Matapanin taistelu
Matapanin taistelu () oli meritaistelu toisessa maailmansodassa Matapanin eli Taínaron tai Matapáksen niemen edustalla 27.–29. maaliskuuta 1941. Niemi muodostaa Manner-Kreikan eteläisimmän pisteen Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla. Taistelun osapuolet olivat amiraali Andrew Cunninghamin komentama brittiläinen Välimeren laivasto sekä amiraali Angelo Iachinon johtama Italian laivaston osasto.
Brittiläinen Välimeren laivasto, johon kuuluivat lentotukialus "HMS Formidable" (Kapteeni A. W. La T. Bisset, kontra-amiraali D. W. Boydin lippulaiva), sekä taistelulaivat "HMS Barham" (Kapteeni G. C. Cooke, 1. taistelulaivaviirikön komentajan kontra-amiraali H. B. Rawlingsin lippulaiva), "HMS Valiant" (kapteeni C. E. Morgan) sekä "HMS Warspite" (kapteeni D. B. Fisher, Välimeren laivaston komentajan amiraali Sir A. B. Cunninghamin lippulaiva). Laivasto-osaston tukena oli kaksi laivuetta hävittäjiä:
Toiseen amiraali Sir Henry Pridham-Wippelin johtamaan laivasto-osastoon kuuluivat kevyet risteilijät "HMS Ajax" (kapteeni E. D. B. McCarthy), "HMS Gloucester" (kapteeni H. A. Rowley), "HMS Orion" (kapteeni G. R. B. Back, keveiden yksiköiden komentajan vara-amiraali H. D. Pridham-Whippelin lippulaiva) ja "HMAS Perth" (kapteeni Sir P. W. Bowyer-Smith) sekä loput 2. hävittäjälaivueen alukset "HMS Hasty" (komentajakapteeni L. R. K. Tyrwhitt), "HMS Hereward" (luutnantti T. F. P. U. Page) ja "HMS Ilex" (kapteeni H. St L. Nicholson). Osastoon kuulunut Australian laivaston hävittäjä "HMAS Vendetta" joutui palaamaan Aleksandriaan.
Kreetan eteläpuolisilla merialueilla olivat saattueiden suojana lisäksi "HMS Defender", "HMS Jaguar" sekä "HMS Juno" Kithiran kanavassa sekä "HMS Decoy", "HMS Carlisle" ja "HMS Calcutta". Lähialueella olivat vielä partiotehtävissä kevyt risteilijä "HMS Bonaventure" sekä Australian laivaston hävittäjä "HMAS Vampire".
Italian laivasto-osastossa (Pohjoinen ryhmä) oli amiraali Iachinon lippulaivana taistelulaiva "Vittorio Veneto" ja sen suojana olleet 10. hävittäjäviirikön Maestrale-luokan "Grecale", "Libeccio", "Maestrale" and "Scirocco" sekä 13. hävittäjäviirikön Soldati-luokan "Alpino", "Bersagliere", "Fuciliere", "Granatiere". Tämä osasto lähti Napolista merelle 26. maaliskuuta. Osastoon liittyivät Tarantosta lähteneet 1. risteilijäviirikön (kontra-amiraali Carlo Cattaneo) alukset: "Zara", "Fiume" ja "Pola" sekä 9. hävittäjäviirikön Oriani-luokan "Alfredo Oriani" (kapteeni Toscano), "Giosué Carducci", "Vincenzo Gioberti" ja "Vittorio Alfieri".
Vara-amiraali Luigi Sansonettin johtamaan eteläiseen ryhmään kuuluivat Messinasta lähteneet 3. risteilijäviirikkö (vara-amiraali Sansonetti) "Trieste", "Trento" ja "Bolzano", joita saattoi 12. hävittäjäviirikön Soldati-luokan "Ascari", "Corazziere" ja "Carabiniere" sekä Brindisistä merelle lähteneet 8. risteilijäviirikön (kommodori Antonio Legnani) Abruzzi-luokan kevyet risteilijät "Luigi di Savoia Duca Degli Abruzzi" ja "Giuseppe Garibaldi", joita saattoivat 6. hävittäjäviirikön Navigatori-luokan "Nicoloso da Recco" ja "Emanuele Pessagno". Keveiden risteilijöiden tehtävänä oli edetä aina Kreetalle saakka, minkä jälkeen tavata pääosasto jälleen Navarinossa. Alukset olivat palanneet kotisatamaansa kohtaamatta brittien laivasto-osastoja.
Akselivaltojen tiedustelutiedoissa oli puutteita, jotka osaltaan aiheuttivat tappion. He kuvittelivat, että Välimerellä olisi ainoastaan yksi liittoutuneiden taistelulaiva. Mutta todellisuudessa alueella oli kolme taistelulaivaa ja tuhoutunut lentotukialus oli korvattu uudella, jolloin liittoutuneilla oli edelleen merkittävä laivasto suojaamassa kuljetuksia Kreikkaan. Lisäksi taistelun kannalta merkittävää oli, ettei yhdessäkään italialaisessa sota-aluksessa ollut tutkaa.
Brittiläinen Short Sunderland lentovene havaitsi 27. maaliskuuta 1941 Joonianmerellä purjehtivan italialaisen laivasto-osaston, joka oli saanut käskyn häiritä liittoutuneiden meriliikennettä Joonianmerellä Kreetasta pohjoiseen. Vielä samana iltana sai Välimeren laivaston komentaja amiraali Cunningham antoi käskyn laivastolleen lähteä Aleksandriasta. Amiraali Cunnigham oli sopinut tapaavansa vara-amiraali Pridham-Wippelin Pireuksesta lähteneen laivasto-osaston Gavdhos-saaren kaakkoispuolella.
Ensimmäinen kosketus laivastojen välillä tapahtui brittiläisten kevyiden risteilijöiden ja italialaisen amiraali Sansonettin komentaman kolmen raskaan risteilijän välillä aamulla noin kello 08.00. Italialaiset avasivat tulen kello 08.12 22 000 metristä, mutta heillä oli ongelmia tulenkeskittämisessä, jolloin sen vaikutus jäi heikoksi. Noin tuntia myöhemmin brittien kevyet risteilijät väistyivät ylivoiman tieltä, jolloin italialaiset kuvittelivat väistön tarkoituksena olevan alusten houkutteleminen raskaiden alusten tykkien kantamalle.
Italialaisten laivaston komentaja Iachino kutsui raskaat risteilijät pois, jolloin ne aloittava purjehduksen luoteeseen ja kevyet risteilijät rupesivat varjostamaan etäältä italialaista laivasto-osastoa. Nyt avasi taistelulaiva "Vittorio Veneto" tulen pääaseillaan 23 000 metristä, mutta 94 ammutusta kranaatista huolimatta se ei saanut yhtään osumaa keveisiin aluksiin. Brittien kevyet risteilijät kärsivät kuitenkin lieviä vaurioita raskaiden 305 millimetrin kranaattien sirpaleista.
Brittien lentotukialukselta "HMS Formidable"lta nousseet lentokoneet tekivät ensimmäisen hyökkäyksen italialaisia vastaan puoliltapäivin ilman tuloksia. Toinen hyökkäys aloitettiin kello 15.10. Tällöin kapteeniluutnantti J Dalyell-Stead oman henkensä hinnalla läheltä laukaisema torpedo vaurioittaa "Vittorio Veneto"a, johon tulvi 4 000 tonnia vettä ja vasemmanpuoleiset pääkoneet menivät epäkuntoon. Miehistö sai kuitenkin aluksen uudelleen liikkeelle ensin 17 solmun ja myöhemmin jopa 19 solmun nopeudella.
Illan hämärtyessä Iachino keräsi 1. ja 3. risteilijälaivueensa vaurioituneen lippulaivansa ympärille sekä osan hävittäjistään suojaamaan alusta uusilta ilmahyökkäyksiltä, mutta lentokoneet olivat saaneet tehtäväkseen ainoastaan viivyttää taistelulaivaa, jotta Välimeren laivaston taistelulaivat saisivat osaston kiinni tuhottavaksi. Laivaston ilmavoimien Kreetalta toimivan 815. laivueen Fairey Swordfish lentokoneiden kolmannen hyökkäyksen aikana kello 19.25 raskas risteilijä "Pola" sai torpedo-osuman kylkeensä, joka täytti etummaiset konehuoneet vedellä. Iachino käski amiraali Cattaneon 1. risteilijäviirikön jäädä suojaamaan ja auttamaan vaurioitunut alus takaisin kotisatamaan.
Englantilainen risteilijä "HMS Ajax" sai vaurioituneen "Pola"n tutkaansa, jolloin amiraali Pridham-Wippell luuli havaittua alusta taistelulaiva "Vittorio Veneto"ksi ja ilmoitti siitä taisteluosaston komentajalle amiraali Cunninghamille. "HMS Valiant"in tutkassa havaittiin italialaiset risteilijät noin kello 22.00 ja noin puoli tuntia myöhemmin taistelulaivat yllättivät hitaasti etenevän italialaisosaston. "HMS Warspite" avasi tulen ja ampui kaksi täyslaidallista kohti "Fiume"a, joka upposi kello 23.15. Samanaikaisesti "HMS Valiant" avasi tulen kohti "Zara"a, jota kohti avasi tulen myös "HMS Warspite" "Fiume"n tuhouduttua. "HMS Valiant"in ampumaa viisi sarjaa pääaseillaan ja "HMS Warspite"n ampumat neljä muuttivat "Zara"n hitaasti vajoavaksi hylyksi, jonka laivan kapteeni upotti estääkseen sen joutumasta vihollisen saaliiksi. Italialaiset hävittäjät suorittivat vastahyökkäyksen, mutta "Alfieri", joka oli laukaissut neljä yhteislaukausta pääaseillaan ja kolme torpedoa, upotettiin tykkitulella. "Carducci"n, joka sai useita osumia ja syttynyt tuleen, upottivat hävittäjät "HMAS Stuart" ja "HMS Havock". "Oriani", johon osui tuhoten toisen moottorin, pääsi pakenemaan ja palaamaan kotisatamaan ja "Gioberti"n onnistui paeta uskaliaan vastahyökkäyksen jälkeen. Lopulta englantilaiset hävittäjät "HMS Jervis" ja "HMS Nubian" löysivät "Polan" pimeästä ja upottivat sen torpedoimalla otettuaan kansilleen ensin eloonjääneitä.
Englantilaiset menettivät ainoastaan yhden lentokoneen miehistöineen ja neljä kevyttä risteilijää kärsi lieviä vaurioita.
Italialaiset menettivät kolme raskasta risteilijää, kaksi hävittäjää sekä taistelulaiva vaurioitui. Taistelulaiva Vittorio Veneto saapui Taranton satamaan 29. maaliskuuta iltapäivällä ja se palasi palvelukseen 22. elokuuta. Alusten mukana menetettiin 2 400 miestä, joiden joukossa olivat amiraali Cattaneo, sekä risteilijöiden "Zara"n ja "Fiume"n päälliköt kommodorit Giorgis ja Corsi.
Taistelun seurauksena Italian laivastolta kiellettiin operaatiot merellä kauempana kuin maakentiltä operoivat koneet voivat toimia eli ilman ilmasuojaa ei merelle ollut asiaa. Tällä oli merkittävä vaikutus Kreetan evakuointiin, koska Italian laivasto ei häirinnyt sitä.