hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jänispelto
Jänispelto (; ) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen Kontupohjanlahteen laskevan Suunujoen suussa 12 kilometriä Kontupohjasta etelään. Kylässä on 1 400 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2011).
Jänispellon kunnan pinta-ala on 2 069,4 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kontupohjan piirin Kentjärven, pohjoisessa Kontupohjan ja idässä Novinkan kuntiin sekä etelässä Äänisenrannan piiriin Järventauksen ja lounaassa Suojun kuntiin.
Maisemaa leimaavat harjut, joiden välissä on järviä, lahtia ja soita. Tärkein joki on Suunujoki. Pieniä järviä ovat Suununjoen suuhun muodostunut Tšupskoje, Kaštamoozero ja Poveža.. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja savi.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Lutševoin ja Zadeljen asemat sekä seitsemän kylää: Kotalahti ("Kodoguba"), Kotasaari (ven. "Kodostrov"), Merežniemi ("Merežnavolok"), Suunu ("Suna"), Tšasouna ("Tšasovenskaja"), Tšuppu ("Tšupa") ja Tullahti ("Tulguba"). Suunussa on vajaat sata asukasta. Kotalahdessa ja Kotasaaressa ei ole lainkaan vakituista asutusta Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 81 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 5 % valkovenäläisiä, 4 % karjalaisia, 2 % suomalaisia ja 2 % ukrainalaisia.
Jänispellon kylä mainitaan ensimmäisen kerran Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1563. Suunujoen suussa toimi vuosina 1909–1910 rakennettu saha, joka tuhoutui jatkosodan aikana. Muurmannin radalla sijaitseva Suunun asema valmistui vuonna 1920. Sodan jälkeen Jänispellossa toimi uittotyömaa ja kolhoosi, joka myöhemmin muutettiin sovhoosiksi. Vuonna 1974 valmistui Karjalan tasavallan suurin kanala, joka teki konkurssin ja lopetti toimintansa vuonna 2004.
Jänispellon kautta kulkee Muurmannin rata sekä Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18.
Kunnassa toimii maidon tuotantoa harjoittava maatalousyritys, kaksi kalanviljelyä harjoittavaa yksityisyrittäjää, leipomo, sahalaitos ja verkonkutomo. Luonnonvaroista hyödynnetään sepeliksi käytettävää rakennuskiveä. Suunnitteilla on uuden suurkanalan perustaminen.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, pieni poliklinikka, yleinen sauna, posti, neljä kauppaa ja kahvila. Muissa kylissä ei palveluja juurikaan ole.
Suunujoen suusta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Jänispellossa on jatkosodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishauta.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu seudun luontoon ja Äänisen rantamaisemiin. Jänispellossa on pieni hotelli.
Manny Fernandez
Emmanuel "Manny" Fernandez (s. 27. elokuuta 1974, Etobicoke, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hänet palkittiin urallaan kahdesti William M. Jennings Trophylla.
Vuoden , Fernandez varattiin NHL-liigaan silloisen Quebec Nordiquesin toimesta. Hänet kuitenkin Dallas Starsiin ennen kuin tämä ehti pelata ainoatakaan ottelua NHL:ssä. Hän siirtyi Dallasin organisaatioon kaudella 1994–1995. Hän ei kuitenkaan saanut paljon vastuuta, ja ennen kautta 1999–2000 hän oli pelannut 9 NHL-ottelua.
Kaudeksi 1999–2000 hän nousi kuitenkin Dallasin kakkosmaalivahdiksi, Ed Belfourin taakse. Tuolla kaudella hän pääsi pelaamaan jo 24 runkosarjaottelua. Fernandez kaupattiin kuitenkin kesällä 2000 Wildin joukkueeseen yhdessä puolustaja Brad Lukowichin kanssa vaihdossa kahteen varausoikeuteen. Minnesotassa Fernandez pelasi aina noin puolet joukkueen otteluista. Kaudella 2005–2006 Fernandez vei Minnesotan ykkösmaalivahdin aseman Dwayne Rolosonilta, joka myytiin myöhemmin Edmonton Oilersiin. Kuitenkin seuraavalla kaudella Fernandezin loukkaantumisen aikana Niklas Bäckström vei hyvin otteidensa ansiosta Minnesotan ykkösmaalivahdin paikan. Kauden päätyttyä Bäckström ja Fernandez palkittiin William M. Jennings Trophyllä. Kesällä 2007 Minnesota kauppasi Fernandezin Boston Bruinsiin pienentääkseen palkkakuluja vaihdossa nuoreen hyökkääjään Petr Kalusiin ja neljännen kierroksen varausoikeuteen. Fernandez ei saanut minkään seuran kanssa sopimusta viimeisen kautensa jälkeen. Hän ei ole pelannut sen jälkeen.
Kokenut NHL-valmentaja Jacques Lemaire on Fernandezin eno.
Luettelo satelliiteista
Miehittämättömiä avaruusaluksia on 4. lokakuuta 1957 alkaen laukaistu noin 6000 kappaletta.
Alla oleva lista kattaa vain osan Maata kiertävistä satelliiteista. Mukaan on otettu myös Aurinkoa kiertävät Lagrangen L1- ja L2-pisteissä sijaitsevat aurinkoluotaimet ja avaruusteleskoopit vaikka ne eivät kierrä Maata kuten satelliitin määritelmän mukaan tulisi tehdä.
Maan kiertoradalta poistuvat avaruusalukset on listattu artikkelissa Avaruusluotain.
Satelliittien tyypit ovat pääasiassa
Satelliitit voivat olla sotilaallisia tai siviilisatelliitteja. Ne voivat tehdä tieteellistä tai teknistä tutkimusta tai suorittaa operatiivista palvelua (esimerkiksi sään seuranta) tai olla kaupallisia (esimerkiksi TV-ohjelmien välitys).
Koon mukaan satelliitit voivat olla useiden tuhansien kilogrammojen painoisia, satojen kilojen painoisia tai paljon pienempi, jolloin käytössä ovat termit mikrosatelliitti, nanosatelliitti ja pikosatelliitti.
Tedjärvi
Tedjärvi (myös "Kedrojärvi", "Keträjärvi"; ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä samannimistä järveä Äänisen Lismanlahden länsipuolella 30 kilometriä Kontupohjasta maanteiteitse koilliseen. Taajamassa on 547 ja kunnassa 835 asukasta (vuonna 2012).
Tedjärven kunnan pinta-ala on 908,8 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Karhumäen piirin Suurlahden, etelässä Kontupohjan piirin Novinkan, lounaassa Kontupohjan ja Kentjärven, lännessä Hirvaan ja pohjoisessa Käppäselän kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Äänisniemen harjualueeseen. Sen maisemaa leimaavat pitkät ja kapeat harjut sekä kapeat järvet ja Äänisen lahdet. Kunnan alueella virtaavat Lismajoki (ven. "Ližma"), Tšebinka, Tšontšupa, Sjargeža ja Vikšretška. Järviä ovat Äänisen lisäksi Tedjärvi ("Kedrozero") ja Tarasmozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat diabaasi, gabrodiabaasi, tuffiitti, hiekka ja sora. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Konje-, Razlomnoje- ja Palasuot.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Novyi Posjolokin ja Mäntselän aseman (ven. "Stantsija-Mjanselga") taajamat, Aitniemen ("Vatnavalok"), Ilomselän, Lisman, Lukinsaaren ("Lukin Ostrov") ja Mäntselän ("Mjanselga") kylät sekä Lisman asema. Mäntselän asemalla ja Lukinsaaressa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 83 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 8 % karjalaisia, 5 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.
1700-luvulla Tedjärven kylässä toimi kivimurskaamo ja Lisman kylässä rautavalimo. Ennen 1920-lukua Tedjärvi oli osa Kontupohjan kuntaa. 1920-luvulla perustettiin Kontupohjan piirin Lisman kyläneuvosto, johon myös Tedjärven kylä kuului. Seudun asutus oli etupäässä venäläistä. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Nykyinen Tedjärven taajama on rakennettu 1960-luvulla metsätyömaan asutukseksi.
Kunnan läpi kulkee Kontupohjan ja Käppäselän välinen maantie sekä Muurmannin rata, jolla on Tedjärven, Ilomselän, Lisman, Mäntselän ja Novyi Posjolokin asemat. Joukkoliikenne hoidetaan rautateitse. Aitniemen pohjoispuolella on laivalaituri.
Kunnassa toimii kaivosteollisuutta, puunjalostuslaitos ja kolme kalanviljelylaitosta. Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, peruskoulu, kerhotalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja muutama kauppa.
Aitniemen, Lukinsaaren ja Mäntselän kylillä on kulttuuriperintökohteen status. Äänisen Unitsanlahdessa sijaitsevan Kolgsaaren (ven. "Kolgostrov") rannalla on kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1700–1800-luvuilta peräisin olevat Lukinsaren ja Mäntselän sekä autioiksi jääneiden Kolgostrovin ja Mihiänselän ("Mihejeva Selga") kylien tsasounat. Lismassa on Venäjän kansalaissodan muistomerkki. Seudulla sijaitsee useita lomakyliä.
Luettelo kuvitteellisista avaruusaluksista
Kuvitteellisia avaruusaluksia ovat muun muassa
Tiudia
Tiudia eli Tiutia (, ) on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sandaljärveen laskevan Tiudianjoen varrella 22 kilometriä Hirvaksesta koilliseen. Kylässä on 197 asukasta (vuonna 2013).
Tiudian lyydiläiskylä on kuuluisa sen läheltä vuonna 1757 löydetyistä marmoriesiintymistä. Vuonna 1807 perustettiin Tiudian marmoritehdas. Se käsitteli paikallista marmoria, Šokšun kvartsiittia ja muita kivilajeja, joita käytettiin Pietarin Kazanin katedraalin ja Iisakinkirkon koristeluun. Tehdas suljettiin vuonna 1892 ja samalla loppui myös Tiudian marmoriesiintymän teollinen hyödyntäminen.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Tiudia kuului Kontupohjan volostin Niinisaaren (ven. "Lytšnyi Ostrov") kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 58 taloa, koulu ja 510 asukasta. Myöhemmin Tiudia erotettiin omaksi volostikseen.
Neuvostoaikana perustettiin Kontupohjan piiriin kuulunut Tiudian kyläneuvosto, joka käsitti myös Ližmajärven (ven. "Ližmozero") Pienisaaren ("Malyi Ostrov") ja Suurisaaren ("Bolšoi Ostrov"), Maamäen ("Zemljanyje Gory"), Matjun ("Matjukov Navolok"), Naumaisen ("Naumovo"), Paloselän ("Paloselga") ja Valkeamäen ("Belaja Gora") kylät. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli lähes 1 500 asukasta, joista noin kolme neljännestä oli karjalaisia ja loput venäläisiä ja muiden kansallisuuksien edustajia. Valkeamäen kylä oli lähes kokonaan venäläinen. Tiudiassa asukkaita oli 595.
Tiudian ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Sieltä on linja-autoyhteydet Hirvakseen ja Kontupohjaan. Kylässä toimii karjatila ja lohenkasvattamo. Palveluihin kuuluvat lastentarha ja lääkintäasema.
Paikallinen nähtävyys on Valkeamäen entinen marmorilouhos. Valkeamäen kylässä sijaitsee myös vuonna 1856 rakennettu Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko, jonka on suunnitellut arkkitehti Konstantin Ton. Tiudianjoen koski on suosittu melontakohde.
Princeps senatus
Princeps senatus oli Rooman senaatin johtaja. Virallisesti virkaan ei liittynyt mitään erityistä käskynvaltaa, mutta todellisuudessa viran haltijalla oli suuri arvovalta. Kensorit valitsivat aina toimikautensa alussa uuden senaatin johtajan tai jatkoivat edellisen viranhaltijan kautta viidellä vuodella. Princeps senatuksen piti olla patriisi, joka oli yleensä aikaisemmin toiminut myös kensorina.
Princeps senatuksen tehtäviin kuuluivat
Keisariaikana keisari oli yleensä "princeps senatus".
José Théodore
José Nicolas Théodore (s. 13. syyskuuta 1976 Laval, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti. Montreal Canadiens varasi hänet vuoden numerolla 44. Théodore voitti kaudella 2001–2002 NHL-liigan parhaalle maalivahdille annettavan Vezina Trophy-palkinnon. Théodoresta tuli viides NHL-maalivahti, joka on onnistunut laukomaan kiekon maaliin.
Théodore pelasi ensimmäistä kertaa NHL:ssä kaudella 1995–1996 seuranaan Montreal Canadiens. Tuolloin peliaikaa heltisi vain vaivaiset 10 minuuttia koko kaudella. Seuraavalla kaudella hän saikin jo enemmän vastuuta, ja hän pelasi 18 ottelua. Kauden 1998–1999 hän pelasi koko kauden AHL:ssä. Seuraavalla kahdella kaudella Théodore toimi Montrealin kakkosvahtina, ja hänelle kertyi 18 sekä 30 ottelua. Kaudella 2001–2002 hän ohitti Jeff Hackettin joukkueen arvojärjestyksessä, ja voitti sekä parhaan maalivahdin palkinnon Vezina Trophyn että arvokkaimman pelaajan palkinnon Hart Memorial Trophyn. Siitä lähtien hän oli Montrealin ykkösvahti ja torjui kaudessa noin 60 ottelua. Théodore kärysi kaukalon ulkopuolella dopingin käytöstä kansallisen dopingorganisaation testissä marraskuussa 2005, mutta ei saanut liigalta sanktiota, koska testi tapahtui ennen NHL:n uutta dopingohjelmaa.
9. maaliskuuta vuonna 2006 Montreal myi hänet Colorado Avalancheen. Vastakkaiseen suuntaan meni David Aebischer. Hän pelasi Coloradossa loppukauden 2005–2006 ja kaksi seuraavaa kautta, minkä jälkeen siirtyi heinäkuussa 2008 vapaana pelaajana Washington Capitalsiin. Washingtonissa hän pelasi kaksi kautta, joiden jälkeen siirtyi kaudeksi 2010–2011 Minnesota Wildiin. Heinäkuussa 2011 Theodoré teki vapaana pelaajana kahden vuoden ja kolmen miljoonan dollarin sopimuksen Florida Panthersin kanssa.
Théodoren lapsi kuoli vuonna 2010, mutta hän pelasi kuitenkin kaudella 2009–2010 yhden uransa parhaista kausista. Kauden jälkeen hän voitti Bill Masterton Trophyn sisukkuudesta, urheiluhengestä ja omistautumisesta jääkiekolle.
Novinka
Novinka () on maalaiskunta Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Ulitina Novinka eli Ylä-Novinka () sijaitsee Vašozeron lounaispuolella 13 kilometriä Kontupohjasta kaakkoon. Kylässä on 254 ja kunnassa 416 asukasta (vuonna 2014).
Novinkan kunnan pinta-ala on 464,06 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kontupohjan piirin Tedjärven ja luoteessa Kontupohjan kuntiin sekä muualla Ääniseen.
Kunnan alueella virtaavat Tšapa ja Tšebinka -joet. Järviä ovat Äänisen lisäksi Vašozero, Maloje, Nurmozero ja Gangozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabrodiabaasi, doleriitti, hiekka ja sora. Luonnonsuojelualueita ovat istutetut siperianlehtikuusi-, tervaleppä- ja siperiansembrametsät. Alueelle suunnitellaan Äänisniemen luonnonpuistoa.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu yhdeksän kylää: Golyševa Novinka, Gorka, Jerkojeva Novinka, Kulmuz eli Kulmus (ven. "Kulmuksa"), Lukin Navolok, Pieni Hanhijärvi ("Maloje Gangozero"), Podgornaja, Suuri Hanhijärvi ("Bolšoje Gangozero") ja Tšobalahti eli Tsopolahti ("Tšebolakša").
Lyydiläisalueen itäpuolella sijainneet pääosin venäläistyneet Novinkan kylät kuuluivat 1900-luvun alussa Kontupohjan volostiin ja kyläkuntaan. Ulitina Novinkassa oli vuonna 1905 35 taloa, koulu ja 274 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Kontupohjan piiriin kuulunut Novinkan kyläneuvosto. Sen neljässä asutuksessa oli vuonna 1933 800 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä. Myöhemmin siihen liitettiin myös Gorkan ja Kulmusin kyläneuvostot.
Kunnassa toimii maatalousyritys Novinka. Ulitina Novinkassa on pieni sahalaitos. Keskuskylän palveluihin kuuluvat alakoulu, lääkintäasema ja kerhotalo. Siellä on myös vuonna 2006 rakennettu tsasouna.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat muutamat vanhat asuintalot, 1800-luvun puolivälissa rakennettu Gorkan kirkko sekä Kulmusin hautausmaan karsikkometsä.
Heinähattu ja Vilttitossu (elokuva)
Heinähattu ja Vilttitossu on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut koko perheen elokuva, jossa pienet tytöt taistelevat oikeudestaan spagettiin ja oikeaan lapsuuteen. Elokuva perustuu Sinikka ja Tiina Nopolan suosittuun lastenkirjasarjaan. Ensimmäinen Heinähattu ja Vilttitossu -kirja julkaistiin 1989.
Elokuvan käsikirjoitus on uusi, vain elokuvaa varten luotu tarina. Se sisältää joitakin yksityiskohtia sarjan eri teoksista. Kansainvälisessä yhteistyössä kehitellyn käsikirjoituksen tapahtumat sijoittuvat sadunomaiseen maaseutuidylliin. Elokuvassa ei ole lainkaan väkivaltaa, ja se on sallittu kaikkein pienimmillekin katsojille. Elokuva on ollut maailmalla erittäin kehuttu ja sitä on näytetty myös Japanin elokuvateattereissa.
Heinähatusta on tulossa iso tyttö. Hän aloittaa viikon kuluttua koulunkäynnin. Heinähattu ei kuitenkaan ehdi nauttia lapsuutensa viimeisistä hetkistä. Hänellä on kiire laittaa perheen asiat järjestykseen ennen koulun alkua. On saatava selvyys siitä, kuka hoitaa hänen hommansa kotona sillä aikaa, kun hän itse on koulussa. Kuka leikkii Vilttitossun kanssa? Kuka tiskaa? Kuka kuorii Vilttitossun perunat?
Äiti ja isä näyttävät olevan onnellisen tietämättömiä siitä mullistuksesta, minkä esikoistyttären kouluunlähtö tulee aiheuttamaan. Heinähattu yrittää tuloksetta selittää heille asian vakavuutta. Uhmakas Vilttitossu päättää ottaa käyttöön järeämmät aseet. Hän karkaa "kuivapallojen" luota muuttaakseen naapurin muhkeiden Alibullenin neitien herkkupatojen ääreen.
Tilanne kuumenee. Heinähattu panee toimeksi, ja Kattilakosken huushollin asiat sotkeentuvat entisestään. Kun apua ei löydy naapurista, poliisilta eikä edes Taivaan Isältä, on jäljellä vain yksi keino: Heinähatun on muututtava itse. Hän joutuu oppimaan sen minkä uhmakas Vilttitossu osaa: aikuiset ei opi mitään, jos lapset on aina vaan kilttejä.
Heinähattu ryhtyy puhumattomaksi, niin myös Hannakin, mutta lopulta kaikki taas puhuvat.
Koulu alkaa. Kun Heinähattu loittonee reppu selässään kohti koulua, äiti ja isä havahtuvat huomaamaan, miten viiltävän lyhyt onkaan lapsuuden hetki.
Sivuosissa:
Elokuva voitti kaksi Jussi-palkintoa, parhaasta puvustuksesta (Tiina Kaukanen) ja parhaasta lavastuksesta (Kati Ilmaranta). Se oli ehdolla myös Parhaan elokuvan Jussi-palkintoon.
"Heinähattu ja Vilttitossu" oli lapsiraadin suosikki Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla 2003. Tukholman filmifestivaaleilla se sai Junior-sarjan pääpalkinnon, ja Teheranin Roshd-filmifestivaaleilla elokuva voitti kultaisen palkinnon ja tuomariston erikoispalkinnon.
Petrovskin piiri
Petrovskin piiri oli Karjalan ASNT:n hallintoyksikkö. Se muodostettiin 1920-luvulla yhdistämällä lakkautetut Munjärven, Lintujärven ja Porajärven kunnat sekä Mäntyselän kunnan itäosa. Piirin hallintokeskus oli Munjärvelahden kylä. Petrovskin piiri oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941-44. Petrovskin piiri lakkautettiin vuonna 1957 ja sen alue liitettiin Suojärven ja Kontupohjan piireihin .
Salvatore Accardo
Salvatore Accardo (s. 26. syyskuuta 1941) on italialainen viulisti ja kapellimestari. Hän on tulkinnut muun muassa Johann Sebastian Bachin ja Niccolò Paganinin teoksia sekä johtanut nykymusiikkia ja oopperoita.
Accardo syntyi Pohjois-Italiassa ja opiskeli viulua Napolissa 1950-luvulla. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa 13-vuotiaana, jolloin hän soitti Paganinin kapriisit viululle. Accardo voitti vuonna 1956 Geneva-kilpailun ja kaksi vuotta myöhemmin Paganini-kilpailun Genovassa. Vuonna 1986 Accardo oli yksi Walter Stauffer-akatemian perustajista ja vuonna 1992 hän perusti Accardo-kvartetin.
Accardolla on kaksi Stradivarius-viulua ja on ensimmäinen viulisti, joka on levyttänyt kaikki Paganinin kuusi viulukonserttoa.
Kapriisi
Kapriisi tarkoittaa lyhyttä, eloisaa ja vapaamuotoista musiikkikappaletta.
Kapriiseja on sävelletty barokin ajalta lähtien. Silloin kapriisit olivat usein kosketinsoittimelle ja niitä sävelsi muun muassa Girolamo Frescobaldi. Kokonaiselle orkesterille sävelletyistä kapiiseista tunnettuja ovat Nikolai Rimski-Korsakovin "Capriccio espagnol" sekä Pjotr Tšaikovskin "Capriccio italien". Johannes Brahms sävelsi myöhempinä vuosinaan useita kapriiseja pianolle. Kenties esitetyimmät kapriisit ovat Niccolò Paganinin säveltämät 24 kapriisia viululle. Beethoven on säveltänyt virtuoosien keskuudessa suositun "Rondo a Cappriccion".
Ompeluseurat
Ompeluseurat on hengellinen tilaisuus, jonka hengellinen ohjelma on samatyyppinen kuin seuroissa: Raamatun lukemista ja selittämistä sekä hengellisten laulujen laulamista. Laulamisen ja puheen kuuntelun ohessa tehdään yhdessä käsitöitä myyjäisiin ja arpajaisiin. Käsityöt myydään ja tuotto käytetään hyväntekeväisyyteen.
Myös muut kuin kristilliset järjestöt, esimerkiksi vapaapalokunnat ja Punainen risti, ovat järjestäneet ompeluseuroja.
Perinteisesti ovat ompeluseuroissa kylän naiset kokoontuneet ompelemaan, mutta nykyään ompeluseuroissa ei välttämättä ommella ollenkaan, vaan harrastetaan muunlaista yhdessä oloa, muun muassa kahvittelua, keskustelua ja laulua. Tavallisesti ompeluseurat ovat liittyneet voimakkaasti herätyskristillisyyteen, ja seuroissa on laulettu virsiä ja pidetty uskonnollisia puheita. Perinteisesti ompeluseuroissa tehdyt vaatteet lahjoitettiin vähäosaisille, tai ne myytiin ja rahat lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen.
Ompeluseurat pidetään usein jonkun ihmisen kotona tietyin väliajoin, esimerkiksi viikon välein. Nykyään Suomessa väen vähetessä maaseudulla, ovat ompeluseurat eräs lähialueen ihmisten viimeisimpiä yhteistoiminnan muotoja.
Dennis DeYoung
Dennis DeYoung (s. 18. helmikuuta 1947) on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän tuli tunnetuimmaksi Styx-yhtyeen laulajana.
DeYoung syntyi Chicagossa. Hän aloitti uransa vuonna 1961 yhtyeessä Tradewinds, joka sittemmin nimettiin Styxiksi. Vuonna 1970 DeYoung meni naimisiin tyttöystävänsä kanssa. Pari on saanut kaksi lasta.
Vuonna 1984 DeYoung yritti soolouraa, mutta ei saanut paljoa suosiota. DeYoung erosi Styxistä vuonna 1999. Tällä hetkellä hän on soolouralla ja suunnittelee uuden studioalbumin julkaisua. Vuonna 2005 DeYoung esiintyi elokuvassa "The Perfect Man".
Messier 110
Messier 110 (tunnetaan myös nimellä "NGC 205") on elliptinen galaksi Andromedan tähdistössä. Sen löysi Charles Messier 10. elokuuta vuonna 1773. Tuntemattomista syistä Charles Messier ei itse lisännyt M110 galaksia luetteloonsa, vaan sen teki Kenneth Glyn Jones vuonna 1966. M110 on Andromedan galaksin kiertolainen ja kuuluu paikalliseen galaksiryhmään. M110 on toiseksi kirkkain galaksi Andromedaa kiertävistä galakseista. M110 luokitellaan nykyisin usein myös kääpiösferoidigalaksiksi, mutta se on huomattavasti kirkkaampi kuin muut kääpiösferoidit. Galaksin arvioitu massa sijoittuu 3,6 ja 15 miljardin auringon massan väliin. M110 on suurin piirtein saman välimatkan päässä Maasta kuin Andromedan galaksi (M31) eli noin 2,9 miljoonan valovuoden päässä.
Gian Carlo Menotti
Gian-Carlo Menotti (7. heinäkuuta 1911 – 1. helmikuuta 2007) oli italialaissyntyinen, mutta Yhdysvalloissa asunut klassisen musiikin säveltäjä ja libretisti.
Menotti aloitti säveltämisen seitsemänvuotiaana. Hän sävelsi ensimmäisen oopperansa yksitoistavuotiaana. Menotti kirjoitti libreton siihen itse. Hän alkoi opiskella musiikkia konservatoriossa Milanossa vuonna 1923. Isänsä kuoleman jälkeen Menotti muutti äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin. Menottin ensimmäinen täysimittainen ooppera "The Consul" esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1950.
Menotti oli erikoistunut oopperoiden säveltämiseen. Hän teki muutaman italiankielisenkin oopperan, mutta suurin osa hänen oopperoistaan on englanninkielisiä. Menotti kirjoitti kaikkiin oopperoihinsa libreton itse. Menotti sävelsi myös muun muassa baletteja ja pianokonserton. Omien teostensa lisäksi Menotti kirjoitti librettoja muun muassa Samuel Barberin oopperoihin. Barber oli Menottin elämänkumppani 30 vuoden ajan.
Menotti kuoli 95-vuotiaana sairaalassa Monacossa, jossa hänellä oli koti.
Leonardo Balada
Leonardo Balada (s. 22. syyskuuta 1933 Barcelona) on espanjalainen säveltäjä. Hän opiskeli Barcelonassa ja muutti vuonna 1956 Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa hän opiskeli sävellystä Vincent Persichettin ja Aaron Coplandin johdolla sekä orkesterin johtamista Igor Markevitchin johdolla. Vuodesta 1970 lähtien Balada on opettanut musiikkia Pennsylvaniassa.
Balada on säveltänyt muun muassa kuusi sinfoniaa.
Louhi (Karjalan tasavalta)
Louhi () on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Louhen piirin hallinnollinen keskus Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Muurmannin radan varrella 480 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Asukkaita on 5 200 henkeä (vuonna 2011).
Louhen kaupunkikunnan pinta-ala on 91 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Louhen piirin Plotinan, etelässä ja lounaassa Ambarnyin ja luoteessa Kiestingin maalaiskuntiin. Pinta-alasta suurin osa on metsää ja vesistöjä.
Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka maisemaa leimaavat lukuisat suot, joet ja järvet. Järviä ovat Panovo, Maloje Panovo (Grjaznyi-lahti), Selgojärvi, Korpijärvi, Jelovoje, Beloje, Bannoje ja Sennoje (Semafornoje). Kunnan alueella virtaa 12 kilometrin pituinen Salmajoki.
Kunnan ilmasto on leuto. Talvi on pitkä ja kesä lyhyt ja viileä. Helmikuun keskilämpötila on –12,4 °C ja heinäkuun 14,8 °C. Vuotuinen sademäärä on 542 millimetriä. Aurinkoisia päiviä on vähän.
Louhen taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukkaista 81 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 7 % karjalaisia, 3 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.
Asukasluvun kehitys
Taajama on saanut alkunsa Muurmannin radalle vuonna 1914 rakennetusta rautatieasemasta. Vuonna 1927 Louhesta tuli hallintopiirin keskus. Louhen kyläneuvostossa oli tuolloin 1 100 asukasta, joista puolet oli karjalaisia. Seudun karjalaiskyliä olivat muun muassa Novaja, Panovo, Parfejevo eli Tyrhy, Pinka (ven. "Pingosalma") ja Polubojarskaja eli Tjupikka. Vuonna 1944 Louhi sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1954 siihen liitettiin Panovon kylä sekä joukko rautatien, tielaitoksen ja maatalousyritysten asutuksia. Neuvostoaikana Louhessa toimi turkissovhoosi.
Louhen rautatieaseman kautta kulkee päivittäin noin kymmenen paria henkilöjunia ja kaksi paria paikallisjunia. Muurmannin radalta haarautuu rautatie Pääjärvelle. Taajaman länsipuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18. Louhesta on maantieyhteys Pääjärven kautta Suoperän rajanylityspaikalle. Linja-autoliikenne suuntautuu Pääjärvelle ja Tšuuppaan sekä etelään Vienan Kemin, Segežan ja Karhumäen kautta Petroskoihin. Taajaman sisällä on yksi linja-autoreitti.
Taajaman talous perustuu rautatieliikenteeseen ja rakennusteollisuuteen. Louhessa toimii rakennusyrityksiä, tielaitos, asfalttitehdas, elintarviketehdas ja metsätalous.
Louhessa toimii kolme lastentarhaa, keskikoulu, iltakoulu, lasten harrastuskeskus ja musiikkikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluvat piirin keskussairaala poliklinikkoineen sekä kaksi sosiaalipalvelukeskusta. Taajamassa on ortodoksinen ja evankelinen kirkko..
Seudulta on löydetty kivikautinen asuinpaikka. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat.
Taajamassa on kaksi pientä hotellia. Murmanskin valtatien varrella huoltoaseman yhteydessä on pieni motelli.
Pääjärvi (taajama)
Pääjärvi (; ) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Karjalan tasavallan Louhen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Koutajoen vesistöön kuuluvan Pääjärven eteläpuolella 112 kilometriä Louhesta maanteitse länteen. Taajamassa on 2 400 asukasta (vuonna 2011).
Pääjärven kunnan pinta-ala on 53,29 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Louhen piirin Ambarnyin ja muissa ilmansuunnissa Kiestingin kuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesialuetta
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Kunnan alueella virtaavat Pontselenjoki (ven. "Pontša") ja Korpijoki ("Tuhkapaduk"). Järviä ovat Kalladijärvi, Tuhka, Kollat ja Ruokonjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora.
Pääjärven taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 19 % karjalaisia, 7 % valkovenäläisiä, 3 % ukrainalaisia ja 1 % suomalaisia.
Suomalaisten rakentama Pääjärven taajama on perustettu vuonna 1973.
Pääjärven kautta kulkee Louhen ja Suoperän rajanylityspaikan välinen päällystetty maantie A136, josta haarautuu soratie Paanajärven kansallispuistoon. Taajamasta on linja-autoyhteydet Louheen ja Petroskoihin. Sen luoteis- ja pohjoispuolella on kaksi huoltoasemaa. Muurmannin radalta Louhessa Pääjärvelle haarautuvalla sivuradalla on vain tavaraliikennettä. Taajaman länsipuolella sijaitsee käytöstä poistettu lentokenttä.
Seudun pääelinkeino on metsäteollisuus. Pääjärvellä toimii puunhankintaa ja sahateollisuutta harjoittava Pääjärven metsäteollisuuspiiri sekä Paanajärvi-niminen yhteisyritys. Taajamassa on metsänhoitoalueen ja valtion metsätaloudet konttorit, Paanajärven kansallispuiston hallinto sekä tulliasema.
Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kotiseutumuseo, poliklinikka, sairaala, posti, pankki ja joukko kauppoja. Taajamassa on ortodoksinen kirkko.
Pääjärvellä toimii kaksi hotellia: 70-paikkainen Bolšaja Medveditsa ja 15-paikkainen Solo. Tuhkajärven rannalla on lomakylä.
Irlannin sisällissota
Irlannin sisällissota käytiin 28. kesäkuuta 1922 – 24. toukokuuta 1923 vasta muodostetussa Irlannin vapaavaltiossa. Sodassa olivat vastakkain Michael Collinsin johtama vapaavaltion hallitus ja Britannian kanssa solmitun vapaavaltiosopimuksen vastustajat, joita johti Eamon de Valera. Viimeksimainitut eivät hyväksyneet Ulsterin jäämistä Britannian hallintaan eivätkä vapaavaltion muodollista sidettä Britanniaan. Sodassa kuoli enemmän ihmisiä kuin sitä edeltäneissä Irlannin itsenäisyystaisteluissa.
Itsenäisyystaisteluiden rauhansopimuksen mukaan Irlannin vapaavaltio, jonka muodostivat eteläiset 26 kreivikuntaa, sai samantasoisen itsenäisyyden kuin Australia ja Kanada. Parlamentin piti edelleen vannoa uskollisuutta Britannian monarkille, ja britit saivat pitää kolme laivastotukikohtaa Irlannin vapaavaltion alueella. Sopimus hyväksyttiin täpärästi parlamentissa, mutta presidentti de Valera ja kaksi ministeriä erosivat protestiksi. Sopimuksen allekirjoittajat perustivat väliaikaishallituksen Michael Collinsin ja Arthur Griffithin johdolla.
Sotaan johti IRA:n hajoaminen sopimuksen puolustajiin (pro-treaty) ja vastustajiin (anti-treaty) eli tasavaltalaisiin. Vastustajat valtasivat huhtikuussa 1922 Dublinissa sijaitsevan Four Courts -oikeustalon. Kymmenen päivää myöhemmin IRA surmasi brittiläisen sotamarsalkka Henry Wilsonin Lontoossa. Britit syyttivät teosta Four Courtsin valtaajia ja uhkasivat käyttävänsä Irlannissa olevia brittisotilaita. Collins määräsi tämän jälkeen joukot antautumaan, mutta nämä eivät suostuneet. Collins hyökkäsi Four Courtsiin briteiltä lainaamallaan tykistöllä, mistä alkoi Dublinin taistelu. Tämän jälkeen kaikki IRA:n joukot joutuivat valitsemaan puolensa.
Sopimuksen puolustajat katsoivat tukevansa parlamentin hyväksymää laillista sopimusta ja pitivät vastustajia kapinallisina, ”irregulars”. Vastustajat sanoivat sopimuksen olevan brittien sanelua ja kutsuivat puolustajia miehittäjiä mielisteleväksi sotilasjuntaksi. Eamon de Valera liittyi vastustajiin aluksi tavallisena vapaaehtoisena, mutta perusti lokakuussa 1922 tasavallan hallituksen vaihtoehtona vapaavaltiolle.
Collinsin johtamat sopimusta tukevat joukot valtasivat Dublinin viikon kestäneiden taisteluiden jälkeen ja etenivät myös muualla Irlannissa briteiltä saatujen aseiden turvin. Elokuussa 1922 sopimuksen puolustajat olivat voittaneet varsinaisen sisällissodan. Vihamielisyydet kuitenkin jatkuivat sissisodan muodossa. Sopimusta vastustanut IRA:n osa ei luovuttanut aseitaan eikä hajonnut. Osa sopimuksen vastustajista liittyi De Valeran muodostamaan Fianna Fáil -puolueeseen ja lähti politiikkaan.
Sodassa kuolleiden lukumäärästä on ollut monenlaisia arvioita. Sopimuksen puolustajia kuoli eri arvioiden mukaan 540–800, tasavaltalaisia ”paljon enemmän”. Lisäksi tuhansia tasavaltalaisia oli pidätettyinä ja vangittuina.
Rollo
Rollo tai Rolf, ranskaksi Rollon, (noin 847–932) oli viikinkipäällikkö, jonka alkuperä on hämärän peitossa. Rollo on latinalaistettu ja Rolf nykyaikaistettu muoto germaanisesta nimestä, jonka muinaisnorjankielinen kirjoitusmuoto oli Hrólf.
Saagojen mukaan Rollo lähti Harald Kaunotukan hallitsemasta Norjasta, koska halusi olla oma herransa. Hän purjehti ryöstöretkille Skotlantiin, Englantiin ja Flanderiin. Rollon johtama tanskalaisarmeija hyökkäsi Ranskaan 900-luvun alussa, ja asettui pysyvämmin Seine-joen alueelle. Ranskan kuningas Kaarle Yksinkertainen onnistui torjumaan Rollon Pariisin piirityksen ja löi tämän myöhemmin Chartresin lähistöllä. Kaarle teki sen jälkeen Rollon kanssa sopimuksen, jossa Rollo sai läänityksekseen maa-alueen Neustriasta sillä ehdolla, että hän lopettaisi ryöstelyn ja puolustaisi Seinen suuta muita viikinkejä vastaan. Rollosta tuli alueen herttua, ja sitä alettiin sittemmin kutsua Normandiaksi, pohjanmiesten maaksi, ja Rolloa ja hänen miehiään normanneiksi. Rollo luovutti herttuakunnan hallinnon pojalleen William I:lle vuonna 927. Rollo kastettiin 912, mutta hänen sanotaan silti kuolleen pakanana.
Myöhemmin saagat yhdistivät Rollon norjalaistaustaiseen viikinkipäällikköön nimeltä Gengu-Hrólf eli Kävelijä-Rolf. Tätä nimeä selittämään syntyi tarina, jonka mukaan Rollo oli ollut liian iso ratsastaakseen hevosella. Kävelijä-Rolfia pidetään historiallisena hahmona, mutta ei ole varmaa oliko hän todella sama henkilö kuin Normandian lääninhaltija Rollo, vai onko kyseessä 1100- ja 1200-lukujen skandinaavisten historiankirjoittajien erehdys.
Vilhelm Valloittaja polveutuu suoraan Rollosta ja Britannian nykyinenkin kuninkaallinen perhe on siten hänelle etäistä sukua.
Anderson (Alaska)
Anderson on kaupunki Alaskassa. Se on saanut nimensä Arthur Andersonin mukaan. Tämä oli tilallinen, joka asui alueella 1950-luvun loppupuolella. Anderson jakoi maansa osiin ja myi suurimman osan läheisen Clear Air Force Stationin siviilityöntekijöille.
Vuoden väestönlaskennassa kaupungissa oli 367 asukasta. Heistä 86,38% edusti etnisesti valkoisia ("white").
Scaled Composites White Knight
Scaled Composites Model 318 White Knight oli yhdysvaltalainen Scaled Compositesin valmistama kaksimoottorinen yksipaikkainen emoalus. White Kinght kehitettiin SpaceShipOnen (SS1) emoalukseksi osana Scaled Compositesin Tier One -ohjelmaa. Konetta käytettiin myös SS1:n lentojen päätyttyä Boeing X-37 -koelentokoneen pudotuskokeisiin ja Adaptive compliant wing -siipirakenteen aerodynaamiseen testaamiseen. Kone teki viimeisen lentonsa Washingtonin Everettin Paine Fieldin lentokentälle heinäkuussa 2014, minkä jälkeen se museoitiin kentän läheisyydessä sijaitsevaan Flying Heritage Collection -ilmailumuseoon. Konetyypin pohjalta kehitettiin myöhemmin SpaceShipTwo -turistiavaruuslentokoneen emoalus White Knight Two.
Kehitystyön alkupuolella Tier One -ohjelman emoalus sai mallitunnuksen 318. Kone sai myöhemmin mallinimensä Scaled Compositesin työntekijä Cory Birdiltä, jonka piirtämä valkoinen ritarihahmo innoitti Burt Rutanin nimeämään koneen White Knightiksi. White Knightin rekisterinumero N318SL koostui mallitunnuksen numerosta 318 ja kirjaimista SL, jotka olivat lyhenne sanoista spaceship launcher. White Knight aloitti koelentonsa elokuussa 2002 noin kahdeksan kuukautta ennen Rutanin avaruuslentokonseptin julkistusta.
White Knight lensi ensilentonsa 1. elokuuta 2004. Ensilento jouduttiin keskeyttämään muutaman minuutin lennon jälkeen, kun puuskaisten olosuhteiden siivekeohjauksen parantamiseksi koneen siipiin asennetut ulommat spoilerit alkoivat häiritä White Knightin lentoa. Neljän siivenkärkiin asennetun spoilerin toistuva aukeaminen ja sulkeutuminen aiheutti huomattavia rakenteellisia värähtelyjä, mikä johti lopulliseen pakkolaskupäätökseen. Spoilerijärjestelmä poistettiin myöhemmin käytöstä perinteisen siivekeohjauksen taatessa riittävän ohjauskyvyn.
SpaceShipOnen lentojen päätyttyä White Knightille löytyi uutta käyttöä lentävänä tutkimusalustana. Konetyyppiä hyödynnettiin elokuusta joulukuuhun 2006 Flexsysin kehittämän Adaptive Compliant Wing -siipirakenteen aerodynaamisessa ja rakenteellisessa testaamisessa. Tutkimuslennoilla testattiin suuren lentokorkeuden ja pitkän lentomatkan tehtäviin suunniteltua Mission Adaptive Compliant Wing (MAC-Wing) -prototyyppisiipeä. Koelentoa varten siipi kiinnitettiin White Knightin ohjaamon alla olevan pylonin etummaiseen kiinnityspisteeseen.
Koelennoilla tehtiin mittauksia pääasiassa kaksissa etukäteen määritellyissä olosuhteissa: 12 kilometrin korkeudessa 0.55 Machin nopeudessa ja 7,6 kilometrin korkeudessa 0.40 Machin nopeudessa, mistä 0.55 Machin olosuhteiden tutkimusta painotettiin enemmän. MAC-Wing-prototyyppiä koelennettiin kaikkiaan 27 tuntia.
Eurovision laulukilpailu 1973
Eurovision laulukilpailu 1973 pidettiin 7. huhtikuuta 1973 Luxemburgissa. Kilpailun juonsi Helga Guitton. 18. Euroviisut voitti Luxemburgin edustaja Anne-Marie David kappaleella "Tu te reconnaîtras". Israel osallistui kilpailuun ensimmäistä kertaa. Kun sääntö, joka oli velvoittanut maat laulamaan omalla kielellään, nyt poistettiin, muutama maa esitti kappaleensa englanniksi. Kilpailussa toiseksi sijoittui Espanjan edustaja Mocedades kappaleella "Eres tú", josta tuli myöhemmin suurmenestys muun muassa Yhdysvalloissa. Marion Rung saavutti kappaleella "Tom tom tom" kuudennen sijan, joka on Suomen kaikkien aikojen neljänneksi paras; Suomen parhaana se säilyi aina vuoteen 2006 saakka.
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
Tšalna
Tšalna () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Prääsän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen joen varrella 23 kilometriä Petroskoista maanteitse luoteeseen. Taajamassa on 2 400 ja kunnassa 3 200 asukasta (vuonna 2012).
Tšalnan kunnan pinta-ala on 883,4 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Prääsän piirin Matroosan ja Prääsän ja lännessä Essoilan kuntiin sekä pohjoisessa Kontupohjan ja idässä Äänisenrannan piireihin. Pinta-alasta 92,9 % on metsää ja 4,7 % vesistöjä.
Kunnan alueella virtaavat Suojoki, Tšalna, Takajoki (ven. "Zadnjaja") ja Kutismonjoki ("Kutižma"). Järviä ovat Ylä-Paatjärvi ("Verhneje Padozero"), Ala-Paatjärvi ("Nižneje Padozero"), Tervalampi, Tsoptsomanjärvi ("Tšoptšem"), Nimijärvi ("Nimozero") ja Liptsakanjärvi ("Liptšagskoje"). Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennuskivi ja sora. Luonnonsuojelualueita ovat Uutjärvi ("Urozero") ja Kutisman lähellä sijaitseva Tšuunoisuo.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Viitanan, Ala-Viitanan (ven. "Nižnije Vidany") ja Paadjärven kylät, Kutisman ("Kutižma") ja Villavaaran ("Villagora") asutukset sekä Kutisman, Paadjärven ja Villavaaran rautatieasemat. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli 300 asukkaan Viitana. Kesäaikaan väestö kolminkertaistuu lomanviettäjien ansiosta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 13 % suomalaisia, 8 % karjalaisia, 5 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.
Tšalnan taajama on perustettu vuonna 1949 Suojun ja Viitanan metsäteollisuuspiirin työläisasutukseksi. Sen asukkaista suuri osa oli inkerinsuomalaisia. Vuodesta 1950 lähtien Tšalnalla oli kaupunkimaisen taajaman status.
Tšalnan kautta kulkee Petroskoin ja Suojärven välinen rautatie ja maantie. Rautatiellä on Tšalnan asema sekä Tšalna-Onežskajan, Paadjärven, Villavaaran ja Kutisman pysäkit. Taajaman lähellä sijaitsee Petroskoin lentoasema.
Seudun pääelinkeino on puunhankinta. Tšalnassa toimii metsäteollisuusyritys Šujales. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikkikoulu, metsäoppilaitos, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja sairaala. Taajamassa on luterilainen kirkko.
Paadjärvien rannoilta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Lukinin talo ja aitta entisessä Markelitsan kylässä. Tšalnassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka ja Paadjärvellä saksalaisten sotavankien hautausmaa.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu sen luontoon, vesistöihin ja kulttuuriperintöön. Ala-Viitanan kylässä järjestetään helluntaisin suomalais-ugrilainen kulttuurijuhla "Suguvastavundu".
Pyhäjärvi (Karjalan tasavalta)
Pyhäjärvi (karjalaksi ja lyydiksi Pyhärv, ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Prääsän kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Pyhäjärvi oli myös historiallinen Aunuksen Karjalan kunta Venäjän keisarikunnan aikaan.
Pyhäjärven kylä sijaitsee Pyhäjärvi-nimisen järven länsirannalla Petroskoista Aunukseen johtavan maantien varrella 80 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen ja 65 kilometriä Petroskoista lounaaseen. Pyhäjärven kylässä on noin 1 030 asukasta. Kylässä on muutama kauppaliike.
Pyhäjärven nimi johtuu järven nimestä, joka puolestaan perustuu tarinan mukaan siihen, että Pietari Suuri oli alueen halki matkatessaan sairastunut silmätulehdukseen, joka oli parantunut huuhtomalla silmää kyseisen järven vedellä.
Pyhäjärven maalaiskunta (ennen kylähallintoalue) sijaitsee Prääsän piirin kaakkoisosassa Äänisenrannan piirin, Aunuksen piirin ja Leningradin alueen vastaisella rajalla Pyhäjärven ympärillä. Kunta rajoittuu pohjoisessa Prääsän kaupunkikuntaan ja luoteessa Nuosjärven maalaiskuntaan. Kunnan nykyiset asutuskeskukset ovat Pyhäjärven kylä (hallinnollinen keskus), Ylä-Važinan taajama (Verhnije Važiny, Ylä-Vaaseni), Ližman kylä sekä Važinan laituri.
Historiallinen Venäjän kesarikunnan Aunuksen kuvernementin Pyhäjärven kunta () käsitti ennen vuotta 1917 yhteensä 39 kylää, joissa oli noin 3 500 asukasta, joista lyydiläisiä oli 19 kylässä yhteensä 2 282. Vuonna 1902 oli Pyhäjärven kunnassa 3 682 asukasta. Pyhäjärven kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja vuodesta 1930 lähtien sen alue tuli kuulumaan Prääsän piiriin. Pyhäjärven alue oli jatkosodan aikana Suomen miehittämä 1941-1944.
Jumalan kaupunki
Jumalan kaupunki ("Cidade de Deus") on maailmanmaineeseen noussut brasilialainen elokuva. "Jumalan kaupunki" sai ensi-iltansa Brasiliassa vuonna 2002 ja muualla maailmassa 2003. Elokuva sai sekä kriitikoiden ylistykset että taloudellista menestystä. Se on menestynyt myös elokuvajuhlilla ympäri maailmaa, ja se sai neljä Oscar-ehdokkuutta vuonna 2004.
Vuonna 2016 "Jumalan kaupunki" äänestettiin BBC:n kyselyssä alkaneen vuosisadan 40 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Jumalan kaupunki perustuu riodejaneirolaisen professori Paulo Linsin kirjoittamaan, vuonna 1997 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin.
Elokuvan näyttelijät eivät Matheus Nachtergaelea ja Seu Jorgea lukuun ottamatta olleet koskaan aikaisemmin näytelleet. Suuri osa näyttelijöistä oli kotoisin Brasilian faveloista, osa jopa Rio de Janeiron Cidade de Deusin slummialueelta, josta elokuva kertoo. Näyttelijät löydettiin laajalti järjestettyjen koe-esiintymisten ansiosta.
Jumalan kaupunki alkaa 1960-luvun alusta, kun Rio de Janeiroon on juuri perustettu Cidade de Deusin asuinalue. Elokuva kertoo kahden favelassa asuvan pojan elämästä kahden vuosikymmenen ajalta: huumejengin johtajaksi kasvavasta Zé Pequenosta ja väkivaltaa kaihtavasta, valokuvaajan urasta ja sitä kautta favelasta pois pääsemisestä haaveilevasta Busca-pé:stä. Elämä Cidade de Deusissa on täynnä murhia ja rikollisuutta.
Matroosa
Matroosa (myös "Matrossa", "Matrosi", "Matruusi"; ; ) on maaseututaajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Prääsän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suojoen rannalla 16 kilometriä Prääsästä koilliseen ja 28 kilometriä Petroskoista länteen. Asukkaita on 1 400 henkeä (vuonna 2013).
Matroosan kunnan pinta-ala on 74,75 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Prääsän piirin Tšalnan ja etelässä Prääsän kuntiin sekä idässä Äänisenrannan piirin Uuden-Vilkan kuntaan. Pinta-alasta 90,3 % on metsää, 2,7 % vesistöjä, 2,5 % asuinaluetta ja 1,6 % maatalousmaata.
Matroosa on kunnan ainoa asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 65 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 18 % karjalaisia, 6 % suomalaisia, 4 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia. Kesäaikaan väestö kolminkertaistuu lomanviettäjien ansiosta.
Yksitaloinen Matroosan (ven. "Matros") kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1873 asutusluettelossa. Sen nimeä on selitetty tarinalla, jonka mukaan vuonna 1905 kylään ilmestyi panssarilaiva Potjomkinin matruuseja, jotka rakensivat tsasounan ja joista osa jäi sinne asumaan. Kylän kanta-asukkaat olivat lyydiläisiä.
Nykyinen taajama on syntynyt vuonna 1929 perustetun koneellistetun metsätyökeskuksen yhteyteen. Aluksi sen väestö koostui Kanadasta muuttaneista suomalaisista metsätyöläisistä. 1930-luvulla Matroosaan perustettiin metsurien koulutuskeskus. Vuonna 1933 taajamassa oli 582 asukasta, joista 480 oli suomalaisia, 66 karjalaisia ja 35 venäläisiä. Matroosan kyläneuvostoon kuuluivat myös Puolivälin (ven. "Polovina") ja Vilkan ("Vilga") kylät. 1930-luvun lopussa monet asukkaat joutuivat Stalinin vainojen uhreiksi. Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Metsätyömaa lakkautettiin 1990-luvulla raaka-ainevarojen ehtymisen takia.
Matroosan kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Sen kautta kulkee myös Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Äänisen rannalle johtava kansainvälinen matkailutie Sininen tie.
Taajamassa toimii puunjalostuslaitos. Tärkeimmät työnantajat ovat Matroosan lähelle vuonna 1986 rakennettu Karjalan tasavallan psykiatrinen sairaala sekä muut julkiset palvelut. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kirjasto, lääkintäasema ja posti.
Taajama koostuu Prääsän maantien varrella sijaitsevista matalista kerrostaloista sekä Suojoen rantaan ja maantien eteläpuolelle rakennetuista puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sairaalan eteläpuolelle on rakenteilla kolme viisikerroksista asuintaloa.
Matkailijoita houkuttelee Matroosan ohi virtaava Suojoki, jossa on 2,5 metriä korkea ja 30 metriä leveä Tollikoski. Majoitusta tarjoaa kaksi retkeilymajaa.
Vesipuisto Serena
Vesipuisto Serena on Espoon Lahnuksen kaupunginosassa sijaitseva vesipuisto.
Vesipuisto Serena avattiin mittavien louhinta- ja rakennustöiden jälkeen vuonna 1989. Suomen 1990-luvun alun laman myötä Serenaland Oy meni konkurssiin. Konkurssipesä siirtyi Tervakosken Puuhamaan omistukseen vuonna 1992. Nykyinen omistaja on espanjalainen Aspro Ocio, S.A., jolle sen aiemmin omistanut Puuharyhmä Oyj myytiin maaliskuussa 2007.
Alun perin vesipuisto oli avoinna vain kesäaikaan. Nykyään se on avoinna vuoden useimpina viikonloppuina sekä koululaisten lomien aikaan.
Vesipuistossa vierailee vuosittain yli 200 000 ihmistä.
Vesipuistosta löytyy muun muassa erilaisia liukumäkiä, terassi- ja porealtaita, lasten altaita ja kuohuvia koskia. Saunaosastot on louhittu kallioon.
Alueelta löytyy myös ravintola ja kahviloita. Talvisaikaan avoinna on laskettelukeskus Serena Ski.
Ympäri vuoden on vuokrattavissa kuusi mökkiä, joita on kolmea eri kokoa (6-13 pax).
Rockfestivaali Serena Pop & Rock pidettiin alueella ensimmäisen kerran vuonna 2014.
Churro
Churro, katalaaniksi xurro, on espanjalainen uppopaistettu pitkä leivonnainen, joka on Espanjasta levinnyt mm. Ranskaan ja Latinalaiseen Amerikkaan. Churron valmistukseen käytetään jauhoja, öljyä, ripaus suolaa ja joskus mausteena hiven sitruunaa. Churrot syödään yleensä aamiaisena paksun, melkeinpä vellimäisen kaakaon kanssa tai vain sellaisenaan tuoreena sokerissa pyöritettyinä. Churro on poikkileikkauksesta katsoen yleensä kuusikulmainen, mikä johtuu taikinan pursottamisesta tähden muotoisen erikoispursottimen läpi.
Churro kuuluu etenkin Madridin ruokakulttuuriin, joten kaupungissa on tiheästi churroihin erikoistuneita churreríoita. Muualta Espanjasta varsinaisia churreríoita on vaikea löytää, mutta churroja myyviin kärryihin tai kojuihin voi törmätä missäpäin maata tahansa. Tällöin tosin saattaa olla kyse paitsi perinteisestä churrosta, myös jostain churron variantista, kuten "porra"sta tai "tejeringo"sta.
Churroja syödään aamiaiseksi, välipalaksi tai jälkiruoaksi. Niiden sanotaan olevan alkujaan paimenten kehittämä leivonnainen, joka on voitu valmistaa ilman uunia.