hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Stratego
Stratego on vuonna 1959 ilmestynyt lautapeli. Siitä on muodostunut todellinen strategiapelien klassikko. Peli on shakin tyyppinen kaksinkamppailu, mutta yhdellä ratkaisevalla erolla: vain pelaaja itse tietää, mikä nappula on mikä. Vastapuolelle kaikki pelaajan nappulat näyttävät tismalleen samalta.
Pelin tarkoitus on joko napata vihollisen lippu tai pakottaa tämä luovuttamaan.
Yleisesti toinen pelaaja käyttää sinisiä ja toinen punaisia nappuloita. Nappuloilla on yksikö sekä luokitus joka näkyy nappulan toisella puolella. Pelaajat liikuttavat nappuloita vuorotellen. Suurin osa nappuloista ei voi liikkua kuin ylös, alas oikealle tai vasemmalle. Jotkin eivät voi liikkua lainkaan (pommi tai lippu klassisessa versiossa), ja jotkut useamman (tiedustelija klassisessa versiossa). Eri pelien versioissa eri yksiköillä on erilaisia liikuntatapoja.
Kun pelaaja haluaa hyökätä, hän liikuttaa oman nappulansa ruutuun joka on vihollisen hallussa. Piilotettu puoli käännetään, ja luokitukseltaan heikompi poistetaan laudalta. (erikoistapaukset: katso kohta yksiköt) Jos luokitus on sama, kumpikin poistetaan. Yksikkö voi liikkua toisen omistamaan ruutuun vain hyökätessä.
Keskellä lautaa on kaksi 2x2 aluetta, joihin kumpikaan pelaaja ei voi liikkua. Ne esitetään yleensä järvinä ja ne toimivat puskureina estämään liian suoria hyökkäyksiä.
Myös tilanteessa jossa pelaajalla ei ole liikkumiskykyisiä nappuloita vastustaja voittaa.
Keskivertopeli sisältää 381 siirtoa. Laillisten siirtojen määrä on 10. Mahdollisten erilaisten pelien määrä on 10.
Olli Malmivaara
Olli Heikki Juhani Malmivaara (s. 13. maaliskuuta 1982 Kajaani) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Urallaan Malmivaara pelasi lähes 700 ottelua SM-liigassa voittaen kolme suomenmestaruutta. Hän pelasi myös kaksi NHL-ottelua New Jersey Devilsissä. Malmivaaraan vahvuuksiin kuuluvat laukaus, fyysisyys, varmuus ja maalinedustan pelaaminen.
Kajaanista kotoisin oleva Malmivaara on Järvenpään Haukkojen kasvatti. Hän pelasi monta vuotta Jokereiden nuorisojoukkueissa ja teki myös debyyttinsä SM-liigassa Jokereissa. Chicago Blackhawks varasi Malmivaaran NHL:ään vuonna , mutta luopui oikeuksista pelaajaan. Malmivaara pelasi vuosina 2004–2006 SaiPassa.
Malmivaara teki sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa elokuussa 2006. Vuosina 2006–2008 hän pelasi kaksi kautta Pohjois-Amerikassa lähinnä New Jerseyn farmijoukkue Lowell Devilsissä AHL-sarjaa. NHL:ssä Malmivaara pelasi vain kaksi ottelua, joista ensimmäisen syksyllä 2007.
Vuonna 2008 Malmivaara jätti Pohjois-Amerikan ja palasi Suomeen JYPiin. JYP voitti heti ensimmäisellä Malmivaaran joukkueessa pelaamalla kaudella mestaruuden. Malmivaara ja JYP tekivät jatkosopimukset tammikuussa 2010 ja joulukuussa 2011.
Kaudeksi 2013–2014 Malmivaara siirtyi viiden JYP-kauden jälkeen Espooseen Bluesiin. Malmivaara valittiin heti ensimmäisellä Blues-kaudellaan joukkueen varakapteeniksi.
Hän on pelannut muutamia otteluita myös Suomen maajoukkueessa.
Näyttelijä Laura Malmivaara on Ollin sisko.
Tomi Jalo
Tomi Tapani Jalo (22. lokakuuta 1958 Turku – 14. tammikuuta 2009 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Keskikenttäpelaaja Jalo edusti Suomea kahdessa A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa.
Turun Palloseuran joukkueessa Jalo saavutti SM-sarjassa hopeaa vuosina 1984, 1986 ja 1989 sekä pronssia vuosina 1977 ja 1987. Hän pelasi urallaan 309 SM-sarjaottelua vuosina 1976–1989 ja teki niissä 47 maalia. Pelaajauransa jälkeen hän toimi muun muassa TPS:n valmentajana yhdessä Pauno Kymäläisen kanssa 1993 sekä FC Interin päävalmentajana vuosina 1997–1998.
Tomi Jalon kaksosveli Timo Jalo pelasi nuorisomaaotteluita sekä 247 miesten SM-sarjaottelua. Vanhempi veli Juha-Pekka Jalo pelasi yhden poikien maaottelun ja tuli myöhemmin tunnetuksi radion ja television urheilutoimittajana.
Daphne Zuniga
Daphne Eurydice Zuniga (esp. alun perin "Zúñiga"; s. 28. lokakuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Berkeleyssä, Kaliforniassa. Hänellä on guatemalalaisia, puolalaisia ja suomalaisia sukujuuria.
Zuniga valmistui Woodstock Union High Schoolista vuonna 1980 ja opiskeli myös Kalifornian yliopistolla Los Angelesissa. Hän esitti vuosina 1992–1996 yhtä tunnetuimmista rooleistaan, Jo Reynoldsia, televisiosarjassa "Melrose Place". Myöhemmin Zuniga näytteli "Tunteet pelissä" -sarjassa Victoria Davisia.
Zunigalla on ollut myös lukuisia elokuvarooleja esimerkiksi "Avaruusboltseissa" (1987) ja "Kärpänen II:ssa" (1989).
Kangaskosken paperitehdas
Kangaskosken paperitehdas oli nykyisen Rautjärven Simpeleellä Hiitolanjoen varrella sijainnut paperitehdas. Kangaskoski sijaitsee noin kilometrin päässä nykyisestä Venäjän rajasta. Kangaskoski Oy perustettiin vuonna 1901. Kangaskosken tehtaan toiminta oli tappiollista ja yritys ajautui konkurssiin vuonna 1903. Tuotanto jatkui uusien yrittäjien voimin 1920-luvulle asti. Tehtaan tuotanto oli 2500 tonnia ruskeaa käärepaperia vuodessa.
Paperitehtaan tilalle valmistui vuonna 1925 vesivoimalaitos. Kangaskoskella otettiin ensimmäisenä käyttöön Suomessa valmistettu Kaplan-turbiini. Putouskorkeus 6 m ja pienvesivoimalan vuosituotanto noin 3 300 MWh. Voimalan omistaa Hiitolanjoen Voima Oy.
Josie Bissett
Josie Bissett (syntymänimeltään Jolyn Christine Heutmaker, s. 5. lokakuuta 1970 Seattle) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Jane Mancinina television saippuasarjassa "Melrose Place" vuosina 1992–1997 ja 1998–1999.
Bissett syntyi Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa ja valmistui Thomas Jefferson High Schoolista. Hän meni vuonna 1992 naimisiin toisen "Melrose Place" -tähden, Rob Estesin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2006. Avioliitosta syntyi kaksi lasta.
Augusta Dabney
Augusta Dabney (23. lokakuuta 1918 – 4. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa Isabelle Aldenin roolista televisiosarjassa "Loving", jossa hän esiintyi vuosina 1983–1987, 1988–1991 ja 1994–1995.
Dabney syntyi Berkeleyssä, Kaliforniassa, ja oli kahdesti naimisissa. Ensimmäinen puoliso oli Kevin McCarthy (1941–1961) ja toinen William Prince (1964–1996).
Dabney, joka esiintyi televisiossa ja elokuvissa jo 1940-luvulla, oli vuonna 1958 ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi. Hän oli kuollessaan 89 vuoden ikäinen.
Ari Tissari
Ari Olavi Tissari (s. 24. marraskuuta 1951 Kotka) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Tissari edusti Suomea kuudessa A-maaottelussa ja teki niissä kaksi maalia. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa.
Tissari pelasi Kotkan Työväen Palloilijoiden edustusjoukkueessa vuosina 1969–1985. SM-sarjassa hän pelasi 88 ottelua ja teki niissä 37 maalia. Suomen Cupin hän voitti vuonna 1980.
Jouko Alila
Jouko Antero Alila (s. 18. marraskuuta 1950 Muhos) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Alila edusti Suomea neljässä A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympialaisiin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovassa 1980.
Alila pelasi Mikkelin Pallo-Kissojen ja Kotkan Työväen Palloilijoiden joukkueissa yli sata SM-sarjaottelua vuosina 1975–1982. Myös hänen serkkunsa Ari Alila pelasi jalkapalloa SM-sarjassa 1980-luvun alussa.
Pelaajauransa jälkeen hän on valmentanut muun muassa Kotkan Työväen Palloilijoita, Peli-Karhuja ja Inkeroisten Purhaa.
Adolphe-Basile Routhier
Sir Adolphe-Basile Routhier (8. toukokuuta 1839 – 27. kesäkuuta 1920) oli kanadalainen tuomari, kirjailija ja lyyrikko. Hänen ansioihinsa kuuluu mm. alkuperäisten ranskankielisten sanoitusten luominen nykyiseen Kanadan kansallislauluun "O Canada".
Routhierin suku on peräisin Ranskasta Saintongen alueelta. Hän opiskeli Petit Séminaire de Sainte-Thérèsessa 1850–1858. Äiti kaavaili hänelle pappisuraa, mutta hän opiskeli kuitenkin juristiksi Quebecin Université Lavalissa. Tuomarinuransa ohella Routhier kirjoitti ahkerasti. Sekä "Le centurion" että "Paulina" olivat aikansa suursuosikkeja, ja "Le centurion" käännettiin monelle kielelle.
Hella Haasse
Hella Serafia Haasse (2. helmikuuta 1918 Batavia, Alankomaiden Itä-Intia – 29. syyskuuta 2011) oli alankomaalainen kirjailija, joka julkaisi muun muassa historiallisia romaaneja.
Haasse syntyi 1918 Alankomaiden Itä-Intiassa Bataviassa eli nykyisessä Jakartassa. Monet hänen teoksistaan käsittelivätkin Alankomaiden ja Indonesian suhdetta. Lukion jälkeen Haasse muutti Alankomaihin ja julkaisi siellä vuonna 1945 ensimmäisen teoksensa, runokokoelman "Stroomversnelling".
Haassen esikoisromaani oli vuonna 1948 ilmestynyt "Oeroeg". Seuraavana vuonna ilmestynyt "Het woud der verwachting" on yksi Haassen tunnetuimmista romaaneista. Se kertoo Orléansin herttuasta Kaarlesta, joka joutuu vuonna 1415 englantilaisten vangiksi. Hänen romaaneitaan ovat muiden muassa myös "Een nieuwer testament" (1966) ja "Mevrouw Bentinck of Onverenigbaarheid van karakter" (1978). Haasse palkittiin 1981 Constantijn Huygens -palkinnolla ja 1983 P. C. Hooft -palkinnolla. Hän jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka ja julkaisi romaanin "Sleuteloog" vielä 2002. Kaksi vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin Hollanninkielisen kirjallisuuden palkinto elämäntyöstä. Haassesta tehtiin vuonna 1988 Utrechtin yliopiston kunniatohtori.
Haasse kuoli syyskuussa 2011 lyhyen sairauden jälkeen.
Jouko Soini
Jouko Allan Soini (s. 2. maaliskuuta 1956 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Soini edusti Suomea kolmessa A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa. Hän voitti Helsingin Jalkapalloklubin riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1978 ja 1981.
Damian Lewis
Damian Watcyn Lewis (s. 11. helmikuuta 1971 Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja tuottaja. Hän tuli tunnetuksi vuonna 2001 ensiesitetystä, toisen maailmansodan tositapahtumiin perustuvasta sarjasta "Taistelutoverit" ("Band of Brothers"), jossa hän esitti majuri Richard Wintersiä. Lewis nähtiin pääosassa Stephen Poliakoffin televisiodraamassa "Ystävät ja krokotiilit" (2006).
Lewis esittää yhtä keskeisistä rooleista vuonna 2011 alkaneessa televisiosarjassa "Isänmaan puolesta" ("Homeland") ja syksyllä 2012 hän sai Nicholas Brodyn roolistaan parhaan miespääosanäyttelijän Emmy-palkinnon. Lewis on esiintynyt myös "Forsytein tarusta" tehdyssä televisiosarjassa ja tv-sarjassa "Life". Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Unensieppaaja" (2003), "Kesken jäänyt elämä" (2005) ja "Alex Rider & Stormbreaker" (2006).
Lewis opiskeli Eton Collegessa ja Guildhall School of Music and Dramassa. Hän aloitti ammattiuransa Royal Shakespeare Companyn näyttelijänä ja esiintyi muun muassa "Hamletissa".
Lewis on ollut naimisissa näyttelijätär Helen McCroryn kanssa vuodesta 2007. Heillä on kaksi lasta.
Claudia Nystad
Claudia Nystad (o.s. Künzel, s. 1. helmikuuta 1978 Zschopau) on saksalainen entinen maastohiihtäjä. Hän on myös Saksan armeijan sotilas. Hän on voittanut kuusi olympia- ja viisi maailmanmestaruusmitalia.
Vuoden 2002 olympialaisissa hän oli sprintissä neljäs ja otti viestissä kultaa. 2006 talviolympialaisissa hän otti hopeaa sekä sprintistä että viestistä ja oli kuudes 30 km:n kisassa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti kultaa joukkuesprintissä Evi Sachenbacher-Stehlen kanssa ja sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 16. Nystad oli mukana myös Saksan hopealle sijoittuneessa viestijoukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 Nystad hiihti kolmannen osuuden Saksan olympiapronssia saavuttaneessa joukkueessa.
Maailmancupissa Nystad on voittanut 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun Otepäässä 10. tammikuuta 2004 ja 2,5 kilometrin vapaan tyylin kilpailun Bormiossa 14. maaliskuuta 2008. Lisäksi hän on ollut kuusi kertaa toinen ja 13 kertaa kolmas.
Kesällä 2005 hän avioitui norjalaisen valmentajan Trond Nystadin kanssa.
Kesällä 2007 Künzel luovutti vuoden 2002 talviolympialaisista voittamansa kultamitalin "Hansel und Gretel" -säätiölle, joka toimii hyväksi käytettyjen lasten puolesta.
Ulla Procopé
Ulrika (Ulla) Eleonora Matilda Procopé (17. marraskuuta 1921 Helsinki – 21. joulukuuta 1968 Teneriffa) oli suomalainen muotoilija. Hän on Suomen taideteollisuuden kultakauden merkittävimpiä muotoilijoita.
Ulla Procopén vanhemmat olivat Suomen valkoisen kaartin komentajana 1919-1928 toiminut everstiluutnantti Aleksander Fredrik Procopé (1876-1956) ja tämän puoliso Karin Maria o.s. Spåre (1885-1924).
Hän valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta 1948 ja työskenteli Arabialla valmistumisestaan melkein kuolemaansa asti vuoteen 1966. Hän erikoistui käyttökeramiikkaan ja suunnitteli monia astiastoja. Procopé suunnitteli sekä astioiden muodon että koristeluja. Tunnettuja Procopén suunnittelemia astiastoja ovat ruskeansävyinen "Ruska" sekä sinisellä käsinmaalattu "Valencia".
Hän toimi matalalla profiililla aikana, jolloin monista muotoilijoista tuli kansainvälisesti kuuluisia. Hänen suunnittelemansa astiat ovat kuitenkin kaikkien suomalaisten tuntemia ja suosittuja.
Lohjan paperitehdas
Lohjan paperitehdas oli Lohjan Pitkäniemen kaupunginosassa sijaitseva erikoispapereita valmistava paperitehdas. Tehtaan viimeinen omistaja oli eteläafrikkalainen Mondi Group vuodesta 2008. Tehtaan lopettamisesta päätettiin 2015.
Vuonna 1906 kamariherra Hjalmar Linder perusti sulfaattiselluloosaa tuottavan tehtaan Lohjan Pitkäniemeen. Yhtiön nimeksi tuli tuolloin Lojo Cellulosafabriks Ab - Lohjan selluloosatehdas. Linder rakennutti tehdasta varten myös Lohjan sähkörautatien.
Vuonna 1929 yhtiö siirtyi Haarlan suvun omistukseen. Tuotanto monipuolistui, kun vuonna 1938 valmistui tehtaan ensimmäinen paperikone. Samana vuonna yhtiön nimeksi tuli Lohja-Kotka Oy. Paperin jalostus tehtaassa alkoi vuonna 1963. Vuonna 1968 yhtiön osakekanta siirtyi Joutseno-Pulpille ja tehtaan nimeksi tuli Joutseno Pulp Lohjan tehtaat.
Sellun valmistus päättyi vuonna 1979 ja vuonna 1980 Joutseno-Pulp yhdistyi Rauma-Repolaan. Vuonna 1983 Lohja-Kotka Oy:n uudeksi nimeksi tuli Lohjan Paperi Oy. 1990-luvulla yhtiö siirtyi emoyhtiönsä mukana ensin vuonna 1990 Repolaan ja vuonna 1995 UPM-Kymmene -konserniin.
Vuonna 2005 UPM-Kymmene Oyj myi tehtaan Loparex Groupin mukana hollantilaiselle pääomasijoittaja ABN Amrolle. Huhtikuussa 2008 Loparex Group ilmoitti myyvänsä Loparex Oy:n ja siihen kuuluvan Lohjan tehtaan eteläafrikkalaiselle Mondi Groupille.
Vuoden 2008 huhtikuussa tehtaalla oli noin 350 työntekijää, ja sen vuosittainen liikevaihto oli noin 100 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2008 Mondi ilmoitti aloittavansa yt-neuvottelut Lohjan paperitehtaalla. Yhtiön aikomuksena oli siirtää tehtaalla toimiva jalostusosasto ulkomaille. Yt-neuvottelut koskivat 200 henkilöä. Tehtaan työntekijämäärä väheni 180 henkilöön. Vuonna 2015 Mondi irtisanoi työntekijät ja lopetti tehtaan kokonaan raskaan tappiollisuuden vuoksi.
Tehtaassa on kaksi paperikonetta ja kaksi paperin jatkojalostuskonetta. Paperin jalostuskoneet on suljettu vuonna 2008. Tehdas tuottaa tarraetikettien valmistuksessa käytettäviä irrokepapereita ja muita erikoispapereita. Tehdas on erikoistunut korkealaatuisiin päällystettyihin ja PE-päällystettyihin voimapapereihin ja laajaan valikoimaan erikoispapereita vaativiin käyttötarkoituksiin, joita ovat lääkepakkaukset, elintarvikepakkaukset ja hygieniapaperit.
Tehtaalla on kaksi paperikonetta. Paperikone PK1 on konekalanterilla ja kahdella päällystysyksiköllä varustettu rainaosaltaan kaksoisviirakone. Puristinosan jälkeen on kuivatinosana kiillotussylinteri (jenkkisylinteri), päällystysyksikkö (Symsizer), päällystysasema, kalanteri, rullaus ja pituusleikkuri. Paperikone PK2 on konekalanterilla ja yhdellä päällystysyksiköllä varustettu tasoviirakone, jossa puristiosan jälkeen on monisylinterikuivaus ja kiillotussylinteri (jenkkisylinteri). Loppuosaltaan kone ei eroa merkittävästi paperikoneesta 1.
Paperikoneiden yhteinen kapasiteetti on noin 70 000 t/a. Sellutehtaan kapasiteetti oli suurimmillaan noin 45 000 t/a.
Garret A. Hobart
Garret Augustus Hobart (3. kesäkuuta 1844 – 21. marraskuuta 1899) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja varapresidentti vuosina 1897–1899.
Hobart oli New Jerseyn senaatin republikaanijäsen vuosina 1876–1882 ja sen presidentti 1881–1882. Hän oli myös ehdolla Yhdysvaltain senaattiin, mutta ei tullut valituksi. Hänestä tuli varapresidentti William McKinleyn voitettua vuoden 1896 presidentinvaalit.
Hobart kuoli 55-vuotiaana 1899 kesken kautensa.
Selena (elokuva)
Selena on yhdysvaltalainen elokuva. Se valmistui 1997 ja kertoo kuuluisan meksikolais-yhdysvaltalaisen laulajan Selena Quintanilla-Pérezin (1971-1995) elämästä.
Elokuvan ohjasi Gregory Nava ja Selenaa esittää Jennifer Lopez.
Lopez sai elokuvasta ensimmäisen Golden Globe-ehdokkuuden vuonna 1998 parhaana naispääosana.
Anthony Collins
Sir Anthony Vincent Collins (s. 3. syyskuuta 1893 Hastings East Sussex – 11. joulukuuta 1963 Los Angeles Kalifornia) oli brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli kolmena peräkkäisenä vuotena (1940–1942) ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista "Nurse Edith Cavell", "Irene" ja "Sunny". Collins levytti varsinkin Jean Sibeliuksen ja Edward Elgarin musiikkia.
Collins aloitti viulunsoiton ja säveltämisen opiskelun Royal College of Musicissa vuonna 1920. Vuonna 1925 hän liittyi alttoviulunsoittajaksi Lontoon sinfoniaorkesteriin ja soitti myös Covent Gardenissa. Myöhemmin hänestä tuli Lontoon sinfoniaorkesterin ensimmäinen alttoviulisti ja myös johtaja. 1930-luvun loppupuolella Collins omistautui säveltämiselle ja orkesterinjohtamiselle, hankkien kokemusta Carl Rosa Opera Companyssä ja Sadler's Wells Theatressa. Siirryttyään vuonna 1939 Yhdysvaltoihin hän jatkoi siellä elokuvamusiikin säveltämistä. Vuonna 1950 Decca-yhtiö kutsui Collinsin levyttämään Sibeliuksen sinfoniat Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa ja äänitykset tapahtuivat helmikuun 1952 ja kesäkuun 1955 välillä. Hän oli ensimmäinen brittiläinen kapellimestari, joka levytti kaikki Sibeliuksen sinfoniat. Sen lisäksi hän levytti muita Sibeliuksen teoksia HMV-merkille Royal Philharmonic Orchestran kanssa vuonna 1957.
Britannian Grand Prix 1984
Britannian Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. heinäkuuta 1984 Brands Hatchin radalla Britanniassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden kolmas.
Kymmenennen MM-osakilpailun paalupaikan valtasi Nelson Piquet. Hän vaihtoi alleen Detroitin kilpailun voittoauton ja kiersi 4 206 metrin pituisen ratakierroksen ajassa 1.10,869. Se merkitsi 213,6 kilometrin keskituntinopeutta. Perjantain ensimmäisissä harjoituksissa Piquet ajoi Brabhamin uudistetulla versiolla neljä sekuntia heikomman ajan. Uusi auto ei vaikuttanut vielä kilpailukuntoiselta. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Niki Lauda, Elio de Angelis ja Keijo Rosberg.
Rosberg suhtautui optimistisesti kilpailuun, vaikka viides lähtösija ei tullutkaan helpolla. Mekaanikot olivat muuttaneet Rosbergin autossa lähes kaiken. Itse asiassa auto oli täysin uudistettu, vaikka siinä olikin vanha kori. Williams-talli ei aikonut kaudella 1984 rakentaa aivan uutta autoa, vaan lisäsi vanhaan autoon uusia osia.
Hautovan kuumassa ukkoshelteessä ajettua kilpailua johti alussa paalupaikalta lähtenyt Nelson Piquet. Sitten McLaren-tallin parivaljakko Alain Prost ja Niki Lauda pääsivät hänen ohitseen 12. kierroksella. Samalla kierroksella ajoi RAM-tallin Jonathan Palmer kaiteeseen ja hänen autonsa syttyi tuleen. Muut kilpailijat kutsuttiin punaisilla lipuilla pois radalta ja kilpailu keskeytettiin. Yhdentoista kierroksen ajat jäivät voimaan ja puolen tunnin tauon jälkeen startattiin 60 kierroksen pituiseen kilpailun jälkipuoliskoon. Lopputuloksissa laskettiin molempien kilpailupuoliskojen ajat yhteen.
Kilpailun toiseen osaan startattiin kierroksen 11 asemista. Siksi Piquet sai lähteä taas paalulta. Kilpailun jälkipuoliskossa oli mukana 19 kuljettajaa. Parhaan lähdön sai Prost. Hän sai peräänsä Piquet'n, Laudan ja Warwickin. Lauda pääsi Piquet'n ohitse 16. kierroksella. 25. kierroksella Prost johti Laudaa 11 sekuntia ja Lauda oli kaksi sekuntia Piquet'n edellä. Seuraavalla kierroksella Prostin auto hyytyi ja hän ajoi varikolle. MM-sarjaa johtaneen Prostin keskeyttämisen syy oli vaurioitunut vaihdelaatikko. Kilpailun lopun ajan Lauda piti kärkipaikan suvereenisti hallussaan. Piquet putosi pois kilpailusta moottorin turboahtimen räjähdettyä. Ruutulipulle tultaessa Laudan ero Warwickiin oli jo 42 sekuntia.
Niki Lauda otti kauden kolmannen ja uransa 22. voiton. Voitosta saadut yhdeksän pistettä nostivat hänet kaikkien aikojen eniten MM-pisteitä saaneeksi kuljettajaksi. Kaikkien aikojen parhaat pistemiehet
Nick Stahl
Nicolas Kent ”Nick” Stahl (s. 5. joulukuuta 1979 Harlingen, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa varsin varhain (muun muassa "Kasvoton mies", 1993), mutta on jatkanut uraansa aikuisiälleen saakka. Hänellä on ollut rooleja esimerkiksi elokuvissa "" (2003) ja "Sin City" (2005) sekä televisiosarjassa "Carnivàle".
Orvokki Autio
Orvokki Lea Mirjam Autio (s. 27. huhtikuuta 1941 Kurikka) on suomalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi erityisesti pohjalaista elämänmenoa kuvaavasta "Pesärikko"-trilogiastaan.
Autio on opiskellut Turun yliopistossa suomen kieltä ja kotimaista kirjallisuutta ja Tampereen yliopiston draamastudiossa. Hän kävi Yleisradion tv-toimittajakurssin 1967–1968. Vuodesta 1969 hän on ollut vapaa kirjailija.
Aution puoliso oli taidemaalari Kari Jylhä.
Kristanna Loken
Kristanna Sommer Loken (s. 8. lokakuuta 1979 Ghent, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Loken aloitti näyttelijänuransa vuonna 1994 esiintymällä yhdessä televisiosarjan "As the World Turns" jaksossa. Tämän jälkeen hän näytteli mm. televisiosarjoissa "Philly", "Rakkaat viholliset" ja "Isojen poikien leikit". Vuonna 1998 Lokenilla oli pääosa televisiosarjassa "Mortal Kombat: Conquest". Eräs hänen tunnetuimmista rooleistaan on vuonna 2003 T-X-robotti tieteiselokuvassa "". Vuonna 2006 Loken esiintyi elokuvassa "BloodRayne". Hän on näytellyt myös mm. televisiosarjoissa "L-koodi" ja "Painkiller Jane".
Näyttelijän työn lisäksi Loken on toiminut mallina. Hän aloitti mallin työt 15-vuotiaana. Hänellä on sopimus Eliten kanssa.
Kristanna Loken syntyi Ghentissä New Yorkin osavaltiossa. Nykyään hän asuu New Yorkin kaupungissa. Lokenin äiti Rondy toimi ennen mallina. Hänen isänsä Chris omistaa omenafarmin ja kirjoittaa kirjoja ja elokuvakäsikirjoituksia. Lokenilla on norjalaisia sukujuuria. Hänellä on Tanya niminen sisko.
Loken on avoimesti biseksuaali. Hän sijoittui vuonna 2003 "Maxim"-lehden Hot 100 -listan kolmannelle sijalle; hänen edelleen ylsivät ainoastaan Shania Twain ja Christina Aguilera.
Loken meni naimisiin näyttelijä Noah Danbyn kanssa vuonna 2008. Vuonna 2009 Loken ilmoitti parin muuttaneen erilleen ja kertoi seurustelevansa nyt naisen kanssa.
Toukokuussa 2016 Loken ilmoitti saaneensa ensimmäisen lapsensa ja antoi hänelle nimeksi Thor Loken Bates.
Loken harrastaa patikointia, uimista ja ratsastusta. Hän on käynyt ratsastusretkillä Namibiassa, Irlannissa ja Havaijilla.
Cholan elävät temppelit
Cholan elävät temppelit ovat temppeleitä Intian eteläisessä Tamil Nadun osavaltiossa. Ne on rakennettu Chola-dynastian aikoina. Temppeleistä suurin ja kuuluisin on Brihadisvaran temppeli Thanjavurissa, joka on ollut UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 1987; Gangaikondacholisvaramin ja Airavatesvaran temppelit lisättiin maailmanperintölistalle 2004.
Brihadisvaran temppeli on pyhitetty Shivalle. Se on valmistunut suunnilleen vuonna 1010, Chola-dynastian perustajan kuningas Rajarajan valtakaudella. Sen suurin temppeli "Thanjai periya koil", on lähes 70 metriä korkea. Se sijaitsee Thanjavurissa, 316 kilometriä Chennaista.
Gangaikondacholisvaramin temppeli sijaitseen Chola-dynastian pääkaupungissa Gangaikonda Cholapuramissa, noin 60 kilometriä Thanjavurista pohjoiseen. Sen rakennutti Rajendra I, ja temppeli valmistui vuonna 1035. Sen 53 m korkea torni on kaarevamuotoinen, kun Brihadisvarassa on suoraviivainen pyramiditorni.
Airavatesvaran temppeli sijaitsee Darasuramissa lähellä Kumbakonamia. Se on rakennettu 1100-luvulla. Se on saanut nimensä Airavatan, Indra-jumalaa kantavan valkoisen elefantin mukaan. Temppeli kohoaa vain 25 metrin korkeuteen, mutta sen kivikaiverruksissa on enemmän hienostuneita yksityiskohtia kuin Cholan kahdessa isommassa temppelissä. Temppelin sisäänkäynnin kaiverrukset esittävät hevosten vetämiä vaunuja.
Wallander – Ennen routaa
Wallander: Ennen routaa on vuonna 2005 valmistunut ruotsalainen elokuva, joka pohjautuu kirjailija Henning Mankellin samannimiseen menestysromaaniin, joka ilmestyi vuonna 2002. Elokuva on Wallander-elokuvasarjan ensimmäinen osa ja elokuvista ainoa, joka perustuu aiemmin julkaistuun kirjaan.
Elokuva kertoo komisario Kurt Wallanderista ja tämän tyttärestä Lindasta, joka on juuri valmistunut poliisikoulusta ja aloittaa työt isänsä rinnalla Ystadin poliisilaitoksella. Kadonneen naisen etsintä muuttuu murhatutkinnaksi, kun metsästä löytyy ruumis. Ystadissa vaikuttava kiivas uskonlahko, jossa Lindan ystävä Anna on mukana, osoittuu vaaralliseksi ja väkivaltaakin käyttäväksi.
Arlene Dahl
Arlene Dahl (s. 11. elokuuta 1925 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen poikansa Lorenzo Lamas on myös menestynyt näyttelijänä.
Minneapolisissa syntyneellä Dahlilla on norjalaisia sukujuuria. Hänen elokuviaan ovat muun muassa "Kolme pientä sanaa" (1950), "Punainen jälki" (1956) ja "Matka maan keskipisteeseen" (1959).
Dahlilla oli 1980-luvun alkupuolella vakituinen rooli Lucinda Schenck Wilsonina televisiosarjassa "One Life to Live". Vielä myöhemmin hän on esiintynyt muun muassa sarjassa "All My Children". Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Pesärikko
Pesärikko on kirjailija Orvokki Aution trilogia, joka koostuu kolmesta romaanista: "Viistotaival" (1980), "Kotipesä", 1982 ja "Merkki päällä", 1985. Trilogia on myöhemmin ilmestynyt myös yhtenä kokonaisuutena nimellä "Pesärikko".
Teosten pohjalta Autio on dramatisoinut myös näytelmän "Pesärikko", joka ensiesitettiin KOM-teatterissa 1989, keskeisissä rooleissa Pekka Valkeejärvi, Vieno Saaristo, Tuula Väänänen ja Kati Outinen.
Yleisradion Draama-osasto teki Pesärikosta kolmiosaisen tv-elokuvan. Timo Bergholmin ohjaaman Pesärikon ensiesitykset olivat 13.11.2000-27.11.2000 YLE TV1:n Kotikatsomossa. Käsikirjoituksen laati Marjut Komulainen ja musiikin Otto Donner. Pääosissa olivat Minttu Mustakallio (Armi) ja Pekka Valkeejärvi (Olavi) sekä Ritva Oksanen (Olavin äiti Laimi) ja Ritva Ahonen (Ilmi).
Autio kuvaa teoksissaan voimakkaita pohjalaisnaisia ja pohjalaisen maalaisympäristön sosiaalista kontrollia. Miehet musertuvat näissä olosuhteissa.
Raili Mykkäsen mukaan televisioelokuva on suomalaisena elämänkuvauksena tasapainoista ja puhuttelevaa draamaa. Arja-Anneli Tuomisen mukaan televisioelokuvan Etelä-Pohjanmaa on vaikuttava ; se on avara ja ahdistava. Laakeassa maisemassa kaikki näkyy, naapurien silmistä on vaikea olla poissa. Tuominen nostaa otsikkoon jo kirjasarjasta tutun sanonnan: "Mitä siitä ihmisekkin sanoo".
Joseph Wiseman
Joseph Wiseman (15. toukokuuta 1918 – 19. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä, joka esitti tohtori Julius Non roolin James Bond -elokuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962). Muihin tuotoksiin lukeutuvat lännenelokuva "Leppymättömät" (1960) sekä esiintymiset lukuisissa televisiosarjoissa, joiden parissa hän työskenteli myöhemmälläkin iällään.
Wisemanin tytär kertoi isänsä kuoltua tämän inhonneen Tohtori Non konnanrooliaan ja pelänneen, että hänet muistetaan vain siitä näyttämösuoritustensa sijaan.
Islanninsimpukka
Islanninsimpukka ("Arctica islandica") on merenpohjan nilviäislaji, jonka
hallussa on pitkäikäisimmän elävänä tavatun eläimen maailmanennätys.
Islanninsimpukka elää lauhkean ja viileän Pohjois-Atlantin rannikkovesissä vedenrajasta 400 metrin syvyyteen, kokonaan tai osittain pohjamutaan tai hiekkaan kaivautuneena. Sen elinalue Euroopassa ulottuu Lounais-Espanjasta Islantiin ja Vienanmerelle, ja se elää myös Itämeren lounaisosan syvänteissä. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Pohjois-Carolinasta Newfoundlandiin.
Islanninsimpukan muoto on pyöreähkö ja se kasvaa noin 13 cm:n mittaiseksi.Kuori on epätavallisen paksu, kova ja painava. Nuorena kuori on oranssinruskea, vanhemmiten mustanruskea. Kovat kuoret säilyvät hyvin eläimen kuoltuakin ja niitä näkee yleisesti esimerkiksi Pohjanmeren ja Norjan rannikoille huuhtoutuneena; tumma pintakerros on tällöin usein kulunut pois. Toisaalta ne säilyvät fossiileina ja ovat siksi käyttökelpoisia muinaisilmasto-olojen jäljittämisessä.
Islanninsimpukkaa pyydetään kaupallisesti ihmisravinnoksi Pohjois-Amerikassa, muttei Euroopassa. Lihaa käytetään keitoissa ja kastikkeissa. Tärkein pyyntiväline on hydraulinen hara, joka vesisuihkulla irrottaa eläimet pohjasedimentistä. Vuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet alle 20 000 tonnia lihaa vuosittain, mikä on alle pyyntikiintiön.
Islanninsimpukan kasvu on hidasta ja se elää poikkeuksellisen vanhaksi, jopa satoja vuosia. Simpukan ikä voidaan laskea sen kuoren kasvuvyöhykkeistä. Vuonna 2007 määritettiin tähän mennessä maailman todennetusti vanhimmaksi eläneen yksittäisen eläinyksilön ikä 405–410-vuotiaasta, Islannin vesiltä 80 metrin syvyydestä v. 2006 kerätystä islanninsimpukkayksilöstä, jonka elämä päättyi tähän.
Kirkniemen paperitehdas
Kirkniemen paperitehdas on Sappi Limited-konserniin kuuluva paperitehdas Lohjan Jönsbölen kaupunginosassa. Tehtaan perusti Metsäliiton Teollisuus Oy ja vuonna 1966 käynnistyi ensimmäinen paperikone. Sappi Limited osti tehtaan vuonna 2009 M-real-yhtymältä. Tehtaalla on kolme paperikonetta, jotka kaikki valmistavat päällystettyä aikakauslehtipaperia. Tehdas on viimeisin green field -paperitehdas Suomessa ja voimalaitokselle rakennettiin vuonna 2015 uusi kiertoleijupetikattila.
Tehtaalla on kolme paperikonelinjaa, voimalaitos, vedenpuhdistamo sekä mekaanisen massan valmistus. Paperikoneiden yhteinen vuosituotantokapasiteetti on 740 000 t. Paperikonelinjoilla on yhteensä 7 superkalanteria, 1 mattakalanteri ja 5 pituusleikkuria. Tehtaassa työskentelee noin 550 henkilöä.
Tehtaalla on omaa rautatiekalustoa tehdasalueen sisäistä vaihtotyötä varten.Aiemmin tehtaalla on ollut käytössä myös:
Eric Hobsbawm
Eric John Ernest Hobsbawm [ˈhɒbzbɔːm] CH (9. kesäkuuta 1917 Aleksandria, Egypti – 1. lokakuuta 2012 Lontoo) oli brittiläinen historiantutkija. Hän tuli tunnetuksi varsinkin yhtenä merkittävimmistä marxilaisen historiantutkimuksen nimistä. Hänen tunnetuimpia julkaisujaan on "Äärimmäisyyksien aika" (1994).
Hobsbawmin vanhemmat olivat juutalaisia. Hän vietti lapsuutensa saksankielisillä alueilla – Wienissä ja Berliinissä – mutta hän ja hänen nuorempi sisarensa Nancy oppivat äidinkielenään englannin. Hän jäi orvoksi menetettyään äitinsä 14-vuotiaana ja muutti vuonna 1933 Lontooseen.
Poliittisesti Hobsbawm kuului Ison-Britannian kommunistiseen puolueeseen, josta hän erosi vain pari vuotta ennen sen lakkautusta vuonna 1991. Kun Neuvostoliitto aloitti talvisodan Suomea vastaan 1939, hän antoi hyökkäykselle tukensa. Kuitenkin käydessään Suomessa 1990-luvun alussa hän pyysi anteeksi toimintaansa. Hobsbawm allekirjoitti historioitsijoiden kirjeen, jossa protestoitiin Neuvostoliiton Unkarin miehitystä ja puolsi intohimoisesti Prahan kevättä.
Hän opiskeli muun muassa Cambridgen yliopistossa ja luennoi myöhemmin eri puolilla maailmaa. Hobsbawm oli erittäin kielitaitoinen: hän puhui englantia, saksaa, ranskaa, espanjaa sekä italiaa ja ymmärsi hollantia, portugalia ja katalaania. Hobsbawm oli kahdesti naimisissa.
Hobsbawm oli Lontoossa toimivat Royal Societyn jäsen vuodesta 1978 ja kuului Order of the Companions of Honour -kunniaritarikuntaanvuodesta 1998. Vuonna 2003 hän sai Balzan-palkinnon.
Kirjassa "The Invention of Tradition" (Perinteen keksiminen, 1983) Hobsbawm kohdistaa mielenkiintonsa erityisesti vuosien 1870-1914 väliseen ajanjaksoon. Hänen mukaansa ajankohdan traditioiden keksimisessä kolme innovaatiota olivat keskeisiä: perusopetuksen järjestäminen, julkisten seremonioiden organisoiminen ja julkisten monumenttien massatuottaminen. Näistä viimeistä on lähestytty statuomanian käsitteen avulla. Varsinkin kouluopetus, julkiset seremoniat ja monumenttien pystyttämiset edistivät tehokkaasti yhteisöllisyyttä ja ryhmäidentiteettiä, sekä tuottivat ja siirsivät traditioita.
Somalian šillinki
Somalian šillinki () on Somalian rahayksikkö vuodesta 1962. Sen valuuttatunnus on SOS. Sillä on käytössä 5, 10, 25, 50 ja 100 šillingin kolikot, ja 5, 10, 20, 50, 100, 500, 1000 setelit.
Flying Tiger
Flying Tiger on urheiluveneeksi luokiteltava yksityyppikilpapurjevene. Flying Tiger 10M on 10 metriä pitkä kilpavene, joka painaa 1 985 kg ja jossa on hiilikuidusta valmistettu takila. Purjepinta-ala vastatuuleen on 60,8 m ja genaakkerin kanssa myötätuuleen 144 m. Veneessä on nostoköli, joka mahdollistaa sen, että köli voidaan nostaa 2,23 m syväyksestä 1 m syväykseen. Veneitä on vuodessa tilattu lähes 200 kappaletta ja toimitettu yli 70 (2007), pääasiallisesti Pohjois-Amerikkaan ja Australiaan. Flying Tigerin on suunnitellut Robert Perry. Valmistusoikeudet omistaa amerikkalainen Hiptrader Ltd. Veneen kokoonpano suoritetaan Kiinassa, Hansheng Yachtsin tehtaalla Xiamenissa. Vene mittaa hyvin IRC-mittasääntöön, joka on yleistymässä maailmalla ja korvaamassa IMS-sääntöä. Tämä mahdollistaa sen, että veneellä voi kilpailla menestyksekkäästi myös tasoituskilpailuissa, vaikka vene on suunniteltu yksityyppiluokaksi.
Flying Tiger 10M veneen tarina sai alkunsa vuonna 2005, kun Bill Stevens esitteli ajatustaan uudesta projektista venesuunnittelija Robert Perrylle. Bill Stevens ehdotti, että suunniteltaisiin uusi kilpavene. Ajatuksena oli suunnitella halpa ja suoritukykyinen yksityyppiluokan vene. Veneen tuli lisäksi mahtua standardikokoiseen merikonttiin kuljetusta varten. Stevens tunsi Kiinasta useita veneveistämöjä aikaisempien projektien tiimoilta, joten tarvittiin vain hyvä suunnitelma. Perry suunnitteli luonnoksen ja lähetti sen Stevensille, joka laittoi piirustukset
Saling Anarchy keskustelupalstalle pyytäen kommentteja.
Kilpapurjehtijat tarttuivat välittömästi aiheeseen ja ehdotuksia parannuksista tuli ympäri maailmaa tuhansia. Robert Perry liittyi keskusteluun ja alkoi kiivas ajatustenvaihto. Osa ehdotuksista päätyi lopulliseen suunnitelmaan jonka kanssa Bill Stevens matkusti keskustelemaan Kiinaan veneveistämöiden kanssa. Valmistajaksi valittiin Hansheng Yachts Xiamenista joka oli valmistanut komposiittirakenteisia veneitä jo vuodesta 1984. Hansheng Yachts oli aikaisemmin totauttanut useita Stevensin One Off -projekteja. Bill Stevens tarjosi 50 ensimmäiselle halukkaalle venettä 50 000 dollarin hintaan 1 000 dollarin varausmaksua vastaan. Ensimmäiset 50 venettä varattiin nopeasti ja tuotanto saatiin käyntiin. Purjehtijat halusivat ostaa yksinkertaisen kilpaveneen vailla turhia mukavuuksia, josta hintansa ansiosta kehittyi tiivis yksityyppiluokka.
Concetta Tomei
Concetta Tomei (s. 30. joulukuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän valmistui Wisconsinin–Madisonin yliopistosta ja työskenteli ennen näyttelijänuraansa opettajana.
Tomei on tehnyt työtä sekä teatterissa, televisiossa että elokuvissa. Televisiossa eräs tunnetuimmista rooleista oli Lyndan osa sarjassa "Vain yksi elämä".
Tomei kasvoi Kenoshassa, Wisconsinissa, eikä ole sukua Marisa Tomeille. Hänellä on italialaisia sukujuuria.
Rakkauden gangsterit
Rakkauden gangsterit on Tehosekoittimen kuudes studioalbumi vuodelta 2001.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa.
Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Mikkola.
John Ritter
Jonathan Southworth ”John” Ritter (17. syyskuuta 1948 – 11. syyskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa "Three's Company" -sarjasta, jossa esittämästään roolista hän sai Emmy-palkinnon ja Golden Globen.
Ritter esiintyi muiden muassa elokuvassa "Se" (1990).
Ritter aloitti vuonna 2002 uuden televisioroolin "Teinitytön kasvatusoppaassa". Hän kuitenkin kuoli syyskuussa 2003 kesken aktiivisen uransa. Syyksi todettiin aortan repeämä.
Ritterillä on tähti Hollywood Walk of Famella, kuten myös hänen isällään Tex Ritterillä. Hänen äitinsä oli näyttelijä Dorothy Fay. Ritter oli kahdesti naimisissa, ja hänellä oli neljä lasta, kolme ensimmäisen vaimonsa Nancy Morganin ja yksi toisen vaimonsa Amy Yasbeckin kanssa. Lapsista vanhin, näyttelijä Jason Ritter, syntyi vuonna 1980 ja nuorin 1998.
Freak Out
Freak Out on Tehosekoittimen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. toukokuuta 1999.
Albumi nousi Suomen virallisen listan yhdeksännelle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Mikkola.
Tuesday Weld
Susan Ker "Tuesday" Weld (s. 27. elokuuta 1943) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Weld syntyi New Yorkissa ja menetti isänsä jo vuonna 1947. Hän oli vuonna 1978 ehdolla Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja vuonna 1985 Baftan saajaksi.
Weldille myönnettiin lupaavimman tulokkaan Golden Globe vuonna 1960. Muutamia hänen elokuvistaan ovat "Täyskäsi-Kid" (1965), "Lain tällä puolella" (1971) ja "Suuri gangsterisota" (1984).
Weld on ollut kolmesti naimisissa, mutta kaikki avioliitot ovat päättyneet eroon. Hänellä on lapsia liitoista. Entiset puolisot ovat:
Joe Davis
Joe Davis, OBE (15. huhtikuuta 1901 Whitwell, Derbyshire, Englanti – 10. heinäkuuta 1978 Hampshire, Englanti) oli englantilainen snookerinpelaaja. Hän voitti pelissä viisitoista peräkkäistä maailmanmestaruutta vuosina 1927–1940 ja 1946. Davis pelasi myös englantilaista biljardia.
Joe Davis oli järjestämässä ensimmäistä snookerin maailmanmestaruusmittelöä vuonna 1927, ja hän voitti sen.
Pinchas Zukerman
Pinchas Zukerman (; s. 16. heinäkuuta 1948) on israelilainen viulisti ja kapellimestari, joka nimitettiin vuonna 1998 Kanadan "National Arts Centre Orchestran" johtajaksi.
Zukerman syntyi Tel Avivissa ja aloitti opintonsa sikäläisessä musiikkiakatemiassa kahdeksanvuotiaana, opiskeli Juilliard Schoolissa 12-vuotiaasta alkaen, teki ensiesiintymisensä New Yorkissa 1963 ja johti vuosina 1980–1987 "Saint Paul Chamber Orchestraa" Minnesotassa. 2000-luvun alkuun mennessä hän oli tehnyt yli sata levytystä solistina.
Zukerman on saanut Grammyn kaksi kertaa: 1980 ja 1981. Niiden ohella voittanut National Medal of Artsia edeltäneen taidemitalin, jonka Ronald Reagan hänelle myönsi vuonna 1983. Hän opettaa Manhattan School of Musicissa ja oli vuosina 1985–1998 naimisissa näyttelijä Tuesday Weldin kanssa.
Shlomo Mintz
Shlomo Mintz (; s. 30. lokakuuta 1957) on israelilainen viulisti ja kapellimestari. Hän syntyi Moskovassa ja opiskeli Ilona Feherin johdolla, jonka välityksellä hän tutustui myös Isaac Sterniin.
Mintz oli tuomariston jäsenenä Kansainvälisessä Henryk Wieniawski -viulukilpailussa Poznańissa, Puolassa vuonna 2001.
Mintz on soittanut useiden aikakausien huomattavimpia viuluteoksia – hänen levyttämiään säveltäjiä ovat muiden muassa Johann Sebastian Bach, Max Bruch, Felix Mendelssohn Bartholdy, Niccolò Paganini, Sergei Prokofjev ja Jean Sibelius.
Antero Taivalsaari
Antero Taivalsaari (s. Säynätsalo) on kauppatieteen tohtori ja Tampereen teknillisen yliopiston dosentti. Hän kehitti työnantajansa Sun Microsystemsin palveluksessa kollegansa Bill Bushin kanssa matkapuhelimiin sopivan Java-alustan, niin sanotun mobiili-Javan. Vuonna 2007 arvioitiin yli 1,5 miljardin matkapuhelimen käyttävän ainakin osaa Taivalsaaren osaltaan kehittämästä koodista.
Hänet nimettiin 2007 Jyväskylän yliopiston vuoden alumniksi.
Afrikanvaris
Afrikanvaris, aikaisemmalta nimeltään mustavalkovaris ("Corvus albus") on afrikkalainen varista ("Corvus corone cornix") muistuttava varpuslintu. Lajin nimesi Philipp Ludwig Statius Müller 1776.
__notoc__
Linnun pituus on noin 45 senttiä, siipien kärkiväli 98–110 senttiä ja paino 400–570 grammaa. Hieman varista suurempi ja rotevampi. Nokka, pyrstö ja siivet pidemmät kuin variksen. Höyhenpuku muuten musta mutta rinta, kupeet ja kaularengas valkoiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä, koiras on hiukan kookkaampi. Nuori lintu on höyhenpuvultaan vanhan kaltainen. Tavallisin ääni on mustavarismainen raakkuna.
Paikkalintu lähes koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sekä Madagaskarilla, Komoreilla ja Aldabran saariryhmässä Intian valtamerellä. Afrikanvariksen esiintymisalue on kooltaan 19 miljoonaa neliökilometriä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Jotkut tutkijat pitävät Itä-Afrikassa esiintyvää arokorpin alalajia "Corvus ruficollis edithae" afrikanvarisen alalajina.
Harvapuustoiset ja aukkoiset metsät, ihmisasutuksen seurana kylissä ja maaseudulla.
Pesä on tavallisesti järeässä erillään kasvavassa puussa tai puhelinpylvään poikkipienalla. Pesintä tapahtuu syys-marraskuussa. Munia on 4-5 ja naaras hautoo niitä 18-19 päivää. Poikasia hoitavat molemmat puolisot. Poikaset ovat lentokykyisiä 6-viikkoisina.
Kaikkiruokainen kuten varis. Syö maassa eläviä selkärangattomia, pikkunisäkkäitä, linnunpoikasia ja -munia, viljaa, raatoja, teurasjätteitä jne.
Nikolaj Znaider
Nikolaj Znaider (s. 5. heinäkuuta 1975) on tanskalainen viulisti. Hänellä on puolalais-israelilaisia sukujuuria. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden kansainvälisten, varsinkin yhdysvaltalaisten orkesterien kanssa ja levyttänyt muun muassa Johannes Brahmsia. Hän voitti belgialaisen Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun vuonna 1997.
George Szell
George Szell (7. kesäkuuta 1897 – 30. heinäkuuta 1970) oli unkarilaissyntyinen kapellimestari. Hän kasvoi Wienissä ja tutustui 1910-luvulla Berliinissä henkilökohtaisesti Richard Straussiin. Hän pakeni Euroopasta sodan jaloista ja oli Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1946. Hän johti Clevelandin orkesteria kuolemaansa saakka.
Blau und weiß
Blau und weiß on Jukka Kuoppamäen saksankielinen albumi vuodelta 1973.
A-puoli
B-puoli
Franz Welser-Möst
Franz Welser-Möst (s. 16. elokuuta 1960) on itävaltalainen kapellimestari. Hän on ollut Clevelandin orkesterin johtajana vuodesta 2002; tätä aiemmin hän oli johtanut Lontoon filharmonikkoja ja Zürichin oopperaa. Hänen kauttaan Clevelandissa on jatkettu vuoteen 2018 saakka, jolloin orkesteri täyttää sata vuotta.
Welser-Möst nimitettiin Wienin valtionoopperan ylikapellimestariksi syksystä 2010 alkaen. Hän johti myös Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertin 2010/2011.
Galina Grigorjeva
Galina Grigorjeva eli Halyna Hryhor'yeva (, ) (s. 1962 Simferopol, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on Tallinnassa, Virossa asuva ukrainalaissyntyinen säveltäjä.
Galina Grigorjeva on opiskellut kotikaupunkinsa musiikkikoulussa ja Odessan konservatoriossa. Hän valmistui professori Juri Falikin oppilaana Pietarin konservatoriosta vuonna 1991 ja täydensi opintojaan 1994–1998 Viron musiikkiakatemiassa, jossa hän oli jatko-opiskelijana Lepo Sumeran oppilaana. Hän asuu nykyisin Tallinnassa ja toimii vapaana säveltäjänä.
Grigorjevan sävellyksissä huomio kiinnittyy sielukkuuteen ja hienovireiseen sävelkieleen. Hänen musiikkinsa lähtökohtana on melodinen ajattelu. Grigorjevalla on voimakas yhteys slaavilaisen hengellisen musiikin perinteeseen, mutta myös vanhempaan eurooppalaiseen moniäänisyyteen. Hänen töidensä sävelkuva on läpinäkyvä ja hienostunut. Hän huomioi erittäin tarkasti jokaisen yksittäisen intervallin ja intonaation ilmaisuvoiman ja merkityksen suhteen.
Margo Kõlar
Margo Kõlar (s. 2. lokakuuta 1961 Tartto) on virolainen säveltäjä.
Margo Kõlar on Viron musiikki- ja teatteriakatemian dosentti ja elektronisen musiikin studion johtaja. Säveltämisen ja opetustyön ohella hän tekee myös ääniohjauksia ja on Heinavanker-yhtyeen taiteellinen johtaja. Margo Kõlar väitteli tammikuussa 2006 musiikin tohtoriksi.
Metyylijodidi
Metyylijodidin kemiallinen kaava on CHI. Aineesta käytetään myös nimeä "jodimetaani".
Metyylijodidi on normaaliolosuhteissa palamatonta olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Aine muuttuu ruskeaksi valon ja kosteuden vaikutuksesta. Metyylijodidin moolimassa on 142,0 g/mol, sulamispiste −66,5 °C, kiehumispiste 42,5 °C, suhteellinen tiheys 2,3 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 74-88-4. Ainetta liukenee 20 °C:n lämpötilassa veteen 1,4 g/100 ml.
Metyylijodidi hajoaa kuumentuessaan yli 270 °C:en lämpötilan, jolloin siitä muodostuu vetyjodidia (HI). Aine reagoi kiivaasti voimakkaiden hapettimien kanssa.
Metyylijodidista voi syntyä ilmaan haihtumalla 20 °C:en lämpötilassa hyvin nopeasti haitallisia pitoisuuksia aiheuttaen vaaratilanteen. Aineen höyry voi kerääntyä mataliin tiloihin aiheuttaen hapenpuutetta, koska metyylijodidin suhteellinen höyry-ilma-seoksen tiheys 20 °C:ssa (ilma = 1) on 2.9 eli se on ilmaa raskaampaa.
Lyhytaikaisessa altistumisessa metyylijodidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä sekä altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostoon. Vaikutukset keskushermostoon voivat ilmaantuvat vasta päivien tai viikkojen kuluttua altistumisesta.
René Pape
René Pape (s. 4. syyskuuta 1964 Dresden) on saksalainen laulaja, äänialaltaan basso.
Pape syntyi Dresdenissä. Papen vanhemmat erosivat tämän ollessa kaksivuotias ja hän kiinnostui musiikista isovanhempiensa kautta. Pape opiskeli musiikkia Dresdenin Kreutz-kuorossa ja konservatoriossa.
Vuonna 1988 Pape debytoi Berliinissä Staatsoper Unter den Lindenissä. Seuraavana vuonna hän voitti Mirjam Helin -laulukilpailun. 1990-luvulla Pape alkoi saavuttaa myös kansainvälistä näkyvyyttä. Vuonna 1995 hän esitti Salzburgin festivaaleilla "Taikahuilun" Sarastron roolin ja debytoi samana vuonna New Yorkin Metropolitan-oopperassa.
Pape on esittänyt muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, saksalaisten säveltäjien, Giuseppe Verdin, Charles Gounod'n ja Modest Musorgskin rooleja. Esikuvakseen hän on nimennyt Fritz Wunderlichin.
Monika Mattiesen
Monika Mattiesen on virolainen huilisti ja Küberstuudio-yhtyeen taiteellinen johtaja.
Mattiesen on keskittynyt nykymusiikin esittämiseen. Hän on työskennellyt Pariisissa ICRAM:in studiossa valmistaen siellä asuvien säveltäjien (Saariaho, Manoury, Fedele, Jodlowski) teoksia. Hän on osallistunut Stockhausenin kursseille Kürtenissä, jossa säveltäjän kanssa tehdyn yhteistyön myötä hänen repertuaariinsa tulivat monet Stockhausenin elektroakustiset teokset. Mattiesen esitti vuonna 2004 IRCAM:in/Acanthesin mestarikurssilla Metzissä Philippe Manouryn elektroakustisen suurteoksen Jupiter, jonka musikaalisena assistenttina oli säveltäjä itse.
Ene Nael
Ene Nael (s. 13. tammikuuta 1971 Viljandi) on virolainen pianisti ja cembalisti. Hän valmistui Viron musiikkiakatemiasta vuonna 1994 professori Laine Metsin pianoluokalta. Hän suoritti musiikin jatkotutkinnon keväällä 2000 Viron musiikkiakatemiassa erikoisalanaan kamariyhtye. Pianon rinnalla hän on opiskellut cembalonsoittoa Imbi Tarumin oppilaana ja on täydentänyt opintojaan barokkimusiikin ja cembalon alalla monilla mestarikursseilla. Nael on kantaesittänyt lukuisia virolaissäveltäjien cembaloteoksia ja on osallistunut Toivo Tulevin, Helena Tulven ja Raimo Kangron teosten levytyksiin.
Neeme Punder
Neeme Punder on virolainen huilisti.
Neeme Punder on valmistunut Tallinnan konservatoriosta pääaineenaan huilu ja hän on täydentänyt opintojaan Ruotsissa ja Hollannissa. Hän on ollut vuosia vanhan musiikin yhtyeen Hortus Musicus solisti. Hän on erikoistunut varhaisen musiikin esittämisen ongelmiin ja hän johtaa vastaavaa kurssia Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Neeme Punder on tunnettu myös nykymusiikin esittäjänä ja monien virolaisten säveltäjien teosten kantaesittäjänä (Peeter Vähi, Galina Grigorjeva, René Eespere, Helena Tulve, Toivo Tulev jne.). Hän on myös nykymusiikkiyhtye Reval Ensemblen jäsen.