Kalvinismi
Kalvinismi on protestanttisen kristinuskon oppisuunta, joka sai nimensä ranskalaissyntyisen Jean Calvinin mukaan. Laajemmassa merkityksessään nimitystä "kalvinismi" käytetään synonyyminä reformoidulle kirkolle.
Protestantismin merkitys laajentui 1500-luvulla pian koskemaan myös muitakin kuin kirkkoa ja Martti Lutheria, esimerkiksi Sveitsissä reformaatio oli Saksaa enemmän poliittinen ja yhteiskunnallinen liike. Sveitsin tärkeimmän reformaattorin Ulrich Zwinglin ja Lutherin yhteistyön rapautuessa kehittyi protestanttisuuden toinen haara, reformoitu kirkko, joka nojaa Zwinglin ja Calvinin oppeihin. Riippuen kansallisesta ja teologisesta perinteestä reformoidun kirkon edustajista käytetään nimitystä reformoidut, kalvinistit tai presbyteriaanit.
Lutherin ja Calvinin erona on, että Luther säästi katolisesta kirkosta suurimman osan siitä mitä Raamattu ei suoranaisesti kieltänyt, Calvin ja Zwingli taas poistivat kirkosta kaiken mitä Raamattu ei määrännyt.
Skotlannin kirkko erosi katolisesta kirkosta vuonna 1560, kun parlamentti hyväksyi John Knoxin kalvinistisen uskontunnustuksen. Tämä johti sisällissotaan ja Maria Stuartin kukistumiseen. Jo aiemmin reformaattorina Skotlannissa toiminut Knox oli paennut maasta katolisen kuningatar Marian tultua valtaan ja tutustunut Calviniin Genevessä sekä ryhtynyt tämän kannattajaksi ja palannut vuonna 1559. 1900-luvulla amerikkalaiset reformoidut teologit loivat TULIP-muistisäännön, joka pyrkii tiivistämään Dordtin kanonien (1618–1619) keskeiset viisi reformoitua oppia koskevaa päätöstä:
Dordtin tai Dortrechtin päätösten lisäksi laajimmin levinneitä reformoituja uskontunnustuksia ovat Heidelbergin katekismus (1563) ja Westminsterin uskontunnustus (1647).
Monin osin kalvinistit kieltävät hyperkalvinismin kaksinkertaisen valinnan.Suomessa ei ole juurikaan esiintynyt kalvinismia ainakaan siinä muodossa, että jokin kirkkokunta olisi tunnustautunut kalvinistiseksi. Kalvinistisia ajatuksia on kylläkin voinut esiintyä eri suuntausten sisällä. Ruotsi-Suomen valtakunnan sensuuri kielsi kalvinistisen kirjallisuuden, vaikkakin uskonpuhdistuksen alkuvuosikymmeninä 1500-luvun lopulla muuan muassa Kaarle IX kannatti kalvinismia. Sensuurin välttäneitä ja suomeksi julkaistuja teoksia olivat Thomas Wilcoxin "Kallis hunajanpisara" sekä John Bunyanin "Kristityn vaellus". Autonomian aikana Suomessa vaikutti reformoiduista maista (mm. Skotlannista) tulleita sukuja ja henkilöitä, mutta nämä olivat yleensä sulautuneet uskonnollisesti luterilaiseen kirkkoon.
Suomalainen luterilaisuus on perinteisesti suhtautunut kalvinistiseen teologiaan epäluuloisesti aina Ruotsin vallan ajoilta lähtien. Professori Risto Saarisen mukaan tämä seikka käy ilmi muun muassa siinä, että Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei ole halunnut liittyä Euroopan protestanttisten kirkkojen yhteisöön allekirjoittamalla niin kutsutun Leuenbergin konkordian. Asiakirjassa todetaan, että luterilaisten ja reformoitujen kirkkojen toisilleen asettamat vanhat oppituomiot ovat nykypäivänä perusteettomia.
Pääkaupunkiseudulla selkeästi reformoitua perinnettä edustavat ainakin United Community Church sekä Suomen Baptistikirkkoon kuuluva Espoon Kotikirkko. Myös Tampereella ja Pietarsaaressa toimii seurakuntia, jotka omaavat kalvinistisen pelastuskäsityksen ja Jyväskylässä on toimintaa, joka tähtää uuden reformoidun baptistisen seurakunnan perustamiseen. Helluntaiherätyksen piirissä on viime aikoina ollut kalvinistista liikehdintää, jossa erityisesti liikkeen nuoret miehet ovat kiinnostuneet kalvinilaisesta teologiasta. Kalvinistisen teologian leviämistä edistävät Internet sekä yleistynyt englannin kielen taito.