Vaara-Suomi
Vaara-Suomi on Ylä-Savon, Koillis-Savon, Pohjois-Karjalan, Kainuun ja Koillismaan seutu Itä-ja Pohjois-Suomessa. Nimensä tienoo on saanut alueen vaaraseudun mukaan. Kuusamosta Ilomantsiin ulottuva alue on soiden, vaarojen ja erämaavesistöjen luonnehtimaa karua maisemaa. Savon puolella vaara-alue alkaa Nilsiän korkeudelta, jonka suurimpiin vaaroihin lukeutuu myös Tahko. Alueella käy vuosittain noin miljoona turistia. Harvaan asutun seudun tärkeimmäksi elinkeinoksi onkin pikkuhiljaa nousemassa matkailu.
Eteläisessä Vaara-Suomessa on Järvi-Suomen maisemia vesistöineen, ja pohjoisessa on jo melkein tunturin korkuisia vaaroja, kuten Rukatunturi, joka on nimestään huolimatta tieteellisesti luokiteltu vaaraksi. Alue on vaarojen muodostamaa ylänköä. Talvet ovat runsaslumisia: vuodessa satavasta vedestä noin puolet tulee lumena. Alueella on usein tykkylunta, ilman kosteudesta johtuen puihin kiteytynyttä lunta. Vaara-Suomesta poikittainen keskiosa kuuluu Maanselän vedenjakajaseutuun.
Vaara-Suomen erikoisuus on se, että vaarojen rinteillä ja lailla on ravinteikkaampi maaperä kuin alavilla mailla. Tämä johtuu siitä, että korkea vedenkoskematon maa vaarojen rinteillä ja lailla on pysynyt ravinteikkaana, kun taas alavat maat ovat menettäneet ravinteita vesien huuhtomina meriin, kuten esimerkiksi jääkauden ajan Yoldiamereen. Maaperän ravinteikkuuden takia Vaara-Suomessa on etenkin Kainuun alueilla lehtoja. Lehdot ovat kuitenkin yksittäistapauksia, sillä maapeite ja kasvillisuus on niukkaa niukkaravinteisen kallioperän takia.
Vaarojen laet ovat yleensä havumetsiä, karuudestaan huolimatta kuitenkin tiheitä verrattuna esimerkiksi Lapin metsiin. Vaarojen välissä on usein soita. Vaara-Suomi onkin Järvi-Suomen ohella maan metsäisintä aluetta. Metsäkasvillisuus on lajistollisesti melko köyhää, tyypillisimmät lajit ovat puolukka ja mustikka. Soiden kasvillisuus on metsiä monimuotoisempaa, ja niiden kasveja ovat esimerkiksi suomuurain eli lakka ja karpalo. Jäkälää ja marjoja kerätään soilta ulkomaan vientiin ja kotimaisille ostajille.
Ihmisiä karttavia ja itäisiä eläinlajeja on runsaasti, esimerkiksi metsäpeuraa, liito-oravaa, metsäsopulia ja idänpäästäistä. Suurpetoja (karhuja, susia, ahmoja ja ilveksiä) on paljon. Vanhojen ikimetsien linnuista voi tavata Suomessa harvinaiset pikkusiepon, lapinpöllön ja valkoselkätikan. Yleisempiä pesiviä lajeja ovat muun muassa mehiläishaukka, jänkäsirriäinen ja punavarpunen. Talvilintuja on parisenkymmentä lajia.
Vaara-Suomen alueen kallioperä on hyvin suureksi osaksi graniittigneissiä. Suomen vanhin (3,1–2,6 miljardia vuotta vanha) kallioperä on juuri Vaara-Suomen alueella. Vaarat kertovat muinaisista vuoristoista ja eroosion aikaansaannoksista. Vaarajonon säilyminen ympäristöään 200–250 metriä korkeampana vaatii kovaa ainetta, joka kestää eroosion kulutustyön. Yleensä vaarat ovatkin kovaa kvartsiittia. Ukko-Kolin kvartsiittipatja on satoja metrejä paksu ja väriltään puhtaan valkoista. Kvartsiittipatjasta löytyy kyaniitti-mineraalia, jonka syntyminen on mahdollista ainoastaan noin 10 kilometrin syvyydessä paineen ja lämmön vaikutuksesta. Vaara-Suomessa on siis yli miljardi vuotta sitten ollut Himalajan korkuinen vuoristo, Karelidit.
Jääkauden ajalta maisemassa on yhä näkyvissä hiidenkirnuja ja drumliineja. Pitkittäisharjuja on näkyvissä luoteesta kaakkoon ja lännestä itään kulkevina ketjuina, muun muassa Pielisen yli kulkeva harjujakso. Jääkauden seurauksena syntynyt moreeni peittää kallioperää, ja tekee maaperästä monin paikoin kivikkoisen ja epätasaisen, vaikeasti muokattavan, mutta ei silti estä puustoa saamasta riittävästi ravinteita kivien välistä, ja siten kehittymästä tiheäksi. Kivisyys on erityisesti itä-suomalaisten maanviljelijöiden ja metsänraivaajien harmi.
Maisemamaakuntajaossa Vaara-Suomi jakautuu jotakuinkin kahtia: "Vaara-Karjalaan", johon kuuluu suuri osa Pohjois-Karjalaa, sekä "Kainuun ja Kuusamon vaaramaahan", johon kuuluu pääosa Kainuusta ja Koillismaasta. Lisäksi Oulujärvi ympäristöineen muodostaa tässä jaottelussa oman erillisen "Oulujärven seudun". Tosin Oulujärveä ympäristöineen ei aina muutoinkaan lasketa varsinaisesti Vaara-Suomeen kuuluvaksi.