hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Arkhilokhos
Arkhilokhos (n. 680 – n. 645 eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija ja mahdollisesti myös palkkasoturi. Hän on vanhimpia tunnettuja elegia- ja jambirunoutta luoneita henkilöitä.
Arkhilokhoksen elämästä tiedetään lähinnä vain hänen omien runojensa pohjalta. Niiden mukaan hän syntyi Paroksen saarella. Hänen isänsä, ylimys Telesikles, oli perustanut Thasokselle siirtokunnan, koska Delfoin oraakkeli oli käskenyt häntä siihen. Paroslainen Lykambos oli luvannut Arkhilokhokselle tyttärensä Neobulen vaimoksi, mutta myöhemmin kieltäytyi. Arkhilokhos ilmaisi loukatut tunteensa julmassa satiirissa, jossa hän syytti Lykambosta väärästä valasta ja hyökkäsi häntä ja hänen tytärtään vastaan niin voimakkaasti, että Lykamboksen ja hänen tyttäriensä on sanottu hirttäneen itsensä. Myöhemmin Arkhilokhos siirtyi Thasokselle köyhyyden painostamana. Arhilokhoksesta tuli Thasoksella palkkasoturi, mikä oli yleistä aikakauden maattomille ja juurettomille nuorille.
Arkhilokhos ei viihtynyt Thasoksella. Siirtokunta oli jatkuvasti riidoissa naapuriensa kanssa, ja sodassa traakialaisia vastaan hän luopui kilvestään ja pakeni taistelukentältä. Hän ei hävennyt pakoaan, vaan katsoi sen pelastaneen hänen henkensä. Thasoksen jälkeen Arkhilokhos siirtyi Spartaan, mutta sieltä hänet karkotettiin pelkuruuden vuoksi. Hän siirtyi sitten Suur-Kreikkaan, josta hän antaa erittäin myönteisen kuvan. Lopulta Arkhilokhos palasi Parokselle, jossa hän kuoli taistelussa naksoslaisia vastaan.
Arkhilokhoksen tuotannosta on säilynyt vain noin 300 lyhyttä runokatkelmaa (fragmenttia). Nekin osoittavat hänen olleen yksi antiikin nerokkaimmista runoilijoista. Hänen runonsa kertoivat ensi sijassa hänen omista asenteistaan, elämästään, kokemuksistaan ja tunteistaan - vastakohtana eeppiselle homeeriselle runoudelle. Runoissa mainitaan historiallisia tapahtumia vuosilta 660-648 eaa. ja niiden avulla myös päätelty runoilijan elinaika. Omaa kaksoisrooliaan runoilijana ja sotilaana hän kuvaa: ”Minähän olen sodan Herran Areksen palvelija, mutta hallitsen myös muusain ihanan lahjan.” Kerrotaan, että Delfoin oraakkeli ei ottanut vastaan Arkhilokhoksen surmannutta naksoslaista, koska tämä oli ”surmannut muusain palvelijan”.
Arnold Brescialainen
Arnold Brescialainen (1090-1155) oli italialainen munkki. Hän vastusti kirkon valtaa maallisissa asioissa ja vaati paluuta "apostolienaikaiseen köyhyyteen". Hän oli jonkin aikaa korkeassa asemassa vuonna 1147 perustetussa Rooman tasavallassa. Sittemmin paavi poltatti hänet roviolla.
Asklepios
Asklepios () oli kreikkalaisessa mytologiassa lääkinnän ja terveyden jumala. Hän oli Apollonin ja Koronis-nimisen kuolevaisen naisen poika, jonka Zeus surmasi, koska Asklepios herätti taidollaan kuolleetkin. Asklepioksen symbolina oli käärme, usein kuvattuna hänen sauvansa ympäri kiemurtelevana. Tämä käärme esiintyy lääketieteen tunnuksena nykyisinkin. Asklepios oli yksi harvoista jumalan aseman saavuttaneista sankareista Antiikin Kreikassa.
Kreikkalaiset samastivat egyptiläisen, jumalaksi julistetun Imhotepin Asklepiokseen.
Kreikassa Asklepioksen temppelit muodostivat maan terveydenhuollon ytimen. Tärkeimmät niistä olivat Epidauroksessa, Kos-saarella ja Pergamonissa. Niissä parantamismenetelminä olivat jumalallinen ilmestys, pesut, ruokavaliot ja yrttilääkintä. Muun muassa Hippokrates työskenteli Kosin saaren Asklepionissa.
Aspasia
Aspasia Miletoslainen () (n. 470–410 eaa.) oli antiikin kreikkalainen oppinut nainen. Aspasia kohahdutti ateenalaisia älyllään ja puhetaidollaan aikana, jolloin naisen suurin hyve oli vaikeneminen.
Aspasia muutti perheensä kanssa Miletoksesta Ateenaan 450-luvulla eaa. Hänet tunnetaan Perikleen puolisona ja heille syntyi ainakin yksi poika. Siirtolaisena Aspasia ei kuitenkaan voinut saada Ateenan kansalaisuutta eikä mennä virallisesti naimisiin Perikleen kanssa. Aspasia osallistui ainoana naisena Perikleen filosofisen piirin toimintaan. Mahdollisesti Perikles ja Aspasia tapasivatkin miletoslaisissa oppineiden piireissä. Perikleen kuoleman jälkeen Aspasia avioitui poliitikko Lysikleen kanssa ja liitosta syntyi yksi poika. Aspasian tarkkaa kuolinpäivää ja -paikkaa ei tiedetä.
Aspasiaa on kutsuttu naispuoliseksi Sokrateeksi, sillä he olivat kumpikin taitavia puhujia ja elivät samoihin aikoihin. Kumpikaan heistä ei myöskään esittänyt ajatuksiaan tekstimuodossa. Tiedot Sokrateesta ja Aspasiasta ovat lisäksi peräisin samoista lähteistä ja kumpaakin vuoroin ylistettiin, vuoroin parjattiin.
Aspasia järkytti antiikin kreikkalaisia, jotka joutuivat pohtimaan kysymystä, osaako nainenkin ajatella. Aspasia on jäänyt historiaan kysymyksen ensimmäisenä ikonina.
Aspasian kuva aikalaisteksteissä on ristiriitainen. Toisaalta hänet esitetään vaikutusvaltaisena prostituoituna, toisaalta jopa Sokrateen veroisena filosofina. Aikalaiset pilkkasivat Aspasiaa hetairaksi, koska aika ei sallinut poikkeamista naisen normista. Lähteissä ei ole kuitenkaan mainintaa, että Aspasia olisi ollut hetaira.
Mainintoja Aspasiasta on löydettävissä aikakauden kreikkalaisista huvinäytelmistä ja Platonin, Ksenofonin sekä Aiskhineksen kirjoittamista dialogeista.
Osa ateenalaisista piti Aspasiaa vaarallisena ja epäilyttävänä siirtolaisena. Aspasiaa pilkattiin komediakirjailijoiden Aristofaneen ja Eupoliksen näytelmissä bordelliemännäksi ja prostituoiduksi. Lisäksi hänet esitettiin niissä vallanhimoisena ja jumalattomana naisena, joka johdatteli Perikleetä huonoihin ratkaisuihin. Jopa peloponnesolaissodat katsottiin joissain kirjoituksissa Aspasian syyksi.
Aspasia esiintyy Platonin dialogissa Meneksenos, jossa Platon epäsuorasti pilkkaa Aspasiaa pelkästään ulkokullatun puhetaidon taitajaksi, jota ei olisi syytä pitää oikeana filosofina. Aiskhines puolestaan esittää Aspasian retoriikan ja erotiikan opettajana. Ksenofonin dialogeissa Aspasia on puolestaan itsenäinen puheitadon opettaja sekä Sokrateen lähipiiriläinen. Aspasian rooli Ksenofonin tekstissä on eräänlainen kodinhoidon ja avioliittoasioiden neuvoja.
Plutarkhos arveli Aspasian olleen hetaira, mutta tunnusti Aspasian merkittävän poliittisen ja älyllisen vaikutusvallan.
Antiikin filosofiaan perehtynyt nunna Héloïse mainitsee Aspasian kirjoituksissaan. Hän sanoi haluavansa olla Aspasian kaltainen.
Vuonna 1864 Ateenan yliopiston päärakennuksen aulaan sijoitettiin fresko, joka on nimeltään "Aspasian salonki". Siinä Aspasia on kuvattu muiden antiikin Kreikan merkittävien oppineiden joukkoon.
Metri sekunnissa
Metri sekunnissa (tunnus m/s) on SI-järjestelmän mukainen nopeuden yksikkö. Nopeus on tietyssä ajassa kuljettu matka — siten nopeuden yksikkö on matkan yksikkö metri jaettuna ajan yksiköllä sekunnilla.
Ajoneuvojen kohdalla käytetään metriä sekunnissa yksikön sijaan yksikköä kilometri tunnissa (tunnus km/h) tai etenkin Yhdysvalloissa mailia tunnissa. Muunnos metreistä sekunneissa kilometreiksi tunnissa tapahtuu kertomalla nopeuden lukuarvo luvulla 3,6. Vastaavasti muunnos toisin päin tapahtuu jakamalla lukuarvo samalla luvulla. Tarkemmin siis:
formula_1
Kilometri tunnissa
Kilometri tunnissa (tunnus km/h) on nopeuden SI-järjestelmän lisäyksiköistä johdettu yksikkö. Nopeus on tietyssä ajassa kuljettu matka – siten nopeuden yksikkö on matkan yksikkö (kilometri tai metri) jaettuna ajan yksiköllä (tunti tai sekunti). Esimerkiksi ajoneuvojen nopeudet ja tieliikenteen nopeusrajoitukset ilmoitetaan yleisesti kilometreinä tunnissa. Britanniassa ja Yhdysvalloissa ne ilmoitetaan kuitenkin maileina tunnissa.
Toinen yleisesti etenkin fysiikan laskelmissa käytetty nopeuden yksikkö on metri sekunnissa (tunnus m/s).
Yleiskielisessä tekstissä kilometri tunnissa voidaan lyhentää myös km/t.
Mallas
Mallas on idätettyä viljaa, josta idut on poistettu ja jonka jyvät on kuivattu ja rouhittu. Käytetyintä on ohrasta tehty mallas, joka on muun muassa oluen ja viskin valmistuksen raaka-aine. Rukiista tehtyä mallasta taas käytetään muun muassa mämmin ja toisinaan myös ruisleivän raaka-aineena. Myös vehnää, riisiä ja maissia mallastetaan.
Nykyisin mallas-sanaa käytetään myös kielikuvassa ”maksaa maltaita”. Sillä viitataan tällöin tavaran, tuotteen tai palvelun korkeaan hintaan. Se on jäänne ajalta, jolloin veroja maksettiin maltailla.
The Spirit
The Spirit on Will Eisnerin kesäkuussa 1940 luoma sarjakuvahahmo, joka seikkaili sunnuntaisin sanomalehtien sarjakuvaliitteessä. Spiritin seikkailut jatkuivat vuoteen 1952.
Spiritiä on Yhdysvalloissa julkaistu moneen otteeseen sarjakuvalehtenä ja sitä pidetään yhtenä niin sanotun Golden Age -ajan sarjakuvan klassikoista. Sitä ovat piirtäneet Eisnerin lisäksi Jack Cole ja Wally Wood.
Spirit oli nuori etsivä Denny Colt, joka näytti kuolevan heti ensimmäisessä tarinassa. Hän oli kuitenkin vain kuoleman kaltaisessa tilassa, jonka oli aiheuttanut hänen perivihollisensa tohtori Cobra. Kun Colt havahtui hereille hautausmaalla (Wildwood Cemetary), hän perusti sinne tukikohtansa ja alkoi kuin henkenä ( ’henki’) taistella rikollisuutta vastaan. Hän ei sonnustautunut mihinkään erityiseen supersankariasuun vaan käytti sinistä pukua, sormikkaita ja vain silmät peittävää naamiota. Spirit seikkaili kaupungissa nimeltä Central City.
Aluksi Spirit-tarinat olivat perinteistä seikkailusarjakuvaa, mutta vuosien myötä niihin tuli yhä enemmän yhteiskuntakriittisiä sävyjä, melodraamaa ja kuvallista kokeilua. Alkuruudussa sarjan nimi The Spirit oli usein upotettu kolmiulotteiseksi tekstiksi osaksi maisemaa. Puhekuplat, tekstaustyyli, ruutujako ja -koko muuttivat usein muotoaan tarinan vaatimusten mukaisesti ja joskus pelkästään piirtäjän inspiraatiosta.
Vuonna 2008 sai ensi-iltansa sarjakuvaan perustuva elokuva "The Spirit", jonka ohjasi sarjakuvantekijänä tunnettu Frank Miller. Elokuva sai ilmestyessään pääosin negatiivisia arvioita.
Baabelin torni
Baabelin torni (vuoden 1992 raamatunkäännöksessä Babylonin torni, heprean sanasta "Bābhel" ’sekaannus’, assyrialais-babylonialaisesta sanasta "bāb-ili" ’Jumalan ovi’) oli muun muassa Raamatun Ensimmäisen Mooseksen kirjan kertomuksen (1. Moos. 11) mukaan korkea torni, jota Nooan jälkeläiset ryhtyivät rakentamaan vedenpaisumuksen jälkeen Baabelin kaupunkiin.
Raamatun mukaan ihmiskunta tunsi olevansa yksikielinen ja yksimielinen, ja he halusivat rakentaa tornin maamerkiksi ja tavoittaakseen taivaan. Siksi Jumala sekoitti ihmisten kielet ja ihmiset hajaantuivat ympäri maailmaa. Kertomus on Raamatun selitys ihmisroduista ja ihmiskunnan jakautumisesta eri kansoihin, joilla on omat kielensä. 
Baabelin tornilla lienee viitattu Etemenanki-temppeliin, joka oli rakennettu Babylonian pääjumala Mardukille. Rakennuksesta ja sen mittasuhteista on olemassa uus- ja myöhäisbabylonialaisia nuolenpäätekstejä. Kaupungissa olleet juutalaiset nimittivät Etenemankia Baabelin torniksi. Rakennus oli seitsemänkerroksinen ja noin 90 metriä korkea zikkurat, joka oli kaupungissa hallitsevalla paikalla. Sitä käytettiin tähtitieteellisiin havaintoihin.
Kyyros
Kyyros tai Kyros (persiaksi Koroush tai Khorvash) tarkoittaa seuraavia:
Kyyros on ollut useamman kuin yhden Persian kuninkaan nimi:
Babylonin vankeus
Babylonin vankeus (vanhassa raamatunkäännöksessä Baabelin vankeus) oli juutalaisten maanpakolaisuus Babyloniassa Kaksoisvirranmaassa Mesopotamiassa. Se alkoi vuonna 597 eaa., jolloin Nebukadressar II ensimmäisen kerran valloitti Jerusalemin, ja päättyi Kyyroksen valloitettua Babylonin vuonna 539 eaa.
Juudan kuningaskunta, joka oli Israelia pienempi, vastusti Israelia pitempään valloittajia ja jopa laajeni vuosina 930–730 eaa. Raamatussa kerrotaan isien jumalalle kuuliaista kuninkaista profeetoista sekä huonoista hallitsijoista kuten Israelin kuninkaan Ahabin tyttärestä Ataljasta, joka hallitsi Juudaa 850-luvun eaa. jälkeen ja Baal-uskonsa takia surmattiin. Juudan kuningaskunta joutui Egyptin vasalliksi ennen kuin Babylonian kuningas Nebukadnessar II vuonna 587 eaa. hävitti Jerusalemin temppelin ja vei suuren osan kansasta vankeuteen Babyloniaan.
Raamatun mukaan Nebukadnessar vei suuren osan Jerusalemin asukkaista vankeuteen Babyloniin Juudan kuningas Joojakinin aikana antaen vain köyhien jäädä sinne. Myöhemmin, Nebukadnessarin 19. hallitusvuotena, Sidkian hallitessa, Jerusalem hävitettiin piirityksen jälkeen täysin ja koko väestö vietiin pakkosiirtolaisuuteen.. Kun Persian kuningas Kyyros (Koores) myöhemmin valloitti Babylonin, hän myönsi juutalaisille oikeuden palata Juudaan. Samalla hän antoi heille luvan rakentaa myös Jerusalemin temppeli uudestaan, mutta se saatiin rakennetuksi vasta Dareioksen hallitsijakaudella.
Koska ajanjakso kesti perimätiedon tai Raamatun mukaan vain 58 vuotta, mikä aika on hyvin inhimillisesti muistettavissa, on Babylonin vankeudella mahdollisesti keskeinen merkitys juutalaisuuden ja siitä kehittyneen kristinuskonkin nostalgiselle kaipaukselle "Pyhään maahan". Tätä metaforaa esiintyy myöhemminkin rajansiirtojen yhteydessä esimerkiksi Balkanilla, luovutetun Karjalan kysymyksen yhteydessä sekä Neuvostoliiton sisäisiä kansojen pakkosiirtoja käsiteltäessä.
Professori Simo Parpola kirjoitti Helsingin Sanomissa 16.1.1992, jossa hän jostain syystä määrittelee vankeuden pituudeksi 300 vuotta: ”Lukemattomat seikat viittaavat siihen, että juutalaiset – jotka olivat sentään kolmesataa vuotta eli seitsemän sukupolven ajan Babyloniassa vankeina – omaksuivat täydellisesti maan kulttuurin ja uskonnon; ne fanaatikot, jotka palasivat sitten Israeliin, toivat sen mukanaan jokseenkin sellaisenaan. Lähi-idän maat olivat jo kauan ennen ajanlaskumme alkua samaa kulttuuripiiriä.”
Baabelin vankeudeksi kutsutaan myös Avignonin vankeutta eli ajanjaksoa 1309–1377, jolloin Rooman paavit olivat vastentahtoisessa maanpaossa Avignonissa, Ranskassa.
Bardesanes
Bardesanes (154–222) oli Edessan kaupungissa Mesopotamiassa syntynyt gnostikko, runoilija, astrologi ja filosofi. Eusebioksen mukaan Bardesanes kirjoitti useita teoksia kristittyjen vainoista. Ajan filosofit arvostivat Bardesaneen kirjoituksia. Teoksista on säilynyt nykypäivään vain yksi katkelma.
Nykyisin Bardesanes on tunnetuin äidinkielellään kirjoittamistaan 150 hymnistä, joiden perusteella häntä pidetään syyrialaisen kirkkolaulun perustajana. Bardesaneella oli poika Harmonius, joka oli taitava muusikko.
Baruk
Baaruk (hepr. "siunattu"), Nerian poika, oli profeetta Jeremian ennustusten kirjuri ja uskollinen ystävä. Hän kirjoitti todennäköisesti Jeremian elämäkerran, jonka tekstistä on osa säilynyt Vanhan testamentin Jeremian kirjassa.
Apokryfikirjoihin kuuluva Barukin kirja ei kuitenkaan ole hänen tekemänsä.
Vanhassa testamentissa mainitaan myös Sabbain poika Baruk, joka oli mukana korjaamassa Jerusalemin muureja Nehemian aikana.
Batseba
Batseba oli kuningas Salomon äiti, jolla oli profeetta Naatanin kanssa ratkaiseva rooli kruununperimysjärjestystä ratkaistaessa. Eliamin tytär Batseba oli Urian vaimo, jonka Israelin kuningas Daavid vietteli. Kyseessä piti olla tuolle ajalle niin tyypillinen hetken ihastus, jonka olisi pitänyt jäädä siihen.
Mutta: Batseba tulikin raskaaksi, jolloin kuningas kutsui Urian kotiin pelastaakseen tilanteen, mutta Uria olikin - kuten monet sotilaat tuolloin - tehnyt selibaattivalan, joka raukeaisi vasta sotaretken loputtua voittoisasti. Koska vaihtoehtokin oli lohduton eli Batseba olisi kivitetty aviorikoksesta, Daavid tapatti Urian taistelussa ja otti lesken vaimokseen. Daavidilla ja Batseballa oli kaksi lasta, joista ensimmäinen kuoli seitsemän päivän ikäisenä.
Vaikka Batseba auttoikin Salomon kuninkaaksi, niin Daavidin kuoltua hän ryhtyi puhumaan Salomon veljen Adonian puolesta. Siksi Batseba mainitaan Uuden testamentin alussa olevassa Jeesuksen sukuluettelossa vain "Urian vaimona".
Lemmikkieläin
Lemmikkieläin (tai lyhyesti lemmikki) on seurana, ilman hyötytarkoitusta pidettävä kotieläin.
Yleisimmät lemmikkieläimet ovat koira ja kissa. Myös linnut, matelijat, jyrsijät ja kanit ovat yleisiä lemmikkejä.
Toisinaan eläin voi olla yhtä aikaa sekä seuraeläin että hyötyeläin. Esimerkiksi koiria käytetään sekä seurana että metsästykseen ja vartiointiin sekä harrastetoimintaan. Joskus lemmikiksi otetaan myös hylättyjä tai loukkaantuneita eläimiä, jolloin pääasiallisena motiivina on eläimen hengen pelastaminen. Tällaiset eläimet ovat usein hyvin arkoja, mistä niiden seurakäyttö kärsii.
Eläinallergisilla voi olla lemmikkieläiminä erilaisia matelijoita, kuten sammakkoeläimiä ja kaloja. Eläinallergikot saattavat sietää myös kääpiösiilin tai fretin. On olemassa myös vähän allergisoivia koira- ja kissarotuja. Näitä ovat muun muassa trimmattavat Bichon frisé ja karvattomat rodut.
Myös ainakin yksi ihmisapina, Koko-gorilla, oli ottanut lemmikin. Sillä oli kissoja.
Vicente Lusitano
Vicente Lusitano (kuollut vuoden 1561 jälkeen) oli portugalilainen säveltäjä. Hän vaikutti 1500-luvulla, mutta hänen tarkkoja elinaikojaan ei ole tiedossa.
Lusitano syntyi Olivençassa ja sävelsi paljon kuoroteoksia, kuten madrigaaleja ja motetteja. Hän ansioitui parhaiten kuitenkin musiikkiteoreetikkona.
Alonso Mudarra
Alonso Mudarra (noin 1510 – 1. huhtikuuta 1580) oli espanjalainen säveltäjä. Hän sävelsi sekä soitinmusiikkia että lauluja ja oli ensimmäinen säveltäjä, joka julkaisi kitaralle sävellettyjä kappaleita.
Ei tiedetä, missä Mudarra syntyi, mutta hän vietti varhaiset vuotensa Guadalajarassa. Hän muutti Italiaan vuonna 1529. Palattuaan Espanjaan Mudarra ryhtyi papiksi. Hän kuoli Sevillassa vuonna 1580.
A. P. J. Abdul Kalam
Avul Pakir Jainulabdeen Abdul Kalam (tamiliksi: அவுல் பகீர் ஜைனுலாப்தீன் அப்துல் கலாம்) yleensä käytetään muodossa A. P. J. Abdul Kalam (15. lokakuuta 1931 Dhanushkodi, Madrasin osavaltio, Brittiläinen Intia – 27. heinäkuuta 2015 Shillong, Meghalaya, Intia) oli avaruustekniikan insinööri ja poliitikko, josta tuli Intian 11. presidentti. Hänet valittiin presidentiksi suurella ääntenenemmistöllä 18. heinäkuuta 2002. Hänen virkakautensa kesti 25. heinäkuuta 2002 – 25. heinäkuuta 2007. Seuraajaksi valittiin Pratibha Patil.
Kalam toimi Intian ensimmäisen kantoraketin SLV-3:n kehittäneessä ryhmässä projektijohtajana. Tämän jälkeen hän oli 1980-luvun alussa Intian ohjussuunnitteluhankkeiden johtajana puolustusvoimien tutkimuslaitos DRDO:ssa ja vuodesta 1992 puolustusministerin tieteellisenä neuvonantajana ollen mukana Intian ydinaseiden kehitystyössä. Kalam johti Agni- ja Prithvi-ohjusten kehittelyä.
Kalam haaveili vauraasta Intiasta ja kehotti nuoria uneksimaan ja toteuttamaan unelmansa. Kalamin mielestä tärkeitä alueita joilla Intia voi kehittyä ovat ohjelmistosuunnittelu, tietokonetuotteet, ilmailu, puolustustutkimus, avaruusteknologia, kemiantutkimus sekä ruoantuotanto. Kalam oli avoimen lähdekoodin ohjelmistojen tukija.
Kalamia on joskus arvosteltu suurista unelmista ja vähistä teoista. Myöskään kaikki hänen ohjaamansa sotilasprojektit eivät ole olleet menestyksellisiä.
Monta kieltä osaava, syvästi uskonnollinen Kalam harrasti muun muassa veenan soittoa ja runoutta. Hän oli selibaatissa elävä kasvissyöjä ja absolutisti. Etniseltä taustaltaan Kalam oli tamili.
Kalam julkaisi useita kirjoja. Hänet palkittiin maansa huomattavimmilla palkinnoilla, Padma Vibhushan (1990) ja Bharat Ratna (1997).
Ergodinen hypoteesi
Ergodinen hypoteesi (tai ergodisuushypoteesi) on fysiikassa ja termodynamiikassa oletus, jonka mukaan pitkän ajan kuluessa systeemin tietyssä mikrotilojen faasiavaruuden osassa viettämä aika on verrannollinen tämän osan tilavuuteen. Tämä tarkoittaa, että systeemin kaikki tilat ovat suhteellisen pitkän ajan kuluessa yhtä todennäköisiä. Tämä on yhdenpitävää sen kanssa, että systeemin ajallinen keskiarvo on yhtä suuri kuin keskiarvo yli tilastollisen ensemblen.
Matematiikassa ergodinen teoria (tai ergoditeoria) muotoilee ergodisen hypoteesin dynaamisille systeemeille mittateorian kielellä.
Manmohan Singh
Manmohan Singh (, ; s. 26. syyskuuta 1932 Gah, Länsi-Punjab, nykyinen Pakistan) oli Intian pääministeri 22. toukokuuta 2004 – 26. toukokuuta 2014. Hän oli Intian 14. pääministeri ja ensimmäinen sikhi ja ei-hindu tässä virassa.
Singh on Intian historian koulutetuin pääministeri. Hän suoritti kandidaatin (1952) ja maisterin tutkinnon (1954) Panjabin yliopistossa Chandigarhissa, kandidaatin tutkinnon Cambridgen yliopistossa (1957) ja filosofian tohtorin arvosanan taloustieteestä Oxfordin yliopiston Nuffield Collegessa (1962).
Singh työskenteli taloustieteilijänä Kansainvälisessä valuuttarahastossa, Aasian kehityspankissa ja Yhdistyneissä kansakunnissa. Hän opetti Punjabin yliopistossa ja Delhi School of Economicsissa. Vuonna 1971 hänestä tuli kauppaministeriön neuvonantaja. Hän oli Intian keskuspankin johtaja 1976–1980. Vuosina 1982–1985 hän toimi kuvernöörinä ja vuosina 1991–1996 pääministeri P. V. Narasimha Raon hallituksessa talousministerinä.
Singh nimitettiin ylähuoneeseen Assamista 1991, jossa hän oli opposition johtajana 1998–2004. Kongressipuolue voitti 1998 vaalit, ja kommunistien vasemmistorintama päätti tukea sitä mutta jäi hallituksen ulkopuolelle. Kongressipuolueen johtaja Sonia Gandhi kieltäytyi kuitenkin pääministerin paikasta ja nimitti Singhin asemaan.
Pääministerinä Singh jatkoi talousuudistuksia, jotka aloitti 1991. Talouden vapauttaminen on johtanut nopeaan mutta epätasaiseen talouskasvuun. Ulkopoliittisesti Singh edisti neuvotteluja rauhasta Pakistanin kanssa ja sekä suhteita Afganistaniin, jossa hän vieraili ensimmäisenä Intian pääministerinä 29 vuoteen.
Singhin virkakautena Intia lähensi välejään voimakkaasti Yhdysvaltoihin ja solmi käänteentekevän sopimuksen ydinmateriaalista Yhdysvaltain kanssa, vaikkei olekaan ydinsulkusopimuksen jäsen. Singh ärsytti oppositiota ja omiaankin hylkäämällä Intian perinteisen liittolaisen Iranin sen riidassa Yhdysvaltain kanssa. Parlamentin puhemies Abhishek Manu Singhvi ehdotti jopa Intian korkeimman kunniamerkin Bharat Ratnan luovuttamista George W. Bushille, mikä kuitenkin tyrmättiin. Kongressipuolueen kanssa liitossa oleva parlamentin vasemmistolaita on arvostellut Singhia ankarasti "George W. Bushin uuden maailmanjärjestyksen seuraamisesta."
Maaliskuussa 2015 Singh sai syytteet korruptiosta, rikollisesta salaliitosta ja virka-aseman väärinkäytöstä liittyen hiilikenttien hyödyntämiseen myönnettyihin lisensseihin hänen virkakautensa aikana. Singhiä on pidetty yhtenä Intian rehellisimmistä poliitikoista, vaikka korruptioskandaalit painoivatkin hänen hallitustaan.
Tilastollinen ensemble
Tilastollinen ensemble on fysiikassa hyvin suuri joukko samankaltaisia systeemeitä, joita tarkastellaan samanaikaisesti. Käsite on tärkeä statistisessa fysiikassa, termodynamiikassa ja kvanttifysiikassa.
Revilla Gigedon saaret
Revilla Gigedon saaret () ovat saariryhmä Tyynellä valtamerellä. Ne kuuluvat Meksikolle ja sijaitsevat noin 600 kilometriä Kalifornian niemimaasta lounaaseen. Saarilla ei ollut ihmisasutusta ennen kuin espanjalaiset löytöretkeilijät löysivät ne 1500–1700-luvuilla. Nykyään saarilla on 259 asukasta ja ne ovat osa Coliman osavaltiota.
Ryhmä koostuu neljästä tuliperäisestä saaresta: Socorrosta, Clariónista, San Benedictosta ja Roca Partidasta. Socorro on saarista suurin. Sen pinta-ala on 132 km². Socorrossa on yksi kylä, jossa asuu 250 ihmistä. Clariónilla on sotilasvaruskunta, jolla on yhdeksän ihmistä. Muuten saaret ovat asumattomia.
Espanjalaiset löytöretkeilijät löysivät ensimmäisen saaren, jonka he nimesivät Santo Toméksi (nykyään Socorro), 21. joulukuuta 1533. Neljän päivän kuluttua löydettiin myös toinen saari. Kaksi muuta saarta löydettiin vuonna 1779. Saaret on nimetty Revilla Gigedon kreivin (1740–1799), Uuden-Espanjan 53. varakuninkaan, mukaan. Vuonna 1957 Socorron saarelle perustettiin laivastotukikohta ja Clariónissa on pienempi meriosasto.
Revilla Gigedon saarilla on käynyt useita tutkijoita, kuten ornitologi Andrew Jackson Grayson.
Saarilla on monia kotoperäisiä kasvi- sekä eläinlajeja. Vuonna 2016 saaret lisättiin Unescon Maailmanperintöluetteloon, mutta saarten muuttamista turismille soveltuvaksi luonnonpuistoksi on ehdotettu.
Advektio
Advektio on skalaarisen, säilyvän suureen siirtymistä vektorikentässä. Advektiota ymmärretään advektioyhtälöllä.
Käytännössä vektorikenttä voi olla veden virtauskenttä ja skalaarinen suure jonkin aineen pitoisuus vedessä. Meteorologiassa ja oseanografiassa advektio viittaa pääsääntöisesti vaakasuoraan liikkeeseen, usein nimenomaisesti tuulen vaikutuksesta. Tässä yhteydessä advektio-operaattori on
Pystysuorana koordinaattina on käytetty "z":aa ja painekoordinaatistossa "p":tä.
Kansanomaisesti sanottuna advektio on jokin ominaisuuden vähittäistä siirtymistä.
Esimerkkinä on säätieteessä lämpimän ilman virtauksen tuoma asteittainen ilman lämpeneminen, lämmin advektio.
Kali
Kali (devanagari: काली, IAST: "Kālī") on hindulaisuudessa esiintyvä jumalatar, jota hindut pitävät äitijumalatar Devin raivoisana ilmenemismuotona. Sana ”kali” on sanskriittia ja merkitsee 'mustaa' taikka 'aikaa'. Hän on sekä tuhon että luomisen jumalatar.
Kali kuvataan mustaksi ja vihaiseksi tanssivaksi naiseksi. Hänen kaulastaan roikkuu pääkalloja ja vyöstään katkaistuja käsivarsia, jotka symboloivat ihmisten sanoja ja tekoja (karma). Kalin suusta roikkuu pitkä kieli, ja molemmista suupielistä valuu verinoroja. Hänellä on neljästä kymmeneen kättä, riippuen siitä mitä ominaisuuksia halutaan painotettavan. Vasemmissa käsissä on verinen miekka ja katkaistu pää jotka symboloivat egon ja syntien tuhoa ja sielun vapautumista. Oikeanpuolisilla käsillään Kali toivottaa siunausta ja kehottaa olemaan pelkäämättä. Usein Kali kuvataan seisomassa Shivan päällä. Joidenkin lähteiden mukaan Shiva oli hänen aviomiehensä. Joidenkin taas Kalin kerrotaan oleva Shivan, miehen feminiinen puoli. Toisten lähteiden mukaan taas Shivan vaimo oli Parvati, jonka inkarnaatio Kali on. Näissä lähteissä Kalin kerrotaan olleen naimaton.
Devin suurteoista kertovan Devi-mahatmyan mukaan Kali surmasi demoni Raktabijan johtaman demoniarmeijan. Tuhottuaan armeijan Kali ja Raktabija taistelivat, mutta jokainen Raktabijan veripisara muuttui tuhanneksi jättiläiseksi. Kalin piti juoda demonin veri, jotta voisi kukistaa hänet. Joidenkin myyttien mukaan surmattuaan Raktabijan Kali alkoi tanssia villisti. Shiva tuli rauhoittamaan Kalia heittäytymällä tämän jalkoihin esittäen kuollutta. Kalin tanssi tyyntyi vasta kun hän uskoi vahingossa surmanneensa miehensä.
Kalia ja Parvatin toista inkarnaatiota Durgaa pidetään merkityksellisinä jumalattarina, joita palvotaan erityisesti Itä-Intiassa. Heidän kunniakseen juhlitaan Durga Puja -juhlaa.
Satunnaiskulku
Satunnaiskulku () on matematiikassa yksinkertainen stokastinen prosessi, joka formalisoi ajatuksen satunnaiseen suuntaan otetuista peräkkäisistä askelista. Monesti satunnaiskulku ajatellaan diskreettiaikaiseksi prosessiksi, eli aika saa vain kokonaislukuarvoja ja aina uudella kokonaislukuarvolla prosessi siirtyy uuteen pisteeseen. Tässä tapauksessa piste on paikallaan vain kyseisen ajanhetken ja seuraavana erillisenä ajanhetkenä se taas on uudessa paikassa. Siinä välissä ei sen ajatella olevan missään koska aikaa ei pidetä jatkuvana, vaan diskreettinä(erillisten pistemäisten hetkien jonona).
Kyse on Markov-prosessin erikoistapauksesta, jonka tiloja ovat kokonaisluvut formula_1. Markov-proseisseissa todennäköisyyttä siirtyä tilasta formula_2 tilaan formula_3 merkitään formula_4. Satunnaiskulussa siirtymätodennäköisyydet 
ovat formula_5, missä formula_6. Siirtymä on siis täsmälleen yksi askel joko oikealle tai vasemmalle lukusuoralla, paikallaan pysyminen tai pidemmät askeleet eivät ole sallittuja.
Satunnaiskulku perustuu seuraaville säännöille:
Jatkuva-aikainen satunnaiskulku taas saadaan jos ajatellaan, että prosessi pysyy samassa pisteessä seuraavaan kokonaislukuarvoiseen ajanhetkeen saakka, jolloin se taas siirrähtää uuteen paikkaan. Tässä on kaksi erilaista vaihtoehtoa: piste voi olla paikallaan vielä seuraavalla kokonaislukuarvoisella ajanhetkellä ja siirrähtää heti sen jälkeen tai se voi aina tällaisella ajanhetkellä olla siirrähtänyt uuteen paikkaan.
Ajatellaan nyt jatkuva-aikaisen satunnaiskulun muunnelmaa joka saadaan pisteen siirtyminä kussakin aikayksikössä tasaisella nopeudella lukusuoralla yksikön verran oikealle tai vasemmalle. Näin satunnaiskulku on jatkuva funktio aika-akselilta lukusuoralle. Lukusuoran tilalle voidaan ottaa myös kaksi- kolmi- tai useampiulotteinen koordinaatisto, jolloin saadaan satunnaiskulun yleistys useampaan ulottuvuuteen.
Lyhennetään siirtymäaikaa niin, että uusi siirtymäaika saadaan jakamalla aikayksikkö positiivisen kokonaisluvun n toisella potenssilla. Lisäksi siirtymän pituudeksi lukusuoralla asetetaan 1/n. Tällöin on mahdollista osoittaa, että kokonaisluvun n kasvaessa äärettömiin satunnaiskulku lähestyy matemaattista Brownin liikettä (eli Wienerin prosessia).
Yksinkertainen esimerkki on niin sanottu "juopon merimiehen kävely". Oletetaan baarista tukevassa humalassa lähtevä merimies. Oletetaan tilanne yksiulotteiseksi. Merimies pullautetaan baarista kadulle, jota edustaa lukusuora. Baarin ovi on lukusuoran kohdassa x=0. Pisteessä x=L, kadun toisessa päässä sijaitsee oja. Merimies voi astua lukujanaa vasemmalle (negatiiviseen suuntaan) tai oikealle (positiiviseen suuntaan), kummatkin vaihtoehdot ovat yhtä todennäköisiä ja askelet ovat vakiopituisia. Teoria ennustaa, että merimies päätyy täysin varmasti, eli todennäköisyydellä yksi, ennemmin tai myöhemmin ojan pohjalle. Lievennyksenä tähän voi sanoa, että ehkä merimies sammuu ennen kuin päätyy ojaan. Se johtuu siitä, että ei ole olemassa mitään äärellistä askelmäärää, jota ennen jo aivan varmasti oltaisiin ojassa.
Parvati
Parvati on hindulaisuudessa esiintyvä jumalatar ja Devin ilmentymä, joka on tuhon jumalan Shivan vaimo ja norsupäisen viisauden jumalan Ganeshan, sekä sodan jumalan Skandan äiti. Parvati on Shivan shakti, eli Shivan kosminen feminiinen energia. Hän on siis puhtaan voiman, valon ja energian ruumiillistuma. Parvati symboloi hedelmällisyyttä, avio-onnea, puolisolle omistautumista, askettisuutta ja voimaa. Jotkut yhteisöt pitävät Parvatia Vishnun siskona. "Parvata" sana tarkoittaa vuorta. Parvati on siis vuorien tyttö, jonka isä oli vuorien hallitsija.
Eräässä tarinassa Shiva loukkasi Parvatia tämän tumman ihonvärin vuoksi (tummanpuhuvana esitetty Kali, jonka nimi tarkoittaa "mustaa", on yksi Parvatin ilmenemismuodoista, eli avatara). Parvati pakeni metsään ja eli askeetikkona. Erään version mukaan luojajumala Brahma sai hänet luopumaan askeesista ja antoi hänelle kultaisen ihon, josta juontuu Parvatin nimi "Gauri", "kultainen". Toinen tarinan versio kuitenkin kertoo Parvatin niin vihastuneen Shivalle, että ympäröi Shivan kaikilla ilmenemismuodoillaan (kymmenen mahavidyaa), jolloin Shiva nöyrästi tunnusti Devin suuruuden ja pyysi Parvatilta anteeksiantoa, nähtyään Devin kaikkien värien olevan yhtä arvokkaita ja kauniita. Parvatin otsassa nähdään punainen piste. Hindunainen saa otsaansa punaisen pisteen mennessään naimisiin, mikä vastaa länsimaista sormusta.
Hindulaisuuden jumalattaret ovat tyypillisesti rohkeita. Tarina kertoo, että saadakseen Shivan miehekseen, Parvati ryhtyi askeesiin, joka oli vain miehille tarkoitettu tapa. Parvati on tunnettu myös ikävöimisestään vanhempiensa luokse, ja lopulta vierailustaan vanhempiensa luona. Siksi erityisesti vanhempiaan kaipaavat nuoret vaimot haluavat nähdä Parvatin.
Parvati halusi kylpeä, mutta hänellä ei ollut ketään, joka olisi vartioinut taloa sillä aikaa, Shivan ollessa poissa. Siksi Parvati päätti luoda pojan, Ganeshan, kurkumatahnasta. Parvatin määräyksen mukaan Ganesha ei päästänyt ketään taloon, ei edes Shivaa, mistä tämä raivostui. Shiva ja Ganeshan taistelivat, ja Shiva sivalsi Ganeshalta pään poikki. Parvati vaati Shivaa palauttamaan Ganeshan pään, mutta päätä ei löytynyt enää mistään.
Shiva kohtasi Brahman, jonka ehdotuksen mukaan Ganeshan pää korvattiin elefantin päällä, joka kiinnitettiin Ganeshan ruumiiseen, ja hänet herätettiin henkiin.
Belsassar
Belsassar (k. 539 eaa.) oli Babylonian viimeisen kuninkaan Nabunaidin poika ja kanssahallitsija. Hän menetti asemansa, kun Persian suurvallan perustaja Kyyros valloitti Babylonian. Nebukadnessar II esitetään Nabunaidin aikakirjoissa Belsassarin isoisänä, mutta tämä saattaa olla propagandaa Nabunaidin valta-aseman vahvistamiseksi, sillä Nabunaid ei kuulunut Babylonian kuninkaalliseen sukuhaaraan. Danielin kirjassa Belsassar esitetään virheellisesti Babylonian kuninkaana ja Nebukadnessarin poikana, joskin "poika" voidaan ymmärtää kuvaannollisesti miespuoliseksi jälkeläiseksi.
Belsassar esitetään Danielin kirjassa diktaattorina ja elostelijana; sen sijaan, että hän olisi persialaisvaaran uhatessa organisoinut Babylonin puolustuksen, hän vietti aikaansa huvituksissa. Danielin kirjan mukaan Belsassaria varoitettiin hänen tulevasta kohtalostaan yliluonnollisella enteellä: tyhjästä ilmestynyt käsi piirsi palatsin seinään kesken pitojen kryptisen tekstin, jonka juutalainen profeetta Daniel selitti olevan viesti Jumalalta ja tarkoittavan "mene, mene tekel ufarsin" eli "laskettu, laskettu, punnittu, jaettu". Sanat vihjasivat siihen, että Belsassarin päivät olivat luetut ja hänen valtakuntansa tultaisiin pian jakamaan. Tunnetuksi on muodostunut varsinkin sanan "tekel" selitys ""Sinut on punnittu ja kevyeksi havaittu"". Seuraavana yönä viholliset murtautuivat sisään ja surmasivat Belsassarin. Danielin kirjan mukaan Belsassarin valta siirtyi seuraavaksi meedialaiselle Dareiokselle, mutta historiallisesti Belsassarin ja Kyyroksen väliin ei ole mahdollista sijoittaa ylimääräistä hallitsijaa.
Sijaistoimintoa, jossa vaaran uhatessa defenssireaktion sijasta aletaan huvitella, on joskus kutsuttu nimellä "Belsassarin pidot".
Benedictus Nursialainen
Pyhä Benedictus (Benediktus) Nursialainen (480–543 jaa.) oli läntisen kristillisen luostarilaitoksen isä, Montecassinon apotti ja tradition mukaan pyhän Scholastican kaksoisveli. Benedictus Nursialaista kunnioitetaan katolisessa kirkossa, vanhakatolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa, orientaaliortodoksisissa kirkoissa ja anglikaanisessa kirkossa ja hänen muistopäiväänsä vietetään 21. maaliskuuta tai 11. heinäkuuta. Pyhä Benedictus on Nursian, Kristus Kuninkaan instituutin, Euroopan, munkkien, sääntökuntalaisten, mestariensa omaisuutta rikkoneiden palvelijoiden, maanviljelijöiden, maataloudellisten työntekijöiden, luolatutkijoiden, italialaisten arkkitehtien, koululasten ja opiskelijoiden, rakennusinsinöörien, kupariseppien, heraldiikan, kiusausten, ruususairauden, nokkosihottuman, kuumeen, munaissairauden, sappikivien, tulehdussairauksien ja kuolevien ihmisten suojeluspyhimys, sekä suojeluspyhimys myrkkyä ja noituutta vastaan. Suomessa muistopäivä näkyy kalenterissa sen verran, että päivä on Benedictus-nimen suomalaisen muodon Pentin nimipäivä. Hänen tunnuksiaan ovat kello, rikkoutunut kuppi ja käärme symboloimassa myrkkyä, rikkoutunut tarvekalu, rikkoutunut tarjotin, sauva ja korppi.
Pyhällä Benedictuksella on yleisessä roomalaiskatolisessa kalenterissa kalenterissa muistopäivä ja vuoden 1960 roomalaiskatolisessa kalenterissa 3. luokan juhla. Häntä kunnioitetaan roomalaiskatolisessa messussa seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
""Orémus. Intercessio nos, quaesumus Domine, beati Benedicti Abbatis commendet: ut quod nostris meritis non valemus, eius patrocinio assequamur.""
Pyhä Gregorius Suuri kertoo pyhän Benedictuksen elämäkerran neliosaisen kirjasarjansa "Dialogi" toisessa osassa. Pyhä Benedictus syntyi vuonna 480 roomalaisen yläluokan perheeseen. Arviolta hieman alle kaksikymmentävuotiaana hän alkoi tuntea tuttaviensa pahan elämän merkityksen ja ehti rakastua naiseen, mutta vetäytyi kaupunki- ja aateliselämästä ja alkoi elää askeettisesti kallioluolassa, jonne hänelle tuotiin ruokaa. Kolmen vuoden kuluttua hän asettui muiden varhaisten munkkien kanssa lähelle Subiacoa, jossa hän pian saavutti kuuluisuutta pyhyydellään. Benedictus perusti sittemmin useita luostareita, joista kuuluisin on vuonna 529 Rooman ja Napolin välille perustettu Montecassinon luostari. Pyhän Benedictuksen opetuslapsi Constantinus jatkoi Montecassinon luostarin apottina. Montecassinon luostarista tulikin länsimaisen luostarilaitoksen esikuva. Benedictuksen laatima luostarisääntö on pohja läntiselle luostarilaitokselle. Se kirjoitettiin järjestämään munkkien elämää yhteisönä. Säännön perusperiaatteita ovat rukoilu ja työn tekeminen (lat. "Ora et Labora"), kuuliaisuus sekä ”paikallaan pysyminen” (lat. "stabilitas"), mikä tarkoittaa, että munkki elää elämänsä pääsääntöisesti siinä luostarissa, mihin asettuu. Sääntökuntaa kutsutaan hänen mukaansa benediktiineiksi.
Michel Houellebecq
Michel Houellebecq [miʃɛl wɛlbɛk], oik. Michel Thomas (s. 26. helmikuuta 1958 Réunion), on ranskalainen kirjailija. Hän on Ranskan kiistellyimpiä ja tunnetuimpia kirjailijoita.
Houellebecqin äiti oli lääkäri ja isä hiihdonopettaja ja vuoristo-opas. Hän syntyi Réunionin saarella, mutta hänet lähetettiin viisikuukautisena asumaan Algeriaan äidin äidin luokse. Houellebecq on todennut katkerahkosti että "Vanhempani menettivät kiinnostuksensa olemassaolooni hyvin varhain." Hän asui Algeriassa vuoteen 1961 asti.
Vuonna 1961 Houellebecq lähetettiin Ranskaan asumaan isänsä äidin luona. Isän äiti oli omaa sukua Houellebecq ja Michel Thomas päätti myöhemmin käyttää tätä nimeä kirjailijanimenään.
Myöhemmin Houellebecq kävi Pariisissa Lycée Henri Moissaria ja kävi Lycée Chaptalin valmennuskursseja päästäkseen johonkin Ranskan eliittikouluista. Vuonna 1975 hän aloitti opinnot Institut National Agronomique Paris-Grignonissa ja aloitti runojen kirjoittamisen. Agronomiksi Houellebecq valmistui vuonna 1980. Hän avioitui ja liitosta syntyi poika. Avioliitto päättyi eroon ja Houellebecq kärsi masennuksesta. Hän jatkoi kirjoittamista ja esikoisrunokokoelma ilmestyi vuonna 1985. Vuonna 1991 hän julkaisi nuoruuden idolinsa H.P. Lovecraftin elämäkerran. Samoihin aikoihin hän työskenteli tietotekniikan parissa. Maineeseen Houellebeq nousi esikoisromaanillaan "Halujen taistelukenttä" joka ilmestyi vuonna 1994.
"Contre le monde, contre la vie" on H. P. Lovecraftia käsittelevä teos. Se sisältää Stephen Kingin esipuheen, Houellebecqin pitkän esseen Lovecraftin teoksista ja elämästä ja kaksi Lovecraftin pitkää novellia, "The Call of Cthulhu" ('Cthulhun kutsu') ja "The Whisperer of Darkness" ("Kuiskaus pimeässä") ranskaksi käännettyinä.
Houellebecqin teos "Alistuminen" ("Soumission") ilmestyi samana päivä 7. tammikuuta 2015 kuin Charlie Hebdon lehteen tehtiin hyökkäys. Houellebecqin kuva oli tuolloin tuoreimman lehden kannessa, ja hänet otettiin poliisisuojelukseen, vaikka ei ollut tiedossa, liittyikö kuva tai tuore kirja iskuun. Houellebecqin teos on saanut ristiriitaisen vastaanoton. Sitä on toisaalta sanottu islamofobiseksi, rasistiseksi ja seksistiseksi ja väitetty sen myötäilevän äärioikeistoa. Muun muassa vasemmistolaisen Libérationin päätoimittaja Laurent Joffrinin mukaan kirjan "myötä laitaoikeiston ideat nousivat – tai tekivät paluun – vakavasti otettavaan ranskalaiseen kirjallisuuteen" ja se "ylevöittää Kansallisen rintaman ideat". Toisten näkemysten mukaan se kertoo avoimesti nykypäivästä tai ainakin tulevasta. Filosofi Alain Finkielkrautin mukaan Houellebecq on mies "joka tarkkailee maailmaa avoimin silmin ja joka ei anna poliittisen korrektiuden pelotetella itseään". Houellebecq kieltää tehneensä kirjaa provokaatioksi, joskin myöntää ettei kuvaus ole todellinen ainakaan vuosikymmeniin. "Kiihdytän historiaa, mutta ei, en voi sanoa, että kirja on provokaatio."
Berossos
Berossos (myös Berossus tai Berosus, "kreikaksi: Βεροσσος") oli babylonialainen historiankirjoittaja, jonka n. vuonna 279 eaa. kirjoittamasta Babylonian historiasta on säilynyt katkelmia. Berossos oli syntynyt Kaldeassa mutta muutti myöhemmin asumaan Kosin saarelle Kreikkaan, jonne hän perusti astrologiakoulun. Ei ole kuitenkaan varmaa, onko babylonialainen Berossos sama henkilö kuin monien kreikkalaisten ja latinalaisten historioitsijoiden mainitsema astrologi Berossos.
Berossoksen on arvioitu eläneen Aleksanteri Suuren kuoleman ja vuoden 268 eaa. välisenä aikana eli joka tapauksessa yli kaksi sataa vuotta Nebukadnessarin jälkeen. Noin vuonna 280 eaa. Berossos kirjoitti teoksen Babyloniaca tarkoituksenaan selittää Mesopotamian vanhaa kulttuuria kreikkalaisille. Varteenotettaviksi lähteiksi Berossoksen kirjoitukset tekee se, että hän toimi Marduk-jumalan pappina Babylonissa ollessaan. Finkelin mukaan hänellä oli tästä syystä ensi käden tietoa sumerilaisesta ja akkadilaisesta savitaulukirjallisuudesta, jota oli kirjoitettu silloin jo yli tuhannen vuoden ajan ja jota yhä kirjoitettiin Babylonin akatemioissa. Berossoksen oppineisuus ja ennustustaito tunnettiin myös Ateenan gymnasionissa. Koska kreikkalaiset kuitenkin pitivät muita kansoja barbaareina, kirjaa tuskin luettiin heidän keskuudessaan kovinkaan laajasti, eikä se ole säilynyt nykypäiviin. Sen sijaan toiset kirjoittajat ovat siteeranneet teosta, ja sitä kautta siitä on säilynyt joitakin osia, joista ilmenee niiden perustuvan pitkälti nuolenpääkirjoituksiin.
Berossos tunnettiin pitkään italialaisen munkin Annius Viterbolaisen 1400-luvun lopussa väärentämistä käsikirjoituksista, joita luultiin aidoiksi Berossoksen teoksiksi. Ne sisälsivät muun muassa kuvauksia Nooan poikien liikkeistä vedenpaisumuksen jälkeen ja innoittivat ruotsalaisia gööttiläisiä historiotsijoita.
Betania
Betania eli al-Eizariya tai al-Izzariya ( ) on 2200 asukkaan kylä Öljymäen itäpuolella Jerusalemissa. Pitkään Betania oli köyhä noin sadan asukkaan arabiasutus, mutta 1990-luvun lopulta alkaen se on kasvanut voimakkaasti turismin myötä. Kylän tunnetuin nähtävyys on Lasaruksen hauta. Arabit kutsuvat kylää "El-Azarije"ksi.
Uudessa testamentissa Betania oli Lasaruksen ja hänen sisariensa Marian ja Martan kotikylä. Jeesus vieraili siellä usein, ja kylän läheisyyteen sijoitetaan myös hänen taivaaseenastumisensa.
Myös Johannes Kastajan kastepaikan nimenä mainitaan Betania, mutta sen sijaintia ei tiedetä sen tarkemmin kuin että se sijaitsi Jordanin toisella puolella.
Intian rupia
Intian rupia (symboli ₹, lyhenne ₨, kansainvälinen valuuttatunnus INR) on Intian virallinen rahayksikkö. Se on käytössä myös Bhutanissa Bhutanin ngultrumin rinnalla. Rupia on yleinen rahan nimi Etelä-Aasiassa.
Suurimmassa osassa Intiaa valuutta tunnetaan sanskritin sanasta "rupjakam" (hopearaha) periytyvillä nimillä. Rupian nimi on hindiksi ja urduksi "rupajā", ja tamiliksi ja teluguksi "rūpāji". Koillis-Intiassa valuutta tunnetaan toisesta sanskritin sanasta, "tanka", johtuvilla nimillä. Bengaliksi rupian nimi on "taka", assamiksi "tôka" ja orijaksi "tôngka".
Valuuttaa merkitään symbolilla ₹, joka on kirjoitettu useimpiin Intian seteleihin. Intian hallitus hyväksyi 15. heinäkuuta 2010 valuutalle uuden symbolin (ks. kuva) nostaakseen valuutan tunnettavuutta.
Rupia jakautuu 100 "paisaan".
1 rupia = 0,01394 euroa ja 1 euro = 71,7440 rupiaa (18. tammikuuta 2013).
Kanaaninmaa
Kanaaninmaa (myös Kanaanin maa, Kaanaanmaa, Kaanaa) on Raamatussa juutalaisten eli israelilaisten "luvatun maan" eli Palestiinan, nykyisen Israelin nimityksenä. Kanaaninmaa mainitaan ensimmäisen kerran Abramin, myöhemmän Abrahamin, asuinpaikkana ensimmäisen Mooseksen kirjan jakeessa 12:7. Jumala lupasi maan Abrahamin jälkeläisille ikuiseksi omaisuudeksi.
Kanaanilaiset olivat Raamatun mukaan maan alkuasukkaita, todennäköisesti foinikialaisia ja muita seemiläisiä, jotka saapuivat maahan ennen amorilaisia, israelilaisia ja aramealaisia.
Raamatun ja Koraanin mukaan israelilaiset kerääntyvät jälleen yhteen ja elämään Kaanain maassa ennen tuomiopäivää.
Kanaanilaisten uskonto on jättänyt jälkiä nykypäivän maailmaan suurten seemiläisten uskontojen kautta.
Jana-Gana-Mana
Jana-Gana-Mana on Intian kansallislaulu. Se käsittää ensimmäisen säkeistön Nobel-palkitun Rabindranath Tagoren bengalinkielisestä runosta. Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 27. joulukuuta 1911. Se valittiin kansallislauluksi vuonna 1950.
Virallinen versio laulusta kestää noin 52 sekuntia. Lyhyt versio, jota esitetään joskus, käsittää vain alun ja lopun ja kestää vain noin 20 sekuntia.
জনগণমন-অধিনায়ক জয় হে ভারতভাগ্যবিধাতা!
পঞ্জাব সিন্ধু গুজরাট মরাঠা দ্রাবিড় উত্‍‌কল বঙ্গ
বিন্ধ্য হিমাচল যমুনা গঙ্গা উচ্ছলজলধিতরঙ্গ
তব শুভ নামে জাগে, তব শুভ আশিস মাগে,
গাহে তব জয়গাথা।
জনগণমঙ্গলদায়ক জয় হে ভারতভাগ্যবিধাতা!
জয় হে, জয় হে, জয় হে, জয় জয় জয়, জয় হে॥
Jana Gana Mana
Adhinayaka jaya hey,
Bharata bhagya vidhata.
Punjaba, Sindhu, Gujarata, Maratha,
Dravida, Utkala, Banga,
Vindhya, Himachala, Yamuna, Ganga,
Uchchala jaladhi taranga
Tava shubha naame jaage, 
Tava shubha aashisha maangey,
Gahe tava jayagatha.
Jana gana mangala dhayaka jaya hey
Bharata bhagya vidhata.
Jaya hey, Jaya hey, Jaya hey,
Jaya jaya jaya jaya jaya hey!
जन गण मन अधिनायक जय हे
भारत भाग्यविधाता
पंजाब सिन्धु गुजरात मराठा
द्राविड़ उत्कल बंगा
विन्ध्य हिमाचल यमुना गंगा
उच्छल जलधि तरंगा
तव शुभ नामे जागे
तव शुभ आशीष मांगे
गाहे तव जयगाथा
जन गण मंगलदायक जय हे
भारत भाग्यविधाता
जय हे, जय हे, जय हे
जय जय जय जय हे!
Betsaida
Betsaida oli Raamatussa mainittu kalastajakylä, joka sijaitsi Galileassa Genesaretinjärven koillisrannalla, Jordan-joen itäpuolella, lähellä Kapernaumia. Sieltä olivat Johanneksen evankeliumin mukaan kotoisin apostolit Pietari, Andreas ja Filippus.
Rauniot ovat nykyisin osittain veden alla, mutta niistä on löytynyt jälkiä roomalaisajalta arabivalloituksiin asti. Vuonna 1982 sieltä löydettiin 24 metriä pitkä aallonmurtaja, ja siellä uskotaan olleen jo Jeesuksen aikoihin satama. Genesaretinjärven pohjasta on myös löydetty Jeesuksen aikaisen puuveneen jäänökset. Vene oli noin kahdeksan metriä pitkä ja hieman yli kaksi metriä leveä, mutta siihen arvellaan mahtuneen noin 15 miestä.
Birgitta
Birgitta on naisen etunimi, ruotsalainen muoto kelttiläisperäisestä nimestä "Brigit", joka merkitsee "ylhäistä" tai "korotettua". Nimen latinalainen muoto on Brigida. Suomessa nimestä ovat käytössä myös muunnelmat Pirkko, Pirjo ja Piritta.
Birgitta-nimen on tehnyt suosituksi tunnettu Pyhä Birgitta, tunnettu mystikko ja hengellisen sääntökunnan perustaja. Hänet julistettiin pyhimykseksi 7. lokakuuta 1391, minkä vuoksi hänen muistopäivänsä on vanhastaan 7. lokakuuta. Sama päivä Suomessa ja Ruotsissa Birgitan nimipäivä.
Suomessa nimi Birgitta on 1800-luvun lopulta vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 18 277 henkilölle.
Luettelo jyrsijöistä
Tämä on luettelo jyrsijöiden ("Rodentia") lahkoon kuuluvista nisäkkäiden alalahkoista, osalahkoista, yläheimoista, heimoista, alaheimoista, tribuksista, suvuista ja lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin "Mammal Species of the World" -teokseen (2005), jonka mukaan jyrsijöiden lahkossa on 2 277 elossa olevaa tai viimeisten 500 vuoden aikana sukupuuttoon kuollutta lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Luettelo petoeläimistä
Tämä on luettelo petoeläinten ("Carnivora") lahkoon kuuluvista nisäkkäiden alalahkoista, heimoista, alaheimoista, suvuista ja lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin "Mammal Species of the World" -teokseen (2005), jonka mukaan petoeläinten lahkossa on 286 elossa olevaa tai viimeisten 500 vuoden aikana sukupuuttoon kuollutta lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Kaksisiipiset
Kaksisiipiset (Diptera) on hyönteislahko, johon kuuluvat kärpäset (Brachycera) ja sääsket (Nematocera). Sääskiä ovat esimerkiksi hyttyset, mäkärät ja vaaksiaiset. Kaikkiaan nykyisin tunnetaan noin 155 000 eri lajia.
Kaksisiipiset ovat fossiiliaineistossa erittäin yleisiä sekä kivettyminä että meripihkassa. Varhaisimmat kaksisiipisfossiilit ovat triaskaudelta Australiasta Pohjois-Amerikan kautta Eurooppaan ja Keski-Aasiaan ulottuvalta vyöhykkeeltä ja jurakaudella ryhmästä tuli hyvin runsaslajinen. Toistaiseksi fossiilisia kaksisiipisiä tunnetaan noin 3100 lajia ja yksinomaan balttisista meripihkoista tavattavien lajien määrä saattaa olla tuhannen luokkaa.
Lahkon keskeisenä tuntomerkkinä kaksisiipisten takimmainen siipipari on muuttunut pieniksi nuppineulaa muistuttaviksi tasapainoelimiksi, joita kutsutaan väristimiksi. Tämän vuoksi varsinaisia siipiä on vain yksi pari. Joillakin lajeilla siivet puuttuvat kokonaan. Suuosat ovat imevät ja saattavat olla erikoistuneet pistäviksi tai sulattaviksi. Kärpäsillä tuntosarvissa on korkeintaan kolme jaoketta ja ruumis on usein tanakka. Sääskillä tuntosarvien jaokkeita on selvästi enemmän, ruumis usein hoikka ja raajat pitkät.
Arviolta vain noin puolet maailman nykyisin elävistä kaksisiipisistä on kuvattu tieteelle.