hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Valo (albumi)
Valo on lokakuussa 2000 ilmestynyt Yön neljästoista studioalbumi. Yhtye oli samana keväänä kutistunut nelimiehiseksi, kun perustamisesta asti mukana ollut kitaristi Jani Viitanen erosi. Hän kuitenkin soittaa joillakin levyn kappaleilla ja on lisäksi tuottanut albumin. Myös basisti on vaihtunut, kun vuonna 1999 yhtyeestä lähteneen Jesu Hämäläisen tilalle on tullut Jukka Lewis.
Levyn erikoisuus on, että se äänitettiin suurimmaksi osaksi kahteen kertaan, kun tietokoneelle tallennettu materiaali tuhoutui. Jäljelle jäi vain Markku Petanderin itse äänittämät kitararaidat sekä joitakin rumpuosuuksia. Uudet nauhoitukset tehtiin kiireisesti yhden viikon aikana, mikä vaikutti myös lopputulokseen. Albumille teki sanoituksia Jussi Hakulisen, Pauli Hanhiniemen sekä Heikki Salon lisäksi myös raumalaisen Vieraat Vieraat -yhtyeen laulaja Tero Jussila.
Myynnillisesti "Valo" oli pettymys, sitä meni kaupaksi ainoastaan vajaat 5 000 kappaletta. Albumi nousi Suomen viralliselle listalle vain kahden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 26. Singleksi siltä julkaistiin kappale "Kultasiipi".
Legenda (albumi)
Legenda – Yön 36 suurinta hittiä on vuonna 2001 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, joka julkaistiin yhtyeen 20-vuotisjuhlan kunniaksi. Sitä on myyty yli 146 000 kappaletta, mikä tekee "Legendasta" Yön myydyimmän levyn sekä myös Suomen kaikkien aikojen 21. myydyimmän kotimaisen albumin.
Levy sisältää materiaalia yhtyeen jokaiselta siihen mennessä julkaistulta neljältätoista studioalbumilta. Lisäksi mukana on Olli Lindholmin vuoden 2000 soololevyltä "Voima" löytyvä "Mona", kolme singlejulkaisua sekä neljä kokonaan uutta kappaletta, joista "Hän tanssi kanssa enkeleiden" on alun perin Jussi Hakulisen levyttämä vuodelta 1996. Muut uudet kappaleet ovat Hakulisen tekemä "Sunnuntaisin kuolee kuninkaat" sekä singlenäkin julkaistut Pauli Hanhiniemen sanoittamat "Särkyvää" ja "Mysteeri". Niistä jälkimmäisen sävellys tilattiin Eppu Normaali -yhtyeen Pantse Syrjältä. Kappaleet äänitettiin huhti–kesäkuun 2001 aikana yhdessä Dan Tigerstedtin kanssa.
Yön 20-vuotisjuhlan lisäksi kokoelman julkaisulla oli tarkoitus nostaa yhtyeen suosiota heikosti myyneen "Valo" -albumin jälkeen. Uusien kappaleiden singlejulkaisujen ohella sen myyntiä vauhditettiin ottamalla niitä keikkaohjelmistoon ennen levyn ilmestymistä. Myöhemmin lokakuussa Yö aloitti laajan 20-vuotisjuhlakiertueen, jonka kaikki konsertit myytiin loppuun.
Levy nousi heti ilmestyttyään Suomen virallisen listan kärkeen viikolla 39/2001 ja pysyi siellä kahden viikon ajan, kunnes Ultra Bran kokoelma-albumi "Sinä päivänä kun synnyin" pudotti sen kakkoseksi. Seuraavat kaksi viikkoa Yön albumi oli jälleen kärjessä, mutta viikolla 44 Ultra Bra nousi taas ykköseksi ja viikolla 45 "Legendan" edelle kiilasi myös Agentsin & Jorma Kääriäisen uutuusalbumi "Agents Is... Rock!". Viimeisen kerran Yön kokoelma kohosi listakärkeen viikkoa myöhemmin. Albumille kertyi syyskuun 2001 ja maaliskuun 2003 välisenä aikana yhteensä 40 listaviikkoa.
"Legenda" on 2000-luvun neljänneksi myydyin albumi Suomessa. Yhteensä sitä on myyty lähes 147 000 kappaletta. Ilmestymisvuotenaan levy myi tuplaplatinaa ja multiplatinamyynniin se saavutti vuotta myöhemmin.
Höpsismi
Höpsismi () on kuvitteellinen elämänfilosofia, jonka sarjakuvataiteilija Carl Barks esitteli vuonna 1953 ilmestyneessä Aku Ankka -sarjakuvassaan ”Kruuna vai klaava”. Höpsismissä kaikki päätökset tehdään heittämällä kolikkoa.
Tarinassa Aku Ankka tapaa professori Hupelon, joka vakuuttaa Akun tekemään päätökset kolikkoa heittämällä. Höpsismin tulee antaa ohjata elämää kaikissa tienhaaroissa: ”Jos elämä sua kuin tuuli vie, anna höpsismin näyttää tie”, neuvoo Akun ostama höpsismin opaskirja. Aku joutuu nopeasti ongelmiin seuratessaan Hupelon ohjeita. Hän ajaa eritasoliittymässä yksisuuntaista ramppia vastavirtaan ja saa 50 dollaria sakkoa. Näin suuren sakon perusteena ei kuitenkaan ole huolimaton ajaminen vaan se, että Aku oli jättänyt ajattelun kolikolle. Lopussa höpsismi kuitenkin osoittaa hämmästyttävää kykyä ohjata joitakin päätöksiä.
Barks-asiantuntija Geoffrey Blum on esittänyt, että Barks saattoi saada ajatuksen tarinaansa Batman-sarjakuvista, joissa Kaksinaaman tapana on heittää kolikkoa siitä, ryhtyykö hän rikoksiin vai ei. Bob Kanen luoma Batmanin vastustaja esiintyi sarjakuvissa ensimmäisen kerran vuonna 1942. Kolikonheitto on tosin ollut tarinoiden keskiössä aiemminkin, esimerkiksi Robert Louis Stevensonin tarinassa "Veljekset" vuodelta 1889.
Suomenkielisen nimityksen ”höpsismi” kehitti "Aku Ankka" -lehden ensimmäinen päätoimittaja Sirkka Ruotsalainen.
Tutustu työelämään ja tienaa
Tutustu työelämään ja tienaa on peruskoululaisille ja lukiolaisille suunnattu kesätyömalli. Sen ydin on, että nuori voidaan palkata kesätöihin kahdeksi viikoksi 345 € (v. 2015) kokonaispalkkiota vastaan. Työsuhteeseen ei sovelleta työehtosopimuksen mukaisia palkkoja, palkanmääräytymisperusteita ja muita rahan arvoisia etuja koskevia määräyksiä.
Ohjelman sääntöjen mukaan tehty sopimus ei ole ristiriidassa työsopimuslain tai työehtosopimusten työvoiman vähentämistä, lisätyön tarjoamisvelvollisuutta tai takaisinottoa koskevien määräyksien kanssa.
Kaikilta muilta osin kesätyöntekijään sovelletaan annettuja lakeja, asetuksia, ohjeita ja sopimuksia.
Malli pohjautuu työmarkkinakeskusjärjestöjen suositukseen.
Palkallisena työsuhteena mallia ei pidä sekoittaa peruskoulujen ja lukioiden Työelämään tutustumiseen (TET), joka on osa opetussuunnitelmiin kuuluvaa opiskelua ja palkatonta.
Pentti E. Vuento
Pentti Edvard Vuento (sukunimi aik. "Trukki"; 14. heinäkuuta 1921 Alatornio – huhtikuussa 2005) oli suomalainen sähköinsinööri ja eräkirjailija.
Vuennon vanhemmat olivat pakkamestari Erkki Arvid Trukki ja Hilja Sofia Ylikarvala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1940 Kemin lyseosta.
Kotiuduttuaan jatkosodasta Vuento työskenteli aluksi Kemi Oy:n sähkö- ja metalliosastolla mutta hän ryhtyi sitten opiskelemaan ja valmistui sähköinsinööriksi 1949. Vuento toimi sitten sähköalalle eläkkeelle jäämiseensä saakka työskennellen "Pohjolan Sähkö Oy":ssä sähköinsinöörinä ja konttorin hoitajana Kemissä ja Rovaniemellä sekä Asea Oy:ssa ja "Asea Asea-Scandia Oy":ssa myyntikonttorin johtajana.
Vuento kuvasi kirjoissaan pohjoisen Suomen lohenpyyntiä ja lohijokia, erityisesti Tenojokea. Vuennon viimeinen kirja "Kannaksen tulenjohtaja" perustui hänen omaan sotapäiväkirjaansa kesältä 1944.
Jeanne de Salzmann
Jeanne Matignon de Salzmann, o.s. Jeanne Allemand, usein tunnettu nimellä Madame de Salzmann (1889 – 25. toukokuuta 1990) oli sveitsiläinen tanssija, rytmisten liikesarjojen (engl. Movements) opettaja sekä armenialais-kreikkalaisen mystikko G. I. Gurdjieffin merkittävä oppilas, jota monet Gurdjieffin oppilaat sanovat Gurdjieffin opetuksen jatkajaksi.
Madame de Salzmann aloitti uransa opiskelemalla pianonsoittoa, orkesterin johtamista sekä säveltämistä Geneven konservatoriossa. Myöhemmin, oltuaan vuodesta 1912 alkaen Saksassa Emile Jaques-Dalcrozen oppilaana, hän opetti tanssia sekä rytmisiä liikesarjoja. Hän tapasi tulevan miehensä, taiteilija Alexandre de Salzmannin Helleraussa Dalcroze'n koulussa. Liitosta syntyi tytär, Boussique. Venäjän vallankumouksen aikaan he asuivat Georgian Tiflisissä, jossa Jeanne de Salzmann jatkoi opettamistaan.
Vuonna 1919 ukrainalainen säveltäjä Thomas de Hartmann tutustutti de Salzmannit G. I. Gurdjieffiin. Tämä suhde kesti aina Gurdjieffin kuolemaan 1949 saakka, jolloin Jeanne de Salzmann oli työskennellyt hänen kanssaan liki kolmekymmentä vuotta. G. I. Gurdjieffin pääteos All and Everything ilmestyi Gurdjieffin kuoleman jälkeen ja sen ranskankielistä käännöstä hiottiin vuosia Jeanne de Salzmannin ohjauksessa. Tämä käännös "Récits de Belzébuth à son petit-fils" ilmestyi vuonna 1956.
Jeanne de Salzmann käsikirjoitti yhdessä Peter Brookin kanssa Brookin ohjaaman, Gurdjieffin kirjaan "Meetings with Remarkable Men" perustuvan samannimisen elokuvan.
Vuonna 1949, yhdessä Henriette H. Lannesin, P. D. Ouspenskyn, Jane Heapin ja J. G. Bennettin hän aloitti Gurdjieffin työtä jatkavan organisaation käynnistämisen. "The Society for Research into the Development of Man Ltd." perustettiin 6. päivänä lokakuuta 1955. Organisaation nimi muutettiin myöhemmin nimeksi "The Gurdjieff Society Ltd.". Jeanne de Salzmann johti kyseistä organisaatiota ja jatkoi Gurdjieffin opetusta korostaen työtä rytmisten liikesarjojen (Movements) parissa aina vuoteen 1990 saakka, jolloin hän kuoli 101 vuoden ikäisenä.
Jeanne de Salzmannin jälkeen hänen vuonna 1923 syntynyt poikansa Michel de Salzmann otti organisaation johtamisen vastuulleen.
Kari Rosti
Kari Veikko Rosti (15. maaliskuuta 1944 Viipuri – 15. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen muusikko. Hän aloitti uransa basistina 1960-luvulla ja soitti The Careless -nimisessä yhtyeessä, joka teki vuonna 1965 singlen "A Dream of love/Desolate time". Yhtyeen muut jäsenet olivat Martin Eklund (kitara ja laulu), Kauko Vilen (kitara) ja Vesa Sassi (rummut). 1970-luvun alussa Kari Rosti toimi vielä The Islandersin basistina, kunnes siirtyi Lemonin laulajaksi (Lemon hajosi 1974). Kari Rosti toimi viimeisinä vuosinaan kultaseppänä omassa liikkeessään Helsingin Kalliossa. Kari Rosti on Vicky Rostin setä.
Raimo Bärman
Raimo Kyösti Bärman (s. 6. kesäkuuta 1932 Sulkava) on suomalainen kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä "R. A. Karhumies".
Bärmanin vanhemmat olivat sahatyömies August Bärman ja Hilja Vasara. Lappeenrannassa lapsuutensa viettänyt Bärman kävi vuosina 1956-1957 Lahden Kansankorkeakoulun ja työskenteli sitten terveystarkastajana ja asuntojen tarkastajana Kajaanissa 1960-1964 sekä terveystarkastajana Lahdessa 1964-1982 aina sairauseläkkeelle jäämiseensä saakka. Bärman on toiminut myös freelance-toimittajana. Nykyisin Raimo Bärman asuu vaimonsa kanssa Vihtijärvellä.
Bärmanin pääteos on Ruijaan 1800-luvulla muuttaneista suomalaisista kertova "Kveenitrilogia": "Kveenien rannat", "Jäämeren soutajia" ja "Ruija kutsuu". Bärmanin eräaiheisia tekstejä on julkaistu myös antologioissa "Erämiesten matkassa: eräkirjailijamme kertovat" (Otava 1987) ja "Erämaailman vuosikymmenet" (Karisto 2000).
Raimo Bärman on ollut naimisissa vuodesta 1954 opettaja ja kirjailija Annikki Bärmanin (o.s. Kuukka) kanssa.
Annikki Bärman
Vilma Annikki Bärman (o.s. Kuukka, s. 30. syyskuuta 1930 Lappee) on suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1954 kirjailija Raimo Bärmanin kanssa.
Annikki Bärman pääsi ylioppilaaksi 1952 Lappeenrannan tyttölyseosta ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1958 Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta. Myöhemmin hän opiskeli vielä englantilaista filologiaa Tampereen yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1970. Annikki Bärman toimi kansakoulunopettajana vuosina 1953–1968 Enossa, Lauritsalassa, Taipalsaarella, Ruokolahdella, Kajaanissa ja Lahdessa sekä viimeksi englannin kielen aineopettajana Lahdessa 1968–1978.
Opettajanuransa jälkeen Bärman ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja hän perusti 1989 yhdessä miehensä kirjailija Raimo Bärmanin kanssa oman kustannusyhtiön nimeltä "FinnEpos Oy". Bärmanit ovat asuneet vuodesta 1998 Vihtijärvellä.
Annikki Bärman on kirjoittanut myös useita dekkareita nimimerkillä "Mario Kirsi".Nimimerkillä "Mario Kirsi" julkaistut dekkarit:
Proact
Proact on tietojen tallennukseen, varmuuskopiointiin ja palautukseen keskittyvä yritys. Suomen Proact on osa pohjoiseurooppalaista Proact IT Group -konsernia, jonka osake noteerataan OMX:n pohjoismaisessa pörssissä. Konsernin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Yli 280 henkilöä työllistävän konsernin liikevaihto viime vuonna oli noin 91,9 miljoonaa euroa. Toimintaa on tällä hetkellä seitsemässä maassa: Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Latviassa, Liettuassa sekä Hollannissa. Proactin Suomen toimipisteet sijaitsevat Espoossa, Oulussa ja Tampereella. Vuonna 2007 liikevaihto Suomessa oli 17,5 miljoonaa euroa ja henkilöstön määrä 35.
Proact on alan pitkäaikaisin toimija Suomessa. Asiakkaina on useita tunnettuja suuria ja keskisuuria yrityksiä sekä julkisia laitoksia.
Allan Jokinen
Allan Willhard Jokinen (4. tammikuuta 1917 Turku – 1. tammikuuta 1993 Tornio) oli suomalainen kirjailija.
Jokisen vanhemmat olivat kirjanpitäjä August Willhard Jokinen ja Martta Wilhelmina Lammi. Hän kävi keskikoulun ja työskenteli sitten apulaiskonttorinhoitajana Tornion posti- ja lännätinkonttorissa sekä teleliikenneosaston päällikkönä. Jokinen asui vuodesta 1939 Torniossa.
Allan Jokinen teki novellinsa "Aavekoira" pohjalta käsikirjoituksen tv-näytelmään "Itikkaharjun saatana" (1978). Hän teki myös käsikirjoituksen yhdessä Jussi Niilekselän kanssa 3-osaiseen tv-sarjaan "Fasaanit" (1990).
Suomi kesäolympialaisissa 1952
Suomi oli kesäolympialaisten 1952 isäntämaa. Se osallistui kisoihin runsaslukuisella joukkueella ja saavutti 22 mitalia, joista kuusi oli kultaisia, kolme hopeisia ja kolmetoista pronssisia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kahdeksanneksi.
Säilämiekkailussa Suomella ei ollut edustajia, eikä joukkuetta.
Ratapyöräily
Maantiepyöräily
Kouluratsastuksessa Suomella ei ollut edustajaa, eikä joukkuetta.
Naisten ponnahduslaudalla ja kerroshypyissä Suomella ei ollut edustajia.
Miesten 1 500 metrin vapaauinnissa Suomella ei ollut edustajaa.
Suomella ei ollut joukkuetta vesipalloturnauksessa.
Miehet
Naiset
Miehet
Naiset
Pesäpallo oli olympialaisissa näytöslajina.
Kaunotar ja hirviö (vuoden 1946 elokuva)
Kaunotar ja hirviö ("La Belle et la Bête") on ranskalainen romanttinen fantasiaelokuva, jonka ohjasi Jean Cocteau vuonna 1946. Elokuva perustuu Jeanne-Marie Le Prince de Beaumontin tarinaan, ja pääosissa olivat "Belle"-kaunotarta esittänyt Josette Day ja kolmoisroolissa Belleä riiaavana Avenatina, hirviönä ja prinssinä Jean Marais.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kaunottaren ja hirviön" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kaunottaren isä etsii myrskyn vuoksi suojaa hirviön linnasta. Lähtiessään hän nappaa ruusun tyttärelleen, mikä vihastuttaa linnan isännän ja tämä uhkaa tappaa hänet. Isä anoo pelastusta ja pääsee vapaaksi ehdolla, että kaunotar tulee vangiksi linnaan. Hirviö pyytää kaunotarta vaimokseen, mutta kaunotar ei suostu mutta jää linnan sisäköksi. Kun isä on kuolemaisillaan, kaunotar saa lähteä viikoksi hyvästelemään hänet. Siskot houkuttelevat kaunottaren pysymään kauemmin ja palatessaan myöhässä kaunotar löytää hirviön kuolemaisillaan hädästä. Kaunotar anoo hirviötä pysymään elossa ja lupaa mennä naimisiin hänen kanssaan. Tämä teko muuttaa hirviön komeaksi prinssiksi. Kaunottaren perhe muuttaa asumaan hänen kanssaan palatsiin.
Gerhard Gleirscher
Gerhard Gleirscher (s. 14. joulukuuta 1969) on itävaltalainen entinen ohjaskelkkailija, joka kilpaili vuosina 1990-2000.
Gleirscher saavutti MM-kilpailuista sekajoukkueesta kultaa Iglsistä 1997 ja hopeaa 1991 Winterbergissä. Iglsin kisoista hän saavutti myös yksiköstä pronssia Georg Hacklin ja Markus Prockin jälkeen.
Gleirscher oli mukana myös vuosien 1992, 1994 ja 1998 olympialaisissa.
Paavo Ruotsalainen (kirjailija)
Paavo Ruotsalainen () oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Ruotsalainen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1930-luvun alussa.
Ruotsalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Lassi Ruotsalainen ja Juljaana Lyyra. Hän kävi kansakoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1909. Ruotsalainen toimi kansakoulunopettajana Sonkajärvellä vuosina 1909–1921 ja 1942–1954. Vuosina 1921–1955 hän oli maanviljelijänä Sonkajärvellä ja lisäksi hän toimi 21 vuoden ajan Rutakon osuuskassan kirjanpitäjänä. Ruotsalainen oli Suomen kristillisen opettajaliiton matkapuhujana, matkasihteerinä (vuodesta 1934) ja sihteerinä (vuodesta 1940).
Ruotsalainen oli kansanedustajana 1929–1933 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli mukana Sonkajärven kunnallispolitiikassa kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Ruotsalainen osallistui myös kirkolliskokoukseen.
Ruotsalainen oli naimisissa vuodesta 1913 Vilina o.s. Kainulaisen kanssa (k. 1979). Lapset: Pekka, Lassi (1924–2004), Paavo (s. 1926), Hanna Kaarina (s. 1928).
Razak Omotoyossi
Razak Omotoyossi (s. 8. lokakuuta 1985 Lagos, Nigeria) on beniniläinen jalkapalloilija.
Omotoyossi edusti kaudesta 2007 lähtien Ruotsin Allsvenskanin Helsingborgia, jonne hän siirtyi moldovalaisesta FC Sheriffistä. Hän teki debyyttikaudellaan 14 maalia 23 ottelussa, jakaen Allsvenskanin maalikuninkuuden IFK Göteborgin Marcus Bergin kanssa.
Heinäkuussa 2008 Omotoyossi siirtyi Saudi-Arabian valioliigaan Al-Nassrin riveihin. Hän pelasi joukkueessa vain yhden kauden, jonka aikana hän teki neljä maalia pelaamassaan yhdeksässä ottelussa.
Sittemmin Omotoyossi on edustanut useita seuroja, muun muassa Egyptin valioliigassa pelaavaa Zamalekia.
Omotoyossi edusti Beniniä vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskisoissa, joissa hän teki yhden maalin ottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. Vuoden 2010 Afrikan-mestaruuskisoissa hän teki edellisten kisojen tavoin yhden maalin Mosambikia vastaan.
Omotoyossi on pelannut kaikkiaan 55 maaottelua ja tehnyt niissä 21 maalia vuosina 2004–2016. Hän on Beninin maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Yön pimeä puoli
Yön pimeä puoli on vuonna 1998 julkaistu Yön kokoelma-albumi. Se sisältää aikaisemmin vain singleillä julkaistuja harvinaisuuksia, vuoden 1992 "Tänä yönä" -coveralbumin materiaalin sekä Yön esittämän kappaleen Alivaltiosihteeri-tribuuttilevyltä "Toinen käsittely – kunnianosoitus Alivaltiosihteerille" (1995).
Kokoelma nousi Suomen viralliselle listalle yhdeksän viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 20.
Kavantola
Kavantola on kylä Halikossa 110-tien laidalla. Tien molemmin puolin on kylän laakea peltomaisema, joskin eteläpuolella on hivenen metsää, jonka laidalle kylän nykyinen rakennuskanta on sijoittunut. Kavantolaa rajaavat pohjoisesta Mätikkö, idästä Kirjola, etelästä Naapala ja lännestä Korvenpää.
Kavantola edustaa Halikon vanhempaa kyläkantaa, sillä se on perustettu varhaiskeskiajan aikana. Kylässä oli kolme kanta tilaa Isotalo, Pohjantalo ja rälssitila Keskitalo. Kylään ilmestyi vielä neljäs tila 1500-luvulla, jotka kaikki siirtyivät isojaon jälkeen 1787 alkuperäiseltä kylämäeltä omien maidensa keskelle.
Kavantolassa maatilojen kehityssuunta on ollut poikkeava. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kaikki kylän tilat päätyivät vuorollaan Kirjolan päätalon omistukseen, ja ovat sittemmin hävinneet. Isotalon paikalla sijaitsee nykyään Kirjolan entinen torppa Ylitupa. Kylän torpat puolestaan itsäistyivät 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.
Huomattavasti kutistunut Kavantola kasvoi sotien jälkeen, kun siirtoväelle lohkottiin tiloja. Kylästä lohkottiin useita omakotitalotontteja kun 110-tie rakennettiin 1954. Palveluita kylässä ei ole, mutta 110-tien vuoksi kylästä ei ole pitkä matka läheisiin keskuksiin.
Dietrich von Choltitz
Jalkaväenkenraali Dietrich von Choltitz (9. marraskuuta 1894 Wiese-Gräflich, Sleesia – 4. marraskuuta 1966 Baden-Baden) oli Saksan sotilaskuvernöörinä Pariisissa ennen liittoutuneiden valtausta. Hän vastusti Adolf Hitlerin käskyä hävittää kaupunki maan tasalle toisen maailmansodan loppuvaiheessa.
Ensimmäisessä maailmansodassa hän osallistui taisteluihin länsirintamalla luutnanttina. Weimarin tasavallassa hän liittyi Reichswehriin ja hänestä tuli ratsuväen kapteeni 1929. Hänestä tuli 1938 ensin majuri ja sitten jalkaväkirykmentin everstiluutnantti.
Toisessa maailmansodassa von Choltitz otti osaa Rotterdamin valtaukseen 1940 ja ansaitsi ritariristin. Syyskuussa 1940 hän yleni everstiksi ja rykmentin komentajaksi. Sodassa Neuvostoliittoa vastaan hän otti osaa Sevastopolin piiritykseen kesäkuussa 1942. Samana vuonna hän yleni kenraalimajuriksi ja 1943 kenraaliluutnantiksi. Hän oli avustava Saksan 260. jalkaväkidivisioonan komentaja ja XLVIII panssariarmeijakunnan komentaja. Maaliskuussa 1944 hän palveli Italiassa ja kesäkuussa 1944 länsirintamalla. Sodan loppupuolella hän oli Pariisin sotilaskuvernöörinä kaupungin valtaukseen asti.
Von Choltitz kieltäytyi hävittämästä Pariisia uhmaten suoraan Hitlerin käskyä tuhota kaupungin näkyvimmät muistomerkit. Tosin sotavankeuden aikaisista salakuunteluista käy ilmi, että syynä oli lähinnä Hitlerin mielikuvituksellisten käskyjen noudattamisen vaikeus, sillä kohteiden tuhoamiseen ei ollut käytettävissä räjähdysaineita eikä henkilöstöä. Von Choltitz kuoli vuonna 1966 ja hänen hautajaisissaan oli läsnä korkea-arvoisia ranskalaisia sotilashenkilöitä. Pariisin tapahtumista on tehty myös elokuva nimeltä "Palaako Pariisi?".
Lalle Broberg
Jarl-Erik ”Lalle” Broberg (s. Teerijärvi) on suomalainen urheiluselostaja ja -toimittaja.
Lalle Broberg on selostanut urheilutapahtumia Yleisradion ruotsinkielisellä puolella. TV:n ja radion lisäksi Broberg on selostanut tapahtumia myös paikanpäällä muun muassa vuonna 2007 Salpausselän kisoissa hiihtostadionilla. Lalle Broberg on työskennellyt myös Österbottningen-lehdessä.
Lalle Broberg toimi vuonna 2004 Kalevan kisojen pääsihteerinä. Hän toimii vuosina 2008–2009 suomenruotsalaisen yleisurheilujärjestö Svenska Finlands Idrottsförbundin toisena varapuheenjohtajana.
Yön valoisa puoli
Yön valoisa puoli on tammikuussa 2006 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, joka sisältää aikaisemmin vain singleillä julkaistuja kappaleita sekä muita harvinaisuuksia. Se on jatkoa vuonna 1998 ilmestyneelle "Yön pimeä puoli" -kokoelmalle. Kokonaan ennenjulkaisemattomia kappaleita albumilla ovat "Varieteen" sessioissa äänitetty "Prinsessa Ruususen uni" vuodelta 1983, vuoden 2000 "Valo"-albumin sessioiden "Peili" sekä kappaleen "Etkö unta saa?" vaihtoehtoinen versio, jossa Päivi Lepistön sijaan laulaa Taina Kokkonen.
Levy nousi suoraan Suomen virallisen listan ykköseksi helmikuussa 2006 ja Listaviikkoja sille kertyi yhteensä yhdeksän. Albumia myytiin yli 16 000 kappaletta eli kultalevyyn oikeuttava määrä.
Bettina von Arnim
Bettina von Arnim (myös "Bettine", 4. huhtikuuta 1785 Frankfurt am Main – 20. tammikuuta 1859 Berliini) oli saksalainen kirjailija ja huomattava saksalaisen romantiikan edustaja.
Bettina von Arnim, syntyjään "Elisabeth Catharina Ludovica Magdalena Brentano", syntyi Frankfurt am Mainissa vuonna 1785. Hän oli vauraan kauppiaan Peter Anton Brentanon ja tämän puolison Maximiliane von La Rochen kahdestatoista lapsesta järjestyksessään seitsemäs. Osan nuoruuttaan hän varttui Fritzlarin ursuliiniluostarissa. Vanhempiensa kuoltua hän asui isoäitinsä Sophie von La Rochen luona aluksi Offenbachissa ja myöhemmin Frankfurtissa. Von Arnimin sisar Gunda oli naimisissa oikeusoppineen Friedrich Carl von Savignyn kanssa ja asui Marburgissa, jossa myös von Arnim vieraili. Vuonna 1810 von Arnim muutti von Savignyjen perässä Berliiniin.
Bettina von Arnim avioitui vuonna 1811 kirjailija Achim von Arnimin kanssa, johon hän oli tutustunut jo Frankfurtissa veljensä Clemens Brentanon kautta. Avioliitto kesti kaksikymmentä vuotta päättyen Achim von Arnimin äkilliseen kuolemaan vuonna 1831. Avioliitosta jäi seitsemän lasta. Avioliiton jälkeen Bettina von Arnim keskittyi kirjailijanuraansa. Hän kuoli 20. tammikuuta vuonna 1859 perheensä ympäröimänä ja haudattiin miehensä tavoin brandenburgilaisen Wiepersdorfin kirkon viereen.
Avioliitosta Achim von Arnimin kanssa:
Bettina von Arnimin nimeä kantavaa kirjallisuuspalkintoa Bettina-von-Arnim-Preis on jaettu vuodesta 1992 lähtien. Sitä jaettiin vuosittain vuoteen 1997 saakka, jonka jälkeen sitä on jaettu joka toinen vuosi. Saksan liittotasavallan entisen rahayksikön D-markan viiden markan seteliin von Arnim pääsi vuonna 1992. Seteli oli vihreänkeltainen ja sen kääntöpuolta koristi Brandenburgin portti.
Eero Murtomäki
Eero Kullervo Murtomäki (s. 10. tammikuuta 1943 Vaasa) on suomalainen luontokuvaaja ja kirjailija.
Murtomäki on toiminut vapaana luontokuvaajana ja kirjailijana vuodesta 1962 lähtien. Hän on kuvannut Merenkurkun saaristoa, Etelä-Pohjanmaan soita sekä Lapin luontoa.
Ernest Ranglin
Ernest Ranglin (s. 19. kesäkuuta 1932) on jamaikalainen kitaristi. Hän esiintyi muun muassa Millien levytyksellä "My Boy Lollipop", jonka hän myös sovitti.
Ranglin on julkaissut myös soololevytyksiä ja tehnyt yhteistyötä useiden muiden maineikkaiden artistien kanssa.
Guri Schanke
Guri Schanke (Guri Annika Schanke, s. 14. joulukuuta 1961) on norjalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten näyttelijänä Norjassa ja osallistumisestaan Norjan "Tanssii tähtien kanssa" -kilpailuun vuonna 2005. Schanke on ollut naimisissa näyttelijä Øivind Blunckin kanssa vuodesta 1991.
Hän aloitti uransa näyttelijänä vuonna 1981 Oslossa Oslo Nye Teaterissa, jonka jälkeen hän on näytellyt monissa musikaaleissa, muun muassa Les Misérables, Summer in Tyrol ja Annie Get Your Gun.
Schanke valittiin vuonna 2007 edustamaan Norjaa Eurovision laulukilpailuun Helsinkiin kappaleellaan ”Ven a bailar conmigo” ja sijoittui semifinaalissa 18:nnelle sijalle 48:lla pisteellä, joka ei kuitenkaan riittänyt finaaliin pääsyyn.
Schanke on antanut äänensä useisiin norjankielisiin Disneyn elokuviin:
Paavo Pitkänen (kirjailija)
Paavo (Pavi) Pitkänen (18. tammikuuta 1908 Uusikirkko Vpl – 4. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja kirjailija.
Pitkäsen vanhemmat olivat rautatievirkailija Knut Pitkänen ja Aino Ihanelma Salokannel (ent. Willberg). Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 Iisalmen yhteislyseosta.
Pitkänen kirjoitti myös libreton Ahti Sonnisen oopperaan Haavruuva (1975) ja toimi käsikirjoittajana Åke Lindmanin ohjaamassa Kultala-elokuvassa.
Sylvia Browne
Sylvia Browne (19. lokakuuta 1936 Kansas City, Missouri – 20. marraskuuta 2013 San José, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen henkilö, joka väitti itsellään olleen yliluonnollisia kykyjä. Hän julkaisi lukuisia kirjoja, joita on käännetty useille eri kielille.
Browne väitti yliluonnollisten kykyjen kulkevan hänen suvussaan. Hän väitti itse perineensä nämä kyvyt jo lapsuusiässään. Hän kuvasi kirjoituksissaan ja puheissaan usein tuonpuoleista. Hänellä oli sanojensa mukaan henkiopas ”Francine”. Browne esitti useita epäonnistuneita ennustuksia; hän esimerkiksi ennusti, että vuonna 2000 Yhdysvalloissa valittaisiin demokraattinen presidentti.
Browne perusti 1986 Society of Novus Spiritus -nimisen ”gnostilais-kristillisen” kirkon, joka oman ilmoituksensa mukaan seuraa Jeesuksen opetuksia unohtamatta buddhalaisuuden, juutalaisuuden, islamin tai hindulaisuuden viisautta.
Browne sai 1990-luvun alussa vuoden ehdollisen petostuomion. Hän oli hyvin kiistelty henkilö; hänen työtään arvosteli voimakkaasti muiden muassa skeptikko James Randi.
Hyvän olon konsultit
Hyvän olon konsultit on Edu Kehäkettusen ja DJPP:n vuonna 2008 Monsp Recordsin kautta julkaistu yhteisalbumi. Albumin kansilehdessä lukee: "Edu ja DJPP julkaisevat seuraavan yhteisen albuminsa jo vuonna 2009", mutta levyä ei kuitenkaan ilmestynyt.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 25.
Otsolahti
Otsolahti on lahti ja pienalue Espoon Tapiolan kaupunginosassa. Sen mukaan on nimetty Otsolahdentie ja sen yli kulkee Länsiväylä. Otsolahden ympärillä on pääosin kolmi-viisikerroksisia 1960-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Rannat ovat kuitenkin vapaasti kuljettavissa. Otsolahdessa sijaitsee myös Espoon kaupungin ylläpitämä venesatama, joka tarjoaa runsaat 400 venepaikkaa.
Otsolahden asuinalue sijaitsee kävelymatkan päässä Tapiolan keskustasta ja palveluista. Otsolahdessa on paljon lintuja, esimerkiksi kanadanhanhia.
Otsolahti on pinta-alaltaan noin 21 hehtaaria ja virtausaukkoja lukuun ottamatta eristetty merestä Länsiväylän silloilla, mikä on aiheuttanut lahden rehevöitymistä. Sillat rakennettiin 1960-luvun alussa ja 1990-luvulla.
Uplistsikhe
Uplistsikhe (, kirjaimellisesti "herran linnoitus") on muinainen, kiveen hakattu kaupunki Georgian itäosassa noin kymmenen kilometriä Gorin kaupungista itään Šida Kartlin alueella.
Kaupunki on rakennettu Mtkvari-joen korkealle ja kallioiselle vasemmalle rannalle, ja siihen kuuluu erilaisia rakennuksia 400-luvulta eaa. myöhäiskeskiajalle saakka. Se on huomattava erilaisten anatolialaisten ja iranilaisten kivileikkauskulttuurien ainutlaatuisesta yhdistelmästä sekä esikristillisen ja kristillisen arkkitehtuurin rinnakkaiselosta.
Uplistsikhea pidetään yhtenä Georgian vanhimmista kaupunkimaisista asutuskeskuksista. Se sijaitsee strategisella paikalla muinaisen Kartlin kuningaskunnan (eli antiikin lähteiden Iberian) sydänmaalla, ja se nousi maan merkittäväksi poliittiseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi. Kaupungin ikä ja tärkeys johtivat siihen, että keskiaikaisessa georgialaisessa kirjallisessa perinteessä kaupungin perustajaksi kerrotaan myyttinen Uplos, Mtskhetosin poika ja Kartlosin pojanpoika.
Sen jälkeen kun Kartli käännytettiin kristinuskoon 300-luvun alussa Uplistsikhen merkitys vaikuttaa vähentyneen, ja se menetti asemansa uuden, elävän kristityn kulttuurin keskuksille, ensin Mtskhetalle ja myöhemmin Tbilisille. Uplistsikhe nousi kuitenkin uudestaan keskeiseksi georgialaiseksi linnoitukseksi Tbilisin islamilaisen valloituksen aikana 700- ja 800-luvuilla. Mongolien hyökkäykset 1300-luvulla merkitsivät kaupungin loppua: se käytännössä hylättiin, ja sitä käytettiin vain ajoittain väliaikaisena suojana ulkomaiden hyökkäysten aikana.
Uplistsikhen kompleksi voidaan alustavasti jakaa kolmeen osaan: eteläiseen (alempaan), keskiseen ja pohjoiseen (ylempään). Keskiosa on suurin, ja siihen kuuluu valtaosa Uplistsikhen kiveen kaiverretuista rakennelmista. Se yhdistyy eteläiseen osaan kapean kiveen leikatun polun ja tunnelin kautta. Kapeat kujat ja joskus portaikot lähtevät säteittäin kaupungin "pääkadulta" eri rakennelmia kohti.
Vuoden 1920 maanjäristys tuhosi useita kaupungin herkimmistä alueista täydellisesti. Monumentin vakaus on edelleen vakavasti uhattuna, joten Georgian kulttuuriperinnön rahasto (Maailmanpankin ja Georgian hallituksen yhteisprojekti) aloitti sen rajallisen konservaatio-ohjelman vuonna 2000.
Ed Bell
Edward "Ed" Bell (s. toukokuu 1905, Fort Deposit, Alabama – k. 1965, Alabama) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja -kitaristi. Bell levytti myös taiteilijanimillä "Barefoot Bill" ja "Sluefoot Joe". Bell levytti ensimmäisen kerran syyskuussa 1927 Paramount-merkille kappaleet "Mamlish Blues" ja "Hambone Blues". Viimeiset levytykset syntyivät joulukuussa 1930.
Bellin kuolema on jäänyt hämärän peittoon, mutta oletetaan hänen kuolleen 1960-luvulla kansalaisoikeusmarssilla.
Wilhelm Stuckart
Tohtori Wilhelm Stuckart (16. marraskuuta 1902 Wiesbaden – 15. marraskuuta 1953 Hannover) oli korkea-arvoinen kansallissosialisti, valtiosihteeri ja lakimies sekä yksi Wannseen konferenssin osallistujista.
Stuckart liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1922. Hän osallistui jo varhain kansallissosialistien toimintaan ja muun muassa Nürnbergin lakien laatimiseen ja esittämiseen valtiopäiville 1935. Hän oli Wannseen konferenssissa sisäministeri Wilhelm Frickin edustajana Wannseen konferenssissa 20. tammikuuta 1942, missä päätettiin juutalaisten tuhoamisesta lopullisessa ratkaisulla. Stuckart joutui sodan jälkeen oikeuteen sotarikollisena ja sai vankeusrangaistuksen. Hän kuoli liikenneonnettomuudessa Länsi-Saksan Hannoverissa 1953.
Lusto (museo)
Lusto – Suomen Metsämuseo on valtakunnallinen metsäalan erikoismuseo ja tiedekeskus Savonlinnan Punkaharjulla. Vuonna 1994 avatun museon taustalla toimii Suomen Metsämuseosäätiö, joka perustettiin vuonna 1988. Lusto on avoinna ympäri vuoden, ja vuosittain museossa vierailee 35 000 kävijää. Lusto on myös yksi Suomen suurimpia erikoismuseoita.
Lusto-rakennus on valittu näytteeksi suomalaisesta 1900-luvun modernista arkkitehtuurista, joten museo on rakennuksenakin merkittävä käyntikohde. Lehtikuusella vuoratun betonirunkoisen rakennuksen pääsuunnittelijat ovat arkkitehdit Rainer Mahlamäki ja Ilmari Lahdelma.
Luston uusi laajennusosa, Iso-Samperin halli, on puurunkoinen ja puulla sisältä sekä ulkoa katettu. Hallin rakenteissa on käytetty uuden teknologian ja tuotekehityksen suomia mahdollisuuksia. Kantavat rakenteet on piilotettu katteiden sisään, ja katon muotokieli tuo mieleen vanhan puukirkon.
Valtakunnallisena metsäalan erikoismuseona Lusto tallentaa laajasti metsä- ja puutalouteen, metsän monikäyttöön ja metsäkulttuuriin liittyvää aineistoa.
Luston kokoelmat on perustettu vuonna 1991, ja niitä kartutetaan jatkuvasti. Esinekokoelmassa on noin 10 000 esinettä. Merkittävimmän uuden kokoelman muodostavat isot metsäkoneet, joita on kerätty vuodesta 2000 alkaen. Lustossa on myös Suomen laajin metsätalouden ja metsien käytön historiaan liittyvä valokuvakokoelma, joka käsittää yli 250 000 kuvaa ja negatiivia.
Valokuvia, esinekuvia sekä niihin liittyviä tietoja voi selata museotietokanta Kantapuussa.
Luston näyttelyt kertovat ihmisen ja metsän välisestä vuorovaikutuksesta sekä metsän merkityksestä suomalaisten elämässä. Laaja perusnäyttely esittelee metsä- ja puutalouden lisäksi metsän muita käyttömuotoja ja niihin liittyviä perinteitä, metsätyötä, metsän antimia sekä Suomen ja maailman metsiä. Perusnäyttelyn kohokohtana on Hiljaisuuden huone, joka on huipputekniikan avulla luotu virtuaalinen luontoelämys.
Luston laajennusosa, noin tuhannen neliömetrin kokoinen ”Iso-Samperin halli”, avattiin toukokuussa 2008. Näyttelyhalliin sijoittuu metsänkorjuun, metsätalouden ja -teollisuuden kehityksestä kertova Koneaika-näyttely, jossa on esillä suuria metsäkoneita ensimmäisistä harvestereista uusimpiin malleihin saakka. Esillä ovat muun muassa Kävelevä metsäkone Plusjack ja amfibiolentokone Republic RC-3 Seabee OH-EGA. Laajennuksen jälkeen Lustossa on näyttelytilaa noin 2 500 neliömetriä. Vuosittain Lustossa on esillä useita erikoisnäyttelyitä, jotka kertovat monipuolisesti metsäkulttuurin eri osa-alueista.
Lustossa järjestetään ympäri vuoden metsään ja metsäkulttuuriin liittyviä työnäytöksiä, teemapäiviä ja tapahtumia. Tapahtumissa vaalitaan perinteitä ja kuullaan ajankohtaisista uutuuksista sekä siirretään metsätietoa ja -taitoa eteenpäin. Keväällä järjestetään erityisiä työpajaviikkoja koululaisryhmille. Lustossa toimii myös ravintola ja museokauppa.
Georg Leibbrandt
Georg Leibbrandt (5. syyskuuta 1899 – 16. kesäkuuta 1982) oli virkamies natsi-Saksassa sekä yksi Wannseen konferenssiin osallistuneista.
Hän syntyi saksalaisille vanhemmille Torosovossa (Hoffnungsfeld) lähellä Odessaa Zebrikovon alueella Ukrainassa. Nuorena hän muutti Saksaan opiskelemaan. Hän opiskeli filologiaa ja historiaa, ja 1926, 1928 ja 1929 hän matkusteli Neuvostoliitossa. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1928. Hän työskenteli historian professorina Leipzigin yliopistossa, filosofian tohtorina ja ulkomaansaksalaisten tutkijana Stuttgartissa. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja Yhdysvalloissa 1931–1933. Hän julkaisi opintojensa seurauksena kirjan Mustanmeren alueen saksalaisista. Hän hyväksyi 1933 Alfred Rosenbergin pyynnön palata Saksaan ja liittyi samana vuonna Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Hän työskenteli kansallissosialistisen puolueen ulkomaalaistoimiston itäisten alueiden osastossa, ja hänet sijoitettiin myös anti-neuvostoliittolaisen ja antikommunistisen propagandan tuottajaksi. Vuonna 1941 Rosenberg sijoitti hänet vallatun Neuvostoliiton alueiden poliittiseen johtoon. Hänestä tuli Ukrainan, Kaukasian ja Venäjän yhteyshenkilö.
Leibbrandt ja Alfred Meyer osallistuivat Wannseen konferenssiin 1942 Ostministeriumin edustajina. Kesällä 1943 hän vapautui velvollisuuksistaan tuntemattomista syistä ja liittyi laivastoon.
Leibbrandt oli liittoutuneiden sotavankeudessa 1945–1949. Hän joutui 1950 muodollisesti syytetyksi osallisena juutalaisten joukkotuhoon, mutta 10. elokuuta juttu hylättiin ja hänet vapautettiin.
Sodan jälkeen hän jatkoi volgansaksalaisten tutkimista ja kehittyi alan asiantuntijaksi. Hän kuoli Bonnissa 16. kesäkuuta 1982.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa "Lopullinen ratkaisu" (2001) häntä esittää Ewan Stewart.
Muumi (virvoitusjuoma)
Muumi (puhekielessä myös "Muumilimu") on Sinebrychoffin valmistama metsämansikan makuinen virvoitusjuoma. Juomaa on valmistettu vuodesta 1991 lähtien. Nykyisin juomaa myydään 0,5 litran muovipulloissa. Aiemmin sitä myytiin 0,33 litran lasipulloissa. Tammikuussa 2014 markkinoille tuli kuuden 0,33 litran juomatölkin monipakkaus. Virvoitusjuomaa on ollut saatavilla aiemmin myös eri makuisina.
Pullojen etiketeissä esiintyy Muumi-sarjan hahmoja.
Muumien näkyminen virvoitusjuomien tunnuksena edustaa 1980-luvulla elintarviketeollisuudessa voimakkaasti yleistynyttä hahmomarkkinointia, jolla tuotteita pyritään muokkaamaan lapsikohderyhmän kannalta kiinnostavammaksi.
Portugali yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Portugali on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Maa on saavuttanut yhteensä 19 mitalia, ja parhaiten se on menestynyt keskipitkillä ja pitkillä juoksumatkoilla.
Maailmanmestaruuteen on yltänyt kuusi portugalilaista. Rosa Mota voitti maratonin vuonna 1987, Manuela Machado maratonin vuonna 1995, Fernanda Ribeiro 10 000 metrin juoksun vuonna 1995, Carla Sacramento 1 500 metrin juoksun vuonna 1997 ja Inês Henriques 50 kilometrin kävelyn vuonna 2017. Portugalin ainoa miespuolinen maailmanmestari on Nelson Évora, vuoden 2007 kisojen kolmiloikkakilpailun voittaja. Eniten mitaleja on Fernanda Ribeirolla ja Nelson Évoralla, molemmilla yhteensä neljä.
Daegussa 2011 paras portugalilainen oli viidenneksi kolmiloikassa sijoittunut Nelson Évora. Myös neljä muuta portugalilaisurheilijaa pääsi pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon. Moskovassa 2013 ainoat pistesijat tulivat kävelystä: João Vieira sijoittui miesten 20 kilometrillä neljänneksi ja Ana Cabecinha naisten 20 kilometrillä kahdeksanneksi. Pekingissä 2015 Évora saavutti kolmiloikassa pronssia ja Cabecinha sijoittui 20 kilometrin kävelyssä neljänneksi. Lontoossa 2017 Inês Henriques voitti kultaa ensimmäistä kertaa kisaohjelmassa olleessa naisten 50 kilometrin kävelyssä. Lisäksi Évora saavutti pronssia kolmiloikassa ja Cabecinha sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kuudenneksi.
Erich Neumann
Erich Neumann (1892 – 1948 tai 1951) oli saksalainen kansallissosialistinen poliitikko ja yksi Wannseen konferenssin osallistujista.
Hän syntyi Forstissa protestanttiseen perheeseen. Saatuaan korkeakouludiplominsa hän opiskeli lakia ja ekonomiaa Freiburgin, Leipzigin ja Hallen yliopistoissa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja yleni yliluutnantiksi.
Hän toimi Preussin talousministeriössä vuodesta 1923. 1927/1928 hänestä tuli aluepresidentti Freystadtiin (Ala-Sleesiaan), sitten hän palveli nuorempana avustavana valtiosihteerinä (Ministerialrat) taas Preussin talousministeriössä. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1933 eli verraten myöhään muihin natsien huippujohtajiin verraten. Neumann liittyi SS:ään 1934, yleni majuriksi (Sturmbannführer). Vuonna 1938 Neumann ylennettiin alivaltiosihteeriksi ja hän osallistui Hermann Göringin tapaamiseen Saksan talouden ”arjalaistamisesta”. Neumann edusti talous-, työ-, raha-, ruoka-, kuljetus ja ammustuotantoministeriöitä 1942 Wannseen konferenssissa.
Liittoutuneet ottivat hänet vangiksi vuonna 1945. Hänet internoitiin ja hän kuoli huonon terveytensä seurauksena 1948 tai 1951.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa "Lopullinen ratkaisu" (2001) häntä esittää Jonathan Coy.
Gregory Maguire
Gregory Maguire (s. 9. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on julkaissut romaanin "Noita: Lännen Ilkeän Noidan elämä ja teot". Kirjaan perustuu Broadway-musikaali "Wicked". Maguire on julkaissut myös muita romaaneja sekä lastenkirjoja. Hän on lasten kirjallisuusopetuksen asiantuntija ja on kirjoittanut arvosteluja "New York Times Book Review" -lehteen. Hän on kirjoittanut useita lastenkirjoja ja on mukana homo- ja lesbonuorille suunnatussa novellivalikoimassa "Am I Blue? Coming Out From the Silence" (1994) .
The Prophecies
The Prophecies on KenZinerin toinen ja viimeinen studioalbumi vuodelta 1999. Debyyttilevytyksen teeman ollessa pääasiassa fantasiapainotteinen, on toinen levy enemmänkin faktoista kertova.
Italia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Italia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Kisojen järjestäjämaana se oli vuonna 1987, jolloin isäntäkaupunkina toimi Rooma. Maa on saavuttanut yhteensä 42 mitalia, ja parhaiten se on menestynyt kävelyssä ja kestävyysjuoksuissa. Heittolajeissa italialaiset ovat saavuttaneet vain yhden mitalin.
Italian ainoat kaksinkertaiset maailmanmestarit ovat vuosina 1987 ja 1991 miesten 20 kilometrin kävelyn voittanut Maurizio Damilano ja naisten pituushypyn vuosien 1995 ja 2001 ykkönen Fiona May. Muut kultamitalistit ovat 10 000 metrin juoksun vuonna 1983 voittanut Alberto Cova, vuoden 1987 kotikisoissa 3 000 metrin estejuoksun voittanut Francesco Panetta, 20 kilometrin kävelyn vuonna 1995 voittanut Michele Didoni, vuonna 1997 10 kilometrillä voittoon kävellyt Annarita Sidoti, vuoden 1999 mestarit Fabrizio Mori (400 metrin aitajuoksu) ja venäläiskävelijän pari vuotta kisojen jälkeen tapahtuneen hylkäyksen seurauksena kultamitalin saanut Ivano Brugnetti (50 kilometrin kävely) sekä vuonna 2003 seiväshypyn voittanut Giuseppe Gibilisco. Eniten mitaleja, neljä kappaletta, on Fiona Maylla.
Italia on kerran jäänyt MM-kilpailuissa ilman mitaleja. Pekingissä 2015 saaliina oli neljä pistesijaa. Berliinissä 2009 Italia jäi alun perin ilman mitalia, mutta 20 kilometrin kävelyssä Giorgio Rubino nousi vuonna 2016 pronssille Valeri Bortšinin dopinghylkäyksen jälkeen.
Nokia N93i
Nokia N93i on Nokian valmistama matkapuhelin, Nokia N93:n seuraaja.
Terapeuttinen eli korjaava teoria
Terapeuttisessa rangaistusteoriassa eli reformi- tai hoivateoriassa rikollisuus nähdään yhteiskunnan sairautena. Teorian mukaan rangaistuksen tehtävä on ensi sijassa rikollisen parantaminen paremmaksi ihmiseksi. Teorian ihmiskäsitys on varsin ihanteellinen. Se näkee rikollisuuden yhteiskunnan syynä ja näin liu’uttaa varsinaiselta tekijältä vastuuta pois. Vankilaan pistämisen sijasta teoria ehdottaa rikollisen parantamista terveeksi muilla keinoilla.
Kolmas tasavalta (romaani)
Kolmas tasavalta on nimimerkki Jaakko Sirpin satiirinen 1976 julkaistu romaani. Kirjan julkaisi Kirjayhtymä. Teos kuvaa sosialistista Suomea 1990-luvulla. Romaanin käsikirjoitus voitti Kirjayhtymän tieteisromaanikilpailun. Nimimerkin Jaakko Sirppi takaa paljastui myöhemmin satakuntalainen maanviljelijä Erkki Näsi (s. 1944).
Michael Diamond (ampuja)
Michael Diamond (s. 20. toukokuuta 1972 Sydney) on australialainen haulikkoampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Michael Diamond on voittanut olympialaisissa kaksi kultaa trapissa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000. Lisäksi hän on voittanut lukuisisa MM-mitaleita trapissa ja kaksoistrapissa aikuisten ja nuorten sarjoissa. Diamondilla on hallussa kaksoistrapin peruskilpailun maailmanennätys.
Diamond jäi toukokuussa 2016 kiinni ja häntä syytetään rattijuoppoudesta ja ampuma-aserikoksista. Siksi hänen osallistumisensa Rion kesäolympialaisiin 2016 on vaarassa peruuntua.
Geguti
Geguti () on keskiaikainen kuninkaallinen palatsi samannimisessä kylässä seitsemän kilometriä Kutaisin kaupungista etelään Georgiassa. Nykyään palatsi on raunioina.
Gegutin palatsikompleksin rauniot käsittävät yli 2 000 neliömetrin suuruisen alueen Rioni-joen varrella. Vuosina 1953–1956 suoritetuissa laajoissa kenttätutkimuksissa tutkijat identifioivat Gegutin tärkeimmät arkeologiset kerrokset ja rekonstruoivat keskiaikaisten rakennusten arkkitehtuurin muodon ja koristelun. Valtaosa rakennuksista on peräisin 1100-luvulta, jolloin Geguti myös mainittiin ensimmäisen kerran georgialaisessa kronikassa. Vanhin rakennelma, yksinkertainen, yksihuoneinen rakennus suurine takkoineen, on peräisin 700–800-luvuilta. Kuninkaallisen kompleksin keskeisin osa, jonka rakennutti kuningas Giorgi III (hallitsi 1156–1184), on nelikerroksinen tiilirakennus, joka on rakennettu kolme metriä korkean kiviperustuksen päälle. Sen avaran, ristinmuotoisen keskihallin päällä lepäsi halkaisijaltaan 14 metrin levyinen kupoli. Koko rakennus on ympäröity muurilla ja linnoitettu massiivisin pilarein. Länsipuolella on muita rakennelmia ja palatsin kirkko myöhemmältä kaudelta 1200–1300-luvuilta.
Gegutin palatsin raunioiden merkitys korostuu niiden maallisessa luonteessa, sillä suurin osa Georgian keskiaikaisen arkkitehtuurin säilyneistä monumenteista on kirkkoja ja luostareita. Tallenteita keskiajan tuesta maalliselle taiteelle (pääosin palatseja, joissa on laajoja koristemaalauksia) on säilynyt georgialaisissa kirjallisissa lähteissä, mutta Gegutin raunioiden lisäksi vain linnojen kuoria on jäänyt jäljelle todisteiksi tehdyn työn laajuudesta.
Gegutin kuninkaallisen palatsin päärakennukset valmistuivat keskiaikaisen Georgian niin sanottuna "kulta-aikana". Vaikka Georgian hovi liikkuikin suhteellisen paljon, mittakaavaltaan suuren kuninkaallisen palatsin perustaminen lähelle kuningaskunnan toista pääkaupunkia ja tärkeää kulttuurikeskusta voidaan ymmärtää haluna luoda pysyvämpi kuninkaallinen hovi ja kuninkaallinen byrokratia. Se saavuttikin pian huippunsa kuningatar Tamarin hallinnon aikana (hallitsi 1184–1213).
Gegutin palatsista kerrotaan useita kertoja georgialaisissa vuosikirjoissa Georgian kuninkaallisten rakastettuna lepopaikkana. Tamarin hallinnossa se oli myös paikka, jossa kapinalliset aateliset kruunasivat hänen entisen aviomiehensä prinssi Juri Bogoljubskin epäonnistuneessa vallankaappauksessaan kuningatarta vastaan vuonna 1191.
Slovenia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Slovenia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa viisi mitalia, joista kolme on tuonut moukarinheittäjä Primož Kozmus.
Slovenian ensimmäinen pisteille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli vuoden 1995 kisoissa kahdeksanneksi 100 metrin aitajuoksussa sijoittunut Brigita Bukovec. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli jälleen maansa paras urheilija sijoittuessaan neljänneksi, ja se on edelleenkin Slovenian naisten paras MM-kisasaavutus. Sevillassa 1999 maa saavutti ensimmäisen mitalinsa, kun Gregor Cankar sijoittui pituushypyssä pronssille. Edmontonissa 2001 ainoa pisteille yltänyt slovenialaisurheilija oli 200 metrin juoksussa kuudenneksi sijoittunut Alenka Bikar. Pariisissa 2003 ainoan pistesijan toi moukarinheitossa viidenneksi sijoittunut Primož Kozmus. Helsingissä 2005 Slovenia jäi tyystin ilman pistesijoja.
Osakassa 2007 Primož Kozmus saavutti moukarinheitossa hopeaa ja Marija Šestak kolmiloikassa pronssia. Šestak sijoittui alun perin viidenneksi, mutta nousi lopulta vuonna 2017 pronssille kun edelle sijoittuneet Kreikan Hrisopigi Devetzi ja Venäjän Anna Pjatyh hylättiin dopingin takia. Osakassa lisäksi kolme muutakin urheilijaa pääsi pistesijoille: Brigita Langerholc oli 800 metrin juoksussa viides, Miroslav Vodovnik kuulantyönnössä viides ja Matic Osovnikar 100 metrin juoksussa toiseksi parhaana eurooppalaisena seitsemäs. Osakan kisajoukkueeseen kuului myös kiistatta kuuluisin Sloveniaa edustanut yleisurheilija, 47-vuotias jamaikalaissyntyinen pikajuoksija Merlene Ottey, joka tällä kertaa karsiutui jo ensimmäisissä alkuerissä.
Berliinissä 2009 Primož Kozmus voitti Slovenialle sen ensimmäisen yleisurheilun maailmanmestaruuden. Pistesijoille ylsi vain Miroslav Vodovnik sijoittumalla kuulantyönnössä lopulta kuudenneksi. Martina Ratej sijoittui naisten keihäänheitossa 11:nneksi. Daegussa 2011 Kozmus saavutti moukarinheitossa pronssia ja Ratej sijoittui keihäänheitossa seitsemänneksi. Moskovassa 2013 pistesijoille pääsivät neljänneksi moukarinheitossa sijoittunut Kozmus ja kolmiloikassa lopulta kahdeksanneksi sijoittunut Snežana Rodic. Pekingissä 2015 Slovenian kahdeksanhenkisestä joukkueesta parhaiten sijoittui seiväshypyssä sijalle 13 päätynyt Robert Renner.
Sanat Jukka Virtanen
Sanat Jukka Virtanen on tribuuttialbumi, joka sisältää eri suomalaislaulajien tulkintoja Jukka Virtasen sanoituksista. Levy julkaistiin 23. heinäkuuta 2008.
Giovanni Pellielo
Giovanni Pellielo (s. 11. tammikuuta 1970 Vercelli) on italialainen haulikkoampuja.
Giovanni Pellielo on menestynyt trap-ammunnassa. Hän on voittanut kyseisessä lajissa olympiahopeaa Ateenassa 2004, Pekingissä 2008 ja pronssia Sydneyssä 2000, sekä useita MM-mitaleita. Lisäksi Pellielolla on hallussaan trapin peruskilpailun ja joukkueen maailmanennätys.