hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rutajärvi (Urjala)
Rutajärvi on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva järvi eteläisellä Pirkanmaalla Urjalassa. Järven vanha nimi on "Airanne". Nykyinen nimi on vakiintunut käyttöön 1600-luvulla.
Nuuta-, Ruta- ja Kortejärvi muodostavat etelästä pohjoiseen virtaavan vesireitin. Tämä vesireitti kerää suurimman osan Urjalan alueen vesistä.
Nuutajärveen laskee etelästä Ihanajokea pitkin Kivijärven, Vähäjärven ja Matkunjärven muodostama reitti, johon yhtyy lännestä Särkijärvi. Lännestä Mustanojaa pitkin Nuutajärveen laskevat Iso ja Vähä Mustajärvi sekä Valajärvi. Nuutajärvi laskee Nuutajokea pitkin Rutajärveen.
Rutajärveen laskee idästä Kokonjärven, Lahmajärven ja Hirsjärven muodostama reitti Kolkanjokea pitkin. Sen alajuoksulle lähelle Urjalan keskustaajamaa jää kuivatettu Vanhajärvi.
Rutajärvestä vedet laskevat edelleen Urjalankylän jokea Kortejärveen, mistä vedet purkautuvat Tarpianjokea myöten Jalantijärveen ja edelleen Vanajaveden reittiin.
Urjalan asutus on vanhastaan keskittynyt näiden vesistöjen varsille ja vesistöjen ympärille syntyi Urjalan pitäjäkin aluksi keskuksenaan Rutajärven- Kortejärven välinen alue. Nuuta- ja Rutajärven väliselle kannakselle syntyi Nuutajärven taajama ja Nuutajärven lasitehdas.
Järviketjua on laskettu useassa vaiheessa. Nykyiset vedenjuoksutukset ja korkeudet perustuvat vuoden 1943 laskusuunnitelmaan ja 1983 annettuihin selventäviin määräyksiin. Vedenkorkeutta säädellään Kortejärven alapuolella Nokoorin padolla. Urjalankylän joessa on lisäksi kynnys, joka estää veden hallitsemattoman purkautumisen Rutajärvestä Kortejärveen.
Saaria Rutajärvellä on 4 kookasta sekä kymmenkunta pienempää. Suurimmat saaret Vohlissaari, Heinussaaret ja Kalliosaaret sijaitsevat järven itäosassa. Pieniä saaria sekä kallioluotoja on rantojen läheisyydessä sekä järven länsilaidalla.
Järveä halkovat luode- kaakko -suuntaiset kallioperän rakenteet. Erityisen selvästi tämä näkyy Lielahden, Ratalahden, Kajaniemen ja Niemelän niemen muodoissa.
Rannat ovat Rutajärvellä pääosin kivikkoiset ja kallioiset, etenkin sen lounais- ja etelärannat ovat erityisen jylhiä. Ratalahdesta kohoaa komea Kormuntinvuori noin 50 metriä vedenpinnan yläpuolle. Itärannalla sijaitsee muinainen linnavuori. Kallioisia rantoja ympäröi usein moreenipeite, alavammilla seuduilla maaperä on yleensä savea.
Veden laatu Rutajärvessä voidaan luokitella olevan yleisluokaltaan tyydyttävä. Rutajärvi on ruskean sävyinen rehevähkö järvi. Veden ph on normaali, ajoittain esiintyy happivajausta ja lisääntyvässä määrin leväesiintymiä. Uudessa pintavesien ekologisessa ja kemiallisessa luokituksessa Rutajärvi kuuluu luokkaan hyvä.
Rutajärvellä suoritettiin vuonna 2005 koekalastus.
Saalis jakaantui kappalemäärän mukaan seuraavasti:Painon mukaan kokonaissaalis oli:Särkikaloja on 62,3 % kappalemäärästä ja 49,8 % painosta. Hauen osuus on liian pieni todelliseen tilanteeseen verrattuna.
Kankaanpään ranta-alueet järven itäpäässä, SL 308, on suojeltu.
Rutajärveltä on esitetty julkisesti esiintymähavainnot seuraavista perinnebiotoopeista:Kajaniemessä on kartoitettu arvokkaita kalliojyrkänteiden alapuolisia lehtoja ja korpia.
Humboogie
Humboogie on vuonna 1995 perustettu suomalainen yhtye. Yhtyeen musiikki on tyyliltään rentoa ja groovaavaa 1970-luvun musiikkia. Humboogien nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat AEP (Ari Parikka), Henry Valanne ja Mika Valtonen.
Yhtye on julkaissut kolme albumia, joista uusin, Airsong, julkaistiin vuonna 2005. Albumin kappaleeseen ”My 2nd Living Room” tehtiin lisäksi musiikkivideo, joka kuvattiin ravintola Uudessa Apteekissa, Turussa.
Werner Kohlmeyer
Werner Kohlmeyer (19. huhtikuuta 1924 – 26. maaliskuuta 1974) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän kuului vuoden 1954 maailmanmestaruuden voittaneeseen Saksan jalkapallomaajoukkueeseen ja pelasi lopputurnauksessa viisi Saksan kuudesta ottelusta. Kaikkiaan hän pelasi 22 maaottelua vuosina 1951–1955. Hän pelasi pitkään 1. FC Kaiserslauternissa.
Aktiiviuransa jälkeen Kohlmeyer sairastui alkoholismiin; hän olikin vasta 49-vuotias sydämensä pettäessä.
Runic
Runic on espanjalainen folk/viikinkimetallia soittava yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia.
Herbert Erhardt
Herbert Erhardt (6. heinäkuuta 1930 – 3. heinäkuuta 2010) oli saksalainen jalkapalloilija. Seuratasolla hän pelasi puolustajana muun muassa FC Bayern Münchenissä.
Kansainvälistä mainetta Erhardt saavutti Länsi-Saksan maajoukkueessa; hän kuului vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailujen voittajiin vaikkei pelannutkaan lopputurnauksessa yhtään ottelua.
Erhardt osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin myös vuosina 1958 ja 1962. Hän pelasi kaikkiaan 50 maaottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 1953–1962.
Ottmar Walter
Ottmar Kurt Herrmann Walter (6. maaliskuuta 1924 Kaiserslautern – 16. kesäkuuta 2013 Kaiserslautern) oli saksalainen, Länsi-Saksaa edustanut jalkapalloilija ja maailmanmestari. Hän oli samassa lajissa loistaneen Fritz Walterin nuorempi veli.
Walter palveli Saksan sotalaivastossa toisessa maailmansodassa, jonka Englannin kanaalin taistelussa loukkaantui kolmesta kranaatinsirpaleesta vaikeasti oikeaan polveensa. Hän aloitti peliuransa 1. FC Kaiserslauternissa 1940-luvun lopulla. Walter kuului veljensä kanssa Saksan jalkapallomaajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1954. Hän pelasi 21 maaottelua ja teki niissä kymmenen maalia vuosina 1950–1956.
Walterille myönnettiin Liittoansioristi 2006. Hän kuoli 26. kesäkuuta 2013, 89-vuotiaana.
Hans Schäfer
Johann ”Hans” Schäfer (19. lokakuuta 1927 Köln – 7. marraskuuta 2017 Köln) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän pelasi 1. FC Kölnissä vuosina 1948–1965.
Schäfer kuului Saksan maajoukkueeseen maailmanmestaruuskilpailuissa 1954, 1958 ja 1962. Joukkue voitti kultaa 1954 ja Schäfer teki turnauksessa neljä maalia, joista yhden välierässä. Hän pelasi yhteensä 39 maaottelua ja teki niissä 15 maalia.
Daniel Müller
Daniel Müller (s. 29. toukokuuta 1965) on sveitsiläinen curlingpelaaja. Hän kuului Sveitsin kultaa voittaneeseen joukkueeseen Naganon olympialaisissa 1998.
Diego Perren
Diego Perren (s. 10. tammikuuta 1965) on sveitsiläinen curlingpelaaja ja olympiavoittaja.
Perren voitti olympiakultaa Naganossa 1998. Hän on myös kaksinkertainen MM-pronssimitalisti Hamiltonista 1996 ja Saint Johnista 1999.
Dominic Andres
Dominic Andres (s. 6. lokakuuta 1972) on sveitsiläinen curlingpelaaja ja olympiavoittaja.
Andres oli mukana Sveitsin kultajoukkueessa Naganon olympialaisissa 1998. Hän on MM-kisoissa voittanut kaksi pronssia (1994, 1999). Hän on voittanut myös juniorien MM-pronssia Glasgow'ssa 1991.
Earl Palmer
Earl Palmer () oli yhdysvaltalainen rumpali. Hän oli kotoisin New Orleansista, jonka laajan jazzelämän vaikuttajiin hän lukeutui.
Studiomuusikkona maineensa saavuttanut Palmer kelpuutettiin Rock and Roll Hall of Fameen "sidemen"-kategoriassa vuonna 2000.
Maailmanluokan muusikoita, joiden kanssa Palmer soitti yhteistyössä, olivat Fats Domino, Little Richard, Lloyd Price, Smiley Lewis, Frank Sinatra, Phil Spector, Rick Nelson, Ray Charles, Eddie Cochran, Ritchie Valens, Dizzy Gillespie, Count Basie ja B. B. King.
Rolando Panerai
Rolando Panerai (s. 17. lokakuuta 1924) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän on esiintynyt sekä koomisissa että vakavissa rooleissa.
Opiskeltuaan Firenzessä ja Milanossa Panerai debytoi Napolin Teatro di San Carlossa vuonna 1947.
Säveltäjiä, joiden rooleja Panerai on tulkinnut, ovat Verdin lisäksi Rossini, Puccini, Mozart ja Donizetti.
Senzeni Na
Senzeni Na () on eteläafrikkalainen laulu, josta muodostui yksi varhaisen apartheidin vastaisen liikkeen keskeisimmistä protestilauluista. Eteläafrikkalainen muusikko Vusi Mahlasela on verrannut sen merkitystä Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen We Shall Overcome -lauluun.
Laulun sanoissa on paljon toistoa, joka luo siihen voimakkaan keskeisen rytmin. 1950-luvun vielä rauhanomainen vastarinta apartheid-järjestelmää vastaan heijastuu laulun sanoista, joista puuttuu myöhempien eteläafrikkalaisten vapauslaulujen aggressiivinen ja väkivaltainen sanoma. Alton Pollardin mukaan laulusta puuttuu vielä 1960-luvulla syntyneen musta tietoisuus -liikkeen vaikutus. Laulua esitettiin poliittisissa kokouksissa ja mielenosoituksissa sekä hautajaisissa.
Red Cell
Red Cell on yhdysvaltalainen ryhmä tai yksikkö, jonka tarkoitus on testata Yhdysvaltain omien sotilastaktiikoiden sekä henkilöstön tehokkuutta. Nimityksen on luonut Yhdysvaltain hallinto.
Alkuperäinen Red cell -ryhmä koottiin entisistä Yhdysvaltain laivaston SEAL -yksikön jäsenistä, ja sen kokosi ja sitä johti laivaston vastaterrorismiryhmän SEAL Team Six (ST6):n perustaja ja aiempi johtaja Richard Marcinko. Ryhmä organisoitiin tunkeutumaan Yhdysvaltain tukikohtiin ja muihin tärkeisiin turvallisuuskohteisiin tarkoituksenaan hankkia reaaliaikaista tietoa kohteiden turvallisuus- ja valvontatasosta ja laitteistosta.
Ari Turunen
Ari Turunen (s. 26. huhtikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija, joka on erikoistunut tapahistoriaan. Hän on kirjoittanut lisäksi kolumneja Metro-lehteen ja Kalevaan ja toiminut Metsäntutkimuslaitoksen sekä CSC:n viestintäpäällikkönä. Marraskuussa 2014 hän aloitti Suomen Akatemian viestintäjohtajana.
Turunen valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1993 ja valtiotieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1997. Hän tutki lisensiaatintyössään eri kulttuurien maailmankuvia ja käsityksiä toisistaan.
Vuonna 2011 valmistui Turusen ja Petja Partasen teos suomalaisista jäänmurtajista.
"Maailman kuvat. Mitä kartat kertovat meistä ja muista? " taas käsittele eri aikoina ja eri paikoissa tehtyjä maailmankarttoja, jotka ovat ihan yhtä oikeita kuin meidän tottumamme eurooppakeskeiset laitoksetkin. Siinä esitellään muun muassa karttoja keskiajan arabialaisesta, kiinalaisesta ja muun muassa neuvostoliittolaisesta näköpiiristä, sekä täysin adekvaatti australialainen näkökulma vuodelta 1992, jossa Etelänapa on ylhäällä ja Australia keskellä.
Martti Peltomaa
Martti Peltomaa (s. 18. helmikuuta 1948 Jalasjärvi) on Ivalossa asuva suomalainen eräkirjailija. 
Peltomaa työskenteli ennen eläkkeelle jäämistään rajavartijana Lapin rajavartiostossa (Raja-Jooseppi, Anteri, Näätämö). Sen lisäksi hän on toiminut muun muassa paikallislehtiyrittäjänä ja rajavartioliiton puheenjohtajana.
Peltomaa on myös kirjoittanut nimimerkeillä Jysky ja Aslak Aapa.Peltomaan erätarinoita on lisäksi julkaistu Kariston "Erämaailma"- ja Otavan "Eränkävijä"-antologioissa.
Barbara Bonney
Barbara Bonney (s. 14. huhtikuuta 1956 Montclair, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sopraano. Bonneyta pidetään yhtenä maailman parhaimmista lyyrisistä sopraanoista.
Bonney opiskeli Kanadassa ja myöhemmin Walter Raningerin johdolla Salzburgin Mozarteumissa. Vuonna 1979 hän sai kiinnityksen Darmstadtin oopperaan, jossa teki ensimmäiset isot oopperaroolinsa. Bonney on levyttänyt muun muassa Claudio Abbadon,John Eliot Gardinerin ja Nikolaus Harnoncourtin kanssa.
Uhraus (shakki)
Uhraus on shakkitermi, jolla tarkoitetaan siirtoa, jolla pelaaja antaa vastustajan lyödä jonkin nappuloistaan näennäisen ilmaiseksi. Jos vastustaja ottaa uhrauksen vastaan, pelaaja saa jotain muuta etua, kuten tempoa tai asemallista. Kaikki nappulat kuningasta lukuun ottamatta on mahdollista uhrata. Uhrausta avauksessa kutsutaan gambiitiksi.
Uhraukset voidaan lajitella valeuhrauksiin ja todellisiin. Valeuhrauksissa uhrannut pelaaja saa materiaalinsa nopeasti takaisin, usein korkojen kera. Valeuhraus voi johtaa myös mattihyökkäykseen.
Pat Garrett ja Billy the Kid
Pat Garrett ja Billy the Kid ("Pat Garrett and Billy the Kid") on Sam Peckinpahin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1973. Elokuvan pääosissa ovat James Coburn ja Kris Kristofferson, ja muissa rooleissa esiintyvät muun muassa Slim Pickens, Jason Robards sekä Bob Dylan, joka myös teki elokuvan soundtrackin.
Bob Dylan teki roolin Billyn kumppanina "Aliaksena". "Alias" on peräisin Pat Garrettin kirjasta "The Authentic Life of Billy, the Kid" (1882), jonka kirjoitti suureksi osaksi Garrettin ystävä Ash Upson. On erittäin epätodennäköistä, että tällaista hahmoa kuin "Alias" olisi ollut olemassa, paitsi elokuvassa.
Elokuvan teossa oli paljon vastoinkäymisiä, eikä Peckinpah tullut toimeen tuottajien kanssa, yhtenä syynä Peckinpahin alkoholiongelma. Tuotantoyhtiön ja Peckinpahin erimielisyydet johtivat siihen, että Peckinpah sai projektista potkut ja elokuva leikattiin uudelleen. Myöhemmin vuonna 1988 julkaistiin Peckinpahin alkuperäinen versio.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa 1970-luvun tärkeimpiin lännenelokuviin kuuluvana ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Milan Šašić
Milan Šašić (s. 18. lokakuuta 1958) on kroatialainen jalkapallovalmentaja.
Šašić aloitti valmennusuransa Jugoslaviassa NK Karlovacin joukkueessa. Hän siirtyi 1994 Saksaan, jossa on tehnyt uraa alempien sarjatasojen seurojen päävalmentajana. Vuonna 2002 hänestä tuli TuS Koblenzin päävalmentaja. Seurassa hän teki läpimurtonsa johdattamalla joukkueen Amateuroberligasta aina 2. Bundesliigaan saakka. Hän sai lopulta potkut kauden 2006/07 päätteeksi seuran sijoittua kahdenneksitoista 2. Bundesliigassa.
Helmikuussa 2008 Šašićista tuli 1. FC Kaiserslauternin päävalmentaja. Hänen johdollaan 2. Bundesliigassa putoamistaisteluun vajonnut seura selviytyi kuiville kauden 2007/08 jälkeen. Seura lähti seuraavaan kauteen tavoitteenaan nousu Bundesliigaan, mutta tulokset heilahtelivat eikä seura kyennyt aivan vastaamaan kärkijoukkue SC Freiburgin menoon. Šašić sai lopulta yllättäen toukokuussa 2009 potkut tehtävistään, kun Kaiserslautern oli neljä kierrosta ennen sarjan loppua kuudentena viiden pisteen päässä suoran nousijan paikasta.
Marraskuun alussa 2009 Šašić palasi valmennustehtäviin, kun 2. Bundesliigassa kahdeksantena majaillut MSV Duisburg palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen vuoteen 2011 ulottuvalla sopimuksella. Debyyttikautensa päätteeksi kroaatti luotsasi Duisburgin kuudenneksi ja jatkoi kohtuullista työtään myös kaudella 2010/11. Vaikka kahdeksas sija ei tuonutkaan Duisburgille nousua Bundesliigaan, sai Šašić jatkaa tehtävässään. Kausi 2011/12 alkoi murheellisesti ja lopulta seurajohto erotti Šašićin lokakuun lopussa 2011 Duisburgin ollessa sarjassa vasta sijalla 14.
Syyskuun puolivälissä 2013 Šašićista tuli 3. Ligassa pelaavan 1. FC Saarbrückenin päävalmentaja. Hän sai potkut helmikuussa 2014.
Ian Khama
Seretse Khama Ian Khama (s. 27. helmikuuta 1953) oli Botswanan presidentti vuosina 2008–2018. Hän kuuluu maansa demokraattipuolueeseen ja bamangwato-heimoon.
Khama on Botswanan ensimmäisen presidentin Seretse Khaman ja tämän brittiläisen puolison Ruth Williamsin poika.
Khama toimi Botswanan varapresidenttinä vuosina 1998–2008. Vuonna 2008 hän seurasi presidenttinä Festus Mogaeta, joka luopui virasta kesken kauden. Vuoden 2009 vaaleissa Khama uusi paikkansa. 1. huhtikuuta 2018 Khama luopui presidenttiydestä ja uudeksi presidentiksi nousi varapresidentti Mokgweetsi Masisi
Laajakallio
Laajakallio ("Bredberg") on alue Kirkkonummella. Alueella on paljon omakotitalotontteja ja järjestetään paljon tapahtumia. Alue on jaettu kolmeen osaan, jotka ovat Laajakallion länsirinne, Laajakallion itärinne ja Laajakallion laki. Laajakallion koulu sijaitsee Laajakallion länsirinteen puolella.
Laajakallion päiväkoti aloitti toimintansa vuonna 2001. Päiväkodin yhteyteen valmistui vuonna 2003 koulurakennus, joka aloitti toimintansa saman vuoden syksyllä. Vuonna 2012 Laajakallion Tarutielle avattiin Kauneushoitola Orkidéa. Lisäksi Laajakalliossa on yksi parturi-kampaamo sekä joulukuussa 2016 avattu K-Market.
Alueella sijaitsee Tolsan rautatieasema, jossa pysähtyvät U- ja L-junat.
Alueen asioita ajaa Jolkbyn, Heikkilän ja Laajakallion asukasyhdistys JoHeLa.
Laajakallio, kuten Kirkkonummi muutenkin, kasvaa edelleen. Alueen etelälaidalle junaradan varteen on rakennetaan suuria kerrostaloja, jonka jälkeen Laajakalliossa tulee asumaan noin 4 000 asukasta. Asia on herättänyt paljon keskustelua alueen nykyisissä asukkaissa.
Davis Kamoga
Davis Kamoga (s. 17. heinäkuuta 1968) on ugandalainen pikajuoksija, joka kilpaili pääasiassa 400 metrillä.
Kamoga juoksi päämatkallaan pronssille Atlantan olympialaisissa 1996 ajalla 44,53. Seuraavana vuonna hän saavutti Ugandan ensimmäisen MM-mitalin voitettuaan MM-hopeaa Ateenassa ajalla 44,37. Hän on rikkonut kuusi kertaa maansa ennätyksen 400 metrillä ja pitää sitä yhä hallussaan.
Klaffi Tuotannot
Klaffi Tuotannot Oy on vuonna 1996 perustettu oululainen tuotantoyhtiö. Klaffi tuottaa mainoselokuvia ja yritysvideoita. Yhtiö on aiemmin tuottanut myös dokumenttielokuvia.
Lähde
Richard Herrmann
Richard Herrmann (28. tammikuuta 1923 Kattowitz, Puola – 27. heinäkuuta 1962) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän kuului vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailut voittaneeseen maajoukkueeseen. Hän pelasi MM-turnauksessa yhden ottelun ja teki yhden maalin. Seuratasolla hän edusti muun muassa FSV Frankfurtia.
Herrmann kuoli maksakirroosiin vain 39 vuoden ikäisenä.
Ulrich Biesinger
Ulrich Biesinger (6. elokuuta 1933 – 18. kesäkuuta 2011) oli saksalainen jalkapalloilija. Hän kuului vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuissa ensimmäisen maailmanmestaruutensa voittaneeseen Saksan maajoukkueeseen mutta ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua.
Biesinger oli kotoisin Augsburgista, maan eteläosista. Hän pelasi urallaan kyseisen kaupungin seurassa, BC Augsburgissa.
Obdulio Varela
Obdulio Jacinto Muiños Varela (20. syyskuuta 1917 Montevideo – 2. elokuuta 1996) oli uruguaylainen jalkapalloilija. Hän oli kapteenina maajoukkueessa, joka voitti vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailut Brasiliassa.
Varela tunnettiin lempinimellä "El Negro Jefe" ja häntä pidettiin sangen karismaattisena hahmona maajoukkueessa.
Varelan ammattilaisseura kotimaassa oli Club Atlético Peñarol. Hän kuului vuoden 1942 Copa América -voittajiin.
Varela osallistui vielä vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailuihin Sveitsissä ennen vetäytymistään vuonna 1955. Hän kuoli 78-vuotiaana.
Martin Cooper
Martin Cooper (s. 26. joulukuuta 1928 Chicago, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen keksijä ja toimitusjohtaja. Häntä pidetään matkapuhelimen (erotuksena autopuhelimesta) isänä. Cooper toimi Motorolan tutkimus- ja tuotekehitysjohtajana ja on älyantennien tekniikkaa tutkivan ja langattomia verkkoja kehittävän ArrayCommin perustaja ja toimitusjohtaja.
Cooper kasvoi Chicagossa ja suoritti sähkötekniikan tutkinnon "Illinois Institute of Technology"ssa vuonna 1950. Palveltuaan neljä vuotta Yhdysvaltain laivaston hävittäjillä ja sukellusveneissä hän työskenteli vuoden telekommunikaatioalan yrityksessä. Hänet palkattiin Motorolalle vuonna 1954. Cooper työskenteli kannettavien tuotteiden parissa, mukaan lukien ensimmäiset vuonna 1967 Chicagon poliisiosastolle tehdyt käsiradiot. Hän johti tämän jälkeen Motorolan matkapuhelimiin liittyvää tutkimusta ("cellular research"). Cooper suoritti entisessä opinahjossaan maisterintutkinnon 1957 ja nimitettiin vuonna 2004 kunniatohtoriksi.
Cooper on keksijänä 17. lokakuuta 1973 jätetyssä Yhdysvaltain patenttihakemuksessa 3906166 "Radio telephone system" ("radiopuhelinjärjestelmä"). Häntä pidetään ensimmäisen kannettavan matkapuhelimen keksijänä sekä henkilönä joka ohikulkijoiden ihmetykseksi suoritti maailman ensimmäisen kännykkäpuhelun 3. huhtikuuta 1973 New York Cityn kadulla. Tuo ensimmäinen puhelu Cooperin kilpailijalle Joel Engelille, Bell Labsin tutkimusjohtajalle, aiheutti perustavanlaatuisen teknologian ja kommunikaatiomarkkinoiden siirtymisen paikkakeskeisyydestä ihmiskeskeisyyttä kohti. Se oli toteutunut Cooperin visio henkilökohtaisesta langattomasta kommunikaatiosta erotuksena autopuhelimista. Cooper paljasti myöhemmin että hän sai inspiraation matkapuhelimen kehittämiseen katsellessaan kapteeni Kirkiä käyttämässä kommunikaattoria televisiosarjassa Star Trek.
Cooperin laki on käsite jota käytetään Cooperin siitä havainnosta, että tietyllä alueella yhtä aikaa suoritettavien radiotaajuisten keskusteluiden määrä on kaksinkertaistunut 30 kuukauden välein alkaen Marconin kipinälähettimen keksimisestä.
Vuonna 2003 Cooper vastaanotti "Wharton Infosys Business Transformation Award" -palkinnon teknologisista innovaatioistaan kommunikaation alalla. Cooper on myös Mensan jäsen.
Sujata Massey
Sujata Massey (s. 1964 Sussex, Englanti) on yhdysvaltalainen dekkarikirjailija, joka on tullut tunnetuksi "Rei Shimura" -kirjasarjastaan.
Massey syntyi Englannissa monikulttuuriseen perheeseen; hänen isänsä on syntyperältään intialainen ja äiti saksalainen. Massey on työskennellyt reportterina Englannissa ja asunut Japanissa, missä hän opetti englantia Tokiossa ja alkoi kirjoittaa Japaniin sijoittuvia jännityskirjoja. Hänen esikoisromaaninsa "Rei Shimuran ensimmäinen tapaus" (1997, suom. 2000) voitti Agatha Christie -palkinnon.
Massey asuu miehensä ja kahden lapsensa kanssa Minneapolisissa, Minnesotassa.
Carlos José Castilho
Carlos José Castilho (27. marraskuuta 1927 – 2. helmikuuta 1987) oli brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului maajoukkueeseen maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1950, 1954, 1958 ja 1962. Pelaamaan hän pääsi kolmessa ottelussa vuoden 1954 kisoissa Sveitsissä.
Castilho oli Fluminensen pitkäaikainen pelaaja. Vetäydyttyään hän jatkoi yhä uraansa valmennustehtävissä.
Castilho kuoli oman kätensä kautta ollessaan 59-vuotias.
Salme Vuorinen
Salme Ingegerd Vuorinen (1913–2012) oli suomalainen kommunisti, joka oli mukana kielletyn Suomen Kommunistisen Puolueen toiminnassa 1930–1940-luvuilla. Hänen puolisonsa oli jatkosodan ajan vangittuna ollut Harry Vuorinen, jonka vankeusaikaiset päiväkirjat Vuorinen toimitti kirjaksi vuonna 2006. Kaiksi vuotta myöhemmin hän julkaisi omaelämäkertansa 94-vuotiaana, ollen samalla vanhimpia suomalaisia esikoiskirjailijoita.
Kouvolasta kotoisin olleen Salme Vuorisen isä kaatui sisällissodan aikana käydyssä Voikosken taistelussa huhtikuussa 1918. Punaorvoksi joutunut Salme teki myöhemmin pitkään maanalaista työtä SKP:ssä ja joutui myös pidätetyksi 1930-luvun alussa. Myöhemmin hän eli Tampereella hienostorouvana, työskenteli Helsingissä taksinkuljettajana ja päätyi lopulta toimimaan vammautuneen aviomiehensä omaishoitajana. Miehensä kuoleman jälkeen Salme Vuorinen sai käsiinsä tämän kirjoittamat päiväkirjat, joissa tuotiin esille monia Suomen historian vähän tunnettuja yksityiskohtia. Niissä kerrottiin muun muassa vuosista 1941–1944, joina Harry Vuorinen oli vangittuna usean muun suomalaisten kommunistin tavoin Koveron keskitysleirillä. Päiväkirjoihin pohjautuva Salme Vuorisen toimittama teos "Myrskyn silmässä" ilmestyi vuonna 2006 ja kaksi vuotta myöhemmin hän julkaisi omaelämäkertansa "Eloni kirja". Salme Vuorinen kuoli Helsingissä vuonna 2012.
Vuonna 2003 julkaistulla KOM-teatterin joulualbumilla "KOM-teatterin joulu" on Vuorisen sanoittama joululaulu "Se lapsi jos juhlaan tulisi".
Epiphany (albumi)
Epiphany on rap- ja R&B muusikko T-Painin toinen studioalbumi joka julkaistiin 5. kesäkuuta 2007.
Albymi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäisellä sijalla. Se myi ensimmäisellä viikollaan 172,126 kappaletta, ja toukokuuhun 2008 mennessä sitä on myyty 819,000 kappaletta.
Marshall Lytle
Marshall Lytle (1. syyskuuta 1933 – 25. toukokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen rock'n'roll-muusikko.
Lytle soitti kontrabassoa Bill Haleyn johtamassa Bill Haley & His Comets -yhtyeessä 1950-luvulla. Hänellä oli saman vuosikymmenen loppupuolella omakin yhtyeensä, The Jodimars.
Lytle jatkoi myöhemmällä iällään musikaalista uraansa muun muassa Cometsin uudessa versiossa. Hän kuuluu Cometsin jäsenenä Rockabilly Hall of Fameen.
Treatment
Treatment on synopsiksen ja elokuvakäsikirjoituksen (tai tv-ohjelman käsikirjoituksen) välivaihe. Treatment kuvaa elokuvan rakenteen ja juonen, mutta juonta ei ole siinä vielä jaettu kohtauksiksi.
Franny Beecher
Franny Beecher (29. syyskuuta 1921 Norristown, Pennsylvania – 24. helmikuuta 2014 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hän soitti Bill Haley & His Comets -kokoonpanon vakituisena jäsenenä jo vuosina 1954–1962; hän kuului vanhemmalla iällään myös uuteen The Cometsiin ennen vetäytymistään vuonna 2006.
Beecher kuuluu The Cometsin jäsenenä Rockabilly Hall of Fameen.
Sharlee D’Angelo
Sharlee D’Angelo (oik. Charles Petter Andreason, s. 1973) on ruotsalainen muusikko. Hän soittaa bassoa Mercyful Fatessa, Arch Enemyssä, Spiritual Beggarsissa ja Witcheryssä. Hän on soittanut myös muun muassa King Diamondissa, Dismemberissä ja Sinergyssä.
D’Angelo käyttää Ibanezin custom-valmisteisia SDB-bassoja ja Laneyn NX810-vahvistimia.
Vilho Vallas
Vilho Vallas (alkujaan Mykkänen, 19. kesäkuuta 1894 Pietari – 4. marraskuuta 1963 Turku) oli suomalainen kansanedustaja, puutarhaviljelijä ja kapteeni evp.
Vallas, silloiselta nimeltään Mykkänen, muutti vuonna 1917 Pietarista Valkjärvelle. Hän työskenteli kauppias Sibakoffin puutarhurina ja tämän kuoltua sai tämän puutarhan ja ennen pitkää koko maatilan omistukseensa. Hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkuepäällikkönä Valkjärven rintamalla ja jäi armeijaan vänrikiksi korotettuna. Hän oli muun muassa Polkupyöräpataljoona 2:n esikunnan adjutanttina ja siirtyi siviiliin luutnanttina vuonna 1924. Myöhemmin hänestä tuli kapteeni evp.
Valkjärven kunnanvaltuustossa Vallas istui vuodesta 1926 sen toiminta-ajan loppuun saakka. Hän toimi myös muun muassa Valkjärven Sähköosuuskunnan puheenjohtajana ja kymmenisen vuotta Valkjärven Osuuskaupan hallinnon puheenjohtajana.
Vallas toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1929–1930 ja 1933–1938. Hän kuului muun muassa eduskunnan valitsijamiehistöön, puolustusasiainvaliokuntaan, lakivaliokuntaan, laki- ja talousvaliokuntaan, sivistysvaliokuntaan sekä väestönsuojelulakikomiteaan.
Pääammattiaan puutarhaviljelystä Vallas harjoitti Valkjärven kirkon vieressä sijaitsevalla kotitilallaan. Sodan jälkeen hän oli Mäntsälän Sälinkään taimiston omistaja ja maanviljelijä vuosina 1945-1960.
Vallaksen aviopuoliso oli vuosina 1919–1942 Rauha Helvi Suokas ja vuodesta 1945 Anna Katri Kosonen.
Aleksei Kazakov
Aleksei Kazakov (, s. 18. toukokuuta 1976) on venäläinen lentopalloilija.
Kazakov on menestynyt hyvin maajoukkueessa, jossa hän on voittanut olympiahopeaa Sydneystä 2000 ja pronssia Ateenasta 2004. Maajoukkueessa Kazakov teki debyyttinsä vuonna 1996.
Seuratasolla Kazakov on voittanut Italian mestaruuden Casa Modénen paidassa vuonna 2002 ja ollut finaalissa vuosina 1999 ja 2000. Italiassa hän on lisäksi edustanut Itas Diatec Trenteä.
Kazakov on 217 cm pitkä ja painaa 112 kg.
Tapani Valsta
Heikki Tapani Valsta (vuoteen 1935 Vallenius; 4. lokakuuta 1921 Ulvila – 21. huhtikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja urkuri.
Valsta suoritti Sibelius-Akatemiassa urkudiplomin vuonna 1946 Elis Mårtensonin johdolla ja pianodiplomin vuonna 1947 Ilmari Hannikaisen johdolla. Valsta piti ensikonserttinsa urkurina 1946 ja pianistina 1948. Kirkkomuusikon loppututkinnon hän suoritti Helsingin kirkkomusiikkiopistossa 1949. Vuonna 1946 hän voitti järjestyksessä toisen Maj Lind -pianokilpailun. Valsta täydensi opintojaan Ranskassa ja Itävallassa vuosina 1949, 1954, 1961 ja 1964. Radio-orkesterin pianistina hän toimi 1953–1959, minkä lisäksi hänet muistetaan monien laulusolistien säestäjänä. Hän esiintyi myös kamarimuusikkona, etenkin Arto Noraksen ja Seppo Tukiaisen kanssa.
Valsta oli Helsingin tuomiokirkkoseurakunnan ja sen edeltäjien Keski-Helsingin seurakunnan ja Suurkirkon seurakunnan urkurina vuodesta 1955 alkaen. Tämän ohella hän toimi Sibelius-Akatemian pianonsoiton opettajana 1959–1961, lehtorina 1961–1967 ja professorina 1967–1985, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lisäksi hän toimi Suomen solistiyhdistyksen varapuheenjohtajana ja Helsingin Kanttori-urkuriyhdistyksen puheenjohtajana.
Director musices -arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1956.
Tapani Valstan veli oli sellisti Esko Valsta.
Ärsyke (yhtye)
Ärsyke on vuonna 2000 perustettu suomalainen punk-yhtye. Kotimaan lisäksi yhtye on keikkaillut myös monissa muissa maissa, esimerkiksi Saksassa ja Ruotsissa. Vuonna 2002 Ärsyke teki Kauniiden poliisien kanssa split-albumin, jota tehtiin 500 kappaleen painos.
Hamza Hakimzoda Niyoziy
Hamza Hakimzoda Niyoziy (1889–1929) oli uzbekistanilainen runoilija. Hän tuki bolševikkivallankumousta. Hänet tappoi ääri-islamistinen kiihkoilija hänen uskonnon vastaisten mielipiteidensä takia. Maan myöhempi kommunistinen hallinto nosti hänet sankariksi, ja hänet julistettiin modernin uzbekkirunouden isäksi.
Vasili Tropinin
Vasili Andrejevitš Tropinin (; 30. maaliskuuta 1776 Korpovo, Novgorodin kuvernementti – 15. toukokuuta 1857 Moskova) oli venäläinen taidemaalari.
Tropinin syntyi maaorjaksi kreivi Münnichille Korpovossa Novgorodin kuvernementissä, josta hänet siirrettiin kreivi Morkoville osana Münnichin tyttären myötäjäisiä. Pian hänet lähetettiin Pietariin opiskelemaan kondiittorin elinkeinoa. Sen sijaan että hän olisi opiskellut sokerileipuriksi, Tropinin kävi salaa Keisarillisen taideakatemian piirustustunneilla.
Vuonna 1799 hänen omistajansa salli Tropininin opiskella taideakatemiassa ei-tutkinto-opiskelijana ("Postoronni utšenik"). Hän kävi S.S. Šukinin tunneilla ja häntä tuki Taideakatemian rehtori Aleksandr Sergejevitš Stroganov. Vuonna 1804 Ytopinin työ "Poika suree kuollutta lintua" asetettiin näytteille taideakatemian näyttelyyn ja se sai huomiota Venäjän keisarinnalta (todennäköisesti leskikeisarinna Maria Fjodorovnalta).
Menestyksensä aattona kreivi Morkov kutsui Tropininin takaisin Pietarista tilalleen Ukrainan Kupavkaan. Tropinin nimitettiin kondiittoriksi ja lakeijaksi. Pian kuitenkin hänen omistajansa muutti mielensä ja määräsi Tropininin kopioimaan eurooppalaisten ja venäläisten maalareiden teoksia ja tuottamaan Morkovien muotokuvia. Tropinin myös maalasi paikallisessa kirkossa. Tropinin vietti noin kaksikymmentä vuotta Ukrainassa, ja monet hänen tuon aikansa teoksista kuvaavat Ukrainan kansaa tai maaseutua.
Tropinin kuitenkin jatkoi työskentelyä ja opiskelua. Vakiinnutettuaan asemansa muotokuvamaalarina hän kirjoitti:
Tämän ajan huomattavimpia töitä ovat "A. I. Tropininan, taiteilijan vaimon, muotokuva" (1809), (n. 1818), " (1818).
Vuonna 1823 47-vuoden iässä Tropininistä tuli vihdoin vapaa mies ja hän muutti Moskovaan. Samana vuonna hän asetti näytteille teokset "Pitsinnyplääjä", "Kerjäläinen" ja "Taiteilija Skotnikovin muotokuva" Keisarilliseen taideakatemiaan ja sai virallisen taidemaalarin todistuksen ("Svobodnyi Hudožnik"). Vuonna 1824 hänestä tuli akateemikko.
Vuodesta 1833 hän opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa. Vuonna 1843 hänet valittiin Moskovan taiteilijaseuran kunniajäseneksi. Hän kuoli 1857 81-vuoden iässä ja hänet haudattiin Vagankovon hautausmaalle Moskovaan. Elämänsä aikana Tropinin maalasi yli 3000 muotokuvaa.
Fiasko
Fiasko tarkoittaa suurta epäonnistumista ja nolostumista. Fiasco voi tarkoittaa myös:
Tavola
Tavola on kylä Halikossa. Kallionyppylän päällä sijaitsevan kylän pohjoispuolella ovat Nummi ja Märy ja eteläpuolella Yttelä. Kylän läpi kulkevat Myllyoja ja E18-moottoritie, jonka liittymä on kylässä. Tavolaan kuuluu myös pieni irrallinen alue Vaskiolla Somerojan ja Mustakrotin vaiheilla. Kumpikin kyläalue on säilynyt varsin tiiviinä.
Tavolassa on ollut kolme vaurasta kantatilaa; Kauhala, Kyöpi ja Mikola. Niiden päärakennukset ovat 1800-luvulta ja hyvin säilyneitä. Nykyisin kylään on rakennettu lukuisia omakotitaloja ja kunta on kaavoittanut koko keskustan ja Tavolan välisen peltoalueen. Kylään on myös rakenteilla huoltoasema ja Pinetta -myymälä palvelemaan moottoritieliikennettä.
Tavolasta on tehty löytöjä kivikautisista esineistä. Kylä on perustettu viimeistään 1200-luvulla, sillä se kuului suomalaisen vero-oikeuden piiriin. Tavolan varakkuudesta kertoo se, että kylässä oli Ruotsin vallan aikana armeijan ratsutila. Lisäksi kylä ei ole kuulunut yhdellekään kunnan kolmesta kartanosta.
Mihail Nesterov
Mihail Vasiljevitš Nesterov (; 31. toukokuuta 1862 Ufa – 18. lokakuuta 1942 Moskova) oli venäläinen taidemaalari.
Mihail Nesterov opiskeli vuosina 1877–1881 ja 1883–1886 Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa. Vuodet 1881–1883 hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa. Akateemikko vuodesta 1898 ja taideakatemian varsinainen jäsen vuodesta 1910. Moskovan kautenaan Nesterov liittyi Peredvižnikiksi kutsuttuun taiteilijaryhmään ja kokeili siinä taiteilijavoimiaan. Hän kuitenkin irtautui nopeasti kansankuvauksesta. Nesterov oli Mir iskusstvan jäsen vuodesta 1900, hän osallistui venäläisten ja suomalaisten taiteilijoiden näyttelyyn 1898 ja Mir iskusstvan näyttelyihin vuosina 1899-1901.
Nesterovin vaimon, Marian, kuolema vaikutti suuresti taiteilijan aiheisiin. Elämänsä romahtamisen jälkeen Nesterov lähestyi uskontoa ja käsitteli naisen kohtaloon liittyviä teemoja. Maria-vaimon kasvot ovatkin ikuistettuina moniin piirustuksiin ja maalauksiin niin Aleksandr Puškinin saturunojen kuvituksissa kuin Kiovan Vladimirin katedraalin seinämaalauksissakin.
Nesterov tutustui eurooppalaiseen taiteeseen matkustellessaan Ranskassa ja Saksassa. Hänen taiteessaan on vaikutteita ranskalaisilta Jules Bastien-Lepagelta ja Pierre Puvis de Chavannesilta sekä sveitsiläiseltä Arnold Böckliniltä. Nämä vaikutteet osaltaan lähensivät Nesterovin taidetta Akseli Gallen-Kallelan ja ajan muiden suomalaistaiteilijoiden tuotantoon.
Nesterov oli Viktor Vasnetsovin pääapulaisena toteuttamassa osan Kiovan Vladimirin katedraalin seinämaalauksista. Kun katedraalin koristelutyöt olivat vielä kesken, Nesterovilta tilattiin mosaiikkiluonnosta Kristuksen ylösnousemuksen katedraalin ikonostaasiin vuonna 1892. Muun muassa nämä kolme mosaiikkiluonnosta olivat tasa-arvoisesti esillä Sergei Djagilevin kokoamassa suomalaisten ja venäläisten taiteilijoiden näyttelyssä, johon Nesterov kutsuttiin ensimmäisten taiteilijoiden joukossa.
Nesterov käytti teoksissaan usein uskonnollis-filosofisia aiheita, ja ne näkyvät selkeästi venäläisen symbolismin merkkiteoksiin lukeutuvassa teoksessa "Nuoren Vartolomein näky" ja teoksessa "Pyhä Venäjä".
Nesterov ryhtyi maalaamaan muotokuvia vasta vuonna 1906, ja hän kuvasi niissä myös merkittäviä aikalaisia, esimerkkinä tästä Ivan Pavlovin muotokuva sekä maalaus "Filosofit" (1917), jossa päähenkilöinä ovat isä Pavel Florenski, jonka "Pylväs ja totuuden perusta" -kirjassa (1914) esittämiä ajatuksia Nesterov ihaili, sekä tämän tärkeä seuraaja Sergei Bulgakov.
Nikolai Ge
Nikolai Nikolajevitš Ge (; 27. helmikuuta 1831 – 13. kesäkuuta 1894) oli venäläinen taidemaalari ja "peredvižnikkien" eli vaeltajiksi kutsutun, kiertäviä taidenäyttelyitä järjestäneen taiteilijayhdistyksen jäsen.
Hän opiskeli alun alkaen tieteitä, mutta luopui tästä alkuperäisestä urasuunnitelmastaan ja pääsi taideakatemiaan Pietariin. Hän valmistui vuonna 1857. Vuonna 1863 hänen nimitettiin Akatemian jäseneksi.
Ge työsti erityisesti uskonnollisia aiheita, mutta ei suinkaan rajoittunut niihin; hän ikuisti lisäksi muun muassa näkemyksensä Tolstoista ja maalasi myös historiallisia tapahtumia kuvaavia teoksia. Vuodesta 1876 lähtien Ge asui maatilallaan Ukrainassa, jossa työskenteli maanviljelyksen parissa ja eli Tolstoin oppien mukaista yksinkertaista elämää. Tuona aikana hän työskenteli erityisesti uskonnollisten aiheiden parissa ja pyrki näin – Tolstoin tapaan – luomaan teemallisen sarjan "Evankeliumi maalauksina". Hänen päämotiivikseen nousi kärsivä ihminen, Kristuksen kärsimyksessä vertauskuvallisesti esitettynä.
Sukunimi Ge tulee ranskalaisperäisestä nimestä Gay, sillä Gen isoisä muutti 1700-luvulla Ranskasta Venäjälle.
Friedrich Pinter
Friedrich Pinter (s. 22. helmikuuta 1978) on entinen itävaltalainen ampumahiihtäjä, viestin MM-pronssimitalisti.
Pinter oli mukana voittamassa Itävallalle MM-pronssia Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2005. Joukkueessa kilpailivat hänen lisäkseen Daniel Mesotitsch, Wolfgang Rottmann ja Christoph Sumann. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa on 21:s tila takaa-ajosta Anterselvasta 2007.
Maailmancupissa hän on yltänyt kolme kertaa palkintokorokkeelle – kaikki tulivat kaudella 2007–2008; hän oli kolmas sekä Pyeong Changin että Holmenkollenin sprintissä ja takaa-ajon toinen Holmenkollenilla. Samalla kaudella hän sijoittui kokonaiskilpailussa kuudenneksitoista.
Pinter lopetti uransa kesäkuussa 2016.
Alex
Alex on miehen, toisinaan naisenkin etunimi, lyhentymä kreikkalaisperäisestä nimestä Alexandros tai sen monessa maassa käytetystä muodosta Alexander, josta on peräisin myös suomenkielinen muoto Aleksanteri. Suomessa nimi Alex on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 3 839 miehelle. Alexin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 11. syyskuuta, joka on myös Aleksanterin nimipäivä.
Jacek Malczewski
Jacek Malczewski (15. heinäkuuta 1854 Radom – 8. lokakuuta 1929 Krakova) oli puolalainen taidemaalari, jonka teokset ovat tyyliltään pääasiassa symbolistisia. Hän aloitti opintonsa Krakovassa ja jatkoi niitä vuosina 1876–1877 Pariisissa.
Malczewski saavutti elinaikanaan arvostusta paitsi teoksillaan, myös taideopettajana Krakovassa työskentelemällä. Hän matkusteli runsaasti ulkomailla, mutta kuoli Krakovassa 75-vuotiaana.
Sapalahden kartano
Sapalahden kartano () on kartano, joka myös muodostaa oman kylänsä entisen Angelniemen kunnan alueella Halikossa. Kartano sijaitsee Kemiön saaressa lähellä Kemiön kunnan entistä rajaa.
Ensimmäisen kerran Sapalahden aateliskartano on mainittu vuonna 1379. Tilasta tuli myöhemmin rälssisäteri, ja sen omisti Knut Henrikinpoika 1556–1589. Hänen jälkeen tila kuului Johan Månsinpojalle, jonka suku Fogelhufvud omisti tilan vuoteen 1691 asti. Vuosina 1691–1748 kartano oli Lorentz Creutzin suvun omistuksessa. Sukua omistajana seurasi Kijkin suku 1749–1794, Bremer-suku 1800-luvulla ja vuodesta 1922 Sapalahden on omistanut Aminoff-suku.
Kartanon päärakennuksen vanhimmat osat ovat vuodelta 1673. Empiretyylisen ulkoasun se sai 1800-luvulla. Kartanon mailla on lukuisia talous- ja karjarakennuksia 1700-, 1800- ja 1900-luvuilta. Lisäksi alueella on kansakoulurakennus vuodelta 1884. Sapalahti kuului Kemiöön vuoteen 1870 asti, jolloin se liitettiin osaksi Angelniemeä. 2000-luvulla on herännyt muutamaan otteeseen ajatus Sapalahden liittämiseksi Kemiöön, mutta minkäänlaista ratkaisua ei asiaan ole saatu.
Nicki Hunter
Nicki Hunter (s. 19. joulukuuta 1979 Lake Worth, Florida) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Pornoalalla hän aloitti vuonna 2004. Hunter on esiintynyt varsin usein anaaliseksikohtauksissa, erityisesti sellaisissa, joissa samanaikaisesti harjoitetaan myös yhdyntää sekä anaaliseksin vaihtamista suoraan suuseksiksi . Hänen alaansa on myös niin kutsuttu kultainen suihku. Hän on myös ryhtynyt ohjaamaan pornoelokuvia.
Hunterilla diagnosoitiin vuoden 2007 alussa leukemia/lymfooma. Pornoalalla työskentelevät kollegat ovat järjestäneet hyväntekeväisyystempauksia kerätäkseen varoja hoitokuluihin Hunterin jouduttua äkkiä työkyvyttömäksi.
"Nicki Hunter on esiintynyt yli 500:ssa kohtauksessa lukuisissa elokuvissa, valikoitu listaus:"
Mary Grey
Lady Mary Grey (1545 – 20. huhtikuuta 1578), joskus Marieksikin kutsuttu, oli Henry Greyn ja Lady Frances Brandonin kolmas ja nuorin tytär. Hän oli nuorempi sisar Lady Jane Greylle ja Catherine Greylle. Hänen äidinpuoleiset isovanhempansa olivat Charles Brandon, Suffolkin ensimmäinen herttua ja Maria Tudor, Ranskan entinen kuningatar. Maria oli Englannin kuninkaan Henrik VII:n ja Yorkin Elisabetin tytär ja Englannin kuningas Henrik VIII:n nuorempi sisar.
Maryn on kuvailtu olleen "neljä jalkaa pitkä ja kyttyräselkäinen" (neljä jalkaa on noin 1,22 metriä). Hänen on arveltu sairastaneen kyphosista.
Edvard VI:n testamentin mukaan Edvardin kuoltua kruunu jäisi Maryn sisarelle Janelle ja Janen miespuolisille perillisille. Kun Edvard VI kuoli kesäkuun kuudentena vuonna 1553, Jane julistettiin kuningattareksi. Edvard VI oli testamentissaan ohittanut vanhemmat sisarpuolensa, Maria I:n ja Elisabet I:n, minkä laillisuus oli kyseenalaista, koska parlamentti ei ollut hyväksynyt sitä. Kuningattareksi päätyi kuitenkin Maria, ja hänen jälkeensä Elisabet. Jane mestattiin.
Elisabeth oli naimaton ja vailla omia perillisiä. Maryn toinen sisko Lady Catherine Grey oli sisarensa kuoleman jälkeen yksi mahdollisista vallanperijöistä ennen kuolemaansa 1568. Se kohotti Maryn asemaa, koska hän oli viimeinen elossa oleva Maria Tudorin (”ranskalaisen kuningattaren”) lapsenlapsi ja siten tietyllä tapaa oikeutettu perimään Englannin valtaistuimen. Vuonna 1565 Mary meni naimisiin kuninkaallisen portinvartijan Thomas Keyesin kanssa ilman kuningatar Elisabetin suostumusta.
Hänen sisarensa olivat juonitelleet valtaistuinta itselleen, mutta Mary ei koskaan ilmaissut halua siihen. Hän kuoli lapsettomana 33-vuotiaana.
Hoban meteoriitti
Hoban meteoriitti eli Hoba Westin meteoriitti on maailman suurin tunnettu kokonainen meteoriitti. Se on rautameteoriitti ja siten maailman suurin maan pinnalla oleva luonnollinen rautamöhkäle. Hoban meteoriitti painaa hieman yli 60 tonnia. Meteoriitin mitat ovat 2,7 × 2,7 × 0,9 metriä, ja kappale lepää pöytämäisesti maan pinnalla. Se on Hoba Westin farmilla Grootfonteinin lähellä Namibiassa. Meteoriitti putosi arviolta yli 80 000 vuotta sitten. Hoban meteoriitti luokitellaan pääosin rautaa sisältäväksi nikkelipitoiseksi ataksiitiksi. Meteoriitti löytyi vähän ennen vuotta 1920.
Vibrakampi
Vibrakampi eli "whammy bar" on sähkökitaran tallassa sijaitseva pieni metallinen tanko, jota vääntämällä talla kääntyy saranoina toimivien pulttien varassa joko ylös tai alas. Kampea painettaessa alas tallan takaosa nousee ja kielet löystyvät, ja näin ollen kielten sävelkorkeus laskee. Väännettäessä kampea ylös tallan takaosa laskee, kielet kiristyvät ja niiden sävelkorkeus nousee.
Kaikilla kammellisilla talloilla ei ole mahdollista nostaa kielten sävelkorkeutta kammen avulla. Esimerkiksi Fender Stratocasterin tallan takaosa ottaa kiinni runkoon, ja näin tallaa on mahdollista ainoastaan laskea.
Koska talla ei siis ole kiinteä vaan heiluva, tarvitaan kielten vetoa vastaava voima vääntämään tallaa vastakkaiseen suuntaan jotta asetelma olisi normaalisti tasapainossa. Tätä varten ovat kitaran taakse jyrsittyyn koteloon sijoitetut jouset, jotka ovat kiinni kammen alla olevassa metallipalkissa, ja näin vetävät tallan takaosaa takaisin alas. Jouset ovat säädettävissä ja kaipaavat säätöä esimerkiksi kitaran sävelkorkeutta muutettaessa, jolloin kielten tallaan kohdistama jännite muuttuu, kielten paksuutta vaihdettaessa tai tallan kulmaa säädettäessä.
Gro Marit Istad-Kristiansen
Gro Marit Istad-Kristiansen (s. 9. helmikuuta 1978 Voss) on norjalainen entinen ampumahiihtäjä, kaksinkertainen maailmanmestari.
Istad-Kristiansen voitti viestin maailmanmestaruuden Oberhofissa 2004, hänen kanssaan joukkueessa kilpailivat Linda Tjørhom, Gunn Margit Andreassen ja Liv Grete Poirée. Samoissa kisoissa hän sijoittui normaalimatkalla 23:ksi, sprintissä kuudenneksitoista, takaa-ajossa seitsemänneksi ja yhteislähdössä viidenneksi. Vuotta myöhemmin hän saavutti uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisavoiton voittamalla yhteislähdön maailmanmestaruuden Hochfilzenin MM-kilpailuissa.
Maailmancupissa Istad-Kristiansen voitti kolme osakilpailua: Hochfilzenin kultamitalihiihdon, sprintin Pokljukassa kaudella 2000-2001 ja Brezno-Osbrliessä kaudella 1999-2000. Palkintokorokkeelle hän sijoittui kuusi kertaa ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa parhaimmillaan kahdenneksitoista kaudella 1998-1999. Hän lopetti uransa kauteen 2005-2006.
Nikolai Kasatkin
Nikolai Aleksejevitš Kasatkin (; 25. joulukuuta 1859 Moskova – 17. joulukuuta 1930 Moskova) oli venäläinen taidemaalari. Häntä on pidetty yhtenä sosialistisen realismin edeltäjistä.
Nikolai Kasatkinin isä Aleksei Kasatkin oli myös taiteilija. Kasatkin opiskeli neljätoistavuotiaasta alkaen Moskovan maalaus-, kuvanveisto- ja arkkitehtuuriopistossa, joka eli tuolloin huippukauttaan ja jonka opettajina oli monia ajan tunnetuimmista venäläisistä maalareista. Kasatkiniin vaikutti muun muassa hänen opettajansa Vasili Perov. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Kasatkin joutui aluksi elättämään itseään toimimalla opettajana kirjanpainajakoulussa sekä tekemällä paljon tilaustöitä kustannusalalle, kuten seinäkalenterien ja muiden halpojen julkaisujen kuvituksia. Kuvitettuaan ensimmäisen venäläisen pöytäkalenterin hän sai työpaikan Ivan Sytinin kirjapainosta, mutta piti myöhemmin elämänsä tätä vaihetta hukkaanheitettynä aikana. Kasatkin vietti pääosan elämästään Moskovassa, jonka vilkkaasta elämästä hän sai paljon innoitusta taiteeseensa. Hän ihastui myös maalaismaisemiin ja hankki itselleen datšan Marfinon kylästä Ostankinon läheltä. Hän piti siellä ateljeetaan vuoteen 1914 saakka, minkä jälkeen hän muutti läheiseen Sokolnikiin.
Kasatkinin varhaistuotanto käsittää pääosin muotokuvia, joista tulevat esiin ihmiselämän ankeatkin puolet. 1880-luvulta alkaen hän käsitteli töissään Venäjän maataomistamattoman talonpoikaisväestön vaikeita oloja ja kuvasi arkielämän tilanteisiin liittyvää draamaa herkällä tavalla. Hän tasapainotti usein ankeita aiheita iloisilla sävyillä. Tämän vaiheen töitä ovat muun muassa "Heinäkauppa" (1889), "Kilpailijattaret" (1890) ja "Orvot" (1891), jotka olivat esillä vaeltajien näyttelyissä. Monien muiden venäläisten maalarien tavoin Kasatkin matkusti vuonna 1887 Keski-Venäjälle tutustumaan Volgan rantojen maisemiin. 1890-luvun alussa hän kiinnostui Venäjän kasvavasta kaivosteollisuudesta ja sen luomista uusista työoloista. Vuodesta 1892 hän vieraili yhdeksän vuoden ajan joka kevät Donbassin alueen kaivoksilla tutustumassa työläisten oloihin. Tuolloin syntyivät muun muassa maalaukset "Köyhät louhivat hiiltä" (1893), "Köyhät keräävät hiiltä hyödynnetyistä kaivoksista" (1894) sekä monumentaalinen "Hiilenlouhijat. Vuoronvaihto" (1895), joka sai arvostelijoilta ylistävän vastaanoton oltuaan esillä vaeltajien näyttelyssä vuonna 1896. Kasatkin teki 1900-luvun alussa lisää työläiselämän kuvauksia. Tällä kaudella hänen maalauksissaan näkyy kirjailija Maksim Gorkin tuotannon vaikutus.
Venäjän vuoden 1905 vallankumous innoitti Kasatkinia useisiin maalauksiin, jotka kuvasivat vallankumouksellisten kohtaloita. Vuonna 1924 Kasatkin matkusti Englantiin ja teki siellä lisää maalauksia kaivos- ja tehdastyöläisistä. Tässä vaiheessa hänen työnsä tulkittiin Neuvostoliiton sosialististen saavutusten vertauskuviksi.
Mustasuokilpikonna
Mustasuokilpikonna ("Siebenrockiella crassicollis") on Kaakkois-Aasialainen kilpikonnalaji. Se voi kasvaa jopa 20 cm:n pituiseksi. Väriltään se on tummanruskea tai lähes musta.
Mustasuokilpikonnaa tavataan Kaakkois-Aasian trooppisissa sademetsissä ja savanneilla. Levinneisyysalueellaan se on uhanalainen Kambodžassa ja Vietnamissa, ja vaarantunut Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa liiallisen pyydystämisen takia. Kilpikonnan elinympäristöä luonnossa ovat lammikot ja kaikenlaiset virtaavat vedet.
Mustasuokilpikonna on aktiivinen päivisin. Sen ravinto koostuu yleensä puoliksi lihasta ja kasviksista. Laji ei vietä talvilepoa
İnsan Hakları Derneği
İnsan Hakları Derneği eli İHD () on turkkilainen ihmisoikeusjärjestö, jonka päämaja on Ankarassa.
IHD:n perustajina 17. heinäkuuta 1986 oli 98 perustajaa. Heihin kuului juristeja, toimittajia ja älymystöä, mutta ennen kaikkea poliittisten vankien sukulaisia. IHD:n toimintaan kuuluvat kaikenlaiset ihmisoikeudet, mutta se keskittyy erityisesti Turkissa tapahtuviin väkivallantekoihin. Vuonna 1992 sen sääntöjä muutettiin niin että ne kattaisivat Geneven sopimuksissa esitetyt humanitaariset näkökohdat. Siitä pitäen IHD on arvostellut myös aseistettujen ryhmien väkivallantekoja.
IHD:n virallisten sivujen mukaan siihen kuuluu 10 000 jäsentä 33 alajaoksessa Turkin 81 maakunnassa. Lisäksi sillä on kaksi edustustoa. Johtokuntaan valitaan yleiskokouksessa 24 jäsentä kahdeksi vuodeksi. Päämajassa Ankarassa sekä monissa alajaostoissa etenkin Istanbulssa ja Diyarbakırissa on tarpeen mukaan perustettuja toimikuntia. Toimikunnat huolehtivat esimerkiksi kurdikysymyksestä sekä naisia, lapsia, vankeja ja kidutusta koskevista kysymyksistä.
IHD:n suurimpia kampanjoita ovat olleet kampanjoinnit ilmaisunvapauden (2001), yleisen armahduksen (1999), kuolemantuomion poistamisen ja valtion turvallisuusoikeuksien poistamisen (1997) puolesta. Vuonna 2004 aloitettiin hanke "Älä vaikene kidutuksesta" ().
IHD:hen on kohdistunut sen perustamisesta lähtien valtion toimenpiteitä, mutta myös yksittäisten ihmisten ja kansallismielisten ryhmien suoranaista väkivaltaa. IHD:n verkkosivuilla on tietoja näistä väkivaltaisuuksista. Myös Amnesty International on kiinnittänyt huomiota IHD:n toimijoihin kohdistuneisiin uhkiin.