hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Edward Hopper
Edward Hopper (22. heinäkuuta 1882 – 15. toukokuuta 1967) oli huomattava yhdysvaltalainen taidemaalari, joka on tullut tunnetuksi modernin amerikkalaisen elämän yksinäisyyden ja vieraantuneisuuden kuvaajana. Hän vaikutti paljon 1960- ja 1970-luvun pop-taiteeseen ja uusrealisteihin.
Edward Hopper syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Nyackissa New Yorkissa. Hänen vanhempansa tutustuttivat Edwardin ja hänen vanhemman sisarensa taiteisiin jo varhain. He kävivät teatterissa, konserteissa, muissa kulttuuritapahtumissa ja museoissa. Molemmat vanhemmat tukivat pojan taiteellisia taipumuksia.
Poikana Hopper oli hiljainen ja varautunut. Hän oli pitkä, hänellä oli harvoja ystäviä ja hän vietti paljon aikaansa kirjojen ja taiteen parissa. Nyack oli Hudsonjoen varrella New York Cityn pohjoispuolella oleva virkeä teollisuuspaikkakunta. Nuorena Hopper piirsi veneitä ja laivoja ja teki veneitä puusta. Vakava suuntautuminen taiteeseen tapahtui jo kymmenvuotiaana, kun Hopper alkoi signeerata ja päivätä piirustuksiaan.
Kun Hopper oli valmistunut high schoolista vuonna 1899, vanhemmat rohkaisivat häntä opiskelemaan kaupallista kuvitustaidetta maalaustaiteen sijaan. Hän opiskeli kuvittamista vuoden New Yorkissa, mutta siirtyi sitten New York School of Artiin. Hänen opettajinaan olivat muun muassa yhdysvaltalainen impressionisti William Merritt Chase ja Robert Henri, Ashcan-koulukunnan perustaja. Sen kannattajat pyrkivät kuvaamaan urbaanin elämän syrjäpuolta. Hopperin luokkatovereita olivat George Bellows, Guy Pene du Bois ja Rockwell Kent.
Vuonna 1905 Hopper ryhtyi työskentelemään kuvittajana newyorkilaisessa mainostoimistossa. Hän ei kuitenkaan pitänyt kuvittamisesta ja kaipasi sitä, että saattoi maalata mielikuvituksestaan. Hän menestyi kuitenkin hitaasti ja hänen uransa alkoi kehittyä vasta lähes 20 vuoden kuluttua.
Hopper matkusti Eurooppaan kolme kertaa vuosien 1906 ja 1910 välillä ja nautti oleskelusta Pariisissa. Hän vaikuttui impressionisteista, jotka johdattivat hänet piirtämään kaduille ja maalaamaan ulkona. Hän oli erityisen kiintynyt Edouard Manetin ja Edgar Degasin epätavallisiin sommitelmiin heidän kaupunkielämää kuvaavissa maalauksissaan. Käydessään Amsterdamissa Hopper ihaili myös Rembrandtin "Yövartiota". Hän ei kuitenkaan innostunut kubismista, toisin kuin useat aikalaisensa. Realististen maalarien idealismi viehätti häntä enemmän kuin abstraktit muotokokeilut.
Hopperin maalausten aiheet ovat amerikkalaisen elämänmuodon tyypillisiä tunnusmerkkejä: bensa-asemia, motelleja, junaratoja ja tyhjiä katuja. Hopperin kuuluisin maalaus on "Nighthawks" (1942), joka esittää yökahvilan yksinäisiä asiakkaita New Yorkin Manhattanilla.
Kuusi Hopperin maalausta, muun muassa "Silta Manhattanilla" (1928), "Varhainen sunnuntai-aamu" (1930) ja "Toimisto yöllä" (1940) oli esillä yhdysvaltalaista taidetta esittelevässä kiertonäyttelyssä Helsingin Taidehallissa.
Persefone
Persefone () tai homeerisessa muodossaan Persefoneia, Eleusiin mysteereissä myös Kore ( 'neito'), oli kreikkalaisessa mytologiassa kuolleiden valtakunnan valtiatar sekä Demeterin (maan, viljan ja hedelmien jumalattaren) tytär. Hänen roomalainen vastineensa on Proserpina. Persefonea luonnehditaan nuoreksi kauniiksi naiseksi, jota kaikki rakastivat.
Mytologian mukaan myös Haades halusi Persefonen itselleen ja kaappasi tämän mukaansa Manalaan. Demeter etsi tytärtään leppymättömästi ja kielsi kasveja kasvamasta, kunnes tyttö löytyisi. Lopulta maan muuttuessa autiomaaksi ylijumala Zeus määräsi Haadeen vapauttamaan Persefonen, mutta Haades ei suostunut vaan huijasi Persefonen syömään neljä granaattiomenan siementä, jonka takia hänen pitää viettää Haadeksen kanssa neljä kuukautta: kun Persefone lähtee äitinsä luota, äiti itkee ja kieltää kasveja kasvamasta; ja kun Persefone palaa, koittaa kevät.
Luettelo Yhdysvaltain maavoimien kalustosta
Tämä on luettelo Yhdysvaltain maavoimien nykyisestä kalustosta.
Dingo (täsmennyssivu)
Dingo tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Kontortamänty
Kontortamänty ("Pinus contorta") on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puu. Kontortamänty on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Sen alkuperäinen levinneisyysalue ulottui Alaskasta Brittiläiseen Kolumbiaan ja sieltä aina Kaliforniaan asti. Se muodostaa yleensä laajoja puhtaita metsiköitä.
Kontortamännyllä on kolme alalajia, joista yhdestä on kaksi muunnosta. Tieteellisen nimen perässä lukee suuripiirteinen elinalue.Kontortamänty voi olla 30–40 metriä korkea, mutta yleensä paljon pienempi, erityisesti subsp. "contorta", kun taas subsp. "murrayana" voi kasvaa jopa 50 metriä korkeaksi. Puun kaarna on tummanharmaa ja muistuttaa paljon metsäkuusta. Kontortamännyn neulaset ovat pidemmät ja vihreämmät kuin Suomessa yleisellä metsämännyllä. Neulaset ovat parillisia ja usein kiertyneitä, pituudeltaan 3–7 cm. Kävyt ovat samaten 3–7 cm:n pituisia. Osa niistä on serotiinisia, eli ne avautuvat vasta, kun joutuvat korkeisiin lämpötiloihin (metsäpaloon). Subsp. "murrayana" vapauttaa siemenensä heti, kun ne ovat kypsiä.
Suomessa ensimmäiset kontortamännyt istutettiin vuonna 1910 Mustilan Elimäkeen; silloiset istuttajat tunsivat puun nimellä "murraynmänty". Suomessa puu menestyy aina Pohjois-Lapissa asti. Niitä on istutettu noin 10 000 hehtaarin alueelle lähinnä 1970-luvulla. Ruotsissa kontortamäntyä kasvaa 50 kertaa suuremmalla alueella, pääasiassa Sveanmaan luoteisosassa ja Norlannissa.
Nuori kontortamänty kasvaa nopeammin kuin kotoinen metsämänty, kasvu kuitenkin hidastuu huomattavasti puun vanhetessa. Nopea kasvuvauhti mahdollistaa puun käytön puuteollisuuden raaka-aineena, se tuottaa myös 1,5 kertaa enemmän selluloosaa. Kontortamänty ei kuitenkaan ole Suomen luontainen puulaji, joten ympäristö voi olla rankka; mm. lumi ja myrskyt ovat olleet haittana puun kasvulle. Myöskään kontortamännyllä ei ole luontaista vastustuskykyä tietyille hyönteis- tai sienituholaisille. Toisaalta se on resistentti haapaa väli-isäntänään käyttävälle männynversoruosteelle, joka voi ajoittain pahoin vaurioittaa metsämännyn nuorten tainten versoja.
Titaani (mytologia)
Titaanit (, merkitsi ehkä esikreikaksi "kuningasta") olivat kreikkalaisessa mytologiassa Uranoksen eli taivaan ja Gaian eli maaemon poikia ja tyttäriä. Seuraava jumalasukupolvi syöksi titaanit Tartarokseen. Titaaneitten johtajaksi noussut Kronos ja tämän vaimo Rhea olivat näiden olymposlaisten jumalten vanhemmat.
Titaanit kuvataan jättiläismäisen suuriksi, ulkomuodoltaan ihmisen kaltaisiksi, väkivaltaisiksi olennoiksi, joita Hesiodoksen mukaan oli alun perin 12: Okeanos, Koios, Krios, Hyperion, Iapetos, Kronos, Theia, Rhea, Themis, Mnemosyne, Foibe ja Tethys. Näistä Okeanos ja Tethys, Hyperion ja Theia, Koios ja Foibe sekä Kronos ja Rhea muodostivat pariskunnat. Voitettuaan Uranoksen titaanit hallitsivat Kronoksen johdolla, kunnes Zeus kukisti heidät Kronoksen lasten kronidien kanssa ja kyklooppien sekä satakätisten avulla. Runoilija Pindaroksen mukaan Zeus olisi lopulta vapauttanut titaanit vankeudestaan.
Titaaneja ei pidä sekoittaa gigantteihin.
Serbiankuusi
Serbiankuusi ("Picea omorika", serbiaksi: Панчићева оморика, Pančićeva omorika) kuuluu kuusiin ja mäntykasveihin. Serbiankuusi on Serbiasta kotoisin oleva, harvinainen Drina-joen varrella Länsi-Serbiassa ja Unkarissa lähellä Visegrádin kaupunkia kasvava puu. Luontaisella kasvualueellaan se kasvaa 1000–1500 metrin korkeudessa.
Alun perin serbiankuusen löysi serbialainen kasvitieteilijä Josif Pančić vuonna 1875 Tara-vuorelta läheltä Zaovinen kylää. Puu nimettiin löytäjänsä mukaan (kts. serbialainen nimi). Emanuel von Purkyne viimeisteli työn vuosia myöhemmin.
Serbiankuusi on keskikokoinen puu, kasvaen 20-35 metriä korkeaksi. Suomen olosuhteissa pituus jää noin 20 metriin. Latvus on paljon kapempi ja tiheämpi kuin metsäkuusella. Paksuja neulasia on runsaasti ja ne kasvavat tiiviisti. Pituutta neulasilla on 10–20 mm, ulkonäöltään ne ovat litteähköjä ja tylppäkärkisiä. Neulaset siirottavat sivuille ja yläviistoon. Väriltään ne ovat tummanvihreitä yläpinnalta. Alapinnalla on vaaleat raidat, jonka vuoksi lehvästö näyttää usein hieman sinertävältä tai hopeanväriseltä. Kävyt ovat 4–7 senttimetrin pituisia, nuorena lähes tummia, mutta ne vaalenevat vanhetessaan. Serbiankuuselle erittäin koristeelliset kävyt ilmestyvät jo nuorena. Niiden käpysuomut ovat pyöreä- ja leveäkärkiset.
Serbiankuusi on yleinen myös luontaisen esiintymisalueensa ulkopuolella. Komean säännöllisen ja maahan asti ulottuvan latvuksensa ja runsaiden neulastensa ansiosta serbiankuusi on yleinen puutarhoissa. Kapea kasvutapa vie myös vähän tilaa. Pohjois-Euroopassa ja Yhdysvalloissa sitä kasvatetaan paljon, koska se menestyy suuressa maalaatujen kirjossa, happamasta savesta hiekkaiseen ja kuivaan maaperään. Serbiankuusi kestää myös hyvin kaupunkien ilmansaasteita.
Okakuusen ("Picea pungens") ohella serbiankuusi on Suomessa käytetyimpiä koristekuusia, jotka menestyvät aina Oulun korkeudella asti. Ensimmäiset siemenet saatiin Suomeen vuonna 1907 Arboretum Mustilaan. Serbiankuusta kasvatetaan joulukuusiksi ja varsinkin Pohjois-Euroopassa paperin tuotantoon.
Boeing KC-135 Stratotanker
Boeing KC-135 Stratotanker on ilmatankkauslentokone, jonka Yhdysvaltain ilmavoimat otti käyttöön vuonna 1957. Koneen ensilento oli vuonna 1956.
Se perustuu Boeingin 367-80 "Dash 80" -malliin. Malli korvasi KC-97 -tankkerin.
Boeing on ilmoittanut saaneensa 24. helmikuuta 2011 sopimuksen KC-46 -tankkerin kehittämiseen Boeing 767 -koneen pohjalta.
KC-135 Stratotankerin tarkoituksena on ollut tarjota Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien B-47 Stratojeteille ja sittemmin B-52 Stratofortresseille mahdollisuuden pysyä ilmassa ja saada kylmänsodan aikana Neuvostoliittoon tehtävälle ensi- tai vastaiskulle riittävät lentopolttoaineet laskeutumatta maahan välillä.
Tankkaus maassa olisi tehnyt B-52:sta riippuvaisen lentokenttien sijainnista ja olisi pidentänyt maaliin lentoaikaa merkittävästi. Lisäksi lennon onnistuminen olisi riippuvaista siitä, onko reitin lentokentät kunnossa vai tuhottu. Ilmatankkauskoneet edustavat nykyaikaisten taktisten ilmaoperaatioiden liikkuvuutta ja pitkän matkan, jopa globaalista toimintakyvyä. Samaa kykyä edustavat muun muassa globaalit viestintä-, tiedustelu- ja paikantamissatelliitit (GPS) sekä AWACS-tyyppiset tutka- ja taistelunjohtokoneet. Strategisessa mielessä raskaat ydinpommikoneet ovat menettäneet merkitystään ohjus- ja hävittäjätorjunnan sekä tutkatekniikan parantuessa.
KC-135 pystyy kuljettamaan yli 90 tonnin polttoainekuorman. Yhdysvaltain ilmavoimat tilasi ensimmäiset 29 KC-135-konetta vuonna 1954 ja vuoteen 1965 mennessä yhteensä 732 kappaletta. Mallin arvellaan pysyvän käytössä vuoteen 2020 asti.
Neuvostoliiton ja nykyisin Venäjän vastaavan kaltaisiin ilmatankkauskoneisiin kuuluu muun muassa Iljušin Il-76, jota on käytetty myös metsäpalojen sammuttamiseen ”vesipommittajana”.
Suomessa KC-135 Stratotanker on nähty Lappeenranta International Air Showssa 3. heinäkuuta 2005 ja ilmatankkausharjoituksissa vuosina 2009, 2010 ja 2013.
TIAS 2010 -lentonäytöksessä Tampereella oli yleisöllä mahdollisuus päästä tutustumaan koneeseen.
Grönlanninvalas
Grönlanninvalas ("Balaena mysticetus") on pohjoisilla merialueilla elävä suurikokoinen hetulavalaslaji.
Grönlanninvalas on tumma eikä kovin sulavalinjainen eläin, jonka alaleuka on kaareva ja yläleuka kapea. Sen hetulat ovat pidemmät kuin millään muulla hetulavalaalla, jopa yli kolmemetriset. Grönlanninvalaan kallo on kovaa luuta, ja se hakkaa päällään jään alapintaan puhkaistakseen hengitysaukkoja. Pisimmät grönlanninvalaat ovat yli 20-metrisiä naaraita; uros on jonkun verran pienempi. Grönlanninvalas on maailman toiseksi painavin eläin, ja sinivalaan ohella ainoa, jonka suurimmat yksilöt voivat painaa toistasataa tonnia. Tavallisesti grönlanninvalaan paino on noin 50–60 tonnia.
Vuonna 1999 löydettiin grönlanninvalas, joka todettiin silmän aminohappojen perusteella 211-vuotiaaksi. Toukokuussa 2007 inuitit löysivät Barrow’ssa, Alaskassa grönlanninvalaan, jonka kyljessä oli 1800-luvun lopulla käytetyn harppuunan kappaleita. Valaan iäksi arvioitiin noin 115–130 vuotta. Aiemminkin arveltiin, että grönlanninvalas voisi elää noin 80–100-vuotiaaksi.
Grönlanninvalas on ainoa hetulavalas, joka elää koko elämänsä arktisilla merialueilla. Pohjoisesta jäämerestä levinneisyys ylettyy Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisimpiin osiin.
Grönlanninvalas siivilöi hetuloillaan planktonia vedestä. Se syö lähinnä "Calanus"-suvun äyriäisiä sekä "Spiratella"- ja "Limacina"-sukujen nilviäisiä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee grönlanninvalaan nykyään elinvoimaiseksi lajiksi, sillä lajin yksilömäärä on maailmanlaajuisesti kasvussa. Beringinmeren, Tšuktšimeren ja Beaufortinmeren populaation arvioidaan olevan yli 7 000 yksilön suuruinen, ja sen arvioidaan palautuneen jo valaanpyynnin aloittamista edeltäneelle tasolle.
Besoaariantilooppi
Besoaariantilooppi ("Antilope cervicapra") on onttosarvisten heimoon kuuluva pienikokoinen intialainen antilooppi ja "Antilope"-suvun ainoa laji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”besoaarigaselli”.
Uros on säkäkorkeudeltaan 80 senttiä, naaras vähän pienempi. Uroksen turkki on hyvin tummanruskea muualta paitsi vatsapuoli on valkoinen. Sarvet ovat kierteiset ja pitkät, jopa 70 cm.
Luontaisella elinalueellaan Aasiassa besoaariantilooppeja elää nykyisin Intiassa ja Nepalissa. Aiemmin niitä tavattiin myös Bangladeshissa ja Pakistanissa. Niitä on istutettu Argentiinaan ja 1930-luvulla Texasiin, Yhdysvaltoihin.
Sizzla
Sizzla Kalonji tai yksinkertaisemmin Sizzla, oikealta nimeltään Miguel Orlando Collins, (s. 17. huhtikuuta 1976 Kingston, Jamaika) on jamaikalainen reggae- ja dancehall-laulaja. Hän syntyi rastafari-perheeseen köyhässä August Townissa, Kingstonissa. Sizzla on julkaissut kymmenvuotisen esiintyjän uransa aikana yli 20 albumia, joista tunnetuimmat ovat Phillip ”Fatis” Burrellin tuottama "Praise Ye Jah", sekä Bobby Digitalin tuottamat "Black Woman and Child" ja "The Real Thing". Artisti tunnetaan laajasta ohjelmistosta, joka ulottuu 1990- ja 2000-luvun tiedostavan roots-musiikinanthemien lisäksi myös dancehall-, R'n'B- ja hiphop-vaikutteisiin hitteihin.
Sizzla on saanut kyseenalaista huomiota homovastaisilla sanoituksillaan, joiden takia hän joutui peruuttamaan keikkoja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa.
Aspiskyy
Aspiskyy "(Vipera aspis)" on Keski-Euroopassa elävä käärmelaji. Se on kyytä myrkyllisempi ja on aiheuttanut kuolemia. Lajilla on erilaisia värimuotoja, kuten punertava.
Aspiskyyn pituus on 60–70 cm, joskus jopa 94 cm; koiraat ovat suurempia kuin naaraat. Tummanharmaalla pohjalla on kapeiden mustien vinojuovien muodostama kuvio.
Aspiskyytä tavataan Sveitsissä, eteläisessä Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Espanjan pohjoisosissa ja Sloveniassa.
Pihdat
Pihdat ("Abies") ovat mäntykasveihin kuuluvia puita. Ne kasvavat lähinnä pohjoisen pallonpuoliskon viileällä ja lauhkealla ilmastoalueella, usein vielä vuoristossa. Pihtoja kutsutaan myös jalokuusiksi.
Pihtojen latvus on säännöllisen kartiomainen. Puiden korkeus vaihtelee 10–80 metrin välillä. Lehdet ovat litteitä neulasia, jotka tuntuvat pyöreäpäisyytensä takia pehmeiltä. Neulasten alapinnalla on tavallisesti kaksi valkoista tai harmaata ilmarakojuovaa. Pihtojen hedekukinnot ovat riippuvia ja emikukinnot pystyjä. Nuoret kävyt ovat vihreitä. Kävyt ovat yleensä latvassa ja jäävät pystyasentoon. Siemenet kypsyvät kukintovuoden syksyllä. Käpysuomut irtoavat kävystä, jättäen jäljelle pystyn käpyrangan.
Lajeja on 45–55; luokittelua vaikeuttaa pihtojen taipumus tuottaa lajien välisiä risteymiä. Lajit jaetaan kymmeneen alasukuun.
Pihtojen puuta kutsutaan "pihtapuuksi", sahatavarana se on keskitasoista. Pihtapuulla on huono taivutuslujuus, mutta se soveltuu pystyrakenteeksi, jossa ei vaadita taivutuslujuutta. Pihdat ovat oksikkaita ja huonosti karsiutuvia, mikä heikentää pihtapuun arvoa sahatavarana. Pihtapuusta voidaan myös valmistaa lastulevyä.
Kauniin latvuksen ja neulastensa ansiosta pihdat ovat hyviä koristepuita. Pihtoja kasvatetaan joulupuiksi ja koristehavuiksi. Neulaset eivät varise helposti; joulukuusessa ne pysyvät ilman vesijalkaakin lähes kaksi viikkoa. Keski-Euroopassa pihdat ovatkin yleisempiä joulupuita kuin metsäkuusi. Pihtojen siemeniä syövät linnut, kuten käpylinnut ja tiaiset.
Pihtoja on viljelty Suomessa vähän, mutta siperianpihta on melko yleinen koristepuu. Siperianpihta ja palsamipihta menestyvät Suomessa pohjoisimmaksi ja vaihtelevissa maaperissä.
Retuperän WBK
Retuperän WBK on Helsingissä vuonna 1933 perustettu teekkariorkesteri, jonka kotipaikkana on nykyään Espoon Otaniemi.
Yhtye parodioi 1900-luvun alkupuolella soittaneita vapaapalokuntien orkestereita. Yhtye konsertoi kahden vuoden välein Finlandia-talossa, jota yhtye nimittää Töölönlahden palokunnantaloksi. Tilaustapahtumissa yhtye esittää omalla tyylillään torviseitsikolle sovitettua tanssimusiikkia. Esitykseen kuuluvat musiikin lomassa pidettävät "palopuheet".
Sisäasiainministeriön pelastusosasto nimesi Retuperän Wapaapalokunnan laatuaan ensimmäiseksi ministeriön kunniasopimuspalokunnaksi vuonna 2009.
Palotorwi oli Retuperän WBK:n 1980-luvun alkupuoliskolla julkaisema vappulehti.
Retuperän WBK:n kokoonpano on vaihdellut historian aikana, mutta viime aikoina se on vakiintunut sisältämään konserttikokoonpanossaan seuraavat soittimet:Retuperän WBK:n nykyinen kapellimestari käyttää nimeä Torturo Canini.Näiden äänitteiden lisäksi Retuperän WBK on esiintynyt useilla muilla äänitteillä, muun muassa Ylioppilasteatterin näytelmän "Aristofanes: Rauha" -soundtrack-EP:llä, Varsovan jazzjamboreen 1969 parhaat -äänitteellä, sekä Martti Servon säestäjänä joululevyllä "Joulu Puussa".
Näkyvän valon spektri
Näkyvän valon spektri tarkoittaa valon aallonpituusalueen silmin nähtävissä olevaa värijakaumaa. Valon spektri tulee näkyviin esimerkiksi valon kulkiessa prisman läpi: prismassa valon eri aallonpituudet taittuvat eri tavoin ja silmä erottaa ne eri värisinä. Eräänlaisena luonnon prismana toimii vesipisara. Valo taittuu vesipisarassa, ja tuloksena on sateenkaari.
Maapallon ilmakehä päästää läpi sähkömagneettista säteilyä näkyvän valon alueella sekä huomattavasti matalamman taajuuden alueella radioaaltoja. Ihminen ja suurin osa muista eläimistä kykenevät havaitsemaan näkyvää valoa ja käyttämään hyväkseen värispektriä asioiden tunnistamiseen näköaistin avulla.
Näkyvän valon lyhytaaltoinen pää on violetti ja pitkäaaltoinen punainen. Näkyvä valo kattaa aallonpituusalueen 380–750 nm. Ihmissilmän herkkyys on suurin 555 nanometrissä, mikä vastaa vihreää valoa. Yksittäisen valon aallonpituuden aiheuttama väriaistimus muuttuu violetista punaiseen, kun aallonpituus muuttuu 400–700 nm.
Spektrissä näkyvän valon viereisiä alueita ovat lähimpinä ultravioletti ja infrapuna.
Kansainvälinen energiajärjestö
Kansainvälinen energiajärjestö (englanniksi "International Energy Agency", IEA) on OECD:n vuonna 1974 perustama kansainvälistä energia-alan yhteistyötä edistävä järjestö. Se palvelee OECD:n jäsenmaita tieteellisenä ja alan kehitystä tukevana asiantuntijajärjestönä. IEA:n tehtävänä on edistää maailman energiaturvallisuutta, energian saatavuutta ja kestävän kehityksen mukaista taloudellista kasvua.
IEA perustettiin 1970-luvun öljykriisin jälkeen, kun maailmanlaajuisen energiayhteistyön välttämättömyys kävi ilmeiseksi. Sen tehtäviä ovat ennaltaehkäistä öljyn saatavuuden häiriöitä sekä tarjota luotettavaa tutkimus- ja tilastotietoa öljy- ja energiamarkkinoille.
IEA tukee ja edistää fossiilisten polttoaineiden korvaamiseen tähtäävää tutkimusta ja tekee yhteistyötä OECD:n ydinenergiajärjestön NEA:n kanssa. IEA on huolissaan öljynkulutuksen kasvusta ja tarjonnan vähenemisestä. Valmisteilla olevan raportin mukaan IEA arvioi, että kansainvälisten öljy-yhtiöiden varannot ovat ehtymässä ja öljyntuotanto siirtyy yhä enemmän kansallisten yhtiöiden käsiin. Aiemmin kysynnän kasvusta suurin osa tuli Euroopasta ja Yhdysvalloista. Jatkossa kysyntää kasvattavat Kiina, Intia ja Lähi-itä.
IEA:n mukaan maailma on hyvin kaukana kestävästä kehityksestä. Järjestön alkuvuonna 2008 julkaistun raportin mukaan kasvihuonepäästöt on saatava vähenemään, jotta ilmastonmuutoksen aiheuttamilta meren pinnan nousulta ja äärimmäisiltä sääolosuhteilta vältyttäisiin. IEA:n mukaan hiilidioksidipäästöjen vähennys vaatisi energiateknologian vallankumousta, jonka aikaan saamisesta ovat vastuussa eri maiden hallitukset. Muutoksen kokonaiskustannuksiksi raportti arvioi 30 000 miljardia euroa 40 vuoden aikana, joka olisi noin yksi prosentti maailman bruttokansantuotteesta. IEA:n mukaan todellinen käänne ilmastonmuutoksessa vaatisi hiilidioksidipäästöille määritellyn hinnan nostamista noin 80-200 euroon tonnilta. Raportin julkaisuaikaan Euroopassa käytiin päästökauppaa hintaan 20 euroa/tonni.
IEA ennusti vuonna 2003, että ydinsähkön osuus sähköstä laskee vuoden 2001 19 %:sta 12 %:iin vuoteen 2025 mennessä. Osuus oli vuonna 2004 16 % ja vuonna 2007 13,8 %.
Viri
Viri oli Suomessa vuonna 1936 suunniteltu ja rakennettu yksipaikkainen taitolentokelpoinen lentokone.
Koneen suunnittelun teki diplomi-insinööri Arvo Ylinen ja sen rakennelaskelmat teki Olavi Miekk-oja. Sen toteutuksen rahoitti Ilmailuinsinöörien kerho. Se rakennettiin Veljekset Karhumäki -yhtiön tehtaalla, Keljossa. Se valmistui 15. syyskuuta 1936. Kone lensi pari vuotta tunnuksella OH-IIK. Se tuhoutui onnettomuudessa 1. tammikuuta 1938. Sen korvaavaa konetta kaavailtiin tehtäväksi talvisodan alkaessa, mutta sodan alkaminen esti sen.
Viri oli yksimoottorinen, ylätasoinen kevyt siviililentokone. Sen moottorina toimi Szekely SR-3-0-moottori, jonka teho oli 37 hevosvoimaa. Koneen kärkiväli oli 8 metriä ja pituus 6 metriä. Koneen paino oli 350 kg. Sen huippunopeus oli 142 km/h.
Alkuperäisestä lentokoneesta ei ole jäljellä mitään, mutta vuosina 2005–2007 oli rakenteilla koneen replika eli kopio Suomen ilmailumuseossa.
Titus Hjelm
Titus Hjelm (s. 1974) on suomalainen muusikko ja uskontotieteilijä, joka tunnetaan erityisesti saatananpalvontaa koskevista tutkimuksistaan. Hjelmin uskontotieteen väitöskirja "Saatananpalvonta, media ja suomalainen yhteiskunta" tarkastettiin Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa 2005. Hjelm soittaa bassoa power metal -yhtye Thunderstonessa.
Titus Hjelm kirjoitti ylioppilaaksi Sibelius-lukiosta 1993 ja valmistui teologian maisteriksi 1999 uskontotiede pääaineenaan. Hjelm on työskennellyt myös Sibelius-lukiossa uskonnon ja elämänkatsomustiedon opettajana 1997–2002. Hjelm on soittanut Thunderstonen lisäksi muun muassa Antidote-yhtyeessä.
Juhannuskokko
Juhannuskokko on juhannusyönä poltettava kokkovalkea, juhannustuli.
Yleensä perheet, suvut, yhteisöt tai seurueet rakentavat ja polttavat juhannuskokon yhdessä. Juhannuskokkoja on tapana polttaa vesistöjen rannoilla tai aukeilla paikoilla. Juhannuskokot ovat hyvin vanha perinne, joka tunnetaan edelleen varsinkin Itämeren lähialueilla, mutta myös esimerkiksi Irlannissa. Suurimmassa osassa Suomea juhannuskokot ovat erittäin yleisiä, sillä monet menevät juhannukseksi kesämökille, josta usein löytyy turvalliseksi ja näkyväksi polttopaikaksi soveltuva ranta. Kokkoja poltetaan myös yleisillä rannoilla ja aukioilla, jolloin lähialueiden väkeä saattaa olla runsaastikin seuraamassa. Mikäli maasto on kuivaa, kokko voidaan rakentaa myös lautan päälle ja ankkuroida kauas rannasta, jolloin tuli ei pääse kovin helposti leviämään.
Suomessa juhannuskokkoja poltettiin perinteisesti lähinnä Itä- ja Sisä-Suomessa sekä Karjalassa. Juhannuskokon ”perinteisin” polttopaikka onkin järvenranta, jollaisia löytyy eniten Järvi-Suomesta. Isoja tulia poltettiin Länsi-Suomessakin, esimerkiksi pääsiäiskokot ja Helluntain helavalkeat. Osassa Suomesta juhannuskokon polttaminen yleistyi vasta 1800-luvun lopulla. Suuressa osassa Pohjanmaata juhannuskokko ei vieläkään ole yleinen. Sen sijaan poltetaan pääsiäiskokkoa pääsiäisenä.
Karjalassa on poltettu vieri vieressä useita kokkotulia rannansuuntaisena ketjuna. Näistä isointa ja keskeisimmällä paikalla sijatsevaa on kutsuttu "Ukko-kokoksi". Piikkimäisen kapea ja korkea juhannuskokko "säärikokko" eli "tornikokko" on tunnettu vain Karjalankannaksella, tosin Alpeilla on poltettu samantapaisia juhannuskokkoja.
Kokkotulien eräs alkuperäinen tarkoitus on ollut pitää pahat henget loitolla. Henkiä on peloteltu myös meluamalla. Vastaavia tulia on poltettu myös talvipäivänseisauksen aikoihin. Ilmeisesti uskottiin, että näinä taianomaisina aikoina, kun auringon liike näyttää pysähtyvän vähäksi aikaa ääripäähänsä, tulevat henkiolennot levottomiksi ja lähtevät liikkeelle.
Venäjällä on joskus juhannuksena tavattu laittaa palava kärrynpyörä vierimään rinnettä alas. Latviassa on poltettu juhannusyönä mäkien päällä Jāņi-tulia. Jāņi-tulessa poltetaan paaluun kiinnitetty, tervattu kärrynpyörä. Pyöriä polttamalla on symboloitu vuodenkiertoa. ("katso: aurinkopyörä")
Kaartinkaupunki
Kaartinkaupunki () on Helsingin eteläisessä kantakaupungissa sijaitseva kaupunginosa. Se käsittää Esplanadin puiston ja Tähtitornin vuoren välisen alueen. Sen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1812, mutta kaupunginosa sai nimensä vasta 1959. Se on Helsingin 3. kaupunginosa ja kuuluu Ullanlinnan peruspiiriin ja Eteläiseen suurpiiriin. Kaartinkaupunki on saanut nimensä Kasarmitorin vierellä sijaitsevan Kaartin kasarmin mukaan. Kasarmin vanhin osa valmistui 1822. Se rakennettiin alun perin Helsingin opetuspataljoonan, Suomen kaartin alkumuodon, asunnoksi.
Kaupunginosan maapinta-ala on 0,33 neliökilometriä. Vuoden 2013 alussa siellä oli vain 999 asukasta ja vuoden 2003 lopussa 11 001 työpaikkaa. Kaartinkaupungissa on siis suurimmaksi osaksi yritysten toimitiloja.
Kaartinkaupungin rajat kulkevat suunnilleen seuraavasti:
Yrjönkatu – Uudenmaankatu – Erottajankatu – Mannerheimintie – Pohjoisesplanadi – Katajanokan kanava, jonka kohdalla raja kääntyy etelään. Eteläsataman vesialueen keskellä se kääntyy Makasiiniterminaalin pohjoispuolitse terminaalin pysäköintialueen yli kohti Eteläranta neljää. Etelärannan itäreunan suuntaisena se kulkee etelään (saksalaisten sotilaiden muistomerkki sijaitsee selvästi Ullanlinnan puolella) Saksalaisen kirkon eteläpuolitse Tähtitorninvuoren puistoalueen reunaa pitkin ja jatkuu edelleen reittiä Fabianinkatu – Kaartinkuja – Kasarmikatu – Punanotkonkatu – Yrjönkatu.
Kaartinkaupunkiin kuuluvat myös Esplanadin puisto ja Kauppatori sekä niiden pohjoisreunaa pitkin kulkevan Pohjoisesplanadin katualue kokonaisuudessaan, mutta eivät mainitun kadun varrella olevat rakennukset tontteineen, jotka kuuluvat jo Kruununhakaan tai Kluuviin.
Punatauti
Punatauti eli dysenteria on yleisnimitys suolistotulehduksille, joille ovat ominaisia veriset ulosteet. Yleensä termillä tarkoitetaan joko amebapunatautia ("amebatauti", "amebiaasi", "amebadysenteria", "dysenteria amoebica") tai bakteeripunatautia ("shigelloosi", "shigelladysenteria") mutta varsinkin maataloudessa myös esim. babesioosia ("naudan punatauti"), joka voi myös tarttua ihmisiin.
Bakteeripunatauti eli shigelloosi on suoliston bakteeritauti. Sitä esiintyy käytännöllisesti katsoen vain kädellisillä. Yleensä tautia esiintyy huonon hygienian oloissa ja poikkeusolojen, kuten sotien, aikana. Olosuhteissa, joissa jätehuolto ei toimi, ulosteita pääsee pintavesiin, joita käytetään juomiseen. Myös kärpäset levittävät tautia lentäessään ulosteista elintarvikkeisiin. Nykyisen nestehoidon aikana kuolleisuus punatautiin on länsimaissa pieni, mutta lapsille ja heikkokuntoisille, kuten AIDS-potilaille, tauti on vaarallinen. Bakteeripunatautia vastaan on myös bakteerilääkkeitä, mutta bakteerien vastustuskyky näyttää kehittyvän helposti.
Aiemmin tauti oli vakava ongelma Suomessakin. Vuonna 1852 pelkästään Hämeenlinnan piirilääkärin alueella lähes 2 000 ihmistä kuoli bakteeripunatautiin. Suomen nykyisissä oloissa punatauti ei leviä. Se tuodaan ulkomailta ja löydetään ripuloivan matkailijan ulostetutkimuksessa.
Taudin aiheuttavat "Shigella"-suvun bakteerit, esimerkiksi "Shigella dysenteriae". Shigellat ovat hieman kolibakteeria muistuttavia sauvabakteereja. Taudinkuva muistuttaa salmonellan aiheuttamaa infektiota. Oireina ovat pahoinvointi, oksentelu, mahakivut ja ripuli. Koska bakteeri aiheuttaa suolen limakalvolle haavaumia, tulee veriulosteita, mistä nimitys "punatauti" juontunee.
Bakteeripunataudin jälkiseurauksena voi silloin tällöin olla niveltulehduksia.
Amebapunataudin tärkein aiheuttaja on suoliameba eli "Entamoeba histolytica", joka on taudin alussa suolistossa elävä ja monissa maissa levinnyt alkueläin. Koko maapallon väestöstä 10 % on sairastanut amebapunatautia. Tautitapauksia arvioidaan olevan vuosittain jopa 500 miljoonaa, mutta noin 90 % ameban kantajista on oireeton. Tautia esiintyy trooppisilla ja subtrooppisilla vyöhykkeillä, erityisesti lämpimissä ja huonon hygienian oloissa.
Tartunta saadaan saastuneen veden, ruoan tai likaisten käsien välityksellä, ja siksi käsi-, vesi- ja ruoka-aine -hygienia ovat tärkeitä. Ameba aiheuttaa pääasiassa suolistotulehduksia, mutta se voi johtaa myös muiden sisäelinten sairastumiseen, jopa keuhkon tai aivojen (AIDS-potilaat). Joka vuosi noin 50 miljoonaa ihmistä sairastaa paksusuolen tulehdusta tai maksapaisetta. Ripuli on tavallisin oire, ja vaikeammissa tapauksissa se on veristä ja limaista. Muita tavallisia oireita ovat kouristavat mahakivut, lämpöily, väsymys, ruokahaluttomuus ja päänsärky. Oireet voivat hävitä ja palata esimerkiksi stressin tai rasituksen yhteydessä.
Tauti todetaan osoittamalla ameba ulostenäytteestä tai osoittamalla vaikeammissa tapauksissa ameban vasta-aine verinäytteestä. Amebapunatauti paranee yleensä hyvin antibiootihoidolla. Annokset ovat suuria, ja joillakin lääkkeillä voi esiintyä haittavaikutuksia.
Aromaattinen hiilivety
Aromaattinen hiilivety, "areeni" tai "aromaatti" on aromaattinen yhdiste ja hiilivety, jossa on tasomainen rengasrakenne, jossa π-sidosten elektronit ovat delokalisoituneet koko renkaan ylle. Näin voi käydä, kun nimellisesti joka toinen sidos on kaksoissidos, joka toinen yksinkertainen sidos (ks. aromaattinen yhdiste). Termiä käytetään usein synonyyminä bentseenirenkaan sisältäville yhdisteille, mutta muitakin on olemassa.
Delokalisaation vuoksi aromaattinen rengas on entrooppisista syistä vakaampi kuin kaksois-, ja yksöissidosten ketju, joten aromaattien rengas on vakaa eikä reagoi helposti. Yksinkertaisin neutraali aromaattinen hiilivety on bentseeni. Yksinkertainen polyaromaatti on naftaleeni.
Monilla aromaattisilla hiilivedyillä on voimakas tuoksu, mistä nimitys tulee.
Poul Schlüter
Poul Holmskov Schlüter (s. 3. huhtikuuta 1929) on tanskalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1982–1993.
Schlüter valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1957 ja asianajajaksi vuonna 1960. Hän nousi kansankäräjille vuonna 1964 ja toimi siellä aina vuoteen 1994 asti. Hän oli myös Konservatiivisen kansanpuolueen (KF) puheenjohtaja vuosina 1974–1977 ja 1981–1993.
Hän on ensimmäinen ja tähän mennessä ainut puolueensa pääministeriksi noussut puheenjohtaja. Vuonna 1984, pääministeriuransa alussa, hän ansaitsi tittelin "Vuoden pohjoismaalainen poliitikko". Sen jälkeen hänet palkittu myös lukuisilla muilla kansallisilla ja kansainvälisillä palkinnoilla.
1980-luvun lopussa muutaman vuoden noususuhdanteen jälkeen Tanska syöksyi lamaan, ja Schlüterin hallitus aloitti säästöohjelmat. Ne olivat epäsuosittuja kansan keskuudessa, ja siksi niitä haukuttiin nimellä "kartoffelkuren" ().
Ennen pääministeriyttään Schlüter oli toiminut Euroopan neuvoston jäsenenä vuosina 1971–1974 ja Tanskan delegaation johdossa Pohjoismaiden neuvostossa 1978–1979. Hän joutui eroamaan pääministerin paikalta vuonna 1993, kun selvisi, että hän oli antanut parlamentille vääriä tietoja. Tapaus tunnetaan nimellä "Tamilsagen".
Pääministeriuransa jälkeen Schlüter oli Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1994–1999, ensimmäiset kolme vuotta hän toimi parlamentin varapuhemiehenä.
Schlüterin omaelämäkerta "Sikken et liv" julkaistiin vuonna 1999.
Telemann
Telemann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kapatuosia
Kapatuosian linnavuori eli Kapatuosian linnamäki on Päijät-Hämeessä Hollolan kirkonkylässä sijaitseva keskiaikaisen suojalinnan paikka.
Linnamäki sijaitsee noin 200 metriä Hollolan keskiaikaisen kivikirkon pohjoispuolella ja sen huippu kohoaa 56 metriä Vesijärveä korkeammalla. Mäki on selväpiirteinen pohjois-etelä-suuntainen moreeniharju, jonka huipulla on luontainen tasanne (60×30 metriä). Harju on Ensimmäisen Salpausselän aikainen. Mäen ympäristössä ja mäen huipun kautta kulkee kävelypolkuja. Polku johtaa huipulla sijaitsevalle näkötornille, joka rakennettiin 1900-luvun alkupuolella puinen näkötorni, jota käytettiin ilmavartioasemana jatkosodan aikana. Tornista avautuu näkymä Vesijärvelle. Kapatuosianmäen arkeologisissa kaivauksissa on löydetty jäännöksiä puisista varustuksista ja rakennuksen perustus, joiden ikää ei ole pystytty määrittämään. Kaivauksien löytömateriaali tukee hyvin väitettä, jonka mukaan mäki olisi ollut ainakin keskiaikainen pakolinna.
Linnavuorella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuosina 1962–1963 ja 1965 (Jouko Voionmaa) sekä vuosina 1998 (Hannu Takala) ja 1999 (Hannu Poutiainen). Kohde on tarkastettu vuosina 1962 (Pirkko-Liisa Lehtosalo), 1963 (Helmer Salmo), 1997 (Hannu Takala) ja 2004 (Antti Bilund).
Kaivauksien löytömateriaalina on yli 300 hopearahojen katkelmaa, joiden lyöntivuodet on onnistuttu sijoittamaan vuosille 700–1000 jaa. Muut löydöt ajoittuvat 1000-luvun lopulta vuoden 1200 tienoille ja 1500-luvulle sekä uuteen aikaan. Mäen huipulta löytyi myös mesoliittiseen kivikauteen ajoittuva liesi sekä runsaasti kvartsi-iskoksia, luunpalasia ja kymmenittäin viisto- ja poikkiteräisiä nuolenkärkiä. Kaikkia liesiä ei ole ajoitettu.
Mäen huippu on luontainen ja se lienee syntynyt samalle korkeudelle kuin Baltian jääjärven vedenpinta oli jääkauden jälkeen, kun mäki oli jääjärven saarena. Yoldiameren ranta on puolestaan sillä tasolla, missä serpentiinipolku alkaa ja missä sijaitsee ”Muinaislinna Lain suojaama” -kyltti. Ihmisen toiminta kivikaudella on ajoitettu karkeasti 6 000 eaa. ja jäännösten perusteella he metsästivät ainakin hirveä ja majavaa. Nimi ”Kapatuosia” viitannee Kappadokiaan, jolla on oleellinen rooli etenkin ortodoksisessa kristinuskossa. Tämä kuvastanee 1000-luvun alun tilannetta, jolloin idän kirkon vaikutus ulottui itäiseen Hämeeseen asti. Ortodoksit ovat saattaneet käyttää linnavuorta puolustusasemana länttä vastaan.
Hoitoalueen käsittää Kapatuosian linnamäki ja tavoitteena on saattaa alue opetus- ja nähtävyyskohteeksi sekä samalla tukea alueen suojelua. Mäen laella sijaitseva 1900-luvun alussa rakennettu näkötorni on peruskunnostettu 1998–1999. Torni on auki kesäisin matkailijoille, mutta sitä käyttävät myös lintuharrastajat havaintotornina. Tornin vierellä on opastetaulu. Mäen ympäri kiertää kyltein merkitty luontopolku.
Tom Clancy
Thomas Leo Clancy Jr. (12. huhtikuuta 1947 Baltimore County, Maryland, Yhdysvallat – 1. lokakuuta 2013, Baltimore County, Maryland) oli yhdysvaltalainen menestyskirjailija, joka tunnetaan realistiseen kuvaukseen pyrkivistä, vakoiluun, sotilastekniikkaan ja kansainvälisiin suhteisiin painottuvista jännityskirjoista. Hänen on yleisesti katsottu aloittaneen niin sanotun "teknotrilleri"-kirjallisuuden, jonka muita tunnettuja tekijöitä ovat esimerkiksi Larry Bond, Michael Crichton ja Ralph Peters. Clancy on yksi nykyhetken tunnetuimmista ja luetuimmista kirjailijoista, ja hänen kirjoittamiaan kirjoja on painettu yhteensä noin 80 miljoonaa kappaletta.
Thomas Leo Clancy Jr. syntyi 12. huhtikuuta 1947 Baltimore Countyn kaupungissa Marylandissä, Yhdysvalloissa. Clancy opiskeli Loyola Blakefield Jesuit Schoolin katolisessa koulussa. Alun perin hän opiskeli fysiikkaa, mutta omien sanojensa mukaan hän menetti kiinnostuksensa tieteisiin ja aloitti englannin kielen opiskelun. Hän valmistui collegesta vuonna 1969 ja ryhtyi vakuutusvirkailijaksi. Koska ammatti ei kuitenkaan osoittautunut erityisen tuottoisaksi, Clancy päätti hyödyntää englannin kielen opintojaan ja ryhtyi jännityskirjailijaksi.
Clancyn esikoisteos vuodelta 1984 oli jännityskirja "Punaisen lokakuun metsästys", joka osoittautui maailmanlaajuisesti suureksi myyntimenestykseksi ja teki Clancysta kuuluisan. Hän jatkoi uraansa kirjailijana muilla myyntimenestyksiksi osittautuneilla jännityskirjoilla, kuten "Näkymätön vihollinen", "Isku Kolumbiaan", "Peloista pahin" ja "Kunniavelka". Koska Clancyn kirjoittamat teokset saavuttivat suuren suosion kylmän sodan loppuvaiheessa, hänen nimestään on tehty brändi, jonka turvin useat tuntemattomammat jännityskirjailijat ovat julkaisseet omia teoksiaan. Clancyn teoksista on myös tehty elokuvasovituksia (mm. "Punaisen lokakuun metsästys", "Isku Kolumbiaan") ja tietokonepelejä (mm. Red Storm Rising, Rainbow Six, Splinter Cell, Ghost Recon, Endwar.)
Useimmissa Clancyn kirjoittamissa teoksissa on päähenkilönä CIA-virkailija Jack Ryan, josta teoksessa "Kunniavelka" tulee Yhdysvaltain presidentti. Toinen huomattava päähenkilö on CIA:n kenttäagentti John Clark, joka kirjoissa ystävystyy Ryanin kanssa. Kirjoissa seurataan heidän toimintaansa kylmän sodan loppuvuosista ja Neuvostoliiton romahtamisesta aina nykyaikaan ja terrorismin vastaiseen sotaan. Teokset sijoittuvat Clancyn luomaan fiktiiviseen nykymaailmaan, jota päähenkilöiden toiminta on muokannut hieman erilaiseen suuntaan kuin mihin todellinen kehitys on johtanut; tähän kuuluvat muiden muassa kuvitteelliset suurvaltojen väliset sodat.
Tom Clancy oli naimisissa kahdesti. Vuonna 1969 hän meni naimisiin Wanda Thomasin kanssa ja sai avioliitosta tämän kanssa neljä lasta, mutta he päätyivät avioeroon vuonna 1998. Vuodesta 1999 lähtien Clancy oli naimisissa Alexandra Marie Llewellynin kanssa.
Clancy oli poliittiselta kannaltaan Yhdysvaltain republikaanisen puolueen kannattaja ja hän mm. tuki George W. Bushia presidenttinä. Silti hän vastusti Irakin sotaa yhdessä Yhdysvaltain merijalkaväen kenraalin Anthony Zinnin kanssa.
Maakaasubussi
Maakaasubussi on linja-auto, joka käyttää polttoaineena maakaasua. Tyypillisiä tuntomerkkejä näillä busseilla ovat katon päällä oleva iso "kuhmu", eli maakaasusäiliö ja dieselmoottorin äänestä poikkeava matala hyminä.
Maakaasubussien käyttö vähentää hiukkasten ja typen oksidien päästöjä sekä laskee liikenteen melutasoa verrattuna perinteisiin linja-autoihin. Maakaasubussien etuja ovat ympäristöystävällisyyden lisäksi alemmat käyttökustannukset ja haittoja puolestaan hankinta- ja huoltokustannukset. Maakaasubussi on noin 40 000 euroa kalliimpi kuin perinteinen dieselkäyttöinen linja-auto. Lisäksi haittapuoli on se, että maakaasu voi olla räjähdysherkkää sisätiloihin joutuessaan ja tämän johdosta maakaasubusseilla ei saa ajaa esimerkiksi Kampin keskuksen maanalaiselle linja-autoasemalle kuten Helsingin Kampin linja-autoasemalle. Maakaasun käyttäminen polttoaineena edellyttää myös korkeaa painetta kestäviä kaasusäiliöitä jotka ovat tilaavieviä, painavia ja kalliita. Saman toimintamatkan saavuttamiseksi maakaasubussien polttoainesäiliö vaatii kuusi kertaa suuremman tilavuuden verrattuna dieseltankkiin.
Maakaasubusseja oli Suomessa käytössä vain pääkaupunkiseudulla. Bussit tankattiin Helsingin Bussiliikenne Oy:n varikolla Ruskeasuolla, Pirkkolan tankkausasemalla tai tankkausasemalla Helsingin Malmilla, Tattarisuon teollisuusalueen tuntumassa.
Helsingin ensimmäiset maakaasubussit otti käyttöön Tammelundin Liikenne Oy vuonna 1996. Nämä bussit ovat liikennöineet Helsingin kaupungin alueella siitä alkaen. HKL-Bussiliikenne (nyk. Helsingin Bussiliikenne Oy) otti ensimmäiset maakaasubussit käyttöön vuonna 1998. Concordia Bus Finland sai kolme ainoaa maakaasubussiansa vuonna 2000. Ne poistettiin tammikuussa 2011. 11.8.2007 Helsingin sisäisessä liikenteessä oli käytössä 84 maakaasubussia, joista 62 kpl Helsingin Bussiliikenteellä, 11 kpl Tammelundin Liikenteellä ja loput Concordia Bus Finlandilla. Vuonna 2009 Helsingin Bussiliikenteellä oli 85 maakaasubussia.
Vuoden 2011 alussa Helsingin seudulla oli käytössä noin sata maakaasubussia, mutta maakaasubussien suosio oli laskussa muun muassa kiristyneen maakaasuverotuksen vuosi. Lopulta vuonna 2013 Helsingin Bussiliikenne Oy ilmoitti luopuvansa maakaasubusseistaan osana yhtiön säästöohjelmaa ja korvaavansa ne joko diesel- tai hybridikalustolla.
Talviolympialaiset 1992
XVI talviolympialaiset pidettiin Albertvillessä Ranskassa. Kilpailut avattiin 8. helmikuuta ja päätettiin 23. helmikuuta vuonna 1992. Kilpailut avasi virallisesti Ranskan presidentti François Mitterrand. Olympialaisten valan vannoi toimitsijoiden puolesta Pierre Bornat ja urheilijoiden puolesta Surya Bonaly. Olympiatulen sytyttivät Michel Platini ja François-Cyrille Grange. Albertvillen talviolympialaiset olivat viimeiset, jotka järjestettiin samana vuonna kesäolympialaisten kanssa.
Pitopaikka päätettiin KOK:n yleiskokouksessa 16. lokakuuta 1986 Lausannessa, Sveitsissä. Kilpailujen järjestäjäksi oli seitsemän hakijaa. 
Olympiaohjelmassa oli 57 tapahtumaa 12 eri urheilulajissa. Lisäksi mukana oli kaksi varsinaista näytöslajia ja freestylehiihtoon kuuluvat näytöskilpailut, lajeina suksibaletti ja hypyt.Kisoihin osallistui 1 801 urheilijaa 64 maasta. Urheilijoista miehiä oli 1313 ja naisia 488.
Vuoden 1992 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti Saksa.
Ponille kyytiä
Ponille kyytiä () on kolmen brittiläisen naiskoomikon, Fiona Allenin, Doon Mackichanin ja Sally Phillipsin, vetämä televisiosketsisarja. Sitä esitettiin Britanniassa vuosina 1999–2003. Sarjalla oli 2,5 miljoonaa katsojaa.
Sarjalle on tyypillistä satiirinen, jopa karski huumori, joka viittaa usein seksuaalisuuteen mutta myös muihin arkielämän ilmiöihin kuten työpaikkakiusaamiseen. On väitetty, ettei miehillä olisi mitään mahdollisuutta käsitellä arkoja aiheita sarjan esittämällä tavalla.
Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1. Sarjasta on julkaistu Britanniassa parhaat palat -valikoima-DVD, ja keväästä 2008 alkaen sarjan kolme tuotantokautta on julkaistu DVD:nä Suomessa, Norjassa, Tanskassa ja Ruotsissa.
Bob Dole
Robert Joseph "Bob" Dole (s. 22. heinäkuuta 1923 Russell, Kansas) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli Kansasin osavaltion edustaja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1961–1969 ja Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1969–1996. Hän oli republikaanisen puolueen virallisena valtakunnallisena ehdokkaana kahteen otteeseen, ensin Gerald R. Fordin varapresidenttiehdokkaana 1976 ja viisi vaalikautta myöhemmin presidenttiehdokkaana 1996, häviten molemmissa vaaleissa. Dole luopui poliitikonurastaan Bill Clintonin voitettua helposti vuoden 1996 presidentinvaalit.
Dolen oikea käsi halvaantui hänen taistellessaan Italiassa toisessa maailmansodassa. Hänen vaimonsa (vuodesta 1975) Elizabeth Dole on Yhdysvaltain entinen liikenneministeri (1983–1987) ja työministeri (1989–1990), joka on myös toiminut Yhdysvaltain senaatin jäsenenä, vuosina 2003–2009 Pohjois-Carolinan osavaltion edustajana. Dolen ensimmäinen vaimo oli Phyllis Holden, jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1948 vuoteen 1972, ja jonka kanssa hän sai yhden lapsen, vuonna 1954 syntyneen tyttären.
Prisma (kauppaketju)
Prisma on S-ryhmän hypermarketketju. Suomessa ketjuun kuului vuoden 2017 syyskuussa 65 toimipaikkaa sekä nettikauppa. Lisäksi Prismoja on Virossa ja Venäjällä. Ensimmäinen Prisma avattiin Jyväskylän Seppälään 22.11.1972.
Pienemmissä Prismoissa myyntipinta-alaa on noin 4 000 m², suurimmissa noin 14 000 m². Kouvolan Prisman myyntipinta-ala on 26 000 m², ja koko Prisma-keskuksen pinta-ala on 43 000 m². Helsingin Kannelmäen Prisma-keskuksen myyntipinta-ala on 46 500 m² ja koko pinta-ala 101 000 m². Joensuun Prisman myyntipinta-ala on 35 000 m² ja koko Prisma-keskuksen pinta-ala on uusimman laajennuksen jälkeen 38 100 m².
Maaliskuusta 2017 alkaen Helsingin Kannelmäessä sijaitseva Prisma Kaari laajensi aukioloaikansa pysyvästi ympärivuorokautiseksi ensimmäisenä hypermarkettina Suomessa, koska kokemukset edellisen joulukuun vastaavasta kokeilusta olivat positiivisia.
S-ryhmän hypermarketit poikkesivat aiemmin toisistaan paljonkin, koska osuuskaupat saivat valita niiden konseptin itse. Käytössä olivat muun muassa nimet "Sokos-market" ja "Prisma". Ryhmän ensimmäinen hypermarket oli Turun Tampereentien Sokos-market, joka perustettiin vuonna 1971. Seuraavana vuonna seurasi Jyväskylän Seppälän Prisma. Jyväskylän Prisma sai nimensä automarketin yhteyteen rakennetusta maamerkistä, joka näytti prismalta.
Nykyisen muotoinen Prisma-ketju syntyi vuonna 1988, kun S-ryhmä oli ryhtynyt kokoamaan kauppojaan valtakunnallisten ketjujen alle. SOK piti Prismaa onnistuneena nimenä, joten se otettiin käyttöön S-ryhmän kaikissa hypermarketeissa. Myymälöiden tuotevalikoimat ja markkinointi yhtenäistettiin.
Suomen lisäksi Prismoja sijaitsee myös Virossa ja Venäjällä. Vuonna 2017 Prisma sulki Latviassa ja Liettuassa olevat liikkeet kannattamattomina mutta ilmoitti aikovansa avata uusia liikkeitä Virossa ja Venäjällä.
Virossa toimii yhteensä kahdeksan Prismaa, joista viisi Tallinnassa, kaksi Tartossa ja yksi Narvassa.
Vuonna 2010 Prisma irtisanoi Virossa palkkojen alennusta vastustaneen luottamusmiehen. Viron ay-liike aikoi viedä Prisman oikeuteen, koska irtisanomisella uhkailua ei pidetty laillisena työtaistelumuotona maan työsopimuslain mukaan. Prisma vaati joko irtisanomisia tai 12–15 % palkkojen laskua Virossa yhden vuoden määräajaksi. (Palkat on nostettu jo takaisin edeltävälle tasolle). Ennen irtisanomista palkka oli 560 euroa kuukaudessa. Prisman työntekijöistä noin 10 % kuuluu ay-liikkeeseen. Prisma myös irtisanoi 11 pääluottamusmiestä tukevaa työntekijää ja palkkasi heidän tilalleen matalampipalkkaisia työntekijöihin. Ammattiyhdistys ETKA:n puheenjohtajan mukaan Prisma jätti solmimatta työehtosopimuksen ammattiyhdistyksen kanssa.
Lasertykki
Lasertykki on kuvitteellinen laser-ase, jota käytetään usein tieteiskirjallisuudessa ja tietokone- ja videopeleissä. Lasertykkien toimintaperiaate vaihtelee usein. Joidenkin tykkien ampumat säteet tavoittavat kohteen välittömästi, kun taas jotkin säteet käyttäytyvät kuten luodit, eli lentävät suhteellisen hitaasti kohteeseen huolimatta siitä, että säteiden tulisi olla valoa ja siten liikkua valonnopeudella.
Yhteistä lasertykkien säteille kuitenkin yleensä on se, että niiden lentorata on havaittavissa. Todellisuudessa lasersäde ei näy tyhjiössä, vaan se ilmenee vain osuessaan johonkin aineeseen joka heijastaa valoa; ilmakehässä ammuttu lasersäde näkyy ilmakehän epäpuhtauksien ja happimolekyylien ansiosta. Pitää myös ottaa huomioon, että on olemassa runsas määrä näkymättömällä aallonpituudella toimivia lasereita, esimerkiksi hiilimonoksidilaser, joilla saavutetaan huomattavasti suurempi hyötysuhde kuin näkyvän valon lasereilla.
Toisinaan lasersäteet kuvataan räjähtäviksi osuessaan johonkin. Tämä voisi tarkoittaa sitä, että kyseessä ei olisikaan laserase, vaan esimerkiksi pitkulaisen muotoinen ammus jotain hehkuvaa ainetta, esimerkiksi plasmaa.
Naboo
Naboo on fiktiivinen planeetta George Lucasin luomassa Star Wars -elokuvasarjassa. Suurin osa sen pinnasta on metsien, laaksojen ja järvien peittämää kaunista aluetta, mutta muutama kaupunkikin löytyy. Pääkaupunki on nimeltään Theed. Planeetalla on myös vedenalainen, itsenäistynyt kaupunki Otoh Gunga, gunganeiden pääkaupunki. Sanalla "naboot" tarkoitetaan Naboon tavallisia ihmisiä tai kaupunkeja. Naboolla ei ole kiinteää ydintä, vaan se on pelkkää vettä ja kiveä.