hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Argus-silmä
Argus-silmä on näköproteesi, joka on tarkoitettu vakavasta verkkokalvorappeumasta kärsiville potilaille. Keinosilmän periaatteen kehitti professori Mark Humayanin tutkimusryhmä Kalifornian yliopiston Doheny Eye Institutesta. Ensimmäiset keinosilmät ihmisille asennettiin 2002. Yhteistyössä Second Sight -yhtiön kanssa ryhmä on kiinnittänyt silmän muun muassa sokealle Linda Moorfootille. Nimensä se on saanut kreikkalaisesta taruolennosta Argoksesta, joka oli satasilmäinen jättiläinen.
Argus II hyväksyttiin kaupalliseen ja kliiniseen käyttöön EU:ssa vuonna 2011 ja Yhdysvalloissa vuonna 2013.
Argus-silmässä on herneenkokoinen videokamera kiinnitetty keinotekoiseen verkkokalvoon, joka mahtuu silmämunaan. Siitä se välittää kuvia aivoihin näköhermojen kautta. Linda Moorfootilla on käytössään silmä, jossa on 16 elektrodia, joilla hän pystyy näkemään ihmisten hahmot. Vuoden 2008 kehittyneimmässä Argus-silmässä oli 60 elektrodia. Kalifornian instituutissa kehitettiin tuolloin silmää, jossa olisi 1 000 elektrodia, mikä riittää jo kasvojen erottamiseen. Tulevaisuudessa yritetään kehittää silmää, joka erottaisi myös värit.
Sassabiantilooppi
Sassabiantilooppi ("Damaliscus lunatus") on tyypillinen Afrikan savannin sorkkaeläin, jota tavataan runsaslukuisena ennen kaikkea kansallispuistoissa.
"Damaliscus"-suvun topiantilooppien luokittelusta on eri mielipiteitä; joidenkin tutkijoiden mukaan sassabiantiloopilla olisi viisi alalajia, kun taas toisten tutkijoiden mukaan "Damaliscus lunatus", "Damaliscus korrigum" ja "Damaliscus superstes" ovat kolme erillistä lajia. Jälkimmäisen näkemyksen mukaan varsinaisella sassabiantiloopilla eli tsessebellä – joka muissa luokituksissa käsitetään lajin nimialalajiksi "Damaliscus lunatus lunatus" – ei ole yhtään alalajia.
Sassabiantiloopin levinneisyysalue ulottuu Saharan eteläpuolisilla alueilla Senegalista Sudaniin sekä siitä varsin laajalle alueelle Itä-Afrikkaan Keniasta ja Etelä-Somaliasta Etelä-Afrikan koillisosiin.
Sassabiantiloopin turkin pohjaväri on ruskea, ja sen sävy vaihtelee alalajista riippuen. Päässä, koivissa ja muuallakin vartalossa on mustia alueita. Kummallakin sukupuolella on hyvin poikkiharjuiset sarvet, joskin ne ovat naamaa pienemmät. Turkin värin tapaan myös sarvissa on vaihtelua koossa ja muodossa, samoin eläinten koossa muutenkin. Ruumiin pituus on 120–200 cm, säkäkorkeus 99–130 cm ja hännän pituus 34–45 cm. Koko lajilla painon vaihteluväli on 90–170 kg. Naaras on hieman pienempi kuin uros.
Sassabiantiloopin ravintoa on pääasiassa ruoho, jota se laiduntaa piikkipensaita ja yksittäisiä puita kasvavilla alangoilla ja ylätasangoilla. Laji on tyypillinen laiduntaja. Tavallisesti eläimet hakutuvat 15–30 yksilön laumoihin. Vaelluksilla kohti uusia laitumia saattaa muodostua jopa 12 000 yksilön laumoja. Eläimet liikkuvat tuolloin muiden lehmäantilooppien, gnuuantilooppien, kanssa yhdessä. Paetessaan ne pinkovat kovaa vauhtia.
Lisääntymisaikana kukin aikuinen uros asettuu omalle reviirilleen, jossa se jatkuvalla edestakaisella liikkumisella pitää ruohon matalana. Se puolustaa aluettaan muilta uroksilta, mutta naaraat ja nuoret yksilöt saavat liikkua sen alueella vapaasti. Pariutuminen tapahtuu aina tällaisen reviirin piirissä. Uros pariutuu useamman naaraan kanssa. Sittemmin muodostuu taas laumoja, jotka koostuvat naaraiden jälkeläisistä. Kantoaika on 7,5–8 kuukautta. Kullakin naaraalla on yksi kerrallaan.
Fabio Baldato
Fabio Baldato (s. 13. kesäkuuta 1968 Lonigo, Vicenzan maakunta, Italia) on entinen italialainen maantiepyöräilijä. Hän oli viimeisenä ammattilaisvuonnaan 2008 vanhin ProTour-tallia edustanut pyöräilijä.
Baldato on voittanut etappeja Ranskan, Italian ja Espanjan ympäriajoissa. Vuonna 1998 hän voitti Rund um den Henninger Turm -klassikon. Pyöräilyn "monumenteissa" hän on sijoittunut toiseksi Pariisi–Roubaix'ssa 1994, Flanderin ympäriajossa 1995 ja 1996 sekä Milano–San Remossa 2000.
Baldaton 18 kautta kestänyt ammattilaisura päättyi vuonna 2008 hieman epäonnisesti elokuisen Eneco Tourin viimeisellä etapilla sattuneeseen kaatumiseen, jossa hän mursi solisluunsa ja lonkkansa. Hänen oli tarkoitus lopettaa uransa joka tapauksessa kauden 2008 jälkeen, mutta hieman tyylikkäämmällä tavalla.
Pentlandiitti
Pentlandiitti ((Fe,Ni)S) on rautanikkelisulfidi ja tärkeä nikkelimalmimineraali. Sen raudan ja nikkelin suhde on noin 1:1. Näiden lisäksi pentlandiitti sisältää usein pieniä määriä kobolttia. Pentlandiitti on nimetty irlantilaisen luonnontieteilijän Joseph Barclay Pentlandin (1797–1873) mukaan, joka löysi mineraalin Kanadan Sudburystä. Se on muodostunut syväkivissä korkeassa lämpötilassa.
Pentlandiitin kidejärjestelmä on kuutiollinen, mutta se esiintyy useimmiten massamaisina tai rakeisina aggregaatteina. Sen kovuus on 3,5–4 Mohsin asteikolla, ja se on väriltään pronssinrusehtava. Pentlandiitin kiilto on metallinen, eikä sillä ole havaittavaa lohkeavuutta. Sen murros on simpukkamainen ja rosoinen.
Pentlandiitti esiintyy usein yhteenkasvettuneena magneettikiisun kanssa. Nämä kaksi samankaltaista mineraalia on mahdollista erottaa toisistaan magneettisuuden perusteella: magneettikiisu on vähintään heikosti magneettinen, kun taas pentlandiitti ei ole lainkaan magneettinen. Pentlandiittia on myös yleisesti rautameteoriiteissa.
Jouko Lumme
Jouko Lumme (s. 10. helmikuuta 1946) on suomalainen elokuvaäänittäjä.
Lumme on toiminut äänittäjänä kaikissa Aki Kaurismäen elokuvissa Kaurismäen toisesta elokuvasta, "Calamari Union" (1985) lähtien. Tämän lisäksi hän on äänittänyt ison osan myös Mika Kaurismäen ja Veikko Aaltosen elokuvia. Muita elokuvaäänityksiä ovat muun muassa "Kuutamosonaatti" (1988), "Ripa ruostuu" (1993), "Vaiennut kylä" (1997) ja "Eläville ja kuolleille" (2005). 
Lumme on työskennellyt eri tehtävissä 104:ssä elokuvassa vuosina 1970-2006.
The Simpsons Skateboarding
The Simpsons Skateboarding on Electronic Artsin julkaisema urheilupeli, joka perustuu Simpsonit-sarjaan. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 2:lle.
Vuotuinen skeittikiertue tulee Springfieldiin. Vain paikalliset asukkaat saavat osallistua siihen ja palkintorahoina on kymmeniä dollareita. 
skeittilaudan kanssa. Aluksi opetellaan liikkeitä skeittikoulussa ja rikotaan pisterajoja, ja lopuksi skeittaillaan sarjakuvamaisilla radoilla varsinaisia tehtäviä suorittamassa. Uudet kentät, lautailijat ja laudat aukeavat sitä mukaa, kun toimeksiannot on tehty, ja ansaitulla kahisevalla voi käydä parantelemassa omia taitojaan.
Pelivaihoehtona on joko kaksinpeli tai osallistuminen kiertueeseen. Pelissä on kymmenen erilaista kenttää, joissa on kaikissa kolme kokonaisuutta.
Pelin alussa opetellaan skeittikoulussa liikkeitä ja rikotaan pisterajoja ja lopuksi skeittaillaan sarjakuva-tyylisillä radoilla varsinaisia tehtäviä suorittamassa. Sitä mukaa kun toimeksiannot on tehty, aukeaa myös uusia kenttiä, hahmoja ja parempia lautoja ja ansaitulla rahalla voi parannella omia taitojaan.
Tehtävissä kerätään erilaisia tavaroita ja sanoja, jotka muodosvat tekstin. Jotkut esineet killuvat putkien päällä.
Temput tehdään ristiohjaimella/tatilla ja parilla napinpainalluksella.
Monnin seisake
Monnin seisake () on entinen rautatieliikennepaikka Hausjärven kunnan Monnin kylässä noin viisi kilometriä pohjoiseen Hyvinkäältä. Seisake avattiin vuonna 1912 Erkylä-nimisenä, mutta se vaihdettiin Monniksi vuonna 1925 Erkylän kartanon sijaitessa noin viiden kilometrin päässä. Seisakkeelle rakennettiin paikallistie Erkylän kartanon sivuuttaneelta Hyvinkää–Hausjärvi-maantieltä. Ensimmäinen laiturirakennus Monniin rakennettiin vuonna 1917 ja uusi 1933. Miehitys liikennepaikalla lopetettiin toukokuussa 1959. Laiturirakennus purettiin 1980-luvun alkupuolella. Seisake siirrettiin hieman etelämpänä sijainneen tasoristeyksen molemmille puolille ennen laiturirakennuksen purkua..
Seisakkeen ympärille ei kehittynyt taajama-asutusta. Täten matkustajamäärät olivat laskeneet vähäisiksi 1990-luvulle tultaessa, keskimäärin Monnissa meni junaan tai jäi junasta 0-2 matkustajaa per juna. Lisäksi H-junan runsas pysähdysten määrä ja siitä aiheutunut hitaus hankaloitti liikenteenhoitoa.. Asukkaiden vastustuksesta huolimatta seisake lakkautettiin Takojan ja Palopuron kanssa samana päivänä elokuussa 1996.
LP 1
LP 1 on suomalaisen Säppi -yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin sekä LP-, että C-kasetti-formaatissa vuonna 1988. Albumi sisältää mm. "Asfalttilaturi" -pikkuhitin sekä "Selma" -kappaleen, jonka myöhemmin levytti myös Popeda live-albumillaan "Live at the BBC", jolla kappaleen laulaa kitaristi Costello Hautamäki. Costello on myös levyttänyt kappaleen sooloalbumillaan "Kun mies unelmoi".
Kaikki kappaleet säveltänyt Seppo Hakasalo ja sovittanut Säppi-orkesteri, ellei toisin mainita.
Lintumies
Lintumies on suomalaisen Säppi-yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1989.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Seppo Hakasalo sekä sovittanut Säppi, ellei toisin mainittu.
Poika kotiin
Poika kotiin on suomalaisen Säppi -yhtyeen kolmas ja viimeiseksi jäänyt albumi. Se julkaistiin helmikuussa 2002.
Timo Aarniala
Timo Aarniala (6. heinäkuuta 1945 Helsinki – 12. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, sarjakuvien tekijä, kuvataidepedagogi ja elokuvatoimija. Erityisesti hänet tunnetaan kuvateoksistaan, kirjakuvituksistaan, underground-sarjakuvistaan ja levynkansistaan.
Aarniala toimi 1970-luvulla opetustehtävissä, muun muassa Taideteollisen oppilaitoksen kuvallisen viestinnän tuntiopettajana ja Taideteollisen korkeakoulun graafisen suunnittelun yliopettajana. Taiteilijan 70-luvulla laatimat Love Recordsin levykannet olivat keskeinen osa levy-yhtiön imagoa. Love Kirjojen osakkaana Aarniala loi myös kirjakustantajan tuotteiden visuaalisen ilmeen. B. Travenin teoksien kuvitustöiden melkein vuosikymmenen kestävä ja huolellisesti suoritettu suunnittelutehtävä on suorituksena alan merkittävimpiä työpanoksia. Timo Aarniala teki myös underground-musiikkia yhtyeessä Those Lovely Hulahands sekä osallistui eri tehtävissä moneen elokuvaprojektiin . Hän myös piirsi pilapiirroksia nimimerkillä Einari. Kun brittiyhtye The Who konsertoi Helsingin vanhalla jäähallilla 1967, teki Aarniala tapahtumasta lyhytelokuvan The Who Suomessa (tunnetaan myös nimellä The Who Helsingissä) joka sisältää niin yhtyeen jäsenten haastatteluja kuin katkelmia itse konsertista.
Sodankylän elokuvajuhlat antoi vuonna 1998 Timo Aarnialalle palkinnon 'elokuva-alan monitoimimiehenä'. Hän ideoi Sodankylän elokuvajunien elokuvaesitykset, laati Filmihullu-lehden kansia ja tuotti erilaisia elokuva-alan tapahtumia, kuten "Tappajahai"-elokuvaesityksen Tikkurilan uimahallissa. Aarniala visualisoi lukuisia populaarikulttuurin, erityisesti elokuva-alan esityksiä, joita hän tuotti mm. Peter von Baghin kanssa.
Suomen sarjakuvaseura palkitsi Timo Aarnialan vuoden 2004 Puupäähattu-palkinnolla. Populaarikulttuurin tutkija Pekka Gronow toi 70-luvun vaihteessa maahan amerikkalaisia underground-lehtiä, joita hän myi ystävilleen, joihin Aarniala kuului. Timo Aarniala muokkasi omissa sarjakuvissaan amerikkalaista ilmaisua. Hänestä tuli undergroundtyylisen sekä surrealistisen aikuissarjakuvan suomalainen uranuurtaja.
Sienitiede
Sienitiede eli mykologia () on biologian haara, joka tutkii sieniä ("Fungi") ja niiden fysiologiaa, genetiikkaa, tieteellistä luokittelua ja biokemiallisia ominaisuuksia. Lisäksi sienitieteilijät voivat tutkia sienten hyödyntämistä biotekniikassa, esimerkiksi lääkeaineiden, oluen, viinin, juuston ja muiden maitotuotteiden valmistusprosesseissa, tai sienten käyttöä suoraan ihmis- tai eläinravinnoksi.
Mykologian piirissä on alun perin kehittynyt myös "kasvipatologia" eli oppi kasvitaudeista, joka on nykyisin itsenäinen biologian osa-alue. Suomen yliopistoissa mykologian opetus ja tutkimus on järjestetty kasvitieteen oppiaineen yhteydessä, vaikka sienet eivät olekaan kasveja. Mykologia on toisaalta myös lääketieteen osa-alue, joka tutkii sieniä, hiivasieniä ja homeita erilaisten tautien ja vaivojen aiheuttajina. Tällöin voidaan puhua "lääketieteellisestä mykologiasta". Sienitautien tutkimuksella on ollut tärkeä osuus lääketieteellisen mikrobiologian kehityksessä.
Peltibanaani
Peltibanaani on suomalaisen Pekka Myllykoski & Maltaan Haukat -yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1997. Levy koostuu yhtyeen omasta tuotannosta ja laina- sekä käännösbiisestä. Lainakappaleisiin lukeutuvat Veikko Lavin "Onni ja minä" sekä Kari Peitsamon "Vedestä nousee kasvi".
Villilä
Villilä on Tampereen kaupunginosa lähellä Nokian rajaa Tampereen länsiosassa. Vuonna 2011 Villilässä oli 1 062 asukasta. Villilässä on noin 400 taloutta. Villilän pääosin rivitaloista koostuva asutus sijoittuu Ratakistonkadun ja sen haarojen varrelle. Villilänsaaressa (Saarenkärjenkatu) on kolmisenkymmentä omakotitaloa.
Villilä rajoittuu etelässä Pyhäjärveen, lännessä Nokian rajaan sekä idässä Raholan ja pohjoisessa Kalkun ja Tesomajärven kaupunginosiin.
Villilän nimi perustuu Pirkkalan pitäjän Villilän taloon. Nimen taustalla saattaa olla henkilönnimi "Vilhelm". Vuoden 1442 laamanninkäräjien lautamiehenä toimi Heikki Villinen, joka oli mahdollisesti Villilän talon isäntä. 1700-luvun alussa Villilä esiintyi asiakirjoissa ratsutilana eli rusthollina, jolloin sen isäntänä oli Heikki Hannunpoika Villilä. Vuonna 1764 talo jaettiin kahtia Ala- ja Yli-Villilään. Yli-Villilästä on käytetty myös nimeä Teeri-Villilä. Villilän maat siirrettiin silloisesta Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa ja ensimmäinen osa-asemakaava alueelle vahvistettiin vuonna 1948. Ala-Villilän rakennukset purettiin 1970-luvun alussa niiden jäädessä Nokian moottoritien alle.
Villilässä sijaitseva Likolammi mainittiin isonjaon pöytäkirjassa vuonna 1768. Lampi on saanut nimensä siitä, että se oli aikoinaan pellavien liotuspaikka. Tykkitienkadun nimen taustalla on Likolammin pohjoispuolelle johtanut tie, jonka päähän rakennettiin venäläisten johdolla linnoitteita ensimmäisen maailmansodan aikana.
Ratakistonkadun nimen taustalla on Pyhäjärven Radakistonlahti, joka on merkitty nykyisiin karttoihin nimellä Maanveräjänlahti. Alkujaan Maanveräjänlahti tarkoitti Radakistonlahden luoteisperukkaa, jonka rannalla oli Maanveräjän torppa. Entisinä aikoina Pyhäjärven yli kulki näiltä kohdin talvitie, minkä perusteella on arveltu, että Radakistonlahden nimen pohjana olisi tietä merkitsevä sana "rata". Vanha nimi haluttiin sisällyttää kadunnimeen, mutta ääntämisen helpottamiseksi muodossa Ratakisto. Todennäköisesti Radakisto-nimi perustuu kuitenkin länsimurteiden vehkaa eli raatetta tarkoittavaan nimitykseen "ralake" tai "rarake", jonka kantamuoto on *"raðake", Elias Lönnrotin sanakirjassa "radake". Sanapari "radake-radakisto" on muodostettu samalla tavoin kuin "oksa-oksisto"; Radakistonlahti on siis 'vehkaa kasvava lahti'.
Villilänsaari sisältyy Tampereen arvokkaisiin luontokohteisiin liito-oravineen ja linnustoineen.
Villilänsaaressa on myös lapsiystävällinen uimaranta.
Villilässä sijaitsee kirjastoauton pysäkki. K-Supermarket sijaitsee Villilän vieressä Raholassa. Muut kaupat sijaitsevat Tesomajärvellä. Villilän neuvola ja päiväkoti sijaitsevat Raholan puolella.
Villilän hyötyjätepiste on Villilänniemen ja Ratakistonkadun risteyksessä. Siellä ovat astiat lasille, pienmetallille, kartongille ja paperille.
Luettelo televisiosarjan Nalle Puhin uudet seikkailut jaksoista
Artikkeli sisältää luettelon Disneyn televisiosarjan Nalle Puhin uudet seikkailut jaksoista. Jos joillakin jaksoilla on ollut Suomen-esityksissään useampi kuin yksi suomenkielinen nimi, ne mainitaan tässä vinoviivan (/) erotuksella.
Sean Costello
Sean Costello (16. huhtikuuta 1979 – 15. huhtikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja -laulaja. Hän julkaisi debyyttialbuminsa vuonna 1996 ja esiintyi varhaisella urallaan myös Susan Tedeschin levyllä "Just Won't Burn" (1998).
Albumi "Cuttin' In" (Landslide Records, 2000) toi Costellolle W. C. Handy -palkintoehdokkuuden.
Costello syntyi Philadelphiassa, mutta muutti 9-vuotiaana perheineen Atlantaan. Hän julkaisi uransa aikana kaikkiaan viisi albumia. Kuolema koitti Atlantassa juuri ennen muusikon 29-vuotispäivää.
Susan Tedeschi
Susan Tedeschi (s. 9. marraskuuta 1970) on yhdysvaltalainen blueslaulaja ja kitaristi. Hän perusti Susan Tedeschi Bandin vuonna 1994 ja julkaisi ensimmäiset albuminsa 1990-luvun lopussa.
Bostonin Berklee College of Musicissa opiskellut Tedeschi on saanut useamman Grammy-ehdokkuuden. Hän meni vuonna 2001 naimisiin muusikko Derek Trucksin kanssa.
Natalja Jevdokimova
Natalja Jevdokimova (, s. 17. maaliskuuta 1978) on venäläinen kestävyysjuoksija, joka menestyi parhaiten 1 500 metrillä.
Jevdokimova voitti 1 500 metrillä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1997. Hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi Ateenan olympialaisissa 2004 ja sijoittui samana vuonna kahdeksanneksi. Vuotta myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2009 hän oli kuudes Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 1 500 metrillä alun perin kahdeksanneksi.
Jevdokimova ei kilpaillut vuoden 2012 jälkeen. Vuonna 2017 hän sai neljän vuoden kilpailukiellon dopingista ajalle 14.4.2016–13.4.2020 ja kaikki hänen suorituksensa aikavälillä 17.8.2009–29.5.2012 hylättiin.
Reijo Vahtokari
Reijo Vahtokari (s. 17. marraskuuta 1954 Pori) on suomalainen toimittaja ja nuortenkirjailija. Hän on opiskellut kotimaista kirjallisuutta, taidehistoriaa ja sosiologiaa ja valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineenaan tiedotusoppi. Reijo Vahtokari on työskennellyt yli 20 vuotta Suomen Kuvalehden yleistoimittajana ja toimitussihteerinä. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Prolaktiini
Maitohormoni eli prolaktiini (PRL) tai mammotropiini on aivolisäkkeen etulohkosta vapautuva peptidihormoni, joka saa aikaan maidontuotannon maitorauhasista synnytyksen jälkeen sekä ylläpitää maidontuotantoa imetyksen aikana. Maitohormonin eritystä estää normaalisti hypotalamuksesta erittyvä dopamiini, mutta synnytyksen jälkeen maitohormonin erityksen aiheuttaa hypotalamuksen erittämä prolaktiinin vapauttajahormoni. Myös tyreoliberiini ja raskauden aikana kasvanut estrogeenipitoisuus lisäävät maitohormonin eritystä aivolisäkkeen etulohkosta. Maitohormoni sisältää 199 aminohappoa.
Derek Trucks
Derek Trucks (s. 8. kesäkuuta 1979) on yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän syntyi Jacksonvillessä, Floridassa, ja aloitti lapsena kitaransoiton.
Trucks perusti Derek Trucks Bandin vuonna 1994. Vuonna 2003 hän sijoittui "Rolling Stone" -lehden kaikkien aikojen sadan parhaan kitaristin listauksen 81. sijalle.
Trucks tunnetaan myös The Allman Brothers Bandista. Hän on lisäksi tehnyt musiikillista yhteistyötä Carlos Santanan ja Eric Claptonin kanssa. Hän meni vuonna 2001 naimisiin muusikko Susan Tedeschi kanssa.
Karoshi Lovers
Karoshi Lovers on suomalainen deathpop-yhtye, joka perustettiin keväällä 2007. Yhtyeessä soittavat Ms.Stress (laulu, koskettimet), Kid Karoshi (kitara, laulu) ja Joy-R eli Raimo Pesonen (rummut). Karoshi Lovers julkaisi debyyttialbuminsa "The Revolution Is Over" tammikuussa 2008 Riemu-levy-yhtiön kautta.
Yhtyeen nimi viittaa japanilaiseen karōshiin, joka tarkoittaa liiallisesta työnteosta johtuvaa äkkikuolemaa.
There Is No Alternative
Death Pop
The Revolution Is Over
Robert Knox
Robert Knox (4. syyskuuta 1791–20. joulukuuta 1862) oli skotlantilainen lääkäri, luonnontieteilijä ja matkustaja. Hänet tunnetaan parhaiten osallisuudestaan West Portin murhien ruumiinryöstötapaukseen Edinburghissa 1827–1828.
Knox opiskeli Royal High Schoolissa ja alkoi käydä lääketieteen tunneilla 1810. Hän valmistui 1814 ja liittyi armeijaan apulaiskirurgina. Knox lähti purjehtimaan 1817 ja kävi Hyväntoivonniemellä viipyen matkallaan vuoteen 1820 saakka. Palattuaan Knox matkusti Ranskaan, jossa hän tapasi Georges Cuvierin ja Étienne Geoffroy Saint-Hilaireen, joista hän kertoi myöhemmin teoksessaan "Great Artists and Great Anatomists". Knox palasi Edinburghiin 1822, jossa hän toimi anatomina. Knox valittiin Royal Society of Edinburghin jäseneksi 1823 ja pian tämän valinnan jälkeen hän esitti Royal College of Surgeons of Edinburghille suunnitelman anatomiamuseon perustamisesta Edinburghiin. Ehdotus hyväksyttiin ja Knox nimitettiin museon konservaattoriksi. Knox luennoi Edinburghin yliopistossa vuodesta 1825 vuoteen 1841. Vuosina 1826–1840 Knox pyöritti yksityistä anatomiakoulua. Tähän aikaan ruumiinleikkely oli sallittua ainoastaan oikeusistuimen siihen tuomitsemille ja teloittamille henkilöille, joten anatomiaopetukseen tarvittavien ruumiiden saanti oli hankalaa. Ruumiinryöstely, eli köyhien ja kodittomien ruumiiden käyttäminen dissektioon, oli yksi keino täyttää ruumiille olevaa kysyntää. Eräs Knoxille ruumiita toimittanut henkilö oli William Hare, joka ehti kaupata 17 ruumista ennen kuin hänet ja "William Burke" pidätettiin West Portin murhina tunnetusta rikossarjasta 2. syyskuuta 1828. Tapauksen seurauksena Knox joutui irtisanoutumaan toimestaan perustamansa museon konservaattorina.
Tästä eteenpäin Knox hankki tulonsa lääketieteellisestä journalismista, luennoista ja useista julkaisuista. Hänen keskeiset tekstinsä olivat "The Races of Men" (1850, uudistettu 1862), "Great Artists and Great Anatomists" (1852), "A Manual of Artistic Anatomy" (1852) ja "Man - his Structure and Physiology" (1857). Hänet nimitettiin Lontoon syöpäsairaalan lääkäriksi 1856, jossa hän työskenteli kuolemaansa 20. joulukuuta 1862 asti. Knox haudattiin Brookwoodin hautausmaalle lähelle Wokingia.
Alan Oppenheimer
Alan Oppenheimer (s. 23. huhtikuuta 1930 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka sai Emmy-ehdokkuuden vuonna 1991 televisiosarjasta "Murphy Brown". Näytelmärooleista huolimatta hänet tunnetaan kenties paremmin äänirooleistaan animaatioissa. Oppenheimer on tehnyt äänirooleja 1970-luvulta asti ja oli muun muassa Mighty Mousen, Skeletorin ja Handlebarin ääninä 1980-luvulla.
Apuristeilijä
Apuristeilijä oli molempien maailmansotien aikainen sotalaivatyyppi.
Apuristeilijöiksi muutettiin yleensä noin 12 - 15 000 tonnin valtamerikauppalaivoja, ns. linjalaivoja. Niihin asennettiin 2 - 3 kappaletta 150 mm tykkejä, useita kevyempiä aseita, muutamia torpedoheittimiä sekä 1 - 2 vesitasolentokonetta; joissakin aluksissa oli lisäksi katapultti.
Alusten ulkonäköä muutettiin jo telakalla jonkin verran, lisäksi varusteisiin kuului mm. purjekankaasta kehikolle tehtyjä kansihyttien, ilmanvaihtotorvien ja jopa savupiippujen kopioita, joilla aluksen ulkoasua voitiin muuttaa.
Toisessa maailmansodassa apuristeilijöitä käyttivät kaikki sotaakäyneet valtamerivallat, mutta kuuluisimmaksi tulivat saksalaiset apuristeilijät ("Hilfskreuzer", "HSK"), jotka kaappasivat ja upottivat suuren määrän liittoutuneiden tonnistoa, ja sitoivat suuren määrän laivastovoimia takaa-ajoon. Britit käyttivät ensimmäisessä maailmansodassa apuristeilijöitä ("Q-ships") sukellusveneiden metsästykseen.
Alukset esiintyivät puolueettomina kauppalaivoina ja muuttivat ulkoasuaan mahdollisuuksien mukaan. Ennen Japanin liittymistä sotaan käytettiin mielellään Japanin lippua ja sikäläisen kauppalaivan asua. Kuitenkin kaikilla aluksilla oli jokaiselle miehelle oman laivaston asetakit ja virkalakit sekä oma sotalippu: pysyväismääräyksen mukaan ne tuli ottaa käyttöön, jos jouduttiin taisteluun ylivertaisen vihollisen kanssa; samoin silloin, kun avattiin tuli vihollisen kauppalaivaa vastaan, lippu oli vaihdettava. Tämä määräys oli annettu siksi, että vieraan valtion lipun alla tehty hyökkäys tai puolustustaistelu olisi voitu tulkita merirosvoudeksi eikä lailliseksi sotatoimeksi.
Apuristeilijöitä käytettiin itsenäiseen sotaan kauppamerenkulkua vastaan sekä sukellusveneiden, taistelulaivojen ja risteilijöiden huoltoaluksina, kunnes suurten sotalaivojen syöksyt valtamerille lopetettiin taistelulaiva Bismarckin upottamisen jälkeen keväällä 1941. Kauppasotakin alkoi käydä vaikeaksi, koska liittoutuneiden erityisvarustetut hävittäjät, risteilijät ja kaukotoimintalentoveneet metsästivät näitä kaappareita kaikkialla.
Viimeiset apuristeilijät hakeutuivat turvaan Japaniin ja aivan viimeinen, Togo, ei edes päässyt ulos Pohjanmereltä; se palasi kotiin ja siitä tehtiin yöhävittäjien johtoalus.
Sam Waterston
Samuel Atkinson "Sam" Waterston (s. 15. marraskuuta 1940) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on voittanut muiden muassa Golden Globen (1993) sekä Emmyn (1996) ja ollut ehdolla parhaan miespääosan Oscarin saajaksi (1985).
Waterston syntyi Cambridgessa, Massachusettsissa, ja valmistui Yalen yliopistosta.
Waterston esiintyi vuosina 1994–2010 Jack McCoyn roolissa televisiosarjassa "Kova laki". Hänellä on ollut rooleja myös lukuisissa elokuvissa, joiden joukossa ovat "Kuoleman kentät" (1984), "Viides ohjus" (1986) ja "Rikoksia ja rikkomuksia" (1989).
Lisa Gay Hamilton
Lisa Gay Hamilton (s. 25. maaliskuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Beloved – rakastettu" (1998) ja "Pahin rikos" (1999).
Hamilton oli vuosina 1997–2003 Rebecca Washingtonin roolissa televisiosarjassa "Oikeus ja kohtuus". Hän ohjasi vuonna 2003 Beah Richardsia koskevan dokumentin. Dokumentti voitti Peabody-palkinnon.
Steve J. Harris
Steve J. Harris (s. 3. joulukuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Eugene Youngina televisiosarjassa "Oikeus ja kohtuus", mutta on esittänyt myös elokuvarooleja (kuten Minority Reportissa).
Hänellä oli myös äänirooli vuoden 2004 Batman-animaatiosarjassa, jossa hän esitti etsivä Ethan Bennettiä.
Harris syntyi Chicagossa, Illinoisissa. Hänellä on vuonna 1969 syntynyt veli Wood Harris, josta myös tuli näyttelijä.
Harris oli vuosina 1999 ja 2000 ehdolla kahden Emmy-palkinnon saajaksi.
Kelli Williams
Kelli Renee Williams (s. 8. kesäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa, ja koki vanhempiensa avioeron.
Williams muistetaan ennen kaikkea Lindsay Dolen roolista televisiosarjassa "Oikeus ja kohtuus". Hän on kuitenkin myös elokuvanäyttelijä. Hän näyttelee myös sarjassa Paljastavat valheet tri Gillian Fosterina.
Williams on hindu ja naimisissa käsikirjoittaja-ohjaaja-tuottaja Ajay Sahgalin kanssa. Hänellä on lapsia.
Rajasaari
Rajasaari () on saari Helsingin edustalla, Humallahden eteläpuolella. Sinne johtaa Taka-Töölöstä Rajasaarenpenger.
Suurin osa saaresta on aidattua koirapuistoa eli koirien ulkoilu- ja uintialuetta. Liikuntavirasto pitää saarella kalastustoiminnan tukikohtaansa ja hoitaa veneiden talvisäilytyspaikkaa; saaresta on myös talviuintimahdollisuus. Rajasaaressa toimi jätevedenpuhdistamo 1939–1978 ja samassa rakennuksessa myöhemmin Viirus-teatteri.
Kesällä 2008 Vapaa liikkuvuus -kansalaisliike majoitti parikymmentä romania Rajasaareen Viirus-teatterilta tyhjiksi jääneisiin tiloihin, jossa silloin sijaitsi liikkeen perustama sosiaalikeskus Rajatila. Sieltä se siirtyi sittemmin purettuun rakennukseen Kalasatamassa.
Mukormykoosi
Mukormykoosi on opportunistinen infektio, jonka on aiheuttanut "Mucorales"-lahkoon kuuluva sieni. Yleisin taudin aiheuttaja on laji nimeltä "rhizopus", mutta sen takana voi olla myös esimerkiksi "rhizomucor, cunninghamella, apophysomyces, saksenaea, absidia, mucor, syncephalastrum, cokeromyces tai mortierella". Mukormykoosia tavataan pääasiassa immuunipuolustussysteemiltään heikentyneillä henkilöillä. Taudin kulku on usein nopeaa, ja sen kuolleisuus on korkea, jopa 50–85 %. Riskiä tartunnan saamiseen kohottaa syöpä, aliravitsemus sekä sokeritauti ja siitä mahdollisesti seurannut hiilihydraattiaineenvaihdunnan häiriö.
Taudin ilmenemismuodot ja fyysiset oireet ovat riippuvaisia infektion kohteena olevasta alueesta. Kraniofasiaalinen eli rinoserebraalinen mukormykoosi alkaa nenän sivuonteloista ja leviää sieltä silmäkuoppaan, kasvoihin ja aivoihin. Sen oireita ovat toispuoleinen päänsärky, kipu kasvoissa, kuume sekä nenän tukkoisuus. Myöhemmässä vaiheessa ilmenee myös tajunnan heikkenemistä, kaksoiskuvien näkemistä tai näön katoamista. Keuhkojen mukormykoosilla ei ole ominaisia ulkoisia ilmentymiä, vaan sen oireita ovat kuume, hengenahdistus ja yskä. Erityisesti palovammapotilailla esiintyvä ihon mukomykroosi ilmenee selluliittina, tartunnan saaneen ihoalueen kuolioina sekä tummina rupikudoksina. Muita oireita voivat olla kuume, turvotus ja värimuutokset. Mahalaukkuun ja suoleen liittyvässä mukomykroosissa ei keuhkojen mukomykroosin tapaan ole ominaisia fyysisiä ilmentymismuotoja. Se voi kuitenkin aiheuttaa alavatsan kipua, pahoinvointia ja oksentamista sekä joissain tapauksissa veriulostetta.
Helvi Ojala
Helvi Ojala ( myöhemmin "Moilanen", 1918 – 9. tammikuuta 2003) oli kirjailija Kalle Päätalon ensimmäinen vaimo. Hän syntyi Turun lähellä Karinaisten Kyrössä. Perheeseen kuului muurari-isä Juho, äiti Sanni ja neljä lasta. Näistä Toivo (s. 1923) esiintyy myös Iijoki-sarjassa. 1936 perhe muutti Tampereelle. 1938 Helvi sai töitä osuuskaupan myyjänä Messukylässä. Hän rupesi kirjoittelemaan Kallen kanssa kesällä 1943. Heidät esitteli yhteinen tuttava (kirjoissa Heikinkallio). He tapasivat ensimmäisen kerran elokuussa 1943, kun Kalle oli lomalla Siiranmäen vankileiriltä, jonne hänet oli komennettu talousaliupseeriksi. Kihloihin he menivät 13.12.1943.
Kalle kotiutettiin jatkosodasta marraskuussa 1944. Hän ja Helvi saivat pian asunnon Kustaa Lehtosen talon yläkerrassa Messukylässä. Se oli puolitoistakerroksinen puutalo. 1948 hän vaihtoi työpaikkaa Uudenkylän Voiman myymälään. Kesällä 1951 Helvi ja Kalle muuttivat Taivalkoskelle, josta Kalle oli ottanut työn kunnan rakennusmestarina. Sieltä hän palasi seuraavan vuoden syyskesällä. Hän työskenteli sen jälkeen linja-auton rahastajana.
Avioliitto oli vaikeuksissa Kallen naisseikkailujen takia. Se oli sota-ajan avioliitto, joka oli solmittu nopeasti montakaan kertaa tapaamatta ennen kihlausta. Kalle ei ollut vielä kypsä avioliittoon, häneltä oli jäänyt nuoruus kesken isän sairauden ja sodan vuoksi . 1953 Kalle valvoi Vesilahdella keskuskoulun rakentamista. Tällöin hän tutustui nuoreen Annaan, jonka saattoi raskaaksi. Tämä lopulta sai Helvin hakemaan eroa.
Toisen miehensä Helvi tapasi Taivalkosken aikana. Veikko Moilanen toimi siellä osuuskaupan autokuskina. Heidät vihittiin helmikuussa 1958. Veikko Moilanen kuoli 1978.
Iijoki-sarjassa Helvi Ojala esiintyy nimellä Laina Puronen. Päätalo ylipäätään käytti Tampereen-ajoista puhuessaan henkilöistä muunnettuja nimiä. Helvin toisesta miehestä Veikko Moilasesta hän käytti kuitenkin oikeaa nimeä. Helvin henkilöllisyys paljastui Iijoki-sarjan viimeisissä osissa. Tosin innokkaimmat Päätalo-fanit olivat selvittäneet sen jo aiemmin. Iijoki-sarjan kuvaus Laina Purosesta ei ole mairitteleva: hän oli usein pahalla tuulella eikä suvainnut alkoholia.
La Flèche Wallonne 2007
La Flèche Wallonne 2007 oli järjestyksessään 71. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -kilpailu. Se järjestettiin 25. huhtikuuta 2007 202 kilometrin reitillä Charleroi – Huy. Vuoden 2004 voittaja Davide Rebellin voitti kilpailun ennen 2006 voittajaa Alejandro Valverdea ja 2005 ykköstä Danilo Di Lucaa. Kilpailu kuului UCI ProTour -sarjaan.
Knox
Knox voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Joe Jordan
Joseph "Joe" Jordan (s. 15. joulukuuta 1951 Carluke, Skotlanti) on entinen jalkapalloilija, joka tuli tunnetuksi Leeds Unitedin keskushyökkääjänä 1970-luvulla. Hän on ainoa skotlantilainen jalkapalloilija, joka on pelannut kolmessa MM-lopputurnauksessa (1974, 1978 ja 1982). Kaikkiaan hän edusti maataan 52 kertaa ja teki näissä otteluissa 11 maalia. Hän toimii nykyisin Tottenham Hotspurin apuvalmentajana.
Nepalin jalkapallomaajoukkue
Nepalin jalkapallomaajoukkue edustaa Nepalia kansainvälisissä miesten jalkapallokilpailuissa ja sitä kontrolloi Nepalin jalkapalloliitto.
Joukkueen parhaat saavutukset ovat Etelä-Aasian mestaruuskisojen 3. sija vuonna 1993 ja South Asian Gamesin voitot vuosilta 1984 ja 1993.
Tango delirium
Tango delirium on Klamydian vuonna 1997 julkaistu albumi. Se nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 13, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 7.
Liam Brady
Liam "Chippy" Brady (s. 13. helmikuuta 1956, Dublin) on entinen irlantilainen jalkapalloilija. Aktiiviaikanaan keskikenttäpelaaja Brady tunnettiin tekniikastaan, etenkin vasemman jalan taitavasta käytöstä. Seurajoukkueissa hän saavutti Arsenalin riveissä yhden FA Cupin ja Juventuksen paidassa kaksi Serie A:n mestaruutta. Maajoukkueessa Liam Brady esiintyi 72 kertaa.
Underground (elokuva)
Underground (Подземље, Podzemlje) on Emir Kusturican ohjaama elokuva vuodelta 1995. Sen käsikirjoitti Dušan Kovačević. Elokuva on saanut lukuisia palkintoja.
Elokuvasta käytetään myös nimeä Olipa kerran maa (Била једном једна земља, Bila jednom jedna zemlja), joka on oikeammin serbialaisella RTS-televisiokanavalla näytetyn 5 tunnin pituisen minisarjan nimi.
Elokuvan aiheita ovat kahden miehen välinen ystävyys sekä Jugoslavian historia toisen maailmansodan jälkeisenä aikana. Sen tuotantoon osallistui elokuvayhtiöitä entisestä Jugoslaviasta, Ranskasta, Saksasta ja Unkarista.
Teatteriversio on 163 minuuttia pitkä. Kusturican mukaan alkuperäinen teos kesti 320 minuuttia, mutta tuottajat antoivat luvan vain puolet lyhyemmän version julkaisemiseen.
Elokuva voitti Kultainen palmu -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1995.
Tres Hombres (Klamydian albumi)
Tres Hombres on Klamydian vuonna 1991 julkaisema kokoelma-albumi yhtyeen EP-levyistä.
...ja käsi käy
...ja käsi käy on Klamydian vuonna 1999 julkaistu livelevy, joka taltioitiin vuonna 1998 Radiomafian järjestämässä konsertissa. Albumin kappale ”Onnesta soikeena” oli Radiomafian Kesäkumibiisi vuonna 1998.
Kipsi (albumi)
Kipsi on suomalaisen Klamydian ja saksalaisen Die Lokalmatadoren vuonna 1996 julkaistu albumi. Albumilla Klamydia soittaa Die Lokalmatadoren kappaleita suomeksi ja Die Lokalmatadore Klamydian kappaleita saksaksi. Albumista on tehty sekä Saksan- että Suomen-painos.
La Flèche Wallonne 2006
La Flèche Wallonne 2006 oli järjestyksessään 70. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -kilpailu. Se järjestettiin 19. huhtikuuta 2006 reitillä Charleroi-Huy. Alejandro Valverde voitti kilpailun loppukirin jälkeen.
Reitin toiseksi viimeisessä nousussa, Côte de Ahin'ssa, 11 kilometriä maalista, Matthias Kessler käynnisti irtioton saaden seurakseen Igor Astarloan, Paolo Bettinin ja Alejandro Valverden. Hetkeä myöhemmin kärkiryhmä kasvoi 12 ajajalla. Valverde yritti karata ryhmästä Kesslerin ja Astarloan kanssa, mutta heidät tavoitettiin nopeasti. Valverde käynnisti pian tämän jälkeen uuden, seitsemän miehen irtioton.
Kärkiryhmä tavoitettiin neljä kilometriä ennen maalia. Björn Leukemans lähti tällöin irtiottoon päästen muutaman sekunnin karkumatkalle, mutta kilpailun päättäneessä Mur de Huy'n nousussa Samuel Sánchez ohitti hänet. Hetken kuluttua Astarloa, vuoden 2003 voittaja, puolestaan ohitti Sánchezin ja näytti olevan matkalla kohti voittoa. Vähän ennen maalia hän joutui kuitenkin päästämään ohitseen David Etxebarrian, Sánchezin, Valverden ja Karsten Kroonin. Heti tämän jälkeen Valverde aloitti ratkaisevan loppukirin voittaen kilpailun ennen Sánchezia, Kroonia ja Fränk Schleckiä.
La Flèche Wallonne 2008
La Flèche Wallonne 2008 oli järjestyksessään 72. maantiepyöräilyn La Flèche Wallonne -kilpailu. Se järjestettiin 23. huhtikuuta 2008 reitillä Charleroi–Huy. Kim Kirchen voitti kilpailun kukistettuaan Mur de Huyn vaativassa loppunousussa Cadel Evansin ja Damiano Cunegon.
Kilpailun alkaessa sää oli selkeä ja lämmin, mutta loppumatka ajettiin varsin rankassa vesisateessa. Kilpailun kärjessä ajoi pitkään 19 miehen ryhmä, joka oli parhaimmillaan 2 minuuttia 50 sekuntia pääjoukon edellä. Vladimir Jefimkin yritti karkumatkaa 40 kilometriä ennen maalia saaden seurakseen Nicki Sørensenin. Seuraavan yrityksen teki Maxime Monfort. Kun maaliin oli 25 kilometriä Andri Hrivko lähti irti yhdeksän ajajan kärkiryhmästä. Hän kasvatti eron 50 miehen vahvuiseksi kasvaneeseen takaa-ajajien ryhmään parhaimmillaan puoleen minuuttiin.
Grivko tavoitettiin toiseksi viimeisessä nousussa, Côte d’Ahin’ssa. Tämän jälkeen irtiottoa yritti Gustav Larsson saaden seurakseen pian Aleksandr Jefimkinin ja Fabian Wegmannin. Larsson kuitenkin kaatui kovavauhtisessa laskussa ja samoihin aikoihin Wegmann karkasi Jefimkiniltä. Saksalainen oli 20 sekuntia kilpailun ennakkosuosikkien edellä viimeisen kilometrin alkaessa.
Wegmann ei kuitenkaan pystynyt pitämään asemiaan Mur de Huyn jyrkässä nousussa. Kärkimiehistä ensimmäisenä loppukiriin lähti Cadel Evans, joka joutui kuitenkin viime hetkillä päästämään Kim Kirchenin ohitseen. Kirchen pystyi pitämään asemansa maaliin saakka voittaen La Flèche Wallonnen ensimmäisenä luxemburgilaisena pyöräilijänä. Evans oli toinen ja edellissunnuntain Amstel Gold Racen voittanut Damiano Cunego kolmas.
Hihhulit
Hihhulit on ekspressionistisen taidemaalari Tyko Sallisen öljyvärimaalaus vuodelta 1918. Kooltaan 168 × 185 cm olevaa tummasävyistä Cézannen ja kubismin ihanteiden mukaisesti tehtyä maalausta on pidetty yhtenä Sallisen päätöistä.
"Hihhulit" on yleensä nähty erityisesti uskonnollisen hurmoksen kuvana, jossa tiivistyvät taiteilijan oman lapsuuden väkevimmät ja kipeimmät kokemukset; pelko, toivo ja mielikuvituksen voima, minkä lisäksi työn on katsottu kuvaavan myös sisällissodan kipeitä kokemuksia. Maalauksen rytmiikka, sen irrationaalinen puoli ja sen kansalliset piirteet ovat uusprimitivismiä. Varsinkin venäläisessä avantgardessa nämä olivat tuttuja piirteitä.
"Hihhulit" oli ensimmäistä kertaa esillä syksyllä 1918 marraskuun ryhmän näyttelyssä Ateneumissa ja näyttelyn kritiikeissä Sallisen maalauksen hahmoja pidettiin ”tavattoman rumina olentoina”.
Kööpenhaminassa vuonna 1919 järjestetyssä Suomen taiteen näyttelyssä Sallisen "Hihhuleista" tuli näyttelyn eniten huomiota saanut teos, ja se liitettiin kritiikeissä sisällissodan kipeisiin kokemuksiin. Myöhemmin myös Sallisen elämäkerran kirjoittanut Aaro Hellaakoski sekä taidehistorioitsija Markku Valkonen ovat nähneet teoksessa yhteyksiä sisällissotaan.
"Hihhuleita" on pidetty Sallisen toisena suurena kansanelämän ja ekstaasin kuvauksensa hänen samana vuonna tekemänsä "Jytkyt"-maalauksen ohella, ja on jopa väitetty, että Sallinen tuskin olisi saanut kansallisen taiteilijan mainetta ilman "Hihhuleita" ja "Jytkyjä".
Matthäus Bauer
Matthäus Bauer (22. syyskuuta 1820 Bonlanden, Württemberg – 2. helmikuuta 1903 Wien, Itävalta-Unkari) oli itävaltalainen soitinrakentaja.
Vuonna 1852 hän rakensi harmonikan, jossa oli kaksi kosketinriviä pianokoskettimiston mukaan järjestettynä. Vuonna 1854 hän esitteli Wienin saksalaisessa teollisuusnäyttelyssä kolmirivisen harmonikan, jossa oli 22 valkoista ja 15 mustaa kosketinta B-järjestelmän mukaisesti. Hänen kehittämistään harmonikoista löytyy kuvia Hohnerin arkistoista sekä Itävallan kansalliskirjastosta. Hän kokeili myös muita näppäimistöratkaisuja ja rakensi myös erään varhaisimmista melodiabassoharmonikoista, joka on nähtävillä Wienin teknisessä museossa.
Play Fair
Play Fair on ammattiliittojen ja kansalaisjärjestöjen muodostama kampanja, joka pyrkii vaikuttamaan urheiluvälineteollisuuden työoloihin.
Play Fair -kampanja julkaisee raportteja globaalin urheiluvaate- ja jalkineteollisuuden palkoista ja työoloista. Raportit sisältävät toimenpidesuosituksia.
Kampanja pyrkii vaikuttamaan erityisesti olympialiikkeeseen. Play Fairin edustajan mukaan Kansainvälisellä olympiakomitealla KOK:lla on paljon vaikutusvaltaa, mutta se ei ole käyttänyt valtaansa niin hyvin kuin olisi ollut mahdollista. Play Fair ajaa asiaansa myös kansallisten olympiakomiteoiden kautta.
Kampanja toimii olympiadin aikajänteellä. Se sai alkunsa vuonna 2003, vuotta ennen Ateenan olympialaisia. Sen raportit julkaistaan harkittuina aikoina suhteessa olympialiikkeeseen, esimerkiksi ennen Pekingin olympialaisia julkaistun raportin toimenpidesuositukset on ajoitettu vasta seuraaviin (Vancouver, Lontoo) olympialaisiin. Play Fairilla on myös oma "olympiasoihtuviestinsä", jossa kerätään kannattajien nimiä verkossa.
Play Fair -kampanjan mukaan lenkkitossu- ja urheiluasustebisneksen ongelmat kulminoituvat taiwanilaiseen jättiyhtiöön Yue Yueniin, joka valmistaa lenkkitossuja suurimmille kansainvälisille merkkituoteyhtiöille. Play Fairin mukaan Yue Yuen saa voittonsa työntekijöiden kustannuksella. Yue Yuen ja sen asiakkaat ovat kannattavia, mutta työntekijöille maksetaan toimeentulorajaa vähemmän palkkaa, vaikka työvoimakustannusten osuus valmiista tuotteesta on pieni. Ylityötä teetetään paljon ja ilman korvauksia.
Kampanjan mukaan Yue Yuenin pitäisi sallia työntekijöidensä järjestäytyminen; tarjota heille pitkäaikaisia ja turvattuja työsuhteita pätkätöiden sijaan; välttää tehtaiden, tuotannon ja tuhansien työpaikkojen siirtoa nopeasti maasta toiseen; sekä maksettava työntekijöille ihmisarvoisia palkkoja.
Lisäksi kampanja vaatii, että 95 prosenttia alan yrityksistä takaisi työntekijöilleen pysyvät työsuhteet Vancouverin talvikisoihin 2010 mennessä; että tehtaissa taattaisiin työntekijöiden järjestäytymisoikeus ja joka neljäs työläisistä saisi elämiseen riittävää palkkaa Lontoon v. 2012 olympialaisiin mennessä.
Play Fair ei suosittele kuluttajaboikotteja, vaan luo neuvotteluyhteyksiä alan yritysten kanssa. Toistaiseksi näin saavutetut tulokset ovat kuitenkin jääneet vähäisiksi.
Raivio, Jyri: "Lenkkitossutehtaiden kurjuudelle ei loppua näy". Helsingin Sanomat 22.4.2008 s. B7
Sławomir Kuczko
Sławomir Kuczko (s. 25. kesäkuuta 1985 Koszalin) on puolalainen uimari, joka kilpailee rintauinnissa.
Kuczkon uran suurin saavutus on 200 metrin rintauinnin Euroopan mestaruus pitkiltä radoilta Budapestistä 2006. Lyhyen radan EM-kilpailuissa hän on kyseiseltä matkalta saavuttanut kultaa vuonna 2005, hopeaa vuosina 2004 ja 2006.
David Cook
David Roland Cook (s. 20. joulukuuta 1982 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja "American Idolin" seitsemännen kauden voittaja vuodelta 2008. Ennen kisaa hänellä on ollut jo paljon musiikillista taustaa mm. Axium-yhtyeen laulaja/kitaristina ja yhtyeen hajottua hän julkaisi 2006 omakustannelevyn nimeltä "Analog Heart", jossa hän soitti suurimman osan kitaraosuuksista ja piano-osuuksista. Cook asuu tällä hetkellä Nashvillessä.
Cook syntyi Houstonin kaupungissa Texasin osavaltiossa, mutta hän eli suurimman osan lapsuudestaan Blue Springsissa, Missourin osavaltiossa. Hän kiinnostui musiikista hyvin nuorena. Ensimmäisen kitaransa hän sai kaksitoistavuotiaana, toisella luokalla hän aloitti laulamisen. Myöhemmin hän esiintyi musikaaleissa, muun muassa "The Music Man", "West Side Story" ja "Singin' in the Rain". Hän sai stipendin University of Central Missouriin teatteriopintoihin, "pääaineensa" hän kuitenkin vaihtoi kahden vuoden jälkeen ja valmistui graafiseksi suunnittelijaksi vuonna 2006.
Cook perusti Axium-yhtyeen 1999, jonka solistina hän toimi yhtyeen hajoamiseen 2006 saakka. Kun yhtye hajosi, Cook muutti Tulsaan aloittelemaan omaa uraansa. Hän toimi lyhyen aikaa paikallisen Midwest Kings-yhtyeessä soittaen basso-osuuksia, joitain kitara osuuksia ja taustalaulua EP:llä "Incoherent with Desire to Move On". Tämän jälkeen hän nauhoitti omakustanteisen levyn "Analog Heart", joka julkaistiin samoihin aikoihin. Cook esiintyi paikallisissa keikkapaikoissa ja työskenteli baarimikkona Blank Slate nimisessä baarissa.
David Cook osallistui American Idolin 7. tuotantokauden kisoihin Nebraskan osavaltion Omahassa järjestetyissä karsinnoissa ja pääsi jatkoon Bon Jovin kappaleella "Livin' on a Prayer". Alun perin hänen ei pitänyt osallistua koko kilpailuun, sillä hän oli paikalla kannustamassa nuorempaa veljeään, mutta veljensä kehotuksesta hän osallistui karsintoihin. Cookin suurin kilpailija oli nuori 17-vuotias David Archuleta, joka oli kauden alusta asti suuri suosikki Cookin ohella. Kummatkin pääsivätkin finaaliin. 21. toukokuuta 2008 David Cook valittiin American Idol kisan voittajaksi. Tämän jälkeen julkaistiin David Cookin soolosingle "The Time of My Life". Cook esiintyi myös suositun "Guitar Hero" pelin mainoksessa.
Hänen ensimmäinen Idolin jälkeinen albuminsa "David Cook "julkaistiin USA:ssa marraskuun 18. päivänä vuonna 2008, ja sitä seurasi "This Loud Morning kesäkuussa 2011."
Uusi single "Wait for me "ilmestyi marraskuun 17, päivä, ja tällä hetkellä Cook työstää kolmatta albumiaan jonka on määrä ilmestyä vuonna 2015.
David Cookin musiikillisia vaikuttajia on Our Lady Peace, Alice in Chains, Big Wreck, Pearl Jam, Chris Cornell, Switchfoot, Bon Jovi, Foo Fighters ja Collective Soul.
Yue Yuen
Yue Yuen (täydelliseltä nimeltään "Yue Yuen Industrial Holdings Limited") () on suuri taiwanilaisomisteinen urheiluvälinevalmistaja. Se valmistaa joka kuudennen maailmassa tehtävän lenkkitossun. Sen asiakkaita ovat 30 kansainvälistä merkkituoteyhtiötä, mukaan luettuna Nike, Adidas, Puma ja Asics. Yue Yuen on näiden tärkein sopimusvalmistaja.
Yue Yuenilla on tehtaita Indonesiassa, Vietnamissa ja erityisesti Kiinassa. Se on kannattava yhtiö: sen liikevaihto ylitti neljä miljardia dollaria vuonna 2007 ja samana vuonna liikevoitto oli lähes 400 miljoonaa dollaria. Yhtiön pääkonttori on Hongkongissa ja sen osake on listattu Hongkongin pörssiin.
Play Fair -kampanjan raportin mukaan Yue Yuen maksaa työntekijöillen palkkaa, joka alittaa toimeentulorajan. Play Fair vaatii Yue Yuenia ja sen kaltaisia yhtiöitä sallimaan työntekijöidensä järjestäytymisen; tarjoamaan heille pitkäaikaisia ja turvattuja työsuhteita pätkätöiden sijaan; välttämään tehtaiden, tuotannon ja tuhansien työpaikkojen äkillisiä siirtoja maasta toiseen; sekä maksamaan työntekijöille ihmisarvoisia palkkoja.
Työvoiman osuus valmiista lenkkitossuparista on pieni, noin 10 %. Play Fair -kampanjan mukaan merkkituoteyhtiöillä olisikin varaa maksaa alihankkijoilleen enemmän ja vielä niin, että raha varmasti päätyisi työntekijöille.
Yue Yuen kuuluu taiwanilaiseen Pou Chen -konserniin.
Oppi Untracht
Oppi Untracht (1922 New York, Yhdysvallat – 5. heinäkuuta 2008 Porvoo) oli yhdysvaltalaissyntyinen, myöhemmin suomalaistunut kultaseppä, korusuunnittelija, valokuvaaja ja kirjailija.
Untracht kävi Suomessa 1957 ja tutustui tulevaan puolisoonsa taiteilija Saara Hopeaan. He avioituivat 1960 ja asuivat aluksi New Yorkissa. Untracht asui vuosia Aasiassa, myöhemmin myös Hopean kanssa, ja he tutustuivat sikäläiseen korunvalmistukseen. Samalla he keräsivät perinteisiä koruja, joita on ollut esillä näyttelyissä. He muuttivat Porvooseen 1967.
Untracht kuoli Porvoossa pitkälliseen sairauteen 5. heinäkuuta 2008. Hän oli 85-vuotias.
Forza Motorsport
Forza Motorsport on Turn 10 Studiosin kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema ajopeli, joka julkaistiin Xboxille toukokuussa 2005. Pelin jatko-osa "Forza Motorsport 2" julkaistiin Xbox 360:lle.
Pelissä on 231 eri automallia monelta eri valmistajalta. Omaa autoa voi koristella maalauksella, tarroilla ja autenttisilla viritysosilla. Pelissä on myös monipuoliset säädöt, joilla autoa voi parantaa.
Pelin autot on jaettu kuuteen eri autoluokkaan suorituskyvyn ominaisuuksien perusteella. Autoluokat saattavat rajoittua joissain kilpailuissa, mutta pelaajalla on kuitenkin mahdollisuus hankkia kaikki autot itselleen. Autoja voi myös ostaa toisilta pelaajilta Xbox Liven, linkitettyjen konsolien tai samassa Xbox-konsolissa olevien profiilien välillä.
Danny Federici
Daniel Paul "Danny" Federici (23. tammikuuta 1950 Flemington, New Jersey Yhdysvallat – 17. huhtikuuta 2008, New York, New York) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän teki pitkän uran Bruce Springsteenin E Street Bandissa, jossa hän soitti urkuja, kellopeliä ja harmonikkaa. Lisäksi hän on tehnyt kaksi sooloalbumia.
Federici sairasti pitkään melanoomaa, johon hän kuoli 58-vuotiaana.