hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Humalisto-Satama
Humalisto-Satama on Naantalin 12. kaupunginosa keskustan kaakkoispuolella. Kaupunginosaan kuuluu Naantalin satama ja sitä ympäröivä Humaliston teollisuusalue. Teollisuusalueella sijaitsee muun muassa Nesteen Naantalin jalostamo, Fortum Power and Heat Oy:n Naantalin voimalaitos, Mobil Oil Oy Ab:n Naantalin voiteluainetehdas, Suomen Viljavan Naantalin viljasiilot, Finnfeeds Finland (Danisco), Oy FinnLink Ab:n kotipaikka ja KWH-konsernin ahtausliike Stevena Oy. Naantalin satama, joka on perustettu 1940-luvun puolessavälissä, on Suomen kolmanneksi suurin kunnallinen satama.
Humalisto-Satama on Naantalin itäisin kaupunginosa, ja sen naapureita ovat kantakaupunki, Luolala ja Raision kaupunki. Alueen välittömässä läheisyydessä sijaitsee Luolalanjärvi.
Peltomaitikka
Peltomaitikka ("Melampyrum arvense") on yksivuotinen, puoliloisena elävä kasvi. Suomessa laji on harvinaistunut ja luonnonsuojeluasetuksella rauhoitettu.
Peltomaitikka kasvaa 15–40 cm korkeaksi ja sen varsi on yleensä haarainen. Lehdet ovat tasasoukan suikeita, ylimpien lehtien lavan tyvessä on liuskamaisia hampaita. Varren ja haarojen latvoissa olevat harsuhkot kukinnot ovat 5–10 cm pitkiä. Kukkien tukilehdet ovat kapeita, pitkähampaisia ja tummanpunaisia. Purppuranpunaiset kukat ovat suuria ja käyrätorvisia. Kukan alahuuli on usein keltainen. Muiden maitikkalajien tapaan peltomaitikan siemeniä levittävät muurahaiset. Peltomaitikka kukkii heinäkuusta elokuuhun. Suomessa tavattavista maitikkalajeista peltomaitikka muituttaa lähinnä tähkämaitikkaa ("Melampyrum cristatum").
Peltomaitikka on puoliloinen. Kookkaimmillaan kasvi on kun sen lähistöllä on pensaita tai muita monivuotisia kasveja. Se kuitenkin pystyy loisimaan myös yksi- ja kaksivuotisilla kasveilla.
Peltomaitikkaa tavataan Keski- ja Länsi-Euroopassa sekä Keski- ja Etelä-Venäjällä aina Etelä-Uralille ja Kaukasiaan saakka. Pohjoismaissa laji on tavallinen Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa. Pohjoismaissa peltomaitikka on ikivanha kulttuuritulokas, joka lienee levinnyt alueelle viljanviljelyn myötä erityisesti rukiin siemenen mukana. Suomessa peltomaitikka kasvaa levinneisyytensä pohjoisrajoilla. Vakiintuneita kasvupaikkoja sillä on vain lounaissaaristossa Nauvossa, jossa se tunnetaan noin kymmeneltä saarelta. Muualta Etelä-Suomesta laji on tavattu satunnaisena muutaman kerran.
Peltomaitikka on tyypillinen aurinkoisten ja hiekkaisten rinneketojen kasvi. Nykyään lajia tavataan yleisimmin kylä- ja tienvarsikedoilla. Aikaisemmin sitä tavattiin myös viljelymailta, mutta viljelytapojen muuttuminen ilmeisesti hävitti lajin pelloilta. Perinteisten ketojen umpeenkasvu ja laidunnuksen loppuminen on johtanut lajin kasvupaikkojen umpeenkasvamiseen. Myös tierakennus on vakava uhka lajille.
Wounds Wide Open
Wounds Wide Open on heavy metal -yhtye To/Die/For:n viides studioalbumi, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2006.
Snow Patrol
Snow Patrol on pohjoisirlantilainen ja skotlantilainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1994. Yhtye soittaa pääasiassa melodisia rock-balladeja. 
Snow Patrolin musiikkia on käytetty muun muassa Teho-osastossa, Greyn anatomiassa, Entäs Brianissa ja Nelosen mainoksissa. Snow Patrolia kuullaan myös Spider-Man 3 -elokuvassa sekä sen soundtrackillä, kappaleella ”Signal Fire”.
Hk
Hk tarkoittaa seuraavia:
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Diamagnetismi
Diamagnetismi on kaikilla materiaaleilla esiintyvä magnetismin muoto, joka ilmenee vain, kun materiaaliin vaikuttaa ulkoinen magneettikenttä. Klassisessa fysiikassa ilmiön voidaan selittää johtuvan aineen elektronien liikeratojen muutoksesta ulkoisen magneettikentän vaikutuksesta.
Diamagneettinen aine pyrkii hylkimään ulkoista magneettikenttää.
Ferromagneettisissa aineissa ja muilla tavoin magneettisissa aineissa diamagneettisuus on useita kertalukuja heikompi ilmiö kuin muiden magnetismin muotojen aiheuttama magneettinen vaste ulkoiseen magneettikenttään. Tästä syystä diamagneettisiksi sanotaankin vain niitä aineita, jotka eivät ole muilla tavoin magneettisia.
Diamagneettisten aineiden magneettinen suskeptibiliteetti formula_1 on alle nollan ja suhteellinen permeabiliteetti μ alle yhden kaavan formula_1=μ-1 mukaisesti.
Esimerkiksi veden magneettinen suskeptibiliteetti formula_1 = −9,05 × 10. Pyrolyyttinen hiili on erityisen voimakas diamagneetti ja yhdessä tasossa sen suskeptibiliteetti voi olla jopa formula_1 = −400 × 10.
Suprajohteiden voidaan katsoa olevan täydellisiä diamagneetteja (formula_1 = −1), sillä ne eivät päästä ulkoista magneettikenttää sisälleen, kuten havaitaan Meissnerin ilmiössä. Suprajohteiden tapauksessa puhutaankin superdiamagnetismista.
Boris Guds
Boris Guds (1902–2006) oli neuvostoliittolainen vakooja, joka perusti ja organisoi vakoilurenkaan Japaniin 1930-luvun alkuvuosina. Toimi itse vakoojana Japanissa 1934–1936 toimipaikkanaan Tokio, johtaen samalla tätä vakoilurengasta. Tähän hänen johtamaansa vakoilurenkaaseen kuuluivat mm. Richard Sorge, Aino Kuusinen, Max Clauzen ja Ozaki Hozumin. Näistä Aino Kuusinen kutsuttiin takaisin Neuvostoliittoon vuonna 1937. Richard Sorge, Max Clauzen ja Ozaki Hozumi vangittiin 1941. Sorge ja Hozumi tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vuonna 1944. Clauzen tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, mutta hänet vapautettiin Japanin antauduttua vuonna 1945.
Boris Guds kutsuttiin Japanista takaisin Neuvostoliittoon vuonna 1936. Hän joutui mukaan ns. Stalinin puhdistuksiin ja hänet erotettiin Neuvostoliiton tiedustelupalvelusta 1937, tuomittiin karkotettavaksi ja pakkotyöhön. Myöhemmin hän elätti itsensä toimimalla mm. linja-auton kuljettajana. Eläkkeelle jäätyään Boris Guds on kirjoittanut Neuvostoliiton vakoilu- ja tiedustelutoiminnan historiasta. Boris Guds on myös toiminut useiden agenttielokuvien valmistusvaiheessa neuvonantajana.
Kantakaupunki (Naantali)
Kantakaupunki on Naantalin 1. kaupunginosa, joka kattaa kaupungin keskustan ja sitä ympäröivän alueen Ailostenniemellä. Kaupunginosassa on 3 246 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin suurin. Kantakaupungin rajat vastaavat Naantalin kaupungin rajoja ennen vuotta 1964, jolloin Naantalin maalaiskunta liitettiin kaupunkiin.
Suurin osa Naantalin nähtävyyksistä, kuten kaupungin vanha luostarikirkko, Muumimaailma sekä Naantalin kylpylä, sijaitsevat kantakaupungin alueella. Naantalin kaupalliset ja kunnalliset palvelut ovat suurimmaksi osaksi keskittyneet keskusta-alueelle (osa-alueet 002, 003 ja 005), jossa sijaitsee mm. terveyskeskus, poliisiasema ja kaupungintalo sekä useita kauppoja.
Suurin osa Naantalin koulutuspalveluista sijaitsee kantakaupungin pohjoisosassa Maijamäen osa-alueella. Maijamäessä sijaitsee Naantalin lukio, Naantalin kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos, Maijamäen yläaste, Kalevanniemen erityiskoulu sekä Naantalin työväenopisto.
Kantakaupungin itäosassa oli Naantalin vanha käytöstä poistettu rautatieasema joka purettiin vuonna 2006 ja jonka ympäröivälle alueelle rakennettiin uusi asuinalue sekä päivittäistavarakauppa.
Museovirasto on määritellyt kantakaupunkiin kuuluvan Naantalin vanhankaupungin yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Kantakieli
Kantakieli on historiallis-vertailevassa kielitieteessä sellainen nykykieliä edeltävä historiallinen kielimuoto, joka on päätelty eli rekonstruoitu historiallis-vertailevan metodin avulla eli tietyn toistensa sukukielinä pidettyjen kielten joukon systemaattisia yhtäläisyyksiä vertailemalla. Suomen kielen historiassa lähin kantakieli on myöhäiskantasuomi.
Samaan kantakieleen palautuvat kielet (tytärkielet) muodostavat joko kielikunnan tai kielikunnan sisäisen ryhmän. Kantakieli on pelkkä olettamus, jos tytärkielistä ei ole vanhoja kielimuistomerkkejä.
Useimmista maailman kantakielistä ei ole säilynyt kirjallisia muistomerkkejä. Tiedot niistä pohjautuvat historiallis-vertailevan kielitieteen metodien avulla tehtyihin rekonstruktioihin.
Kantakielen rekonstruktio koskee lähinnä kielen sanastoa ja morfologiaa. Sen sijaan kantakielten rakenteiden ja muun muassa syntaksin rekonstruoiminen on osoittautunut vaikeaksi. Rekonstruktiot ovat yleensä sitä yksityiskohtaisempia, mitä suurempi määrä kieliä kantakieleen voidaan palauttaa ja mitä lähempänä historiassa kantakieltä on puhuttu.
Esimerkiksi suomen kielen lähin kantakieli on kantasuomi ja kaukaisin rekonstruoitavissa oleva suomen kielen kantakieli on kantaurali. Kantasuomeen voidaan kielellisen rekonstruktion avulla palauttaa noin kaksituhatta sanavartaloa, minkä lisäksi kantasuomen taivutusjärjestelmä ja johto-oppi voidaan yksityiskohtaisesti rekonstruoida. Kantauraliin taas voidaan palauttaa vain noin kaksisataa sanaa. Sen muoto-oppia koskeva tieto on fragmentaarista.
Eräät kantakielet tunnetaan hyvin, koska niitä on käytetty kirjakielinä. Tällaisten kantakielten jakaantumista nykykieliksi on mahdollista seurata historiallisten lähteiden avulla. Esimerkiksi latina on jakaantunut romaanisiksi kieliksi viimeisen kahden vuosituhannen aikana, ja tätä prosessia voidaan seurata kielimuistomerkkien avulla. Muinaiskirkkoslaavi taas on melko lähellä rekonstruoitua kantaslaavia. Pohjoisgermaanisten kielten kantakieli, norräna tungan, tunnetaan riimukivistä.
Useimmat historiallisista lähteistä tunnetut kantakielet ovat indoeurooppalaisen kielikunnan niin sanottuja välikantakieliä. Uralilaisesta kielikunnasta tunnetaan ainoastaan muutamia suhteellisen nuoria kantakielivaiheita muistuttavia attestoituja kielimuotoja, merkittävimpinä muinaispermin kieli ja muinaisunkarin kieli.
Karvetti
Karvetti on Naantalin neljäs kaupunginosa noin kaksi kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 1 927 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin toiseksi suurin. Se rajoittuu pohjoisessa Aurinkotiehen, lännessä Ruonan yhdystiehen, etelässä Luolalan kaupunginosaan ja idässä Raision kaupunkiin. Kaupunginosa on saanut nimensä Karvetin kartanosta, jonka maihin alue ennen kuului.
Karvetin länsiosa on pääosin 1970–80-luvuilla rakennettua rivi- ja kerrostaloaluetta, joka on suureksi osaksi rauhoitettu henkilöautoliikenteeltä. Itäosassa eli Tammistossa on uudempia kerros- ja rivitaloja, ja se on hieman väljemmin rakennettu. Karvetin etelä- ja lounaisosassa sijaitsee teollisuusalue, jossa on lähinnä varasto-, metalli- ja elektroniikkatiloja, muun muassa Naantalin kaupungin keskusvarikko ja Rautaruukin 22 000 m² terminaalirakennus.
Kuntavaaleissa 2017 Karvetti–Tammiston äänesystalueella oli 1 494 äänioikeutettua, joista 56,4 % äänesti kuntavaaleissa. Äänistä SDP sai 31,1 %, kokoomus 23,8 %, perussuomalaiset 13 %, vasemmistoliitto 9,8 %, vihreät 13,5 %, keskusta 3,7 % ja kristillisdemokraatit 3,8 %.
Karvetissa on kolme päiväkotia sekä erilaisia kaupungin kerhotiloja ja pajatoimintaa Karvetin tilan entisessä 1 250 m² rakennuksessa. Alueen länsiosassa sijaitsee noin 200 oppilaan vuonna 1985 valmistunut Karvetin alakoulu. Koulua laajennetiin vuosina 2008–2009. Koulussa on 511 m² liikuntasali, koripallokenttä ja välittömässä läheisyydessä lämmitettävä tekonurmikenttä pääasiassa jalkapallokäyttöön. Se valmistui vuonna 2007 entiselle jalkapallo- ja jääkiekkokentälle. Kenttä on kumirouhepäällysteinen, valaistu ja talvikaudella lämmitettävä. Kentän pelialue on 105 m × 68 m, minkä lisäksi kenttä voidaan jakaa kahteen poikittaiseen pelialueeseen, joiden koko on 68 m × 50 m. Karvetin koulun laajennuksessa rakennetiin tekonurmen käyttäjien pukuhuonetilat.
Kauppapalvelut ovat keskittyneet Länsi-Karvettiin, missä sijaitsevat Nesteen huoltoasema ja Lidl. Myös K-Supermarket sijaitsee näiden välittömässä läheisyydessä tien toisella puolella Viluluodossa.
Alueen läpi kulkee Naantalin sisäisen liikenteen palveluliikenne.
Ensimmäiset asumisen merkit Karvetista ovat peräisin 1150–1300-luvulta. Varhaisimmat viitteet Karvetti-nimeen ovat vuodelta 1390. Karvetin maat omisti 1400–1500-luvuilla Naantalin luostari. Ruotsin kuningas Juhana III teki Karvetista rälssitilan vuonna 1577.
Robert Leander Karlström (21.1.1836–30.1.1892) osti Karvetin rälssitilan vuonna 1871. Tilan omistus siirtyi 21.1.1891 tehdyllä kauppakirjalla hänen vanhimmalle pojalleen Frans Leander Karlströmille (1.10.1860–16.6.1946) ja jälkimmäisen vaimolle Wendla Josefina Karlströmille (o.s. Wahlstén, 16.5.1866–10.2.1947). Maanviljelysneuvos Einari Karvetin omistukseen tila tuli vuonna 1927 hänen isoveljeltään Niilo Vantolta (6.9.1894–28.7.1939). Tilalla syntyi Einari Karvetin poika, vuorineuvos Mauri Karvetti vuonna 1927. Vuonna 1940 perustettiin 25 hehtaarin tilalle laaja omenatarha, josta on edelleen omenapuita jäljellä pitkin Karvettia. Naantalin kaupungin omistukseen tila tuli vuonna 1971. Karvetin kerrostaloalueen on suunnitellut Reino Lukander.
Lapinlahden Linnut (albumi)
Lapinlahden Linnut on Lapinlahden Linnut -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1985. Musiikkilehdistössä huomiota herätti albumin omalaatuinen tyyli jossa kuuluivat monet yhtyeen käyttämät omalaatuiset soittimet, kuten tyhjät arkistomapit. Kaupallisestikin albumi menestyi kohtuullisesti.
Levyltä valikoitui singleksi yhdeksi yhtyeen tunnetuimmaksi kappaleeksi noussut "Lipputangon nuppi". Kappale osallistui myös Levyraatiin, missä se poiki Jörn Donnerilta kommentin: "Kyllä tällainen itsestään kuolee". Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, samoin kuin kappaleista "Ojasta noustaan" ja "Elämässä täytyy kosia".
Kaikki albumin kappaleet olivat yhtyeellä olemassa jo entuudestaan ennen sen levytystä, ja vain muutama yhtyeen sävellyksistä jäi yli (seuraava levyä Jepiä tehdessä yhtye kuitenkin päätti olla käyttämättä näitä, koska koki kyseessä olevan uuden levyn, jolla pitäisi olla uudet kappaleet). Muutamat kappaleista kokivat kuitenkin muutoksia, esimerkiksi "Toksiset alueet" -nimellä tunnettu hidas tunnelmointikappale sai uuden nimen "Kyllä elämä on ihanaa" ja muuntui samalla erittäin nopeatempoiseksi rock-kappaleeksi. Myös "Ornitologiaa" -kappaleen nimi vaihtui "Edenin hengeksi".
Levyn kannessa esiintyvät yhtyeen jäsenet jonossa, tosin Matti Jaaranen ja Mikko Kivinen eivät esiinny kuvassa. Jaaranen oli kuvan ottamishetken aikana matkoilla ja Kivinen oli unohdettu hakea tapaamispaikalta.
Ruona-Pirttiluoto
Ruona-Pirttiluoto on Naantalin 3. kaupunginosa kaupungin keskustan pohjoispuolella. Kaupunginosassa on 1 615 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin kolmanneksi suurin. Alue koostuu Ruonan kerrostaloalueesta, Karjaluodon niemestä ja Pirttiluodon saaresta. Naapurikaupunginosia ovat kantakaupunki, Viluluoto, Taimo ja Luikkio.
Ruona on pääosin tiiviisti rakennettua 1960-70-luvun kerrostaloaluetta, mutta sen reunoilla on noin 40 omakotitaloa ja muutamia rivitaloja. Karjaluodossa ja Pirttiluodossa on noin 40 omakotitaloa, sekä viher- ja puistoalueita. Pirttiluotoon on tieyhteys penkereen kautta. Kaupunginosassa on muun muassa päiväkoti, urheilukenttä ja kampaamo.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Ruona-Viluluoto äänesystalueella oli 1 586 äänioikeutettua, joista 66,1 % äänesti vaaleissa. Äänet jakautuivat seuraavasti: SDP 366, Kokoomus 341, Keskusta 122, Vasemmistoliitto 64, Vihreät 64, Kristillisdemokraatit 43, Perussuomalaiset 26 ja RKP 16.
Uusi liittosopimus
Uusi liittosopimus on Neuvostoliiton viimeisen presidentin Mihail Gorbatšovin viimeisenä hallitusvuonna aiottu uusi liittosopimus, joka olisi hajauttanut Neuvostoliiton Suvereenien valtioiden liitoksi. Hanke ei onnistunut, sillä elokuun vallankaappausyritys esti sopimuksen allekirjoittamisen, ja sen jälkeen kaikki tasavallat itsenäistyivät ja solmivat itsenäisten valtioiden liiton IVY:n.
Mihail Gorbatšov ehdotti heinäkuun 1990 kommunistien puoluekokouksessa löyhää liittovaltiota kansallisuusongelmien ratkaisuksi. Sopimus olisi korvannut vuoden 1922 sopimuksen.
Uuden sopimuksen valmistelua vuoden 1991 alkupuolella 1. tammikuuta – 6. maaliskuuta sanottiin Novo-Ogarevon prosessiksi. 7. maaliskuuta pidetyssä kansanäänestyksessä 76 % tuki Neuvostoliiton säilyttämistä. Viro, Latvia, Liettua, Moldavia, Georgia ja Armenia, kaikki ei-slaavilaiset kristityt osatasavallat jäivät tästä sopimuksesta pois. Jäljelle jäi 9 neuvostotasavaltaa. Venäjän sisällä Neuvostoliiton säilyttämistä vastustettiin eniten Leningradissa ja Moskovassa. Ns. 9+1 sopimus allekirjoitettiin Novo-Ogarevossa, siinä olivat kaikki yhdeksän "ydintasavaltaa". Elokuussa Ukraina jäi sopimuksesta pois.
Vladimir Krjutškov
Vladimir Aleksandrovitš Krjutškov (, 19. helmikuuta 1924 – 23. marraskuuta 2007) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja entinen turvallisuuspalvelun upseeri ja KGB:n johtaja 1988–1991 ja 1988–1990 politbyroon jäsen.
Krjutškov palveli 1950-luvulla Neuvostoliiton diplomaattijoukoissa Unkarissa Juri Andropovin alaisuudessa vuoteen 1959. Hän työskenteli sen jälkeen kahdeksan vuotta keskuskomiteassa, kunnes liittyi KGB:hen vuonna 1967 yhdessä Andropovin kanssa. Hänet nimitettiin ensimmäisen direktoraatin päälliköksi 1974, vastuullaan ulkomaantiedustelu. Hän tuki mm. innokkaasti hyökkäystä Afganistaniin. Hänestä tuli myös KGB:n varajohtaja 1978 ja johtaja 1988 armeijakenraalin arvolla.
Krjutškov vastusti avoimesti Mihail Gorbatšovin uudistuksia ja tehosti KGB:n sotilaallista ja talousvakoilua. Krjutškov oli yksi Moskovan 1991 elokuun vallankaappauksen päätekijöistä "kahdeksan koplasta", eräiden tietojen mukaan sen todellinen johtaja. Venäjän duuma armahti Krjutškovin 1994.
Lietsala
Lietsala on Naantalin 6. kaupunginosa noin 3 km kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 1 440 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin neljänneksi suurin. Lietsala jakautuu kolmeen osa-alueeseen: Nuhjalaan, Sammalkallioon ja Myllärinmäkeen. Kaupunginosa sijaitsee Aurinkotien pohjoispuolella Maskuntien (yhdystie 1893) molemmin puolin. Naapurikaupunginosia ovat Taimo, Soininen, Murikko ja Karvetti.
Lietsalan asutus sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Maskuntien länsipuolella, ja tien itäpuolella on Naantalin Maskuntien teollisuusalue. Lietsalan lounaisosassa sijaitsee Nuhjalan kerrostaloalue sekä Suopellon yläaste, ja eteläosassa Lietsalan ala-aste.
Silloisen Raision läntiset osat, nykyinen Lietsala mukaan lukien, liitettiin Naantaliin kuuluviksi vuonna 1577 kun Naantalin seurakunta perustettiin.
Kultaranta (kaupunginosa)
Kultaranta on Naantalin 13. kaupunginosa Luonnonmaan saarella kaupungin keskustasta lounaaseen. Kultaranta sijaitsee Luonnonmaan itärannalla Rymättyläntien (seututie 189) pohjoispuolella, Naantalin vanhastakaupungista katsottuna vastarannalla. Kaupunginosassa on 347 asukasta (2005), ja se on lähinnä harvaan asuttua omakotitaloaluetta. Naapurikaupunginosia ovat Viiala, Viialanranta ja Keitilä. Kultaranta muodosti ennen oman taajamansa, mutta 2000-luvulla se kasvoi yhteen Turun keskustaajaman kanssa, johon Naantalin muukin kaupunkialue kuuluu.
Kultarannassa sijaitsee tasavallan presidentin kesäasunto, Kultaranta.
Akselin huulitiiviste
Akselin huulitiiviste on rengasmainen tiiviste, joka tiivistyy ilman ulkopuolista puristusta renkaan U-, V- tai L-profiilin sisään asennetun jousirenkaan avulla. Tiivistetyyppi on hyvin yleinen ja usein puhutaan vain akselitiivisteestä. Puhekielessä käytetään usein nimitystä stefa, joka yleisnimeksi muodostunut erään valmistajan kauppanimi.
Stefa® on Forsheda Shaft Seal Divisionin rekisteröity tuotemerkki. Yritys on erikoistunut mm. akseleiden säteistiivisteiden ja punostiivisteiden valmistukseen vaativiin olosuhteisiin.
Timothy Treadwell
Timothy Treadwell (alunp. Dexter) (29. huhtikuuta 1957 – 5. lokakuuta 2003) oli tunnettu yhdysvaltalainen dokumentaristi, joka eli usein eläinten keskuudessa suojellakseen niitä salametsästäjiltä. Hän vietti 13 kesää Alaskassa harmaakarhujen kanssa, kunnes eräs karhuista surmasi Treadwellin ja hänen tyttöystävänsä Amie Huguenardin vuonna 2003.
Saksalainen Werner Herzog kokosi Treadwellin kuvaamista nauhoista ja itse tekemistään haastatteluista dokumenttielokuvan "Grizzly Man", joka sai Suomen ensi-iltansa vuonna 2006.
Mortal Kombat Mythologies: Sub-Zero
Mortal Kombat Mythologies: Sub-Zero on Mortal Kombat pelisarjaan kuuluva seikkailupeli, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1997 PlayStationille ja Nintendo 64:lle. Peli kertoo alkuperäisen Sub-Zeron tehtävästä voittaa Quan Chi ja saada takaisin amuletti, joka voisi vapauttaa langenneen jumalan, Shinnokin.
Vaikka peli julkaistiin viisi vuotta alkuperäistä myöhemmin, se sijoittuu ensimmäistäkin peliä aiempiin tapahtumiin. Tämä peli kertookin tarkemmin Quan Chitä, Sub-Zeroa, Shinnokia, Scorpionia ja Lin Kuei klaania yhdistävistä seikoista.
Tunturiorho
Tunturiorho ("Chamorchis alpina") on Euroopan vuoristoalueilla kasvava elinvoimaiseksi luokiteltu pienikokoinen kämmekkäkasvi. Suomessa laji on kuitenkin harvinainen ja luonnonsuojeluasetuksessa rauhoitettu, Suomen uhanalaisluokituksessa se on erittäin uhanalainen.
Laji on läheistä sukua morfologisesti siitä suuresti poikkeavalle "Traunsteinera"-suvulle, ja se sijoitetaan joskus kyseiseen sukuun. "Chamorchis"-suvussa on vain yksi laji.
Tunturiorho nousee keväällä kasvin kokoon nähden suurista munanmuotoisista versojuurimukuloista. Kukkavarren korkeus on vain n. 3–10 cm. Sen juurella on useiden hyvin kapeiden lehtien muodostama ruusuke. Lehdet ovat varren pituisia tai hiukan lyhyempiä. Kukinto on harsu latvatähkä. Pienet kukat ovat väriltään vihertävän ruskeita, ja niitä on tyypillisesti kolmesta kahteentoista kappaletta. Kukat ovat miltei kellomaisia, kukan huuli on kannukseton. Tunturiorho kukkii heinä-elokuussa.
Siementen lisäksi laji kykenee kasvulliseen lisääntymiseen muodostamalla vuosittain useita uusia versojuurimukuloita. Tämän takia tunturiorho kasvaa usein monivartisina tuppaina. Laji voi kuitenkin piileskellä vuosia maan alla sienirihmojen turvin ja mukulan varassa.
Tunturiorhoa tavataan Euroopassa vuoristoalueilta Alpeilta, Karpaateilta, Balkanilta sekä Skandinavian tunturialueilta Etelä-Norjasta Petsamoon saakka. Laji on esiintymisalueellaan hyvin paikoittainen, mutta kuitenkin runsaslukuinen. Suomessa sitä tavataan vain muutamalta Enontekiön Kilpisjärven suurtunturilta käsivarren Lapista. Ensimmäisen kerran laji löydettiin Suomessa vuonna 1911 Saanalta.
Tunturiorho on kalkinvaatija, ja se kasvaa erityisesti vuoristoruohikoilla ja -niityillä. Suomessa sitä esiintyy ainoastaan tunturien alapaljakoilla korkeintaan 850 metrin korkeudella, yleensä alueilla missä on muitakin tyypillisiä paljakoiden kalkinvaatijoita. Alpeilla lajia saatetaan tavataan aina 2000 metrin korkeuteen saakka.
Gillet
Gillet on belgialaisen Tony Gilletin 1994 perustama autotehdas. Tehtaan ainoa tarjolla oleva malli on pieninä sarjoina valmistettu Gillet Vertigo sportscoupé, jota vauhdittaa Alfa Romeon V6-moottori.
Tony Gillet on entinen kilpa-ajaja, joka pyrkii jatkuvasti täydelliseen suoritukseen. Voitettuaan useana perättäisenä vuonna Belgian mestaruuden mäkikilpailuissa ja osallistuttuaan itserakentamallaan kilpa-autolla kahdesti Pariisi-Dakar -erämaaralliin, Gillet päätti siirtyä autoteollisuuden pariin vuonna 1982 ryhtymällä Donkervoortin maahantuojaksi. Varta vasten viritetyllä Donkervoortilla Gillet siirsi nollasta sadan kilometrin tuntivauhtiin suoritettavan kiihdytyksen ennätyksen uusille luvuille tammikuussa 1990 tuloksellaan 3,85 sekuntia. Sittemmin hän teki myös sarjatuotantoautojen maailmanennätyksen 0-60 km/h -kiihdytyksessä nimeään kantavalla Gillet Vertigolla. Ennätysaika on 3,1 sekuntia.
Vertigon ensimmäinen prototyyppi valmistui 1991. Se julkistettiin Brysselin 71. kansainvälisessä autonäyttelyssä tammikuussa 1992. Seuraavan kahden vuoden aikana prototyyppiä viimeisteltiin sarjatuotantoa varten ja sille myös hankittiin vaikeasti saatava EU-tyyppihyväksyntä. Samaan aikaan prototyyppi kiersi tärkeimmissä autonäyttelyissä, kuten Pariisin ja Geneven kansainvälisissä autonäyttelyissä vuonna 1993.
Tätä kaikkea varten oli rakennettava vielä kaksi autoa lisää. Toinen niistä oli prototyyppi, joka oli jo lopullisen myyntiin tulevan auton kaltainen. Toinen oli varsinaisen valmistussarjan auto numero 1, jolla suoritettiin tyyppihyväksyntään tarvittavat testit, kuten keulatörmäystesti sekä istuinten kiinnitysten ja turvavöiden kiinnitysten lujuustestit. Vertigo selviyi kaikista mainituista testeistä ilman huomautuksia.
Gillet Vertigon sarjatuotantoversio poikkesi ensimmäisestä prototyypistä monin tavoin. Auton kori valmistettiin hiilikuituvahvisteisesta alumiinihunajakennoista aivan kuten Formula 1 -kilpuritkin. Tällä saavutettiin sekä huomattava painonsäästö että suurempi rakenteellinen lujuus. Vertigon paljas kori painaa vain 58 kg. Korista tehtiin prototyyppiä sulavalinjaisempi hieman korkeammin sivuikkunoin ja irrotettavin etuvaloin.
Auto numero 2 varustettiin automaattivaihteistolla ja erityisellä joystick-hallintalaitteistolla. Se myytiin entiselle F1-kuljettajalle, Philippe Streiffille, joka oli vammautunut F1-onnettomuudessa.
Gillet on myös aktiivinen moottoriurheilurintamalla. Auton kisaversiolle on annettu nimeksi "Gillet Vertigo Streiff" edellä mainitun Philippe Streiffin mukaan. Belgialaiset Bas Leinders ja Renaud Kuppens voittivat autolla Belgian GT-mestaruuden ja sijoittuivat Span 24h -kilpailussa toiselle sijalle.
Arabiemiirikuntien lippu
Arabiemiirikuntien lippu () on otettu käyttöön 2. joulukuuta 1971.
Arabiemiirikuntien lipussa on panarabialaiset värit; punaista, vihreää, valkoista ja mustaa, jotka symboloivat 
arabikuntia.
Lipun värit kuvaavat seuraavanlaisia asioita:
500 päivän talousohjelma
500 päivän talousohjelma () pyrki Neuvostoliitossa siirtämään maan markkinatalouteen talouden ollessa kriisissä. Ohjelmaa ehdotti Grigori Javlinski, ja sitä toteutettiin Gorbatshovin talousneuvonantaja Stanislav Šatalinin ohjauksessa. Elokuussa 1990 ilmestyi 400-sivuinen raportti, jonka tuli tunnetuksi "500 päivän ohjelmana". Ohjelman mukaan maahan olisi syntynyt markkinatalouden perusta 500 päivässä. Siihen liittyi laaja yksityistäminen, kysynnän ja tarjonnan lain mukaan muuttuvat hinnat ja kytkentä maailmantalouteen sekä vallan hajauttaminen keskukselta Neuvostoliiton alueille. Boris Jeltsin tuki ohjelmaa, Mihail Gorbatšov epäröi, mutta tuki ohjelmaa.
Korkein neuvosto viivytti ohjelmaa ja hyväksyi miedomman version, jolle ei ollut aikamääriä.
Valkokämmekkä
Valkokämmekkä ("Pseudorchis albida" ssp. "straminea" syn. "P. straminea", "Leucorchis albida" subsp. "straminea", "Leucorchis straminea") on Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa esiintyvä valkokukkainen kämmekkäkasvi. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja se on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Valkokämmekän maanalainen versojuurimukula on syvään liuskoittunut. Kasvi kasvattaa 10–25 cm korkean varren, jonka alaosassa on 3–6 vastapuikeaa tai suikeaa lehteä. Varren latvassa oleva hiukan toispuolinen kukinto on harsu latvatähkä, jossa on 5–20 vaniljantuoksuista, torvimaista kukkaa. Kukat ovat väriltään kellertävän valkoisia. Yksittäisen kukan huuli on kolmiliuskainen. Näistä keskimmäinen liuska on sivuliuskoja lyhyempi. Kukan kannus on lyhyt. Valkokämmekkä kukkii heinä-elokuussa.
Suomessa tavattava valkokämmekkä luetaan yleensä kuuluvaksi samaan lajiin kuin Keski-Euroopassa laajemmin esiintyvä "P. albida" ssp. "albida", jota esiintyy niityillä ja laidunmailla, usein myös lähellä merenpinnan tasoa. Nimialalaji ssp. "albida" on rotevampi kuin ssp. "straminea" ja sen kukat ovat puhtaamman valkoiset ja lehdet kirkkaamman vihreät. Valkokämmekän alalajeja on pidetty myös omina lajeinaan: "P. albida" ja Suomessakin tavattava "P. straminea".
Muista Suomessa tavattavista kämmekkälajeista valkokämmekkää muistuttaa lähinnä pussikämmekkä ("Coeloglossum viride"), mutta sen kukat ovat vihertäviä tai ruskehtavia ja kukkien huulen keskiliuska on sivuliuskoja pidempi.
Suomessa kasvavaa valkokämmekän alalajia tavataan Alpeilla, Skandinavian tunturiseuduilla, Kuolan niemimaalla, Islannissa ja Grönlannissa. Laji kasvaa myös parilla alueella Pohjois-Kanadassa. Eräiden arvioiden mukaan Pohjois-Amerikan mantereelle laji on levinnyt ihmisen tuoman rehun mukana Islannista tai Grönlannista jo viikinkiaikana. Suomessa valkokämmekkää on löydetty vain muutamilta Enontekiön, Utsjoen, Inarin ja Kuusamon tuntureilta. Nykyään laji kasvaa ilmeisesti ainoastaan Utsjoella ja Enontekiöllä Kilpisjärven alueella. Muiden kämmeköiden tapaan valkokämmekkä saattaa elää vuosikausia maan alla sienirihmojen varassa, joten lajia saattaa yhä esiintyä myös muualla Suomessa vanhoilla kasvupaikoillaan.
Valkokämmekän nimialalaji ssp. "albida" kasvaa paikoitellen Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoseuduilla, Balkanilla sekä Pohjois-Venäjällä Uralille saakka.
Suomessa valkokämmekkää tavataan lähinnä tuntureiden alapaljakoilta korkeimmillaan 850 metrissä. Kasvupaikat ovat lettosoilla ja tuoreilla tai kuivilla lapinvuokkokankailla. Laji on kalkinvaatija. Valkokämmekän uhkatekijöitä Suomessa ovat kasvupaikkojen maaston kuluminen sekä laiton kerääminen.
RUF
RUF on saksalainen urheiluautojen valmistaja. RUF:n nimeä kantavat autot muistuttavat ulkoisesti vastaavia Porschen malleja, sillä RUF rakentaa autot Porschen tehtaalta ostamiinsa sarjanumeroimattomiin raakakoreihin. Koska RUF käyttää autoissaan huomattavasti itse valmistettuja ja vastaavista Porschen malleista poikkeavia osia, sen katsotaan Saksan lakien mukaan olevan itsenäinen autonvalmistaja. Myös toinen Porsche-pohjaisten autojen valmistaja Gemballa toimii samalla periaatteella.
Billy Tibbetts
Billy Tibbetts (s. 14. lokakuuta 1974 Boston, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut urallaan kolmessa NHL-seurassa sekä SM-liigassa HPK:ssa ja HIFK:ssa. Tibbetts pelaa Federal Hockey Leaguessa Cape Cod Bluefins -joukkueessa.
Tibbettsillä on pitkä rikosrekisteri. Hän sai rikoksistaan usean vuoden vankeustuomion, jonka aikana hän ei pelannut jääkiekkoa.
Freudilainen lipsahdus
Freudilainen lipsahdus eli parapraksis (kr. "παρά" 'vasta' + "πρᾶξις" 'toiminta') tarkoittaa sitä, että ihminen tulee vahingossa sanoneeksi, mitä hän todella ajattelee ja tuntee. Ilmiö on nimetty itävaltalaisen lääkärin ja psykoanalyysin kehittäjän Sigmund Freudin mukaan. Todellisten tunteiden uskotaan olevan peräisin ihmismielen tiedostamattomasta osasta ja tulevan esiin muun muassa freudilaisten lipsahdusten kautta.
Käsitteen "locus classicus" on Freudin teos "Arkielämämme psykopatologiaa" vuodelta 1901.
David Moravec
David Moravec (s. 24. maaliskuuta 1973) on tšekkiläinen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija.
Seurajoukkueissa Moravec on pelannut pääasiassa Tšekin Extraligassa sekä Ruotsin Elitserienin Malmössä, josta siirtyi joulukuussa 2006 SM-liigaan Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin, jossa sai kauden päätteeksi pronssia.
Kaudella 1999–2000 Moravec pelasi yhden NHL-ottelun Buffalo Sabresin riveissä.
Moravec on pelannut myös lukuisia otteluita Tšekin maajoukkueessa, ja ratkaisi Tšekille MM-kullan vuonna 2001 loppuottelussa Suomea vastaan. Hän oli myös mukana olympiakultaa voittaneessa Tšekin joukkueessa Naganossa 1998.
Frankfurter Zeitung
Frankfurter Zeitung oli Saksan Frankfurt am Mainissa ilmestynyt vapaamielinen sanomalehti, joka oli perustettu 1856. Adolf Hitler lakkautti lehden vuonna 1943. Vuonna 1949 perustettu "Frankfurter Allgemeine Zeitung" on "Frankfurter Zeitungin" epäsuora jatkaja.
Japanissa Neuvostoliiton vakoojana toiminut Richard Sorge oli peiteammatiltaan "Frankfurter Zeitungin" Japanin kirjeenvaihtaja.
Mono no aware
Mono no aware () on japanilainen sanonta, jonka yleensä käännetään tarkoittavan "herkkyyttä asioiden edessä." Sillä viitataan kaihoisiin tunteisiin, jotka syntyvät kauniiden asioiden katoavaisuudesta ja hetkellisyydestä.
Alun perin kyseessä oli kirjallisuustermi, jota käytti tiettävästi ensimmäisenä Edo-kaudella elänyt oppinut Motoori Norinaga. Sitä pidetään perinteisesti perijapanilaisena ajattelutapana johtuen lähinnä maan buddhalais-šintolaisen taustan ja zenin vaikutuksesta Japanin kulttuuriin, mutta todistetusti se pystyy koskettamaan myös kokonaan toisessa kulttuuritaustassa kasvaneita henkilöitä.
Mono no aware tulee yleensä esille, kun käsitellään sen käyttöä tarinankerronnan ja etenkin sarjakuvan välineenä. Muita esimerkkejä ovat esimerkiksi Yasujirō Ozun elokuvat. Koska mono no awarea käyttävät teokset eivät useinkaan sisällä arkisia tapahtumia kummempaa juonenkuljetusta, monet englanninkieliset julkaisijat käyttävät niitä kuvaamaan genreluokitusta ”slice of life”.
Pallerokämmekät
Pallerokämmekät eli kämmekät ("Orchis") on orkideasuku ja kämmekkäkasvien (Orchidaceae) heimon nimisuku. Suvun tieteellinen nimi tarkoittaa kiveksiä kreikaksi, mikä viittaa pallerokämmeköiden munanmuotoisiin, maanalaisiin juurimukuloihin. Pallerokämmekkälajeja on ainakin 24. Risteymälajeja on enemmän kuin aitoja lajeja.Pallerokämmeköihin aiemmin sijoitettuja lajeja:
Hjalmar Procopé (runoilija)
Hjalmar Fredrik Eugen Procopé (28. huhtikuuta 1868 Helsinki – 24. syyskuuta 1927 Porvoo) oli suomenruotsalainen runoilija.
Procopén vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Berndt Feodor Georg Procopé ja Agathe von Knorring. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 ja valmistui filosofian kandidaatiksi sekä maisteriksi 1897. Procopé toimi "Aftonpostenin" aputoimittajana 1898–1899 sekä toimittajana "Vasa Nyheter" -lehdessä 1899–1900 ja "Tammerfors Nyheter" -lehdessä 1900–1904. Hän oli Ruotsalaisen teatterin sihteerinä ja kirjallisena neuvonantajana 1909–1915. Hän oli Porvoon Runoilijakodin ensimmäinen asukas vuosina 1923–1927.
Soininen
Soininen on Naantalin 8. kaupunginosa noin 4 km kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kaupunginosassa on 1 428 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin viidenneksi suurin. Alue koostuu omakoti- ja rivitaloista joita rakentuu edelleen kiivasta tahtia. Soininen sijaitsee Naantalin pohjoisosassa Maskun rajalla. Naapurikaupunginosia ovat Luikkio, Taimo, Lietsala ja Ladvo-Venka.
Soinisten länsiosassa sijaitseva Soikallion asuinalue on asuntokannaltaan Naantalin uusinta; se on rakennettu suurimmaksi osaksi 2000-luvun alkupuolella. Asuinalueen koosta huolimatta Soinisten palvelutaso on matala: lähin koulu on Taimon koulu Luikkiossa noin kilometrin päässä ja lähin päivittäistavarakauppa sijaitsee Taimossa kahden kilometrin päässä. Tämä onkin närkästyttänyt uuden alueen asukkaita.
Soinisiin valmistui helmikuussa 2018 kahvila Ravintola Metsätähti
Soinisissa sijaitsee Naantalin seurakunnan leirikeskus Soiniemi ja Hakapellon kappeli sekä hautausmaa.
Keskiaikaisissa lähteissä Immasten tilan asutuksesta löytyy ensimmäisiä viitteitä vuodelta 1444. Keskiajalla taloja oli kolme ja ratsumiestilaksi ne yhdistettiin 1600-luvulla. Ratsumiestilaa käytettiin 1700-luvulla myös henkirakuunarykmentin majoitukseen. Tila oli myös rälssitila. Nykyään paikalla on säilynyt suojellut aitta vuodelta 1870 ja torppa 1800-luvun lopusta, sekä ei suojeltu kivinavetta vuodelta 1886 jota laajennettu 1920. Päärakennuksena toiminut pitsihuvila paloi 1970-luvulla. Immasten tila toimii nykyään hevostilana.
Taimo
Taimo on Naantalin 5. kaupunginosa noin 2 km kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 1 148 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin kuudenneksi suurin. Kaupunginosa sijaitsee Aurinkotien pohjoispuolella Soinistentien ja Nuhjalantien välissä. Naapurikaupunginosia ovat Ruona-Pirttiluoto, Lietsala, Luikkio, Soininen ja Karvetti.
Taimon eteläosassa Nuhjalantien varrella on pieni ostoskeskus, jossa on Sale sekä ravintola. Ostoskeskuksessa oli ennen Naantalin toinen posti, mutta sen palvelut siirrettiin kaupungin keskustaan. Ostoskeskus palvelee erityisesti viereistä Nuhjalan kerrostaloaluetta. Taimossa on kolme päiväkotia, ja lisäksi viereisessä Luikkion kaupunginosassa toimii Taimon ala-aste ja Lietsalan kaupunginosassa Suopellon yläaste.
Jokimaa
Jokimaa on Lahden kaupunginosa entisen valtatie 4:n eteläpuolella ja Renkomäen pohjoispuolella. Jokimaalla sijaitsee Lahden Hevosystäväinseura ry:n Jokimaan ravikeskus, on missä järjestetty kuninkuusravit 1987 ja 2003 sekä Päijät-Hämeen Eläinsuojeluyhdistys ry:n toimipiste, joka vastaa Lahden kaupungin irrallaan olleiden ja kiinni otettujen eläinten hoidosta.
Renkomäki-Salpakangas - tien varrella on myös Lahden lasitehdas
Jokimaalle pääsee linja-autolinjalla numero 12. Linjan päätepysäkki on Lintulantien risteyksessä, Jokimaan yrityspuiston kohdalla. Myös Lahti-Mäntsälä vakiovuorot ajavat Jokimaan läpi. Näiden lisäksi alueen läpi Ala-Okeroistentietä ajaa Hollolan koululaislinja 55, Miekkiöön. 55 käy myös kääntymässä Lintulantien päätepysäkillä.
Lego City
Lego City on yksi Lego-yhtiön vanhimmista tuotesarjoista. Siihen kuuluvat kaikki kaupunkiin liittyvät Lego-rakennussarjat, kuten erilaiset autot ja lentokoneet. Lähes kaikissa tuotesarjan tuotteissa on minihahmoja.
Ensimmäiset Lego City -sarjan setit ilmestyivät Lego Town -nimellä 1970-luvun aikana. Alun alkaen nämä setit sisälsivät yleensä pohjalevyn päällä olevan rakennuksen ja siihen liittyviä kulkuneuvoja, kuten autoja tai helikoptereita. Mittakaava oli pienempi kuin nykyisissä seteissä. Minihahmojen keksimisen (1975) jälkeen mittakaavaa suurennettiin vuonna 1980 jotta hahmot saisivat uuden kodin Lego Town -sarjan seteistä. Alkuaikojen minihahmot eivät mahtuneet autojen sisälle, mikä vähensi paljon mahdollisuuksia leikkeihin.
Minihahmojen ilmestyminen auttoi paljon sarjan kehittämisessä. Kun autojen rakennustapa yhtenäistettiin, niiden lukumäärä suureni todella paljon. Myös rakennusten rakenne muuttui entistä suuremmaksi, samalla tosin palikkamäärää vähennettiin hieman.
Seuraavat suuret muutokset tapahtuivat 1980-luvun keskivaiheilla kun sen aikaisen Lego Town -teemaan alettiin kehittämään tuotteita, jotka olivat selkeästi erilaisia kuin tavanomaiset autot ja talot. Esimerkiksi vuonna 1985 Town-teemaan ilmestyi ensimmäinen lentokenttä-tuote ja muutama muu ilmailuun liittyvät tuote. Town-teema kehittyi ja laajeni paljon tulevina vuosina kunnes vuonna 1992 ilmestyi ensimmäinen selkeästi oma aihekokonaisuus, tytöille suunnattu Paradisa-tuotesarja. Vaikka tuotesarja oli selvästi omanlaisensa, se silti kuului Town-teemaan erillisenä alateemana. Paradisan jälkeen tuli lukuisia muitakin alateemoja ja vielä nykyisestä City-teemasta löytää selviä alateemoja.
Vaikka Lego Town -sarja sisältää useita näennäisesti erilaisia "teemoja" kuten ilmailu, poliisien toiminta sekä rakennustyömaa, ensimmäinen aito alateema oli vuodesta 1992 vuoteen 1997 ilmestynyt Paradisa. Sarjan setit olivat "tyttöjen makuun" tehtyjä rakennelmia, joiden aiheet vaihtelivat rantaelämästä hevosiin. Myös värit poikkesivat totutusta. Tavanomaisten Lego-settien värien tilalle olivat tulleet erilaiset pehmeät värit kuten pinkki ja valkoinen.
Lego City -sarjan sivusarjoja ovat:
Vertu
Vertu on ylellisyysmatkapuhelinten pioneeri ja valmistaja. Vertun toimitusjohtaja on Gordon Watson ja pääsuunnittelija on Frank Nuovo. Vertu oli alun perin itsenäisesti toimiva Nokian tytäryhtiö, joka oli täysin Nokian omistuksessa. Huhtikuussa 2012 kerrottiin Nokian neuvottelevan Vertun myynnistä pääomasijoitusyhtiö Permiran kanssa. Kesäkuussa 2012 Nokia ilmoitti myyvänsä Vertun ruotsalaiselle pääomasijoitusyhtiö EQT:lle, pitäen kuitenkin itsellään 10 prosenttia yhtiöstä. Vuonna 2015 EQT myi Vertun kiinalaissijoittajille, jotka myivät Vertun Kyprokselle rekisteröidylle Baferton Ltd:lle maaliskuussa 2017.
Heinäkuussa 2017 Vertun turkkilaissukuinen omistaja Hakan Uzan ilmoitti yhtiön toiminnan loppumisesta ja 200 henkilön irtisanomisesta. Hän pitää kuitenkin merkin ja teknologian itsellään ja kaavailee Vertulle uutta alkua.
Vertu tarkoittaa ranskaksi hyvettä.
Makeisvero
Makeisvero oli valmistevero. Sitä alettiin Suomessa kerätä nykymuotoisena 1. tammikuuta 2011. Veron kohteena olivat Suomessa valmistettavat ja Suomeen tuotavat makeiset, jäätelöt ja virvoitusjuomat. Makeisvero poistui käytöstä 1. tammikuuta 2017.
Aiemmin vero oli käytössä vuosina 1926–1999.
Valmisteveroa sääteli laki makeisten, jäätelön ja virvoitusjuomien valmisteverosta (1127/2010). Veron määrä on 1.1.2012 alkaen ollut 95 senttiä kilogrammalta ja 11,0 senttiä litralta.
Aikaisempi makeisvero oli kulutusvero, jota kerättiin Suomessa myytävistä tuotteista. Euroopan unioni antoi Suomelle huomautuksen ksylitolin verottomuudesta. 
Eduskunta ratkaisi asian luopumalla makeisverosta 1. tammikuuta 2000.
Vuosina 1987–1999 makeisveron määrä oli 3,50 markkaa kilolta makeisia. Veron tuotto oli 154 milj. mk (1990), 152 milj. mk (1995), 155 milj. mk (1996) ja 157 milj. mk (1997).
Suomen Hammaslääkäriliitto vaati jo vuonna 2003 makeisveroa takaisin, sillä makeisten kulutus oli lisääntynyt jo
silloin merkittävästi. Vuonna 1985 makeisia syötiin henkeä kohden 7,2 kg, vuonna 2001 12,5 kg ja vuonna 2005 14 kg.
Kaupan ja makeisvalmistajien mukaan makeisveron myötä makeiskauppa notkahti vuonna 2011 viidellä prosentilla, mutta makeisten myynti on vuonna 2012 taas kasvanut kolme prosenttia vuoteen 2010 nähden. Fazer Makeisten mukaan makeisvero on vähentänyt sokerimakeisten myyntiä, mutta suklaan myynti on kasvanut.
Makeisveroa on kritisoitu muun muassa siitä, että se jättää keksit veron ulkopuolelle, mutta verottaa toisaalta esimerkiksi kivennäisvesiä. Vero on johtanut muun muassa siihen, että valmistajat kehittävät makeistenomaisia tuotteita, mutta luokittelevat ne kekseiksi.
Makeisten kulutus ei ole juurikaan vähentynyt veron astuttua voimaan. Tutkijoiden mukaan kansanterveyttä edistäisikin enemmän ruokien sokeripitoisuuksiin pohjaava verotus tai arvonlisäverotus, jolla voitaisiin alentaa terveellisten ja korottaa epäterveellisten ruoka-aineiden hintaa.
Vuonna 2015 Euroopan komissio linjasi Suomen makeisveron valtiontukisääntöjen vastaiseksi ja kilpailua vääristäväksi, minkä vuoksi hallitus päätti lakkauttaa veron vuoden 2017 alussa makeisten ja jäätelön osalta.
Päivikki Palosaari
Päivikki Palosaari (s. 31. joulukuuta 1956 Kittilä) on suomalainen yrittäjäneuvos ja hotelli- ja ravintola-alan yrittäjä, jonka yritykset sijaitsevat Kittilän Levillä ja Kemissä.
__notoc__
Päivikki Palosaaren isä oli sekatyömies ja äiti kätilö. He asuivat vaatimattomissa oloissa pientilalla. 16-vuotiaana Päivikki Palosaari lähti opiskelemaan suurtalouskokiksi ja avasi ensimmäisen yrityksensä Porogrillin 24-vuotiaana. Palosaari avasi ensimmäisen ravintolansa Wanhan Hullun Poron vuonna 1988. Hullu Poro Oy sai Suomen yrittäjien palkinnon vuonna 2002. Yritys on suorittanut Laatutonni-ohjelman vuonna 2008. Yritys sai Suomen vahvimmat -sertifikaatin vuonna 2008.
Hullu Poro -yhtiöön kuuluu 15 ravintolaa, hotelli ja muita majoitustiloja sekä vaatekauppa ja kauneushoitola. Yhtiön liikevaihto on noin 12 miljoonaa euroa, josta yli yhdeksän miljoonaa tulee ravintoloista. Yritys työllistää keskimäärin 75 ja sesonkiaikoina parisataa työntekijää.
Palosaarella on kaksi tytärtä, jotka molemmat työskentelevät Hullussa Porossa. Hän on naimisissa Mika Latvan kanssa. Päivikki Palosaari on Jouni Palosaaren sisko.Päivikki Palosaaren tiluksilta löytyi vuonna 2015 "Hullu Poro Oy":n laiton kaatopaikka. Paikalta on sittemmin viety 44 tonnia jätettä jäteasemalle. Ympäristön turmeleminen on Lapin syyttäjänvirastossa syyteharkinnassa. Palosaari itse on pitänyt jupakkaa kiusantekona. Jupakasta huolimatta Hullu Poro sai vuonna 2016 ympäristösertifikaatin; sertifikaatin antanut "Inspecta Oy" ei tiennyt kaatopaikkaongelmasta.
Yrjö Luukkonen
Yrjö Luukkonen (28. tammikuuta 1920 Venjoki, Inkerinmaa – 25. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen talouspäällikkö ja muusikko, joka tunnetaan Humppa-Veikot ja Dallapé-orkestereiden jäsenenä.
Luukkonen valmistui merkonomiksi, ja hän kävi myös Dallapé-musiikkiopiston, jossa hänen soittimensa olivat hanuri ja trumpetti. Hän liittyi Dallapéhen 1982 ja säesti Sulasolin yhteislaulutilaisuuksia lähes 300 kertaa.
Musiikin ulkopuolella hän työskenteli Siemens Sähkö Oy:ssä ja Yleisradion TV1:ssä. Hän oli mukana Inkerin Liitossa ja karjalaisten toiminnoissa.
Hannu Väisänen
Hannu Pekka Antero Väisänen (s. 2. lokakuuta 1951 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija ja kirjailija, joka on vuodesta 1989 asunut Ranskassa. Väisänen sai vuoden 2007 kirjallisuuden Finlandia-palkinnon romaanistaan "Toiset kengät".
Väisänen on käynyt Savonlinnan Taidelukion 1969–1970 ja opiskellut sen jälkeen Suomen Taideakatemian koulussa 1970–1974. Debyyttinäyttelynsä hän piti Helsingissä 1971.
Väisäsen maalaukset ovat hienostuneen keveitä ja niissä on niukoin keinoin toteutettua estetismiä. Aiheissa Väisänen suosii usein kuvallisia arkkityyppejä ja niiden merkityksillä leikkimistä.
Väisänen on kansainvälisesti arvostetuimpia suomalaisia taiteilijoita. Hänet tunnetaan taidemaalarina ja graafikkona, mutta myös kirjailijana, lavastajana ja esiintyjänä.
Hannu Väisänen opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa eli Ateneumissa vuosina 1970–1974. Hän on Bellinin akatemian elinikäinen jäsen. Akatemialla oli 1970- ja 1980-luvuilla merkittävä rooli suomalaisen performanssin ja happeningien uranuurtajana. Väisänen kuului tällöin akatemian ydinryhmään, jonka muita keskeisiä vaikuttajia olivat Outi Heiskanen, Mirja Airas ja Pekka Nevalainen. Väisänen toimi aktiivisesti myös akatemian toimintaa sivunneessa Record Singers -ryhmässä.
Väisänen on tehnyt Yleisradiolle kuvataidetta käsittelevän ohjelmasarjan "Kahdeksan sisäkuvaa" vuonna 1985. Kalevalan juhlavuonna 1999 julkaistun uuden Kalevalan kuvitustyö teki hänet laajalle yleisölle tunnetuksi. Romaaninsa "Vanikan palat" pohjalta hän teki maalauksia, jotka olivat esillä näyttelyssä "Vanikalle piirrettyä" kirjan ilmestymisvuoden syksyllä.
Väisäsen julkisista töistä mainittakoon vuoden 1977 alttaritaulu ja yhdeksän muuta maalausta akateemikko Juha Leiviskän suunnittelemaan Pyhän Tuomaan kirkkoon Oulussa, 1987–1989 alttaritriptyykki "Helluntain ihme – fragmentteja uskosta" Käpy ja Simo Paavilaisen suunnittelemaan Kontulan kirkkoon Helsingissä, vuonna 1991 valmistunut maalaussarja Uudenkaupungin seurakuntakeskuksessa, ja kaksi maalausta Suomen Kansallisoopperaan.
Väisänen on kirjoittanut toistaiseksi viisiosaisen romaanisarjan, joka kuvaa hänen alter egonsa Anteron nuoruutta, kasvamista taiteilijaksi oululaisesta kasarmiympäristöstä ponnistaen ja elämää taiteilijana Suomessa ja Ranskassa. Sarjan toinen osa "Toiset kengät" palkittiin vuonna 2007 Finlandia-palkinnolla, ja Väisäselle myönnettiin saman vuoden marraskuussa myös Taiteen valtionpalkinto. Romaanisarjan kahteen ensimmäiseen osaan perustuva näytelmä "Toiset kengät" kantaesitettiin 1.3.2014 Väisäsen lavastamana Oulun kaupunginteatterissa.
Vuonna 2008 oli Espoon modernin taiteen museossa Emmassa Hannu Väisäsen suunnittelema näyttely "Koiran ja suden välissä". Väisänen valitsi ripustukseen Saastamoisen säätiön taidekokoelmasta yksinomaan valko-, harmaa- ja mustasävyisiä teoksia.
Väisänen on asunut vuodesta 1989 Ranskassa, osan vuotta Pariisissa ja osan Lounais-Ranskan Souillacissa. Hänellä on sekä Suomen että Ranskan kansalaisuus. Hänen elämänkumppaninsa on Christophe Rischard. Väisäsen vanhemmat olivat sotilasmestari, vakuutustarkastaja Heikki Väisänen ja Anja Väisänen, o.s. Lehtomäki.
Luettelo Keski-Euroopan mäkiviikon kärkikolmikoista
Tämä on luettelo Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailun kärkikolmikoista.
Kynnys (järjestö)
Kynnys ry on suomalainen vammaisten kansalais- ja ihmisoikeusjärjestö, joka on perustettu vuonna 1973. Järjestöön kuuluu eri tavoin vammaisia ihmisiä. Kalle Könkkölä oli ennen kuolemaansa järjeston toiminnanjohtaja. Amu Urhonen toimii järjestön puheenjohtajana.
Old Faithful
Old Faithful (suom. "Vanha uskollinen") on kuuluisa geysir Yellowstonen kansallispuistossa Yhdysvalloissa. Lähteestä purkautuu 65–110 minuutin välein 14 000 – 32 000 litraa kiehuvaa vettä 30–55 metrin korkeuteen, 1,5–5 minuutin ajan. Turistit pääsevät seuraamaan purkauksia.
Harry Woodward laski matemaattisen yhteyden purkausajankohtien välille vuonna 1938. Puistossa sijaitseva Steamboat Geyser on Old Faithfulia suurempi, mutta se purkautuu epäsäännöllisemmin. Purkauksien säännöllisyyden vuoksi Old Faithful on yksi Yellowstonen suurimmista vetonauloista.
Badlandsin kansallispuisto
Badlands National Park on kansallispuisto, joka sijaitsee Etelä-Dakotassa Yhdysvalloissa. Puiston koko on 982 km². Se on preeriaa ja vaaleita ”kiviharjuja”. Ihminen on asunut alueella 11 000 vuotta. Alueella on 23–35 miljoonaa vuotta vanhoja fossiileja. Puistosta löytyi myös hirmulisko Tyrannosaurus rexin fossiili.
Richie Rosenberg
Richie ”LaBamba” Rosenberg on yhdysvaltalainen pasunisti.
Rosenberg tunnetaan "Late Night with Conan O’Brienin" house-yhtyeestä The Max Weinberg 7. Hän osallistui ohjelmassa myös In the Year 2000 -sketsin tekemiseen. Rosenberg on myös Southside Johnny and the Asbury Jukesin jäsen, minkä lisäksi hänellä on oma yhtye LaBamba and the Hubcaps sekä big band 18 Pieces of Soul. Hän on esiintynyt muun muassa Bruce Springsteenin, Bon Jovin ja Ricky Martinin albumeilla.
Rosenberg syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa ja kävi George Washington High Schoolin. Conan O’Brien vihjasi vitseissään usein Rosenbergin olevan homoseksuaali, mutta todellisuudessa hän on naimisissa ja viiden lapsen isä.