hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Self Destruction Blues
Self Destruction Blues oli Hanoi Rocksin kolmas studioalbumi sekä ensimmäinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin Englannissa elokuussa 1982 ja kaksi kuukautta myöhemmin Suomessa. Levy on koottu julkaistujen singlejen LP:llä ennen julkaisemattomista raidoista. Suurimman osan kappaleista kirjoitti Andy McCoy. Levyn kannessa poseeraa jo uusi rumpali Razzle, mutta itse levyllä soittaa vanha rumpali Gyp Casino. Kaikki kappaleet on julkaistu singleinä jo vuonna 1981, paitsi ensimmäinen kappale "Love's an Injection" on nauhoitettu toukokuussa 1982. Albumilla julkaistu Café Avenue on erilainen versio kuin vuonna 1981 julkaistu alkuperäiskappale.
Kappaleet on nauhoitettu "Decibel"-studiossa Tukholmassa, "Farmyard"-studiossa Lontoossa, "Finnvox"-studiossa Helsingissä, "Park"-studiossa Tukholmassa, "Photosonic"-studiossa Helsingissä ja "Wessex"-studiossa Lontoossa. Kannen kuvan on ottanut Kari Riipinen.
Mustafa I
Mustafa I (1591 – 20. tammikuuta 1639) (arabiaksi: مصطفى الأول) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuosina 1617–1618 ja 1622–1623.
Mustafa I oli sulttaani Mehmed III:n ja tämän vaimon Handan Sultanan poika. Hän vietti suurimman osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan isoveljensä Ahmed I:n vankina. Veljensä kuoleman jälkeen Mustafa I:stä tuli sulttaani, mutta pian ilmeni, että oli ilmeisesti henkisesti häiriintynyt. Hänen kerrottiin olleen vainoharhainen ja käyttäytyneen omituisesti. Hän myös pelkäsi niin suuresti vallankaappausta, että hän teloitti jopa omia lapsiaan. Lisäksi Mustafa I oli erittäin uskonnollinen ja vietti vapaa-aikaansa lukien jatkuvasti Koraania. Hän myös väitti olevansa pyhä mies ja nähneensä Allahin lähettämiä näkyjä. Hänen alamaisensa lopulta kyllästyivät häneen ja syöksivät hänet vallasta. Mustafa I vangittiin ja uudeksi sulttaaniksi valittiin hänen veljenpoikansa Osman II.
Osman II yritti epäonnistuneesti rajoittaa janitsaarien valtaoikeuksia, minkä seurauksena raivostuneet janitsaarit teloittivat hänet ja nostivat Mustafa I:n takaisin valtaan. Hänen valtakautensa ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sillä kansalaiset eivät hyväksyneet hallitsijakseen mielenvikaista ihmistä. Mustafa I vapautettiin tehtävistään ja hänet otettiin jälleen vangiksi. Hänen veljenpojastaan Murat IV:stä tuli uusi sulttaani, ja Mustafa I menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen vuonna 1639.
Keisarin uudet kuviot
Keisarin uudet kuviot () on vuonna 2000 valmistunut piirroselokuva. Se on lapsille suunnattu pitkä animaatioelokuva. Elokuvan on ohjannut Mark Dindal. Suomeksi dubatun version äänirooleissa ovat muun muassa Seela Sella, Jarkko Tamminen, Eero Saarinen ja Santeri Kinnunen. Elokuvasta on tehty myös samanniminen peli. Elokuvan jatko-osa on nimeltään "Keisarin uudet kuviot 2. Kronkin uudet kuviot".
Päähenkilö on nuori ja itseriittoinen inkakeisari Kuzco, joka asuu hienossa palatsissa ja jota kiinnostaa vain hauskanpito. Hän aikoo rakentaa itselleen Kuzcotopia-nimisen huvittelupaikan. Talonpoika Pacha vastustaa hanketta, sillä hänen kotikylänsä jouduttaisiin purkamaan sen tieltä. Samaan aikaan vallanhimoinen neuvonantaja Yzma suunnittelee myrkyttävänsä keisarin. Hänen tohelo apurinsa Kronk kuitenkin sekoittaa myrkyt ja Kuzco muuttuu laamaksi. Kronk vie tajuttomaksi lyödyn Kuzcon pois palatsista ja hän päätyy Pachan luo. Tämä suostuu opastamaan Kuzcon takaisin, mutta matka on pitkä ja kaikkea muuta kuin helppo.
Listassa mainitaan vain osa hahmoista.
Elokuva oli ehdolla Parhaan laulun Oscar-palkintoon laulusta "My Funny Friend and Me".
https://www.elonet.fi/fi/elokuva/993650
Franz Xaver Pokorný
Franz Xaver Pokorný (1728 Hradec Králové – 1794 Regensburg) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hän opiskeli muun muassa Karel Stamicin johdolla. Vuodesta 1766 lähtien Pokorný toimi Regensburgissa, Saksassa. Pokornýn tuotantoon kuuluu sinfonioita, klarinettikonserttoja ja kamarimusiikkia. Pokornýn huilukonserton D-duurissa luultiin aiemmin olevan Luigi Boccherinin säveltämä.
Sander Westerveld
Sander Westerveld (s. 23. lokakuuta 1974 Enschede) on entinen alankomaalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti.
Westerveld edusti pääsarjatasolla Alankomaiden Eredivisien Twenteä, Vitesseä ja Sparta Rotterdamia, Englannin Valioliigan Liverpoolia, Portsmouthia ja Evertonia, Espanjan Primera Divisiónin Real Sociedadia, Mallorcaa ja Almeríaa sekä eteläafrikkalaista Ajax Cape Townia.
Alankomaiden maajoukkueessa Westerveld pelasi kuusi ottelua vuosina 1999–2001.
Liverpool:
Dimítrios Vikélas
Dimítrios Vikélas (, joskus "Demetrius Vikelas" tai "Bikelas"; 15. helmikuuta 1835 Ermoúpoli, Sýros, Kreikka – 20. heinäkuuta 1908 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija, kääntäjä, historioitsija, liikemies ja Kansainvälisen olympiakomitean ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1894–1896.
Vikélas lähti kotimaastaan jo 17-vuotiaana, ja päätyi Lontooseen, jossa hänen setänsä työskenteli. Hänestä tuli setänsä yrityksen kirjanpitäjä ja myöhemmin yhtiökumppani. Lontoossa Vikélas tapasi Charílaos Trikoúpiksen, Kreikan Lontoon suurlähettilään pojan, josta tuli myöhemmin Kreikan pääministeri.
Vikelas edusti Pan-helleeniläistä urheilukerhoa vuonna 1894 Pariisissa järjestetyssä kongressissa, jota johti Pierre de Coubertin. Tässä kongressissa nykyaikaiset olympialaiset päätettiin perustaa. Alun perin de Coubertinilla oli tarkoitus järjestää ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset Pariisissa vuonna 1900, mutta Vikélas ehdotti, että ne pitäisi järjestää vuonna 1896 Ateenassa.
Ateenan olympiakisojen jälkeen Vikélas erosi olympiakomiteasta vuonna 1897 ja keskittyi muualle. Hän kuoli 73-vuotiaana Ateenassa. Vikélaksen seuraaja oli Pierre de Coubertin.
Vikélaksen mukaan on nimetty Sýroksen lentoasema.
Atlantis (täsmennyssivu)
Atlantis voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henri de Baillet-Latour
Henri de Baillet-Latour (1. maaliskuuta 1876 – 6. tammikuuta 1942) oli belgialainen kreivi ja Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1924−1941. 
De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuonna 1903. De Baillet-Latour oli edustamassa Antwerpenia vuoden 1920 kesäolympialaisen äänestämisessä. Olympialaisista tuli menestys Belgialle, maa oli ensimmäisen maailmansodan suurimpia kärsijöitä ja olympialaisista tuli symboli rauhan kisoista.
Modernin olympialaisten perustaja ja Kansainvälisen olympiakomitean toinen puheenjohtaja Pierre de Coubertin erosi vuonna 1925 ja De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean uusi puheenjohtaja. Baillet-Latour johti Kansainvälistä olympiakomiteaa aina kuolemaansa asti vuoteen 1942. De Baillet-Latourin tilalle tuli ruotsalainen Sigfrid Edström.
Pierre Womé
Pierre Nlend Womé (s. 26. maaliskuuta 1979 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on puolustaja. Hän edustaa saksalaista Kölniä.
Uransa aikana Womé on pelannut monissa eri seuroissa ympäri Eurooppaa, erityisesti Italiassa. Hän aloitti uransa pienessä Fogapen joukkueessa Kamerunin liigassa. Sieltä hän siirtyi pian maan suurimpaan seuraan, Canon Yaoundéen. Jo vuonna 1996 Womé teki ensimmäisen sopimuksensa Eurooppaan, Italian Serie A:ssa pelanneen Vicenzan kanssa. Läpimurto jäi tekemättä, ja nuori afrikkalainen lähti Serie B:hen kokemusta hankkimaan. Jo seuraavalla kaudella hän kuitenkin palasi takaisin korkeimmalle sarjatasolle, tällä kertaa AS Roman riveihin. Womé ei kuitenkin murtautunut Romankaan ykköskokoonpanoon, vaan siirtyi Bologna FC:n joukkueeseen, jossa hän pelasi kolme kautta. Sitä pidempään hän ei ole vieläkään pelannut missään seurassa.
Kiertolainen jatkoi matkaansa vuonna 2002 Englannin Valioliigaan ja Fulham FC:n joukkueeseen. Sekin visiitti jäi lyhyeksi ja seuraavien kausien aikana hän edusti Espanyolia Espanjassa ja Bresciaa Italiassa ennen siirtoa Interiin.
19 maaottelua Kamerunin maajoukkueessa pelannut Womé oli voittamassa mestaruutta Afrikan mestaruuskilpailuissa 2002 ja olympialaisissa Sydneyssä 2000. Lokakuussa 2005 hän pelasi kisapaikan kohtalon ratkaisevassa MM-karsintaottelussa Egyptiä vastaan. Womé epäonnistui ottelun viimeisellä minuutilla rangaistuspotkussa ampumalla pallon tolppaan, ja niin Kamerun jäi yllättäen pois kisoista. Womé kommentoi pelin jälkeisessä lehdistötilaisuudessa näin: ""Kukaan ei halunnut mennä potkaisemaan rankkaria. Ei kukaan. Eivät edes (Samuel) Eto'o tai kapteenimme (Rigobert Song), koska he tiesivät mitä tapahtuisi, jos he epäonnistuisivat. Minulla on aina ollut rohkeutta ja siksi menin laukomaan"."
"(kausi, seura, ottelut/maalit)"
Walter Hohmann
Walter Hohmann (18. maaliskuuta 1880 – 11. maaliskuuta 1945) oli saksalainen rakennusinsinööri, joka kehitti satelliittien ratamekaniikkaa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Hohmann syntyi 18. maaliskuuta 1880 Hardheimissa lääkärin poikana. Hänen lapsuutensa ajan perhe asui Port Elizabethissä Etelä-Afrikassa. Hän opiskeli Münchenin teknillisessä korkeakoulussa valmistuen vuonna 1904. Hän työskenteli Wienin, Hannoverin ja Breslaun kaupunkien palveluksessa kunnes sai viran Essenistä. Siellä hän toimi lopulta alueen pääsuunnittelijana.
Vuosien 1911 ja 1915 välisenä aikana Hohmann paneutui planeettojen väliseen avaruuslentoon laskien, miten paljon energiaa tarvitaan luotainten lähettämiseen Maasta eri planeetoille. Hän kirjoitti kirjan "Die Erreichbarkeit der Himmelskörper", joka julkaistiin vuonna 1920. Siinä hän määrittää vähiten ajoainetta käyttävät siirtoradat planeetalta toiselle. Tätä kutsutaan Hohmannin siirtoradaksi edelleen; tosin edullisempiakin ratoja on löydetty.
Hohmannista tuli merkittävä hahmo Saksan amatöörirakettiliikkeessä (muun muassa Verein für Raumschiffahrt eli VfR) 1920-luvun lopulla. Kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan Hohmann vetäytyi rakettiharrastuksestaan, koska hän ei halunnut kehittää raketista asetta.
Hän kuoli esseniläisessä sairaalassa 11. maaliskuuta 1945. Kuolinsyynä on pidetty liittoutuneiden lentopommitusten aiheuttamaa stressiä.
Ernst Baier
Ernst Baier (27. syyskuuta 1905 Zittau – 8. heinäkuuta 2001 Garmisch-Partenkirchen) oli saksalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja. Hän on ainoa miestaitoluistelija, joka on voittanut olympiamitalin sekä yksin- että pariluistelussa.
Baier aloitti uransa yksinluistelijana ja osallistui Lake Placidin vuoden 1932 kisoihin, jolloin hän sijoittui viidenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuista hän otti neljä mitalia. Vuoden 1934 MM-kisoihin Baier osallistui ensimmäistä kertaa myös pariluisteluun yhdessä Maxi Herberin kanssa. Tuloksena oli pronssimitali.
Vuoden 1936 talviolympialaisissa Baier oli mukana sekä yksin- että pariluistelussa. Pariluistelussa Baier ja Herber voittivat helposti kultaa, sillä seitsemän yhdeksästä tuomarista äänesti heidät ykköseksi. Yksinluistelusta Baier voitti hopeaa heti Itävallan Karl Schäferin jälkeen. Baier ja Herber olivat ensimmäiset, jotka tekivät hyppyjä rinnakkain.
Luistelu-uransa jälkeen vuonna 1940 Baier ja Herber menivät naimisiin. He saivat kolme lasta, mutta erosivat vuonna 1964. Muutaman vuoden kuluttua he menivät uudelleen naimisiin, mutta erosivat jälleen.
Dinosaurus Stereophonicus
Dinosaurus Stereophonicus on CMX-yhtyeen studioalbumi vuodelta 2000. Sitä äänitettiin toukokuusta elokuuhun 2000 ja se julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Albumi on kaksoislevy. Se edustaa tyylillisesti progressiivista rockia, kuten yhtye ilmoitti jo ennen levyn nauhoituksia. Yhtye on ilmaissut albumin olevan perinteisiltä progeartisteilta vaikutteita ottavaa musiikkia ilman varsinaista uutta kokeilua. Albumi julkaistiin yhtyeen kahden vuoden keikkatauon aikana, eikä yhtye keikkaillut levyn julkaisun tiimoilta.
Kaikki laulut on säveltänyt CMX ja sanoitukset on kirjoittanut A. W. Yrjänä.
Hohmannin siirtorata
Ratamekaniikassa Hohmannin siirtorata määrittää sen lisänopeuden ja vastaavan ajoaineen määrän, joka tarvitaan planeetalta toiselle matkaamiseen. Teorian kehitti saksalainen Walter Hohmann vuoteen 1916 mennessä.
Hohmann-ratoja on käytetty eniten satelliittien siirtoon Maata kiertävältä matalalta radalta (LEO) geosynkrooniselle kiertoradalle (GEO). Rata määrittää myös siirtoon kuluvan ajan. LEO-radalta GEO-radalle kuluu viisi tuntia, LEO-radalta Kuuhun viisi päivää. Kaukaisille planeetoille ei yleensä voida lentää Hohmannin ratoja pitkin vaikka ne olisivat nopeimpia. Tällöin yleensä lennetään eri planeettojen ohi ottaen niiden vetovoimasta lisänopeutta luotaimelle Painovoimalinko-periaatteella. Tällä säästetään merkittävä määrä ajoainetta ja tehdään luotaimen laukaisu Maasta avaruuteen mahdolliseksi.
Hohmannin siirtorata on puolikas ellipsistä, joka koskettaa rataa, jolta lähdetään ja rataa, jolle halutaan päästä. Radan muuttaminen vaatii kaksi luotaimen rakettimoottorin polttoa, joilla lisätään tai vähennetään ratanopeutta.
Oletuksena on impulssimainen ratanopeuden lisääminen. Todellisuudessa rakettimoottorin poltot kestävät kymmeniä sekunteja, mutta oletus toteutuu suhteellisen tarkkaan.
Luotaimen nopeus ympyräradalla on
jossa:
Hohmannin siirron vaatima lisänopeus, deltaV, on
jossa:
Siirto korkeammalta radalta matalammalle kestää Keplerin lakien mukaan
jossa:
Eddie Eagan
Edward Patrick Francis ”Eddie” Eagan (26. huhtikuuta 1897 Denver, Colorado – 14. kesäkuuta 1967 Rye, New York) oli yhdysvaltalainen urheilija. Hän on ainoa urheilija, joka on voittanut kultaa sekä talvi- että kesäolympialaisissa.
Eagan syntyi köyhään denveriläiseen perheeseen. Hän onnistui silti päästä opiskelemaan lakia Yalen yliopistoon ja myöhemmin Oxfordin yliopistoon. Vuoden 1920 kesäolympialaisiin Eagan osallistui nyrkkeilijänä ja voitti kultaa raskaassa keskisarjassa. Hän kilpaili myös neljä vuotta myöhemmin Pariisin kisoissa, mutta jäi mitalisijojen ulkopuolelle.
Eagan palasi olympiakisoihin kahdeksan vuoden päästä. Hän oli yksi Billy Fisken neljän hengen rattikelkkajoukkueen jäsen. Joukkue laski kultaan ja Eaganista tuli ensimmäinen urheilija, joka on voittanut kultaa sekä talvi- että kesäkisoissa. Vuoden 2012 Lontoon olympialaisten jälkeen hän on edelleen ainoa, joka on onnistunut tuossa tuplassa.
Urheilijauransa jälkeen Eaganista tuli lakimies. Toisessa maailmansodassa hän palveli everstinä. Eagan kuoli 70-vuotiaana Ryessä New Yorkin osavaltiossa.
Natsi-Saksan lentokonetyyppien tunnukset
Natsi-Saksan Ilmailuministeriöllä (Reichsluftfahrtministerium eli RLM) oli vuosina 1933–1945 oma saksalaisten lentokoneiden luokitusjärjestelmä.
Se oli versio vuosina 1929–1930 armeijan Heereswaffenamtin kehittämästä aseluokituksesta. 1920-luvun lopussa sen kyky luokitella lentokoneet oli puutteellinen: esimerkiksi numerolla 33 oli koodattu kuusi eri lentokonetta (Caspar C 33, Focke-Wulf A 33, Heinkel HD 33, Junkers W 33, Klemm L 33 ja BFW M 33.)
RLM:n määrittelemä lentokoneen tunnus oli 8-alkuinen koodisarja. Purjelentokoneen tunnus oli 108-alkuinen. Moottorin tunnus oli 9-alkuinen numerosarja.
Valmistaja koodattiin kahdella kirjaimella: esimerkiksi Dornier ("Do"), Rohrbach ("Ro"). Tämä seurasi tehtaiden omaa käytäntöä. Ensimmäinen merkki kirjoitettiin aina isolla ja toinen pienellä: esimerkiksi "Fw" merkitsi Focke-Wulfia ja "Bf" Bayerische Flugzeugwerkeä. Poikkeukseksi tuli Blohm & Voss, jonka tunnus oli BV.
RLM:n sisäisessä dokumentaatiossa esimerkiksi Me 262 kulki tunnuksella 8-262.
Suurimpien valmistajien tunnukset olivat
Prototyypeille annettiin V-tunnus (Versuch), esimerkiksi Me 262-koneen järjestyksessä kolmas prototyyppi oli tunnukseltaan Me 262 V3. V-koodi tuli käyttöön helmikuussa 1935.
Kun Lufthansa tai Luftwaffe oli vahvistanut tilauksen, koneen eri versiot koodattiin versiokirjaimilla A, B, C jne., esimerkiksi Me 262 A. Ennen varsinaisen sarjavalmistuksen aloittamista valmistettiin niin sanottu esisarja, jonka aikana koneeseen tehtiin vähäisempiä muutoksia. Esisarjaversio koodattiin 0-liitteellä, Me 262:n sarjatuotantoon valmistava esisarja oli siis Me 262 A-0. Varsinaisen tuotantoversion eri alatyypit nimettiin juoksevalla numeroinnilla, esimerkiksi Me 262 A-1, Me 262 A-2 ja niin edelleen. Näiden alatyyppien joukossa oli usein prototyyppiasteelle jääneitä koneita, joille oli kuitenkin varattu oma alatyyppinumeronsa.
Alatyyppien eri versiot koodattiin pienillä kirjaimilla, esimerkiksi Me 262 A-1a oli moottorityypin vaihdon jälkeen Me 262 A-1b.
Koneisiin asennettavat muunnossarjat koodattiin merkinnällä /U (Umbausatz, tehdasmuunnos) tai merkinnällä /R (Rüstsatz, kenttämuunnos). Esim. Me 262 A-1a/U3. Merkintä Trop (trooppinen) koski Pohjois-Afrikassa ja Välimerellä toimivia koneita, esimerkiksi Messerschmitt Bf 109 F-4/Trop.
Konetyypin kehittyessä merkittävästi sen uusi koodi sisälsi tiedon perustyypistä, esimerkiksi 
Junkers Ju 88:sta kehitetty koneet olivat Junkers Ju 188, Junkers Ju 288, Junkers Ju 388 ja Junkers Ju 488.
Sodan puolivälissä koodiin tehtiin muutoksia. Tällöin Messerschmittin koneet saivat tunnuksen Me eikä enää Bf. Ensimmäinen näin koodattu kone oli Me 210. Bf 108, 109 ja 110 -koodit säilyivät loppuun asti. Luftwaffe ja RLM käyttivät kuitenkin uusia ja vanhoja koodeja osittain rinnakkain. Focke-Wulfin Fw 190:n viimeinen versio sai koodin Ta 152 sen suunnittelijan Kurt Tankin mukaan.
Ahmed I
Ahmed I () (arabiaksi أحمد الأول) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1603 kuolemaansa asti.
Ahmed I syntyi sulttaani Mehmed III:n ja tämän vaimon Handan Sultanan vanhimmaksi pojaksi. Hyvän koulutuksensa ansiosta Ahmed I oli hyvin sivistynyt ja osasi puhua sujuvasti monia kieliä, kuten arabiaa ja persiaa. Häntä pidettiin myös hyvänä miekkamiehenä ja ratsastajana. Isänsä kuoltua 14-vuotiaasta Ahmed I:stä tuli sulttaani, ja hän vangitutti mielenvikaisen pikkuveljensä Mustafan. Hän oli hyvin suosittu kansan keskuudessa, koska hän oli lahjakas poliitikko ja pani alulle suuria rakennushankkeita, kuten Istanbulin kuuluisan Sinisen moskeijan. Tosin samaan aikaan korruptio alkoi rehottaa Osmanien valtakunnan armeijassa.
Ahmed I menehtyi kuumeeseen vuonna 1617. Uudeksi sulttaaniksi nousi hänen veljensä Mustafa I.
Lepidoliitti
Lepidoliitti (K(Li,Al)(AlSiO)(F,OH)) on litiumpitoinen kiillemineraali. Lepidoliitti kuuluu verkkosilikaatteihin.
Lepidoliitti on kidejärjestelmältään monokliininen. Se esiintyy suomuina tai suomukasautumina. 
Väriltään lepidoliitti vaihtelee vaaleanpunaisesta purppuraan. Myös voi olla väritön, valkea, harmahtava tai kellertävä. Viiru on valkoinen. Kiilto on helmiäiskiilto. Lepidoliitin kovuus on 2,5-4 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,8–2,9 g/cm³.
Litiumpitoista lepidoliittiä käytetään litiumin lähteenä sekä tulenkestävän lasin valmistukseen.
Lepidoliitin kanssa esiintyy usein muita litiummineraaleja, kuten berylliä ja kassiteriittia. Esiintyy myös yhdessä kvartsin, turmaliinin ja maasälpien kanssa.
Rauno Korpi
Rauno "Rane" Korpi (s. 25. kesäkuuta 1951 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Korpi valmensi Suomen jääkiekkomaajoukkuetta vuosina 1986–1987. Lisäksi hän on valmentanut Suomen naisten maajoukkuetta (1996 – 1998) ja nuorten maajoukkueita.
Korpi on toiminut Tapparan päävalmentaja jääkiekon SM-liigassa vuosina 1979–1982, 1985–1991 ja 1997–1998. Hän valmensi joukkueensa muun muassa kolmeen peräkkäiseen mestaruuteen 1986–1988. Kaiken kaikkiaan Korvella on SM-liigasta valmentajana neljä mestaruutta, yksi hopea ja yksi pronssi. Tapparan lisäksi Rauno Korpi on valmentanut seuratasolla TuToa, EC KACia (Itävalta) ja EV Zugia (Sveitsi). Korpi on ollut päävalmentajana kaikkiaan 444 SM-liigaottelussa.
Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana Korven paras saavutus oli Moskovan kisojen 4. sija vuonna 1986. Naismaajoukkueen valmentajana hän voitti maailmanmestaruuskisoissa pronssia vuonna 1997 ja olympiapronssin vuonna 1998. Rauno Korpi on valittu vuoden valmentajaksi vuosina 1982, 1986 ja 1987 sekä Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 167.
Korpi on toiminut myös Suomen Jääkiekkoliitossa valmennuksen ja koulutuksen ohjaajana sekä yritysvalmentajana. Rauno Korpi on taitoluistelija Kiira Korven isä.
Freedom House
Freedom House on yhdysvaltalainen laitos, joka sanoo työskentelevänsä demokratian ja vapauden puolesta. Järjestön perustivat lukuisat henkilöt vuonna 1941, perustajien joukossa oli muun muassa Eleanor Roosevelt.
Freedom House julkaisee raportissaan vuosittein luettelon, jossa arvioidaan maailman maat vapaiksi, osittain vapaiksi ja ei-vapaiksi. Luokittelussa otetaan huomioon niin poliittinen kuin ihmistenkin vapaus. Freedom House on muun muassa pudottanut Vladimir Putinin aikana Venäjän osittain vapaasta ei-vapaaksi maaksi. Esimerkiksi Kuuba on mainittu koko sosialistisen historiansa ajan ei-vapaaksi huonoimmilla mahdollisilla arvosanoilla. Samaan arvosanaan pääsevät Pohjois-Korea, Sudan, Turkmenistan, Uzbekistan, Libya, Syyria ja Tiibet.
Freedom House ei anna objektiivisia perusteluja luokitteluilleen vaan pisteyttää maita pistein 1–7 erilaisten kysymysten perusteella, esimerkiksi: ”Kohdellaanko väestöä yhdenvertaisesti lain edessä?”.
Freedom Housea rahoittavat lukuiset säätiöt, kuten Lynde and Harry Bradley Foundation, Sarah Scaife Foundation ja Soros Foundation. Se saa 2/3 tuloistaan Yhdysvaltain hallitukselta, National Endowment for Democracyn, USAID:n ja sisäministeriön kautta. Koska sillä on läheiset yhteydet Yhdysvaltain hallintoon, muun muassa Noam Chomsky ja Edward S. Herman kritisoivat kirjassaan "Manufacturing Consent" sen suhtautuvan arvioitaviin maihin sen mukaan, ovatko ne hyödyksi Yhdysvaltojen intresseille. Räikeimpänä esimerkkinä Chomsky ja Herman pitävät sitä, kun Freedom House kuvaili El Salvadoria 1980-luvulla hallinneen ja omia kansalaisiaan murhanneen hallinnon järjestämiä vaaleja ”ihailtavaksi”.
The Financial Timesin mukaan Freedom House on yksi järjestöistä, jotka Yhdysvaltain hallinto on valinnut samaan rahoitusta ”salaisiin tehtäviin” (’clandestine activities’) Iranissa.
Magnetiitti
Magnetiitti (FeO) on spinelliryhmään kuuluva oksidimineraali ja tärkeä rautamalmimineraali. Puhdas magnetiitti sisältää 72 % rautaa. Magnetiitti voi myös sisältää prosentin verran vanadiinia tai titaania. Nimensä mukaisesti magnetiitti on vahvasti magneettinen materiaali, tarkemmin sanottuna ferrimagneetti.
Kidejärjestelmältään magnetiitti on kuutiollinen. Kiteet ovat usein oktaedreja tai rakeisia aggregaatteja. Magnetiitin väri on raudanmusta tai harmaanmusta. Viirun väri on musta. Kiilto on himmeä metallinkiilto. Magnetiitin kovuus on 5,5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,9–5,2 g/cm³. Se ei sula kaasuliekissä, mutta liukenee suolahappoon.
Magnetiittimalmeja esiintyy magmakivissä ja metamorfiiteissa. Esiintymiä on muun muassa Kolarin ja Kemijärven alueilla. Myös Ruotsissa, Intiassa ja Yhdysvalloissa on suurehkoja esiintymiä.
Sampo Karpo
Sampo Karpo (s. 1976 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja elokuvaohjaaja. Karpo on ohjannut muutamia lyhytelokuvia, kuten "Beaivi, aurinko". Karpo on toimittaja Hannu Karpon ja laulaja Raita Karpon poika. Sampo Karpo teki isänsä kanssa reportaasityyppistä "Karpolla on asiaa" -televisio-ohjelmaa. Hänet valittiin Kuubi Visual Productionsin luovaksi johtajaksi vuoden 2013 alusta.
Shaanxin maanjäristys
Shaanxin maanjäristys on kaikkien aikojen tuhoisin maanjäristys. Siinä kuoli noin 830 000 ihmistä. Se tapahtui 23. tammikuuta 1556 Shaanxissa, Kiinassa. Maanjäristys vaikutti 1 000 kilometrin säteellä: Shaanxin, Shanxin, Henanin, Gansun, Hebein, Shandongin, Hubein, Hunanin, Jiangsun ja Anhuin maakuntiin. Tuohon aikaan suuri osa alueen ihmisistä asui lössikerrostumiin kaivetuissa luolissa, jotka sortuivat maanjäristyksen aikana. Maanjäristyksessä kuoli noin 60 prosenttia alueen väestöstä.
Nykyisten arvioiden mukaan maanjäristyksen voimakkuus oli noin 8 momenttimagnitudiasteikolla. Vaikka se oli historian tuhoisin maanjäristys, se ei kuitenkaan ollut voimakkain. Jälkijäristykset jatkuivat puolen vuoden ajan, useita kertoja kuussa. Episentrumi oli Shaanxin maakunnan Huan piirikunnassa (Huaxianissa), lähellä Huavuorta (34°05' pohjoista leveyttä, 109°07' itäistä pituutta).
Keisarillinen oppinut Qin Keda selvisi maanjäristyksestä ja kirjasi tapahtumia. Hän päätteli että "maanjäristyksen alkaessa sisällä olevien ihmisten ei kannata lähteä heti ulos, vaan kyyristyä alas ja odottaa sopivaa tilaisuutta. Vaikka pesä putoaa, muutama muna voi silti säilyä ehjänä."
Kiinan historiassa maanjäristystä kuvataan seuraavasti:
Xi’anin kaupungissa sijaitseva Pieni villihanhipagodi (vanha korkea torni) selvisi myös järistyksestä, mutta lyheni 45 metristä 43,4 metriin.
Murat IV
Murat IV (27. heinäkuuta 1612 – 9. helmikuuta 1640) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1623 kuolemaansa asti. Hän oli yksi aikansa voimakkaimmista hallitsijoista.
Murat IV syntyi Istanbulissa sulttaani Ahmed I:n ja Kösem Sultanin pojaksi. Hän oli epätavallisen suuri ja voimakas mies. Hän harrasti jousiammuntaa ja painia. Hänen sanotaan olleen niin vahva, että hän kykeni painissa päihittämään vastustajansa pelkästään yhdellä kädellä. Hän myös käytti taistelussa aseinaan raskasta nuijaa sekä suurta miekkaa, jotka molemmat painoivat kertomusten mukaan vähintään 50 kilogrammaa. Murat IV:stä tuli sulttaani 14-vuotiaana, kun hänen mielisairas setänsä, sulttaani Mustafa I, syöstiin vallasta ja otettiin vangiksi. Valtakautensa alkuvuosina Murat IV oli pelkkä nukkehallitsija, ja todellinen valta oli hänen äidillään. Samaan aikaan Osmanien valtakunta alkoi rappioitua: persialaiset valloittivat suuria alueita, Anatoliassa syntyi kapinoita ja janitsaarit hyökkäsivät sulttaanin palatsiin.
Murat IV päätti ratkaista valtakuntansa ongelmat ja otti vallan käsiinsä. Hän halusi välttää isoveljensä Osman II:n kokeman kohtalon, ja niinpä hän teloitutti maansa vaikutusvaltaisimmat poliitikot että sotilasjohtajat, mukaan lukien useimmat veljistään, suurvisiirin sekä satoja upseereja. Hän myös teloitutti noin 20 000 anatolialaista kapinallista. Hartaana muslimina hän kielsi tupakoinnin ja alkoholin nautiskelun, vaikka hänen itse huhuttiin olevan alkoholisti. Hän myös määräsi, ettei kukaan saanut liikkua valtakunnan kaupungeissa öisin. Sulttaani yritti saattaa maahan järjestyksen varkaiden ja ryöstäjien joukkosurmaamisilla, hän saattoi itsekin vaellella kaupungin kaduilla surmaamassa pahantekijöitä.
Sotilaallisesti Murat IV:n suurin saavutus oli sotaretki Persiaa vastaan. Sotaretken aikana osmanit valloittivat muiden muassa Azerbaidžanin ja suuria alueita Mesopotamiasta. Hän myös onnistui palauttamaan valtakuntansa uudelle kukoistuskaudelle. Hieman ennen kuolemaansa Murat IV solmi rauhan safavidien kanssa.
Murat IV kuoli vain 27-vuotiaana maksakirroosiin vuonna 1640. Kuolinvuoteellaan hän määräsi veljensä Ibrahimin teloitettavaksi, sillä hän ei halunnut itselleen seuraajia. Määräystä ei kuitenkaan ikinä toteutettu, ja Ibrahimista tuli uusi sulttaani.
Sérgio Azevedo
Sérgio Azevedo (s. 1968 Coimbra) on portugalilainen säveltäjä. Hän toimii tällä hetkellä opettajana lissabonilaisessa musiikkikoulussa. Azevedo on säveltänyt yli sata teosta, joihin kuuluu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkia. Hän on julkaissut myös kaksi kirjaa: "A Invenção dos Sons" (1999) ja "Olga Prats – Um Piano Singular" (2007).
Aron Winter
Aron Mohamed Winter (s. 1. maaliskuuta 1967 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen maajoukkuejalkapalloilija, jonka pelipaikka oli keskikentällä. Vaikka hän syntyi Surinamessa, hän edusti Alankomaita, jonka siirtomaa Suriname aikaisemmin oli.
Winter aloitti uransa SV Lelystadin joukkueessa, josta hän siirtyi jo 19-vuotiaana maineikkaaseen Ajax Amsterdamiin. Hän debytoi Ajaxissa 6. huhtikuuta 1987 pelatussa ottelussa FC Utrechtia vastaan. Ajax voitti ottelun 3-0. Winter pelasi seurassa monta menestyksekästä kautta voittaen Hollannin Cupin 1987 ja 1988, Eredivisien 1990 (Alankomaiden mestaruus), Cup-voittajien Cupin 1987 ja UEFA Cupin vuonna 1992, kunnes siirtyi Italiaan, SS Lazion riveihin.
Laziossa hän pelasi keskikentällä puolustavassa roolissa korvaten englantilaisen Paul Gascoignen. Hän kuului Serie A:n parhaisiin pelaajiin yhdessä maanmiehiensä Ruud Gullitin, Marco van Bastenin ja Frank Rijkaardin kanssa. Vaikka henkilökohtaiset esitykset olivat mainioita, ei Winter voittanut Laziossa ainoatakaan titteliä. Vuonna 1996 hän siirtyikin Internazionaleen, ja voitti toisen kerran UEFA Cupin vuonna 1998. Interissä hän pelasi monien aikansa suurten pelaajien, kuten Roberto Baggion, Giuseppe Bergomin ja Gianluca Pagliucan kanssa. Vähitellen Winterin tähti alkoi kuitenkin himmetä, ja vuonna 1999 hän palasi takaisin Ajaxiin, jossa hän lopetti uransa 2001 käytyään ensin lainalla Sparta Rotterdamissa.
Alankomaiden maajoukkueessa Winter pelasi ensimmäisen kerran 25. maaliskuuta 1987 Kreikkaa vastaan 1-1 -tasapeliin päättyneessä ottelussa. Hän oli tärkeässä roolissa monissa arvokisoissa, MM-kisoissa 1994 ja 1998 sekä EM-kisoissa 1996 ja 2000. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 84 ottelua ja teki kuusi maalia, joista tärkeimmän MM-kisojen 1994 puolivälierissä Brasiliaa vastaan.
Magnesiitti
Magnesiitti (MgCO) on kalsiitin ja dolomiitin kaltainen, mutta on karbonaattimineraaleista kaikkein kovin.
Magnesiitti on kidejärjestelmältään trigonaalinen. Kiteet ovat romboedrejä tai sauvamaisia. Magnesiitti on väriltään valkea, kellanvalkoinen, sinertävän harmaa tai ruskehtava. Viirun väri on valkoinen. Kiilto on lasikiilto, mutta mineraali voi olla myös kiilloton. Kovuus on 4–4,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,9–3,1 g/cm³.
Magnesiittia käytetään tulenkestävien tiilien sekä erikoissementtien valmistukseen. Myös sulatusuuneja vuorataan magnesiitilla. Magnesiitti on magnesiummalmimineraali. Magnesiittia esiintyy monissa paikoissa Itä-Suomessa.
Jaap Stam
Jaap Stam (s. 17. heinäkuuta 1972) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Stam aloitti uransa synnyinkaupunkinsa pikkuseurassa, DOS Kampenissa. Vuonna 1992 hän siirtyi ammattilaiseksi FC Zwolleen. Siellä hän pelasi yhden kauden, jonka päätteeksi siirtyi SC Cambuuriin. Läpimurtonsa Stam teki vasta vuonna 1995, ensimmäisellä kaudellaan Willem II:n joukkueessa. Tilburgilaisjoukkueesta hän siirtyi ensimmäiseen huippuseuraansa, PSV Eindhoveniin. Pari kautta myöhemmin hänestä tuli kaikkien aikojen kallein alankomaalainen jalkapalloilija, kun Manchester United FC maksoi hänestä PSV:lle siirtosummana 10,5 miljoonaa puntaa. Alankomaissa hän ehti voittaa Hollannin Cupin 1996, Hollannin Supercupin 1997 ja 1998, Eredivisien 1997 ja Alankomaiden parhaan pelaajan tittelin 1997.
Viimeistään kolmen ManU:ssa vietetyn kauden aikana Stam nousi Euroopan parhaiden ja arvostetumpien pelaajien joukkoon. Stam voitti seurassa kahdesti Englannin Valioliigan sekä kerran FA Cupin, Intercontinental Cupin ja Mestarien liigan, kunnes siirtyi Italiaan, SS Lazioon vielä edellistä siirtosummaakin korkeammalla rahamäärällä, 16,5 miljoonalla punnalla. Suurin syy siirtoon oli Stamin omaelämäkerran ""Head to Head"" aiheuttama suuttumus manageri Alex Fergusonissa. Laziossa Stam ei yltänyt suuriin saavutuksiin, ja lisäksi hän sai viiden kuukauden (valitusten jälkeen lyheni neljään) kilpailukiellon kärähdettyään doping-testissä nandrolonista. Siirryttyään AC Milaniin Stam nousi takaisin huipulle.
Alankomaiden maajoukkueessa Stam debytoi 24. huhtikuuta 1996, 1–0–tappioon päättyneessä ottelussa Saksaa vastaan. Hän oli mukana maajoukkueessa MM-kisoissa 1998 ja EM-kisoissa 2000, joista jälkimmäisissä hän epäonnistui tärkeässä rangaistuspotkussa rangaistuslaukauskilpailussa Italiaa vastaan. Stam lopetti maajoukkueuransa kolmansien arvokisojensa, 2004 EM-kisojen jälkeen. Hän pelasi maajoukkueessa 67 ottelua ja teki niissä kolme maalia.Lokakuussa 2009 Stam aloitti uransa valmentajana Eerste Divisiessä pelaavassa FC Zwollessa. Stam toimi päävalmentajana tammikuuhun 2010 saakka. Kaudeksi 2011/12 hän palasi Zwolleen apulaisvalmentajan tehtäviin. Kesällä 2013 Stam jätti seuran ja siirtyi AFC Ajaxin apulaisvalmentajaksi. Kauden 2013/14 jälkeen Stam siirtyi Jong Ajaxin valmentajaksi. Hän valmensi Jong Ajaxia kaksi kautta ja joukkue sijoittui parhaimmillaan Eerste Divisien yhdeksänneksi. Kesäkuussa 2016 Stam allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Englannin Mestaruussarjan Readingin kanssa.
Debyyttikaudellaan 2016/17 Stam luotsasi Readingin Mestaruussarjassa kolmanneksi ja Valioliigan nousukarsintoihin. Karsintojen välierissä Reading pudotti Fulhamin jatkosta yhteismaalein 2–1, mutta taipui karsintafinaalisarjassa Huddersfield Townille lopulta rangaistuspotkukilpailussa. Kaudella 2017/18 Readingin kausi oli heikompi ja nousukarsintojen sijaan joukkue joutui taistelemaan sarjapaikastaan. Heikot tulokset johtivat Stamin potkuihin maaliskuussa 2018, kun Reading oli vajonnut vain kolmen pisteen päähän putoamisviivasta.
Vorna (täsmennyssivu)
Vorna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Klaas-Jan Huntelaar
Dirk Jan Klaas "Klaas-Jan" Huntelaar (s. 12. elokuuta 1983 Voor-Drempt, Gelderlandin provinssi, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Ajaxia.
Huntelaar edusti nuoruudessaan H&K:ta, De Graafschapia ja PSV:tä, joista jälkimmäisessä hän nousi edustusjoukkueeseen asti. Ensimmäisen ja ainoan Eredivisie-esiintymisensä PSV:n paidassa hän teki ottelussa Roosendaalia vastaan 23. marraskuuta 2002. Hänet lainattiin ensin De Graafschapiin ja sitten Eerste Divisien AGOVV:hen. AGOVV:ssä hän oli Eerste Divisien paras maalintekijä kaudella 2003–2004.
Vuonna 2004 Huntelaar siirtyi Heerenveeniin, jossa hän teki toisen kautensa ensimmäisellä puoliskolla 17 maalia 15 ottelussa, minkä seurauksena Ajax hankki hänet riveihinsä 9 miljoonalla eurolla tammikuussa 2006. Ajaxissa Huntelaar voitti Eredivisien maalikuninkuuden kahdesti: kaudella 2005–2006 hän teki 33 maalia ja kaudella 2007–2008 31 maalia. Hän saavutti myös Alankomaiden cupin mestaruuden kahdesti.
Tammikuussa 2009 Huntelaar siirtyi espanjalaiseen Real Madridiin. Hän allekirjoitti vuoteen 2013 ulottuvan sopimuksen joulukuussa 2008, ja Ajaxille maksettu siirtokorvaus oli 20 miljoonaa euroa. Seura hankki Huntelaarin korvaamaan loukkaantunutta maanmiestään Ruud van Nistelrooyta, jonka lisäksi joukkueessa pelasivat myös Royston Drenthe, Arjen Robben, Wesley Sneijder ja Rafael van der Vaart. Loppukauden aikana Huntelaar teki 20 Primera Divisiónin ottelussa kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän ei voinut pelata toisen uuden hankinnan Lass Diarran vietyä ainoan vapaan paikan. Molemmat olivat jo edustaneet entisiä seurojaan saman kauden UEFA-kilpailuissa, ja säännöt sallivat vain yhden tällaisen pelaajan rekisteröimisen kesken kauden.
Huntelaarin ura Madridissa jäi lopulta vain puolikkaan kauden mittaiseksi. Hän ei sopinut enää kesällä 2009 puheenjohtajaa ja päävalmentajaa vaihtaneen seuran suunnitelmiin, ja elokuussa 2009 hänet myytiin italialaisseura Milaniin 15 miljoonalla eurolla.
31. elokuuta 2010 hän siirtyi saksalaisseura Schalkeen 13 miljoonan euron siirtokorvauksella.
1. kesäkuuta 2017 Ajax ilmoitti hankkivansa Huntelaarin Schalkesta 2 miljoonalla eurolla. Hänen sopimuksensa Ajaxin kanssa on yksivuotinen. Huntelaar on viimeksi pelannut Ajaxissa vuonna 2008. Huntelaar löi itsensä läpi aikoinaan Ajaxissa, jossa hän iski 92 peliin 76 maalia ja tästä poiki siirto Real Madridiin. Huntelaar on myöntänyt, että Ajax on ”hänen jokkueensa”.
Huntelaar oli ehdolla Alankomaiden maajoukkueen kokoonpanoon jo vuoden 2006 MM-kilpailuihin, mutta ei lopulta saanut kutsua ja osallistui sen sijaan alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuihin. Alankomaat voitti kilpailuissa kultaa ja Huntelaar maalikuninkuuden neljällä maalillaan, joista yksi syntyi välierässä Ranskaa vastaan ja kaksi loppuottelussa Ukrainaa vastaan.
Ensiesiintymisensä A-maajoukkueessa Huntelaar teki lopulta 16. elokuuta 2006 ystävyysottelussa Irlantia vastaan. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuissa.
Gesualdo (ooppera)
Gesualdo on Alfred Schnittken vuonna 1993 säveltämä ooppera. Sen ensiesitys oli Wienissä 26. toukokuuta 1995. Oopperan libreton kirjoitti Richard Bletschacher. Ooppera kertoo Carlo Gesualdosta. Teoksen tyypillinen esitys kestää hieman yli kaksi tuntia. Oopperassa on prologi, seitsemän kohtausta ja epilogi.
Oleg Viisas
Oleg Viisas () oli Novgorodin ruhtinas vuodesta 879 ja Kiovan suurruhtinas vuodesta 882 lähtien. Tarinan mukaan viikinki Rurik perusti Novgorodin vuonna 862. Rurikin seuraajaksi tuli hänen sotapäällikkönsä Olav eli Oleg Viisas. Hän halusi laajentaa valtakuntaansa ja sen vuoksi hän järjesti sotaretken vuonna 882. Varjagit alistivat valtaansa koko seudun väestön ja surmasivat paikallisruhtinaat. He valloittivat Smolenskin, Ljubetsin ja sitten etenivät kohti Kiovaa. Sitä hallitsivat varjagiruhtinaat Askold ja Dir. Oleg saapui joukkoineen Kiovan luo. Hän kutsui viekkaudella paikalle Askoldin ja Dirin, jotka surmattiin joenrantaan ja hän otti haltuunsa Kiovan,josta tehtiin Kiovan Venäjän pääkaupunki. Varjagit keräsivät slaaveilta veroina hunajaa, humalaa ja turkiksia, ja vastineeksi tarjosivat suojelusta.
Oleg lähti sotaretkelle Bysanttiin vuonna 907 ja jätti Igorin sijaishallitsijaksi. Hän varusti 2000 venettä ja 40 miestä jokaiseen (80.000 miehen armeija). He lähtivät Konstantinopolia valloittamaan. Päästyään sinne Bysantin keisari Leo VI käski sulkemaan kaupungin portit ja sulkemaan sataman kettingillä. Näin varjagit eivät pääsisi ryöstelemään ja tuhoamaan esikaupunkeja. Oleg keksi laittaa laivoihinsa pyörät alle ja myötätuulessa he menivät laivoilla kaupunkiin. Kreikkalaiset säikähtivät ja ehdottivat rauhansopimusta ja lunnaita varjageille. Sopimuksen mukaan Oleg sai 12 griveniä jokaisesta venehankaimesta sekä maksaa veroja rusien kaupungeille. Voitonmerkiksi Oleg naulasi kilpensä Konstantinopolin porttiin. Sotaretken tärkein tulos oli kuitenkin vapaakauppasopimus Rusin ja Bysantin välillä. Tämä on historiallisesti kiistanalainen kysymys, koska Rusin ja Bysantin sopimuksessa vuonna 911 ei mainita enää mitään vapaakaupasta. Sopimuksessa Oleg nimitettiin Rusin suurruhtinaaksi. Siinä hänet määriteltiin täysivaltaiseksi hallitsijaksi eikä pelkästään ruhtinas Igorin (Rurikin pojan) sijaishallitsijaksi.
Nestorin kronikan mukaan vuonna 912 Igor kuoli käärmeen puremaan. Novgorodin kronikan mukaan vuonna 922. Hänen oletettu hautakumpunsa on Staraja Ladogan lähellä.
Laila Schou Nilsen
Laila Schou Nilsen (18. maaliskuuta 1919 – 30. heinäkuuta 1998) oli norjalainen pikaluistelija, alppihiihtäjä, tennispelaaja ja käsipalloilija.
Schou Nilsen voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1937 ja 1938. Lisäksi epävirallisen maailmanmestaruuden 1935. Davosin MM-kisoissa 1937 Schou Nilsen voitti jokaisen matkan ja teki neljä maailmanennätystä (500, 1 000, 3 000 ja 5 000 metrin matkalla). Näistä 500 metrin ennätys 46,4 kesti aina vuoteen 1955.
Schou Nilsenin epäonneksi olympialaisten ohjelmaan naisten pikaluistelu tuli vasta 1960. Hän osallistui kuitenkin Garmisch-Partenkirchenin 1936 kisoihin alppihiihdossa, jossa hänen päälajinsa oli syöksylasku. Alppiyhdistetty oli ainoa alppilaji kisoissa. Schou Nilsen oli syöksyn ykkönen, mutta pujottelun viides sija pudotti hänet lopputilastoissa pronssille.
Schou Nilsen on myös tenniksen Norjan mestari, käsipallossa maajoukkuepelaaja. Lisäksi hän osallistui vuonna 1963 Monte Carlon ralliin.
Svjatopolk I
Svjatopolk I (ven. Святополк Окаянный) (n. 980 – 1019) oli Kiovan ruhtinas vuosina 1015–1019. Svjatopolk nousi valtaan isänsä Vladimir Suuren kuoleman jälkeen. Hänen veljensä Jaroslav Viisas syrjäytti Svjatopolkin vallasta vuonna 1019.
Svjatopolkin äiti oli kreikkalainen nunna, jonka Svjatopolkin isoisä Svjatoslav I oli vanginnut Bulgariassa ja tuonut vaimoksi pojalleen Jaropolk I:lle, Svjatopolkin sedälle. Vladimir Suuren tapatettua veljensä raiskasi hän tämän vaimon, joka myöhemmin synnytti Svjatopolkin. Svjatopolk syntyi kuitenkin ennen laskettua aikaa, mistä syystä on epäselvää, kuka lopulta oli hänen isänsä. Svjatopolkia onkin kutsuttu "Kahden isän pojaksi".
Vladimir Suuren kuoltua 1015 Svjatopolk peri Kiovan valtaistuimen. Kiovalaiset eivät pitäneet uudesta hallitsijasta. Tästä syystä voittaakseen kansan sympatiat puolelleen, Svjatopolk surmasi suositun veljensä Boriksen ja myöhemmin vielä kaksi veljeään, Glebin ja Svjatoslavin. Svjatopolkin velisurmat antoivat hänelle lisänimen "Kirottu".
Uutiset murhista kantautuivat myös nuoremman veljen, Jaroslavin, korviin. Jaroslav lähti sotaan veljeään vastaan ja onnistui voittamaan tämän. Svjatopolk pakeni tappionsa jälkeen appinsa, Boleslaus I:n luo Puolaan. Boleslaun avulla Svjatopolk palasi takaisin Kiovaan ja onnistui voittamaan Jaroslavin 1017. Boleslaus joutui kuitenkin palaamaan armeijoineen takaisin Puolaan ja Svjatopolk joutui vetäytymään Kiovasta. Svjatopolk taisteli vielä kahdesti veljeään Jaroslavia vastaan, mutta jälkimmäisen taistelun jälkeen, paluumatkalla Puolaan hän menehtyi.
Top of the Pops
Top of the Pops oli pitkäikäinen BBC2-televisiokanavan viikoittainen populaarimusiikin listaohjelma. Sen ensimmäinen lähetys nähtiin uudenvuodenpäivänä 1964. Puolituntisen ohjelma-ajan puitteissa esiintyivät viikon parhaiten myyneet populaarimusiikin artistit (ensi alkuun Top 20 -listan ja vuodesta 1984 alkaen Top 40 -listan mukaan). Ohjelman luonteeseen kuului taustanauhojen kera esiintyminen, minkä vuoksi moni listasijoittunut artisti jätti "Top of the Popsin" kokonaan väliin. Muutamat, muun muassa Oasis sekä Nirvana, ovat tehneet vuorollaan pilaa taustanauhalta esiintymisestä. Vuodesta 1972 vuoteen 1980 ohjelmassa ei esitetty ainoatakaan live-esiintymistä, kunnes vuonna 1980 Iron Maiden kieltäytyi esittämästä "Running Free" -kappalettaan taustanauhalta. Kesäkuussa 2006 ilmoitettiin ohjelman lopettamisesta, ja viimeinen esityspäivä oli 30. heinäkuuta 2006.
"Top of the Popsin" 60-lukulainen kilpailija "Ready Steady Go" oli rajatummin lähinnä mod-nuorisolle omistettu ohjelma.
Helmikuusta 1995 alkaen on julkaistu lehteä, joka kulkee myös nimellä "Top of the Pops". Se sisältää enimmäkseen listatietoa ja sen hetken suosituimpien pop-tähtien haastatteluita.
Jeannette Altwegg
Jeannette Altwegg (s. 8. syyskuuta 1930 Liverpool, Englanti) on brittiläinen taitoluistelija ja olympiavoittaja.
Hän osallistui 18-vuotiaana ensimmäisiin olympialaisiinsa Sankt Moritzissa 1948 ja sijoittui yksinluistelussa pronssille. Neljä vuotta myöhemmin Oslossa Altwegg voitti kultaa, vaikka epäonnistui hieman vapaaohjelmassaan.
Altweggille tarjottiin olympiavoiton jälkeen huomattava määrä rahaa, jotta hän siirtyisi ammattilaisjäille. Hän kieltäytyi kuitenkin kaikista tarjouksista ja lopetti urheilu-uransa. Altwegg muutti Sveitsiin ja alkoi työskennellä matalapalkkaisessa työssä sotaorpojen kanssa.
Kolmas Rooma
Kolmas Rooma on nimitys, jota Moskovan suuriruhtinas Iivana III alkoi käyttää valtakunnastaan. Nimityksen taustalla oli Konstantinopolin kukistuminen vuonna 1453 ja ortodoksisen uskon johtavan valtion aseman siirtyminen Bysantilta, ”toiselta Roomalta”, Venäjälle. Moskovan suuriruhtinas Iivana III nai Bysantin viimeisen keisarin Konstantinus XI:n veljentyttären ja saattoi näin esittää jälkeläisensä olevan oikeutettu Itä-Rooman perintöön.
Jo kauan ennen Iivana III:ta Serbian kuningas Stefan Dušan ja Bulgarian kuningas Ivan Alexander olivat esittäneet samanlaisia vaatimuksia Bysantin perintöön. Bulgarialaisissa kirjoituksissa Bulgarian valtakunnan pääkaupunki, Tarnovo, mainittiin uutena Konstantinopolina. Nämä suunnitelmat eivät toteutuneet osmanien voitettua serbit Kosovossa 1389 ja hävitettyä Bulgarian toisen valtakunnan 1396. Ajatus uudesta Konstantinopolista, tällä kertaa Moskovana, kuitenkin siirtyi Venäjälle Kyprianin, bulgarialaissyntyisen pappismiehen ja Moskovan patriarkan välityksellä. Myös seljukkien ja osmanien hallitsijat pitivät itseään Rooman sulttaaneina (Rumin sulttaanit).
Ajatus kolmannesta Roomasta kiteytyi lopullisesti munkki-Filofein ennuskirjeessä Vasili III:lle vuonna 1510, jossa hän kirjoitti: ”Kaksi Roomaa on luhistunut, kolmas pysyy, eikä neljättä tule.” Toisin kuin joskus on esitetty, Filofei tarkoitti Roomalla koko Venäjää eikä Moskovan kaupunkia. Iivana IV Julma oli ensimmäinen Venäjän hallitsija, joka vakituisesti käytti ”keisarista” johdettua tsaari-arvonimeä.
Tukinheitto
Tukinheitto on perinteinen skotlantilainen urheilulaji, jossa heitetään suurta tukkia ("caber") ja annetaan heitosta pisteitä tukin loppuasennon mukaan.
Kilpailija aloittaa nostamalla tukin pystyyn kämmentensä päälle. Tämän jälkeen hän yrittää pitää tukin hetken tasapainossa samalla valmistautuen juoksemaan eteenpäin. Sopivan matkan juostuaan kilpailija heittää tukin ilmaan. Heitto yritetään tehdä niin, että aluksi ilmassa ollut tukin pää osuu ensimmäisenä maahan, niin että aluksi käsissä ollut pää tekee 180 asteen pyörähdyksen.
Perinteisillä säännöillä tarkoituksena ei ole heittää tukkia mahdollisimman kauas, vaan tehdä tyylipuhdas heitto niin, että maahan putoamisen jälkeen tukki kaatuu suoraan heittäjästä poispäin. Mahdollisia lopputuloksia on kolme:
Joskus heittoja saatetaan kuitenkin pisteyttää heiton pituudella, mutta tämä ei ole alkuperäisen kilpailun hengen mukaista.
Perinteinen tukki on 5-6 metriä pitkä ja painaa 35-60 kg. Tukin koon vuoksi sen tasapainottelemiseen ja etenkin heittämiseen tarvitaan paljon voimaa. Joissakin vähemmän harjaantuneiden kilpailuissa käytetään lyhyempää ja kevyempää tukkia. Ei ole harvinaista että tukki joskus hajoaa kesken kilpailun.
Kilpailu sai alkuunsa Skotlannissa satoja vuosia sitten, ja on perinne usein järjestettävissä Ylämaan kisoissa. Sen historia ei ole enää selvässä muistissa, mutta nykyisessä muodossaan se on ollut ainakin 1600-luvulla. Monet uskovat, että tukkeja heitettiin alun perin sodankäynnissä tai siltojen teossa.
Kilpailulaji tuli monelle tutuksi 80-luvun tietokonepelistä "World Games". Peli perustui Kansainvälinen olympiakomitean tunnustamiin World Games -kilpailuihin, joissa ei kuitenkaan joka kerta nähdä tukinheittokisaa.
Beitbridge
Beitbridge eli Beit Bridge on kaupunki Zimbabwessa. Se sijaitsee juuri Limpopo-joen pohjoispuolella ja noin kilometrin päässä Etelä-Afrikan tasavallan rajalta. Vuonna 2012 Beitbridgen väkiluku oli noin 42 000.
Kaupunki on perustettu vuonna 1929. Se oli monta vuotta Pretorian radan päätepiste, ja se toimii edelleen rajanylityspaikkana. Kaupunki on saanut nimensä sillasta, joka sai nimensä brittliäiseltä pankkiirilta Alfred Beitiltä.
Claudio Merulo
Claudio Merulo (8. huhtikuuta 1533, Correggio – 4. toukokuuta 1604, Parma) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kosketinsoitinmusiikkia.
Merulo syntyi Correggiossa, jossa hän opiskeli musiikkia säveltäjä Tuttovale Menonin johdolla. Myöhemmin hänen arvellaan opiskelleen myös Venetsiassa. Vuonna 1556 Merulo pääsi urkuriksi katedraaliin Bresciassa. Vuodesta 1557 lähtien hän soitti urkuja San Marco di Veneziassa. 1580-luvulla hän erosi virastaan ja siirtyi Parmalle, jossa hän kuoli vuonna 1604.
Kanadan arktiset saaret
Kanadan arktiset saaret () on Kanadan pohjoisosassa, Nunavutissa ja Luoteisterritorioissa sijaitseva runsaslukuinen, kylmä saaristo. Alue on enimmäkseen tundraa ja sen alkuasukkaat ovat inuiitteja. Suurimpia arktisia saaria ovat Baffininsaari, Ellesmerensaari sekä Victoriansaari.
Pitkän Baffininsaaren eteläpuolella on Hudsoninlahti. Länsipuolella saaret erottaa Grönlannista Baffininlahti ja Davisinsalmi, jonne Golfvirta virtaa pitäen salmea suureksi osaksi jäättömänä.
Saaret löysi 1570 brittiläinen tutkimusmatkailija Martin Frobisher. Kanadassa on arktisia saaria leveyasteiden 62-83 välillä. Alue on kylmyyden takia harvaanasuttu ja asukkaat ovat pääasiallisesti inuitteja. Maapallon magneettinen pohjoisnapa sijaitsee arktisten saarten alueella. Magneettinen pohjoisnapa liikkuu noin 40 km vuodessa luoteeseen ja viimeisen arvion mukaan oli vuonna 2005 Ellesmerensaaren luoteispuolella ().
Kanadan arktiset saaret ovat kylmiä, koska varsinkin saarten pohjoisosia ympäröi yhtenäinen merijää ja kylmä merivirta jäähdyttää ilmastoa.
Alueeseen kuuluu 94 suurempaa saarta (Suurempia kuin 130 km²), mukaan lukien kolme maailman kymmenestä suurimmasta saaresta, sekä 36 469 pienempää saarta.
Saariston pohjoisosalla on nimi Kuningatar Elisabetin saaret (aikaisemmin Parrysaaret). Ryhmään kuuluvat yhtenä osana Sverdrupinsaaret: Axel Heibergin saari, Amund Ringnesin saari ja Ellef Ringnesin saari.
Koko saariston suurimmat saaret ovat:
Dario Castello
Dario Castello oli italialainen renessanssin ja varhaisen barokin ajan säveltäjä. Hän julkaisi Roomassa vuosina 1621 ja 1629 kaksi kirjaa sonaatteja. Castello toimi myös muusikkona Venetsiassa.
Maddalena Casulana
Maddalena Casulana (noin 1540 – noin 1590) oli italialainen renessanssin ajan säveltäjä ja luutisti. Hän aloitti opintonsa Sienan lähellä ja jatkoi niitä Firenzessä. Hänen ensimmäiset sävellyksensä julkaistiin 1560-luvun lopulla. Vuosina 1570, 1583 ja 1586 Casulana julkaisi kolme kirjaa madrigaaleja Venetsiassa. Viimeiset vuotensa Casulana vietti Venetsiassa ja Milanossa toimien luutistina.