hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ranuanjärvi
Ranuanjärvi on Iijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Ranuan kunnassa Etelä-Lapissa. Järven pinta-ala on noin 4,6 km², ja sen korkeustaso on 142,8 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvi on matala, keskisyvyys on vain 2,24 metriä ja suurin vedensyvyys 8,41 metriä. Vetensä Ranuanjärvi saa pohjoisesta Luhtajärvestä sekä luoteesta Kangaslammesta. Järvi on kapean Ranuansalmen kautta yhteydessä sen eteläpuolella sijaitsevaan matalaan Takajärveen, jonka kautta se laskee Ranuanjokeen.
Ranuanjärvessä on kymmenkunta saarta, joista suurimmat ovat Peltosaari ja Lehtosaari. Asutusta järven ympärillä on ollut jo varhain. Ranuan kirkonkylä sijaitsee järven rannalla. Rantaviivaa on noin 23 kilometriä.
Suomen ympäristökeskuksen vuonna 2013 tekemien mittausten mukaan Ranuanjärven vedenlaatu on tyydyttävä. Järvi on kärsinyt happikadosta, ja sitä on ilmastettu vuosina 1988–1991. Ilmastus ja hapettaminen aloitettiin uudelleen helmikuussa 2001. Järven kunnossapitotoimiin kuuluvat myös hoitokalastukset, joita on suoritettu satunnaisesti vuodesta 1980 alkaen. Vuonna 2000 hoitokalastuksessa pyydettiin kaikkiaan 6 000 kilogrammaa kalaa, eli noin 12 kilogrammaa hehtaaria kohti. Vuonna 2001 saalis oli 14 000 kilogrammaa (noin 28 kg/ha) ja vuonna 2004 20 000 kilogrammaa (noin 40 kg/ha). Järvellä on suoritettu myös vesikasvillisuuden niittämistä. Järvi kärsii myös leväongelmista, ja siinä on esiintynyt sinilevää useina vuosina.
Järven jäällä Ranuanjärven leirintäalueen rannassa järjestetään vuosittain helmikuussa Ranuan jääravit -hevosurheilutapahtuma.
Valeraldehydi
Valeraldehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Valeraldehydista käytetään myös nimityksiä "n-pentanaali", "pentanaali", "amyylialdehydi", "butyyliformaali" ja "valeryylialdehydi".
Valeraldehydin moolimassa on 86,1 g/mol, sulamispiste - 91 °C, kiehumispiste 103 °C, suhteellinen tiheys 0,8095 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 1,4 g/100 ml, hajukynnys 0,028 ppm, leimahduspiste 12 °C o.c., itsesyttymislämpötila 222 °C ja CAS-numero 110-62-3.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Valeraldehydiä valmistetaan hydroformylointireaktiolla buteenista. Sivutuotteena muodostuu 2-metyylibutanaalia ja tuotteiden suhde riippuu reaktio-olosuhteista. Valeraldehydiä käytetään muun muassa pentanolin ja pentaanihapon valmistuksessa.
Ken Akamatsu
Ken Akamatsu ( "Akamatsu Ken", s. 5. heinäkuuta 1968 Kanagawa, Japani) on mangataiteilija. Useimmat hänen töistään sisältävät ecchiä ja niissä miespäähenkilö on yhdessä lukuisten tyttöjen kanssa.
Hänen ensimmäisen suuren hittinsä, A.I. Love Youn, jälkeen hän loi uuden menestyksekkään mangansa, Love Hinan. Sarja ilmestyi Weekly Shonen Magazinessa ja siitä koottiin 14 mangakirjaa, joita on myyty yli 6 miljoona kappaletta pelkästään Japanissa. Akamatsu on käyttänyt omia kokemuksia mangojaan luodessa. Hän esimerkiksi epäonnistui Tokion yliopiston pääsykokeissa ja käytti tätä tapahtumaa hyväkseen Love Hinaa luodessaan.
Akamatsu on naimisissa ja hän työskentelee tällä hetkellä viimeisimmän mangasarjansa, Mahō sensei Negima!:n, parissa, josta on Love Hinan tapaan tehty myös animeversio.
Willem Janszoon
Willem Janszoon (tai Willem Jansz) (n. 1570 – 1630) oli hollantilainen merenkävijä. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka todistetusti kävi Australian mantereella. Tosin hän ei itse tiennyt käyneensä uudella tuntemattomalla mantereella, eli tässä suhteessa hänelle kävi kuten Kristoffer Kolumbukselle.
Janszoon lähti vuonna 1605 "Duyfken" -nimisellä laivalla tutkimaan Uuden Guinean etelärannikkoa. Hän seurasi rannikkoa aina 13. eteläiselle leveysasteelle saakka ja lähti sitten paluumatkalle. Matkan tuotto jäi vähäiseksi, sillä vihamieliset alkuasukkaat olivat estäneet löydettyjen alueiden tarkemman tutkimisen. Janszoon oli kuitenkin tietämättään tullut löytäneeksi Australian: hän ei ollut huomannut Uuden-Guinean ja Australian välistä Torresinsalmea vaan oli purjehtinut sen ohi luullen salmea lahdeksi. Näin Australiassa sijaitsevan Cape Yorkin niemimaan rannikko muuttui Janszoonin mielessä Uuden-Guinean rannikoksi.
On myös mahdollista, että Australian rannikolla kävi ennen Janszoonia espanjalaisia tai portugalilaisia löytöretkeilijöitä. Janszoon oli kuitenkin ensimmäinen Australian kävijä, jonka matkasta on luotettavaa historiallista näyttöä.
Australian retken jälkeen Janszoon loi uraa Hollannin Itä-Intian hallinnossa ja laivastossa. Hänet nimitettiin sekä kuvernööriksi että amiraaliksi.
Kauko Kokkonen
Kauko Arvid Kokkonen (31. maaliskuuta 1916 Nurmijärvi – 7. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Kokkonen esiintyi usein sivurooleissa, muun muassa Spede Pasasen elokuvissa kuten "Millipilleri", "Kahdeksas veljes", "Leikkikalugangsteri" ja "Tup-akka-lakko".
Kokkosella oli pitkä ura, joka kesti yli 50 vuotta. Hän esiintyi sivurooleissa Komisario Palmu -elokuvissa, "Kaasua, komisario Palmu!" ja "Tähdet kertovat, komisario Palmu". Kokkonen esiintyi myös elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla", "Kankkulan kaivolla", "Pieni luutatyttö", "Pekka Puupää", "Villin Pohjolan salattu laakso", "Pekka ja Pätkä Suezilla", "Pekka ja Pätkä mestarimaalareina", "Radio tekee murron" ja "SF-paraati". 
Isokokoinen ja roteva Kokkonen nähtiin usein poliisin sivuroolissa.
Kokkonen muistetaan myös teatterinäyttelijänä. Hän esiintyi pitkään Radioteatterissa.
Elektroniikkateollisuus
Elektroniikkateollisuus on sähkötekniikkaan sisältyvä teollisuuden toimiala, joka suunnittelee ja valmistaa erilaisia elektronisia tuotteita ja laitteita. Toimialan liikevaihto koko maailmassa oli vuonna 2003 noin 1 000 miljardia euroa. Suurimmat alatoimialat olivat tietoliikenne ja tietokoneet. Maailmanmarkkinat kasvavat 7-8 % vuodessa.
Suomen elektroniikkateollisuuden koko samana vuonna oli noin 30 miljardia euroa. Ala on Suomen teollisuuden nopeimmin kasvava alue, jonka osuus koko teollisuuden tutkimus- ja kehitysmenoista oli liki 70 %.
Globalisaatioon liittyvä teollisuuden rakennemuutos on vaikuttanut nopealiikkeisessä elektroniikkateollisuudessa erityisen voimakkaana. Elektronikkalaitteiden tuotanto on siirtynyt suurelta osin globaalisti toimivien sopimusvalmistajien käsiin, jotka nekin ovat siirtäneet tuotantoaan kasvavien markkinoiden ja halpojen työvoima- ja logistiikkakustannusten perässä kehyttyviin talouksiin kuten Kiinaan ja Etelä-Aasiaan. Kun sama osittain on tapahtumassa myös tuotekehityksessä ja tutkimuksessa, on elektroniikkateollisuus muuntunut yhä enemmän kohti verkostotaloutta, toimintatapaa jossa yhä suurempi osa tuotteen arvosta syntyy horisontaalisesti integroidussa ja ulkoistetussa tuotantoketjussa.
Finnwatch on kritisoinut elektroniikkateollisuutta tuotannon epäkohdista kehitysmaissa. Esimerkiksi makeITfair -kampanja on nostanut selvityksissään esiin vakavia työntekijöiden oikeuksien loukkauksia. Vakavimpia puutteita on raportoitu liittyen elämiseen riittävään palkkaan, työntekijöiden järjestäytymisoikeuksiin ja työehtoihin. Selvityksissä myös todetaan, että monikansallisten elektroniikkayritysten pitäisi aktiivisesti vaatia parannuksia työntekijöiden oloihin alihankintaketjussaan.
Ryhmä Jousimies
Ryhmä Jousimies perustettiin IV Armeijakunnan viivytysvaiheen (30.11.-11.12.1939) päätyttyä 15.12.1939 annetulla armeijakunnan käskyllä. IV Armeijakunta siirtyi jopa 60 kilometriä Suomen alueelle edenneen Puna-armeijan pysäyttämisen jälkeen vastahyökkäykseen.
Ryhmä Jousimies esiintyi tämän jälkeen myös Taisteluosasto Jousimies -nimisenä yhtymänä.
Ryhmä Jousimiehen komentajana toimi aluksi jääkärieversti Hannes Olkkonen. Esikunta muodostettiin JR 38:n esikunnasta ja esikuntakomppaniasta.
Ryhmä Jousimieheen kuului sen perustamisvaiheessa mm.Tähdellä (*) merkityistä yksiköistä muodostettiin Ryhmä Jousimiehen alaisuuteen Taisteluosasto Neito.
Ernst &amp; Young
Ernst & Young LLP (lyhenne EY) on maailmanlaajuinen tilintarkastuksen, vero- ja lakipalveluiden, yritysjärjestelyiden ja liikkeenjohdon konsultoinnin asiantuntija. EY:n keskeiset kilpailijat ovat Deloitte, KPMG ja PwC.
EY:llä on Suomessa 22 toimistoa. EY:n Helsingin toimisto sijaitsee Töölönlahdella osoitteessa Alvar Aallon katu 5.
Tumbes
Tumbes on kaupunki Perun luoteisosassa lähellä Ecuadorin rajaa. Vuonna 2007 kaupungissa oli 94 751 asukasta. Se on Tumbesin maakunnan pääkaupunki.
Francisco Pizarro retkikuntineen vieraili ensimmäisenä länsimaalaisena kaupungissa vuonna 1528.
III/JR 38 (talvisota)
III/JR 38 eli Jalkaväkirykmentti 38:n kolmas pataljoona perustettiin YH:n julistamisen (14.10.1939) jälkeen Kuopiossa.
III/JR 38 pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaan, mutta puolustusvoimien kalustopulasta johtuen määrävahvuuksia ei saavutettu varsinkaan kaluston osalta.
III/JR 38 keskitettiin muun JR 38:n mukana Laatokan Karjalaan 18.-19.10.1939 välisenä aikana Uuksu-Koirinoja-Impilahti alueelle.
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
Pataljoona vetäytyi koko muun IV Armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miehien nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
KS Vllaznia Shkodër
KS Vllaznia Shkodër on albanialainen jalkapalloseura, joka pelaa ottelunsa Loro-Boriçi-stadionilla Shkodërin kaupungissa. Vuonna 1919 perustettu seura on yksi Albanian vanhimmista, ja se on maan pääkaupungin Tiranan suurseurojen jälkeen menestynein joukkue yhdeksällä Albanian mestaruudellaan.
II/JR 38 (talvisota)
II/JR 38 eli Jalkaväkirykmentti 38:n toinen pataljoona perustettiin YH:n julistamisen (14.10.1939) jälkeen Kuopiossa.
II/JR 38 pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaan, puolustusvoimien kalustopulasta johtuen niitä ei varsinkaan kaluston osalta saavutettu.
II/JR 38:n komentajana toimi kapteeni Kalle Kainuvaara. II/JR 38 keskitettiin muun rykmentin mukana Laatokan Karjalaan Uuksu-Koirinoja-Impilahti alueelle 18.-19.10.1939 välisenä aikana.
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
Pataljoona vetäytyi koko muun IV Armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miehien nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Claus von Amsberg
Claus von Amsberg (6. syyskuuta 1926 – 6. lokakuuta  2002) oli saksalaissyntyinen diplomaatti ja Alankomaiden kuningattaren Beatrixin puoliso vuosina 1966–2002.
Von Amsberg syntyi aristokraattiseen perheeseen Hitzackerissa, Ala-Saksissa. Von Amsbergin isä omisti suuren maatilan Tanganjikassa, jossa Amsbergit asuivat 1928–1939. Claus kävi koulunsa Tansaniassa vuosina 1936–1938.
Claus von Amsberg oli nuoruudessaan lyhyen aikaa Hitler-Jugendin jäsen. Vuonna 1944 hän joutui Wehrmachtin sotilaaksi Italiaan, jossa hän joutui myöhemmin amerikkalaisten vangiksi. Päästyään vapaaksi von Amsberg ryhtyi opiskelemaan lakia Hampurissa. Hän työskenteli diplomaattina Norsunluurannikolla. 1960-luvulla hän oleskeli Bonnissa. 
Claus von Amsberg ja Beatrix tapasivat hääjuhlissa kesällä 1964. He menivät naimisiin 10. marraskuuta vuonna 1966 Amsterdamissa. Monet hollantilaiset vastustivat avioliittoa, koska von Amsberg oli saksalainen ja sodasta oli kulunut ainoastaan 20 vuotta. Kuitenkin ajan kuluessa prinssi Clausista tuli hyvin suosittu Alankomaissa.
Beatrixille ja Clausille syntyi kolme poikaa
Claus von Amsberg kuoli 6. lokakuuta 2002 Amsterdamissa. Hänellä oli syöpä ja hän sairasti Parkinsonin tautia sekä depressiota. Prinssi Claus on haudattu Delftiin.
Kalifornianjuoksukäki
Kalifornianjuoksukäki eli vanhalta nimeltään maakäki ("Geococcyx californianus") on yksi kahdesta juoksukäkien sukuun kuuluvasta käkilajista, toinen on pikkujuoksukäki ("Geococcyx velox"). Kalifornianjuoksukäkeä tavataan Yhdysvaltojen eteläosissa.
Aikuisikäisillä kalifornianjuoksukäillä on tumma ja suhteellisen pitkä pyrstö. Lajille tunnusomainen on päälaen tuuhea, tumma harja. Kaula sekä rinta ovat hyvin vaaleansävyiset. Kalifornianjuoksukäki on lentokykyinen, mutta viettää suurimman osan ajasta maalla juosten ja hyppien. Lentämässä sitä näkee hyvin harvoin. Kalifornianjuoksukäki pystyy parhaimmillaan juoksemaan jopa 25 km/h.Kalifornianjuoksukäet ovat tunnettuja nopeista ja äkkinäisistä liikkeistään. Linnut syövät ravinnokseen hyönteisiä, hämähäkkejä, pieniä liskoja, skorpioneja, jyrsijöitä ja jopa pienikokoisia lintuja. Muiden lintujen tapaan kalifornianjuoksukäkikin on tasalämpöinen, mutta öisin sen ruumiin lämpötila voi laskea seitsemään celsiusasteeseen. Aamulla aavikon lämmetessä linnun ruumiinlämpökin kohoaa normaaliksi, ja se alkaa saalistaa aktiivisesti oltuaan yöllä eräänlaisessa "horroksessa".
Kalifornianjuoksukäki rakentaa pesänsä pensaiden tai kaktuksien alle ja munii yleensä 2–6 munaa. Munat ovat väriltään valkoiset, joissa hieman vaaleankeltaista sävyä.
Kalifornianjuoksukäkiä tavataan Yhdysvaltojen lounaisosissa ja Meksikon pohjoisosissa. Laji esiintyy seuraavissa Yhdysvaltojen osavaltioissa: Kalifornia, Arizona, New Mexico, Texas, Utah, Colorado, Oklahoma, Kansas. Harvinaisempia ne ovat Arkansasissa ja Louisianassa.
Kalifornianjuoksukäen lempinimi, ”maantiekiitäjä”, tulee animaatiosta ja sarjakuvasta nimeltä Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä, jossa kojootti yrittää saada maantiekiitäjän kiinni ja syödä tämän. Kojootti kuitenkin epäonnistuu joka kerta. Nimitys ”maantiekiitäjä” on suora käännös juoksukäen englanninkielisestä nimestä ”roadrunner”.
Professori Masa
Professori Masa on vuonna 1949 valmistunut kepeän yhteiskunnallinen komediaelokuva. Sen on ohjannut Matti Kassila, jolle elokuva oli hänen toinen ohjaustyö.
Työmarkkinapolitiikasta näkemyksiä esittänyt professori Mathias Kaarivaara (Tauno Palo) liikuskelee satama-alueella satamatyöntekijäksi tekeytyen voidakseen perehtyä työoloihin.
Professori tempaistaan mukaan ahtaustöihin. Hän ei saa sanotuksi, ettei ole töitä vailla, joten hän viettää yönsä purkamassa laivan rahtia muiden satamajätkien kanssa. Työtoveri kiinnittää huomionsa satamajätkäksi harvinaisen sivistyneeseen professoriin, joka on ilmoittanut nimekseen Masa Vaara. Työpaikalla virinneen lakkoliikehdinnän aikana ”Masa” pitää voimakkaan palopuheen ja joutuu kaikkien huomion keskipisteeksi. Huomattuaan tilanteen muuttuneen kiusalliseksi ”Masa” katoaa satamatyöläisten näkyvistä. Samaan aikaan professoria esitetään ministeriksi maan hallitukseen, ja hänelle ilmaantuu myös vastaehdokas: Masa Vaara, jona hän itse on esiintynyt.
Aikalaisarvioissa pantiin kiittäen merkille paitsi elokuvan aihe, myös Kassilan pitkä harppaus esikoiselokuvan "Isäntä soittaa hanuria" ”puskateatteriaiheesta reilusti arkipäiväiseen ja aitoon ympäristöön” (Raoul af Hällström, "Uusi Suomi"). Moni kuitenkin piti aiheen käsittelyä liian varovaisena, ja erityisen voimakkaasti siihen otti kantaa vasemmistolaisen "Vapaan Sanan" U. G. Seppänen, jonka mukaan porvarilliselta filmituotannolta on turha odottaa edistyksellistä yhteiskunnallista kannanottoa, sillä joutuessaan asettamaan kysymyksen se tietenkin asettuu kannattamaan olevia oloja.
Elokuvaa tarttuu aikakaudelle poikkeuksellisen rohkeasti poliittisiin ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Se asettuu kuitenkin työnantajan tueksi, ja sen opetus on, ettei työntekijöiden pidä käyttää lakko-oikeuttaan.
Elokuvan ensi-ilta oli 17. helmikuuta 1949 Tampereella Kinossa. Televisiossa sitä on esitetty muutaman vuoden välein.
Constantijn
Prinssi Constantijn (koko nimi Constantijn Christof Frederick Aschwin) (s. 11. lokakuuta 1969) on Alankomaiden entisen kuningattaren Beatrixin ja tämän aviomiehen Claus von Amsbergin nuorin poika. Constantijnin kaksi veljeä ovat nykyinen kuningas Willem-Alexander ja elokuussa 2013 kuollut Johan Friso.
Constantijn opiskeli lakia Leidenin yliopistossa ja oli töissä Brysselissä Alankomaiden EU-komissiossa. Jonkin aikaa hän opiskeli taloutta Ranskassa ja oli töissä Maailmanpankilla Washington D.C.:ssä.
Constantijn nai Laurentien Brinkhorstin 17. toukokuuta 2001. Pariskunta muutti Lontooseen, jossa Laurentien työskenteli. Heillä on kolme lasta.
Constantijn on innokas jalkapalloilija. Hän harrastaa muun muassa tennistä, golfia, hiihtoa, piirtämistä, ruoanlaittoa ja lukemista. Constantijn asuu Brysselissä.
Adaptogeenit
Adaptogeeni on joistakin terveyttä edistäviksi väitetyistä aineksista, kuten yrteistä, käytettävä markkinointitermi.
Adaptogeeniksi nimitettäviä kasveja on tunnettu alkujaan monissa eri kulttuureissa, kuten kiinalaisessa lääketieteessä tai Ayurvedassa; käsitteen ovat luoneet länsimaiset herbalistit. Nimityksen "adaptogeeni" kiteytti venäläinen herbalisti Nikolai Lazarev 1940-luvulla.
Adaptogeenisista kasveista tai niiden vaikutuksista ihmiskeholle ei ole toteutettu tieteellistä tutkimusta, ja adaptogeenin käsitteen nähdäänkin olevan markkinointitarkoituksia varten sepitetty. Adaptogeenien tutkimuksen alalla auktoriteettina toimiva Singh on todennut epätieteellisessä julkaisussaan, että adaptogeenisten kasvien terveysvaikutuksia koskevaa tutkimusta on tehty lähinnä eläimillä. Tiedeyhteisö onkin skeptinen ryhmää "adaptogeenit" kohtaan, koska termiä käytetään hyvin väljästi ja tarkkaa vaikutusta saati toimintamekanismia ei ole kuvattu tieteessä. Termiä käytetään paljon markkinointitarkoituksissa.
Adaptogeenin täytyy olla vaaraton ja aiheuttaa mahdollisimman vähän häiriöitä elimistön fysiologisiin toimintoihin, ja sillä on oltava yleisluontoinen sekä yleensä normalisoiva vaikutus riippumatta patologisesta tilasta (Brekhman, Dardymov). Vuonna 2002 Singh, Hoette ja Miller totesivat adaptogeenin olevan "substanssi joka lisää kehon kykyä sopeutua sisäiseen ja ulkoiseen stressiin, vahvistamalla immuunijärjestelmän, hermoston ja eri rauhasten toimintaa."
Adaptogeenit ovat yrttejä tai lääkinnällisiä kasveja, jotka herbalistien mukaan lisäävät kehon eri organismien vastustuskykyä stressiin, sairauksiin ja ympäristöön sekä normalisoivat ja tehostavat aineenvaihdunnan toimintaa. Tyypillisimmät adaptogeenit valmistetaan kasvien juuriosista. Adaptogeenisten kasvien juurten kehittyminen kestää yleensä todella pitkän ajan (3-7 vuotta), ja niiden kasvupaikka on usein tavallisesta poikkeava; kasvi kasvaa joko erittäin korkeassa tai erittäin matalassa ilmastossa, minkä vuoksi se on joutunut kehittämään itselleen ääriolosuhteisiin sopeutumiseen tarvittavia puolustusmekanismeja.
Adaptogeenisiksi väitettyjä yrttejä: Maca-juuri, ashwagandha, ginseng, neidonhiuspuu, lakritsijuuri, ruusujuuri, maraljuuri, Siperian gingseng, sitruunaköynnös, pakurikääpä, vuorenkilpi, rohtokoisio ja tulsi.
ICA
ICA AB ("Inköpscentralernas aktiebolag") on ruotsalainen vuonna 1917 perustettu kauppaketju. Se toimii pääosin Skandinaviassa ja on toiseksi suurin päivittäistavaraketju Pohjoismaissa. Ketjun myymälöitä on muun muassa Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Latviassa sekä Liettuassa.
Yrityksen perusti Hakon Swenson vuonna 1917. Tavoitteena oli saada useiden itsenäisten kauppiaiden yhteisostoilla aikaan parempia sopimusehtoja tavarantoimittajien kanssa.
ICA nousi osuustoiminnallisen Konsum-ketjun ohi Ruotsin suurimmaksi päivittäistavaraketjuksi 1960-luvun loppupuoliskolla perustamalla rohkeasti uusia liikkeitä. Vuonna 1972 yritys jaettiin kolmeen alueelliseen yksikköön, mutta tämä järjestely purettiin 1990 ja perustettiin emoyhtiö ICA Handlarnas. Samalla tukku- ja vähittäiskauppa eriytettiin omiksi yhtiöikseen, mutta yhdistettiin taas pari vuotta myöhemmin.
1980-luvun lopulla ICA laajeni päivittäistavaroista käyttötavaroihin ostamalla postimyyntiyritys Elloksen sekä naistenvaateketjut Lindexin ja Gulinsin, mutta kaikista näitä luovuttiin viitisen vuotta myöhemmin.
Vuonna 1993 ICA ja suomalainen Kesko kehittivät yhteistyötään ristiinomistuksella, jossa molempien omistukseen tuli muutama prosentti toisen yhtiön osakkeista. Jo sitä aiemmin heillä oli yhteisyrityksiä, kuten Vantaan kahvipaahtimo ja Göteborgissa sijainnut hedelmätuontiyhtiö Viking Fruit.
Vuonna 1998 ICA fuusioitui norjalaisen Hakon Gruppenin kanssa ICA AB:ksi, josta hollantilainen Ahold hankki osake-enemmistön 2004. ICA kokeili pari vuotta yhteistyötä Baltian maissa Suomen Keskon kanssa 2000-luvun puolenvälin tienoilla.Buffé on ICA:n kanta-asiakaslehti. Se sisältää enimmäkseen ruokaohjeita. Lehden kanssa toimitetaan myös viimeisimmän kuukauden bonuslaskelma.
Antti Keksi
Antti Mikonpoika Keksi, ruotsalaiselta nimeltään Anders Mickelsson Keksi, (noin 1622 Ylitornio – 1705) on ensimmäinen nimeltä tunnettu suomenkielinen kansanrunoilija. Hän kirjoitti ainakin kaksi kalevalamittaista runoa. Tyyliltään ne ovat ironisia ja humoristisia.
Antti Keksi syntyi 1622 tienoilla. Tarkkaa syntymäaikaa ei ole tiedossa. 1.4.1639 toimitetun ruotuluettelon mukaan Antti Keksin mainitaan olleen 16-vuotias. Hän oli syntynyt Ylitorniolla. Hän avioitui Ylitornion Marjosaaren Keksin talon tyttären kanssa ja tuli isännäksi taloon. Silloisen yleisen käytännön mukaan hänet kirjattiin Keksin taloon, josta tuli myös hänen "sukunimensä". Myöhemmin hän perusti Tornionjoen länsipuolelle Torakankorvaan Antintalon.
Keksi oli sotilas ja tilallinen. Maanviljelystä enemmän häntä kiehtoi kuitenkin runonlaulu. Perimätiedon mukaan hän kiersi Tornionjokivarressa talosta taloon esittämässä laulujaan ja tuli tunnetuksi jokivarren asukkaiden keskuudessa. 1600-luvun lopulla suurina katovuosina Antti Keksin mainitaan käyneen Norjassa asti laulamassa Jäämeren rannalla sinne muuttaneille kveeneille.
Sanomisen pakko ajoi häntä liikkeelle, kuten myös toimeentulon hankkiminen perheelle. Antti Keksin runoja on jälkipolville säilynyt kaksi. Tunnetumpi niistä on Laulu jäänlähdöstä Tornionjoessa 1677. Toinen runoista on pilkkalaulu Ylitornion kirkkoherrasta Nicolaus Ulopolitaniuksesta. Ennen muistiinmerkitsemistä laulut elivät kansan suussa yli vuosisadan. Jo tuo osoittaa, että Keksin runot olivat tunnettuja kansan keskuudessa. Kerrotaan, että vielä 1950-luvulla on Tornionjoen Ruotsin puolella tavattu ihmisiä, jotka osasivat Antti Keksin tulvalaulun muistiperintönä.
Italialainen tutkimusmatkailija Giuseppe Acerbi pysähtyi matkallaan Nordkapiin Ylitorniolla, ja siellä hänelle kertoi rovasti Svanberg Keksin laulusta. Keksin laulu saneltiin hänelle ja kirjoitettiin muistiin.
Acerbiin tämä Antti Keksin runo teki vaikutuksen, ja hän kertoo:
Toinen Keksin säilyneistä runoista on Frans Mikael Franzénin jälkeläisten lahjoittamasta suomalaisten kansanlaulujen kokoelmasta. Se kertoo pilkalliseen sävyyn Ylitornion kirkkoherrasta Nicolaus Ulopolitaniuksesta, jolla oli ”teinin tieto, papin palkka”. Pappi ei Keksin mukaan saanut omin avuin saarnaa aikaan, ainoastaan ”postillasta prätiköitti”.
Keksi käytti runoissaan Kalevala-mittaa. Tunnetuissa runoissaan hän osoittaa mainiota huumoria, joka joskus muuttuu mitä kirpeimmäksi ivaksi. Runoilla on myös kulttuurihistoriallista arvoa. Niistä saa eloisan kuvan Tornionlaaksosta ja sen asukkaista. Monissa kohdin runot täsmäävät virallisten asiakirjojen kanssa vaikka elivät vain suullisena perintönä yli sadan vuoden ajan.
Antti Keksi kuoli 83-vuotiaana vuonna 1705. Hänelle on pystytetty Tornionjoen Ruotsin puoleiselle rannalle Torakankorvaan muistokivi, jossa lukee:
"Antti Mikkelinpoika Keksi, talokas – sotilas – runoseppä – n. 1622–1705." Kivessä on lainaus hänen runostaan "Laulu jäänlähdöstä Tornionjoessa 1677":
"”Minä Keksi kankahalta katson, varoittelen vaaran päältä, turvassa Torakankorvassa”."
Kalgoorlie
Kalgoorlie, alun perin Hannan's, on noin 30 000 asukkaan kaivoskaupunki Länsi-Australian osavaltiossa Australiassa. Se sijaitsee noin 600 kilometriä itään Perthin kaupungista. Nimi "kalgoorlie" on johdettu aboriginaalien ilmaisusta "Karlkurla", joka tarkoittaa "silkkisten päärynöiden paikkaa".
Itään päin suuntaaville junamatkustajille Kalgoorlie on viimeinen asutuskeskus ennen Nullarborin tasankoa. Kaupungista on päivittäinen henkilöjunayhteys Perthiin: "Prospector"-nimistä junayhteyttä operoi rautatieliikenneoperaattori Transwa.
Kalgoorlie on syntynyt vuonna 1893 kultalöydöksen ympärille. Alueelta kaivetaan kultaa, nikkeliä ja muita mineraaleja rikkaana malmina.
Halže
Halže () on kunta Tšekissä Plzeňin läänissä Tachovin piirikunnassa. Kunnassa on 971 asukasta (2009). Halžen paikkakunta mainitaan ensi kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1479. Halzen kirkko rakennettiin vuosina 1799–1801. Vuonna 1946 pääosa kunnan saksankielisestä väestöstä karkotettiin toisen maailmansodan jälkitunnelmissa.
Eugène Ysaÿe
Eugène Ysaÿe (16. heinäkuuta 1858 – 12. toukokuuta 1931) oli belgialainen viulisti, säveltäjä ja kapellimestari. Hän aloitti viulunsoiton nelivuotiaana isänsä johdolla. Hänen myöhempiä opettajiaan olivat Joseph Massart, Henryk Wieniawski ja Henri Vieuxtemps. Ennen solistiuraansa hän toimi Berliinin filharmonikkojen konserttimestarina ja tutustui sitä kautta aikansa suuriin muusikoihin, kuten Joseph Joachim, Franz Liszt, Clara Schumann ja Anton Rubinstein, jonka kanssa hän teki konserttikiertueenkin. Solistiuransa hän aloitti 27-vuotiaana, ja seuraavana vuonna hänestä tuli Brysselin konservatorion viulunsoiton professori. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat Josef Gingold, alttoviulisti William Primrose, Louis Persinger, Alberto Bachmann ja Mathieu Crickboom. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat kuusi sooloviulusonaattia op. 27.
Sylvia
Sylvia tai Sylwia on latinalaisperäinen naisen etunimi, joka esiintyy myös muodossa Silvia. Nimi on johdettu latinan metsää tarkoittavasta sanasta "silva", ja sana on myös kerttujen suvun tieteellinen nimi.
Suomessa Sylvia-nimen tekivät suosituksi Topeliuksen Sylvian laulut. Topeliuksen aloitteesta perustettiin myös Sylvia-yhdistys, lasten eläinsuojeluyhdistys. Elokuuhun 2018 mennessä nimi Syvia on Suomessa annettu noin 14 560 henkilölle, joukossa muutama mies. Sylvian nimipäivä on 8. elokuuta.
Tachov
Tachov () on kaupunki Tšekissä Plzeňin läänissä Böömin alueella. Kaupungissa on 12 560 asukasta (2009) ja se sijaitsee Mže-joen varrella.
Tachov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1115. Ottokar II Přemysl perusti alueelle linnan ja samalla muurin ympäröivän kaupungin linnan lähelle. Hussilaissotien aikana Tachov vaihtoi omistaa useasti ja kaupunki kärsi pahoin kolmikymmenvuotisessa sodassa.
Vuonna 1945 suurin osa saksalaisista asukkaista karkotettiin. Toisen maailmansodan jälkeen venäläisten miehitysaikana alue asutettiin vain osittain uudelleen. Tachov on nykyään Tšekin köyhimpiä alueita.
Timo Wallius
Timo Wallius (s. 2. heinäkuuta 1964) on suomalainen jääpalloilija. Hän on edustanut urallaan seuroja WP-35, Akilles ja HIFK. Vuoden 1998 loppuottelussa hän teki IFK:lle kaksi maalia, jälkimmäisen rangaistuslaukauksella 88. minuutilla. Hän edusti urallaan myös Suomen A-maajoukkuetta. Kausina 1999-2002 Timo Wallius toimi HIFK Bandyn edustusjoukkueen valmentajana. Kolme kautta tuottivat kaksi SM-pronssia ja 5. sijan.
Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut mm. muassa Fonectan sähköisen liiketoiminnan johtajana.
Vuonna 2008 Wallius toimi Suomen Kaukalopalloliiton toiminnanjohtajana. Vuosina 2009–2013 hän toimi Suomen Jääpalloliiton liittohallituksen jäsenenä ja liiton Nuorisovaliokunnan puheenjohtajana..
Joseph Joachim
Joseph Joachim (28. kesäkuuta 1831 – 15. elokuuta 1907) oli unkarilaissyntyinen viulisti, kapellimestari, säveltäjä ja opettaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmista viulisteista. Hänen opettajiaan olivat ensin Pestin oopperan konserttimestari Stanislaus Serwaczynski ja vuodesta 1839 Wienissä Miska Hauser, Georg Hellmesberger, vanh., ja lopuksi tärkeimpänä Joseph Böhm. Wienistä hän siirtyi Leipzigiin, jossa hän tutustui Felix Mendelssohniin ja toimi mm. Gewandhaus-orkesterin konserttimestarina. Vuonna 1848 hän siirtyi edelleen Weimariin ja liittyi Franz Lisztin ympärille syntyneeseen muusikkoryhmään. Hän kuitenkin vieraantui Lisztistä ja muutti edelleen Hannoveriin, jossa hän asettui paremminkin Robert Schumannin, Clara Schumannin ja Johannes Brahmsin vaikutuspiiriin. Vuodesta 1866 Joachim toimi Berliinissä josta tuli hänen lopullinen kotikaupunkinsa. Siellä hänestä tuli kuninkaallisen musiikkiakatemian johtaja. Berliinissä hän myös perusti nimeään kantaneen kuuluisan jousikvartetin.
Viulistina Joachimin pysyviin vaikutuksiin kuuluu Beethovenin musiikin (viulukonsertto, myöhäiset jousikvartetit) nostaminen konserttien kantaohjelmistoon. Hän vaikutti myös Johann Sebastian Bachin sooloviulusonaattien ja -partitoiden nousuun unohduksista. Joachim kuului Mendelssohnin viulukonserton ensimmäisiin esittäjiin ja opiskeli teoksen säveltäjän avustuksella. Aikalaissäveltäjistä Robert Schumann, Johannes Brahms, Max Bruch ja Antonín Dvořák sävelsivät viulukonserttonsa Joachimin viulutaidetta ajatellen. Varsinkin suhde Brahmsiin oli elämän kestävä, vaikka siinä olikin myrskyiset vaiheensa. Joachimin sävellykset ovat vaipuneet unholaan, Beethovenin ja Brahmsin konserttojen vakio-osiksi tulleita kadensseja lukuun ottamatta. Viulupedagogina Joachim oli oman aikansa kuuluisimpia; hänen oppilainaan olivat muiden muassa Willy Burmester, Leopold Auer ja Willy Hess sekä suomalainen Karl Johan Lindberg. Yhdessä oppilaansa, saksalaisen viulistin Andreas Moserin (1859–1925), josta tuli Joachimin seuraaja Berliinin musiikkiakatemiassa, kanssa Joachim julkaisi vuosina 1905–1906 maailmanmaineeseen nousseen oppikirjan "Violinschule".
Butanaali
Butyyrialdehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Butyyrialdehydista käytetään myös nimityksiä "butanaali", "butaanialdehydi", "butyylialdehydi", "butaali" ja "butaldehydi".
Butyyrialdehydin moolimassa on 72,1 g/mol, sulamispiste -99 °C, kiehumispiste 75,7 °C, suhteellinen tiheys 0,817 g/cm, liukoisuus veteen 7 g/100 ml, hajukynnys 0,005 ppm, leimahduspiste - 7 °C, itsesyttymislämpötila 230 °C ja CAS-numero 123-72-8. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Butanaalia tuotetaan korkeassa paineessa propeenista, hiilimonoksidista ja vetykaasusta. Tuotteena muodostuu lisäksi butanaalin isomeeriä isobutanaalia. Menetelmää kutsutaan okso-prosessiksi.
CHCH=CH + CO + H → CHCHCHCHO + (CH)CHCHO
Yhdistettä käytetään pääasiassa synteeseissä lähtöaineena. Siitä valmistetaan muoveja, hartseja ja liuottimia, kuten heksanolia ja 2-etyyli-1-butanolia.
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Senegambian konfederaatio
Senegambian konfederaatio oli löyhä Senegalin ja Gambian muodostama valtioliitto Länsi-Afrikassa. Valtioliitto perustettiin vuonna 1982. Liiton oli tarkoitus edistää yhteistoimintaa kahden maan välillä, mutta Gambia vetäytyi siitä syyskuussa 1989.
Senegal itsenäistyi vuonna 1960 ja Gambia viisi vuotta myöhemmin vuonna 1965. Maiden itsenäistymisen jälkeen tehtiin useita yrityksiä yhdistää maat keskenään. Senegal ympäröi kokonaan Gambiaa lukuun ottamatta rannikkoa ja molempien maiden valtaväestön muodostavat wolofia puhuvat muslimit. Monet pitivät kahden maan asukkaita yhtenä kansana, joita erotti vain niiden siirtomaahistoria Ranskan ja Britannian alaisuudessa.
Vuonna 1981 Senegalin presidentti Abdou Diouf lähetti Senegalin armeijan joukkoja Gambiaan auttamaan maan presidentti Dawda Kairaba Jawaraa vallankaappausyritystä vastaan. Vallankaappauksen kukistuttua kaksi presidenttiä loivat suunnitelman maiden muodostamasta konfederaatiosta, jonka oli määrä syntyä seuraavana vuonna. Suunnitelman mukaan molemmat maat säilyisivät itsenäisinä, mutta ne yhdentäisivät puolustustaan ja talouselämäänsä, sekä toimisivat yhteistyössä myös muilla politiikan alueilla.
Senegal oli kahdesta maasta suurempi ja niinpä Duifista tuli konfederaation presidentti ja Jawarasta varapresidentti. Kaksi kolmesta konfederaation parlamentin edustajasta valittiin Senegalin parlamentista ja loput Gambian parlamentista. Maiden liitto ei kuitenkaan täyttänyt koskaan varsinaista tavoitettaan, lähinnä siksi että Gambia ei halunnut antaa Senegalille suurta hallinnollista valtaa. Syyskuussa 1989 Gambia erosi konfederaatiosta hajottaen vain kahdeksan vuotta kestäneen valtioiden liiton.
Fincantieri
Fincantieri (täydelliseltä nimeltään "Fincantieri - Cantieri Navali Italiani S.p.A") on italialainen laivanrakennusteollisuutta harjoittava yhtiö, jolla on useita telakoita Italiassa. Yhtiön omistaa Italian valtion holdingyhtiö Fintecna S.p.A. Yhtiön telakoilla rakennetaan myös sota-aluksia. Fincantierin tärkein asiakas on Carnival Corporation & plc, joka on tilannut Fincantierilta 54 risteilyalusta ja neljä on rakenteilla.
TsKB Rubin
Tsentralnoje konstruktorskoje bjuro morskoi tehniki "Rubin" eli TsKB MT Rubin () on Venäjän suurin meritekninen suunnittelutoimisto. Se on perustettu vuonna 1901 ja yhtiön kotipaikka on Pietari. TsKB Rubin on yhtiön oman ilmoituksen mukaan suunnitellut 80% Neuvostoliiton ja Venäjän laivastoissa käytetyistä ydinsukellusveneistä.
TsKB Rubin luetaan meriteollisuuskonserni OSK:n (OAO Objedinennaja sudostroitelnaja korporatsija eli United Shipbuilding Corporation) ohjauksessa oleviin yrityksiin.
Rubin on suunnitellut myöhemmin öljynporauslauttoja ja tehnyt yhteistyötä mm. Halliburtonin kanssa ja italialaisen Fincantierin kanssa S1000-sukellusveneen osalta. Merkittävä toimiston projekteista on myös päiväntasaajalta käsin lautalta raketteja laukaiseva Sea Launch.
Toimisto on myös suunnitellut Pietarin–Moskovan välille tarkoitetun korkeanopeusjunan ja matalalattiaisen raitiovaunun.
Lada-luokan sukellusvene
Lada-luokan sukellusvene eli projekti 677 () on venäläinen diesel-käyttöisten sukellusveneiden luokka. Alukset ovat Kilo-luokkaa seuraava sukellusvenetyyppi. Amur-luokan pääasiassa vientiin tarkoitetut sukellusveneet perustuvat Lada-luokan sukellusveneisiin.
Luokan alukset on suunnitellut Rubinin suunnittelutoimisto, joka nimesi sen Sankt-Peterburg-luokaksi ensimmäisen valmistuneen aluksen mukaan. Alus luovutettiin Venäjän laivastolle huhtikuussa 2010 ja otettiin virallisesti palvelukseen toukokuussa 2010. Huhtikuussa 2010 kolme muuta Lada-luokan sukellusvenettä oli rakenteilla. Venäläinen sanomalehti Izvestija uutisoi kuitenkin marraskuussa 2011, että Lada-luokan operatiivinen käyttöönotto tullaan perumaan testeissä ilmenneiden ongelmien vuoksi.
Trenssi
Trenssi (erään alkuperäisen valmistajan nimen mukaan myös "Burberry", josta arkikielen nimitys "perperi" tai "berberi") on paksusta puuvillakankaasta, popliinista ("popliinitakki"), gabardiinista, villasta tai nahasta valmistettu polven alle ulottuva päällystakki. Trenssissa on myös yleensä 10 nappia, vyö, pieni viitta takana, epoletit ja kiristysremmit tai napit hihansuissa. Trenssissä voi myös olla irrotettava vuori.
Ompelutekniikassa "trenssi" viittaa tiheänä siksakkaavaan vahvikeompeleeseen.
Trenssitakin alkumuoto oli Burberryn vuodesta 1901 brittiarmeijalle valmistama upseerien sadetakki, joka ensimmäisen maailmansodan aikana sai nimityksen "trench coat" ’taisteluhautatakki’. Popliinitakilla tarkoitetaan myös trenssiä, vaikka se onkin vain yksi vaihtoehtoisista valmistusmateriaaleista.
Elokuvissa ja televisiossa trenssillä on ollut monia tunnettuja kantajia:
Tikkitakki
Tikkitakki () on lyhyt ja kevyt ulkoilutakki, jonka päälliskangas on yleensä keinokuitua ja vuori on topattu lämpimäksi keinokuituvanulla. Kerrokset on ommeltu yhteen päällisessä hyvin erottuvalla vinoneliön muotoisella tikkausompeleella, josta tikkitakki saa nimensä. Tikkitakki on melko ohut ja sopii parhaiten loppukesään, syksyyn ja alkutalveen. Paksummalla toppauksella varustettuja tikattuja talvitakkeja kutsutaan yleensä nimellä "toppatakki".
Tikkitakki sai alkunsa vuonna 1965 Stephen ja Edna Gulyasin suunnittelemasta Husky-tikkiliivistä. Sen he suunnittelivat savikiekkoampujille sopivaksi lämmittäväksi vaatteeksi, joka jätti käsivarret vapaiksi. Pian Huskysta tehtiin myös takkimalli, ja tikkitakista tuli suosittu brittiläisen yläluokan metsästys- ja ulkoiluvaatteena, jopa itse kuningattaren ratsastustakkina.Pian myös muut laatuvaatemerkit kuten Barbour, Burberry ja Lavenham toivat markkinoille omia tikkitakkimallejaan.
1980- ja 1990-luvuilla Huskysta ja muista tikkitakeista ja -liiveistä tuli suosittuja etenkin yläluokan nuorten muodissa. Voimakas vino tikkauskuvio, jäykkä materiaali ja takkien suorakulmainen leikkaus eivät kuitenkaan aina näyttäneet erityisen tyylikkäiltä, joten tikkitakit jäivät nuorisomuotina lyhytikäiseksi.
Vaikka tikkiliivi ja -takki suunniteltiin alun perin miesten metsästyskäyttöön, Suomessa tikkitakit ovat erityisesti naisten suosiossa. Kevyen keinokuituisen alkuperäisversion lisäksi tikkitakista on kehitetty muunnelmia, joissa päällikankaana voi olla tweediä tai muuta villakangasta tai teknistä kalvokuitua kuten Gore-Texiä ja täytteenä untuvaa.
Lockheed P-3 Orion
Lockheed P3 Orion on yhdysvaltalainen nelimoottorinen potkurikone, jota käytetään maailmanlaajuisesti meritiedusteluun ja sukellusveneitä vastaan. P-3 Orion on siviililentokone Lockheed L-188 Electran sotilasversio.
P-3 Orion lensi ensilentonsa 25. marraskuuta 1959 ja Yhdysvaltain asevoimat ottivat P-3A-version käyttöönsä vuonna 1962. P-3C korvasi A-version vuonna 1979. Viimeisin P-3C rakennettiin 1990 ja tuon mallin koneita on edelleen käytössä. P-3-koneen korvaava konemalli tulee olemaan Boeing 737-koneeseen perustuva P-8 Poseidon. Malli on koelentovaiheessa ja päässee operatiiviseen käyttöön 2013.
Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatio NOAAn käytössä on kaksi P-3 Orionin mallia WP-3D, jotka on varustettu laitteilla meteorologisen datan keräämistä varten.
José de San Martín
José Francisco de San Martín Matorras (25. helmikuuta 1778 – 17. elokuuta 1850) oli argentiinalainen kenraali ja valtiomies, joka osallistui vallankumouksiin ja vapaussotiin Espanjan valtaa vastaan Argentiinassa (vuonna 1812), Chilessä (1818) ja Perussa (1821). Hän oli Simón Bolívarin ohella tärkeimpiä Etelä-Amerikan itsenäisyystaistelijoita. Argentiinassa San Martínia pidetään maan vapauttajana (Libertador). Hänen hautapaikkansa San Martínin mausoleumi sijaitsee Buenos Airesin katedraalissa.
José de San Martín syntyi espanjalaisille vanhemmille Yapeyússa, missä hänen isänsä oli kuvernöörinä. Perhe palasi Espanjaan, missä poika kävi koulunsa ja teki sotilasuran Espanjan armeijassa kohoten ratsuväen everstiluutnantiksi. Vuonna 1811 hän erosi palveluksesta ja palasi Buenos Airesiin osallistuakseen itsenäistymistaisteluihin.
San Martín hakeutui kuvernööriksi Mendozan kaupunkia ympäröivään Cuyón maakuntaan. Siellä hän värväsi ja koulutti armeijan. Vuonna 1817 hän saavutti historiallisen voiton marssittamalla 5 000 miestä Andien yli vapauttamaan Chileä. Kun Chilen itsenäisyys oli varmistettu, San Martín jatkoi Limaan, julisti Perun itsenäiseksi vuonna 1821 ja asetti samalla itsensä maan diktaattoriksi.
Samaan aikaan toisaalla eteläisessä Amerikassa Simón Bolívar oli vapauttanut Venezuelan, Kolumbian ja Ecuadorin Espanjan vallasta. Vallankumousarmeijoiden oli pakko aloittaa yhteistoiminta, ja niiden johtajat tapasivat salaa Ecuadorin Guayaquilissa vuonna 1822. San Martínin sanotaan tarjoutuneen Bolívarin kakkosmieheksi. Tarjousta ei hyväksytty, ja San Martín muutti Eurooppaan, missä hän vietti elämänsä viimeiset lähes kolmekymmentä vuotta vaatimattomissa oloissa.
WASS Black Shark
WASS Black Shark (Whitehead Alenia Sistemi Subaquei) on italialaisen Finmeccanican valmistama torpedo. Se voidaan laukaista niin pinta-aluksista, sukellusveneistä kuin lentokoneistakin. Sitä käytetään myös suunnitellussa venäläis-italialaisessa sukellusvene S1000:ssa.
Alianza Popular Revolucionaria Americana
Alianza Popular Revolucionaria Americana on Víctor Raúl Haya de la Torren vuonna 1924 Méxicossa perustama puolue. APRA on Perun vanhin ja samalla se on yksi Latinalaisen Amerikan vanhimmista puolueista. Suuntaukseltaan se on sosiaalidemokraattinen ja sosialistisen internationaalin jäsen. Siitä käytetään myös APRA-lyhenteestä tulevaa nimeä "Partido Aprista (Peruano)" ja kannattajista "apristas".
APRAn perustajat olivat opiskelijoita, perulaiset paossa Augusto B. Leguíaa.
APRAn periaatteet julkaistiin joulukuussa 1926 "The Labour Monthly" -lehdessä artikkelissa "What’s the A.P.R.A.". Kantava voima oli jenkki-imperialismin vastustus ja Latinalaisen Amerikan yhtenäisyys. Taloudellisiin tavoitteisiin kuului maan ja teollisuuden kansallistaminen ja Panaman kanavan ottaminen kansainväliseen valvontaan ja solidaarisuus kaikkia kansoja ja riistettyjä luokkia kohtaan. APRA järjestyi varsinaisesti vuoden 1927 Brysselin anti-imperialistisessa konferenssissa ja Perun Partido Aprista Peruano perustettiin 20.9.1930.
1950-luvulla puolue siirtyi oikealle ja otti anti-kommunistisen linjan. Sen valtaannousun estivät kuitenkin viimeistään sotilaat. APRA on tyypillisesti massapuolue ja kansanyliopistoliike ja siihen liittyvä edullisen ruoan ja terveyspalvelujen järjestäminen kuuluu edelleen sen toimintomuotoihin.
García uudisti APRAa 1980-luvulla sosiaalidemokraattiseksi, ja se nousi hänen johdollaan valtaan ensimmäisen kerran 1985. Garcían kausi oli taloudellinen katastrofi inflaation kiihtyessä tuhansiin prosentteihin vuodessa. Garcían tullessa valituksi uudelleen 2006 häntä nimitettiin jopa keskusta-oikeistolaiseksi.
Maailmankylä
Maailmankylä tarkoittaa tilannetta, jossa helpottuneet kommunikointikeinot ovat tehneet pitkistäkin välimatkoista merkityksettömiä. Yleisimmin termiä käytetään viittaamaan internetiin ja World Wide Webiin. Maailman voidaan sanoa näiden avulla pienentyneen ja se on kuin yhtä kylää. Termin on kehittänyt Marshall McLuhan. Maailmankylän käsite koskee pääasiassa teollisuusmaita, joissa viestinnän välineet ovat kehittyneet. Suuri osa kehitysmaiden asukkaista jää tämän määritelmän ulkopuolelle sillä heillä ei välttämättä ole käytössään nykyaikaisia kommunikointivälineitä kuten matkapuhelimet ja internet. Maailmänkylän käsite liittyy globalisaatioon.
Transport triggered architecture
Transport triggered architecture (TTA) on yksi tietokoneen suorittimen suunnittelufilosofioista.
TTA menee vieläkin pidemmälle kuin VLIW vastuun siirtämisessä laitteistolta kääntäjälle: VLIW-käskykannalla ohjelmakoodi määrittelee, mitkä käskyt saa suorittaa rinnakkain, mutta ei ota kantaa siihen, miten suoritin ne sisäisesti suorittaa, TTA-suorittimilla suorittimen sisäiset väylät näkyvät käskykannassa ja koko suoritinta ohjelmoidaan antamalla näille väylille käskyjä siirtää dataa.
Esimerkiksi kahden rekistereissä olevan luvun yhteenlasku, joka RISC-suorittimella olisi muotoa
koostuu TTA-suorittimella kolmesta datansiirrosta:
Siirroista ensimmäiset kaksi voidaan suorittaa samalla kellojaksolla ja siten sijoittaa samaan käskysanaan. Viimeinen siirto tulee sijoittaa myöhempään käskysanaan.
TTA-suorittimessa yhdessä käskysanassa voi olla niin monta siirtoa kuin suorittimella on väyliä.
TTA-suorittimen suurimmat hyödyt saadaan siitä, että paljastamalla suorittimen sisäiset väylät käskykannassa voidaan vähentää sekä väylien että väylien ja laskentayksiköiden välisten yhteyksien määrää. Näin suorittimien tehontarve laskee ja siitä saadaan pienempi ja suurempaan kellotaajuuteen kykenevä kuin vastaava VLIW-suoritin. Toinen merkittävä hyöty on muokattavuus: TTA-suorittimesta on helppo suunnitella erilaisia versioita, joissa esimerkiksi laskentayksiköitä on lisätty. Lisäksi käskykantaa on helppo laajentaa, koska uusi käsky voidaan toteuttaa lisäämällä toimilohko, joka puolestaan on vain uusi kohde, jonne dataa voidaan siirtää.
TTA:n haittapuolia ovat suorittimen huono sopeutuminen dynaamisiin tilanteisiin. Keskeytysten toteuttaminen TTA:lla on hyvin hankalaa, ja koska mitään käskyjen uudelleenjärjestelyjä itse suorittimella ei voida tehdä, välimuistihuti pysäyttää koko suorittimen. Lisäksi TTA:n konekielikoodi vie verraten paljon tilaa, koska yhden laskuoperaation suorittamiseen joudutaan yleensä tekemään vähintään kaksi datansiirtoa, jotka pitää erikseen koodata käskysanoihin. TTA-konekielikoodi on myös aina suoritinkohtaista, eikä minkäänlaista binääriyhteensopivuutta suorittimen eri mallien välillä ole.
Täyden tehon saaminen irti TTA-suorittimesta vaatii myös erittäin hyvän kääntäjän, koska kääntäjän vastuulla on enemmän kuin muiden suoritintyyppien tapauksissa.
Näistä syistä TTA-suorittimia kaavaillaan lähinnä signaaliprosessoreiksi eikä yleiskäyttöisiksi suorittimiksi. Toistaiseksi TTA-suorittimia on tutkittu yliopistojen tutkimusprojekteissa eikä niitä tiedetä vielä otetun käyttöön sovelluksissa.
Markus Lyra
Markus Ludvig Lyra (s. 3. elokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen eläkkeellä oleva diplomaatti. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Ruotsissa vuosina 2010-2011. Hän oli ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1973 lähtien.
Vuodet 2005–2010 Lyra toimi ulkoasiainministeriön poliittisista asioista vastaavana alivaltiosihteerinä. Ennen nousemistaan poliittisen osaston johtoon Lyra toimi sen osastopäällikkönä vuodet 2000–2004. Vuodet 1996–2000 hän palveli suurlähettiläänä Moskovassa.
Koulutukseltaan Lyra on valtiotieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta vuodelta 1970.
Lyran puoliso oli Helena Lyra (k. 2008). Heillä on neljä lasta. Markus Lyran äidinkieli on ruotsi.
Tietokonepila
Tietokonepila on pila, joka liittyy tietokoneohjelmistoihin tai itse tietokonelaitteistoon. Näistä joidenkin tarkoituksena on nöyryyttää tai olla koomisia.
Albino Blacksheep (albinoblacksheep.com) on tunnettu Flash-sivusto sisältää kaikkea tietokonepilaa.