hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vitellogeniini
Vitellogeniini (Vg) (latinasta: "vitellus" 'ruskuainen', "generare" 'synnyttää') on geeni sekä samanniminen kyseisen geenin tuottama proteiini. Proteiini luokitellaan glykolipoproteiiniksi, koska sillä on sekä sokerin, rasvan että proteiinin ominaisuuksia. Vitellogeniini on ruskuaisen esiaste naaraspuolisissa kaloissa ja naarashyönteisissä. Estrogeenihormonin kaltaiset kemikaalit (EDC-yhdisteet) saavat koiraspuoliset kalat ilmentämään Vg-geeniä. Vg-geenin ilmentymistä voidaan käyttää molekyylimarkkerina estrogeenisten EDC-yhdisteiden altistukselle.
Hunajamehiläiset varastoivat vitellogeniiniä vatsan ja päänseudun rasvavarastoihin, jotka toimivat ruokavarastoina. Vitellogeniini toimii myös antioksidanttina pidentäen kuningatarmehiläisen ja ravintoa hankkivien mehiläisten ikää, sekä hormonina joka vaikuttaa ruuanhankintakäyttäytymiseen. Hunajamehiläisyhdyskunnan hyvinvointi riippuu hoivaavien työläismehiläisten vitellogeniinivarastoista - ravintoa keräävillä työläisillä on matalat vitellogeniinivarastot. Ravinnonkerääjillä on proteiinia juuri ja juuri riittävästi pystyäkseen hoitamaan meden ja siitepölyn keräyksen. Vitellogeniinillä on tärkeä rooli työläisten työnjaon määrääjänä.
Työläismehiläisen vitellogeniinimäärä, joka kehittyy neljän ensimmäisen kuoriutumispäivän aikana, vaikuttaa mehiläisen ravinnonkeruun aloittamisikään ja siihen, suosiiko mehiläinen ruuankeruussa mettä vai siitepölyä. Ensimmäisinä elinpäivinään vähäisesti ruokitut työläiset alkavat kerätä ruokaa aiemmin ja suosivat mettä. Mikäli työläisiä on ruokittu kohtalaisesti, ne alkavat kerätä ravintoa normaalissa ikävaiheessa ja suosivat mettä. Mikäli työläisiä ruokitaan yltäkylläisesti, heti kuoriutumisen jälkeen, niiden vitellogeniinipitoisuus on korkea, ne aloittavat ravinnonkeruun myöhemmin ja suosivat siitepölyä, joka on hunajamehiläisten ainoa proteiinilähde.
On todettu, että suurimmassa osassa tutkittuja hyönteislajeja juveniilihormoni stimuloi vitellogeniinigeeniä ja täten kontrolloi vitellogeniinin tuotantoa. (cf. Engelmann, 1983; Wyatt and Davey, 1996). Vitellogeniini on osa säätelyjärjestelmää, jossa vitellogeniini ja juveniilihormoni vaimentavat molemminpuoleisesti toistensa tuotantoa. Vitellogeniini ja juveniilihormoni toiminevat hunajamehiläisissä antagonisteina, jotka säätelevät kehitystä ja käyttäytymistä. Toisen väheneminen johtaa toisen pitoisuuden nousuun.
Todennäköisesti vitellogeniinin ja juveniilihormonin tasapaino vaikuttaa myös hunajamehiläisen parvikäyttäytymiseen. Juveniilihormonitaso romahtaa ennen mehiläisten parveilua, jolloin on odotettavissa, että vitellogeniinitaso puolestaan nousisi. Arvellaan, että parveilevat mehiläiset yrittävät saada vitellogeniinivarastot mahdollisimman täyteen, jotta niiden elinikä pitenisi ja että ne pystyisivät nopeasti rakentamaan uuden pesän.
Vuollejokisimpukka
Vuollejokisimpukka ("Unio crassus") on virtaavissa vesissä elävä, luonnonsuojelulailla suojeltu suursimpukkalaji. Se on myös mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV (a), joka tarkoittaa, että lajin yksilöt ovat EU:ssa tiukasti suojeltuja myös muualla kuin suojelualueilla. Laji on paikoin runsaslukuinen useissa Etelä-Suomen joissa.
Vuollejokisimpukka on muodoltaan soikea ja kasvaa 5–10 cm pitkäksi. Sen kuori on vihertävän tummanruskea.
Vuollejokisimpukka esiintyy luonnonvaraisena Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa, mutta on käynyt harvinaiseksi tai hävinnyt useilta alueilta ja on siksi Euroopan-laajuisesti suojeltu. Laji luokiteltiin vuonna 2011 erittäin uhanalaiseksi, sillä laji on taantunut selvästi 1980-luvun jälkeen, ja aiemmat arviot lajin tilasta perustuivat vanhempiin tietoihin. Lajin tilanne on edelleen kohtalaisen hyvä Baltiassa ja Venäjän Euroopan-puoleisessa osassa. Suomessa se on uhanalainen.
Etelä-Suomen joista tunnetaan paikoin tiheitä kantoja. Vantaanjoesta Kehä III:n sisäpuolelta on laskettu tiettävästi maailman runsain esiintymä, arviolta kolme miljoonaa yksilöä. Myös Karjaan Mustionjoessa on arveltu elävän jopa miljoonan yksilön kanta. Heinäkuussa 2014 sattuneen Harjavallan nikkelipäästön johdosta Kokemäenjoessa kuoli suuri määrä vuollejokisimpukoita useiden muiden simpukkalajien ohella. Kaikkiaan vuollejokisimpukkaesiintymiä tunnetaan 26 etelä- ja länsisuomalaisesta joesta, joista monetkaan eivät ole luonnontilaisia vaan entuudestaan ruopattuja tai muuten ihmistoiminnan aikanaan hallitsemia, kuten Vantaa.
Portugalissa elävä lähes samannäköinen simpukka on määritetty eri lajiksi, "Unio tumidiformis".
Aikuiset vuollejokisimpukat elävät joenpohjaan kaivautuneena ja liikkuvat vain vähän. Ne ovat hidaskasvuisia ja Suomessa elävät 30-50-vuotiaiksi.
Vuollejokisimpukan sukupuolet ovat erilliset. Koiraat kutevat touko-kesäkuun vaihteessa. Siittiöt kulkeutuvat virran mukana ja hedelmöittävät naaraassa sen munat, joista syntyvät toukat aluksi kehittyvät naaraan kiduspussissa. Keskikesällä toukat siirtyvät kasvamaan kalojen kiduksiin. Toisin kuin harvinaisen raakun toukat, vuollejokisimpukan toukat eivät käytä jalokaloja isäntinä, vaan kehittyvät tavallisissa onki- ja pikkukaloissa, kuten ahvenessa, särkikaloissa, kolmipiikissä ja kivisimpussa. Toukat käyvät läpi muodonmuutoksen, ja lopulta irrottautuvat kaloista ja vajoavat pohjaan, johon asettuvat pysyvästi. Ne tulevat sukukypsiksi noin nelivuotiaina.
Koskenkylänjokea kunnostettaessa vuonna 2006 suojellut vuollejokisimpukat siirrettiin kunnostettavilta koskialueilta erikoisluvalla toisaalle jokeen ympäristömuutosten tieltä.
Roman Petrovitš Romanov
Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov (1896–1978) oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitšin ja montenegrolaisen prinsessa Militzan poika. Tsaari Nikolai I:n oli Romanin isän, Pjotr Nikolajevitšin isoisä ja Romanin isoisoisä. Romanilla oli kaksi siskoa, Marina Petrovna ja Nadežda Petrovna.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Roman palveli Kaukasian joukoissa, Trabzonin lähellä. Hänen onnistui muun perheensä tavoin paeta Venäjältä. Konstantinopolista he jatkoivat matkaa Italiaan Ison-Britannian laivaston taistelulaivalla HMS Nelsonilla. Italian kuningas ja kuningatar, joka oli Militsa Nikolajevnan ja Anastasia Nikolajevnan pikkusisar, olivat tarjonneet heille turvapaikan.
Roman Petrovitš avioitui kreivitär Prascovia Šeremetjevin kanssa Cap d'Antibesissä Ranskassa marraskuussa 1921. He saivat kaksi poikaa.
Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov kuoli vuonna 1978.
Quintus Marcius Philippus
Quintus Marcius Philippus (s. 229 eaa.) oli Rooman tasavallan konsuli vuosina 186 eaa. ja 169 eaa. sekä kensori vuonna 164 eaa.
Hän oli preettorina Sisiliassa vuonna 189 eaa. Philippuksen toisena konsulivuotenaan 169 eaa. hän johti vähän aikaa Rooman armeijaa kolmannen makedonialaissodan aikana Makedoniassa saavuttamatta kuitenkaan mitään huomattavaa menestystä.
Vuonna 164 eaa. hänet valittiin kensoriksi yhdessä Lucius Aemilius Paullus Macedonicuksen kanssa.
Kirjopapurikko
Kirjopapurikko ("Lopinga achine") on täpläperhosiin kuuluva perhoslaji. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, mutta missään se ei ole yleinen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV. Suomessa lajia on tavattu kahdella alueella Etelä-Suomessa: Valkeakosken suunnalla ja Kaakkois-Suomessa ja Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Kirjopapurikko on yleisväriltään hopeanharmaa. Siipien reunoissa yläpinnalla kullanruskean reunustamien tummanruskeiden soikioiden helminauha, alapinnassa kelta-mustat silmäkuviot.
Cenomanum-vaihe
Cenomanum-vaihe (engl. "Cenomanium") oli liitukauden keskivaiheeseen sijoittunut geologinen ajanjakso noin 99,6–93,5 miljoonaa vuotta sitten. Kausi oli hyvin lämmin ja päättyi vielä nopeaan lämpenemiseen sitä seuranneen Turonia-vaiheen rajalla noin 93,5 miljoonaa vuotta sitten. Cenomanum-vaiheen loppupuolella merenpinta oli 150 metriä nykyistä korkeammalla, korkeimmillaan viimeisen 600 miljoonan vuoden sisään. Mantereet olivat melko matalia, ja Maapallolla oli laajoja matalia meriä. Lämmin sää aiheutti nopeaa rapautumista ja tasainen maasto lisäsi tuulisuutta. Lunta satoi tietokonemallien mukaan 60 leveysasteesta pohjoiseen kylminä vuodenaikoina. Lämpimänlauhkean vyöhykkeen pohjoisraja oli mannerten sisäosissa noin 45 leveysasteella, mutta rannikoilla noin 60–65 asteen tienoilla..
Vaihe on saanut nimensä ranskalaisen Le Mansin kaupungin vanhan latinalaisen nimityksen Cenomanum mukaan.
Matti A. Pitkänen
Matti Albert Pitkänen (13. kesäkuuta 1930 Helsinki – 22. helmikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, akateemikko ja monipuolinen kulttuurivaikuttaja. Hän toimi helsinkiläisen Kameraseura ry:n puheenjohtajana 1964–1965, Suomen mainosvalokuvaajien puheenjohtajana 1964–1965, valtion kamerataidetoimikunnan jäsenenä 1968–1970 ja Suomen kulttuuriliiton hallituksen jäsenenä 1974–1976. Lisäksi hän oli Suomen mainosvalokuvaajien, Valokuvajärjestöjen neuvottelukunnan ja Suomen luonnonvalokuvaajien perustajajäsen.
Pitkänen oli vaativa ja tinkimätön valokuvaaja. Hän kokeili uusia materiaaleja, välineitä ja kuvaustapoja ja kehitti ns. optisen värimaailman. Aikana, jolloin Suomesta vielä puuttui ammatillinen valokuvaajakoulutus, Pitkäsen laboratoriosta avautui ura monelle sittemmin tunnetuksi tulleelle kuvaajalle, muun muassa Sakari Nenye, Kai Nordberg ja Pentti Sammallahti.
Pitkäselle myönnettyjä kansainvälisiä arvonimiä olivat muun muassa EFIAP ja FRPS. Akateemikoksi hänet nimitettiin vuonna 1982, ja vuonna 1992 hänelle myönnettiin Suomen valkoisen ruusun ritarikunnan komentajamerkki.
Pitkänen järjesti yksityisnäyttelyitä eri puolilla Suomea ja lisäksi Belgiassa, Englannissa, Italiassa, Jugoslaviassa, Länsi-Saksassa, Neuvostoliitossa, Puolassa, Ranskassa, Ruotsissa, Tsekkoslovakiassa, Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa. Hän osallistui myös noin 700 kansainväliseen valokuvanäyttelyyn, voitti niistä yli 100 mitalia ja erikoispalkintoa ja noin 75 kunniakirjaa. Pitkäsen kuvakokoelmia on tallennettu museoihin ja kokoelmiin ympäri maailman.
Dragutin Topić
Dragutin Topić (s. 12. maaliskuuta 1971 Belgrad, Jugoslavia) on pitkän uran tehnyt serbialainen korkeushyppääjä.
Vuonna 1990 tuolloin Jugoslaviaa edustanut Topić voitti nuorten maailmanmestaruuden Bulgarian Plovdivissa uudella ja yhä voimassa olevalla nuorten ME-tuloksella 237. Samana vuonna hän voitti myös kultaa Splitin EM-kisoissa tuloksella 234. Seuraavana vuonna Tokion MM-kisoissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 1992 hän saavutti pronssia EM-hallikisoissa Genovassa, mutta jäi Barcelonan olympialaisissa kahdeksanneksi.
1994 Helsingin EM-kisoissa Topić sijoittui viidenneksi ja seuraavana vuonna Göteborgin MM-kisoissa kahdeksanneksi. Vuonna 1996 hän voitti EM-hallimestaruuden Tukholmassa tuloksella 235 ja sijoittui Atlantan olympialaisissa neljänneksi. Seuraavana vuonna hän saavutti pronssia Pariisin MM-hallikisoista, mutta jäi elokuussa Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa karsintoihin. Kaksi vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Sydneyn olympialaisissa hänen taipaleensa pysähtyi karsintoihin.
2. helmikuuta 2001 Wuppertalissa Topićin doping-näytteestä löytyi nandrolonin aineenvaihduntatuotetta norandrosteronia ja hänelle langetettiin kahden vuoden kilpailukielto. Kärsittyään rangaistuksensa hän palasi takaisin kilpakentille ja sijoittui 2003 Birminghamin MM-hallikisoissa neljänneksi. 2004 Ateenan olympiakisoissa hän selviytyi loppukilpailuun, missä sijoittui kymmenenneksi. 2005 Madridin halli-EM-kisoissa hän oli viides ja samana vuonna Helsingin MM-kisoissa yhdeksäs. Kaksi vuotta myöhemmin Osakan MM-kisoissa hän jäi karsintoihin tuloksella 219. 2008 Valencian MM-hallikisoissa hän sijoittui kuudenneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän oli Torinon EM-hallikisoissa kahdeksas, mutta putosi loppukilpailusta Berliinin MM-kisoissa.
Urallaan 197 senttimetrin pituinen ja 77 kilogramman painoinen Topić on parantanut maansa ennätystulosta viidesti. Hänen ennätyksensä on 1. elokuuta 1993 Belgradissa hypätty 238. Hänen vaimonsa on kolmiloikkaaja Biljana Topić.
Dallas Drake
Dallas Drake (s. 4. helmikuuta 1969 Trail, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Drake pelasi kauden 2007–2008 Detroit Red Wingsin riveissä.
Detroit Red Wings varasi Draken 1989 yliopistoliiga NCAA:sta kuudennella kierroksella numerolla 116. Drake aloitti NHL-uransa Detroitissa 1992. Drake pelasi Red Wingsin paidassa kolme kautta kunnes siirtyi Winnipeg Jetsiin. Uran parhaan kautensa Drake pelasi 1999–2000 tehden 45 pistettä 79:ssä ottelussa. Drake siirtyi St. Louis Bluesiin 2000–2001. Bluesissa Drake pelasi 6 kautta kunnes palasi Detroitiin, jossa sai uralleen ikimuistoisen lopun päästessään nostamaan Stanley Cupia.
Campania-vaihe
Campania-vaihe (engl. "Campanian") oli myöhäisliitukauden keskivaihe, joka kesti noin 13 miljoonaa vuotta. Se oli 83,5 ± 0,7 – 70,6 ± 0,6 miljoonaa vuotta sitten. Kautta luonnehti ilmaston yleinen viileneminen ja merien pinnan yleinen lasku. Sekä lämpötila että meren pinta vaihtelivat kuitenkin melkoisesti. Kausi on nimetty lounaisranskalaisen Charenten alueen Champagnen kylän ympäristön ( Campania) mukaan.
Julma maa (albumi)
Julma maa on suomalaisen Garbo-yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1986.
Garbo (albumi)
Garbo on saman nimisen yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1987.
Hell Creek Formation
Hell Creek Formation on paljon tutkittu liitukauden loppuajan, Maastrichtian-vaiheen aikainen kivikerrostumamuodostuma Jordanin lähellä Montanassa, Yhdysvalloissa. Se ulottuu Montanasta Pohjois-Dakotaan, Etelä-Dakotaan ja Wyomingiin. Alue oli syntyessään ajoittain mm. suota, veden pohjaa ja jokien suostomaata, silloinhan seudulla oli matala merialue. Ilmasto oli lauhkea. Muodostumassa näkyy paljon iridiumia sisältävä K/T-raja, joka liittyi liitukauden lopussa tapahtuneeseen asteroiditörmäykseen, joka lienee tappanut dinosaurukset.Theropoda
Ornithischia
Pitkä tie
Pitkä tie on suomalaisen Garbo-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1989.
Jussi Aalto (täsmennyssivu)
Jussi Aalto voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Anton Mang
Anton "Toni" Mang (s. 29. syyskuuta 1949 Inning, Saksa) on entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 250cc-luokan maailmanmestaruuden kolmesti ja 350cc-luokan maailmanmestaruuden kahdesti.
Anton Mang aloitti ratamoottoripyöräilyssä mekaanikkona. Hän liittyi 125cc-luokan maailmanmestarin Dieter Braunin talliin vuonna 1970. Vuonna 1975 Mang voitti Saksan mestaruuden 350cc-luokassa. Samana vuonna hän osallistui ensimmäisen kerran ajajana MM-sarjaan. Seuraavana vuonna Mang voitti ensimmäisen MM-osakilpailunsa Länsi-Saksan GP:ssä 125cc-luokassa. Vuonna 1977 tuli vielä kolme palkintosijaa samassa sarjassa. Hyvien esitysten ansiosta Mang sai tallipaikan Kawasakilta kaudeksi 1978.
Ensimmäisen maailmanmestaruuden Anton Mang voitti vuonna 1980 250cc-luokassa. Samana vuonna hän tuli toiseksi 350-kuutioisissa. Seuraavana vuonna hän voitti molempien luokkien maailmanmestaruuden. Vuonna 1982 Mang uusi 350-kuutioisten maailmanmestaruuden ja hävisi 250-kuutioisten mestaruuden vain yhdellä pisteellä. Mangista tuli 350cc-luokan historian viimeinen mestari, koska luokka lakkautettiin kauden päätyttyä. Vuonna 1983 Mang kävi kokeilemassa 500cc-luokassa, mutta palasi seuraavana vuonna takaisin 250-kuutioisiin. Hän oli lähellä mestaruutta vuonna 1985 ja onnistui voittamaan sen kaksi vuotta myöhemmin 38-vuotiaana. Mang oli aikanaan vanhin maailmanmestaruuden voittanut ajaja. Hän loukkaantui vuonna 1988 Jugoslavian GP:ssä ja lopetti uransa. Anton Mang ajoi 153 GP:tä ja voitti niistä 42. Muilla palkintosijoilla hän oli 42 kertaa.
Henri Callot
Ernest Henri Callot (18. joulukuuta 1875 La Rochelle – 22. joulukuuta 1956 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Ateenan olympialaisissa 1896 florettikilpailussa.
Zeitgeist (täsmennyssivu)
Zeitgeist voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paholaiskilli
Paholaiskilli ("Cyprinodon diabolis") on harvinainen hammaskillilaji, jota tavataan ainoastaan yhdessä pohjaveden täyttämässä kalkkikiviluolastossa Amargosan autiomaassa Yhdysvaltain Nevadassa, Kuolemanlaakson itäpuolella. Luolasto tunnetaan nimellä Devils Hole, minkä perusteella kalalajikin on saanut nimensä ().
Paholaiskillit ovat kooltaan alle tuuman mittaisia, keskimäärin vain 19-millimetrisiä. Muodoltaan ne muistuttavat lähisukulaisiaan. Niillä ei ole lainkaan vatsaeviä. Peräevä puolestaan on suuri. Sukukypsät koiraat ovat väritykseltään syvän sinisiä ja pyrstöevän poikki kulkee musta raita.
Tutkijat ovat jo pitkään olettaneet, että paholaiskilli on asuttanut Devils Holea jo tuhansien vuosien ajan. Teoriaa on kuitenkin ajoittain myös epäilty, esimerkiksi esittämällä että kalan ovat saattaneet tuoda luolaan paljon myöhemmin esimerkiksi intiaanit, linnut tai että ne ovat levinneet sinne jotakin maanalaista reittiä pitkin. Vuonna 2016 julkaistu tutkimus vertaili paholaiskillin perimää kahteen sille läheistä sukua olevaan lajiin, sädekilliin ja "C. nevadensis mionectesiin", selvittääkseen milloin lajit erkanivat omiksi lajeikseen. Tutkimuksen perusteella ne erottuivat 50 000–80 000 vuotta sitten, eli 40 000–60 000 vuotta aiempia arvioita varhemmin. Tutkijoiden mukaan tämä tarkoittaa, että paholaiskilli asutti luolan sen syntyhetkien aikaan.
Geoterminen lämpö pitää veden lämpötilan vuoden ympäri likimain 33 celsiusasteessa. Vaikka luolasto on ainakin 150 metriä syvä ja lajia on tavattu 20 metriä syvyydessä, paholaiskillien elinpiiri keskittyy vain muutaman neliömetrin kokoiselle matalan veden peittämälle kalkkikivitasanteelle, jolla ne kutevat ja paljolti myös ruokailevat. Niiden ruokavalio koostuu pääosin piilevistä.
1960-luvulla maatalouden lisääntynyt pohjaveden käyttö muodostui uhaksi paholaiskillille, kun Devils Holen pinnankorkeus alkoi laskea. Laji määriteltiin vaarantuneeksi vuonna 1967. Yhdysvaltain korkein oikeus myönsi vuonna 1976 viranomaisille oikeuden rajoittaa vedenottoa lajin suojelemiseksi.
1990-luvun puolivälin jälkeen paholaiskillien määrä alkoi tuntemattomasta syystä huveta. Tilannetta pahensi merkittävästi vuonna 2004 sattunut vahinko tutkijoiden jätettyä muutamia pyydyksiä Devils Holen reunalle. Tulva pyyhkäisi ne veteen ja yli kolmannes kaloista kuoli. Kevään 2006 laskennassa tutkijat löysivät vain 38 yksilöä. Kannan hupenemisen syyksi epäiltiin ravinnonpuutetta, joten talvella 2007–2008 kaloja ruokittiin lisäravinteilla. Syksyllä 2008 Devils Holessa laskettiin olevan 126 yksilöä. Tuolloin kanta oli kasvanut syyslaskennoissa kolme peräkkäistä vuotta, mikä antoi toivoa tulevasta. Syksyllä 2012 lukumäärä oli kuitenkin vain 75 ja syksyllä 2013 kalojen lukumäärä oli enää 65.
Jussi Aalto (valokuvaaja)
Jussi Aalto (s. 21. syyskuuta 1945) on helsinkiläinen valokuvaaja ja valokuvauksen opettaja, joka tunnetaan parhaiten muotokuvistaan. Hän toimi helsinkiläisen Kameraseura ry:n puheenjohtajana vuosina 2002–2006. Vuosina 1978 ja 1985 Aalto sai valokuvataiteen valtionpalkinnon. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin taiteilijaeläke.
Aalto on pitänyt yli 20 valokuvanäyttelyä, useimmat Helsingissä ja eri puolilla Suomea, mutta muutaman myös ulkomailla. Aalto on tehnyt seitsemän kirjaa. Hän toimi 1969–1970 Kamera-lehden toimitussihteerinä.
Juoppohullun päiväkirja
Juoppohullun päiväkirja on Juha Vuorisen kirjoittama kirjasarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1998. Sarjassa seurataan Juha Berg -nimisen miehen sekä hänen ystäviensä viinanhuuruista elämää ja heidän kommelluksiaan.
Aluksi "Juoppohullun päiväkirja" julkaistiin vain netissä, mutta suosion myötä se julkaistiin myös kirjaversiona Vuorisen oman Diktaattori-kustantamon kautta. Tuupovaaran tuijottaja -novellikokoelmassa olevasta Juoppojen joulu -tarinasta Ylen Radioteatteri teki kuunnelman ja ensimmäisestä osasta on tehty myös teatteriversioita. Elokuvaversio kuvattiin keväällä 2012, ja ensi-iltansa se sai 28. joulukuuta 2012.
Sarjaa on käännetty muun muassa ruotsiksi ("Dilledagboken", 2003), norjaksi ("En finsk fyllefants dagbok", 2004) ja viroksi ("Joomahullu Päevaraamat, "2004)."Juoppohullun päiväkirjan" saksankielinen versio ("Göttlich versumpft: Aus dem Tagebuch eines Saufkopfs", 2014) julkaistiin Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä. Vuonna 2017 julkaistun englanninkielisen versio on nimeltään "Totally Smashed!", ja koko "Juoppiksen" sarjan nimi on "The Hangover Diaries".
Kirjan sivuhahmoista Kristian on saanut oman spin-off-sarjan, jossa seurataan Kristianin nuoruutta ja kasvamista nuoreksi mieheksi. Sarjassa on ilmestynyt kolme osaa, "Kristianin nuoruusvuodet" (2004), "Kristianin teinivuodet "(2007) ja "Kristian siviilipalvelusmiehenä "(2008).
Ellen Osiier
Ellen Osiier (13. elokuuta 1890 – 6. syyskuuta 1962) oli tanskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Pariisin olympialaisissa 1924 florettikilpailussa.
Myös Ellenin aviomies, Ivan oli miekkailun olympiamitalisti.
Vera Krepkina
Vera Krepkina (o.s. Kalašnikova, s. 15. huhtikuuta 1933) on neuvostoliittolainen pikajuoksija ja pituushypyn olympiavoittaja.
Krepkina voitti naisten pituushypyn olympiakultaa Roomassa 1960 olympiaennätystuloksella 637 cm, jolla hän kukisti hallitsevan mestarin, Puolan Elżbieta Krzesińskan kymmenellä senttimetrillä.
Ennen olympiavoittoaan Krepkina oli tunnettu paremminkin pikajuoksijana, ja parhaimmillaan hän sivusi 100 metrin juoksun maailmanennätystä 11,3 s syyskuussa 1958. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän oli voittamassa kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 45,8 s. Neljä vuotta myöhemmin Tukholman EM-kilpailuissa hän sai 100 metrin juoksussa hopeaa ajalla 11,7 s ja 4 × 100 metrillä toistamiseen kultaa ajalla 45,3 s. Olympialaisten viestijuoksuissa hän oli mukana neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa niin Helsingissä 1952, Melbournessa 1956 kuin myös Roomassa 1960.
Caj Ehrstedt
Caj Gunnar Ehrstedt (13. marraskuuta 1937 Kemiö – 8. helmikuuta 2015 Tammisaari) oli suomalainen tenori.
Ehrstedt valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn ruotsinkielisestä opettajaseminaarista v. 1960 ja opiskeli laulua Georg Tarvoksen, Jorma Huttusen ja Antti Koskisen johdolla Helsingissä, myöhemmin Milanossa Tomaso Jappellin, Arturo Merlinin ja Elisabeta Pistolesin johdolla. Ehrstedt osallistui Klemetti-opiston kansalliseen musiikkikilpailuun (sittemmin Lappeenrannan laulukilpailu) vuonna 1964 ja sijoittui ensimmäiseksi. Hänen oopperadebyyttinsä oli syyskuussa 1964 Suomen kansallisoopperassa Rodolfona Giacomo Puccinin oopperassa "La Bohème". Hän piti ensikonsertin 1966.
Hän oli 1967 solisti Göteborin Stora teaternissa ja 1967–1971 Tukholman kuninkaallisessa teatterissa ja kiinnitettynä 1972–1990 Den Norske Operaan. Hän esiintyi myös oratorio- ja passiosolistina sekä lied- ja romanssilaulajana lähinnä Pohjoismaissa.
Ehrstedt julkaisi useita äänilevyjä. Hän toimi myös kuoronjohtajana ja pedagogina.
Ronnie Bucknum
Ronnie Bucknum (5. huhtikuuta 1936 Alhambra, Kalifornia, Yhdysvallat – 23. huhtikuuta 1992 San Luis Obispo, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija, joka kilpaili Formula 1 -luokassa kausilla –. Hänen paras sijoituksensa oli Meksikon Grand Prix'ssa 1965, jossa hän oli viides ja saavutti uransa ainoat 2 MM-pistettä.
Kuneitra
Kuneitra (; ) on kaupunki Golanin kukkuloilla, joka on Syyrian al-Qunaytran maakunnan hallintokeskus. Se sijaitsee Golanin kukkuloiden laaksossa 1 010 metrin korkeudella merenpinnasta. Sana Quneitra on lyhenne siltaa tarkoittavasta sanasta "quanatara".
Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan (sodassa tuhotussa) Kuneitrassa asui enää 153 henkeä.
Kuneitra perustettiin Osmanien valtakunnan aikana Damaskukseen johtavan karavaanireitin varrelle.
Kuuden päivän sodan aikana Kuneitra oli Syyrian Golanin kukkuloiden joukkojen komentopaikka. Israelin joukot lähestyivät Kuneitraa 10.6.1967 luoteesta, mikä sai Damaskuksen tietä puolustavat syyrialaiset ottamaan haltuunsa Kuneitran pohjoisosan raskaan tulituksen alaisina 08:45. Syyrian radio raportoi virheellisesti kaupungin puolustuksen sortuneen, mikä sai syyrialaiset joukot vetäytymään Damaskuksen tietä pitkin. Korjaus tietoon tuli kaksi tuntia myöhemmin, mikä sai syyrialaiset yrittämään Kuneitran haltuunottoa uudelleen. Vetäytymisen aiheuttama kaaos kuitenkin esti tämän, mitä israelilaiset käyttivät hyväkseen. Eversti Alber Mandlerin komentamat mekanisoidut joukot ottivat kaupungin haltuunsa 14:30 huomatessaan saapuvansa hylättyyn kaupunkiin. Kaupunki ryöstettiin. Iltapäivällä Israelin ja Syyrian välillä saatiin aikaan tulitauko ja taistelut päättyivät.
Alue jäi tulitauon seurauksena Israelin haltuun. Syyria tulitti kaupunkia tykistöllä 1970 alkuvuodesta ja aloitti kesäkuussa 1970 mekanisoitujen joukkojen hyökkäyksen. Marraskuussa 1972 Syyrian radio ilmoitti, että Kuneitraa oli tykistötulitettu.
Jom Kippur -sodan ensimmäisinä päivinä Syyria valtasi Kuneitran takaisin itselleen. Syyrialaiset hyökkäsivät Golanin kukkuloilla noin 1 000 panssarivaunulla noin sata kilometriä leveällä rintamalla. Israelilaiset onnistuivat torjumaan ensimmäisen hyökkäyksen, mutta eivät syyrialaisten vastahyökkäystä. Kuneitran hallinta vaihtui monta kertaa. Israelilaiset pääsivät voitolle Phantomien ja Skyhawksien tarjoaman ilmatuen avulla. Ilmahyökkäyksissä käytettiin myös napalmia. Syyrialaiset joutuivat perääntymään. Israel vetäytyi kaupungista kesäkuussa ja sen hallinta kuuluu UNDOF:ille.
Koska Israel ja Syyria eivät ole tehneet kuuden päivän sodan ja Jom Kippur -sodan tuloksista rauhansopimusta, alue on kansainvälisen oikeuden alaista miehitettyä aluetta.
Suomessa toimii Yhdistyneiden kansakuntien entisten UNDOF:ssa palvelleiden rauhanturvaajien perustama yhdistys, "Perinneyhdistys Kuneitran Kojootit Ry'. Yhdistys on Suomen Rauhanturvaajaliitto ry:n jäsen. Kuneitran Kojootit on julkaissut kirjan "El Omaan El Mutahidda - Erään YK-komppanian tarina". Kirja kertoo Suomen rauhanturvapataljoonan ensimmäisen komppanian, "kojoottikomppanian", historian 1979-1993.
Puolustusvoimien kansainvälisessä keskuksessa entisessä sijaintipaikassa Niinisalossa on Quneitra-niminen tupa. Nykyään PVKK on Santahaminassa ja Niinisalossa Kankaanpäässä on enää tykistöprikaati.
Angela Voigt
Angela Voigt (o.s. Schmalfeld, 18. toukokuuta 1951 Weferlingen – 10. huhtikuuta 2013 Magdeburg, Saksa) oli itäsaksalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja.
Moniottelijana urheilu-uransa aloittanut Angela Voigt hyppäsi naisten pituushypyn maailmanennätyksen 692 cm keväällä 1976 mutta menetti sen maannaiselleen Siegrun Sieglille jo parin kuukauden päästä. Pian tämän jälkeen Montréalin olympialaisissa Voigt hyppäsi loppukilpailun ensimmäisellä hypyllään 672 cm, mikä riitti olympiavoittoon.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Voigt saavutti hopeaa tuloksella 679 cm, yhdeksän senttimetriä Neuvostoliiton Vilma Bardauskienelle hävinneenä. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 656 cm pronssimitalin mennessä kolme senttiä paremmalla tuloksella Suomen Pirkko Heleniukselle. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1974 Göteborgissa Voigt sai hopeaa tuloksella 656 cm edellään tuloksen 669 cm hypännyt Sveitsin Meta Antenen.
Angela Voigt valmistui sosiaalipedagogiksi ja diplomiliikunnanopettajaksi, jonka jälkeen hän työskenteli Saksan Punaisen Ristin palveluksessa.
Louis Baillon
Louis Charles Baillon (5. elokuuta 1881 Fox Bay, Falklandinsaaret – 9. syyskuuta 1965 Brixworth) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Yhdistyneen kuningaskunnan kultaa voittaneessa joukkueessa Lontoon olympialaisissa 1908.
Baillon on toistaiseksi ainoa Falklandinsaarilta kotoisin oleva olympiavoittaja.
Zabuza Momochi
Momochi Zabuza on manga- ja animesarja Narutossa esiintyvä, maanpaossa oleva ninja, joka on epäonnistunut yrityksessään kaapata valta Mizukagelta. Niinpä Zabuza jätti Sumukylän, mutta aikoo vielä palata kostamaan.
Ollessaan Ninja-Akatemiassa Zabuzan tiedetään surmanneen yli sata oppilasta ilman epäröintiä. Siitä päivästä lähtien hänet on tunnettu myös nimellä "The Devil of the Hidden Mist" (Kätketyn Sumunkylän demoni). Suoraan suomennettuna, Zabuzan nimi tarkoittaa ”Ei koskaan viillä kahdesti”, joka on varsin kuvaava nimi, sillä hän hoitelee vastustajansa yleensä yhdellä miekaniskulla. Zabuza on salamurhajutsujen mestari ja pystyy erehtymättä tappamaan vastustajansa pelkän äänen perusteella. Hän on myös yksi Sumukylän seitsemästä legendaarisesta miekkamiehestä, ja kantaa mukanaan suurta miekkaa, jota myös "Kubikiri Houchoksi" kutsutaan. Zabuza toimii palkkamurhaajana Gatoulle tuntemattomasta syystä (todennäköisesti raha). Zabuzan pelottavimpiin ninjataktiikoihin kuulu "sumuun katoaminen" jolloin Zabuza luo sumuverhon ja tappaa vastustajan sen turvin.
Zabuza kulkee usein Hakun kanssa, jonka hän löysi hyljeksittynä Sumukylästä. Hän käyttää Hakua kuitenkin vain "aseenaan", mutta osoittaa lopussa tunteita tätä kohtaan. Zabuza häviää Hatake Kakashille taistelussa ja päättää ennen kuolemaansa vielä tappaa Gatoun, joka oli häpäissyt Hakun ruumiin potkaisemalla sitä.
Zabuza herätetään kuolleista Kabuton käskystä ja lähettää hänet Shinobejen kimppuun. Zabuza ei voi liikuttaa itse omaa vartaloaan mutta voi ajatella itse.
Hans Fromm
Hans Fromm (26. toukokuuta 1919 Berliini Saksa – 25. kesäkuuta 2008 Ottobrunn) oli akateemikko ja saksalaisen filologian ja fennougristiikan professori.
Opiskeltuaan Berliinin yliopistossa Fromm väitteli 1946 Tübingenin yliopistossa tohtoriksi. Fromm opetti Turun yliopistossa vuodesta 1952 germaanisen filologian lehtorina ja professorina. Kunniatohtorin arvon hän sai 1969, jolloin hän oli jo siirtynyt Münchenin Ludwig Maximilian -yliopistoon professoriksi. Hän jäi sieltä eläkkeelle 1987.
Fromm käänsi vaimonsa Lore Frommin kanssa Kalevalan saksaksi ja kirjoitti siihen kommentaarin 1967.
Inkerin sota
Inkerin sota käytiin 1610–1617 Ruotsin kuningaskunnan ja Moskovan Venäjän välillä. Sota päättyi Stolbovan rauhaan, jossa Ruotsi sai haltuunsa Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan.
Sodan taustana oli niin sanottu sekasorron aika, johon Venäjä oli joutunut Rurikin hallitsijasuvun sammuttua. Tämä mahdollisti Ruotsin ja Puolan sekaantumisen Venäjän sisäpolitiikkaan. Kumpikin valtio pyrki voimakeinoin tukemaan omaa ehdokastaan hallitsijaksi. Ruotsin ehdokkaana oli Vasili Šuiski, joka oli luvannut Viipurin sopimuksessa Ruotsille palkkioksi avusta Käkisalmen läänin. Šuiskin tukemiseksi Ruotsi käynnisti ns. De la Gardien sotaretken vuosina 1609-1610. Tämän retken aikana ruotsalaisjoukot miehittivät hetken aikaa Moskovaa, mutta kärsivät Klušinon taistelussa murskaavan tappion puolalaisia vastaan ja joutuivat vetäytymään takaisin Ruotsin alueelle. Kun Venäjän valtaistuimelle noussut Puolan ehdokas Vladislav Vaasa kieltäytyi luovuttamasta Käkisalmen lääniä, Ruotsi aloitti sodan Venäjää vastaan.
Jakob De la Gardie ryhtyi Viipurissa kokoamaan armeijaa uutta sotaa varten. Tukholmasta Turun kautta Viipuriin saapui 25. tammikuuta 1611 seitsemän ratsuväenlipustoa ja kaksi lippukuntaa jalkaväkeä. Ulkomailta oli lisäksi värvätty neljä lippukuntaa, jotka oli keskitetty Iivanalinnaan. Joukkoihin kuului marssin alkaessa 27. tammikuuta 1611 seitsemän lipustoa ratsuväkeä, joissa oli yhteensä noin 900 miestä. Jalkaväkeä oli neljän lippukunnan muodostama Samuel Cobronin rykmentti ja kolme erillistä lippukuntaa eli yhteensä 816 miestä. Kohti etelää marssiessaan armeija hyökkäsi Pähkinälinnaan ja Käkisalmeen.
Marssiva armeija sai maaliskuun alussa täydennyksenä suomalaisista koostuvan von Rechenbergerin rykmentin Laatokan eteläpuolella. Osa rykmentistä osallistui Laatokankaupungin valtaamiseen, minkä jälkeen marssi jatkui kohti Novgorodia. Armeija saavutti kaupungin heinäkuussa ja siihen liittyi Evert Hornin johtamat kaksi jalkaväen lippukuntaa ja kaksi ratsuväkilipustoa. Kaupunki vallattiin piirityksen päätteeksi 15. heinäkuuta alkaneella hyökkäyksellä.
Marssi jatkui Pihkovaan, jota piiritettiin mutta ei kyetty valtaamaan. Pihkovasta jatkettiin marssia Peipsijärven itäpuolitse Narvaan. Vuoden 1612 aikana taistelut hiipuivat, vaikka joitakin Inkerin kaupunkeja vallattiinkin. Sotatoimien päättyessä koko Inkerinmaa oli Ruotsin hallinnassa.
Venäjän kanssa tehtiin vuonna 1617 rauha Stolbovassa. Uusi tsaari Mikael Romanov luovutti Ruotsille Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan. Ruotsi palautti Novgorodin takaisin Venäjälle, mutta maa menetti kokonaan yhteytensä Itämereen.
William Gosling
William Sullivan Gosling (19. heinäkuuta 1896 – 2. lokakuuta 1952) oli brittiläinen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului Upton Park FC:n kultaa voittaneeseen joukkueeseen Pariisin olympialaisissa 1900.
Okobo
Okobot () ovat puusta valmistetut korkeat sandaalit, joita maikot (geishaharjoittelijat) käyttävät. Okobot ovat hyvin korkeat, juhlavissa tilaisuuksissa korkeammat. Ne valmistetaan yleensä pajupuusta. Okobojen pohjat ovat yleensä maalamattomat, mutta kesäisin maikot käyttävät mustaksi lakattuja okoboja. Okobot pysyvät jaloissa "hanao"-remmein, joiden väri vaihtelee maikon etenemisen ja aseman mukaan. Vasta opiskelunsa aloittaneet maikot käyttävät punaisia hanaoita ja geishaksi siirtymistä lähellä olevat maikot keltaisia.
Erityisesti Tokion seudulla okoboista käytetään nimityksiä "koppori" tai "pokkuri", mitkä viittaavat niistä kävellessä lähtevään kopinaan.
Gustave Sandras
Gustave Sandras (s. 24. helmikuuta 1872 – 1954) oli ranskalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Pariisin olympialaisissa 1900 yhdistettyjen telineiden kilpailussa.
Galina Tšistjakova
Galina Valentinovna Tšistjakova (, , s. 26. heinäkuuta 1962) on Neuvostoliittoa, Venäjää ja Slovakiaa edustanut pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja. Hän on pitänyt naisten pituushypyn maailmanennätystä hallussaan vuodesta 1988 lähtien.
Tšistjakova saavutti Neuvostoliiton edustajana kahdeksan pituushypyn arvokisamitalia. Ulkoradoilla hän sai hopeaa Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hävittyään Heike Drechslerille 18 senttiä ja pronssia Soulin olympialaisissa 1988 edellään Jackie Joyner-Kersee ja Heike Drechsler. Sisäradoilla hän voitti maailmanmestaruuden Budapestissa 1989 sekä Euroopan mestaruudet Pireuksessa 1985, Haagissa 1989 ja Glasgow'ssa 1990. Viimeksi mainitussa hän voitti myös näytöslajina olleen kolmiloikkakilpailun. Liévinin 1987 ja Budapestin 1988 EM-hallikisoissa hän hävisi Heike Drechslerille ja sai hopeaa.
Tšistjakova hyppäsi 11. kesäkuuta 1988 Leningradissa pituushypyn maailmanennätyksen 752 cm. Se on pysynyt voimassa yli 20 vuotta. Lähimmäksi on päässyt yhdysvaltalainen Jackie Joyner-Kersee, joka on hypännyt 749 cm.
Viimeisinä aktiivivuosinaan Tšistjakova edusti Slovakiaa.
Tanajoki
Tanajoki on Kenian pisin joki. Joen pituudeksi mainitaan lähteestä riippuen 708–1 014 kilometriä. Joen katsotaan alkavan Aberdarevuoristosta. Osan joen yläjuoksun sivuhaaroista alkaa Mount Kenyalta. Tanajoen valuma-alueen laajuudeksi mainitaan esimerkiksi 126 028 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa kulkee Aberdarevuoriston itärinteellä Nyerin piirikunnassa. Tärkeimpiä Tanajokeen laskevia sivujokia ovat Chania, Thika, Sagana, Thiba ja Mutonga.
Tanajokeen ja sen pato-altaisiin rakennetut vesivoimalat, joita KenGen (Kenya Electricity Generating Company Limited) operoi, tuottavat keskimäärin 40–64 % Kenian sähkötarpeesta. Joen valuma-alueen vettä hyödynnetään myös taajamien talousvetenä sekä maatalouden kasteluveden lähteenä. Esimerkiksi Tanajoen yläjuoksun valuma-alueen lounaispuolella sijaitseva Kenian pääkaupunki Nairobi hankkii 70–80 % juomavedestään Ndakainin tekojärveltä, tarvittaessa vettä otetaan myös Sasumuan ja Ruirun tekojärvistä. 
Lopulta joki laskee Intian valtameren Formosanlahdella, Kipinin kaupungin eteläpuolella. Aiempi laskukohta ja joen suu oli noin 32 kilometriä lounaampana. Joen suistoalue ulottuu sinne nykyäänkin.
Vakioautoluokat
Vakioautoluokat ovat autourheiluluokkia, joissa kilpaillaan runsaasti muunnelluilla katuautoilla. Tosiasiassa autot ovat kunnon kilpa-autoja eikä niillä ole tavallisten autojen kanssa juuri muuta yhteistä kuin ulkokuori ja nimi. Tunnettuja vakioautosarjoja ovat muun muassa WTCC, BTCC ja DTM.
Léon Sée
Léon Sée (23. syyskuuta 1877 Lille – 20. maaliskuuta 1960 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija, kaksinkertainen olympiamitalisti. Hän voitti Pariisin olympialaisista 1900 kaksi pronssimitalia: avoimesta kalvasta sekä kalvasta.
Heaven and Hell
Heaven and Hell voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Haselünne
Haselünne on kaupunki Emslandin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita Haselünnessa oli 31. joulukuuta 2008 12 840 ja väestötiheys oli 81 as./km². Asukkaista 6 364 oli naisia ja 6 476 miehiä. Kaupungin pinta-ala on 159,15 neliökilometriä. Haselünnen pormestari on Werner Schräer.
Kaupunki sijaitsee Hase-joen varrella ja Bundesstraße 213 ja Bundesstraße 402 -tiet risteävät kaupungissa. Kaupungista on matkaa Herzlakeen 10 kilometriä, Meppeniin 15 km, Lingeniin 20 km ja Bremeniin 110 km.
Vuonna 2006 pidetyissä kunnallisvaaleissa Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU) sai 23 paikkaa 31:stä Haselünnen kunnanvaltuustossa. SPD sai seitsemän paikkaa.
Haselünnen ystävyyskaupunkeja ovat alankomaalainen Elburg vuodesta 1988 ja ranskalainen St. Flour vuodesta 1992.
Haselünne muodostuu 15 kaupunginosasta ():
Nuoren seurakunnan veisukirja
Nuoren seurakunnan veisukirja eli Punainen laulukirja on erityisesti rippikouluissa käytetty kristillisten laulujen kokoelma. Ensimmäinen Punainen laulukirja julkaistiin vuonna 1970, jonka jälkeen uusia painoksia on julkaistu viiden vuoden välein. Tuorein eli kymmenes painos julkaistiin vuonna 2015.
Vuonna 2005 ja 2006 julkaistut "Tilkkutäkki" ja Tilkkutäkki 2 -kokoelmalevyt sisältävät suomalaisten artistien versioita Punaisen laulukirjan kappaleista.
Kustaa Järvinen
Kustaa Adolf Järvinen (20. helmikuuta 1896 Hattula – 8. heinäkuuta 1955) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Kustaa Järvinen ja Amanda Wilhelmina Järvinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Saimi Amalia Paasosen kanssa.
Järvinen kävi kansakoulun ja viidennen luokan yksityisesti vuonna 1921 ja seitsemännen luokan vuonna 1935 Helsingin suomalaisessa lyseossa.
Tämä Hattulalainen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Järvinen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. huhtikuuta alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä ja Talissa.
Järvinen palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet Siirrettiin 14. marraskuuta 1923 Lääkintäaliupseerikouluun, joka vuonna 1927 liitettiin Kuormastopataljoonaan (nimi myöhemmin Huoltopataljoona 2, Huoltopataljoona ja Huoltorykmentti). Hän toimi pataljoonassa ensin lääkintäaliupseerikoulun komppanianpäällikkönä ja 4. marraskuuta 1936 alkaen koulun johtajana. Hänet komennettiin 31. maaliskuuta 1937 Huoltopataljoonan 2. kokeiluosaston komentajaksi ja siirrettiin 30. marraskuuta 1937 Asevarikko 3:n päälliköksi. Hän oli komennettuna 1. helmikuuta – 17. kesäkuuta 1933 välisen ajan Viipurin suojeluskuntapiirin 19. alueen ja 15. syyskuuta 1933 – 30. kesäkuuta 1934 välisen ajan 18. alueen päällikkönä.
Talvisotaan hän osallistui Asevarikko 3:n päällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä ja jatkosodassa hän toimi yhdistetyn Asevarikko 3:n (nimi Ase- ja ampumatarvevarikko 43) ja Kuormastovarikko 2:n päällikkönä.
Sotien jälkeen Järvinen toimi Keskusvarikko 6:n päällikkönä. Varikon nimi muutettiin myöhemmin Asevarikko 1:ksi ja se on nykyinen Kuopion Varikko. Hänet haudattiin Kuopioon.
Järvinen toimi 2. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1928–1933 ja 1935–1937.
Comus (yhtye)
Comus oli brittiläinen progressiivistä ja psykedeelistä rockia sekä folkia yhdistellyt yhtye, joka toimi 1970-luvun alkupuolella. Yhtye julkaisi vain kaksi albumia, hyvin eksperimentaalisen ja kriitikoiden pitkälti teilaaman vuoden 1971 "First Utterancen" sekä kysynnän ja kulttimenestyksen myötä suoraviivaisemman vuoden 1974 "To Keep from Cryingin". Albumien välillä yhtye hajosi kertaalleen ja hyvin pian myös toisen albuminsa julkaisun jälkeen.
Yhtye on nimetty John Miltonin 1600-luvun naamionäytelmän "Comus" mukaan. Comus on myös kreikkalaisen mytologian jumala.
Comusin lyriikallinen anti oli hyvin monipuolista, ja musiikin sekä laulun esilletuonti omaperäisiä. Debyyttialbumin vallitsevat akustinen taiderockäänimaailma, folktyylinen laulu sekä perkussiiviset rytmit luovat vahvaa kontrastia synkkien, esimerkiksi murhia, raiskaamista tai väkivaltaa käsittelevien lyriikoiden kanssa.
Yhtyeen alkuaikojensa merkittävin julkinen esiintyminen oli esiintyminen vuonna 1969 David Bowien kanssa samassa konsertissa, Bowien lämmittelijänä, Purcell Roomsissa, Lontoossa.
Hajoamisensa jälkeen yhtye kokosi itsensä uudelleen maaliskuussa 2008 Silja Festivalilla järjestettyyn Mellotronen Festivaliin, eli ns. "Melloboatille", jossa se soitti ensimmäisen täyden keikkansa yli 30 vuoteen.Yhtyeen tunnetuin debyyttialbumin kokoonpano:
Andre Phillips
Andre Lamar Phillips (s. 5. syyskuuta 1959 Milwaukee) on entinen yhdysvaltalainen 400 metrin aitajuoksija, lajin olympiavoittaja.
Phillips opiskeli Silver Creek High Schoolissa San Joséssa ja Kalifornian yliopistossa. Hän voitti NCAA:n mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa 1981. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui viidenneksi ajalla 49,24. Phillips voitti ainoan Yhdysvaltain mestaruutensa 1985 Edwin Mosesin oltua poissa kilpailusta. Samana vuonna hän voitti myös maailmancupin Canberrassa.
Soulin olympialaisissa 1988 Phillips voitti kultamitalin ennätyksellään 47,19. Hän kukisti Amadou Dia Ban neljällä sadasosasekunnilla. Moses jäi kolmanneksi ajalla 47,56.
Phillipsin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on 13,25 vuodelta 1985. Hän on ammatiltaan opettaja.
Kuolan lääni
Kuolan lääni oli Venäjälle kuuluva aluehallinnon yksikkö Käkisalmen läänin pohjoispuolella. Stolbovan rauhan (1617) jälkeisessä rajankäynnissä Ruotsin ja Venäjän kesken tuli kiistaa siitä, olivatko Repola ja Porajärvi kuuluneet Ruotsille luovutettavaan Käkisalmen lääniin vai Venäjälle jäävään Kuolan lääniin. Ruotsi oli Stolbovan rauhan jälkeisessä rajankäynnissä lähettänyt joukkoja Porajärvelle, mutta luopui vaatimuksistaan, jolloin ne jäivät Venäjälle.
János Bolyai
János Bolyai (15. joulukuuta 1802 – 27. tammikuuta 1860) oli unkarilainen, epäeuklidisen geometrian tutkimuksista tunnettu matemaatikko.
Hän syntyi Transilvaniassa, nykyisen Romanian alueella. Hänen isänsä oli matemaatikko ja Carl Friedrich Gaussin ystävä Farkas Bolyai. János oppi matematiikan perusteet isältään ja opiskeli teknillisessä opistossa Wienissä 1818–1822. Geometriasta tuli hänelle pakkomielle ja intohimo. Ensimmäiset tuloksensa hän julkaisi 1823 isänsä laatiman oppikirjan liitteenä. Gauss tutustui tähän liitteeseen ja piti Bolyaita nuorena nerona. Vuonna 1848 Bolyai kuitenkin huomasi, että Nikolai Lobatševski oli päätynyt samoihin ja yleisempiin tuloksiin tahollaan riippumattomana Bolyain tuloksista.
Braunschweigin teknillinen yliopisto
Braunschweigin teknillinen yliopisto on Braunschweigissa sijaitseva Saksan vanhin teknillinen yliopisto. Se perustettiin Collegium Carolinum -nimellä vuonna 1745. Nykyisin yliopistossa on noin 16 000 opiskelijaa. Vaikka koulun nimessä on "teknillinen", se on silti kuuden tiedekunnan yliopisto, jonka ainevalikoima on laajempi kuin perinteisen insinööritieteisiin keskittyvän teknillisen korkeakoulun. Tiedekunnat ovat
Satomi Kobayashi
Satomi Kobayashi (小林 聡美, Kobayashi Satomi, s. 24. toukokuuta 1965) on japanilainen näyttelijä. Hän on naimisissa käsikirjoittaja Koki Mitanin kanssa.
Punahärö
Punahärö ("Cucujus cinnaberinus") on punainen kovakuoriainen. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, mutta se ei ole missään yleinen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV.
Punahärö on melko kookas, 11–15 mm pitkä ja hyvin litteä kovakuoriainen. Punahärön toukat elävät suurten, vioittuneiden haapojen kuoren alla.
Punahäröä on tavattu Suomessa kaikkiaan 11 paikassa, jotka kaikki ovat eteläisessä Suomessa. Vuonna 2014 se eli tiettävästi kuitenkin vain kahdella alueella Kuhmoisissa Kärppäjärvellä ja Hämeenlinnassa Evolla. Suomessa punahärön kaikki tunnetut esiintymät on suojeltu. Punahäröyksilön tappamisen ohjeelliseksi korvausarvoksi on määritelty Suomessa 1 682 euroa.
Laji on taantumassa, koska sopivia isokokoisia hitaasti kuolevia haapoja ei metsissä juuri ole. Muualla sitä tavataan Pohjoismaissa ja Itä-Euroopassa.
Ylä-Tuuloman voimalaitos
Ylä-Tuuloman voimalaitos ( tai ГЭС-12, "GES-12", "Vesivoimalaitos 12") on Venäjän Murmanskin alueen Tuulomajoelle 1960-luvulla rakennettu 268 MW:n vesivoimalaitos, jonka vuosituotanto on 800 GWt. Se on Luoteis-Venäjän vesivoimaloista suurin. Voimalan rakensi suomalainen valtionyhtiö Imatran Voima. Voimalatyömaalla oli parhaimpina aikoina 3000 miestä ja 250 naista. Koko projektin rakensivat suomalaiset. 
Laitoksessa on neljä vesiturbiinia. Laitos on ylempi kahdesta Tuulomajoen vesivoimalasta ja se kuuluu TGK-1-yhtiölle. Laitoksen yhteyteen syntyi Ylä-Tuuloman kaupunkityyppinen taajama ("Verhnetulomski")
Laitoksen yläpuolella on 120 km:n pituinen ja suurimmillaan 745 neliökilometriä peittävä Ylä-Tuuloman tekojärvi. Padon rakentaminen nosti tekojärven paikalla ennen sijainneen Nuorttijärven pintaa 32 m. Padon pudotuskorkeus on noin 60 m.
Laitokseen alkujaan rakennettu kalaporras ei toiminut eikä ole käytössä.
Ala-Tuuloman voimalaitos
Ala-Tuuloman voimalaitos ( tai ГЭС-13, "GES-13", "Vesivoimalaitos 13") on Venäjän Murmanskin alueen Tuulomajoelle 1934–1938 rakennettu vesivoimalaitos, jonka vuosituotanto on 250 GWt. Laitoksessa on neljä vesiturbiinia. Se on alempi kahdesta Tuulomajoen voimalaitoksesta ja kuuluu TGK-1-yhtiölle. Pudotuskorkeus on noin 18 m ja voimalan padon yläpuolella on 60 km pitkä ja 24 neliökilometriä peittävä tekoallas.
Voimalaitos esti Atlantin lohen nousun, mutta pian rakennettu laitoksen kalaporras on osoittautunut hyvin toimivaksi.