hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Eusébio
Eusébio da Silva Ferreira (25. tammikuuta 1942 Lourenço Marques, Mosambik – 5. tammikuuta 2014) oli portugalilainen jalkapalloilija. Paremmin hänet tunnetaan taiteilijanimellään Eusébio. Hän pelasi suurimman osan urastaan portugalilaisessa Benficassa. Eusébio valittiin vuonna 1965 vuoden eurooppalaiseksi jalkapalloilijaksi. Vuoden 1966 jalkapallon MM-kisoissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi, ja hän voitti myös turnauksen maalikuninkuuden.
Eusébio syntyi Lourenço Marquesissa (nykyään Maputo) Mosambikissa, joka silloin oli vielä Portugalin siirtomaa. Hän liittyi teini-ikäisenä paikalliseen Sporting Club de Lourenço Marquesiin. Mosambikista Eusébio siirtyi Benficaan vuonna 1961 puoliksi sattumalta. Benfican silloinen valmentaja Béla Guttmann kuuli hänestä sattumalta parturissa brasilialaisen São Paulon valmentajalta, joka oli nähnyt Eusébion Afrikassa käydessään. Tämän jälkeen Guttmann hankki hänet salaa Benficaan, sillä Eusébion seura oli kilpailevan Sporting Lissabonin yhteistyöseura.
Eusébio murtautui nopeasti Benfican kokoonpanoon ja sai lempinimet ”Musta helmi” ja ”Musta pantteri”. Hän oli mukana voittamassa seuralle toista peräkkäistä Euroopan cupia 1962. Hän teki 5–3 päättyneessä finaalissa kaksi maalia. Benfica eteni vielä tämän jälkeen finaaliin 1963, 1965 ja 1968, mutta hävisi ne kaikki. 1960-luvulla Eusébiota kehuttiin usein maailman toiseksi parhaaksi jalkapalloilijaksi Pelén jälkeen. Benfican riveissä Eusébio pelasi aina vuoteen 1975 asti. Sinä aikana hän voitti Benficassa 11 Portugalin mestaruutta ja pelasi 301 liigaottelua, joissa hän teki 317 maalia. Niiden lisäksi pelasi lukuisia otteluita Euroopassa ja kansallisissa cupeissa. Kaikkiaan hänen saldonsa Benficassa oli 727 maalia 715 ottelussa.
Benfican jälkeen Eusébio pelasi useissa eri joukkueissa vuosina 1975–1979. North American Soccer Leaguessa hän pelasi kolmessa eri joukkueessa – Boston Minutemenissä, Toronto Metros-Croatiassa ja Las Vegas Quicksilverissä. Lisäksi hän teki lyhyet vierailut myös meksikolaiseen CF Monterreyhin ja portugalilaisiin SC Beira-Mariin sekä União Tomariin. Eusébio päätti uransa New Jersey Americansissa vuonna 1979.
Eusébio nousi Portugalin maajoukkueeseen 1961. Vuoden 1966 jalkapallon MM-kisoissa hän johdatti Portugalin aina välieriin, jonka se hävisi Englannille niukasti 2–1. Eusébio valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja hän oli myös kisojen paras maalintekijä 9 maalilla. Portugali voitti MM-pronssia voittamalla Neuvostoliiton 2–1 ottelussa, jossa Eusébio teki ensimmäisen maalin. Vuoden 1966 kisojen jälkeen Portugali ei enää päässyt arvokisoihin ennen Eusébion maajoukkueuran päättymistä 1973. Hän pelasi yhteensä 64 maaottelua, joissa hän teki 41 maalia.
Uran jälkeen Eusébio sai useita huomionosoituksia. Hänet äänestettiin 1900-luvun yhdeksänneksi parhaaksi pelaajaksi IFFHS:n äänestyksessä, ja Pelé nimesi hänet FIFA 100 -listalle 2004. Portugalin jalkapalloliitto valitsi hänet Portugalin "Kultaiseksi pelaajaksi" UEFA:n 50-vuotisjuhlien yhteydessä.
Vuoden 1956 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1956 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 67 eri maasta, jotka kilpailivat 145 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Neuvostoliitto.
XMM-Newton
XMM-Newton on ESAn röntgensatelliitti eli se on röntgenalueen avaruusteleskooppi. Lyhenne "XMM" ("X-ray Multi-Mirrors") oli ennen laukaisua käytössä niin pitkään, että sekin on vakiintunut nimi tälle avaruuslennolle.
Satelliitti laukaistiin 10. joulukuuta 1999 Ariane 5-kantoraketilla (lento numero 504 eli neljäs Ariane 5-laukaisu) ESAn tukikohdasta Etelä-Amerikasta, Guyanan avaruuskeskuksesta.
Satelliittin rata on hyvin elliptinen: perigeumi on 8 549,4 kilometriä ja apogeumi 112 568,1 kilometriä. Satelliitti kiertää Maan kahdessa vuorokaudessa, josta satelliitti joutuu viettämään 8 tuntia van Allenin vyöhykkeen sisällä. Satelliitti menee tarvittaessa suojatilaan säteilyvyöhykkeiden sisällä. Röntgenmittaukset tehdään radan apogeumissa ja data lähetetään Maahan perigeumissa.
Satelliitin massa laukaisuhetkellä oli 3760 kg, josta 530 kg oli radankorjaukseen ja asennonsäätöön käytettävää ajoainetta. Satelliitin korkeus on 10 metriä. Tästä röntgenteleskooppi on pituudeltaan 7,5 metriä. Rungon suurin läpimitta 4 x 4 metriä. Aurinkopaneelien kärkiväli on 16 metriä. Ne tuottavat 1600 W sähköä mission lopussa, jolloin aurinkokennojen tehokuus on laskenut. Satelliitti on kolmiakselistabiloitu.
Röntgensäteitä ei voida fokusoida linssien tai peilipinnan avulla, koska säteet läpäisevät peilimateriaalin. Kun röntgensäde törmää metallipintaan hyvin loivassa kulmassa (muutama aste), se kimpoaa pinnasta. Säteet voidaan fokusoida ja täten detektorille saadaan riittävä määrä röntgensäteilyä mittausta varten. Kokoavan peilipinnan alan tulee olla hyvin suuri. XMM:n kukin peili koostuu 58 sisäkkäisestä hyvin loivasti kaareutuvasta putkimaisesta peilistä. Satelliitilla tutkitaan syvän taivaan röntgenlähteitä. XMM-satelliitissa on 30 cm näkyvän valon kaukoputki, jolla kuvataan samoja kohteita kuin röntgenteleskoopeilla.
XMM:n teleskoopit suunniteltiin ja rakennettiin saksalaisten Carl Zeissin ja Kayser-Threden sekä italialaisen Media Larion yhteistyönä. Niiden maanpäälliset testit suoritti Max Planck -instituutti. Teleskoopin kantava runko valmistettiin Suomessa Patrian tehtaalla Kuorevedellä. Se on suurin siviilisatelliitin hiilikuiturakenne.
Kieli (täsmennyssivu)
Kieli tarkoittaa seuraavia asioita:
Kalparitaristo
Kalpaveljet (, ) oli Liivinmaalla toiminut keskiaikainen katolinen ritarikunta, joka perustettiin Riiassa vuonna 1202 käännyttämään Baltian asukkaita kristinuskoon. Perustajana oli paavin käskynhaltija, Riian piispa Albert von Buxhövden.
Liiviläisiin kohdistunut käännytystyö oli aluksi rauhanomaista, mutta lähetyssaarnaajia uhkailtiin ja monet kastetut kääntyivät takaisin pakanuuteen. Vuonna 1196 piispaksi nimettiin Loccumin luostarin apotti Bertold. Koska paavi oli julistanut ristiretken Liivinmaan käännyttämisen tueksi, Bertold saapui Baltiaan 1198 mukanaan joukko värvättyjä aatelisia ja ammattisotureita. Bertoldin kuoltua Liivinmaan kolmanneksi piispaksi nimitettiin 1199 Albert von Buxhövden. Kun tuore paavi Innocentius III kehotti Saksin, Westfalenin, Mecklenburgin ja Elben rantamaiden kristittyjä ristiretkelle Liivinmaalle, Albert värväsi mukaansa 500 ristiretkeläisen joukon. Kun käännytystoiminta pian muuttui väkivaltaiseksi valloitukseksi, pysyvän asevoiman tarve kävi välttämättömäksi: ristiretkeläiset viipyivät yleensä vain vuoden ja siksi pitkäjänteinen työ oli mahdotonta. Vuonna 1202 perustetun ritariston esikuva oli Palestiinassa perustettu Temppeliherrain ritarikunta.
Syksyllä 1215 Riian piispa Albert matkusti Roomaan osallistuakseen suureen kirkolliskokoukseen, neljänteen lateraanikonsiiliin. Paavi kuunteli piispan huolia ja julisti Liivinmaan Jumalan Äidin maaksi (Terra Matris) ja vahvisti näin tukensa Liivinmaalle tehtäville ristiretkille. Kun Palestiina oli Jumalan Pojan maa, asettautui Liivinmaa näin samanarvoiseksi ristiretkien kohteeksi.
Ritariston ensimmäisenä suurmestarina toimi Venno von Rohrbach. Jäseninä oli aseistettuja "kalpaveljiä", uskontoon keskittyviä "munkkiveljiä" sekä varsinaisina sotilaina "ritariveljiä". Kalpaveljien tunnuksena oli punainen risti sekä punainen miekka valkoisessa viitassa.
Kärsittyään tappion liettualaisille Kalparitaristo muuttui 1237 Liivinmaan ritarikunnaksi ja oli Saksalaisen ritarikunnan haara. Ritarikunnat hallitsivat yhdessä Liivinmaan, Kuurinmaan ja Saarenmaan aluetta eli suurin piirtein nykyistä Latviaa ja Etelä-Viroa vastaavaa aluetta.
1237–1525 Liivinmaan Ritarikunta oli itsenäinen valtio "de facto", ja siitä tuli itsenäinen "de jure", kun vuonna 1525 Saksalaisen ritarikunnan valtio muuttui Preussin herttuakunnaksi, joka oli Puolan vasallivaltio ja Puolan kuninkaan lääni. Vuonna 1558 Venäjä aloitti Liivinmaan sodan. Vuonna 1562 Liivinmaan ritarikunnan viimeinen suurmestari Gotthard Kettler neuvotteli Puolan kuninkaan kanssa ja suurin osa ritarikunnan maista siirtyi Puola-Liettualle. Hallitsemiensa maiden eteläiseen osaan Kettler perusti Kuurinmaan herttuakunnan. Viron pohjoisosa Vironmaa siirtyi Ruotsille ja Saarenmaa Tanskalle.
Vuoden 1960 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1960 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 67 eri maasta, jotka kilpailivat 145 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Neuvostoliitto.
Tähtiaika
Tähtiaika formula_1 on kevättasauspisteen tuntikulma. Nimensä mukaisesti tähtiaikaa mitataan tunteina (h), minuutteina (min tai m) ja sekunteina (s). Kevättasauspisteen ollessa suoraan etelässä tarkkailijasta katsoen on tähtiaika 0h. Tähtiaika kertoo taivaanpallon asennon suhteessa tarkkailijaan ja samalla tähtiajan hetkellä tähtitaivas on havaitsijaan nähden samassa asennossa. Maapallon pyörähdys akselinsa ympäri tähtiavaruuden suhteen kestää tasan 24 tähtiaikatuntia eli yhden "tähtivuorokauden" eli "sideerisen vuorokauden". Tämän pyörähdyksen kesto on noin 23 tuntia, 56 minuuttia ja 4,1 sekuntia. Tähtivuorokausi on siis noin 4 minuuttia lyhyempi kuin ajanlaskun perustana oleva aurinkovuorokausi, jonka kuluttua sama maapallon pituuspiiri on kääntyneenä kohti aurinkoa. Ero johtuu siitä, että vuorokauden aikana Maa ehtii jo kiertää noin asteen verran kaarevaa rataansa Auringon ympäri. Tähtiaika voidaan määrätä esim. ohikulkukoneen avulla havaitsemalla se hetki, jolloin jokin tähti ohittaa etelämeridiaanin. Tuolloin tähden tuntikulma on nolla, ja tähtiaika sama kuin tähden rektaskensio. Sitä tähtiaikaa, jolloin jokin tähti on etelässä sanotaan sen rektaskensioksi.
Periaatteessa tähtiajan laskeminen on melko monimutkaista. Sen voi kuitenkin helposti arvioida useimpiin tarkoituksiin riittävän tarkasta kaavasta:
Jossa:
Jos jonkin taivaankappaleen rektaskensio tunnetaan ja oma havaintopaikan tuntikulma voidaan määrittää, voidaan laskea tähtiaika niiden välisestä riippuvuudesta. Useimmille taivaankappaleille on tunnettu rektaskensio, joka lyhyellä aikavälillä on muuttumaton. Havaintopaikan tuntikulma on kulmaetäisyys etelämeridiaanista myötäpäivään: Etelämeridiaani on Maan pyörimisakselin jatkeen ja zeniitin kautta pohjoisesta etelään taivaankannen ylitse kulkevan meridiaanin eteläinen osa.
Jossa:
Paikallinen keskiaurinkoaika ei ole suoraan seinäkelloaika koska kellomme käyvät elämämme rytmittämiseksi Auringon mukaan Maan synodisen pyörähdysajan mukaista aikaa, vaan se lasketaan likimäärin kaavasta:
Jossa:
Mikäli perusaikana käytetään UTC:tä, tällöin aikaan lisätään 4 min jokaisesta pituusasteesta Greenwichin nollameridiaanilta itään ja vähennetään 4 min jokaisesta pituusasteesta Greenwichin nollameridiaanilta länteen. Yksi tunti vastaa siis 15 pituusastetta. Vastaavasti yksi minuutti vastaa siis 0,25 pituusastetta eli 15'.
Syyspäiväntasauksen hetkellä tähtiaika on sama kuin paikkakunnan keskiaurinkoaika.
Gelasius II
Paavi Gelasius II (k. 29. tammikuuta 1119) oli paavina 24. tammikuuta 1118 – 28. tammikuuta 1119. Hän syntyi Gaetassa merkittävään perheeseen ja sai nimekseen Givoanni Coniulo.
Giovannista tuli munkki Monte Cassinoon, josta paavi Urbanus II vei hänet Roomaan ja teki hänestä kanslerin ja kardinaalin. Pian kun hänet oli yksimielisesti valittu paaviksi, keisari Henrik V:n kannattaja Cencius Frangipanè vangitsi hänet, mutta Gelasius pääsi vapaaksi, kun roomalaiset ryhtyivät kapinaan hänen puolestaan. Keisari ajoi Gelasiuksen Roomasta maaliskuussa 1118 ja julisti tämän valinnan mitättömäksi sekä asetti Burdinuksen, Bragan arkkipiispan vastapaaviksi, jonka paavinimi oli Gregorius VIII.
Gelasius pakeni Gaetaan, jossa hänestä tehtiin pappi ja piispa, minkä jälkeen hän julisti Henrikin ja vastapaavin pannaan. Normannien suojeluksessa hän palasi Roomaan heinäkuussa, josta hänen piti lähteä pakoon keisarin kannattajien, erityisesti frangipanien, häirinnän takia. Gelasius lähti Ranskaan, siunasi matkalla Pisan katedraalin, ja saapui Marseillehin lokakuussa. Hänet otettiin vastaan innostuneesti Avignonissa, Montpellier’ssa ja muissa kaupungeissa. Gelasius piti kirkolliskokouksen Viennessä tammikuussa 1119 ja suunnitteli kirkolliskokouksen pitämistä investituurariidan ratkaisemiseksi, mutta kuoli Clunyssä ennen kuin ehti toteuttaa suunnitelmansa.
Tea
Tea ja Teea ovat suomalaisia naisten etunimiä. Suomalaisessa kalenterissa Tean nimipäivä on 6. helmikuuta ja ortodoksisessa kalenterissa 29. heinäkuuta, jolloin on marttyyri Teodoken muistopäivä.
Suomessa nimi Tea on 1900-luvn alusta vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 2741 ja Teea hieman alle 440 naiselle.
Tea ja Teea ovat lyhennelmä nimestä Dorotea, kuten myös Tiia ja Tia.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Euroopan hymni
Euroopan hymni on Euroopan unionin ja Euroopan neuvoston kansallishymni. Melodia on peräisin Beethovenin 9. sinfonian (1823) finaalista. Euroopan neuvosto valitsi sen vuonna 1972 omaksi hymnikseen. Euroopan yhteisön huippukokous päätti vuonna 1985 valita sen EY:n hymniksi. Hymnin tarkoitus ei ole korvata jäsenmaiden omia kansallislauluja, vaan korostaa niiden jakamia yhteisiä arvoja ja siten Euroopan yhtenäisyyttä.
Jotta yhtä jäsenmaiden kielistä ei suosittaisi muiden kustannuksella, ei Euroopan hymni ole Friedrich Schillerin saksankielisellä tekstillä laulettu Beethovenin musiikin kuorosovitus, vaan instrumentaaliversio, jonka Herbert von Karajan sovitti Euroopan neuvoston toimeksiannosta kolmena versiona: soolopianolle, puhallinorkesterille ja sinfoniaorkesterille. Virallista tekstiä melodiaan ei ole, vaan useita vaihtoehtoisia versioita eri kielillä.
Ehdolla Euroopan hymniksi oli myös Eurovision tunnusmelodia, Marc-Antoine Charpentierin Te Deum.
Avignon
Avignon on kunta Etelä-Ranskassa. Se sijaitsee Rhônejoen rannalla Vauclusen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Avignon on Vauclusen departementin pääkaupunki. Avignonissa on 92 454 asukasta (2006) ja suur-Avignonin alueella 155 000 asukasta.
Avignon on asutettu hyvin aikaisessa vaiheessa. Rooman valtakunnassa se oli Gallia Narbonensisin provinssin keskus. 1100-luvun lopulla Avignon julistautui itsenäiseksi, mutta itsenäisyys murskattiin vuonna 1226, kun Ranskan kuningas Ludvig VIII valtasi kaupungin.
Vuonna 1309 Ranskan kuningas siirsi katolisen kirkon hallinnon paaveineen Avignoniin, joka kuului siihen aikaan Sisilian kuningaskunnalle. Avignonissa kirkko joutui alistumaan monessa asiassa Ranskan kuninkaan tahtoon. Avignonin vankeus kesti vuoteen 1377.
Avignon kasvoi tähän aikaan 40 000 asukkaan kaupungiksi, mikä oli siihen aikaan huomattavan suuri asukasluku.
Vuosina 1309–1377 Avignonissa asui seitsemän paavia:
Vuosina 1335–1364 rakennettiin "Palais des Papes", Paavien palatsi, joka tarjosi paaveille suojaa. Palatsin seinät ovat yli viisi metriä paksut. Nykyään palatsi toimii museona. Avignon pysyi paavin hallinnassa vuoteen 1797, jolloin Ranska valtasi sen itselleen.
Dolchamar
Dolchamar [] on Lontoossa perustettu, mutta nykyään Helsingissä toimiva yhtye, jonka sanoitukset on kirjoitettu esperantoksi. Yhtyeen tyyli vaihtelee elektronisesta rockista hip hopiin. Yhtyeessä on ollut useita eri kokoonpanoja, joiden keskeisenä hahmona on Patrik Austin ("Piechjo").
Dolchamarin levy-yhtiö on ranskalainen esperantonkieliseen musiikkiin erikoistunut Vinilkosmo. Yhtyeen ensimmäinen levy "Lingvo intermonda" (2000) on tyyliltään elektroa hip hop -vaikuttein, mutta vuonna 2005 ilmestynyt "Rebela sono" oli lähempänä garage rockia.
Dolchamar tunnettiin nimellä "Dolcxamar", kunnes se vaihtoi nimensä vuonna 2003. Vuoden 2005 syyskuuhun asti yhtyeessä oli kuusi jäsentä. Tämä kokoonpano hajosi, mutta jäljelle jääneet Hannu Linkola ja Patrik Austin jatkoivat keikkailua vaihtelevien muusikoiden kanssa. Samalla Hannu Linkola siirtyi lyömäsoittimista rumpuihin ja Patrik Austin ryhtyi laulamisen ohella soittamaan kitaraa. Vuoden 2006 alussa yhtye julkaisi Internetissä "Rebela sono" -levyn kappaleista tehtyjä yhtyeen vanhempaa tyyliä mukailevia versioita.
Dolchamar on esiintynyt Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Unkarissa, Bosniassa, Italiassa ja Ranskassa, pääasiassa esperantotapahtumissa.
Levyllä "Rebela sono" sanoitukset on kirjoitettu korvaamalla "ks" "x"-kirjaimella, ja esperanton erikoismerkit ("ĉ", "ĝ", "ĥ", "ĵ", "ŝ", "ŭ") niin sanotulla "h-järjestelmällä" ("ch", "gh", "k", "jh", "sh", "u").
Agnes de Poitou
Agnes de Poitou tai keisarinna Agnes (n. 1025 – 14. joulukuuta 1077) toimi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijana vuosina 1056–1062 poikansa sijaisena tämän ollessa alaikäinen.
Hän oli Akvitanian herttuan ja Poitoun kreivin Vilhelm V:n ja tämän vaimon Agnes Burgundialaisen tytär.
Agnes oli keisari Henrik III:n toinen vaimo. Heidän lapsiaan olivat Judith Schwabenilainen ja Henrik IV, josta tuli myöhemmin keisari.
Nicolas Bourbaki
Nicolas Bourbaki on salanimi, jota käytti ryhmä pääasiassa ranskalaisia 1900-luvun matemaatikkoja. Bourbaki kirjoitti joukon modernia korkeampaa matematiikkaa käsitteleviä kirjoja, ensimmäisen vuonna 1935. Ryhmän tavoitteena oli perustaa koko matematiikka joukko-opille, mikä tavoite johti heidät pyrkimään kohti äärimmäistä tarkkuutta, formaalisuutta ja yleisyyttä. Samalla ryhmä loi muutamia uusia termejä ja käsitteitä.
Vaikka Bourbaki on kuvitteellinen henkilö, Bourbaki-ryhmä tunnetaan virallisesti nimellä "Association des collaborateurs de Nicolas Bourbaki" ("Nikolas Bourbakin työtovereiden yhdistys"), jonka toimisto on École Normale Supérieuressa, Pariisissa.
Ryhmän nimi on viittaus 1800-luvulla eläneeseen kenraali Charles Denis Bourbakiin.
Tuomarila
Tuomarila (, jonka mukaan käytetään joskus lempinimeä "Domi") on osa-alue Espoon keskuksen kaupunginosassa. Tuomarilan historian katsotaan alkaneen 1900-luvun alkupuolella, kun rautatie Karjaalta Pasilaan valmistui 1903 ja parantuneiden kulkuyhteyksien vuoksi Espoon Tuomiokirkon läheisyyteen sijoittuneet "Domsin, Sunan, Dahlin, Jofsin" ja " Kirstin" maatilat alkoivat vähitellen väistyä alueelta uuden asutuksen tieltä. Tuomarilan nykyinen rakennuskanta koostuu enimmäkseen omakoti- ja rivitaloista sekä enenevissä määrin myös matalahkoista kerrostaloista.
Alueella toimii muun muassa peruskoulu, päiväkoti, mormonikirkko sekä 1929 perustettu Tuomarilan VPK, jonka vuonna 1950 talkoovoimin valmistunut VPK-talo Palotiellä on Tuomarilan ehkä parhaiten tunnettu maamerkki. VPK-talossa toimintaansa pyöritti elokuun 2011 loppuun asti myös maineikas ja pitkän historian omaava Kino Tuomarila, joka oli yksi Espoon viimeisistä vanhan ajan elokuvateattereista.
Tuomarilan luonnonläheisestä sijainnista huolimatta keskuspuiston ja Kauniaisten Kasavuoren välissä on se keskeisellä paikalla muun muassa Espoon keskuksen ja Lommilan monipuolisten ja kehittyvien palvelujen sekä rantaradan, Turun moottoritien "(Turunväylän)", Kehä II:n ja Kehä III:n tarjoamien hyvien kulkuyhteyksin äärellä. Tuomarilan rautatieasemalla pysähtyvät VR:n paikallisjunat E, L, ja U. Itse asemarakennus on säilynyt lähes alkuperäisessä 1930-luvun ulkoasussaan.
Viime vuosien aikana Tuomarila on kasvanut voimakkaasti. Juna-aseman pohjoispuolelle on noussut uusi Kulovalkean kerrostalovaltainen asuinalue, ja myös junaradan välittömään läheisyyteen sen eteläpuolelle niin sanottuun "vanhaan Tuomarilaan" on rakennettu uusia rivi- ja kerrostaloja. Tuomarilan alue laajasti käsitettynä on kasvanut lännessä kiinni Sunaan ja Suvelaan sekä pohjoisessa Kirkkojärveen.
Gigantti (tavarataloketju)
Gigantti on Suomessa toimiva kodinelektroniikkaketju. Yrityksellä on Suomessa 39 myymälää ja yli tuhat työntekijää. Gigantti on osa norjalaista Elkjøp-konsernia, jonka puolestaan omistaa monikansallinen yhtiö Dixons Carphone. Tuotteiden jakelu myymälöihin sekä asiakkaille tapahtuu Ruotsin Jönköpingissä sijaitsevan, pinta-alaltaan 9,5 hehraarin laajuisen Elkjøpin keskusvaraston kautta. Gigantin ensimmäinen myymälä avattiin Vantaan Tammistoon 16. syyskuuta 1999.
Gigantti ilmoitti kesäkuussa 2017 avaavansa vielä kuluvan vuoden aikana Gigantti Phonehouse -nimisen myymäläketjun, joka keskittyy matkapuhelimiin. Myymälät sijoittuvat kaupunkien keskustoihin ja kauppakeskuksiin. Tällainen liike on jo avattu esimerkiksi Helsingin Kamppiin.
Suomessa Gigantti perusti aluksi myymälöitä keskustojen ulkopuolelle etenkin alueille, joiden ostopotentiaali oli vähintään 100 000 asukasta. Poikkeuksiakin oli, kuten Lappeenrannan Gigantti, jonka vaikutusalueella on noin 45 000 asukasta. Myymäläkohtainen myyntitavoite oli noin 8 miljoonaa euroa vuodessa. Vuoden 2003 alussa Gigantilla oli kaksi myymälää Tampereella ja yksi Espoossa, Jyväskylässä, Kaarinassa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Turussa ja Vantaalla. Ensimmäisten vuosien toiminta Suomessa oli raskaasti tappiollista suurten alkuinvestointien vuoksi.
Gigantin ja muiden Elkjøpiin kuuluvien ketjujen suurin vahvuus on niiden yhteinen voima ja asema kansainvälisessä ostotoiminnassa. Valikoima pyritään pitämään mahdollisimman samana kaikkialla, ja ostotoiminnassa ohitetaan tukkuporras ja maahantuojat ja neuvotellaan suoraan tavarantoimittajien kanssa. Ostoehtona on tavaroiden nettohinta Jönköpingin keskusvarastoon toimitettuna. Ostoehtoihin ei sisälly tavaratoimittajien markkinointitukia.
Elkjøp-konserni toimii Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa seuraavilla nimillä:
Newfoundlandinkoira
Newfoundlandinkoira (lempinimeltään "nöffi") on koirarotu, joka on kehittynyt Newfoundlandin saarella Kanadan itärannikolla. Alun perin kalastajat käyttivät sitä veto- ja vesipelastuskoirana. Rodulle ominaisia luonteenpiirteitä ovat rauhallisuus ja lempeys.
Newfoundlandinkoira on suurikokoinen, ja sillä on paksu ja tuuhea turkki. Uroksen säkäkorkeus on yli 70 cm ja nartun noin 66 cm. Uroksen keskimääräinen paino on 64–69 kg ja nartun 50–54,5 kg. Karvapeitteen tulisi olla kaksinkertainen, rungonmyötäinen, tiheä ja vettähylkivä. Varpaiden välissä on räpylöitä muistuttavat ihopoimut. Suomessa sallitut newfoundlandinkoiran värit ovat musta, ruskea tai valkomusta. Newfoundlandinkoiralla esiintyy myös harvinainen sinertävä värimuunnos. Suomessa tämä sävy ei kuitenkaan ole näyttelykoirille sallittu. Valkoinen täplä rinnassa, hännänpäässä ja tassuissa hyväksytään.
Ensimmäiset newfoundlandinkoirat haukkuivat laivoilla hiekkasärkkiä ja pelastivat veden varaan joutuneita merimiehiä. Nykyäänkin ne pitävät uimisesta. Ne ovat myös hyvin rauhallisia, mutta kuitenkin leikkisiä. Aggressiivisia newfoundlandinkoiria ei juurikaan ole. Lisäksi ne ovat hyvin kekseliäitä ja seurallisia sekä pitävät leikkimisestä. Nöffi on nykyään hyvin arvostettu seurakoira ystävällisyytensä ja kiltteytensä ansiosta.
Suloisista, pehmeistä, nallemaisista pennuista kasvaa suuria ja vaikuttavia jättiläisiä. Silti ne pysyvät hyväluonteisina. Newfoundlandinkoirat ovat erittäin lapsirakkaita.
Newfoundlandinkoiran tarkka alkuperä on epäselvä. Nimensä rotu on saanut Newfoundlandin saaresta Kanadan itärannikolla. Newfoundlandinkoiran arvellaan kehittyneen intiaanien suurista koirista, viikinkien 1000-luvulla Newfoundlandin saarelle tuomista koirista ja myöhemmin Euroopasta tulleista koirista. Norjalaisen saagan mukaan viikingit veivät saarelle suuria mustia karhukoiria, todennäköisesti nykyisten lapinkoirien ja karjalankarhukoirien edeltäjiä.
Kun Pohjois-Amerikan asutus levisi 1500-luvulla Newfoundlandin saarelle, eurooppalaisten kalastajien tuomat koirat antoivat rodulle oman panoksensa. Viimeistään 1600-luvulla rotu oli jo kehittynyt ominaisuuksiltaan käyttötarkoitukseensa sopivaksi: suureksi koiraksi, joka pystyy työskentelemään äärimmäisen ankarissa oloissa. Newfoundlandinkoirat vetivät painavia taakkoja, kuten kalaverkkoja, ja toimivat vesipelastuskoirina. Rotua käytettiin myös maalla raskaiden taakkojen vetäjänä esimerkiksi metsätöissä. Suuria, karhumaisia pelastuskoiria tuotiin melko pian Eurooppaan, missä niistä tuli hyvin nopeasti suosittuja. Englantilaiset kehittivät rotua 1800-luvulla ja saivat aikaan yhtenäisen tyypin. Myöhemmin mustavalkoisista newfoundlandinkoirista kehittyi oma rotunsa, landseer.
Rodulle ominainen ja krooninen sairaus on lonkkaniveldysplasia. Yhä useampia yksilöitä on jouduttu lopettamaan lonkkavian vuoksi. Tämän takia on ennen astutusta tärkeää kuvata isän ja emän lonkat. Sairaus on periytyvä, eikä sen etenemistä voida täysin estää. Nykyään newfoundlandinkoirat tutkitaan myös kystinuria-nimisen perinnöllisen sairauden varalta.
Indokiina
Indokiina eli Taka-Intia on niemimaa Kaakkois-Aasiassa. Tarkkaa määritelmää niemimaan jaolle ei ole, mutta historiallisesti se pohjautuu Ranskan Indokiinan alueeseen, joka kattoi nykyisen Vietnamin, Laosin ja Kambodžan. Laajemmassa määritelmässä mukaan luetaan myös Thaimaa ja Myanmar, Malakan niemimaa (Länsi-Malesia), ja Singapore.
Laajin määritelmä kattaa Kaakkois-Aasian kaikki mantereella sijaitsevat alueet.
Alueen on katsottu olevan sekoitus intialaista ja kiinalaista kulttuuria, mistä se on saanut nimensä.
Indokiinan kaikki maat ovat ASEANin jäseniä.
Indokiinan nimi yhdistetään yleensä tanskalais-ranskalaiseen maantieteilijään Conrad Malte-Bruniin, joka viittasi alueeseentermillä "indo-chinois" vuonna 1804, ja skotlantilaiseen kielitieteilijään John Leydeniin, joka taasen käytti termiä "Indo-Chinese" kuvaillakseen alueen asukkaita ja heidän kieliään vuonna 1808.
Valtaosa Indokiinasta on metsäistä ylänköä tai vuoristoa. Indokiinassa kasvaa suuria sademetsiä, joita on kuitenkin pitkää hävitetty laajoilla hakkuilla. Hakkuut uhkaavat alueen eläimistön ja kasviston korkeaa biodiversiteettiä.
Indokiinan joet ovat elinehto miljoonille ihmisille. Mekongin ja Punaisenjoen suistot ovat hedelmällisiä ja laajalti viljeltyjä alueita. Kambodžassa sijaitseva Tonle Sapin järvi kutistuu olemattomiin kuivalla kaudella ja sadekauden aikana se tapaa kasvaa Kaakkois-Aasian suurimmaksi makean veden altaaksi.
Indokiinaksi ei aina lasketut Thaimaa, Malesia ja Myanmar poikkeavat hieman Ranskan entisistä siirtomaista. Thaimaassa metsäisten ylänköjen ja soisten rannikoiden lisäksi löytyy myös savannia. Maan keskiosassa olevat tasangot ovat tärkeitä viljelysmaita.Bengalinlahden rannalla oleva alanko, etenkin Iravadijoen sen suisto on Myanmarin asutuimpia sillä maan pohjoisosa on huonokulkuista vuoristoa.
Malakan niemimaan sisäosaa hallitsevat poimuvuoret, joiden juurella on kapea tasainen rannikkovyöhyke ennen merta. Rantavyöhyke on matalaa ja soista alankoa, jota halkoo lukuisat joet.
Indokiinassa vallitsee kostea trooppinen ilmasto, joka suosii alueelle omaperäistä orientaalista eliökuntaa.
ADM-Aeolus
Atmospheric Dynamics Mission (ADM-Aeolus) on ESAn tuleva kaukokartoitussatelliitti. Se mittaa kolmidimensionaalisesti maapallon tuulet. Tämä mahdollistaa tuulienergian taseen ja energian siirtymisen analysoinnin. Tämä voi osin selittää esimerkiksi El Niño -ilmiön.
Satelliittin laukaisun arvioitiin vuonna 2009 tapahtuvan helmikuussa 2012 venäläisellä kantoraketilla. Kantoraketti voi olla Vega, Rockot tai Dnepr tai jokin muu pienten satelliittien laukaisuun sopiva kantoraketti. ESAn rakettien ostopolitiikan vuoksi Rockot ja ESAn oma Vega olivat käytännössä ainoat valinnat. Laukaisu tapahtunee Kourousta vuonna 2015: lopulta laukaisu tapahtu 22.8.2018 Vega-raketilla.
Satelliitin lentorata on vain 300 km korkealla aurinkosynkronisella kiertoradalla yön ja päivän rajalla.
Satelliitti painaa noin 1 000 kg ja kuluttaa 1 000 W sähkötehoa. Satelliitti käyttää mittauksiin ultravioletti aallonpituudella 355 nm toimivaa laseria. Airbus Defense and Space-yhtiön eli entisen EADS Astrium -yhtiön Ison-Britannian tehdas valmisti satelliitin.
Satelliitti käyttää mittauksiin "Doppler Wind Lidar (DWL)" -tyyppistä "ALADIN"-instrumenttia ("Atmospheric Laser Doppler Instrument"). Kyseessä on LIDAR-mittalaite, joka mittaa tuulennopeuden näkösäteensä (line-of-sight, LOS) suunnassa Doppler-ilmiön avulla eri korkeuksilta ilmakehästä yöpuolelta maapalloa. Tästä tiedosta saadaan simuloitua tuulennopeuden maanpinan suuntaiset projektiot (HLOS) eri korkeuksilla. Instrumentin avulla saadaan mitattua myös pilvien kattojen korkeus ja ilmakehän aerosolien määrä. Tutkimuksen uskotaan parantavan numeerista säänennustusta merkittävästi.
ALADIN-instrumentin 1,5 metrin piikarbidipeili on valmistettu Turun yliopiston Tuorlan observatorion tiloissa toimivan Opteon Oy:n toimesta. Yhtiön johtajana toimii Tapio Korhonen, jonka optiikkaosaamiseen yritys perustuu.
Cluster (avaruuslento)
ESAn Cluster-missio on Maan magnetosfääriä tutkiva avaruuslento. Englannin sana "cluster" on suomeksi parvi. Cluster-missio koostuukin neljästä satelliitista, jotka kiertävät Maata parvessa tehden samanaikaisesti mittauksia eripuolella magnestosfääriä.
Cluster-missio on osa kansainvälistä Aurinko-Maa-ohjelmaa ("ISTP, International Solar-Terrestrial Programme"), jossa yhteistyötä tekevät mm. ESA ja NASA.
Ensimmäisen kerran Cluster-satelliitit yritettiin laukaista Ariane 5-kantoraketin ensilennolla (Ariane-501) Kourousta 4. kesäkuuta 1996. Laukaisu päätyi raketin ohjausjärjestelmän virhetoiminnon takia tilanteeseen, jossa raketti räjäytettiin turvallisuussyistä.
ESA rakensi satelliitit uudelleen ja ne laukaistiin 16. heinäkuuta 2000 ja 9. elokuuta 2000 
Baikonurin kosmodromilta kahdella Sojuz Fregat-kantoraketilla. Tätä missiota kutsutaan nimellä "Cluster II". Sen toiminta päättynee vuonna 2009.
Laukaisut veivät satelliitit hyvin ellipisille radoille (apogeum 18000 km, perigeum 200 km). Kussakin satelliitissa oli 600 kg ajoainetta, jolla ne siirtyivät 19000 km - 119000 km korkeille kiertoradoille. Vuonna 2007 satelliitit lentävät alle 20 km:n etäisyydellä toistaan.
Kunkin satelliitin muoto on kiekkomainen: korkeus 1,3 m, ja halkaisija 2,9 m. Satelliitit ovat spin-stabiloituja, ne pyörivät 15 rpm. Lankapuomien, joiden päissä tieteellisiä mittalaitteita pituus jopa 50 m. Tieteellisiä mittalaitteita 72 kg.
Satelliitin laukaisumassa oli 1200 kg, josta 650 kg oli ajoainetta. Sähkötehon kulutus 250 W. Tietoliikenne maahan 2000–262000 bittiä sekunnissa.
Satelliitit valmisti Dornier-yhtiö Baijerissa. Se on nykyisin nimeltään EADS Astrium GmBH.
Kussakin satelliitissa on 11 tieteellistä mittalaitetta, jotka mittaavat varautuneita hiukkasia, sähkökenttiä ja magneettikenttiä.
Oulun yliopisto osallistui EWF- ja RAPID-instrumenttien rakentamiseen.
Herschel (avaruusobservatorio)
Herschel oli ESAn infrapuna-aallonpituusalueen avaruusobservatorio. Mission alkuperäinen nimi oli Far Infrared and Sub-millimetre Telescope (FIRST). Satelliitti sai nimensä tähtitieteilijä William Herscheliltä, joka löysi värien lämpötilaa tutkiessaan infrapunasäteilyn. Satelliitti laukaistiin Planck-satelliitin kanssa Guyanan avaruuskeskuksesta 14. toukokuuta 2009. Herschel lopetti toimintansa huhtikuussa 2013 käytettyään loppuun jäähdytyksessä tarvittavan nestemäisen heliumin varastonsa.
Herschel satelliitti on 7,5 m korkea ja poikkileikkaukseltaan 4 m × 4 m. Se painaa 3 250 kg. Satelliittin hyötykuormaan kuuluu infrapunateleskooppi ja kolme tieteellistä instrumenttia. Herschelin toiminta-aika oli kolme vuotta. Vuosittain se saattoi tehdä 7 000 tuntia mittauksia.
Herschel sijoittuu avaruudessa toiseen Lagrangen pisteeseen, L2, joka on Maa-Aurinko-järjestelmässä 1,5 miljoonaa kilometriä Maasta, poispäin Auringosta.
Herschelin edeltäjiin kuuluu hollantilais-yhdysvaltalais-brittiläinen IRAS, joka laukaistiin 1983 ja mittasi 250 000 taivaan infrapunakohdetta. Marraskuussa 1995 ESA laukaisi edellisen infrapunaobservatorionsa "Infrared Space Observatory" (ISO). Heinäkuussa 2003 NASA laukaisi "Space Infrared Telescope Facility" (SIRTF) infrapunaobservatorionsa.
Herschelin optiikka edustaa kaukoputken osalta Cassegrain-tyyppiä, jonka pääpeilin halkaisija on 3,5 metriä. Peilin aihion valmistukseen käytetty materiaali on avaruusteleskoopille ominaisesti kevyestä mutta kestävästä piikarbidista. Peilin erittäin vaativa hiontatyö on suomalaisen avaruusoptiikan asiantuntijan Tapio Korhosen käsialaa. Peili on työstetty hänen johtamassaan Opteon-yrityksessä, joka toimii Tuorlan observatoriossa.
Satelliitin kolme intrumenttia ovat
Gettysburgin taistelu
Gettysburgin taistelu käytiin 1.–3. heinäkuuta 1863 Yhdysvaltain sisällissodassa. Unionin voittoon päättynyttä taistelua pidetään yleensä sodan käännekohtana.
Kesäkuun lopulla 1863 George Meaden johtamat pohjoisvaltioiden eli unionin ja Robert E. Leen johtamat etelävaltioiden eli konfederaation joukot olivat kerääntyneet Gettysburgin lähistölle. Kenraali Lee oli johtanut konfederaation joukot kauas pohjoisvaltioiden alueelle, Pennsylvaniaan asti. Voittoisa armeija oli kuitenkin autuaan tietämätön siitä, että lähistöllä oli myös runsaasti unionin sotilaita. Mutta kun pieni joukko konfederaation miehiä uskaltautui kaupunkiin asti, unionin sotilaat ajoivat heidät pakosalle. Pohjoisvaltioiden joukot leiriytyivät kaupungin ulkopuolelle ja 1. heinäkuuta 1863 alkoi Yhdysvaltain sisällissodan verisin taistelu.
Taistelua käytiin ankarasti Gettysburgin länsi- ja pohjoispuolella, mutta sen verran kaukana kaupungista, että siviiliväestö oli suhteellisen hyvässä turvassa. Pohjoisvaltioiden upseerit ratsastivat ympäri kaupunkia ja kehottivat ihmisiä pysymään poissa pääkaduilta. Lopulta unionin joukoille kävi selväksi, etteivät he kyenneet pitämään puoliaan etelävaltioiden sotilaita vastaan, ja he juoksivat suojaan kaupungin eteläpuolella sijaitseville kukkuloille. Konfederaation joukot eivät seuranneet perässä, sillä kenraali Lee ei ollut vielä saanut kootuksi kaikkia joukkojaan eikä pitänyt turhien riskien ottamista tarpeellisena.
Unioni ei kuitenkaan aikonut antaa periksi. Yöllä käytiin joitakin pieniä kahakoita joukkojen välillä, ja aamulla molemmat joukot olivat valmiina suureen taisteluun. Armeijat sotivat pitkin päivää, ja Gettysburgiin virtasi haavoittuneita sotilaita. Raskaista miestappioista huolimatta unionin joukot saivat pidettyä asemansa. 3. heinäkuuta oli koko sisällissodan verisin päivä, kun konfederaation sotilaat ryhtyivät rynnäkköön 12 000 miehen voimin vallatakseen unionin joukkojen tärkeän aseman. Tämä tapaus on tullut tunnetuksi Pickettin hyökkäyksenä. Tunnin aikana kaatui 5 000 sotilasta, ja konfederaation tappiot olivat niin mittavat, että Leen oli pakko perääntyä.
SMOS
SMOS ("Soil Moisture and Ocean Salinity") on ESAn ja Ranskan avaruusjärjestön (CNES) yhteinen kaukokartoitussatelliitti, joka mittaa maaperän kosteutta ja valtamerien suolaisuutta.
SMOS, jonka laukaisua on lykätty useampia kertoja, laukaistiin onnistuneesti 2. marraskuuta 2009 kello 3:50 Suomen aikaa venäläisellä Rockot-kantoraketilla. Samalla raketilla laukaistiin myös PROBA-2 -satelliitti. Avaruuslento kestää kolme vuotta. Satelliitin lennonjohto on ESAlle poikkeuksellisesti CNESin Toulousen avaruuskeskuksessa. Satelliitin kiertorata on aurinkosynkroninen 763 kilometriä korkea rata.
Satelliitti perustuu CNESin 1990-luvun lopussa kehittämään Proteus-piensatelliittiin. Se painaa 683 kilogramaa, josta 366 kilogramaa on tieteellisiä laitteita.
Satelliitti mittaa Maasta tulevaa mikroaaltosäteilyä noin 1,4 GHz:n (L-kaista) taajuudella interferometrisella radiometrillä, joiden rakentajiin kuuluu suomalainen Elektrobit Microwave. Suomesta ovat mukana myös Teknillinen korkeakoulu, DA-Design Oy ja Modulight Inc. Radiosaaste on häirinnyt satelliitin toimintaa Etelä-Euroopan yllä.
Ranskan avaruusjärjestö
Ranskan avaruusjärjestö, (CNES, "Centre National d’Etudes Spatiales") on Ranskan avaruusjärjestö. Se on EU:n suurin kansallinen avaruusjärjestö. Se perustettiin vuonna 1961.
Se kehitti Ranskan Diamant-kantoraketin ja Astérix-satelliitin 1960-luvun alussa. Astérixin laukaisun jälkeen Ranskasta tuli maailman kolmas avaruusmaa 26. marraskuuta 1965.
CNES on ollut aloitteentekijä useimmissa ESAn suurhankkeissa. Se rahoitti esim. Ariane 1 -kantoraketin kehityksen ja Hermès-avaruussukkulaohjelman (epäonnistui) jne. ennen kuin vei ne ESA:n toteuttavaksi. Myös eurooppalaisten sääsatelliittien ja EUMETSAT-sääsatelliittiorganisaation kehittäminen oli CNES:n aloite. Ranskan avaruusteollisuuden kehitys ja konsolidointi koordinaatiossa lentokoneteollisuuden konsolidaation kanssa hoidettiin Ranskassa valtionhallinnon, osin CNESinkin, johdolla paremmin kuin muissa Länsi-Euroopan maissa.
Vuonna 2007 CNES julkaisi Ufo-arkistonsa Internetissä.
CNES:in päämaja on Pariisissa. Sen teknologiakeskus on Toulousessa. Sen pääjohtaja on Yannick d’Escatha. 10. helmikuuta 2010 hänet valittiin kolmannelle johtamiskaudelleen – hänet valittiin CNESin johtajaksi 19.2.2003 ja toisen kerran vuonna 2005. CNESistä vataava ministeriö on ”l’Enseignement supérieur et de la Recherche” eli tutkimusministeriö.
Vuonna 2010 CNES sai 750 miljoonaa euroa Ranskan hallitukselta elvytyspaketista. 500 miljoonaa euroa käytetään CNESin johtamien hankkeiden rahoitukseen, etenkin Ariane 6 -kantoraketin esisuunnitteluun sille tasolle, että se voidaan viedä ESAn vuoden 2012 ministerikokoukseen hyväksyttäväksi ESAn ohjelmaksi.
Muita hankkeita 
Toinen osa rahoitusta – 250 miljoonaa euroa – laajakaistan toteuttaminen Ranskan merantakaisten alueitten laajakaistan toteuttamiseen satelliittitekniikalla. CNES on ehdottanut Ka-kaistan satelliitin nimeltään Megasat rakentamista. Lisäksi Ranska osin tästä maksaa rahoituksesta 325 miljoonan euron velkansa ESAlle.
Vuodesta 2011 alkaen CNES saa vastuuministeriöltään lisää rahoitusta siten, että se voi maksaa ESAlle yli 300 miljoonan euron velkansa ja lisätä ESAn rahoitusta yli 10 %:lla 744 miljoonan euron vuositasolle. Noin 500 miljoonan euron elvytyspaketin avulla CNES kehittää
CNES omistaa myös paikkatietoyhtiö CLS:n ("Collecte Localisation Satellites").
Bismarck
Bismarck voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Vuoden 1964 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1964 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 93 eri maasta, jotka kilpailivat 163 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli Yhdysvallat.
Calixtus II
Paavi Calixtus II (k. 13. joulukuuta 1124) oli paavina 2. helmikuuta 1119 – 13. tai 14. joulukuuta 1124. Hän oli Burgundin kreivi Vilhelmin poika ja hänen syntymänimensä oli Guido Vienneläinen. Hänestä tuli vuonna 1088 Viennen arkkipiispa.
Calixtuksella oli voimakkaat näkemykset investituurariidasta, mutta paavina hän oli valmis neuvottelemaan keisari Henrik V:n kanssa. Vuonna 1122 Calixtus ja Henrik V solmivat Wormsin konkordaatin.
Vuonna 1120 hän syrjäytti lopullisesti vastapaavi Gregorius VIII:n.
Maaliskuussa 1123 Calixtus piti ensimmäisen lateraanikonsiilin, joka tunnetaan myös yhdeksäntenä ekumeenisena kirkolliskokouksena.
Broken Sword
Broken Sword on Revolution Softwaren kehittämä seikkailupelisarja.
"Gabriel Knightin" tapaan sarjassa on voimakkaita historiallisia elementtejä, jotka antavat aidonkaltaisen tunteen. Ensimmäinen "Broken Sword" ja "Gabriel Knight 3" sisältävät tiettyjä yhtenäisiä teemoja kuten temppeliherrojen aarre. Pelisarjat ovatkin monella tapaa samanlaisia. Ensimmäistä peliä on verrattu "The Curse of Monkey Island" -peliin, mutta sen ensimmäinen jatko-osa ei saavuttanut yhtä suurta suosiota huolimatta omista vahvuuksistaan.
Pelisarjassa riittää haastetta jopa kokeneimmillekin pelaajille, sillä koko sarja on tullut tunnetuksi siitä, että jotkut arvoitukset vaativat hieman omalaatuisen ratkaisutavan, joka ei ole aina ihan se ensimmäisenä mieleentuleva ratkaisu.
Pelisarjan tarina alkaa pelissä "" (1996), joka tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimellä Circle of Blood. Pelissä nuori yhdysvaltalainen asianajaja George Stobbart ja ranskalainen reportteri Nicole Collard yrittävät ratkaista mystisen murhasarjan arvoitusta. Jäljet johtavat temppeliherrojen salaisuuden perään.
Pelin jatko-osa on "" (1997), joka sijoittuu Etelä-Amerikkalaiseen fiktiiviseen valtioon nimeltään Quaramonte. Pelistä on myös olemassa suomeksi tekstitetty versio.
Vuonna 2003 julkaistiin "", joka on sarjan ensimmäinen kolmiulotteinen osa.
"Broken Sword 4", , julkaistiin syksyllä 2006. Pelisarjasta on myös suunnitteilla elokuva, joka pohjautuisi sarjan ensimmäiseen osaan.
Viides osa on julkaistu 2013.
Ubisoftin kehittämä "Broken Sword: The Shadow of the Templars - Director's Cut" julkaistiin vuonna 2009 Nintendo DS:lle ja Wiille. Se on uudistettu versio ensimmäisestä osasta.
Mark Hamill
Mark Hamill (s. 25. syyskuuta 1951 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Luke Skywalkerin roolista "Tähtien sota" -elokuvissa sekä Jokerin ääniroolista monessa Batman-projektissa.
Mark Hamill syntyi Kalifornian Oaklandissa perheensä neljäntenä lapsena. Hänen isänsä palveli Yhdysvaltain laivastossa. Hamill eli nuoruutensa Kaliforniassa, Virginiassa, New Yorkissa ja Japanissa.
Tähtien sodan jälkeen hän on ollut myös useiden piirroselokuvien, sarjojen ja videopelien ääninäyttelijänä. Hän on toiminut esimerkiksi Jokerin äänenä muun muassa sarjassa "Batman", elokuvassa "Batman – Mustan kostajan paluu" ja videopelissä "", josta Hamill huomioitiin Spike Video Game Awards -ehdokkuudella. Hamill on voittanut British Academy Games Awards -palkinnon Jokerina pelissä "".
Lisäksi hän on toiminut Wing Commander -videopelien päähahmon Christopher Blairin äänenä peleissä "" ja "". Hamill antoi myös äänensä Wolverinelle pelissä "" -pelissä ja mestari Eraqukselle pelissä "".
Myös Dark Horse Comicsin sarjakuva "The Black Pearl" on Hamillin käsialaa.
Hamill on ollut vuodesta 1978 lähtien naimisissa Mary Lou Yorkin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Rooman tasavalta
Rooman tasavalta oli antiikin Rooman valtakunnan vaihe, jolloin valtiolla oli tasavaltainen hallintomuoto. Tasavallan aikana Rooma kehittyi kaupunkivaltiosta suurvallaksi, jonka vaikutus ulottui koko Välimeren alueelle.
Tasavalta syntyi legendan mukaan kuningaskunnan päättyessä 509 eaa. Tarquinius Superbuksen karkotukseen ja kesti yli 450 vuotta. Ajanjakson loppupuolella käytiin monia sisällissotia. Ajanjakson katsotaan päättyneen joko Julius Caesarin diktatuuriin (44 eaa.), Aktionin taisteluun (31 eaa.) tai Rooman senaatin Gaius Octaviukselle myöntämään augustus arvonimeen (27 eaa.). Tasavallan tunnus oli SPQR ("Senatus Populusque Romanus" ("Rooman senaatti ja kansa")).
Rooman tasavallalle antoi leimansa aristokraattien eli patriisien ja plebeijien eli alemman säädyn välinen kamppailu vallasta. Valtataistelun seurauksena Roomalle muodostui monimutkainen ja pitkälle kehittynyt hallintojärjestelmä.
Tasavallan johdossa oli kaksi konsulia, jotka kansalaiset valitsivat vuoden mittaisiksi virkakausiksi. Konsulien tärkeimpänä tehtävänä oli johtaa armeijaa sodassa. Hätätilanteessa saatettiin konsulien sijaan nimittää Rooman diktaattori, joka sai kuitenkin pitää armeijan ylipäällikkyyden korkeintaan puoli vuotta. Rooman senaatti oli Rooman vallan keskus, ja se koostui vain patriisisukujen edustajista. Vuonna 451 eaa. laadittiin ensimmäiset kirjalliset lait, jotka kirjattiin kahteentoista pronssitauluun ja asetettiin julkisesti nähtäville Forumille.
Tasavallan aikana Rooma alkoi laajentaa valtapiiriään. Aluksi tosin tasavallan alue pieneni ja sen väkiluku väheni, mutta Rooma onnistui vähitellen voittamaan kaikki Italian niemimaalla asuneet vihollisensa, muun muassa volskit, samnilaiset, etruskit ja umbrit. Osa voitetuista kansoista sai Rooman kansalaisuuden, osa säilytti itsehallinnon, mutta oli liitossa Rooman kanssa.
Kun Roomasta kasvoi suurvalta, se joutui väistämättä hankaluuksiin Välimeren muiden suurvaltojen kanssa. Rooman pahimmaksi vastustajaksi osoittautui Karthago, jota vastaan roomalaiset kävivät kolme ns. puunilaissotaa, hävittäen lopulta vihollisensa kokonaan.
Rooman nopea kasvu maailmanvallaksi sekä varallisuuden epätasainen jakautuminen aiheutti sisäpoliittisia jännitteitä, mikä johti tasavallan loppuaikoina verisiin kansalaissotiin.
Nollatutkimus
Nollatutkimus on puhekielisana tieteelliselle tutkimukselle, jota pidetään arvottomana.
On sanottu, että nollatutkimus voi olla kuitenkin hyödyllistä, jos sen tarkoituksena on opettaa tutkimuksen tekijälle tieteellistä menetelmää ja tieteellistä kirjoittamista. Tohtorin opinnäytetyöllä täytyy olla jotain tieteellistä arvoa.
Käsitteenä nollatutkimus esiintyi ensi kerran Seppo Sisätön vuonna 1974 julkaisemassa tiedepoliittisessa pamfletissa "Operaatio nollatutkimus". Siinä esitetyn määritelmän mukaan nollatutkimus ei tuota tieteellistä perustietoa, eikä myöskään yhteiskuntaa ja sen päätöksentekijöitä hyödyttävää tietoa. Pamfletti sai aikaan eduskuntakyselyn tuolloin noudatetusta tiedepolitiikasta. Kirjoittajan tukena oli taustaryhmä, johon kuuluivat muun muassa Klaus Waris, Pertti Pesonen, Osmo A. Wiio, Jaakko Numminen ja Oiva Ketonen.
Pilapiirtäjä Kari Suomalaisen piirroksissa nolla- ja norsunluutornitutkimuksen henkilöitymäksi tuli risupartainen erikoistutkija Rauno Murju.
Kuolematon
Kuolematon on helmikuussa 2005 ilmestynyt Yön kuudestoista studioalbumi. Se julkaistiin Levillä, jonne tilaisuutta varten lennätettiin toimittajia, musiikkialan vaikuttajia sekä levykauppojen edustajia. Albumi myi kahdessa päivässä platinaa ja nousi suoraan Suomen virallisen listan ykköseksi. Huolimatta levyn myyntimenestyksestä, monet kriitikot moittivat sitä. Yleisimmin kritisoitiin Yön musiikillista linjaa, joka useiden kriitikoiden mielestä oli jo edellisestä "Rakkaus on lumivalkoinen" -levystä alkanut muuttumaan yhtyeen alkuperäisestä suomirockista liian iskelmälliseksi. Emma-gaalassa levy oli kuitenkin ehdolla vuoden albumiksi.
Albumilta julkaistiin neljä singleä; jo heinäkuussa 2004 ilmestynyt "Rakkauden vahvistama", Olli Lindholmin ja Annika Eklundin duetto "Pettävällä jäällä", MTV3:n Levyraadissakin mukana ollut "Yksi askel liikaa" sekä "Tie sydämeeni". Muista kappaleista suosituksi nousi muun muassa Jussi Hakulisen kirjoittama "Viimeinen ilta", joka kertoo ensimmäisestä maailmansodasta ja oli alkuperäiseltä nimetään "1914".
"Kuolematon" nousi listaykköseksi heti julkaisuviikollaan. Yhteensä albumi pysyi Suomen virallisella listalla 27 viikon ajan ja sitä myytiin yli 65 000 kappaletta eli tuplaplatinaan oikeuttava määrä.
28. syyskuuta 2005 levystä julkaistiin platinapainos, joka sisälsi neljä kesällä 2005 äänitettyä bonuskappaletta. Niistä "Ducadam" on Jussi Hakulisen omalla sanoituksella tehty versio chileläisen Quilapayúnin vallankumouslaulusta "El pueblo unido jamás será vencido" ja "Lentoon"-kappaleen puolestaan esitti alun perin englantilainen The Motors nimellä "Airport". Kappaleen suomennoksen teki Hector jo 1970-luvulla.
Yö juhlisti uuden albumin julkaisua 28 konserttisalia käsittävällä konserttikiertueella "Kuolematon 2005". Se alkoi 22. syyskuuta 2005 Iisalmesta ja päättyi 3. joulukuuta Poriin. Kiertueella olivat mukana myös Jari Latomaa ja Jussi Hakulinen sekä joissakin konserteissa esiintyneet Juha Tapio ja Annika Eklund. Torstaina 10. marraskuuta Jussi Hakulinen sai epileptisen kohtauksen seurauksena selkärankamurtuman. Hän joutui jäämään pois seitsemästä viimeisestä konsertista ja valtuutti Eklundin laulamaan "Joutsenlaulun".