Jamestownin verilöyly
Jamestownin verilöyly (myös Vuoden 1622 intiaaniverilöyly) tapahtui Virginian siirtokunnassa pitkänäperjantaina, 22. maaliskuuta 1622. Arviolta 347 ihmistä, noin kolmasosa Jamestownin englantilaisasukkaista, sai surmansa Powhatan-intiaanien yllätyshyökkäyksissä. Hyökkäyksistä alkoi Powhatansota.
Jamestown oli ensimmäinen englantilainen asutuspaikka Pohjois-Amerikassa. Siirtokunta perustettiin 1607, ja se oli Virginian siirtokunnan pääkaupunki. Jamestown itse säästyi hyökkäykseltä viime hetken varoituksen ansiosta, mutta useat sen lähistölle, James-joen varrelle perustetuista asutuksista tuhoutuivat. Hyökkääjät tappoivat miehiä, naisia ja lapsia ja polttivat taloja ja viljelyksiä.
Ensimmäisen, vuosina 1609-1613, käydyn powhatanien ja englantilaisten välisen sodan jälkeen seurasi rauhallisempi aika, kun päällikkö Powhatanin nuorin tytär Pocahontas avioitui John Rolfen kanssa 1614. Vuonna 1618 päällikkö Powhatanin kuoleman jälkeen hänen velipuolensa Opechancanough nousi powhatanien johtajaksi. Opechancanough ei uskonut, että rauhalliset suhteet siirtokuntalaisten kanssa voisivat jatkua. Opechancanough oli hävinnyt taistelun Pamunkey-taistelijoita vastaan ensimmäisen Englannin–Powhatanin sodan lopussa. Tappion jälkeen hän halusi tuhota englantilaissiirtokunnat. Vuonna 1622, kun englantilainen murhasi Opechancanoughin neuvonantajan, tämä päätti aloittaa kampanjan James-joen varrella sijaitsevia englantilaisasumuksia vastaan.
Siirtokunnan pääkaupunki Jamestown pelastui tuholta, kun intiaanipoika Chanco, jonka tehtäväksi oli annettu surmata työnantajansa Richard Pace, herätti tämän yöllä ja varoitti uhkaavasta vaarasta. Pace siirsi perheensä turvaan ja souti joen poikki varoittamaan muita kaupungin asukkaita.
Päivän ajan jatkuneiden yllätyshyökkäysten kuluessa useat Jamestownin ulkopuolella sijainneista pienistä asutuksista tuhottiin. Yhteensä noin neljäsataa siirtokuntalaista sai surmansa. Lisäksi intiaanit ottivat orjikseen noin 20 naista.
Powhatanit lopettivat hyökkäykset ja odottivat siirtokuntalaisten vastaiskua. He eivät uskoneet, että englantilaiset hyväksyisivät tappiot ilman kostoa. Hyökkäykset olivat tuhonneet merkittävän osan kevään kylvöistä ja johtivat joidenkin siirtokuntien hylkäämiseen. Hyökkäykset vahvistivat ihmisten käsitystä intiaaneista villeinä alkuasukkaina sekä siirtokunnissa että Englannissa, mikä teki tyhjäksi Pocahontasin ja muiden tekemää työtä hyvien suhteiden rakentamiseksi.
Hyökkäyksistä selvinneet siirtokuntalaiset tekivät vastaiskuja powhataneja vastaan ja tuhosivat erityisesti maissiviljelyksiä. Lopulta päällikkö Opechancanough suostui neuvotteluihin. Lopulta rauha saatiin aikaan, mutta kapteeni William Tuckerin ja tohtori John Pottsin johdolla joukko Jamestownin asukkaita myrkytti intiaanien alkoholiannokset rauhanseremoniassa. Noin 200 intiaania sai surmansa myrkytyksen seurauksena, ja lisäksi noin 50 tapettiin. Päällikkö Opechancanough kuitenkin pakeni.
Virginiasta tuli kruununsiirtomaa vuonna 1624. Tämän myötä Englannin kuninkaalla oli suora määräysvalta alueeseen. Tämä johti siirtokuntalaisten köyhtymiseen ja ansioiden keskittymiseen muutamille kruunun suosikeille. Myös powhatanien etuja huomioitiin jatkuvasti vähemmän, ja siirtokunta laajeni intiaanien asuttamille alueille.
Seuraava merkittävä yhteenotto powhatanien kanssa tapahtui vuonna 1644, jolloin noin 500 siirtokuntalaista sai surmansa. Siirtokunta oli kuitenkin kasvanut niin suureksi, että lukumäärä vastasi noin 10 % sen asukasmäärästä. Opechancanough saatiin kiinni, ja hänet sijoitettiin vankilaan Jamestowniin, jossa yksi häntä vartioineista siirtokuntalaisista surmasi hänet.
Opechancanoughin kuolema aloitti powhatanien tuhon, ja lopulta koko heimo joko muutti pois alueelta tai sulautui Jamestownin siirtokuntaan tai siirtyi asumaan johonkin alueelle perustetuista reservaateista.