hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Englannin jalkapallon sarjajärjestelmä
Englannin jalkapallon sarjajärjestelmä, joka Englannissa tunnetaan myös nimellä jalkapallopyramidi, on nousun ja putoamisen periaatteella toisiinsa kytkeytyneiden seurajoukkuesarjojen muodostama järjestelmä Englannissa. Siihen kuuluu historiallisista syistä myös pieni määrä walesilaisia seuroja. Sarjoja on yhteensä yli 140 ja divisioonia yli 500. Järjestelmään kuuluvien seurojen määrä on arvion mukaan noin 7 500.
Järjestelmä sisältää sarjojen hierarkian, joka muodostuu nousemisen ja putoamisen periaatteesta. Sarjoissaan parhaiten menestyneet seurat voivat nousta korkeampaa porrasta edustavaan sarjaan, kun taas heikoimmat putoavat alemmalle portaalle. Teoriassa kaikkein alimmalta tasolta voi kivuta korkeimmalle tasolle asti, vaikka käytännössä se on ainakin lyhyellä tähtäimellä lähes mahdotonta. Pyramidin sisällä tapahtuu kuitenkin merkittävästi siirtymää.
Korkeimmat viisi porrasta sisältävät kukin yhden sarjan. Sen alapuolella portaaseen kuuluu useampia rinnakkaisia, yleensä alueellisia sarjoja, aivan alimpia, Bristol Downs Football Leaguen divisioonille kuuluvia portaita lukuun ottamatta. Kaikkiaan portaita on yli 20. Alimpien tasojen sarjoja ei välttämättä pelata säännöllisesti. Amatöörien niin sanottu sunnuntailiiga ei kuulu Englannin jalkapallon sarjajärjestelmään.
Pyramidin ylimmällä tasolla on Valioliiga, jossa on 20 joukkuetta. Sen alapuolella on Englannin liiga, joka jakautuu kolmeen 24 joukkueen divisioonaan: Mestaruussarjaan (pyramidin porras 2), Ykkösliigaan (porras 3) ja Kakkosliigaan (porras 4). Kaikki Valioliigan ja Englannin liigan 92 joukkuetta ovat täysammattilaisjoukkueita. Näiden sarjojen joukkueita kutsutaan yhteisnimellä liigaseurat tai liigajalkapallo, koska vuoteen 1992 Englannin liiga käsitti myös nykyisen Valioliigan. Korkein liigan ulkopuolinen sarja on Konferenssi (Football Conference), joka käsittää 24 joukkueen kansallisen sarjan (porras 5), sekä kaksi alueellista 22 joukkueen sarjaa, eteläinen ja pohjoinen konferenssi (porras 6). Jotkut konferenssin joukkueet ovat täysammattilaisjoukkueita, toiset puoliammattimaisia. Konferenssista alaspäin suurimmat joukkueet ovat puoliammattimaisia, mutta edelleen alemmas mentäessä kaikki seurat ovat pian amatööripohjaisia.
Taulukossa Englannin jalkapallon sarjajärjestelmän 11 ylintä porrasta eli Englannin jalkapalloliiton alaisuuteen kuuluvat sarjat. Suluissa on sarjan virallinen sponsorinimi. Kaudella 2018–2019 portaita on kaikkiaan 22.
Linnainmaan koulu
Linnainmaan koulu on Tampereella sijaitseva peruskoulu. Vuonna 2004 koulun yhteyteen rakennettiin yläaste. Rehtorina toimii Tero Suni. Linnainmaan koulussa on noin 650 oppilasta. Vuonna 2007 Linnainmaan kouluun perustettiin musiikkiluokka kolmasluokkalaisille.
Hirsi
Hirsi on perinteinen kokopuinen tukkipuusta valmistettava rakennusmateriaali.
Hirsiä varten valitaan suoria ja muutoinkin hyvälaatuisia tukkirunkoja. Hirrestä tehty rakennus on rakenteiltaan yksinkertainen ja kosteusteknisesti "hengittävä". Hirsityyppejä on monenlaisia, mutta kaikkia niitä koskevat samanlaiset veistoperiaatteet. Hirteen tehdään varaussalvos ja nurkkasalvos, jotta "hirsikertoja" voidaan pinota päällekkäin seinäksi. Pyöröhirsiin tehdään "koirakaulasalvos", höylä- ja sahahirsiin "suoranurkka". Perinnerakentamisessa käytetään erilaisia "lohenpyrstö-" ja "hammasnurkkia".
Sahahirsi on tukkipölkky, josta on sahaamalla poistettu kaksi sivua ja saatu näin aikaiseksi aihio, "pelkka". Sahahirrestä rakennettaessa varaukset ja salvokset on tehtävä käsin.
Pyöröhirsi valmistetaan kokonaisesta tukkipölkystä, joko kuorimalla tai sorvaamalla pölkky haluttuun mittaan. Kuorittu pyöröhirsi joudutaan varaamaan käsin, kun taas tasapaksuiseen sorvihirteen voidaan ajaa varaukset ja salvokset koneellisesti. "Kelo" on pyöröhirttä, jonka kuorimisen on hoitanut luonto.
Höylähirsi valmistetaan kantatusta sahapölkystä höyläämällä. Yli 90 mm:n paksuista massiivipuuta voi kutsua hirreksi, tehdasvalmisteiset yksipuiset hirret taas ovat esimerkiksi 170 mm:n paksuisia, maksimissaan noin 200 mm. Tätä paksumpia rakenteita tehdään yleensä vaaka- tai pystysuuntaisilla liimasaumoilla, jolloin kyseessä on lamellihirsi. Paras höylähirren aihio on sydänhalkaistu puu, joka ei juuri halkeile pinnastaan. Paras hirsi syntyy tiukkasyisestä hitaasti kasvaneesta puusta, jonka sydänpuuosuus on suuri.
Lamellihirsi on liimattu kahdesta tai useammasta puisesta lamellista siten, että kova sydänpuu asettuu hirren pinnalle. Lamellihirsi on lähes vääntymätön ja halkeilematon. Lamelleina käytetään höylättyjä lankkuja, jotka liitetään yhteen liimaamalla.
Aiemmin lamellihirsiä tehtiin puristamismenetelmällä. Tässä menetelmässä höylättyjen lankkujen väliin levitetään liima, jonka jälkeen aihiot asetellaan suurikokoisiin puristimiin ja aloitetaan puristaminen. Prosessi kestää useita tunteja ja sitä voidaan nopeuttaa nostamalla puristustilan lämpöä. Nykyisin käytössä on kuumaliimausmenetelmä. Tässäkin menetelmässä höylättyjen lankkujen väliin levitetään liima, mutta aihiot ajetaankin suurtaajuusliimaimeen, joka johtaa aihioiden läpi sähkövirran ja liimauksesta muodostuu pitävä jo muutamassa minuutissa.
Tehostuneen tuotantoprosessin ansiosta lamellihirren hinta on laskenut lähemmäs perinteisen höylähirren hintaa. Tämä on merkinnyt sitä, että lamellihirrestä valmistettujen hirsitalojen osuus on kasvanut, suhteessa hirsitalojen kokonaismyyntiin.
McLaren MP4/14
McLaren MP4/14 oli auto, jolla McLaren -talli kilpaili kaudella 1999 Formula ykkösissä. Autoa ajoivat tallin kuljettajat David Coulthard ja Mika Häkkinen, joka onnistui voittamaan kuljettajien mestaruuden. Tallimestaruus meni kuitenkin Ferrarille.
Kausi 1999 ei alkanut parhaalla mahdollisella tavalla, sillä sekä Häkkinen että Coulthard keskeyttivät avauskisassa Australiassa.
Nikolai Ogarkov
Nikolai Vasiljevitš Ogarkov (30. lokakuuta 1917 Molokovo, Venäjä – 23. tammikuuta 1994 Tver, Venäjä) oli Neuvostoliiton marsalkka ja asevoimien komentaja. Ogarkov nimitettiin Neuvostoliiton marsalkaksi vuonna 1977 ja hän toimi Neuvostoliiton armeijan komentajana vuosina 1977–1984. Konstantin Tšernenko erotti hänet vuonna 1984 Ogarkovin vaatiessa kulutustavaroiden vähentämistä ja aseiden tuotannon ja kehittämisen lisäämistä.
Leah Remini
Leah Marie Remini (s. 15. kesäkuuta 1970 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Reminin isä on George Remini, jolla on sisilialainen tausta. Hänen äitinsä Vicki Marshall on juutalainen ja tällä on itävaltalainen tausta. Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1977. Reminillä on yksi sisar ja neljä sisarpuolta.
Remini jätti koulunsa kesken 14-vuotiaana, minkä jälkeen hän työskenteli monissa eri tehtävissä, muun muassa tarjoilijana, autovakuutusten myyjänä ja puhelinmyyjänä.
Remini on ollut vuodesta 2003 lähtien naimisissa laulaja-näyttelijä Angelo Paganin kanssa. Parilla on yksi yhteinen tytär, vuonna 2004 syntynyt Sofia Bella. Sekä parin häistä että lapsen syntymästä tehtiin televisiodokumentit, jotka esitettiin VH1-kanavan sarjassa "(Inside)Out".
Remini on entinen skientologi. Hän jätti skientologiakirkon vuonna 2013 oltuaan sen jäsen kymmenien vuosien ajan. Nykyään hän on kärkäs skientologian kriitikko.
Hän teki ensimmäisen puheroolinsa televisiossa vuonna 1988 sarjan "Head of the Class" kolmannen kauden viidennessä jaksossa. Seuraavina vuosina hän vieraili lukuisissa eri televisiosarjoissa, muun muassa sarjoissa "Who's the Boss?" (kahdessa jaksossa vuonna 1989), "Terveydeksi" (Rhea Perlmanin esittämän Carla Tortellin tytär Serafina kahdessa jaksossa, joista ensimmäinen esitettiin vuonna 1991 ja jälkimmäinen 1993), "Kuuma piiri" (yhdessä jaksossa vuonna 1994) ja "Frendit" (yhdessä jaksossa vuonna 1995). Vuonna 1989 hänellä oli pääosarooli kesken ensimmäisen kauden lopetetussa Who's the Bossin spin-offissa "Living Dolls" ja vuonna 1991 hän esitti Stacey Carosia "Saved by the Bell" -sarjan kolmannella tuotantokaudella.
Vuosina 1997–1998 Remini esitti Terry Reynoldsia kaksi kautta esitetyssä (kahdeksan jaksoa ensimmäisellä kaudella ja kaksikymmentä toisella) tilannekomediasarjassa "Fired Up". Sarjan päättymisen jälkeen hän sai vuonna 1998 Carrie Heffernanin roolin tilannekomediasta "Kellarin kunkku", josta hänet parhaiten tunnetaan. Sarjan yhdeksäs ja viimeinen tuotantokausi valmistui vuonna 2007. Ensimmäinen teatterielokuva, jossa Remini esiintyi, oli "Parhaassa iässä" vuodelta 1996. Tämän jälkeen hän on esiintynyt myös elokuvissa "Critics and Other Freaks", "Follow Your Heart" ja "Old School".
"Kellarin kunkun" päättymisen jälkeen Remini on muun muassa toiminut yhtenä CBS:n "The Talk" -keskusteluohjelman juontajista vuosina 2010–2011 sekä näytellyt lyhytikäiseksi jääneessä tilannekomediasarjassa "Family Tools" (2013).
Televisio- ja elokuvaesiintymisten lisäksi Remini on toiminut myös Grace Nakimuran äänenä vuonna 1993 ilmestyneessä Gabriel Knight -sarjan videopelissä "".
Camille Pissarro
Camille Pissarro (10. heinäkuuta 1830 Charlotte Amalie, Tanskan Länsi-Intia – 13. marraskuuta 1903 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli johtavia impressionisteja.
Pissarro syntyi Neitsytsaarilla. Hänen isänsä oli varakas juutalainen kauppias, äiti oli kotoisin Dominikaanisesta tasavallasta. Pissarroa ei kiinnostanut jatkaa isänsä liiketoimintaa Karibialla, vaan hän muutti vuonna 1855 Ranskaan ryhtyäkseen taidemaalariksi.
Pissarro aloitti taiteilijauransa Courbet’n ja Corot’n vaikutuksen alaisena, mutta kehitti hyvin pian oman persoonallisen tyylinsä. 1870-luvulla hän liittyi impressionisteihin ja osallistui kaikkiin heidän näyttelyihinsä vuosina 1874–1886. Pissarro tuli hyvin toimeen erilaisten taiteilijoiden kanssa, joten hänestä tuli eräänlainen impressionisteja koossa pitävä voima. Hän myös tunnisti hyvin varhaisessa vaiheessa Paul Cézannen taiteellisen lahjakkuuden. Hänestä tuli Cézannen tärkein ystävä ja tukija. Pissarro ja Cezanne tekivät kymmeniä maalauksia 1860-1880-luvuilla vierekkäin.
Pissarro on ainoa merkittävä impressionisti, joka voidaan luokitella myös neoimpressionistiksi. 1880-luvulla hän nimittäin kiinnostui Georges Seurat’n pointillistisesta maalaustekniikasta ja sovelsi sitä useisiin omiin teoksiinsa.
Kaupallista menestystä Pissarro saavutti vasta 1890-luvulla. Vanhalla iällä häntä vaivasivat silmäsairaudet, mutta tästä huolimatta hän jatkoi tarmokkaasti maalaamista.
Pontoisen Camille Pissarro -museo.
Gujaratin piirikunnat
Intian Gujaratin osavaltio perustettiin vuonna 1960 seitsemästätoista entisen Bombayn osavaltion pohjoisesta piirikunnasta: Ahmedabad, Amreli, Banaskantha, Bharuch, Bhavnagar, Dang, Jamnagar, Junagadh, Kheda, Kachchh, Mehsana, Panchmahal, Rajkot, Sabarkantha, Surat, Surendranagar, ja Vadodara.
Vuonna 1964 Gandhinagarin piirikunta luotiin Ahmedabadin ja Mahesanan osista. Vuonna 1966 Valsadin piirikunta jaettiin Suratista. 2. lokakuuta 1997 Anandin piirikunta jaettiin Khedasta, Dahodin piirikunta Panchmahalista, Narmadan piirikunta Bharuchista, Navsarin piirikunta Valsadista ja Porbandarin piirikunta Junagadhista. Vuonna 2000 Patanin piirikunta perustettiin Banaskanthan ja Mahesanan osista.
Elokuussa 2013 luotiin seitsemän uutta piirikuntaa: Aravalli, Botad, Chhota Udaipur, Devbhoomi Dwarka, Gir-Somnath, Mahisagar ja Morbi.
Gujarat koostuu 33 piirikunnasta:
Thomas Wahlroos
Thomas Wahlroos (s. 4. elokuuta 1979) on suomalainen sijoittaja ja aiempi pokeriammattilainen. Pokeriammattilaisen uran Thomas lopetti vuonna 2009, jolloin hän siirtyi sijoittajaksi Spontel Oy:n omistamaan Norjan Sponteliin. Nykyisin hän toimii Norjan Spontelin hallituksen puheenjohtajana.
Wahlroos teki läpimurtonsa livepokeriturnauksissa vuoden 2006 aikana. Maaliskuussa 2006 hän oli kymmenes Jeff Williamsin voittamassa European Poker Tourin finaaliturnauksessa Monte Carlossa. Wahlroos ansaitsi sijastaan 33 500 euroa. World Poker Tourin Pariisin osakilpailussa kesäkuussa 2006 Wahlroos oli kolmas voittaen 243 750 euroa. Turnauksen voitti tanskalainen Christian Grundtvig ja toisena oli suomalainen Jani Sointula.
Kesän 2006 World Series of Pokerin (WSOP) turnauksista Wahlroos saavutti kaksi rahasijaa. 10 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa hän oli kahdeksas ja WSOP:n pääturnauksessa 91.
European Poker Masters -turnaussarjaan kuuluneessa Full Tilt Poker Dublin All-Star Challenge -turnauksessa Dublinissa marraskuussa 2006 Wahlroos sijoittui kolmanneksi ja ansaitsi 31 500 euroa. World Poker Tourin viidennen tuotantokauden päättäneessä mestaruusturnauksessa Bellagion kasinolla Wahlroos putosi juuri ennen televisioitua finaalipöytää. Seitsemäs tila toi palkintorahoina 278 465 dollaria. Turnauksen voitti Carlos Mortensen.
Wahlroos on pelannut Suomen televisiossa MTV3:n "Pokerimestari 2006" -ohjelmassa. Pokeriammattilaisena hän edusti Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Joulukuussa 2008 Wahlroosin pokeriuran turnausansiot ylittivät miljoona dollaria.
Wahlroos asuu Helsingissä. Hän työskenteli ennen pokeriuraansa investointipankkiirina. Vuonna 2008 hän aloitti työskentelyn Avenir Rahastoyhtiö Oy:ssä. Thomas Wahlroosin isä on Björn Wahlroos.
Sydän toivoa täynnä
Sydän toivoa täynnä on vuosina 1997–1999 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan ensimmäisen tuotantokauden käsikirjoitti Heikki Hietamies yhdessä tyttärensä Eve Hietamiehen kanssa. Toisen ja kolmannen tuotantokauden kirjoittivat Eve Hietamies ja Liisa Urpelainen. Sarjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen helsinkiläiseen Toivo-ravintolaan. Olennaista sarjalle oli sen nopea ajankulku. Ei ollut lainkaan tavatonta, että seuraavassa kohtauksessa oli edelliseen kohtauksen jälkeen kulunut useita tunteja, päiviä, viikkoja tai jopa kuukausia.
Sarjan televisioesityksen aikaan julkaistiin myös kaksi sarjaan pohjautuvaa romaania. MTV3 ja Pan Vision julkaisivat koko sarjan neljänä tupla-DVD:nä vuoden 2010 aikana.
Sarja alkaa helsinkiläisen Ravintola Blackcatin ajauduttua konkurssiin, jolloin työntekijät irtisanotaan. Osa saa töitä muista ravintoloista, mutta Anna jää dementoituneen äitinsä omaishoitajaksi. Iäkäs äiti kuitenkin kuolee pian ja Anna jää yksin toimettomaksi. Eräänä iltana hän kulkee entisen työpaikkansa ohitse ja huomaa Blackcatin tilojen olevan vuokrattavana. Lassen tuella Anna vuokraa ilkeältä isännöitsijältä paikan uutta ravintolaa varten. Ensimmäisten jaksojen olennainen teema on vähävaraisen Olli Saaren ja rikkaasta perheestä kotoisin olevan Milla Haran kukoistava rakkaustarina. Milla on raskaana, mutta ei halua pitää lastaan.
Toisella tuotantokaudella uudelleenrakennettu ravintola Toivo avaa ovensa. Anna palkkaa Toivoon uuden kokin, oman ravintolansa konkurssiin ajaneen Matti Lehtosaaren sekä tarjoilijaksi Matin vaimon, Laura Lehtosaaren.
Kolmas tuotantokausi alkaa dramaattisesti Millan kuoltua auto-onnettomuudessa. Vaimonsa kuolemasta syvästi masentunut Olli joutuu laitoshoitoon ja rintasyövästään toipunut Anna lupautuu toistaiseksi Topin huoltajaksi. Millan sukulaiset yrittävät saada Topin huoltajuuden itselleen. Ikäkriisistä kärsivä Inkku haluaisi kokea vanhemmuuden ilon vastavihityn aviomiehensä Nummisen kanssa. Yhdessä Aku ja Julia hankkivat koiranpennun ja ostavat yhteisen asunnon.
Sydän toivoa täynnä -sarja julkaistiin neljänä tupla-DVD:nä vuonna 2010.
J. K. Kari
Juho Kyösti Kari, yleensä vain J. K. Kari (30. toukokuuta 1868, Oulu – 19. elokuuta 1921, Kotka), oli opettaja, Suomen sosialidemokraattisen puolueen puoluesihteeri ja rahastonhoitaja, valtiopäivämies sekä senaattori.
J. K. Karin isä oli merimies Magnus Johansson ja äiti Katarina Galenius. Hän avioitui Anna Kiljanderin (k. 1936) kanssa 1892. Kari pääsi ylioppilaaksi 1888. Toimittuaan sanomalehtimiehenä ja tullivirkailijan hän jatkoi opintojaan, valmistuen kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1893. Valmistumisensa jälkeen Kari toimi Koivulan kasvatuslaitoksen opettajana vuosina 1893–1894 ja kansakoulunopettajana Turussa 1894–1905.
1800-luvun loppuvuosina Kari liittyi työväenliikkeeseen ja kohosi nopeasti merkittäviin asemiin. Hän toimi ensin Turun työväenyhdistyksen sihteerinä ja sitten Suomen työväenpuolueen ensimmäisenä puoluesihteerinä ja taloudenhoitajana vuosina 1899–1905. Turun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1904–1905, jolloin oli voimassa omistamiseen ja säätyasemaan perustuva äänioikeus. Hän osallistui myös yhtenä ensimmäisistä sosialidemokraateista valtiopäivätyöskentelyyn, toimien porvarissäädyn edustajana vuoden 1904–1905 valtiopäivillä.
Poliittisen uran huippua edusti Karin valinta senaatin talousosaston jäseneksi eli senaattoriksi vuosina 1905–1907. Tätä Mechelinin muodostamaa senaattia kutsuttiin yleisesti työväestön piiristä "ruoskasenaatiksi". Suostuminen toimimaan salkuttomana senaattorina oli hiljattain (1903) Forssan kokouksessa sosialistisen aatemaailman omaksuneelle puolueelle liikaa, ja niin puolue erotti Karin jäsenyydestään Oulun puoluekokouksessa vuonna 1906.
Kesäkuussa 1917 Sosialidemokraattinen puolueen IX puoluekokous antoi J. K. karille hyvityksen ja kutsui hänet uudelleen puolueen jäseneksi. Puolue oli muuttunut ja muuttanut periaatteistaan, sillä Oskari Tokoin johtama senaatti oli tullut valtaan juuri vuonna 1917.
J. K. Kari osallistui jatkuvasti työväenliikkeen keskusteluihin kirjoituksillaan ja hän oli Kotkassa ilmestyvän Eteenpäin-sanomalehden toimittajana. Hän oli myös Suomen Ammattijärjestön sihteerinä ja Kotkan poliisimestarina lyhyitä aikoja sekä eduskunnan työväenasianvaliokunnan sihteerinä. Ennen nimitystään Kotkan kaupunginvaltuuston sihteeriksi, jossa tehtävässä hän toimi kuolemaansa saakka, hän ehti toimia myös Suomen Sahateollisuustyöväen Liiton sihteerinä ja taloudenhoitajana.
Lehtimiehenä työskennellyt Kari kunnostautui myös työväenkirjallisuuden suomentajana. Jo vuonna 1899, Suomen työväenpuolueen perustamisvuonna, ilmestyi hänen ensimmäinen suomennoksensa, "Erfurtin ohjelma", jolla oli suuri merkitys koko suomalaisen työväenliikkeen poliittiselle kehitykselle. Lähes samoihin aikoihin edellisen kanssa ilmestyi Werner Sombartin teos "Sosialismi ja sosiaalinen liike 19 vuosisadalla". On vielä mainittava Eduard Bernsteinin "Lakko, sen luonne ja vaikutukset" (1907), Karl Kautskyn "Kristinuskon alkuperä" (1909), Eduard Bernsteinin "Parlamentarismi ja sosialidemokratia" (1909) sekä Kautskyn "Lisääntyminen ja kehitys luonnossa sekä yhteiskunnassa" (1911).
McLaren MP4/2
McLaren MP4/2 (McLaren Project 4, 2nd design) oli John Barnardin suunnittelema Formula 1 -auto, jota Marlboro McLaren International -talli käytti kausilla –. Kaudella tallin käytössä oli kehitysversio MP4/2B ja kaudella 1986 MP4/2C.
Auto oli ensimmäisiä autoja, joiden runko oli kokonaan hiilikuitua. Auton moottori oli TAG Porsche V6 turbomoottori, jota käytettiin ensimmäistä kertaa kauden 1983 viimeisissä kilpailuissa Niki Laudan suosituksesta. Laudan mielestä uusi moottori tarvitsi testaamista kilpailuissa ennen ryhtymistä maailmanmestaruustaistoon.
MP4/2 oli myös ensimmäisiä autoja, joissa oli hiilikuitujarrut.
McLaren MP4/2 oli ja on yhä menestyksekkäin yksittäinen auto Formuloissa.
Kaudella 1984 tallin kilpakuljettajina ajoivat itävaltalainen Niki Lauda ja ranskalainen Alain Prost, joka oli siirtynyt Renault'lta takaisin McLarenille. Autossa oli Michelinin renkaat ja TAG Porschen turbomoottori.
Kausi alkoi hyvin, kun Prost voitti heti avauskilpailussa Brasilian GP:ssa. Hän saavutti myös kilpailun nopeimman kierroksen. Kauden toisessa kilpailussa, Etelä-Afrikan GP:ssa, lopputulos oli paras mahdollinen, kun Lauda ajoi kilpailun voittoon ja Prost oli toinen. Belgian GP:ssa molemmat kuljettajat keskeyttivät tekniikan pettäessä. San Marinon GP:ssa Prost palasi voittajaksi, Laudan joutuessa keskeyttämään. Ranskan GP:ssa oli Laudan vuoro voittaa kilpailu ja Prost kellotti kilpailun nopeimman kierroksen. Monacon GP:ssa Prost saavutti kauden ensimmäisen paalupaikan ja ajoi sateen sotkemassa kilpailussa voittoon. Pisteet kuitenkin puolitettiin, koska kilpailu jouduttiin keskeyttämään 31. kierroksen jälkeen. Kanadan GP:ssa Lauda ajoi palkintokorokkeelle toiseksi ja Prost oli kolmas. Itä-Yhdysvaltain GP:ssa tallin tulos jäi heikoksi, kun Prost jäi neljänneksi ja Lauda keskeytti sähkövikaan. Seuraavaksi ajetussa Yhdysvaltain GP:ssa tulos jäi vieläkin heikommaksi, kun molemmat tallin kuljettajat keskeyttivät kilpailun loppupuolella. Lauda ehti kuitenkin ajaa kilpailun nopeimman kierroksen.
Lauda palautti tallin voittajaksi F1-sarjan palatessa Eurooppaan Britannian GP:ssa. Saksan GP:sta talli saavutti kauden toisen kaksoisvoiton, kun Prost ajoi paalupaikalta voittajaksi, saavuttaen myös nopeimman kierroksen ja Lauda oli toinen. Kotikilpailussaan Itävallan GP:ssa Lauda ajoi voittoon ja saavutti nopeimman kierroksen. Hollannin GP:ssa Prost starttasi kolmannen kerran kauden aikana paalupaikalta ja onnistui myös nyt voittamaan kilpailun. Italian GP:ssa oli jälleen Laudan vuoro voittaa ja hän ajoi jälleen nopeimman kierroksen kilpailussa. Euroopan GP:ssa Prost voitti ja Lauda oli neljäs. Kauden päätöskilpailuun, Portugalin GP:hin, Lauda lähti 3 ja puolen pisteen johdossa toisena olevaan Prostiin. Prost teki kilpailussa kaikkensa ajamalla voittoon, mutta Laudalla riitti mestaruuteen toinen sija.
McLaren voitti lopulta valmistajien MM-sarjan ylivoimaisesti 143,5 pisteellä. Toiseksi sijoittunut Ferrari jäi 86 pisteen päähän.
Norjan läänit
Norjan läänit () ovat Norjan laajimpia hallinnollisia osa-alueita. Niitä on 19 kappaletta, ja ne jakaantuvat edelleen 431 kuntaan. Pääkaupunki Oslo on sekä oma lääninsä että kunta.
Lääneillä on virallinen numeronsa vuodesta 1919 alkaen. Numero 13 on ollut käyttämättömänä vuodesta 1972, kun Bergen liitettiin osaksi Hordalandin lääniä. Tässä listassa ovat läänit ja niiden nykyiset pääkaupungit. Kartassa ovat läänien nykyiset rajat. Lääneillä on alkujuurensa kuningas Sverre Sigurdinpojan (1184–1202) aikaisissa ylimysten valtapiireissä. Silloin niiden nimikin oli "len". Maunu VI Lainparantaja muutti hallintoa niin että lääninherrat olivat selvemmin kuninkaan alamaisia.
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix oli Yhdysvalloissa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu, jota ajettiin 1976–1980, 1982 sekä 1984–1986.
Nimitystä käytettiin alun perin erottamaan Watkins Glenissä ajettu Yhdysvaltain Grand Prix uudesta Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix’sta, joka ajettiin Long Beachin katuradalla. Itä-Yhdysvaltain Grand Prix ajettiin Watkins Glenissä kauteen 1980 saakka. Nimi palautettiin käyttöön, kun Detroit sai oman kilpailun 1982. Vuoden 1983 Detroitin kilpailu ajettiin Yhdysvaltain Grand Prix’n nimellä, mutta nimi muutettiin takaisin Itä-Yhdysvalloiksi kausiksi 1984–1986, vaikka kausilla 1985 ja 1986 ajettiinkin vain yksi kilpailu Yhdysvalloissa. Kaudeksi 1987 Detroitin kilpailu nimettiin jälleen Yhdysvaltain Grand Prix’ksi, eikä Itä-Yhdysvaltain Grand Prix nimeä ole sen jälkeen käytetty.
Tuomiojan hallitus
Tuomiojan hallitus oli 17. marraskuuta 1953 – 5. toukokuuta 1954 toiminut Sakari Tuomiojan johtama Suomen tasavallan 37. hallitus. Vaikka kyseessä olikin toimitusministeristö, monilla hallituksen jäsenillä oli vahvat kytkökset porvaripuolueisiin, myös pääministeri Tuomiojalla, jonka puolueella tosin ei ollut paikkoja eduskunnassa; hallitusta pidettiinkin "naamioituna porvarihallituksena".
Kekkosen IV hallitus jätti eronpyyntönsä 4. marraskuuta 1953. Kaksi päivää myöhemmin presidentti Paasikivi pyysi Tuomiojaa muodostamaan uuden hallituksen. Tuomiojan hallitus nimitettiin 17. marraskuuta.
Tuomiojan hallituksesta on sanottu, että siinä oli Suomen hallituksista talouselämä kaikista vankimmin edustettuna pääministeristä alkaen; Tuomioja oli Suomen Pankin pääjohtaja, ja ministerien joukossa oli muidenkin pankkien pääjohtajia sekä tärkeitä yritysjohtajia, muun muassa raskaan sarjan teollisuuspatruuna, vuorineuvos Erik Serlachius. Asiantuntemuksesta huolimatta suurin osa hallituksen jäsenistä oli ministereinä kokemattomia, ja huomiota herätti myös monien suhteellisen nuori ikä. Toisena maatalousministerinä toiminut Henrik Kullberg kuoli kesken hallituksen toimikauden joulukuussa 1953 ja hänen tilalleen tuli Helsingin yliopiston maanviljelystalouden professori Nils Westermarck.
Tuomiojan hallituksen päätavoitteet liittyivät ennemminkin talous- kuin sisä- tai ulkopolitiikkaan. Kenties tärkein sisäpoliittinen päätös hallitukselta oli eduskuntavaalien aikaistaminen kesän sijasta järjestettäväksi jo maaliskuussa 1954. Pitkien hallitusneuvottelujen jälkeen hallituksen muodostajaksi päätyi lopulta Tuomiojan hallituksen ulkoministeri, RKP:n Ralf Törngren.
Tuomiojan hallitus sai lyhytikäisyydestään huolimatta suomalaisten keskuudessa hyvän jälkimaineen siitä syystä, että taloustilanne oli sen toimikaudella kypsynyt valmiiksi vuonna 1939 alkaneen kahvin ja siten kaiken elintarvikkeiden säännöstelyn lopulliseen purkamiseen, mikä toteutui maaliskuun alussa 1954.
Mista
Miguel Ángel Ferrer Martínez eli Mista (s. 12. marraskuuta 1978 Caravaca de la Cruz, Murcian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Major League Soccerin Torontoa.
Mista sai jalkapallo-oppinsa synnyinseudullaan Caravacassa ja siirtyi teini-ikäisenä pääkaupungin suurseuran Real Madridin junioreihin. Hän aloitti ammattilaisuransa 1990-luvun lopussa Real Madridin B-joukkueessa, mutta ei koskaan noussut edustusjoukkueeseen asti.
Vuoden 1999 alussa Mista siirtyi Tenerifeen, jonka riveissä hän debytoi Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 7. maaliskuuta 1999 ottelussa Atlético de Madridia vastaan. Kausi 1998–1999 päättyi Segunda Divisióniin putoamiseen, mutta Mista jäi seuraan ja oli kahta vuotta myöhemmin nostamassa joukkuetta takaisin korkeimmalle sarjatasolle. Nousukaudella joukkueessa pelasivat myös muun muassa Curro Torres ja Luis García, ja sitä valmensi Real Madridin entinen juniori- ja reservivalmentaja Rafael Benítez.
Kaudeksi 2001–2002 Mista siirtyi Benítezin mukana Valenciaan, jossa hän saavutti Espanjan liigamestaruuden heti samaisella kaudella. Joukkue uusi mestaruuden kaudella 2003–2004, jolloin se voitti myös UEFA-cupin. Kahdella ensimmäisellä kaudellaan Valenciassa Mista toimi vaihtopelaajana, mutta jälkimmäisellä mestaruuskaudella hän nousi avauskokoonpanoon ja oli joukkueen paras maalintekijä 19 maalillaan. Hän teki myös toisen Valencian maaleista 2–0-voittoon päättyneessä UEFA-cupin loppuottelussa Marseillea vastaan.
Lähdettyään Valenciasta vuonna 2006 Mista edusti kaksi kautta sekä Atlético de Madridia että Deportivo de La Coruñaa. Heinäkuussa 2010 hän siirtyi kanadalaisseura Torontoon, jossa pelasi myös entinen Deportivo-pelaaja Julián de Guzmán.
Mista kuului Espanjan maajoukkueeseen alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1995. Espanjan A-maajoukkueessa hän pelasi kaksi ottelua vuonna 2005. Hän on pelannut kansainvälisiä otteluja myös Murcian aluejoukkueen kanssa.
Kikherne
Kikkahviherne eli kahviherne ("Cicer arietinum") on hernekasveihin kuuluva palkokasvi. Se tunnetaan myös nimellä "kikherne", "Bengalin gram", "garbanzo" tai "garbanzopapu", "egyptiläinen herne", "ceci", "cece" tai "chana", tai "Kabulin chana".
Kahviherne on ikivanha viljelykasvi, jota alettiin kasvattaa jo neoliittisella kaudella Lähi-idässä. Pronssikaudella se oli jo tärkeä viljelyskasvi Kreikassa ja Italiassa, ja muinaiset roomalaiset viljelivät sitä runsaasti ja levittivät sitä valtakuntansa eri osiin; roomalaisen poliitikon Ciceron nimen uskotaan johtuvan kahviherneen latinankielisestä nimestä "cicer". Nykyään kahvihernettä viljellään ympäri maailmaa lauhkealla ja subtrooppisella alueella. Ylivoimaisesti suurin kahviherneiden tuottaja on Intia (yli 7 miljoonaa tonnia v. 2016). Muita merkittäviä tuottajia ovat Australia, Pakistan, Turkki, Meksiko, Kanada ja Yhdysvallat.
Kikherneet ovat yleisiä Välimeren alueen, Lähi-idän ja Intian ruokakulttuureissa. Niitä käytetään muun muassa hummuksen ja falafelien tekoon. Ne sisältävät runsaasti proteiinia, ravintokuitua, rautaa ja folaatteja. Yhdessä muiden palkokasvien kanssa ne ovat tärkeä osa tasapainoista kasvisruokavaliota.
Koska pavut sisältävät lektiinejä ja muita vahingollisia proteiineja, Elintarviketurvallisuusvirasto on suosittanut, että kikherneitä keitetään 45–75 min. Usein kikherneitä liotetaan parista tunnista vuorokauteen ennen keittämistä. Kikherneitä voi myös idättää. Idätys lyhentää keittoaikaa merkittävästi noin 10–20 minuuttiin.
Manuel Almunia
Manuel Almunia Rivero (s. 19. toukokuuta 1977 Pamplona, Navarran maakunta, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Vuoden 2012 heinäkuusta Watfordia edustanut 191-senttinen Almunia on pamplonalaisen Osasunan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran B-joukkueessa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä kaudella 1997–1998. Synnyinkaupunkinsa seuran edustusjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon hän ei kuitenkaan noussut, vaan pelasi kaudet 1999–2001 lainalla Cartagonovassa ja Sabadellissa.
Vuonna 2001 Almunia siirtyi vigolaiseen Celtaan, jossa hän ei myöskään vakiinnuttanut paikkaansa ja vietti kolme kautta lainassa eri seuroissa. Pelatessaan Segunda Divisiónin Eibarissa kaudella 2001–2002 hän päästi pelaamassaan 34 täydessä ottelussa 19 maalia ja oli sarjan paras maalivahti ("Zamora"). Kaudella 2002–2003 hän teki ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa huelvalaisen Recreativon riveissä ja kaudella 2003–2004 hän nousi Albaceten ykkösmaalivahdiksi Carlos Roan sairastuttua.
Almunia liittyi Arsenalin riveihin 14. heinäkuuta 2004 ja pelasi ensi kerran liigacupissa 27. lokakuuta 2004 ottelussa Manchester Citya vastaan. Almunia torjui Arsenalin kaikki kauden liigacup-ottelut. Yleensä kaikki cup-ottelut torjuva Almunia on tunnettu hyvänä rangaistuspotkujen torjujana, osoituksena kauden 2004–2005 FA Cup, jossa espanjalaisvahti torjui kaksi rangaistuspotkua Sheffield Unitedia vastaan ja joukkue eteni puolivälieriin.
Vuoden 2006 Mestarien liigan loppuottelussa Almunia aloitti vaihtopenkillä, mutta Jens Lehmannin jouduttua ulosajetuksi hän pääsi kentälle. Ottelussa Almunia päästi kaksi maalia ja FC Barcelona voitti mestaruuden. Kaudella 2007–2008 Almunia nousi Lehmannin ohi Arsenalin ykkösmaalivahdiksi. Lehmann jätti seuran seuraavana kesänä ja Almuniasta tuli joukkueen selkeä ykkösmaalivahti.
Kaudella 2011-2012 Almunia ei enää ollut Arsenalin managerin suosiossa. Hänet lainattiin lokakuun 2011 ajaksi West ham Unitediin, jossa hän sai pelata neljä ottelua. Kauden päätteeksi Arsenal vapautti Almunian sopimuksen päättyessä. Heinäkuussa 2012 Almunia teki sopimuksen Watfordin kanssa.
Almunia ei ole pelannut Espanjan maajoukkueessa. Mikäli kutsua ei vastaisuudessakaan tule, on hänen mahdollista edustaa Englantia saadessaan Britannian kansalaisuuden vuonna 2009.
Silvia Cartwright
Dame Silvia Rose Cartwright (os. "Poulter", s. 7. marraskuuta 1943 Dunedin, Uusi-Seelanti) oli Uuden-Seelannin toinen naispuolinen kenraalikuvernööri 2001–2006.
Hän suoritti oikeustieteen tutkinnon Otagon yliopistossa 1967. Hän on naimisissa Peter Cartwrightin kanssa. Cartwrightilla on Uuden-Seelannin kunniaritarikunnan korkein jäsenyys (PCNZM), hän on Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaritari ja Queen's Service Orderin jäsen (QSO).
Silvia Cartwright oli Uuden-Seelannin korkeimman oikeuden ensimmäinen naispuolinen tuomari. Hän oli saanut jo julkisuutta osallistuttuaan Aucklandin sairaalan kohdunkaulasyöpää ja sen hoitoa koskevan oikeusjutun tutkimukseen. Hänet on nimetty toiseksi Kambodžan sotarikostuomioistuimen kansainväliseksi tuomariksi.
Cartwrightin kaudella päädyttiin ajoittain tilanteeseen, jossa kuningatar, kenraalikuvernööri, pääministeri, edustajainhuoneen puhemies ja korkein oikeusasiamies olivat kaikki naisia.
Cartwrightin edeltäjä kenraalikuvernöörinä oli Sir Michael Hardie Boys, ja hänen seuraajansa on Anand Satyanand, joskin sijaiskuvernöörinä oli välillä muutamia viikkoja Dame Sian Elias.
Marokon Grand Prix
Marokon Grand Prix oli Marokossa ajettu Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Marokon Grand Prix ajettiin vain kerran vuonna 1958 Ain-Diabin maantieradalla. Kilpailun voitti britti Stirling Moss Vanwallilla.
Radan suunnittelivat ja rakennuttivat kuudessa viikossa Marokon kuninkaallisen autoliiton jäsenet kuningas Mohammed V:n hyväksynnän jälkeen. Ennen Formula 1 -kilpailun asemaa radalla järjestettiin vuonna 1957 sarjan ulkopuolinen kilpailu, jonka voitti Jean Behra Maseratillaan.
Marokon osakilpailu toimi Formula 1 -kauden 1958 päätöskilpailuna, missä Mike Hawthorn varmisti mestaruutensa. Samassa kilpailussa Stuart Lewis-Evans sai kolarin seurauksena pahoja palovammoja ja kuoli myöhemmin sairaalassa.
Honda NS
Honda NS oli Hondan valmistama kevytmoottoripyörämallisto. Honda NS:ää on tehty erilaisina malleina kuten Honda NS125R joka oli täyskatettu, Honda NS125R2 joka on samanlainen kuin edellinen paitsi edessä kaksoisjarrulevy, ja vielä Honda NS125F joka oli puolikatettu. Näissä kaikissa pyörissä on samanlainen moottori ja muu runko. Tämä malli kuitenkin eroaa täysin uudemmasta Honda NSR:stä, jonka valmistaminen lopetettiin vuonna 2003. Honda NS-mallistoa valmistettiin vuoteen 1988 asti. Suomeen tuotujen mallien teho oli alennettu 9 kilowattiin, mutta teho on mahdollista palauttaa poistamalla kuristusosat. Kuristusosat ovat loppupilli jonka pitää vaihtaa vähintään 50-milliseksi, pakoaukon säätimen tilalle asennettu tulppa, pakokäyrän holkki, äänenvaimennin ja ilmanpuhdistaja. Honda NS:ää valmistettiin myös 250- ja 400-kuutioisina.
Perälänjärvi
Perälänjärvi on järvi Veikkolassa Pohjois-Kirkkonummella. Se sijaitsee Turunväylän pohjoispuolella. Järven pinta-ala on 21,8 hehtaaria ja keskisyvyys vain 80 senttimetriä. Perälänjärvestä laskee puro Turunväylän toisella puolella olevaan Lamminjärveen. Perälänjärvi on luokiteltu rehevöityneeksi järveksi ja sen veden laatu on luokiteltu välttäväksi.
Kasuaarit
Kasuaarit ("Casuarius") on strutsilintujen lahkoon kuuluvan heimonsa (Casuariidae) ainut suku. Kasuaarit elävät Uudessa-Guineassa ja sen lähisaaristoissa, sekä koillisessa Australiassa. Kasuaarit ovat hyvin arkoja, mutta vaarallisia ärsytettäessä. Guinness World Records onkin luokitellut kasuaarit maailman vaarallisimmiksi linnuiksi niiden aggressiivisen luonteen ja voimakkaiden raajojen vuoksi, joiden päässä on terävät kynnet. Kasuaarin on väitetty pystyvän potkullaan viiltämään ihmisen vatsan auki.
Kasuaarit syövät pääasiassa hedelmiä, mutta myös esimerkiksi kukkia, sieniä ja pieniä eläimiä. Kasuaarien on havaittu syövän ravinnokseen hedelmiä vähintään 26 kasvisuvusta. Kasuaarien elinalueella elävä kasuaariluumu on nimetty kasuaarin mukaan.
Kun puista alkaa pudota hedelmiä, kasuaarit tulevat syömään niitä vartioiden puuta muutaman päivän ajan. Ne lähtevät sitten kun puussa ei ole hedelmiä. Kasuaari nielaisee jopa banaanit ja omenat kokonaisina. 
Kasuaarit ovat tärkeitä sademetsien ekosysteemin kannalta, koska ne nielaisevat myös puiden siemenet ja levittävät niitä ulosteen mukana.
Lisääntymiskausi alkaa touko- ja kesäkuun välillä. Naarat munivat kolmesta kahdeksaan suurta, kirkkaan vihreää tai turkoosia munaa uroksen valmistaman lehtialustan päälle. Munien koko on noin 9-14 senttimetriä. Vain strutsin ja emun munat ovat suurempia. Naaras ei huolehdi munista tai poikasista vaan lähtee munimaan useiden muiden uroksien pesiin. Uros hautoo munia 50–52 päivää poistaen tai lisäten lehtiä lämpötilan säätämiseksi, huolehtii ruskearaitaisista poikasista noin 9 kuukauden ajan suojelen niitä pedoilta, mukaan lukien ihmiseltä.Jotkut Uusi-Guinealaiset järjestöt pyydystävät kasuaarin poikasia ja kasvattavat ne täysikasvuisiksi ruokaa varten ja lahjoiksi.
Kasuaareja pidetään yleisesti vaarallisina. Vuonna 2003 tutkituista 221 hyökkäyksestä 150 kohdistui ihmiseen. Kolmessa neljästä tapauksesta ihmiset olivat syöttäneet kasuaareja ja noin yhtä usein jahdannut uhria. Vain yksi hyökkäyksistä päätyi kuolemaan. Kuolema tapahtui 6. huhtikuuta 1926. 16-vuotias Phillip McClean ja hänen veljensä, 13, huomasivat kasuaarin alueellaan ja päättivät tappaa sen lyömällä sitä mailoilla. Lintu potkaisi pojista nuorempaa, joka kaatui ja juoksi pois. Vanhempi poika kaatui maahan, jolloin kasuaari katkaisi hänen kaulalaskimonsa. Poika kuoli vammoihinsa lyhyen ajan kuluttua.
Tulimuurahainen
Tulimuurahainen ("Solenopsis invicta") ovat alun perin Etelä-Amerikassa esiintynyt "Solenopsis"-suvun muurahaislaji. Laji on kulkeutunut Etelä-Amerikasta Yhdysvaltoihin ja Yhdysvalloista vahingossa rahtilaivojen avulla Australiaan, Filippiineille, Taiwaniin ja Kiinan Guangdongin provinssiin. Tulimuurahaisista on tullut suuri ongelma niiden levinneisyysalueilla, se uhkaa joitakin eliöitä ja sen pistot aiheuttavat pahoja vammoja. Tulimuurahaista pidetäänkin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Tulimuurahaisten yhteiskunnat liittyvät yhteen ja valtaavat uusia alueita.
Väriltään punatulimuurahainen on punaoranssi. Ne ovat erittäin aggressiivisia varsinkin puolustautuessaan. Laji on erittäin sitkeä tuholaismyrkkyjä vastaan, samoin kuin faaraomuurahainenkin. Tulimuurahaiset pistävät myös erittäin aggressiivisesti ja suihkuttavat happoa, joka pystyy lamaannuttamaan suunnilleen sen itsensä kokoisen vihollisen.
Yhdysvaltojen eteläosan ruohomaa; kotoisin alun perin Etelä-Amerikasta.
Ravintona tulimuurahaisilla ovat pääasiassa muut hyönteiset, mutta syövät mettä, hedelmiä ja siemeniä. Yhdyskunnan koko voi olla jopa 255 000 yksilöä.
Tulimuurahaisia tuotiin Brasiliasta Yhdysvaltoihin pääasiassa laboratoriotutkimuksiin 1900–1950-lukujen aikana. Yhdysvaltain hallitus on vuodesta 1957 lähtien kuluttanut yli 200 miljoonaa dollaria muurahaisia torjuviin kemikaaleihin, mutta tuhoja aiheuttavia muurahaisia ei ole saatu hävitettyä. Siksipä toivotaankin, että loiskärpäset ("Tachinidae") tappaisivat tulimuurahaisia tehokkaasti, vaikkakaan ne eivät tuhoa muurahaispopulaatiota kokonaan, on se keino kontrolloida sitä, mikäli se osoittautuu tarpeeksi tehokkaaksi.
Uskontojen parodiat
Uskontojen parodiat ovat uskontojen jäljitelmiä, joilla parodioidaan uskontoja huumorin, satiirin tai pilkan keinoin.
Diskordianismi on uskonto, joka voidaan mieltää uskontojen parodiaksi, mutta myös oikeaksi pakanaliikkeeksi. Diskordianismiä kuvataan usein uskonnoksi, joka on naamioitunut vitsiksi, tai toisin päin. Diskordianismille onkin tyypillistä absurdius.
Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen on samaan aikaan sekä näkymätön että vaaleanpunainen. Se parodioi jumalatodistuksia: sen olemassaoloa tai vaaleanpunaisuutta on mahdoton todistaa vääräksi.
Lentävä spagettihirviö on parodisilla piirteillä varustettu jumalolento. Se parodioi pääasiassa uskonnollisia luomiskertomuksia ja älykästä suunnittelua.
Brittiläistä uskontoparodiaa edustavat esimerkiksi Monty Python -ryhmän elokuvat "Brianin elämä" (Monty Python's the Life of Brian, 1979), joka parodioi Jeesuksen elämää, sekä "Elämän tarkoitus" (Monty Python's Meaning of Life, 1983). "Brianin elämästä" nousseen kohun innoittamana "Ei yhdeksän uutiset" -sketsisarjassa esitettiin sketsi, jossa Britannian uskontona oli Monty Python -ryhmän palvontaan perustuva kuvitteellinen uskonto (jota Jeesuksesta kertovan elokuvan väitettiin halventaneen).
Argentiinassa on kehitetty uskontoparodia jalkapalloilija Diego Maradonan ympärille. Siinä on Maradonan ympärille sijoitettu erilaisia kristinuskon oppeja, riittejä ja kirjoituksia.
Uskonnon määritelmä
Uskonnon määritelmiä on lukuisia eikä niistä vallitse yksimielisyyttä.
"Kielitoimiston sanakirjan" mukaan uskonto tarkoittaa uskoa jumalan tai muun yli-inhimillisen mahdin olemassaoloon ja siihen liittyvää pyhyyden kokemusta. Usein uskonto on muotoutunut oppijärjestelmäksi ja ilmenee erilaisina yhteisöllisinä tapoina ja palvontamenoina.
Uskontotieteilijä Ilkka Pyysiäisen mukaan uskonto on käsitteellistys, joka on tehty suuresta määrästä erilaisia uskomuksia, käyttäytymistaipumuksia ja kokemuksia. Erilaiset asiat nähdään uskonnollisina silloin kun ne täyttävät tietyt tulkitsijan asettamat ehdot.
Gustaf Adolf Ramsay
Gustaf Adolf Ramsay (23. maaliskuuta 1794, Kuopio – 8. toukokuuta 1859 Helsinki) oli eversti ja Kuopion läänin kuvernööri vuosina 1833–1854.
Ramsayn isä oli Savon ja Karjalan läänin maaherra, everstiluutnantti Anders Johan Ramsay. Hänen äitinsä oli Johanna Barbara Petersen. Ramsay avioitui vuonna 1833 Augusta Charlotta Adamina Schulmanin (k. 1835) kanssa ja tämän kuoltua toisen kerran vuonna 1837 Vendla Gustava von Essenin (k. 1908) kanssa. Isänsä mukaan nimetystä pojasta Gustaf Adolf Ramsaysta (s. 1842) ja hänen veljestään Arthur Rickhard Ramsaysta (s. 1838) tuli kenraalimajureita.
Kultamitalivaimo
Kultamitalivaimo on vuonna 1947 valmistunut Edvin Laineen ohjaama elokuva.
Elokuvan ensi-ilta oli 27. kesäkuuta 1947 viidessä helsinkiläisessä elokuvateatterissa.
Elokuvan pääosaa esittänyt Tapio Rautavaara voitti seuraavana vuonna pidetyissä Lontoon olympiakisoissa kultaa keihäänheitossa. Tästä hänen vastanäyttelijänsä Ritva Arvelo sai Rautavaaran kertoman mukaan aiheen lähettää onnittelusähke Lontooseen allekirjoituksella "Kultamitalivaimosi".
Kritiikeissä elokuvaan suhtauduttiin ymmärtäväisesti, mutta todettiin, että taiteellisia ansioita siitä on turha etsiä.
Pays de la Loire
Pays de la Loire on Ranskan hallintoalue, jonka pääkaupunki on Nantes. Alue koostuu Loire-Atlantiquen, Mayennen, Maine-et-Loiren, Sarthen ja Vendéen departementeista, jotka jakautuvat edelleen 17 arrondissementtiin, 192 kantoniin ja 1503 kuntaan. Pays de la Loiressa asui vuoden 2007 alussa 3 482 594 asukasta.
Pays de la Loiren pinta-ala on 32 082 km². Niin sanottu Amorican massiivi () ulottuu Pays de la Loiren Mayennen ja Loire-Atlantiquen departementteihin, sekä osittain Maine-et-Loiren ja Vendéen pohjoisosiin. Sarthe ja Maine-et-Loiren itäiset osat kuuluvat maantieteelliseen Pariisin syvänteeseen. Loire virtaa alueella idästä länteen ja muita merkittäviä vesistöjä alueella ovat Vilane, Erdre, Maine, Mayenne ja Sarthe-joet. Alueen maaperä on pääosin hapanta. Ilmasto alueella on merellinen.
Pays de la Loire on muuttovoittoinen alue. Alueelta muutti vuosien 1999–2005 välillä noin 180 000 henkilöä alueelle muuttaessa noin 220 000 henkilöä. Houkuttelevimpia alueita muuttajien kannalta olivat Nantes, Saint-Nazaire, Le Mans ja Angers. Pays de la Loiren väestö on Ranskan mittakaavassa hieman keskiarvoa nuorempaa ja vuonna 2004 alle 20-vuotiaita oli väestöstä 26 % Ranskan keskiarvon ollessa 25 %. Yli 60-vuotiaita oli vuonna 2004 yhteensä 21 % väestöstä.
Pays de la Loiren maataloudelle tyypillinen piirre on karjan kasvatus ja alue onkin Ranskan johtavia maidon, sekä naudan- ja sianlihan tuottajia. Maaperän happamuuden takia maan kalkitseminen ja lannoitteiden runsas käyttö on yleistä. Saumurin ja Angersin alueilla kasvatetaan viiniä, josta valmistetaan tyypillisesti kuivaa valkoviiniä. Viljan, kuten esimerkiksi maissin kasvatus on yleistynyt etenkin Pays de la Loiren itäisillä alueilla. Niitä tuotetaan paljolti rehuksi. Teollisuuden suurimpia haaroja alueella on ruokateollisuus. Muut perinteiset teollisuuden alat, kuten esimerkiksi laivanrakennus ovat olleet taantumaan päin. Tämä on kuitenkin osittain korvautunut auto- ja elektroniikkateollisuudella. Palveluala on kasvanut työllistäjänä nopeasti. Alueella harjoitetaan raudan ja uraanin kaivostoimintaa.
Henrik Kullberg
Henrik Kullberg (27. tammikuuta 1891 Ruotsinpyhtää – 4. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja (RKP) ja maanviljelijä.
Henrik Kullberg valittiin Uudenmaan läänin vaalipiiristä eduskuntaan ensi kerran 1927. 1930 hän putosi eduskunnasta, mutta hänet valittiin uudelleen 1933. 1945 hän putosi uudelleen, mutta pääsi vielä saman vuoden joulukuussa eduskuntaan Tukholmaan sanomalehtiavustajaksi siirtyneen C. O. Frietschin tilalle, ja pysyi eduskunnassa kuolemaansa saakka.
Puolueaktiivi Kullberg toimi presidentin valitsijamiehenä 1937, 1940, 1943 ja 1950. Kullberg toimi 1920-luvulla Suomen ruotsalaisen osuustoimintaliiton neuvojana sekä useaan otteeseen Ruotsalaisen kansanpuolueen matkapuhujana itäisellä Uudellamaalla. 1947–1953 hän oli "Landsbygdens folk" -lehden lehden vastaavana toimittajana. Marraskuussa 1953 hänet nimitettiin Tuomiojan hallituksen toiseksi maatalousministeriksi, minä hän ehti kuitenkin toimia vain muutaman viikon ennen kuolemaansa.
Kullberg meni 1922 naimisiin Agda Laneta Nybomin kanssa. Kansakoulussa ja kansanopistossa koulutuksensa hankkinut Kullberg viljeli vuodesta 1920 lähtien aina kuolemaansa saakka maata synnyinpitäjässään Ruotsinpyhtäällä.
Meriarkeologia
Meriarkeologiassa tärkein tutkimuskohde on ihminen itsessään eivätkä niinkään vesistöihin uponneet alukset, kuten yleisesti luullaan. Toki siihen silti kuuluu myös laivanhylkyjen ja veden valtaamien asutusalueiden tutkimista. Ihmisen oma toiminta ja sen vaikutus ympäristöön on monien tieteiden kiinnostuksen aihe, mutta meriarkeologia paneutuu tutkimukseen niiden asioiden kautta, joissa ihminen on ollut vuorovaikutuksessa merien, jokien ja järvien kanssa. Esimerkiksi laivahylkyjen lastien jäännöksiä tutkineet meriarkeologit ovat saaneet paljon uutta tietoa varhaisista kauppasuhteista ja voivat yrittää paremmin ymmärtää kulttuurin ja elämäntapojen sekä eri ihmisrotujen kulkeutumista paikasta toiseen. Mereen uponneiden linnoitusrakennelmien, asuma-alueiden tai muinaisten satamalaitureiden tutkiminen kuuluu olennaisesti meriarkeologian piiriin.
Meriarkeologian tutkijaa kutsutaan nimellä "meriarkeologi".
Meriarkeologi ei suinkaan pyri nostamaan hylyistä mahdollisia aarteita kuivalle maalle tutkittaviksi ja esiteltäviksi. Alkuperäisestä ympäristöstään erotettu esine tai hylky ei pysty tarjoamaan läheskään niin paljon tietoa menneisyydestään, ja kuten kaikissa tutkimuksissa, se ei ole ollenkaan suotavaa. Laivan hylky on historian tutkijalle ainutlaatuisen antoisa tutkimuskohde, joka tarjoaa tutkittavaksi todellisen menneen ajan pienoismaailman. Maalla tehdyt löydöt ovat usein vaikeita tutkittavia jo senkin takia, että varhaisten esineistöjen päälle on vuosien kuluessa kasautunut tuoreempia esineistöjä ja maata, ja niiden toisistaan erottaminen on hankalaa ja vaivalloista. Esimerkiksi kivikautisen palvonta- ja juhlapaikan kaivauksia aloittava arkeologi saattaa ensimmäiseksi törmätä Prisman muovikassiin. Kuitenkin asioita helpottaa, että laivahylystä löytynyt esineistö on melkein poikkeuksetta yhdeltä ainoalta, muutaman vuoden mittaiselta jaksolta. Meriarkeologia turvautuu niin kutsuttuun kajoavaan tutkimukseen ja esineistön pinnalle nostoon aikaisintaan silloin, kun ollaan varmoja siitä, ettei löytö muilla tavoilla tuo tutkijoilleen uutta tietoa.
Harrastuksena meriarkeologia liittyy yleensä urheilusukellukseen ja urheilusukellus taas hylkyjen etsintään ja tutkimiseen. Ammattimaiset meriarkeologit uskaltautuvat harvoin itse veteen, kun taas alan aloittelijat kuluttavat vapaa-aikaansa pääasiassa vain sukelluksen piirissä. Suomalaiset urheilusukeltajat ovat vuosikausia toimineet "virallisen" meriarkeologian vapaaehtoisina avustajina. Merihistoriallisen tutkimuksen määrärahat ovat vähissä ja viranomaiset ovat kiitollisuudella vastaanottaneet näiden "epävirallisten" tutkijoiden toimittamia hylkytietoja. Huvi ja hyöty näyttävät tässä harvinaisessa tapauksessa yhdistyvän mainiosti.
Meriarkeologien nostamista ja tutkimista hylyistä mainittakoon vaikka 1600-luvulla uponnut Vasa, Ruotsin kuninkaan kruunulaiva, joka on nykyään näytteillä Tukholmassa omassa museossaan.
Suomessa toimivista seuroista mainittakoon erityisesti Saaristomeren Meriarkeologinen Seura (SMS), joka ansiokkaasti avusti vuonna 1998 Jurmon vesillä järjestetyissä Vrouw Maria -nimisen hylyn etsinnöissä.
Uskontososiologia
Uskontososiologia tutkii uskonnon roolia yhteiskunnassa: sen käytäntöjä, historiallisia taustoja, kehityskulkuja ja universaaleja teemoja. Tutkimuksen painopisteenä on erityisesti uskonnon toistuva rooli kaikissa yhteiskunnissa ja eri historian aikoina. Uskonnonsosiologia eroaa uskonnonfilosofiasta siten, että se ei tutki uskonnollisten uskomusten pätevyyttä - tosin useiden keskenään ristiriitaisten opinkappaleiden vertailu voi edellyttää "metodologista ateismia".
Moderni akateeminen sosiologia alkoi tutkia uskontoa Émile Durkheimin vuonna 1897 julkaistun tutkimuksen myötä, jossa hän käsitteli katolisen ja protestanttisen väestön itsemurhien määriä. Tutkimus oli yhteiskunnallisen tutkimuksen perusteos, joka erotti sosiologian muista tieteenaloista, kuten psykologiasta. Karl Marx ja Max Weber korostivat teoksissaan uskonnon ja taloudellisen/yhteiskunnallisen rakenteen välistä suhdetta. Nykyisin uskontososiologiassa käsitellään tavallisesti maallistumista, yksityistä uskontoa ja uskonnon yhtenäisyyttä globalisaation ja monikulttuurisuuden konteksteissa. Nykyaikainen uskonnonsosiologia voi tutkia myös epäuskonnollisia ilmiöitä, kuten sekulaarin humanismin uskomusjärjestelmiä.