Laskutikku
Laskutikku eli laskuviivain on väline, jolla voidaan likimääräisesti suorittaa kerto- ja jakolaskuja, luvun korottamista toiseen ja kolmanteen potenssiin, luvun neliö- ja kuutiojuurten sekä käänteisluvun määrittämistä ja laskutoimituksia, joissa on mukana trigonometrisia funktioita. Laskuviivain koostuu kahdesta toistensa suhteen siirrettävästä logaritmisin asteikoin varustetusta sauvasta, joista toinen, "kieli", on yleensä sijoitettu toisen keskelle, ja läpinäkyvästä, asteikkoja vastaan kohtisuorin hiusviivoin varustetusta ja asteikkojen suhteen liikkuvasta "hahlosta", jonka avulla voidaan määrittää eri asteikkojen vastinkohta.
Laskuviivain toimii analogiaperiaatteella. Laskuviivaimen toiminta perustuu logaritmifunktion keskeisiin ominaisuuksiin
Laskuviivaimessa on useita asteikkoja, joita käytetään eri laskutoimituksissa. Laskuviivaimen perusasteikkojen (joita yleensä merkitään kirjaimin C ja D) pituus on formula_4. Asteikon alkuun on merkitty 1 ja loppuun 10. Jos formula_5, niin asteikolla merkinnän formula_6 etäisyys asteikon alusta on formula_7. Jos myös 1 ja jos (liikkuvan) C-asteikon 1 asetetaan D-asteikon formula_6-merkin kohdalle, niin C-asteikon formula_9-merkin etäisyys D-asteikon alusta on formula_10. Tulon formula_11 arvo on nyt luettavissa D-asteikolta siltä kohdalta, jossa C-asteikon merkintä formula_12 sijaitsee. Vastaavasti, jos 1 ja jos C-asteikon formula_9-merkki asetetaan D-asteikon formula_6-merkin kohdalle, niin C-asteikon alun eli sen 1-merkin etäisyys D-asteikon alusta on formula_15. Jakolaskun tulos on siis luettavissa D-asteikolta C-asteikon 1-merkin kohdalta.
Asia mutkistuu hiukan, jos laskutoimituksen tulos ei ole välin formula_16 luku. Jos formula_5 ja formula_18 yllä kuvattu menettely vie C-asteikon formula_9-merkin D-asteikon ulkopuolelle. Tällöin sijoitetaankin C-asteikon merkki 10 D-asteikon formula_6-merkin kohdalle. D-asteikon formula_9-merkki sattuu nyt lukua formula_22 osoittavan D-asteikon luvun kohdalle. Vastaavasti, jos 1Edmund Gunter (1581−1626), 10-kantaisten logaritmien keksijän "Henry Briggsin" (1561−1630) ystävä, keksi logaritmisen asteikon. Hän käytti harppia kerto- ja jakolaskujen edellyttämien janalaskutoimitusten suorittamiseen. Toimitusten suorittamisen käyttämällä kahta toistensa suhteen liu'utettavaa asteikkoa keksi englantilainen William Oughtred (1574−1660). Gunter ja Oughtred tekivät keksintönsä 1620-luvulla. Oughtredin apuna oli hänen oppilaansa "William Delamain" (1600−1644). Tiettävästi vanhin säilynyt laskuviivain on Lontoon Science Museumissa oleva vuonna 1654 valmistettu laskuviivain. Laskuviivaimen pyöreä versio, "laskukiekko", on Oughtredin ja Delamainin yhteinen keksintö. Hahlon periaatteen esitti Isaac Newton ennen vuotta 1675 kehittämässään metodissa kolmannen asteen yhtälön ratkaisemiseksi.
Nykyaikaisen laskutikun standardimuodon loi ranskalainen upseeri-matemaatikko "Amédée Mannheim" (1831−1906) vuonna 1850. Häneltä periytyvät muun muassa edellä mainitut asteikkojen kirjaintunnukset.
Laskutikun valtakausi oli ennen toista maailmansotaa, sen aikana ja pari vuosikymmentä sen jälkeen. Vielä 1900-luvun alussa laskutikut olivat niin kalliita, että vain johtavilla insinööreillä oli varaa hankkia sellainen käyttöönsä. 1950-luvulla laskutikkuja alettiin valmistaa muovista ja ne yleistyivät, kun taas tietokoneet olivat vielä hyvin kalliita ja harvinaisia. Laskutikut jäivät nopeasti pois käytöstä 1970-luvun puolivälin jälkeen, kun sähköiset laskimet halpenivat.