin vain yksi kausi vuonna 1970. SCCA kielsi auton, koska muut kuljettajat valittivat puhaltimista lentäneiden kivien vuoksi. Chaparralin 2J-versio on toinen kahdesta Gran Turismo 4:ssä olevasta Chaparralista.
ProTracker
ProTracker on Amigalle tehty tracker-ohjelma, jonka ensimmäinen versio ilmestyi syksyllä 1990. Se on ensimmäisiä ohjelmia, jolla pystyttiin tekemään digitaalista musiikkia. Se pystyy käsittelemään 4 yhtäaikaista kanavaa ja 31 eri ääninäytettä, mutta myöhemmissä versioissa kanavia oli jopa 32. ProTracker tallentaa kappaleet mod-tiedostomuotoon, ja sillä tehdyt modulet olivat aikoinaan hyvin suosittuja Amigan peleissä.
Ohjelman esikuva oli Karsten Obarskin kehittämä Ultimate SoundTracker (1987), joka oli ensimmäinen MOD-tiedostomuotoa käyttänyt ohjelma.
Ohjelmalla oli merkittävä vaikutus tracker-musiikin, demoskenen ja uusien muusikoiden kehittymiseen. Ohjelma oli hyvin suosittu ja sille tuli paljon jäljittelijöitä ja klooneja.
Muita vastaavia olivat esimerkiksi Noisetracker ja Soundtracker.
Mouhamadou L. Malang Cissokho
Mouhamadou L. Malang Cissokho (s. 27. toukokuuta 1962 Senegal) on senegalilainen koran soittaja sekä laulaja. Hän on soittanut muun muassa J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeessä. Malang Cissokho on nykyisin Suomen kansalainen ja asuu Helsingissä. Hänen äidinkielensä on mandingon kieli.
Kōtoku-in
Kōtoku-in () on Kamakurassa, Kanagawan prefektuurissa Japanissa sijaitseva buddhalaisen Puhtaan Maan koulukunnan temppeli.
Temppeli tunnetaan sen edustalla sijaitsevasta suuresta Amitabha-buddhaa esittävästä pronssipatsaasta, joka on yksi Japanin tunnetuimmista muistomerkeistä. Patsas on 13,35 metriä korkea, painaa noin 93 tonnia ja on Japanin toiseksi suurin buddhapatsas heti Narassa sijaitsevan Tōdaijin patsaan jälkeen.
Patsaan uskotaan olevan rakennettu Kamakura-kaudella vuonna 1252. Temppelin asiakirjat viittaavat pronssisen patsaan rakentamiseen. On kuitenkin epäselvää, onko kyseessä juuri tämä patsas. Patsas rakennettiin puisen temppelin sisäpuolelle. Temppeli tuhoutui tsunamissa Muromachi-kauden lopulla 1400-luvun lopussa. Patsas kuitenkin selviytyi aallosta.
Gunnar Jönsson
Gunnar Jönsson (1905-1982) oli esikoislestadiolainen maallikkosaarnaaja, joka asui Ruotsin Ylitorniolla Hirvijärven kylässä. Jönsson oli 1940-luvulta alkaen esikoislestadiolaisuuden johtavia saarnaajia. Hän oli yksi ns. Lapin vanhimmista. Esikoislestadiolainen seurakunta lähetti hänet kymmenille saarnamatkoille eri puolille Ruotsia, Suomeen, Norjaan, Tanskaan ja Pohjois-Amerikkaan. Suomessa hän oli saarnamatkoilla vuosina 1948, 1953, 1962, 1969, 1974 ja 1978. Jönsson oli myös kirkolliskokousedustaja. Hänen äidinkielensä oli ruotsi, mutta hän pystyi saarnaamaan myös suomeksi. Jönssonin saarnoja on julkaistu muun muassa Isän ääni -kirjasarjassa ja Rauhan Side -lehdessä.
Jacopo Corsi
Jacopo Corsi (17. heinäkuuta 1561 – 29. joulukuuta 1602) oli italialainen myöhäisrenessanssin säveltäjä ja mesenaatti. Corsin ympärillä kokoontui Venetsiassa camerata, jonka keskusteluista ja kokeiluista syntyi nykyisin oopperana tunnettu taidemuoto. Corsi osallistui Jacopo Perin oopperan "Dafne" (1597) sävellykseen. Corsi myös tuki rahallisesti ja esiintyi cembalistina Perin oopperan ensi-esityksessä "Euridice".
Opettaja (mormonismi)
Opettaja on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa toinen Aaronin pappeuden kutsumuksista. Pojat, jotka on vihitty diakoneiksi 12 vuoden iässä, kutsutaan ja erotetaan opettajiksi 14 vuoden iässä, mikäli heidän käytöksensä on moitteetonta. Edellytyksen opettajan viran saamiselle selvitetään piispan haastattelussa. Opettajat vihitään rukouksen ja kätten päälle panemisen kautta. Heille ei kuitenkaan anneta enää Aaronin pappeutta, jos he ovat saaneet sen jo diakoneiksi vihittäessä.
Oppi ja liitot sanovat opettajan velvollisuuksista seuraavaa: "Opettajan velvollisuutena on aina valvoa seurakuntaa, olla jäsenten kanssa ja vahvistaa heitä ja pitää huolta, ettei seurakunnassa ole mitään syntiä eikä mitään vihamielisyyttä jäsenten kesken, eikä myöskään valhettelua, panettelua eikä pahaa puhetta ja pitää huolta, että seurakunta kokoontuu usein, ja myös pitää huolta, että kaikki jäsenet täyttävät velvollisuutensa. Ja hänen tulee johtaa kokouksia, jos ketaän vanhinta tai pappia ei ole läsnä. (20:53-56). Lisäksi opettajien ja diakonien yhteisenä kutsumuksena on "varoittaa, selittää, kehottaa ja opettaa sekä kutsua kaikkia Kristuksen tykö" (Oppi ja liitot 20:59). Käytännössä opettajat jakavat sakramentin yhdessä diakonien kanssa ja avustavat muutenkin seurakunnan kokouksissa. Opettajat tekevät myös kotiopetustyötä jäsenten kodeissa. Yleensä teini-ikäisen opettajan kanssa toimii vanhempi kotiopettaja, mormoniperheissä yleensä perheen isä.
Opettajat on järjestetty 24 hengen koorumeiksi (Oppi ja liitot 107:85). Suuressa seurakunnassa saattaa siten olla kaksikin opettajien koorumia. Koorumia johtaa presidentti yhdessä kahden neuvonantajan kanssa. Opettajien koorumilla on myös sihteeri. Pappeuskokouksissa opettajat syventyvät hengellisiin opetuksiin ja pohtivat myös pappeuden toteuttamista käytännössä.
16-vuotiaina opettajat kutsutaan yleensä papeiksi, mikäli heidän moraalinen vaelluksensa on nuhteetonta. Opettajien odotetaan yleensä pidättyvän seurustelusta, vaikka he saavatkin käydä kirkon järjestämissä tanssiaisissa. Myös aikuiset miehet, joiden kirkkoon liittymisestä on vain vähän aikaa, voidaan kutsua opettajiksi.
Dafne (Perin ooppera)
Dafne on Jacopo Perin säveltämä teos, jota pidetään ensimmäisenä nykymuotoisena oopperateoksena. Peri sävelsi teoksen Jacopo Corsin cameratan jäseniä varten vuosien 1592–1597 välisenä aikana ja se ensiesitettiin joko vuonna 1597 tai 1598 paastoa edeltäneellä karnevaalikaudella Palazzo Corsissa Venetsiassa. "Dafnen" partituuri ei ole säilynyt kokonaan ja teoksesta tunnetaan vain sen prologi ja yksi aaria. Teoksen libretto perustui runoilija Ottavio Rinuccinin pastoraalirunoon.
Perin "Dafnen" ja myöhempien oopperoiden kuten "Euridice" merkitys on keskeinen uuden monodisen sävellystyylin esimerkkeinä.
Pappi (mormonismi)
Pappi on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa Aaronin pappeuden kutsumuksista kolmas. Pojat, jotka täyttävät 16 vuotta ja jolla on opettajan kutsumus, kutsutaan ja erotetaan papeiksi. Papeiksi kutsutaan rukouksen ja kätten päälle panemisen kautta. Vihittävälle ei kuitenkaan anneta enää Aaronin pappeutta, jos hän on saanut sen jo aiemmin. Ennen papiksi kutsumista seurakunnan piispa haastattelee vihittävän todetakseen, uskooko tämä kirkon opettamaan evankeliumiin ja elääkö tämä moitteetonta, puhdasta elämää.
Oppi ja liitot sanovat papin velvollisuuksista seuraavaa: "Papin velvollisuutena on saarnata, opettaa, selittää, kehottaa ja kastaa ja toimittaa sakramenttipalvelusta ja käydä jokaisen jäsenen kodissa ja kehottaa heitä rukoilemaan ääneen ja salassa sekä täyttamään kaikki kodin velvollisuudet ja hän voi myös asettaa muita papeiksi, opettajiksi ja diakoneiksi. Ja hänen tulee johtaa kokouksia, milloin ketään vanhinta ei ole läsnä." (20:46-49) Käytännössä papit siunaavat ja valmistavat sakramentin leivän ja veden. Heillä on myös oikeus kastaa sekä vihkiä virkoihinsa diakoneja, opettajia ja pappeja. He tekevät myös kotiopetustyötä. Vaikka ilmoitus säätääkin kotiopetuksen vasta pappien tehtäväksi, nykyään myös opettajat osallistuvat siihen. Papit myös avustavat seurakuntaa ja sen jäseniä erilaisissa käytännön tehtävissä.
Pappien koorumiin voi kuulua jopa 48 jäsentä, joten suurimmissakin seurakunnissa on yleensä vain yksi pappien koorum. Pappien koorumia johtaa piispa, joka kutsuu koorumista itselleen ensimmäisen ja toisen neuvonantajan. Käytännössä useissa seurakunnissa pappien koorumia johtaa ensimmäinen neuvonantaja, joka tosin hyväksyttää päätöksensä piispalla. Koorumilla on myös sihteeri. Pappeuden koorumissa opiskellaan evankeliumin periaatteita sekä valmennetaan poikia korkeampaan, Melkisedekin pappeuteen.
Kun pappi täyttää 18 vuotta, hänet voidaan kutsua vanhimmaksi ja hänelle annetaan Melkisedekin pappeus. Melkisedekin pappeus annetaan yleensä viimeistään silloin, kun nuori mies valmistautuu lähetystyöhönsä 19 vuoden iässä.
Myös kirkkoon hiljattain liittynyt aikuinen voidaan vihkiä pappeuteen, ja hänelle voidaan antaa sen mukaisia tehtäviä.
Charlien enkelit (elokuva)
Charlien enkelit (engl. "Charlie’s Angels") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut toimintakomediaelokuva, joka perustuu 1970-luvun samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan ohjasi McG ja sen pääosissa nähtiin Cameron Diaz, Drew Barrymore, Lucy Liu (kolme "enkeliä"), Bill Murray (Bosley) sekä Sam Rockwell. Charlieta esitti alkuperäisestä sarjasta tuttu John Forsythe. Charlien enkelit sai vuonna 2003 jatko-osan , jossa Bosleyta esitti Bernie Mac.
Tuottaja Drew Barrymore ei pidä aseista ja tästä syystä enkelit ovat taistelulajien mestareita elokuvassa. Drew Barrymoren silloinen poikaystävä ja myöhempi aviomies Tom Green esittää roolihahmoa The Chad. Lauryn Hilliä sekä Aaliyahia harkittiin esittämään Alexin roolia. Elokuvan juhlintakohtauksessa Roger Corwinsin (Tim Curry) tyttöystävää esittää Playboyn vuoden 1998 Playmate of the Year, Karen McDougal.
Charlien enkelit, Natalie Cook (Diaz), Dylan Sanders (Barrymore) ja Alex Munday (Liu) on palkattu Bill Gatesia muistuttavan ohjelmistoneron puolesta hakkeroitumaan kilpailijan tietokoneelle ja palauttamaan häneltä varastettu ohjelma.
Elokuvan aikana paljastuu, että asiakas onkin vihollinen, joka aikoo enkeleitä hyväkseen käyttäen hankkia yhteyden kilpailijan järjestelmään. Lisäksi käy ilmi, että hänen isänsä oli Vihreä baretti, joka palveli Charlie Townsendin kanssa. Hän syyttää isänsä kuolemasta Charlieta ja aikoo käyttää omaa ja kilpailijansa teknologiaa jäljittääkseen Charlien salaisen sijainnin tappaakseen hänet. Luonnollisesti enkelit aikovat estää tämän suunnitelman.
Elokuvan Yhdysvaltain tuotto ylitti 125 miljoonaa dollaria, ja maailmanlaajuisesti elokuva on tuottanut yli 260 miljoonaa dollaria.
Franz Pfnür
Franz Pfnür (21. marraskuuta 1908 – 21. syyskuuta 1996) oli saksalainen alppihiihtäjä.
Pfnür voitti vuoden 1936 talviolympialaisissa kultamitalin alppiyhdistetyssä. Kaksi vuotta aikaisemmin hän oli voittanut MM-kisoissa kultaa pujottelussa, hopeaa alppiyhdistetyssä sekä syöksylaskussa.
Kalevi Seilonen
Arvo Oskar Kalevi Seilonen (17. lokakuuta 1937 Mikkeli – 30. toukokuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka toimi 1960-luvulta alkaen myös kriitikkona, vapaana toimittajana, valokuvaajana, kuvataiteilijana ja neljän kulttuurilehden päätoimittajana: "Nuori Voima" (1964–1965), kuvataidelehti "Iris" (1968–1969), "Kulttuurivihkot" (1974–1977) ja "Runous" (1983–1984). Hän toimi pitkään Nuoren Voiman Liiton lausunnonantajana.
Hänen varsinainen esikoisteoksensa on "Tosiasioita minusta", mutta hän oli julkaissut omakustanteena kokoelman "Proosarunoja" jo 1959. Pääteokset ovat kirjan mittainen runo "Neljä vallankumousta" ja kirjallisuuden eri lajeja yhdistelevä "Metsäroisto", josta Seilonen sai toisen valtionpalkintonsa ja Suuren suomalaisen kirjakerhon palkinnon.
Seilosen tuotannon parhaana kautena pidetään 1960-lukua. 1970-luvulla hän kääntyi taistolaiseksi, minkä on arvioitu kahlinneen hänen mielikuvituksensa lentoa. Vuonna 1967 Seilonen, Markku Lahtela, Ilpo Saunio ja Tauno Tuomivaara tuomittiin 200 markan sakkoihin sotilaspassiensa hävittämisestä.
FIFA 100
FIFA 100 on jalkapallolegenda Pelén laatima luettelo omasta mielestään 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta. Pelaajista 123 on miehiä ja kaksi naisia. Lista julkaistiin vuonna 2004 Fifan 100-vuotisjuhlien kunniaksi.
Luettelon pohjalta on tehty pelaajaesittelyille rakentuva kirja.
Pelén luettelo herätti myös kritiikkiä. On esitetty väitteitä, että Fifan puheenjohtaja Sepp Blatterillakin olisi ollut sormensa pelissä valinnoissa ja pelaajia siksi valittu lähinnä maantieteellisin perustein. Näin on arveltu tapahtuneen esimerkiksi senegalilaisen El-Hadji Dioufin ja eteläkorealaisen Hong Myung-bon tapauksissa.
Myös luettelon rajaaminen vain eläviin pelaajiin herätti kummastusta. Näin esimerkiksi Garrincha, Lev Jašin ja Arthur Friedenreich jäivät valitsematta.
Jääkiekon SM-liigakausi 1992–1993
Kausi 1992–1993 oli jääkiekon SM-liigan 18. kausi. Mestaruuden voitti Turun Palloseura. Toiseksi tuli Hämeenlinnan Pallokerho ja kolmanneksi JyP HT. Kaudella oli ensimmäistä kertaa käytössä pudotuspelijärjestelmä, jossa pudotuspeleihin pääsi mukaan kahdeksan joukkuetta. Runkosarjan pistepörssin voitti Esa Keskinen ja pudotuspelien pistepörssin German Titov.
Pudotuspelien avauskierroksella koettiin kauden suurin yllätys, kun hallitseva mestari Jokerit putosi suoraan kolmessa ottelussa 7:nneksi runkosarjassa sijoittuneelle Porin Ässille.
Gustav Lantschner
Gustav Adolf Lantschner (12. elokuuta 1910 Innsbruck, Itävalta-Unkari – 19. maaliskuuta 2011 Krailling, Baijeri, Saksa) oli itävaltalais-saksalainen alppihiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Lantschner voitti vuoden 1932 MM-kisoissa kultaa syöksylaskussa ja sijoittui alppiyhdistetyssä pronssille. Seuraavan vuoden MM-kilpailuissa hän ylsi pujottelussa hopealle.
Vuonna 1935 elokuvanteon perässä Saksaan muuttanut Lanschner sai maan kansalaisuuden, ja seuraavana vuonna hän sijoittui Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisten alppiyhdistetyssä hopealle toisen saksalaisen, Franz Pfnürin, jälkeen.
Vuonna 2010 sata vuotta täyttänyt Lantscher asui Münchenissä.
Hannu ja Kerttu (ooppera)
Hannu ja Kerttu () Engelbert Humperdinckin säveltämä singspiel, joka sai ensi-iltansa Weimarissa 23. joulukuuta 1893. Hannu ja Kerttu -ooppera sävellettiin n. 1891 Frankfurt am Mainissa. Sen libretto, jonka kirjoitti säveltäjän sisko Adelheid Wette, perustuu samannimiseen Grimmin satuun. Oopperaa esitetään usein joulunaikaan.
Viattomasta lastentarinasta on tehty myös rajumpia nykysovituksia, kuten David Pountneyn 1990-luvun alussa Englannin kansallisoopperaan ohjaama versio, jossa tarina oli maustettu perheväkivallalla ja sijoitettu nykyajan suurkaupungin ankealle esikaupunkialueelle.
Hannu ja Kerttu
Hannu ja Kerttu () on Grimmin veljesten satu, joka kertoo neuvokkaista sisaruksista.
Grimmin veljesten tarinakokoelman ensimmäinen laitos ilmestyi vuonna 1812. Akateemisella tyylillä kirjoitettu Hannun ja Kertun tarina sisältyi teokseen. Alkuperäinen versio oli nykyään tunnettua versiota huomattavasti moniulotteisempi, käsitellen köyhyyden ja nälän ihmisille aiheuttamia epätoivoisia ratkaisuja. Inhimillisesti kuvailtu äiti vaihtuu kokoelman neljännessä laitoksessa pahaksi ja itsekkääksi äitipuoleksi.
Hannu ja Kerttu ovat köyhän puunhakkaajan lapsia. Nälkäkuolemansa pelossa heidän äitipuolensa vakuuttelee isän viemään lapset metsään ja jättämään heidät sinne. Lapset kuitenkin kuulevat suunnitelmasta ja osaavat varautua siihen. He pudottelevat kiviä matkan aikana ja osaavat niiden perusteella takaisin. Äitipuoli saa isän viemään lapset uudelleen metsään. Tällä kertaa he voivat pudottaa vain leivänpalasia. Isän jätettyä heidät he eivät voikaan palata takaisin, koska linnut ovat syöneet palaset.
Metsässä harhaillessaan he löytävät piparkakkutalon. Hannu ja Kerttu alkavat syödä sitä, mutta talossa asuva noita, Getchen, panee Hannun häkkiin ja tekee Kertusta orjansa. Noita aikoo syödä molemmat ja lihottaa heitä. Kun noita pyytää Kerttua tarkistamaan uunia, Kerttu huijaakin noidan sinne. Hannu ja Kerttu palaavat kotiin, missä äitipuoli on kuollut ja isä ottaa heidät iloiten vastaan.
Satu on innostanut saksalaisia kotileipureita tekemään jouluisin noita-akan mökkejä, piparkakkutaloja.
Vuonna 1963 julkaisiin kirja "Die Wahrheit über Hänsel und Gretel", jossa amatööriarkeologi "Georg Ossegg" kertoi löytäneensä sadun piparkakkutalon ja noidan ruumiin Spessartin vuoristosta. Kirjan julkaisu tapahtui Grimmin veljesten kuoleman satavuotisvuoden aikana.
Kirjan mukaan satu perustuu tapahtumaan 1600-luvulta. Katarina Schrader oli leipuri Nürnbergistä ja saanut piparkakkureseptin läheisestä luostarista. Tämä herätti kateutta toisessa leipurissa Hans Metzlerissä. Schrader muutti pois kaupungista, mutta vihanpito jatkui. Metzler levitti huhuja, että Schrader on noita ja houkuttelee lapsia taloonsa ja syö heidät. Schrader joutui oikeuteen, jossa häntä kidutettiin peukaloruuvilla, mutta oikeus vapautti hänet. Vapauttavan tuomion jälkeen Hans Meztler meni sisarensa Greten kanssa Katarina Schraderin mökille ja tappoi hänet ja poltti ruumiin uunissa.
Tarinaa julkaistaan edelleen totena useissa suomalaisissakin lehdissä lähinnä joulun alla ilmeisesti Verkkouutisten vuoden 2000 juttuun perustuen.
Tosiasiassa Georg Osseggia ei ollut olemassa, vaan kirja on humoristi Hans Traxlerin sepittämä. Kirja sai suuren suosion, ja 18 ulkomaista kustantajaa halusi ostaa käännösoikeudet ennen huijauksen paljastumista. Myöhemmin kirjasta on vielä tehty elokuva, jossa Jean-Pierre Léaud esittää Osseggia. Kirjassa julkaistun alkuperäisen piparkakkureseptin Traxler kopioi Dr. Oetkerin keittokirjasta. "Osseggista" julkaistuissa valokuvissa Traxler esiintyi tekoparta ja lasit päällä. Traxler sai aikoinaan myös petossyyteen, mutta jäi tuomiotta. Myöhempiin painoksiin on lisätty Traxlerin kirjoittama esipuhe, jossa hän kertoo kirjan aiheuttamasta kohusta.
Licht
Licht () on Karlheinz Stockhausenin säveltämä oopperasarja, joka koostuu seitsemästä erillisestä oopperasta. Säveltäjä aloitti teosten säveltämisen vuonna 1977 ja sarja valmistui kaksikymmentäkuusi vuotta myöhemmin. Teokset käsittelevät viikonpäivien välisiä musiikillisia ja mytologisia yhteyksiä. Kaikki oopperat on levytetty ja saatavina CD:nä, vaikka osaa "Mittwoch" ei olekaan vielä esitetty varsinaisesti oopperanäyttämöllä.
Licht on sävelletty kolmen melodian pohjalta, joista jokainen liittyy yhteen oopperan päähenkilöistä. Teoksessa ilmenee monitasoista rakenteen yhtenevyyttä: jokainen melodian nuotti vastaa kokonaisten kohtausten tonaalisia keskiöitä ja pituuksia. Tutkija Henry Baconin mukaan teoksen voidaan ajatella vievän totaalisen sarjallisuuden periaatteen loogiseen päätepisteeseen. Teoksen kokonaispituus on yli 29 tuntia. Sarjan oopperoilla on omat erityiset musiikilliset tyylinsä.
Oopperoiden tunnetuin osa lienee "Helikopterijousikvartetto", joka on jousikvartetolle ja neljälle helikopterille sävelletty tilamusiikkiteos. Se muodostaa "Mittwoch aus Lichtin" kolmannen näytöksen, mutta se voidaan esittää myös erillisenä teoksena.Dresdenin (2008) ja Essenin (2010) oopperat ovat ilmoittaneet alustavasta suunnitelmasta esittää koko Licht-sarja.
Live &amp; Loud (video)
Live & Loud on Ozzy Osbournen vuoden 1992 kiertueella tehty konserttivideo. Mukana on myös materiaalia lavan ulkopuolelta. Myös samanniminen livealbumi on julkaistu.
Jean-Yves Bosseur
Jean-Yves Bosseur (s. 5. helmikuuta 1947 Pariisi) on ranskalainen säveltäjä ja musiikkitieteilijä.
Bosseur soitti viulun ennen säveltäjäksi ryhtymistään. Aluksi hän otti yksityistunteja ja opiskeli Darmstadtin kesäkoulussa, jossa hän tutustui Karlheinz Stockhauseniin ja Henri Pousseuriin. Opinnot jatkuivat Kölnin musiikkikorkeakoulussa ("Rheinische Musikhochschule").
Bosseur opiskeli myös yliopistossa filosofiaa ja estetiikkaa, jonka tuloksena syntyi kaksi opinnäytetyötä : Henri Pousseurin ja Michel Butorin "Votre Faust" –oopperasta ja väitöskirja "Uuden musiikin notaatio ja kommunikaatio" ("Notation et communication de la nouvelle musique").
Yhdessä Michel Decoustin ja Pierre Mariétanin kanssa Bosseur perusti vuonna 1966 GERM-ryhmän ("Groupe d’Études et de Réalisations Musicales"). Hän teki tunnetuksi amerikkalaista kokeellista musiikkia. Säveltäjistä häntä kiinnostavat varsinkin John Cage, Morton Feldman, Earle Brown, Christian Wolff, jotka ovat soveltaneet sävellystyössään avoimen muodon periaatetta.
Vuonna 1977 Bosseur oli mukana perustamassa "Intervalles" -ryhmää, joka yhdistää kuvataiteita, teatteria, tanssia ja kirjallisuutta ja edistää taiteidenvälistä vuoropuhelua. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Jiří Kolářin kanssa hyödyntäen sitaatti- ja kollaasitekniikkaa. Michel Butorin kanssa Bosseur on tehnyt "Matériel pour un Don Juan" (1977) ja "Les Tarots-Musiciens" (Eloge de Raymond Roussel, 1983-1984) –teokset.
Bosseur työskentelee musiikkitieteen tutkijana Paris IV -yliopistossa, Tieteellisessä tutkimuskeskuksessa ("Centre National de la Recherche Scientifique").
Vuonna 1998 hänelle myönnettiin "Diapason d'Or" –kunniamerkki "la Messe" –sävellyksestään.
"Musique et Littérature". Revue des Sciences Humaines. Lille : Publiée par l’Université de Lille III, avec le concours du CNRS et du CNL. 1987/1.
Käthe Grasegger
Käthe Grasegger-Deuschl (19. kesäkuuta 1917 Garmisch-Partenkirchen - 28. elokuuta 2001) oli saksalainen alppihiihtäjätär.
MM-kisoissa vuosina 1935–1938 hän saavutti seitsemän mitalia, joista yksi oli hopeinen ja muut pronssisia. Vuoden 1936 talviolympialaiset olivat Graseggerin kotikisat ja hän saavutti niistä alppiyhdistetyn hopeamitalin sijoituttuaan toiseksi heti maannaisensa Christl Cranzin jälkeen.
Juha Virkkunen
Juha Virkkunen (7. maaliskuuta 1941 Helsinki – 13. syyskuuta 2008 Dragsfjärd) oli Yleisradion kirjallisuustoimittaja. Hän sai Valtion journalistipalkinnon vuonna 2004. Vuonna 1998 hän sai Koura-palkinnon.
Virkkunen teki ensimmäiset ohjelmansa Ylelle freelancerina vuonna 1963. Varsinaisesti hän siirtyi Ylen palvelukseen vuonna 1967. Hänen erikoisalansa oli runous. Virkkunen toimitti "Tämän runon haluaisin kuulla" -ohjelmaa melkein sen historian alusta asti, yli kolmekymmentä vuotta. Hän oli myös perustamassa 1990-luvulla Tanssiva karhu -runopalkintoa.
Vuonna 1973 Virkkunen oli Kulttuurivihkot-lehden ensimmäinen sisällöstä vastannut toimittaja. Hän oli taistolaisen Toimittajaliiton jäsen.
Virkkusella oli kolme lasta. Hän kuoli 67-vuotiaana syyskuussa 2008.
Anssi Sinnemäki
Anssi Sinnemäki (s. 18. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen kirjankustantaja, toimittaja ja kustannustoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri. Hänet muistetaan erityisesti vasemmistolaisen "Kulttuurivihkot"-lehden päätoimittajana toimimisesta vuosina 1980–1982 ja 1984–1987.
Sinnemäki oli 1970-luvulla "Tiedonantajan" toimittaja ja taistolaisen kulttuuriliikkeen (ks. Kulttuurityöntekijäin liitto) aktivisti, mutta hän luopui poliittisesta toiminnasta 1980-luvun alkupuolella. Sinnemäki on kulttuuriyhdistys Kiilan jäsen. Hänellä on pienkustantamo Tamara Press.
Anssi Sinnemäki on vihreiden kansanedustaja Anni Sinnemäen isä.
Anssi Sinnemäen isä taas oli lapualainen rovasti Jussi Sinnemäki, joka osallistui Lapuan liikkeeseen ja IKL:n toimintaan, ja niistä erkaannuttuaan siirtyi kokoomukseen.
Orontea
Orontea on Antonio Cestin säveltämä kolminäytöksinen "dramma musicale", joka sai ensi-iltansa vuoden 1649 karnevaalikaudella Venetsian "Teatro Santissimi Apostolissa". Oopperan libreton kirjoitti Giacinto Andrea Cicognini. Teos kuuluu 1600-luvun loppupuolen esitetyimpiin oopperoihin ja sitä esitettiin jopa Pohjois-Saksassa 1670-luvulla. Teoksen aaria "All'idol mio" sisältyy laulunopetuksessa keskeiseen Arie Antiche -kokoelmaan ja siten se kuuluu monien laulajien ohjelmistoon.
Ingrid Lempereur
Ingrid Lempereur (s. 26. kesäkuuta 1969) on entinen belgialainen uimari, joka voitti pronssimitalin 200 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1984. Hänen aikansa oli 2.31,40. Lisäksi hän voitti hopeaa samasta lajista Strasbourgin pitkän radan EM-kilpailuissa 1987.
Videonpakkauksen kuvatyypit
Videovuo esimerkiksi MPEG-2 muodostuu erilaisista kuvatyypeistä, joita on kolme kappaletta I(Intra), P(Forward prediction) ja B(Bidirectional prediction). Kukin kuvatyyppi sisältää kuvan tai ennusteen. MPEG-2:ssa kuvanäytteen koko on 16×16 pikseliä. Ensin kuvanäyte muokataan RGB-muodosta YCbCr-muotoon. Dataa tiivistetään siten, että ensin vertaillaan ajallista toistoa tutkimalla peräkkäisiä kuvia. Tämän jälkeen kuva jaetaan 8×8 pikselin lohkoihin, joille suoritetaan DCT-muunnos. Viimeisenä tehdään kvantisointi, jossa informaatiota hukataan. Ajallisessa tiivistämisessä on huomioitava peräkkäisten kuvien sisältävä redundanssi. Tämä tapahtuu parhaiten siten, että lähetään säännöllisin välein näyte ”aidosta” kuvasta, jonka jälkeen kuvataan tähän referenssikuvaa tulleita muutoksia. Tämä tuo mukanaan I, P ja B-kuvatyypit. Nämä kuvatyypit muodostavat kuvaryhmän GOP (Group Of Pictures), yleisin järjestys kuvaryhmälle on I BB P BB P BB P BB P BB I.
I -kuvien tiivistyssuhde on huonoin, sillä se sisältää vain kuvassa itsessään olevaan tietoa, jonka perusteella koodataan P- ja B-kuvat. I kuvat koodataan JPEG-tyyppisesti. P-kuva tehdään käyttämällä edellisen P-tai I-kuvan informaatiota, tätä kutsutaan eteenpäin ennustamiseksi. P -kuvassa vähennetään sekä ajallista, että paikallista redundanssia, jolloin saadaan aikaiseksi I-kuvia parempi tiivistysaste. B -kuvat tarjoavat parhaimman tiivistyssuhteen, sillä ne sisältävät vähiten tietoa. B -kuvat luodaan käyttämällä joko edellisen tai seuraavan I-tai P-kuvan tietoja. Kuvaryhmiä on kahdenlaisia: suljettuja ja avoimia. Suljetussa kuvaryhmässä viimeinen B -kuva voi viitata seuraavan kuvaryhmän I -kuvaan. Avoimessa kuvaryhmässä ei taas ole viitteitä ulkopuolisiin ryhmiin.
Ennusteen laskeminen P -kuvassa toimii seuraavasti. Valitaan 16×16 -pikselin kokoinen lohko, joka muodostuu neljästä luminanssilohkosta ja kahdesta krominanssilohkosta. Tämän jälkeen sitä verrataan aiemmin siirrettyyn referenssikuvaan, ja pyritään hakemaan referenssikuvasta sellainen 16×16:n pikselin alue, joka on mahdollisimman samankaltainen valitun lohkon kanssa. Jos molemmat lohkot sijaitsevat samassa paikassa (x,y), tulee niin sanotun siirtymävektorin arvoksi 0. Muussa tapauksessa siirtymävektorin arvo on nollasta poikkeava. Tämän lisäksi referenssikuvan ja koodauksessa olevan kuvan lohkojen erotus lasketaan ja sille suoritetaan DCT-muunnos ja kvantisointi. Näin saatu P -kuva lähetetään yhdessä siirtymävektorin kanssa vastaanottajalle. Jos vastaavaa ruutua ei referenssi kuvasta löydy, kyseinen lohko koodataan I-kuvaksi, eikä siinä enää käytetä referenssikuvan tietoja.
B-kuvat koodataan samalla tavalla, kuin P-kuvat, sillä poikkeuksella, että B-kuvien referenssi ovat kuvaosassa sekä koodattavan B-kuvan edessä, että takana. Tässä saatu tulos menee DCT-muunnokseen, jonka jälkeen se lähetetään vastaan ottajalle kahden siirtymävektorin kanssa.
Vapaan katselukulman televisio
Vapaan katselukulman televisio () on 3D-informaatiojärjestelmä, joka sallii kuvan hankinnan, käsittelyn ja esittämisen. Järjestelmän on kehittänyt japanilainen Masayuki Tanimoto, Nagoyan Yliopistosta.
Järjestelmä perustuu Ray-space-metodiin ja esitystapaan. Ray-space-data koostuu useista erisuuntiin kulkevista viivoista.
FTV:n tulisi olla yhteensopiva kaiken sisällön kanssa. FTV hankkii, tallentaa ja lähettää kaiken visuaalisen informaation 3D-tilasta.
FTV kuva pyrkii toistamaan kuvan siis kolmiulotteisesti. Näin katselija voi valita haluamansa katselukulman, jolloin hän näkee kuvan sivultakin päin.
3D-kuva saadaan ottamalla usealla "palvelimeen" kytketyllä kameralla kuvia kohteesta.
Kolmiulotteinen kuva saadaan asettamalla useita kameroita kuvattavan kohteen ympärille, samalle korkeudelle. Kameroille on kaksi pääasiallista asennustapaa: lineaarinen ja puolikaari.
Ray-space on näin hankittujen kuvien yhdistelmä.
FTV ei ainoastaan luo, tallenna ja esitä kolmiulotteista kuvaa, vaan kaikki kuvainformaatio pystytään myös siirtämään eteenpäin. FTV-signaali on uusi kynnys videosignaloinnissa, koska sillä on useampi ulottuvuus kuin normaalissa videosignaalissa.
Tuotettavan näkymän laatu riippuu pääasiassa siitä, kuinka monta kameraa näkymän kuvaamiseen käytetään. Jos katselija on kulmassa, josta ei kameralla ole otettu kuvaa, FTV muodostaa kuvan viereisten kameroiden kuvien perusteella.
Riittävän tehokkaan koodauksen sekä uuden kuvan muodostamiseen tarvitaan useiden kuvien esikäsittelyä. Usean kameran asettelu siten, että kaikki kamerat ovat samalla etäisyydellä ja korkeudella, on käytännössä vaikeaa.
FTV tarjoaa tarkan ja korkealaatuisen kuvan vaikeista ja monimutkaisistakin kohteista. Kuvan esittämiseen kumminkin vaaditaan uudenlainen järjestelmä. Nykyään tämä on kehitetty käyttämällä 2D ja automultiscopic näyttöjä pään liikkeen tunnistus järjestelmillä.
Järjestelmä on kehitetty suurien alueiden kuvaamiseen. Se perustuu palvelimeen ja sataan asiakasyksikköön (client, nodes) joissa jokaisessa on oma kameransa. Palvelin luo ja lähettää kaikille asiakkaille synkronointisignaalin. Järjestelmä pystyy kuvaamaan huippuresoluutioista kuvaa 30 fps vauhdilla sekä nauhoittamaan analogista signaalia jopa 96 kilohertsiin asti.
Pyhä käsikranaatti
Pyhä käsikranaatti (, ”Antiokian pyhä käsikranaatti”; myöhemmin muodossa "Holy Grenade") on alun perin Monty Python -ryhmän vuonna 1975 valmistuneessa komediaelokuvassa "Monty Pythonin Hullu maailma" esiintynyt kuvitteellinen ase. Se on samanaikaisesti kristillinen pyhäinjäännös ja käsikranaatti. Elokuvassa sillä tapetaan ”Caerbannogin tappajakaniini”, joka vartioi luolaa, josta löytyy vihje Graalin maljan olinpaikasta.
Sittemmin Pyhä käsikranaatti on levinnyt muualle populaarikulttuuriin, esimerkiksi useisiin tietokonepeleihin, kuten Wormsiin ja Fallouttiin.
Elokuvan mukaan Pyhän käsikranaatin käyttöohjeet löytyvät kuvitteellisesta "Varustelujen kirjasta" (Book of Armaments), luvusta 2, jakeista 9–21.
Vaikka elokuvassa Graham Chapmanin näyttelemä kuningas Arthur laskee väärin (-YKSI! KAKSI! VIISI! -Kolme, herrani. -KOLME!), hän onnistuu silti tuhoamaan Tappajakaniinin.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen Ampumahiihtoliiton ("IBU") vuosittain järjestämä arvokilpailu. Olympiavuosina ei kilpailla niissä lajeissa, jotka ovat talviolympialaisten ohjelmistossa, mutta niiden lajien osalta, jotka eivät ole olleet olympialaisissa (kuten sekaviesti), on järjestetty maailmanmestaruuskilpailuja myös olympiavuosina.
Ensimmäiset ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1958. Silloin ohjelmassa oli virallisena lajina miesten yksilökilpailu ja epävirallisena lajina miesten viesti. Naiset kilpailivat omissa maailmanmestaruuskilpailuissaan ensimmäisen kerran vuonna 1984. Vuodesta 1989 lähtien miehet ja naiset ovat kilpailleet samoissa maailmanmestaruuskilpailuissa.
"Sisältää MM-mitalit vuosilta 1958-2016"
Kūkō-linja
Kūkō-linja () on Fukuokan kaupungin metron () pisin linja. Se kulkee idästä Meinohamasta 13,1 km matkan keskustan kautta Fukuokan lentoasemalle. Linjalla on 13 asemaa ja se on aloittanut toimintansa 1972 ja sen viimeiset osat on valmistettu 1993. Osittain samoilla asemilla toimii myös Fukuokan metron Hakozaki-linja. Metrojunat jatkavat matkaansa Meinohamasta Chikuzen-linjalle.
Radan väri kartalla on punainen. Virallisesti sen nimi on Linja 1 (Kūkō-linja) (). Linjan asemat ovat suojattu myös automaattisilla porteilla, kuten muutkin Fukuokan metron asemat. Samoin junat ovat automaattisesti ohjattuja.
Kūkō-linja on Japanin ainut metrolinja joka kulkee suoraan lentoasemalta kaupunkiin. Vaikka Tokion Toei Asakusa-linja kulkee Naritan sekä Hanedan kautta, ne eivät kuitenkaan ole Toei Asakusa-linjan omia asemia. Lentokentät kuuluvat paikallislinjoille, joiden kautta Toei Asakusa-linja kulkee.
Kūkō-linja kulkee Fukuokan kaupungin tärkeimpien alueiden läpi, kuten Nishijin, Tenjin, Hakata ja lentoasema. Kūkō-linja on myös Fukuokan kaupungin käytetyin metrolinja.
Corrie Winkel
Kornelia ”Corrie” Winkel (s. 26. helmikuuta 1944 Groningen) on alankomaalainen uimari, joka saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Tokion kesäolympialaisissa 1964. Hänen joukkuetovereitaan olivat Ada Kok, Klenie Bimolt ja Erica Terpstra.
Tokion olympialaisissa Winkel sijoittui 14:nneksi 100 metrin selkäuinnin alkuerissä. Hän oli saavuttanut tuolla matkalla hopeaa pitkän radan EM-kilpailuissa 1962. Vuonna 1963 hän ui 200 metrin selkäuinnissa Euroopan-ennätyksen 2.32,3.
Stiftelsen för Åbo Akademi
Stiftelsen för Åbo Akademi () on säätiö, joka perustettiin 18. kesäkuuta 1917 tavoitteenaan perustaa ja ylläpitää ruotsinkielistä yliopistoa Turussa. Säätiön hallituksen puheenjohtaja on kauppaneuvos Peter Boström ja valtuuskunnan puheenjohtaja ministeri Christoffer Taxell.
Säätiön alkupääoma oli 3,47 miljoonaa markkaa ja vuonna 1918 perustetun Åbo Akademin toiminta rahoitettiin täysin säätiön pääomatuotoilla kunnes se sai ensimmäisen valtionavustuksensa vuonna 1956.
Valtiolle päävastuu Akademin toiminnasta siirtyi vasta 1. elokuuta 1981 erillisellä valtion ja Stiftelsen för Åbo Akademin välisellä sopimuksella. Sopimuksen jälkeen säätiö on määritellyt päämäärikseen turvata, ylläpitää ja tukea Åbo Akademin toimintaa sekä suomenruotsalaista kulttuurielämää ja tieteellistä tutkimusta.
Säätiö ylläpitää muun muassa Sibelius-museota, Ett Hem -museota, rakennusta, jossa toimii Åbo Svenska Teater, uskontotieteelliseen ja kulttuurihistorialliseen tutkimukseen erikoistunutta Donner-instituuttia, Åbo Akademin kirjapainoa ja Forum Marinum -säätiötä.
Vastakkaissuuntaisuus
Vastakkaissuuntaisuus liittyy matemaattisissa yhteyksissä vektorilaskentaan. Sen vastakohta on samansuuntaisuus. Myös "normaalien" lukujen voidaan ajatella olevan yksiulotteisia vektoreita, joten kaikki kaikki positiiviset luvut ovat vastakkaissuuntaisia negatiivisille luvuille. Sama pätee useammissakin ulottuvuuksissa, joten kaikki vektorin kanssa samalla koordinaatiston origon läpi kulkevalle suoralle sijoittuvat, mutta toiselle puolen origoa jäävät vektorit ovat vektorille vastakkaissuuntaisia.
Lisa Nowak
Lisa Marie Nowak (s. 10. toukokuuta 1963) on yhdysvaltalainen entinen astronautti.
Nowak syntyi Alfred ja Jane Caputon tyttäreksi vuonna 1963. Hän kiinnostui avaruudesta ja sen tutkimuksesta lapsena. Nowak alkoi opiskella alaa ja liittyi lopulta Lyndon B. Johnson Space Centerin astronautteihin.
Nowak lähti 4. heinäkuuta 2006 NASA:n STS-121-sukkulalennolle ja kävi tämän yhteydessä Kansainvälisellä avaruusasemalla. Nowak oli ensimmäinen yhdysvaltainitalialainen nainen avaruudessa, ja lennon aikana hän pitikin yllään Italialaisamerikkalaisten naisten kansallisen yhdistyksen merkkiä.
Nowak oli tammikuuhun 2007 asti naimisissa Richard T. Nowakin kanssa. Pari sai kolme lasta: pojan (s. 1992) sekä vuonna 2001 syntyneet kaksoistyttäret.
Nowak pidätettiin lentoasemalla Floridan Orlandossa 5. helmikuuta 2007.
Nowakilla oli ollut romanttinen suhde laivaston komentaja William Oefeleiniin, mutta koki, että hänen kanssaan miehen suosiosta kilpaili Colleen Shipman. Hän ajoi kotoaan 1 600 kilometriä Orlandoon voidakseen tavata Shipmanin kasvokkain. Nowak yritti siepata Shipmanin, mutta tämä pääsi pakoon.
Nowakilla oli ollut mukanaan pippurisuihke, veitsi sekä suuria jätesäkkejä. Astronautti itse kuitenkin väittää vain halunneensa keskustella Shipmanin kanssa. Aluksi Nowakia epäiltiin vain pahoinpitelystä ja automurron yrityksestä, mutta hänelle vaadittiin syytettä myös murhan yrityksestä. Syyttäjä päätti myöhemmin jättää tämän syytteen, mutta Nowak on yhä vastuussa vähäisemmistä rikoksista.
7. maaliskuuta 2007, kuukausi kidnappausyritystä myöhemmin, NASA erotti Nowakin.
Samansuuntaisuus
Samansuuntaisuus liittyy matemaattisissa yhteyksissä vektorilaskentaan. Sen vastakohta on vastakkaissuuntaisuus. Myös "normaalien" lukujen voidaan ajatella olevan yksiulotteisia vektoreita, joten kaikki kaikki positiiviset luvut ovat samansuuntaisia positiivisille luvuille. Sama pätee useammissakin ulottuuvuuksissa, joten kaikki vektorin kanssa samalla koordinaatiston origon läpi kulkevalle suoralle sijoittuvat, mutta samalle puolen origoa jäävät vektorit ovat vektorille samansuuntaisia.
Peter Noone
Peter Blair Dennis Bernard Noone (s. 5. marraskuuta 1947 Manchester, Britannia) on brittiläinen muusikko ja näyttelijä, joka tuli tunnetuksi 1960-luvulla Herman's Hermits -yhtyeen laulusolistina. Noonen hyvänä pidetty ulkonäkö ja olemus olivat tärkeä osa erityisesti teini-ikäisten suosiossa olleen yhtyeen menestystä.
Noone teki 1970-luvulla yhteistyötä David Bowien, Debby Boonen ja Graham Gouldmanin kanssa. Myöhemmin hän on toiminut uuden aallon yhtyeessä The Tremblers ja julkaissut sooloalbumin "One of the Glory Boys".
Noone on työskennellyt myös näyttelijänä. Hänellä on ollut rooli muun muassa "Coronation Street" -saippuasarjassa, jossa hän näytteli lapsena. 1960-luvulla hän näytteli kahdessa Herman’s Hermits -elokuvassa; "Hold On!" (1966) ja "Mrs. Brown You’ve Got a Lovely Daughter" (1968). Vuonna 1978 hänellä oli merkittävä rooli elokuvassa "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band".
Hän asuu tällä hetkellä Kalifornian Santa Barbarassa.
Heavisiden funktio
Heavisiden funktio tai yksikköaskelfunktio formula_1 on epäjatkuva funktio, jonka arvo on nolla, kun formula_2 on negatiivinen, ja yksi, kun formula_2 on positiivinen. Funktiota käytetään mm. säätötekniikassa ja signaalinkäsittelyssä kuvaamaan kytkintä, joka kytketään päälle tiettynä hetkenä ja pysyy päällä ikuisesti. Se on nimetty Oliver Heavisiden mukaan.
formula_1 voidaan määritellä:
Joskus formula_6 määritellään arvoksi ½ symmetrian vuoksi:
Heavisiden funktio on Diracin deltafunktion antiderivaatta.
Anosmia
Anosmia merkitsee hajuaistin puutetta. Tila voi olla väliaikainen tai pysyvä ja synnynnäinen tai esimerkiksi jonkin sairauden aiheuttama.
Anosmia voi olla seurausta lukuisista sairauksista, kuten infektioista, polyypeistä, Parkinsonin taudista tai muusta syystä aiheutuneesta hajuhermon vaurioitumisesta. Joillakin aiheuttajana on harvinainen estesioneuroblastooma. Osassa tapauksista hajuaistin menettämisen syytä ei tunneta.
Anosmiaan ei välttämättä liity sairautta. Se voi ilmetä tiettyjen lääkeaineiden sivuvaikutuksena. Hajuaistin puutetta kuuluu myös Kallmannin oireyhtymään.
Anosmiaa lieväasteisempi hajun heikkeneminen on nimeltään hyposmia, joka on usein allergisen reaktion tai virusinfektion aiheuttama tilapäinen oire.
Kohtisuoruus
Euklidisessa geometriassa suorat ovat kohtisuorassa, jos niiden leikkauskulma on 90 astetta. Yleisemmin kohtisuoruus on määritelty kaikissa sisätuloavaruuksissa siten, että kaksi vektoria on keskenään kohtisuorassa, jos niiden sisätulo on nolla.
Euklidisessa geometriassa suoralle voi piirtää sitä kohtisuoraan leikkaavan suoran (joita on äärettömästi) seuraavasti:Kahden uuden ympyrän leikkauspisteet ovat siis pisteet, jotka kaikista yhtä kaukana pisteestä p olevista pisteistä ovat kauimpana myös muista suoran pisteistä.
Yllä kuvatun esimerkin pitäisi (?) toimia myös muussa kuin euklidisessa geometriassa (sillä varauksella, että geometriset muodot vaihdetaan kyseisen tapauksen vastaaviksi).
Puolan ympäriajo
Puolan ympäriajo (Tour de Pologne) on Puolassa järjestettävä maantiepyöräilyn etappikilpailu. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja vuoteen 1952 se järjestettiin lähinnä satunnaisesti. Vuodesta 1953 lähtien kilpailu on kuitenkin järjestetty vuosittain. Kilpailu koostuu 7 tai 8 etapista ja kokonaismittaa sille on 2000-luvun alkuvuosina kertynyt noin 1200–1300 km. Kilpailu kuuluu UCI World Touriin.
Antero Alku
Antero Alku (s. 1955, Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri. Alku on kirjoittanut raideliikennettä käsittelevän kirjan: "Raitiovaunu tulee taas". Lisäksi hän on ollut mukana kirjoittamassa teoksia "Unelma Löylymäestä – Saimaan rautatien historia" ja "Herää Helsinki!". Vuoden 2007 keväällä Alku julkaisi kirjan "Mennäänkö metrolla?" Suomen tietokirjailijat ry:n apurahalla.
Joukkoliikenteen puolestapuhujana Alku tuli tunnetuksi kansalaisliike Pikaraitiotien asiantuntijana 1989.
Toimittuaan ensin lyhyen aikaa Vihreissä Alku vaihtoi puoluettaan Suomen Keskustaan Vihreiden ja Keskustan pääkaupunkiseudun liikennepolitiikkaa koskevien erojen takia. Kunnallisvaaleissa 2004 Alku oli ensimmäistä kertaa ehdolla kaupunginvaltuustoon Keskustan listoilta, mutta jäi valitsematta. Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnassa Alku toimii varajäsenenä.
Alku on politiikassaan arvostellut Helsingin kolmen vahvan puolueen (Vihreät, Kokoomus, SDP) politiikkaa ja sen tuottamia ongelmia kaupungin päätöksenteolle.
Politiikassa ja kansalaisjärjestötoiminnassa Alku on toiminut autottoman Helsingin edistämiseksi. Hän oli Länsimetro-hankkeen vastustaja ja pikaraitiotien puolustaja. Lisäksi Alku on toiminut keskustatunnelin rakentamista vastaan sekä Kruunuvuorenrannan ja Helsingin keskustan yhdistävän sillan rakentamisen puolesta.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Alku oli Keskustan ehdokkaana, muttei tullut valituksi.
Kallmannin oireyhtymä
Kallmannin oireyhtymää (KS) sairastavalta puuttuu hajuaisti ja hänellä on sukuhormonien vaje. KS on oireyhtymä, jonka yleisyydeksi miehillä arvioidaan 1:4000-1:10000; naisilla tilan on arvioitu olevan noin 5 kertaa harvinaisempi. KS diagnosoidaan tyypillisesti nuoruusiällä, jos nuorelle ei tule murrosikää tai se etenee poikkeavan hitaasti. Murrosikäkehitys saadaan aikaan hormonihoidolla, mutta hajuaistin puutos jää. Aikuisiässä KS:n liittyy hedelmättömyyttä, jota kuitenkin voidaan hoitaa. Uusimman tiedon mukaan KS:n liittyvä sukuhormonien vaje ja hedelmättömyys saattavat joskus korjaantua itsestään vuosienkin mittaisen hormonikorvaushoidon jälkeen.
Vaihto-omaisuus
Vaihto-omaisuutta ovat elinkeinotulon verottamisesta annetun lain (360/1968) 10 §:n mukaan elinkeinotoiminnassa sellaisinaan tai jalostettuina luovutettaviksi tarkoitetut kauppatavarat, raaka-aineet, puolivalmisteet ja muut hyödykkeet sekä elinkeinotoiminnassa kulutettaviksi tarkoitetut poltto- ja voiteluaineet ja muut tarvikkeet. Lukeminen vaihto-omaisuudeksi tehdään käyttötarkoituksen eikä laadun mukaan.
Vaihto-omaisuus luetaan taseessa vaihtuviin vastaaviin. Kirjanpitoasetuksen 1:6 §:n mukaan vaihto-omaisuus jaetaan viiteen erään:
Stunt Car Racer
Stunt Car Racer (julkaistu myös nimellä Stunt Track Racer) on ajopeli, jossa ajetaan vuoristoratamaisilla kilparadoilla. Pelin kehitti Geoff Crammond ja sen on julkaissut MicroStyle vuonna 1989 (MicroProsen julkaisunimike).
Peli eroaa muista ajopeleistä siinä, että radat ovat korkeita ja kaiteettomia. Ne muistuttavat enemmän vuoristoratoja kuin perinteisiä kilpa-autoratoja. Lisäksi radoilla on hyppyreitä ja kuoppia. Ratojen vaikeat kohdat pitää oppia muistamaan, ja niihin pitää löytää sopiva ajonopeus, jotta auto pysyisi radalla.
Pudonneet autot nostetaan takaisin radalle nosturin avulla, mutta siinä kuluu aikaa. Autoissa ei ole vaihteita, mutta rajatun ajan toimiva turbo löytyy.
Yksinpelissä on neljä divisioonaa, joista kussakin on kaksi rataa ja kaksi vastustajaa. Yhteensä kilparatoja on siis kahdeksan. Molempia vastustajia vastaan ajetaan kerran kummallakin divisioonan radalla. Jokaisessa kisassa on kolme kierrosta. Divisioonan voittaja nousee ylempään divisioonaan ja vähiten pisteitä saanut putoaa alempaan. Kaikkia ratoja voi harjoitella, mutta varsinaiseen kilpailuun ylempien divisioonien radoilla pääsee vain voittamalla ensin alemmat divisioonat.
Voittamalla kaikki divisioonat pääsee SuperLiigaan, jossa autot kulkevat paljon lujempaa ja voittaminen on vaikeampaa, jopa helpoilla radoilla.
Ruudun yläreunassa näkyvä halkeama toimii vauriomittarina. Kun halkeama ulottuu ruudun oikeaan laitaan, on auto hajonnut ja kisa hävitty. Auto hajoaa helposti ilman ulosajojakin, jos ajaa hyppyrit väärillä nopeuksilla. Isommat vauriot näkyvät reikinä, joiden seurauksena auto jatkossa hajoaa nopeammin. Tietokoneen auto ei koskaan putoa radalta.
Pelissä on mahdollisuus myös kilpailla ihmisvastustajaa vastaan yhdistämällä kaksi tietokonetta nollakaapelilla.
PC-versiossa on julkaisuvuodesta johtuen EGA-tasoinen grafiikka. Atari ST:n ja Amigan versiot käyttävät korkeampaa resoluutiota ja laajempaa väripalettia. Niissä on keskenään samanlainen grafiikka. Amstrad CPC:n ja ZX Spectrumin versiot on ohjelmoinut Pete Cooke, joka teki muitakin 3D-grafiikkaan perustuvia pelejä näille koneille. Commodore 64:n versio julkaistiin myöhemmin myös moduulina.
Peli sai ilmestyessään hyvän vastaanoton. Pelin erikoiset radat olivat uudenlainen kokemus.
Tampereen Teatteri
Tampereen Teatteri on toinen Tampereella toimivista suurista teattereista Tampereen Työväen Teatterin ohella. Teatteri aloitti toimintansa 1904. Aluksi sillä ei ollut omaa toimitilaa, ja teatteri joutui muuttamaan usein. Ennen nykyistä rakennusta teatteri toimi Raittiustalossa ja VPK:n talossa.
Oman rakennuksen Tampereen Teatteri sai 1912. Keskustorin teatterirakennuksen, joka toimii edelleen teatterin päänäyttämönä, suunnittelivat Kauno S. Kallio ja Oiva Kallio. Rakennus vihittiin 14. helmikuuta 1913. Teatterin toinen sali, 1982 valmistunut TT-Frenckell, sijaitsee vanhassa tehdaskiinteistössä lähellä Finlaysonia.
Tampereen Teatteria on elokuusta 2010 lähtien johtanut Reino Bragge.
Miika Elomo
Miika Elomo (s. 21. huhtikuuta 1977 Turku) on pelaajauransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija. Hänestä tuli marraskuussa 2014 SM-liigajoukkue Turun Palloseuran päävalmentaja. Aiemmin hän toimi TPS:n apuvalmentajana.
Elomo aloitti uransa 1994 I-divisioonassa Kiekko-67:n joukkueessa. Kauden lopulla hän siirtyi TPS:n riveihin, jossa pelasi myös kauden 1995–1996. Hänet valittiin NHL:n vuotuisessa varaustilaisuudessa 1995 numerolla 23 Washington Capitalsiin.
Seuraavaksi kaudeksi laitahyökkääjänä pelannut Elomo siirtyikin Yhdysvaltoihin, mutta sai peliaikaa vain Washingtonin farmijoukkueesta Portland Piratesista, joten hän palasi Suomeen kesken kauden 1997–1998 HIFK:hon.
Hän palasi Amerikkaan 1999–2000, ja sai peliaikaa Washington Capitalsin kokoonpanossa kahden ottelun verran, ja sai yhden syöttöpisteen. Loppukauden hän pelasi farmijoukkueessa. Vuonna 2000 hänet myytiin Calgary Flamesiin, muttei saanut sielläkään peliaikaa. Elomo pelasikin koko kauden 2000–2001 Calgaryn farmijoukkueessa AHL-liigan Saint John Flamesissa, joka sitten voittikin liigan mestaruuden, eli Calder Cupin .
Elomo palasi voitokkaan AHL-kauden jälkeen Suomeen ja TPS:aan. Hän siirtyi kuitenkin kesken kauden 2001–2002 Turusta Bluesiin . Elomo pelasi runsaat kolme kautta Bluesissa. Hän joutui jättämään kauden 2004–2005 kesken pahan rannevamman takia , eikä ole pelannut tämän jälkeen liigatasolla .
Myös Miika Elomon veljet Teemu Elomo ja Tommi Elomo ovat jääkiekkoilijoita.
Andrei Rjabuškin
Andrei Petrovitš Rjabuškin (; 29. lokakuuta 1861 Stanitšnaja Sloboda – 10. toukokuuta 1904 Didvino) oli venäläinen taidemaalari. Hänen realistiset teoksensa keskittyvät pääasiassa tavallisten 1600-luvun venäläisten elämään.
Rjabuškin syntyi Stanitšnaja Slobodan kylässä Tambovin kuvernementissa. Sekä hänen isänsä että veljensä maalasivat ikoneja. Rjabuškin jäi orvoksi 14-vuotiaana. Hän pääsi Moskovaan opiskelemaan ja siirtyi myöhemmin Pietariin. Vuonna 1880 Pavel Tretjakov osti hänen teoksensa.
Rjabuškin päätti opintonsa akatemiassa 1892. Hän osallistui peredvižniki-taiteilijaryhmän näyttelyihin vuosina 1890, 1892 ja 1894, mutta hylkäsi ryhmän myöhemmin.
Rjabuškin suunnitteli myös mosaiikkeja ja maalasi freskoja kirkkoihin. Pietarissa hänen maalaustensa pohjalta tehtyjä mosaiikkeja on Kristuksen ylösnousemuksen katedraalissa. Hän sairastui tuberkuloosiin ja lähti Sveitsiin hoidettavaksi, mutta kuoli keuhkotautiin ateljeessaan 1904.
Wonder Boy
Wonder Boy on Westonen (aiemmalta nimeltään Escape) kehittämä ja Segan julkaisema videopelisarja.
Sarja itsessään koostuu "pääsarjasta" "Wonder Boy" sekä alasarjasta "Monster World". Pelit voivat olla osa jompaakumpaa tai molempia sarjoja. Tämä on seurausta joskus hämmennystä aiheuttavista pelien nimeämisrakenteista, joista esimerkkinä "Wonder Boy V: Monster World III". Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa sarjat on pidetty "Wonder Boy" -brändin alaisena, mutta Japanissa on yksi pelinimike, joka ei kuulu lainkaan "Wonder Boy" -sarjaan vaan yksinomaan "Monster World" -sarjaan.
Asiasta tekee monimutkaisemman se, että Westonella oli ainutlaatuinen lisensoimisjärjestely Segan kanssa, josta johtuen Sega pidätti itsellään oikeudet sarjan pelinimikkeisiin sekä hahmoihin, mutta Westone pidätti oikeudet kaikkeen muuhun. Westonella puolestaan oli lisensoimisjärjestely Hudson Softin kanssa, jonka seurauksena Hudson Soft loi uusia hahmoja ja pelinimikkeitä ja käänsi näitä pelejä muille kuin Segan alustoille. Näistä kaikkein tunnetuin on "Adventure Island", joka oli taloudellisesti onnistuneempi kuin mitä "Wonder Boy" oli.