Europium
Europium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Eu () ja järjestysluku 63. Tämä harvinaisiin maametalleihin kuuluva alkuaine on niistä reaktiivisin. Puhtaana hopeanvalkoinen metallinen europium hapettuu nopeasti ilmassa tummaksi.
Europiumia käytetään europiumoksidina (EuO) punaisena loisteaineena televisioissa. Sitä lisätään myös katu­valojen elohopeahöyrylamppuihin luonnollisen värin aikaansaamiseksi. Monet europiumin isotoopit imevät voimakkaasti neutroneja, joten europiumilla voi olla käyttöä ydinreaktoreissa.
Europiumia ei ole puhtaana luonnossa mutta sitä löytyy gadoliniitista ja monatsiittihiekasta. Myös auringosta ja tietyistä tähdistä on spektriviivoista identifioitu europiumia. Europium on hyvin harvinainen aine, vain noin 5·10% koko maailmankaikkeuden massasta rakentuu europiumista.
Europiumin keksimisen ansio annetaan yleensä ranskalaiselle Eugène-Anatole Demarçaylle, joka löysi sen spektroskooppisesti vuonna 1896 ja eristi ensimmäisenä 1901.
Europium on puhtaana hopeanvalkoinen, venyvä metalli, jonka kovuus on samaa luokkaa lyijyn kanssa. Useat europiumin ominaisuudet johtuvat sen puolittain täyttyneestä uloimmasta elektronikuoresta. Europiumin tiheys on 5,2 g/cm, mikä tekee siitä keveimmän alkuaineen lantanoidien joukossa. Sulamispiste on 1 099 K (826 °C), mikä on toiseksi alhaisin lantanoidille, ja kiehumispiste on 1 802 K (1 529 °C).
Europiumista tulee suprajohtavaa kun sitä jäähdytetään alle 1,8 K lämpötilaan ja kompressoidaan yli 80 GPa paineeseen. Europium on voimakkaasti paramagneettinen aine yli 90 K (−183 °C) lämpötiloissa.
Europium on harvinaisista maametalleista kaikista reaktiivisin. Se oksidoituu nopeasti ilmassa, niin että senttimetri-luokan kappale muuttuu kokonaan oksidiksi muutaman päivän aikana. Se reagoi veden kanssa kuten kalsium reaktioyhtälöllä:
Tästä hapettumisesta johtuen näytteet puhtaasta europium-metallista harvoin näyttävät kiiltävältä metallilta, vaikka ne olisi säilötty suojaavaan mineraaliöljyyn.
Muiden maametallien tavoin (lantaani on poikkeus) europium syttyy ilmassa n. 150–180 °C:n lämpötilassa, muodostaen europium(III)oksidia:
Europium esiintyy usein hapetusluvulla +3, mutta muodostaa myös hapetusluvun +2 yhdisteitä. Tämä on poikkeuksellista lantanoideille, sillä yleensä ne esiintyvät lähes yksinomaan +3 hapetusluvulla. +2 tilan elektronikonfiguraatio on 4f koska puoliksi täytetty f-kuori antaa sille lisää stabiilisuutta. Tästä ominaisuudesta johtuu myös "negatiivisena europium-anomaliana" tunnettu ilmiö, jolla tarkoitetaan europiumin vähäistä pitoisuutta (muihin lantanoideihin verrattuna) mineraaleissa kuten sen yleisemmissä malmeissa monatsiitissa ja bastnäsiitissa, verrattuna kondrittiseen runsauteen. Bastnäsiitin negatiivinen europium anomalia on vähäisempi kuin monatsiitin, ja tämän takia se on tärkein europiumin kaupallinen lähde nykyään.
Luonnossa esiintyvä europium koostuu 2 isotoopista, Eu ja Eu, joista Eu on runsain (52,2%). Vaikka Eu on stabiili aine, Eu:n havaittiin vasta viime vuosina alfahajoavan puoliintumisajalla ⩾1,7·10 vuotta, tuottaen noin yhden alfahiukkasen kahdessa minuutissa jokaisessa kilossa luonnollista europiumia. Yhteensä 35 keinotekoista radioaktiivista isotooppia on tunnistettu. Näistä pysyvimmät ovat Eu puoliintumisajalla 36,9 vuotta, Eu puoliintumisajalla 13,516 vuotta, ja Eu jonka puoliintumisaika on 8,593 vuotta. Kaikkien muiden radioisotooppien puoliintumisaika on enintään 4,7612 vuotta, ja suurimman osan alle 12,2 sekuntia. Europiumilla on myös kahdeksan ydinisomeeria, joista pysyvimmät ovat Eu (puoliintumisaika 12,8 h), Eu (9,3116 h) ja Eu (96 minuuttia).
Pääasiallinen hajoamistyyppi isotoopeille jotka ovat kevyempiä kuin Eu on elektronisieppaus, ja raskaammille beetahajoaminen. Kevyempien ydinten kuin Eu hajoamisen päätuote ovat samariumin (Sm) eri isotoopit, ja raskaampien gadoliniumin (Gd) isotoopit.
Fissioreaktiot voivat tuottaa europiumia. Kuten muilla lantanoideilla, useat isotoopeista ja etenkin sellaiset joiden massaluku on pariton, tai joissa on vähän neutroneja kuten Eu, voivat toimia neutronien sieppaajina.
Vaikka europiumia on useissa harvinaisia maametalleja sisältävissä mineraaleissa, se eristettiin sangen myöhään 1800-luvun lopulla. Tämä johtui sen harvinaisuudesta ("europium anomalia") ja silloisten erottamistekniikoiden kehittymättömyydestä. William Crookes havaitsi ensimmäisenä spektriviivoja, jotka myöhemmin tunnistettiin kuuluvaksi europiumille.
Vuonna 1890 Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran valmisti samarium-gadolinium seoksia, joissa oli myös silloin tuntemattomia spektriviivoja. Europiumin varsinaisena löytäjänä pidetään kuitenkin ranskalaista kemistiä Eugène-Anatole Demarçayta, joka esitti teorian siitä, että kyseessä on uusi alkuaine vuonna 1896 ja joka pystyi eristämään tätä ainetta melko puhtaana 1901. Hän nimesi aineen maanosa Euroopan mukaan.
Europiumin tärkein sovellus, käyttö televisioputkien loisteaineena, keksittiin 1960-luvulla.