Intian valtameren maanjäristys 2004
Intian valtameren maanjäristys oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Intian valtameressä 26. joulukuuta 2004. Järistys aiheutti valtavia hyökyaaltoja, tsunameja, jotka tuhosivat suuria alueita Kaakkois-Aasian rannikolla. Maanjäristys oli voimakkuudeltaan yhdeksän momenttimagnitudia, joten se on vahvin mitattu maanjäristys vuoden 1964 jälkeen. Eniten kärsivät Indonesia (erityisesti Aceh), Sri Lanka, Intia ja Thaimaa. Kaiken kaikkiaan luonnonkatastrofin vaikutukset kohdistuivat 11 valtioon laajalla maantieteellisellä alueella. Yli 200 000 ihmistä menetti henkensä, ja miljoonat ihmiset joutuivat pakenemaan kotiseuduiltaan. Katastrofi oli ainutlaatuinen, sillä se tapahtui joulupyhinä tapaninpäivän aamuna länsimaalaisten suosimiin matkailukohteisiin. Kuolleiden joukossa olleet 179 suomalaista tekevät siitä kaikkien aikojen suurimman suomalaisia kohdanneen yksittäisen rauhanajan suuronnettomuuden. Eniten turisteja menehtyi Ruotsista (543) ja Saksasta (539).
Merenalainen maanjäristys tapahtui Indonesian edustalla, Sumatran saaren pohjoisosan länsipuolella kello 7.58.50 paikallista aikaa (0.58.50 UTC, kello 2.58.50 Suomen aikaa). Voimakkuudeltaan 9,0 tai 9,1 momenttimagnitudin järistys on suurin sitten pitkäperjantaina 1964 Alaskaa ravistelleen järistyksen, joka oli voimakkuudeltaan 9,2 magnitudia. Maailman suurin koskaan mitattu maanjäristys (9,5 magnitudia) tapahtui Etelä-Chilessä vuonna 1960. Tuolloin järistyksen vaikutukset tuntuivat tuhansien kilometrien päässä, ja tsunami tappoi ihmisiä Japanissa ja Filippiineillä asti.
Tapaninpäivän järistyksen keskus sijaitsi noin 160 kilometriä Sumatrasta länteen, kymmenen kilometrin syvyydessä merenpinnan alapuolella. Järistyksen aiheutti mannerlaattoihin kertynyt jännitys, joka oli syntynyt Intian laatan työntäessä Euraasian laattaa kuutisen senttimetriä vuodessa. Intian laatta painui Euraasian laatan reunassa olevan pienen Burman laatan alle. Ennen järistystä Burman ja Intian laatat olivat olleet lukkiutuneina toisiinsa satojen vuosien ajan, mikä oli synnyttänyt jännityskertymän, joka purkautui nyt maanjäristyksenä. Järistyksen energiamäärä vastaa noin 20 000:ta Hiroshiman atomipommia.
Järistystä seuranneiden vuorokausien aikana tapahtui kymmeniä jälkijäristyksiä, joista suurin (voimakkuudeltaan 7,1 momenttimagnitudia) tapahtui kolme ja puoli tuntia ison järistyksen jälkeen Nikobaarien saaristossa.
Pääsiäismaanantaina 28. maaliskuuta 2005 suunnilleen samalla geologisella alueella kuin tapaninpäivän järistys rekisteröitiin magnitudiltaan 8,7-arvoinen Sumatran maanjäristys. On esitetty vaihtelevia arvioita siitä, oliko järistys tapaninpäivän jälkijäristys vai oma järistyksensä. Järistyksellä oli kuitenkin vielä omia, arvoiltaan yli viiden ja kuuden momenttimagnitudin jälkijäristyksiä. Kaiken kaikkiaan alueella tapahtui toistatuhatta maanjäristystä joulukuun ja huhtikuun välisenä aikana.
Maankuorten äkillinen pystysuora siirtymä aiheutti hieman alle neljä kilometriä syvään Intian valtamereen voimakkaan sysäyksen, joka nosti koko vesikerroksen aaltoliikkeeseen. Aallon korkeus syvän meren alueella oli vain runsaat puoli metriä mutta etenemisnopeus 800 kilometriä tunnissa. Matalampaan veteen eli rannikolle päästyään aallon nopeus hidastui ja korkeus kasvoi.
Tsunami eteni monena peräkkäisenä aaltona, joista pisimpien aallonpituus oli satoja kilometrejä. Se saavutti Indonesian rannan 25 minuutin kuluttua järistyksestä, jolloin aaltojen suurimmat vyörymäkorkeudet olivat 25 metriä. Thaimaan edustalle aallot saapuivat 100 minuutin jälkeen ja Sri Lankaan ja Intian itäosiin muutamassa tunnissa. Intian rannikolla aaltojen vyörymäkorkeudet olivat 2,5–5 metriä, mutta Thaimaassa ja Sri Lankassa oli alueita, joissa aallot nousivat pariinkymmeneen metriin. Tuhovaikutukset ulottuivat yli 4 000 kilometrin päähän Afrikan itärannikolle Somaliaan, Keniaan ja Tansaniaan. Myös Chilessä mitattiin kaksi metriä korkea tsunami.
Maailman terveysjärjestö WHO julkaisi maaliskuussa 2005 tilaston onnettomuudessa kuolleista ja kadonneista. Tilasto ei ole enää täsmällinen, mutta se kuvaa uhrimäärien suuruusluokkaa. 80 prosentin uhreista on arvioitu menehtyneen ensimmäisen tunnin aikana tsunamin rantaan osumisesta.
Tapaninpäivänä Thaimaassa oli noin 3 000 ja Sri Lankassa yli 600 suomalaista. Heistä tsunamissa kuoli 172, katosi kuusi sekä loukkaantui noin 250 ihmistä, joista yksi kuoli vammoihinsa Suomessa. Monet olivat tsunamin iskeytyessä retkellä sisämaassa ja pelastuivat. Muusikko Aki Sirkesalo perheineen sekä näyttelijä Aulis Rosendahl olivat kuolleiden joukossa.
Suomen hallitusta kritisoitiin pelastustöiden hitaasta aloittamisesta. Ulkoministeriön tiedotus luotti aluksi vain virallisiin tietoihin, ja kun ne osoittautuivat paikkansapitämättömiksi, se johti epäluottamukseen virallista tiedottamista kohtaan. Esimerkiksi katastrofialueella tuolloin lomailleen Euroopan investointipankin varapääjohtajan, nykyisen Suomen tasavallan presidentin, Sauli Niinistön mukaan ulkoministeriön virkamiehet eivät uskoneet häntä, kun hän kertoi tuhon laajuudesta ja uskoi satojen suomalaisten kuolleen. Niinistö ja hänen poikansa selviytyivät itse täpärästi tsunamista kiipeämällä betoniseen sähköpylvääseen.
Suomen Punainen Risti (SPR) keräsi suomalaisilta yli 26,5 miljoonaa euroa hätäapua katastrofialueelle, mikä on kaikkien aikojen suurin keräyssumma. Lisäksi ulkoministeriö lahjoitti järjestölle 4,5 miljoonaa euroa ja sisäasiainministeriö 0,2 miljoonaa euroa. Avustustyö keskittyi alun hätäavun jälkeen asuntojen rakentamiseen ja terveyden parantamiseen.