hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kaltimon pahvitehdas
Kaltimon pahvitehdas oli Oy Kaukas Ab:n tehdas Enossa, Pielisjoen rannalla. Henkilökuntaa oli parhaimmillaan töissä 115, mutta loppuaikoina hieman alle sata. Tehtaan työntekijöitä edusti Paperiliiton Kaltimon osasto numero 53 ry. Tehtaassa oli yksi kartonkikone ja viisi hiomakonetta. Tehtaan tuotanto meni muun muassa Neuvostoliittoon, Tanskaan, Saksaan, Egyptiin ja Etelä-Afrikkaan.
Vuonna 1897 perustettiin Kaltimon Puuhiomo Osakeyhtiö ja rakennettiin pahvitehdas Pielisjoen rannalle, Keski-Kaltimon alapuolelle, nykyisen Enon Kanavarannan kohdalle. Suurin osa tuotteista myytiin Suomen Puuhiomoyhdistyksen kautta Venäjälle, ja loput pääasiassa Saksaan. Tehdas tuotti neljä ensimmäistä vuotta tappiota. Vuonna 1908 tehdas paloi perustuksiaan myöten, mutta rakennettiin uudelleen. Joensuu–Nurmes-radan valmistuminen vuonna 1909 helpotti pahvinkuljetusta ja yritys tuotti jälleen voittoakin.
Vuonna 1916 Kaltimon Puuhiomo myytiin Kaukaalle. Tehdas tuotti alussa hyvin, mutta vuonna 1924 tuli jo tappiota. Syynä olivat maatalouden lisäksi tehtaan vanhentuneet koneet, jotka eivät soveltuneet erikoiskartongin valmistukseen. Tilaus- ja tuotantomäärät laskivat ja vuonna 1931 tehdas pantiin seisomaan. Seuraavana vuonna Kaltimon Puuhiomo fuusioitiin Kaukaaseen ja tehtaan viralliseksi nimeksi tuli Ab Kaukas Fabrik, Kaltimon pahvitehdas. Sodan jälkeen tehdas toimi kahdeksan vuotta, joista voittoa syntyi vain vuosina 1946 ja 1951. Vuonna 1952 yhtiö päätti rakentaa Kaltimon voimalaitoksen ja räjäyttää tehtaan. Tehtaan tiilirakenteinen korjaamo purettiin alueen viimeisenä rakennuksena vuonna 2004.
Tehtaalla oli yksi kapea kartonkikone. Lisäksi hiomossa oli viisi hiomakonetta.
Tehtaan tuotteet kuljetettiin rautatien varressa olevaan pitkään makasiiniin, joka on edelleen jäljellä. Tehdasalueella oli myös oma rautatie.
Ceebrolistics
Ceebrolistics on suomalainen elektronisen hip hopin-yhtye, jonka muodostavat Pijall (Janne Hyttinen), MattiP (Matti Pentikäinen) ja RoopeK (Roope Kinnunen). Ceebrolistics on myös osa helsinkiläistä Murmurecordings-kollektiivia.
Ceebrolistics on tehnyt musiikkia jo 90-luvun alkupuolelta asti englanniksi ja suomeksi. Heidän ensimmäinen julkaisunsa oli kasettisingle "Spring", joka ilmestyi vuonna 1995. Kasetilla oli kaksi kappaletta ja eri versioita niistä. MattiP, Pijall ja RoopeK myivät kasettiaan kädestä käteen.
Vuonna 1998 Ceebrolistics julkaisi ensimmäisen albuminsa "The Day of the People in Between". Sitä sai reppumyynnin lisäksi myös The Funkiest -levykaupasta. Levy julkaistiin CD:nä, vinyylinä ja C-kasettina, ja sitä myytiin noin 1500 kappaletta.
2000-luvun alussa Ceebrolistics teki levytyssopimuksen levy-yhtiö EMI:n kanssa. Ceebrolistics julkaisi EMI:n kautta singlen "Hyviä juttuja / Me" sekä "0."-ep:n. Ep nousi ilmestyttyään maaliskuussa 2001 albumilistalla sijalle 33. Levy myi noin 5 000 kappaletta.
Vuonna 2005 Ceebrolisticsin dub- ja elektrovaikutteinen "Ö" -ep ilmestyi. Levyn julkaisi Ceebrolisticsin oma levy-yhtiö Katusea yhdessä Fullsteam Recordsin kanssa. Levyltä julkaistiin myös single "Aintie / Sinainin".
Ceebrolistics on suunnitellut jo pitkään uuden albumin julkaisemista. Uuden levyn julkaisuajankohdasta ei kuitenkaan ole vielä tietoa.
Ceebrolisticsin jäsenet ovat olleet mukana myös monissa muissa projekteissa. Heitä on kuultu mm. Murmurecordingsin julkaisuilla ja vierailijoina monien muiden artistien levyillä. Pijall julkaisi keväällä 1999 oman soololevynsä nimeltä "The Cave" ja toisen "Stripped Anatomy of" -nimisen albumin maaliskuussa 2009 sekä tehnyt yhdessä serkkunsa RoopeK:n kanssa musiikkia nimellä Serkkupojat. RoopeK, joka tunnetaan myös nimillä Mörkö, rrimöykk ja KoksuK, on tehnyt useita mixtapeja ja tuottanut biittejä eri artisteille. Myös MattiP on julkaissut soolomateriaalia (mm. "Save the King" -albumin) sekä oman runokirjan, joka kantaa nimeä "Aavaavaa".
Tällä hetkellä MattiP ja RoopeK järjestävät yhdessä DJ Dead-O:n sekä Non Personin (Niclas Kristiansson) Alas-klubia ja saman nimistä radio-ohjelmaa Bassoradiolla. RPK (Roope K) ja Julma-Henri julkaisivat Kutsu EP:n 9. joulukuuta 2010 ja albumin "HENRI" tammikuussa 2011.
Walter Sickert
Walter Richard Sickert (31. toukokuuta 1860 München, Saksa – 22. tammikuuta 1942 Bath, Englanti) oli saksalais-tanskalaissyntyinen brittiläinen taidemaalari. Sickert oli kosmopoliitti ja eksentrikko, joka suosi impressionismia edustaneissa maalauksissaan urbaaneja maisemia ja tavallisia ihmisiä.
Walter Sickert syntyi Münchenissä, ja hänen isänsä oli tanskalaissyntyinen saksalainen piirtäjä Oswald Adalbert Sickert. Walter Sickert työskenteli useita vuosia näyttelijänä, mutta vuonna 1881 hän opiskeli Slade School of Fine Artissa.
Sickertiin vaikuttivat erityisesti James McNeill Whistler, jonka apulaisena hän aloitti vuonna 1881, ja Edgar Degas, jonka hän tapasi seuraavana vuonna Pariisissa. Sickertin tyypillisimpiä aiheita olivat lontoolaisten teatterisalien sisätilat. Niistä ensimmäiset ilmestyivät vuonna 1888 New English Art Clubilla.
Sickert eli 1890-luvulla muotokuvamaalarina. Lontoosta hän muutti vuonna 1898 manner-Eurooppaan ja asui sekä Ranskan Dieppessä että Venetsiassa. Hän maalasi tuona aikana usein maisemia.
Sickert palasi vuonna 1905 Lontooseen, missä hän yhdessä Augustus Johnin ja Lucien Pissarron kanssa pyrki tuomaan brittiläiseen maalaustaiteeseen uusia ideoita. Sickert kohosi vuoteen 1911 mennessä niin sanotun Camden Town -ryhmän johtohahmoiksi. Ryhmän jäsenet pyrkivät esittämään epäromantisoituja kaupunkikohtauksia. Ryhmä järjesti myös näyttelyitä, joissa oli esillä ranskalaisen ja britiläisen impressionistisia ja postimpressionistisia teoksia.
Sickert eli useissa eri paikoissa 1920-luvun puolivälin jälkeen, ja hän käytti myöhäisvaiheen teoksissaan usein valokuvia teoksiensa pohjana. Hän kirjoitti myös aikakauslehtiin joitakin taidekritiikkejä.
Sickertin nimi yhdistettiin 1970-luvulla Viiltäjä-Jackiin, vuonna 1888 Lontoossa riehuneeseen kuuluisaan tunnistamattomaan sarjamurhaajaan, Stephen Knightin kehittämän ”kuninkaallisen salaliittoteorian” kautta. 1990-luvulla Jean Overton Fuller kirjoitti teoksen "Sickert and the Ripper Crimes", jossa hän yhdistää Sickertin Viiltäjä-Jack-murhiin. Myös Patricia Cornwell esittää kirjassaan "" teorian, jonka mukaan Sickert oli Viiltäjä-Jack.
Billy Taylor
William ”Billy” Taylor Sr. (24. heinäkuuta 1921 – 28. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin säveltäjä ja pianisti.
Taylor syntyi Pohjois-Carolinan Greenvillessä ja valmistui vuonna 1942 Virginia State Collegesta. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään on ”I Wish I Knew (How It Would Feel To Be Free)” vuodelta 1954, jonka levytti myös Nina Simone vuonna 1967.
Taylor teki pitkän akateemisen uran, ja hänet tunnetaan myös televisiosta. Hän sai vuonna 1975 tohtorinarvon Massachusettsin yliopistolta ja oli East Carolina Universityn musiikin Robert L. Jones -professori. Hän oli vuodesta 1994 John F. Kennedy Center for the Performing Artsin jazzmusiikin taiteellinen johtaja.
Billy Taylorille myönnettiin vuonna 1992 National Medal of Arts. Hänelle on lisäksi myönnetty muun muassa Grammy-palkinto.
M/S Wellamo
M/S Wellamo -nimellä on purjehtinut kaksi Silja Linen matkustaja-autolauttaa ja muita aluksia:
Ramblin’ Jack Elliott
Ramblin' Jack Elliott (oik. Elliott Charles Adnopoz, s. 1. elokuuta 1931) on yhdysvaltalainen folkmuusikko.
Elliott syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, juutalaiseen perheeseen. Hänen uransa suurimpia vaikuttajia oli varhainen opettaja ja tukija Woody Guthrie. Hän oli uransa alkuvaiheissa katusoittaja ja tuli myöhemmin tunnetuksi varsinkin yhteistyöstään Derroll Adamsin kanssa.
Elliott oli arvossa pidetty esittäjä jo 1960-luvulla. Hän voitti vuonna 1995 Grammy-palkinnon ensimmäisellä levytyksellään kahteenkymmeneen vuoteen. Hänelle on myönnetty National Medal of Arts vuonna 1998. Hän on jatkanut uraansa Derroll Adamsin kuoleman jälkeen 2000.
Daniel Lanois
Daniel Lanois (s. 19. syyskuuta 1951 Hulli, Québec) on kanadalainen tuottaja, laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Lanois on tuottanut muun muassa U2:n, Bob Dylanin, The Parachute Clubin, Brian Enon, Peter Gabrielin, Emmylou Harrisin, Robbie Robertsonin, The Neville Brothersin, Chris Whitleyn, Ron Sexsmithin ja Nash the Slashin levyjä.
Lanois'n ensimmäiset omat albumit olivat "Acadie" (1989) ja "For the Beauty of Wynona" (1993). Hän on Grammy- ja Juno-palkittu, ja hänelle myönnettiin vuonna 2005 tähti Canada's Walk of Famelle. Lisäksi hänet otettiin vuonna 2002 Canadian Music Hall of Famelle.
Aamiaismurot
Aamiaismurot eli murot eli aamiaishiutaleet ovat vehnästä (vehnämurot), maissista (maissimurot) tai riisistä (riisimurot) tavallisesti höyryttämällä valmistettuja hiutalemaisia viljatuotteita. Niihin lisätään usein sokeria tai hunajaa, ja niitä syödään etenkin aamiaisella ja välipalana. Useimmiten muroja syödään maidon, jogurtin tai viilin kera lautaselta.
Täysjyvämuroista saa paljon hiilihydraatteja, ravintoaineita ja kuitua. Joihinkin muroihin on lisäksi pantu sekaan esimerkiksi kuivattuja omenan- tai mansikanpaloja. Tunnettuja murojen valmistajia on esimerkiksi Nestlé, Kellogg's ja Weetabix.
Robbie Robertson
Jaime Robert "Robbie" Robertson (s. 5. heinäkuuta 1943 Toronto, Ontario) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänet tunnetaan soolourastaan 1980- ja 1990-luvuilla sekä jäsenyydestään The Band -yhtyeessä 1960- ja 1970-luvuilla.
Jaime Robert Robertson (syntyjään Klegerman) syntyi 5. heinäkuuta 1943 Torontossa mohawk-äidille ja juutalaiselle isälle, joka kuoli pian pojan syntymän jälkeen. Robbie kasvatettiin Six Nations -intiaanireservaatissa. Hän karkasi tivolin mukaan teini-ikäisenä ja aloitti ammattimuusikon uransa 16-vuotiaana. Hän kirjoitti aluksi lauluja rockabillylaulaja Ronnie Hawkinsille ja soitti kitaraa tämän yhtyeessä The Hawks, josta tuli muutaman vuoden kuluttua The Band.
The Band jätti Hawkinsin ja ryhtyi sähköiseen musiikkiin siirtyneen folklaulaja Bob Dylanin taustayhtyeeksi. Dylanin jätettyä yhtyeen se jatkoi omillaan ja levytti kahdeksan albumia, joille Robertson kirjoitti useita lauluja ja toisinaan myös lauloi. The Bandin jälkeen Robertson aloitti soolouransa, jonka aikana hän on tehnyt viisi studiolevyä vuodesta 1987 alkaen.
Vuonna 1990 Robertson teki yhteistyötä japanilaisen Ryuichi Sakamoton kanssa tämän albumilla "Beauty".
Robertson näytteli elokuvassa "Carny" vuonna 1980, ja hän on säveltänyt elokuvamusiikkia muun muassa Martin Scorsesen elokuviin. Robertson on myös tuottanut musiikkia. Hän on vaikuttanut Native American Music Associationissa.
Robertson sai Grammyn kahdesta ensimmäisestä soololevystään. Hänet on nimetty Rock and Roll Hall of Fameen muun The Band -yhtyeen mukana. Hänet nimettiin vuonna 2011 Canadian Songwriters Hall of Fameen, ja hän on saanut useita tunnustuksia Kanadan intiaanijärjestöiltä.
Ile Kallio &amp; Vierailevat Solistit
Ile Kallio & Vierailevat Solistit on suomalainen Ile Kallion kokoama yhtye, jonka kantavina voimina ovat Kallion itsensä lisäksi tunnetut solistit Anssi Kela, Mikko Kuustonen ja Jorma Kääriäinen. Ryhmän "Kirjeitä" -albumi oli ollut Kallion mielessä jo 1990-luvun alusta lähtien. Valitut solistit ovat Kallion syvästi kunnioittamia.
Ryūichi Sakamoto
Ryūichi Sakamoto (; s. 17. tammikuuta 1952) on japanilainen muusikko, näyttelijä ja elokuvamusiikin säveltäjä.
Sakamoto syntyi Nakanossa, Tokiossa. Hän opiskeli Tokion kansallisessa taide- ja musiikkiyliopistossa ja kuului vuonna 1978 Yellow Magic Orchestran perustajajäseniin. Hän on julkaissut useita sooloalbumeita. Hän on voittanut Oscarin, Baftan, Golden Globen ja Grammyn.
Sakamoto on säveltänyt musiikin seuraaviin elokuviin: "Merry Christmas, Mr. Lawrence" (1983), "Viimeinen keisari" (1987), "Humiseva harju" (1992), "Pikku Buddha" (1993), "Vaaran vanki" (1993), "Rakkaus on paholainen" (1998), "Snake Eyes" (1998), "Tabu" (1999), "Femme Fatale" (2002), "Appleseed" (2004), "Babel" (2006) ja "The Revenant" (2016). Sakamoto on lisäksi toiminut näyttelijänä.
New York-New York Hotel &amp; Casino
New York-New York Hotel & Casino on hotelli ja kasino Las Vegas Stripin varrella Las Vegasissa Nevadassa. Kasino on yksi MGM Resorts International -yhtiön suurimmista.
New York-New Yorkin teema on New Yorkin kaupunki, mikä näkyy hotellikasinossa ja sen ulkopuolella monella tapaa. Kasinon arkkitehtuuri luo alueelle New Yorkin kaupungin taivaanrannan. Hotellin monet tornit muistuttavat New Yorkin pilvenpiirtäjiä, esimerkiksi Empire State Building ja Chrysler Building -rakennuksia. Hotellin edustalla oleva uima-allas kuvastaa New Yorkin satamaa. Sataman altaassa sijaitsee 46 metriä korkea Vapaudenpatsas-jäljitelmä, jonka korkeus siis on puolet alkuperäisestä. Kasinon edustalla sijaitsevat myös vuoristorata sekä Brooklyn Bridgen Soldiers' and Sailors' Monumentin, Whitney Museum of American Artin ja Grand Central Terminalin jäljennökset.
Rautamies (täsmennyssivu)
Rautamies voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Maurice Jarre
Maurice-Alexis Jarre (13. syyskuuta 1924 Lyon, Ranska – 29. maaliskuuta 2009 Los Angeles, Yhdysvallat) oli ranskalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Jarre syntyi Lyonissa. Hän keskeytti vastoin isänsä tahtoa yliopisto-opinnot Pariisin yliopistossa opiskellakseen musiikkialaa Pariisin konservatoriossa. Hänet tunnetaan suuren yleisön keskuudessa varsinkin elokuvamusiikin säveltänä. Tunnetuimpia elokuvamusiikkeja ovat "Arabian Lawrence" (1962), "Tohtori Živago" (1965), "Matka Intiaan" (1984), "Kuolleiden runoilijoiden seura" (1989) ja "Ghost – näkymätön rakkaus" (1990).
Jarre sai kolme Oscaria, kaksi Bafta-palkintoa, neljä Golden Globea ja yhden Grammyn Tohtori Zivagosta 1966. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Viimeinen elokuva, johon hän sävelsi musiikin, on "Uprising – kapina natseja vastaan" vuodelta 2001.
Jarre oli neljästi naimisissa. Tunnettu säveltäjä ja elektronisen musiikin uranuurtaja Jean-Michel Jarre on hänen poikansa. Toinen poika Kevin on käsikirjoittaja ja tytär Stephanie lavastaja.
Priscilla Pointer
Priscilla Pointer (s. 18. toukokuuta 1924) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Pointer syntyi New Yorkissa ja aloitti uransa teatterissa. Hänen vanhempansa Augusta Leonora (o.s. Davis) ja Kenneth K. Pointer olivat taiteilijoita. Hänen omat lapsensa ovat Amy, Katie ja David Irving. Amy Irving on kuuluisa näyttelijä ja Steven Spielbergin entinen aviopuoliso.
Pointer oli vuosina 1947–1979 naimisissa Jules Irvingin kanssa. Vuonna 1980 hän solmi Jules Irvingin kuoltua uuden avioliiton näyttelijä Robert Symondsin kanssa. Hän jäi leskeksi miehen kuoltua eturauhassyöpään 23. elokuuta 2007.
Priscilla Pointer esitti vuosina 1972–1973 Adrienne Harris Raineytä sarjassa "Where the Heart Is" ja vuosina 1981–1983 Rebecca Barnes Wentworthia sarjassa "Dallas".
Pointer on televisiouransa ohella esiintynyt monissa elokuvissa, joista tunnetuimpien joukkoon lukeutuu "Carrie" (1976).
Amy Irving
Amy Davis Irving (s. 10. syyskuuta 1953) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Palo Altossa, Kaliforniassa.
Irving on näyttelijä Priscilla Pointerin tytär. Hän oli vuosina 1985–1989 naimisissa Steven Spielbergin ja vuosina 1996–2005 Bruno Barreton kanssa. Hänellä on yksi poika kummastakin avioliitosta. Vuonna 2007 hän avioitui Kenneth Bowserin kanssa.
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Amy Irvingillä on ollut rooleja, ovat "Carrie" (1976), "Pahan voima" (1978), "Jentl" (1983) ja "Romanssi Manhattanilla" (1988). Hän lauloi Jessica Rabbitin roolissa elokuvassa "Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?" (1988). Hän on esiintynyt muutamissa elokuvissa yhdessä äitinsä kanssa.
Irving oli vuonna 1984 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hän on lisäksi kaksinkertainen Golden Globe -ehdokas vuosilta 1987 ja 1989.
Seppo Leino
Seppo Juhani Leino (s. 7. huhtikuuta 1949 Salla) on suomalainen harmonikkataiteilija, -pedagogi, säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja tuottaja.
Jo 5-vuotiaana kerrotaan pienen pojan halunneen itselleen harmonikkaa, mutta perheen taloudellisen tilanteen vuoksi instrumentin hankinta ei ollut mahdollista. Toive täyttyi kuitenkin 13-vuotiaana, jolloin hän sai hankituksi osamaksulla ensimmäisen, Firotti-merkkisen, harmonikan. Soitto-opetuksen saaminen Sallassa oli tuohon aikaan mahdotonta, joten Leino opetteli soittamaan omin päin, aloittaen keikkamuusikkona jo keskikouluaikoina. Asepalveluksen jälkeen Leino jatkoi tanssimuusikkona metsätyönjohtaja-päivätyön ohessa. Näinä aikoina, vuonna 1971, hän avioitui Ulla-vaimonsa kanssa.
Leinon tiedusteltua Lasse Pihlajamaalta mahdollisuutta päästä hänen oppiinsa, Pihlajamaa suositteli jyväskyläläistä Alpo Pohjaa, jonka tunneilla hän kävi vuoden ajan Jyväskylässä Sallasta käsin joka toinen viikko. Matkaa tuli edestakaisin 1 500 kilometriä. Pohjan suosituksesta Leino otti osaa harmonikansoiton suomenmestaruuskilpailuihin maaliskuussa 1975, jotka hän omaksikin yllätyksekseen voitti ensiyrittämältä. Samana keväänä hän lopetti aiemman palkkatyönsä ja jättäytyi musiikin pariin. Muutettuaan samassa yhteydessä Rovaniemelle Leino perusti oman soitinmyymälän ja aloitti harmonikansoiton opettajana Lapin musiikkiopistossa. Leinon säveltäjäura alkoi 1978. Hänen sävellyksiään ja sanoituksiaan ovat levyttäneet muun muassa Tarja Ylitalo, Kauko Simonen, Lasse Hoikka, Eero Aven, Jamppa Tuominen, Reijo Kallio, Eino Valtanen, Teuvo Oinas, Arja Sipola ja Eero Magga. Tarja Ylitalon levyttämä listaykkönen "Mua kuule äiti" oli mukana kultalevyllä 1980 ja timanttilevyllä 1981.
Leino on tehnyt itse viisi sooloharmonikkalevyä sekä useita levytyksiä kokoelmalevyillä. Hänen sävellystensä nuotteja on julkaistu usean tunnetun musiikkikustantajan välityksellä. Lukuisten kotimaan konserttien lisäksi hän on esiintynyt myös Ruotsissa, Norjassa, Neuvostoliitossa, Italiassa, Yhdysvalloissa ja Sveitsissä.
Leino toimi harmonikansoiton opettajana Lapin musiikkiopistossa Rovaniemellä 1975–1989 sekä koko maakunnassa. Hänen oppilaansa ovat voittaneet toista kymmentä harmonikansoiton suomenmestaruustitteliä, mukaan luettuna seitsemän Kultainen Harmonikka -titteliä: Jukka Lampela, Seppo Raistakka, Jukka Huhtamella, Tapani Tihinen, Seija Ylikärppä, Mona-Liisa Malvalehto ja Anne-Mari Kanniainen. 1980-luvun lopulla tapahtuneen neljän peräkkäisen Leinon oppilaiden voittaman Kultainen Harmonikka -kilpailun jälkeen harmonikkapiireissä alettiin puhua hänen yhteydessään "Lapin tallista".
Musiikkiliikkeen toiminta laajeni 1970-luvun lopulla ja Leino aloitti muun muassa Bugari-harmonikkojen maahantuonnin. Hän myi soitinliikkeensä kuitenkin 1981 ja lopetti musiikkiopiston opettajan virkansa 1989, perustaen musiikkistudion vuonna 1993. Samalla hän alkoi päätoimiseksi musiikin äänittäjäksi ja tuottajaksi. Leinon tuottama ja sovittama Lappi-aiheinen instrumentaalilevy "Tunturisatu" sai kultalevyn 1997.
Dayron Robles
Dayron Robles (s. 19. marraskuuta 1986 Guantánamo, Kuuba) on kuubalainen 110 metrin aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Robles sijoittui 2003 Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 110 metrin aidoissa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Grosseton nuorten MM-kisoissa ajalla 13,77. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui välierissä. Vuonna 2006 Robles voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aidoissa ajalla 7,46. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi toiseksi ajalla 13,00 ja kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa ajalla 13,25. Lisäksi hän juoksi neljänneksi Osakan MM-kisoissa ja voitti ajalla 12,92.
Robles juoksi 12. kesäkuuta 2008 Ostravassa 110 metrin aitojen uuden maailmanennätyksen 12,87. Hän rikkoi Liu Xiangin nimissä olleen aiemman ennätyksen yhdellä sadasosasekunnilla. Elokuussa Pekingin olympialaisissa Robles juoksi 110 metrin aidoissa selvään mestaruuteen. Hän voitti ajalla 12,93 ja jätätti toiseksi tullutta David Paynea yli kaksi kymmenystä.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Robles keskeytti välierissä reisivamman vuoksi. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,34.
Daegun MM-kilpailuissa 2011 Robles tuli ensimmäisenä maaliin, mutta myöhemmin kisan jälkeen hänet hylättiin, koska viimeisen aidan kohdalla hän veti viereisellä radalla olevaa Liu Xiangia kädestä.
Kissakoski (yritys)
Kissakoski Oy oli metsäteollisuusyritys Hirvensalmen Kissakoskella. Yritys aloitti toimintansa vuonna 1907. Sen perustivat helsinkiläiskauppiaat K. H. Renlund, Wilhelm Bensow, Karl Fazer ja J. L. Lupander. Yrityksen nimeksi tuli Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag.
Paperitehtaan rakennustyöt aloitettiin Kissakoskella vuonna 1909. Paperikoneen oli rakentanut Viipurin konepaja. Hirsinen tehdasrakennus paloi 16. huhtikuuta 1920. Hyvin toiminut paperintuotanto päättyi paperikoneen tuhouduttua, ja riittävän suuren paperikoneinvestoinnin osoitauduttua mahdottomaksi tuotanto jatkui palon jälkeen pelkästään hiokkeen valmistuksella. Uusi tehdasrakennus rakennettiin tiilestä. Tulipalosta saaduilla vakuutusrahoilla Kissakoski Oy osti Werlan Puuhiomo ja Pahvitehdas-yhtiön. Kymin Oy osti tehtaan vuonna 1922. Parhaimmillaan Kissakoski työllisti pari sataa henkeä.
Pystyakselinen Tampellan toimittama Kaplan-tyyppinen vesivoimala rakennettiin kanavan eteläreunalle vuonna 1932. Puuhiomon loputtua 1939 Francis-turbiinin vaaka-akseliin liitettiin hiomakoneen tilalle sähkögeneraattori 1941. Suur-Savon Sähkö osti Kissakosken voimalaitoksen Kymi Oy:ltä joulukuussa 1988. Kissakoskeen valmistui vuonna 2012 uusi vanhat vesivoimalat korvaava vesivoimalaitos, jonka putouskorkeus on 5 m, rakennevirtaama 40 m³/s, teho 1,6 MW ja vuosienergiantuotto 9 GWh/a. Samalla myös padon ohittava kalaporras rakennettiin uudelleen. Rakennukset ja vanhojen vesivoimaloiden koneistot ovat suojeltuja ja toimivat osana museomaista sähkönäyttelyä.
James Belushi
James Adam ”Jim” Belushi (s. 15. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja muusikko. Hän esiintyi vuosina 2001–2009 televisiosarjassa "Perheen kalleudet" ("According to Jim").
Belushi syntyi Chicagossa, Illinoisin osavaltiossa. Hänen äitinsä oli ensimmäisen sukupolven yhdysvaltainalbaani ja isä albanialainen maahanmuuttaja, joka lähti kotikylästään Qytezëstä vuonna 1934. James kasvatettiin albanianortodoksiksi. Valmistuttuaan Wheaton Central High Schoolista hän opiskeli College of DuPagessa ja Southern Illinois University Carbondalessa.
Belushin ensimmäinen merkittävä rooli oli elokuvassa "Suurkaupungin hait" vuonna 1981. Hän esiintyi vuosina 1983–1985 "Saturday Night Livessa".
Belushin tunnetuimpia esiintymisiä on nähty elokuvissa "Muuten – se viimeöinen" (1986), "Salvador" (1986), "Reksi" (1987), "Red Heat – punainen vaara" (1988), "Kyttäkaksikko" (1989), "Muisti hukassa" (1990), "Vaaran vanki" (1992), "Rikollisin aikein" (1997) ja "Palkkamurhaajan oppipoika" (1999) sittemmin hänet on nähty mm. elokuvassa The Ghost Writer (2010) John Maddoxin roolissa, jonka on ohjannut Roman Polanski. Hän on myös ääninäyttelijä ja esiintynyt edesmenneen veljensä perustamassa The Blues Brothers -yhtyeessä. "Perheen kalleudet" -sarjassa hänellä on autotalliyhtye, jossa hän soittaa huuliharppua.
James Belushin veli John Belushi kuoli huumausaineisiin vuonna 1982.
James Belushi on ollut naimisissa kolmesti, ja hänellä on kolme lasta. Hän sai vuonna 1980 naimansa Sandra Davenportin kanssa pojan vuonna 1981. Syyskuussa 1990 solmittu toinen avioliitto Marjorie Bransfieldin kanssa päättyi eroon jo huhtikuussa 1992. Vuodesta 1998 lähtien Belushi on elänyt kolmannessa avioliitossaan Jennifer Sloanin kanssa. Parilla on vuonna 1999 syntynyt tytär ja 2002 syntynyt poika. Belushille myönnettiin vuonna 2009 Albanian kansalaisuus.
Kerry Saxby-Junna
Kerry Saxby-Junna (s. 2. kesäkuuta 1961 Ballina, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen entinen kilpakävelijä.
Saxby-Junna on saavuttanut hopeaa yleisurheilun MM-kilpailuissa Roomassa 1987 ja pronssia 1999 Sevillassa. Hänen nimissään oli naisten 5 000 metrin kävelyn maailmanennätys 20.03,0, jonka hän teki Sydneyssä 11. helmikuuta 1996. Kerry Saxby-Junna oli aktiiviuransa aikana 163 senttimetriä pitkä ja painoi 57 kilogrammaa.
Bruno Barreto
Bruno Barreto (s. 16. maaliskuuta 1955 Rio de Janeiro) on brasilialainen elokuvaohjaaja. Hän on tehnyt mm. komedioita, kuten "Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään" (1976) ja "Bossa nova" (2000), mutta myös trillereitä, kuten "Syyskuun neljä päivää" (1997). Muiden ohjauksien joukkoon lukeutuvat "Kielletty suhde" (1996) ja "Huippunäkymät" (2003).
Barreton aviopuolisona oli vuosina 1996–2005 näyttelijätär Amy Irving, jonka kanssa hän sai pojan Gabriel.
Klassinen japani
Klassinen japani () oli japanin kielen Heian-kaudella vuosina 794–1185 käytetty muoto. Se oli vanhan japanin kielen seuraaja.
Vanha japani lainasi ja mukautti kiinan kirjoitusjärjestelmän kielen kirjoittamiseen, mutta klassisen japanin kaudella kehitettiin kaksi uutta japanin tarpeisiin sopivampaa tavuaakkostoa, hiragana ja katakana. Tämä yksinkertaisti kirjoittamista ja sai aikaan uuden aikakauden kirjallisuudessa: syntyivät klassikot "Genjin tarina", "Taketori monogatari", "Ise monogatari" ja useita muita.
Klassisen japanin aikana kielessä tapahtui useita suuria fonologisia muutoksia. Vanhassa japanin kielessä oli 88 toisistaan erottuvaa tavua, mutta klassisessa japanissa määrä väheni 66:een.
Huomattavin ero on "jōdai tokushu kanazukain", kahdentyyppisten i-, e- ja o-kirjaimiin loppuvien tavujen erotteluun käytetyn ortografian katoaminen. 900-luvulla äänteet /e/ ja /ye/ yhdistyivät äänteeksi /e/, kun taas /o/ ja /wo/ yhdistyivät äänteeksi /o/ 1000-lukuun mennessä.
Värityskirja
Värityskirja on värittämistä varten tehty kirja, joka sisältää viivakuvia esimerkiksi esineistä, eläimistä tai abstrakteista asioista; tehtävänä on täydentää kuvat värittämällä ne värikynin, -liiduin tai vesi- tai öljyvärien avulla.
Todennäköisesti ensimmäinen varsinainen värityskirja oli vuonna 1879 julkaistu "The Little Folks' Paint Book". Värityskirjojen kulta-aikana voidaan pitää 1960-lukua.
Värityskirjat on tavallisimmin suunnattu lapsille, mutta myös aikuisille tarkoitettuja värityskirjoja on olemassa.
2010-luvulla aikuisille suunnatut värityskirjat ovat nousseet muotiin. Niiden aiheita ovat muun muassa itämaiset mandalat, puutarhat ja kukat sekä 1900-luvun alun vintagemuoti.
Keväällä 2015 Amazon-verkkokaupan myydyimpien kirjojen listalla oli kaksi Johanna Basfordin piirtämää värityskirjaa, joista vuonna 2013 ilmestynyttä "Secret Gardenia" on myyty 1,4 miljoonaa kappaletta. Suomessa aikuisten värityskirjat tulivat myyntiin kesällä 2015. Värityskirjojen suuri myynti maailmalla on aiheuttanut paikoin jopa pulaa puuvärikynistä.
Aivotutkija Minna Huotilaisen mukaan värityskirjan värittäminen voi auttaa stressin lievittämisessä.
Andrei Terešin
Andrei Terešin (s. 15. joulukuuta 1982) on venäläinen korkeushyppääjä.
Terešin sijoittui vuonna 2003 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa toiseksi tuloksella 227 ja Universiadeissa kuudenneksi tuloksella 220. Kaksi vuotta myöhemmin hän hyppäsi Madridin sisäratojen EM-kisoissa kahdeksanneksi tuloksella 224, mutta karsiutui myöhemmin samana vuonna Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden ja MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 235. Seuraavana vuonna hän oli seitsemäs Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa ja karsiutui Osakan MM-kisoissa. Valencian MM-hallikilpailuissa 2008 Terešin karsiutui loppukilpailusta. Kesällä 2008 hän sijoittui toiseksi Venäjän-mestaruuskilpailuissa ja valittiin Pekingin olympialaisiin. Myöhemmin hänet kuitenkin korvattiin neljänneksi Venäjän-mestaruuskilpailuissa sijoittuneella Andrei Silnovilla, joka sittemmin voitti olympiakultaa Pekingissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui tuloksella 224 cm.
August järjestää kaiken
August järjestää kaiken on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1942. Sen on ohjannut ja tuottanut Toivo Särkkä. Se pohjautuu Emil A. Pehrssonin ohjaamaan ruotsalaiseen elokuvaan "Kehno sulhanen" (1940), joka vuorostaan pohjautuu Alexander Faragón näytelmään "Der Herr Schlögl".
Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 27. syyskuuta 1942 Rexissä ja Bio-Biossa. Markkinoinnissa tapahtui hämmennystä, sillä sitä mainostettiin pikkuilmoituksella Laatokka-lehdessä tekstillä "August järjestää kaiken", mutta kun elettiin sodan aiheuttamaa pula-aikaa, Augustin arveltiin viittaavan paikalliseen sortavalalaiseen kauppiaaseen. Hän joutui kiusalliseen tilanteeseen asiakkaiden valittaessa katteettomasta mainostamisesta
Aikalaiskritiikissä elokuvaan suhtaudutaan varauksellisesti: toisaalta moititaan teatteririippuvuudesta, mutta nähdään sen hyviäkin puolia, ja erityisesti Aku Korhonen saa kiitosta.
Myös eräässä vuoden 2012 kriitiikissä nostetaan esiin Aku Korhosen roolisuoritus herkullisena ja myös kehutaan paikallisen pankkikriisin käsittelyä mielenkiintoiseksi. Toinen kriitikko näkee elokuvan kuitenkin teatraalisena jankuttavana moralisointina monista elämän kriiseistä. Elokuvan voimahahmo on hänenkin mukaansa Aku Korhonen Augustina mutta myös Siiri Angerkoski huomataan hänen nuoruudenrakastettunaan.
August on työskennellyt pankkivirkailijana 25 vuotta, mutta johtaja on aikeissa ottaa hänen tilalleen uuden miehen. Yllättäen August ilmoittaa kavaltaneensa kaikki rahat ja ne ovat nyt mennyttä.
Remigius Auxerrelainen
Remigius Auxerrelainen ( tai "Altissiodorensis") (841–908) oli benediktiinimunkki sekä skolastinen filosofi ja teologi.
Remigius oli Lupus Servatuksen ja Heiricus Auxerrelaisen oppilas. Hän lainasi kommentaareissaan paljon Dunchad Reimsiläisen, Johannes Scotus Eriugenan, Sedulius Scottuksen ja Martinus Laonilaisen ajatuksia.
Remigius opetti Saint-Germain en Auxerren luostarissa, Pariisissa ja Reimsissä. Hän käsitteli paljon universaalien ongelmaa, ja vaikuttaa pyrkineen muodostamaan kompromissin Eriugenan äärimmäisen filosofisen realismin ja opettajansa Heiricuksen antirealismin välillä. Remigius tutki myös kaikkeuden alkuperää, ja antoi Martianus Capellan teosten kommentaarissaan kristillisen tulkinnan Capellan ajatuksille platonilaisten ideoiden näkymättömästä maailmasta.
Remigius kirjoitti useita glossia ja marginaalikommentaareja Raamatun kirjoihin (kuten "Ennarationes in Psalmos" Psalmien kirjasta), Priscianuksen latinan kielioppiin, Boethiuksen teokseen "Opuscula Sacra" sekä Martianus Capellan teoksiin. Hän kirjoitti kommentaarit Boethiuksen teokseen "Filosofian lohdutus", Fokaksen teokseen "Ars de nomine", teokseen "Catonis Disticha", sekä Aelius Donatuksen, Eutykheen, Bedan ja Sedulius Scottuksen teoksiin.
James McAvoy
James Andrew McAvoy (s. 21. huhtikuuta 1979 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä.
McAvoy syntyi Scotstounissa Glasgow’ssa. Hänen perheeseensä kuuluivat äiti Elizabeth, isä James ja sisar Joy. McAvoyn ollessa seitsemänvuotias hänen vanhempansa erosivat, ja hän muutti asumaan isovanhempiensa luokse. Hän kävi katolista koulua ja harkitsi varhaisteini-iässä papiksi ryhtymistä, mutta kiinnostui myöhemmin näyttelemisestä ja liittyi paikalliseen nuorisoteatteriin.
Skotlantilainen ohjaaja David Hayman vieraili eräänä päivänä McAvoyn koulussa luennoimassa, jolloin McAvoyn luokkatoverit käyttäytyivät epäkohteliaasti tätä kohtaan. Tunnin jälkeen McAvoy kävi pahoittelemassa tapahtumaa ja kysymässä, olisiko Haymanilla tietoa työharjoittelumahdollisuuksista. Neljä kuukautta myöhemmin hän sai yllätyksekseen puhelinsoiton Haymanilta, joka kutsui hänet koelukutilaisuuteen. Näin McAvoy sai 16-vuotiaana ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa "The Near Room" (1995).
McAvoy valmistui Royal Scottish Academy of Music and Dramasta 20-vuotiaana vuonna 2000, minkä jälkeen hän muutti Lontooseen, jossa hän teki roolitöitä muun muassa teatterissa ja näytteli "Taistelutoverit"-televisiosarjassa vuonna 2001. Tämän jälkeen hän sai yhden päärooleista Frank Herbertin "Dyyni"-tieteiskirjoihin perustuvassa minisarjassa "Children of Dune", ja vuonna 2005 hän esitti fauni Tumnusta C. S. Lewisin Narnia-fantasiasarjaan perustuvassa elokuvassa "". Tästä roolistaan McAvoy nousi suuremman yleisön tietoisuuteen, ja seuraavana vuonna hän näytteli elokuvassa "The Last King of Scotland". Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa "Jane Austenin jalanjäljillä" ja "Sovitus" vuodelta 2007, "Wanted" vuodelta 2008 sekä "" vuodelta 2011. Vuonna 2006 McAvoy voitti uuden näyttelijätulokkaan Bafta-palkinnon ja vuonna 2007 Skotlannin BAFTA -palkinnon kategoriassa paras näyttelijä roolistaan elokuvassa "The Last King of Scotland".
Vuonna 2003 McAvoy tapasi näyttelijä Anne-Marie Duffin "Hävytöntä"-televiosarjan kuvauksissa, ja pari avioitui lokakuussa 2006. Heille syntyi poikalapsi Brendan vuonna 2010. He erosivat vuonna 2016.
Ed, Edd n Eddy
Ed, Edd n Eddy on kanadalainen Leo Awardilla palkittu animaatiosarja, jonka loi kanadalainen animaattori Danny Antonucci. Sarjan tuotti kanadalainen animointiyhtiö a.k.a. Cartoon, Cartoon Networkille, jossa sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa 4. tammikuuta vuonna 1999. Siitä tuli myös Cartoon Networkin pitkäaikaisin animaatiosarja, joka on alun perin Cartoon Networkin ohjelma. Sarjasta oltiin alun perin tuottamassa 52 jakson verran, mutta Cartoon Network tilasi siitä vielä 13. jaksoa lisää. Ed, Edd n Eddy päättyi 11. toukokuuta vuonna 2007. Siitä julkaistiin myös elokuva "Ed, Edd n Eddy’s Big Picture Show". Elokuvan lisäksi sarjasta on julkaistu kolme videopeliä vuosina 2002, 2005 ja 2007.
Sarja keskittyy kolmeen poikaan, Ed, Edd ja Eddy, joista 12-vuotias Eddy toimii kolmikon johtajana. Hän on erittäin kiinnostunut rahasta ja kavereidensa Edin ja Eddin kanssa hän suunnittelee erilaisia tapahtumia tai esineitä, joita myymällä Eddy pääsisi tavoitteeseensa kerätä rahaa itselleen, ostaakseen suurenkokoisia karkkeja nimeltä jawbreakers, mutta ei usein onnistu. Kolmikon älykkäin ja usein myös pikkutarkin on Edd, oikealtanimeltään Eddward. Eddy luottaakin Eddn suunnitelmallisuuteen, mutta usein turhautuu hänen liialliseen varovaisuuteen ja pikkutarkkuuteen. Ryhmän lihaksena toimii Ed, joka on kolmikon tyhmin, mutta pisin ja voimakkain. Hän pitää erityisesti sarjakuvista ja saattaakin joskus lumoutua niiden maailman niinkin ettei enää erota tarinoita todellisuudesta. Hänellä on myös nuorempi sisko nimeltä Sarah, joka on luonteeltaan erittäin aggressiivinen. Hänen kaverinaan on Jimmy, joka usein käyttäytyy todella avuttomasti. Sarah ei pidä ollenkaan Edin kaverista Eddystä, joka onkin lähes samankaltainen luonteeltaan. Edd on puolestaan osoittautunut olevan kolmikosta Sarahin ihastuksen kohde muutamissa jaksoissa.
Sarjassa esiintyy myös muita hahmoja, mutta heidän vanhempiaan, Eddyn veljeä ja sekä muita aikuisia ei ole kuitenkaan koskaan esitetty, vaikka heidät on usein mainittu.
Alhaji Jeng
Alhaji Jeng (s. 13. joulukuuta 1981 Banjul, Gambia) on ruotsalainen seiväshyppääjä.
Jeng muutti alkuvuodesta 1982 perheensä mukana Gambiasta Ruotsiin. Ruotsin kansalaisuuden hän sai vuonna 2000.
Jeng sijoittui 2000 kahdeksanneksi Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa tuloksella 500 ja oli seuraavana vuonna kuudes Amsterdamin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Hän hyppäsi kahdeksanneksi Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005 tuloksella 550. Seuraavana vuonna Jeng voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 570. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna Euroopan cupin ykkösliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta.
Jeng karsiutui Osakan MM-kisoissa 2007. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Valencian MM-hallikilpailuissa, voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän oli viides Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa ja kahdestoista Berliinin MM-kisoissa. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui, kuten kävi myös saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa. Hän jäi 2012 karsinnassa ilman tulosta sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa. Vuonna 2013 hän karsiutui loppukilpailusta Göteborgin EM-hallikilpailuissa.
Ruotsin mestaruuden Jeng voitti ulkoradoilla vuosina 2005, 2006, 2011, 2012 ja 2014 ja sisäradoilla vuosina 2005, 2006, 2008, 2011, 2013 ja 2014. Hän pitää hallussaan seiväshypyn Gambian-ennätystä ja on Ruotsin kaikkien aikojen ulkoratojen tilastossa jaetulla neljännellä tilalla.
Oikeussosiologia
Oikeussosiologia on yksi sosiologian erityisalue. Oikeussosiologiassa tarkastellaan oikeudellisten ja muiden yhteiskunnallisten ilmiöiden välisiä rakenteellisia ja historiallisia yhteyksiä ja sitä kautta pyritään näiden ilmiöiden yhteiskuntateoreettiseen selittämiseen ja tulkintaan. Oikeuden tutkiminen yhteiskuntatieteellisestä näkökulmasta lähtee ajatuksesta, että oikeus ja yhteiskunta ovat monella tasolla kietoutuneet toisiinsa.
Oikeussosiologista tutkimusta lähellä ovat oikeuspoliittinen, kriminologinen ja kriminaalipoliittinen tutkimus. Näitä tutkimusaloja ei voikaan aina selkeästi erottaa toisistaan.
Oikeussosiologia on monitieteinen tutkimusala, joka sijoittuu oikeustieteen, yleisen yhteiskuntatieteen ja sosiologian välimaastoon. Oikeussosiologia voidaan määritellä tutkimussuuntaukseksi, jossa tutkitaan oikeudellisten käytäntöjen, instituutioiden, oikeudellisen doktriinin ja niihin liittyvän yhteiskunnallisen kontekstin välisiä suhteita. Oikeutta tutkitaan siis yhteiskuntatieteellisestä näkökulmasta. Oikeuden tutkimiseen sovelletaan tällöin yhteiskuntatieteiden yleisiä metodeja.
Oikeussosiologian tutkimus ja opetus on vaihtelevasti organisoitu eri maissa: joissakin maissa se on osa yhteiskuntatieteitä ja toisissa osa oikeustieteitä. Lisäksi oikeussosiologian professoreiden taustakoulutus vaihtelee maittain. Organisoinnilla ei ole yksiselitteistä paikkaa.
Oikeussosiologia tutkii muun muassa tuomioistuinten toimintaa käytännössä, lainvalmistelua, konfliktinratkaisua ja juridista professiota. Oikeussosiologinen tiedonintressi vaihtelee oikeuden ja yhteiskunnan välisen vuorovaikutuksen tutkimisesta siihen, miten ja millaiseksi oikeus oikeudellisissa käytännöissä rakentuu.
Yhteiskunnalliset (oikeudelliset) käytännöt ovat toimintaa, jossa oikeussubjekti osallistuu oikeusnormien käytännön toteuttamiseen, kuten avioliitto.
Oikeussosiologian tehtävä on kehittää yleisiä teorioita, jotka selittävät oikeuteen liittyviä sosiaalisia prosesseja. Toinen tehtävä on alan sosiaalisten tekijöiden ja muuttujien keskinäisten suhteiden empiirinen tutkimus ja analyysi. Keskeisellä sijalla tällöin on ilmiöiden syiden ja seurausten selittäminen. Oikeussosiologisessa tutkimuksessa oikeus määritellään yleensä laajasti. Voimassa olevan virallisen oikeuden lisäksi tutkimus voidaan samanaikaisesti ulottaa myös erilaisiin epävirallisiin menettelyihin ja käytäntöihin viralliskoneiston ulkopuolelle. Suuntaukselle ominaista on myös se, ettei siinä sitouduta oikeudellisiin käsitteisiin tai oikeudelliseen tapaan hahmottaa maailmaa.
ALROSA
ALROSA () on kansainvälinen venäläinen suuryritys, joka tuottaa timantteja. Yhtiö harjoittaa timanttiraaka-aineiden tutkintaa, hankintaa, käsittelyä ja myyntiä. Päätoiminta on Jakutiassa, Arkangelin alueella ja Afrikassa.
ALROSA tuottaa 97 % Venäjän kaikista timanteista. Yhtiön osuus maailman timanttituotannosta on 27 %. ALROSAn löydetyt varat riittävät 18–20 vuotta nykyisen tuottotason ylläpitämiseksi. ALROSAn ennustukset ovat kolmanneksen maailman timanttivaroista.
28. lokakuuta 2013 yhtiö on tehnyt IPO:n, jonka tuloksena myyntiin продано 16 % osaketta (7 % osaketta antoi Venäjän federaatio ja Jakutian hallitus, vielä 2 % quasivikrapaperit). Yli 60 % myynnistä USA:n sijoittajat, 24 % — Euroopasta (20 % Isosta-Britanniasta), 14 % saivat Venäjän sijoittajat . Investeerimisfondid Oppenheimer Funds ja Lazard. 2 % ostivat Oppenheimer Funds- ja Lazard-investointisäätiöt. IPO ALROSA houkutteli 41,3 miljardia ruplaa (noin 1,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria).
Kesäkuussa 2013 ALROSAn varat ja resurssit ovat JORC-lain mukaan 971,7 miljoonaa karaattia. Niistä todistettuja on 664,8 miljoonaa karaattia ja todennäköisiä 308,2 miljoonaa karaattia, mikä on 97 % raaka-aineiden yleisvenäläisistä varoista. 
ALROSAn tuotantolaitteet sijaitsevat pääosin Länsi-Jakutiassa ja Arkangelin alueella. Yhteensä ALROSA kehittää 22 esiintymää. Tuotantoon kuuluu 9 esiintymää kallioperässä ja 13 huuhdontaesiintymää. Kallioperäisiä esiintymiä työnnetään avoimella louhimotavalla ja maanalaisella tavalla. Sahan tasavallan alueella (Jakutia) toimii neljä kaivosyritystä: Mirninski, Aihalski, Udachinski, Niurbinski.
Lisäksi ALROSA omistaa 32,8 % Keski-Afrikan suuren timanttituottajayhtiön Katokan osakkeista Angolassa.
ALROSA-yhtiön myyntiyhtiöillä on edustustot kaikissa maailman timanttikeskuksissa, eli Yhdysvalloissa, Belgiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, Kiinassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Israelissa.
Vuonna 2012 ALROSA teki pitkäaikaisen sopimuksen belgialaisen Laurelton Diamonds Inc. -yhtiön kanssa. Kyseinen yritys ostaa timantteja yhdysvaltalaiselle Tiffany & Co. -koruyhtiölle..
Toukokuussa 2013 ALROSA ja huutokauppatalo Sotheby’s allekirjoittivat yhteistyösopimuksen. Sen ehtojen mukaan ALROSA toteuttaa huutokaupoissa Sotheby’s premium -luokan timantit. Myytävänä oleville kivet saavat Amerikan Hemmologian instituutin sertifioinnin (GIA) .
ALROSA auttaa aktiivisesti venäläisiä valtakunnallisia viranomaisia Kimberlin prosessin tarkoitusten ja vaatimusten toteuttamiseksi.
Vuonna 2012 ALROSA-yhtiöt tuottivat 34,4 miljoonaa karaattia timantteja, ja niiden timanteista saatu tuotto oli 4 610,7 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Vuoden tulosten mukaan timanttituotteiden myynti ALROSA-ryhmässä oli 4 450,1 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, briljantteja 160,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Vuosikate ALROSA-tuotteiden myynnistä on yli 4,0 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Markus Tavio
Markus Ruben Tavio (alk. Davidson; 25. huhtikuuta 1911 Turku – 18. helmikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Markus Tavio kirjoitti ylioppilaaksi 1930 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella piirustusta ja maalausta 1930–1932. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1938 ja työskenteli sitten rakennushallituksen suunnitteluosastolla sekä eri arkkitehtitoimistoissa 1938–1939. Hän teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin ja 1948 Yhdysvaltoihin. Hän perusti oman toimiston heti sodan jälkeen vuonna 1944.
Tavion tavoitteena asuntosuunnittelussa oli käytännöllisyys ja kodikkuus. Espoon Tapiolassa on hänen suunnittelemiaan asuinrakennuksia muun muassa 1954 valmistunut Asunto Oy Viisikko ja Otsonkalliolla 1955 valmistunut lamelli- ja pistetaloryhmä. 1958–1960 valmistui Tapiolan Naavakalliolle asuntokokonaisuus.
Tavio suunnitteli kerrostaloja myös Helsingin Munkkivuoreen, Pajamäkeen, Herttoniemeen, Puotilaan ja Lauttasaareen. Pohjois-Haagassa on hänen suunnittelemiaan vanhusten asuintaloja ja rivitaloja on Espoon Westendissä ja Matinkylässä.
Tavio suunnitteli myös seurakunnille, kuten Oulun keskustaan vuonna 1958 valmistuneen seurakunta- ja virastotalon sekä Jyväskylään 1962 valmistunen seurakuntatalon. Hänen päätyönään pidetään 1954 valmistunutta Helsingin Meilahden kirkkoa.
Ancara
AncarA on suomalainen, englanninkielistä heavy metalia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1996.
Ancaran esiasteet olivat useilla eri kokoonpanoilla Metal Circus vuosina 1985–1992 ja Resistance vuosina 1992–1995.
Ancaran debyyttisingle "The World" vuodelta 2006 nousi parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan kakkoseksi. Singlellä vieraili kosketinsoittaja ja säveltäjä Riku Niemi. Debyyttialbumi "Dawn" käväisi virallisen albumilistan sijalla 27 Timo Kotipellon levy-yhtiö High and Loudin julkaisema studioalbumi "Beyond the Dark" sijalla 9. Laulaja Agnes Pihlava vieraili albumilla "Chasing Shadows" kappaleessa "Tears With a Smile".
Yhtyeen neljäs studioalbumi "Garden of Chains" julkaistiin 3. maaliskuuta 2017.
Ketjukaruselli
Ketjukaruselli on huvipuistolaite, joka koostuu pyörivään runkoon kiinnitetyistä, ketjujen varassa roikkuvista istuimista. Tavallisesti tuolit ovat yhden hengen istuttavia. Karusellin pyöriessä keskipakoisvoima "työntää" matkustajia poispäin karusellin rungosta, jolloin istuimet ovat runkoon nähden kallellaan.
Vuonna 1972 Saksassa kehitettiin uusi ketjukarusellityyppi, "Wellenflug". Siinä karusellin rungon pyörivä yläosa kallistuu lisäksi puolelta toiselle, mikä tekee matkustajien liikeradasta aaltomaisen. Vuonna 2003 itävaltalainen Funtime-yritys kehitti Star Flyer -ketjukarusellin, joka pyörimisen lisäksi nousee monen kymmenen metrin korkeuteen. Tällainen karuselli on esimerkiksi Kööpenhaminan Tivolin Himmelskibet, joka nousee 80 metrin korkeuteen. Suomessa tällaisia laitteita ovat Särkänniemen Ilmaveivi, Tykkimäen Kouvola-karuselli ja Star Flyer, Linnanmäen Ketjukaruselli, PowerParkin Fiesta Mexicana ja Wave Swinger, Wasalandian Wave Swinger, Tivoli Sariolan Ketjukaruselli ja Minikeinu, Tivoli Seiterän Ketjukaruselli ja Suomen Tivolin Ketjukaruselli ja Pellekaruselli.
Vuosisatamme kronikka
Vuosisatamme kronikka on Gummeruksen vuonna 1987 julkaisema tietokirja 1900-luvun merkittävimmistä uutistapahtumista. Yli 1 200-sivuinen A4-kokoinen kirja kattaa vuodet 1900–1986 kuukausi kuukaudelta. Viimeisenä artikkelina on tasavallan presidentti Urho Kekkosen kuolema.
Teoksessa on ajanjakson jokainen kuukausi esitetty sekä luettelonomaisesti että pienoisartikkeleina. Siitä ilmenee lyhyesti tärkeimmät tapahtumat sekä kyseisessä kuussa syntyneet ja kuolleet merkkihenkilöt. Erikoisuutena on se, että artikkelit on kirjoitettu preesensiin, vaikka ne nykyajasta katsoen kuvaavat menneisyyttä. Monista tapahtumista on tehty laajempi katsaus, esimerkiksi vuosien 1900–1984 olympialaisten artikkelit ja tulosluettelot. Vuosisatamme kronikka on kuvitettu valokuvin, maalauksin ja julistein. Teoksen perusidean on kehittänyt saksalainen Bodo Harenberg (Harenberg Verlag). Suomenkielinen tekstituotanto tehtiin elektronisesti.
Kirjan sisältö muodostaa myös myöhemmin julkaistun "Ihmiskunnan kronikka" -nimisen 12-osaisen kirjasarjan kuusi jälkimmäistä osaa. Kuudessa ensimmäisessä osassa on käsitelty tiivistetymmin koko ihmiskunnan historia kivikaudelta alkaen.
Blind Stare
Blind Stare on suomalainen melodista death metallia soittava yhtye. Sen perustivat Anders Öström, Heikki Raisio ja Henry Valkonen Turussa vuonna 1999.
EP:t
EViews
EViews on Windows-pohjainen tilastollinen ohjelmisto, joka on tarkoitettu erityisesti ekonometriseen analyysiin. Ohjelmistoa kehittää Quantitative Micro Software, joka julkaisi EViewsin ensimmäinen version 1991. Maaliskuussa 2007 julkaistiin versio 6.0.
EViews soveltuu yleiseen tilastolliseen sekä ekonometriseen analyysiin, kuten poikkileikkausaineiston, paneeliaineiston, sekä aikasarjojen analyysiin. Ohjelma tukee Excel, SPSS, SAS, Stata, RATS ja TSP ohjelmistojen tiedostoformaatteja sekä ODBC-tietokantayhteyttä.
Quantitative Micro Software
SPSS
SPSS ("IBM SPSS Statistics") on tilastotieteelliseen analyysiin suunniteltu ohjelmisto, josta julkaistiin ensimmäinen versio 1968. PSPP on GNU-projektin avoimen lähdekoodin vastine SPSS:lle.
SPSS on myös ohjelmaa myyvän yrityksen nimi.