hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hypokondria
Hypokondria (F 45.2) on mielenterveyden häiriö, josta kärsivä luulee tai pelkää perusteetta sairastavansa jotakin vakavaa sairautta. Hypokondriaa kutsutaan puhekielessä myös luulotaudiksi tai luulosairaudeksi. Hypokondria on suunnilleen yhtä yleistä miehillä ja naisilla. Hypokondriaa esiintyy kaiken ikäisillä, mutta useimmiten se puhkeaa nuorella aikuisiällä.
Huomattava osa hypokondria-diagnooseista on virheellisiä, ja etenkin naisille annetaan usein väärä hypokondria-diagnoosi. Yhdysvaltojen autoimmuunisairausyhdistyksen toiminnanjohtajan mukaan yli 40 prosentille autoimmuunisairautta potevista naispotilaista annetaan tai ehdotetaan hypokondria-diagnoosia ennen oikean diagnoosin löytymistä.
Hypokondria liittyy yleensä johonkin muuhun psyykkiseen sairauteen. Noin kaksi kolmasosaa hypokondrikoista kärsivät myös masennuksesta tai paniikkihäiriöstä. Hypokondria on somatoforminen häiriö, ja varsin monesti se esiintyy kliinisen depression lisätautina.
Hypokondrikko ei yleensä kuvittele tai valehtele oireitaan vaan kokee ne oikeasti. Merkki hypokondriasta on kuitenkin vähäistenkin oireiden jatkuva leimaaminen vakaviksi sairauksiksi. Sitkeä käsitys ja pelko esimerkiksi syövän tai AIDSin olemassaolosta voi pysyä jopa useiden lääkärintutkimusten jälkeen. Vakavimmillaan hypokondria saattaa olla psykoottistasoista, jolloin potilas on harhaluuloinen eli täysin vakuuttunut omasta vakavasta sairaudestaan. Tavallisesti potilas kuitenkin käsittää pelkonsa osin aiheettomaksi tai liioitelluksi mutta ei voi sille mitään.
Hypokondriasta kärsivä potilas on jatkuvasti peloissaan ja ahdistunut oireistaan, ja tämä saattaa johtaa masennukseen, joka taas nostaa itsemurhan riskiä. Yleensä potilas osaa nimetä "sairautensa" hyvinkin tarkkaan ja seuraa lähes kaikkia ruumiinsa tapahtumia. Potilas uskoo, että hänen pelkäämänsä sairaus johtaa kuolemaan tai huomattaviin ruumiillisiin vammoihin. Ohimenevä vakavasta sairaudesta kärsimisen pelko ei ole merkki psyykkisestä sairaudesta, mutta kyseessä on hoitoa vaativa tila, kun pelko on erittäin pitkäaikaista ja arkipäivän toimia haittaavaa.
Hypokondriaa voidaan hoitaa psykoterapialla. Joillekin potilaille myös masennuslääkkeistä on apua. Useilla pitkäaikaisesta hypokondriasta kärsivistä henkilöistä on elämässään oireettomia jaksoja.
Orokin kieli
Orokin kieli eli orokki on Venäjällä Sahalinin saarella asuvien orokkien puhuma tunguusilainen kieli. Nimitys "orok" perustuu ilmeisesti poroa tarkoittavaan sanaan "oron". Sitä ei tule sekoittaa orotšeihin tai orotšeneihin, joista jälkimmäinen on tarkoittanut kaikkia poronhoitoa harjoittavia tunguuseja. Nykyisin kansan ja kielen nimitykseksi on vakiintumassa ulta.
Orokit asuvat Sahalinin alueen Poronaiskin ja Noglikin piireissä. Pieni, kooltaan tuntematon ryhmä asuu Hokkaidōn saarella Japanissa.
Vuoden 1989 väestönlaskennassa osa Venäjän orokeista luettiin virheellisesti orotšeiksi. Tarkennettujen tietojen mukaan orokkeja oli 391 henkeä ja orokin kielen puhujia 130.
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa orokit rekisteröitiin nimellä "ulta". Orokkeja laskettiin olevan 346 henkeä ja orokin puhujia 64. Tarkempi tilasto osoittaa, että Sahalinin 298 orokista kaikki osaavat venäjää, mutta vain 11 henkeä ilmoitti puhuvansa orokin kieltä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 47 orokin puhujaa.
Orokki kuuluu tunguusikielten pohjoishaaran amurilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat ultša ja nanai. Kieli jakautuu pohjois- ja etelämurteeseen. Pohjoisryhmä on osannut myös evenkiä ja eteläorokit japania.
Vuonna 2008 julkaistiin orokin aapinen. Kieltä opetetaan aineena yhdessä koulussa.
1990-luvulla tehdyssä kartoituksessa löydettiin noin 20 äidinkielistä orokin puhujaa, 8 kaksikielistä ja 9 orokkia vain passiivisesti osaavaa henkilöä.
Anaerobinen eliö
Anaerobinen eliö eli anaerobi on bakteeri tai mikrobi, joka ei käytä kasvaessaan happea.
Bakteeria viljeltäessä happea ei saa olla läsnä, joten sitä varten on varattava hapettomat olosuhteet. Maljaus tehdään hapettomassa vetokaapissa, näyte siirretään maljaan ja sen päälle valetaan agar (joko PCA,VRB tai YGC). Anaerobista bakteeria voidaan myös viljellä ravintoliuoksessa, jossa se hakeutuu pohjalle.
Orotšin kieli
Orotšin kieli on Venäjän Kaukoidässä asuvien orotšien puhuma tunguusilainen kieli. Nimitys "orotši" tarkoittaa ”poronhoitajaa”, eikä sitä tule sekoittaa samankantaisiin nimityksiin orokit ja orotšenit, joista jälkimmäinen on tarkoittanut kaikkia poronhoitoa harjoittavia tunguuseja.
Orotšit elävät etupäässä Habarovskin aluepiirissä. Suurin osa heistä asuu Tatariansalmen rannalla Sovetskaja Gavanin kaupungissa, sen lähiympäristössä sekä Vaninon piirissä. Pienempi ryhmä asuu Amurin rannoilla Amurskissa, Komsomolsk-na-Amuressa sekä Amurin ja Ultšan piireissä. Muutamia orotšiperheitä on Primorjen aluepiirissä.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 883 orotšia. Heihin oli kuitenkin luettu mukaan myös Sahalinilla asuvia orokkeja. Tarkennettujen tietojen mukaan orotšeja oli 671 ja orotšin kielen puhujia 133 henkeä.
Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 686 orotšia ja 257 orotšin puhujaa. Todellisuudessa orotšin puhujia arvioidaan olevan huomattavasti vähemmän. Tarkempi tilasto osoittaa, että Habarovskin aluepiirin 426 orotšista kaikki osaavat venäjää ja vain 18 henkeä ilmoitti puhuvansa orotšia.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 8 orotšin puhujaa.
Orotši kuuluu tunguusikielten pohjoishaaran amurilaiseen ryhmään. Sen lähimpiä sukukieliä ovat nanai ja udehe. Kieli jakautuu kolmeen murteeseen. Hadin murre muistuttaa eniten udehea, Tumninin ja Hungarin murteet ovat lähempänä nanaita.
1930-luvulla orotšia pidettiin virheellisesti udehen murteena ja udehea yritettiin opettaa orotšeille koulussa muutaman vuoden ajan. 2000-luvun alussa ilmestyi yksi orotšin kielen oppikirja.
Orotšia voidaan pitää käytännöllisesti katsoen kuolleena kielenä. 1950-luvun lopulla vanhukset osasivat sitä vielä hyvin, mutta lapset ja nuoret puhuivat vain venäjää. Nykyään vanhukset muistavat muutamia lauseita ja sanoja, mutta hekään eivät käytä kieltä päivittäiseen kanssakäymiseen.
Agar
Agar eli agar-agar on eräistä valtamerten punalevistä eristetty polysakkaridiseos, jota käytetään mikrobiologiassa ja lääketieteessä mikrobien kasvualustana sekä elintarviketeollisuudessa hyytelöimisaineena. Agar sisältää 70 prosenttia agaroosia ja 30 prosenttia agaropektiiniä, ja se jähmettää vesiliuoksen jo 1–2 prosentin pitoisuuksissa.
Agarin käytön keksivät Fannie ja Walter Hess vuosina 1880–1881. Aikaisemmin käytetty Robert Kochin kehittämä liivatealusta menettää jähmeytensä huoneenlämpötilan yläpuolella, eikä se siten soveltunut tilanteisiin, joissa haluttiin viljellä mikrobeja korkeammissa lämpötiloissa, esimerkiksi ruumiinlämmössä.
Mikrobiologiassa käytettävä agar on bakteerilaskenta-agaria (, PCA). Agaria myydään useimmiten jauheena. Jauhetta annostellaan veteen ohjeen mukaisesti (1,2–1,6 %). Saatu seos keitetään 100 asteessa. Liuoksen annetaan jäähtyä, kunnes se on noin 50–70-asteista, minkä jälkeen agarliuosta voidaan kaataa kasvatusalustalle esimerkiksi petrimaljalle tai koeputkeen. Kun agar jäähtyy alle 45 asteeseen, se jähmettyy. Tämän jälkeen alustalle voidaan siirrostaa esimerkiksi "Escherichia coli"-viljelmä.
Agarmaljaan voidaan lisätä tarpeen vaatiessa lisäaineita riippuen haetun mikrobin yksilöllisistä vaatimuksista. Agariin voidaan lisätä esimerkiksi lihauutetta. Agarmaljaan voidaan myös lisätä tietylle mikrobille haitallista ainetta, jolloin saadaan puhdasviljelmä haluttua mikrobia. Tietyt mikrobit vaativat vitamiineja, hormoneja tai tiettyjä proteiineja, jotta kasvu ylipäänsä käynnistyisi.
Agaroosigeelielektroforeesilla voidaan tutkia biologisia makromolekyylejä. Elektroforeesissa varaukselliset molekyylit erotellaan huokoisessa väliaineessa kulkevan sähkövirran avulla tavallisimmin molekyylien koon perusteella. DNA:ta ja RNA:ta tutkittaessa väliaineena käytetään useimmiten agaroosia.
Erottelun jälkeen tutkittavat molekyylit voidaan saada näkyviin UV-valossa, jos geeliin on sitä valettaessa lisätty UV-valoa absorboivaa etidiumbromidia (EtBr).
Geeliseokseen voidaan toisinaan lisätä myös useita erilaisia selkeyttäviä lisäaineita kuten synergeeliä. Geeli valetaan suorakulmion muotoon. Valuvaiheessa geeliin jätetyt ”kammat” jättävät agarin pintaan pieniä kuoppia suoran riviin. Näihin kaivoihin sitten voidaan pipetoida haluttu näyte.
Elintarvikkeissa ja esimerkiksi makeisissa agaria käytetään eläinperäisen liivatteen sijasta. Agarilla hyydytetyt tuotteet ovat etenkin vegaanien suosiossa. Hyytelön aikaansaamiseksi agarista keitetään noin 0,7 prosentin vesiliuos. Suuret annokset agaria ovat laksatiivisia.
Toksiini
Toksiini tarkoittaa biologisen organismin kuten eläimen, kasvin tai mikro-organismin tuottamaa myrkyllistä ainetta, joka syntyy eliön aineenvaihdunnassa (sekundaarimetabolia). Esimerkiksi homesienten tuottamia myrkkyaineita kutsutaan mykotoksiineiksi. Toksiineja ja niiden vaikutuksia elimistöön tutkii toksikologia. Joskus puhutaan erikseen toksinologiasta. Myrkyllisiä alkuaineita tai epäorgaanisia tai orgaanisia myrkkyjä ei kutsuta toksiineiksi. Eliöiden ympäristöönsä erittämiä toksiineja kutsutaan eksotoksiineiksi, esimerkiksi bakteerien sisällä olevia ja bakteerin kuollessa vapautuvia toksiineja kutsutaan endotoksiineiksi.
Monet toksiinit ovat eliöiden saalistusta, puolustautumista tai elintilan raivaamista varten. Eläinten toksiinit ulottuvat tappavista käärmeenmyrkyistä ihmiselle suhteellisen harmittomiin hyönteisten, esim. mehiläisten myrkkyihin. Kasvien myrkyt estävät usein eläimiä syömästä niitä. Nekin vaihtelevat hengenvaarallisista myrkkykatkon koniinista niittyleinikin karvasaineisiin. Jälkimmäiset aiheuttavat laitumilla niittyleinikkiä kasvavia syömättömiä tupsuja. Makrosienten myrkyt kuten valkokärpässienen amanitiinit ovat hengenvaarallisia, rouskujen karvasaineet lähinnä ärsyttävät mahaa. Mikrosienten toksiinit, mykotoksiinit ovat hyvin moninaisia Aspergillus flavuksen syöpää aiheuttavasta aflatoksiinista verisuonten supistuksen takia kuolioita aiheuttavaan torajyväsienen ergotamiiniin. Bakteeritoksiineja on äärimmäisen myrkyllisestä botulinumtoksiinista suolistossa elävän kolibakteerin endotoksiineihin.
Monista mikrobien toksiineista on kehitetty antibiootteja kuten penisilliinit ja tetrasykliinit, sekä erytromysiini ja streptomysiini sukulaisineen. Mikrobit erittävät niitä ympäristöönsä eksotoksiineina estääkseen kilpailevien mikrobien kasvua.
Knight Ridder
Knight Ridder oli yhdysvaltalainen sanomalehtiin ja Internet-julkaisuihin erikoistunut viestintäyhtiö. Ennen kesäkuussa 2006 tapahtunutta yhtiön myyntiä The McClatchy Companylle se oli 32:lla lehdellään Yhdysvaltojen toiseksi suurin sanomalehtien julkaisija. Yhtiön pääkonttori sijaitsi San Joséssa Kaliforniassa, jonne se oli siirtynyt vuonna 2000 Floridan Miamista.
Knight Ridder syntyi kahden viestintäyhtiön fuusion tuloksena; John S. Knight perusti "Knight Newspapers, Inc.":n vuonna 1933 ja Herman Ridder "Ridder Publications, Inc.":n vuonna 1892. Molemmat yhtiöt menivät pörssiin vuonna 1969 ja ne fuusioituivat vuonna 1974. Yhtiö oli fuusion jälkeen hetken aikaa Yhdysvaltojen suurin sanomalehtien julkaisija. 
Keväällä 2006 ilmoitettiin The McClatchy Companyn ostavan Knight Ridderin 6,5 miljardin dollarin kauppahinnalla. Yrityskauppa astui virallisesti voimaan 27. kesäkuuta samana vuonna.
Yhtiön ja sen edeltäjien julkaisemiin sanomalehtiin lukeutuivat muun muassa:
Ozurgetin piirikunta
Ozurgetin piirikunta () on piirikunta Gurian hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on 77 400 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 675 neliökilometriä. Sen keskus on Ozurgetin kaupunki, joka on myös Gurian pääkaupunki ja jossa on 18 600 asukasta (2014).
Ozurgetin piirikunta rajatuu lännessä Mustaanmereen, etelässä Adžariaan, idässä Tšokhataurin ja pohjoisessa Lantškhutin piirikuntaan. Ozurgetin kaupunkiin haarautuu sivurata Batumin ja Tbilisin väliseltä rautatieltä. Kaupungin lisäksi piirikunnassa on neljä kaupunkityyppistä taajamaa: Laituri, Narudža, Ureki ja Nasakirali.
Kaupungissa toimii historiallinen museo, joka on perustettu vuonna 1936, ja vuonna 1989 perustettu taidegalleria, jossa on esillä georgialaisten taiteilijoiden teoksia. Ozurgetissa on myös ulkomuseo, jonne on rakennettu varhaiskeskiaikaisen linnoituskaupungin kopio.
The Haunted
The Haunted on ruotsalainen thrash metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1996, ja alkuperäisjäseniä olivat Patrick Jensen yhtyeestä "Witchery", sekä Jonas Björler, Adrian Erlandsson ja Anders Björler At the Gatesista. Kaikki jäsenet (nykyiset ja entiset) ovat kotoisin Göteborgista, paitsi nykyinen rumpali Per Möller Jensen, joka on Tanskasta, sekä Patrik Jensen, joka on Tukholmasta.
Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "The Hauntedin" vuonna 1998. Julkaisun jälkeen Peter Dolving ja Adrian Erlandsson jättivät yhtyeen, ja Erlandsson liittyi myöhemmin Cradle of Filthiin. Uudeksi laulajaksi tuli Marco Aro ja rumpaliksi Per Möller Jensen. The Hauntedin toinen albumi "The Haunted Made Me Do It" julkaistiin vuonna 2000, ja se oli melodisempi ja niin sanotusti Göteborg-tyylisempi (katso At the Gates). Seuraavana vuonna 2001 yhtyeeltä ilmestyi livelevy "Live Rounds in Tokyo". Helmikuussa 2003 ilmestyi The Hauntedin kolmas kokopitkä "One Kill Wonder". Saman vuoden syksyllä Marco Aro jätti yhtyeen, ja hänen korvaajakseen yhtyeeseen palasi alkuperäinen laulaja Peter Dolving. Lokakuussa 2004 ilmestyi yhtyeen albumi "rEVOLVEr". Vuoden 2006 lopussa julkaistiin yhtyeen viides kokopitkä "The Dead Eye", minkä jälkeen yhtye on käynyt Suomessa ahkerasti.
Helmikuussa 2012 The Haunted julkisti kotisivuillaan tiedon, jonka mukaan Peter Dolving jättää yhtyeen. Hieman myöhemmin yhtye ryhtyi etsimään uutta laulajaa muun muassa kotisivujensa kautta.Entiset jäsenet
Studioalbumit
EP:t
Livealbumit
Kokoelmat
Kalevi Häkkinen
Paavo Kalevi ”Häkä” Häkkinen (12. maaliskuuta 1928 Hankasalmi – 21. maaliskuuta 2017 Hankasalmi) oli suomalainen alppihiihtäjä ja nopeuslaskija, joka toi lajin Suomeen. Häkkinen teki urallaan useita ennätyksiä ja vielä 80 vuotta täytettyäänkin jatkoi työtään ja koulutti uusia lupauksia.
Häkkinen edusti Suomea talviolympiakisoissa Cortinassa 1956 ja sijoittui alppiyhdistetyssä sijalle 11. 1960-luvulla Häkkinen siirtyi nopeuslaskuun, ja 1970-luvulla hän valmensi Suomen alppihiihtojoukkuetta kuusi vuotta. Häkkisen nopeuslaskuennätys lumella oli 205,011 km/h, jonka hän laski 60-vuotiaana Les Arcsissa Ranskassa. Häkkinen antoi muun muassa maastohiihtäjille laskuoppia. Hän sai itse aikanaan ohjeita muun muassa ralliajaja Rauno Aaltoselta, joka neuvoi Häkkistä, että vauhtia pitää vähentää terävästi ja nopeasti, jos sitä on liikaa.
Häkkinen kutsuttiin vuoden 1992 Albertvillen olympialaisiin avaamaan olympialaisten nopeuslaskuradan. Hän toimi myös Kansainvälisen hiihtoliiton nopeuslaskukomitean puheenjohtajana.
Häkärinteet, joka toimii Hankasalmella, 12 rinteellä ja viidellä hissillä on nimetty hänen mukaansa. Häkkinen ei omistanut kyseistä yritystä. Häkkinen toimi aktiivisesti nuorisotyössä päihteitä ja dopingia vastaan. Vuonna 2000 Häkkiselle myönnettiin Pro Urheilu -tunnustuspalkinto. Hän sai Hannu Koskivuori -mitalin vuonna 2005. Häkkinen sai vuoden 2012 Suomen Urheilugaalassa erikoispalkinnon pitkästä urastaan.
Limoncello
Limoncello on sitruunalikööri, jota tuotetaan eteläisessä Italiassa erityisesti Napolinlahden ja Amalfin rannikolla mutta myös Sisiliassa ja Sardiniassa. Limoncello tehdään sitruunasta, sokerista, alkoholista ja vedestä. Se tarjoillaan yleensä kylmänä pienistä laseista ruoan jälkeen. Perinteisesti keltaisen liköörin pohjalta on tehty erilaisia muunnoksia, kuten Meloncello.
Eräs alkuperäinen resepti juoman valmistamiseksi kuuluu seuraavasti:
Kymmenen - viidentoista paksukuorisen sitruunan puhdistetut kuoret liotetaan huoneenlämmössä litrassa kirkasta viinaa (esimerkiksi vodkaa) vähintään kaksi viikkoa. Tämän jälkeen kuumennetaan kaksi litraa vettä kiehuvaksi ja sekoitetaan liuokseksi siihen 800 grammaa sokeria. Sokeriseoksen annetaan jäähtyä huoneenlämpöiseksi. Sitruunankuoriuute suodatetaan kirkkaaksi ja sekoitetaan yhteen sokeriseoksen kanssa. Valmis Limoncello pullotetaan sopiviin annospulloihin ja pannaan jääkaappiin kypsymään. Mitä pidempi säilytysaika, sitä hienostuneempi maku. Juoma tarjoillaan aina hyvin jäähdytettynä. Sopii hyvin esimerkiksi digestiiviksi eli aterian päätteeksi tarjottavaksi juomaksi.
Durio
Durio ("Durio zibethinus") on kaakkoisaasialainen malvakasvi ("Malvaceae"). Sen hedelmä näyttää lähinnä isolta piikkipallolta (malaijin "dury" tarkoittaa piikkiä).
Duriopuu kasvaa 25 m korkeaksi. Sen lehdet ovat 10-18 cm pitkät, 3-7 cm leveät. Päälypinta on kiiltävän vihreä, alapinta kullanhohtoinen. Piikkinen hedelmä painaa 1-5 kiloa.
Duriota kutsutaan hedelmien kuninkaaksi Malesiassa ja Singaporessa. Kuuluisa on myös durion useimpien kuvottavana kokema löyhkä, joka läpäisee kaikki mahdolliset muovikelmut, jopa tölkittämisen jälkeen lemu on vahvana ilmassa. Keittiömestari Anthony Bourdain esitti tuoksun kerran verbaalisessa muodossa: "Se haisee siltä kuin olisi haudannut jonkun, joka pitelee kokonaista stiltonjuustoa sylissään, ja kaivanut hänet esiin pari viikkoa myöhemmin." Hajun takia jotkin hotellit kieltävät durion syömisen hotellihuoneessa.
Kun durion ulkokuori avataan suurella veitsellä, sisältä paljastuu neljä vaalea hedelmälohkoa, joiden sisällä on kova siemen. Maukas hedelmä voidaankin nauttia useilla eri tavoilla: raakana, jäätelössä, vihanneksen tapaan, kakuissa, sipuleiden, suolan ja etikan kanssa paistettuna, kookosöljyssä paahdettuna tai hillojen ja makeisten muodossa.
Durion hedelmä voi painaa yli 2 kiloa, ja koska puut ovat usein 30 metriä korkeita, hedelmän putoaminen voi olla kohtalokasta - kuten Alfred Wallace pani merkille vuonna 1869: ""Kun hedelmät alkavat kypsyä, niitä putoilee päivittäin ja melkein tunneittain, eivätkä onnettomuudet ole lainkaan harvinaisia puiden alta kävelevien tai niiden alla työskentelevien ihmisten kohdalla. Kun durio pudotessaan osuu ihmiseen, se saa aikaan karmean haavan, terävät piikit repivät lihan auki ja itse osuma on varsin kova. Toisaalta kuolemantapaukset ovat harvinaisia: runsas verenvuoto estää tulehdukset, joita muutoin saattaisi esiintyä.""
Valeri Popovitš
Valeri Aleksandrovitš Popovitš (, s. 18. toukokuuta 1970 Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen jalkapalloilija, joka pelasi 1990-luvun alusta lähtien vuoteen 2010 Suomessa. Neuvostoliitossa syntyneellä Popovitšilla on sekä Suomen että Venäjän kansalaisuus. Popovitš teki liigaurallaan 166 maalia ja häntä onkin kuvailtu aikojen parhaaksi Suomessa pelanneeksi ulkomaalaispelaajaksi.
Uransa alkuaikoina Popovitš edusti silloisessa Neuvostoliitossa muun muassa moskovalaisseuroja TsSKA ja Spartak. 1990-luvun alussa hän siirtyi toisen venäläistaiturin, Oleg Ivanovin, kanssa Suomeen TPV:hen, josta kaksikko päätyi Ilveksen kautta Hakaan.
Lempinimellä ”Tsaari” tunnettu Popovitš edusti Hakaa yhteensä 15 kauden ajan ja saavutti muun muassa viisi Suomen-mestaruutta kunnes kauden 2008 päätyttyä seura ilmoitti, ettei se uusi Popovitšin sopimusta. Kesällä 2009 Haka ilmoitti ”jäädyttävänsä” Popovitšin pelinumeron 14. Kaudella 2009 Popovitš pelasi HJK:ssa, jossa hän saavutti uransa kuudennen Suomen-mestaruuden.
Popovitš pelasi Veikkausliigassa 395 ottelua ja teki 166 maalia. Hänet valittiin neljästi Veikkausliigan parhaaksi pelaajaksi. Hän on Veikkausliigassa eniten maaleja tehnyt pelaaja ja jakaa Kimmo Tarkkion kanssa ennätyksen yhden kauden tehtyjen maalien määrässä (23 maalia 29 ottelussa kaudella 1999 Hakassa). Suomen korkeimmalla sarjatasolla hän on historian viidenneksi paras maalintekijä Heikki Suhosen, Kai Pahlmanin, Ismo Liuksen ja Olavi Rissasen jälkeen.
Kaudeksi 2010 Popovitš siirtyi Kakkosessa pelaavan Ilveksen pelaaja-valmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella, jossa oli optio yhdestä lisävuodesta. Popovitš toimii Ilveksen edustusjoukkueen lisäksi Ilveksen Futis Akatemiassa (IFA), talenttiryhmissä sekä valmentajana jalkapallokouluissa.
Valeri Popovitš toimi vuosina 2012-2013 FC Hakan valmennuspäällikkönä. Nykyään hän työskentelee metalliallalla.
Nuoruudessaan Popovitš pelasi myös Neuvostoliiton juniorimaajoukkueissa. Hän voitti alle 16-vuotiaiden EM-pronssia vuonna 1986 ja alle 18-vuotiaiden EM-kultaa 1988. Vuonna 1989 hän osallistui nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin. Neuvostoliiton junioriedustusten takia hän ei ollut kelpoinen pelaamaan Suomen maajoukkueessa, vaikka hän sai vuonna 2006 Suomen kansalaisuuden.
Popovitš kärsii lentopelosta, mikä on hankaloittanut osallistumista euro-otteluiden vieraspelimatkoille. Itämeren rantavaltioissa pelattaviin otteluihin hän matkusti laivalla.
Popovitš on valmentanut Hakan junioreita, joissa pelaa myös hänen poikansa Anton. Myös hänen toinen poikansa Sasha on pelannut Valkeakosken Hakassa.
Tsalkan piirikunta
Tsalkan piirikunta () on piirikunta Georgian eteläosassa Kvemo Kartlin hallintoalueella. Piirikunnassa on noin 22 000 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 1 051 neliökilometriä. Vuonna 1989 asukkaita oli yli 44 000. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Tsalkan asukkaista 55,0 prosenttia oli armenialaisia, 22,0 prosenttia kreikkalaisia, 12,0 prosenttia georgialaisia ja 9,5 prosenttia azereita. Piirikunnan keskus on Tsalkan kaupunki.
Neuvostoaikana Tsalka oli yksi Georgian vaurammista alueista ja se tunnettiin maataloustuotteistaan. Talousromahdus 1990-luvulla koetteli aluetta kuitenkin pahoin. Suurin osa alueen kreikkalaisista on muuttanut pois ja heidän tilalleen on tullut georgialaisia Svanetian ja Adžarian vuoristoalueilta sen jälkeen kun luonnonkatastrofit tuhosivat heidän kotejaan. Etnisten ryhmien välillä on ollut Tsalkassa jännitteitä. Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputki kulkee maakunnan halki.
Tsalkan alueella sijaitsee Kldekarin linna, joka oli samannimisen ruhtinaskunnan keskuspaikka ja jonka perusti 800-luvun lopulla ruhtinas Liparit I. Linna hallitsi ainoaa tietä Kartlista Džavakhetiin.
Lehtori
Lehtori (lyhenne leht.) on useiden opettajien virkanimike peruskouluissa, lukioissa, ammattikouluissa, ammattikorkeakouluissa ja joissain yliopistoissa. Virkaan vaaditaan yleensä ylempi korkeakoulututkinto. Lehtorin virkojen lisäksi oppilaitoksissa on muitakin opettajan tehtäviä (esim. tuntiopettaja).
Alkujaan lehtori tarkoitti pappia, joka luki jumalanpalveluksessa raamatunkohdan (latinan kielessä "lectio" = lukukappale, "lector" = lukija). Nykyisin lehtorin virka on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisvirasta erillinen naisteologin virka. Virka perustettiin vuoden 1963 kirkolliskokouksessa.
Lehtori on myös arvonimi.
Lehtorin tehtäviin yliopistolla kuuluu opettamisen lisäksi hallinnollisia tehtäviä ja tutkimustyötä. Joissakin yliopistoissa uusia lehtoreita ei enää nimitetä, joskin vanhat lehtorit saivat pitää halutessaan nimikkeensä. Vastaavaa tehtävää hoitavat ovat jatkossa yliopisto-opettajia. Pätevyysvaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto, mutta useilla yliopisto-opettajilla on lisensiaatin tai tohtorin tutkinto.
Yliopistonlehtorilta vaaditaan tohtorin tutkinto, ja tehtävä on luonteeltaan hyvin lähellä aiempien apulaisprofessoreiden tehtäviä. Pedagoginen yliopistonlehtori taas vastaa opetuksen, mm. opetusmenetelmien, kehittämisestä.
Georgian lippu
Georgian lippu on Georgian kansallinen tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 14. tammikuuta 2004 viidensadan vuoden tauon jälkeen. Aikaisemmin se oli keskiaikaisen Georgian kuningaskunnan lippu. Lipun mittasuhteet ovat 100:147.
"Viiden ristin lippua" on käytetty ainakin 1200-luvulta lähtien. Lipun keskeinen elementti on Pyhän Yrjön risti (yhä käytössä Englannin lipussa) - Pyhä Yrjö on Georgian suojeluspyhimys. Georgialaisen tiedemiehen Giorgi Gabeskirian mukaan neljä ylimääräistä ristiä lisättiin mongolit maasta ajaneen Giorgi V:n hallituskaudella. Uusi muotoilu oli variantti Jerusalemin rististä, joita käytettiin ristiretkillä. Ristien sanotaan edustaneen Kristuksen viittä haavaa. Lipun mahdollisesta armenialaisesta alkuperästä on myös kiistelty.
Lippu putosi käytöstä myöhemmin keskiajalla, kunnes georgialaiset nationalistit herättivät sen henkiin maan uudelleenitsenäistymisen jälkeen 1991. Suurin osa georgialaisista kannatti lipun palauttamista, ja parlamentti teki lain lipun vaihtamisesta 1999. Presidentti Eduard Ševardnadze ei kuitenkaan hyväksynyt lakia. Mikheil Saakašvilin oppositiopuolue otti lipun symbolikseen, ja Georgian ruusujen vallankumouksen jälkeen lippu otettiin virallisesti käyttöön. Vaihdos herätti myös vastustusta, sillä monien näkökulmasta poliittisen puolueen lipun ottaminen kansallislipuksi on epädemokraattista.
Georgian lyhyen itsenäisyyden aikana 1918–1921 otettiin käyttöön kolmivärinen lippu. Lipun suunnittelija on maalari Jakob Nikoladze, joka voitti kilpailun sen suunnittelemisesta. Lippu poistettiin käytöstä kun Neuvostoliitto valtasi maan mutta otettiin uudelleen käyttöön 14. marraskuuta 1990 Georgian itsenäistyttyä. Lippu menetti suosiotaan, koska se assosioitiin kaaoottiseen 1990-luvun alkuun. Lipun viininpunainen väri symboloi hyviä menneitä ja tulevia aikoja, musta venäläisten hallintoa ja valkoinen toivoa rauhasta.
Neuvostoliitossa Georgian sosialistinen neuvostotasavalta otti käyttöön useita eri versioita Neuvostoliiton lipusta. Niissä oli joko Georgian nimi tai sirppi, vasara ja punainen tähti sinisessä auringossa sekä sininen palkki.
Umberto I
Umberto I (14. maaliskuuta 1844 – 29. heinäkuuta 1900) ("Umberto Rainerio Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio, Principe del Piemonte") oli Italian kuningas 9. tammikuuta 1878 lähtien kuolemaansa saakka. Vasemmisto vihasi Umbertoa hänen vanhoillisuutensa vuoksi ja lopulta anarkisti Gaetano Bresci murhasi hänet.
Umberto oli Sardinian kuningas Viktor Emanuel II:n (vuodesta 1861 Italian kuningas) ja arkkiherttuatar Adelaiden poika. Hän syntyi Torinossa, joka oli tuolloin Sardinian kuningaskunnan pääkaupunki. Maaliskuussa 1858 hän liittyi Sardinian armeijaan ja taisteli Solferinossa 1859 ja Custozassa 1866.
21. huhtikuuta 1868 Umberto nai serkkunsa, Savoijin prinsessa Margherita Teresa Giovannan. Heidän poikansa oli Napolin prinssi Viktor Emanuel, seuraava Italian kuningas.
Umberto I nousi valtaistuimelle isänsä murhan vuonna 1878 jälkeen ja otti arvonimen Umberto I, Italian kuningas, eikä Savoijin Umberto IV. Hän vaati isänsä haudattavaksi Roomaan Pantheoniin. Ensimmäinen murhayritys Umbertoa vastaan tapahtui jo 17. marraskuuta 1878 Napolissa. Kuningas torjui iskun miekallaan.
Umberton valtakausi oli levoton. Sardinian miehitettyä 1860 Molempain Sisiliain kuningaskunnan, sosialismin synnyn, imperialismin vastustuksen vuoksi ja kansalaisoikeuksien rajoituksien vuoksi. Ulkopolitiikassa Umberto kannatti kolmiliittoa Itävalta-Unkarin ja Saksan kanssa (vuodesta 1882). Afrikasta Italia valloitti Eritrean ja Somalimaan. Tullisota Ranskan kanssa johti talousvaikeuksiin 1888 ja italialaisten tappio abessinialaisille Adwan taistelussa 1896 söi kuninkaan suosiota. Seuraava murhayritys tapahtui 22. huhtikuuta 1897 Roomassa. Kuningas julisti sotatilalain levottomuuksien vuoksi.
Vuonna 1898 puhkesi nälkämellakoita leivän hinnan vuoksi ympäri Italiaa. Milanossa aseistamattomat mielenosoittajat marssivat palatsia kohti, jolloin kenraali Bava-Beccaris määräsi avaamaan tulen. Satoja mielenosoittajia kuoli, mutta kuningas palkitsi kenraalin kuninkaallisen palatsin urheasta puolustuksesta. Anarkisti Gaetano Bresci päätti surmata kuninkaan ja ampui tätä kolme kertaa Monzassa 29. heinäkuuta 1900. Bresci tuomittiin pakkotyöhön, ja hän kuoli jo vuoden kuluttua. Virallisen selityksen mukaan hän oli tehnyt itsemurhan.
Umberto I haudattiin Pantheoniin, toisena ja viimeisenä Italian kuninkaana. Virallisesti hänelle annettiin lisänimi "Hyvä".
Ba
Ba tarkoittaa seuraavia:
Ba on seuraavien henkilöiden nimi:
Georgian vaakuna
Georgian vaakuna on yksi Georgian kansallistunnuksista maan lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 1. lokakuuta 2004. Vaakunan on suunnitellut Mamuka Gongadze.
Vaakunan kilpeen on kuvattu maan suojeluspyhimys ja sen yhtenäisyyden symboli Pyhä Yrjö surmaamassa lohikäärmettä. Pyhää Yrjöä käytettiin vastaavanlaisena symbolina jo kuningas Giorgi III:n sinetissä 1100-luvulla. Punaista kilpeä kannattaa kaksi kultaista leijonaa. Ne ovat esiintyneet useiden georgialaisten kuninkaiden symboleissa. Vaakunan alaosan nauhaan on kirjoitettu maan tunnuslause "Dzala ertobašia" (, ’voima on yhtenäisyydessä’).
Itsenäisen Georgian entinen vaakuna oli käytössä Georgian demokraattisen tasavallan aikana 1918–1921 sekä uudelleen 1991–2004. Myös tässä vaakunassa Pyhä Yrjö ratsastaa hevosen selässä.
Schönhagen–Strassenin algoritmi
Matematiikassa Schönhagen–Strassenin algoritmi on asymptoottisesti nopea menetelmä suurten kokonaislukujen kertolaskuun. Sen kehittivät Arnold Schönhage (s. 1934) ja Volker Strassen (s. 1936). Algoritmin asymptoottinen suoritusaika on O(N log N log log N). Algoritmi käyttää nopeaa Fourier'n muunnosta ja algebrasta tuttuja renkaita.
Georgian lari
Lari (, ISO 4217 -koodi GEL) on Georgian rahayksikkö. 1 lari jaetaan 100 tetriin (). Lari on Georgiassa ainoa laillinen maksuväline, ja oikeus laskea niitä liikkeelle on Georgian pankilla.
Lari otettiin käyttöön 2. lokakuuta 1995 muutamia vuosia Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Valuutan nimeksi otettu ”lari” tarkoittaa vanhassa georgian kielessä ”kätköä”, ”aarretta” tai ”omaisuutta”; ”tetri” on myös vanha rahayksikön nimi, joka on ollut käytössä jo 1200-luvulla. Ensimmäiseen vuoden 1995 setelisarjaan kuuluivat 1, 2, 5, 10, 50 ja 100 larin setelit. Myöhemmin on otettu käyttöön myös 20 ja 200 larin setelit, ja niitä on uudistettu useita kertoja. 1995 laskettiin liikkeelle myös 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 tetrin kolikot. Ne suunnitteli Elgudža Amašukeli, Nodar Malazonia ja Batšana Malazonia ja ne on valmistettu ruostumattomasta teräksestä. Myöhemmin vuonna 2000 Georgian pankki laski liikkeelle Jeesuksen syntymän 2000-vuotisjuhlan ja Georgian valtion 3000-vuotisjuhlan muistoksi 10 larin kolikkoja, ja vuonna 2006 liikkeelle laskettiin uudenlainen 50 tetrin kolikko ja 1 ja 2 larin kolikot.
Kolikoihin ja seteleihin on kuvattu georgialaisia kansallissymboleja ja maan historian kannalta tärkeitä henkilöitä ja paikkoja. Kaikkiin kolikoihin on kuvattu joko aurinkosymboli "bordžgali" tai Georgian vaakuna; muihin aiheisiin lukeutuvat viiniköynnöksen kärhi, riikinkukko, Alazanin laaksosta löydetty leijonapatsas, Gelatin luostarista löydetty Pyhää Mamaita esittävä hopeakorkokuva, uroshirvi Niko Pirosmanin maalauksesta ja aarnikotka Samtavisin kirkon reliefistä. Seteleihin kuvattuihin henkilöihin kuuluvat Niko Pirosmani (1 lari), Zakaria Paliašvili (2 laria), Ivane Džavakhišvili (5 laria), Akaki Tsereteli (10 laria), Ilia Tšavtšavadze (20 laria), kuningatar Tamar (50 laria), Šota Rustaveli (100 laria) ja Kakutsa Tšoloqašvili (200 laria).
Command &amp; Conquer: Renegade
Command & Conquer: Renegade on Westwood Studiosin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka perustuu varhaisempiin "Command & Conquer" -sarjan osiin. Peli on ainoa ensimmäisestä persoonasta kuvattu Command & Conquer -sarjan peli. EA Games julkaisi pelin vuonna 2002. Peli on kolmiulotteinen ja sen koneet liittyvät C&C:n ensimmäiseen versioon. Yksinpelissä pelaaja kulkee Nick ”Havoc” Parkerina, ja suorittaa enemmän tai vähemmän rämäpäisiä tehtäviä GDIn piikkiin. Moninpelissä tarkoituksena on tuhota toisen puolen (GDI/Nod) tukikohta tai voittaa pisteillä peliajan loppuessa (pelityyli tunnetaan myös C&C-moodina). Lisäksi peliin suunniteltiin myös mm. deathmatchiä ja lipunryöstömoodia, mutta niitä ei ollut julkaisuversiossa. Deathmatch on kuitenkin saatavalla fanien tekemien modien avulla.
Robert Burns
Robert Burns (25. tammikuuta 1759 Alloway, Ayrshire – 21. heinäkuuta 1796 Dumfries, Dumfriesshire) oli skotlantilainen laulunkirjoittaja ja Skotlannin kansallisrunoilija. Hänet tunnetaan parhaiten skotinkielisestä tuotannostaan, vaikka hän kirjoitti myös englanniksi laajemman yleisön tavoittelemiseksi.
Burnsia pidetään romantiikan edelläkävijänä. Hänestä tuli myös kulttuuri-ikoni Skotlannissa ja eri puolille maailmaa muuttaneiden skotlantilaisten siirtolaisten keskuudessa. Burnsin vaikutus skotlantilaiseen kirjallisuuteen on ollut merkittävä.
Robert Burns syntyi 25. tammikuuta 1759, ja kuoli vain 37 vuotta myöhemmin sairauden murtamana. Lyhyen elämänsä aikana hän ehti tuottaa suren määrän runoja ja lauluja.
Burnsilla ei ollut juuri muodollista koulutusta, mutta hän luki englantilaista kirjalisuutta.
Elämänsä aikana Burns keräili kansanlauluja ympäri Skotlantia, usein muokaten ja parannellen niitä. Hänen runoaan "Auld Lang Syne" lauletaan usein vuoden vaihteessa () ja "Scots Wha Hae" oli kauan Skotlannin epävirallisen kansallislaulun asemassa. Hänen muita kuuluisia runojaan ovat "A Red, Red Rose", "A Man’s a Man for A’ That", "To a Louse" ja "To a Mouse".
25. tammikuuta järjestetään useissa englantilaisissa ja skotlantilaisissa kodeissa, kouluissa ja yhdistyksissä Burnsin kunniaksi niin kutsuttu Burnsin päivällinen Burnsin syntymäpäivän kunniaksi. Sitä juhlitaan jopa runsaammin kuin virallista kansallispäivää tai Pohjois-Amerikan skottilaista Tartaanipäivää ("Tartan Day").
Kataklysm
Kataklysm on kanadanranskalainen death metal -yhtye. Kataklysmin musiikki sisältää muun muassa äärimmäisen nopeata blast beatia, jonka vuoksi yhtye kutsuukin tyyliään "Northern Hyperblastiksi". Tyylisuuntauksen nimi viittaa myös yhtyeen pohjoiseen kotipaikkaan, Kanadaan. Kataklysm perustettiin vuonna 1991 Montrealissa. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi demokasetin "The Death Gate Cycle of Reincarnation", jonka avulla se sai levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa vuonna 1993. Samana vuonna samainen demo julkaistiin CD-muodossa. CD-versiolla oli lisätty bonukseksi "The Orb of Uncreation" -niminen kappale. Vuonna 1995 julkaistiin Kataklysmin ensimmäinen kokopitkä albumi "Sorcery".
Burnsin päivällinen
Burnsin päivällinen on perinteinen juhlapäivällinen, joka järjestetään tammikuun 25. päivän aikoihin skotlantilaisen runoilijan, Robert Burnsin kunniaksi. Päivällisellä tarjotaan yleensä viskiä, haggisia sekä peruna- ja lanttusosetta.
Päivällisen aikana miehet yleensä pitävät hauskan puheen naisille, jonka jälkeen nostetaan malja naisille. Naiset pitävät vastapuheen miehille, jonka jälkeen nostetaan malja miehille. Usein lausutaan myös Burnsin runoja.
Haggis
Haggis on skotlantilainen perinneruoka, joka paistetaan lampaan mahalaukussa. Täytteenä on yleensä kaurahiutaleita, lampaan maksaa, keuhkoa, sydäntä ja ihraa, sipulia, mausteita ja suolaa. Haggis tarjoillaan tavallisesti lanttu- ja/tai perunamuusin sekä viskikastikkeen kera.
Haggista tarjotaan usein Burnsin päivällisellä 25. tammikuuta. Juhlallisuuksiin liittyy säkkipillin soittoa ja Skotlannin kansallisrunoilijan, Robert Burnsin, haggis-aiheisen runon lausuminen.
Nellim
Nellim (, ) on kolmen kulttuurin kylä Inarin kunnassa Inarijärven rannalla. Nellimissä asuu inarinsaamelaisia, kolttasaamelaisia ja suomalaisia, siksi kylää kutsutaan myös kolmen kulttuurin kohtauspaikaksi. Kylä sijaitsee noin 42 kilometrin päässä Ivalosta koilliseen, ja Venäjän rajalle on matkaa noin yhdeksän kilometriä. Kylässä on venesatama, ortodoksikirkko ja erähotelli. Tsarmitunturin erämaa-alue sijaitsee kylän lähellä.
Nellim on Inarin vanhimpia asuttuja alueita. Kylän ympäristössä on merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta aina kivikaudelta noin 8000 vuotta sitten. Ajasta on jäljellä moninaisia esihistoriallisia jäänteitä, kuten asuinpaikkoja, peurakuoppia ja kodanpohjia. Kylä onkin valtakunnallisesti merkittävä kulttuurihistoriallinen ympäristö.
Nellim ja elämä kylässä ovat alkujaan syntyneet ja rakentuneet poronhoidon, kalastuksen ja metsästyksen varaan. Kyläkeskus on muodostunut inarinsaamelaisten asetuttua Konkelovuonon (nykyisin Nellimvuono) pohjukan rannoille 1870-luvulla - ensimmäisenä heistä Pehr Pehrinpoika Saijets eli Nuoran Pekka. Hän antoi perustamansa tilan nimeksi Nellim, josta kylän nimi on sitten lähtöisin. Suomalaisväestöä kylään alkoi muuttaa 1920- ja 1930-luvuilla savottatöihin. Toisen maailmansodan jälkeen, 1940-luvulla kylälle muutti Petsamon kolttasaamelaisia evakkoretkensä päätteeksi.
Nellimin pääelinkeinot ovat poro- ja luontaistalous sekä matkailuala.
Kylässä on Trifon Petsamolaiselle pyhitetty kolttasaamelaisten ortodoksikirkko.
Keskimöjärven entisöity uittoränni on noin viiden kilometrin päässä Nellimin keskustasta. Se on 304 metriä pitkä, ja korkeuseroa on 16,8 metriä. Rännin luona järjestetään joka kesä perinteiset kyläjuhlat. Ränni oli käytössä vuosina 1929–1932, ja sitä pitkin uitettiin tukkeja Keskimmäinen-järvestä Nellim-järveen. Ränni on entisöity vuonna 1995.
Kylän pohjoispuolella on Paatsjoen niska. Sieltä Inarijärven vedet lähtevät kohti Barentsinmerta. Silta on lähellä Venäjän rajaa, ja sen pohjoispuolella on Vätsärin erämaa-alue.
Rautaportiksi kutsuttu jylhä, kallioseinämien ympäröimä lahdelma oli sotien aikaan (1939–1944) strategisesti tärkeä. Lahden molemmille puolille rakennettiin linnoituksia Jäämerelle johtavan tien puolustamiseksi. Alueella on vielä paljon toisen maailmansodan aikaisia rakennelmia. Alueen asutuksesta ja sota-ajan tapahtumista kertova Rautaportin historiapolku johtaa Paksuvuonosta entisöidylle uittorännille.
Triesen
Triesen on kunta Liechtensteinin kaakkoisosassa. Runsaalla neljällä ja puolella tuhannella asukkaallaan tämä pääkaupungin Vaduzin eteläinen naapurikunta on maan kolmanneksi suurin kunta. Se sijaitsee Reinin ja Liechtensteinin vuoriston välisessä kauniissa laaksossa.
Ensimmäiset maininnat Triesenistä ovat vuodelta 1155 ollen näin yksi ruhtinaskunnan vanhimmista asutuskeskuksista. Kylä oli alun perin ylhäisön asuttama, ja vanhin siellä yhä asuva suku on 1200-luvulla ensi kertaa kirjallisesti mainittu De Trisunin aatelissuku.
Triesen on muinaisen roomalaisen tien varrella, ja tien varrella on roomalaisen villan rauniot. Maan vanhin kappeli, Pyhän Mamertuksen kappeli, on Triesenissä.
Triesenin kunnanjohtaja on Xaver Hoch. Kaupunginvaltuuston kymmenestä paikasta 5 on VU:lla, 4 FBP:llä ja yksi FL:llä. Maapäivävaaleissa 2005 Triesenistä valittiin maapäiville kolme edustajaa, kaksi VU:n ja yksi FBP:n.
Daniel Branca
Daniel Branca (7. joulukuuta 1951 Buenos Aires, Argentiina – 28. tammikuuta 2005 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen sarjakuvapiirtäjä.
Aku Ankka oli Brancalle tuttu jo lapsuudesta saakka, sillä espanjankielistä Aku Ankka -lehteä oli ilmestynyt jo vuodesta 1944. Ensimmäisen työpaikkansa Branca sai taiteen alalta 16-vuotiaana, kun hänet palkattiin mainostoimistoon tekemään suunnittelijan ja animaattorin töitä.
Vuonna 1976 Branca muutti Espanjaan ja asettui Barcelonaan, joka oli tuolloin espanjalaisen sarjakuvan keskus. Jonkin aikaa Branca teki sekalaisia kuvitustöitä, kunnes vuonna 1977 hänelle tarjoutui mahdollisuus piirtää Disney-sarjoja tanskalaiskustantamo Egmontille. Branca tarttui tilaisuuteen ja ryhtyi piirtämään ankkasarjoja. Hän käytti esikuvinaan Carl Barksin klassikkotarinoita. Branca on tehnyt Aku Ankka -lehtiin myös erilaisia kansikuvia, joita nähtiin erityisesti 1980-luvulla.
Branca muutti takaisin Buenos Airesiin 1990-luvun puolivälissä. Branca kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen tammikuun lopulla 2005 53-vuotiaana.
Antiminssi
Antiminssi (, , ) on ortodoksisessa kirkossa alttaripöydälle kuuluva silkkinen tai pellavainen liina. Piispan antaa sen tavallaan "valtakirjaksi" suorittaa liturgia kyseisessä kirkossa. Ensimmäiset maininnat antiminsseistä ovat 600-luvulta. Niitä painettiin aluksi puupainometelmällä mutta 1600-luvulta lähtien on käytetty syvä- että laakapainoa.
Antiminssiin on kuvattu keskelle Kristuksen hautaaminen ja nurkkiin evankelistat tai heidän symbolinsa. Liinaan on myös merkitty, milloin ja kuka piispa on sen vihkinyt ja mille kirkolle.
Antiminssin keskellä on pieni umpinainen tasku, johon on ennen vihkimistä sijoitettu pieni pala vahaan kastettua reliikkiä. Tämä on muisto Rooman vainojen ajalta, jolloin ehtoollinen asetettiin ja jaettiin marttyyrien haudoilla. Antiminssiä säilytetään kirkon tai tsasounan alttaripöydällä. Se taitetaan yhdeksänosaiseksi taitokseksi joka avataan määrätyllä tavalla eukaristian alussa. Antiminssillä on aina oma kääreensä, ilitoni, joka on sitä hiukan suurempi ja joka taitellaan antiminssin ympärille. Ennen antiminssin yleistymistä ilitonia käytettiin antiminssin lailla ja eukaristia suoritettiin sen päällä. Ilitonin kääre vaihtaa väriään liturgisten värien mukaan. Kokonaisuuden päällä säilytetään väliajat evankeliumikirjaa.
Antiminssejä on olemassa runsaasti, koska vakiintunut tapa on että kun hiippakunnan piispa vaihtuu, uusi piispa siunaa ensimmäisen piispantarkastuksensa yhteydessä uuden antiminssin seurakunnan pääkirkkoon ja seuraavilla muihin kirkkoihin ja tsasouniin.
Peräpohjola
Peräpohjola (tunnettu myös nimellä Peräpohja, tai vanhempi "Överbotten") on historiallisen Pohjanmaan pohjoisin osa, jota välillä on pidetty erillisenä maakuntanakin, mutta joka nykyisin luetaan Lapin maakuntaan. Se kuului pitkään Oulun lääniin, mutta vuodesta 1938 se muodosti tuolloin perustetun Lapin läänin eteläosan. Peräpohjolan itäisintä osaa sisältänyt Sallan–Kuusamon alue luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1940 ja uudelleen 1944.
Tavallisimmin Peräpohjolan katsotaan käsittävät seuraavat nykyiset ja entiset kunnat (entiset kunnat kursivoitu, kaupungit lihavoitu):
Joskus myös Muonio on laskettu Peräpohjolaan. Toisaalta Posio saatetaan laskea Koillismaahan.
Peräpohjolan mukaan on nimetty myös yksi suomen kielen murrealueista, peräpohjalaiset murteet. Siihen kuuluvat kaikki yllä olevat kunnat lukuun ottamatta Ranuaa, joka kuuluu pohjoispohjalaiseen murrealueeseen, ja Posiota, joka kuuluu savolaismurteiden Koillismaan murrealueeseen.
Viime vuosikymmeninä Peräpohjola on kärsinyt pahoista muuttotappioista alueen perinteisten luontoon perustuvien elinkeinojen kuihtuessa. Maakunnan teollisuus on keskittynyt Kemi–Tornion alueelle. Vaikka Peräpohjolan maaperä ja ilmasto eivät sovellu kovin hyvin maataloudelle, sillä on tärkeä asema varsinkin Ranuan, Posion, Sallan ja Tervolan kunnissa. Metsätalouden asema on myös vankka, sillä maakunta on huomattava puuntuottaja sekä paikallisille että muualla Suomessa toimiville puunjalostustehtaille.
Vaikka Peräpohjolaa kutsutaan usein Lapiksi tai Lapin esikartanoksi, sen luonto poikkeaa selvästi pohjoisemman Lapin luonnosta. Peräpohjolan maisemia hallitsevat metsien peittämät vaarajonot ja niiden välissä olevat suuret suot. Vaarajonojen korkeus on 50 ja 200 metrin välillä. Tunnetuimmat vaarat ovat Aavasaksa (242 metriä merenpinnan yläpuolella) ja Rovaniemen vieressä oleva Ounasvaara (204 m). Maakunnan itä- ja luoteisosissa on tuntureita, samaten kuin pohjoisimmassa osassa Tornionlaaksoa. Järvet ovat muodoltaan usein rikkonaisia ja vaarojen ympäröimiä. Järvet jakaantuvat lähinnä valtajokien mukaan joko Kemijoen tai Tornionjoen vesistöihin. Peräpohjola on osa pohjoista havumetsävyöhykettä. Maakunnan länsiosien maapinta-alasta 50–80 % on metsiä ja itäosien pinta-alasta 80 %. Metsien yleisin puu on mänty. Lehtipuuvaltaisia metsikköjä kasvaa aivan maakunnan lounaisosassa. Peräpohjolan soilla kasvaa pieniä mäntyjä, suot ovat laajoja rämeitä tai nevoja. Alueen ilmasto saa vaikutteita pohjoisesta sijainnista. Maataloudelle suotuisin ilmasto on rannikolla. Päivän pituus vaihtelee erittäin paljon vuodenaikojen mukaan, aivan kuten Lapissakin.
Läntisin osa nykyisen Lapin maakunnan tai aiemman Lapin läänin eteläosana määritellystä Peräpohjolasta ei alun perin ole kuulunut historialliseen Pohjanmaan maakuntaan vaan on alkujaan osa Ruotsin historiallista Länsipohjan maakuntaa, josta muu osa vuonna 1809 jäi osaksi Ruotsia, kun Suomi tuolloin tuli osaksi Venäjää ja Suomen ja Ruotsin raja vedettiin Tornionjokea pitkin. Siksi tästä Peräpohjolan läntisimmästä osasta vielä nykyäänkin käytetään myös toisinaan nimiä Länsipohja tai Länsi-Pohja.
Raku-keramiikka
Raku-keramiikka on perinteinen japanilainen tapa tehdä keramiikkaesineitä.
Ennen varsinaista lasituspolttoa esineet poltetaan raakapoltossa kuten perinteiset keramiikkaesineet. Lasite levitetään esineen pintaan ja asetetaan polttouuniin. Lasitteen ja esineen tulee olla kuivaa ennen polttoa, koska märät esineet menevät erittäin herkästi rikki polton aikana.
Poltettaessa esineet kuumennetaan nopeasti korkeaan lämpötilaan ja sitten tulikuumat esineet nostetaan esim. sahanpuruun savustumaan ja pelkistymään ja noin viiden minuutin kuluttua esineet jäähdytetään nopeasti kylmässä vedessä tai lumessa. Tämä saa aikaiseksi raku-esineille tyypillisen pinnan, jossa lasitus on täynnä pieniä halkeamia.
Pieniä raku-esineitä voi polttaa myös mikroaaltouunissa, jossa on pyörivä alusta. Mikroaaltouunin käyttö ei eroa tavallisesta raku-poltosta muuten kuin että poltettavat esineet ovat hyvin pieniä (esimerkiksi koruja) ja uunin tilalla on pieni, mikroaaltouuniin sopiva uuni.
Raku-keramiikassa on suositeltavaa käyttää karkeaa savea, eli siinä tulee olla myös erikokoisia rakeita. Hieno savi ei kestä suuria lämpötilan vaihteluita, joita tekniikan käytössä on. Esineet menevät yleensä rikki viimeistään veteen laitettaessa.
Jokainen raku-astia on ainutkertainen tuote, koska esimerkiksi lämpötilanvaihteluita on mahdotonta toistaa täsmälleen samalla tavalla. Myös savustuksen taso vaikuttaa raku-esineen väritykseen. Jos savustus onnistuu hyvin, lasittamattomat kohdat ovat hyvin tummia, jopa mustia. Esimerkiksi kuparilasitteen väriin voidaan vaikuttaa savustuksella. Jos kuparilasitteella lasitettu esine peitetään kokonaan puruilla se on kuparinvärinen, jos esinettä ei peitetä, esine on vihreä. Myös poltolla on vaikutusta lasitteiden väriin. Esimerkiksi kuparilasitteella saadaan punainen pinta, jos polttovaiheessa uunista poltetaan happi pois kokonaan. Lopputuloksena on punainen pinta, härän veri.
Raku-esineissä käytettävät lasitteet sisältävät metallioksideja, joten polton ja pelkistyksen jälkeen niissä on kaunis kiiltävä pinta. Metallioksideista johtuen raku-esineet ovat kuitenkin myrkyllisiä, joten niitä ei tule käyttää elintarvikkeiden säilytykseen. Myös poltossa ja savustuksessa syntyvät savut ovat myrkyllisiä, joten niiden hengittämistä tulee välttää.
Makkaratekniikka
Makkaratekniikka on tapa muovailla saviastioita tai muita esineitä. Makkaratekniikassa savesta muotoillaan pitkulaisia, makkaranmuotoisia pötköjä. Nämä pötköt asetellaan päällekkäin ja sen jälkeen pinnat siloitellaan. Makkaratekniikka on ehkä helpoin tapa tehdä keramiikkaesineitä.
Evankelista
Evankelista on henkilö, jolla katsotaan olevan kristillisen evankeliumin eli ilosanoman julistamisen lahja. Monissa kristillisissä yhteisöissä evankelista-nimitystä käytetään saarnaajista ja kyseisen kirkon tai liikkeen sananjulistajista. Evankelistan erityinen armolahja mainitaan Raamatussa (Ef. 4:11). Evankelista voi tarkoittaa myös henkilöä, joka on kirjoittanut Raamatun kaanoniin hyväksytyn evankeliumin. Näitä ovat Matteus, Markus, Luukas ja Johannes.
Evankelista-nimitystä käytettiin alkuseurakunnassa niistä henkilöistä, joilla oli ""Sanan julistamisen lahja"" - erityisesti evankeliumin, ilosanoman, julistamisen lahja. Heidän sanomansa liittyi kiinteästi Jeesuksen kuolemaan ihmiskunnan syntien tähden, hänen ylösnousemukseensa ja siihen, miten yksittäinen ihminen voi löytää yhteyden Jumalaan Kristuksen kautta.
Myöhemmin varhaiskristillisessä kirjoituksissa nimitys oli harvinainen ja sillä tarkoitettiin pääasiassa opettajaa. Tällöin evankelista seurakuntavirkana alkoi sekoittua toiseen seurakuntavirkaan, paimenvirkaan, jossa toimivan tehtävänä on opettaa seurakuntalaumaa.
Nykyään evankelista tarkoittaa pääasiassa henkilöä, joka on kirjoittanut Raamatun kaanoniin hyväksytyn evankeliumin. Näitä ovat Matteus, Markus, Luukas ja Johannes. Neljällä evankelistalla on omat symbolinsa, joita käytetään kristillisessä taiteessa, kuten ikoneissa; kyseiset symbolit ovat ihminen (tai enkeli), leijona, härkä ja kotka.
Monissa kristillisissä yhteisöissä evankelista-nimitystä käytetään saarnaajista ja kyseisen kirkon tai liikkeen sananjulistajista. Evankelistat voivat tehdä julistustyötään kotiyhteisössään, kiertävinä sananjulistajina tai toimia lähetystyössä lähetyskentillä. Maailmanlaajuisesti tunnetuin evankelista on Billy Graham. Tunnettuja edesmenneitä suomalaisia evankelistoja ovat muun muassa Niilo Kustaa Malmberg, Urho Muroma, Frank Mangs, Niilo Yli-Vainio ja Kalevi Lehtinen.
Evankelistat mainitaan Raamatussa mm. kohdissa Apt. 21:8, Ef. 4:11 ja Tim. 4:5.