hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hehkusukka
Hehkusukka on langasta kudottu sukka, joka on imeytetty tietyillä maametallisuoloilla. Perinteisesti on käytetty seosta, jossa on 99 % toriumdioksidia ja 1 % ceriumoksidia. Sukka asetetaan kaasu- tai petrolivalaisimen poltinosaan. Ensimmäisellä käyttökerralla kudoslanka palaa pois ja jättää jälkeensä hennon mineraalirakenteen. Sukka hehkuu luminesenssin vaikutuksesta voimakasta valkoista valoa kuumassa kaasuliekissä. Ilmiö on sama kuin minkä tahansa metallin hehkuminen kuumana. Luminenssissa lämpö virittää atomin tai molekyylin korkeammalle energiatasolle ja viritystilan purkautuessa atomi palaa alemmalle energiatasolle vapauttaen ylimääräisen energian valokvanttina. Polttamaton hehkusukka on pehmeä ja joustava, kuten tekstiili, mutta poltettuna hehkusukasta tulee jäykkä ja erittäin hauras ja se hajoaa pienestäkin kosketuksesta.
Torium ja sen oksidi ovat radioaktiivisia. Toriumoksidilla on korkein sulamispiste kaikista tunnetuista oksideista, 3390 °C. Radioaktiivisuuden takia, hehkusukat pyritään nykyään valmistamaan ilman toriumia. Esimerkiksi Petromaxin hehkusukat ovat nykyään ei-radioaktiivisia. Toriumpitoisetkaan hehkusukat eivät ole terveydelle haitallisia oikein käsiteltynä. Torium hajoaa alfasäteilyllä, joka on erittäin huonosti läpäisevää säteilyä ja pysähtyy jo lyhdyn lasiin tai ihmisen ihoon, eikä se etene ilmassakaan kuin muutamia senttimetrejä. Toriumpitoinen hehkusukka on haitallinen vain mikäli toriumia pääsee kehon sisään esimerkiksi hengitettäessä tomua, joka irtoaa poltetusta ja rikkoutuneesta hehkusukasta.
Hehkusukan kehitti Carl Auer von Welsbach keksimäänsä kaasulyhtyä varten. Tämä mullisti kaasuvalaistuksen tehon 1800-luvun lopulla. Nykyään kaasuvalaistus on harvinainen, mutta harvoissa kaasuvalolaitteissa käytetään lähes poikkeuksetta hehkusukkaa. Muun muassa armeijasta tutut Tilley-lyhdyt käyttävät hehkusukkaa.
Vesikaasu
Vesikaasu on vetypitoinen kaasu, jota tuotetaan erityisessä kaasugeneraattorissa. Polttoaineena on yleensä kivihiili.
Kaasugeneraattoriin puhalletaan ensin ilmaa, jolloin hiili kuumenee voimakkaaseen hehkuun, sitten ilmapuhallus lopetetaan ja puhalletaan tulistettua höyryä. Kun hiilikerros on jäähtynyt, se kuumennetaan uudelleen uudella ilmapuhallusjaksolla. Näin jaksoittain puhaltaen saadaan kahta erilaista kaasua aikaiseksi: laihaa ilmakaasua, joka käytetään höyrykattilan lämmitykseen, sekä vesikaasua. Generaattoriin liittyvissä putkistoissa on venttiilit joilla kaasut saadaan eri puhallusvaiheissa johdettua erilleen.
Vesikaasu muodostuu vesikaasureaktion seurauksena ja sisältää noin puolet vetyä toisen puolen ollessa häkää. Kaasun lämpöarvo on korkea, koska se ei sisällä juurikaan palamattomia osia, kuten typpeä. Vesikaasureaktio on reaktio C + HO → H + CO jossa vesi reagoi hiilen kanssa muodostaen vetyä tuhannen asteen yläpuolella. Vesikaasun toinen reaktio CO + HO → CO + H tapahtuu neljänsadan asteen tietämillä katalyytin (esimerkiksi rauta) avittamana. Reaktiot ovat tärkeitä muun muassa synteettisten biopolttoaineiden valmistamisessa. Kaasu palaa sinisellä kuumalla liekillä ja soveltuu vaikka lasinpuhallustöihin. Kaasu voidaan myös konvertoida melko puhtaaksi vetykaasuksi.
Catherine Schell
Katherina Freiin Schell von Bauschlott (s. 17. heinäkuuta 1944 Budapest) on unkarilaissyntyinen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1960- ja 1970-luvulla televisiorooleistaan brittiläisissä sarjoissa.
Schellin vanhemmat olivat paroni Paul Schell von Bauschlott ja kreivitär Katharina Maria Etelka Georgina Elisabeth Teleki de Szék. Toisen maailmansodan aikana natsit takavarikoivat perheen maat ja Schellit asuivat köyhyydessä muutaman vuoden. Vuonna 1950 he muuttivat Yhdysvaltoihin, jossa Schell kävi luostarikoulua. Vuonna 1957 perhe muutti Müncheniin, missä Schell opiskeli näyttelemistä Falconberg Schoolissa. Hän esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan, "Lana - Königin der Amazonen", vuonna 1964. Vuonna 1968 Schell meni naimisiin näyttelijä William Marlowen kanssa. Avioliitto päättyi vuonna 1977. Vuonna 1982 Schell nai ohjaaja Bill Haysin ja pari pysyi yhdessä miehen kuolemaan asti vuonna 2006. Schell päätti näyttelijänuransa 1990-luvulla ja alkoi johtaa pientä hotellia Ranskassa.
Vuonna 1968 Schell esiintyi elokuvassa "The Amsterdam Affair", minkä jälkeen hän muutti Lontooseen. Schellillä oli rooli George Lazenbyn James Bond -elokuvassa "Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa". Niihin aikoihin hän esiintyi nimellä Catherine von Schell. Ensimmäinen Catherine Schell -nimellä tehty rooli oli televisioelokuvassa "Madame Sin", jossa esiintyi myös Bette Davis. Vuonna 1975 Schell esiintyi Lady Claudine Littonin roolissa elokuvassa "Vaaleanpunaisen pantterin paluu".
Vuonna 1975 Schellillä oli yksittäinen rooli brittiläisen televisiosarjan "Avaruusasema Alfa" ensimmäisen kauden jaksossa ”Guardian of Piri”. Toisella kaudella hänestä tehtiin yksi päänäyttelijöistä. Hän esitti Mayaa, joka oli kotoisin planeetta Psychonilta. Alfan jälkeen hän vieraili useissa sarjoissa kuten "Doctor Who", "Bergerac" ja "Lovejoy".
Robert Trivers
Robert L. Trivers (s. 19. helmikuuta 1943) on amerikkalainen evoluutiobiologi ja sosiobiologi, joka tunnetaan resiprookkista altruismia (1971), parentaalista investointia (1972) sekä
vanhemman ja jälkeläisen välistä konfliktia (1974) koskevista teorioistaan.
Trivers on yksi vaikutusvaltaisimmista elossa olevista evoluutioteoreetikoista George C. Williamsin ohella.
Trivers sai vuonna 2007 biotieteiden Crafood-palkinnon (Crafood Prize).
Martin Weiss
Martin Gottfried Weiss (3. kesäkuuta 1905 Weiden – 29. toukokuuta 1946) oli SS-upseeri ja Dachaun keskitysleirin komendantti 1945.
Weiss meni Dachaun keskitysleirille vuonna 1933. Weiss oli ensin vartiomies ja palveli sittemmin leirin esikunnassa yleten Hauptsturmführeriksi. Toisen maailmansodan alettua hänet siirrettiin vuonna 1940 Neuengammen leirin johtajaksi ja sen jälkeen Dachauhun vuonna 1942. Weiss toimi myös Liettuan Vilnassa juutalaisten tuhoamiseen erikoistuneen turvallisuuspoliisiyksikön johdossa. Vuonna 1943 hänestä tuli Maidanekin leirin johtaja. Sodan jälkeen Weiss tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan sotarikoksista ja teloitettiin toukokuussa 1946.
Viiksimarakatti
Viiksimarakatti ("Cercopithecus cephus") on vanhan maailman häntäapinoihin kuuluva kädellinen.
Viiksimarakattia tavataan Gabonissa, Kongossa, Etelä-Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Keski-Afrikan tasavallan kaakkoisosassa ja Luoteis-Angolassa.
Sen kasvot ovat siniset ja ylähuuli on valkoinen, ja suun molemmilla puolilla on viiksiä muistuttavia tummia karvoja. Sen ruumis on 42–58 cm pitkä, häntä on 50–85 cm ja painoa on 3,5–6 kg.
Saksan kaapparilaivat maailmansodissa
Kaappari-nimitystä käytettiin 1900-luvun maailmansodissa, vaikka klassinen kaapparitoiminta oli päättynyt Napoleonin sotien myötä.
Molempien maailmansotien aikana erityisesti muutamat saksalaiset pienehköt sotalaivat kävivät itsenäisesti sotaa vastapuolen kauppalaivoja vastaan. Myöhemmin mukaan tulivat ns. apuristeilijät () eli siviiliristeilijät. Ne olivat valtamerikelpoisia rahti-matkustajalaivoja, joissa oli kätketty aseistus ja naamiointivarusteita. Myös yksi purjelaiva, kolmimastofregatti "Seeadler", varustettiin apuristeilijäksi.
Alukset esiintyivät iskujensa välissä puolueettomina kauppalaivoina, mutta niiden varsinainen tarkoitus oli harjoittaa itsenäistä sodankäyntiä vihollisen rahtiliikennettä vastaan. Aina hyökkäyksen alussa puolueeton lippu vaihdettiin omaksi sotalipuksi. Näin tehtiin myös silloin, jos ylivoimainen vastapuolen sotalaiva yllätti siviiliristeilijän ja avasi tulen: kaapparin miehet vaihtoivat siviilipukunsa asetakkeihin ja nostivat oman lippunsa. Näin heitä kohdeltiin vangitsemisen tullen sotavankeina - väärällä lipulla ja siviilivaatteissa olisi seurannut tuomio merirosvoudesta.
Toisessa maailmansodassa menestyneimmät tällaiset olivat saksalaiset s/s "Pinguin" (32 upotusta, 154 000 brt) päällikkönään kommodori () Ernst-Felix Krüder, s/s "Kormoran" päällikkönään kommodori Heinrich Detmers, ja s/s "Atlantis" päällikkönään kommodori, myöhemmin amiraali Bernhard Rogge. s/s "Pinguin" upposi Intian valtamerellä taistelussa County-luokan raskaan risteilijän "HMS Cornwallin" ja s/s "Kormoran" kevyen risteilijän HMAS "Sydneyn" kanssa. "Atlantiksen" upotti etelä-Atlantilla raskas risteilijä "HMS Devonshire". Molempien jälkimmäisten kaapparien miehistöt pelastuivat, polttoainesäiliöön osuneen torpedon tuleen sytyttämä HMAS "Sydney" upposi koko miehistöineen. Molempien alusten, HMAS "Sydneyn" ja HSK "Kormoranin", hylyt löydettiin lopulta Australian rannikon läheisyydestä maaliskuussa 2008.
Apuristeilijät toimivat myös varsinaisten sotalaivojen huoltolaivoina, kunnes taistelualusten käyttö valtamerillä lopetettiin taistelulaiva Bismarckin upottamisen jälkeen 21. toukokuuta 1941. Viimeiset apuristeilijät hakeutuivat turvaan Japaniin.
Viimeinen yrittäjä s/s Togo ei päässyt ulos Pohjanmereltä; päällikkö huomasi jo Dogger-matalikon tienoilla aluksensa olevan niin pahasti saarrettuna, että katsoi ainoaksi mahdollisuudeksi perääntyä takaisin Saksaan. Suuramiraali Dönitz oli samaa mieltä, ettei kaapparitehtäviin ollut enää asiaa, ja Togosta tehtiin yöhävittäjiä ohjaava tutkalaiva, jonka asemapaikaksi tuli Tallinna. Sieltä käsin alus otti osaa mm. helmikuussa 1944 tapahtuneiden Helsinkiin kohdistuneiden suurilmahyökkäyksien torjuntaan. Alus vetäytyi takaisin Saksaan, kun saksalaiset joukot poistuivat Baltiasta. Sodan päätyttyä venäläiset ottivat sen sotakorvauksena.
Arthur Liebehenschel
Arthur Liebehenschel (25. marraskuuta 1901 – 28. tammikuuta 1948) oli Auschwitzin ja Majdanekin keskitysleirien päällikkö toisen maailmansodan aikana. Liebehenschel syntyi Posenissa ja opiskeli talous- ja hallintotieteitä. Ensimmäisessä maailmansodassa hänestä tuli ylikersantti.
Vuonna 1932 Liebehenschel liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja vuonna 1934 SS:ään. Hän työskenteli keskitysleirien hallinnossa 1930-luvulla. 10. marraskuuta 1943 Liebehenschel nimitettiin Auschwitzin tuhoamisleirin komendantiksi ja toukokuussa 1944 Majdanekin keskitysleirin komendantiksi. Kun leiri sodan lopussa evakuoitiin, hän työskenteli SS:n henkilötoimistossa. Yhdysvaltain armeija pidätti Liebehenschelin toisen maailmansodan lopussa ja hänet luovutettiin Puolaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Hän joutui Auschwitz-oikeudenkäyntiin Krakovassa, ja hänet tuomittiin sotarikoksista kuolemaan. Liebehenschel teloitettiin hirttämällä tammikuussa 1948.
Patrik
Patrik on miehen etunimi. Suomessa Patrikin nimipäivä on 16. huhtikuuta.
Suomessa nimi Patrik on vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 7 531 miehelle ja alle kymmenelle naiselle. Patrikin lempinimi on usein Pate tai Patu.
Nimen naispuolinen vastine on Patricia.
Patrik ja Patrick tulevat roomalaisesta nimestä Patricius, joka on latinaa ja tarkoittaa aatelismiestä. Rooman valtakunnan alkuaikoina patriisit muodostivat erioikeuksia nauttineen säädyn. Eri kielissä nimi esiintyy myös muodoissa Patric ja Patrick.
George Robert Waterhouse
George Robert Waterhouse (6. maaliskuuta 1810 Lontoo–21. tammikuuta 1888 Lontoo) oli englantilainen luonnontieteilijä.
1833 Waterhouse äänestettiin Lontoon kuninkaallisen hyönteistieteellisen seuran (Royal Entomological Society of London) kirjastonhoitajaksi sekä hyönteisten ja tallenteiden intendentiksi.
1836 Waterhousesta tuli Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) museon intendentti. Charles Darwin uskoi hänelle "HMS Beaglen" matkalla kootun nisäkäs- ja kovakuoriaiskokoelman tutkimisen. 1843 hänestä tuli British Museumin mineralogian ja geologian osaston apulaisintendentti ja 1851 intendentti Charles Konigin kuoltua. 1857 osasto jaettiin kahtia ja hänestä tuli geologian intendentti, jossa virassa hän pysyi vuoteen 1880 saakka.
Waterhouse julkaisi teoksen "A natural history of the Mammalia" (1846-48). Hän nimesi linnuista muun muassa punanokkafrankoliinin ("Pternistis adspersus"), nykyisin "Francolinus adspersus".
Ilan Halimi
Ilan Halimi (11. lokakuuta 1982 - 13. helmikuuta 2006) oli marokkolaistaustainen ranskanjuutalainen, jonka maahanmuuttajataustainen jengi kaappasi Ranskassa 21. tammikuuta 2006 . Jengin jäsenet pitivät häntä vankina 24 päivää, minä aikana he myös kiduttivat häntä eri tavoin. Sieppaajat vaativat Halimista aluksi 400 000 euroa lunnaita, mutta vaatimukset vähenivät lopulta 5000 euroon. Ohikulkija löysi käsiraudoissa ja alasti olleen Halimin 13. helmikuuta sieppaajien jätettyä hänet rautatien varteen Essonnen alueella etelään Pariisista. Löydettäyessä Halimin kehosta neljä viidesosaa oli ruhjeiden, puukotusjälkien ja palovammojen peitossa. Hän kuoli kidutuksen aiheuttamiin moniin vammoihin ambulanssissa matkalla sairaalaan. Teon motiivina oli muun muassa antisemitismi. Useimmat jengin jäsenistä olivat muslimeita, mutta siihen kuului myös kristittyjä. Tapaus aiheutti Ranskassa laajaa keskustelua maahanmuuttajien lasten roolista yhteiskunnassa.
Ranskan viranomaiset olivat aluksi haluttomia näkemään Halimin murhassa antisemitistisiä tai viharikokseen liittyviä piirteitä. Muun muassa Ranskan juutalaisjohtajat pitivät tähän syynä sitä, että viranomaiset pelkäisivät näin syyllistävänsä muslimeja. Myöhemmin ranskalaisviranomaiset kuitenkin taipuivat myöntämään, että teko oli osittain viharikos.
Paul Nitsche
Hermann Paul Nitsche (25. marraskuuta 1876 – 25. maaliskuuta 1948) oli saksalainen psykiatri, joka työskenteli natsi-Saksassa vajaamielisten, mielisairaiden ja muiden ”epätoivottujen” henkilöiden surmaamiseen tarkoitetun T-4-eutanasiaohjelman johdossa.
Nitsche oli Sonnensteinin klinikan vastaava johtaja vuosina 1913–1918 ja johtaja 1928–1939. Vuonna 1940 hänestä tuli T-4-ohjelman johtaja Werner Heyden jälkeen.
Nitsche tuomittiin kuolemaan lääketieteellisistä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan Dresdenissä ja teloitettiin giljotiinilla 1948.
Eeka Mäkynen
Eerikki "Eeka" Jaakko Juhana Mäkynen (s. 1980) on suomalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi yhdessä kilpakumppaninsa Tatu Ferchenin kanssa MTV3:lla esitetyn Far Out -ohjelman suvereenista voitosta.
Mäkynen on laulanut Design19-yhtyeessä. Hän toimi Elävän Musiikin Yhdistyksen ELMU ry:n ylläpitämässä Nosturissa nuorempana johtajana. Sen jälkeen vuonna 2014 Mäkynen siirtyi Finnish Metal Eventsin (FME) toimitusjohtajaksi.
Jan Einar Thorsen
Jan Einar Thorsen (s. 31. elokuuta 1966) on entinen norjalainen alppihiihtäjä, olympiamitalisti ja supersuurpujottelun maailmancup-voittaja.
Thorsen kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1987–1994. Hän sijoittui Crans Montanan MM-kilpailuissa 1987 alppiyhdistetyssä yhdenneksitoista. Vailin MM-kisoissa 1989 hän oli syöksylaskussa neljästoista ja Saalbachissa 1991 samassa lajissa viides.
Thorsen saavutti olympiapronssia supersuurpujottelussa Albertvillessä 1992. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Kjetil André Aamodtille 79 sadasosasekuntia, toiseksi sijoittui Marc Girardelli. Thorsen oli lisäksi viides syöksylaskussa ja yhdestoista alppiyhdistetyssä. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sijoittui suurpujottelussa neljänneksi, super-G:ssä seitsemänneksi ja syöksyssä kymmenenneksi.
Thorsen voitti supersuurpujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1993–1994. Hän voitti kaikkiaan kolme maailmancupin osakilpailua ja sijoittui kahdeksan kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Herdins
Herdins Färgverk AB on ruotsalainen kemian alan yritys, joka valmistaa mm. maaleja ja pintakäsittelyaineita. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Falunissa ja sen historia ulottuu 1700-luvulle asti.
Meurthe (departementti)
Meurthe on entinen Ranskan departementti, joka oli olemassa 1790–1871. Alueen läpi virtaavan Meurthe-joen mukaan nimetty departementti muodostui osasta historiallista Lothringenin provinssia. Sen pääkaupunki oli Nancy. Departementti oli jaettu viiteen arrondissementtiin, joiden keskuspaikat olivat Nancy, Château-Salins, Lunéville, Sarrebourg ja Toul. Vuonna 1866 Meurthessä oli 714 kuntaa, sen pinta-ala oli 6 070 km² ja väkiluku 428 387.
Meurthen departementti perustettiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790 yhtenä alkuperäisestä 83 departementista. Ranskan–Preussin sodan seurauksena Meurthen departementin koillisosa (suunnilleen Château-Salinsin ja Sarrebourgin arrondissementit) sekä pääosa Mosellen departementista liitettiin yhdessä Elsassin kanssa 1871 vasta perustettuun Saksan keisarikuntaan ja osaksi Elsass-Lothringenin valtakunnanmaata. Departementin Ranskalle jääneeseen osaan yhdistettiin Mosellesta Brieyn ja Longwyn alueet, ja näistä muodostettiin uusi Meurthe-et-Mosellen departementti. Tilapäiseksi tarkoitettu järjestely jäi voimaan siitä huolimatta että Saksalle 1871 luovutetut alueet palautettiin Ranskan osaksi ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Maureen Connolly
Maureen Connolly (17. syyskuuta 1934 – 21. kesäkuuta 1969) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti ensimmäisenä naispelaajana Grand slamin eli kaikki neljä arvostetuinta tennisturnausta samana vuonna.
Connolly ei ollut vielä täyttänyt edes 17 vuotta, kun hän voitti ensimmäisen arvoturnauksensa, Yhdysvaltain avoimet vuonna 1951. Seuraavana vuonna hän voitti Wimbledonin ja uudelleen Yhdysvaltain avoimet, ja vuonna 1953 "Little Mo" ("Pikku-Mo") voitti kaksinpelin kaikissa neljässä arvoturnauksessa. Australian avoimissa hän voitti ensimmäisen kerran mestaruuden myös naisten nelinpelissä, parinaan Julie Sampson.
Vuoden 1954 Ranskan avoimissa Connolly voitti naisten kaksinpelin, naisten nelinpelin parinaan australialainen Nell Hopman ja sekanelinpelin parinaan Australian Lew Hoad. Kesällä hän otti kolmannen mestaruutensa Wimbledonissa voittamalla loppuottelussa Louise Broughin. Pari viikkoa myöhemmin hän törmäsi autoon ollessaan ratsastamassa ja loukkasi jalkansa niin pahasti, että hän lopetti tennisuransa ollessaan vain 19-vuotias.
Connolly sairastui 1960-luvulla syöpään ja kuoli 34-vuotiaana. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1969.
Half-Life: Decay
Half-Life: Decay on Gearbox Softwaren kehittämä ja Sierra Entertainmentin julkaisema lisäosa ensimmäisen persoonan ammuntapelille "Half-Life". "Decay" julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna 2001.
Muiden Gearboxin kehittämien lisäosien tapaan "Decay" sijoittuu alkuperäisen "Half-Lifen" tapahtumiin. Pelattavina päähahmoina pelissä ovat Gordon Freemanin kollegat, tohtorit Gina Cross ja Colette Green. Pelissä on yhdeksän tasoa ja yksi bonustaso, jossa ohjataan kahta vortigauntia.
"Decaytä" ei julkaistu muiden lisäosien tavoin Windowsille. Peli on kuitenkin fanien voimin käännetty "Half-Lifen" modifikaatioksi.
Tohtorit Gina Cross ja Collette Green saapuvat Black Mesan tutkimuslaitokseen Anomalous Materials -laboratorioon missä tohtori Keller lukee päivän analyysia tuntemattomasta näytteestä. Tohtori Rosenbergin vastustuksista huolimatta Cross ja Green määrätään avustamaan näytteen toimittamisessa Gordon Freemanille. Freemanin työnnettyä näytteen laitteeseen syntynyt resonanssikaskadi alkaa raunioittaa tutkimuslaitosta ja siirtämään muukalaisrotuja maapallolle. Keller määrää Crossin ja Greenin kuljettamaan Rosenbergin maan pinnalle hälyttämään armeija apuun. Onnistuttuaan tässä Cross ja Green palaavat tohtori Kellerin luo Rosenbergin jäädessä odottamaan armeijan joukkojen saapumista.
Saavuttuaan Kellerin luo Cross ja Green alkavat avustaa Freemania sulkemaan ulottovuuksien välisen repeämän. Cross ja Green auttavat Freemania laukaisemaan satelliitin, joka estää ulottuvuusrepeämää laajentumasta. Keller määrää heidät aktivoimaan kokeellisen laitteen, majakan, jonka pitäisi pystyä yhdessä satelliitin kanssa sulkemaan ulottovuusrepeämä. Cross ja Green tuhoavat Xeniläisen olennon Spriten ennen kuin se ehtii vahingoittaa laitteistoa. Laitteen käynnistäminen aiheuttaa Crossin ja Greenin jatkuvaa telesiirtymistä Xeniin ja takaisin. Cross ja Green palaavat turvallisesti maahan ja Keller kiittää heitä menestyksestään. Hahmojen kohtalo jää tuntemattomaksi, mutta "Opposing Forcessa" pelaaja voi löytää Xenistä Crossin ruumiin vedenalaisesta altaasta ja "" Greenin ruumiin voi nähdä makaamassa kelluvalla saarella pelin lopussa.
Pelin Vortigaunt-kampanjassa pelaaja ohjaa kahta vortigauntia joiden tehtävänä on toimittaa kolme oranssia kristallia Nihilantille armeijan kynsistä. Samat kristallit nähdään Half-Life pelin Nihilant-kampanjassa, jossa Nihilant käyttää kristallien voimaa parantuakseen.
Échelle-hilaspektrometri
Échelle-hilaspektrometri on optinen hila-järjestelmä, jota voidaan käyttää spektrometriassa. Tässä hilatyypissä heijastavan hilan urat on muotoiltu siten, että heijastuvan valon määrä on optimoitu tiettyyn suuntaan ja korkeammilla diffraktion kertaluvuilla. Tällöin päästään suureen suhteelliseen tarkkuuteen ja voidaan havaita parhaimmillaan muutaman miljardisosan suuruisia muutoksia valon aallonpituudessa, kuten esimerkiksi eksoplaneettojen etsinnässä käytettävässä HARPS-mittalaitteessa.
Petsi
Petsi on puunkäsittelyyn tarkoitettu vesi-, öljy- tai liuotinohenteinen väriaine, joka muuttaa puumateriaalin alkuperäistä väriä, jättäen kuitenkin sen syyrakenteen näkyviin.
Vesipetsi myydään joko valmiiksi veteen liuotettua tai värijauheena. Jauhe sekoitetaan lämpimään veteen ja värin voimakkuutta voi säädellä veden määrällä. Vesiohenteisella petsillä on kuitenkin taipumus nostaa puunsyiden päät pystyyn jättäen pinnan karheaksi. Siksi vesipetsattu pinta edellyttää yleensä huolellista hiontaa ennen viimeistä lakkauskerrosta.
Petsattava pinta kannattaa kostuttaa vedellä ja hioa hienolla paperilla ennen petsausta.
Öljypetsi tunkeutuu syvälle puuhun ja kuivuu hitaasti, mikä helpottaa tasaisen lopputuloksen aikaansaamista myös suurille käsiteltäville pinnoille. Tästä syystä öljypetsiä käytetään usein esimerkiksi puulattioiden käsittelyyn.
Liuotinpetsi kuivuu nopeasti, eikä juuri nosta puun syitä pystyyn. Liuotinpetsien käyttö on työturvallisuussyistä vähentynyt merkittävästi ja myös niiden saatavuus on heikentynyt.
Billboard 200
Billboard 200 on lista kahdestasadasta eniten myyneestä musiikkialbumista ja EP-levystä Yhdysvalloissa. Listaa julkaisee viikoittain "Billboard"-aikakauslehti.
In the Court of the Crimson King
In the Court of the Crimson King on brittiläisen King Crimson -yhtyeen vuonna 1969 julkaistu esikoisalbumi. Se on eräs ensimmäisistä progressiivisesta rockia edustavista albumeista. Albumi on remasteroitu ja julkaistu uudelleen vinyylinä ja CD:nä vuosina 1980 ja 1990.
Puolitelavaunu
Puolitelavaunu on siviili- tai sotilasajoneuvo, jota ohjataan etuakselin renkailla tai suksilla, takaosan suurimman osan ajoneuvon ja sen taakan massasta kannattavien telaketjujen toimiessa vetokoneistona. Puolitelavaunun rakenteella pyritään yhdistämään tela-ajoneuvon maastokelpoisuus ja rengasajoneuvon käsiteltävyys.
Lähinnä saksalais- ja yhdysvaltalaisvalmisteisia puolitelavaunuja käytettiin yleisesti toisen maailmansodan kaikilla rintamilla. Moottorikelkka on eräänlainen kevyt puolitelavaunu.
Step Up
Step Up voi tarkoittaa seuraavia:
Carl Jaenisch
Carl (Karl) Ferdinand von Jaenisch (11. huhtikuuta 1813 Viipuri – 7. maaliskuuta 1872 Pietari) oli suomalais-venäläinen shakkiteoreetikko ja shakinpelaaja.
Jaenisch opiskeli Moskovassa ja Pietarissa. Vuonna 1837 julkaistiin hänen ensimmäinen shakkitutkielmansa, "Découvertes sur le Cavalier aux échecs". Vuonna 1840 hän erosi Venäjän armeijasta, jossa oli ollut majurina, omistautuakseen kokonaan shakille. Hän keskittyi kehittämään teoreettisia avausperiaatteita ja julkaisi vuosina 1842 (1. osa) ja 1843 (2. osa) kirjan "Analyse Nouvelle des Ouvertures du Jeu des Échec". Kirja muodostui klassikoksi. Sen ja Bilguerin "Handbuch"in julkaisusta katsotaan alkaneen nykyaikaisen avausteorian kehitys.
Jaenisch analysoi ja kehitti muun muassa venäläisen pelin Aleksandr Petrovin kanssa ja Jaenischin gambiitin espanjalaiseen peliin. Jaenisch julkaisi avausteoreettisia tutkimuksiaan eri maiden shakkilehdissä läpi elämänsä.
Vammelsuu
Vammelsuu () on entinen suomalainen kylä ja nykyään yksi Pietarin kaupunkiin kuuluvan Kurortin piirin kunnallishallintoalueista. Vuonna 2002 Serovossa oli 252 asukasta. Serovo sai uuden nimensä sotilaslentäjä ja Neuvostoliiton sankari Vladimir Serovin (k. 26.6.1944) mukaan. Serov tuhosi 44 viholliskonetta.
Vuoden 1944 alueluovutuksiin saakka Vammelsuun kylä kuului Uudenkirkon kuntaan rajoittuen idässä Terijokeen. Nimensä mukaisesti Vammeljärvestä Suomenlahteen laskevan Vammeljoen suulla sijaitsevan Vammelsuun tärkeimpiä nähtävyyksiä olivat Rakkauden hauta ortodoksikirkkoineen sekä Kuolemankuiluksi kutsuttu Vammeljoen jyrkkä rantatörmä.
Jatkosodan toisen puolustuslinjan eli VT-linjan eteläinen päätepiste oli Vammelsuussa.
Uurteisvalaat
Uurteisvalaat (Balaenopteridae) on yksi neljästä hetulavalasheimosta. Heimoon kuuluu nykykäsityksen mukaan 9 lajia kahdessa suvussa.
Uurteisvalaiden nimi tulee niiden uurteisesta kurkkunahasta, joka ulottuu alaleuasta vatsan keskivaiheille. Kurkkunahan oietessa myös kurkunseutu paisuu. Myös suuontelo laajenee, joten siihen mahtuu tällöin valtavasti ravintoa. Hetulat ovat lyhyemmät, jäykemmät ja leveämmät kuin silovalailla. Kaikista muista hetulavalaista poiketen uurteisvalailla on pienehkö selkäevä. Kiilanmuotoinen pää on ylhäältä katsottuna leveä, sivuilta litteä ja pienempi kuin silovalailla. Keskellä päätä kuonosta sierainaukkoon päättyvä harju. Suu ei kaareudu yhtä voimakkaasti ylöspäin kuin silovalailla. Rasvakerros on melko ohut ja virtaviivaisen ruumiinmuotonsa ansiosta uurteisvalaat ovat melko nopeita uimareita.
Uurteisvalaita tavataan kaikissa valtamerissä. Suurin osa lajeista vaeltaa kesäksi napa-alueiden tuntumaan. Vain bryden- ja edeninvalaat pysyttelevät ympäri vuoden lämpimissä ja lauhkeissa vesissä. Napa-alueilla ne yleensä ruokailevat, mutta vaeltavat lämpimämmille vesille parittelemaan. Kantavat naaraat vaeltavat muiden mukana ruokailualueille ja palaavat seuraavana vuonna synnyttämään. Poikasia imetetään yleensä 6–7 kuukautta, jolloin ne ovat jo palanneet ruokailualueille.
Uurteisvalaiden mieluisinta ravintoa ovat krillit, mutta ne syövät paljon myös hankajalkaisia ja kaloja, kuten makrillia, silliä ja turskaa. Lämpimillä seuduilla ravintoa on vähemmän kuin navoilla, ja valaat saattavat joutua paastoamaan tropiikissa vietetyn ajan. Ne liikkuvat yleensä pienissä ryhmissä.
Psyko II (romaani)
Psyko II on vuonna 1982 ilmestynyt Robert Blochin kirjoittama rikos-, toiminta-, kauhu- ja jännitysromaani, joka on jatkoa hänen vuonna 1959 ilmestyneelle 
psykologiselle trillerilleen "Psyko", johon pohjautuvan samannimisen elokuvan Alfred Hitchcock ohjasi vuonna 1960. Samannimisyydestään huolimatta vuonna 1983 julkaistu Richard Franklinin ohjaama elokuva elokuva Psyko II, joka on jatko-osa Hitchcockin elokuvalle, ei pohjaudu tähän romaaniin.
Romaanin ilmestymisen aikoihin elokuvien tyyli oli muuttunut Hitchcockin päivistä huomattavasti, ja tässä romaanissa Bloch onkin keskittynyt kritisoimaan modernien skandaalinkäryisten ja väkivallalla mässäilevien nk. slash- ja splatter-elokuvien pinnallisuutta. Romaanin miljöönä on elokuvastudio, jossa filmatisoidaan tässä vaiheessa jo useiden vuosien takaista Batesin motellin murhatapausta, ja kohta elokuvan teko alkaakin muistuttaa epämiellyttävällä tavalla todellisuutta.
Psyko II:n jatko-osa on "Psycho III: Psycho House", joka ilmestyi vuonna 1990. Sitä ei ole suomennettu.
Sarjan ensimmäisestä kirjasta tutuksi tullut suihkumurhaaja Norman Bates on elänyt vankimielisairaalassa yli 20 vuoden ajan ja haikailee vapaata elämää mielisairaalan kaltereiden ulkopuolella. Tohtori Adam Claibornen tiukassa kontrollissa hänestä on tehty täysin oireeton, eikä hän enää kuvittele olevansa äitinsä, mutta hänet luokitellaan edelleen vaaralliseksi hulluksi ja psykopaattiseksi tappajaksi, jota ei uskalleta päästää vapaalle jalalle. Erakkomainen Bates on löytänyt itselleen mieluisaa tekemistä mielisairaalan harrastajateatterista ja kirjastonhoitajana.
Eräänä päivänä Bates kauhukseen huomaa, että mielisairaalaan tulee "pingviinejä"; kaksi nunnaa, jotka ovat saapuneet sinne antaakseen sielunhoitoa mielisairaalan asukeille. Samaan aikaan mielisairaalaan saapuu käsikirjoitus tositapahtumiin perustuvaan tekeillä olevaan Hollywood-elokuvaan ja pyyntö, saisivatko elokuvan tekijät hyödyntää Batesin murhatapausta tämän elokuvan juonessa.
Kausikortti
Kausikortti oli Yle Teemalla vuosina 2006-2008 lähetty musiikki-TV-ohjelma, jossa esitettiin Radion sinfoniaorkesterin konsertteja. Ohjelmassa oli konserttien lisäksi säveltäjä Osmo Tapio Räihälän vetämiä studiokeskusteluja ja muusikkohaastatteluja. Ohjelman erikoinen piirre oli reaaliaikainen kriitikko. Kausikortin kriitikkona toimi filosofian tohtori Susanna Välimäki.
Shock of the Hour
Shock of the Hour on N.W.A:sta soolouralle siirtyneen MC Renin toinen soolojulkaisu vuodelta 1993. Perinteisen gangsta-tematiikan lisäksi "Shock of the Hour" sisältää myös paljon uskonnollis-sosiopoliittisia kannanottoja, levyn loppupuoli käsitteleekin muun muassa maailmanloppua islamistisesta näkökulmasta.
Tiejyrä
Jyrä on maan tiivistämiseen rakennustyössä tarkoitettu kone.
Omalla koneella liikkuvat jyrät ovat nykyisin miltei yksinomaan dieselkäyttöisiä. Jyriä on monenlaisia. Niiden tärkein osa on pyörinä toimiva raskas sylinterinmuotoinen tela, joita on yhdestä kolmeen kappaletta. Hinattavissa jyrissä on yleensä vain yksi painosylinteri, suuremmissa omalla koneella liikkuvissa on kahdesta kolmeen. Hinattaviin jyriin, joita sanotaan täryjyriksi, liittyy yleensä raskasta epäkeskoa pyörittävä koneisto, joka saa laitteen tärisemään liikkuessaan; tämä lisää jyräystehoa.
Jyrä on tärkeä työkone teiden rakentamisessa ja korjauksessa ja muissakin maaperän pohja- ja päällysrakenteen tiivistämiskohteissa. Jyriä ei ole yleensä rekisteröity, koska ne on pääsääntöisesti tarkoitettu rajatuille työmaa-alueille. Siirrot tehdään kuorma-autoilla tai laveteilla. Pienempiä jyriä voidaan myös hinata lyhyitä siirtomatkoja.
Massimo Moratti
Massimo Moratti (s. 16. toukokuuta 1945 Bosco Chiesanuova, Italia) on italialainen liikemies, joka tunnetaan parhaiten jalkapalloseura Internazionale Milanon entisenä omistajana ja puheenjohtajana.
Morattin suku lukeutuu Italian varakkaimpiin. Hän on muun muassa öljy-yhtiö Sarasin omistajia. Morattin isä Angelo toimi Interin puheenjohtajana sen kultakaudella 1960-luvulla. Hän on pyrkinyt nostamaan seuran vastaavanlaiseen menestykseen.
Moratti on toiminut Interin puheenjohtajana vuosina 1995–2004 ja uudelleen vuodesta 2006 lähtien. Hänen kaudellaan seura ei ole yleensä saavuttanut odotettua menestystä. Morattin aikana Inter onkin tullut tunnetuksi lähinnä lukuisista valmentajanvaihdoksista ja kalliista pelaajahankinnoista. Seura on saavuttanut hänen aikanaan UEFA Cupin voiton (1998), Mestarien liigan voiton (2010) seurajoukkueiden maailmanmestaruuden (2010) viisi Italian-mestaruutta (2006, 2007, 2008, 2009, 2010), kolme Italian cupin voittoa (2005, 2006, 2010) ja kolme Italian supercupin voittoa (2005, 2006, 2010). Kaudella 2009/2010 Inter onnistui voittamaan ensimmäisenä italialaisena seurana harvinaisen triplan voitettuaan mestareiden liigan Serie A:n ja Italian cupin.
Vuonna 2013 Moratti myi seuran indonesialaisille.
Martti Similä
Martti Iisakki Similä (9. huhtikuuta 1898 Oulu – 9. tammikuuta 1958 Lahti) oli suomalainen pianisti, kapellimestari, teatterinjohtaja, laulaja ja näyttelijä. Hän sävelsi muun muassa orkesterikappaleita ja elokuvamusiikkia, minkä lisäksi hän teki runsaasti sovituksia kuorolle ja orkesterille.
Similä toimi Helsingin kaupunginorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1945–1951, Lahden kaupunginorkesterin johtajana 1951–1957 ja oli mukana kaikkiaan neljänkymmenenyhden elokuvan teossa. Hän sävelsi musiikin muun muassa elokuviin "Suomisen Ollin tempaus", "Suomisen perhe", "Lapatossu", "Tavaratalo Lapatossu & Vinski", "August järjestää kaiken", "Serenaadi sotatorvella eli sotamies Paavosen tuurihousut" ja "Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin".
Lyseolaisena Similä osallistui sisällissotaan 1918 hallituksen alaisessa Suomen tasavallan joukoissa eli valkoisissa.
Martti Similä oli Aapo Similän veli ja Jean Sibeliuksen läheinen ystävä. Hänen poikansa oli toimittaja ja kirjailija Markus Similä.
Laulajana Martti Similä levytti 1920-luvun puolenvälin jälkeen kaikkiaan 13 kappaletta savikiekoille. Lisäksi Similä levytti kaksi omaa "Kuriton sukupolvi" -elokuvaan tekemäänsä sävellystä Eugen Malmsténin johtaman Rytmi-Pojat-yhtyeen kanssa.
Kappaleet olivat äänitysjärjestyksessään seuraavat:
Lisäksi Similä johti Homocord-orkesteria vuoden 1929 savikiekoilla ainakin kappaleilla ”Pasin lauluja 1” ja ”Pasin lauluja 2” sekä ”Pikku mustalainen” .
Autonovo
Autonovo Oy oli vuosina 1962–1992 toiminut Fiat ja Lancia-merkkisten autojen suomalainen maahantuontiliike. Liikkeen nimi oli mukaelma suomen kielen sanasta "auto" sekä italian kielen sanasta "nuovo", uusi.
Vuonna 1962 Keskusosuusliike Hankkija ja italialainen suuryhtiö Fiat solmivat yhteistyösopimuksen Fiat-autojen päämaahantuonnista, jota tarkoitusta varten perustettiin Autonovo Oy. Myyntiverkosto koostui Fiatin entisen pääedustajan Finlan piirimyyjäverkosta ja Hankkijan myyntikonttoreihin rakennetuista jälleenmyyntipisteistä. Fiatin lisäksi Autonovo toi maahan Fiatin lisenssituotteita, espanjalaista Seatia ja jugoslavialaista Zastavaa, sekä 1980-luvun loppuun asti myös Lanciaa.
Vuonna 1988 Noveran sekä Fiat Auto SpaN liiketoiminnan uudelleenjärjestelyjen seurauksena Fiatin maahantuonti siirtyi lyhyeksi aikaa Veholle ja edelleen 1992 Italkonille. Autonovo oli jo korvannut Fiatin Lancian tuonnilla ja myynnillä. Italkon tunnetaan nykyisin Delta Motor Group Oy:nä.
Frans Salonen
Frans Salonen -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Hermès
Hermès [ɛʁmɛs] on vuonna 1837 perustettu ranskalainen luksustuotteiden suunnittelija, valmistaja ja markkinoija. Liike aloitti satulakauppana.
Hermès on erikoistunut nahkatuotteisiin, asusteisiin ja parfyymeihin. Yhtiön tunnistaa hevoskärrylogosta. Hermès-tuotteita myydään vain Hermès-myymälöissä sekä virallisessa verkkokaupassa. Yhtiö tunnetaan hinnakkaista luksustuotteistaan: esimerkiksi kuuluisan Birkin-käsilaukun lähtöhinta on noin 6000 dollaria. Hermès on saavuttanut mainetta myös laajoilla, muutaman kerran vuodessa vaihtuvilla solmiomallistoillaan. Suomea lähin Hermèsin edustus löytyy Tukholmasta.
Hermèsin suvulla oli vuoden 2017 lopulla hallussaan 66 prosenttia yhtiön osakepääomasta ja äänimäärästä. Axel Dumas on toiminut yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 2013, mutta tämä lisäksi Hermèsin sukua edustava Émile Hermès SARL nimittää yhtiölle toisen toimitusjohtajan. Tässä tehtävässä on vuodesta 2006 toiminut Henri-Louis Bauer.
Raggars
Raggars on lahtelainen rock-yhtye. Aikanaan he tekivät paljon yhteiskeikkoja Irwin Goodmanin kanssa sekä pari yhteiskiertuetta mäkihyppääjä Eddie Edwardsin kanssa. 
Raggarsin esittämiä kappaleita ovat mm. Lännenlokari, Elämän Valttikortit, Eno ja Pietari, Unihiekkaa, Äidin pienet perkeleet ja Maamies. Mikki Veneoja on ollut keväästä 2011 asti laulusolistina. Veneoja oli kokoonpanossa myös 1996-2000 ja lauloi "Kukkona tunkiolla" -levyllä.
Iso-Enzo teki paluun huhtikuussa 2015.
Lännenlokari/Puhelu Hevoselle (1985)
Unihiekkaa/Elämän Valttikortit (1986)
Nuori rytmi/Älä tule koskaan yöksi (Lets spend night together) (1987)
Äideistä Parhain/Hilpata twist (1989)
Vangin toive (1991)
Mato ja Muurahainen/Jos (1993)
Heitä piiska pois (Baby plese dont go)/ Tikapuut/Morsian/Kadun Kasvatti (1995)
Pieni Hetki/ Puhelu hevoselle vol 2/Juustonhaistaja (2002)
Single "Mustan kissan tango" ilmestyi 2008 ja uusin sinkku "Tiskarin polkka" toukokuussa 2010.
A. Victor Donahey
Alvin Victor Donahey (7. heinäkuuta 1873 – 8. huhtikuuta 1946) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän toimi Ohion osavaltion kuvernöörinä vuosina 1923–1929 ja edusti Ohiota senaatissa vuosina 1935–1941.
Virtain pataljoona
Virtain pataljoona alias Pataljoona Hallström oli valkoisten armeijan Hjalmarsonin osastoon kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajana oli ruotsalainen luutnantti Erik Hallström. Pataljoona liitettiin myöhemmin Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 3. pataljoonaksi.
Pataljoona muodostamisen ja harjoittamisen sai tehtäväkseen entinen tsaarin armeijan ratsuväen eversti Viljo Forssell eversti Martin Wetzerin käskystä helmikuun lopulla vuonna 1918. Virroille saavuttuaan Forssell jakoi saatavilla olevan miehistön neljään komppaniaan. Erityiskomppanian aseman sai Ähtäriläisiä vaapaaehtoisia johtanut jääkäri Ahtiainen, loput kolme komppaniaa olivat koottu Virtain ja Ruoveden asevelvollisista ja vapaaehtoisista miehistä. Lisäksi pataljoona sai kolme konekivääriä joita johtamaan määrättiin komppanianpäälliköksi jääkäri Kauppinen. Eversti Forssell oli tarkoitus nimittää näin muodostamansa pataljoonan komentajaksi, mutta hän luovutti pataljoonan komentajuuden 7. maaliskuuta 1918 ruotsalaiselle vapaaehtoiselle luutnantti Erik Hallströmille, joka oli kunnostautunut aikaisemmin muun muassa Saksan armeijassa. Erik Hallström oli entuudestaan tuttu suomalaisille jääkäreille olihan hän ollut Jääkäripataljoona 27:ssä päällystö- ja ohjaustoimissa. Virtain pataljoonaa kutsuttiin myös nimellä Hallstömin pataljoona.
Päällikkö: jefreitteri Karl Rafael Dahlman.
Päällikkö: jääkäri Kosti Johannes Pollari (siirrettiin Porin rykmentin 2. pataljoonaan).
Päällikkö: jefreitteri Antti Oskar Ahtiainen.
Päällikkö: jääkärivaravääpeli Jaakko Nikolai Rannanjärvi (kaatui 25. maaliskuuta 1918 Ylöjärvellä).
Päällikkö: jääkärivänrikki Arvo Kosti Kauppinen.
Salim Iles
Salim Iles (14. toukokuuta 1975, Oran) on algerialainen uimari. Hän edusti Algeriaa kesäolympialaisissa 2004, sijoittuen 50 metrin vapaauinnissa kahdeksanneksi ja 100 metrin vapaauinnissa seitsemänneksi. Hän voitti 100 metrin vapaauinnin MM-hopeaa lyhyellä radalla Indianapolisissa 2004. Kaksi vuotta aikaisemmin Iles oli voittanut MM-pronssia samalla matkalla.
Iles valittiin Algerian vuoden miesurheilijaksi vuonna 2006.
SdKfz 4
Sdkfz 4 Gleissketten-Lastkraftwagen ("Sonderkraftfahrzeug 4") oli toisessa maailmansodassa käytetty saksalainen sotilaskäyttöön tarkoitettu puolitelavaunu. Siitä valmistettiin useita versioita esimerkiksi "Panzerwerfer 42 auf Maultier, Sd.Kfz. 4/1".
Ari Kettunen
Ari "Arvid" Kettunen on suomalainen pianisti, laulaja ja säveltäjä. Hän oli yksi Lapinlahden Linnut -yhtyeen perustajajäsenistä, ja vaikutti yhtyeessä vuosina 1983–1988. Kettusen tunnetuimpia sävellyksiä Linnuille ovat muun muassa "Lipputangon nuppi", "Tero ja minä", "Kyllä elämä on ihanaa", "Tapasin naisen" ja "Pikkumiesten laulu". Yhtyeen debyyttialbumin kaikki kappaleet ovat Kettusen säveltämiä, paitsi "Ojasta noustaan", joka on kosketinsoittaja Pekka Hedkrokin sävellys. Seuraavan, "Jep" -albumin monet kappaleet ovat Kettusen ja Hedkrokin yhteisiä sävellyksiä.
Ennen Lapinlahden Lintuja Kettunen soitti bändissä nimeltä U-Bahn.
Lisäksi Ari teki Linnuille myös sanoituksia yhtyeen muiden jäsenten kanssa, esimerkiksi "Miksei asioista puhuta"-kappaleen Ari sävelsi yhdessä Hedkrokin ja Toikan kanssa mutta sanoituksen tekemiseen osallistui kaikki yhtyeen jäsenet, lisäksi kappaleet "Kyllä elämä on ihanaa" ja "Tapasin naisen" ovat Arin ja Heikki Salomaan yhdessä tekemiä. U-Bahnin kappale "Tuo lohkolämmitin on minun" on Arin säveltämä ja sanoittama.
Nykyään Kettunen vaikuttaa Puujumalat-yhtyeessä yhdessä Timo Erängön ja Pekka Hedkrokin kanssa.
Volver (kappale)
Volver on Carlos Gardelin säveltämä ja Alfredo Le Peran sanoittama tango vuodelta 1934. Sen on suomeksi levyttäneet nimellä "Luokses jään" Eino Grön vuonna 1984 ja Matti Korkiala 1999. Suomennoksen on tehnyt Aappo I. Piippo . Sana "volver" on espanjaa ja tarkoittaa "palata".
Volver on sävelletty elokuvaan "El dia que me quieras", joka julkaistiin vuonna 1935. Siinä Gardel esittää laulajaa, joka elämänsä vaikeuksissa päätyy muuttamaan pois Argentiinasta. Saavutettutaan kuuluisuutta uudessa maassa, hän palaa menestyneenä ja varakkaana miehenä 20 vuotta myöhemmin kotimaahansa. Laivamatkalla takaisin Gardel esittää kotiinpaluusta kertovan kaihoisan sävelmänsä.
Vuonna 2006 kappale esitettiin kahdessa elokuvassa. Estrella Morente esittää osan kappaleesta flamencotyylillä Pedro Almodóvarin samannimisessä elokuvassa Volver ja se soi Gardelin tulkitsemana Aki Kaurismäen elokuvassa Laitakaupungin valot.
Beit Jala
Beit Jala () on pieni kaupunki Betlehemissä, jossa oli 16 690 asukasta vuonna 2006. Se sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Jerusalemista etelään.
Beit Jalassa on useita kristillisten kirkkojen ylläpitämiä kouluja.
Yrjö Suomalainen
Yrjö Johannes Suomalainen (24. huhtikuuta 1893, Parikkala – 28. elokuuta 1964, Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija, musiikkiarvostelija ja musiikkikirjailija. Hänen puolisonsa oli kuvanveistäjä Emil Wikströmin vanhin tytär Estelle (1897–1970). Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Maaria Eira ja poikansa pilapiirtäjä Kari Suomalainen.
Yrjö Suomalainen kirjoitti ylioppilaaksi 1912 ja opiskeli viulunsoittoa Helsingin musiikkiopistossa 1914–1916. Hän jatkoi viuluopintojaan Pietarissa 1917 Leopold Auerin oppilaana ja Pariisissa 1919–1920 Maurice Hewittin ja Lucien Capet'n oppilaana. Vuosina 1916–1922 Suomalainen konsertoi Helsingissä ja eri puolella Suomea. Hän oli Turun kaupunginorkesterin jäsen 1918–1919 ja soitti Helsingin kaupunginorkesterissa 1922–1929. Hän toimi 1922–1926 Helsingin musiikkiopiston ja 1923–1948 Sivistysjärjestöjen kansankonservatorion opettajana. Suomalaisen tunnetuimpia oppilaita ovat Paavo Berglund ja Heikki Louhivuori.
Merkittävä osa Suomalaisen elämäntyötä oli Uuden Suomen musiikkiarvostelijan toimi 1929–1952 nimimerkillä Y.S. Arvostelijana hän nautti asiantuntemuksellaan yleistä luottamusta. Hän oli myös "Suomen Musiikkilehden" vakinainen avustaja ja esiintyi radiossa omaleimaisena musiikkipakinoitsijana.
Yrjö Suomalainen on haudattu Sääksmäen hautausmaalle.
28 (luku)
28 (kaksikymmentäkahdeksan) on parillinen kokonaisluku. Sitä edeltää 27 ja sen seuraaja on 29.
Karl Schöngarth
Tohtori Karl Eberhard Schöngarth (22. huhtikuuta 1903 – 16. toukokuuta 1946) oli SS-kenraali natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana. Hän otti osaa Wannseen konferenssiin jossa päätettiin juutalaisten joukkotuhosta.
Schöngarth syntyi Leipzigissä Saksissa. Hänestä tuli SS:n tiedustelupalvelu SD:n jäsen vuonna 1933. Hänestä tuli myöhemmin turvallisuuspoliisi SIPO:n päällikkö ja Alankomaiden Gestapon johtaja.
Ollessaan palveluksessa Puolan Krakovassa hän tuli Erikois-Einsatzgruppen-ryhmän johtaja. Hän vastasi yli 4 000 juutalaisen murhaamisesta syys–joulukuussa 1941.
Schöngarth oli mukana Wannseen konferenssissa vuonna 1942 tohtori Rudolf Langen kanssa (Einsatzgruppen A), joka myös oli ottanut osaa joukkomurhiin. Schöngarth vangittiin sodan lopussa. Hänet todettiin syylliseksi sotavangiksi saadun lentäjän murhaan lokakuussa 1944. Brittiläinen oikeusistuin Burgsteinfurtissa tuomitsi hänet kuolemaan 11. helmikuuta 1946. Hänet hirtettiin saman vuoden toukokuussa.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa "Lopullinen ratkaisu" (2001) Schöngarthia esittää Peter Sullivan.
Brasilian Grand Prix 1976
Brasilian Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 25. tammikuuta 1976 Autódromo José Carlos Pacen radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Hans Aumeier
Hans Aumeier (20. elokuuta 1906 Amberg, Saksan keisarikunta – 22. joulukuuta 1947 Krakova, Puola) oli saksalainen sotilas toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Ambergin pikkukaupungissa Saksassa.
Aumeier jätti koulun kesken vuonna 1918. Vuoteen 1923 hän oli töissä kivääritehtaassa ja vaihtoi vähän väliä työpaikkaa. Vuonna 1929 hän liittyi natsipuolueeseen ja vuonna 1931 ensin SA:han ja sitten SS:ään. Hänet ylennettiin SS-Hauptsturmführeriksi, ja siirrettiin 1941 Auschwitzin keskitysleirin päälliköksi. Hänen tiedetään teloituttaneen satoja ihmisiä. Hänet siirrettiin pian pois Vaivaran keskitysleirin komentajaksi Viroon ja Riikaan, jossa palveli Friedrich Jeckelnin poliisipataljoonassa. Riian antautumisen jälkeen hänet siirrettiin Dachauhun, jonka johdosta joutui luopumaan vanhan silmävamman vietyä hänet sairaalaan.
Sodan lopussa hän oli komentajana Norjassa Mysenin keskitysleirillä, missä hän kohteli vankeja hyvin ja päästi vangit karkaamaan ennen Saksan antautumista. Liittoutuneiden tullessa leiri oli tyhjä. Liittoutuneet siirsivät hänet Puolaan vastaamaan Auscwitzin oikeudenkäyntiin. Hänet hirtettiin Krakovassa 22. joulukuuta 1947.
Jenny-Wanda Barkmann
Jenny-Wanda Barkmann (1921 – 4. heinäkuuta 1946) oli Stutthofin keskitysleirin naisleirin vartija.
Barkmannin arvellaan viettäneen lapsuutensa Hampurissa Saksassa. Vuonna 1944 hänestä tuli naisvartija ("Aufseherin") Stutthofin keskitysleirin SK-III -naisleirille, jossa hän syyllistyi raakuuksiin vankeja kohtaan ja myös tappoi joitakin. Hän myös valitsi naisia ja lapsia lähetettäväksi kaasukammioihin.
Puna-armeijan lähestyessä Barkmann pakeni Stutthofista. Hänet pidätettiin toukokuussa 1945 yrittäessään paeta junalla Gdańskista. Hänet asetettiin syytteeseen Stutthof-oikeudenkäynneissä, todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja tuomittiin kuolemaan. Barkmann hirtettiin julkisesti 4. heinäkuuta 1946 Biskupia Gorkan kukkulalla lähellä Gdańskia.
Argentiinan Grand Prix 1978
Argentiinan Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. tammikuuta 1978 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez'n radalla. Kilpailun voitti Mario Andretti.
Quy Nhơn
Qui Nhon () on Bình Địnhin provinssin pääkaupunki Vietnamin keskiosissa Etelä-Kiinan meren rannalla. Kaupungin pinta-ala on 284,28 neliökilometriä ja asukasluku vuoden 2009 tiedon mukaan noin 255 000, joista noin 234 000 kaupungissa itsessään.
Perinteisesti kaupungin pääelinkeinot ovat olleet maatalous ja kalastus, mutta viime vuosina erityisesti turismin ja palvelualojen merkitys kaupungissa on kasvanut.
Adalbert Lontschar
Adalbert Lontschar (10. syyskuuta 1885 − 27. tammikuuta 1947) oli Wehrmachtin kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana. Hän oli syntynyt Marburgissa Itävallassa, ja liittyi Itävalta-Unkarin armeijaan vuonna 1905. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1908. Ennen toista maailmansotaa hän palveli Tirolin jääkärirykmentissä vuonna 1938 ja 53. jalkaväkirykmentissä vuonna 1939. Vuonna 1933 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja everstiksi juuri ennen Saksan salamasodan alkua helmikuussa 1939. Vuonna 1941 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi, ja hän palveli 39. ja 14. Wehrmachtin jalkaväkirykmenttien komentajana. Myöhemmin hänestä tuli 724. jalkaväkirykmentin komentaja. Rykmentti operoi Balkanilla, ja osallistui myös partisaanien vastaiseen taisteluun. Vuonna 1943 Lontscharista tuli koko Belgradin komendantti. Hänet tuomittiin sodan jälkeen Belgradissa kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin vuonna 1947.