hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Fulco di Verdura
Fulco di Verdura, koko nimeltään Fulco Santostefano della Cerda, Verduran herttua (1899 Sisilia – 1978 Lontoo), oli italialaissyntyinen korusuunnittelija, jonka huippukautta oli 1930-luvulta 1950-luvulle.
Alun perin Verdura kouluttautui taidemaalariksi Italiassa. Säveltäjä Cole Porterin vaimo Linda houkutteli Verduran vuonna 1926 Pariisiin, jossa aloitti ensin tekstiilisuunnittelijana ja myöhemmin korusuunnittelijana Chanelin Muotitalossa. Vuonna 1934 Verdura siirtyi New Yorkiin Paul Flaton jalokiviliikkeen suunnittelijaksi ja 1938 Paul Flaton Los Angelesin sivuliikkeen suunnittelijaksi. Jo seuraavana vuonna hän perusti, Cole Porterin avustamana, omaa nimeään kantavan liikkeen New Yorkiin osoitteeseen 712 Fifth Avenue. Toisen liikkeensä hän perusti Pariisiin vuonna 1947.
Vedura oli kuuluisa savukerasioistaan, joita suunnitteli Cole Porterille ja hänen vaimolleen Lindalle, joka tilasi aina yhden uuden savukerasian miehensä musikaalien ensi-iltoihin. Verdura valmisti myös lukuisia luontoaiheisia koruja sekä historiallisia taidetyylejä mukailevia koruja, joita mielellään istutti kultaan eikä suositumpaan platinaan niin kuin kilpailijafirmat.
Vuonna 1972 Verduran herttua myi liikkeensä Joseph G. Alfanolle ja muutti Lontooseen, jossa vietti viimeiset vuotensa mm. kirjoittaen omaelämäkerran, The Happy Summer Days - A Sicilian Childhood.
Verduran jalokiviliikkeen osti Walter Landrigan 1985 ja se nousi jälleen uuteen suosioon ollen edelleen toiminnassa osoitteessa 745 Fifth Avenue, New York.
AMI-koodaus
AMI-koodaus, Alternate Mark Inversion, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus kuuluu bipolar-koodauksiin, joilla on "kaksinapainen" esitystila toiselle bitille eli polariteetti vaihtelee. AMI-koodauksella bipolar-ominaisuudella poistetaan tasavirtakomponentti.
AMI-koodauksesta on muunnelma, pseudoternary, jossa "1-bitti" edustaa perustasoa ja "0-bitti" vaihtaa polariteettia joka toiselle "0-bitille". Muuten koodaus on identtinen AMI-koodauksen kanssa.
AMI-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia.
AMI-koodauksessa kellon synkronoinnin ylläpito on vaikeaa jos bittijonossa on useampi "0-bitti" peräkkäin.
Albert Cossery
Albert Cossery (3. marraskuuta 1913 Kairo – 22. kesäkuuta 2008 Pariisi) oli suurimman osan elämästään Ranskassa asunut egyptiläissyntyinen kirjailija. Pitkästä urastaan huolimatta hän julkaisi vain kahdeksan romaania. Ne ovat ranskankielisiä, mutta sijoittuvat kirjailijan kotiseuduille arabimaailmaan.
Laykin et Cie
Laykin et Cie oli Yhdysvaltain tunnetuimpia jalokiviliikkeitä, jonka perusti Sol Laykin vuonna 1932 Los Angelesiin. Liikkeen huippukautta olivat 1930- ja 1940-luku.
Firman pääliike sijaitsi aluksi Aleksandria Hotellissa, mutta muutti jo seuraavana vuonna osoitteeseen 8635 Sunset Boulevard, jolloin siitä tuli monen filmitähden suosima liike. Korujen valmistuksen lisäksi Laykin et Cie myi ja osti jalokiviä. Tarinan mukaan Sol Laykin vei näyttelijä Mae Westille nähtäväksi 30 karaatin painoisen keltaisen timantin, jonka Mae Westin lemmikkiapina nielaisi. Laykin et Cie panosti mainontaan ajan suurissa muoti- ja sisustuslehdissä kuten Voguessa, Harper's Bazaarissa ja Town and Countryssa.
Puhelin (elokuva)
Puhelin on Walter Wagerin samannimiseen kirjaan perustuva kylmän sodan aikainen agenttielokuva. Don Siegelin ohjaama "Puhelin" sai ensi-iltansa vuonna 1977.
Kohtauksia elokuvaan kuvattiin myös Suomessa, ja sivurooleissa näkyvät suomalaiset näyttelijät Ville-Veikko Salminen, Åke Lindman ja Ansa Ikonen, jolle "Puhelin" jäi viimeiseksi elokuvaksi. Nuori Renny Harlin oli seuraamassa elokuvan kuvauksia Helsingissä. Katseltuaan Siegeliä ja Bronsonia työssään Harlin ilmoitti ystävilleen haluavansa tulla elokuvaohjaajaksi.
Elokuvan miespääosien näyttelijät Charles Bronson ja Donald Pleasence näyttelivät viimeistä kertaa samassa elokuvassa. Kun ohjaaja Don Siegel pyysi Charles Bronsonia ajamaan viiksensä roolia varten, Bronson kieltäytyi sanomalla: "Ei viiksiä, ei Bronsonia".
Neuvostoliitto on lähettänyt 1950-luvulla Yhdysvaltoihin "nukkuja-agentteja". Nämä nukkujat ovat eläneet elämäänsä tavallisina amerikkalaisina tietämättä, että heidän mieleensä on koodattu tehtäviä hypnoosin avulla. Tehtävät koostuvat strategisista sabotaasi-iskuista ja salamurhista. Nukkuja-agentin tulee tuhoutua tehtävänsä mukana tai tappaa itsensä heti iskun jälkeen. Yksi elokuvan väittämistä onkin "paras agentti on sellainen, joka ei tiedä olevansa agentti".
Nukkuja-agentin saa herätettyä tekemään iskun lausumalla hänelle koodin, joka on siteeraus Robert Frostin runosta ”Stopping by Woods on a Snowy Evening” ("Metsän reunassa lumisena iltana"):
"The woods are lovely, dark and deep. But I have promises to keep, And miles to go before I sleep, And miles to go before I sleep."
Nikolai Daltšimski on seonnut KGB:n agentti, joka varastaa nukkujien nimet sisältävän muistikirjan. Hän pakenee Neuvostoliitosta Yhdysvaltoihin ja alkaa aktivoida nukkujia puhelimitse. KGB lähettää Daltšimskin perään parhaan agenttinsa eversti Borzovin, jonka tehtävä on löytää ja tappaa Daltšimski, ennen kuin tämä onnistuu sytyttämään toimillaan sodan.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Harri Närhi sanoo "Puhelinta" kankeaksi ja aikansa eläneeksi vakoilutrilleriksi, jossa Bronson on kuitenkin vielä hyvässä vedossa. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
DaMarcus Beasley
DaMarcus Lamont Beasley (s. 24. toukokuuta 1982 Fort Wayne, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki tai -puolustaja ja on pelannut Euroopassakin alankomaalaisessa PSV Eindhovenissa, englantilaisessa Manchester Cityssä, skotlantilaisessa Rangersissa ja saksalaisessa Hannover 96:ssa. Beasley on tunnettu muun muassa nopeudestaan.
Beasley on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa 126 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2006 kahdessa ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
2B1Q-koodaus
2B1Q-koodaus, Two-binary - one-quaternary, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodausta käytetään mm. ISDN-liittymän ANSI T1.601 -suosituksen mukaisessa U-rajapinnassa.
2B1Q -koodauksessa kaksi peräkkäistä bittiä koodataan yhdeksi tilaksi. Tiloja on 4 kappaletta. Esimerkkinä, jos tiloja esittävät jännitetasot +3V,+1V,-1V ja -3V, niin voidaan bittijono 00 esittää jännitetasona +3V.
Latok
Latok on jyrkästi kohoavista kallionhuipuista koostuva vuorirypäs, joka sijaitsee Panmah Muztaghin osassa Keski-Karakorumissa, Pakistanissa. Latokin länsipuolella sijaitsee Ogren huipuista koostuva ryhmä, jonka korkein huippu on Baintha Brakk, joka tunnetaan myös nimellä The Ogre. Latokista suoraan etelään sijaitsee Baintha Lukparin jäätikkö, pieni sivuhaara, mikä johtaa pitkälle Biafon jäävirralle, yhdelle Karakorumin pääjäätiköistä. Latokin pohjoispuolella sijaitsee Choktoin jäävirta.
Ryhmä käsittää neljä päähuippua, jotka on lueteltu tähän niiden suhteellisen aseman mukaan ryhmässä. Nimien perään on ilmoitettu korkeus merenpinnan tasosta sekä vuosiluku, jolloin huipulle on ensimmäisenä noustu:
Jokainen huipuista on teknisesti äärimmäisen vaikea kiivettävä. Ne ovatkin olleet näyttämönä joidenkin maailman vaikeimmin kiivettävissä olevien korkeiden paikkojen joukossa.
Latok I:n huipulle kiipesi ensimmäisen kerran v. 1979 Naoki Takadan johtama japanilainen retkikunta. Tähän ensimmäiseen huipulla käyneeseen ryhmään kuului myös Sin'e Matsumi, Tsuneo Shigehiro ja Yu Watanabe, sekä heitä seuranneet Hideo Muto, Jun'ichi Oku ja Kota Endo, jotka saavuttivat huipun kolme päivää myöhemmin. He aloittivat kulkunsa Baintha Lukparin jäätiköltä, ja kiipesivät vuoren tukipilaria saavuttaen itäisen harjanteen.
Latok I:n jyrkän pohjoisharjanteen (2 500 m) pahamaineinen reitti on yhä kiipeämättä. Yhdysvaltalaisten kiipeilijöiden, Jim Doninin, Michael Kennedyn, George Lowen ja Jeff Lowen ensimmäinen yritys oli vähällä onnistua. Puutteista huolimatta kevyen kuorman pitäminen tässä kiipeämisessä oli suuressa arvossa. Tämän jälkeen seurasi monia epäonnistuneita kiipeämisyrityksiä.
Latok II:lle noustiin ensimmäistä kertaa v. 1977 Arturo Bergameschin johtaman italialaisen ryhmän saavuttaessa samalla sen ensimmäisen onnistuneen kiipeämisen. He kiipesivät huipun kaakkoisrinnettä, ja E. Alimonta, T. Mase sekä R. Valentini onnistuivat pääsemään huipulle.
1997 tapahtui myös maininnan arvoinen nousu Latok II:lle, kun Alexander Huberin, Thomas Huberin, Toni Gutschin, ja Conrad Ankerin hyvin vahva joukkue kiipesi huipun jyrkkää länsirinnettä. He kuvailivat tätä samanlaiseksi kuin asettaisi "El Capitanin Mount McKinleyn päälle": 1 000-metrinen pystysuora kallioseinämä, jonka perusta on 6 100 metrin korkeudella merenpinnan tasosta. Kaiken kaikkiaan kiipeämistä ylöspäin oli yhteensä 2 200 metriä.
Ensimmäinen nousu Latok III:lle tapahtui vuonna 1979, kun Yoji Teranishin johtama japanilainen joukkue kiipesi huipulle lounaisen harjanteen reittiä. Huipulle olivat nousseet Teranishi, Kazushige Takami sekä Sakae Mori. Samaa reittiä nousi vuonna 1988 italialainen ryhmä. Itse asiassa se oli ensimmäinen onnistunut uudelleennousu millekään Latok-ryhmän huipuista.
Tuomas Vänttinen
Tuomas Vänttinen (s. 29. heinäkuuta 1983 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan EC Bad Tölzissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Vänttinen laukoo oikealta.
Vänttinen aloitti ammattilaisuransa Savonlinnan Pallokerhossa kaudella 2000–2001. Savonlinnasta Vänttinen siirtyi Saimaan Palloon kaudeksi , jossa pelasi kolme kautta. Kaudella Vänttinen pelasi SaiPassa. Kauden aikana hän oli lainalla Mestiksessä KooKoossa. Seuraavalla kaudella hän oli lainalla Mestiksessä Haukoissa pelaten siellä kolme ottelua. SaiPassa hän pelasi kauden kauden loppuun. Kaudella Vänttinen siirtyi JYPiin, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella ja SM-pronssia kaudella . Kauden 2009–2010 jälkeen hän siirtyi Tampereen Tapparaan.
Keväällä 2012 Vänttinen teki vuoden sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa ja pelasi seurassa kolme vuotta. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Vaasan Sportiin. Sportissa hän on saanut enemmän vastuuta mm. erikoistilanteissa ja on ollut syksyllä 2015 joukkueen tehokkain pelaaja.
Kaudeksi 2017-2018 Vänttinen siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigan EC Bad Tölzin riveihin.
Lauri Kutilainen
Lauri Laurinpoika Kutilainen (21. toukokuuta 1895 Kaukola – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Lauri Kutilainen ja Anna livonen. Tämä kansakoulun ja sen jatkokurssin käynyt Kaukolalainen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan.
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui hyökätessään sairaalan luona olevilta hiekkakuopilta kohti Tampereen rautatieasemaa. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kaukolassa. Hänet on haudattu Kaukolan sankarihautaan.
Bill Nighy
Bill Nighy (s. 12. joulukuuta 1949 Caterham, Surrey, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hän aloitti työnsä teatterissa ja televisiossa ennen ensimmäistä elokuvarooliaan vuonna 1981. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Davy Jonesin roolista elokuvasarjassa "Pirates of the Caribbean". Hän on voittanut mm. Golden Globe- ja BAFTA-palkinnon.
Spero Tanner
Spero Toivo Tanner (23. helmikuuta 1894 Helsinki - 16. maaliskuuta 1918 Suodenniemi) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat lääketieteen-lisensiaatti Anders Ferdinand Tanner ja Vendla Gustava Vesterlund. 
Tanner kävi kahdeksan luokkaa Helsingin suomalaista reaalilyseota.
Tanner liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Tanner saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan jääkäriyliluutnantti Gunnar von Hertzenin hiihto-osastoon ja otti osaa taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla ja Suodenniemellä, missä hän kaatui taistelussa niskaan osuneeseen vihollisen luotiin 16. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä seurakunnassa. Hänet haudattiin Helsingin uuteen hautausmaahan.
Reino Vuolle
Reino Ilmari Vilhelminpoika Vuolle () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä, missä hän koki kohtalonsa kaatumalla Vilppulassa käydyssä taistelussa.
Hänen vanhempansa olivat eläinvälskäri Vilhelm Vuolle ja Anna Albertina Sippola. Hän kävi kansakoulun.
Vuolle työskenteli työmiehenä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui pahoin 7. joulukuuta 1916 ja joutui sairaalahoitoon. Sairaalasta hän palasi takaisin komppaniaansa 28. joulukuuta 1916 ja otti osaa Aa - joen talvitaisteluihin. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Vuolle kävi vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Vuolle saapui takaisin Suomeen 1. marraskuuta 1917 aselaiva S/S Equityn ensimmäisellä retkellä Tolvmansgrundetin saarelle Luodon pitäjään. Luodosta hän matkusti Kauhavalle, missä hänen tehtäväkseen tuli "palokunnan" kouluttaminen. Palokunta oli perustettu pankinjohtaja Nestor Haimarin johdolla heinäkuussa 1917 ja sen tehtävänä oli kouluttaa suojeluskuntalaisia. Tässä tehtävässä Vuolteen lisäksi olivat suojeluskunnan päällikkö jääkäri Eino Mäkinen, jääkäri Juho Emil Vähäpassi sekä vähäisessä määrin jääkäri Juho Komonen.
Kauhavalta hän jatkoi matkaansa Alahärmään, missä hän jatkoi suojeluskuntajoukkojen kouluttamista. Hän koulutti myös jossain määrin Lapualaisia suojeluskuntajoukkoja. Sisällissodan varsinaisen aseellisen toiminnan alettua hän johti 120-miehistä Kauhavan suojeluskuntaa yhdessä jääkäri Eino Mäkisen kanssa sen riisuessa venäläiset aseista Lapualla ja Seinäjoella. Seinäjoelta hän lähti 1. helmikuuta 1918 Kurikan ja Ilmajoen suojeluskuntaosastojen mukana Vilppulaan, missä hän teki 50-miehisen joukon johtajana rauhoitusretken Ostolasta Virtain Killinkoskelle. Hän saapui retkeltään joukkoineen takaisin Vilppulaan helmikuun 3 päivänä ja kaatui 4. helmikuuta 1918 Vilppulan sillalla sirpaleen lävistäessä hänen rintakehänsä. Vuolle oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kauhavalla. Hänet haudattiin Kauhavan sankarihautaan.
Oskari Pajala
Oskari Pajala () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan konekiväärijoukkueen johtajana, missä tehtävässä lopulta kaatui Sotavallan kartanossa.
Pajalan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kirkonisännöitsijä Jaakko Pajala ja Hanna Uusitupa. Pajala oli käynyt kansakoulun.
Pajala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Pajala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan konekiväärijoukkueen johtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vapaussodan taisteluihin Vuohiniemellä ja Kelhossa Lempäälässä, jossa hän kaatui 8. huhtikuuta 1918 Sotavallan kartanossa.
Seuraavassa tarkempi kuvaus hänen viime hetkistään: "Aamulla 8. huhtikuuta 1918 punakaarti kohdisti tykkitulen Sotavaltaan ja sai pihapiirin eteläpäässä mäenharjanteella sijainneen maisteri Hugo Branderin huvilan palamaan. Huvilassa oli torni, johon oli sijoitettu konekivääri. Joukkueen miehet olivat huvilassa sisällä sen saadessa osuman ja he kaikki haavoittuivat. Muut onnistuivat pääsemään ulos, paitsi joukkueen päällikkö jääkärialiupseeri Oskari Pajala, joka jäi vaikeasti haavoittuneena sisälle ja paloi huvilan mukana. Pajala oli edellisenä päivänä ollut mukana Kukon taistelussa".
Pajala oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vimpelissä. Hänet on haudattu Vimpelin sankarihautaan.
Matti Perälä
Matti Nikolai Perälä () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Perälä ja Liisa Vähäpassi. Perälä kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 284. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Perälä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa hän haavoittui pahasti 3. huhtikuuta 1918 ja kuoli haavoihinsa 4. huhtikuuta 1918 Tampereen kunnallissairaalassa. Hän oli kuollessaan naimaton ja hänet haudattiin Kauhavan hautausmaalle valkoisten sankarihautaan.
Egyptinkilpikonna
Egyptinkilpikonna ("Testudo kleinmanni") on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji. Siitä arvioidaan olevan jäljellä alle kahdeksantuhatta yksilöä, jotka asuvat Libyassa kahdessa eristäytyneessä populaatiossa. Egyptistä on löydetty viime vuosina enää silloin tällöin muutamia yksilöitä, mutta niitä ei ole niin paljoa että niistä muodostuisi lisääntymiskykyinen kanta.
Egyptinkilpikonna elää aavikolla tai puoliaavikolla. Sen vaaleanruskea väritys on hyvä naamioväri hiekkaisessa ympäristössä, ja pitää eläimen myös viileänä, kun se heijastaa auringon valoa pois. Se on pienikokoinen laji: kuoren pituus on alle viisitoista senttimetriä.
Pariutumisaikana egyptinkilpikonnakoiras kujertaa kuin kyyhkynen, äänellä, joka on hämmästyttävän voimakas kilpikonnan ääneksi.
Egyptinkilpikonnia salakuljetettiin aikaisemmin lemmikeiksi, mikä oli osaltaan syynä lajin nopeaan harvinaistumiseen. Kanta on pienentynyt kolmen sukupolven kuluessa 85% .
Vandrock
Vandrock on saari Turunmaan saaristossa Saaristomeressä. Se on osa Paraisten kuntaa ja sijaitsee entisen Nauvon kunnan alueella linnuntietä 9,9 kilometrin päässä Nauvon keskustasta luoteeseen.
Rahtialus M/S Global Freighter sai pohjakosketuksen 21. syyskuuta 2004 Nauvon pohjoispuolella, jonka jälkeen päällikkö ajoi aluksen rantaan Vandrockin ja naapurisaari Lövskärin väliin.
HDB3-koodaus
HDB3-koodaus, High Density Bipolar 3-zeroes, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus perustuu AMI-koodaukseen, mutta siinä on korjattu kellojen synkronointiongelma joka esiintyy useamman peräkkäisen 0-bitin kohdalla.
Koodausta käytetään E1-luokan yhteyksillä Euroopassa, Japanissa ja Australiassa.
HDB3-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia. Kun bittijonossa esiintyy peräkkäin neljä tai useampi neljän 0-bitin ryhmä koodataan ne seuraavasti:
Kun edellinen "1-bitti" lähetetään - merkkisenä (negatiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000- ja vastaavasti jos edellinen "1-bitti" lähetetään + merkkisenä (positiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000+. Kun nollia esiintyy enemmän kuin 7 peräkkäin, koodataan seuraavat bittijonossa esiintyvät neljä (parillinen 4-ryhmä) "0-bittiä" kuvioilla -00- tai +00+. Parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan -00- kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000+. Vastaavasti parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan +00+ kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000-.
Mustapehmeäkilpikonna
Mustapehmeäkilpikonna ("Apalone spinifera atra") on kilpikonnien lahkoon kuuluvan "Apalone spiniferan" äärimmäisen uhanalainen alalaji. Se luetaan toisinaan omaksi lajikseen.
Se elää Meksikossa makeassa vedessä. Pehmeäkilpikonnat ovat saaneet nimensä kilvestään, joka on pehmeä ja joustava varsinkin eläimen kylkien kohdalla. Naaraat kasvavat paljon suuremmiksi kuin koiraat. Mustapehmeäkilpikonnia suojellaan luonnonsuojelualueella Cuatrociénegasin laaksossa Meksikon Coahuilassa.
Johan Svensson
Johan Bernhard Svensson (16. huhtikuuta 1896 Helsinki – 7. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli jääkärivaravääpeli.
Svensson oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu yksityishautaan Helsingin vanhalle hautausmaalle. Hän kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 3. maaliskuuta 1916.
Luontoelokuva
Luontoelokuva on elokuvan lajityyppi, jossa luonto, luontokappaleet ja luonnonmukainen elämä ovat keskeisessä roolissa.
Luontoelokuva on usein dokumentaarinen ja se on yksi dokumenttielokuvan alalajeista. Tunnetuimpiin luontodokumenttielokuvien tekijöihin kuuluvat David Attenborough, Jacques Cousteau ja Steve Irwin. Luc Jacquet on noussut maineeseen luontoelokuvilla, kuten "Pingviinien matka", "Tyttö ja kettu" ja "Sademetsän tarina".
Luontoelokuviin lukeutuvat myös useat näytelmälliset luontokeskeiset elokuvat, jotka muistuttavat juoneltaan ja tapahtumiltaan kerronnallista elokuvaa, kuten esimerkiksi Raimo O. Niemen elokuva "Poika ja ilves".
Vuosittain maailmanlaajuisesti järjestetään useita luontoelokuvafestivaaleja. Suomessa järjestetään kaksi kansainvälistä luontoelokuvafestivaalia. Wildlife Vaasa on järjestetty joka toinen vuosi vuodesta 2002 alkaen. Savonlinna International Nature Film Festival (SINFF) järjestettiin seitsemännen kerran elokuussa 2016.
Frans Sandstedt
Frans Mikael Sandstedt (17. syyskuuta 1899 Taivassalo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Juho Esaias Sandstedt ja Amanda Lindholm.
Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Sandstedt saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa kaatui 3. huhtikuuta 1918. Sandstedt oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Taivassalossa. Hänet haudattiin Taivassalon valkoisten sankarihautaan.
Antti Porre
Antti Porre () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Porre oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Porre ja Anna Jolanda Huhtala. Porre kävi kansakoulun ja Ilmajoen kansanopiston.
Porre työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Porre astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jolloin hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin värvättyjen joukkojen kouluttajaksi Kristiinaan ja sieltä edelleen 21. helmikuuta 1918 Suomen sisällissodan Merikarvian (myöhemmin Ahlaisten) rintamalle. Myöhemmin hänet määrättiin komppanianpäälliköksi Porin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan ja johti komppaniansa taisteluihin tällä rintamalohkolla Pirttijärvellä ja Lampissa. Näiden taistelujen jälkeen hänet siirrettiin komppanioineen 14. maaliskuuta 1918 alkaen Laviaan, missä komppania liitettiin Kristiinan krenatööripataljoonaan. Pataljoonassa Porre toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. komppaniassa ja 25. maaliskuuta 1918 lähtien 2. komppanian päällikkönä.
Hän osallistui taisteluihin kyseisessä joukossa Suodenniemellä ja Mouhijärvellä, missä hän kaatui taistelussa Salmin kylässä 31. maaliskuuta 1918 saatuaan kuolettavan osuman luodista rinnan yläosan kautta valtimon läpi selkäytimeen. Porre oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla AlahärmässäHänet ja hänet haudattiin Alahärmän sankarihautaan.
Arvo Schrey
Arvo Vilhelm Schrey (25. tammikuuta 1892 Tampere – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä, Tampere) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Edvin Vilhelm Schrey ja Elin Engström.
Schrey kävi Tampereella kauppakoulun ja kauppaopiston sekä vuonna 1915 Härnösandin sahateollisuuskoulun. Hän toimi vuosina 1906–1910 Tampereen pellava- ja rautateollisuus oy:n konepajan ja vuosina 1913–1915 Oy Alfred Selinin puutavaraliikkeen konttoristina.
Schrey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. syyskuuta 1915 ja oli vuosina 1917–1918 1. komppanian varusvarastonhoitajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Kävi sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917.
Schrey saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin muun muassa Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Tampereella. Hänet haudattiin Tampereelle valkoisten sankarihautaan.
Evert Mäkelä
Evert Mäkelä (Mäkinen) () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajan.
Mäkelän vanhemmat olivat palstatilallinen Konsta Mäkinen ja Eriika Kallentytär. Hän kävi kansakoulun.
Mäkelä työskenteli valajana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, jossa hän kaatui 2. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Juupajoen sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Torniossa.
Erkki Mustonen
Erkki Mustonen () oli suomalainen jääkärialiupseeri.
Mustosen vanhemmat olivat puuseppä Mikko Mustonen ja Anna Reetta Komulainen. Mustonen kävi kansakoulun.
Mustonen työskenteli puutarhurina Ruokolahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 7. toukokuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 24. heinäkuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 17. syyskuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet sijoitettiin 26. syyskuuta 1917 pioneerikomppaniaan.
Mustonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Mustonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Ruokolahdella. Hänet haudattiin Ruokolahden sankarihautaan.
Pop Tops
Los Pop Tops oli espanjalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1967 Madridissa. Alkuperäisen kokoonpanon muodostivat José Lipiani, Alberto Vega, Ignacio Pérez, Julián Luis Angulo, Enrique Gómez, Ray Gómez, sekä laulusolisti Phil Trim (s. 5. tammikuuta 1940 Trinidad & Tobagossa).
Yhtyeen musiikkityyli oli sekoitus barokki-vaikutteista poppia yhdistettynä Trimin soul-vaikutteiseen laulutyyliin. Tärkeitä vaikutteita yhtyeelle antoivat myös Procol Harum ja The Left Banke -yhtyeet.
"Pop Topsin" ensimmäinen single, joka saavutti huomiota oli "Oh Lord, Why Lord" vuonna 1968. Yhtyeen tunnetuin kappale on kuitenkin Hubert Giraudin kirjoittama "Mamy Blue" vuodelta 1971, joka oli suuri hitti ympäri Eurooppaa, Japanissa ja Kanadassa. Myös Yhdysvalloissa kappale saavutti pientä suosiota. Seuraavana vuonna 1972 yhtye julkaisi kappaleet "Suzanne Suzanne" ja "Hideaway", jotka olivat myös pieniä hittejä muutamissa Euroopan maissa.
Fanisivu (englanniksi ja saksaksi)
Tieke
Tieke Tietoyhteiskunnan Kehittämiskeskus ry (TIEKE) on riippumaton, voittoa tavoittelematon suomalainen yhdistys, jonka tehtävänä on koota tietoyhteiskunnan toimijoita kehittämään suomalaisen tietoyhteiskunnan käytäntöjä kansalaisten ja elinkeinoelämän parhaaksi. TIEKEn jäseninä on sekä yksityisiä yrityksiä että julkisen ja kolmannen sektorin organisaatioita. TIEKEn toimintaa vetää toiminnanjohtaja Kirsti Timperi, ja yhdistyksen toimitilat sijaitsevat Helsingissä.
TIEKE keskittyy digitaalisen osaamisen kehittämiseen, digitaalisten toimintaprosessien edistämiseen ja Vaikuttaja-Verkottaja-Vauhdittaja -toimintaan. Riippumattomana ja puolueettomana toimijana TIEKE organisoi verkostotoimintaa, joka tunnistaa kehityssuuntia ja digitaalisia yhteiskuntakehittämisen tarpeita ja vauhdittaa yhteiskunnallisesti vaikuttavaa ja haluttua kehitystä. Toiminnan tavoitteena on osaava ja yhteentoimiva yhteiskunta.
TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus ry perustettiin Tietotekniikan kehittämiskeskus TIEKE ry -nimellä 11. marraskuuta 1981. Vuosien kuluessa Tiekeen on liittynyt useita erilaisia yhdistyksiä ja hankkeita, esimerkiksi Suomen Tiedonsiirtoyhdistys sekä Yleinen tietoverkkohanke TELMO. Nykyisen nimensä TIEKE otti käyttöön vuonna 2001.
TIEKEn palveluista tunnetuin on Tietokoneen ajokortti, joka on kolmesta tietotekniikan käyttötaitoja mittaavasta tutkinnosta koostuva tutkintoperhe. TIETY-tietotyötutkinto on laajempi tietotyöläisille tarkoitettu soveltava tutkinto. Tietokoneen ajokortit tunnetaan nykysin nimellä TIEKEn tutkinnot.
Tutkintojen rinnalle lanseerattiin Tiviittori, joka on verkkopohjainen työkalu tieto- ja viestintäteknisten (tvt) taitojen arviointiin. TIEKEn tutkintoja järjestetään pääsääntöisesti oppilaitoksissa ja koulutusalan organisaatioissa eri puolella Suomea.
TIEKEn liiketoimintapelvelut kohdistuvat yrityksille. Esimerkiksi Verkkolaskufoorumin tavoitteena on edistää verkkolaskutuksen käyttöönottoa kokoamalla verkkolaskutuksen kehittäjät, toimittajat, asiantuntijat ja käyttäjät yhteen. TIEKE ylläpitää myös kansallista Verkkolaskuosoitteisto-rekisteriä sekä tarjoaa yrityksille tietoa XML-liikesanomista sekä aiemmasta EDIFACT-tiedonsiirrosta. TIEKEn Hanketorilta yritykset saavat Suomen ja muiden EU-maiden julkisen sektorin tarjouspyynnöt sähköposteihinsa. Suomen- ja englanninkieliset sopimuspohjapalvelut sisältävät ict-alan sopimuspohjia.
Palveluiden tarjoamisen lisäksi TIEKE osallistuu erilaisiin tutkimus- ja kehittämishankkeisiin esimerkiksi älyliikenteen ja koulujen tieto- ja viestintätekiniikan käytön edistämiseksi. TIEKE julkaisee kaksi kertaa vuodessa ilmestyvää "Tiedosta"-lehteä, tuottaa tietoyheiskuntaa käsitteleviä julkaisuja sekä järjestää seminaareja ja koulutustilaisuuksia.
José Donoso
José Donoso (5. lokakuuta 1924 – 7. joulukuuta 1996) oli chileläinen kirjailija. Hän syntyi ja kuoli Santiagossa, mutta vietti Augusto Pinochetin diktatuurin aikana vuosia Espanjassa.
Donoso työskenteli myös lehtitoimittajana ja oli Chilen kieliakatemian jäsen.
Donosolta on suomennettu romaani "Tänä sunnuntaina", jonka alkuperäinen espanjankielinen versio "Este domingo" julkaistiin vuonna 1966. Muiden tunnettujen teosten joukkoon lukeutuu "El obsceno pájaro de la noche" (1970). Hänen kirjoituksessaan on maagisen realismin piirteitä.
Romaanien lisäksi Donosolta ilmestyi novelleja, runoutta ja muistelmia.
Maurice Boitel
Maurice Boitel (31. heinäkuuta 1919 Tillières-sur-Avre, Ranska – 11. elokuuta 2007 Audresselles, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari.
Helmikuussa 1958, suomalainen taidemaalari Christina Snellman, Johan Vilhelm Snellmanin tytär, toi Maurice Boitelin Cadaquésiin, Espanjaan. Cadaquésissa Boitel maalasi seitsemän seuraavaa kesää. Vuonna 1970 Boitel kutsuttiin ranskalaiselle Clemenceau-lentotukialukselle.
Milčo Mančevski
Milčo Mančevski (; s. 18. lokakuuta 1959 Skopje) on makedonialainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuin työnsä "Ennen sadetta" (1994) voitti Venetsiassa Kultaisen leijonan ja asetettiin ehdolle Oscar-gaalassa.
Mančevski on ohjannut myös musiikkivideoita, kuten Arrested Developmentin ”Tennesseen”.
Mančevski aloitti opintonsa skopjelaisessa yliopistossa, mutta lähti Yhdysvaltoihin ja valmistui vuonna 1983 Etelä-Illinoisin yliopistosta.
Ralph Bunche
Ralph Johnson Bunche [bʌntʃ] (7. elokuuta 1904 Detroit – 9. joulukuuta 1971) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkija ja diplomaatti, joka sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1950 sovittelustaan Palestiinan konfliktissa. Hän sai kaksi Yhdysvaltain korkeinta kunniamerkkiä: Yhdysvaltain kongressin kultaisen mitalin ja presidentin vapaudenmitalin.
Bunche syntyi afroamerikkalaiseen perheeseen Michiganissa. Hänen isänsä oli parturi ja äitinsä harrastelijamuusikko. Perhe muutti Albuquerqueen New Mexicon osavaltioon, jotta vanhempien terveydentila kohentuisi. Melkein heti muuton jälkeen vanhemmat kuitenkin kuolivat ja Bunche joutui isoäitinsä kasvatettavaksi Los Angelesiin. Isoäiti oli mustan liikkeen aktivisti.
Bunche oli koulussa, Jefferson High Schoolissa, loistava oppilas, ja hän suoritti opintonsa UCLAssa parhain arvosanoin vuonna 1927, jolloin hän valmistui kurssinsa parhaana. Oman värillisten yhteisönsä keräämillä varoilla hän lähti opiskelemaan Harvardin yliopistoon, jossa hän suoritti maisterin tutkinnon valtiotieteessä vuonna 1928. Hän valmistui tohtoriksi vuonna 1934, vaikka samaan aikaan hän jo opetti Howardin yliopistossa, jossa hän toimi vuodet 1928–1959.
Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli aluksi CIA:n edeltäjän Office of Strategic Servicesin palveluksessa ja vuodesta 1943 lähtien Yhdysvaltain ulkoministeriössä. Hän myös osallistui Yhdistyneiden kansakuntien perustamiskokoukseen San Franciscossa vuonna 1945. Hän oli jo sodan loppuvaiheen aikana työskennellyt YK:n peruskirjan parissa, ja erityisesti yhteistyössä presidentin puolison Eleanor Rooseveltin kanssa hän keskittyi Ihmisoikeuksien julistukseen.
Vuoden 1947 lopulta Bunche omistautui Israelin ja palestiinalaisten konfliktin selvittämiselle. Tällöin hän palveli YK:ta sen Palestiinan komission sihteeristön päällikkönä. Vuonna 1948 hän työskenteli ruotsalaisen kreivi Folke Bernadotten kanssa yhteistyössä Palestiinan kysymyksessä. Bernadotten kuoleman jälkeen Bunchesta tuli Palestiinan-kysymyksen sovittelija, ja vuonna 1949 hän osallistui keskeisellä tavalla Israelin ja Palestiinan välisen rauhan solmimiseen. Siitä hänelle myönnettiin vuonna 1950 Nobelin rauhanpalkinto.
Tämän jälkeen Bunche jatkoi rauhantyötään YK:n välittäjänä Kongossa, Jemenissä, Kashmirissa ja Kyproksella. Vuonna 1955 hänet nimitettiin YK:n apulaispääsihteeriksi.
Pierre Soulages
Pierre Soulages (s. 24. joulukuuta 1919) on ranskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Vuodesta 1979 alkaen hän on käyttänyt maalauksissaan pelkkää mustaa väriä, sitä ennen niissä oli joskus hiukan sinistä.
Soulages on suunnitellut lasimaalaukset tuhat vuotta vanhaan St. Foyn kirkkoon Conquesissa. Modernia tyyliä edustavat maalaukset koostuvat mustan kehystämästä valkoisesta lasista, jonka vaihteleva läpikuultavuus luo kirkkoon sisälle valon ja varjon leikkiä.
Soulages syntyi Rodezissa ja piti ensimmäisen näyttelynsä Salon des Indépendantsissa vuonna 1947. Hänet nimitettiin vuonna 1979 Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian ulkomaalaiskunniajäseneksi.
Soulagesin töitä on nähty muun muassa Eremitaašissa, Tretjakovin galleriassa ja Musée Fabressa. Hän oli ensimmäinen vielä elossa oleva taiteilija, jonka näyttely kutsuttiin Eremitaašiin vuonna 2001. Taiteilijalle myönnettiin vuonna 1992 Praemium Imperiale.
Georges Mathieu
Georges Mathieu (27. tammikuuta 1921 Boulogne-sur-Mer – 10. kesäkuuta 2012 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan abstraktista taiteesta, ja hänen nimensä yhdistetään tavallisesti abstraktin ekspressionismin eurooppalaisena vastineena pidettyyn "tachisme"-liikkeeseen.
Mathieu oli vuodesta 1975 Académie des Beaux-Arts’n jäsen Pariisissa. Hän oli lisäksi Kunnialegioonan ritari.
Trooppinen sykloni Sidr
Trooppinen sykloni Sidr (JTWC:n lyhenne 06B) on vuoden 2007 pohjoisen Intian valtameren syklonikauden neljäs nimetty myrsky. 15. marraskuuta aamulla Sidrin tuulet puhalsivat 250 km/h voimakkuudella, puuskissa 305 km/h, tehden siitä Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla 5. luokkaan kuuluvan trooppisen syklonin.
Matalapaineesta annettiin varoitus 11. marraskuuta, ja seuraavana päivänä se oli kehittynyt sykloni Sidriksi. Se voimistui nopeasti kulkiessaan Bengalinlahdella. Myrsky aiheutti laajamittaisia evakuointeja Bangladeshissa. Sidr iskeytyi maihin 15. marraskuuta kello 17.00 UTC. Se heikkeni nopeasti tämän jälkeen, ja viimeiset raportit siitä julkaistiin varhain seuraavana aamuna.
Myrsky aiheutti suuria tuhoja Bangaladeshissa ja viranomaiset raportoivat 2 388 ihmisen kuolleen.
Pyörremyrskyn nimi on arabiaa, ja se tarkoittaa erästä "Ziziphus"-sukuun kuuluvaa puuta ("Ziziphus spina-christi").
Sidr oli vuosikymmenen tuhoisin sykloni pohjoisella Intian valtamerellä. Yli kolme miljoonaa ihmistä menetti kotinsa ja 5 000 bangladeshiläistä loukkaantui. Melkein valmis riisisato menetettiin, ja YK:n hätäapukoordinaattorin John Holmesin mukaan satovahingot olivat äärimmäisen vakavia. 3 000 armeijan sotilasta vei laivoilla ja helikoptereilla ruokaa ja apua pahimmin kärsineille. Myrsky vahingoitti myös sähköjärjestelmiä: Bangladeshin pääkaupunki Dhaka ja monet suuret kaupungit jäivät ilman sähköä.
Bangladesh on Suomen kokoinen pinta-alaltaan. Asukkaita on 150 miljoonaa. Bangladeshissa on eniten katastrofeja maailmassa, mihin syynä ovat toistuvat tulvat ja köyhyys. Vuonna 1991 iskeneessä syklonissa kuoli 140 000 ihmistä. Sidr oli yhtä vahva kuin edellinenkin sykloni, mutta nyt varoitusjärjestelmät toimivat paremmin: 1,5 miljoonaa ihmistä evakuoitiin rannalta ennakkoon. Kymmenet tuhannet vapaaehtoiset Punaisen Puolikuun jäsenet osallistuivat varoituksiin. Edellinen vakava myrsky osui Bangladeshiin vuonna 1996. Se vaati 621 uhria.
Bangladeshissa evakuoitiin 650 000 ihmistä jo kaksi päivää ennen Sidrin iskemistä, kun myrsky oli vielä 150 kilometrin päässä rannasta. Jo tässä vaiheessa myrsky koitui kuitenkin kohtalokkaaksi useille kalastajille. Myrskytuulet olivat 65 m/s, ja ne tuhosivat taloja ja toivat rankkasateita. Aaltojen ennakoitiin nousevan kuusimetrisiksi ja vyöryvän kyliin laajoilla alueilla.
Sidrin uhrien määräksi arvioitiin 10 000 ihmistä. Myrsky tuhosi teitä ja tietoliikenneyhteyksiä. Vapaaehtoisia saapui paikalle 42 000. Saksa, Britannia, EU ja USA tarjosivat myrskyn uhreille apua.
Sampi
Sampi ("Acipenser sturio") on uhanalainen eurooppalainen sampikalalaji.
Sampi kasvaa tyypillisesti 50–150 senttimetriä pitkäksi (enimmillään jopa 6-metriseksi), ja sen keskimääräinen paino on noin 150 kg, tosin se voi kasvaa jopa 400-kiloiseksi. Kala on selkäpuolelta tummanharmaa, vatsapuolelta kellanvalkea. Sen kuono on pitkä ja leuasta törröttää viiksisäikeitä. Selkä on ryhmyinen.
Sampi oli aikaisemmin yleinen laajalti Länsi- ja Etelä-Euroopan rannikoilla, mutta jäljellä on enää yksi kuteva kanta Ranskassa Gironde-joessa. Sitä tavattiin Pohjanmeressä, Itämeressä, Englannin kanaalissa, Atlantin rannikolla, Välimeressä Ródoksen länsipuolella ja Mustanmeren länsi- ja eteläosissa.
Sammet viettävät ainakin osan elämästään merivedessä, mutta ne tulevat kutemaan jokiin. Koiraat lisääntyvät ensimmäisen kerran 10–12 vuoden ja naaraat 14–18 vuoden iässä. Sammet voivat elää jopa 40-vuotiaiksi.
Sampi viihtyy lähellä mutaista pohjaa, josta se etsii ruokaa viiksisäikeiden avulla. Aikuiset yksilöt pysyttelevät jokisuulla, mutta ne nousevat kutemaan sorapohjalle lähemmäs latvavesiä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sammen äärimmäisen uhanalaiseksi, koska siltä tunnetaan enää yksi populaatio ja sekin on heikkenemään päin. Vuonna 2010 arvioitiin, että lajia on luonnossa jäljellä 20–750 sukukypsää yksilöä.
Ranskassa on käynnissä sammen in situ -suojeluohjelma, ja lajia suojellaan myös ex situ Ranskassa ja Saksassa. Lajia istutettiin vuosina 1995 ja 2007–2009. Vuonna 1995 istutetuista yksilöistä 3–5 prosenttia selviytyi.
Sampi kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen 1.
Suomessa ja muualla Itämeren alueella alkuperäisenä tavatun ja 1900-luvulla hävinneen sammen katsottiin myös aiemmin kuuluvan tähän lajiin. 2000-luvun alun tutkimukset osoittivat, että täällä esiintynyt laji olikin sinisampi "Acipenser oxyrinchus", jonka päälevinneisyysalue on Pohjois-Amerikassa.
Cine-manga
Cine-manga tarkoittaa mangasarjakuvaa, joka on koottu animesta valituista still-kuvista. Suomessa ilmestyneitä cine-mangoja ovat esimerkiksi "Liikkuva linna" ja "Maameren tarinoita".
Superconducting Super Collider
Superconducting Super Collider (SSC) oli renkaanmuotoinen hiukkaskiihdytin, jota suunniteltiin rakennettavaksi lähelle Waxahachien kaupunkia, Texasissa. Sen ympärysmitaksi kaavailtiin 83 kilometriä (52 mailia) ja energiaksi 20 TeV per suihku (molempien yhteentörmäävien suihkujen yhteenlaskettu energia 40 TeV), joka olisi luultavasti riittänyt Higgsin bosonin luomiseen. Hankkeen ohjaaja oli Roy Schwitters, fyysikko, joka toimii Texasin yliopistossa Austinissa ja Harvardin yliopistossa.
Hanketta luonnosteltiin joulukuun 1983 National Reference Designs Studyssa, jossa tutkittiin 20 TeV:in koneen teknisiä ja taloudellisia vaatimuksia. Department of Energyn mittavan tutkimuksen jälkeen 1980-luvun puolivälissä, rakennuspaikan hakeminen alkoi vuonna 1987. Projektin paikaksi valittiin Texas marraskuussa 1988 ja rakennustyöt alkoivat vuonna 1991. 17 kammiota kaivettiin ja 23,5 kilometriä (14,6 mailia) tunneleita porattiin loppuvuodesta 1993. Projekti peruutettiin liian suuriksi kasvaneiden kustannusten vuoksi.
All Grown Up
All Grown Up () on yhdysvaltalainen Ipanat-piirrossarjan spin-off, jonka loivat Arlene Klasky ja Gábor Csupó. All Grown Up kesti kolme tuotantokautta, yhteensä 55 jakson verran vuosien 2003–2006 välisenä aikana.
Sarja kertoo Ipanat-animaatiosarjasta tuttujen hahmojen uusista seikkailuista, kun he ovat noin 9 vuotta vanhempia. Se keskittyy enimmäkseen heidän elämäänsä koulussa ja osittain sen ulkopuolella.
Tavataan välkkärillä
Tavataan välkkärillä ("As the Bell Rings") on Britannian Disney Channelin tuottama tilannekomediasarja. Sarja perustuu italialaiseen formaattiin "Quelli dell’intervallo". Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Shakespearen lukioon. Sarja eroaa muista Disney Channelin tilannekomedioista siinä, että sarjassa käytetään vain yhtä lavastetta ja yhtä kameraa. Jaksot ovat myös hyvin lyhyitä, vain viisiminuuttisia.
Markkula
Markkula on suomalainen talonnimi ja myös sukunimi, joka on syntynyt siten, että talo on nimetty Markku-nimisen isännän mukaan. Tunnettuja nimenkantajia:
Pierre Granier-Deferre
Pierre Granier-Deferre (27. heinäkuuta 1927 Pariisi, Ranska – 16. marraskuuta 2007 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Granier-Deferre oli Ranskan nimekkäimpiä elokuvaohjaajia. Hän ohjasi urallaan 25 elokuvaa. Granier-Deferren tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat "Vaarallinen siirto", "Kissa" ja "Rikos yöjunassa". Vaarallinen siirto ja Kissa olivat ehdolla Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun voittajaksi. Granier-Deferre on voittanut kerran Ranskan elokuvateollisuuden César-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta elokuvastaan "Rikos yöjunassa". Hänellä on lisäksi kaksi muuta César-ehdokkuutta.
Granier-Deferre ohjasi ja käsikirjoitti myös Georges Simenon'n suosittuun Komisario Maigret -kirjasarjaan pohjautuvaa televisiosarjaa.
Marc Gini
Marc Gini (s. 8. marraskuuta 1984, Castasegna, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka on erikoistunut tekniikkalajeihin, pujotteluun ja suurpujotteluun.
Gini alkoi kiertää maailmancupia vuonna 2003 ja ensimmäiset pisteensä hän saavutti kaudella 2005–2006, yhteensä 33. Seuraavalla kaudella Gini laski maailmancupissa neljä kertaa kymmenen parhaan joukkoon, joista paras sijoitus oli yhdeksäs Kranjska Goran pujottelussa. Kausi 2007–2008 alkoi Ginin kohdalla loistavasti, sillä hän voitti kaikkien yllätykseksi kauden avauspujottelun Itävallan Reiteralmissa. Tämän jälkeen hän on sijoittunut maailmancupissa kymmenen parhaan joukkoon kolme kertaa ollen parhaimmillaan kuudes (tilanne 2.3.2010). Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli pujottelussa viidestoista.
Gini on voittanut Sveitsin pujottelumestaruuden neljä kertaa, vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2009, suurpujottelumestaruuden vuonna 2006 ja superyhdistetyn mestaruuden 2008.
Hänen siskonsa Sandra Gini on myös alppihiihtäjä.
Toxodon
Toxodon oli suuri virtahevoille sukua oleva esihistoriallinen eläin. Se eli samoina aikoina kuin sapelihammastiikerit.
Toxodon söi kasveja ja painoi noin 2 tonnia. Ne elivät laumoissa ja puolustautuivat sapelihampaita ja hirviölintuja vastaan.
Ne lepottelivat lammissa, kun oli helle. Lopulta ne kuitenkin kuolivat sukupuuttoon.
Ensimmäisenä fossiilina vuonna 1901 löydettiin sen kallo, jolloin se kuvailtiin suureksi ja oudoksi eläimeksi.