Louis Mountbatten
Louis Francis Albert Victor Nicholas Mountbatten Burman jaarli, syntyjään " Prinssi Louis Battenberg" (25. kesäkuuta 1900 Windsor, Iso-Britannia – 27. elokuuta 1979 Mullaghmore, Sligo, Irlanti) oli brittiläinen laivastoamiraali, joka toimi Britannian Kaakkois-Aasian joukkojen komentajana toisessa maailmansodassa, viimeisenä Intian varakuninkaana vuonna 1947, Britannian merivoimien komentajana 1955–1959 ja maan puolustusvoimien esikuntapäällikkönä 1959–1965. Hän oli myös Britannian kuningasperheen lähisukulainen. Terroristijärjestö IRA salamurhasi hänet pommiattentaatilla vuonna 1979 Irlannissa.
Louis Mountbatten kuului saksalaistaustaiseen Battenbergin aatelissukuun. Hänen isänsä oli laivastoamiraali, Battenbergin prinssi Louis ja äitinsä Hessenin prinsessa Viktoria, joka oli kuningatar Viktorian tyttärentytär. Louis Mountbatten oli muutoinkin läheistä sukua eri hallitsijahuoneille. Hänen sisaristaan Alicesta tuli Kreikan ja Tanskan prinsessa ja Louisesta Ruotsin kuningatar. Hänen vanhin veljensä George Mounbatten peri isän aatelisarvon "Milford Havenin markiisi". Edinburghin herttua prinssi Philip on Louis Mountbattenin sisarenpoika.
Louis Battenberg meni 13-vuotiaana isänsä tapaan Britannian laivastoon kadetiksi Osborneen Wightsaarelle. Hänen opiskellessaan siellä hänen isänsä joutui eroamaan saksalaisen taustansa vuoksi Britannian ensimmäisen merilordin tehtävästä. Kuninkaan tapaan Battenbergit vaihtoivat sukunimensä englantilaiseksi Mountbatteniksi vuonna 1917.
Toisen maailmansodan alussa Louis Mountbatten oli saanut hävittäjä "HMS Kellyn" päällikkyyden. Alus selvisi torpedohyökkäyksestä, mutta syöksypommittaja upotti sen ja puolet laivan miehistöstä. Muiden eloonjääneiden tavoin Mountbatten roikkui hylystä neljä tuntia ennen kuin tuli pelastetuksi.
Vuonna 1941 Winston Churchill nimitti hänet yhdistettyjen operaatioiden esikunnan päälliköksi. Hän suunnitteli muun muassa hävittäjä "HMS Campbeltownin" operaation St. Nazairen satamassa, missä se lastattiin räjähteillä ja ajettiin päin kuivatelakkaa. Mountbatten oli vastuussa myös epäonnistuneesta Dieppen maihinnoususta 1942, missä 6000 sotilaan vahvuisesta osastosta 60 % kaatui tai haavoittui, ilman että juuri mitään saatiin vallattua.
Vuonna 1943 Mountbatten lähetettiin Kaakkois-Aasian joukkojen komentajaksi, missä hän aloitti moraali-monsuuni-malaria-ohjelman. Arakan ja Imphalin voitot mursivat käsityksen japanilaisten voittamattomuudesta. Hyvin huollettuina brittijoukot jatkoivat aktiivista taistelua myös monsuunisateiden aikana. Malarian ja muiden trooppisten sairauksien vuoksi hän perusti lääketieteellisen neuvontaosaston, jossa tutkijat vaihtoivat kokemuksia sotilaslääkäreiden kanssa onnistuen alentamaan sairas:kaatunut -suhteen 120:1:stä 10:1:een vuodesta 1943 vuoteen 1945 mennessä.
Kenraali Slimin johdolla japanilaiset onnistuttiin ajamaan Burmasta Meiktilan ja Mandalayn voittojen sekä Rangooniin toukokuussa 1945 tapahtuneen maihinnousun avulla. Japanin antauduttua päinvastoin kuin yhdysvaltalainen Douglas MacArthur, joka salli japanilaisten upseerien pitää samurai-miekkansa Mountbatten edellytti, että ne nimenomaan vaaditaan luovutettaviksi, jottei japanilaisille jäisi epäselvyyttä sodan voittajasta.
Sodan jälkeen Mountbatten palveli siviilihallinnon tehtävissä Kaakkois-Aasiassa. Hän uskoi, että länsivallat voisivat olla yhteistyössä nationalistien kanssa ja että Atlantin julistuksen itsemääräämisoikeuden periaatetta tulisi noudattaa myös Burmassa ja Malaijilla.
Vuonna 1947 Britannian pääministeri Clement Attlee nimitytti kuninkaalla Mountbattenin Intian viimeiseksi varakuninkaaksi valvomaan Intian itsenäistymistä Intiaksi ja Pakistaniksi. Näiden itsenäistyttyä hän palveli laivastossa Välimerellä 1948–1956 sekä tuli 1958 nimitetyksi puolustusvoimien esikuntapäälliköksi, missä hän valvoi sotaministeriön, ilmailuministeriön ja amiraliteetin yhdistämistä puolustusministeriöksi.
Vuonna 1955 Churchill nimitti Mountbattenin ensimmäiseksi merilordiksi, asemaan, josta hänen isänsä oli joutunut luopumaan vuonna 1917.
Laivaston johdossa Mountbatten ajoi sen modernisointia ja risteilyohjusalusten ja lentotukialusten sekä ydinsukellusveneiden hankintaa. Näin Mountbatten osallistui myös ydinasepolitiikkaan, mm. Britannian ensimmäisen ydinsukellusveneen, "HMS Dreadnoughtin" rakennuttamiseen.
Vetäytydyttyään eläkkeelle Mountbatteista tuli brittiläisen imperiumin elävä vertauskuva. Elisabet II nimitti hänet henkivartiokaartinsa everstiksi.
Mountbatten kuoli 27. elokuuta 1979 salamurhan uhrina lomaillessaan kesäasunnollaan Mullaghmoressa, Sligon kreivikunnassa, Irlannin tasavallassa. Mountbatten ja kolme muuta kuolivat kun IRA:n asentama pommi räjähti hänen moottoriveneessään Donegalin lahdella.