Zenyatta Mondatta
Zenyatta Mondatta on The Police -yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin lokakuussa 1980.
Albumi edustaa ehkä eniten yhtyeen ska- ja reggae-vaikutteita mutta myös pop-vaikutteita. Yhtyeen kokonaissointi pääsi kunnolla oikeuksiinsa koko albumilla tavalla jota aiemmin oli kuultu edellisen albumin yksittäisillä kappaleilla kuten
"Walking on The Moon" tai "Message in A Bottle."
Sting siirtyi sanoituksissa entistä enemmän aiheiden yleisempään näkökulmaan. Hän itse myönsi ettei olisi voinut kirjoittaa esimerkiksi "Driven to Tears" tai "When the world is.." kappaleita ennen kokemuksiaan The Policen kiertueista.
Albumi oli viimeinen Nigel Grayn tuottamana. Hän ja yhtyeen manageri Miles Copeland ajautuivat erimielisyyksiin
taloudellisista syistä. Copeland ei suostunut
siihen, että Gray saisi palkkionsa osuutena tuotosta, vaikka yhtye kannatti sitä.
Gray otti palkkiona 25000. punnan kertakorvauksen, sillä hän piti tarjottua osuutta, mikä oli 0,75 prosenttia varsinaisen yhtyeen
jäsenten osuudesta, naurettavana.
Yhtyeen sisälle syntyi jako. Sting oli tehnyt kappaleistaan pitkälle viimeistellyt demot. Hän ehdotti että mukaan
otettaisiin vain Stewart Copelandin soittamia rumpuosuuksia. Muiden jäsenten sävellysten demoja ei edes kuunneltaisi.
Gray ei hyväksynyt ajatusta vaan teki selväksi kantansa kunnollisen, yhtyeen soittaman levyn puolesta, mikä johti välirikkoon
Stingin kanssa.
Stewart Copeland muisteli sen olleen hetki jolloin ""saatoimme vain todeta että Stingin ego oli saapunut"" Gray ja Andy Summers
ovat kuvailleet versioita jazz-rockiksi ja soul-tyylisiksi, joihin piti saada tiukempi soitto-ote ja The Policen yhtyesointi.
Albumi äänitettiin Hollannissa Hilversumissa Wisselloords-studioilla. Aikataulu oli tiukka, sillä yhtyeen kansainvälinen suosio oli nousemassa hyvin nopeasti. Äänityksiin oli varattu kuukausi ja sen katkaisivat viikoksi kaksi
suurta ulkoilmakonserttia Leixlip Castlessa Dublinissa ja Milton Keynesin festivaaleilla.
Yhtye lähti äänityksistä suoraan konserttiin Belgiaan.
Albumin miksauksessa ilmeni vielä ongelma. Wisselloord-studion tarkkailukaiuttimet olivat Graylle oudot ja niiden sointikuva
vääristi lopputuloksen muissa kuuntelutiloissa. Hän joutui miksaamaan nauhat uudelleen yhden illan aikana.
"Don't Stand So Close To Me" kertoo miesopettajan ja tyttöoppilaan välisestä jännitteestä. Sting oli opettajana toimiessaan
kuullut tapauksista. Kappaleessa on viittaus Vladimir Nabokovin "Lolitaan". Se oli albumin ensimmäinen singlejulkaisu.
"Canary in the Coalmine" oli albumin kolmas singlejulkaisu.
"De Do Do Do, De Da Da Da" oli toinen single ja yhtyeen seuraava varsinainen hitti Yhdysvalloissa "Roxannen" jälkeen. Se on albumin ehkä eniten niin kutsuttu purukumipop-kappale.
"Behind My Camel" kappale voitti 1982 Grammy-palkinnon parhaana rock-instrumentaaliesityksenä
Primus on tehnyt kappaleesta cover-version.
Sting sävelsi opettajana toimiessaan "Shadows In The Rain" -kappaleen alun perin Last Exit -yhtyeelle Newcastlessa matematiikan tunnin aikana.
Albumi jakoi mielipiteet. Toisten mukaan sillä ei ollut selkeää musiikillista linjaa kun taas toiset pitivät sitä hyvänä pop-albumina. Musiikissa huomattiin yhtyeen keräämät vaikutteet mm. itämaisesta musiikista. Andy Summers kritisoi lopputulosta todeten sen liian kiireellä valmistetuksi ilman yhtyeen mahdollisuutta kunnolla vaikuttaa jälkituotantoon. Sting korostaa, ettei albumia oltu tarkoitettukaan kokonaisuudeksi, vaan kokoelmaksi lauluja, joista osa oli hyviä ja osa "aivan kauheita." Stewart Copeland on todennut levyn olleen ehkä "hieman ohari, mutta anteeksiannettava".
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Sting merkittyjä lukuun ottamatta.