hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Vantti
Vantti on mastoa tukeva vaijeri.
Laivoissa ja purjeveneissä vanteiksi kutsutaan mastoja sivusuunnassa tukevia, laitaan kiinnittyviä tukivaijereita, kun taas pitkittäissuuntaiset tukivaijerit ovat haruksia.
Maalle pystytetyissä pienehköissä mastoissa on yleensä kolme tai neljä vanttia, jotka lähtevät eri suuntiin joko maston huipulta tai keskeltä sitä. Vantit on kiinnitetty toisesta päästään tukevasti maahan. Tavallisin materiaali on teräs mutta matalissa radiomastoissa voidaan käyttää sähköäjohtamatonta materiaalia, jos vantti muuten häiritsisi antennin toimintaa. Vaijereita voidaan kutsua myös haruksiksi.
Paisutin
Paisutin eli crescendo on laite, jonka avulla uruissa saadaan äänenvoimakkuus tasaisesti vahvenemaan ja heikkenemään.
Paisuttimia on kahta lajia:Kumpaakin paisutinta urkuri käyttää jalkapolkimen avulla saaden urkujen äänenvoiman vaihtumaan mielensä mukaan. Manuaalipaisutin liitetään toiseen tai kolmanteen sormioon. Kenraalipaisuttimella on vain suuremmissa uruissa olennaista merkitystä.
Harmonissa käytetään äänenvoiman hallitsemiseen niin sanottuja polvipaisuttimia, jotka sijaitsevat
soittajan molempien polvien kohdalla.
Kulmaviivoitin (tähdistö)
Kulmaviivoitin eli Kulmaviivain eli Viivoitin ("Norma, Normae, Nor") on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva Suomessa näkymätön pieni himmeä tähdistö. Se sijaitsee Skorpionin tähdistön lähellä. Tähdistöllä on myös muita mittaamiseen liittyviä nimiä kuten Taso, Suorakulma jne. Tähdistöä on ennen 1700-luvun puolivälissä tapahtunutta nimeämistä kutsuttu muun muassa Etelän kolmioksi (ei sama kuin nykyinen Etelän kolmio) ja Euklideen neliöksi.
Tähdistön kirkkaat α ja β ovat siirtyneet Skorpionin tähdiksi N ja H. Tähdistön nimesi ranskalainen tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille oleskellessaan Hyväntoivonniemellä 1751–1752. μ Nor (Myy Normae) on luultavasti Alfa Cygni -tyypin muuttuja, jonka kirkkaus on 4,87–4,98 ja se on spektrityyppiä O9.7 Iab.
Tähdistön kirkkaimman tähden γ2 Normaen (Gamma 2 Normaen), magnitudi on vain 4,0.Tähtiä Bayerin nimillä:
Tähtiä Flamsteedin nimillä:
Pajahilse
Pajahilseeksi eli hehkuhilseeksi kutsutaan rautaoksiduulioksidia (Fe0), joka syntyy hehkuvan raudan pinnalle hapen vaikutuksesta.
Rautaa taottaessa tai valssattaessa pajahilse karisee pieninä mustanharmaina levyinä. Sitä käytetään raudan (sekä sula- että kuiva-) mellotukseen ja kiillottimena.
Harppi (tähdistö)
Harppi (lat. "Circinus, Circini, Cir")
on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva hyvin pieni himmeä tähdistö, joka ei näy Suomessa, koska on niin etelässä. Tähdistö on yksi pienimmistä.
Tähdistön kirkkain tähti on α Cir eli Alfa Circini. Lähellä ovat Kentaurin tähdistön kirkkaat Alfa ja Beta Centauri.
Tähdistön nimesi ranskalainen tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille 1700-luvulla.
Genua
Genua tai genoa (äännetään usein ”"jenua"”, puhekielessä usein ”jenni” tai ”jenny”) on nykyaikaisen purjeveneen fokkaa suurempi etupurje.
Genua on kolmiomainen, etuliesmasta veneen keulaharukseen kiinnittyvä ja takaliesmasta maston perän puolelle ulottuva purje. Kokonsa mukaan genuat numeroidaan genua 1, genua 2, jne, missä genua 1 on kaikkein suurin.
On olemassa myös erityisiä kevytkankaisia kevyen tuulen genuoita.
Rullagenua tai rolleri on genua, joka rullalaitteen avulla rullataan etustaagin ympärille kun sitä ei käytetä. Purjeen pinta-alaa voidaan myös pienentää (reivata) rullaamalla osa purjeesta. Rullagenuaa pidetään yleisesti helppokäyttöisenä. Osaksi sisään rullattuna genua kuitenkin menettää optimaalisen siipimuotonsa ja siksi kilpaveneissä keulapurjeen pinta-alaa muutetaan vaihtelemalla purjeita.
Ilmapumppu (tähdistö)
Ilmapumppu (lat. "Antlia, Antliae, Ant") on pieni himmeä tähdistö eteläisellä taivaanpallolla. Sen lähellä ovat Vesikäärmeen tähdet, Malja ja Kentauri.
Kompassi (tähdistö)
Kompassi (, genetiivi "Pyxidis", lyhenne "Pyx") on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva pieni himmeä tähdistö, jonka Nicolas Louis de Lacaille vuonna 1763 keksi jättikonstellaatio Argo-laivan harvatähtiseltä alueelta. Tähdistö rajoittuu Vesikäärmeen, Purjeen ja Peräkeulan tähdistöihin.
Tähden nimi
Tähdille antaa nykyään nimiä vain Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni IAU. Monilla kirkkaimmista paljain silmin nähtävistä tähdistä on perinteellinen nimi, joka on monesti arabien tai kreikkalaisten antama, esimerkiksi Sirius. Useimmilla tähdillä ei ole nimeä, tai niihin viitataan vain luettelonimillä.
Yleensä melko kirkkaasta tähdestä käytetään Bayerin nimeä tai Flamsteedin numeroa. Bayerin nimessä on tavallisimmin kreikkalainen aakkonen, joka on valittu tähden kirkkauden mukaan ja lisäksi tähdistön nimen genetiivi. Flamsteedin numerossa on numero ja tähdistön nimen genetiivimuoto. Bayerin nimeä muistuttaa Proxima Centauri, joka on "Kentaurin tähdistön lähin tähti". Kirkkaudeltaan muuttuvat tähdet nimetään kirjaimilla tai V999-tyyliin (V ja numero) sekä lisätään tähdistön nimen genetiivi. Joillakin tähdillä on nimi henkilön mukaan, esimerkiksi Barnardin tähti.
Tähtien nimeämisessä on runsaasti epäselvyyksiä. Monesti sama nimi kirjoitetaan monin eri tavoin esimerkiksi Almach, Almaach, Almak ja Alamak ovat sama tähti. Lisäksi samaa tähteä kutsutaan muutenkin monin eri nimin, esimerkiksi Otavassa on Alkaid tai Benetnasch. Aina ei olla myöskään varmoja, onko vanhan tähtiluettelon tähti juuri se mitä sillä nykyisin tarkoitetaan. Samaa nimeä käytetään monesti eri tähdistä, esimerkiksi nimeä Algenib käytetään sekä Perseuksen että Pegasuksen tähdistöissä sijaitsevasta tähdestä.
Maailmalla toimii yhtiöitä, jotka nimeävät tähtiä maksua vastaan, mutta näitä nimiä eivät käytä muut kuin nimen rekisteröinyt yhtiö ja asiakas. Tähtitieteilijät eivät tunnusta eivätkä käytä näitä nimiä.
Monilla tähdillä on luettelonimi, esimerkiksi HD ja numerosarja. Muita monesti käytettyjä luetteloita ovat HDE, BD, CD, AG, Gliese (GJ, Gl), HIP, SAO, Lyuten (L) sekä HR (BS, BSC). Alla on lueteltu tunnetuimmat tähtiluettelot. Tähdet tunnetaan yleensä parhaiten jollakin tietyllä luettelonimellä.
Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisö
Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisö eli EVKY
(englanniksi "UNPO" eli "Unrepresented Nations and Peoples Organization") on kansainvälinen järjestö niille valtioille ja kansoille, joita ei ole otettu Yhdistyneiden kansakuntien jäseniksi. Osa EVKY:n jäsenistä on "de facto" -itsenäisiä valtioita, joita ei ole tunnustettu, osa taas kansoja, joilla ei ole itsenäistä valtiota tai riittävää itsemääräämisoikeutta.
EVKY pyrkii vaikuttamaan varsinkin YK:hon, jotta sen edustamat valtiot ja kansat saisivat äänensä kuuluviin.
Järjestön päämaja sijaitsee Brysselissä
Argo-laiva
Argo-laiva (myös Argo, ) on vanha tähdistö, jonka Ptolemaios nimesi 48 tähdistön ryhmäänsä. Sen esikuva on kreikkalaisen mytologian Argo, joka oli Iasonin ja argonauttien käyttämä alus.
Argo ei ole nykyään käytössä olevien 88 tähdistön joukossa, sillä vuonna 1763 ranskalainen tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille hajotti sen osiin Köliksi ("Carina"), Peräkeulaksi ("Puppis") ja Purjeeksi ("Vela"). Samalla kun Argo hajotettiin, sen tähdet jakaantuivat eri tähtikuvioihin: Köliin jäivät muun muassa Argon α- ja β-tähdet, Purjeeseen γ ja δ, Köliin ε ja Peräkeulaan taas ζ. Lacaille hajotti Argon luultavasti tähdistön valtavan koon vuoksi. Lacaillen luoma tähdistö nimeltä Kompassi ("Pyxis") ei liity perinteiseen Argoon, vaikka sijaitseekin sen lähellä. Hajotuksen ohella katosi kuvassa näkyvä Tammi.
Sooda
Sooda eli natriumkarbonaatti (NaCO) on hiilihapon natriumsuola.
Sooda on kidevedettömänä valkoinen jauhe, jolloin siitä käytetään myös täsmentävää nimitystä "kalsinoitu sooda". Kidesooda eli natriumkarbonaattidekahydraatti (NaCO•10HO, CAS 6132-02-1) esiintyy puolestaan suurina kirkkaina kiteinä. Muut hydraattimuodot ovat natriumkarbonaattimonohydraatti (NaCO•HO, CAS 5968-11-6) ja natriumkarbonaattiheptahydraatti (NaCO•7HO). Natriumkarbonaatti hajoaa kuumennettaessa natriumoksidiksi (NaO) ja hiilidioksidiksi (CO).
Soodan tärkein käyttötarkoitus on lasinvalmistuksessa natriumoksidin lähteenä. Soodan vesiliuos on emäksinen ja sitä käytetään pesuaineena ja vedenpehmentimenä pesuaineiden valmistuksessa. Ennen lipeän löytämistä soodaa käytettiin myös saippuan valmistuksessa. Leivonnassa käytettävä ruokasooda on natriumvetykarbonaattia (NaHCO). Natriumkarbonaattien E-koodi on E500. Natriumkarbonaattia käytetään myös akuutin rautamyrkytyksen hoitoon 1–2 % seoksena vatsahuuhtelun yhteydessä rautaa sitovan vaikutuksensa ansiosta.
Ennen kemiallista valmistusmenetelmää soodaa saatiin uuttamalla meriheinien tuhkasta. Sittemmin soodaa on voitu valmistaa suuria määriä ruokasuolasta ja kalkkikivestä Leblancin ja Solvayn menetelmillä. Luonnossa soodaa esiintyy mineraalina nimeltä trona, jonka luontaisia lähteitä ovat Keniassa Itä-Afrikan hautavajoaman Magadijärvi ja Namibiassa Etoshan kansallispuisto. Yhdysvalloissa soodaa louhitaan enemmän kuin valmistetaan kemiallisesti. Mineraalia on löydetty Owens Lake ja Searles Lake -nimisiltä järviltä Kaliforniasta, Utahin Green River -joelta ja samannimiseltä joelta Wyomingista.
Suomalainen kansanrunous
Suomalaisen kansanrunouden juurten katsotaan ulottuvan pitkälle esihistoriaan. Otaksutaan, että kalevalamitta, joka on yhteinen suomalaiselle, karjalaiselle ja virolaiselle kansanrunoudelle, on peräisin kanta­suomalaiselta ajalta, joka ajoittuu varhaiselle rauta­kaudelle.
1800-luvulla alkaneilta kansanrunojen keräysmatkoilta on koottu maailman suurin kansanrunousarkisto, jonka kortistoissa on noin 2,2 miljoonaa korttia. Keräysmatkoja rahoitti Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, jonka varojen turvin esimerkiksi Elias Lönnrot teki kymmenen perinteen keräysmatkaa. Hän kokosi omista ja muiden löytämistä runoista "Kalevalan" ja "Kantelettaren" ja toimitti satu- ja arvoituskokoelmia. SKS:n "Suomen kansan vanhat runot" -sarjan 33 kirjaa julkaistiin vuosina 1908–1948.
Jo varhaisina aikoina itä­meren­suomalaiseen runouteen näyttää tulleen vaikutteita toisaalta balttilaiselta ja slaavilaiselta ja toisaalta germaaniselta ja skandinaaviselta taholta. Kertovien ainesten ohella kansanrunouteen kuului mahdollisesti jo rautakaudella lyyrillistä runoutta, sananlasku- ja loitsurunoutta.
Matti Kuusen 1950-luvulla kehittämän tyylikausiteorian mukaan kulttuuri­heeroksia ja maailman syntyä kuvaava myyttinen eeposrunous on varhaisempaa kuin niin sanottu sankarirunous, jota edustavat varsinkin "Sammon ryöstö" -runo, saarelaisepiikka ja samaaniepiikka. Sotaisa sankarirunous on Kuusen mukaan syntynyt keskisen ja myöhäisen rautakauden kuluessa. Sankarirunouden alkuperä on eri tutkimuksissa yhdistetty Länsi-Suomeen tai Laatokan Karjalaan.
Ensimmäiset kirjalliset tiedot suomalaisesta kansanrunoudesta ovat Mikael Agricolan Psalttarin käännöksen esipuheessa vuodelta 1551 ja Jacobus Finnon virsikirjassa 1580-luvulta. Piispa Petrus Bång julkaisi ensimmäisen näytteen, karhurunon, vuonna 1675. Daniel Juslenius käsitteli suomalaista kansanrunoutta väitöskirjassaan "Aboa vetus et nova" (1700) ja Henrik Gabriel Porthan väitöskirjassa "Dissertatio de poësi Fennica" (1766–78). Porthanin oppilaita olivat Kristfrid Ganander ja Kristian Erik Lencqvist, jotka myös keräsivät ja tutkivat kansanrunoutta.
1800-luvun alussa kansanrunoutta keräsivät Johann Gottfried von Herderin innostamina Anders Johan Sjögren, Kaarle Aksel Gottlund, Abraham Poppius ja Adolf Ivar Arwidsson. Gottlund lausui vuonna 1817 ensimmäisenä ajatuksen runojen kokoamisesta yhtenäiseksi kokoelmaksi, ja ensimmäisen yrityksen siihen teki R. von Becker kirjoituksessaan Väinämöisestä "Turun Wiikko-Sanomissa" vuonna 1820.
Zachris Topelius julkaisi 1822–1831 viisi vihkoa "Suomen kansan vanhoja runoja". Topeliuksen ja von Beckerin työn jatkajana Elias Lönnrot julkaisi keräämänsä runot ensin nimellä "Kanteletar" (1829–1831) ja sitten laajemmassa kokoelmassa "Kalevala" (1835, 1849).
QuickTime
QuickTime on Applen kehittämä Windows- ja macOS-käyttöjärjestelmissä toimiva multimedian toistamiseen tarkoitettu tiedostoformaatti ja tietokoneohjelma.
QuickTime pystyy toistamaan kuvia, liikkuvaa kuvaa, ääntä sekä suoratoistomediaa. Sen ensimmäinen versio julkistettiin vuonna 1991 Macintosh-tietokoneille. Myöhemmin ohjelmasta julkaistiin PC-tietokoneille Windows-versio. Myöhemmin varsinkin web-käytössä QuickTime-video on yleistynyt runsaasti.
Vuonna 2005 Apple julkaisi version 7.0, joka tuki ensi kertaa H.264-koodekkia, jota Applekin oli kehittämässä. Versio 7.0 tuki myös ensi kertaa HD-tarkkuuksia.
Apple julkaisi syksyllä 2009 Snow Leopardin julkaisun yhteydessä Quicktime X:n, joka laajentaa Quicktimen tukemia koodekkeja sekä tuo mukaan mahdollisuudet käsitellä videota ja ääntä (muun muassa leikkaus ja rajaus) sekä nauhoittaa niitä eri lähteistä. Quicktime X on saatavilla vain Mac OS X 10.6:lle ja uudemmille.
QuickTime Player on rajoitettu vain perustoimintoihin. Kaikki toiminnot saa ostamalla lisenssin pro-toimintoihin. Apple kauppaa lisenssiä hintaan .
Tšekin avaruustoimisto
Tšekin avaruustoimisto () on voittoa tuottamaton organisaatio, joka koordinoi Tšekin tasavallan avaruustoimintaa.
Avaruustoimisto on neuvotellut ESAn kanssa nk. PECS-yhteistyösopimuksen vuonna 1996, jonka puitteissa se osallistuu ESAn toimintaan noin miljoonan euron vuosipanoksella. Se edustaa Tšekkiä International Astronautical Federation -järjestössä (IAF) ja YK:n alaisessa Committee for Peaceful Uses of Outer Space -komiteassa sekä Ranskassa toimivassa EYRISY-yhteistyöorganisaatiossa.
Tšekin avaruustoiminnan rahoittaa opetusministeriö (). Sen apuna on neuvoa-antava Avaruusasiain neuvottelukunta.
Tšekki on osallistunut Galileo-navigaatiosatelliitien rakentamiseen. Sen liikenneministeriö on panostanut 2,3 miljoonaa euroa sen liikennesovellusten kehittämiseen.
Tšekkoslovakian ensimmäiset avaruuslaitteet lensivät INTERKOSMOS 1-satelliitilla, joka laukaistiin 14. lokakuuta 1969. Tšekkiläisiä avaruuslaitteita tehtiin useita kymmeniä sen jälkeen muille INTERKOSMOS-satelliiteille ja Neuvostoliiton avaruusluotaimille. Vladimir Remek vietti kuusi päivää Saljut 6 -avaruusasemalla – Tšekkoslovakia oli kolmas maa maailmassa, jonka ihminen lensi avaruudessa.
Tšekkiläiset avaruustutkimuksen laitteet ovat olleet pieniä kiihtyvyysantureita, spektrometrejä mm. röntgenalueelle, plasmainstrumentteja ja lääketieteellisiä tutkimuslaitteita miehitetyillä lennoilla.
Tšekkoslovakia ja nykyinen Tšekki oli INTERSPUTNIK-järjestön jäsen vuodesta 1972, on ollut INTELSATin jäsen vuodesta 1992, EUTELSATin jäsen vuodesta 1992 ja kuuluu vuodesta 2000 alkaen INMARSATin omistajiin. Tšekki pyrkii rakentamaan ja hankkimaan Unkarin ja Puolan kanssa GEO-radan tietoliikennesatelliitin alueensa TV- ja radiolähetyslinkiksi.
Luzern
Luzern (luzerninsaks. "Lozärn", , ) on samannimisen kantonin pääkaupunki Sveitsissä. Vuoden 2017 lopulla kaupungissa oli 81 401 asukasta. Luzern on tunnettu matkailukaupunki, liikenneristeys ja suosittu kongressikaupunki. Kaupungissa on merkittävää metalliteollisuutta.
Luzern sijaitsee Keski-Sveitsissä Vierwaldstätterseen luoteisrannalla, lähellä Pilatusvuorta. Kaupungin keskusta sijaitsee noin 440 metrin korkeudella merenpinnasta, ja sen maapinta-ala on 29,06 neliökilometriä.
Luzernin ehkä tunnetuin maamerkki on Euroopan vanhin puusilta Kapellbrücke vuodelta 1333. Sveitsin suosituin museo, Sveitsin liikennemuseo (), sijaitsee Luzernissa.
Luzern oli alun perin kalastuskylä, joka kasvoi kaupungiksi, kun St. Leodegarin benediktiiniluostari perustettiin noin vuonna 750. Noihin aikoihin myös Luzernin latinankielinen nimi "Luceria" mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran.
1200-luvulla kaupungista tuli tärkeä kauppakeskus tavaran kuljettamisessa Alppien yli, kun Gotthardin solan kulkuväylä avattiin. Oltuaan Habsburg-suvun vallassa vuodesta 1291 Luzern liittyi Sveitsin vanhaan valaliittoon vuonna 1332. Vastauskonpuhdistuksen aikana kaupunki oli katolilaisten linnoitus ja jesuiittojen tukikohta heidän yrityksissään taistella reformoituja vastaan.
Vuonna 1601 maanjäristys ja tsunami tuhosivat suuren osan kaupunkia ja tappoivat paljon ihmisiä. Luzern oli myös talonpoikaiskapinan keskus vuonna 1653 kaupungin aatelisvaltaa vastaan. Napoleonin sotaretkien aikaan Luzern oli vähän aikaa Helvetian tasavallan pääkaupunki vuosina 1798–1803. Vuonna 1841 Luzern erosi Sveitsin valaliitosta, mikä johti Sonderbundin sotaan vuonna 1847. Luzernin sallittiin palata takaisin valaliittoon vuonna 1848.
Luzernissa on kallionkoloon sijoitettuna Bertel Thorvaldsenin luoma Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa Tuileries-palatsissa kuningasta puolustaneiden, jakobiinien hyökkäyksessä kaatuneiden sekä antautumisen jälkeen murhattujen luzernilaisten sveitsiläiskaartilaisten muistomerkki "Kuoleva leijona".
Keruskit
Keruskit tai kheruskit () olivat rautakautinen germaaniheimo. He asuivat Weserin ja Elben välillä. Keruskien nimi lienee peräisin muinaisgermaanisesta sanasta hairu, "miekka".
Arminiuksen johdolla he tuhosivat vuonna 9 jaa. suuressa Teutoburgin taistelussa kolme roomalaista legioonaa pysäyttäen roomalaisten etenemisen syvemmälle Germaniaan. Keruskit nousivat tärkeään asemaan germaaniheimojen joukossa, mutta Arminiuksen kuoltua heidän merkityksensä väheni. Tacituksen mukaan he olivat sittemmin taantuneet ja veltostuneet menneistä loiston päivistään ja jääneet naapureidensa khaukien ja khattien varjoon.
Luettelo suurimmista kaupunkialueista väkiluvun mukaan
Tälle sivulle on listattu suurimmat metropolialueet väkiluvun mukaan. Metropolialueen rajaus on kuitenkin ongelmallista, joten saman metropolialueen väkimäärä voi vaihdella suurestikin laskutavan mukaan.
Vättern
Vättern (aik. ), on Ruotsin toiseksi suurin järvi Itä-Götanmaan, Länsi-Götanmaan, Närken ja Smålandin välisessä hautavajoamassa Etelä-Ruotsissa. Järven pinta-ala on 1 912 km², suurin syvyys 128 m ja sijaitsee 88 m:n korkeudella merenpinnasta. Pituutta järvellä on 135 km, suurin leveys 31 km.
Vättern on melko saareton, mutta järven eteläosassa sijaitsee suurin saari Visingsö (26 km²). Vättern laskee Motalanvirtaa Itämereen. Götan kanavan kautta järvestä on yhteys lännessä Vänerniin ja idässä Itämereen. Vuosittainen suurtapahtuma Vätternrundan pyöräillään järven ympäri Motalasta.
Vätternin rantakaupunkeja ovat etelästä vastapäivään lueteltuna Jönköping, Huskvarna, Gränna, Vadstena, Motala, Askersund ja Hjo. Myös Karlsborgin ja Bankerydin taajamat sijaitsevat Vätternin rannalla.
Pakoventtiili
Pakoventtiilin tehtävänä on avata kanava moottorin sylinteristä pakosarjaan, jotta pakokaasut pääsisivät virtaamaan ulos sylinteristä. Vaativien olosuhteiden vuoksi pakoventtiililtä vaaditaan muun muassa seuraavia ominaisuuksia: Hyvä lämmönsietokyky, hyvä kuumalujuus, hyvä iskulujuus, pieni ominaispaino, tarkka tiivistys sekä hyvät virtausominausuudet lautasen pinnalla.
Pakoventtiileitä on useita erityyppisiä, joista yleisin nelitahtimoottoreissa käytetty venttiilityyppi on lautasventtiili. Kaksitahtisissa polttomoottoreissa käytetään usein luistiventtiileitä.
Lautaspakoventtiilit koostuvat kolmesta eri osasta: Venttiilivarresta, lautasesta sekä lautasen reunasta joka painuu istukkaa vasten. Jokainen näistä osista on valmistettu eri materiaalista niille haluttujen ominaisuuksien aikaansaamiseksi. Lautanen tulee valmistaa hyvin kuumuutta kestävästä materiaalista ja lautasen reuna materiaalista jolla on hyvät tiivistys-, lämmönsieto- ja kestävyysominaisuudet. Venttiilivarrella taas on oltava hyvät lämmönsiirto- ja iskulujuusominaisuudet.
Pakoventtiilin ominaisuuksiin voidaan vaikuttaa suurelta osin materiaalivalinnoilla sekä valmistustarkkuudella. Jotta venttiili saataisiin kestämään niin kuin sen on tarkoitettu, on sen täytettävä seuraavat ehdot: Oikea venttiilinohjaimen välys, ohjaimen ja istukan samankeskisyys, huollon tarpeen tarkastus oikein väliajoin sekä oikeaoppiset huolto- ja puhdistustoimenpiteet.
Pelasta kirja
Pelasta kirja oli vuonna 2005 perustetun Kansalliskirjaston ystävien oheisprojekti. Tarkoituksena oli kerätä varoja erilaisiin kirjallisiin kohteisiin. Kohteina oli esimerkiksi lentolehtisiä, kirjallisuutta, nuotteja, alkuperäisteoksia ym. Jokaiselle kohteelle luotiin oma avustusstrategiansa. Tärkein tavoite on aineiston digitointi, jotta alkuperäisiä teoksia ei tarvitsisi käyttää. Alkuperäisen teoksen käyttö johtaisi teoksen tuhoutumiseen ajan kuluessa. Digitoitua versiota voidaan lukea kuin alkuperäistä, mutta alkuperäinen ei siis tuhoudu. Digitoinnin lisäksi teokset puhdistetaan, sidotaan ja varmistetaan että teos on kunnossa säilyäkseen edelleen vuosisatoja. Useat kohteet voivat olla hyvinkin vanhoja. Vanhimmat tuettaviksi tarjotut kohteet ovat 1500-luvulta.
Teoksille on olemassa erilaisia avustusmahdollisuuksia. Halutessaan on voinut tukea koko teoksen konservointia. Tällöin tukemiseen tarvitava summa on ollut noin 500–20 000 euroa. Esimerkiksi ""Manuale Lappocium"" -kirjaa on avustettu 10 000 eurolla, toki yrityksen voimin. Yksityishenkilöiden suurimmat lahjoitukset ovat olleet jopa 2000 euroa. Tarkoitus kuitenkaan ei ole ollut, että vain varakkaat voivat osallistua kirjojen säilytykseen. Asiaan voi osallistua myös pienemmillä lahjoituksilla. 50 eurolla pääsee tukemaan yleisiä tavoitteita. Tämä tarkoittaa sitä, ettei tukija itse voi määritellä tukikohdetta, mutta rahalla avustetaan yleistä periaatetta sekä yhteiskohteita.
Pelasta kirja -ohjelman merkitys on suuri Suomen kulttuurin kannalta. Valtaosa kohteista on joko suomalaista tuotantoa tai suomalais-ugrilaista kirjallisuutta. On tärkeää säilyttää vanhoja teoksia tuleville sukupolville, jotta hekin voivat lukea ja oppia omasta historiastaan toisen ajan aikalaisten kirjoituksista.
Pelasta kirja -keräys päättyi 9. toukokuuta 2014. Pelastetut teokset ovat digitoituina nähtävissä Kansalliskirjaston Doria-tietokannassa.
Barney (koira)
Barney (s. 30. syyskuuta 2000 New Jersey – 2013) oli Yhdysvaltain presidentin George W. Bushin ja hänen vaimonsa Laura Bushin skotlanninterrieri. Barneyn emä oli nimeltään Coors ja isä Kelly. Internetissä on monta Barneylle omistettua Internet-sivua. Valkoinen talo avasi koiralle oman Yhdysvaltojen hallinnon .gov-päätteisen sivuston Barney.gov toukokuussa 2004.
Barney esiintyi monissa Valkoisen talon henkilökunnan tekemissä "Barneycam"-videoissa. Videoissa esiintyi lisäksi Bushien toinen skotlanninterrieri, Miss Beazley. Videot ovat katsottavana Valkoisen talon Internet-sivuilta.
Juopulinjärvi
Juopulinjärvi on järvi Juopulin kylässä Ylikiimingin kaupunginosassa Oulussa. Se kuuluu osana Kiiminkijoen vesistöalueeseen. Järven pituus on noin 3,4 kilometriä ja suurin leveys noin kilometri. Järven pinnan korkeus on 75,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Juopulinjärven rantaviivan pituus on suurin Oulun järvistä.
Järvi on muodostunut jääkauden muovaamaan luode–kaakkosuuntaiseen laaksoon. Järvessä on kaksi varsinaista vesiallasta, näistä pohjoinen allas on suurempi. Eteläisen vesialtaan tunnusomainen piirre on lähes kilometrin mittainen kapea niemi, joka jakaa eteläisen altaan kahteen rinnakkaiseen osaan.
Järven happitilanne on talvisin huono, eritoten helmi–maaliskuussa järven vesi on lähes hapetonta.
Järvessä on yhteensä 14 saarta tai saareketta, joista suurimmat ovat Kotisaari ja Kalmosaari.
Joruban kieli
Joruba on nigeriläiskongolaisten kielten atlanttiseen haaraan kuuluva kieli, jota puhutaan Länsi-Nigeriassa ja Beninissä sekä Kuubassa, jonne se rantautui orjakaupan myötä. Noin 21 prosenttia Nigerian väestöstä puhuu jorubaa, mikä tekee siitä maan toiseksi suurimman kielen hausan jälkeen. Joruba on sukua binille ja igbolle, joita puhutaan myös Nigeriassa.
Joruba on tonaalinen kieli, jossa tavujen äänenkorkeus vaikuttaa sanan merkitykseen. Siinä on kolme äänenkorkeutta: matala, keski ja korkea. Matala äänenkorkeus merkitään graviksella ja korkea akuutilla. Keskikorkeutta ei merkitä lainkaan. Rakenteeltaan joruba on hyvin analyyttinen, eli sanat eivät taivu käytännössä ollenkaan.
Jorubassa ei ole lainkaan kieliopillista sukupuolta. Kielen kaksi kolmannen persoonan persoonapronominia, "ó" ja "wọ́n", erottelevat kohteen iän, eivät sukupuolen perusteella.
Jorubaa kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Siinä on kolme erikoismerkkiä, avoimia vokaaleita merkitsevät ẹ ja ọ sekä suhu-ässää merkitsevä ṣ.
Jorubassa on neljä nenävokaalia, jotka merkitään vokaalin jälkeisellä n:llä. Ne ovat: in, un, ẹn ja ọn. Lisäksi kirjoituksessa merkitään joskus an, joka kuitenkin äännetään samalla tavalla kuin ọn.
Joruban sanasto koostuu pääasiassa VKV(KV)-tyyppisistä sanoista, missä V = vokaali ja K = konsonantti.Joruban kielellä on yhteistä sanastoa igbon ja hausan kanssa. Lisäksi jorubaan on lainattu jonkin verran sanoja englannin kielestä.
Valonvahvistin
Valonvahvistin on laite, jolla voidaan vahvistaa valoa kiikarille tai kameralle pimeissä olosuhteissa.
Valonvahvistin vaatii toimiakseen sähkölähteen. Kannettavissa laitteissa virtalähteenä toimivat akut tai paristot. Ajoneuvoissa, kuten panssarivaunuissa, laitteet ottavat virtansa ajoneuvon sähköjärjestelmästä.
Käytännössä valonvahvistin käyttää hyväkseen ihmissilmälle normaalisti näkymätöntä infrapunasäteilyä ja myös näkyvän alueen säteilyä eli normaalia valoa. Säteily muunnetaan ihmissilmälle näkyväksi valoksi. Valonvahvistimen tuottama kuva on sävyltään harmaan vihertävä.
Valonvahvistin vahvistaa olemassa olevaa valoa. Täysin pimeässä tarvitaan siis ulkopuolista valoa, jotta valonvahvistimella voisi tähystää. Monissa valonvahvistimissa onkin tähän tarkoitukseen pieni infrapunavalo.
Valonvahvistin on alun perin kehitetty sotilaallisiin tarpeisiin. Nykyään ominaisuus on jo melko edullisissa videokameroissakin.
Historiallinen sanomalehtikirjasto
Historiallinen sanomalehtikirjasto -tietokannan rakentaminen aloitettiin vuosituhannen vaihteessa osana yhteispohjoismaista Tiden-projektia. Kansalliskirjaston Mikkelin digitointikeskus digitoi vuoteen 2008 mennessä suuren osan Suomessa vuosina 1771–1910 ilmestyneistä sanomalehdistä. Kaikkiaan palvelu sisälsi tässä vaiheessa 165 nimekettä ja noin 800 000 digitoitua sivua. Digitointia on tämän jälkeen jatkettu opetusministeriön rahoituksella 1800-luvun loppuun ja edelleen 1900-luvun puolelle. Kolmentoista miljoonan sivun määrä ylittyi maaliskuussa 2018.. Nykyään palvelu tunnetaan digi.kansalliskirjasto.fi-nimellä sisältäen Kansalliskirjaston digitaalisia aineistoja.
Sanomalehtikirjaston sisältämät lehdet ovat vapaasti selailtavissa ja luettavissa palvelun omassa käyttöliittymässä. Selailun lisäksi aineistosta voi tehdä myös tekstihakuja. Vanhojen lehtien painoasusta johtuen tekstintunnistuksessa on puutteita, mutta käyttöliittymän tarjoama sumea haku vähentää virheiden merkitystä. Lehdet on mahdollista tallentaa myös pdf-tiedostoksi.
Palana
Palana () on kaupunkityyppinen taajama Kamtšatkan aluepiirissä Venäjän kaukoidässä, entisessä Korjakiassa. Taajama sijaitsee Kamtšatkan niemimaan länsirannikolla Palana-nimisen joen rannalla kahdeksan kilometriä sisämaahan Ohotanmeren rannalta; joen suulla Ust-Palanassa on merisatama. Taajaman asukasluku on 3 134 (2013).
Palana on Tigilin piirin hallintokeskus. Taajama ei kuitenkaan itse ole piirin osa, vaan sillä on itsenäisen kaupunkipiirin status. Palana sijaitsee noin 850 km pohjoiseen Petropavlovsk-Kamtšatskista.
Vuosina 1991-2007 Palana oli Korjakian autonomisen piirikunnan hallinnollinen keskus.
Koisot
Koisot ("Solanum") on kaksisirkkaisten luokkaan kuuluva kasvisuku, johon kuuluu yksi- ja monivuotisia, pensaita tai puolipensaita ja köynnöskasveja. Kaikkiaan sukuun kuuluu yli tuhat lajia. Niillä on usein houkuttelevat kukat ja hedelmät. Useimmat lajit ovat myrkyllisiä ihmisille, mutta sukuun kuuluu myös useita lajeja, joilla on syötävät hedelmät, lehdet tai mukulat. Syötäviin lajeihin kuuluu kolme tärkeää ravintokasvia: peruna, tomaatti ja munakoiso.
Otar Taktakišvili
Otar Taktakišvili (; 27. heinäkuuta 1924 Tbilisi – helmikuu 1989) oli georgialainen, koko elämänsä neuvostoaikana elänyt säveltäjä.
Taktakišvili opiskeli Tbilisin musiikkikoulussa vuosina 1938–1942 ja Tbilisin konservatoriossa vuosina 1942–1947. Hän toimi konservatorion rehtorina vuosina 1962–1965 ja professorina vuodesta 1966. Hän toimi myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton sihteerinä. Hänen sävellystöihinsä kuuluu suuri määrä erilaisia teoksia; oopperoita, sinfonioita, konserttoja, lauluteoksia ja elokuvamusiikkia. Taktakišvilin säveltämiin oopperoihin lukeutuvat esimerkiksi "Mindiia" (1961), joka perustui Važa-Pšavelan runoihin, ”Kolme novellaa” (1967), Mikheil Džavakhišvilin ja Galaktion Tabidzen teoksiin perustuva kolmen yksinäytöksisen oopperan triptyykki, ja ”Kuun ryöstö” vuodelta 1974. Hänen musiikkiaan luonnehtivat ”lempeä modaalisuus, ajoittaiset parallelismit ja kansansoittimien imitaatio”.
Taktakišvilille myönnettiin Neuvostoliiton valtionpalkinto kolme kertaa vuosina 1951, 1952 ja 1967 sekä useita muita palkintoja ja arvonimiä.
Ankh
Ankh on elämää tarkoittava sana muinaisen Egyptin kielessä, ja sitä tarkoittava hieroglyfi muistutti ristiä, jonka ylin sakara oli silmukan muotoinen. Tästä syystä Egyptin kristitty väestö, koptit, omaksuikin ankh-symbolia muistuttavan koptilaisen ristin myöhemmin oman uskonsa tunnukseksi. Symboli tunnetaan myös nimillä silmukkaristi (), Niilin avain tai egyptiläinen risti.
Elämää tarkoittava hieroglyfimerkki ankh esitti mahdollisesti sandaalin hihnaa, sillä sanat 'sandaali' ja 'elämä' ääntyivät samalla tavalla Egyptin kielessä. Egyptiläisessä hautataiteessa ankh-symbolia kuvattiin usein elämään (etenkin kuolemanjälkeiseen elämään) liittyvissä yhteyksissä, esimerkiksi seinämaalauksissa, joissa manalan jumala Anubis ojensi vainajalle Ankhin avaimeksi tuonpuoleiseen elämään. Egyptissä valmistettiin myös ankh-symbolia esittäviä amuletteja. Ankh tunnetaan myös matkaajan suojelusamulettina ja se on myös liitetty hedelmällisyyteen. Vain jumalat saavat kantaa Ankhia sillä se on Niilin avain, ikuisen elämän avain.
Erään suositun teorian mukaan lenkki esittää naista tai naisen sukupuolielintä, pystysuora viiva miestä tai miehen sukupuolielintä. Vaakasuora linja edustaisi lapsia. Vaikka turistioppaat Egyptissä suosivatkin tätä teoriaa, yksikään akateeminen tutkimus ei tue tätä käsitystä.
Ristiä on kuvattu myös seisovan ihmisen symboliksi, jolloin lenkki kuvastaa päätä, suora torsoa ja yhteenliitettyjä jalkoja, ja vaakasuora linja sivulle levitettyjä käsiä. Länsimaisessa esoteriassa ristiä on sovitettu myös ihmisen kasvoille siten, että suora symboloi nenänvartta, vaakasuora kulmakarvojen päälle vedettyä linjaa ja lenkki otsalla sijaitsevaksi oletettua kolmatta silmää. Näillä tulkinnoilla ei vaikuta olevan akateemisen tutkimuksen tukea.
Ankh-kuviota sanotaan myös auringon jumalan symboliksi.
Sulkhan Tsintsadze
Sulkhan Tsintsadze (; 1925–1991) oli georgialainen säveltäjä ja sellisti.
Uransa Tsintsadze aloitti sellistinä 1940-luvulla Georgian valtion jousikvartetissa. Hänet tunnetaankin erityisesti sävellyksistään jousikvartetille, mutta hän sävelsi myös oopperoita, baletteja, sinfonioita ja konserttoja. Hänen ensimmäinen, suureen suosioon noussut sävellyksensä koostui jousikvartetille tarkoitetuista miniatyyreistä ja sai inspiraationsa georgialaisista kansanlauluista. Sävellyksissään Tsintsadze ”tuo esiin Georgian kansallisten soitinten harmoniset värit ja äänet”.
Tsintsadze toimi Georgian säveltäjäliiton puheenjohtajana ja Tbilisin konservatorion rehtorina. Hänelle myönnettiin useita palkintoja, kuten Georgian kansantaiteilijan ja Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimet sekä Neuvostoliiton valtionpalkinto ja Šota Rustaveli -palkinto.
Myös Tsintsadzen poika Irakli Tsintsadze on säveltäjä.
Jukka Gronow
Jukka Olavi Gronow (s. 1945) on suomalainen sosiologi. Hän on Uppsalan yliopiston sosiologian emeritusprofessori ja Helsingin yliopiston sosiologian dosentti. Hänen kulutussosiologisia läpimurtoteoksiaan olivat "The Sociology of Taste" (1997) ja "Caviar with Champagne: Common Luxury and the Ideals of Good Life in Stalin's Russia" (2003). Lisäksi teos "Ordinary Consumption" (2001) on hänen ja professori Alna Warden toimittama.
Eräs Gronowin sosiologian klassikoihin kohdistuneisiin tutkimuksiin perustuva julkaisu on "Sosiologian klassikot" vuodelta 1996. Kirjan muut tekijät ovat Arto Noro ja Pertti Töttö.
Uransa alkupuolella Gronow oli mukana Tandem-projektissa (Tasa-arvon ja demokratian tutkimus) tutkimassa suomalaista yhteiskuntaa. Tulokset julkistettiin kirjassa "Demokratian rajat ja rakenteet: tutkimus suomalaisesta hallitsemistavasta ja sen taloudellisesta perustasta" (1977). Gronowin lisäksi sen tekijöitä olivat Pertti Klemola ja Juha Partanen.
Gronow valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2007.
Gronowin puoliso on vuodesta 1983 ollut museologian professori Kerstin Smeds. Heillä on kolme lasta.
Ypäjäläinen
Ypäjäläinen on Ypäjän kunnan asukkaille ilmainen kuukausittain ilmestyvä lehti. Muualla asuville lehti on maksullinen. Lehteä julkaisevat Ypäjän kunta ja Ypäjän seurakunta yhdessä. Lehden painos on noin 3 000.
Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1970 aluksi Ypäjän kunnan julkaisemana monisteena seitsemän kertaa vuodessa. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana oli tuolloin kunnan liikuntasihteerinä toiminut Matti Tuura. Vuonna 1972 "Ypäjäläistä" alettiin kehittää kunnan ja seurakunnan yhteiseksi tiedotuslehdeksi, ja vuoden 1973 alusta se on ilmestynyt kuukausittain.
Vuodesta 2009 "Ypäjäläinen" on ollut luettavissa myös verkkolehtenä.
Varasta pomolta
Varasta pomolta on suomalaisen rap-artisti Seppo Lampelan "Steen1" -nimellä julkaistu toinen studioalbumi. Sen julkaisi Monsp Records 28. syyskuuta 2005. Kappale "Unionin sotilas" julkaistiin lisäksi ilmaiseksi ladattavaksi Lampelan kotisivuilla.
Albumi oli Suomen virallisella listalla viikot 40–41, parhaimmillaan sijalla 24. Levyn singlejulkaisu "Terroristi" oli viikon singlelistan 18. Kappaleesta "Carosol Kid" on julkaistu musiikkivideo.
Scotiabank Saddledome
Scotiabank Saddledome, entiseltä nimeltään Pengrowth Saddledome, on urheiluhalli Albertan Calgaryssä. Hallin on suunnitellut arkkitehti Graham McCourt Architects. Katsojia mahtuu jääkiekko-otteluihin vajaa 19 300. Hallissa pelattiin vuoden 1988 talviolympialaisten jääkiekko-otteluita.
Scotiabank Saddledomessa pelaavat seuraavat urheilujoukkueet:
Streaky
Streaky (engl. "Streaky the Supercat") on Terästytön kissa, joka esiintyi ensi kerran "Action Comics #261" -lehdessä (Helmikuu 1960). Tuntomerkeiltään, Streaky on punertava ja sen toisessa kyljessä on keltainen salamaa muistuttava kuvio. Ei ole esiintynyt sarjakuvien nk. Post-Crisis aikana, tosin toisella sankarittarella "Voimatytöllä" on nykyään kovasti Streakyä muistuttava normaali kissa.
Streaky oli alun perin tavallinen kissa. Kun Terästyttö yritti poistaa vihreän kryptoniitin haittavaikutuksia, mutta epäonnistui siinä. Niinpä hän heitti kokeilukivensä ulos ikkunasta tietämättä, että oli muuttanut sen uudeksi kryptoniitiksi, X-Kryptoniitiksi. Yöllä Streaky löysi kiven ja sai siitä supervoimat.
Streakyn voimat ovat samankaltaisia kuin Terästytöllä ja Teräsmiehellä. Niihin kuuluvat mm: Streaky on haavoittuvainen taikuutta vastaan. Toisaalta se on immuuni kryptoniittille koska ei tule Krypton-planeetalta.
Computer Entertainment Rating Organization
Computer Entertainment Rating Organization (CERO) on japanilainen organisaatio, joka vastaa videopelien ja muiden ohjelmistojen ikäluokituksesta.
Järjestelmässä on käytössä neljä ikärajoitusta ja useita sisältösymboleita. Sisältösymbolit ovat olleet käytössä huhtikuusta 2004 lähtien. Merkit painatetaan pelien kanteen.
Mainitaan kaikissa pelipakkauksissa.
Mainitaan kaikissa pelipakkauksissa paitsi kaiken ikäisille tarkoitetuissa peleissä.
Andrei III
Andrei III Aleksandrovitš (, 1255–1304) oli Vladimirin ruhtinas vuosina 1293–1304. Hän oli yksi Aleksanteri Nevskin pojista. Andrei Aleksandrovitš oli myös Novgorodin, Kostroman ja Gorodetsin ruhtinas.
Dmitri Aleksandrovitš
Dmitri Aleksandrovitš Perejaslavski (, 1250 – 1294) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1277–1294. Novgorodin ensimmäinen kronikka kertoo hänen rankaisseen karjalaisia ja valloittaneen heidän maansa vuonna 1278.
Hän oli Aleksanteri Nevskin toiseksi vanhin poika ja nousi kruununperilliseksi vanhemman veljensä Vasilin kuoltua nuorena. Aleksanteri Nevski jätti Dmitrin vastuuseen Novgorodista jo alle kymmenvuotiaana. Aleksanteri Nevskin kuollessa 1263 Dmitri oli edelleen alaikäinen ja novgorodilaiset lähettivät hänet "kotiin kasvamaan". Dmitri palasi 18 vuotta täytettyään ja taisteli vallasta setiään Jaroslav III:a ja Vasili Jaroslavitšia vastaan. Hän sai Vladimirin ja Novgorodin haltuunsa vasta setiensä kuoltua.
Dmitrin nuorempi veli Andrei yritti puolestaan Kultaisen ordan tuella kaapata vallan Dmitriltä, joka joutui pakenemaan Kaprion linnaan ja mahdollisesti Skandinaviaan asti. Lopulta Dmitri vetäytyi luostariin, vihittiin munkiksi 1293 ja kuoli vuotta myöhemmin.
Vasili Jaroslavitš
Vasili Jaroslavitš (; 1241 – tammikuu 1276) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1272–1276. Vasili oli edeltäjänsä Jaroslav III:n nuorin poika. Hän oli kuollessaan 35-vuotias.
Jaroslav III
Jaroslav III Jaroslavitš () oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1263–1271. Hän oli Jaroslav II:n poika ja Aleksanteri Nevskin nuorempi veli.
Argo
Argo () oli kreikkalaisessa mytologiassa laiva, jolla Iason ja argonautit purjehtivat Kolkhiiseen ryöstämään lohikäärmeen vartioimaa kultaista oinaan taljaa. Argon rakensi Argos, Friksoksen poika, Dodonan oraakkelipaikassa kasvaneesta tammesta, ja niinpä laiva kykeni puhumaan ja ennustamaan. Argo toimi myös innoittajana, kun Ptolemaios loi eteläiselle tähtitaivaalle sitä esittävän tähdistön, Argo-laivan. "Odysseian" mukaan Argo oli ensimmäinen laiva, joka oli selvinnyt Skyllan ja Kharybdiin ohi vahingoittumatta.
Andrei II
Andrei II Jaroslavitš (; 1222–1264) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1249–1252. Hän oli Jaroslav II:n poika sekä Aleksanteri Nevskin ja Jaroslav III:n vanhempi veli ja heidän edeltäjänsä Vladimirin hallitsijana.
Bilbo Reppuli
Bilbo Reppuli () on keskeinen hahmo J.R.R. Tolkienin kirjoissa "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin". Hän oli Keski-maan hobitti ja kuuluisan Frodo Reppulin setä ja serkku.
Risto Pitkäsen suomennoksessa Bilbon nimi on "Kalpa Kassinen".
Bilbo syntyi 22. syyskuuta 2890 Kolmatta aikaa Bungo Reppulille ja Belladonna Tukille. Kirjassa "Hobitti eli sinne ja takaisin" kerrotaan, kuinka vuonna 2941 Bilbo lähti Gandalfin, Thorin Tammikilven ja kahdentoista muun kääpiön kanssa valtaamaan Yksinäistä Vuorta takaisin lohikäärme Smaug Kultaiselta. Tämä johti heidät seikkailuun, joka vei heidät Rivendelliin ja läpi Synkmetsän päämääränään Erebor. Siellä, juuri kun Thorin ja kumppanit olivat vallanneet vuoren itselleen takaisin, alkoi Viiden Armeijan Taistelu.
Kirjassa Bilbo löysi Valtasormuksen ja pakeni Klonkulta voitettuaan tämän arvoituskilvassa kysymyksellä ”Mitä minulla on taskussani?”. Kuitenkin kilpailun kuluessa Bilbo kertoi olevansa Reppuli ja tulevansa Konnusta. Bilbo kantoi sormusta 60 vuotta tietämättä mitään sen merkityksestä, ja se pidensi Bilbon elämää yli tavallisen rajan. Hän käytti sormusta kun hän taisteli Synkmetsän hämähäkkejä vastaan ja kun hän pelasti Thorinin ja muut Synkmetsän haltioilta. Viiden Armeijan Taistelussa Bilbo käytti sormusta pysyäkseen piilossa ja vahingoittumattomana. Tämän takia häntä oli hieman vaikea löytää taistelun jälkeen, koska hän oli saanut kiven päähänsä ja pyörtynyt, mutta herättyään hän otti sormuksen pois.
Seikkailun jälkeen Bilbo adoptoi Frodon ja käytti sormusta piiloutuakseen epämieluisilta serkuiltaan Säkinheimo-Reppuleilta, kun he tulivat kylään. "Taru sormusten herrasta"-kirja alkaa, kun Bilbo lähtee Konnusta 111. syntymäpäivänään (22. syyskuuta 3001), jättäen sormuksen ja koko muun omaisuutensa Frodolle. Hän matkusti Rivendelliin kolmen kääpiön kanssa. Siellä hän eli rauhallista elämää syöden, nukkuen, kirjoittaen runoja ja työstäen elämäkertaansa. Hän kirjoitti myös kirjan "Käännöksiä haltiakielestä", josta tuli Silmarillionin perusta. "Sormusten herran" viimeisessä osassa "Kuninkaan paluussa" Bilbo lähtee Frodon, Gandalfin ja haltioiden kanssa Harmaisiin Satamiin. Sieltä hän lähtee laivalla meren yli Valinoriin 29. syyskuuta 3021. Hän oli vanhentunut huomattavasti sen jälkeen kun oli luopunut Sormuksesta. Hän oli jo juhlinut 131. syntymäpäiväänsä, joten hän oli vanhin hobitti, joka oli koskaan elänyt Keski-maassa.
Glorfindel
Glorfindel on fiktiivinen haltia J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Hän on hahmo, joka ilmestyy muutamia kertoja Keski-maan historiassa. 
Glorfindel saapui aluksi Ñoldo-haltiana Gondoliniin, mutta Tuorin, Idrilin, Eärendilin ja monien muiden Gondolinista paon aikana Ensimmäisellä ajalla hän auttaa heitä. Kun Balrog sulkee kaikki pakotiet ympäröivillä vuorilla, Glorfindel taistelee sitä vastaan kivisellä huipulla, ja molemmat saavat surmansa.
Glorfindel kuitenkin palaa Kolmannella ajalla Fornostin taistelun lopussa ja myöhemmin Elrond Puolhaltia lähettää hänet Frodon oppaaksi Rivendelliin. On hyvin epätavallista, mutta ei mahdotonta, että haltia palaa Mandosin saleista takaisin Ardaan, mutta Glorfindelille näin kävi. Tolkien kertoi itse, että Glorfindel palasi valarin käskystä ilmeisesti istarin kanssa Keski-Maahan.
Glorfindel oli se, joka ennusti Angmarin Noitakuninkaasta että: ”Miehen kädestä hän ei tule kuolemaan”. Tämä ennustus toteutui kun Éowyn, nainen, tappoi Noitakuninkaan Pelennorin kenttien taistelussa. Peter Jacksonin elokuvassa Arwen korvaa Glorfindelin Frodon auttajana. Ralph Bakshin animaatioversiossa Glorfindel kirjoitettiin myös ulos, tällä kertaa hänet korvasi Legolas.
Svjatoslav III
Svjatoslav III () oli Novgorodin ruhtinas vuosina 1200–1205, 1207–1210 ja Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1246-1249. Hän oli Vsevolod III:n kuudes poika. Hän sai isänperintönä Jurjev-Polskiin, jonne hän palasi jouduttuaan karkotetuksi Vladimirista kahden vuoden valtakauden jälkeen.
Euroopan lippu
Euroopan lippu koostuu kahdentoista keltaisen tähden kehästä sinisellä taustalla. Se on Euroopan kansojen yhtenäisyyden symboli.
Vaikka lippu liitetään useimmiten Euroopan unioniin, se oli alun perin Euroopan neuvoston käyttämä ja tarkoitettu edustamaan koko Eurooppaa mistään tietyistä järjestöistä riippumatta. Se otettiin käyttöön neuvostossa 8. joulukuuta 1955 ja Euroopan yhteisössä 26. toukokuuta 1986. Euroopan unionin korvattua Euroopan yhteisön lippua ovat hallinnoineet yhdessä neuvosto ja unioni. Lippu on lisäksi kuvattu kaikissa euroseteleissä.
Lipun tähtien määrä ei liity EU:n jäsenmaiden määrään, vaikkakin Maastrichtin sopimuksen solmimisen aikaan jäsenvaltioita oli unionissa sattumalta juuri 12. Vuonna 1953 Euroopan neuvostolla on 15 jäsentä, ja ehdotettiin, että tulevassa lipussa olisi yksi tähti jokaiselle jäsenmaalle (eikä se vaihtuisi tulevien jäsenien myötä). Saksan liittotasavalta vastusti ajatusta, sillä yksi neuvoston jäsenistä oli Saarin kiistelty alue, ja Saksan mielestä tähti merkitsisi alueen itsenäisyyden tunnustamista. Ranska taas vastusti neljäntoista tähden lippua, sillä se viittaisi Saarin liittämiseen Saksaan. Myytin mukaan Italian edustaja vastusti kolmeatoista tähteä, koska 13 on epäonnennumero ja Yhdysvaltain varhaisissa lipuissa oli tuo määrä tähtiä. Numeroon 12 päädyttiin lopulta koska sillä ei ollut poliittisia viittauksia ja 12 nähtiin täydellisyyden symbolina: 12 tähtimerkkiä, 12 tuntia kellossa, 12 kuukautta vuodessa, 12 apostolia, 12 olymposlaista jumalaa ja 12 roomalaista laintaulua.
Sisäasiainministeriö on eräissä yhteyksissä suosittanut liputtamista lipulla mahdollisuuksien mukaan kansallislipun rinnalla. Esimerkiksi toukokuun 9. päivänä vietettävänä Eurooppa-päivänä on suositeltu liputtamista myös Euroopan lipulla.
Liputtaminen on perusteltua erityisesti silloin, kun liputuksen aihe liittyy EU:n toimintaan. Muu käyttö liittyy yleensä vierailuihin tai kokouksiin, joihin tulee osallistujia EU-instituutioista tai EU-maista.
Lippua käytetään myös Suomen lipun rinnalla ulkorajoilla olevilla rajanylityspaikoilla sekä kansainvälisillä lentoasemilla ja satamissa.
On väitetty, että tähtien lukumäärällä olisi yhteyksiä neitsyt Marian 12-tähtiseen sädekehään, joka esiintyi usein katolisessa kristillisessä taiteessa. Lippu ja EU olisivat osa salaliittoa, joka yrittää elvyttää Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan. Jotkut uskonnolliset järjestöt toisaalta väittävät tähtien edustavan babylonialaista taivaanjumalaa, mikä osoittaisi EU:n johdossa vallitsevan ”jumalattoman tilan”. Suurin osa puolueettomista viranomaisista kumoaa väitteet taruina, mutta lipun suunnittelija Arsène Heitz on myöntänyt Raamatun ilmestyskirjan auttaneen innoittamaan häntä.
Jaroslav II
Jaroslav II eli Jaroslav Vsevolodovitš (Jaroslav Vsevolodinpoika, ; 8. helmikuuta 1191 – 30. syyskuuta 1246) oli Vladimir–Suzdalin suuriruhtinas vuosina 1238–1246. Hän oli Vsevolod III:n neljäs poika. Venäläiset tekivät hänen johtamanaan ryöstöretken Hämeeseen talvella 1226–1227 ja ottivat runsaasti vankeja. Hän levitti ortodoksisuutta Karjalaan.
Jaroslavilla oli useita poikia. Hänen poikansa Andrei II, Aleksanteri Nevski ja Jaroslav III olivat kukin aikanaan hänen seuraajiaan Vladimirin hallitsijana.
Intermezzo
Intermezzo [] () on musiikkiin liittyvä termi, jolla on muutama hieman toisistaan poikkeava merkitys. Yleisesti sanaa käytetään viittaamaan sävellykseen, joka sijoittuu kahden (suuremman) musiikillisen kokonaisuuden väliin. Tarkemmin intermezzot voidaan jakaa kahteen päätyyppiin, ns. oopperaintermezzoon ja instrumentaaliseen intermezzoon.
1700-luvun oopperassa intermezzo oli koominen välinäytös vakavamman opera serian kahden näytöksen tai kohtauksen välillä. Nämä intermezzot saattoivat olla itsessään kokonaisia teoksia, vaikkakin pääteosta lyhyempiä. Ne antoivat kontrastia tummemmansävyiselle opera serialle ja tarjosivat humoristisen tauon pääteoksen draamasta. Tunnetuin tällainen teos lienee Giovanni Battista Pergolesin "La serva padrona".
Välillä intermezzot ja niiden suosio levisivät jopa nopeammin kuin itse opera seria – asiaa ei ainakaan haitannut niiden tuottamisen helppous verrattuna täysimittaiseen oopperaan. 1730-luvulla tyyli levisi ympäri Eurooppaa.
1800-luvulla termi sai uuden merkityksen – lyhyehkö soitinsävellys, joka oli joko välisoittona suuremman teoksen kahden osan välillä tai vaihtoehtoisesti itsenäinen teos. Näiden intermezzojen tyyli ja funktio vaihtelevat suurestikin.
Oopperasäveltäjät sävelsivät ajoittain intermezzoja välisoitoiksi oopperan näytösten välille. Tässä merkityksessään intermezzo muistuttaa entr'actea. Tämäntyyppisiin välisoittoihin lukeutuu esimerkiksi intermezzo Pietro Mascagnin oopperasta "Cavalleria rusticana". Myös muiden muassa Puccini ja Delius sävelsivät oopperoihinsa tällaisia välisoittoja.
Juri II
Juri II eli Juri Vsevolodovitš (joskus myös "Yrjö II", 1189 – 4. maaliskuuta 1238) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1212–1216 ja 1218–1238 ja hallitsi Vladimir-Suzdalia Venäjän mongolivalloituksen aikaan.
Vsevolod III:n kolmantena poikana Juri kunnostautui taisteluissa Rjazania vastaan 1208. Jurin isä halusi jättää Jurille perinnöksi Rostovin ja vanhimmalle pojalle Konstantinille Vladimirin, mutta Konstantin vaati joko molempia tai ei mitään. Siksi Vsevolod jätti Konstantinin perinnöttömäksi ja jätti molemmat kaupungit Jurille.
Konstantin liittoutui Novgorodin Mstislav Rohkean kanssa ja löi muut veljensä Lipitsajoella. Voitettuaan Vladimirin hän lähetti Jurin hallitsemaan Rostovia ja Jaroslavlia. Konstantin kuoli kaksi vuotta myöhemmin, ja Juri palasi Vladimiriin.
Juri soti useasti Volgan Bulgariaa vastaan ja perusti Nižni Novgorodin linnakkeen Volgalle suojaksi bulgaareilta. Nuoremman veljensä Jaroslavin hän asetti hallitsemaan Novgorodia.
Kun mongolit lähestyivät Venäjää ensi kertaa 1223, lähetti Juri heitä vastaan pienen joukon, muttei ehtinyt katastrofaaliseen Kalkan taisteluun.
Kun mongolit palasivat 1237, Juri kohteli heidän lähettiläitään töykeästi. Hän ei myöskään auttanut Rjazania, kun Batu-kaani piiritti sitä. Hänen oma pääkaupunkinsa olikin seuraava kohde. Jurin pojat lyötiin Kolomnassa, ja Juri itse pakeni Jaroslaviin. Hänen vaimonsa Agatha (Kiovan Mikaelin sisar) kuoli kirkossa, josta väki oli hakenut turvaa tulelta.
Juri itse kuoli 1238 Sit-joella, missä mongolit murskasivat Vladimir-Suzdalin joukot.
Konstantin I (Vladimir)
Konstantin Vsevolodovitš (18. toukokuuta 1186 – 2. helmikuuta 1218) oli Vsevolod III:n poika. Hän hallitsi Novgorodia 1206 ja 1207, sekä myöhemmin Rostovia ja Vladimiria.
Vsevolod teki kuolinvuoteellaan Konstantinin perinnöttömäksi ja jätti nuoremmalle veljelle Jurille Vladimirin. Lipitsan taistelussa (1216) Konstantin ja hänen liittolaisensa Novgorodin Mstislav löivät Jurin ja miehittivät Vladimirin.
Konstantin rakennutti ylösnousemuksen katedraalin Rostoviin ja kolme kivikirkkoa Jaroslavliin.
Konstantinin kuoltua 1218 Juri palasi valtaan. Konstantinin perilliset kuitenkin pitivät Rostovin ja Jaroslavin 1400-luvulle asti.