hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Juotostina
Juotostina on juottimella sulatettava metalliseos, jolla juotetaan metallikappaleita toisiinsa.
Elektroniikan kytkennöissä juotostinalla juotetaan yhteen elektroniikassa käytettäviä osia, joiden halutaan olevan sähköisessä yhteydessä toisiinsa. Tavallisessa juotostinassa on noin 60 % tinaa ja noin 40 % lyijyä. Seossuhde vaikuttaa juotostinan sulamislämpötilaan. Kun seos on tarkasti (tina) Sn 62,13 p-% (lyijy) Pb 37,87 p-%. on sulamispiste alhaisimmillaan eli 183 °C. Tällaista seosta kutsutaan eutektiseksi seokseksi, ja se muuttuu sulamispisteessä suoraan sulasta kiinteäksi. Muilla seossuhteilla on tietty lämpötila-alue, jossa juotostina on tahnamainen, eli seossuhteella voidaan vaikuttaa kuinka kauan kestää sen muuttuminen sulasta kiinteäksi.
Useimmat elektroniikassa käytetyt juotemetalliseokset ovat sulamislämpötilaltaan matalia, sillä elektroniikkakomponenttien kotelomateriaalit ja niiden rakenteet eivät kestä juurikaan korkeampia lämpötiloja kuin 260 °C. Tyypillisin juoteseos on ollut tina-lyijy (Sn-Pb), jossa niiden keskinäinen suhde vaihtelee käyttökohteesta riippuen. Yleisin käytetty koostumus on tinaa 63 painoprosenttia ja lyijyä 37 painoprosenttia.
1. heinäkuuta 2006 alkaen EU-maissa on rajoitettu tiettyjen haitallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa RoHS-direktiivillä. Tämän vaikutuksesta kulutuselektroniikan juotemateriaaleista on poistunut lyijy. Tina-lyijyn korvaajaksi on tullut useita eri vaihtoehtoja, joista Sn 96,5-Ag 3-Cu 0,5 on yleisin ns. SAC-juote. Myös juotteet ilman hopeaa ovat osoittautuneet toimiviksi, esimerkiksi aaltojuotosprosessiin soveltuva juoteseos tina-kupari Sn 99,3-Cu 0,7. Myös uudemmat mikroseostetut lejeeringit ovat tulleet markkinoille (esimerkiksi Stannol FLOWTIN). Mikroseostuksella pyritään parantamaan lyijyttömien tinaseosten käsiteltävyyttä ja juotettavuutta.
Juotostina myydään yleensä 0,2–1,5 millimetrin paksuisena lankana. Sopiva paksuus riippuu käyttötarkoituksesta. Juotoslangan sisällä on 1–5 hartsia (juoksutetta, fluksia) sisältävää kanavaa. Hartsi puhdistaa liitoskohdan juottamista haittaavasta oksidi- ja sulfidikerroksesta sekä helpottaa tinan leviämistä juotettavaan kohteeseen.
Sulkurannan siirtolapuutarha
Sulkurannan siirtolapuutarha on Jyväskylän ainoa siirtolapuutarha. Se perustettiin Jyväsjärven etelärannalle 1948, lähelle nykyistä Kuokkalan keskustaa. Puutarhan vuokrapalstoilla on 136 mökkiä. Mökkejä voivat ostaa vain Jyväskylän kaupungin asukkaat. Alueen yhteisiä asioita hoitaa 
Sulkurannan siirtolapuutarhayhdistys. Alueella järjestetään muun muassa talkoita, kirpputoreja, rantakirkko, kesämatka ja monia juhlia.
Vuonna 2008 Jyväskylän kaupunki lahjoitti siirtolapuutarhan 60-vuotisjuhlan kunniaksi keskusaukiolle Pertti Karjalaisen teoksen Aurinkoportti.
Ljahovinsaaret
Ljahovinsaaret () on Uuden-Siperian saarten eteläisimmän osan muodostava saariryhmä Pohjoisella jäämerellä Sahan tasavallan alueella Venäjällä. Ljahovinsaaret sijaitsevat lähinnä mannerta Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren välissä. Mantereesta saariston erottaa noin 60 kilometriä leveä Dmitri Laptevin salmi ja Uuden-Siperian saarten pääsaariryhmästä Anžusaarista noin 50 kilometriä leveä Sannikovinsalmi. Saariston pinta-ala on noin 6 100 km².
Saariston saaret ovat:
Saaristoon kuului vielä 1900-luvun alkupuolella myös pieni Semjonovinsaari (о. Семёновский), joka kuitenkin mureni ja vajosi veden pinnan alapuolelle 1960-lukuun mennessä. Vuonna 1823 saaren pinta-ala oli vielä 5 km², 1945 enää 0,2 km².
Ljahovinsaaret on nimetty niitä vuonna 1773 tutkineen Ivan Ljahovin mukaan.
Keväällä 2013 saarilta löydettiin pehmytkudostensa osalta ennennäkemättömän hyvin säilynyt mammutin ruumis.
Jauhemetallurgia
Jauhemetallurgia on muotoilu- ja valmistustekniikka, jolla on kolme päävaihetta. Ensimmäiseksi raaka-aine jauhetaan haluttuun raekokoon. Seuraavaksi jauhe ruiskutetaan tai kaadetaan muottiin. Kolmantena vaiheena kuumennus joko siten, että kappale on yhä muotissa paineen alaisena tai ilman muottia normaalissa paineessa. Alle materiaalin sulamislämpötilan jäävän kuumennuksen aikana tapahtuu jauhettujen rakeiden välillä kylmähitsautuminen. Tuloksena on kappale, joka on valmiiksi halutuissa mitoissa tai hyvin lähellä niitä.
Jauhemetallurgian ("pulverimetallurgia") historia on ollut läheisessä suhteessa keraamisten esineiden polttoon, jossa kiviainesten hienot jakeet sintrautuvat yhteen. Sintraus metalliesineiden valmistusmenetelmänä on tunnettu jo vuosisatoja. Vanhimmat merkit sintratuista metalliesineistä ovat 1200-luvulta ennen ajanlaskun alkua, mutta teollisena valmistusmenetelmänä sintrausta on käytetty noin 100 vuotta.
Jauhemetallurgiasta on tullut tärkeä teollinen valmistusmenetelmä, koska sillä pystytään tekemään esineitä paljon laajemmasta metallivalikoimasta kuin saostamalla metalleja sulatuksen kautta. Siinä vältetään metalliseoksissa ongelmalliset kiinteän ja sulan faasin erkaantumisongelmat. 
Metallisten tuotteiden valmistaminen jauhemetallurgisin menetelmin on kasvanut 1960-luvulta lähtien keskimäärin 10 % vuodessa.
Jauhemetallurgisia tuotteita valmistetaan maailmassa noin 0,7 miljoonaa tonnia vuodessa. Suurin jauhemetallurgisten osien valmistaja on Yhdysvallat, jonka osuus markkinoista on noin 50 %. Euroopan osuus on noin 30 % ja Japanin 20 % (vuonna 2004). Kiinan tuotanto on nousemassa voimakkaasti. Suurin käyttökohde jauhemetallurgisille osille on autoteollisuus, noin 70 %. Metalleittain käyttömäärät suuruusjärjestyksessä ovat seuraavat:Jauhemetallurgisilla valmistusmenetelmillä saadaan aikaan ominaisuuksia, joita ei muuten voida tehdä, kuten haluttu huokoisuus tai magneettikentän suuntautuneisuus. Pystytään myös tekemään esineitä kovista materiaaleista, joiden työstäminen on vaikeaa. Voidaan myös tehdä komposiittimetalleja sekoittamalla eri metallien jauheita ja saada aikaan materiaali, jota ei sulattamalla voida tehdä. Jauhemetallurgialla saavutetaan myös tasaisempi rakenne kuin sulatetuissa metalleissa.
Jauhemetallurgisella valmistuksella säästetään kustannuksia, koska materiaalihukka on pientä ja saadaan valmis esine yhdellä työvaiheella.
Jauhemetallurgisilla valmistusmenetelmillä on muutama tekninen rajoitus. Jauhemetallurgia sopii yleensä vain pienille kappaleille, joiden paino on alle 4,5 kg. Jauhemetallurgisesti valmistetuilla kappaleilla on muokattuja osia heikommat mekaaniset ominaisuudet sekä niiden työkalukustannukset ovat korkeat.
Hallitusti huokoista rakennetta käytetään hyväksi itsevoitelevissa laakereissa, joiden huokosiin on imeytetty voiteluaine.
Kovametalli on sintraamalla volframikarbidista ja yleensä koboltista valmistettu tuote.
Progress
Progress (, edistys) on venäläinen avaruusalus. Se on kertakäyttöinen, miehitettyjä avaruuslentoja tukeva rahtialus, joka laukaistaan Sojuz-kantoraketilla Baikonurista Kazakstanista. Vuoteen 2015 mennessä yli 140 alusta on laukaistu. Näistä kaksi epäonnistui kokonaan ja kaksi osittain.
Progress on versio Sojuz-avaruusaluksesta, joka kehitettiin 1970-luvun alkupuolella neuvostoliittolaisen OKB-1-suunnittelutoimiston (nykyinen RKK Energija) Saljut-avaruusasemien käyttöön. 1986–2000 se huolsi Mir-avaruusasemaa. 1990-luvun jälkipuolelta alkaen venäläiset ovat huoltaneet sen avulla ISS-avaruusasemaa.
Progress koostuu kolmesta moduulista, jotka on muunnettu Sojuz-avaruusaluksesta. Edessä sijaitseva pyöreähkö paineistettu moduuli on rahtiosio Progress GO (Gruzovoi otsek), jossa on ilmalukko. Keskellä sijaitseva ajoainemoduuli Progress OKD (Otsek komponentov dozapravki) ja huoltomoduuli Progress PAO (Priborno-agregatnyi otsek) muodostavat lopun aluksesta.
Alkuperäinen Progress vei rahtia avaruusasemille ja se pudotettiin roskilla täytettynä alas, jolloin se paloi ilmakehässä. Siihen lisättiin Mirin aikana paluukapseli VBK-Raduga (VBK = Vozbraštšaemaja ballistitšeskaja kapsula), jolla voitiin palauttaa maahan 150 kg hyötykuorma.
Progress pystyy navigoimaan avaruusasemalle ja telakoitumaan siihen itsenäisesti. Kuitenkin aluksen ollessa alle 150 metrin päässä avaruusasemasta lennonjohto Moskovan lähellä ja ISS:n miehistö tarkkailevat lähestymistä ja telakointia.
Progress telakoi tavallisesti Zvezda-moduuliin, mutta se voi telakoida myös Pirs-moduuliin.
1970-luvun puolivälissä kehitettiin Sojuz 7K-T -alus eli ensimmäinen Progress. Se lensi ensi kerran 20. tammikuuta 1978 avaruusasema Saljut 6:lle.
1980-luvulla kehitettiin Progress M -versio, joka perustui Sojuz T -avaruusalukseen. Sitä käytettiin ensi kerran vuonna 1989 lennolla Mir-avaruusasemalle. Vuonna 2000 kehitettiin Progress M1 -versio, joka kuljettaa enemmän ajoainetta mutta vähemmän muuta rahtia. Sitä käytettiin ISS-aseman energiahuoltoon. Molemmat versiot M ja M1 ovat käytössä.
Työturvallisuuskortti
Työturvallisuuskortti on työpaikoilla työturvallisuuden edistämiseksi tarkoitettu koulutusohjelma, jossa läpäisyn merkkinä jaetaan erimuotoinen kortti. Kortin saa käytyään kurssin, joka sisältää tietoa työpaikan riskeistä ja työskentelystä riskien kanssa. Työturvallisuuskortti on julkishallinnon käsitteen mukaisesti yleisnimi, jolla viitataan yleisesti määrittelemättömän tahon pitämään työturvallisuuskoulutukseen, jonka suorittamisen merkkinä toimii muovinen tai virtuaalinen kortti.
Työturvallisuuskortti-termiä ei pidä sekoittaa Työturvallisuuskeskus R.Y:n TTK TYÖTURVALLISUUSKORTTI-tuotenimeen.
Yleisesti työturvallisuuskoulutuksen tavoitteet ovat:Työturvallisuuskortin suoritustapoja on erilaisia. Verkkokoulutuksen ja verkkotestin ohella voidaan perinteisesti suoritta 8h luokkaopetus ja kirjallinen tentti, joka voidaan suorittaa yhdessä tai kahdessa osassa. Jos kurssilaisella on lukemiseen tai oppimiseen liittyviä vaikeuksia, tentti on mahdollista toteuttaa suullisesti.
Työturvallisuuskorttiin tähtääviä koulutusohjelmia on useampia, joista tunnetuin on Työturvallisuuskeskus R.Y:n järjestämä kokonaisuus. Nykyään työturvallisuuskoulutusta voidaan tehdä niin luokkamuotoisesti kuin virtuaalisena verkkokoulutuksena. Verkkokoulutus on nouseva trendi sen luoman ajansäästön vuoksi. Tunnetuin työturvallisuuden verkkokoulutus lienee Ruotsin ENTRE-kortti. Myös Alankomaissa, Ranskassa ja Saksassa voidaan kursseja tehdä verkossa.
Työturvallisuuskortteja on eri toimialoille. Näistä voidaan mainita palo- ja pelastusala, sähköala-, sekä yleiset muut yrityskohtaiset järjestelmät.
TTK Työturvallisuuskoulutus haarautuu yli kymmeneen toimialakohtaiseen kokonaisuuteen sekä erikseen myönnetyihin yrityssisältöihin. Myös kouluttajilla on oikeus soveltaa sisältöä koulutettavan ryhmän mukaan. Jokaisesta erilaisesta toimialakohtaisesta sisällöstä saa kuitenkin täsmälleen samanlaisella ulkoasulla olevan kurssin suorittamiskortin. Kaikissa tapauksissa suorittamisesta myönnetään samanlainen työturvallisuuskortti.
Työturvallisuuskorttikursseja ovat oikeutettu pitämään kouluttajat, jotka täyttävät kouluttajakriteerit ja ovat suorittaneet kaksipäiväisen työturvallisuuskorttikouluttajakoulutuksen.
Työturvallisuuskortin käyttöönotto on työpaikoille vapaaehtoista, eikä Suomen laissa ole mainintaa työturvallisuuskortista. Ensisijainen tarkoitus on ollut kehittää yhteisten työpaikkojen (alihankkijat ja päämiehet samalla työmaalla) turvallisuutta. Kortti ei kuitenkaan korvaa uusien työntekijöiden työpaikkakohtaista perehdyttämistä. Kortti soveltuu ja sitä myös käytetään muillakin esimerkiksi teollisuuden työpaikoilla. Kortin käytöllä on todettu olevan myönteinen vaikutus työpaikkojen turvallisuuden kehittymiseen.
Sähköiset vaatimukset työturvallisuuskoulutuksen ympärillä ovat viime aikoina lisääntyneet merkittävästi myös EU:n vapaan työvoiman liikkuvuuden kautta.
EEPROM
EEPROM tai E²PROM () on haihtumatonta puolijohdemuistia, joka voidaan uudelleenkirjoittaa n. 10 000 - 100 000 kertaa. EEPROM-muistia käytetään pääasiassa asetustietojen tallentamiseen mikroprosessorin tai mikrokontrollerin sisältävissä laitteissa.
Tiedon tallentaminen EEPROMiin on suhteellisen hidasta ja voi kestää jopa sata kertaa kauemmin kuin tiedon lukeminen. EEPROMia ei kuitenkaan tarvitse tyhjentää lohkoittain (toisin kuin EPROM tai Flash-muisti), vaan uuden tiedon voi kirjoittaa vanhan päälle tavu kerrallaan.
Mikäli tarvitaan muutamaa sataa kilotavua suurempaa muistikapasiteettia, Flash-muisti on usein EEPROMia edullisempi vaihtoehto. Flash-muistisolut toimivat kuten EEPROMissa, mutta koska Flash tyhjennetään lohkoittain, sen logiikkaa on voitu yksinkertaistaa. Näin Flash-muisti vie vähemmän tilaa puolijohdealustalta ja on siten halvempaa.
Ahmed Bouchiki
Ahmed Bouchiki () oli algerialaissyntyinen Marokon kansalainen, joka työskenteli tarjoilijana Lillehammerissa, Norjassa.
Israelilaiset Mossadin agentit murhasivat hänet 21. heinäkuuta vuonna 1973.
Ahmed murhattiin tämän raskaana olevan norjalaisen vaimon eteen heidän palatessaan elokuvista.
Kuusi Mossadin agenttia pidätettiin tapauksen johdosta. Ahmedia luultiin Mossadin etsimäksi palestiinalaiseksi terroristiksi Ali Hassan Salamehiksi, joka oli yksi Musta syyskuu -järjestön johtajista. Musta syyskuu tuli tunnetuksi Münchenin verilöylyn järjestämisestä.
Kaksi murhaan osallistunutta Mossadin agenttia, Dan Ert ja Marianne Gladnikoff, pidätettiin, kun he palauttivat omilla nimillään vuokraamaansa autot Oslon lentoasemalle. Kuulusteluissa he paljastivat Mossadin piilopaikan osoitteen ja neljä muuta agenttia pidätettiin. Yksi murhaan osallistuneista Mossadin agenteista käytti kanadalaisen Patricia Roxboroughin henkilöllisyyttä, jonka passi varastettiin Montrealissa muutamia kuukausia aiemmin.
Bouchikin murha oli vahinko, mutta tämän omaiset luulivat sitä tahalliseksi. 
Vuonna 1996 Israelin hallitus maksoi korvausta Bouchikin perheelle, mutta Israel ei ole koskaan tunnustanut olevansa syyllinen tapahtuneeseen. Tuomioistuimen tuomiot oli tavallisuudesta huomattavasti poikkeavan lievät. Viisi Mossadin agenttia sai lyhyen tuomion ja yksi vapautettiin syytteistä. Salameh kuoli vuonna 1979 Beirutissa Mossadin järjestämään autopommi-iskuun.
International Karate
International Karate on System 3:n kehittämä vuonna julkaistu karateaiheinen tappelupeli. System 3 julkaisi sen ensin Euroopassa ja sitten Epyx Yhdysvalloissa nimellä World Karate Championship. Pelille julkaistiin vuotta myöhemmin jatko-osa nimellä "International Karate +".
Viholliseen osuvan iskun onnistuessa pelaaja saa joko puolikkaan tai yhden pisteen. Kun pelaajalla on kaksi pistettä, hän voittaa sen erän. Kahden erän jälkeen maisema vaihtuu. Pelaaja käy läpi kahdeksan eri paikkaa ympäri maailmaa, kuten Sydneyssä ja New Yorkissa. Tarpeeksi pisteitä saatuaan pelaajalle myönnetään korkeamman asteen vyö. Vyöasteikko on valkoinen, keltainen, vihreä, purppura, ruskea ja musta.
Kaisa Kallio
Katariina (Kaisa) Kallio (o.s. Nivala; 28. toukokuuta 1878 Nivala – 24. marraskuuta 1954 Nivala) oli presidentti Kyösti Kallion puoliso.
Kaisa Kallio teki elämäntyönsä pääosin kodissaan Heikkilä-Mehtälän suurtilan emäntänä Nivalassa. Hän oli silti myös pidetty "Maan äiti". Asiantila saattoi erityisesti korostua, koska hänen edeltäjäänsä Ellen Svinhufvudia pidettiin omanarvontuntoisena. Kaisa Kallio oli loppuun asti suuren maatalon emäntä ja suuren, kuusilapsisen perheen äiti. Tietynlaiseksi kaskuksi ja luonnekuvaksi on muodostunut tapaus, kun hän toi kangaspuut mukanaan Nivalasta ja asennutti ne presidentinlinnaan. Monta mattoa ja muuta tekstiiliä syntyi hänen käsissään kolmen asuinvuoden aikana. Joitakin niistä on edelleen olemassa ja erikoistilanteissa yhä käytössä presidentinlinnassa.
Kaisa Kallion täyttäessä 60 vuonna 1938 järjestettiin kansalaislahjakeräys, joka tuotti 375 000 markkaa. Tällä summalla Kaisa Kallio perusti vuonna 1950 Kauniaisiin Kaisan­kodin naisille, jotka "elämän vaikeuksista ja ruumiillisista sairauksista masentuneina tai henkisesti väsyneinä kaipasivat tervehtymistä ja sielunrauhaa". Kaisankoti siirtyi vuonna 1958 Espoon Pakankylässä sijainneen Backbyn kartanon tiloihin, jossa se toimii edelleen. Kaisa ja Kyösti Kallio on haudattu Nivalaan; haudalla on heidän poikansa Kalervo Kallion vuonna 1949 suunnittelema muistomerkki.
Ulko-Hebridit
Ulko-Hebridit (, ), tunnetaan myös nimillä Western Islands ja Long Island (), on saariryhmä Skotlannin länsirannikolla ja yksi Skotlannin 32:sta hallintoalueesta ("council area") nimellä "Comhairle nan Eilean Siar". Ulko-Hebridit ovat osa Hebridien saaristoa; Sisä-Hebrideistä ne erottaa Minchinsalmi. Saaret ovat vuoristoisia, karuja, kosteita ja harvaan asuttuja. Comhairle nan Eilean Siarin hallintoalueella on arviolta 27 070 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 071 neliökilometriä. Saarten pääkielet ovat gaeli ja englanti, pääelinkeinot lampaanhoito ja kalastus.
Saarilla on myös esihistoriallisia muistomerkkejä. Norjalaiset viikingit valloittivat saaret 800-luvulla. Norja luovutti ne Skotlannille vuonna 1266, mutta saarilla oli itsehallinto vuoteen 1748 asti.
Ulko-Hebrideihin kuuluvia saaria ovat muiden muassa Berneray, North Uist, South Uist, Barra ja St. Kilda. Vaikka Lewis ja Harrisiin viitataan usein kahtena eri saarena, on se itse asiassa yksi saari ja sellaisena Skotlannin suurin.
Vuonna 2001 viisitoista saarta oli asuttuja, eniten väkeä oli Lewis ja Harrisilla (19 918). South Uistilla, North Uistilla, Benbeculalla ja Barralla oli kullakin yli tuhat asukasta.
Lewisin, Harrisin ja North-Uistin väestö on pääosin protestantteja, tarkemmin sanottuna presbyteerejä, kun taas Barra, Benbecula ja South Uist ovat pääosin katolisia. Uskonnolliset erot eivät kuitenkaan aiheuta konflikteja saarten välillä. Kirkoilla ja uskonnolla on keskeinen merkitys Ulko-Hebridien elämässä. Presbyteriaanisilla Lewisillä, Harrisilla ja North Uistilla on sunnuntailla pyhäpäivänä edelleen keskeinen asema, mistä johtuen niillä kaupat ja julkiset palvelut eivät ole avoinna sunnuntaisin.
Radiokuunnelmasarjassa "Knalli ja sateenvarjo" Ulko-Hebridit toimivat toistuvana vitsinä, sillä sarjan päähenkilöt uhataan usein siirtää sinne arkistotehtäviin jatkuvien epäonnistumistensa vuoksi.
Molnija (raketti)
Molnija (, "Salama") oli neuvostoliittolainen kantoraketti, jota käytettiin pääasiassa Molnija-tietoliikennesatelliitin laukaisuihin. Se kehitettiin R-7-kantoraketista, joka oli maailman ensimmäinen mannertenvälinen ohjus ja ensimmäisen satelliitin laukaissut kantoraketti.
Molnija-raketin nk. GRAU-koodi on 8K78. Se on nelivaiheinen raketti, jota käytettiin ensi kertaa 10. lokakuuta 1960 laukaisemaan satelliitti Baikonurin kosmodromilta. 1960-luvun lopulta lähtien sitä käytettiin Molnija-tietoliikennesatelliittien laukaisemiseen ja sen lisäksi Neuvostoliiton Mars-, Venus-planeettaluotainten laukaisuihin. Sitä käytettiin myös Oko-ennakkovaroitussatelliittien laukaisuihin.
Molnija on hyvin luotettava - Vuodesta 1990 alkaen sen ensimmäinen epäonnistunut laukaisu tapahtui vasta 21. kesäkuuta 2005. Se kuitenkin korvautuu raskaammalla Sojuz-kantoraketilla.
Molnijan kaksi ensimmäistä rakettivaihetta ovat kehitelmiä Vostok-raketin moottoreista. Kolmas vaihe kehitettiin erikseen - sitä käytettiin myöhemmin Voshod- ja Sojuz-raketeissa. Neljäs vaihe on 66700 Newtonin työntövoiman tuottava rakettimoottori.
Vuonna 1964 tuotiin käyttöön Molnija-M (GRAU-koodi 8K78M). Lentoonlähtömassa oli 305 000 kg.
Svenska privatlyceum i Kuopio
Svenska privatlyceum i Kuopio (1875–1892), myöhemmin Privata svenska reallyceum för gossar och flickor i Kuopio (1886–1913) oli Kuopiossa toiminut ruotsinkielinen lyseo. Oppilasmäärältään se oli pieni, mutta aivan vuosisadan vaihteessa oppilaita oli jopa noin 200.
"Svenska privatlyceum i Kuopio" sai perustamisluvan 9. syyskuuta 1874. Hakemuksen allekirjoittajina olivat muun muassa lääkäri G. Avellan, kaupunginlääkäri K. P. Malmgren ja FM A. E. Frosterus. Ylioppilastutkintojen myöntämisoikeuden koulu sai 8. helmikuuta 1883.
Oppilaitos toimi poikalyseona 14. tammikuuta 1886 asti, jolloin koulu sai luvan muodostua 8-luokkaiseksi realilyseoksi tytöille ja pojille. Tuossa yhteydessä nimi vaihtui "Privata svenska reallyceum för gossar och flickor i Kuopio"ksi.
Realilyseo (yhteiskoulu) lakkautettiin vuonna 1913.
Yhdistys 9
Yhdistys 9 oli niin sanotun toisen aallon feministinen järjestö Suomessa. Se toimi 1966–1970. Yhdistyksen taustalla oli 1960-luvun radikaali vasemmistolainen liikehdintä. Perinteisten naiskysymysten sijasta se keskittyi sukupuolirooleihin. Järjestö otti kantaa mm. abortti- ja päivähoitokysymykseen. Yhdistys oli ennen kaikkea akateeminen ja opiskelijaliike, ja sen jäsenistä kolmasosa oli miehiä. Yhdistyksen perustajajäseniä olivat Margaretha Mickwitz, Kati Peltola ja Holger Rotkirch.
Kaupanvahvistaja
Kaupanvahvistaja on virkamies tai käräjäoikeuden tai maanmittauslaitoksen määräämä henkilö, jolla on oikeus vahvistaa kiinteistön omistusoikeuden siirtoa koskeva oikeustoimi, esimerkiksi kauppa tai lahja. Kiinteistön luovutus on tehtävä kirjallisesti. Myyjän ja ostajan tai heidän asiamiehensä on maakaaren mukaan allekirjoitettava kauppakirja olemalla läsnä samaan aikaan kaupanvahvistajan kanssa, koska muutoin ei kaupan laillisuudelle välttämätön muotovaatimus toteudu.
Kaupanvahvistajan on vahvistettava luovutus kaikkien kauppakirjan allekirjoittajien läsnä ollessa. Kaupanvahvistamisen tarkoituksena on estää sopimaton painostus tai muu epäasiallinen menettely kiinteistökaupassa. Kaupanvahvistajan ilmoituksen perusteella kiinteistön sijaintikunta voi käyttää sillä olevaa etuosto-oikeutta eli oikeutta lunastaa kiinteistön kunnalle. Kunnat voivat lunastaa vähintään 3000 neliömetriä laajan kiinteistön Espoossa, Helsingissä, Kauniaisissa ja Vantaalla tai lunastaa suunnittelutarvealuetta varten muissa Suomen kunnissa yli 5 000 neliömetriä laajan alueen (Etuostolaki 5§).
Julkisia kaupanvahvistajia ovat:
1) henkikirjoittajat, julkiset notaarit, poliisipäälliköt, apulaispoliisipäälliköt, nimismiehet, johtavat kihlakunnanvoudit, kihlakunnanvoudit, maakunnanvouti, johtavat kihlakunnansyyttäjät, kihlakunnansyyttäjät, maakunnansyyttäjä sekä maaseutuelinkeinopiirin maanmittausinsinöörit ja ne maanmittaustoimiston ja kunnan virkamiehet, jotka voivat toimia toimitusinsinöörinä;
2) ne maistraatin, kihlakunnanviraston ja maanmittaustoimiston virkamiehet, jotka viraston päällikkö on määrännyt kaupanvahvistajiksi;
3) ne henkilöt, jotka käräjäoikeus (tai maanmittaustoimisto 1.1.2010 lähtien) on hakemuksen perusteella määrännyt kaupanvahvistajiksi; sekä
4) ulkomailla eräät Suomen edustustossa palvelevat virkamiehet ja työntekijät.
Kaupanvahvistajan on ennen kiinteistön luovutuksen vahvistamista tarkistettava luovutuskirjan allekirjoittajien henkilöllisyys ja se, että luovutuskirja on tehty maakaaressa säädetyllä tavalla. Luovutusta ei saa vahvistaa, jos on perusteltua aihetta epäillä luovutuksen pätevyyttä.
Kaupanvahvistaja vahvistaa kiinteistön luovutuksen merkitsemällä todistuksen luovutuskirjaan. Todistuksesta tulee käydä ilmi luovutuskirjan allekirjoittajien nimet sekä luovutuskirjan vahvistamispaikka ja -aika. Kaupanvahvistajan on allekirjoitettava todistus ja merkittävä siihen kaupanvahvistajan tunnus.
Kaupanvahvistajan on kahden työpäivän kuluessa luovutuksen vahvistamisesta ilmoitettava luovutuksesta sähköisesti kiinteistönluovutusilmoituksella.
George Thomson
George Morgan Thomson, Monifiethin paroni Thomson (16. tammikuuta 1921 – 3. lokakuuta 2008) oli brittiläinen poliitikko.
Thomson palveli Royal Air Forcessa vuosina 1941–1946 ja toimi "Forward"-lehden toimittajana vuosina 1946–1956. Hän aloitti poliittisen uransa Labour-puolueessa, mutta siirtyi 1980-luvulla siitä eronneeseen Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, joka yhdistyi vuonna 1988 Liberaalipuolueen kanssa Liberaalidemokraattiseksi puolueeksi.
Thomson otettiin Privy Councilin jäseneksi vuonna 1966, ja hän sai elinikäisen päärinarvon vuonna 1977.
Thomson oli parlamentin jäsenenä vuodesta 1952–1973. Hän toimi mm. Lancasterin kreivikunnan kanslerina (1966–1967, 1969–1970), Kansainyhteisön suhteista vastaavana ministerinä (1967–1968) ja salkuttomana ministerinä (1968–1969).
Kuopion suomalainen tyttökoulu
Kuopion suomalainen tyttökoulu oli vuosina 1879-1928 Kuopiossa toiminut, Suomen neljänneksi vanhin (Jyväskylä 1864, Helsinki 1869 ja Hämeenlinna 1878) suomenkielinen tyttökoulu. Koulu toimi ensin yksityiskouluna (1879–1886) ja oli syyskaudesta 1886 lähtien valtion omistuksessa. 
Syyskuun alussa 1928 tyttökoulu muutettiin Kuopion tyttölyseoksi. Koulun perinteitä jatkoi vuodesta 1973 Kallaveden yhteislyseo ja vuodesta 1975 lähtien Kallaveden yläaste ja Kallaveden lukio. Nykyisin Kallaveden lukion ja Kuopion aikuslukion käytössä oleva, arkkitehti Magnus Schjerfbeckin suunnittelema, alkujaan nelikerroksinen punatiilinen koulurakennus valmistui Piispanpuiston pohjoislaidalle (Maaherrankatu 2) vuonna 1924.
Koulun perustamislupa saatiin 19. kesäkuuta 1879. Hakijoina olivat kuvernööri Karl von Kraemer ja tuomiorovasti A. G. Borg ja koulu toimi aluksi yksityisin varoin. Koulu siirtyi valtion omistukseen 27. marraskuuta 1885 annetun asetuksen perusteella 31. elokuuta 1886, mikä oli koulun perustajien tavoitteenakin.
Kuopion suomalainen tyttökoulu turvasi toimintansa muiden suomalaisten tyttökoulujen tavoin alkuvuosinaan vahvasti alueella kiertäneeseen kolehtiin. Valtiollistaminen vuonna 1886 vakiinnutti sen talouden.
Snellmanilaisessa sivistyshengessä toiminut koulu sai alkuvuosina tukea myös paikalliselta Kalevala-seuralta.
Lisäksi opettajistoon kuului muun muassa Hilda Asp.
Trudovaja Rossija
Trudojava Rossija eli "Työtä tekevä Venäjä" on vuodesta 1994 ilmestynyt venäläinen lehti. Se on Venäjän kommunistinen työväenpuolue - Vallankumouksellinen kommunistien puolueen pää-äänenkannattaja.
Työkansan Sanomat
Työkansan Sanomat on seuraavien lehtien nimi:
Juhani Seppänen
Juhani Seppänen (s. 15. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja työterveyslääkäri.
Seppäsen tunnetuin kirja lienee vuonna 2006 julkaistu "Selvästi juovuksissa". Se kertoo, miten aiemmin runsaasti alkoholia käyttänyt Seppänen lopetti juomisen vuodeksi, ja kritisoi läpikotaisin ”alkoholisoitunutta” yhteiskuntaa, jossa juomattomuutta joutuu selittelemään, mutta juomista ei. Seppänen väittää, että alkoholia juodaan yksinomaan päihtymyksen vuoksi ja pitää muun muassa viiniharrastusta itsepetoksena. Seppänen tyrmää myös ajatuksen yhtenäisistä eurooppalaisista juomatavoista.
Aiemmin Seppänen on kirjoittanut nykyajan työelämää ja kuluttamista ironisoivan kirjan "Hullu työtä tekee" (2004) ja isän tärkeyttä perheessä korostavan kirjan "Ensimmäinen sana on isä" (2000). 1980-luvulla Seppänen kirjoitti ravintolajuttuja City-lehteen. Kesällä 2010 hän juonsi "Kuningas Alkoholi" -keskusteluohjelmaa Yle TV1:llä. Alkuvuodesta 2013 Seppänen juonsi Yle TV1:ssä nähdyn kymmenosaisen sarjan "Suomi on ruotsalainen". Vuonna 2015 Seppänen jatkoi samaa teemaa kymmenosaisella sarjalla "Suomi on venäläinen" ja vuonna 2017 kymmenosaisella sarjalla "Suomi on suomalainen".
Seppänen asuu Etelä-Helsingissä, on eronnut ja hänellä on kaksi lasta. Hänen isänsä oli sosiologi Paavo Seppänen, ja hänen veljensä on kirjailija ja "Talouselämä"-lehden entinen päätoimittaja Pekka Seppänen.
Medborgarbladet
Medborgarbladet (lyh. Med, ) on Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen pää-äänenkannattaja ja jäsenlehti. Se ilmestyy viisi kertaa vuodessa ja päätoimittaja on RKP:n puoluesihteeri Ulla Achrén. Lehti lähetetään kaikille puolueen jäsenille, levikki on 35 000 kpl.
Lehti perustettiin vuonna 1943 RKP:n Helsingin paikallisosaston lehtenä, mutta myöhemmin siitä tuli koko puolueen lehti.
Jim
Jim (, kirjoitetaan myös JIM) on suomalainen valtakunnallinen, kaupallinen televisiokanava, joka aloitti digitaalisena Nelonen Plus -kanavan tilalla 26. helmikuuta 2007. Jim on osa Nelonen Media -mediayksikköä, joka kuuluu Sanoma-konsernin Suomen mediatoimintojen liiketoimintaryhmään, Sanoma Media Finlandiin. Jim näkyy maksutta, ja sillä ei esitetä tulosurheilua eikä uutisia.
Vuosina 2007–2009 Jimin ohjelmisto oli jaettu pääasiassa kuuteen aihealueeseen, jotka olivat tee-se-itse, matkalla, asiaviihdettä, dokumentit, sarjat ja game show. Silloin, kun Kutonen oli vielä The Voice ja se oli kanavapaikalla 10 ja YLE Teema kanavalla 9, Jim näkyi kanavalla 11. Nykyisin Jimin kanavapaikka on päinvastainen.
Jim-kanavan kaikkien aikojen katsojaennätys tehtiin 26. joulukuuta 2009, kun "Tsunami"-dokumenttia seurasi 472 000 katsojaa. Tapaninpäivä osoittautui Jimille ennätykselliseksi myös koko päivän katselussa, sillä kanava tavoitti päivän aikana yli 1,4 miljoonaa katsojaa.
Kanavan ohjelmatarjonta koostuu pääasiassa ulkomaalaisista televisiosarjoista, mutta televisiokanavalla lähetetään myös kotimaisia sarjoja. Suurimmaksi osaksi Jim-kanavalla esitetään matkailu- ja ruokaohjelmia, luonto-ohjelmia, harrastusohjelmia, viihteellisiä asiaohjelmia, dokumentteja ja autoiluun liittyvää ohjelmistoa. Jim esittää myös julkkis- ja ajankohtaisohjelmia.
Vuoden 2009 menestysohjelmia Jim-kanavalla olivat "JIM D" -dokumentit sekä dokumentaarinen "Poliisit"-sarja. Syksyn 2009 aikana kotimainen "Poliisit"-realitysarja rikkoi Jimin katsojaennätyksen moneen kertaan. Vuoden 2012 suosituin ohjelma oli "Nykäsen Matti", joka rikkoi "Poliisit"-sarjan ennätykset. "Nykäsen Matti" -sarjan ensimmäinen jakso keräsi 492 000 katsojaa, mikä päihitti "Poliisit"-sarjan ennätyksen yli 100 000 katsojalla.
Ennen Jim-kanavan aloittamista kanavapaikalla toimi Nelosen digitaalisessa televisioverkossa Nelonen Plus -kanava. Kanava kuitenkin lakkautettiin, ja tilalle tuli televisiokanava Jim. Nelonen Plus -kanavan ohjelmisto koostui pääasiassa tv-peleistä, ostosruudusta ja chateista, mutta silloin tällöin kanavalla nähtiin myös uutisia, elokuvia, motoGP:tä, speedwaytä, golfia, tennistä, koripalloa, Jalkapalloilun mestarien liigaa sekä veikkausliigaa, tulosurheilua, dokumenttisarjaa "Malesian matkaajat" sekä komediasarja "Kellarin kunkkua". Kanava toimi vuosina 2002-2007.
Ohjelmia on mahdollista katsoa myös Ruudussa.
Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu
Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu ("Arbetareklassens Flickskola i Kuopio stad"), joka tunnettiin myös "köyhien tyttöjen kouluna", perustettiin 1. kesäkuuta 1846. Siitä tuli myöhemmin muutosten myötä Kuopion ensimmäinen kansakoulu. Työväen tyttökoulun perustajina toimivat kaupungin säätyläisnaiset (Kuopion rouvasväenyhdistys, nykyään Kuopion Muotoiluakatemian ylläpitäjä) ja sen johtokunnan sihteerinä ja tukijana toimi J. V. Snellman. Samana vuonna oli perustettu myös Fredrika Runebergin johdolla vastaavat Porvoon rouvasväenyhdistys ja tyttökoulu.
Valtion perustamia tyttökouluja voitiin perustaa vuoden 1843 koulujärjestyksen perusteella, ja vuonna 1844 aloittikin toimintansa valtion tyttökoulu Helsingissä ja Turussa. Jo sitä ennen säätyläistyttöjä oli koulutettu yksityisissä kouluissa muutamissa kaupungeissa. Jo 1700-luvulla Vanhan Suomen alueella oli tyttökouluja, jotka toimivat Pietarin saksalaisen kouluhallinnon alaisuudessa. Saksankielisiä kouluja toimi samaan aikaan myös Haminassa, Käkisalmessa ja Savonlinnassa.
Aikansa kouluille ja erityisesti yksityiskouluille tyypillisesti varoja toimintaan hankittiin kolehdilla, talkoilla ja myyjäisillä.
Kansakouluasetukseen (1866) pohjautuvat kansakoulut tulivat Kuopioon vuonna 1872, kun kaupungin työväen tyttökoulu ja vastaava poikien koulu eli "köyhien koulut" muutettiin alhaisemmaksi tyttö- ja poikakansakouluksi eli alemmiksi kansakouluiksi.
Pohjois-Karjalan Sosialidemokraattinen Piiri
Pohjois-Karjalan Sosialidemokraattinen Piiri oli yksi SDP:n piirijärjestöistä. Vuonna 2013 piiri yhdistyi Pohjois-Savon Sosialidemokraattien kanssa Savo-Karjalan demareiksi. Piirillä on kaksi vaalipiirin kuudesta kansanedustajasta: Riitta Myller ja Merja Mäkisalo-Ropponen.
Piirijärjestö on toiminut vuodesta 1906. Aikaisemmin se on tunnettu nimillä SDP:n Kuopion itäisen vaalipiirin piirijärjestö ja Joensuun Sos.dem. piirijärjestö.
William James Sidis
William James Sidis (1898–1944) oli yhdysvaltalainen lapsinero ja matemaatikko, jolla väitetään olleen historian korkein älykkyysosamäärä. Hänen älykkyysosamääräkseen on arvioitu 250–300 keskihajonnalla 16. Hänen vanhempansa olivat venäjänjuutalaisia. William James Sidiksen isä oli venäläisamerikkalainen psykologi Boris Sidis. William James Sidis nimettiin yhdysvaltalaisen filosofin ja psykologin William Jamesin mukaan.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi
Soinnillinen velaarinen frikatiivi eli soinnillinen velaarifrikatiivi eli soinnillinen velaarispirantti on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on ɣ, joka on muunnelma kreikkalaisen kirjaimiston gammasta. Uralilaisessa foneettisessa aakkostossa äänteen merkkinä on kreikkalainen pienaakkonen gamma, γ.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi äännetään suun takaosassa. Kielen takaosaa nostetaan kitapurjetta kohti siten, että syntyy kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Äänihuulet värähtelevät äänteen tuottamisen aikana. Soinnillinen velaarinen frikatiivi ääntyy samoin kuin suomen kielen vierassanojen soinnillinen velaarinen klusiili [] paitsi, että kieli ei pysäytä ilmavirtausta, vaan ilma pääsee purkautumaan vapaasti ulos äänteen tuottamisen ajan.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi esiintyy useissa eri kielissä. Nykyään äänne esiintyy muiden muassa arabiassa, azerissa, gaelissa, iirissä, kreikassa, marissa, navajossa ja persiassa.
Nykysuomesta ɣ on kadonnut, mutta vielä 1500-luvulla se esiintyi ainakin osassa murteita. Mikael Agricolalla on äänteen merkkinä gh tai g, joita hän käyttää mm. Abckirian sanoissa "warghasta" [] ’varasta’, "roghalle" [] ’ruoalle’ ja "wlgos" [] ’ulos’.
Paavo Pitkänen
Paavo Pitkänen (13. heinäkuuta 1926 Joensuu – 10. elokuuta 1994 Joensuu) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja.
Paavo Pitkänen pelasi puolustajana seitsemän kautta (1952–1959) Joensuun Kiekko-Karhuissa ja teki pelaajauran jälkeen pitkään töitä jääkiekkovaikuttajana.
Pitkänen oli Suomen Jääkiekkoliiton liittohallituksen jäsen vuosina 1962–1971 ja Pohjois-Karjalan piirin jääkiekkojaoston puheenjohtaja 15 vuotta. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Pitkäsen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 57 ansioistaan jääkiekkovaikuttajana.
FINRG Recordings
FINRG Recordings on suomalainen Lahdessa toimiva Skandinavian ensimmäinen ja ainoa hard NRG-, hard trance- ja freeformmusiikkiin keskittynyt levy-yhtiö. Musiikin julkaisemisen lisäksi FINRG järjestää myös tapahtumia, kuten jo vuodesta 2004 ympäri Suomea kiertävä FINRG Tour.
FINRG Recordingsin artisteja ovat Alek Száhala, Carbon Based, DJ Rx, Nomic, Pain on Creation, DJ Proteus, Re-form, E-NRG, VJ Move sekä Epyx & Cyrez.
FINRG Recordings jakautuu kolmeen levymerkkiin:
Levymerkkien lisäksi levy-yhtiö myy toimintaan liittyviä oheistuotteita.
FINRG
FINRG Hard
FINRG Digital
Matias Helenius
Matias Helenius (s. 23. maaliskuuta 1925 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoerotuomari, -valmentaja, ja -huoltaja.
Helenius valmensi TuToa useaan otteeseen joukkueen pelatessa SM-sarjassa. Helenius toimi valmentajana vuodesta 1965 kauden 1971–1972 alkupuoleen asti, jonka jälkeen hän valmensi joukkuetta vielä sen viimeisenä SM-sarjakautena 1974–1975, jolloin TuTo jäi viimeiseksi ja putosi vastaperustetusta SM-liigasta.
Helenius toimi myös TuTo:n huoltajana vuosina 1966–75 sekä Suomen jääkiekkomaajoukkueen huoltajana vuosina 1967–83. SM-sarjan erotuomarina hän oli 21 ottelussa vuosina 1957–60
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Matias Heleniuksen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 74.
Sekvenssikaavio
Sekvenssikaavio () on UML-mallinnuksessa käytettävä olioiden välistä vuorovaikutusta kuvaava kaavio. Sekvenssikaavio kuvaa vierekkäisinä pystysuorina viivoina samaan aikaan elävien olioiden elämänviivat ja vaakasuuntaisina nuolina niiden välillä kulkevat viestit tapahtumajärjestyksessä. Aika kulkee kaaviossa ylhäältä alaspäin.
Sekvenssikaavio kuvaa olioiden välistä vuorovaikutusta ajan kuluessa. Oliota kuvaava symboli on suorakaide, johon on merkitty olion ja sitä vastaavan luokan nimet muodossa olionNimi:luokanNimi. Suorakaiteesta piirretään katkoviiva alaspäin kuvaamaan olion elämänviivaa. Olioiden välisen vuorovaikutuksen kuvaamiseen käytetään viestejä, joita merkitään vaakasuuntaisilla nuolilla. Nuolien yläpuolelle merkitään viestin nimi. Viestit voidaan myös numeroida suoritusjärjestyksessä. Paluunuolia merkitään katkonuolilla, mutta ne jätetään usein kaaviosta pois. Kaavion ulkopuolelta tuleva viesti voidaan merkitä lähteväksi mustatusta ympyrästä.
Olion aktivaatiota merkitään sen elämänviivan päälle piirretyllä suorakaiteella. Suorakaiteen pituus kuvaa aktivaation pituutta: tyypillisesti olio aktivoituu ottaessaan viestin vastaan, ja aktivaatio päätyy paluunuoleen. Olio voi lähettää viestin myös itselleen, ja aktivaatiota kuvaavia suorakaiteita voi olla useita päällekkäin. Kun olio tuhotaan, sen elämänviiva päättyy ja päätekohtaan merkitään rasti. Tuhoamisen voi suorittaa joko olio itse tai jokin muu olio välittämällä viestin tuhottavalle oliolle.
Formula 1 -kausi 1965
Formula 1 -kausi 1965 oli 16. Formula 1 -kausi. Se alkoi 1. tammikuuta ja päättyi 24. lokakuuta 1965 kymmenen kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti Jim Clark, ja valmistajien mestaruuden Lotus. Meksikon GP:tä lukuun ottamatta voittajat olivat brittejä.
Vítor Baía
Vítor Manuel Martins Baía (s. 15. lokakuuta 1969 São Pedro da Afurada, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Baía edusti urallaan kotimaansa SuperLigan Portoa sekä Espanjan Primera Divisiónin Barcelonaa. Hän saavutti urallaan muun muassa yhdeksän Portugalin-mestaruutta ja yhden Espanjan-mestaruuden sekä Mestarien liigan, UEFA Cupin, Cup-voittajien cupin ja Intercontinental Cupin voiton.
Portugalin maajoukkueessa Baía pelasi 80 ottelua vuosina 1990–2002. Hän edusti Portugalia EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2002.
Baía ilmoitti pelaajauransa päättämisestä kesäkuussa 2007. Jatkossa hän aikoo toimia markkinointitehtävissä vanhassa seurassaan Portossa.
Rautakallio (Kemi)
Rautakallio on saari Kemin edustalla Perämerellä. Se sijaitsee Ajoksen sataman ja Hepolan kaupunginosan välisellä lahdella Veitsiluoto Oy:n satamaan johtavan laivaväylän varrella. Asumattoman saaren rannat ovat kivikkoisia, ja sen keskiosa on avokalliota.
36 kuuta &amp; Saturnuksen renkaat
36 kuuta & Saturnuksen renkaat on Ressu Redfordin vuonna 2002 "Musiikin mestareita" -sarjassa julkaistu kokoelmalevy.
CD 1" CD 2
Hammastus (konetekniikka)
Hammastus on mekaanisen voimansiirtoelimen yksi osa. Mekaanisia voimansiirtoelimiä ovat mm. hammasrattaat. Hammastuksen tehtävänä on siirtää pyörimisnopeutta ja momenttia akselilta toiselle.
Voimansiirron toteutus hammastuksen avulla on keksitty jo tuhansia vuosia sitten. Egyptiläisten vedensiirtolaitteet oli varustettu alkeellisilla, puusta valmistetuilla hammaspyörillä. Myös roomalaiset käyttivät aikoinaan puuvalmisteisia voimansiirtoelimiä mm. myllyissä, joiden toiminta perustui veden virtauksen muuttamiseen pyörimiseksi.
Englannissa valmistettiin vuonna 1335 kello, jonka runko ja voimansiirtoelimet olivat rautaa. James Watt rakensi 1700-luvulla hammaspyörän, jossa oli suorakaiteen muotoiset hampaat. Vuonna 1754 Leonhard Euler piirsi evolventtihampaan ja perusteli mielipiteenään sen olevan paras hammaskyljen muoto.
Evolventtihampaita alettiin kuitenkin valmistaa vasta 1840-luvulla, aluksi valettuina ja noin kolmekymmentä vuotta myöhemmin koneistettuina. Vuonna 1838 Cambridgen yliopiston professori Willis laati evolventtihammastuksen työpiirustuksen. Hampaan ryntökulma oli 14½ astetta, ja tämä kulma on edelleen käytössä Englannissa ja Yhdysvalloissa hammaspyörien standardikulmana. Piirustus näyttää vielä nykypäivänäkin moitteettomalta.
Vuosien saatossa tapahtunut hammasvälityksen tuotekehitys on mahdollistanut tarkan valmistustekniikan ansiosta hiljaisen käynnin ja hyvän hyötysuhteen. Kehänopeus voi olla jopa 100 m/s ja tehonsiirtokyky yhden voimansiirtoelimen kautta 60 MW. Hammasvälitys on välttämätön koneenelin koneenrakennuksessa keveytensä ja edullisuutensa vuoksi, ja lisäksi hammasvälitys vaatii vain puolet ketju- tai hihnavälityksen vaatimasta tilasta.
Hammasvälitysten laskemiseen liittyy käsitteitä, joita ovat
Evolventtihammastus on yleisin teollisuudessa valmistettu ja käytetty hampaanmuoto. Valmistuksen helppous ja laadunvalvonnan kannalta tarkastettavuus sekä pienen akselivälivirheen vaikutus vähäisesti välityssuhteeseen ovat tehneet evolventistä parhaan hampaankylkimuodon.
Suoran vieriessä liukumatta ympyräsylinterin kehällä jokainen suoran piste piirtää uranaan evolventtikäyrää. Lieriön vierintäympyrä on evolventtikäyrän lähtöpiste, josta hampaan kylkiviiva alkaa.
Sykloidihammastuksen etuina evolventtihammastukseen pidetään edullisia ryntöolosuhteita pintapaineen ollessa pienempi. Tämän ansiosta voidaan käyttää pienempiä hammaslukuja. Sykloidihammastuksen haittoina ovat valmistuksen vaikeus ja hammasvälityksen huono akselivälivirheen sieto. Lisäksi akselivälin säätö profiilinsiirtoa käyttäen ei ole sykloidilla mahdollista.
Ulkokarvo
Ulkokarvo on kylä ja niemi Hailuodon kunnassa Ojakylän itäpuolella. Kylä sijaitsee Perämeren sivulahden, Ojakylänlahden etelärannalla. Kylässä sijaitsee pieni satama, niin kutsuttu Petsamon laituri, joka oli myös yhteysalus HL Hailuodon satamapaikkana vuosina 1920–1968. Petsamon laiturin luona oli autiotupa, mutta se paloi heinäkuussa 2015.
Wienin kansainvälinen lentoasema
Wienin kansainvälinen lentoasema () on Itävallan suurin ja tärkein lentoasema. Se sijaitsee Wienin keskustasta noin 18 kilometriä kaakkoon. Lentoaseman toinen nimi "Schwechat" tulee läheisestä kaupungista. Lentoasemaa käytti vuonna 2007 lähes 19 miljoonaa matkustajaa.
Lentoasema toimii Austrian Airlinesin tukikohtana.
Lentoasemalla on kolme matkustajaterminaalia. Suuri osa lentoaseman käyttäjistä ovat matkustajia, jotka vaihtavat Wienissä lentokonetta. Lentoasema onkin muodostunut tärkeäksi väliasemaksi lentoliikenteessä Itä- ja Länsi-Euroopan välillä. Lentoasema palvelee Wienin lisäksi myös läheistä Slovakian pääkaupunkia Bratislavaa.
Lentoasemalle liikennöivä CAT (City Airport Train) vie Wienin keskustasta lentoasemalle 16 minuutissa. Lisäksi lentoasemalle liikennöivät Wienin S-Bahn -verkoston linjat S2 ja S7. Lentoasemalta on lisäksi suorat bussiyhteydet Bratislavaan. CATia ollaan jatkamassa lähitulevaisuudessa Bratislavaan.
Lentoasema rakennettiin alkujaan sotilaskentäksi vuonna 1938. Yhdistynyt kuningaskunta otti sen käyttöönsä vuonna 1945. Aluksi kentällä oli vain yksi kiitotie, joka pidennettiin vuonna 1959 3 000 metriin. Uuden matkustajaterminaalin rakentaminen aloitettiin vuonna 1960.
Lentoaseman erikoisuus oli Harrods, mutta se suljettiin vuonna 2003.
FON
FON Technology S.L. on Espanjasta käsin toimiva teknologiayritys, jonka perustaja on Martin Varsavsky.
Vuoden 2006 alussa FON sai 18 miljoonan euron rahoituksen, sijoittajina mm. Google ja Skype Technologies.
Vuoden 2007 alussa FON sai 13 miljoonaa euroa lisää rahoitusta useilta yhtiöiltä.
Yrityksen tavoitteena on muodostaa maailman kattavin langattomien WLAN-tukiasemien verkosto, jonka luomiseksi se myy edullisesti omaa WLAN-tukiasemaansa. Tukiasemia on myös jaettu ilmaiseksi erilaisten kampanjoiden yhteydessä.
Idea tästä syntyi vuonna 2005 Varsavskyn reissatessa Pariisissa kun hän kaivoi PDA-laitteensa taskustaan pikaista surffailua varten. Verkkoja löytyi kymmenittäin, mutta ne oli kaikki salattuja. Häneltä jäi sähköpostit lukematta mutta siitä tuli idea.
Suomessa FONin toiminnan edistäjänä toimii Marko Ahtisaari.
FONin tavoin toimii Suomessa Saunalahti Groupin Wippies-yhteisö.
FON-verkon käyttäjäksi (ns. fonero) voi ryhtyä kuka hyvänsä rekisteröitymällä FONin kotisivuilla. FON-tukiaseman ("La Fonera") hankkiminen ja hyödyntäminen vaatii käyttäjältä lisäksi laajakaistayhteyden internetiin. FON-palvelun idea on, että käyttäjät jakavat oman internet-yhteytensä langattomasti muidenkin käyttöön.
FON huolehtii WLAN-käyttäjien tunnistuksesta ja käyttöoikeuksista, sekä hoitaa mahdollisen laskutuksen.
FON-tukiasemien käyttö yksityisten ADSL-yhteyksien jakamiseen on harvoin suoranaisesti sallittu palveluntarjoajien käyttöehdoissa. Tästä huolimatta tukiasemia on runsaasti käytössä sekä Suomessa että muualla maailmassa.
Nuri Şahin
Nuri Şahin (s. 5. syyskuuta 1988 Lüdenscheid, Saksa) on turkkilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttä ja seuransa Borussia Dortmund. Saksassa syntynyt Şahin edustaa maajoukkuetasolla Turkkia.
Şahinista tuli nuorin koskaan Saksan Bundesliigassa pelannut pelaaja, kun hän avasi Bundesliiga-uransa 16 vuoden ja 335 päivän ikäisenä Borussia Dortmundissa. Hän on myös nuorin Bundesliigassa maalin tehnyt pelaaja sekä nuorin pelaaja ja maalintekijä Turkin maajoukkueessa. Vuonna 2005 Şahin voitti pronssisen pallon Perussa järjestetyissä alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Turkki selvisi neljänneksi.
Şahin oli vuoden mittaisella lainasopimuksella Feyenoordissa, Alankomaissa 2007–2008 jossa hän sai pelata Dortmundista tutun Bert van Marwijkin alaisuudessa. Palattuaan lainalta hän kuului Dortmundin avainpelaajistoon. Kaudella 2009–2010 hän pelasi yhtä vaille kaikissa Bundesliigan otteluissa. Kaudella 2010–2011 hän voitti Dortmundin kanssa Bundesliigan mestaruuden.
Kaudeksi 2011–2012 Şahin siirtyi espanjalaisseura Real Madridiin, jonka kanssa hän teki kuusivuotisen sopimuksen toukokuussa 2011. Şahinin peliaika Primera Divisiónin mestaruuden voittaneessa joukkueessa jäi kuitenkin vähäiseksi, ja kaudeksi 2012–2013 hänet lainattiin englantilaiseen Liverpooliin.
Kaikki rakastavat Raymondia
Kaikki rakastavat Raymondia () oli yhdysvaltalainen sitcomsarja, jota esitettiin CBS-kanavalla vuosina 1996–2005. Suomessa sarjaa esitti Nelonen. Sarja sai Yhdysvalloissa suuren suosion ja voitti monia Emmy- ja Golden Globe -palkintoja. Yhdysvalloissa katsojaluvut olivat parhaimmillaan noin 20 miljoonaa.
Sarja kertoo amerikanitalialaisesta Ray Baronesta, urheilutoimittajasta, joka elää vaimonsa Debran, tyttärensä Allyn ja kaksospoikiensa Geoffreyn ja Michaelin kanssa Long Islandilla, New Yorkissa. Rayn vanhemmat ja veli vaimoineen eivät anna Raylle tai hänen perheelleen hetkeäkään rauhaa.