hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Harold Mahony
Harold Segerson Mahony (13. helmikuuta 1867 Edinburgh – 27. kesäkuuta 1905) oli irlantilainen tennispelaaja ja olympiamitalisti. Hän voitti urallaan kolme olympiamitalia, joista kaksi on hopeisia ja yksi pronssinen. Mahony voitti kaikki mitalinsa Pariisista 1900: hopeaa hän sai kaksinpelissä ja sekanelinpelissä sekä pronssia nelinpelissä. Kaksinpelin loppuottelussa hän hävisi Lawrence Dohertylle erin 6–4, 6–2, 6–3. Sekanelinpelissä hän voitti olympiahopeaa Hélène Prévostin kanssa.
Olympiamitaleista huolimatta Mahony muistetaan ehkä parhaiten siitä, että hän voitti Wimbledonin tennisturnauksen vuonna 1896.
Eugen Fischer
Eugen Fischer (5. kesäkuuta 1874 Karlsruhe Saksa – 9. heinäkuuta 1967 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen lääkäri, antropologi ja eugeenikko, joka toimi Kaiser-Wilhelm-Institut für Anthropologie, menschliche Erblehre und Eugenik -rotuinstituutin johtajana. Hän toimi berliiniläisen Friedrich-Wilhelm-yliopiston antropologian professorina 1927–1942 ja sen rehtorina 1933–1934 ja oli merkittävä Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kannattaja. 
Fischer kirjoitti yhdessä Edwin Baurin ja Fritz Lenzin kanssa teoksen "Grundriss der menschlichen Erblichkeitslehre und Rassenhygiene" (1921, "ihmisen perinnöllisyysopin ja rotuhygienian perusteet", ei suomennettu), josta muodostui saksalaisen rotuopin keskeisin teos. Fischerin osuus on sen ensimmäisessä osassa "Menschliche Erblichkeitslehre" jakso ihmisten välisistä rodullisista eroista. Teos on ilmestynyt ruotsiksi nimellä "Ärftlighet och rashygien" (1925). Englanniksi siitä on käännetty vain ensimmäinen osa nimellä "Human Heredity" (1931).
Saatavuus
Saatavuus (eng. "availability") on ominaisuus, joka ilmentää sitä, kuinka varmasti järjestelmä, laite, ohjelma tai palvelu on tarvittaessa käytettävissä. .
Esimerkiksi tietojärjestelmän saatavuutta voivat heikentää järjestelmän virheet, jotka ajoittain estävät järjestelmän käytön.
Palvelun ominaisuuksiin viitattaessa merkintä 24/7 tarkoittaa, että palvelu on toiminnassa 24 tuntia vuorokaudessa seitsemänä päivänä viikossa.
Tietyissä valtionhallinnon julkaisuissa ja kaupallisten tuotteiden vanhemmissa esitteissä käytetään termiä "käytettävyys" tarkoituksessa saatavuus. Tieteellisissä julkaisuissa ja muissa uudemmissa julkaisuissa termi saatavuus on yleisin. Saatavuus-termiä ei kuitenkaan käytetä teollisuusautomaatiossa, jossa on pitäydytty käyttämään käytettävyys-termiä merkityksessä käytettävyys ajansuhteen.
Claude Piquemal
Claude Piquemal (s. 13. maaliskuuta 1939 Siguer, Ariège, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija. Hän oli 1960-luvulla lajissaan Euroopan parhaita.
Piquemal karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä Rooman olympialaisissa 1960. Hän osallistui myös 4 × 100 metrin viestijuoksuun, jossa Ranskan joukkue hylättiin alkuerissä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän voitti kultaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,4 s. Tasaisessa juoksussa viisi ensimmäistä saivat saman ajan. Piquemal juoksi myös Ranskan pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui neljänneksi. Tokion olympialaisissa 1964 hän juoksi kolmannen osuuden pikaviestijoukkueessa, joka sijoittui pronssille maailmanennätyksen juosseen Yhdysvaltain ja Puolan jälkeen ajalla 39,3 s. Henkilökohtaisella 100 metrin matkalla hän karsiutui välierissä.
Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Piquemal sijoittui 100 metrillä pronssille ajalla 10,5 s. Muut mitalistit saivat saman loppuajan. Viestissä Ranskan joukkue voitti kultaa loppuajan ollessa 39,4 s. Méxicon olympialaisissa 1968 pikaviestijoukkue uusi pronssimitalinsa. Yhdysvallat juoksi jälleen maailmanennätyksen ja Ranskakin alitti entisen ennätyksen ajallaan 38,4 s.
Piquemal voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1960 ja 1963. Kesäkuussa 1965 hän juoksi Pariisissa 200 metrin juoksun Ranskan ennätyksen 20,5 s. Hän juoksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa useita Ranskan ennätyksiä, joista viisi oli myös Euroopan ennätyksiä.
Jocelyn Delecour
Jocelyn Delecour (s. 2. tammikuuta 1935 Tourcoing, Nord, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Delecour saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa Tukholman EM-kilpailuissa 1958 ollessaan 200 metrin juoksussa pronssilla ajalla 21,3 s. Lisäksi hän sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi (10,5 s) ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa viidenneksi. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän saavutti hopeaa tasaisessa 100 metrin juoksussa, jossa viisi ensimmäistä saivat saman ajan 10,4 s. Neljänneksi hän sijoittui 200 metrillä (21,0 s) ja viestijuoksussa. Tokion olympialaisissa 1964 hän juoksi viimeisen osuuden viestijoukkueessa, joka sijoittui pronssille maailmanennätyksen juosseen Yhdysvaltain ja Puolan takana ajalla 39,3 s.
Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Delecour voitti Ranskan pikaviestijoukkueen toisen osuuden juoksijana kultaa ajalla 39,4 s. Méxicon olympialaisissa 1968 Ranskan pikaviestijoukkue oli jälleen pronssilla. Yhdysvallat juoksi maailmanennätyksen ja Ranskakin alitti entisen ennätyksen ajallaan 38,4 s. Olympialaisten henkilökohtaisilla matkoilla Delecour ei menestynyt; hän karsiutui Rooman olympialaisissa 1960 sekä 100:n että 200 metrin puolivälierissä, Tokiossa 200 metrin välierissä sekä Méxicossa 100 metrin puolivälierissä.
Delecour voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1958, 1961 ja 1962 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1958 ja 1961–1964. Vuonna 1958 hän sivusi toukokuussa Sofiassa 100 metrin juoksun Ranskan ennätystä 10,5 s, paransi ennätyksen kesäkuussa Varsovassa aikaan 10,3 s ja sivusi ennätystään syyskuussa Pariisissa. Sofiassa hän sivusi myös 200 metrin juoksun Ranskan ennätystä 21,3 s ja paransi sen Varsovassa aikaan 21,0 s. Heinäkuussa 1958 hän juoksi Pariisissa uuden ennätysajan 20,9 s ja vielä heinäkuussa 1963 Zürichissä hän sivusi Ranskan ennätystä 20,7 s. Hän juoksi myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa useita Ranskan ennätyksiä, joista kuusi oli myös Euroopan ennätyksiä.
Kyynärhermo
Kyynärhermo, ("nervus ulnaris") on hermo, joka kulkee kyynärpään alueella ja joka hermottaa kämmenen lihaksia varsinkin pikkusormen ja nimettömän alueella. Se kulkee kyynärluussa olevassa uurteessa ja on altis iskuille ja puristuksille. Jos kyynärpää osuu johonkin, se saattaa osua kyynärhermoon, jolloin tuntuu voimakasta kipua pikkusormen ja nimettömän alueella.
Jos iskut ovat toistuvia tai hermo on muuten puristuksissa, voi kädessä ilmaantua pitkäaikaisia oireita. Tyypillisiä oireita ovat pikkusormen ja nimettömän puutuminen.
Valtaosa kämmenen pienistä lihaksista on kyynärhermon hermottamia.
Marian Foik
Marian Foik (s. 6. lokakuuta 1933 Ruda Śląska – 20. toukokuuta 2005 Varsova) oli puolalainen pikajuoksija, päämatkanaan 100 metrin juoksu.
Foik oli mukana Puolan joukkueessa, joka saavutti hopeaa pikaviestistä Tokion olympialaisissa 1964. Hänen lisäkseen joukkueessa juoksivat Andrzej Zieliński, Wiesław Maniak ja Marian Dudziak. Vuoden 1962 EM-kilpailuissa Belgradissa hän saavutti hopeaa 200 metriltä ajalla 20,8 ja oli mukana Tokion olympialaisten tapaan hopeaa voittaneessa Puolan pikaviestijoukkueessa. Tällä kertaa joukkueessa olivat mukana Jerzy Juskowiak, Andrzej Zieliński ja Zbigniew Syka.
Roger Bambuck
Roger Bambuck (s. 22. marraskuuta 1945 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe) on entinen ranskalainen pikajuoksija, joka sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä vuonna 1968.
Bambuck osallistui 18-vuotiaana Tokion 1964 olympialaisiin mutta karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ja 200 metrin juoksun välierissä. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän voitti kaksi Euroopan mestaruutta. Hänen voittoaikansa 200 metrin juoksussa oli 20,9 s, ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän juoksi Ranskan joukkueen ankkurina kultaa loppuajan ollessa 39,4 s. Hopeaa hän sai 100 metrin juoksussa ajalla 10,5 s Puolan Wiesław Maniakin voittaessa samalla ajalla.
Heinäkuussa 1967 Bambuck juoksi Pariisissa 200 metrin Euroopan-ennätyksen 20,4 s. Kesällä 1968 Sacramentossa hän sivusi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 100 metrin juoksun maailmanennätystä 10,0 s. Hän oli kymmenes mies, joka sai tämän ennätysajan nimiinsä. Hän sai olla ennätysmiehenä vain hetken, sillä jo samana päivänä Jim Hines, Ronnie Ray Smith ja Charles Greene paransivat ennätyksen aikaan 9,9 s.
Méxicon olympialaisissa 1968 Bambuck sijoittui viidenneksi 100 metrillä ajalla 10,1 s sekä 200 metrillä ajalla 20,5 s. Molemmilla matkoilla hän oli paras eurooppalainen. Pikaviestissä Bambuckin ankkuroima Ranska sai pronssia alittaen entisen maailmanennätyksen ajallaan 38,4 s, mutta Yhdysvallat juoksi uuden maailmanennätyksen ja Kuubakin oli nopeampi.
Bambuck voitti Ranskan mestaruuden sekä 100:n että 200 metrin juoksussa vuosina 1965–1968. Hän juoksi useita Ranskan ennätyksiä ja viestijuoksussa useita Euroopan ennätyksiä. Hänen Méxicossa 1968 juoksemistaan sähköajoista 200 metrin aika 20,47 s säilyi Ranskan ennätyksenä heinäkuuhun 1979 ja 100 metrin aika 10,11 s elokuuhun 1986 saakka.
Seuratasolla Bambuck edusti CA Montreuilia. Hän on pituudeltaan 180-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 75 kiloa.
Sergei Jastržembski
Sergei Vladimirovitš Jastržembski (, ), s. 4. joulukuuta 1953 Moskova, on puolalaiseen perheeseen syntynyt venäläinen poliitikko ja diplomaatti.
Jastržembski valmistui Neuvostoliiton ulkoministeriön johtamasta Moskovan valtiollisesta kansain­välisten suhteiden instituutista (MGIMO) vuonna 1976 ja suoritti vuonna 1979 ylemmän tutkinnon Neuvostoliiton tiedeakatemian Kansainvälisen työväenliikkeen instituutissa. Hän valmistui filosofian tohtoriksi pääaineenaan historia.
Suomessa Sergei Jastržembski tuli tunnetuksi toimiessaan 1990-luvun loppupuolella Venäjän silloisen presidentin Boris Jeltsinin lehdistöattaseana. Maaliskuusta 2004 lähtien hän on toiminut Venäjän presidentin Euroopan unionin -erityislähettiläänä.
Marsin aikakirjat
Marsin aikakirjat on Ray Bradburyn temaattinen novellikokoelma vuodelta 1950. Amerikkalaiset lähtevät valloittamaan Marsia vuonna 1999. Marsin alkuperäiset asukkaan kuolevat lähes sukupuuttoon ja heidän kulttuuristaan tulee rihkamaa matkailijoille. Tämä vertautuu Amerikan valloitukseen sen alkuperäiskansoilta.
Vuonna 1980 Marsin aikakirjoista tehtiin brittiläis-amerikkalaisena yhteistuotantona 3-osainen minisarja. Sen ohjasi Michael Anderson, ja pääosassa nähtiin Rock Hudson.
Hill House -kustantamon vuonna 2005 julkaisemassa uudessa "The Martian Chronicles" -kirjan laitoksessa on mukana myös muita Bradburyn novelleja, joiden aiheena on Mars. Niistä on suomennettu seuraavat:
We Bring the Noise!
We Bring the Noise! on saksalaisen dance-yhtye Scooterin kahdeksas studioalbumi. Albumi julkaistiin Saksassa 11. kesäkuuta 2001.
Albumilta julkaistiin singlet: "Posse (I Need You on the Floor)" ja remix-versio "I Shot the DJ" uudelleennimettynä "Aiii Shot the DJ". Albumi on Scooterin viimeinen, jolla Axel Coon oli mukana. Hän jätti yhtyeen 2002 ja aloitti soolouran DJ:nä.
Hans-Georg Schwarzenbeck
Hans-Georg "Katsche" Schwarzenbeck (s. 3. huhtikuuta 1948 München) on saksalainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Bundesliigassa vuodesta 1966 vuoteen 1981 416 ottelussa Bayern Münchenissä. Hän voitti kuusi Saksan mestaruutta, kolme Saksan cupia, yhden Cup-voittajien cupin ja kolme Euroopan cupia.
Schwarzenbeck pelasi 44 maaottelua vuosien 1971 ja 1978 välillä. Tärkein meriitti hänen maajoukkueurallaan oli maailmanmestaruuskilpailujen voitto vuonna 1974. Hän oli voittamassa vuoden 1972 Euroopan-mestaruuskilpailuja. Hän osallistui myös seuraaviin Euroopan-mestaruuskilpailuihin 1976, joissa Saksa pääsi finaaliin.
Schwarzenbeck on peliuransa jälkeen työskennellyt lehdenmyyntiä harjoittavassa yrityksessään.
Seura
Maajoukkue
Ruslan
Ruslan () on vuonna 2009 suoraan DVD:lle julkaistu toimintaelokuva, joka on kuvattu Maple Ridgessä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa. Elokuvan ohjasi Jeff F. King ja käsikirjoitti Mark James. Pääosassa esiintyivät Steven Seagal ja Dmitry Chepovetsky.
Nykyään rikoskirjailijana toimiva entinen venäläinen gansteri Ruslan Drachev (Seagal) joutuu kohtaamaan menneisyytensä ollessaan matkalla tyttärensä häihin. Perillä hän saa huomata tyttärensä sulhasen olevan hänen entisen arkkivihollisen Mikhail Abramovin poika Stephan. Pian Ruslanin entinen vaimo ja tytär joutuvat väkivallan kohteeksi, jonka seurauksena hän alkaa tutkimaan tapausta saadakseen murhaajan kiinni.
Jean Baptiste Guébriant
Jean Baptiste Budes, Guébriantin kreivi (1602 Plessis-Budes, lähellä Saint-Brieucia – 24. marraskuuta 1643 Rottweil) oli ranskalainen sotilas ja vuodesta 1642 Ranskan marsalkka.
Guébriant syntyi vanhaan bretagnelaiseen aatelissukuun. Hän aloitti sotilasuransa Alankomaiden armeijassa, mutta siirtyi Ranskan palvelukseen ja johti Bernhard Weimarin armeijassa taistelleita ranskalaisjoukkoja vuosina 1638–39. Hän kunnostautui erityisesti Breisachin piirityksessä. Weimarin kuoltua 1639 Guébriant nousi armeijan johtoon. Hänet ylennettiin Ranskan marsalkaksi 1642. Vuonna 1643 Guébriant valtasi Rottweilin, mutta haavoittui piirityksessä ja kuoli vammoihinsa myöhemmin.
Italian juustopetos
Italian juustopetos oli vuonna 2008 paljastunut petos, jossa pilaantunutta italialaista juustoa myytiin uutena eri puolella Eurooppaa kahden vuoden ajan. Heinäkuussa 2008 juustoskandaalin tutkimukset levisivät eteläsaksalaiseen meijeriin. Saksalaisen meijerin johtaja on Italian kansalainen. La Repubblica -lehden mukaan 40 italialaista, brittiläistä, saksalaista ja itävaltalaista firmaa kuljetti omista juustoloistaan yli 11 000 tonnia pilaantunutta tai vanhentunutta justomassaa kolmeen italialaiseen ja yhteen saksalaiseen juustolaan kahden vuoden ajan. Lehden mukaan vanhentuneesta juustomassasta tehtiin mozzarellaa ja gorgonzolaa. Joukossa on ollut juustokääreitä, etikettejä ja hiiren jätöksiä. Juustolat omistaa sisilialainen liikemies.
Aiempia EU:n suuria ruokaskandaaleita on ollut muun muassa dioksiini italialaisessa puhvelinmaidosta valmistetussa mozzarellassa keväällä 2008, jauhelihapakkausten päivämäärät Ruotsissa 2007 ja Belgian dioksiini munissa, lihassa ja maitotuotteissa 1999.
Italian poliisi on tutkinut juustopetosvyyhtiä kaksi vuotta. Kolme ihmistä on pidätetty. Italian terveysministeriö ilmoitti 4. heinäkuuta 2008 tiedottaneensa juustopetoksesta EU:lle. Terveysministeriön edustaja Silvio Borrello ei tiennyt, onko juustoa myyty kuluttajille. Sitäkään ei vielä tiedetä, onko juustoa tuotu Suomeen.
Italian viranomaisten mukaan sitä ei saada selville, mihin tuotteita on toimitettu. Epäilyjen mukaan Italian Cremonassa toimi juustola, joka sekoitti 11 000 tonnia ihmisravinnoksi sopimatonta juustoa maitoon ja myi tuotteita edelleen. Juustoja käytettiin sulatejuustojen ja juustoraasteen valmistamiseen. Juustopetokseen sekaantuivat Italiassa toimivat yritykset Tradel, Megal ja Sical sekä Saksassa toimiva International Cheese GmbH. Lisäksi tapauksessa on ollut mukana italialainen yritys Delia. Euroopan komissio on pyytänyt Italialta selvitystä juustopetoksesta.
Luettelo televisiosarjan Ben 10: Alien Force jaksoista
Luettelo -jaksoista. Jaksot ovat tuotantokausikohtaisessa luettelossa Yhdysvaltain alkuperäisessä esitysjärjestyksessä.
Sarja alkoi Yhdysvalloissa 18. huhtikuuta 2008, kaksiosaisella jaksolla "Ben 10 Returns". Ensimmäinen tuotantokausi kattaa 13 jaksoa, jotka esitettiin huhtikuusta elokuuhun. Sarjan toinen tuotantokausi alkoi 10. lokakuuta 2008 ja päättyi kaksiosaiseen jaksoon "War of the Worlds" 27. maaliskuuta 2009. Alun perin sarjan tuottaja Glen Murakami ja käsikirjoittaja Dwayne McDuffie olivat suunnitelleet sarjan ensimmäisen tuotantokauden käsittävän 26 jaksoa, mutta sarjan kanava Cartoon Network jakoi jaksot kahteen 13 jakson tuotantokauteen. Sarjan kolmas ja viimeinen tuotantokausi käsittää 20 jaksoa, joka päättyi jaksoon "The Final Battle" 26. maaliskuuta 2010.
Jarkko Kauvosaari
Jarkko Kauvosaari (s. 17. lokakuuta 1983 Ylitornio) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. Kauvosaari oli keskushyökkääjälle epätyypillisesti pelitavaltaan voimahyökkääjä: isokokoinen, vahva ja suoraviivainen.
Kauvosaari sai kiekko-oppinsa Vaasan Sportissa mutta siirtyi varusmiespalveluksen vuoksi jo A-juniori-ikäisenä Rauman Lukkoon. Kesällä 2003 Kauvosaari teki Lukon kanssa kolmivuotisen liigasopimuksen. Lukossa hän pelasi liigaa kolme kautta. Lisäksi kaudella 2004–2005 Kauvosaari pelasi lainalla Mestiksessä KooKoossa ja TuTossa.
Kauden 2006–2007 jo alettua Kauvosaari siirtyi koesopimuksella Kuopion KalPaan. Lukossa hän oli jäänyt ylimääräiseksi hyökkääksi mutta KalPassa hän teki 10 ensimmäisessä ottelussa viisi maalia. KalPa tarjosikin hänelle kaksivuotisen sopimuksen. Hän kohosi KalPassa kakkosketjuun ja teki 43 runkosarjaottelussa joukkueen menestykseen ja omiin aiempiin saavutuksiinsa nähden hyvät pisteet 12+10=22. Kauvosaari pelasi KalPassa myös seuraavan kauden jokseenkin samanlaisella menestyksellä ja toimi myös joukkueen kapteenina, kunnes siirtyi kauden päätyttyä Tampereen Ilvekseen. Ilveksessä Kauvosaari pelasi kaksi kautta. Keväällä 2010 hän allekirjoitti Lukon kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
Kauvosaaren ura päättyi loukkaantumiseen tammikuussa 2014.
OJ 287
OJ 287 on aktiivinen galaksiydin, jonka massaksi on arvioitu 18 miljardia kertaa Auringon massa. Sen ytimessä arvioidaan olevan tähän asti suurin havaittu supermassiivinen musta aukko. Valokäyrän vaihteluista on päätelty, että sitä kiertää toinen, pienempi, musta aukko, jonka massaksi on arvioitu 100 miljoonaa Auringon massaa. Sen arvioidaan yhdistyvän isompaan kiertolaiseen noin 10 000 vuoden kuluessa. Sen etäisyys Maasta on noin 3,5 miljardia valovuotta. OJ 287:ää tutkitaan Tuorlan observatoriossa.
Mark Crear
Mark Crear (s. 2. lokakuuta 1968 San Francisco) on entinen yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija, kaksinkertainen olympiamitalisti.
Crear voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 1992. Hän selviytyi välieriin Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 ja oli myöhemmin samana vuonna neljäs GP-finaalissa Lontoossa. Vuonna 1994 hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden ja 1995 GP-finaalin Monacossa ajalla 13,07 s.
Crear saavutti hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996 ajalla 13,09. Hän hävisi olympiaennätyksen tehneelle Allen Johnsonille 14 sadasosasekuntia. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Ateenan MM-kilpailuissa ja voitti GP-finaalin Fukuokassa juostuaan 13,03.
Crear voitti Hyväntahdon kisojen 110 metrin aitajuoksun New Yorkissa 1998. Seuraavana vuonna hän voitti GP-finaalin Münchenissä ajalla 13,08. Sevillan MM-kilpailuihin hän saapui yhtenä suurimmista suosikeista mutta otti toisissa alkuerissä kaksi varaslähtöä ja hylättiin. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän saavutti Anier Garcían ja Terrence Trammellin jälkeen pronssia tuloksella 13,22.
Crear juoksi ennätyksensä 12,98 Zagrebissa 5. heinäkuuta 1999. Hallikilpailuissa hänen paras aikansa 60 metrin aitajuoksussa oli 7,38.
Viitatar
Viitatar eli Naistaikaviitta () on Disneyn eläinmaailmassa esiintyvä Iines Ankan alter ego. Viitattaren loi käsikirjoittaja Guido Martina ja piirtäjä Giorgio Cavazzano. Hahmo ensiesiintyi tarinassa "Pyssyllä ei rahaa saa", joka julkaistiin Aku Ankan taskukirjassa numero 56. Hanhikki Hanhi avusti Iinestä tekemällä hänelle Viitattaren puvun sekä muita välineitä, kuten pillerin, joka saa uhrin nukkumaan jopa vuorokauden.
56. "Pyssyllä ei rahaa saa"
345. "Tähtihetki"
385. "Täydellinen poikaystävä"
448. "Supersankarit törmäyskurssilla"
Kuvia Viitattaresta
Celta Vigo B
Celta Vigo B on Celta Vigon reservijoukkue. Se pelaa tällä hetkellä Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Joukkue on perustettu alun perin vuonna 1927, mutta vasta vuonna 1989 siitä tuli Celta Vigo B. Joukkueesta saatetaan käyttää myös "Celta Turistas" nimitystä, johtuen sen vanhasta nimestä.
Se on käyttänyt historiansa aikana yhteensä kolmea nimeä "Club Turista" (1927–1990), "Celta Turista (1990–1996)" ja Celta de Vigo B (1996–).
Celta Vigo B teki debyyttinsä Segunda B:ssä kaudella 1992–1993 ja paras sijoitus siellä toistaiseksi on kolmas tila. Historiansa aikana joukkue on pelannut kaikkiaan 7 kautta Segunda B:ssä ja 9 kautta Tercera Divisiónissa.
Anne Margrethe Hausken Nordberg
Anne Margrethe Hausken Nordberg (s. 23. tammikuuta 1976 Haugesund) on norjalainen suunnistuksen maailmanmestari.
Hausken kilpaili nuorempana hiihtosuunnistuksessa ja yleisurheilussa ja voitti ensin mainitussa nuorten maailmanmestaruuden. Suunnistuksen aikuisten arvokisoihin hän osallistui ensimmäisen kerran Sümegin EM-kilpailuissa 2002 ja saavutti sprintissä pronssia. Kolmissa seuraavissa arvokisoissa hän sijoittui sprintissä kymmenen parhaan joukkoon mutta vasta vuonna 2005 Aichin MM-kilpailuissa hän saavutti seuraavat mitalinsa, sprintissä ja viestissä hopeaa. Vuosi 2006 ei tuonut menestystä, ja vuoden 2007 parhaat saavutukset olivat Kiovan MM-kilpailuissa saavutetut viestin pronssi ja pitkän matkan neljäs sija.
Vuonna 2008 Hausken ylti vihdoin arvokisavoittajaksi. Ventspilsin EM-kilpailuissa hän voitti kultaa sprintissä kolmen sekunnin erolla Suomen Heli Jukkolaan, ja toisen kultamitalin hän sai pitkällä matkalla 53 sekuntia edellä Venäjän Tatjana Rjabkinaa. Heinäkuussa Olomoucin MM-kilpailuissa hän voitti sprintissä kultaa Suomen Minna Kaupin edellä. Vuosien 2009 ja 2013 MM-kilpailuissa hän voitti maailmanmestaruuden viestissä ja sijoittui vuosina 2010 ja 2015 viestissä hopealle sekä vuonna 2012 pronssille. Lisäksi hän sai vuonna 2015 sprinttiviestissä MM-pronssia sekä vuonna 2016 pitkällä matkalla EM-hopeaa ja MM-pronssia.
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Hausken on voittanut vuonna 2008 ja vuonna 2005 hän sijoittui kolmanneksi. Puistosuunnistuksen maailmancupin hän voitti vuonna 2003 ja sijoittui seuraavana vuonna toiseksi. Lisäksi hän on voittanut Pohjoismaiden mestaruuksia.
Hausken meni naimisiin Anders Nordbergin kanssa vuonna 2010.
Rekilaulu
Rekilaulu on Suomessa nelisäkeistä ja riimillistä uudempaa kansanlaulua. Virossa rekilauluilla tarkoitetaan vanhaa alkusointuista runostoa. Rekilaulut olivat 1800-luvun Suomessa suosituin laulumuoto. Sana rekilaulu on käännös saksan kielen piirilaulua tarkoittavasta sanasta "Reihenlied" tai "Reigenlied".
Rekilaulujen loppusoinnut sijoittuvat säkeistön toiseen ja neljänteen säkeeseen. Niille on usein pidetty luontaisena luonnonjohdantoa: aiemmassa säkeessä piirretään luonnonkuva, joka seuraavassa säkeessä vertautuu laulun varsinaiseen sanomaan.
Fort Sumter
Fort Sumter on linnoitus Charlestonin satamassa, Etelä-Carolinassa, joka nimettiin kenraali Thomas Sumterin mukaan. Sen pommitus Fort Sumterin taistelussa 12. huhtikuuta 1861 aloitti Yhdysvaltain sisällissodan.
Fort Sumterin rakentamisesta päätettiin Vuoden 1812 sodan (1812-1815) jälkimainingeissa. Se oli osa yhdysvaltojen rannikoille ja lähisaarille rakennettua lähes 50 linnoituksen järjestelmää, jota kutsuttiin nimellä Kolmas järjestelmä (). Yhdysvaltain kongressi päätti rannikkopuolustuksen rakentamisesta vuonna 1817, ja Fort Sumterin rakentaminen alkoi vuonna 1829. Charlestonin tärkeää satamaa suojaamaan tehtiin 2,4 hehtaarin kokoinen tekosaari, jolle linnoitus rakennettiin. Se on kolmitasoinen ja viisisivuinen linnoitus, jossa oli 650 sotilasta ja 135 tykkiä. Rakentaminen kuitenkin tyssäsi 1830-luvulla kiistaan sataman käyttäjien kanssa. Rakentamista päästiin jatkamaan vasta vuonna 1841. Fort Sumter osoittautui kuitenkin kalliiksi hankkeeksi, kuten monet muutkin Kolmannen järjestelmän linnoitukset, ja rakentaminen hidastui vuonna 1859 rahanpuutteeseen. Vuonna 1860 saari ja linnoituksen ulko-osat olivat valmiita, mutta sisätyöt ja aseistus jäivät kesken.
Sisällissodan jälkeen linnoitus on ollut sotilaskäytössä Espanjan–Yhdysvaltain sodan (1898), ensimmäisen maailmansodan (1914-18) ja toisen maailmansodan (1939-45) aikana.
Nykyään linnoitus on suosittu matkailunähtävyys ja sinne tehdään ohjattuja veneretkiä.
Anis Boussaïdi
Anis Boussaïdi (s. 10. huhtikuuta 1981) on tunisialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Boussaïdi edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa Tavrija Simferopolia.
Boussaïdi aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Tunisiassa AS Kasserinen junioreissa, josta hän myöhemmin siirtyi pääkaupunkiseudulle Stade Tunisienin junioreihin.
Vuonna 2001 Boussaïdi nostettiin joukkueen edustukseen, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan ennen siirtymistään Ukrainan Metalurh Donetsk -joukkueeseen. Boussaïdi pelasi joukkueessa kolmen kauden ajan käyden viimeisellä kaudellaan pelaamassa lainalla Belgiassa KV Mechelen -joukkueessa. Sittemmin itävaltalainen Red Bull Salzburg hankki Boussaïdin joukkueeseensa vapaalla siirrolla ja teki kolmivuotisen sopimuksen. Avauskaudellaan Boussaïdi pelasi 28 ottelua Itävallan Bundesliigassa ja juhli kauden päätteeksi Itävallan mestaruutta. Seuraavalla kaudella 2009-2010 hän joutui joukkueen valmentajan epäsuosioon ja siirtyi Salzburgin kakkosjoukkueeseen, joka pelasi Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Heinäkuussa 2010 Boussaïdi allekirjoitti vuoden sopimuksen kreikkalaisen PAOKin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa PAOK'n paidassa 28. heinäkuuta 2010 Mestarien liigan karsintaottelussa Ajaxia vastaan. Kreikan pääsarjassa Boussaïdi pelasi ensi kerran kauden avausottelussa 29. elokuuta 2010 Panserraikosia vastaan. Hän pelasi puolen vuoden aikana yhteensä kaksitoista sarjaottelua ja neljä ottelua Eurooppa-liigassa.
Tammikuussa 2011 Boussaïdi siirtyi Venäjän valioliigassa pelaavaan FK Rostoviin.
Joulukuussa 2011 Boussaïdi allekirjoitti kahden ja puolen vuoden sopimuksen ukrainalaisen Tavrija Simferopolin kanssa.
Boussaidi edusti maataan vuoden 2004 Olympiakisoissa Ateenassa. Maajoukkueessa hän on pelannut 57 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Oinasjärvi (Sonkajärvi)
Oinasjärvi on Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savon maakunnassa sijaitseva kylä. Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueena on Sonkajärven kunnan eteläinen alue Oinasjärventien varrella. Kylän alue alkaa Harvanjoesta, käsittäen Mustanjoen, Marjomäen, Kotkatmäen päättyen Oinasjärvellä Salmisenmäkeen. Länsipuolella rajana on Hämeenmäki ja itäpuolella Luppamäki ja entinen Luusan kylän koulu. Sonkajärven kirkonkylälle matkaa on noin 4-12 km ja lähimpään kaupunkiin, Iisalmeen, matkaa kertyy keskimäärin 35 km.
Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueella on asukkaita yhteensä 161 henkilöä (vuonna 2003). Asukkaista työikäisiä on 65 henkilöä (n. 40%), eläkeläisiä 45 henkilöä (n. 28 %). Nuoria alle 24-vuotiaita kylällä on 33 (20,5%) ja 1-7-vuotiaita lapsia 18 (n. 11 %). Väestö koostuu aiemmista kanta-asukkaista, ja kylälle muuttaneista nuorista lapsiperheistä. Jokunen paluumuuttajakin kylältä löytyy. Lapsille on rakennettu leikkikenttä Mustanjoelle. Loma-asukkaiden myötä asukasmäärä lisääntyy kesäaikaan noin 50 henkilöllä.
Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueella sijaitsee kaksi retkeilyyn tarkoitettua kotaa: "Mustanjoen kota" ja "Mustanmäen kota". Mustanjoen kota sijaitsee Sonkajärven kirkonkylältä päin tultaessa Mustanjoen suoran päässä vasemmalla. Kota ja puuvarasto on rakennettu 2003, wc on rakennettu vuonna 2004. Kodan kautta kulkee kirkonkylältä tuleva latukoneella ajettu latu, joka kiertää lenkin Kuljun rinteen alta sekä kuljun rinteen päältä. Latu on osa maaliskuussa hiihdettävän Elekko-hiihdon latua. Mustanmäen kota on avonainen eli kiinteä laavu ja pienempi kuin Mustanjoen kota.
Oinasjärvellä sijaitsee myös hirviporukan jahtimaja, jota kyläyhdistys voi käyttää esimerkiksi kokouksissa.
John By
John By (s. todennäköisesti 7. elokuuta 1779 Lambeth, Lontoo – 1. helmikuuta 1836 Frant, East Sussex) oli englantilainen pioneeri, joka oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Hän tuli tunnetuksi Rideaun kanavan suunnittelijana ja rakennustöiden johtajana sekä Ottawan kaupungin perustajana kanavan rakennustöiden aikana.
By opiskeli Royal Military Academyssä. Hänet määrättiin vuonna 1799 tykistöön, mutta vielä samana vuonna pioneerijoukkoihin. Vuonna 1802 By sijoitettiin ensimmäistä kertaa Kanadaan, missä hän osallistui Québecin kaupungin linnoittamiseen ja Saint Lawrence -joen muuttamiseen purjehtemiskelpoisammaksi.
Napoleonin sotien takia By palasi Eurooppaan ja palveli Arthur Wellesleyn alaisuudessa. Vuonna 1811 hänet lähetettiin Espanjaan, jossa hän osallistui Badajozin ensimmäiseen ja toiseen taisteluun. Tämän jälkeen By palasi Englantiin, missä hän otti johtoonsa Favershamin kuninkaallisen ruutitehtaan.
Napoleonin hävittyä Waterloon taistelun vuonna 1815 Byn tehdas muuttui hiljalleen tarpeettomaksi ja vuonna 1821 hän jäi eläkkeelle armeijan palveluksesta. Vuonna 1826 hänet kutsuttiin takaisin palvelukseen ja Kanadaan Rideaun kanavan rakennustöihin. Byn ensimmäisenä tehtävänä oli perustaa kaupunki kanavan rakennusmaalla työskenteleville miehille, sillä Ottawa-joen laakso oli tuolloin harvaan asuttua. Tuota asutuskeskusta kutsuttiin alkujaan nimellä Bytown, ja siitä kehittyi myöhemmin Ottawan kaupunki.
Kanava valmistui kuudessa vuodessa ja sitä pidettiin insinööritaidon menestyksenä. Byn parhaisiin lukeutuvana saavutuksena voidaan nähdä laajempien patojen käyttö, jotta kosket jäivät tulvaveden alle peittyen purjehduskelpoisen vesimassan alle. Lontooseen palattuaan By joutui kuitenkin vastaamaan syytöksiin kanavaprojektin rahoituksesta, sillä kustannukset kasvoivat huomattavasti alkuperäisiä suunnitelmia suuremmiksi. Britannian valtiovarainministeriön virkamiehet syyttivät Bytä monista luvattomista kuluista.
By loukkaantui häneen kohdistuneista voimakkaista hyökkäyksistä, sillä hän oli toivonut saavansa kiitosta Kanadassa tehdystä työstään. By jättäytyi tämän jälkeen eläkkeellä ja muutti asumaan Frantin kylään, Englannin kaakkoisosaan. Hän kuoli kotonaan vuonna 1836.
Holyfield-Tyson II
Holyfield-Tyson II on kutsumanimi nyrkkeilijöiden Mike Tyson ja Evander Holyfield välisestä uusintaottelusta Tyson-Holyfield. Ottelun virallinen nimi on Holyfield-Tyson II, The Sound And The Fury (). Ottelu oli jatkoa miesten Tyson-Holyfield I -ottelulle.
Ottelupaikaksi valittiin MGM Grand Garden Arena Las Vegasissa. Tuomarina toimi Mills Lane, joka valittiin tuomariksi Tysonin leirin protestoitua aikeita valita miesten ensimmäisen ottelun tuomarin Mitch Halpern.
Ottelun alku oli Holyfieldin hallintaa, hän voitti kaksi ensimmäistä erää nimiinsä. Ongelmat alkoivat toisessa erässä Holyfieldin puskiessa Tysonin silmäkulmaa, joka aiheutti suuren haavan Tysonin vasemman silmän lähettyville.
Kolmannen erän alussa Tyson tuli kulmauksestaan pois ilman hammassuojiaan. Tuomari Mills Lane käski Tysonin kulmaukseensa laittamaan suojat paikalleen. Tyson laittoi hammassuojat ja ottelu jatkui. Hetken kuluttua Holyfield sai sidottua Tysonin. Tyson siirsi päänsä Holyfieldin viereen ja tavoitteli hampaillaan vastustajansa vasenta korvaa, saaden siitä pienen palan pois. Holyfield tönäisi Tysonin pois, ja Lane keskeytti ottelun väliaikaisesti. Holyfield käveli kulmaukseensa, jossa Tyson hyökkäsi hänen kimppuunsa tönäisten tämän köysiin. Lane ohjasi Tysonin pois ja auttoi Holyfieldin takaisin tämän kulmaukseen. Ottelu keskeytettiin muutamaksi minuutiksi, ja Lane vähensi Tysonilta kaksi pistettä. Holyfield oli kunnossa jatkaakseen ottelua.
Seuraavassa sidontatilanteessa Tyson puraisi palasen Holyfieldin oikeasta korvalehdestä. Holyfield irrotti välittömästi kätensä Tysonin ympäriltä ja hyppäsi taaksepäin. Lane ei keskeyttänyt ottelua, sillä molemmat miehet jatkoivat iskujenvaihtoa vielä vähän aikaa. Hetken kuluttua molemmat miehet kävelivät kulmauksiinsa ja ottelu keskeytettiin.
David Bronstein
David Ionovitš Bronstein (Дави́д Ио́нович Бронште́йн; 19. helmikuuta 1924 Bila Tserkva, Ukraina – 5. joulukuuta 2006 Minsk, Valko-Venäjä) oli johtavia neuvostoliittolaisia shakin suurmestareita ja tuottelias ja arvostettu shakkikirjailija. Asiantuntijat ovat kuvanneet häntä luovana nerona ja taktiikan mestarina.
Bronštein oli erittäin lähellä maailmanmestaruutta pelattuaan mestaruusottelussa tasan 12-12 hallitsevaa mestaria Mihail Botvinnikia vastaan Moskovassa vuonna 1951.
Toni Turek
Anton "Toni" Turek (18. tammikuuta 1919 Duisburg − 11. toukokuuta 1984 Neuss) oli saksalainen jalkapallomaalivahti.
Turek aloitti uransa Duisburger Sportvereinissa, mutta vaihtoi pian Eintracht Duisburgiin. Hän pelasi urallaan myös SSV Ulmissa, Eintracht Frankfurtissa, Fortuna Düsseldorfissa ja Borussia Mönchengladbachissa
Turek pelasi vuosien 1950 ja 1954 välillä 20 maaottelua. Hän oli Saksan joukkueessa, joka voitti Unkarin 3−2 vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuissa ja voitti mestaruuden.
Megahertsimyytti
Megahertsimyytti tai gigahertsimyytti tarkoittaa virheellistä tapaa verrata suorittimien nopeutta niiden kellotaajuuksien avulla. Yksi suoritin voi kyetä suorittamaan yhden asian kellojaksossa, kun se toimii korkealla kellotaajuudella. Toinen suoritin saattaa toimia alhaisemmalla kellotaajuudella mutta on kuitenkin yhtä nopea tai nopeampi, sillä se voi kyetä tekemään yhden kellojakson aikana enemmän toimenpiteitä. Esimerkiksi Intel 80486 on asetettu toimimaan samalla kellotaajuudella kuin hitaimmat myynnissä olleet Pentium-suorittimet, mutta sen suorituskyky on näitä paljon alhaisempi.
Megahertsien lisäksi käskyjen suoritusnopeuteen vaikuttavat muun muassa sisäinen välimuisti, suorittimen sisäisten väylien nopeus ja leveys sekä suoritinydinten määrä ja bittisyys (32- tai 64-bittinen suoritin, kerralla suoritettavan tehtävän koko). Vanhoissa PC-suorittimissa muun muassa matematiikkasuorittimen tulo pääsuorittimen sisään muutti käytännön suoritusnopeutta huomattavasti. Myös suorittimen käskykannan sukupolvi vaikuttaa todelliseen suorituskykyyn.
Fritz Laband
Fritz Laband (1. marraskuuta 1925 Zabrze − 3. tammikuuta 1982) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Laband voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi kolme ottelua mutta ei välierää eikä loppuottelua. Yhteensä hän pelasi Saksan maajoukkueessa neljä ottelua. Uransa aikana hän edusti FC Anker Wismaria, Hamburger Sport-Vereinia ja Werder Bremeniä.
Tommy Byrne (kilpa-autoilija)
Tommy Byrne (s. 6. toukokuuta 1958 Drogheda, Louth) on irlantilainen entinen moottoriurheilija ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kaudella viiteen F1-kilpailuun, joissa hän pääsi starttaamaan itse kilpailuun vain kahdesti. Hän keskeytti molemmat kilpailut.
Kipinä (albumi)
Kipinä on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Esa Elorannan debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1989.
Sävellykset ja sanoitukset: Esa Eloranta.
Phil Cade
Phil Cade (12. kesäkuuta 1916 Charles City, Iowa – 28. elokuuta 2001 Winchester, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija.
Hän osallistui yhteen Formula 1 -kilpailuun, joka oli Yhdysvaltain Grand Prix 1959. Hän ei kuitenkaan päässyt matkaan kilpailussa moottoriongelmien takia.
Ulf Andersson
Ulf Andersson (s. 27. kesäkuuta 1951 Västerås, Ruotsi) on ruotsalainen shakin suurmestari. FIDE myönsi hänelle kansainvälisen mestarin arvon vuonna 1970 ja suurmestarin tittelin vuonna 1972. Korkeimmillaan Andersson oli FIDE:n maailmanlistalla sijalle neljä.
Anderssonin suurin voittoihin kuuluvat ensimmäinen sija Göteborgissa 1971, Dortmundissa 1973, Camagüezissa 1974 ja Cienfuegosissa 1975. Tämän jälkeen Andersson meni naimisiin kuubalaisen naisen kanssa jääden samalla Kuubaan. Tämän jälkeen Andersson on voittanut Buenos Airesissa 1978, Lontoossa 1980, Johannesburgissa 1981, Lontoossa 1982, Torinossa 1982 ja Wijk aan Zeessa 1983.
Andersson on erittäin vakaa pelaaja, joka pelaa asemalliseen tyyliin. Useat hänen peleistään päättyvät tasan. Hänet tunnetaan erinomaisesta tekniikastaan erityisesti torniloppupeleissä. Hän on myös kuuluisa voittamistaan loppupeleistä, joiden voittamista pidettiin mahdottomana.
Hans Bauer
Hans Bauer (28. heinäkuuta 1927 München − 31. lokakuuta 1997) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Bauer voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa Sveitsissä; hän pelasi kahdessa Saksan kuudesta ottelusta mutta ei välierässä eikä loppuottelussa. Yhteensä hän pelasi Saksan maajoukkueessa viisi ottelua vuosien 1951 ja 1958 välillä. Suurimman osan urastaan hän edusti Bayern Müncheniä, jossa hän voitti vuonna 1957 Saksan cupin.
Euramerikka
Euramerikka eli Laurussia oli muinainen pienen luokan jättiläismanner, joka koostui Pohjois-Amerikasta eli Laurentiasta ja Pohjois-Euroopasta eli Balticasta. Manner syntyi devonikauden alussa, kun Laurentia ja Baltica törmäsivät. Euramerikan ja eteläisen jättiläismanner Gondwanan välissä oli Rheanmeri.
Euramerikka törmäsi permikaudella eteläiseen jättiläismanner Gondwanaan, jolloin syntyi Pangea.
Svetozar Gligorić
Svetozar Gligorić (2. helmikuuta 1923 Belgrad – 14. elokuuta 2012) oli serbialainen shakin suurmestari. Hän oli Jugoslavian mestari ennätykselliset 12 kertaa, ja häntä pidetään kaikkien aikojen parhaana serbialaisena pelaajana.
1950- ja 1960-luvuilla Svetozar Gligorić oli maailman kymmenen parhaan pelaajan joukossa.
Horst Eckel
Horst Eckel (s. 8. helmikuuta 1932) on saksalainen jalkapalloilija.
Eckel voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa; hän oli Fritz Walterin ohella ainoa, joka pelasi turnauksessa Saksan kaikki kuusi ottelua. Hän pelasi myös seuraavissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1958. Yhteensä hän pelasi Saksan maajoukkueessa 32 ottelua. Uransa aikana hän edusti 1. FC Kaiserslauternia ja SV Röchling Völklingeniä. Nopean pelityylinsä ansiosta hän sai lempinimen "Windhund" (vinttikoira).
Bernhard Klodt
Bernhard "Berni" Klodt (26. lokakuuta 1926 Gelsenkirchen – 23. toukokuuta 1996 Garmisch-Partenkirchen) oli saksalainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Länsi-Saksaa.
Klodt pelasi maajoukkueessa vuosina 1950–1959. Sinä aikana hän pelasi 19 ottelua ja teki kolme maalia. Hän oli mukana maailmanmestaruuden voittaneessa Länsi-Saksan joukkueessa 1954 Sveitsissä; hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua ja teki yhden maalin. Maajoukkuetasolla hän oli mukana myös vuoden 1958 MM-turnauksessa. Seuraurallaan hän pelasi muun muassa Schalke 04:ssä.
Josef Posipal
Josef Posipal (20. kesäkuuta 1927 Lugoj, Romania – 21. helmikuuta 1997 Hampuri) oli saksalainen jalkapalloilija.
Posipal voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa; hän pelasi turnauksessa viidessä Saksan kuudesta ottelusta. Hän pelasi Saksan maajoukkueessa yhteensä 32 ottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1951–1956. Uransa aikana hän edusti Linden 07:ää, Hamburger Sport-Vereinia ja Arminia Hannoveria.
Glossopteris
Glossopteris oli muinainen siemensaniainen. Kasvi oli pensasmainen ja puumainen, ja sen uskotaan kasvaneen jopa 30 metriä pitkäksi. Koska kasvista on säilynyt maahan hautautuneissa kivettymissä vain osia, puun ulkonäköä ei tiedetä. Tämän puumaisen kasvin sisus oli pehmyttä, niin kuin joillain nykyisillä araukarian tapaisilla puilla. Kielimäiset lehdet olivat 2-30 cm pitkiä. Näiden kielisaniaisten uskotaan kasvaneen melko märässä ympäristössä nykyisten suosypressien tapaan.
"Glossopteris"-kielisaniaisia kasvoi muinaisen Gondwanamaan lauhkealla ja kylmällä vyöhykkeellä varhaisella permikaudella, jolloin Maan ilmasto oli monin ajoin normaalia viileämpi. Kielisaniaisia kasvoi noin 30 leveysasteelta etelään ehkä 60 leveysasteelle asti. Se oli ensimmäinen tunnettu kasvi, joka sieti kylmää. Yli 70 eri "Glossopteris"-lajia tunnetaan fossiilijäänteistä. Aikaisemmin lajistoa pidettiin yhtenäisenä mantereelta toiselle, nykyään tunnetaan eri Glossopteris-alueita.
Glossopteris-kasvit hävisivät täysin permikauden lopussa suuressa eliöiden joukkotuhossa. Seuraavalta triaskaudelta löydetyt näytteet ovat tulkittavissa maanvyöryjen tms. kerrostumissa siirtelemiksi.
Katsutoshi Nekoda
Katsutoshi Nekoda (1. helmikuuta 1944 Hiroshima – 4. syyskuuta 1983) oli japanilainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän voitti urallaan kolme olympiamitalia, joista yksi oli kultainen, yksi hopeinen ja yksi pronssinen. Nekoda paransi suoritustaan jokaisissa olympialaisissa, joissa hän kilpaili. Tokiossa 1964 hän voitti pronssia, kun taas Méxicossa 1968 hän saavutti jo hopeaa. Münchenissä 1972 hän voitti kultaa.
Nekoda kuoli vain 39-vuotiaana mahasyöpään.
Paul Garred
Paul Garred (s. 23. maaliskuuta 1985) oli brittiläisen The Kooksin jäsen. Hän soittaa rumpuja ja on ollut mukana myös säveltämässä. The Kooks on brightonilainen bändi, mutta Garred on syntynyt Seafordissa. 16-vuotiaana hän oli Stairwell -nimisessä paikallisessa bändissä. BRIT Schoolissa Croydonissa Garred tapasi Luke Pritchardin ja Hugh Harrisin. Bändin nyt jo entisen basistin Max Raffertyn Garred tapasi Brighton Institute of Modern Musicissa.
Karl-Heinz Metzner
Karl-Heinz Metzner (9. tammikuuta 1923 Kassel − 25. lokakuuta 1994) oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Metzner voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa mutta ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua. Saksan maajoukkueessa hän pelasi yhteensä vain kaksi ottelua. Uransa aikana hän edusti Tuspo 89/09 Kirchditmoldia, VfL Kasselia ja KSV Hessen Kasselia.
Heinz Kubsch
Heinz Kubsch (20. kesäkuuta 1927 – 21. helmikuuta 1997 Hampuri) oli saksalainen jalkapallomaalivahti.
Kubsch voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa mutta ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua. Saksan maajoukkueessa hän pelasi yhteensä kolme ottelua. Uransa aikana hän edusti FK Pirmasensia ja Sportfreunde Katernbergia.
John Derbyshire
John Henry "Rob" Derbyshire (29. marraskuuta 1878 – 30. heinäkuuta 1938) oli brittiläinen uimari, vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän voitti urallaan olympiakultaa kummastakin lajista: uinnissa Lontoosta 1908 4 × 200 metrin vapaauinnissa ja vesipallossa Pariisissa 1900. Lisäksi Derbyshire voitti pronssia 4 × 250 metrin vapaauinnissa Ateenassa 1906.
Alfred Pfaff
Alfred Pfaff () oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikentällä.
Pfaff pelasi maajoukkueessa vuosien 1953 ja 1956 välillä yhteensä seitsemän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi yhden ottelun ja teki yhden maalin.
Seurajoukkueessaan Eintracht Frankfurtissa Pfaff voitti Bundesliigan vuonna 1959 ja pelasi seuraavana vuonna Real Madridia vastaan Euroopan cupin finaalissa.
1960-luvulta lähtien Pfaff työskenteli baarin- ja hotellinpitäjänä Odenwaldissa.
Orla Jørgensen
Orla Jørgensen (25. toukokuuta 1904 – 29. kesäkuuta 1947) oli tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän voitti kultaa Harry Hensen ja Leo Nielsenin kanssa maantieajon joukkuekilpailussa vuoden 1928 Amsterdamin kesäolympialaisissa.
Richard Tom
Richard Tom (8. marraskuuta 1920 Kanton, Kiina – 20. helmikuuta 2007 Havaiji, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Lontoon olympialaisissa 1948 alle 56-kiloisten sarjassa. Tom nosti yhteistuloksen 295 kiloa ja jäi voittajasta 12,5 kiloa. Punnerruksessa Tomin tulos oli 87,5 kg, tempauksessa 90 kg ja työnnössä 117,5 kg.
Belinski
Belinski (, vuoteen 1948 "Tšembar", ) on kaupunki Venäjällä Penzan alueella. Se on samannimisen piirin hallinnollinen keskus. Se sijaitsee 129 kilometrin päässä alueen pääkaupungista Penzasta.
Belinskin asukasluku on noin 9 028 (1989). Kaupungista on ensimmäinen havainto vuodelta 1713, mutta vuonna 1780 kaupunki sai virallisen aseman ja se nimettiin "Tšembariksi" (ven. "Чембар"). Kaupungin nimi muutettiin nykyiseen muotoon vuonna 1948 venäläisen kriitikon Vissarion Belinskin mukaan, joka vietti lapsuusvuotensa kaupungissa.
Isidor Niflot
Isidor Gadar "Jack" Niflot (s. 16. huhtikuuta 1881 – 29. toukokuuta 1950) oli yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Saint Louisin olympialaisissa 1904 alle 56,7-kiloisten sarjassa. Sarjan finaalissa Niflot kukisti maanmiehensä August Westerin.
Ben Granfelt
Ben Edward Granfelt (s. 16. kesäkuuta 1963) on suomalainen kitaristi ja säveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa yhtyeistä Los Bastardos Finlandeses, Guitar Slingers, Leningrad Cowboys, Wishbone Ash, Gringos Locos, ja omasta kokoonpanostaan Ben Granfelt Band.
Granfelt aloitti soittamisen 11-vuotiaana kellaribändeissä kotiseudullaan Kauniaisissa. Kouluaikoinaan hän myös tutustui Tipe Johnsoniin, josta tuli myöhemmin tärkeä bändikaveri Gringos Locosissa ja myöhemmin Leningrad Cowboys'issa. Granfelt on arvostettu melodisen ja bluesahtavan rockin taitaja.
Musiikillisiksi vaikuttajikseen Granfelt nimeää: Jimi Hendrix, Jeff Beck, Robin Trower, Eric Clapton, Gary Moore, Pat Travers ja Pat Thrall.
Granfeltin suosikkikitaramalli on aina ollut Fender Stratocaster. Hänen tavaramerkkejään on käyttää Stratocasterin tallamikrofonina humbucker-tyylistä kaksikelaista mikrofonia.
Musiikkitoiminnan lisäksi Granfelt toimii kitaravahvistimien maahantuojana.
Granfeltillä on musta vyö brasiliaisessa ju-jutsussa ja toisen asteen musta vyö karatessa.
Ranskan ympäriajo 1903
Vuoden 1903 Ranskan ympäriajo oli ensimmäinen järjestetty Ranskan ympäriajo. Kilpailun organisoi nykyisen urheilusanomalehden l'Équipen edeltäjä L'Auto.
Toimittaja Géo Lefèvre innostui "Tour de France par Deux Enfants"-romaanista, jossa kaksi poikaa matkaa ympäri Ranskaa. Lefèvfre ehdotti kilpailun järjestämistä Henri Desgrangelle ja he keskustelivat asiasta 20. marraskuuta 1902 lounaalla pariisilaisessa kahvilassa "Café de Madridissa". Joidenkin lähteiden mukaan kahvila, joka on vaihtanut nimeään useasti, tunnettiin tuolloin nimellä Taverne Zimmer. Kilpailu julkistettiin vuoden 1903 tammikuussa ja sanomalehti järjesti kilpailun edistääkseen levikkiään. Myös muut sanomalehdet olivat käyttäneet samaa menetelmää myynninedistämisessään.
Vuoden 1903 ympäriajo alkoi 1. heinäkuuta Montgeronista Pariisin lähettyviltä jä päättyi Pariisiin 19. heinäkuuta. Kilpailu koostui 6 etapista ja sen kokonaismatka oli 2428 km. Etapit olivat pitkiä. Pisin oli 471 km etappi Nantesista Pariisiin. Lyhin etappi oli pituudeltaan 268 km. 60 kilpailijaa aloitti urakan ja heistä 21 selvisi maaliin. Voittaja sai palkinnoksi 3000 frangia (nykyrahassa noin 26 000 euroa).
Kilpailun johtajana, tuomarina ja ajanottajana toimi Géo Lefevre. Henri Desgrange toimi kilpailun pääjohtajana, vaikka hän ei seurannut kilpailua paikan päällä.
Kilpailussa ei ollut mukana joukkueita vaan kaikki kilpailijat edustivat itseään. Ajajat maksoivat osallistumismaksuna 10 frangia (nykyrahassa noin 87 euroa).
Toisin kuin nykyään, kilpailija joka keskeytti etapin sai jatkaa kilpailua seuraavalla etapilla. Häntä ei kuitenkaan tämän jälkeen enää huomioitu kokonaiskilpailun tuloksissa. Näin kävi Hippolyte Aucouturierille, joka keskeytti ensimmäisellä etapilla, mutta jatkoi kilpailua ja voitti toisen ja kolmannen etapin. Neljännen etapin voittaja Charles Laeser ei tullut maaliin kolmannella etapilla.
Maurice Garin voitti kilpailun ajalla 94 tuntia 33 minuttia 14 sekuntia. Lucien Pothier oli toinen 2 tuntia 49 minuuttia ja 21 sekuntia Garinin jälkeen. Fernard Augereau oli kolmas häviten voittajalle 4 tuntia 29 minuuttia ja 24 sekuntia. Viimeinen maaliintulija oli Arsène Millocheau, joka hävisi Garinille 64 tuntia 57 minuuttia ja 8 sekuntia.
Gene Roddenberry’s Andromeda
Gene Roddenberry’s Andromeda (usein pelkästään Andromeda) on kanadalainen scifi-televisiosarja, joka perustuu Gene Roddenberryn 1960–1970-luvuilla kehittämään materiaaliin, jonka Robert Hewitt Wolfe toimitti. Roddenberryn leski Majel Barrett-Roddenberry tuotti sarjan. Sarjaa tehtiin 110 jaksoa vuosina 2000–2005. Pääosassa oli Kevin Sorbo (muun muassa televisiosarja "Hercules"), joka esitti kaartinkapteeni Dylan Huntia.
Sarja kuvattiin Vancouverissa Brittiläisessä Kolumbiassa ja sen tuottivat Tribune Entertainment ja Fireworks Entertainment.
Sarjan alussa kolmea galaksia hallitsee Tarn-Vedralta käsin "All Systems Commonwealth". Kuitenkin yksi Commonwealthin jäsenlajeista, geneettisesti parannellut yli-ihmiset nimeltä "nietzscheans" päättää valloittaa ja tuhota valtakunnan. Commonwealthin lippulaiva "Andromeda Ascendantin" kapteeni Dylan Hunt jää nietzscheanien alusten ja oman miehistönsä kapinan yllättämäksi. Alus putoaa kohti mustan aukon tapahtumahorisonttia.
Yli 300 vuotta myöhemmin normaaliaikaa pelastusalus "Eureka Maru" nostaa hylyn tapahtumahorisontista, jonka jälkeen kapteeni Dylan Hunt päättää koota uudelleen hajonneen Commonwealthin.
Herzlake
Herzlake on kunta Emslandin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita Herzlakessa oli 31. joulukuuta 2006 4 136 ja väestötiheys on 83 as/km². Kunnan pinta-ala on 49,77 neliökilometriä. Herzlaken pormestari on Heinz Prins.
Bundesstraße 213 -tie (E 233) yhdistää kunnan koillisessa Löningeniin ja lounaassa Haselünneen.
Vuonna 2006 pidetyissä kunnallisvaaleissa Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU) sai yhdeksän paikkaa 15:stä Herzlaken kunnanvaltuustossa. Wählergruppe sai viisi paikkaa ja SPD yhden paikan. Seuraavat kunnallisvaalit pidetään vuonna 2011.
Kunnassa sijaitsee kaksi peruskoulua, yksi yläkoulu (Haupt- und Realschule) ja yksi päiväkoti.
Herzlaken kunta muodostuu seuraavista osista ()