hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Qunduzin maakunta
Qunduzin maakunta (myös: "Kunduzin maakunta") on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Qunduzin kaupungin ympärillä. Qunduzin maakunnan pinta-ala on 8 039 neliökilometriä ja asukasluku noin 863 474.
Boforiasteikko
Boforiasteikolla (eli Beaufortin asteikolla) kuvataan tuulen vaikutuksia. Asteikko soveltuu tuulen nopeuden silmämääräiseen arviointiin.
Boforiasteikon kehitti irlantilainen Francis Beaufort vuonna 1805 toimiessaan Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien palveluksessa. Hänen työnsä perustui samantapaisiin mutta paljon epätarkemmin määriteltyihin varhaisempiin arviointiasteikkoihin, ja hänen versiotaan kehiteltiin myöhemmin edelleen.
Boforiasteikolla tuulen voimakkuutta ilmaistiin alun perin kokonaisluvuilla 0–12, missä jokaista lukua vastaa myös tuulen voimakkuutta sanallisesti kuvaileva nimitys. Toisen maailmansodan jälkeen asteikkoa jatkettiin kansainvälisellä sopimuksella lukuun 17 saakka, mutta näille erittäin voimakkaille tuulille, joita esiintyy etupäässä ylemmässä troposfäärissä, ei otettu käyttöön eri nimityksiä.
Yhteispohjoismaisen päätöksen mukaisesti Ilmatieteen laitos luopui boforiasteikon käytöstä ja alkoi 1. toukokuuta 1976 lähtien merisäätiedotuksissa ilmoittaa tuulen nopeuden metreinä sekunnissa. Boforiasteikkoon vanhastaan liittyneistä erivahvuisten tuulien nimityksistäkin on nykyisin enää vain osa käytössä, kuten jäljempänä oleva taulukko osoittaa.
Suomessa hyvin harvoin tavattavia hirmumyrskytuulia kuvataan usein Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikkoa käyttäen, vaikka virallisesti sitä käytetään vain hurrikaanien yhteydessä.
Boforiasteikkoa on myöhemmin laajennettu vieläkin voimakkaampiin tuuliin: tässä asteikossa voimakkaimmat hurrikaanien tuulet ovat olleet luokkaa 23 ja voimakkaimmat tornadot ovat olleet luokkaa 29. Jatkuva boforiasteikko saadaan kaavasta formula_1, jossa n on boforilukema ja V = 0,8365 m/s (tuulen nopeus). Tämä ei kaikilta osin pidä yhtä julkaistujen taulukoiden kanssa. Käytännössä kaikki yli 12 boforin tuulet haittaavat ihmistoimintaa niin paljon, että laajennuksen tarkoituksenmukaisuus on kyseenalainen.
Bofori (televisiosarja)
Bofori on lapsille ja nuorille suunnattu salapoliisisarja. Boforin ovat käsikirjoittaneet Mikko Koivusalo, Janne Heinonen ja Jari Mäkipää. Bofori on jatkoa Operaatio Hurrikaanille. Sitä on esitetty Yle TV2:lla kaksi 13 jakson tuotantokautta syksyllä 2011 ja 2012. Keväällä 2013 esitettiin kolmannen kauden 10 uutta jaksoa. Syksyllä 2013 esitettiin neljännen kauden 10 uutta jaksoa. Keväällä 2014 alkoi viidennen kauden 10 uutta jaksoa. Sarjalla on myös agentti-aiheinen nettipeli. Studiolähetyksiin haetaan välillä agentteja nettipelistä. Boforin kohtaukset kuvataan virtuaalistudiossa Tampereen Ristimäessä. Ohjelma päättyi 26.12.2014.
Sarah Jessica Parker
Sarah Jessica Parker (s. 25. maaliskuuta 1965 Nelsonville, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten "Sinkkuelämää"-sarjan Carrie Bradshaw’na.
Parkerin isä on juutalainen, ja hänellä on seitsemän sisarusta. Hän kasvoi Cincinnatissa, missä hän alkoi harrastaa balettia kahdeksanvuotiaana ja esiintyi myös televisiossa paikallisessa "The Little Match Girl" -lähetyksessä.
Vuonna 1977 Parkerin perhe muutti Englewoodiin, New Jerseyyn. Hän jatkoi baletin opiskelua American Ballet Theatressa, missä hän esiintyi muun muassa "Pähkinänsärkijä"-baletissa.
Parker valittiin Broadway-tuotantoon "The Innocents", jonka ohjasi Harold Pinter ja jonka pääosaa esitti Claire Bloom. Vuonna 1978 hän pääsi esiintymään myös "Annie"-musikaaliin.
Hän tuli ensimmäisen kerran kansan tietoisuuteen vuonna 1982 sitcomissa "Square Pegs", joka kesti vain yhden tuotantokauden. Se poiki kuitenkin roolit elokuvissa "Footloose" ja "Tytöt tahtoo bailata". Komediennenlahjojaan Parker pääsi esittelemään elokuvassa "Kuherruskuukausi Vegasissa", jossa hänen vastanäyttelijänään oli Nicolas Cage. Hän näytteli myös elokuvissa "Ed Wood" (Johnny Deppin kanssa) ja Woody Allenin "The Sunshine Boys" -televisioelokuvassa vuonna 1995.
Parker jatkoi myös esiintymistään teatterissa. Kriitikot kehuivat hänen rooliaan koirana näytelmässä "Sylvia" (1995). Näytelmässä "How to Succeed in Business Without Really Trying" (1996) hän esiintyi yhdessä silloisen poikaystävänsä Matthew Broderickin kanssa.
"Sinkkuelämää"-sarjaa, joka päättyi vuonna 2004, tehtiin kuusi tuotantokautta. Sarja keskittyi neljän manhattanilaisen uranaisen elämään. Roolistaan Carrie Bradshaw’na Parker sai sekä Emmy- että Golden Globe -palkinnot. Sarjan toisella tuotantokaudella hän alkoi myös itse tuottaa ohjelmaa. Sarjan lopetuksen tiimoilla huhuttiin, että Parkerin ja muiden näyttelijöiden välille olisi tullut kiistaa esimerkiksi erilaisesta palkkauksesta.
Sarah Jessica Parker on ollut naimisissa näyttelijä Matthew Broderickin kanssa toukokuusta 1997 asti. Heillä on kolme lasta, vuonna 2002 syntynyt poika sekä vuonna 2009 syntyneet kaksostytöt.
Ennen avioliittoa Parker seurusteli muun muassa Robert Downey Jr.:n ja John F. Kennedy, Jr.:n kanssa.
Hermanni (Helsinki)
Hermanni () on Helsingin 21. kaupunginosa koillisessa kantakaupungissa Hämeentien itäpuolella ja Vanhankaupunginlahden rannalla. Piirijaossa Hermanni kuuluu Vallilan peruspiiriin. Hermannista länteen jää Vallila, pohjoiseen Toukola ja etelään Sörnäinen.
Hermanni on jakautunut vuoden 2013 alusta lähtien virallisesti kolmeen osa-alueeseen, jotka ovat Hermanninmäki, Hermanninranta ja Kyläsaari.
Asukkaita Hermannissa on noin 6 418 (1. tammikuuta 2017) ja työpaikkoja samaa luokkaa (3 041 kpl 31. joulukuuta 2010). Alueelle joukkoliikenneyhteyksiä tarjoavat kaikki Hämeentien bussit ja raitiovaunut. Hermannin rantatetä pitkin kulkevat bussilinjat 55 ja 56. Myös Kalasataman metroasema palvelee alueen eteläisintä osaa.
Hermanni on saanut nimensä vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstamin mukaan, joka 1880-luvulla omisti Kumpulan kartanon. Vuonna 1883 hän erotti kartanon maista kolme aluetta, joilta hän alkoi vuokrata asuntotontteja. Kaksi näistä alueista sai hänen mukaansa nimet "Hermanstad I" ja "Hermanstad II", kolmas sen sijaan nimen "Majstad". Näistä Hermanstad II käsitti pääosan nykyist Hermanninmäkeä, kun taas Hermanstad I on nykyään osa Vallilaa, ja Majstad on nykyinen Toukola (). Hermanni rakennettiin tuolloin tiiviiksi puutaloalueeksi. Puutaloissa perheet asuivat ahtaasti ja tekivät ruokansa puu-uuneissa. Vuonna 1893 kaupunki osti nämä Kumpulan kartanon alueet, ja ne liitettiin Helsinkiin vuonna 1906.
Vanhoista puutaloista ei ole monta jäljellä. Hermanni sai nykyisen paljolti betonisen ja tiilisen ulkomuotonsa 1950- ja 1960-luvun rakentamisen yhteydessä. Varsinkin eteläisen Hermannin kaupunkikuva muuttuu tulevina vuosina uudisrakentamisen myötä. Etelä-Hermanniin on rakennettu 2010-luvulla runsaasti uusia asuntoja, joille syntyi tilaa, kun Eläinlääketieteellinen korkeakoulu ja Valtion eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos siirtyivät Viikkiin 2006. Hermannista kaavaillaan yhtä Helsingin suurimmista uudisalueista.
Uusia asuinrakennuksia on viime vuosina rakennettu myös Hermannin itäosaan, Hermanninrannan ja Kyläsaaren alueille, jotka aikaisemmin olivat teollisuusaluetta. Uudet asuntoalueet liittyvät läheisesti läheiseen Sörnäisten puolella sijaitsevaan Kalasataman alueeseen.
Aivan Vanhankaupunginlahden rannalla sijaitsi vuosina 1962–1982 Kyläsaaren jätteenpolttolaitos, joka asukkaiden vaatimuksesta lakkautettiin ympäristöhaittojen vuoksi. Rakennuksessa on nykyään Pääkaupunkiseudun Kierrätyskeskus.
Helsingin vankila (puhekielessä Sörkan vankila) sijaitsee Hermannissa. Hermannissa on neljä päiväkotia (Kotikallio, Pääskylä, Viola ja Louhi) ja ala-asteen koulu. Kaupunginosassa, Tukkutorin alueella, sijaitsevat myös ravintola- ja huvialue Teurastamo sekä tapahtuma-areena Agroksenmäen holvikellari.
Hermannin osa-alueen itäosa tukkukauppoineen kuuluu Kalasataman ja Sörnäisten vaikutuspiiriin.
Sillivalas
Sillivalas ("Balaenoptera physalus") on uurteisvalaiden heimoon kuuluva uhanalainen valaslaji, jota tavataan kaikilla valtamerialueilla. Euroopassa sitä tavataan erityisesti Biskajanlahdella.
Sillivalaiden keskipituus on 18–22 metriä, pisimmät sillivalaat ovat olleet 27-metrisiä. Sillivalaan paino vaihtelee 30–75 tonnin välillä, mutta täysikasvuisilla yksilöillä se on keskimäärin noin 60 tonnia. Sillivalas on sinivalaan jälkeen toiseksi pisin nykyään elävä eläinlaji. Painossa se jää jälkeen myös grönlanninvalaasta. Pintavesissä liikkuvan sillivalaan tuntee jo kaukaa, sillä useimmista muista valaista poiketen se ei sukeltaessaan nosta pyrstöään vedenpinnan yläpuolelle. Lajin hengityssuihku on noin 7 metrin korkuinen, suhteellisen ohut ja levenee ylöspäin noustessaan. Läheltä erottuva sillivalaan tuntomerkki on sen alaleuan puoliskojen epäsymmetrinen väritys.
Sillivalas on levinnyt kaikkiin maailman valtameriin, mutta Pohjoisella ja Eteläisellä jäämerellä sitä tavataan harvoin. Sillivalasta ei ole havaittu Suomen aluevesillä, ja koko Itämerellekin se on harhautunut tiettävästi vain kerran. Tämä yksilö ajautui vuonna 1923 maihin Ruotsin Pohjois-Uplannissa, jonne se oli uinut todennäköisesti Ahvenanmeren kautta. Joidenkin lähteiden mukaan Itämeren rannikolta läheltä Saksan Warnemündea löydettiin tammikuussa 2006 17-metrisen sillivalaan raato. Ruotsin länsirannikolle ja Tanskan salmiin asti sillivalaita vaeltaa silloin tällöin silliparvien perässä.
Sillivalaasta erotetaan yleensä kaksi alalajia. Pohjoisen pallonpuoliskon "B. p. physalus" -alalajin yksilöt ovat hieman pienikokoisempia kuin eteläisen "B. p. quoyi" -alalajin. Jotkut tutkijat ovat luokitelleet kaikkein pienikokoisimmat sillivalaat kolmanneksi alalajiksi ""B. p. patachonica"", jota ei kuitenkaan ole yleisesti hyväksytty.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on vuodesta 2018 määritellyt sillivalaan vaarantuneeksi lajiksi. Se luokiteltiin aiemmin erittäin uhanalaiseksi. Lajin yksilömäärä ovat kasvaneet yli 30 prosenttia vuoden 1940 jälkeen, joten sen katsotaan jo osittain toipuneen valaanpyynnin aiheuttamasta kadosta.
Sillivalaat siirtyvät loppusyksystä tai talvella lisääntymisalueelleen parittelemaan. Vuoden kuluttua naaras synnyttää yhden noin 1 800 kilogramman painoisen poikasen, ja emo imettää sitä puolisen vuotta. Se ruiskuttaa maitoa poikasen suuhun maitorauhasta ympäröivän vahvan lihaksen avulla. Vieroituksen jälkeen naaraan lisääntymistoiminnot pysähtyvät ja jäävät lepovaiheeseen ½–1½ vuodeksi. Sillivalas tulee sukukypsäksi 6–11 vuoden ikäisenä. Sillivalaan elinkierrolle on tyypillistä, että se hankkii ravintonsa viileistä meristä, mutta vaeltaa lisääntymään lämpimiin vesiin.
Tanskalaiset löysivät tähän asti vanhimman tunnetun sillivalaan heinäkuussa 2010, jolloin arviolta 140-vuotias yksilö ajautui ja kuoli Tanskan rannikolle. Eläimen ikä arvioitiin Kööpenhaminan luonnonhistoriallisessa museossa.
Sillivalas syö muun muassa sillejä, planktonia, krillejä ja kalmareita.
Pyhä Leo III
Leo III (k. 816)"The Book of Saints", s. 340. oli paavina 26. joulukuuta 795 – 12. kesäkuuta 816. Hän oli syntyjään roomalainen. Virkakautensa alussa Leo herätti vastustusta. Rooman ylhäisö syytti häntä muun muassa väärästä valasta ja aviorikoksesta. Leo pantiin muodollisesti viralta vuonna 799 ja lähetettiin luostariin. Leon onnistui kuitenkin paeta. Hän pääsi Kaarle Suuren puheille, joka ei tunnustanut Leon viraltapanoa. Leon vastustajat lähettivät Roomasta omat lähettiläänsä Kaarle Suuren luo. Kaarle Suuren neuvonantaja Alkuin huomautti isännälleen, ettei mikään maallinen oikeus voisi tuomita paavia. Silloin Kaarle Suuri päätti antaa Leolle sotilassaattueen paluumatkan turvaksi.
Marraskuussa vuonna 800 Kaarle Suuri matkusti Roomaan. Leon ja hänen vastustajiensa riita ratkaistiin joulukuussa pidetyssä neuvonpidossa. Leo vannoi, että häntä vastaan esitetyt syytteet olivat vääriä, ja seurauksena Leon vastustajat karkotettiin.
Leo III kruunasi Kaarle Suuren keisariksi Rooman Pietarinkirkossa joulupäivänä 800.
Antoniitat
Antoniitat olivat ranskalaisen aatelismies Gaston Guérin perustama kristillinen maallikkojärjestö. Se perustettiin St. Didier de la Mothessa vuonna 1089 torajyvien aiheuttamaan tautiin sairastuneiden hoitamista varten. Koska Guérin pojan uskottiin parantuneen taudista Pyhän Antonioksen pyhäinjäännösten ansiosta, Pyhästä Antonioksesta tuli järjestön suojeluspyhimys ja järjestö sai nimensä. Järjestö yhdistettiin myöhemmin Maltan ritarikuntaan.
Myöhemmin Pyhästä Antonioksesta tuli torajyvien sairastuttamien suojeluspyhimys ja tautia alettiin kutsua nimellä "Pyhän Antonioksen tuli".
Adenosiinitrifosfaatti
Adenosiinitrifosfaatti eli ATP on runsasenergiainen yhdiste, jota tuottavat mitokondriot soluhengityksellä, solulimassa glykolyysi ja viherhiukkaset fotosynteesin valoreaktioissa. ATP:llä on tärkeä osa solun energiataloudessa. ATP:tä käytetään energian siirtoon ja lyhytaikaiseen varastointiin. Elimistön solujen tarvitessa ATP-molekyyleihin sitoutunutta energiaa ATPaasi-niminen entsyymi pilkkoo runsasenergiaisia sidoksia fosfaattiryhmien väliltä.
ATP:ssä on emäsosa (adeniini), sokeriosa (riboosi) ja 3 fosfaattiosaa. Kun ATP:stä irtoaa yksi fosfaattiosa, siitä tulee adenosiinidifosfaattia eli ADP ja kun ADP:stä irtoaa vielä yksi fosfaattiosa, syntyy adenosiinimonofosfaattia eli AMP.
Ihmisen arvioidaan käyttävän painonsa verran ATP-molekyylejä vuorokaudessa. Tämä tarkoittaa sitä, että yksi ATP-molekyyli kierrätetään 1000–1500 kertaa vuorokauden aikana. Lihassoluissa ATP on ainoa lihassupistuksen energialähde. Sitä on varastoituneena lihaksissa vain vähän, ja nämä varastot hyödynnetään nopeasti.
Rooman Klubi
Rooman Klubi on aiemmin Saksan Hampurissa ja nykyisin Sveitsin Winterthurissa, Zürichin kantonissa päämajaansa pitävä kansainvälinen tulevaisuudentutkimuksellinen keskustelufoorumi, joka pohtii monenlaisia kansainvälisiä kysymyksiä, kuten ympäristöongelmia, luonnonvarojen riittävyyttä ja energiakysymyksiä. Klubin perustivat vuonna 1968 Aurelio Peccei ja Alexander King.
Rooman Klubi herätti kansainvälistä huomiota julkaisemallaan "Kasvun rajat" -teoksella 1972, ja varsinkin vuoden 1973 öljykriisi sai maailman katseet kääntymään Rooman Klubiin. Kotisivujen mukaan Rooman Klubiin kuuluu ”luonnontieteilijöitä, taloustieteilijöitä, liikemiehiä, korkeita virkamiehiä sekä nykyisiä ja entisiä valtionpäämiehiä kaikilta viideltä mantereelta, jotka ovat sitä mieltä, että ihmiskunnan tulevaisuus ei ole ennalta määrätty, vaan jokainen meistä voi osallistua yhteiskuntiemme parantamiseen”. Rooman Klubi esitti myös ajatuksen maailman väestöräjähdyksestä.
Rooman Klubi on yksi perustajajäsenistä Trans-Mediterranean Renewable Energy Cooperationissa, jonka tavoitteena on Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän kasvavan energiatarpeen tyydyttäminen aavikoille rakennettavilla aurinkolämpövoimaloilla.
Klubin puheenjohtajina toimivat Eberhard von Koerber ja Ashok Khosla. Klubi määrittelee itse itsensä ”ei-organisaatioksi” (). Tavoitteena on pitää hallinto mahdollisimman kevyenä ja pienenä.
Rooman Klubin kunniajäseniä ovat muun muassa Alankomaiden kuningatar Beatrix, Espanjan kuningas Juan Carlos I ja Mihail Gorbatšov.
Rooman Klubin Suomen yhdistys on toiminut epävirallisesti jo vuodesta 1972. Aktiivisia jäseniä olivat muun muassa Pekka Herlin, Olavi Niitamo, Pekka Kuusi, Sakari Lehto, Pertti Seiskari, Päiviö Hetemäki ja Ville Repo. Suomen komitea perustettiin 1984 ja Rooman Klubin Suomen yhdistys ry. vuonna 2000. Vuonna 1984 Rooman Klubin maailmankonferenssi järjestettiin Helsingissä.
Kansainvälisen Rooman Klubin ensimmäinen suomalaisjäsen oli professori Pentti Malaska (jäsen vuodesta 1972 alkaen, kunniajäsen vuodesta 2004). Tunnettuja suomalaisia jäseniä ovat presidentti Mauno Koivisto (kunniajäsen vuodesta 1984), suurlähettiläs Benjamin Bassin (jäsen vuodesta 1994 alkaen), professori Esko Kalimo (vuodesta 1999 alkaen, Rooman Klubin Euroopan osaston johtokunnan puheenjohtaja), professori Markku Wilenius (jäsen vuodesta 2002 alkaen) sekä Tapio Kanninen (jäsen vuodesta 2004 alkaen). Dosentti Sirkka Heinonen valittiin Rooman Klubin ensimmäiseksi suomalaiseksi naisjäseneksi vuonna 2005.
Lista saattaa olla epätäydellinen.
HS Metro
HS Metro (ent. "Metro") on suomalaisen Sanoma Media Finlandin arkipäivisin Helsingissä julkaisema ilmainen kaupunkilehti. "HS Metrolla" on 319 000 päivittäistä lukijaa. Lehden painaminen tapahtuu aamuyöllä, joten viime hetken uutiset pääsevät mukaan aamun lehteen. "HS Metro" on pääkaupunkiseudulla toiseksi luetuin vähintään viisi kertaa viikossa ilmestyvä lehti ja kaikkein luetuin viisipäiväinen kaupunkilehti.
Lehden aihealueet kattavat Suomen ja muun maailman keskeiset tapahtumat. Myös tuoreimmat urheilu-, kulttuuri- ja viihdeuutiset löytyvät "HS Metrosta". Lehdestä löytää asumiseen, sisustamiseen, autoihin, muotiin, harrastuksiin, matkustamiseen, tietotekniikkaan ja kodinelektroniikkaan, vapaa-aikaan, viihteeseen sekä työpaikkoihin ja koulutukseen liittyvää sisältöä.
Noin puolet lehdistä jaetaan joukkoliikennevälineiden kautta. Lehden saa myös käsijakelijoilta ja telineistä muun muassa kauppakeskuksissa, yritysten toimistorakennuksissa, businessparkeissa, oppilaitoksissa, kahviloissa ja lounasravintoloissa.
Vuonna 2006 Sanoma-konserniin kuuluva Sanoma Osakeyhtiö (nykyinen Sanoma Media Finland) osti Suomen "Metro"-lehden liiketoiminnot Metro International S.A:lta.
Metron viikkoliitteen, "Metro Liven", ensimmäinen numero ilmestyi perjantaina 7. syyskuuta 2007. Siinä missä kantalehti kertoo uutiset, "Metro Live" keskittyi viikonloppuun. Se ilmoitti olevansa manuaali viikonlopun viettoon sekä katsaus ihmisiin ja ilmiöihin. Sittemmin "Metro Live" muuttui kiinteäksi osaksi "Metroa," ja sen nimeksi vaihdettiin "Metro wkd".
"Metro Liven" yhteydessä toimi jäsenklubi Club Metro, jonka tehtävänä oli tarjota "Metron" lukijoille viikoittain vaihtuvia jäsenetuja- ja tarjouksia.
16. marraskuuta 2016 "Metron" nimeksi tuli "HS Metro", joka korvasi samalla myös "HS Mestan".
Tuija Halonen
Tuija Kaarina Halonen (oik. Halonen-Lohikoski, o.s. Vartiainen; 24. elokuuta 1926 Helsinki – 4. tammikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli sotien jälkeen muun muassa Helsingin Ympäristöteatterissa ja Lappeenrannan Työväenteatterissa, kunnes sai sivuosan elokuvasta "Kaunis Veera eli ballaadi Saimaalta" (1950). Tämä johti kiinnitykseen Suomen Filmiteollisuuden elokuvanäyttelijäksi 1951.
Valkokankaalla Halosen tyypitettyjä elokuvarooleja olivat vaaleat ja amerikkalaistyyliset hurmaajattaret. Tällaisia olivat muun muassa Sannin rooli elokuvassa "On lautalla pienoinen kahvila" (1952) ja nimiosa "Muhoksen Mimmissä" (1952). Hän esiintyi myös muun muassa "Pekka Puupää" -elokuvissa. Halosen viimeinen päärooli oli parodisessa elokuvassa "Taape tähtenä" vuonna 1962.
Näyttelijänuransa jälkeen Halonen avasi lahjatavaraliike Finn-Shopin Helsingin Eerikinkadulle.
Tuija Halonen oli naimisissa kapellimestari Hannu Olavi Halosen kanssa 1945–1947. Vuonna 1964 hän avioitui elokuvaohjaaja Armand Lohikosken (1912–2003) kanssa.
Kymmenen tikkua laudalla
Kymmenen tikkua laudalla, tai Kili-Kali, on lasten ulkoleikki. Nimet ja säännöt vaihtelevat alueittain, eikä leikin alkuperästä ole tietoa. Yhteistä kaikille versioille tässä leikissä on maahan, jonkin kannakkeen päälle keinuasentoon asetettu, vajaan metrin pituinen lauta toinen pää maata vasten ja laudalle asetetut kymmenen tikkua tai lastua, jotka voidaan polkaisemalla laudan toista päätä lingota ympäristöön. Samalla leikkijät juoksevat piiloon ja yksi etsijä etsii heidät.
Käyttäen jotain arpomistapaa, usein lastenlorua, eli leikkilukua, arvotaan kuka on etsijä. Joku vapaaehtoinen polkaisee tikut lentoon laudalta. Tässä kohdassa säännöt vaihtelevat siten, että polkaisija voi olla myös etsijä, mutta jos se on vapaaehtoinen piiloutuja, ja etsijä saa yhdenkin tikun tai lastun lennosta napattua, vapaaehtoisesta tuleekin etsijä. Tikkujen ollessa pihalla levällään piiloutujat juoksevat piiloihinsa.
Etsijä kerää tikut nopeasti takaisin laudalle. Kun se on tehty hän huutaa "Kymmenen tikkua laudalla!", tai "Kili-Kali!". Leikin nimi tulee tästä. Vasta sitten hänellä on lupa etsiä piiloutujia.
Kun etsijä löytää, tai edes näkee jonkun, hänen pitää juosta laudalle, koskettaa sitä ja huutaa samalla vaikka "Maija nähty!", tai jokin muu sovittu avainsana. Tällöin Maija on jäänyt kiinni ja joutuu tulemaan pois piilostaan laudan luokse odottamaan pelastamista.
Jos jokin piiloutuja pystyy juoksemaan piilostaan etsijää nopeammin laudalle ennen kuin hänet on lautaa koskemalla otettu kiinni, hän saattaa pelastaa itsensä koskettamalla lautaa ja huutamalla esimerkiksi "Matti pelastettu!" tai "Matti kotona!", tai "omat nimet kirjoissa!". "Kotona", tai "kirjoissa" olevat ovat tavallaan pois pelistä, ja heille voi tulla aika pitkäksi jos leikki vielä pitkään jatkuu.
Jos laudan ympärillä on kiinnijääneitä, juoksija pystyy pelastamaan heidät kaikki polkaisemalla lautaa lennättäen tikut ilmaan ja huutamalla "Kaikki pelastettu!". Aiemmin kiinni jääneet piiloutujat ovat tällöin vapaita piiloutumaan uudelleen ja leikki jatkuu. Etsijä joutuu palaamaan laudalle keräämään taas tikut paikoilleen ja tämän suoritettuaan huutamaan piiloutujille merkiksi etsintänsä alkamisesta "Kymmenen tikkua laudalla!". Kaikkien pelastamisen, sen sijaan, että pelastaisi vain itsensä, voi tehdä joku piiloutujista vaikka häntä ei olisi edes nähty, jos hän voi hiipiä ja juosta laudalle ja polkaista sen tikut lentoon. Tällä tavalla itsensä "vaarantaen" voi osoittaa urhoollisuutta ja sosiaalisuutta.
Leikki jatkuu niin kauan, kunnes kaikki piiloutujat on löydetty tai he ovat pelastaneet itsensä "kotiin", tai jos ei enää jakseta juoksuttaa samaa etsijää, joka ei onnistu löytämään kaikkia piiloutujia ja on joutunut jo monen monta kertaa keräämään tikkuja uudelleen. Se piiloutuja, jonka etsijä on ensiksi saanut kiinni, jää seuraavalla kierroksella etsijäksi. Jos peli pitkittyy liiaksi, seuraavalla etsijällä on mahdollisuus aloittaa uusi peli huutamalla "kaikki pois piiloista!".
Suomen Filmiteollisuus
Suomen Filmiteollisuus Oy (SF) oli vuosina 1933–1965 toiminut suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Sen perusti Erkki Karu riitauduttuaan aiemman yhtiönsä Suomi-Filmin uuden johdon kanssa. Elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja T. J. Särkkä oli Suomen Filmiteollisuuden keskeinen hahmo ja Karun kuoltua yhtiön toimitusjohtaja vuodesta 1935 aina sen toiminnan päättymiseen saakka. Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa toimivat muiden muassa elokuvaohjaajat Armand Lohikoski, Edvin Laine, Matti Kassila ja Ville Salminen. Yhtiön tunnettuihin elokuviin kuuluu muun muassa "Tuntematon sotilas". Suomen Filmiteollisuus julistettiin konkurssiin vuonna 1965.
Kahdenkymmenen katsotuimman kotimaisen elokuvan joukkoon mahtuu neljä SF-tuotantoa: "Tuntematon sotilas" (1955, sijalla yksi), "Kulkurin valssi" (1941, sijalla kaksi), "Kaivopuiston kaunis Regina" (1941, sijalla kuusi) ja "Kaunis Veera" (1950, sijalla kahdeksan).
Yhtiölle valmistui Helsingin Liisankadulle Suomen Pankin omistamiin entisiin tennishalleihin Pohjoismaiden suurimmat elokuvastudiot, joiden suunnittelusta vastasi Hannu Leminen. Ensimmäinen studioilla valmistunut elokuva oli Lemisen "En ole kreivitär", jonka hän ohjasi ja lavasti.
Joulukuun 13. päivänä vuonna 1965 Suomen Filmiteollisuuden henkilökunnalle kerrottiin, että yhtiön toiminta oli päätetty lopettaa vuoden viimeisenä päivänä ja työt yhtiössä lopetetaan jo 15. päivänä joulukuuta. SF jätti konkurssihakemuksensa, joka hyväksyttiin, vaikka yhtiön varat olivat pesäluettelon mukaan velkoja suuremmat; SF:llä erotus oli ja laboratoriosta vastanneella yhtiöllä . Yhtäkään velkojaa ei ilmestynyt paikalle, kun SF:n konkurssipäätös julistettiin raastuvanoikeudessa.
Yhtiön kuvaus- ja valmistuskalustosta valtaosa myytiin Suomi-Filmille ja elokuvien teatterilevitysoikeudet Kinostolle. Elokuvien televisio-oikeudet oli Yleisradio hankkinut jo aikaisemmin ostamalla Elosalama Oy:n, joka sai SF:ltä televisiolevitysoikeudet kaikkiin vuoden 1961 loppuun mennessä tuotettuihin SF-elokuviin Elosalaman omistamia elokuvateattereita vastaan. Molemmat yhtiöt olivat T. J. Särkän johtamia.
Ardan aikajana
Arda on J. R. R. Tolkienin keksimä fantasiamaailma. Sen kuuluisin maanosa on Keski-Maa, jonne sijoittuvat kirjojen Silmarillion, Taru sormusten herrasta, Keskeneräisten tarujen kirja ja Hobitti eli sinne ja takaisin tapahtumat.— 1900 vuotta
— 1600 vuotta
— 1050 vuotta
— 450 vuotta
Valarin vuosien ajanlasku päättyy tähän.
— 583 vuotta
— 3441 vuotta— 3021 vuotta— Pituus epävarma
Gondorin laskun mukaan, Neljäs Aika alkoi maaliskuun 25. päivä Kolmatta Aikaa.
Permakulttuuri
Permakulttuuri tarkoittaa rakennetun ympäristön suunnittelua luontoa kunnioittaen.
Käsite "permaculture" tuli alun perin sanoista "permanent agriculture", pysyvä maanviljely, mutta se on levinnyt siitä muillekin suunnittelun osa-alueille, ja nykyisin lyhenne tulkitaan perma = kestävä + kulttuuri. Permakulttuuri on kokonaisvaltainen suunnittelufilosofia, joka kattaa puutarhan, arkkitehtuurin, ekologian, jopa rahanhallinnan ja yhteisösuunnittelun.
Maanviljelyssä tavoitteena oli kehittää sellaisia viljelymenetelmiä, jotka eivät vuosikymmenienkään mittaan kuluta maaperää viljelykelvottomaksi esimerkiksi ravinteiden riiston, tiivistymisen tai eroosion kautta. Ajatusta kehittelivät nykymuotoon alkuperäiskansojen opeista australialaiset Bill Mollison ja David Holmgren 1970-luvun puolivälissä. Sepp Holzer Itävallan vuoristossa on myös ollut permakulttuurin edelläkävijä jo vuosikymmeniä.
Permakulttuurissa on kolme pääperiaatetta:
1980-luvulla permakulttuurin periaatteet vakiintuivat muuhunkin kuin vain maatalouden suunnitteluun. Nykyisin on useita projekteja, jotka on toteutettu permakulttuurin periaatteita noudattaen. Muun muassa siirtymäliikkeen toimintamallit pohjautuvat permakulttuuriin ja liikkeen perustaja Rob Hopkins on toiminut permakulttuurin opettajana.
Robert Hooke
Robert Hooke (18. heinäkuuta 1635 – 3. maaliskuuta 1703) oli englantilainen fyysikko ja monilahjainen tutkija. Hän oli yksi suurimmista 1600-luvun kokeellisista tieteilijöistä. Hänellä oli tärkeä osa tieteellisessä vallankumouksessa.
Hooken työelämäaika jakautuu kolmeen jaksoon: tiedemieselämän taloudellisesti vaikeat varhaisvuodet, vuoden 1666 Lontoon palon jälkeiset työteliäät ja vakavaraiset vuodet sekä sairauksien ja ammatilliset kilpailun leimaamat myöhäiset vuodet.
Hooke työskenteli tai oli kirjeenvaihdossa aikansa tunnetumpien tutkijoiden kanssa, jotka edustivat monia tieteenaloja. Näihin kuuluivat Christian Huygens, Antoni van Leeuwenhoek, Christopher Wren, Robert Boyle ja Isaac Newton.
Hooke tunnetaan parhaiten kiinteiden aineiden kimmoisuutta koskevan Hooken lain keksijänä. Hän paransi myös kaukoputkea ja mikroskooppia sekä havaitsi mikroskoopillaan ensimmäisenä kasvien koostuvan soluista Hän esitti myös valon etenevän poikittaisena aaltoliikkeenä, joskin tämä voitiin todistaa vasta 1800-luvulla.
Han Moo Do
Han Moo Do on Suomessa kehitetty korealaisperäinen itsepuolustus- ja taistelulaji. Lajin on kehittänyt opettaja Young Suk (8 dan.) vuonna 1989, jolloin hän perusti Kauhavalle Suomen ensimmäisen Han Moo Do -seuran.
Han Moo Don tekniikoissa ja harjoittelussa korostetaan pehmeyttä ja joustavuutta sekä tavoitteiden asettamista. Han Moo Don tekniikkakartta on monipuolinen. Laji käsittää kaatumistekniikat, lyönnit, potkut, itsepuolustustekniikat, ottelutekniikat, heitot, taklaukset, murskaustekniikat sekä myös mattotekniikkaa. Harrastuksen edetessä lajiin kuuluu myös asetekniikoista nunchaku, keppi sekä miekka.
Mustanvyön kokelaiden kuntotestivaatimukset ovat vaativia, mutta kuitenkin ahkeran harjoittelun avulla suoritettavissa. Keskinäinen kilpailu ja ehdottomat vaatimukset eivät kuulu lajin henkeen, vaan kuntoharjoittelussakin kilpailu tapahtuu omaa itseään vastaan. Tavoitteena on tulla paremmaksi omiin entisiin suorituksiin verrattuna. Han Moo Do -ottelijaa kutsutaan nimityksellä Hanmoodoin. Han moo do -vöiden järjestys on: valkoinen (ei tarvitse ansaita, annetaan puvun mukana), keltainen, vihreä, oranssi, violetti, sininen, punainen, ruskea (kolme) ja musta (kahdeksan). Vyöt ansaitaan läpäisemällä vyökokeita.
Han Moo Dohon kuuluvat myös rauhallisuus, ystävällisyys ja kunnioitus.
Idea yhden, useita eri kamppailulajien osa-alueita yhdistävän lajin kehittämiseen syntyi, kun Young Suk seurasi oppilaitaan, joista monet harrastivat yhtä lajia oppiakseen potkuja, toista oppiakseen heittoja, kolmatta oppiakseen asetekniikoita ja niin edelleen.
Han Moo Don esikuvana toimivat vanhat korealaiset kamppailutaidot, joissa ei erikoistuttu yhteen tiettyyn osa-alueeseen, vaan tekniikoita harjoiteltiin yhtenä potku-, nunchaku-, heitto-, lyönti-, murskaus- ja asetekniikoista muodostuvana kokonaisuutena.
Han Moo Don vakiinnuttua Suomeen lajia alettiin viedä myös ulkomaille. Syksyllä 2003 Jori Pisilä ja Aslak de Silva perustivat ensimmäiset Han Moo Do -seurat Norjaan. Seuraavana vuonna toiminta laajeni myös Ruotsiin ja Tanskaan.
Vuoden 2011 alusta alkaen In-Seon Hwang on ottanut vastuulleen koko suomen Han Moo Do
seurojen pääopettajuuden. Opettaja Young Suk jatkaa toimintaansa lajin perustajana ja ylimpänä mestarina.
Timothy McVeigh
Timothy James McVeigh (23. huhtikuuta 1968 Lockport, New York, Yhdysvallat – 11. kesäkuuta 2001 Terre Haute, Indiana, Yhdysvallat) oli entinen Yhdysvaltain armeijan sotilas, joka tuomittiin Oklahoma Cityn pommi-iskun toteuttamisesta. Hän jätti 19. huhtikuuta 1995 räjähteillä lastatun auton kaupungissa sijainneen liittovaltion Alfred P. Murrah -virastorakennuksen eteen, sytytti tulilangat ja pakeni paikalta. Seuranneessa räjähdyksessä kuoli 168 ihmistä ja loukkaantui satoja. Teon motiivina oli libertaarin McVeigh’n mukaan halu toimia liittovaltion hallinnon hänen mielestään liian suureksi kasvanutta valtaa vastaan ja myös luultavasti kostaa liittovaltion agenttien raju voimankäyttö muun muassa Wacon piirityksen aikana kaksi vuotta aikaisemmin.
McVeigh tuomittiin iskusta kuolemaan 13. kesäkuuta 1997 ja teloitettiin myrkkyruiskeella vuonna 2001. Terry Nichols, McVeigh’n entinen armeijatoveri ja toinen jutun päätekijöinä pidetyistä, tuomittiin elinkautiseen vankeuteen 2004.
McVeigh otti osaa Persianlahden sotaan, toimien ainakin M2 Bradley -rynnäkkövaunun konetykin ampujana. Hänelle myönnettiin sotilasansioistaan pronssitähti. Sodan jälkeen hän hakeutui Yhdysvaltain armeijan erikoisjoukkoihin, mutta huomasi pian, ettei ollut fyysisesti tarpeeksi kovassa kunnossa selviytyäkseen koulutuksesta. Jätettyään asevoimat hän toimi muun muassa vartijana.
Kiirastuli
Kiirastuli (, 'puhdistuspaikka') on katolisen kirkon teologian mukaan olotila, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu (lat. "purgare", 'puhdistaa') synneistä ennen taivaaseen pääsyä. Useimmat taivaaseen pääsevät tarvitsevat katolisen kirkon käsityksen mukaan tällaista puhdistusta ennen kuin kohtaavat Jumalan. Sitä vastoin kadotukseen joutuvat eivät käy kiirastulessa.
Katolisen kirkon katekismuksen mukaan ""ne, jotka kuolevat Jumalan armossa ja ystävinä, mutta eivät ole täydellisesti puhdistuneet, saavat kyllä olla varmoja ikuisesta pelastuksestaan, mutta he joutuvat kuolemansa jälkeen läpikäymään puhdistuksen saavuttaakseen sen pyhyyden, joka on välttämätön taivaan iloon pääsemiseksi"".
Käsitys kiirastulesta nojaa käytäntöön rukoilla vainajien puolesta. Tähän liittyy sielunmessujen (lat. "requiem") viettäminen. Katekismuksen mukaan ""kirkko on jo varhaisimmista ajoista asti kunnioittanut vainajien muistoa ja kantanut heidän puolestaan esirukouksia ja varsinkin eukaristista uhria, jotta he puhdistuisivat ja pääsisivät autuaaksi tekevään Jumalan katselemiseen. Kirkko suosittaa myös almuja, aneita ja katumustekoja vainajien puolesta.""
Katolinen kirkko katsoo kiirastulen olemassaolon näkyvän jo Raamatun kirjoissa; kirkkoisillä se on havaittavissa varhaisimmillaan 200–400-luvuilla Clemens Aleksandrialaisen, Cyprianus Karthagolaisen, Lactantiuksen, Kyrillos Jerusalemilaisen, Gregorios Nyssalaisen, pyhän Johannes Khrysostomoksen ja pyhän Augustinuksen kirjoituksissa. Oppi dogmatisoitiin eli määrättiin pakolliseksi uskonkappaleeksi kirkon jäsenille vuonna 1274.
Protestanttisten kirkkojen ja liikkeiden piirissä oppia kiirastulesta ei hyväksytä. Martti Lutherin mukaan kiirastulen olemassaolosta ei voida sanoa mitään.
Ortodoksisen teologian mukaan ihmiset ovat kuolemansa jälkeen välitilassa, jossa he ovat tietoisia, mutta kirjaimellista puhdistavaa tulta ei ortodoksisen kirkon mielestä ole. Ortodoksisen näkemyksen mukaan sielut siirtyvät pois välitilasta viimeisen tuomion jälkeen. Se, että tarkoitetaanko tällä välitilalla niin sanottua tulliasemaoppia, ei ole saatu ortodoksisessa teologiassa yhteisymmärrystä.
Dante Alighierin teos "Jumalainen näytelmä" lienee kuuluisin kaunokirjallinen kuvaus kiirastulesta. Dante kuvaa kiirastulen pengerretyksi vuoreksi. Kun syntinen on viimein puhdistunut synneistään, hän voi nousta vuoren huipulle, mistä alkaa paratiisi. Danten näkemys kiirastulesta on kuitenkin taiteilijan oma eikä sinänsä edusta kirkon virallista näkemystä. Kirkon viralliseen näkemykseen ei myöskään kuulu käsitys kirjaimellisesta, polttavasta tulesta vaan ylipäätään kärsimyksestä tai taakasta, josta sielu kiirastulen myötä vapautuu.
Hermes Trismegistos
Hermes Trismegistos (, ”Hermes kolmesti-suurin”) oli synkretistinen jumala, jossa yhdistyivät kreikkalaisen taruston Hermes ja egyptiläisen taruston Thot. Molemmat olivat omissa mytologioissaan kirjoituksen ja taikuuden jumalia, jotka ohjasivat sieluja tuonpuoleiseen. Heidät rinnastettiin samaksi jumalaksi erityisesti hellenistisessä Egyptissä.
Samaa nimeä käytetään myös pseudepigrafisesta kirjoittajasta, joka on kirjoittanut 42 kirjaa käsittävän teoksen nimeltä "Hermetica". Kyseessä ei ole historiallinen henkilö vaan joukko egyptiläisiä kirjoittajia. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 300 eaa. ja 100 jaa. välillä, ja se on tullut tunnetuksi vuosina 100–200, mutta myöhemmin sen yleisesti uskottiin olevan peräisin Mooseksen ajan Egyptistä. Teoksesta on jäljellä 17 kreikankielistä osaa, niin sanottu "Corpus Hermeticum".
1500-luvun lopulla kiinnostus teokseen heräsi uudelleen Italiassa, ja tuolloin syntyi hermetismin nimellä kulkenut okkultistinen liike. Suuri osa keskiajan ja nykyajan magiasta perustuu hermeettisiin teoksiin.
Biofysiikka
Biofysiikka on monitieteinen tutkimusala, joka tarkastelee biologisia järjestelmiä fysiikan mallein ja menetelmin. Biofysiikan keskeisiä alueita ovat molekyylirakenteiden biofysiikka ja fysiologinen biofysiikka. Molekyylirakenteiden biofysiikka käsittää biomolekyylien rakenteen ja laskostumisen mallintamista fysikaalisin menetelmin. Fysiologinen biofysiikka tarkastelee elävissä soluissa ja elimissä tapahtuvia ilmiöitä kuten hermoston ja sydämen sähköistä viestintää, aineiden kulkeutumista soluissa ja elimistössä, verenkiertoa ja lihasten ja tukielinten toimintaa fysiikan menetelmin.
Biofysiikassa käytettyjä menetelmiä ovat fysiikan peruslakien soveltaminen biologisiin järjestelmiin, mittauksiin pohjautuvien (fenomenologisten) matemaattisten mallien luominen sekä erilaisten mallien pohjalta tehtävät tietokonesimulaatiot ja muut tietokoneella tehtävät analyysit.
Biofysiikka antaa mahdollisuuden ymmärtää biologisia ilmiöitä kvantitatiivisesti ja mallien pohjalta ennustaa biologisten järjestelmien käyttäytymistä. Biofysiikka auttaa ennen kaikkea eläinten elimistön, kasvien, ja muiden eliöiden toiminnan ja rakenneosien koostumuksen ymmärtämisessä. Biofysikaalista tietoa voidaan soveltaa lääkkeiden kehittämisessä, annostelussa ja kohdentamisessa oikeaan paikkaan elimistössä, sairauksien diagnosoinnissa ja hoitamisessa sekä kybernetiikassa ja robotiikassa.
Biofysiikkaa voi opiskella Suomessa tällä hetkellä Oulun yliopistossa ja hieman erilaisilla painotuksilla myös Itä-Suomen yliopistossa lääketieteen fysiikan koulutusohjelmassa, Helsingin yliopistossa, Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan koulutusohjelmassa ja Tampereen teknillisen yliopiston fysiikan laitoksessa.
Suomen ensimmäinen biofysiikan professori oli Martti Mela (1933–2005), joka toimi professorina Oulun yliopistossa 1975–1998.
Parthenios
Parthenios Nikaialainen (, , ensimmäinen vuosisata eaa.) oli kreikkalainen kieliopintutkija ja runoilija. Hän oli kotoisin Bithynian Nikaiasta.
Cinna otti hänet vangiksi ja vei hänet Roomaan vuonna 72 eaa. Hän kävi Neapoliissa, jossa hän opetti Vergiliukselle kreikkaa. Muuten hän eli Aleksandriassa.
Parthenios kirjoitti elegioita, erityisesti kuolleiden muistolle, sekä lyhyitä eeppisiä runoja. Hänen ainoa säilynyt teoksensa on "Erotika Pathemata" ("Rakkauden suruista"), jonka hän kirjoitti runoilija Cornelius Gallukselle. Se on kokoelma, joka sisältää 36 rakkaustarinaa, jotka kaikki päättyvät onnettomasti. Ne on lainattu eri historioitsijoilta ja runoilijoilta. Nämä tarinat ovat arvokkaita siksi, että niistä saa paljon tietoa aleksandrialaisista runoilijoista ja kieliopintutkijoista, sillä Parthenios mainitsi lähteensä runoissaan.
Parthenioksen sanotaan eläneen Tiberiuksen valtaannousuun vuonna 14 saakka. Häntä kutsutaan usein "viimeiseksi aleksandrialaiseksi".
Madeleine Albright
Madeleine Korbel Albright, alun perin Marie Jana Korbelová (s. 15. toukokuuta 1937 Praha, Tšekkoslovakia) oli järjestyksessään 64. Yhdysvaltain ulkoministeri. Hän on ensimmäinen kyseisessä virassa toiminut nainen.
Bill Clinton nimitti Albrightin ulkoministeriksi vuonna 1996. Ennen ulkoministeriksi nousuaan hän oli ollut YK:ssa Yhdysvaltojen lähettiläänä.
Albright kävi koulunsa sveitsiläisessä sisäoppilaitoksessa, muutti Yhdysvaltoihin vanhempineen 1950 paettuaan ensin Isoon-Britanniaan kommunistien valtaannousua 1948. Albright puhuu sujuvasti englantia, ranskaa, tšekkiä, venäjää ja puolaa.
Madeleine Albrightin alkuperäinen nimi on Marie Jana Korbelová. Hän sai katolisen kasvatuksen; Albrightin vanhemmat olivat kääntyneet juutalaisuudesta katolilaisuuteen välttääkseen juutalaisvainot. Vuonna 1939 Korbelin perhe pakeni Englantiin sen jälkeen, kun Saksa miehitti Böömin ja Määrin alueet. Monet Albrightin sukulaisista kuolivat holokaustissa, joten pako Englantiin pelasti todennäköisesti tämän hengen. Sodan jälkeen perhe muutti Belgradiin, jossa Madeleinen isä Josef Korbel toimi Tšekkoslovakian Jugoslavian-suurlähettiläänä.
Vuonna 1948 perhe muutti Yhdysvaltoihin, kun kommunistit ottivat vallan Tšekkoslovakiassa. Madeleine opiskeli Sveitsissä ja Yhdysvalloissa. Albrightistä tuli Yhdysvaltojen kansalainen vuonna 1957. Toukokuussa 1959 hän meni naimisiin chicagolaisen journalistin Joseph Medill Patterson Albrightin kanssa, ja avioliitosta syntyi kolme tytärtä. Madeleine ja Joseph erosivat 1982. Vuonna 1996 Albright sai tietää että hänen isovanhempansa oli murhattu Auschwitzissa ja Theresienstadtissa. Albright on kertonut ettei tiennyt vanhempiensa olleen juutalaisia kuin vasta aikuisiässä.
Albright tuli Yhdysvaltain YK-suurlähettiläs 9. helmikuuta 1993. YK-uransa aikana hänellä oli kivinen suhde YK:n pääsihteerin Boutros Boutros-Ghalin kanssa. YK:n päätökseen vaikutti voimakkaasti se, että Yhdysvaltain ulkoministerinä Albright pyrki vaikuttamaan muihin turvallisuusneuvoston jäsenmaihin niin, ettei Ruandan tapahtumia julistettaisi kansanmurhaksi, koska silloin kansainvälinen oikeus olisi velvoittanut YK:n jäsenmaat toimimaan. Tähän oli syynä että Yhdysvaltain asevoimat olivat kärsineet nöyryytyksen Mogadishun taistelussa Somaliassa, ja Valkoisessa talossa oli juuri saatu valmiiksi asiakirja "Presidential Decision Directive 25", jossa esitettiin syitä vähentää Yhdysvaltojen osallistumista YK:n rauhanturvatehtäviin. Tästä syystä Yhdysvallat vastusti YK:n lisäjoukkojen lähettämistä Ruandaan.
Albright on katunut toimintaansa asiassa myöhemmin ja sanonut että YK:n olisi pitänyt puuttua asiaan.
Bill Clinton nimitti Albrightin Yhdysvaltain ulkoministeriksi 5. joulukuuta 1996, ja senaatti vahvisti hänen nimityksensä yksimielisesti 99-0. 
Ulkoministerikautensa aikana Albright joutui käsittelemään Kosovon kriisiä. Hän tapasi ensimmäisenä Yhdysvaltojen edustajana vuonna 2000 Pohjois-Korean johtajan Kim Jong Ilin Pjongjangissa.
Vuonna 2012 presidentti Barack Obama myönsi Albrightille Vapauden mitalin.
Nikarkhos
Nikarkhos (ensimmäinen vuosisata) oli kreikkalainen runoilija. Hän oli tunnettu lähinnä epigrammeistaan, joista on säilynyt 42, sekä satiirisista runoistaan.
Joitakin hänen kirjoituksiaan on löydetty Egyptistä Oksyrhynkhoksesta.
Nikarkhos oli paremmin tunnetun latinaksi kirjoittaneen Marcus Valerius Martialiksen aikalainen. Tämä sai häneltä vaikutteita.
Katkelma Nikarkhokselta:
Avohoito
Avohoito on ohjattua terveyden- tai sairaanhoitoa, jossa potilas asuu omassa kodissaan eikä vietä pitkiä aikoja laitoksessa tai sairaalan vuodeosastolla. Siihen kuuluu kuntoutus ja sairauksien ehkäisy esimerkiksi terveysneuvonnan avulla. Päihdepalveluiden avohoidossa pyritään vaikuttamaan myös potilaan yleiseen elämäntilanteeseen, kuten toimeentuloon ja asumiseen.
Pyrkimyksenä on että avohoidon palveluilla edistetään ja ylläpidetään kuntalaisten terveyttä ja toimintakykyä sekä ehkäistään ja hoidetaan sairauksia. Samalla vältetään laitostumista. Toisinaan avohoitoon ohjaavan päätöksen taustalla ovat kuitenkin taloudelliset syyt. Etenkin mielenterveyspotilaiden avohoito on herättänyt yhteiskunnallista keskustelua.
Avohoitoa suositaan etenkin päihdekuntoutuksessa, jossa toivotaan potilaan oppivan tuetun hoitojakson aikana elämään omaa arkielämäänsä raittiina. Aina potilas ei ole kypsä avohoitoon, vaan hoitosuhde aloitetaan laitosjaksolla.
Psykiatrian puolella painotus siirtyi laitoshoidosta avohoitoon 1980- ja 1990-luvun taitteessa. Psykiatristen sairaalahoitopaikkojen vähentämistä ei kuitenkaan seurannut vastaavan suuruinen avohoidon resurssien lisääminen. Nykyisin mielenterveyslain mukaan avohoito on ensisijainen hoitomuoto mielenterveyden häiriöissä. Valtaosa skitsofreniatapauksista hoidetaan psykiatrisessa avohoidossa. Psykiatrisen avohoidon potilaista noin neljänneksellä on skitsofreniadiagnoosi.
Yhdysvalloissa laitoshoidon korvaaminen avohoidolla on johtanut vankilaväestön kasvamiseen. Monet mielenterveyshäiriöistä kärsivät ovat siis vankilassa aikaisemman psykiatrisen laitoshoidon sijaan. Yhdysvalloissa mielenterveyshäiriöistä kärsivät usein vangitaan hoitamisen sijaan. Vankiloissa on runsaasti psykoosista kärsiviä.
Risti
Risti on geometrinen kuvio, joka koostuu kahdesta viivasta, jotka leikkaavat toisensa 90° kulmassa niin että toinen tai kumpikin viivoista jakaantuu kahteen osaan.
Risti on yksi vanhimmista ihmisten käyttämistä symboleista, ja se on eri muodoissaan usean uskonnon tunnuksena. Erityisesti kristinusko käyttää ristiä tunnuksenaan. Kristinuskossa krusifiksi eli risti, josta riippuu Jeesuksen ruumis, kuvaa Kristuksen kärsimyksiä. Avoin risti taas on toivon symboli, sillä se muistuttaa kristinuskon keskeisestä opista, Jeesuksen ylösnousemuksesta ja Taivaaseen astumisesta. Pohjoismaiden ristiliput viittaavat kristinuskoon. Joissain yhteyksissä, etenkin hautakivissä ja kuolinilmoituksissa, risti merkitään henkilön kuolinpäivän edelle.
Risti tieteellisessä tekstissä merkitsee yleisimmin alaviitettä, mutta esimerkiksi biologiassa myös sukupuuttoon kuollutta eliölajia tai -ryhmää ja matematiikassa lineaarisen operaattorin Hermiten konjugaattia.
Karjalan Liitto
Karjalan Liitto on karjalaisen kulttuurin harrastus- ja kansalaisjärjestö. Karjalan Liitto koostuu 15 piiristä, Karjalaisten Pitäjäyhdistysten Liitosta, Karjalaisten Sukuyhteisöjen Liitosta sekä noin 400 jäsenyhdistyksestä, joissa on yhteensä yli 35 000 henkilöjäsentä. Liiton päämaja on Karjalatalo, jossa on erilaista karjalaistoimintaa.
Liiton perustivat luovutetun Karjalan kunnat, seurakunnat ja maakuntajärjestöt heti talvisodan päättymisen jälkeen 20. huhtikuuta 1940. Alkuvuosina tärkeimpänä tehtävänä oli ajaa siirtokarjalaisten etuja asutus- ja korvauskysymyksissä.
Karjalan Liitto on elinvoimainen kaikkien suomalaisten karjalaisuuden foorumi. Se edistää karjalaista kulttuuria, tuo esille karjalaisen identiteetin suomalaisuudessa ja ylläpitää vuorovaikutusta Karjalan alueeseen. Karjalan Liitolla on kolme toiminta-aluetta; kulttuuri, historia ja karjalaiset juuret. Karjala-kysymyksessä Karjalan Liitto tekee yhteistyötä Suomen valtiojohdon ja Euroopan unionin kanssa.
Liiton vuosittainen päätapahtuma on Karjalaiset kesäjuhlat, jotka pidetään eri puolilla Suomea.
Liiton hallitus ja valtuusto valitaan joka kolmas vuosi pidettävässä liittokokouksessa. Liittokokousedustajia ovat jäsenseurojen ja yhdistysten liiton sääntöjen mukaisesti nimetyt kokousedustajat.
Liiton puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2017 kansanedustaja Pertti Hakanen. Toiminnanjohtaja on Satu Hallenberg (2007–).
Karjalan Liittona tunnetaan myös vuonna 1920 perustettu ja lyhyen aikaa toiminut itäkarjalaisten edunajaja Karjalan Liitto – Pro Carelia, jonka johtajana toimi E. N. SetäläKarjalan Liiton jäsenyhteisöt ovat:
Turkin lippu
Turkin lippu (, tarkoittaa kuuta ja tähteä) on Turkin kansallislippu. Sen mittasuhteet ovat 2:3. Se pohjautuu Osmanien lippuun. Turkin lippu nykyisessä muodossaan otettiin käytöön 5. kesäkuuta 1936. Lipun tähti ja puolikuu ovat islaminuskon tyypillisiä symboleja. Lipussa esiintyvä tähti oli alun perin vuonna 1793 kahdeksansakarainen, mutta vuosien saatossa se on muuttunut viisisakaraiseksi. Lippu muistuttaa suuresti Tunisian lippua.
Arla Foods
Arla Foods on kansainvälinen meijeriosuuskunta, jonka pääkonttori sijaitsee Aarhusissa, Tanskassa. Osuuskunnalla on runsaat 13 000 jäsentä seitsemässä Länsi-Euroopan maassa: Ruotsissa (25 %), Tanskassa (23 %), Saksassa (21 %), Isossa-Britanniassa (21 %), Belgiassa, Luxemburgissa ja Hollannissa.
Arla Foods on Pohjoismaiden suurin maitotuotteiden valmistaja. Osuuskunnan liikevaihto vuonna 2014 oli 10,6 miljardia euroa ja henkilökunnan lukumäärä noin 19 000.
Yhtiömuodoltaan Arla Foods on tanskalainen osuuskunta (Andelsselskab med begrænset ansvar, lyh. a.m.b.a.). Tytäryhtiöitä ja muita osakkuusyrityksiä osuuskunnalla on toista sataa noin 30 maassa. Suomen Arla-yhtiön omistaa ruotsalainen Arla Foods AB, jonka omistaja on emo-osuuskunta.
Arla-yhtiöt hankkivat maitoraaka-ainetta vuonna 2014 noin 13,4 mrd. kiloa, josta 11,7 mrd. kiloa tuli osuuskunnan jäseniltä. Maidon ostohinta oli keskimäärin 42 senttiä kilolta.
Arlan tärkeimmät tuotemerkit ovat Arla, Lurpak (voi ja muut levitteet) ja Castello (juustot).
Arla Foods syntyi ruotsalaisen osuuskunta "Arlan" ja tanskalaisen osuustoiminnallisen yhtiön "MD Foodsin" yhdistyessä vuonna 2000. Arla Foods laajeni vuosina 2004–12, kun se perusti tai siihen liitettiin maitoalan liiketoimintoja useassa maassa: Kanadassa, Kiinassa, Yhdysvalloissa, Tanskassa, Suomessa, Isossa-Britanniassa, Venäjällä, Hollannissa, Saksassa, Belgiassa ja Luxemburgissa. Marraskuussa 2006 Arla osti 30 % suomalaisen Ingman Foodsin meijeriliiketoiminnasta ja loppuosan elokuussa 2008.
Arlan yhteistyömeijerin maitojauheessa havaittiin elokuussa 2008 melamiinia. Asian tultua ilmi yritys lopetti äidinmaitovastikkeiden valmistamisen Kiinassa. Melamiini aiheutti munuaiskivien muodostumisen äidinmaidonvastiketta saaneille lapsille. Lisäksi kolme lasta kuoli myrkytyksen seurauksena. Kiinan terveysministeriön mukaan vastikkeeseen joutunut melamiini on aiheuttanut yli 6 000 sairastumista. Melamiini joutui maitoon, kun maidontuottajat ja välittäjät jatkoivat maitoa vesilisällä ja tämän piilottamiseksi oli melamiinilla nostettu valkuaispitoisuus ennalleen ja näin vältetty ilmitulo vilppitesteissä.
Lautoka
Lautoka on Fidžin saarivaltion toiseksi suurin kaupunki ja tärkeä satama. Se sijaitsee Viti Levun saaren luoteisrannikolla. Kaupungin väkiluku oli 71 573 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Lautokan pinta-ala on 1 607 km².
Lautokan tärkein vientituote on sokeriruoko. Suurin osa Fidžin sokerisadosta viedään Lautokan sataman kautta. Lautokan ympäristö on maan tuottoisinta sokeruruo'on kasvatusaluetta. Kaupungissa sijaitsee myös sokeritehdas. Lautokan edustalla sijaitsee korallisaaria, joilla on useita lomailukeskuksia.
Nadiissa, noin 25 kilometriä Lautokasta etelään, sijaitsee maan tärkein kansainvälinen lentokenttä.
Labasa
Labasa eli Lambasa on pikkukaupunki Fidžin saarivaltiolla. Sen asukasluku oli 26 601 vuonna 2017.
Labasa on Vanua Levun saaren hallinnollinen keskus ja yksi sen tärkeimmistä asutuskeskuksista. Siellä on myös saaren lentoasema. Kaupunkia ympäröivät alueet ovat pääasiassa maanviljelyskäytössä, tärkeimpänä viljelykasvinaan sokeriruoko. Kaupungissa onkin sokeritehdas.
Annaba
Annaba (), antiikin aikana Hippo Regius, on kaupunki Algeriassa, lähellä Tunisian rajaa. Annaba on Annaban maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2008 oli noin 257 000. Annabassa sijaitsee muun muassa kansainvälinen lentokenttä ja yliopisto, jossa oli lukuvuonna 2013-2014 vajaat 42 000 oppilasta. Kaupungin nimenä on ollut myös Bône.
Annaban maakunta
Annaban maakunta on yksi Algerian 48 maakunnasta. Se sijaitsee Välimeren rannikolla Koillis-Algeriassa, ja sen pinta-ala on 1 439 km². Maakunnan väkiluku on 609 499 (2008). Maakunnan pääkaupunki on Annaba.