Enso
Enso eli Svetogorsk () on kaupunki ja kaupunkikunta Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirissä, Suomen vastaisella rajalla. Kaupunkikunnan keskuksena toimiva Enson teollisuuskaupunki sijaitsee Vuoksen varrella aivan Suomen rajan tuntumassa. Ensosta on lähimpään Suomen puolella sijaitsevaa kaupunkiin Imatralle vain seitsemän kilometrin matka, ja ne muodostavatkin keskenään "kaksoiskaupungin". Enson kaupunkikunnan pinta-ala on 411 neliökilometriä.
Toiseen maailmansotaan asti Enso kuului Suomelle ja oli osana vuosina 1920–1939 vahvasti kasvanutta Jääsken kuntaa. Lähes koko Jääski luovutettiin Neuvostoliitolle talvi- ja jatkosotien jälkeen ensin 1940 ja sitten 1944.
Enson ja Imatran välillä toimitaan aktiivisesti muun muassa Imatra–Svetogorsk-kaksoiskaupunkihankkeessa. Enson kautta kulkee Venäjän maantie A-124 ja Antrean–Imatran välinen rautatie. Rajanylityspiste avattiin yleiselle maantieliikenteelle 2000-luvun alussa. Matkustajaliikennettä rajan yli ei rautateitse kuitenkaan ole.
Ennen toista maailmansotaa Enso kuului Suomelle, ja aluetta kutsuttiin monien tehtaidensa takia Suomen Ruhriksi. "Enso"-nimi ei tuolloin ollut virallisesti käytössä paikannimenä; vuoteen 1945 asti tunnettiin vain Jääsken suurpitäjä, jonka läpi Vuoksi virtasi. Tehtaiden ympärille syntynyttä ja kasvanutta taajamaa oli kuitenkin ruvettu kutsumaan Ensoksi. Ensosta suunniteltiin kauppalaa, mutta suunnitelmaa ei ehditty toteuttaa. Sen sijaan vuonna 1948 perustettiin Imatran kauppala Jääsken kunnalta jääneillä varoilla.
Ensossa sijaitsivat aikoinaan Enso-Gutzeit Oy:lle kuuluneet suuret puunjalostustehtaat, ja Enson voimalaitos käytti myös Suomen puolelle jääneen Vallinkosken tehon.
Talvisodan jälkeen solmitun Moskovan rauhansopimukseen liitetyssä kartassa Suomen ja Neuvostoliiton välinen raja piirrettiin kulkemaan Enson läpi. Kumpikaan osapuoli ei kuitenkaan halunnut jakaa taajamaa kahtia. Rajaneuvotteluiden yhteydessä käytiin pitkällinen neuvottelu siitä, kummalle maalle Enso lopulta kuuluisi. Neuvostojohdon järkähtämättömyys asiassa ratkaisi lopulta kiistan Suomen tappioksi. Tapa, jolla Enso joutui sotien jälkeen Neuvostoliitolle, oli suomalaisille harmillinen. Talvisodan aikainen ulkoministeri Väinö Tanner kertoi muistelmissaan: "Enson alueesta syntyi jo tällöin ensimmäinen erimielisyys. Rauhansopimukseen liitetyn kartan mukaan se selvästi kuului Suomen alueeseen, mutta venäläiset vaativat sitä itselleen. Myöhemmin kartta muutettiin venäläisten eduksi vetämällä Enson kohdalle tarpeellinen mutka."
Venäläisen nimensä "Svetogorsk" Enso sai vuonna 1948. Venäjällä Enso ja Jääski ("Lesogorski") olivat erillisiä kunnallishallintoalueita vielä vuoden 2006 kunnallishallintouudistuksen jälkeenkin, mutta vuoden 2008 paikallisen kansanäänestyksen jälkeen Jääsken kaupunkikunta yhdistettiin Ensoon vuoden 2010 alusta.
Ennen toista maailmansotaa Enso oli osa laajempaa Jääsken kihlakuntaa ja sen Jääsken kuntaa. Jääsken kunnan asukasluku liki kaksinkertaistui vuosina 1920–1939. Asukkaita oli 10 512 (31.12.1920), 13 671 (31.12.1930 kaikkiaan kirkonkirjoissa tai siviilirekisterissä; joista läsnä olevia lähteestä riippuen 13 087 tai 13 055) ja 20 879 (31.12.1939 kirjoissa tai 20 814 henkikirjoitettu 1.1.1940).
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 15 981 ja kaupunkikunnan 20 272. Kaupunkikunnan asukkaisiin sisältyi väestölaskennan mukaan yhteensä 1 018 maaseutuasukasta (maaseutukylät). Enson kaupunkikuntaan sisätyivät Enson kaupungin lisäksi vuonna 2010 seuraavat taajamat:
Kaupungissa toimii puunjalostus- ja paperiteollisuutta ja siellä on vesivoimala. OAO Svetogorsk on yksi Venäjän suurimmista paperitehtaista. Vuodesta 1998 lähtien OAO Svetogorsk on ollut International Paperin omistuksessa vuonna 1982 käynnistetyn Valmetin toimittamaan hienopaperikoneen (paperikone PM4) ja nestepakkauskartonkikoneen (kartonkikone BM1) osalta. Füllnerin toimittama kone valmisti aluksi neuvostoaikana sähkökaapelien erityspaperia. Vuonna 2001 tehdas työllisti 3 000 henkeä.
OAO Svetogorskin vieressä toimii käsipyyhkeitä ja vessapaperia valmistava tehdas. Paikkakunnan uusin paperikone, Valmetin vuonna 1985 toimittama pehmopaperikone eriytettiin tehdaskokonaisuudesta Svetogorsk-Tissueksi ja myytiin ruotsalaiselle pehmopaperinvalmistajalle Svenska Cellulosa Aktiebolagetille. Tehdas työllistää noin 300 henkeä.
Kaupungin jalkapallojoukkue FK Svetogorets Svetogorsk pelasi aiemmin Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. divisioonan länsilohkossa.
Enson koululaisilla on mahdollisuus opiskella suomen kieltä vapaaehtoisena aineena. Suomen kielen tunteja on yksi tunti viikossa, ja opettajat tulevat Suomen puolelta Imatralta.