hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Endolymfa
Endolymfa on korvan kaarikäytävien simpukkatiehyessä ("scala media") olevaa nestettä. Kyseessä on solujen ulkopuolinen neste, jonka pääosaisena kationina on natriumin sijaan kalium. Endolymfalla on 80–90 millivolttia korkeampi potentiaali kuin perilymfalla.
Jan Kiepura
Jan Kiepura (16. toukokuuta 1902 Sosnowiec, Puola – 15. elokuuta 1966 Rye, New York, Yhdysvallat) oli puolalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "The Song of Night" (1932), "My Heart Calls You" (1934), "Auringonpaisteessa" (1936), "Give Us This Night" (1936), "Olet koko maailmani" (1939), "Ihmeellinen valhe" (1947) ja "Hymyn maa" (1952).
Kiepura oli naimisissa näyttelijä Mártha Eggerthin kanssa vuodesta 1936 kuolemaansa saakka vuoteen 1966. Heillä on kaksi poikaa, Sharbek ja Marjan.
Louis Lavauden
Adrien Joseph Louis Lavauden (19. kesäkuuta 1881 Grenoble – 1. syyskuuta 1935 Anjou, Isère) oli ranskalainen metsä- ja eläintieteilijä.
Lavauden työskenteli Ranskan kansallisen metsätoimiston ("Eaux et Forêts") palveluksessa Dauphinéssa ja myöhemmin kymmenen vuotta Tunisiassa. Vuonna 1925 hän otti osaa ensimmäiseen motorisoituun Saharan ylitykseen Tunisista Tšadjärven kautta Dahomeyhin. Vuosina 1928–1931 Lavauden toimi metsänvartijoiden päällikkönä Madagaskarilla. Hän palasi Ranskaan Keski-Afrikan kautta. Viimeiset vuotensa Lavauden vietti Pariisissa toimien opettajana maatalouskoulussa.
Lavauden oli kiinnostunut eläintieteestä, erityisesti Madagaskarin linnustosta ja nisäkkäistä. Hän julkaisi lukuisia kirjoituksia myös kotiseutunsa Alppien eläimistöstä. Hänen laaja kokoelmansa on pääosin Grenoblen luonnonhistoriallisessa museossa.
Lavauden nimesi linnuista isomustakaijan ("Coracopsis vasa") alalajin "drouhardi".
Perilymfa
Perilymfa on korvan kuulo- ja eteiskäytävän sisältämää solujen ulkopuolista nestettä, joka on verrattavissa veriplasmaan ja selkäydinnesteseen.
Perilymfan pääasiallinen kationi on natrium.
Wolf-Udo Ettel
Wolf-Udo Ettel (26. helmikuuta 1921 – 17. heinäkuuta 1943) saksalainen Luftwaffen lentäjä-ässä toisen maailmansodan aikana natsi-Saksassa. Hän saavutti 124 ilmavoittoa ja sai kuolemansa jälkeen rautaristin ritariristin tammenlehvin ja miekoin. Ettelin pudotussuhde oli 2.02
Ettel palveli itärintamalla vuodesta 1942. Hän saavutti ensimmäiset kaksi ilmavoittoaan 24. kesäkuuta. 10. heinäkuuta hänet ammuttiin alas hänen tuhottuaan venäläisen pommikoneen. Hänen onnistui kuitenkin uida Donjoen yli ja palata neljän päivän päästä yksikköönsä. Hän saavutti 20. ilmavoittonsa 9. elokuuta ja 30. voittonsa 7. lokakuuta. Hänen yksikkönsä sijoitettiin Kubanin sillanpääasemaan helmikuussa 1943. Hän tuhosi 28 venäläiskonetta maaliskuussa ja 36 huhtikuussa. Hän saavutti 120. ilmavoittonsa 11. toukokuuta mutta hänen koneensa Bf 109 G–4 ammuttiin rintamalinjojen väliin ja hänen onnistui palata omiensa linjoille huolimatta venäläisten kivääritulesta. Samana yönä hän johti Wehrmachtin partion hakemaan koneesta varusteita.
Ettel sai ritariristin 1. kesäkuuta. 5. kesäkuuta 1943 Ettel sijoitettiin kapteeniksi 8./JG 27 yksikköön Kreikassa. Hän ampui alas Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien Supermarine Spitfiren Sisilian yläpuolella 14. heinäkuuta. 16. heinäkuuta hän pudotti kaksi B-24-pommikonetta ja yhden Spitfiren.
Ettel ammuttiin alas Sisiliassa 17. heinäkuuta 1943 ja hän sai surmansa.
Wilfrid Wedgwood Bowen
Wilfrid Wedgwood Bowen (28. marraskuuta 1899 Barbados – 16. elokuuta 1987 Kutztown, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Bowenin vanhemmat olivat Ernest Francis Sinderby Bowen ja Maude Marion Hodgkinson. Bowen toimi biologian professorina Dartmouthin yliopistossa Hanoverissa New Hampshiressa. Bowen oli American Ornithologists' Unionin jäsen.
Bowen nimesi linnuista muun muassa mosambikinkaijan ("Poicephalus cryptoxanthus") alalajin "tanganyikae".
Fernando Rey
Fernando Rey (oik. Fernando Casado Arambillet; 20. syyskuuta 1917 A Coruña, Galicia – 9. maaliskuuta 1994 Madrid, Espanja) oli espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Tristana" (1970), "Doubt" (1972), "Elisa – elämäni" (1977), "Our Father" (1985), "The Knight of the Dragon" (1985), "Diario de invierno" (1988) ja "El Quijote de Miguel de Cervantes" (1991).
Fernando Rey oli naimisissa näyttelijä Mabel Karrin kanssa vuodesta 1960 kuolemaansa saakka. Heillä on kaksi lasta. Rey kuoli syöpään 9. maaliskuuta 1994. Hän oli kuollessaan 76-vuotias.
Preussin sotakorkeakoulu
Preussin sotakorkeakoulu, myös Berliinin sotakorkeakoulu 
() oli Preussin kuningaskunnan sotakorkeakoulu ja upseerioppilaitos, joka sijaitsi Berliinissä.
Koulun perusti Berliiniin preussilainen kenraali Gerhard von Scharnhorst 15. lokakuuta 1801. Yksi koulun ensimmäisistä oppilaista oli Carl von Clausewitz, josta tuli yksi tunnetuimmista sotateoreetikoista. Muita maineikkaita koulussa opiskelleita olivat mm. sotamarsalkat Karl Friedrich von Steinmetz, Helmuth von Moltke ja Leonhard Graf von Blumenthal.
Unter den Linden-kadun varrelle vuosina 1824-1825 rakennetun koulurakennuksen suunnitteli Karl Friedrich Schinkel. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen koulu kävi läpi uudistuksia.
Koulu lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Ray Sharkey
Ray Sharkey (14. marraskuuta 1952 Brooklyn, New York – 11. kesäkuuta 1993 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Tähdentekijä" (1980) ja "The Ordeal of Bill Carney" (1981). Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi "Kyttä ja puolikas". Hän näytteli myös televisiosarjoissa "Wiseguy", "Murharyhmä" ja "Miami Vice".
Ray Sharkey oli puoliksi italialainen ja puoliksi irlantilainen. Avioliiton hän solmi kaksi kertaa: ensin Rebecca Woodin kanssa vuosina 1981–1986 ja sitten Carole Grahamin kanssa 1988–1992. Hänellä on Grahamin kanssa vuonna 1989 syntynyt tytär. Ray Sharkey kuoli AIDSiin 11. kesäkuuta 1993 ainoastaan 41-vuotiaana.
Verkottunut ihmiskunta
Verkottunut ihmiskunta ("The Human Web. A Bird's-Eye View of World History") on William McNeillin ja J. R. McNeillin, isän ja pojan, kirjoittama teos, jossa käsitellään ihmisten verkostoitumista ja sen vaikutuksia maailmanhistoriaan. Verkottunut ihmiskunta saavutti ilmestyessään suuren suosion Yhdysvalloissa, maailmanlaajuisesti ja Suomessa.
McNeillien teemana on käydä maailmanhistoria läpi ihmisten verkottumisen ajatuksen näkökulmasta. Ihmiskunta on vuorovaikutusverkkojen muodostava laajempi kokonaisuus, joka historian saatossa on tihentynyt ja nopeutunut eri ajanjaksoina. "Verkottunutta ihmiskuntaa" pidetään yhtenä parhaimmista yrityksistä selittää, miten nykyisenkaltainen globaali maailmantalous ja maailmanjärjestelmä ovat muodostuneet. Helsingin Sanomien kriitikko kirjoitti kirjan olevan paras vastaus siihen, mistä globalisaatiossa on kysymys. Kirjaa ovat kehuneet vuolaasti useat arvostetut historiantutkijat, kuten Jonathan Spence ja Alfred Crosby. Crosby kirjoittaa: "If you're going to read only one book on world history, this is the one it should be." McNeillit itse kertoivat tavoitteenaan olleen myös kirjoittaa historiankirja, jonka ihminen, jolla ei ole kirjahyllyllistä akateemisia teoksia kodissaan, voisi ymmärtää. Tässä McNeillien katsotaan onnistuneen erinomaisesti, yksinkertaistamatta historiaa liikaa.
Helsingin, Turun ja Tampereen yliopistoissa kirja otettiin pääsykoekirjaksi suomenkielisen painoksen ilmestymisen jälkeen. 2007 kirja oli pääsykoekirjana Helsingin valtiotieteellisessä tiedekunnassa maailmanpolitiikan sekä talous- ja sosiaalihistorian oppiaineisiin. Turun ja Tampereen historian laitosten valintakokeisiin kirja nousi myös pääsykoekirjaksi. Turku ja Tampere jatkoivat pääsykoekirjojen kierrätystä seuraavana vuonna, mutta Helsingissä "Verkottunut ihmiskunta" on säilynyt toistaiseksi maailmanpolitiikan ja talous- ja sosiaalihistorian valintakokeiden pohjateoksena.
William H. McNeilliltä ovat aiemmin ilmestyneet muun muassa useaan otteeseen palkittu, historiantutkimukseen keskeisesti vaikuttanut maailmanhistorian yleiskuvaus "The Rise of the West. A History of the Human Community" (1963), mielenkiintoisen näkökulman tanssin ja ihmisyhteisöjen historiaan tarjoava "Keeping together in Time: Dance and Drill in Human History" (1995) ja "Plagues and People", joka on myös käännetty suomeksi nimellä "Kansat ja kulkutaudit".
J. R. McNeillin tunnetuin teos "Verkottuneen ihmiskunnan" ohella on hänen kuvauksensa 1900-luvun ympäristöhistoriasta, suuren painoarvon saanut "Something New Under the Sun: An Environmental History of the Twentieth-century World", jota ei ole käännetty suomeksi.
Otto Telschow
Otto Telschow (27. helmikuuta 1876 - 31. toukokuuta 1945), oli saksalainen viranomainen Wittenbergistä. Hänestä tuli poliisipäällikkö Hampuriin. Hän liittyi natsipuolueeseen 1925 ja oli paikallisen natsisanomalehden Niedersachsen-Stürmerin perustaja. Lokakuussa 1928 hänet nimitettiin Gauleiteriksi (aluejohtaja) Itä-Hannoverin alueelle. Hän pysyi virassaan II maailmansodan loppuun. 1930 hänet valittiin Reichstagiin Itä-Hannoverin alueelta ja hän pysyi virassa vuoteen 1945. Hän joutui brittisotavankeuteen Lüneburgissa ja teki itsemurhan vankilassa avaamalla rannevaltimonsa.
Kurt Knispel
Kurt Knispel (20. syyskuuta 1921 – 28. huhtikuuta 1945) oli saksalainen sotilas, panssarivaunun lataaja, ampuja ja lopulta vaununjohtaja toisessa maailmansodassa. Hän tuhosi 168 tankkia, ja varmistamattomat mukaan luettuina 195. Hänet on laskettu Johannes Bölterin, Ernst Barkmannin, Otto Cariuksen ja Michael Wittmannin ohella yhdeksi parhaista vaununjohtajista. Hän oli syntynyt Salisfeldissa (Salisov) Tšekkoslovakiassa. Vuonna 1940 vapauduttuaan työstään autotehtaassa hän liittyi Saksan armeijaan. Hän otti osaa operaatio Barbarossaan Saksan LVII armeijakunnassa luutnantti Hellmanin panssarivaunun lataajana. Hän taisteli Stalingradin lähellä Yarzevossa, Kaukasuksella ja otti osaa Leningradin piiritykseen. Knispel osallistui taisteluihin myös mm. Vinnytsjassa, Jampolissa ja Korsunin motissa. Hänet siirrettiin Normandiaan, jossa hän osallistui vetäytymistaisteluihin. Sieltä yksikkö siirrettiin takaisin itärintamalle. Knispel ansaitsi I ja II luokan rautaristin ja kultaisen Saksan ristin. Hän kaatui taistelussa Wostitzissa juuri ennen Saksan antautumista.
Verhnjaja Toiman piiri
Verhnjaja Toiman piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen kaakkoisosassa Vienanjoen varrella sijaitsevan piirin pinta-ala on 20 450 neliökilometriä. Asukkaita piirissä oli 17 060 henkeä (väestönlaskenta 2010).
Vuonna 1924 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Verhnjaja Toiman kylä (3 462 as.). Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa:
Tärkeimmät elinkeinot ovat puunhankinta ja -jalostus sekä karjatalouteen, pellavan, perunan ja vihannesten viljelyyn erikoistunut maatalous.
Johannes Bölter
Johannes Bölter (19. helmikuuta 1915 Mülheim, Ruhr-16. syyskuuta 1987 Mülheim) oli saksalainen panssariupseeri toisessa maailmansodassa. Bölter toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 502. raskaassa panssarivaunupataljoonassa. Hän tuhosi sodan aikana 139 panssarivaunua (joidenkin lähteiden mukaan 144). Häntä pidetään Michael Wittmannin ja Otto Cariuksen ohella yhtenä sodan parhaista panssarivaununjohtajista.
Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni. Bölter ansaitsi monia kunniamerkkejä, kuten I ja II luokan Rautaristit ja Ritariristin tammenlehvillä ja miekoilla.
Gran Torino
Gran Torino on Clint Eastwoodin ohjaama jännitys- ja draamaelokuva vuodelta 2008. Hän näyttelee siinä itse pääosaa.
Eastwood ilmoitti elokuvan ensi-illan aikoihin, että se olisi hänen viimeinen elokuvansa näyttelijänä, mutta hän palasi valkokankaalle neljä vuotta myöhemmin elokuvassa "Takaisin pelissä".
Kyynistyneen eläkkeellä olevan autotehtaan työntekijän päivät täyttyvät talon kunnostustöistä, koiran hoivaamisesta, oluesta ja parturikäynneistä. Waltin varsinainen silmäterä on vuoden 1972 Gran Torino -mallinen henkilöauto. Vaikka Waltin vaimo toivoikin kuolinvuoteellaan miehen menevän ripittäytymään, M1-kiväärinsä säännöllisesti puhdistavalla Waltilla ei ole mielestään mitään tunnustettavaa. Waltin suhteet kahteen omaan poikaan ja näiden perheisiin ovat jääneet etäisiksi.
Kun tienoota terrorisoiva aasialainen nuorisojengi yrittää varastaa Waltin Torinon, tämä saa lisäkierroksia valmiiksi rasistisille asenteilleen. Hän alkaa kuitenkin nähdä asioita uudessa valossa, kun varas tulee Waltin ovelle ja lupaa hyvittää tekonsa tekemällä tälle töitä. Thao alkaa korvata tekoaan tekemällä töitä Waltille, jolloin Walt alkaa pitää Thaosta ja auttaa tätä elämässään, mutta sitten aasialaisjengi iskee Thaon kimppuun.
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu arvioi, että elokuva tekee yhteenvedon Clint Eastwoodin tähtikuvasta ja tuo sen tähän hetkeen yllättävästi ja napakasti. Eastwood tavallaan pudottaa oman sankarihahmonsa myyttien maailmasta karuun todellisuuteen.
Kulttuurivihkojen Eero Hirvenojan mukaan elokuva tarkoittaa hyvää, mutta se on turhan alleviivaava. Siinä kuitenkin osoitetaan, että vanhempikin ihminen voi vapautua ennakkoluuloista ja oppia hyväksymään erilaisuutta. Samalla Eastwood pääsee parodioimaan takavuosikymmenten vähäpuheisia tähtiroolejaan. Mikään erityisen syvällinen elokuvantekijä Eastwood ei kuitenkaan ole.
Aamulehden Kari Salmisen arvion mukaan elokuva, ”karu romanssi tähden ja hänen arkkityyppisen hahmonsa välillä”, olisi kelvannut Eastwoodin jäähyväisiksi näyttelijänä, vaikka hän ei pitänytkään tämän vetäytymistä näyttelemisestä toivottavana.
Otto Carius
Otto Carius (27. toukokuuta 1922 Zweibrücken – 24. tammikuuta 2015) oli saksalainen panssarivaununjohtaja ja sotilasarvoltaan luutnantti. Hän tuhosi Tiger I -vaunullaan yli 150 vihollisen panssarivaunua toisessa maailmansodassa. Carius oli yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimmistä panssarivaunujohtajista.
Carius aloitti rintamapalveluksensa panssarimiehenä Saksan 20. panssaridivisioonan 21. panssarirykmentissä kesäkuussa 1941, jolloin hän toimi PzKpfw 38 (t)-panssarivaunun lataajana. Elokuun ensimmäisenä päivänä 1941 Carius ylennettiin alikersantiksi. Vuoden 1943 alussa Carius siirrettiin 502. raskaaseen panssarivaunupataljoonaan, joka oli varustettu Tiger I -panssareilla. Carius osallistui pataljoonan mukana Leningradin rintaman taisteluihin ja kesällä 1944 Narvan ratkaisutaisteluihin muun muassa Sinimäillä. Luutnantti Carius haavoittui vakavasti 24. heinäkuuta 1944 Daugavpilsin suunnalla Latviassa. Toivuttuaan hänet määrättiin järeillä Jagdtiger-panssarintorjuntavaunuilla varustetun 512. raskaan panssarintorjuntapataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Cariusin komppania osallistui keväällä 1945 taisteluihin muun muassa Siegburgissa ja Reinillä. Cariusin sota päättyi hänen komppaniansa antautumiseen yhdysvaltalaisjoukoille 15. huhtikuuta 1945.
Carius palkittiin muun muassa ensimmäisen ja toisen luokan rautaristeillä, rautaristin ritariristillä tammenlehvin ja hopeisella panssaritaistelumerkillä.
Sodan jälkeen Carius kouluttautui apteekkariksi ja perusti Herschweiler-Pettersheimiin, Rheinland-Pfalziin, apteekin nimeltä "Tiger-Apotheke". Hän kirjoitti 1960 myös kirjan "Tiger im Schlamm: Die 2./schw.Pz.-Abt.502 vor Narwa und Dünaburg" (”Tiikerit mudassa: 2. raskas panssariosasto 502 Narvassa ja Daugavpilsissä”) sotakokemuksistaan. Kirjan käänsi suomeksi vuonna 2015 Raimo Malkamäki.
Lashkar-e-Taiba
Lashkar-e-Taiba on radikaali-islamilainen terroristijärjestö Etelä-Aasiassa, jonka tavoitteena on perustaa koko Intian niemimaan kattavan muslimivaltio. Se haluaa irroittaa muslimienemmistöisen Kashmirin alueen pääosin hindujen kansoittamasta Intiasta. Järjestöä johtaa Hafiz Muhammad Saeed. Hindujen lisäksi juutalaiset lukeutuvat sen vihollisiin.
Alkujaan järjestö taisteli Afganistanissa neuvostojoukkoja vastaan 1980-luvulla, jolloin se alkoi saada rahoitusta Persianlahden maista. Se alkoi toimia Intiassa vuonna 1993 Jammun ja Kashmirin alueella. Se on tehnyt monia terrori-iskuja lähinnä Kashmirin laakson alueella, mutta myös muualla Kashmirissa ja varsinaisessa Intiassa. Järjestö on aktiivisempi ja raaempi kuin muut alueella toimivat järjestöt. Sen toimintatapoihin kuuluvat itsemurhaiskut siviili- ja sotilaskohteita vastaan.
Järjestön nimi kirjoitetaan länsimaissa muun muassa "Lashkar-e-Taiba","Lashkar-i-Taiba", "Lashkar-e-Toiba", "Lashkar-i-Tayyaba", "Lashkar-e-Tayyaba", "Lashkar-e-Tayyiba", "LeT". Urdun kielen لشکرطیبہ "laškar-ĕ ṯayyiba" on kirjaimellisesti "Hyvien armeija", mutta käännetään vaikkapa näin: "Oikeauskoisten armeija", "Puhtaiden armeija".
Pakistan kielsi järjestön toiminnan vuonna 2002 kansainvälisen painostuksen vuoksi, jonka jälkeen sen entisiä jäseniä on epäilty iskuista Pakistanissa Pervez Musharrafin hallintoa vastaan. Intian hallitus ja epäviralliset intialaiset lähteet väittävät Pakistanin ja sen tiedustelupalvelun (ISI) edelleen tukevan Laskhar-e-Taibaa, minkä Pakistan kiistää.
Ernst Barkmann
Ernst Barkmann (25. elokuuta 1919 – 27. kesäkuuta 2009) oli saksalainen entinen SS-Oberscharführer (ylikersantti) ja panssarivaunun johtaja. Hän saavutti mainetta toisessa maailmansodassa Panther-panssarivaunun johtajana.
Barkmann syntyi Kisdorfissa Segebergissä Holsteinissa. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja hän seurasi aluksi isänsä jalanjälkiä. Barkmann liittyi 1. huhtikuuta 1939 vapaaehtoisena SS-Verfügungstruppen SS-Standarte Germaniaan. Barkmann osallistui SS-Standarte Germanian 9. komppanian mukana Puolan ja Ranskan valtauksiin, toimien kiväärimiehenä ja konekivääriampujana. Operaatio Barbarossan alkaessa 1941 SS-Standarte Germania oli jo liitetty SS-divisioona Wikingiin. Barkmann haavoittui Dnjepropetrovskin luona käteen 23. heinäkuuta 1941.
Haavoittumisensa jälkeen Barkmann oli puolisen vuotta alokaskouluttajana maaliskuuhun 1942 asti, jolloin hän liittyi SS-divisioona Das Reichin 2. SS-panssarirykmentin 1. panssarivaunupataljoonan 2. panssarivaunukomppaniaan. Barkmann palasi taistelutehtäviin itärintamalla talvella 1942-1943, jolloin hän toimi Panzer III Ausf. J/1-panssarivaunun ampujana ja vaununjohtajana. Barkmann osallistui heinäkuussa 1943 menestyksekkäästi muun muassa Kurskin taisteluun. Elokuussa 1943 Barkmann siirrettiin 2. SS-panssarirykmentin 1. panssarivaunupataljoonan 4. panssarivaunukomppaniaan, joka sai kalustokseen uudet Panther-panssarivaunut. Syyskuussa 1943 Barkmann ylennettiin SS-Unterscharführeriksi.
Keväällä 1944 Barkmannin divisioona Das Reich oli siirretty Ranskaan, sillä länsiliittoutuneiden maihinnousu vaikutti yhä todennäköisemmältä. Normandian maihinnousu alkoi 6. kesäkuuta 1944, ja Das Reich saavutti rintaman heinäkuun alussa St. Lô:n suunnalla. Barkmann sai Rautaristin ritariristin 27. elokuuta 1944. Barkmann osallistui myös Ardennien taisteluun talvella 1944. Viimeiset taistelunsa Barkmann kävi vuoden 1945 keväällä itärintamalla Unkarissa ja Itävallassa. Barkmann hakeutui takaisin Saksan maaperälle ja antautui länsiliittoutuneille. Hänen sotavankeutensa kesti kaksi ja puoli vuotta ja hän vapautui 18.12.1947.
Sodan jälkeen hän toimi kotikaupunkinsa, Kisdorfin, pormestarina.
Vertebroplastia
Vertebroplastia tarkoittaa selkänikaman nikamasolmun hohkaluun täyttämistä niin sanotulla luusementillä (PMMA). 
Kivulias nikama täytetään sementillä joko paikallispuudutuksessa, nukutuksessa tai selkäpuudutuksessa. 
Sementti puristetaan nikamasolmuun ohuen neulan kautta läpivalaisukontrollissa. 
Toimenpiteen aiheena on osteoporoottinen kivulias murtuma, selkärangan kasvain tai etäpesäke.
Oulun yliopistollinen sairaala ja HYKS Töölön sairaala ovat tehneet näitä toimenpiteitä ensimmäisenä Suomessa.
Nikamamurtuma
Nikamamurtuma on selkärangan osan eli selkänikaman luunmurtuma.
Nikamamurtumia voi tulla terveisiin tai jonkun sairauden heikentämiin selkänikamiin. 
Terve selkänikama murtuu suuren vammaenergian takia. Sairauden takia heikentynyt nikama murtuu vähäisen vammaenergian tai kuormituksen takia (ns. patologinen murtuma).
Nikamamurtuma voi olla hyvin itsekseen parantuva eli stabiili tai huonosti itsekseen parantuva eli instabiili. Stabiileja murtumia hoidetaan ilman leikkausta, mutta ne voidaan leikata, jos tilanne huononee. Instabiilit murtumat voidaan leikata, tukea metalliruuvein ja tangoin ja luuduttaa. Joskus murtumaa voidaan tukevoittaa sementöimällä (vertebroplastia) itsenäisenä toimenpiteenä tai muun toimenpiteen osana.
Se, mitä nikamamurtumasta seuraa, riippuu siitä, missä kohti selkärankaa murtuva nikama sijaitsee: Kaulanikaman murtuma voi aiheuttaa kuoleman tai neliraajahalvauksen. Rintanikaman murtuma voi aiheuttaa alavartalon ja alaraajojen halvauksen. Lannenikamamurtuma voi aiheuttaa alaraajojen laajaa toiminnanhäiriötä.
Nikamamurtumapotilas kuuluu neurokirurgiseen tai ortopediseen arvioon oikean hoitomenetelmän valitsemiseksi.
Vammaenergia
Vammaenergia tarkoittaa tapaturmassa ihmisen ihmisen rakenteita vahingoittavaa mekaanista voiman suuruutta. Vammaenergia voidaan luokitella joko suur- tai pienenergiseksi, tosin jako näiden välillä ei ole yksiselitteinen.
Suurienergiainen vamman hoito tulee tapahtua hyvät hoitomahdollisuudet omaavassa traumasairaalassa tai vastaavassa yksikkössä. Kaikissa yliopistosairaaloissa ja isoimmissa keskussairaaloissa on monivammapotilaille organisoitu mahdollisimman kattava hoito-ohjeisto ja hoitotiimi. Suomessa suurin traumasairaala on HYKS Töölön sairaala, jossa tapaturma-asemalla toimii niin sanottu traumatiimi.
Väinö Sanaksenaho
Väinö Edvard Sanaksenaho () oli suomalainen jääkärivänrikki.
Hänen äitinsä oli Elsa Sofia Sanaksenaho. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1943 hammaslääkäri Aili Adéle Watian kanssa.
Sanaksenaho kävi kansakoulun ja Oulun kauppakoulua.
Sanaksenaho työskenteli konttoristina ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin 11. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin siviilitöihin 2. elokuuta 1917.
Sanaksenaho saapui takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 Vaasaan höyrylaiva S/S Arcturuksen toisella aseidenkuljetusmatkalla. Vaasasta hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Oulun suojeluskuntaan.
Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 5. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 12. pataljoonan 3. komppaniaan. Armeijasta hän kumminkin erosi ja liittyi 22. kesäkuuta 1918 jääkärikapteeni Toivo Kuisman johtamaan Vienan Karjalan retkikuntaan. Hän toimi retkikunnalla joukkueenjohtajana ja 20. elokuuta – 15. syyskuuta 1918 välisen ajan komppanianpäällikkönä 2. komppaniassa. Hän otti osaa retkikunnalla taisteluihin Vuokkiniemessä, missä hän haavoittui. Retkikunnalta palattuaan Suomeen hän toimi Kuopiossa jääkärikapteeni Kuisman adjutanttina sekä toimi 1. joulukuuta 1918 – 1. huhtikuuta 1919 välisen ajan opettajana karjalaisten sotilasjohtajakursseilla ja oli huhtikuun ajan kurssinjohtajana sekä sen jälkeen 21. kesäkuuta 1919 saakka retkikunnan rahastonhoitajana. Myöhemmin hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Iisalmen suojeluskuntaan 1. syyskuuta 1919 ja toimi tehtävässä 1. elokuuta 1921 saakka, toimien tuona aikana hetken myös Iisalmen suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Vuonna 1925 hän siirtyi järjestysmieheksi Kyrön-Petsamon maantienrakennustyömaalle, mistä hän siirtyi etsivän keskuspoliisin palvelukseen 12. syyskuuta 1930 ja palveli keskuspoliisissa 14. helmikuuta 1931 saakka. Myöhemmin hän toimi sekalaisissa töissä.
Sanaksenaho osallistui talvisotaan ylimääräisenä kansliavirkailijana Kemin sotilaspiirin esikunnan Kutsuntatoimistossa. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Oulun läänin kansanhuoltopiirin palvelukseen, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.
Laakson ratsastusstadion
Laakson ratsastusstadion on Helsingin Laaksossa sijaitseva esteratsastuskenttä.
Kenttä otettiin käyttöön kesäkuussa vuonna 1937, jolloin kilpailtiin pohjoismaisista mestaruuksista. Alkuperäinen puinen katsomo tuhoutui tulipalossa kevättalvella 1989. Uusi nykyinen katsomorakennus valmistui vuonna 2000.
Hevosurheilualueet Ruskeasuolle ja Laaksolle rakennettiin vuoden 1940 olympialaisia varten. Sodan vuoksi kilpailu peruutettiin ja järjestettiin Helsingissä vasta vuonna 1952. Tuolloin kouluratsastus järjestettiin olympianurmella Ruskeasuon ratsastushallin luona, kenttäratsastuksen maastorata kiersi Keskuspuistossa, sekaestelaukkaosuus ratsastettiin Talin laukkaradalla ja esteosuus hypättiin Laaksolla kuten muutkin esteluokat. Esteratsastuksen finaalikilpailu käytiin kisojen viimeisenä päivänä Olympiastadionilla.
Spinaalistenoosi
Spinaalistenoosi on termi, jolla tarkoitetaan selkäydinkanavan ahtaumaa. Spinaalistenoosi voi aiheuttaa vaivaa missä tahansa selkärangan alueella.
Kaikkein vaikeimpia oireita aina neliraajahalvaukseen saakka voi kehittyä kaularangan alueella. 
Rintarangan alueella ahtauma on harvinainen.
Lannerangan alueella ahtaumat ovat yleisempiä kuin kaularangan alueella. Jos hermorakenteet joutuvat ahtaumassa puristukseen ja tästä aiheutuu oireita, on hyvä jos ortopedi tai neurokirurgi tekee tilannearvion magneettikuvin. Magneettikuvaus on perustutkimus, kun halutaan selvittää selkärangan ongelmia. Spinaalistenoosin leikkaushoito kuuluu neurokirurgian tai ortopedian alaan. Lanneranka on ortopedien ja neurokirurgien aluetta ja muut selkärangan alueet lähinnä neurokirurgien aluetta.
Suomen suurin selkäkirurgian yksikkö on HYKSin Töölön sairaalassa.
Victor Gurney Logan Van Someren
Victor Gurney Logan Van Someren (1886 Melbourne, Australia – 24. heinäkuuta 1976) oli Keniassa työskennellyt eläintieteilijä.
Tohtori Van Someren syntyi Australiassa, kävi yksityiskoulua ja opiskeli eläintiedettä George Watson's Collegessa Edinburghin yliopistossa Skotlannissa. Hän oli myös hammaslääkäri.
Van Someren muutti Keniaan 1912 ja asui Nairobissa. Hän oli Itä-Afrikan ja Ugandan luonnonhistoriallisen seuran kunniasihteeri (East Africa and Uganda Natural History Society).
Van Somerenin puoliso oli Elizabeth Cunningham.
Van Someren julkaisi muun muassa teokset "Bird Life in Uganda" ja "Notes on Birds of Uganda and East Africa". Hän nimesi useita lintulajeja, kuten rusko-otsakertun ("Eremomela turneri").
Helsingin Ratsastajat
Helsingin Ratsastajat on Helsingissä toimiva ratsastusseura.
Yhdistys syntyi Keskustalli Oy:n yhteyteen, joka aloitti toimintansa Kampin kasarmialueella muonavarikon tallissa, nykyisen Hotelli Presidentin paikalla. Ratsastajien määrä kasvoi ja kaivattiin yhdistystä luomaan selkeät puitteet harrastustoiminnalle ja mahdollistamaan kilpailujen järjestäminen. Perustava kokous pidettiin syyskuun 1. päivänä 1930.
Keskustalli ja sen mukana Helsingin Ratsastajat siirtyivät 1940 Ruskeasuon ratsastushallin loistaviin tiloihin. Vuonna 1967 yhdistys vuokrasi Helsingin kaupungilta tallin Tuomarinkylän kartanosta ja vuokrasi sen edelleen Maire Andersson-Blondyxille ja Jouni Taivalojalle. Näin sai alkunsa Ratsastusopisto. Tuomarinkylästä kehittyi sittemmin yksi maamme suurimmista ratsastuskeskuksista.
1970-luvulla alkoi niin kansallisten kuin kansainvälisten kilpailujen järjestäminen ja niihin osallistuminen olla rutiinia. Molemmat silloiset olympiaratsastajat, Kyra Kyrklund kouluratsastuksessa ja Christopher Wegelius esteratsastuksessa, ovat seuran kasvatteja jo juniorista alkaen.
Laulelmia suomalaismetsistä
Laulelmia suomalaismetsistä on Esa Niemitalon vuonna 1977 julkaisema musiikkialbumi. Se sisältää ruotsalaisen runoilijan Dan Anderssonin (1888–1920) runoihin sävellettyjä lauluja pääasiassa Aappo I. Piipon suomennoksina. Levystä ei ole tehty cd-versiota, mutta se on kuunneltavissa Spotifyssa.
Kaikki kappaleet sanoittanut Aappo I. Piippo, ellei toisin mainittu.
Mologa
Mologa () on Volgan vasemmanpuoleinen sivujoki Tverin, Novgorodin ja Vologdan alueilla Venäjällä. Sen pituus on 456 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 29 700 neliökilometriä (joidenkin lähteiden mukaan valuma-alue 31 500 km).
Mologa saa alkunsa Tverin alueen Maksatihan piiristä, virtaa mutkitellen kohti pohjoista ja laskee Rybinskin tekoaltaaseen. Kevätulva on yleensä huhti-kesäkuussa. Sen varrella sijaitsevat Bežetskin, Ustjužnan ja Pestovon kaupungit sekä Maksatihan taajama. Joen alajuoksu, jonka varrella aikaisemmin sijaitsi Vesjegonskin kaupunki, on nykyään osa Rybinskin tekojärveä. Sen alle on jäänyt myös jokisuussa sijainnut Mologan kaupunki.
Hannutin taistelu
Hannutin taistelu oli Saksan ja liittoutuneiden joukkojen välillä 12.–14. toukokuuta 1940 Hannutin alueella Belgiassa toisessa maailmansodassa käyty taisteltu, joka oli siihen mennessä suurin panssaritaistelu.
Saksan tavoitteena oli sitoa taisteluun Ranskan 1. armeija ja siten estää sen osallistuminen Saksan armeijaryhmä A:n Ardenneilla tehtävän hyökkäyksen torjuntaan. Läpimurto Ardenneilla oli tarkoitus toteuttaa 15. toukokuuta eli vain viisi päivää Alankomaihin ja Belgiaan suunnattujen hyökkäysten jälkeen. Ero antoi liittoutuneille kuvan, että saksalaiset aikoivat hyökätä Ranskaan samoin kuin ensimmäisen maailmansodan Schlieffenin suunnitelman mukaisesti. Liittoutuneiden joukkojen siirtyessä Belgiaan ne sidottiin taisteluihin hyökkäämällä Hannutissa ja Gemblouxissa. Ranskan 1. armeijan sivusta jäätyä avoimeksi saksalaiset etenivät Englannin kanaalin rantaan piirittäen liittoutuneiden alueella olleet joukot.
Taistelu päättyi Saksan taktiseen voittoon, joskin Ranskan 1. armeija kykeni liittymään Gembloux'n puolustajiin. Gembloux'ssa käytiin seuraava taistelu 14.–15. toukokuuta, missä kärsimänsä tappion jälkeen ranskalaisjoukot vetäytyivät Lilleen. Ranskalaiset kykenivät edelleen viivyttämään saksalaisten etenemistä antaen brittiläiselle siirtoarmeijalle aikaa vetäytyä Dunkerqueen evakuoitavaksi Englantiin.
Hannutin aluetta puolustivat kenraali Prioux’n Ranskan ratsuväkiarmeijakuntaan kuuluneet 2. ja 3. kevyt mekanisoitu divisioona (). Kumpaankin divisioonaan kuului kaksirykmenttinen panssariprikaati, ja rykmenteissä oli 87 panssarivaunua, joista puolet keveitä Hotchkiss H-35/H-39 -vaunuja ja loput keskiraskaista Somua S-35 -vaunuja. Divisioonaan kuului lisäksi motorisoitu kivääriprikaati, tiedustelurykmentti, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona sekä normaalit huoltoyksiköt. Divisioonan tehtäväksi oli suunniteltu strateginen tiedustelu- ja suojaustehtävät.
Kenraali Hoepnerin Saksan XVI motorisoitu armeijakunta, jonka muodostivat 3. ja 4. panssaridivisioona, joihin kumpaankin kuului panssari- ja jalkaväkiprikaati tukevine osineen kuten kenttätykistö-, pioneeri- ja viestiyksiköt. Kumpikin prikaati koostui kahdesta rykmentistä. Panssariprikaatiin kuului kaikkiaan 561 panssarivaunua, mutta liikekannallepanon aikaisten kalustopuutteiden vuoksi todellinen vahvuus oli noin 300.
Mikrokirurginen leikkaustekniikka
Mikrokirurginen leikkaustekniikka on käytössä monella kirurgian alalla.
Mikrokirurgia tarkoittaa käytännössä leikkausmikroskooppin käyttöä, jolloin kohteeseen saadaan hyvä valo ja suurennus. Tarkka leikkaustyöskentely on tällöin mahdollinen ja kudosten erottuminen paremmin on mahdollista.
Hyvä esimerkki mikrokirurgiasta on neurokirurgia, jossa mikroskoopin avulla leikataan aivoja, selkäydintä, selkäydinkanavan rakenteita, ääreishermostoa.
Mikrokirurgiaa käytetään myös silmäkirurgiassa, korvatautien alalla ja plastiikkakirurgiassa.
North (Etelä-Carolina)
North on kaupunki Orangeburgin piirikunnassa Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli 813 vuoden väestönlaskennassa.
United States Census Bureaun mukaan kaupungin pinta-ala on 2,2 km², eikä vesialueita ole.
Leikkausmikroskooppi
Leikkausmikroskooppi on muun muassa neurokirurgin perustyöväline, jota ilman leikkaushoitoja ei voitaisi toteuttaa.
Leikkausmikroskooppi on painava laite, jonka tasapainotettu jalustakin painaa jo satoja kiloja. 
Optiikkaosa on monilla säädöillä varustettu ja vapaasti 360 astetta kaikissa tasoissa liikkuva usein suuohjattava mikroskooppi, jolloin leikkaajan kaksi kättä jäävät vapaiksi mikrokirurgiseen työskentelyyn.
Tunnettuja laitevalmistajia ovat Zeiss, Möller-Wedel ja Leica.
The Odorants
The Odorants on vuonna 1995 perustettu suomalainen punk rock -yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi täysmittaista studioalbumia, neljä virtuaalista EP-levyä, sekä kolme singleä ja yhden demolevytyksen. Jäsenten oikeat nimet eivät ole vuotaneet julkisuuteen. Yhtye teki vuosina 2000−2003 yhteistyötä Extreme Duudsonit -temppuryhmän kanssa tehdessään musiikkia heidän Maailmankiertue-sarjalleen.
Odorantsin perusti vuonna 1995 lukioon päässyt yhtyeen rumpali Jaska. Lukiossa hän tapasi Anssin ja Ramin, jotka liittyivät hänen uuteen bändiprojektiin, The Odorantsiin. Anssi ja Rami kertoivat soittavansa kitaroita, ja Anssi myös lauloi. Yhtye muovautui ensimmäiseen muotoonsa. Jaska muisti myöhemmin vanhan seinäjokelaisen ystävänsä, joka käytti taiteilijanimeä Murkku, ja hän myös soitti bassoa. Yhtyeen alkuperäinen kokoonpano oli syntynyt. Vuonna 1996 yhtye julkaisi ensimmäisen demolevytyksensä, joka kantoi nimeä Butt First. Demo ei saavuttanut kovin suurta suosiota, ja se julkaistiin United Recordsin kautta.
Vuonna 1998 yhtye julkaisi EP-levyn Tales From The Underground, joka menestyi paljon paremmin musiikkimaailman saralla kuin edeltäjänsä. Vuonna 1999 ilmestyi toinen EP-levy, jonka nimeksi tuli 2 (EP) (tunnetaan myös nimellä II). Toinen EP-levy oli jo erittäin iso menestys, mutta ei herättänyt kiinnostusta isoissa levy-yhtiöissä. Lopulta yhtye kiinnitettiin paikalliseen Mörkö Recordsiin, jonka kautta se julkaisi EP-levyn Sing When You Are Copulating (2001). Yhtye kuitenkin lopetti yhteistyön Mörkö Recordsin kanssa, koska levy-yhtiöllä ei ollut varaa rahoittaa täyspitkää studioalbumia. Lopulta "Sing When You Are Copulating" kuitenkin päätyi Sony BMG -levy-yhtiön käsiin, jonka kanssa yhtye solmi levytyssopimuksen. Vuonna 2002 yhtye pääsi tekemään ensimmäistä studioalbumiaan, Beat The Odorantsia, joka julkaistiin vuonna 2003. Albumi myi kultaa ja pääsi yhtye ensimmäiselle täyspitkälle kiertueellekin. Kuitenkin albumi jäi toistaiseksi viimeisimmäksi studioalbumiksi yhtyeen ja BMG:n yhteistyön kanssa. Muut julkaisut olivat pelkkiä singlejulkaisuja.
2003 yhtye julkaisi singlet "This Night" ja "Late Night Call" BMG:n kautta, jonka jälkeen purki levytyssopimuksen väliaikaisesti levy-yhtiön kanssa. 2004 yhtye alkoi kirjoittaa materiaalia uudelle albumilleen, ja materiaalin kirjoittaminen kesti vuoden 2005 loppuun. 2006 yhtye pääsi studioon tekemään toista albumiaan, Counting Wolvesia. Yhtye oli solminut levytyssopimuksen Moby Disc levy-yhtiön kanssa. Yhtye oli kierrellyt ympäri Suomea. Counting Wolves albumista tuli paljon taitavampi eepos kuin ensimmäisestä studioalbumista. Yhtyeen jäsenet olivat jo ensimmäisellä studioalbumilla kuvitelleet olevansa oikeita muusikkoja, ja että he osaavat tehdä kaikkea mahdollista. Counting Wolves oli paljon onnistuneempi ja hiotumpi että tarkempi kokonaisuus jo pelkästään albumina. Bändin välillä ei ollut yhtään riitoja, kuten ennen ensimmäistä albumia oli ollut. Kokoonpano toimi erityisesti hyvin yhtyeenä. Yhtye pääsi vuonna 2007 albumin julkaisun myötä "Counting Tour 2007-2008" kiertueelle.
Yhtye lopetti vuonna 2009. Se palasi vuonna 2013 yhden keikan ajaksi.
Super Tele
Super Tele on lapsille suunnattu jalkapalloa muistuttava pallo.
Se syntyi Italiassa kesäkuussa vuonna 1972 yrittäjän ajatuksesta tehdä taloudellinen ja kestävä pallo.
Super Teleä myytiin samana vuonna lelukaupoissa, mistä tulikin saman tien menestys, mikä johtui pääosin edullisesta hinnasta, joka teki jalkapallon pelaamisen mahdolliseksi kaikille halukkaille.
Super Teleä valmistettiin aluksi valkoisena, jossa oli mustia viisikulmioita, kuten Telstarin palloissa, joita käytettiin vuoden 1970 maailmanmestaruuskisoissa. Mustien kuusikulmioiden lisäksi pallossa oli teksti "Made in Italy". 
Myöhemmin palloja alettiin valmistaa myös sini- ja punamustina muistutuksena Italian tärkeimpien jalkapalloseurojen: Juventuksen, Interin ja AC Milanin väreistä.
Kustannusten pienentämiseksi Super Telet pakattiin vain muoviseen verkkoon.
Super Telen ominaisuuksiin kuului se, että pallolla oli tapana leijailla ja liikkua tuulen mukana. Oikein kovien potkujen seurauksena pallo saattoi jopa haljeta kahtia, tehden pallon molemmista osista käyttökelvottomia.
Super Telen hinnan laskemiseksi siitä tehtiin erittäin kevyt. Pallon lentorataa oli vaikea määrittää, koska tuuli ja pallon keveydestä johtuva aerodynaamisuus sallivat pallon liikkua vapaasti. Toisaalta pallon keventäminen teki pallosta sopivan leikkimielisiin jalkapallo-otteluihin, koska se vähensi loukkaantumisriskiä.
Pallon huono puoli oli se, että materiaalin keveys teki siitä erittäin helposti puhkeavan, mikä yhdessä heppoisen venttiilin kanssa vähensi pallon ikää huomattavasti.
Heinz Berggruen
Heinz Berggruen (5. tammikuuta 1914 Berliini – 23. helmikuuta 2007 Pariisi) oli saksalainen taidekauppias ja keräilijä, joka perusti Berggruenin museon Berliiniin.
Berggruen muutti natsien hallitsemasta Saksasta Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Hän opiskeli Berkeleyn yliopistossa ja vuonna 1939 hänestä tuli San Franciscon modernin taiteen museon apulaisjohtaja. Valmistellessaan Diego Riveran näyttelyä museoon hän tutustui Frida Kahloon, jonka kanssa hänellä oli lyhyt romanssi.
Sodan jälkeen Berggruen tutustui Pablo Picassoon Pariisissa. Picasso piti Berggruenista, josta tuli hänen taidevälittäjänsä. Oltuaan 60 vuoden ajan maanpaossa Berggruen palasi Saksaan ja perusti Berliiniin taidemuseon, joka sijaitsee vastapäätä Charlottenburgin linnaa. Hän myi kallisarvoisen taidekokoelmansa nimelliseen hintaan Preussin kulttuuriperintöä vaalivalle säätiölle. Tästä hyvästä Berggruen palkittiin Berliinin kunniakansalaisuudella ja Saksan liittovaltion ansioristillä. Myös Charlottenburgissa sijaitseva aiemmin kenraali Erich Hoepnerin mukaan nimetty lukio nimettiin uudelleen Heinz Berggruenin kunniaksi.
Paakarin painajainen
Paakarin painajainen () on järjestyksessään viides Wallace ja Gromit -elokuva (2008).
Elokuvassa Wallace ja Gromit ovat perustaneet leipomon ja toimittavat tuotteitaan ovelta ovelle. Eräänä päivänä Wallace pelastaa tukevan naisen ja tämän koiran, jotka olivat vähällä joutua polkupyöräonnettomuuteen. Wallace alkaa tapailla naista, mutta Gromitille alkaa selvitä ikäviä asioita naisen taustasta.
Selkäydinkanava
Selkäydinkanava eli selkärangankanava () alkaa kallonpohja niska-aukosta ("foramen magnum") ja loppuu ristiluun alueelle lantiossa.
Selkäydinkanavassa on ydinjatkoksesta alkava selkäydin, joka ulottuu kallonpohjasta suurin piirtein ensimmäisen lannenikaman alueelle. Siitä alaspäin selkäydinkanavassa on selkäydinhermoja lantion alueelle ristiluunkanavaan saakka. Selkäydinkanavassa selkäydintä ja selkäydinhermoja ympäröi nestevaippa, joka on aivoselkäydinnestettä. Aivoselkäydinnestettä rajoittaa muun muassa kovakalvo ("dura mater"), jonka ulkopuolelle jäävät selkärangan luiset osat ja pehmytosat.
Luettelo Pepe Ahlqvistin kappaleista
Tämä on luettelo Pepe Ahlqvistin levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on sekä Ahlqvistin omien levyjen kappaleet että myös hänen muiden levyillä laulamansa laulut.
Kaularanka
Kaularanka on selkärangan ylin osa, joka ylhäällä kannattelee luista pääkalloa ja alaosastaan jatkuu rintarankana.
Kaularanka muodostuu seitsemästä nikamasta ja kuudesta välilevystä, jotka liittyvät toisiinsa nivelsiteiden ja nivelpintojen välityksellä.
Kaularangan vasemmalla ja oikealla reunalla kulkee nikamavaltimot osittain luisten nikamavaltimokanavien sisällä.
Kaularangan tukevuus syntyy nikamista, välilevyistä ja kaarinivelistä. Lihaksisto koordinoi nikamien liikettä ja asentoa ja näin vaikuttaa tukevuuteen.
Kaularangan keskellä on selkäydinkanava, jossa sijaitsee selkäydin.
Seppo Saario
Seppo Ilmari Saario (s. 10. toukokuuta 1938 Helsinki) on suomalainen ammattisijoittaja, kirjailija ja entinen yritysjohtaja.
Saario syntyi toimitusjohtaja Sulo Ilmari Saarion ja pankkivirkailija Helmi Kaarina Jokisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1993 on Kristina Elin Maj-Lise Wiren. Saario valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1961 ja suoritti MBA-tutkinnon Columbian yliopistossa vuonna 1966. Saario on työskennellyt seuraavissa yrityksissä:
Saario on saavuttanut Suomessa pörssigurun maineen muun muassa suosittujen sijoittamiskirjojen ja Pörssisäätiön verkkosivuilla pitämänsä "Saarion pörssiliigan" kautta. Suomen Ekonomiliitto SEFE on palkinnut vuodesta 2006 lähtien "Seppo Saario –kilpailussa" erityisen ansiokkaan Suomessa kolmen edellisen vuoden aikana julkaistun rahoitusmarkkinoita käsittelevän väitöskirjan tekijän 20 000 euron palkinnolla.
Friedrich Karl Klausing
Friedrich Karl Klausing (24. toukokuuta 1920 München – 8. elokuuta 1944 Plötzenseen vankila, Berliini) oli saksalainen upseeri ja natsihallinnon vastaisen heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen toisen maailmansodan aikana.
Palveltuaan Hitler-Jugendissa ja valtakunnan työpalvelussa Klausing liittyi Saksan armeijaan 1938. Hän osallistui Puolan offensiiviin syksyllä 1939 ja Ranskan valtaukseen kevät-kesällä 1940 yleten upseeriksi. Hänet palkittiin myös 1. luokan rautaristillä. Hänet siirrettiin itärintamalle, jossa hän haavoittui vaikeasti Stalingradin taistelussa. Toivuttuaan hän jäi Saksaan esikuntaupseeriksi.
Menetettyään uskonsa Adolf Hitleriin ja natsihallintoon Klausing osallistui Kreisaun piirinä tunnettuun upseerien ja virkamiesten vastarintaliikkeeseen, johon hänet värväsi Fritz-Dietlof von der Schulenburg. Heinäkuussa 1944 Klausing oli eversti Claus von Stauffenbergin mukana esiintyen tämän adjutanttina, kun tämä etsi sopivaa tilaisuutta Hitlerin henkeä vastaan kohdistuneelle attentaattiyritykselleen. Epäonnistuneiden tilaisuuksien jälkeen Stauffenberg räjäytti pommin 20. heinäkuuta 1944 Hitlerin Itä-Preussin päämajassa. Hitler säilyi hengissä ja salaliitto kukistettiin. Klausing tuomittiin natsien kansantuomioistuimessa ja hirtettiin metallivaijeriin 8. elokuuta 1944 yhdessä monien muiden salaliittolaisten kanssa. Teloitukset filmattiin Hitlerin katseltavaksi.
Huittisten Lihapojat
Huittisten Lihapojat oli suomalainen vuosina 1948–2001 toiminnassa ollut lihanjalostusyhtiö. Se perustettiin Laviassa vuonna 1948.
Yhtiön toimitilat sijaitsivat Huittisissa ja Raumalla. Huittisten Lihapojat oli aikoinaan Huittisten kaupungin yksi suurimpia työnantajia, joka työllisti noin 200 työntekijää.
Huittisten Lihapoikien valmistamia tuotteita olivat erilaiset lihanjalostus- ja einestuotteet, kuten muun muassa makkarat, kinkut ja hampurilaiset. Tuotemerkkejä olivat muun muassa Ocel, Balanssi, Gourmét, Prima ja Jyrki.
Yhtiö toi markkinoille vuoden 1999 alussa ensimmäisenä maailmassa makkaran, joka auttaa alentamaan veren kolesterolia. Makkaran raaka-aineisiin sekoitettiin rypsiöljyä, mikä paransi sen rasvakoostumusta.
Vastaavanlaisia tuotteita alettiin kehittelemään, mutta tuotteen vähäisen kysynnän takia, yhtiö joutui supistamaan tuotevalikoimaa.
Lihajaloste Korpela valmistaa nykyään joitakin Huittisten Lihapoikien aikaisia tuotteita, kuten "Kartanon napakat" -nakkeja.
Yhtiö hakeutui huhtikuussa 2001 konkurssiin taloudellisten ongelmien takia, johon liittyi muun muassa pahentunut velkaantuminen. Selvitystilaan sen ajoi lopulta alkuvuodesta 2001 tapahtunut raaka-ainekustannusten reipas nousu, jota ei saatu siirrettyä tuotteiden hintoihin.
Yhtiölle etsittiin mahdollista jatkajaa, mutta sitä ei löytynyt. Loppujen lopuksi yhtiöllä oli velkaa 70 miljoonaa markkaa. 10. toukokuuta 2001 olivat työntekijät töissä viimeistä kertaa.
Huittisten Lihapojat on tehnyt yhteistyötä muun muassa Tampereen Ilveksen kanssa. Yhtiö haki näkyvyyttä muun muassa joukkueen pelikypäristä.
Catherine Disher
Catherine Wilder Disher (s. 22. kesäkuuta 1960 Montréal, Québec) on kanadalainen Gemini-palkittu näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Forever Knight" esitettyään tohtori Natalie Lambertia. Samaan aikaan hän oli myös Jean Greyn äänenä piirrossarjassa "X-Men".
Vuosien 2008–10 aikana Disher näyteli Maggie Nortonia televisiosarjassa "Raja – the Border". Vuoden 2008 jälkeen hän on näytellyt Martha Tinsdalea seitsemässä "The Good Witch" elokuvassa ja niiden jälkeen tuotetussa "Good Witch" televisiosarjassa.
Reinhard Gehlen
Reinhard Gehlen (3. huhtikuuta 1902 – 8. kesäkuuta 1979) oli saksalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Hän syntyi roomalaiskatoliseen perheeseen kirjakaupanpitäjän pojaksi. Hän liittyi Weimarin tasavallan asevoimiin Reichswehriin 1920 ja natsi-Saksan armeijan esikuntakouluun 1935. Gehlen palveli yleisesikunnassa 1935–1936. Vuonna 1939 hänet ylennettiin majuriksi. Toisessa maailmansodassa hänestä tuli ensin marsalkka Walther von Brauchitschin adjutantti. Seuraavaksi Gehlen siirrettiin Franz Halderin esikuntaupseeriksi. Heinäkuussa 1941 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi.
Hänet nimitettiin Saksan maavoimien esikunnan 12 osaston päälliköksi, huhtikuussa 1942. Osaston nimi oli "Fremde Heere Ost" suomeksi "Itäiset vieraat armeijat".
Joulukuussa 1944 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja hän sai tehtäväkseen puna-armeijan taistelutaktiikoita koskevien tiedustelutietojen kokoamisen. Tämä teki hänestä hyvin arvokkaan vangin länsiliittoutuneille sodan jälkeen. Sodan lopussa kuvatut mikrofilmit haudattiin Alpeille ja Gehlen itse antautui länsiliittoutuneille Baijerissa.
Gehlen toimi sodan jälkeen niin sanotun Gehlen-organisaation johtajana, joka suoritti vakoiluoperaatioita Neuvostoliiton miehitysalueilla. Gehlenistä tuli vuonna 1956 perustetun Länsi-Saksan tiedustelupalvelun Bundesnachrichtendienstin päällikkö, missä tehtävässä hän palveli vuoteen 1968 asti.
Ernst Busch
Ernst Busch (6. heinäkuuta 1885 – 17. heinäkuuta 1945) oli saksalainen sotamarsalkka toisen maailmansodan aikana.
Hän oli syntynyt Essen-Steelessä Saksassa. Hän liittyi Preussin armeijaan vuonna 1904. Hän otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan länsirintamalla. Hän jäi armeijaan sodan jälkeen ja vuonna 1930 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja hän sai komentoonsa 9. jalkaväkirykmentin.
Hän palveli Wilhelm Listin alaisena Puolan offensiivissa 1939 ja seuraavana vuonna länsirintamalla hän johti 16. armeijaa. Hän ansaitsi palveluksestaan rautaristin ritariristin tammenlehvillä ja miekoilla. Hän otti seuraavaksi osaa operaatio Barbarossaan. 8. syyskuuta 1941 hänen 16. armeijansa valtasi Demjanskin ja otti osaa Leningradin piiritykseen. Venäläisten vastahyökkäyksistä huolimatta hänen miehensä pitivät rintamalinjan Staraja Russassa. Tämän uroteon johdosta hänet nimitettiin sotamarsalkaksi. Hän komensi Saksan keskustan armeijaryhmää 1943 ja 1944. Vuoden 1944 katastrofaalisen tappion jälkeen Adolf Hitler erotti hänet ja nimitti tilalle marsalkka Walther Modelin. Hänet kutsuttiin uudestaan palvelukseen vuonna 1945.
Hän sai komentoonsa armeijaryhmän ja taisteli länsirintamalla Kurt Studentin laskuvarjojoukkojen kanssa brittikenraali Bernard Montgomeryn joukkoja vastaan. Hän yritti pysäyttää tämän etenemisen Saksaan. Busch antautui briteille 3. toukokuuta 1945. Hän kuoli englantilaisten sotavankeudessa heinäkuussa 1945.
Canal Street (Manchester)
Canal Street sijaitsee Manchesterissä, Englannissa, Rochdalen kanavan varrella Sackville Parkia vastapäätä (53°28′40″N 2°14′08.25″W). Canal Street on kaupungin gay-elämän keskus, ja sen varrella on lukuisia yökerhoja, kahviloita, ravintoloita ja kauppoja.
Manchester ja Canal Streetin alue on suosittu gayturistien matkakohde etenkin vuotuisten pride-festivaalien aikana, ja se sai julkisuutta alkuperäisessä brittiläisessä televisiosarjassa "Älä kerro äidille".
Alison Sealy-Smith
Alison Sealy-Smith (s. 1959, Barbados) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta "Street Legal".
Sealy opiskeli psykologiaa Mount Allison yliopistolla New Brunswickissa, Kanadassa, jonka jälkeen hän siirtyi työskentelemään teatterin pariin. Vuonna 1997 Sealy palkittiin Dora Mavor Moore -palkinnolla vuonna 1997 näytelmässä Djanet Sears. Sitä ennen hän tuli tunnetuksi Kanadassa "Street Legal" -televisiosarjan myötä, jossa hän esiintyi vuosien 1987–1994 aikana. Lisäksi vuonna 1992 Sealy korvasi Iona Morrisin X-Menissa, joka toimi sarjan ensimmäisissä jaksoissa Stormin äänenä. Sittemmin Sealy on esiintynyt niin televisiosarjoissa kuin elokuvissa.
The Great Lost Kinks Album
The Great Lost Kinks Album on The Kinksin vuonna 1973 julkaistu kokoelma-albumi. Materiaali koostuu ennenjulkaisemattomista kappaleista sekä muista harvinaisuuksista vuosilta 1966–1970.
A-puoli
B-puoli