hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
2010 (vuoden 1984 elokuva)
2010 (, Suomessa televisiossa myös nimellä Avaruusseikkailu 2010) on Peter Hyamsin ohjaama yhdysvaltalainen tieteiselokuva vuodelta 1984. Se perustuu Arthur C. Clarken romaaniin "", joka elokuvan tapaan on jatko-osa elokuvalle "".
Elokuvan päärooleissa ovat Roy Scheider avaruushallinnon entisenä johtajana Heywood Floydina ja Helen Mirren neuvostoliittolaisen avaruusaluksen "Aleksei Leonovin" komentajana Tanja Kirbukina.
Ohjaaja Peter Hyams on kertonut, ettei olisi tehnyt elokuvaa ilman ensimmäisen elokuvan ohjanneen Stanley Kubrickin lupaa. Kertoman mukaan kun Hyams oli kertonut Kubrickille halustaan tehdä jatko-osa ja kysynyt tältä lupaa, Kubrick oli vain nauranut kysymykselle ja vastannut: ”Siitä vain, tee se. En minä välitä.”
Elokuva sai vuonna 1984 sai viisi Oscar-ehdokkuutta, muun muassa parhaista erikoistehosteista, sekä Hugo-palkinnon elokuvien sarjassa.
Lähtökohtana elokuvassa on kahden suurvallan kiire selvittää avaruusalus "Discoveryn" mysteeri vuodelta 2001 - yhdysvaltalaisten "Discovery II" on rakenteilla, mutta ei valmistu ajoissa ehtiäkseen Jupiterin luokse, sillä Discoveryn huomataan lähestyvän oudosti Jupiterin kuuta Ioa.
Neuvostoliitto on kuitenkin lähettämässä omaa alustaan kohti Jupiteria, ja Floydin, Discoveryn suunnittelijan Walter Curnowin sekä HAL 9000 -tietokoneen suunnittelijan R. Chandran on ydinsodan uhan alla neuvoteltava itselleen paikka neuvostoliittolaisten aluksessa.
Monet elokuvan julisteista kuvaavat mustaa monoliittia Jupiterin lähellä. "Leonov" löytääkin tällaisen Discoveryn läheltä. Discoveryn ja HAL 9000:n uudelleenkäynnistys onnistuu hyvin, mutta Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välinen uhkaava sotatila Maan päällä eristää miehistöt toisistaan samalla kun Floyd saa salaperäisiä viestejä, jotka kehottavat lähtemään Jupiterin läheisyydestä.
Miehistön jäsenet eivät ole varmoja HALin yhteistyöhalukkuudesta, mutta HAL on luottamuksen veroinen ja "Leonov" pääsee pakenemaan juuri ennen kuin monoliitti muuttaa Jupiterin pieneksi tähdeksi.
"2010" sai kriitikoilta jakaantuneen vastaanoton; Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 64 % kriitikoista arvioi sen myönteisesti. Kaikki olivat kuitenkin yhtä mieltä siitä, ettei elokuva ollut läheskään ensimmäisen tasolla.
David Sedaris
David Sedaris (s. 26. joulukuuta 1956 Binghamton, New York) on yhdysvaltalainen kirjailija ja radiotoimittaja. Sedarisin kirjat ovat yleensä kokoelmia humoristisista omaelämäkerrallisista tarinoista hänen perhe-elämästään, kreikkalaisesta sukutaustastaan, opiskeluajoistaan ja työelämästään. Sedaris valittiin vuonna 2001 Time-lehden vuoden humoristiksi ja hän on myös saanut yhdysvaltalaisen huumorin Thurber-palkinnon.
Matosammakot
Matosammakot (Gymnophiona tai Apoda) on yksi sammakkoeläinten lahkoista. Lahkoon kuuluu kymmenen heimoa ja 208 lajia. Lahkon lajeilta puuttuvat raajat, minkä vuoksi niitä pidettiin aluksi käärmeinä. Matosammakkojen etu- ja takaruumiit ovat yleensä suunnilleen samannäköiset ja niiden ruumis on tasapaksu. Iho on paljas tai siinä on pyöreitä sarveissuomuja.
Matosammakot elävät Keski- ja Etelä-Amerikassa, Afrikassa ja osassa Aasiaa.
Eräät lajit elävät vedessä, mutta suurin osa tropiikin seutujen kuohkeassa mullassa. Naaras munii yleensä kuoppaan, josta se myös kaivaa käytävän lähimpään lammikkoon. Joidenkin lajien naaraat myös vartioivat pesäänsä, mutta läheskään kaikki eivät tee niin. Toukkien kuoriutuessa ne siirtyvät käytävää pitkin lammikkoon.
Matosammakot jaetaan kymmeneen heimoon:Yksittäisten matosammakkolajien lukumäärä on epävarma, sillä monet lajit on kuvattu yhden ainoan yksilön perusteella. Tiedon karttuessa nyt erillisinä pidettyjä lajeja jouduttaneen yhdistämään. Koska matosammakot elävät piilottelevaa elämää, kokonaan uusia lajeja kuitenkin löytynee vielä.
Alexander von Zemlinsky
Alexander von Zemlinsky (14. lokakuuta 1871 Wien – 15. maaliskuuta 1942 Larchmont, New York) oli itävaltalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Zemlinsky aloitti piano-opinnot nuorena ja soitti kouluaikoinaan urkuja synagogassaan. Vuonna 1884 hän aloitti opintonsa Wienin konservatoriossa. Hän opiskeli pianon soittoa ja säveltämistä ja voitti koulun pianokilpailun vuonna 1890. Zemlinsky tutustui Arnold Schönbergiin tämän liityttyä "Polyhymnia"-orkesteriin, johon Zemlinsky kuului. Heistä tuli pian läheiset ystävät. Schoenberg meni myöhemmin naimisiin Zemlinskyn Mathilde-siskon kanssa. Zemlinsky opetti Schönbergille myös kontrapunktia. Zemlinsky toimi lukuisten ooppera- ja konserttitalojen kapellimestarina Saksassa ja Itävallassa. Vuonna 1938 hän muutti Yhdysvaltoihin.
Säveltäjän varhaisissa teoksissa on huomattavissa vaikutteita Johannes Brahmsin musiikista ja myöhäisemmissä teoksissaan hän käytti wagnerimaisia harmonioita. Toisin kuin Schönberg Zemlinsky ei kirjoittanut atonaalista tai dodekafonista musiikkia. Zemlinskyn teoksista tunnetuimpia on hänen "Lyyrinen sinfoniansa" (1923): seitsenosainen teos orkesterille, sopraanolle ja baritonille.
Helen Mirren
Dame Helen Lydia Mirren (s. 26. heinäkuuta 1945 Chiswick) on englantilainen teatteri-, televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hän on voittanut kolme Emmy-palkintoa ja vuoden 2006 parhaan naisnäyttelijän Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "The Queen". Tämä oli hänen kolmas Oscar-ehdokkuutensa.
Helen Mirren syntyi Chiswickissä Lontoon länsipuolella, ja hän oli vanhempiensa kolmesta lapsesta toinen. Hänen ristimänimensä oli Yelena Vasilievna Mironova. Hänen isänsä Vasili Petrovitš Mironov oli lapsena muuttanut Venäjältä Englantiin diplomaatti-isänsä mukana ja jäänyt maahan Venäjän vallankumouksen jälkeen. Mirrenin äiti Kathleen Alexandrina Eva Matilda, o.s. Rogers, oli englantilainen. Isä muutti perheen sukunimen Mirreniksi 50-luvulla.
Helen Mirrenin merkittävimpien teatteritöiden joukossa ovat roolisuoritukset Kleopatrana ja lady Macbethina. Hän on myös tehnyt pitkän elokuvauran, johon kuuluvat muiden muassa "Caligula", "Gosford Park", "Excalibur – sankarin miekka", "Linnunradan käsikirja liftareille" (äänirooli) ja "The Queen". Mirren on myös näytellyt televisiosarjoissa, joista tunnetuin rooli on poliisi Jane Tennison rikossarjassa "Epäilyksen polttopiste" (1991–2006). Televisioelokuvista merkittävin lienee historiallinen draama "Elisabet I". Mirren esiintyi myös vuoden 2007 elokuvassa ".
Mirren on ainoa näyttelijä, joka on esittänyt valkokankaalla sekä Elisabet I:tä että Elisabet II:ta ja lisäksi voittanut molemmista samana vuonna (2007) Golden Globe -palkinnot.
Helen Mirren on ollut naimisissa yhdysvaltalaisen ohjaaja-tuottajan Taylor Hackfordin kanssa vuodesta 1997 lähtien; hänellä ei ole lapsia.
Hermann Abendroth
Hermann Paul Maximilian Abendroth ( 19. tammikuuta 1883 Frankfurt am Main – 29. toukokuuta 1956 Jena) oli saksalainen kapellimestari.
Abendroth opiskeli musiikin teoriaa, säveltämistä ja pianonsoittoa Münchenin konservatoriossa (Münchner Konservatorium) vuosina 1900–1903. Wagneristi Felix Motti oli hänen opettajansa, kunnes hän vastaanotti Lyypekin kaupungin kapellimestarin tehtävät vuosina 1905–1911. Tässä tehtävässä hänet korvasi Wilhelm Furtwängler.
Lyhyen Essenissä työskentelyn jälkeen Abendroth nimitettiin kapellimestariksi Kölniin, jossa hän johti vuosina 1915–1934 johti Gürzenich-orkesteria sekä kaupungin konservatoriota vuosina 1925–1943. Tämän orkesterin kanssa hän sai arvostusta kaikkialla Euroopassa ja hänet kutsuttiin useita kertoja johtamaan Neuvostoliiton Valtion sinfoniaorkesteria sekä Lontoon sinfoniaorkesteria.
Vuonna 1934 Abendroth joutui eroamaan tehtävistään Kölnissä, koska häntä epäiltiin liian läheisistä suhteista neuvostoliittolaisiin. Hänet kuitenkin nimitettiin erittain arvostetun Leipzigin Gewandhaus-orkesterin johtoon. Hänen edeltäjänsä Bruno Walter oli joutunut eroamaan tehtävästä juutalaisen syntyperänsä tähden, vaikka samaan aikaan Kölnin kamariorkesteri levytti hänen johdollaan muun muassa Vivaldin, Händelin ja Mozartin musiikkia. Leipzigin orkesterin johdossa Abendroth toimi aina vuoteen 1945 saakka. Samaan aikaan hän jätti myös tehtävänsä Leipzigin konservatoriossa, johon hänen oli nimetty vuonna 1941.
Abendroth oli natsipuolueen jäsen, mutta hän vakuutti aina, ettei ollut koskaan osallistunut yhteenkään poliittiseen kokoukseen tai mihinkään vastaavaan toimintaan.
Sodan jälkeen hänestä tuli Weimarin kaupungin musiikillinen johtaja vuosiksi 1945–1956 ja samalla hän myös palasi Leipzigiin johtamaan Leipzigin radion sinfoniaorkesteria vuosina 1949–1956. Viimeiseksi hän johti vuosina 1953–1956 Berliinin radion sinfoniaorkesteria Itä-Berliinissä.
Orkesterinjohtajana Abendrot oli kuin kotonaan saksalaisen ohjelmiston kanssa, hän levyttikin Anton Brucknerin sinfoniat erittäin onnistuneesti ja niitä levyttäessään hän pääsi valloilleen tarkkavaistoisuutensa, jota nämä sinfoniat vaikeutensa vuoksi vaativat.
Markos – Robottiajan sankari
Markos – Robottiajan sankari oli sci-fi-sarjakuvalehti, joka ilmestyi Suomessa vuosina 1975-1977. Julkaisija oli Kustannus Williams Helsingistä. Sarjakuva perustui yhdysvaltalaisen Tarzan-sarjakuvaakin piirtäneen Russ Manningin piirtämään "Magnus, Robot Fighter" -sarjakuvaan, joka ilmestyi alun perin vuosina 1963–1977. Myöhemmin eri kustantajat ovat julkaisseet "Magnus, Robot Fighter" -sarjaa Yhdysvalloissa 1990- ja 2000-luvulla.
Ebon Hawk
Ebon Hawk on -pelissä päähahmo Revanin ja hänen kumppaniensa alus. -pelissä se päätyy pakolaisjedin haltuun. Alus on valmistettu Transel-planeetalla. Se on alkuperältään Galaktisen tasavallan laivaston alus, joka on sittemmin vaihtanut omistajaa useaan kertaan päätyen lopulta Taris-planeetalle Davik Kangin omistukseen.
Alus on 24 metriä pitkä, tyypiltään kevyen luokan avaruusrahtialus. Lentämiseen se tarvitsee yhden pilotin, jonka lisäksi kaksi tykkimiestä ovat myös hyödyksi. Aseistuksena aluksella on kaksi turbolasertykkiä ja kaksi raskasta sädekanuunaa. Aluksella on erittäin tehokkaat, mutta helposti vahingoittuvat moottorit, joilla pääsee hyperavaruuteen. Aluksen runko muistuttaa jonkin verran Millennium Falconia.
Kapteenina toimi jediritari Revan, jonka nimeksi tuli myöhemmin pimeälle puolelle jouduttuaan Darth Revan. Myöhemmin aluksen omisti eräs tuntematon jedi (niin sanottu pakolaisjedi).
Ensimmäisessä "KotOR"-pelissä "Ebon Hawk"in miehistöön kuuluivat:"KotOR II" -pelissä miehistönä puolestaan toimi:
Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto
Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto SKY on ekumeenisesti suuntautunut ja kansainvälisesti toimiva kristillinen opiskelijajärjestö. Järjestö on sitoutunut evankelisluterilaisen kirkon tunnustukseen.
SKY on ollut uranuurtaja ekumenian, diakonian, rippileiritoiminnan ja ympäristökysymysten kohdalla. Järjestö tekee kriittistä, keskustelevaa ja ennakkoluulotonta työtä 2000-luvun kirkollisessa elämässä sekä kristillisessä opiskelijamaailmassa.
Globaali näkökulma on leimallista SKY:n toiminnassa. 1970-luvulta alkaen vapautuksen teologiaan tutustuminen sai SKY:n jäsenet kiinnostumaan kolmannen maailman asemasta. Erilaisilla projekteilla on pyritty paitsi auttamaan hädänalaisia myös herättämään keskustelua siitä, mitä voi tai pitäisi tehdä.
SKY on perustettu keväällä 1897. Liitto vietti 110-vuotisjuhlaansa 6. toukokuuta 2007 Helsingissä.
Liittohallituksen puheenjohtaja on Anssi Hannula (2015-2016). Aikaisempia puheenjohtajia ovat Marita Mattila (2010), Eetu Kejonen (2011-2012) ja Isto Peltomäki (2013-2014) sekä Krista Autio (2014). Pääsihteeri on (2014 alkaen) Minna Mannert.
SKY:n toiminnan kulmakivenä ovat paikallisyhdistysten järjestämät teemaillat, joissa pureudutaan asiantuntijoiden alustusten kautta ajattomiin ja ajankohtaisiin uskonnollisiin, kirkollisiin sekä yhteiskunnallisiin kysymyksiin.
SKY:n paikallisyhdistyksistä vuonna 2011 aktiivisimmin toimivat Helsingin, Turun, Tampereen, Kuopion ja Joensuun järjestöt.
Paikallisyhdistyksiä on 
SKY julkaisee kahta lehteä.
SKY on julkaissut vinyyli- ja cd-levyjä. Vuonna 2012 julkaistiin Salvadorilainen kansanmessu-cd-levy. Yhdistys julkaisi 1968 Nostokurki-levyn. Se oli ensimmäinen nuorten hengellisen musiikin levy. Levyllä soitti Sataset ja Heikki Laitinen. Nostokurki-kappaleen sanat ovat Mikko Heikan. Nostokurki-levyn parhaita paloja on julkaistu cd-levynä vuonna 2007.
SKY toimii kansainvälisissä järjestöissä. Yhdistys on yhdessä Ortodoksisen Opiskelijaliiton (OOL) kanssa osa maailmanlaajuista ekumeenista kristillistä opiskelijaliikettä, World Student Christian Federationia (WSCF).
Vuonna 1895 perustettu WSCF on maailman vanhin kansainvälinen opiskelijaliike ja maailman vanhin ekumeeninen järjestö. WSCF:llä on jäsenjärjestöjä yli sadassa maassa. WSCF:n keskustoimisto sijaitsee Le Grand-Saconnex’ssa, Sveitsissä.
WSCF:n Euroopan alueen pohjoismais-baltialaiseen yhteistyöneuvostoon NBCC:ään kuuluvat Suomen, Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Liettuan jäsenjärjestöt. NBCC:n jäsenjärjestöt pitävät tiiviisti yhteyttä ja järjestävät vuosittain kaksi pohjoismaista tapahtumaa.
SKY on Suomen ekumeenisen neuvoston (SEN) kumppanuusjärjestö ja nimeää edustajan kaikkiin SEN:n jaostoihin.
Kotimaassa läheisiä yhteistyökumppaneita ovat muun muassa Ortodoksinen Opiskelijaliitto ja Kirkon Ulkomaanavun Changemaker-verkosto.
Jäänmurtaja Tarmo
Tarmo-nimi on ollut kahdella Suomessa käytössä olleella jäänmurtajalla.
Anne Nurmi
Anne Nurmi, oik. Anne Marjaana Wolff (s. 22. elokuuta 1968 Tampere) on suomalainen laulaja, säveltäjä ja kosketinsoittaja, joka soittaa Lacrimosa-nimisessä goottimetalliyhtyeessä.
Nuorempana Nurmi lauloi kirkkokuoroissa ja oppi soittamaan kosketinsoittimia.
Vuonna 1987 Anne perusti yhdessä toisen laulajan Jyrkin kanssa "Noidat"-nimisen goottirock-yhtyeen. Nimi vaihtui muotoon Two Witches myöhemmin samana vuonna, kun yhtyeen laulukieleksi vakiintui englanti. Yhtyeeseen liittyivät 1989 Nauku ja Toby.
Two Witchesin esiinnyttyä Euroopan kiertueellaan 1993 Lacrimosa-yhtyeen kanssa, Lacrimosan saksalaissyntyinen laulaja Tilo Wolff pyysi Annea soittamaan kosketinsoittimia kolmannella levyllään "Satura". Annen ääni lumosi Tilon niin, että hän pyysi tätä mukaan pysyvästi, minkä jälkeen Anne on soittanut Lacrimosan riveissä. "Lichtgestalt" (2005) on pariskunnan yhdeksäs levy.
Rain (Mortal Kombat)
Rain on fiktiivinen henkilö Mortal Kombat tappelupelisarjassa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Ultimate Mortal Kombat 3 -pelissä. Rain on Tavenin ja Daegonin ohella jumala Arguksen poika, mikä tekee Rainista puolijumalan.
Rain on kotoisin Edeniasta ja joutui jo pienenä lapsena näkemään, kun Shao Kahn valtasi hänen maailmansa. Reikon adoptioisä jäi taistelemaan Edenian armeijan kenraalina ja käski salakuljettaa nuoren Reikon pois. Outworld murskasi Edenian armeijan ja Rainin adoptioisä kuoli taistelussa.
Tuhansia vuosia myöhemmin, Rain palasi mysteerisesti Kahnin joukkojen hyökätessä Earthrealmiin. Hänen täytyi valita kuoleman ja Kahnin välillä ja päätti pettää Edenian ja liittyi Kahniin tuhoten Earthrealmin sotureita.
Myöhemmin Rain sai tietää olevansa Edenian prinssi, mutta päätti kuitenkin taistella pahuuden puolella. Hän halusi tappaa sekä Tavenin että Daegonin, jotta pääsisi voittamaan Blazen ja saisi tämän voimat. Rain tapasikin Tavenin, mutta hävisi taistelun ja pakeni. Mortal Kombat Armageddon pelissä Rain kukistaa Blazen saaden täyden jumaluuden, jolloin Argus tekee hänestä Edenian suojelijan. Rain kuitenkin päätti käyttää voimiaan Edeniaa vastaan orjuuttamalla kaikki realmit. Rainilla on myös kyky hallita vettä.
Rain esiintyy myös pelattavana hahmona vuoden 2011 Mortal Kombat pelin DLC-versiossa. Rain esiintyy ei-pelattavana hahmona Mortal Kombat X -pelissä. Hän toimii Mileenan palvelijana yhdessä Tanyan kanssa. Rain joutui pakenemaan Mileenan kuoltua, mutta Tanya petti hänet ja ilmiantoi Kotal Kahnille, minkä jälkeen Rain vangittiin ja poltettiin roviolla.
Karhupuisto
Karhupuisto () sijaitsee Helsingissä, Kallion kaupunginosassa. 1900-luvun alkupuolella puisto tunnettiin nimellä Agricolanpuisto. Karhupuisto on saanut nimensä siellä sijaitsevan, kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistoksen "Mesikämmen muurahaispesällä" mukaan. Puiston pohjoiskulmassa oleva veistos kuvaa Suomen kansalliseläintä karhua. Veistoksessa karhu on niska köyryssä polkemassa muurahaispesää. Punagraniittinen teos paljastettiin vuonna 1931.
Puiston kesäinen kohokohta on suuri ja värikäs kukkaistutus. Karhupuiston kummit huolehtivat kaupungin puisto-osaston kanssa puiston kukkaistutuksista, nurmesta sekä lehmuksista. Puiston eteläkulmassa on suurehko hiekkakenttä, jossa voi pelata muun muassa petankkia. Karhupuisto tunnetaankin muun muassa Valtio-opillisen petankkiklubin kotikenttänä. Puistossa järjestetään myös tapahtumia.
Karhupuistossa sijaitsee kaksi tyyppikioskia. Puisessa lippakioskissa toimii nykyisin kesäkahvila. Toinen rakennus on moderni teräsrakenteinen grillikioski.
Karhupuisto on kolmion muotoinen. Puiston länsilaidalla Viidennellä Linjalla on raitiolinjapysäkki (linjat 3 ja 9), itälaidalla Fleminginkadulla bussipysäkki (51) ja taksiasema. Puiston vieressä Fleminginkadun toisella puolella sijaitsee Kallion kirjasto. Puisto rajoittuu pohjoisessa Agricolankatuun. Myös paloasema on lähellä.
Puiston aiemmat, vuonna 1901 käyttöön otetut ja vuonna 1928 virallistetut nimet olivat "Agricolan puistikko – Agricolaskvären." Nimiksi vaihdettiin "Karhupuisto – Björnparken" vuonna 1956. Nimenmuutoksella pyrittiin välttämään sekaantumista Eirassa sijaitsevaan Agricolan kirkkoon ja sen vieressä olevaan puistoon (nykyisin Tehtaanpuisto).
Karhupuisto mainitaan useissa Sir Elwoodin hiljaisten värien lauluissa. Karhupuisto esiintyy myös useasti televisiossa YLE:n draama-sarjassa Kotikatu. Laulaja Aarne Tenkanen levytti vuonna 1996 kappaleen "Karhupuiston boogie woogie".
Etsijä
Etsijä on vuonna 1908 perustettu kristillinen mielipide- ja kulttuurilehti. Sitä julkaisee Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto (SKY), joka on itsenäinen opiskelijajärjestö. Lehti ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Etsijä ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1908. Sille myönnettiin kirkon tiedonvälityspalkinto vuonna 1995.
Etsijän toimituskunta koostuu pääosin opiskelijoista ja nuorista aikuisista. Lehti on käsitellyt viime aikoina monenlaisia aihepiirejä: uskontoa, politiikkaa, filosofiaa ja kirjallisuutta. Julkaistujen artikkelien tyyli on usein pohdiskeleva ja esseemäinen. Lisäksi Etsijä on julkaissut ajankohtaisten ja tunnettujen henkilöitten haastatteluja. Etsijä on Kulttuuri-, mielipide-, tiedelehtien liitto Kultti ry:n jäsen.
Etsijän tavoitteena on viime aikoina ollut muuttaa linjaansa yhä dialogisemmaksi. Se haluaa olla keskustelun välittäjänä kristittyjen ja muita katsomusta edustavien välillä. Omaa linjaansa Etsijä kuvaa seuraavasti:
""Pelkän kliseisen kriittisyyden sijaan lehden päämääräänä on löytää jotain mihin uskoa ja sitoutua ilman älyllistä itsepetosta, olivat kyseessä sitten uskonnolliset, taiteelliset tai poliittiset ihanteet. Leimoilla ja identiteeteillä ei ole merkitystä, sillä Etsijä haluaa olla keskustelun väline uskoville ja uskonnottomille. Keskustelun hyveinä se pitää
"1) ymmärtämistä, aitoa pyrkimystä tavoittaa ne syyt ja kokemukset joiden perusteella toista mieltä olevat ovat päätyneet kantaansa ja
"2) avoimuutta, uskallusta ilmaista rohkeasti omat kantansa ja perusteensa ilman turhaa sovittelevuutta ja miellyttämisen halua.""
Etsijän ruotsinkielinen sisarlehti on Ad Lucem.
Elektra (sarjakuvahahmo)
Elektra on Marvel-kustantamon sarjakuvahahmo, jonka ensiesiintyminen tapahtui Daredevil-lehden numerossa 168 (tammikuu 1981). Hahmon loi Frank Miller.
Elektra on ninja ja salamurhaaja. Hänellä oli lyhyt rakkaussuhde supersankari Daredevilin kanssa, mutta Elektran väkivaltainen luonne ja palkkasoturimainen elämäntyyli erottivat parin.
Elektra on nimetty kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvän Elektran, Agamemnonin ja Klytaimestran tyttären, mukaan.
Elektra käyttää yleensä aseenaan kahta saita. Hänellä ei ole yliluonnollisia voimia, mutta hän on perehtynyt erittäin syvällisesti itämaisiin taistelulajeihin. Kunnoltaan hän vastaa olympiavoittajan tasoista moniottelijaa.
Elektra esiintyi sivuhahmona vuoden 2003 "Daredevil"-elokuvassa. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi spin-off-elokuva "Elektra", jossa hän on pääosassa. Kummassakin elokuvassa Elektraa näytteli Jennifer Garner.
Elektra esiintyi Marvel Cinematic Universeen kuuluvan Netflix-sarjan "Daredevil" toisella tuotantokaudella vuonna 2016. Häntä esitti ranskalainen näyttelijä Élodie Yung.
Elektra on pelattava hahmo Activisionin "" -pelissä. Hahmoa dubbasi näyttelijä Gabrielle Carteris.
Vartija (lehti)
Vartija on aatteellisiin ja taloudellisiin organisaatioihin sitoutumaton mielipidelehti. Lehti ilmestyy 6 kertaa vuodessa. Lehden tunnus oli pitkään Ihminen, uskonto, yhteiskunta. Tunnuslausetta muutettiin vuoden 2011 alusta muotoon Ihminen – usko – kulttuuri. Vuodesta 2017 lehti on ilmestynyt ainoastaan e-lehtenä, sillä sitä julkaisevan yhdistyksen voimavarat eivät ole riittäneet paperilehden julkaisuun.
Vartijan alkuperäinen ohjelmanjulistus kuului, että se on "kirkollinen lehti, yleistajuisesti esittävä niitä kysymyksiä, jotka koskevat kirkkoa, sen sisällistä elämää ja sen suhdetta valtiollisiin sekä yhteiskunnallisiin oloihin". Tuolloin se myös selvästi ilmaisi, että "kaikki muut puolueet ovat kirkolle enemmän tai vähemmän vastenmielisiä paitsi ”vanhain” johtama kansallinen puolue". Nykyisen ohjelman mukaan siinä kirjoittavat asiantuntijat teologiasta, uskontotieteestä, filosofiasta, psykologiasta, maailmankuvista, kulttuurista ja yhteiskunnasta. Kirjoitusten pääpaino on ollut teologiassa, mutta näkyvästi ovat olleet esillä myös filosofia, uskontotiede sekä ihmis- ja yhteiskuntatieteet. Vartijan yhteiskunnallinen painoarvo on ollut merkittävä erityisesti 1960-luvulla, jolloin se oli yksi nuorisoradikalismin äänitorvista.
Vartijalla on kaksi päätoimittajaa: Matti Myllykoski (1998–) ja Mikko Ketola. Lehdellä on toimitusneuvosto. Lehteä julkaisee Vartijan kannatusyhdistys ry.
Vartija on perustettu 1888.
Lehden aloittaessa 1888 sen vastaava toimittaja oli Elis Bergroth, ja hän jatkoi tehtävässä 1906 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka.
Annemarie Verstappen
Anna Maria ”Annemarie” Theodora Petra Verstappen () on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti uransa aikana kolme olympiamitalia, kaikki Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984.
Vuonna 1982 hän voitti maailmanmestaruuden 200 metrin vapaauinnissa Ecuadorissa. Myöhemmin samana vuonna, hänet nimettiin Alankomaiden vuoden naisurheilijaksi. Vuonna 1983 hän rikkoi 50 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen. Lisäksi hän voitti uransa aikana kaksi EM-hopeaa, ja kolme EM-pronssia.
Stockmannin Pietarin tavaratalo
Stockmannilla () oli 31. tammikuuta 2015 asti Venäjän toiseksi suurimmassa kaupungissa Pietarissa yksi tavaratalo. Lisäksi Stockmann omistaa Pietarissa sijaitsevan Nevsky Centre -kauppakeskuksen kiinteistön.
Tavaratalo siirtyi pois Stockmannin omistuksesta Reviva Holdings Limited -yhtiölle 1. helmikuuta 2016 alkaen. Uusi omistaja aikoo siirtää Venäjän tavaratalot omistamansa Debenhams-brändin alle vuoden 2018 alkuun mennessä.
Stockmann avasi 11. marraskuuta 2010 Pietarin keskustassa Nevsky Centre -kauppakeskuksen, jossa on 20 000 neliömetrin Stockmann-tavaratalo sekä 30 000 neliömetriä muuta liiketoimintaa, 565 auton paikoitushalli, ravintolapalveluita ja toimistotiloja. Kauppakeskuksen rakentaminen maksoi noin 185 miljoonaa euroa.
Stockmann on harjoittanut liiketoimintaa Pietarissa myös Lindex-, Seppälä- ja Bestseller-ketjujen kautta. Tammikuussa 2011 Lindexin myymälöitä oli kaupungissa kaksi, Seppälän myymälöitä 13 ja franchise-periaatteella toimivia Bestsellereitä seitsemän kappaletta.
Seppälän Stockmann myi pois vuonna 2015. Lisäksi Lindex on ilmoittanut vetäytyvänsä Venäjältä kokonaan.
Luettelo gospel-yhtyeistä
Tämä on aakkosellinen luettelo gospel-yhtyeistä.
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut on Aarne Tarkaksen ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1960. Pääosissa näyttelee aikansa tunnettuja elokuvanäyttelijöitä.
Elokuva perustuu toimittaja Erkki-Mikaelin "Avussa" julkaistuihin pakinoihin. Elokuva kertoo myyntimies Isaskar Keturin ja aputoimittaja Mikaelin vaiheista. He kauppaavat imuria, maalaavat hotellia, hoitavat kauhukakaraa, esiintyvät mannekiineina ja suojelevat vuorineuvos Tömstenin tytärtä katalalta johtaja Lööperiltä. Yhdessä kohtauksessa Hannes Häyrinen ja Leo Jokela nähdään naiseksi pukeutuneena. Elokuvassa on mukana myös ajan suosikkilaulajia, esimerkiksi Umberto Marcato ja Seija Karpiomaa.
Aikalaisarvioijat antoivat elokuvalle jokseenkin tylyn tuomion, tosin Hannes Häyrisen koomikonkyvyt saivat kiitosta. Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä arvioijien linja on ollut sama: farssiksi luonnehdittu elokuva on kiireessä tehty ja epäonnistunut. DVD:ltä elokuvan katsonut Elokuvauutiset.fi:n arvioija näkee elokuvassa paljon hyvää, ja se piti hänellä suupielet hymyssä alusta loppuun asti.
Javier Chevantón
Ernesto Javier Chevantón Espinosa (s. 12. elokuuta 1980 Juan Lacaze, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2014–2015 Uruguayn toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Liverpool Montevideota. 178 senttimetriä pitkän Chevantónin pelipaikka on hyökkääjä.
Chevantón on pelannut pääsarjatasolla uruguaylaisissa Danúbiossa ja Liverpool Montevideossa, Italian Serie A:n Leccessä ja Atalantassa, Ranskan Ligue 1:n Monacossa, Espanjan Primera Divisiónin Sevillassa sekä Argentiinan Primera Divisiónin Colónissa.
Uruguayn maajoukkueessa Chevantón pelasi 22 ottelua ja teki seitsemän maalia vuosina 2001–2008.
Sevilla:
Trio (kauppakeskus)
Trio on Lahden keskustassa sijaitseva suuri kauppakeskus ja Päijät-Hämeen erikoiskaupan keskittymä. Eniten pinta-alaa on varattu pukeutumiselle ja muodille. Kauppakeskus rajoittuu Vesijärvenkatuun, Vapaudenkatuun, Kauppakatuun ja Aleksanterinkatuun. Kauppakeskus peruskorjattiin vuosina 2007–2008, ja tällöin yhdistettiin Trio Aleksanteri, Trio Forum ja Trio Opaali yhdeksi kokonaisuudeksi. Kokonaisuudessaan uudistunut Trio avattiin marraskuussa 2008. Trion omistaa Citycon Oyj.
Heikki Rinne
Heikki Untamo Rinne (s. 24. lokakuuta 1941 Nousiainen) on suomalainen poliitikko (SDP), koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Hän oli 1980-luvulla laatimassa Rinteen mallin mukaista, SMP-läisen työministerin Urpo Leppäsen esittelemää työvoimalakia (Lex Leppänen), joka velvoitti kunnat tarjoamaan kaikille määräajan työttömänä olleille työtä.
Rinne toimi Porin kaupungin sosiaalisihteerinä 1971–1973, Loimaan kaupungin sosiaalijohtajana 1973, Rauman työvoimatoimiston johtajana 1975, projektipäällikkönä työministeriössä 1983–1986 ja on Varsinais-Suomen TE-keskuksen suunnittelija.
Rinteen malli syntyi Heikki Rinteen ollessa 1970-luvulla Porin sosiaalisihteerinä ja Rauman työvoimatoimiston johtajana. Järjestelmän avulla pitkäaikaistyöttömiä työllistettiin yksityisiin yrityksiin yhteiskunnan tuella aktiivisin työllistämistoimin. Malli on edelleen käytössä. Tutkimusten mukaan yhden yli 500 päivää kestävän työllistämisen kokonaishyöty kunnalle on 1 400-2 500 euroa vuodessa. Malli tuli lakisääteiseksi, kun se sisältyi vuonna 1987 säädettyyn työllisyyslakiin. Samanaikaisesti (1981) varattiin 13 miljoonaa markkaa nuorten yhteiskuntatakuun (nuorisotakuun) kokeiluun. Määriteltiin, että kunnan on tarjottava työ- tai harjoittelupaikka yli 3 kuukautta työttömänä olleelle nuorelle. Tällä on ollut suurempi työllistävä vaikutus kuin pitkäaikaistyöttömien työllistämisellä.
Syyskuussa 1989 Rinne jätti Kimmo Sasin ja Urpo Leppäsen sekä kahden muun kansanedustajan kanssa eduskunnan perustuslakivaliokunnalle selvityspyynnön Paavo Väyrysen toiminnan lainmukaisuudesta tämän ollessa ulkoministerinä syksyllä 1981. Väyrynen oli tuolloin neuvotellut ministerineuvos Viktor Vladimirovin kanssa Neuvostoliiton tuesta pankinjohtaja Ahti Karjalaisen pääsylle Keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1982 presidentinvaaleihin. Rinne, Sasi ja Leppänen katsoivat Väyrysen menetelleen tässä suhteessa miltei maanpetoksellisesti. Perustuslakivaliokunta totesi kuitenkin, ettei Väyrynen ollut syyllistynyt ministerivastuulaissa mainittuihin tekoihin.
Kansanedustajana hän oli Turun pohjoisesta vaalipiiristä 1987–1999. Vuoden 1999 vaaleissa hän putosi eduskunnasta. Hän oli myös Porin kaupunginvaltuutettu.
Mikko Latva
Mikko Latva (14. huhtikuuta 1870 Laihia – 20. heinäkuuta 1934 Pori) oli kansakoulunopettaja, pankinjohtaja ja kunnallisneuvos, joka oli kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1908–1909 ja 1914. Hän toimi myös Porin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Darin (albumi)
Darin on ruotsalaisen "Idol 2004" -tv-ohjelmasta tähdeksi nousseen poplaulajan, Darinin, toinen, hänen omaa nimeään kantava albumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2005. Albumi debytoi Ruotsin Sverigetopplistanin ensimmäisellä sijalla.
Albumin singlekappaleista kuvattiin musiikkivideot.
Oskari Peurakoski
Johan Oskar (Juhana Oskari) Peurakoski (vuoteen 1905 Renfors) (13. elokuuta 1869 Pori – 17. lokakuuta 1944 Helsinki) oli metsänhoitaja, toimitusjohtaja ja kansanedustaja.
Peurakosken vanhemmat olivat kauppias Johan Gustav Renfors ja Anna Elisabet Juhantytär ja puoliso vuodesta 1900 Selma Ottilia Stenbäck, joka oli rovasti Karl Emil Stenbäckin tytär. Hän tuli ylioppilaaksi Porin suomalaisesta lyseosta 1990, valmistui Evon metsäopistosta 1896 ja suoritti metsäkonduktöörin tutkinnon. Toimittuaan metsänhoito- ja metsätalouskonsulentin tehtävissä 1896-1903 hän oli Evon metsäopiston opettaja 1903-1904, Evon-Vesijaon metsänhoitaja 1904, Nikkarilan metsänvartijakoulun johtaja vuodesta 1906, metsähallituksen ylitarkastaja vuodesta 1917 ja vt. apulaisjohtaja vuonna 1921. Metsähallituksen pääjohtajan virkaa Peurakoski hoiti 1922, 1924 ja 1928-1929. Erottuaan metsähallituksen toimestaan vuonna 1932 Peurakoski työskenteli vakuutusyhtiö Metsäpalon toimitusjohtajana 1932-1943. Hänellä oli useita luottamustehtäviä alansa yhdistyksissä, järjestöissä ja komiteoissa sekä eri yhtiössä.
Peurakoski toimi Pieksämäen kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Kansanedustajaksi hänet valittiin Mikkelin läänin vaalipiiristä, hän toimi suomalaisen puolueen ja kokoomuksen eduskuntaryhmissä 1909–1919.
BloodRayne
Blood Rayne on videopeli- ja elokuvasarja, johon kuuluu kolme peliä ja kolme elokuvaa. Myös sarjakuvat ovat osa sarjaa. Tarina seuraa Rayne-nimistä puolivampyyria.
"BloodRayne"-sarjan juoni kulkee ennen toisen maailmansodan (pelissä "BloodRayne") ajoista 2000-luvulle ("BloodRayne 2") seuraten Rayne-puolivampyyrin tarinaa. Elokuvan aikajana ei seuraa pelien maailmaa.
Rayne on verenhimoinen yhdysvaltalainen puolivampyyri, joka on syntynyt noin vuonna 1915–1916 sen jälkeen kun hänen vampyyri-isänsä Kagan raiskasi tämän äidin. Myöhemmin Kagan murhasi koko Raynen perheen, jotta tällä ei olisi muuta vaihtoehtoa kuin kääntyä hänen puoleensa.
Noin vuonna 1932 Rayne vietti teini-ikänsä yrittämällä metsästää ja tappaa isänsä kostaakseen perheensä puolesta. Tämän seurauksena hän saapui Eurooppaan, missä hän suoritti sarjan murhia ennen pidätystään. Väittämällä uhreja vampyyreiksi hän ei saavuttanut uskottavuutta virkavallan silmissä, mutta pystyi nopeasti pakenemaan ja jatkamaan metsästystä.
Rayne rekrytoitiin mystiseen Brimsonen seuraan (Brimstone Society). Brimstonen seura lähetti hänet joukkoon tehtäviä, jotka poistaisivat yliluonnolliset uhat maailmasta. Eräs näistä tehtävistä vaati häntä käyttämään vampyyrisia voimia natseja vastaan, jotka olivat aikeissa käyttää maagisia esineitä nostaakseen Adolf Hitlerin valtaan. Rayne myös oppi käyttämään natsien vangeilla kehittämiä demonisia Daemite-parasiittejä heitä itseään vastaan. Taustatarina pohjautuu vaikutteiltaan useiden historiallisten natsien okkultisten ryhmiin kuten Thule societyyn.
"BloodRayne" vaikuttaa olevan inspiroitu Terminal Realityn aikaisemman "Nocturne"-pelin aineksista. Nocturnen kolmannen persoonan selviytymiskauhupelin sankaritar Svetlana, myös puolivampyyri ja metsästäjä, on hyvin samanlainen kuin "BloodRayne". Aikaisissa betaversioissa pelistä näiden hahmojen ulkonäky ja asusteet ovatkin hyvin samankaltaisia. Lisäksi jotkin "BloodRayne"-pelisarjan vihollista (kuten Daemites ja lepakkovampyyri) ovat alun perin olleet Nocturnessa. "BloodRaynen" viimeinen osio on myös samoissa maisemissa (Gaustadtin linna) kuin Nocturnen alku. Myös ”Brimstone Society” on konseptina vastaava kuin ”Spookhouse” "Nocturnessa". Alun perin "BloodRayne" olikin tarkoitettu "Nocturnen" jatko-osaksi, mutta tuottajat ajattelivat sen myyvän enemmän omalla nimellään.
Syksyyn 2006 mennessä on julkaistu viisi "BloodRayne"-albumikirjaa:
Reinhold Grönvall
Reinhold Grönvall (1. toukokuuta 1851 Pori – 3. maaliskuuta 1916 Lavia) oli kirkkoherra ja lääninrovasti sekä suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Grönvallin vanhemmat olivat työmies Jakob Reinhold Grönvall ja Anna Greta Kröning. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871, sai pappisvihkimyksen 1877 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1886. Grönvall toimi kirkkoherran apulaisena Hämeenlinnassa 1877–1879 ja Porissa 1879–1896. Hän oli Ulvilan vt. kirkkoherrana 1892–1896 ja viimeksi Lavian kirkkoherrana 1896–1916 sekä Tyrvään rovastikunnan lääninrovastina 1905–1916. Grönvall oli tämän ohella uskonnon opettajana Hämeenlinnan tyttökoulussa 1877–1879 ja eri oppikouluissa Porissa 1879–1891. Hän toimi myös Satakunta-lehden toimittajana vuosina 1880–1896.
Grönvall toimi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä valittuna kansanedustajana suomalaisessa puolueessa vuodesta 1910 kuolemaansa saakka. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Grönvall oli naimisissa vuodesta 1879 Anna Sofia Ekmanin kanssa.
Matti Hälli
Matti Hälli (20. maaliskuuta 1913 Oulu – 29. maaliskuuta 1988 Oulu) oli suomalainen kirjailija. Pitkän uransa aikana hän kirjoitti lähes 40 romaania ja novellikokoelmaa sekä lukuisan määrän pakinoita, kertomuksia ja esseitä.
Matti Hälli syntyi vuonna 1913 nahkatyömies Matti Hällin ja hänen vaimonsa Matildan perheeseen. Molemmat vanhemmat työskentelivät Åströmin nahkatehtaalla, jossa valmistettiin tarvikkeita Venäjän armeijalle. Hällin äiti kuoli poikansa ollessa parivuotias, ja isä ja poika muuttivat asumaan isän sisaren Anna Hällin luokse Oulujoen rannalle Alalaanilaan.
Ylioppilaaksi Matti Hälli kirjoitti Oulun lyseosta vuonna 1933. Opintonsa Helsingin yliopistossa hän aloitti jo samana vuonna, mutta tilapäiset ansiotyöt, kirjailijaura ja sota pitkittivät akateemisten oppiarvojen saavuttamista. Yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Hälli valmistui 1952 Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta ja filosofian maisteriksi 1970 Helsingin yliopistosta pääaineenaan estetiikka ja nykyiskansain kirjallisuus.
Tuotannossaan Hälli palasi lapsuutensa maisemiin Merikosken rannalle. Oulu-trilogian aloittava "Valkea kaupunki" (1957) kuvaa 1950-luvun Oulua, jonka puutaloidylli on vaihtunut kerrostaloihin ja tehtaisiin. Romaanin perussävy on nostalginen, hivenen paatoksellinenkin. Hälli rinnastaa kaupungin kasvun yksilön elämään: romaanin päähenkilö, maisteri Sahra, kaipaa vanhaa Oulua, mutta sisäistää ajan myötä muutoksen välttämättömyyden.
"Lassinkalliossa" (1959) palataan ajassa 1930-luvulle, jolloin Merikoski oli vielä vapaa ja elämä Oulussa muutoinkin maaseutumaista. Teoksen nimi viittaa Merikosken hurjimman virtauksen kohdalla olevaan kallioon, jonka päälle rakennettiin myöhemmin voimalaitoksen patosilta. Myös trilogian päättävä "Kosken kuuluvissa" (1967) korostaa Merikosken roolia kaupunkimiljöössä: joen nurjalla puolella asuu köyhä työväestö, oikealla puolella taas paremmin toimeentulevat ihmiset.
Hailuodosta, jossa Matti Hälli vietti kesänsä 1950-luvun lopulta lähtien, tuli Oulun ohella tärkeä kirjailijatyön virike. Romaanisarjassa "Isä Jumalan ilveilijä" (1961), "Ruottinojan aurinko" (1963) ja "Meri-Heikin perintö" (1965) Hälli kirjoittaa näkyviin sen, mikä virallisista historiankirjoituksista uupuu: tavallisten ihmisten ajatukset ja arvot, myyttien ja uskomusten kulttuurihistorian.
Apollo et Hyacinthus
Apollo et Hyacinthus (KV 38) on Wolfgang Amadeus Mozartin vuonna 1767 säveltämä ooppera. Ooppera on Mozartin ensimmäinen, jos "Die Schuldigkeit des ersten Gebotes" katsotaan yksinkertaisesti draamalliseksi sakraalimusiikiksi.
Kolminäytöksinen ooppera perustuu antiikin Kreikan mytologiaan sellaisena kuin siitä kertoo roomalainen runoilija Ovidius teoksessaan "Muodonmuutoksia".
Myytin mukaisesti Hyacinthus kuolee tapaturmaisesti Apollon viskaaman kiekon osuttua hänen päähänsä. Toisaalta myytti kertoo myös, että tuulen jumala Zephyrus olisi vastuussa nuorukaisen kuolemasta. Tämä näet ohjasi kiekon osumaan nuorukaiseen, koska oli itsekin rakastunut häneen. Hyacinthuksen kuoltua Apollo on surun murtama ja tekee nuorukaisesta kukan, hyasintin, jonka terälehdillä kimaltelee pisaroina nuori veri.
Libreton tehnyt Rufinus Widl oli pappi, minkä tähden tarina on muokattu melkoisen rajusti ja sen homoseksuaalinen luonne on muutettu Apollon rakkaudeksi Hyacinthuksen sisarta Meliaa kohtaan.
Kobra (Mortal Kombat)
Kobra on kuvitteellinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa. Hänet tavattiin ensimmäisen kerran -pelissä.
Kobra oli pohtinut vuosien ajan, kuinka hänen taitonsa toimisivat oikeassa taistelussa. Hän oli harjoitellut ainoastaan karatekoulussa, missä toisia ei saanut todella vahingoittaa. Hän päättikin sitten kokeilla taitojaan New Yorkin kujilla. Hän aloitti hyökäten jengien kimppuun ja jatkoi huumekauppiailla. Hän kiinnostui taisteluista yhä enemmän ja alkoi tappaa vastustajansa. Hän jatkoi tappamistaan hyökäten kauppoihin ja huoltoasemille varastaen samalla niiden kassat. Lopulta NYPD sai kuitenkin hänet kiinni.
Kun Kobraa vietiin poliisiasemalle, hän kuuli ammuntaa ja poliisien huutoa. Kabal ja Kira olivat saaneet tietää Kobrasta ja tulivat värväämään tätä uuteen Black Dragon klaaniin. Tapettuaan poliisit, Kabal vei Kiran ja Kobran Outworldiin, missä he työskentelivät Havikille, joka oli palauttanut Kabalin henkiin.
Myöhemmin Taven tapasi Kiran ja Kobran, jotka suojelivat siltaa, jonka Tavenin täytyi ylittää. Kiran hylättyä hänet Kobra haastoi Tavenin taisteluun ja hävisi.
Vuosisadan rakkaustarina (Ilkka Jääskeläisen albumi)
Vuosisadan rakkaustarina on Idols-ohjelman toisen kauden voittajan, suomalaisen poplaulajan Ilkan debyyttialbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2006.
Niin ikään Idols-kilpailuun osallistunut, Ilkan kaksoisveli Heikki Jääskeläinen laulaa myös albumilla, yhteensä yhdeksässä kappaleessa. Albumin ensimmäinen radiosoittoon asti päässyt kappale oli veljesten yhteiskappale "Soita", joka alkoi soida Suomen radioasemilla helmikuussa 2006. Kappaleeseen tehtiin myös musiikkivideo, joka kuvattiin Espanjan Madridissa.
Albumilta ei julkaistu yhtään varsinaista singleä. Kappaleista "Unohda en", "Vuosisadan rakkaustarina" ja "Soita" tehtiin promosinglet radioasemille. Lisäksi tehtiin kappaleet "Soita" ja "Se ainut" (ei albumilla) sisältävä single, jota jaettiin Daim-makeisten mukana.
Suomen virallisella albumilistalla levy nousi julkaisuviikolla toiseksi. Yhteensä se pysyi listalla 12 viikkoa. Jääskeläisen kotisivujen mukaan levyä on myyty yli 14 000 kappaletta.
Iisakki Saha
Iisak (Iisakki) Saha (8. toukokuuta 1865 Ilmajoki – 13. joulukuuta 1924 Pori) oli kultaseppä ja Saksan konsuli. Hän toimi kansanedustajana valittuna Suomalaisen puolueen listalta Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1914.
Kunnallispolitiikassa hän toimi Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Fanny Ahlfors
Fanny Augusta Ahlfors (21. maaliskuuta 1884 Pori – 13. tammikuuta 1947 Pori) oli suomalainen johtaja, järjestötoimitsija ja kansanedustaja. Hän oli toimi eduskunnassa sosialidemokraattisessa ryhmässä vuosina 1919–1927 ja 1930–1933. Hän oli edustajakaudellaan eduskunnan talousvaliokunnan ja sivistysvaliokunnan jäsen. Porin kansanhuollon johtaja hän oli 1939–1945.
Tasavallan presidentin valitsijamiehenä Ahlfors toimi 1925 ja 1931.Ahlfors oli myös Porin kaupunginvaltuutettu.
M (James Bond)
M on James Bond -kirjoissa ja elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen MI6-tiedustelupalvelun johtaja. Ian Flemingin kirjoissa, ja osassa Bond -elokuvista M on oikealta nimeltään Sir Miles Messervy ja naispuolisena Olivia Mansfield, jonka nimikirjaimesta tunnuskirjain ilmeisesti on johdettu. 
Todellinen MI6 perustettiin 1909 osana silloista Secret Service Bureauta. Palvelun ensimmäinen johtaja oli Sir Mansfield Smith-Cumming, jonka koodinimeä ”C” (kirjain tulee myös sukunimestä) on käytetty kaikista myöhemmistä johtajista. Ian Fleming tapasi hyödyntää leikillisesti sota-aikaisia tietojaan ja yksinkertaisesti vaihtoi kirjaimen.
Virallisissa James Bond -elokuvissa M:ää esitti ensin Bernard Lee 11 ensimmäisessä Bond-elokuvassa. Leen kuoltua vuonna 1981 roolin peri Rob Brown. Elokuvasta "007 ja kultainen silmä" lähtien M:ää esitti Judi Dench ja elokuvan "007 Skyfall" lopussa uutena M:nä nähdään Ralph Fiennes. Epävirallisessa "Älä kieltäydy kahdesti" -elokuvassa M:n roolissa nähtiin Edward Fox.
Elokuvassa "Erittäin salainen" M ei esiinny ollenkaan ja hänen kerrotaan olevan lomalla.
Kuurola
Kuurola on kylä Kokemäellä, Satakunnassa. Kuurolassa toimii Kuurolan Kyläyhdistys ry ja Kuurolan VPK. Kuurolan koulu lakkautettiin vuonna 2006. Kuurolassa on toiminut kaksi kyläkauppaa, toinen lopetettiin 1960-luvulla ja toinen 1984–1985.
Kirsten Vlieghuis
Kirsten Vlieghuis (s. 17. toukokuuta 1976 Hengelo, Overijssel) on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti kaksi mitalia kesäolympialaisissa 1996, 400 metrin ja 800 metrin vapaauinneissa. 
Vlieghuis oli Alankomaiden ensimmäinen olympialaisten uintimitalisti sitten vuoden 1988, jolloin Alankomaiden naisten 4 × 100 vapaauintiviestijoukkue voitti hopeaa. Kesäolympialaisten 2000 jälkeen Vlieghuis lopetti uransa.
Jouni Kalliokoski (pesäpallo)
Jouni Kalliokoski (17. kesäkuuta 1977 Kuortane) on suomalainen pesäpalloilija. Kalliokoski edusti pesäpallourallaan Alajärven Ankkureita ja Jyväskylän Kiriä. Kasvattajaseura oli Kuortaneen Kunto. Hänen pelipaikkansa oli lukkarin. Peliura päättyi vuonna 2001.
X-Men: The Official Game
X-Men: The Official Game on Z-Axis Gamesin kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintapeli, joka julkaistiin samoihin aikoihin "" -elokuvan kanssa. Pelissä on tapahtumia elokuvasta ja sen edeltäjästä, "X-Men 2":sta. Tapahtumat seuraavat erityisesti Wolverinea, Jäämiestä ja Painajaista. Peli myös kertoo tapahtumista elokuvien välissä ja selittää muun muassa fiktiivisen puolen siitä, miksi Painajaista ei nähdä kolmannessa elokuvassa.
Winnie van Weerdenburg
Wilhelmina ”Winnie” van Weerdenburg (1. lokakuuta 1946 Haag – 27. lokakuuta 1998 Haag) oli entinen alankomaalainen uimari, joka voitti pronssimitalin 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä kesäolympialaisissa 1964. Hänen joukkuetoverinsa olivat Toos Beumer, Erica Terpstra ja Pauline van der Wildt, ja heidän pronssiaikansa oli 4.12,0. Ainoassa henkilökohtaisessa startissaan, 100 metrin vapaauinnissa, van Weerdenburg ei selviytynyt alkueriä pidemmälle.
Killbox 13
Killbox 13 on thrash metal -yhtye Overkillin vuonna 2003 ilmestynyt, järjestyksessään kolmastoista albumi.
Werner Egk
Werner Egk (alun perin Werner Mayer, 17. toukokuuta 1901 Donauwörth, Baijeri – 10. heinäkuuta 1983 Inning) oli saksalainen säveltäjä. Egk opiskeli Münchenissä Carl Orffin johdolla. Egk sävelsi erityisesti baletti- ja oopperamusiikkia. Hänen teoksensa "Die Zaubergeige" () oli yksi natsi-Saksan esitetyimpiä oopperoita. Egk työskenteli natsien valtakaudella "Reichsmusikkammerissa". Hän voitti kultaa Berliinin olympiakisojen taidelajeissa. Toisen maailmansodan jälkeen häntä nimitettiin "jälleenrakennuksen säveltäjäksi" ja hän työskenteli 1950-luvulla Berliinin musiikkikorkeakoulun johtajana.
Yhteysalus
Yhteysalus on sotilas- tai siviilikäyttöön rakennettu tai valmiista aluksesta muutettu kuljetusalus, jonka tehtävänä on kuljettaa ihmisiä ja tavaraa saaristoissa oleviin asutuksiin tai linnakkeisiin. Nämä alukset eroavat lautoista siinä suhteessa, että ne voivat liikennöidä vapaasti normaalireitistään poiketen ja ovat pääsääntöisesti huomattavan paljon merikelpoisempia kuin suojaisille ja suhteellisen lyhyille reiteille tarkoitetut lautat.
Aiemmin Suomessa siviilikäytön yhteysalukset kuuluivat Merenkulkuhallitukselle; nykyään suurin osa kuuluu valtiojohtoisella Arctia Shipping-varustamolle ja muutama on yksityinen; maailmalla käytäntö vaihtelee julkisesta vallasta yksityisiin varustamoihin tai omistajiin, maasta riippuen. Suomessa ensimmäiset julkisen vallan omistamat yhteysalukset olivat S/S Dragsfjärd ja sen korvannut S/S Aranda.
Tunnetuksi ja arvossa pidetyksi ehti tulla vuoteen 1944 saakka Suomenlahden ulkosaaria palvellut s/s Suursaari.
Puolustusvoimien yhteysaluksia on runsas kirjo; merkittävin ryhmä on Valas-luokka, joka pystyy kuljettamaan peräkannellaan yhden kolmiakselisen kuorma-auton tai vastaavan määrän pienempiä ajoneuvoja. Aluksia on neljä eli Valas, Vahakari, Vaarlahti ja Vänö; ne on sijoitettu rannikkotykistön linnakkeiden yhteysaluksiksi. Kaikki ovat jäävahvistettuja ja pystyvät toimimaan myös jäänmurtajan tehtävissä tarpeen vaatiessa.
Myös pienempiä yhteysaluksia, mm. rannikkotykistölle rakennettu kuusi alusta käsittävä Hauki-luokka (Hauki, Hakuni, Havouri, Hankoniemi, Hirsala, Houtskär), joka pystyy liikkumaan kokoisiaan huomattavasti vahvemmissa jäissä, on rakennettu nimenomaan kelirikkoajan liikennettä varten. Näitä aluksia kutsutaan nimikkeellä kelirikkoalus.
Merivartiostolla on vastaavia teräsrunkoisia aluksia runsaasti; niistä on perinteisesti käytetty lyhennettä RV eli rautavene (epävirallinen kutsumanimi ""rautaville"").
Samoin luotsien perinteinen haminalaiskutteri on nimenomaan kelirikkoalus.
Norjassa vastaavia aluksia on runsaasti; ne ovat pitempien yhteysvälien vuoksi huomattavasti suurempia, jotka pystyvät kuljettamaan pienehkön maastokuorma-auton tai vastaavan ajoneuvon peräkannellaan avomerioloissa; näitä aluksia käytetään maan ulkosaariston yhteystehtäviin.
Huippuvuorille liikennöidään tarkoitukseen erikseen rakennetuilla jäävahvistetuilla aluksilla, jotka pystyvät kuljettamaan ajoneuvoja, koska alueen olosuhteet vaativat sitä.
Väyläalus
Väyläalus tai väylänhoitoalus on vesiväylien hoitoa varten suunniteltu ja rakennettu erityisrakenteinen työalus.
Aina 1970-luvun loppuun asti, jolloin "Seili"-luokka astui palvelukseen, näitä merenkulun turvalaitteita rakentavia ja huoltavia aluksia kutsuttiin nimikkeellä tarkastusalus. Ne poikkeavat nykyisistä eniten pienemmällä kansitilalla, koska hyvin kauan väyliä merkittiin kevyemmillä viitoilla kuin nykyisin. Viimeisiä perinteisiksi tarkastualuksiksi rakennettuja olivat vuoteen 2014 merenmittaajien käytössä ollut Helsingin luotsipiirin tarkastusalus "Saaristo" (Reposaaren konepaja 1965) ja tämän sisarlaiva "Suunta" (Rauma-Repolan Reposaaren konepaja 1975).
Suomessa väyläalukset omistaa valtion Meritaito Oy (vuonna 2014). Aluksia on kaksi suurta eli "Seili" ja "Letto", kolme keskikokoista eli "Sektori", "Kummeli" ja "Linja" sekä kolme pienempää "Oili"-luokan väyläalusta. Lisäksi on pienempiä väyläaluksia. Suuret väyläalukset toimivat myös öljyntorjunta-aluksina.
Suuret väyläalukset on varustettu raskaalla nosturilla ja välineistöllä raskaiden poijujen huoltoa varten. Poijut voidaan pestä, hiekkapuhaltaa ja maalata merellä tarpeen vaatiessa. Lisäksi väyläalukset huolehtivat kasuunimajakoiden huollosta.
Tila-auto
Tila-auto (, MPV) tarkoitti aiemmin pakettiautoista tehtyjä henkilöautomuunnoksia, mutta nykyään tila-autot ovat aivan oma luokkansa. Suurimmat tila-autot saattavat yhä perustua pakettiautoihin, mutta keskikokoiset ja pienet tila-autot perustuvat usein tavallisiin B- ja C-segmentin autoihin. Nykyisen tila-autojen esiinmarssin Euroopassa aloitti Renault Scénic 1990-luvun lopussa. Sedan-, hatchback- ja farmarimalleja korkeammat autot on tarkoitettu varsinkin suurta sisätilaa tarvitseville ja arvostaville lapsiperheille.
Englanniksi "minivan" tai "large MPV".
Englanniksi "compact MPV", perustuvat yleensä C-segmentin automalleihin.Englanniksi "mini MPV", perustuvat yleensä B-segmentin automalleihin.