Hanti-Mansia
Hanti-Mansia eli Hantien ja mansien autonominen piirikunta () on yksi Venäjän federaation 83 federaatiosubjektista. Se sijaitsee Ob-joen vesistöalueella Länsi-Siperiassa Aasiassa. Pinta-alaltaan puolitoista kertaa Suomen kokoinen Hanti-Mansia on osa vielä laajempaa Tjumenin aluetta.
Hanti-Mansia on Venäjän tärkein öljyntuotantoalue. Se tuottaa 51 prosenttia Venäjän ja 5 prosenttia koko maailman öljystä. Raaka-aineiden ohella Hanti-Mantsia on myös energia- ja teollisuustuotannossa Venäjän johtava alue ja siten hyvin merkittävä Venäjän talouselämälle. Vuonna 2010 piirikunta muodosti 5,3 prosenttia koko Venäjän bruttokansantuotteesta, ja se oli tällä mittarilla Moskovan jälkeen 2. merkittävin federaatiosubjekti. Laskennallinen BKT henkeä kohti oli piirikunnassa Venäjän korkeimpia (noin 31 600 EUR/ vuosi).
Suomalais-ugrilaisten alkuperäiskansojen hantien ja mansien nykyosuus Hanti-Mansian väestöstä on alle kaksi prosenttia.
Piirikunta rajoittuu pohjoisessa Jamalin Nenetsiaan, idässä Krasnojarskin aluepiiriin, kaakossa Tomskin alueeseen, etelässä Tjumenin alueeseen, lounaassa Sverdlovskin alueeseen ja lännessä Komin tasavaltaan.
Hanti-Mansia kuuluu pääasiassa Länsi-Siperian alankoon, vain alueen länsiosa kuuluu Uralvuoristoon. Vuoriston korkein huippu Narodnaja (1 895 metriä) sijaitsee Hanti-Mansian luoteisrajalla. Tärkein joki on Ob; sen merkittävimpiä sivujokia Hanti-Mansiassa ovat Severnaja Sosva, Irtyš, Bolšoi Jugan ja Vah. Irtyšin alajuoksun sivuhaaroista piirikuntaan osuu Konda.
Maastoa peittävät metsät, suot ja niityt, ja vuoristotundra. Metsät kattavat 52,1 % Hanti-Mansian pinta-alasta. Vallitsevalta kasvillisuusvyöhykeeltään alue on keskitaigaa eli se kuuluu pohjoisen havumetsävyöhykkeen keskiosiin. Tyypilliseen havupuulajistoon kuuluvat kuusi, mänty, sembramänty, siperianpihta ja siperianlehtikuusi. Perinteisesti hantit ja mansit keräsivät loppukesällä maukkaita sembramännyn siemeniä syötäväksi; niistä saatiin myös lisätuloja. Niittykasvistoa esiintyy jokien tulvatasangoilla ja alangoilla. Jäkälän peittämää maasto on yleistä piirikunnan pohjoisosissa, näitä alueita käytetään poronhoitoon. Metsissä ja soilla on runsaasti syötäviä marjoja kuten karpaloita, puolukkaa, mustikkaa, juolukkaa, herukoita, lakkaa, vadelmaa, ruusunmarjoja, imeläkirsikkaa ja pihlajanmarjoja.
Hanti-Mansian nisäkkäitä ovat muun muassa kettu, orava, soopeli, näätä, kärppä, siperiankärppä, hilleri, minkki, saukko, metsäjänis, kontiainen, siperianmaaorava, peura ja hirvi. Tyypilliseen linnustoon kuuluvat muun muassa erilaiset hanhet, metsäkanalinnut (metso, pyy ja teeri), peltopyy, erilaiset sorsat ja kurpat. Riistaelinten ja uhanalaisten lajien eläinmääriä arvioidaan säännöllisesti.
Ob ja sen monet sivujoet ovat kalastoltaan monipuolisia. Piirikunnassa tavataan ainakin 42 eri kalalajia. Perinteisessä hantien ja mansien kulttuurissa kalastus oli monin paikoin metsästystä keskeisempi elinkeino. Vesistöstä on pyydetty muun muassa haukia, mateita, särkiä, säynäviä, siikoja, nelmoja, muikkua muistuttavia peledsiikoja, sampikaloihin lukeutuvia sterlettejä, ahvenia ja kiiskiä.
Hanti-Mansiassa vallitsee mannerilmasto. Ilmaston keskeisiä osatekijöitä ovat ilmakehän vallitseva länsivirtaus, piirikunnan länsiosan Ural-vuoret sekä avoin pohjois- ja eteläosa, joka sallii sekä arktisen pohjoisen että eteläisen trooppisemman ilmamassan virtaamisen alueelle. Ilmavirtauksen vaihtuminen voi muuttaa säätä ja lämpötilaa nopeasti ja voimakkaasti. Eteläinen ilmavirtaus voi nostaa ilman lämpötilan kesällä +35 celsiusasteeseen ja talvella suojan puolelle. Pitkä talvikausi kestää lokakuulta huhtikuulle. Terminen kevätkausi ja syksy (eli keskilämpötilaltaan 0 – +10 °C kaudet) kestävät noin 30–45 vuorokautta. Näiden väliin sijoittuu terminen kesä, joka alkaa tavallisesti toukokuun 27. päivän ja kesäkuun 14. päivän välillä ja päättyy 1.–14. syyskuuta.
Vuoden keskilämpötila on −1 – −4 astetta. Tammikuun keskilämpötila on −18 – −24 °C ja heinäkuun +15 – +19 °C. Absoluuttinen minimilämpötila vaihtelee välillä −48 – −60 °C ja absoluuttinen maksimilämpötila +34 – +37 °C. Viime vuosina on tosin saatu viitteitä ilmaston lämpenemisestä. Esimerkiksi piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijskin lentoaseman keskilämpötila oli kohonnut vuosien 1981–1985 arvosta −1,4 °C vuosien 2001–2005 jo −0,2 °C:een.
Merkittävimpiin sääilmiöihin kuuluvat lumipyryt (10–12 kertaa vuodessa, huippu maaliskuussa), ukonilmat (15–20 päivänä, maksimi heinäkuussa) ja sumut (esiintymishuippu elo-syyskuussa). Vuodessa sataa keskimäärin 400–550 mm. Suurimmat kuukausisademäärät saadaan heinä-elokuussa. Lumensyvyys kohoaa talvisin tyypillisesti on 50–80 senttimetriin. Maa on lumen peittämä noin 195–200 vuorokautta. Tyypillisesti lumikausi alkaa lokakuun 10.–20. päivän paikkeilla ja lumi sulaa toukokuun puolivälissä, joskus harvoin vasta toukokuun lopulla. Tuulen keskimääräinen nopeus on yli 7 m/s; heikkotuulisinta on joulu-tammikuussa. Ankarasta ilmastostaan huolimatta aurinko paistaa esimerkiksi Surgutissa vuosittain keskimäärin 1 632 tuntia. Tämä on hieman enemmän kuin Moskovassa keskimäärin.
Piirikunnassa sijaitsee useita luonnonsuojelualueita. Näistä merkittävimpiin kuuluvat "Malaja Sosvan" ja "Juganskin luonnonpuistot" sekä alueen kolme kansallispuistoa.
Alueen historiallinen nimitys on Jugra. Nestorin kronikassa mainitaan, että vuonna 1096 pohjoisten maiden tuntemattomat "jugra"-kansat (hantit) ja vogulit (mansit) kohtasivat alueelle tulleet venäläiset tutkimusmatkailijat. Kertomus mainitsee myös samojedit (nenetsit). 1200- ja 1300-luvun kertomukset novgorodilaisten retkistä Jugran alueelle kertovat soopeli-, kärppä-, naali- ja oravaturkisten keruusta. Nämä olivat aikansa ylellisyystuotteita myös Moskovan Venäjällä.
Alue siirtyi Siperian kaanikunnalta Moskovan Venäjän valtapiiriin 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alkupuolen aikana Stroganovien kauppiassuvun rahoittaman kasakkajoukon valloittamana.
Hanti-Mansian alue oli osa Pietari Suuren vuonna 1708 perustamaa laajaa Siperian kuvernementtiä.
Ostjakkien ja vogulien kansallinen piirikunta perustettiin 10. joulukuuta 1930. Piirikunnan nimi muutettiin vuonna 1940 "Hantien ja mansien kansalliseksi piirikunnaksi" ja samalla myös pääkaupungin nimi muutettiin "Ostjako-Vogulskista" Hanty-Mansijskiksi. Piirikunnan nimitys muutettiin kansallisesta autonomiseksi vuonna 1977.
Vuonna 1993 Hanti-Mansiasta tuli Venäjän federaation subjekti. Hanti-Mansian duuma päätti muuttaa piirikunnan nimen 7. maaliskuuta 2003 muotoon ”Hanti-Mansian piirikunta – Jugra”. Hanti-Mansian nimitys Jugra on ollut vuodesta 2005 lähtien myös virallisessa käytössä.
Hantien ja mansien autonominen piirikunta on 26. huhtikuuta 1995 hyväksytyn perustuslakinsa mukaan Venäjän federaation subjekti, mutta myös Tjumenin aluen osa. Piirikunnan hallinnosta vastaavat Hanti-Mansian kuvernööri, hallitus ja duuma. Piirikunnan lainsäädäntövaltaa käyttävässä duumassa on 35 yleisillä vaaleilla valittavaa edustajaa, joista kolmen tulee olla alkuperäiskansojen edustajia. Kuvernöörinä on Natalja Komarova. Hanti-Mansian pääkaupunki on Hanty-Mansijsk (nimenä vuoteen 1940 "Ostajako-Vogulsk").
Paikallishallinnollisesti Hanti-Mansia on jaettu yhdeksään kunnallispiiriin ja 13 kaupunkipiirikuntaan. Oheinen taulukko kertoo piirien ja kaupunkipiirikuntien asukasluvun ja hallinnollisen keskuksen. Näiden sijainti ilmenee oheisesta kartasta.
Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 Hanti-Mansian osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli 1 976,2 miljardia Venäjän ruplaa, mikä muodosti 5,3 prosentista koko Venäjän bruttokansantuotteesta (37 398,5 mrd. RUB). Laskennallinen BKT henkeä kohti on piirikunnassa Venäjän korkeimpia ja vuonna 2010 se oli lähes 31 600 EUR vuodessa (493 % maan keskiarvotasosta 6 413 EUR).
Piirikunnan talous perustuu maaöljyn ja maakaasun tuotantoon ja jalostukseen. Hanti-Mansia on yksi Venäjän suurimmista öljyntuotantoalueista. Venäjän suurimpiin öljy-yhtiöihin kuuluva Lukoil sai nykyisen nimensä 1991 kolmen Hanti-Mansian kaupungin ympäristöön sijoittuneen paikallisen öljy-yhtiön mukaan (Langepasneftegaz, Uraineftegaz ja Kogalymneftegaz). Maan neljänneksi suurimman öljyntuottajan Surgutneftegazin päätoimipiste on yhä öljykaupunki Surgutissa. Myös muilla viiteen suureen kuuluvilla öljy-yhtiöllä eli Rosneftillä, TNK-BP:llä ja Gazprom Neftillä on toimintaa Hanti-Mansian alueella, joka tuottaa 51 prosenttia Venäjän ja 5 prosenttia koko maailman maaöljystä.
Öljyputkien tai niiden liitosten pettämisen johdosta alueella tapahtuu lukuisia erisuuruisia öljyvahinkoja vuosittain. Vuotojen kokonaismääräksi vuonna 2000 arvioitiin Hanti-Mansiassa yli 1,5 miljoonaa tonnia vuodessa. Sittemmin arvioita putkistoista valuvan öljyn määrästä on selvästi suurennettu. Vuotoja tapahtuu runsaasti erityisesti öljyn tuotantoyhtiöiden paikallisista putkistoista ennen kansallisen öljyputkiyhtiö Transneftin maanlaajuista ja valvotumpaa siirtoputkistoa, joka sekin on osavastuussa vahingoista. Vuodot johtuvat osaltaan ikääntyneistä, huonoon kuntoon päässeistä siirtoputkista, joita on erityisesti Länsi-Siperiassa. Petrokemian teollisuus ja erityisesti saastuminen muuttaa erityisesti alkuperäisväestön elinpiiriä, koska kalastus, metsästys, marjastus ja poronhoito ovat riippuvaisia luonnonoloista. Osa luontoon päässeestä öljystä jatkaa kulkuaan mereen saakka. Ympäristöjärjestö Greenpeacen mukaan Pohjoiseen jäämereen valuu Ob-jokea pitkin Hanti-Mansiasta ja Jamalin Nenetsiasta noin 125 000 tonnia öljyä vuosittain.
Petrokemiallisen tuotannon lisäksi merkittävä teollisuudenala on paikallisia fossiilisia polttoaineita käyttävä sähkön- ja lämmöntuotanto. Lisäksi harjoitetaan metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Maataloudessa harjoitetaan liha- ja maitokarjataloutta, porotaloutta, kalastusta sekä turkiseläinten metsästystä ja tarhausta. Viljelykasveista merkittävimmät peruna ja vihannekset.
Ob sivujokineen muodostaa historiallisestikin tärkeän liikenneväylän laivoille ja pienemmille aluksille. Yleiset tieyhteydet kattavat vain osan piirikunnasta, jossa on laajoja erämaita tieyhteyksien ulottumissa. Useisiin pienempiin syrjäkyliin johtaa vain vaatimaton kärrypolku tai talvitie tai sinne ei ole tietä lainkaan; jokia pitkin tapahtuva huoltoliikenne on erityisen merkittävää.
Piirikuntaan saapuu etelästä kolme rautatielinjaa. Näistä merkittävin on itäisin rata, joka saapuu Tjumenista Tobolskin kautta Surgutiin ja jatkaa sieltä koilliseen Ult-Jaguniin, ja edelleen pohjoiseen Kogalymiin ja Jamalin Nenetsian suurimpiin taajamiin. Ult-Jagunista lähtee sivurata itään Nižnevartovskiin. Rautatielinjoista keskimmäisin saapuu Jekaterinburgin suunnalta Jegoršinon kautta ja ulottuu vain Kondan äärellä sijaitsevaan Mežduretšenskin taajamaan (asema Ustje-Aha). Rautatielinjoista läntisin saapuu Jekaterinburgin suunnalta Serovin ja Ivdelin kautta Sovetskiin ja Njaganiin ja edelleen Obille (Priobjen pääteasema).
Useissa kaupungeissa on lentokenttä. Hanti-Mansian lentoasemista matkustajamäärältään suurimmat ovat Surgutin, Nižnevartovskin ja Hanty-Mansijskin lentoasema.
Hanti-Mansia on muuttunut erityisesti öljylöytöjen jälkeisen muuttoliikkeen johdosta maaseutuvaltaisesta syrjäseudusta vahvasti kaupungistuneeksi, muualta lähtöisin olevan väestön ja heidän alueella syntyneen jälkipolven varaan rakentuneeksi teollisuusalueeksi. Väkiluku on kasvanut yli 16-kertaiseksi runsaassa 80 vuodessa eli vuosien 1939 ja 2010 välillä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Hanti-Mansian asukasluku on 1 532 243 (2010) ja väestötiheys on 2,9 as./km².
Hanti-Mansian väestönkehitystä ja kaupungistumista voidaan kuvata väestönlaskentatilastojen avulla. Ohessa kuvataan, miten autonomisen piirikunnan väestö on kasvanut ja muuttunut vuoden 1939 jälkeen erityisesti maaöljy- ja kaasulöytöjen aiheuttaman muuttoliikkeen johdosta. Tilastoituun kaupunkilaisten osuuteen eri väestönlaskentojen välillä vaikuttavat paikallishallinnon alueiden rajojen muutokset sekä asutuskeskusten statuksen vaihtuminen. Kun taajama saa kaupunkityyppisen taajaman tai kaupungin arvon, sen asukkaista tulee Venäjän väestötilastoissa kaupunkilaisia.
Kaupunkeja piirikunnassa on yhteensä 16 (2010), joista 13 toimii kaupunkipiirin keskuksena ja kolme on hallinnollisesti kunnallispiirin alaisuudessa. Suurimmat kaupungit ovat: Surgut (306 675 as.), Nižnevartovsk (251 694 as.), Neftejugansk (122 855 as.), pääkaupunki Hanty-Mansijsk (80 151 as.), Kogalym (58 181 as.) ja Njagan (54 890 as.).
Kooltaan 10-50 tuhannen asukkaan kaupungeista ja taajamista suurimmat muodostavat oman kaupunkipiirinsä. Pienemmät ovat kunnallispiirin alaisuudessa (tässä ktt= kaupunkityyppinen taajama): Megion (49 449 as.), Radužnyi (43 399 as.), Langepas (41 670 as.), Pyt-Jah (41 488 as.), Urai (39 457 as.), Ljantor (38 992 as., Surgutin piirissä), Jugorsk (34 067 as.), Sovetski (26 495 as., Sovetskin piirissä), Poikovski (Пойковский, 25 594 as., ktt Neftejuganskin piirissä), Fjodorovski (Фёдоровский, 20 288 as., ktt Surgutin piirissä), Belojarski (20 283 as., Belojarskin piirissä), Izlutšinsk (Излучинск, 17 399 as., ktt Nižnevartovskin piirissä), Pokatši (17 171 as), Belyi Jar (Белый Яр, 14 580 as., ktt Surgutin piirissä), Mežduretšenski (ktt Kondan piirissä, 11 058 as.) ja Novoagansk (Новоаганск, ktt Nižnevartovskin piirissä, 10 343 as.).
Artikkelin kartta esittää näiden taajamien sijainnin.Piirikunnan väestö jakautuu useisiin kansallisuuksiin. Piirin alkuperäisväestöön luetaan hantit, mansit ja nenetsit.
Vuonna 2012 julkaistun, Venäjän uskontoja laajasti kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Hanti-Mansian asukkaista oli:
Piirikunnan alkuperäisasukkaiden kielet hanti ja mansi kuuluvat suomalais-ugrilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään ja niiden lähin sukukieli on unkari. Hantit ja mansit ovat kärsineet paljon venäläisten harjoittaman sulauttamispolitiikan vuoksi.
Hanti-Mansian duuma hyväksyi viimeisessä istunnossaan vuonna 2001 lain alkuperäiskansojen kielten säilyttämisestä ja kehittämisestä. Lain on tarkoitus turvata ja edesauttaa piirikunnassa asuvien alkuperäisasukkaiden, hantien, mansien ja nenetsien oman kielen ja kulttuurin vaalimista ja kehittämistä.
Suomalaiset toimijat, erityisesti Kulttuurien museo ja Äidinkielen opettajien liitto, tuottivat 2010-luvun alussa Hanti-Mansian tahojen kanssa ensimmäisen hantin- ja mansinkieltä tukevan verkko- ja kiertonäyttelyn. Tämä suomeksi, hantiksi, mansiksi ja englanniksi laadittu Suomesta Siperiaan -näyttely kuvaa suomalaisten tutkimusmatkoja obinugrilaisten pariin.
Hanti-Mansia on tunnettu muun muassa siellä järjestetyistä shakin ja ampumahiihdon kansainvälisistä kilpailuista. Vuonna 2010 siellä järjestettiin 39. shakkiolympialaiset.