Metamfetamiini
Metamfetamiini on amfetamiineihin kuuluva synteettinen stimulantti, joka tuottaa vahvan euforian tunteen. Metamfetamiini on voimakkaampaa kuin tavallinen amfetamiini ja voimakkaasti psykologista riippuvuutta aiheuttavaa. Puhtaana metamfetamiini on väritöntä kidemäistä jauhetta. Metamfetamiinista on tullut yksi merkittävimmistä laittomista päihteistä.
Metamfetamiinilla on kaksi stereoisomeeria. Näistä levometamfetamiinia käytetään mm. Yhdysvalloissa hengitysteitä avaavissa lääkevalmisteissa (Vicks Inhaler) eikä sillä ole samanlaista huumevaikutusta kuten sen toisella stereoisomeerilla deksmetamfetamiinilla. Deksmetamfetamiinia määrätään Yhdysvalloissa ADHD:n ja lihavuuden hoitoon lääkenimellä Desoxyn.
Metamfetamiini syntetisoitiin ensimmäisen kerran Japanissa vuonna 1893. Toisen maailmansodan aikana sekä liittoutuneet että akselivallat jakoivat metamfetamiinia sotilailleen. Saksassa valmistetun metamfetamiinin tunnetuin tuotemerkki oli "Pervitin", jonka vuoksi ainetta kutsuttiin Suomessa nimellä "pervitiini". Rintamasotilaat kutsuivat ainetta ”höökipilleriksi”.
Myöhemmin aineen syntetisoi Temmlerin lääketehtaalle työskennellyt kemisti Berliinissä 1934 ja pervitiini-nimitys vakiintui tuolloin käyttöön tuotemerkistä. Lääke kaupallistettiin pian ja sitä markkinoitiin samoin kuin Yhdysvalloissa valmistettua bentsedriiniä. Pervitin-piristettä käyttivät muun muassa kuorma-autonkuljettajat, kotirouvat, urheilijat ja opiskelijat. Lääkkeeksi sitä määräsivät psykiatrit ja psykoterapeutit. Saksan armeija koekäytti pervitiiniä sodankäynnin apuna Saksan hyökätessä Puolaan 1. syyskuuta 1939. Pian sitä jaettiin yleisesti sotatoimissa ja stressitilanteissa oleville sotilaille ja upseereille kuten valiojoukoille ja lentäjille. Wehrmachtille ja Luftwaffelle toimitettiin vuoden 1940 huhtikuusta heinäkuuhun yli 35 miljoonaa tablettia pervitiiniä ja siitä lääkeyritys Knollin valmistamaa versiota Isophania. Adolf Hitler käytti pervitiiniä piristeenä varsinkin sodan aikana ja vuodesta 1942 yleensä päivittäin.
Jatkosodan aikana Suomessa olleet saksalaisjoukot käyttivät yleisesti pervitiiniä, esimerkiksi XIX armeijakunnan komentaja vuosina 1942–1943, Ferdinand Schörner käytti ainetta jatkuvasti suurissa määrin. Pervitiiniä jaettiin myös muun muassa suomalaisille kaukopartiomiehille ja lentäjille. Sitä käytettiin myös kenttäsairaalassa lääkäreiden piristeenä.
Saksan armeijassa aineen todettiin aiheuttavan sotilaille harhoja ja unettomuutta, ja jakelua vähennettiin kun Pervitin määriteltiin Saksassa huumeeksi kesäkuussa 1941. Osa varastoista toimitettiin Suomen puolustusvoimille, jolla oli elokuussa 1941 varastoituna 850 000 Pervitin-tablettia. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana 1944 ainetta jaettiin rivimiehillekin. Myös esimerkiksi Adolf Ehrnrooth käytti ainetta piristeenä suurhyökkäyksen aikaan.
Sodan aikana ja sen jälkeen Pervitin-tabletteja oli varsin yleisesti tarjolla mustassa pörssissä. Sotien jälkeen Suomessakin Pervitin-nimellä kuluttajille myyty lääke ei enää sisältänyt metamfetamiinia, vaan lähinnä kofeiinia ja aspiriinia. Aihetodisteiden perusteella suomalaishiihtäjien arvellaan käyttäneen pervitiiniä jo 1930-luvun hiihtokilpailuissa. Erkki Vettenniemi kertoo ”Suomalainen hiihtodoping, Punssia, pillereitä ja punasoluja” (Suomalaisen kirjallisuuden seura 2017) pervitiinin käytöstä Lahden MM-kisoissa 1958 seuraavaa: ”Suomalaisen sisun voitto, Helsingin Sanomat riemuitsi. Saman tulkinnan tarjoaa Hakulisen elämäkerta: Suoritustani voidaan kyllä näyttönä oikeasta suomalaisesta sisusta. Lahden MM-kisoissa 1958 kuvaaja onnistui tallentamaan pervitiinitabletin syöttämisen Hakuliselle, ja koska tätä vauhdinantajaa kutsuttiin muun muassa sisupilleriksi, suomalaiseen sisuun vetoaminen ei ollut turhaa puhetta.”
Sodan päätyttyä Japanin armeijalta Japaniin jäänyt suuri metamfetamiinivarasto johti käytön räjähdysmäiseen kasvuun Japanissa. 1950-luvulla metamfetamiinin käyttö reseptivalmisteissa kasvoi voimakkaasti Yhdysvalloissa. Sitä markkinoitiin amfetamiinin ohella lääkkeenä kaikenlaisiin vaivoihin liikalihavuudesta masennukseen. Nykyään metamfetamiini on laiton huume useimmissa maissa.
Metamfetamiini vaikuttaa keskushermostoon stimuloimalla monoamiinien tuotannosta vastaavia hermovälittäjiä. Tämä aiheuttaa "taistele tai pakene" -tyylisen reaktion, jossa sydämen syke, verenpaine ja verensokeri ovat koholla ja pupillit laajentuneet. Tämä johtaa myös keskittymiskyvyn ja valppauden parantumiseen, ruokahalun vähentymiseen ja väsymyksen tunteen poistumiseen. Nämä vaikutukset yhdessä muodostavat metamfetamiinin aiheuttaman euforisen, hyvän olon ja älykkyyden tunteen. Vaikutukset ovat tavallista amfetamiinia huomattavasti voimakkaampia, samoin vaikutuksen loppuessa vieroitusoireet saattavat olla hyvinkin paljon pahemmat kuin tavallisella amfetamiinilla. Metamfetamiinin jatkuvan käytön on raportoitu aiheuttavan aluksi ”petollisen kuherruskuukauden”, jolloin käyttäjä ei huomaa lainkaan aineen huonoja puolia. Tämäkin ns. ”kuherruskuukausi” on henkilökohtaista ja aineen huonot puolet saattavat ilmetä jo ensimmäisellä käyttökerralla hyvinkin vahvoina.
Metamfetamiinin huonot puolet ilmaantuvat kroonisessa käytössä (pidempiaikaisessa, jatkuvassa käytössä).Metamfetamiinia voidaan käyttää syömällä, nuuskaamalla, polttamalla ja suonensisäisesti. Metamfetamiini on vesiliukoista, joten myös suonensisäinen käyttö on mahdollista.
Vuonna 2012 Suomessa takavarikoitiin 15 kiloa metamfetamiinia.
Metamfetamiinilla on todettu olevan ainakin seitsemän eri aineenvaihduntatuotetta, joista tärkeimmät ovat amfetamiini ja 4-hydroksimetamfetamiini. Suun kautta annosteltuna 30–54 % metamfetamiinista erittyy virtsan mukana muuttumattomana ja 10–23 % amfetamiinina. Suonensisäisesti annosteltuna 45 % erittyy muuttumattomana ja 7 % amfetamiinina. Käyttötavasta riippuen amfetamiinipitoisuus on suurimmillaan 10-24 tuntia metamfetamiinin annostelusta.
Metamfetamiinin valmistus on yksinkertaista, mutta valmistuksessa käytettävistä kemikaaleista osa on erittäin herkästi syttyviä tai syövyttäviä. Erityisen vaarallisia ovat eristämisessä ja puhdistamisessa käytetyt liuottimet. Laittomissa metamfetamiinilaboratorioissa on sattunut lukuisia tulipaloja ja räjähdyksiä haihtuvien ja syttyvien yhdisteiden huolimattoman käsittelyn vuoksi. Tarvittavat kemikaalit ovat monissa maissa saatavilla kodin kemikaalien joukosta ja käytetyt lääkeaineet ovat itsehoitovalmisteita – esimerkiksi flunssa- ja allergialääkkeissä. Yleensä metamfetamiinia valmistetaan hapettamalla ja pelkistämällä efedriiniä tai pseudoefedriiniä. Näistä aineista on mahdollista muuttaa 93,4 % metamfetamiiniksi, mutta tyypillisessä laittomassa laboratoriossa saadaan muutettua 50–75 %.
Useimmissa valmistustavoissa efedriinimolekyylin hydroksyyliryhmälle tehdään protonaatio eli siihen lisätään vetyioni (H). Yleisin pienissä laboratorioissa käytetty menetelmä tunnetaan Yhdysvalloissa nimellä ”Red, White, and Blue Process” (). Nimi viittaa tarvittaviin aineisiin, jotka ovat punainen fosfori, efedriini (valkoinen) ja jodi (purppurainen), josta tehdään vetyjodidia. Australialaisten rikollisjärjestöjen tiedetään käyttäneen punaisen fosforin korvikkeena fosforihappoa tai hypofosforihappoa. Valmistusmenetelmä on vaarallinen kokemattomille kemisteille, koska siinä syntyy sivutuotteena fosfiinia, joka on hengitettynä äärimmäisen myrkyllistä.
Toinen yleinen valmistustapa, jota kutsutaan myös "natsimenetelmäksi", on käyttää Birchin hapetus-pelkistystä metallisen litiumin avulla. Litium saadaan ei-ladattavista litiumparistoista ja se korvaa vaikeasti saatavilla olevan metallisen natriumin. Tämäkin menetelmä on vaarallinen, koska alkalimetallit ja vedetön ammoniakki ovat erittäin reaktiivisia, ja nestemäisen kiehuvan ammoniakin lämpötila tekee sen räjähdysalttiiksi, kun reagoivat aineet lisätään.
Metamfetamiini on kansainvälisesti luokiteltu laittomaksi psykotrooppiseksi aineeksi YK:n vuoden 1971 psykotrooppisten aineiden luettelossa. Suomessa metamfetamiini on luokiteltu rikoslaissa tarkoitetuksi erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi. Erittäin vaarallisella huumausaineella tarkoitetaan huumausainetta, jonka käyttöön liittyy virheellisestä annostelusta johtuva hengenvaara, lyhytaikaisestakin käytöstä johtuva vakavan terveydellisen vaurion vaara tai voimakkaat vieroitusoireet (rikoslaki 50:5 §). Erittäin vaarallisen huumausaineen valmistuksesta, myynnistä, maahantuonnista ja hallussapidosta voidaan tuomita muiden edellytysten täyttyessä törkeänä huumausainerikoksena.