Heikki Turunen
Heikki Anton Turunen (s. 9. joulukuuta 1945 Pielisjärvi) on suomalainen kirjailija.
Turusen vanhemmat Reino Juho Turunen ja Jenny Mirjami Siponen olivat maanviljelijöitä Lieksan Vuonislahden kylässä. Turusen kotipaikka sijaitsee lähellä Eva Ryynäsen taiteilija-ateljeeta. Heikki vietti lapsuutensa kuuden sisaruksensa kanssa. Lapsuusaika oli kovaa työntekoa ja sodan jälkeistä jälleenrakennusaikaa.
Turunen kuvaa nuoruusaikaansa: ”Sain nähdä Suomen maaseudun kulta-ajan kasvavan lapsen ja nuoren silmin. Se oli kaunista ja väkevää, mutta teki minusta ikuisen maalaisromantikon, jonka elämä nykyisenä urbaanina aikana on ajoittain kärsimystä ja surua. En kuitenkaan tahtoisi toisin olevan. Lapsuuden ja nuoruuden kokemuksista olen tehnyt parhaat kirjani.”
Turunen kävi kansakoulun ja teki samalla maatöitä. Hän pääsi Lieksan paikallislehden toimittajaksi vuonna 1964. Joensuussa ilmestyvän Karjalan Maa -lehden toimittajana ja toimitussihteerinä hän työskenteli 1966–1974 ja siirtyi vapaaksi kirjailijaksi vuonna 1974.
Turunen asui pitkään Joensuun kaupungissa vaikka kirjoitti maalla Juuan kunnassa Pielisen rannalla. Juukalaiseksi hän kirjoittautui eläkeellä ollessaan v. 2013. Perheeseen kuuluu puoliso Seija Tuononen ja poika Janne (s. 1977). Seija on syntyjään juukalainen. Poika aukoo uria filmitiimeissä.
Turusen kirjoilla on lähes aina sama miljöö ja teema, kirjojen tapahtumat sijoittuvat yleensä maalle. Lähes kaikissa kirjoissa on jollakin tavalla syrjäytynyt tai ”erikoinen” henkilö. Turunen kuvaa kirjoissaan sodanjälkeisen uudisraivauksen ehdoin kasvavaa sukupolvea. Sukupolvi joutuu kokemaan teollistumisen, kaupungistumisen ja maaltamuuton ajan. Turunen itse sanoo: ”Nuorten on oikeus saada tietää minkälaista oli elää lapsena kun ihmiset siirtyivät maalta kaupunkeihin.”. Lähes kaikissa kirjoissaan hän käsittelee niin sanottuja ”maalaisten ongelmia”. Toisaalta, voitaneen myös kysyä että onko olemassakaan mitään urbaaniakaan "seutua" olemassa jolla ei olisi ongelmia. Tässä mielessä hän on "vain" maaseudun oma kirjailija, eikä pelkästään sen ongelmien kartoittaja. Itse asiassa hän ei edes tee johdonmukaisia "alhaalta ylöspäin" analyysejä siitä miten asioita olisi voitu ja pitänyt paremmin hoitaa muuten kuin miten ne nyt sitten menivät. Hän ei lainkaan luokittaudu sosiologiksi tai muuksi sellaiseksi minkään tieteenhaaran kylkeen, vaan tyytyy havainnoijan rooliin, ei varsinaiseksi yhteiskuntateoreettiseksi analysaattoriksi.
Turusen tunnetuimmat kirjat ovat "Kivenpyörittäjän kylä", "Simpauttaja" ja "Maalainen". Veikko Kerttula teki "Simpauttajasta" tv-elokuvan vuonna 1975, 1995 Markku Pölönen teki elokuvan Kivenpyörittäjän kylä ja 2004 Anssi Mänttäri ohjasi "Joensuun Ellistä" elokuvan. Tuotannon jatkuessa 2000-luvulla asuinpaikkakuntaan nivoutuva "Tie, totuus ja elämä" aukaisi uudelleen liittymän puhtaasti dokumentoivaan paikallishistoriaan. Sitä ennen "Hämärätunnin tarinoita" oli vapauttanut kirjoittajan kertomaan Pohjois-Karjalaisen seutukunnan tosiasioista ikään kuin toisessa persoonassa.
Hänen romaaneistaan on tehty sovituksia teatteriin ja elokuvaksi. Esikoisromaani "Simpauttaja" vuodelta 1973 lienee Pohjois-Karjalan ulkopuolella eniten tunnettu Turusen teos ja se on käännetty myös ruotsiksi. "Kivenpyörittäjän kylä" on käännetty norjaksi nimellä "Steintrilleren".
Turusen tuotannosta ja elämästä on tekeillä laaja teos. Joensuulainen filosofian tohtori Eija Komu sai vuonna 2008 Suomen Kulttuurirahaston apurahan tähän tarkoitukseen.
Vuonna 2009 Turuselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Turunen toimii Luonto-Liiton susiin liittyvän "Salakaadot seis!" -kampanjan suojelijana.