Samaa sukupuolta olevien parien adoptio-oikeus
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio-oikeus tarkoittaa nais- ja miesparien oikeutta adoptiolapsen hankkimiseen. Samaa sukupuolta olevilla pareilla on oikeus adoptioon lukuisissa maailman valtiossa sekä kaikissa Yhdysvaltain, Kanadan ja Australian osavaltioissa. Suomessa samaa sukupuolta olevien parien sisäinen adoptio tuli mahdolliseksi 1. syyskuuta 2009 eduskunnan hyväksymän hallituksen esityksen HE 198/2008 vp. pohjalta.
Nais- ja miesparien adoptiosta puhuttaessa erotetaan yleensä toisistaan ns. sisäinen ja ulkoinen adoptio. Monet samaa sukupuolta olevat vanhemmat hankkivat lapsia tai heillä voi olla niitä aikaisemmasta suhteesta eri sukupuolta olevan kumppanin kanssa. Sisäinen adoptio tarkoittaa sitä, että perheen ns. sosiaalinen (ei-biologinen) vanhempi adoptoi kumppaninsa biologisen lapsen. Ulkoinen adoptio tarkoittaa adoptointia perheen ulkopuolelta, eli esimerkiksi kansainvälistä adoptiota.
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio ja huoltajuus herättävät monenlaisia tunteita. Vastustajien tärkein argumentti on se, että heidän käsityksensä mukaan lapsen kehitykselle on haitallista, jos perheessä ei ole sekä äitiä että isää. On esitetty, että homoseksuaalisessa perheessä eläminen voi haitata lapsen kehitystä muun muassa sukupuolirooleja ja seksuaalisuutta koskevissa asioissa. Toiset epäilevät samaan sukupuoleen suuntautuneen ihmisen sopivuutta vanhemmaksi: homoseksuaalisuus poistui sairausluokituksesta vasta viime vuosikymmeninä (Suomessa 1981), ja homoseksuaalien uskotaan olevan kiinnostuneempia rakkaussuhteestaan kuin lapsestaan. Tutkimuksista saadut tulokset ovat kuitenkin varsin yhtenäisiä ja osoittavat tällaiset oletukset vääriksi.
Samaa sukupuolta olevien adoptio-oikeuden ja huoltajuuden kannattajien mukaan lasta rakastavat, samaa sukupuolta olevat vanhemmat voivat kasvattaa lapsen aivan yhtä hyvin kuin heterovanhemmatkin. Heidän mukaansa tilastot eivät osoita ns. sateenkaariperheissä kasvaneiden lasten olevan yhtään sen alttiimpia sosiaalisille ongelmille. Joidenkin tutkimusten mukaan samaa sukupuolta olevien vanhempien lapsilla on hiukan muista lapsista poikkeavia käsityksiä sukupuolirooleista, jotkut saattavat olla jopa feministejä, mutta heistä ei tule myöhemmin homoseksuaaleja yhtään suuremmalla todennäköisyydellä.
Tutkimuksia homo- ja lesboperheissä elävistä lapsista on tehty erityisesti Yhdysvalloissa 1970-luvulta lähtien. Sosiaali- ja terveysministeriön vuonna 2003 laatimassa mietinnössä "Lapset ja rekisteröity parisuhde" näitä tutkimustuloksia on kartoittanut lastenpsykiatri Tytti Solantaus. Lesboäitien perheistä tutkimustuloksia on paljon enemmän kuin homoisien perheistä. Tutkimusten mukaan homoseksuaalisten ja heteroseksuaalisten vanhempien välillä ei ole eroa siinä, miten kiinnostunut vanhempi on lapsestaan ja kuinka paljon aikaa lapsen kanssa vietetään. Lesboparin muodostamassa perheessä lastenhoito saattaa kuitenkin jakautua keskimäärin tasaisemmin molemmille vanhemmille. Samaa sukupuolta olevien vanhempien perheessä kasvaminen ei tutkimusten mukaan näytä aiheuttavan minkäänlaista poikkeavuutta lasten sukupuoli-identiteettiin eli siihen, kokevatko he itsensä tytöiksi vai pojiksi. Myöskään lasten sosiaalisen sukupuolen kehityksessä (tyttömäisessä tai poikamaisessa käyttäytymisessä) ja seksuaalisessa suuntautumisessa ei ole havaittu mitään systemaattisia eroja homo- ja heteroperheiden välillä.
Adoptiolasten hyvinvointiin keskittyneiden tutkimusten mukaan vauvoina adoptoitujen ja tutkimushetkellä alle 3-vuotiaiden lasten hyvinvoinnissa ei ole eroa samaa sukupuolta olevien vanhempien ja eri sukupuolta olevien vanhempien hoidossa kasvaneitten adoptiolasten välillä.. Samoja johtopäätöksiä siitä, että vanhempien seksuaalisella suuntautumisella ei ole lapsen hyvinvoinnin kannalta merkitystä on tehty myös muissa tutkimuksissa, jotka ovat keskittyneet alle 18-vuotiaisiin adoptiolapsiin .
Isän merkityksen on ajateltu olevan suuri erityisesti pojan kehitykselle, ja lesboparin poikien asemasta onkin käyty paljon keskustelua. Tietysti, yksinäisillä äideillä on ollut adoptio-oikeus Suomessa jo pitkään. Tämänhetkiset tutkimustulokset eivät viittaa siihen, että pojan kehitys häiriintyisi isän puuttumisen vuoksi. Äidin puuttumisesta on vain vähän tutkimustuloksia, mutta yksinhuoltajaisien perheissä lasten kehitys näyttää olevan normaalia. Huolta on kannettu myös siitä, aiheuttaako erikoinen perhetausta homo- tai lesboparin lapselle sosiaalisia ongelmia, kuten kiusaamista tai huonoa itsetuntoa. Tähänastisissa tutkimuksissa tällaista ei ole havaittu, vaan lasten sosiaaliset taidot ja minäkäsitys ovat samanlaisia kuin muillakin lapsilla.
Tunnetason ongelmat on kuitenkin todettu yleisemmäksi samaa sukupuolta olevien vanhempien perheissä. Riski kliinisiin tunne-elämän ongelmiin, kehityksen ongelmiin tai mielenterveyspalvelujen käyttöön oli lähes kaksinkertainen samaa sukupuolta olevien vanhempien lapsilla verrattuna eri sukupuolta olevien vanhempien lapsiin. Arviolta 17% samaa sukupuolta olevien vanhempien lapsista kärsii vakavista tunne-elämän ongelmista, verrattuna 7% eri sukupuolta olevien vanhempien lapsista. Tuloksissa on huomioitu iän, rodun, sukupuolen sekä vanhempien koulutuksen ja tulotason vaikutus. Vaikka adoptoiduilla lapsilla on yleisesti ottaen suurempi riski tunne-elämän ongelmiin, adoptio ei selittänyt eroja samaa ja eri sukupuolta olevien vanhempien lasten kohdalla.
Suomessa lastensuojeluun ja adoptioon erikoistuneet järjestöt kannattavat samaa sukupuolta olevien adoptio-oikeutta: Mannerheimin lastensuojeluliiton mukaan ei ole lapsen edun mukaista että lapsi adoptoidaan yksin perheeseen jossa on tosiasiallisesti kaksi vanhempaa, ja että lasten edun kannalta on parempi että molemmat samaa sukupuolta olevat vanhemmat pääsevät adoptioneuvontaan samanaikaisesti . Myös Pelastakaa Lapset ry:n mukaan on lasten edun kannalta parempi, että adoptioneuvontaan osallistuvat molemmat tosiasialliset vanhemmat, jotta lapsen etu voidaan arvioida . Myöskään Adoptioperheet ry:n mukaan kaksivaiheinen adoptioprosessi, jossa toinen vanhempi adoptoi lapsen ensin ei edistä lapsen etua . Lapsiasiavaltuutettu on myös todennut että lasten oikeuksien näkökulmasta ei ole esteitä sille, että samaa sukupuolta olevat parit hakevat adoptiota yhdessä.
Osa samaa sukupuolta olevien parien adoptio-oikeuden vastustajista hyväksyy huoltajuuden, muttei adoptiota. Syynä tähän on se, että monissa maissa adoptiolla on ns. vahvat oikeusvaikutukset: adoptio katkaisee juridisen suhteen aikaisempaan vanhempaan ja saattaa olla purkamaton. Tärkeä kysymys on esimerkiksi se, ettei adoptiota koskaan tehtäisi etävanhemman tai tarpeeksi varttuneen lapsen tahdon vastaisesti. Lisäksi monia adoptio-oikeuden vastustajia huolestuttaa, että adoption sallivan lain säätäminen johtaisi myöhemmin esimerkiksi naisparien vanhemmuusolettamaan, jossa vanhemmuus automaattisesti annettaisiin äidin samaa sukupuolta olevalle puolisolle, vaikka biologinen isä olisi tiedossa ja isyyden selvittämisen ja tunnustamisen edellytykset olemassa. Naisparien vanhemmuusolettamaa on hallitus esittänyt Ruotsissa.
Samaa sukupuolta olevien parien adoptio on laillista seuraavissa valtioissa: Alankomaat, Andorra, Belgia, Englanti ja Wales, Espanja, Etelä-Afrikka, Islanti, Norja, Ruotsi, Tanska ja Uruguay. Yhdysvalloissa adoptio on sallittu seuraavissa osavaltioissa: Kalifornia, Massachusetts, New Jersey, New Mexico, New York, Ohio, Vermont, Washington, Wisconsin ja Washington (D.C.) , samoin suuressa osassa Kanadaa ja joissakin Australian osavaltioissa. Israel, Ranska, Saksa ja Suomi sallivat sisäisen adoption: rekisteröidyssä parisuhteessa toinen puolisoista voi adoptoida kumppaninsa biologisen (tai adoptoidun) lapsen. Joissakin maissa, kuten Irlannissa, adoptiota voi hakea yksittäinen henkilö seksuaalisesta suuntautumisesta ja asuinkumppanista riippumatta.
Suomen lainsäädännössä ulkoinen adoptio sallitaan vain aviopareille ja yksin eläville. Samaa sukupuolta olevalla parilla on mahdollisuus rekisteröityyn parisuhteeseen, joka poikkeaa oikeudellisesti avioliitosta käytännössä vain ulkoisen adoptio-oikeuden ja yhteisen sukunimen saamisen osalta. Parisuhteensa rekisteröineillä samaa sukupuolta olevilla pareilla on vuodesta 2009 ollut oikeus ns. sisäiseen adoptioon eli kumppanin biologisten lasten adoptointiin. Tätä ennen sateenkaariperheiden vanhemmilla oli oikeus ainoastaan yhteishuoltajuuteen, joka eroaa juridisesti vanhemmuudesta muun muassa elatusvelvollisuuden ja perimisoikeuden osalta.
Suomessa samaa sukupuolta olevien parien ulkoista adoptio-oikeutta ajaa Seta ry. Myös kansainvälinen adoptio tulisi Setan mukaan sallia samaa sukupuolta oleville pareille, koska hakijoiden sopivuus vanhemmiksi arvioidaan huolellisesti adoptioprosessin aikana.
Perheen sisäinen adoptio tarkoittaa sitä, että avioliitossa tai rekisteröidyssä parisuhteessa elävä henkilö adoptoi kumppaninsa juridisen lapsen. Esimerkiksi tilanteessa, jossa naispari hankkii yhteisen lapsen keinohedelmöityksellä, on syntyneellä lapsella ilman sisäistä adoptiota oikeudellisesti vain yksi vanhempi, vaikka hän käytännössä elää kahden vanhemman kanssa. Sisäinen adoptio on mahdollinen myös tilanteessa, jossa lapsi elää biologisen vanhempansa ja tämän uuden puolison muodostamassa uusperheessä ja näkee vain harvoin toista biologista vanhempaansa, joka olisi valmis vanhemmuudesta luopumiseen.
Seta on pitänyt lapsen etua perusteluna samaa sukupuolta olevien parien sisäisen adoption sallimiselle. Ilman sisäistä adoptiota tilanne on lapsen kannalta epävarma ja turvaton, etenkin jos hänen ainoa juridinen vanhempansa kuolee. Perhe on tällöin myös taloudellisesti huonommassa asemassa, koska se jää ilman kuolleen vanhemman kumppanille maksettavaa perhe-eläkettä. Jos taas ei-juridinen vanhempi menehtyy, lapsella ei ole samanlaisia perintäoikeuksia kuin juridisen vanhemman kuollessa.
Sisäisessä adoptiossa ongelman voi aiheuttaa esimerkiksi se, jos lapsen oikeus toiseen biologiseen vanhempaan on juridisesti katkaistu häntä kuulematta. Tämä saattaa myöhemmin aiheuttaa ristiriitoja lapsen ja adoptiovanhemman välillä. Toinen ongelma koskee rekisteröidyn parisuhteen purkamista, koska tällöin ei välttämättä ole lapsen eikä rekisteröidyssä parisuhteessa olleen biologisen vanhemman edun mukaista, että adoptiovanhempi säilyttäisi oikeuden lapseen tai olisi sukulaisuussiteen puuttumisesta huolimatta mahdollisen huoltajuuskiistan osapuoli. Parisuhteen purkautumisen jälkeen sosiaalinen vanhempi saattaa menettää kiinnostuksensa lapseen. Jos biologinen vanhempi kuolee, ei ole selvää, vastaako lapsen parasta se, että biologisen vanhemman rekisteröity puoliso olisi etusijalla pohdittaessa lapsen sijoittamista ja huoltajuuskysymystä. Selvitettäessä lapsen lähipiiriä laajemmin kysymykseen voisi tulla myös sijoittaminen isovanhemmille, muille edesmenneen biologisen vanhemman sukulaisille tai mahdollisesti elossa olevalle toiselle biologiselle vanhemmalle. Tällaisesta lähiomaisten selvittämisestä käydään keskustelua lasten sijoituskysymysten yhteydessä.
Sosiaali- ja terveysministeriö julkaisi vuonna 2003 mietinnön "Lapset ja rekisteröity parisuhde", jossa selvitetään rekisteröidyssä parisuhteessa elävien homo- ja lesboparien lasten aseman ongelmia. Erityisesti huomion kohteena oli kysymys perheen sisäisen adoption sallimisesta, jota työryhmä suosittelikin lasten aseman parantamiseksi. Toimikunta katsoi, että sisäinen adoptio ratkaisisi useimmat ongelmat, joita rekisteröidyssä parisuhteessa elävien vanhempien lasten asemaan nykyään liittyy. Samoin mietinnössä suositellaan mahdollisuutta yhteisen ottolapsen ottamiseen silloin, kun lapsi kuuluu rekisteröidyssä parisuhteessa elävän parin lähipiiriin ja hänen perhetilanteensa on mietittävä uudelleen esimerkiksi vanhempien kuoleman vuoksi.
Sosiaali- ja terveysministeriön mietintöön "Lapset ja rekisteröity parisuhde" on ottanut kantaa muun muassa Kirkkohallitus. Kirkkohallitus kaipaa asiasta tarkempaa selvitystä ennen adoption mahdollistamista. Se katsoo, että suhde molempia sukupuolia edustaviin vanhempiin on tarpeellinen lapsen psykoseksuaalisen kehityksen kannalta.
Sosiaali- ja terveysministeriön mietinnössä pohditaan myös kansainvälisen adoption sallimista rekisteröidyssä parisuhteessa eläville pareille. Työryhmän mukaan adoptio voi olla lapselle niin rasittava prosessi, ettei sitä kannata vaikeuttaa sijoittamalla lapsi homo- tai lesboperheeseen. Toisaalta mietinnössä huomautetaan, että vanhempien kuuluminen johonkin muuhun vähemmistöön voi olla lapselle aivan vastaavanlainen rasite. Myös luovuttajamaan suhtautuminen samaa sukupuolta oleviin vanhempiin voi aiheuttaa ongelmia.
19. huhtikuuta 2007 nimitetyn Vanhasen II hallituksen hallitusohjelmassa todetaan, että "nais- ja miesparien oikeus perheen sisäiseen adoptioon tehdään mahdolliseksi ottaen huomioon biologisen vanhemman oikeudet".
Suomeksi:
Englanniksi: