Parasetamoli
Parasetamoli eli asetaminofeeni on useissa kipulääkevalmisteissa käytetty lääkeaine. Parasetamolia myydään Suomessa sekä itsehoito- että reseptilääkkeenä. Se lievittää kipua ja alentaa kuumetta, mutta ei paranna tulehdusta eikä tulehdusreaktiota. Suositusannoksina haitat ovat selvästi vähäisempiä kuin NSAID-kipulääkkeiden. Tätä isompina annoksina sillä on kuitenkin muita tulehduskipulääkkeitä suurempi riski maksan vaurioittamiseen. Parasetamoli ei aiheuta lumetta enempää ruuansulatuskanavan oireita eikä munuaishaittoja, eikä se vaikuta veren hyytymiseen. Edullisena ja turvallisena (oikein annosteltuna) se on hyvä kipulääke. Nimet parasetamoli ja asetaminofeeni ovat molemmat lyhennettyjä muotoja yhdisteen systemaattisesta nimestä para-asetyyliaminofenoli. Parasetamoli on valkoista ja hajutonta.
Parasetamolia sisältävien lääkkeiden kauppanimiä ovat esimerkiksi Panadol, Paracetamol-Ratiopharm, Parasetamol, Para-Tabs (ks. kuva), Paramax, Pamol ja Panacod (ks. kuva, yhdistelmävalmiste, sisältää myös kodeiinia).
Parasetamoli on varsin yleinen lääke satunnaisiin lieviin kiputiloihin. Se lievittää särkyä ja kuumetta, mutta ei paranna tulehdusta, kuten tulehduskipulääkkeet. Se poikkeaa monista tulehduskipulääkkeistä myös siinä, että se ei vaimenna suoliston limakalvon suojatekijöitä, eikä näin ollen vaurioita tai ärsytä mahan limakalvoja. Tämän vuoksi sitä käytetään tulehduskipulääkkeiden sijasta pitkäaikaisten kiputilojen hoitoon. Sitä käytetään yhdistelmävalmisteena voimakkaampien kipulääkkeiden kanssa kokonaisvaikutuksen vahvistajana. Parasetamolia on käytetty opioidien kanssa koska on oletettu että se vähentää niiden tarvetta kipulääkkeenä. Tutkimusten mukaan oletus ei kuitenkaan pidä paikaansa.
Lasten ensisijainen kipulääke on parasetamoli. Yli yksivuotiaille lapsille voidaan rinnalla antaa myös ibuprofeenia tai naprokseenia, jos parasetamolin teho ei yksin tunnu riittävän. Parasetamolia voidaan annostella myös peräpuikkona eli suppona, mutta silloin teho on huonompi.
Parasetamolin vaikutusmekanismi on edelleen epäselvä, vaikka sitä on käytetty kipulääkkeenä jo yli sata vuotta. Sen on havaittu estävän prostaglandiinin synteesiin osallistuvien syklo-oksigenaasi (COX) -entsyymien toimintaa keskushermostossa. Hermostossa särkyä lievittävät vaikutukset välittynevät osittain serotoniinijärjestelmän kautta.
Parasetamolin käyttö raskausaikana saattaa lisätä pysyvien aivotoiminnan häiriöiden riskiä syntyvällä lapsella ja kasvattaa lapsen ADHD- ja autismiriskiä.
Parasetamoli on maksatoksinen (maksalle myrkyllinen) lääkeaine ja saattaa pitkään käytettynä tai suurina annoksina vaikuttaa maksan (ja munuaisten) toimintaan, jolloin laboratoriokokein määritellyt maksa-arvot ASAT ja ALAT nousevat yli viitearvojen. Ohjeannostusta ei siis tule ylittää. Aikuisella maksimivuorokausiannos on 4 g lääkeainetta, joskin riittävänä voidaan pitää 3 g:n vuorokausiannosta. Aiemmin parasetamolia ei suositeltu käytettäväksi alkoholin käytön yhteydessä maksavaurion vaaran vuoksi, mutta uusimmissa tutkimuksissa on havaittu alkoholin jopa suojaavan terveen ihmisen maksaa parasetamolin metabolisten eli hajoamisvälituotteiden myrkyllisestä vaikutuksesta. Jatkuvasti alkoholia käyttävien ja vakavasta maksasairaudesta, kuten maksakirroosista tai maksan vakavasta vajaatoiminnasta, kärsivien on kuitenkin vältettävä parasetamolin käyttöä.
Tiedelehti Lancetissa julkaistun tutkimuksen mukaan parasetamolia säännöllisesti imeväisikäisenä käyttäneiden pikkulasten alttius sairastua astmaan 6–7 vuoden iässä kasvaa noin 1,5-kertaisella riskillä sitä imeväisiässä käyttämättömiin verrokkilapsiin nähden. Parasetamoli on siis lievä, mutta todellinen riskitekijä astman kehittymiseen. Se on kuitenkin astmaa sairastaville turvallisempi kipulääke kuin tulehduskipulääkkeet.
Parasetamolin käyttö voi lisätä myös ihottumaa ja muita allergisia oireita. Oireilun syyksi on tarjottu esimerkiksi immuunivasteen heikentymistä ja siitä seuraavaa infektion pitkittymistä, joka voi laukaista astmaoireita.
Parasetamoli hajoaa elimistössä suurimmaksi osaksi reagoimattomiksi metaboliatuotteiksi, mutta osa (alle 10 %) metaboloituu reaktiivisiksi välituotteiksi. Näistä yksi on myrkyllinen välituote nimeltään NAPQI (n-asetyyli-p-bentsokinoni-imiini, CHNO). Elimistön valmistama NAPQInin antagonisti glutationi pystyy parasetamolin normaaliannoksissa tekemään NAPQInin vaarattomaksi reagoimalla sen kanssa. Jos parasetamolia kuitenkin otetaan toksinen annos, tulee kaikki glutationi kerralla käytetyksi ja sitoutumaton NAPQI pääsee aiheuttamaan vakavia maksavaurioita. Aikuiselle 10–15 g aiheuttaa yleensä vakavan maksavaurion ja 20–25 g voi olla tappava. Suurimmassa ilman reseptiä myytävässä käsikaupan parasetamolipakkauksessa on 30 × 0,5 g annosta eli 15 grammaa.
Selvän yliannostuksen tapahtuessa on heti hakeuduttava lääkäriin, koska parasetamolin yliannostus vaurioittaa maksaa. Parasetamolimyrkytys on ensimmäisten 48 tunnin kuluessa vähäoireinen. Maksavaurion oireet ilmestyvät noin 48–96 tunnin kuluessa. Parasetamolille on tehokas antidootti, N-asetyylikysteiinin.
Parasetamolimyrkytys on tyypillinen akuutin maksan vajaatoiminnan syy. Käytännössä myrkytykset ovat pääasiassa itsemurhia tai niiden yrityksiä.
Vapaan saatavuuden lisääntyessä on myös parasetamolin yliannostusriski kasvanut, ja sitä on alettu käyttää myös itsemurhissa ja etenkin nuorten naisten itsemurhayrityksissä. Ruotsissa on tästä syystä ruvettu harkitsemaan lääkkeen vapaan saatavuuden rajoittamista, vaikka sen monet edut verrattuna tulehduskipulääkkeisiin ovatkin puoltaneet juuri parasetamolia niitä turvallisemmaksi vaihtoehdoksi.