Puutiaisaivotulehdus
Puutiaisaivotulehdus (ent. Kumlingen tauti), TBE (Tick-borne encephalitis), puhekielessä puutiaisaivokuume, on useimmiten puutiaisen, kansanomaisesti punkin, pureman kautta leviävä virusinfektio. Myös pastöroimattoman maidon (erityisesti vuohenmaidon) välityksellä tapahtuneita tartuntoja on kuvattu Baltian maissa.
Puutiaisaivotulehdus on taudinkuvaltaan kaksivaiheinen.
Noin viikon (3–21 vuorokauden) kuumeettoman jakson jälkeen 20─30 prosenttia sairastuneista saa varsinaisen aivokuumeen. Aivokuumejakson aikana potilaalla on kuumetta, päänsärkyä, niskajäykkyyttä, valon arkuutta, pahoinvointia ja mahdollisesti muita neurologisia oireita, kuten tajunnanhäiriöitä, kouristuksia tai halvausoireita. Taudinkuvaltaan puutiaisaivotulehdus on kaksivaiheinen. Virus tarttuu minuuteissa puremasta puutiaisen syljen mukana. Myös nymfit ja larvat, joiden puremaa ei monestikaan havaita, voivat levittää virusta. Siihen sairastuneelle tulee noin viikon kuluttua muun muassa päänsärkyä ja kuumeilua. Oireita ilmenee vain 10─30 prosentilla tartunnan saaneista. Aika puremasta ensimmäisiin oireisiin voi vaihdella 4─28 vrk välillä. Yleensä noin viikon kuluttua puremasta potilaalla on kuumeilua ja epämääräistä pahaa oloa ja sairauden tunnetta. Tämä vaihe kestää yleensä noin 4─7 päivää ja valtaosa infektioista ei etene tätä pitemmälle. 
Sairaus saattaa myöhemmin edetä aivokuumevaiheeseen, jonka oireita ovat korkea kuume, niskan jäykkyys, päänsärky ja valonarkuus. Siperialaisen aivotulehduksen (Sib-TBEV) oireet ovat ankarammat, voimakkaammat ja pitkäkestoisemmat kuin eurooppalaisessa puutiaisaivotulehduksessa (Eur-TBEV).
Puutiaisaivotulehdusta ei voida varsinaisesti hoitaa, mutta siihen on saatavilla estorokote. Rokotusta tarjotaan maksutta vuonna 1999 syntyneille ja tätä vanhemmille Ahvenanmaalla kirjoilla oleville henkilöille. Rokote tulee ottaa jo hyvissä ajoin keväällä.
Kesällä 2007 rokote puutiaisaivotulehdusta vastaan oli lopussa Suomessa. Tämän arveltiin johtuneen lisääntyneestä tiedottamisesta ja siitä, että maata kiersi erityinen "punkkibussi", jonka olivat organisoineet yksityiset lääkäriasemat. Monet, jotka eivät kuuluneet riskiryhmiin tai aikoneet oleskella alueilla, joissa punkkeja esiintyi, olivat kuitenkin ottaneet rokotuksen. Epäiltiin myös, että kaikki rokotuksen hankkineet eivät olleet ymmärtäneet, ettei rokotus suojaa paljon yleisemmältä punkkien levittämältä taudilta, borrelioosilta. Puutiasaivotulehdustapauksia on Suomessa vain noin neljäkymmentä vuosittain eli vain murto-osa borrelioositapauksien määrästä, joita todetaan vuosittain 7 000.
Punkit purevat suomalaisia arviolta puoli miljoonaa kertaa vuodessa, mutta sairastumisprosentit ovat pieniä.
Rokotetta suositellaan niille, jotka ovat pitkäaikaisesti Paraisilla, Simossa tai muualla, jossa taudin saa yli 15 henkilöä 100 000:tta kohden vuodessa. Myös mm. Lappeenrannan Sammonlahti ja Kuopion Maaninka ovat tällaisia alueita.
Mm. Kotkan Haapasaaressa ja Kuutsalossa on vaarallisempaa siperianaivotulehdusta, joten sielläkin rokotetta suositellaan.
Ylilääkäri Miikka Peltomaa varoittaa ottamasta rokotetta turhaan, vaikka myyjät tuputtavat niitä. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan rokote kannattaa ottaa, jos liikkuu Baltialla, Venäjällä tai Keski-Euroopassa, esimerkiksi telttaillen, tai jos kesämökki on tunnetulla puutiaisaivokuumealueella. Sairaus on erittäin harvinainen.
THL:n mukaan rokotteiden markkinointi on harhaanjohtavaa. Saaristolääkärit Oy:n ylilääkäri Janne Castrén puolustautuu, että asiakkaat ovat esimerkiksi punkkisaariston mökkeilijöitä.
Vuonna 2014 arvioitiin puutiaisaivokuumetartuntoja olleen Suomessa noin 40. Vuonna 2015 oli suurin tähänastinen määrä, 67 labo­ra­to­rio­var­mis­tettua ta­pausta, jo­hon on las­kettu se­kä sipe­ria­laiset et­tä euroop­pa­laiset aivo­kuu­me­tyypit. Puolet tartunnoista on oireettomia. Oireellisista tartunnoista noin 10 %:lle tulee pitkäaikaisia komplikaatioita . Sairaus johtaa Suomessa kuolemaan vain harvoin. Kuolleisuus Pohjoismaissa on ollut 1–2 prosenttia ja Venäjällä 5–30 prosenttia. Parantuneille jää elinikäinen immuniteetti TBEV-tartunnan jälkeen (vasta-aineita osoitettavissa veressä).
Virusta tavataan vain alueilla, joilla esiintyy kohtalaisesti punkkeja. Esiintymisalueilla noin prosentti punkeista on viruksen kantajia. Tällaisia alueita, joissa tautia tavataan, ovat: Itä- ja Keski-Eurooppa, Skandinavia ja Baltia. Suomessa tautia tavataan pääasiassa Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla, mutta tartuntoja on todettu myös rannikolla ja Kaakkois-Suomessa. Viime aikoina tautia on havaittu myös yksittäistapauksissa sisämaassa, jossa se on leviämässä. Suomessa punkkeja esiintyy Kemin korkeudelle saakka, mutta ne eivät yleensä kanna tautia. Taudin esiintyvyys on suurin Ahvenanmaalla. Huomattavasti yleisempi puutiaisaivotulehdus on muun muassa Venäjällä, jossa tavataan vaarallisempaa taigapunkin levittämää kantaa. Taigapunkkeja on myös Kokkolan seudulla.
Lapin läänin eteläosassa sijaitseva Simo on maailman pohjoisin pesäke puutiaisaivotulehdukselle. Simon alueella rokotettiin vuonna 2009 700−800 henkeä punkkien kantamaa TBE-virusta vastaan. Simossa puutiaisaivotulehdusta levittävä punkki on eurooppalaista lajia harvinaisempi taigapunkki. Perusterve mies kuoli kesällä 2010 puutiaisaivotulehdukseen, kun punkki oli purrut häntä Kokkolan saaristossa.
Viruksen levinneisyyden voi katsoa THL:n sivulta. Siellä "Taulukko 2. Keskimääräinen vuosittainen TBE-tapausmäärä (tartuntapaikan mukaan) ja ilmaantuvuus, 2011–2015 ja 2014–2015 kullakin tartuntapaikkakunnalla" kertoo tartunnat 100 000 asukasta kohden vuodessa. Luvun ylittäessä 15 omalla alueella THL suosittelee rokotetta. Vähän alemmankin luvun kohdalla rokotetta kannattaa harkita, jos on paljon luonnossa.
Tärkeimpänä levittäjänä toimivat lähinnä pienjyrsijät, joista puutiaiset saavat tartunnan. Arviolta 2 % pienjyrsijöistä kantaa virusta. Virus voi tartuttaa muitakin eläinlajeja puutiaisen tai hyttysen välityksellä. TBE-virusta voi erittyä tartunnansaaneiden mm. vuohen ja lampaan maitoon. Eläimille virus aiheuttaa yleensä vain oireettoman tartunnan. Koirilla on raportoitu mm. keskushermosto-oireita ja kuolemaan johtaneita tartuntoja. Suomessa tautia ei ole koskaan todettu eläimillä. Suomessa tehtyjen tutkimusten mukaan, koirilla ja hevosilla esiintyy arbovirusten vasta-aineita.
Virus on flavivirus; muita samankaltaisia patogeenisiä flaviviruksia ovat mm. keltakuume-, Japanin aivotulehdus-, dengue- ja Länsi-Niilin -virukset. Viruksesta on kolme alatyyppiä: