Scharnhorst (1936)
Scharnhorst oli Saksan laivaston Scharnhorst-luokan taisteluristeilijä, joka oli nimetty preussilaisen kenraalin ja armeijan uudistajan Gerhard von Scharnhorstin mukaan ja kunnioittaen ensimmäisen maailmansodan taisteluristeilijä "SMS Scharnhorstia".
Alus rakennettiin Wilhelmshavenissa Saksassa.
"Scharnhorst" lähti sisaraluksensa "Gneisenaun" johtamana merelle 22. marraskuuta vastaisena yönä. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti Färsaarten vesiä ja niiden saattajina alkumatkasta olivat kevyet risteilijät "Leipzig" ja "Köln" sekä hävittäjät "Z11 Bernd von Arnim", "Z12 Erich Giese" ja "Z20 Karl Galster". Retken tarkoituksena oli Etelä-Atlantilla olevan "Admiral Graf Speen" toiminnan tukeminen vetämällä Britannian laivaston raskaat yksiköt Pohjois-Atlantille.
"Scharnhorst" havaitsi 23. marraskuuta 1939 kello 16.07 Britannian kuninkaallisen laivaston apuristeilijän "HMS Rawalpindin" (16 697 brt). Seuranneessa yhteenotossa "Rawalpindi" upposi. Taisteluristeilijät poistuivat englantilaisten kevyiden risteilijöiden "HMS Newcastlen" ja "HMS Delhin" saapuessa kello 19.15.
Taisteluristeilijät palaavat Wilhelmshaveniin 27. marraskuuta kierrettyään niitä jahtaavan Britannian Kotilaivaston Shetlannin ja Bergenin välistä.
Taisteluristeilijät "Scharnhorst", sen sisaralus "Gneisenau" ja raskas risteilijä "Admiral Hipper" sekä kaksi hävittäjää suorittavat Britannian kauppamerenkulkuun kohdistetun iskun Pohjanmerelle 20. helmikuuta 1940. Retki ulottuu aina Shetlannin ja Norjan väliselle alueelle saakka, mutta se ei tuota merkittäviä tuloksia.
"Scharnhorst" ja "Gneisenau" muodostivat Narvikiin matkaavien Ryhmien 1 ja 2 suojaosaston. Ryhmä 1 koostui kymmenestä hävittäjästä, joissa kussakin oli 200 vuoristojääkäriä. Ryhmä 2:ssa oli raskas risteilijä "Admiral Hipper" ja neljä hävittäjää. Suojaosasto kohtasi 9. huhtikuuta englantilaisen taisteluristeilijä "HMS Renownin" Vestvuonon edustalla. Kohtaamisen aikana saksalaiset osuvat "HMS Renowniin" kahdesti, mutta kranaatit eivät räjähdä. "Gneisenauhun" osuu kolme kranaattia, mutta vahingot jäävät vähäisiksi. Taisteluristeilijät palaavat vihollista kohtaamatta takaisin Wilhelmshaveniin saatettuaan ryhmät tavoitteisiin.
Operaatio Junoon osallistui taisteluristeilijät "Scharnhorst" ja "Gneisenau", raskas risteilijä "Admiral Hipper" ja hävittäjät "Karl Garlster", "Hans Lody", "Erich Steinbrink" ja "Hermann Schoemann". Alusten tehtävänä oli Dietlin joukkojen tukeminen häiritsemällä liittoutuneiden merikuljetuksia Narvikin ja Harstadin väliselle alueelle ja sieltä pois.
Saksan radiotiedustelu ilmoitti 7. kesäkuuta merellä tapahtuvan vilkasta radioliikennettä brittien Harstadin tukikohdan ja merellä olevan laivasto-osaston välillä. Saksalaisalukset siirtyvät Harstadin korkeudelle kaukana rannikosta ja tankkaavat kohtaamastaan merivoimien säiliölaivasta tankkinsa täyteen.
Osasto upotti matkalla operaatioalueelle 8. kesäkuuta Narvikista pohjoiseen joukkojenkuljetusalus Orient Linen "Oraman" (kapteeni Sherburne, 19840 t), British Oil Shipping Companyn "Oil Pioneerin" (5666 brt) (), "Van Dyck" sekä sukellusveneentorjuntatroolari "HMS Juniperin". Evakuointiin liittyvien joukkojenkuljetusten jäätyä löytymättä osasto jakautuu kahtia. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti pohjoista ja "Admiral Hipper" hävittäjien tukemana kohti Trondheimia tukemaan Dietlin vuoristojääkäreitä taistelussa.
"Scharnhorstin" tähystäjä havaitsee 8. kesäkuuta iltapäivällä taivaanrannassa lentotukialus "HMS Gloriousin" saattajineen. Taisteluristeilijöiden raskaat tykit upottavat lentotukialuksen, joka ei kyennyt lähettämään lentokoneitaan ilmaan. Saattajina toimineet hävittäjät "HMS Acasta" ja "HMS Ardent" upposivat myös yrittäessään estää lentotukialuksen tuhon. Ennen uppoamistaan "HMS Acastan" onnistuu laukaista torpedo, joka osuu "Scharnhorstiin" vaurioittaen alusta pahoin. Aluksen kylkeen repeää 12 kertaa neljän metrin suuruinen aukko kolmostornin kohdalle. Alukseen vuotaa 2500 tonnia vettä ja 48 miehistönjäsentä kuolee. "Scharnhorst" joutuu keskeyttämään risteilyn ja vetäytymään Trondheimiin korjattavaksi.
"Scharnhorst" saapuu 20. kesäkuuta Kieliin telakalle lopullisia korjauksia varten. Alus viipyy telakalla lokakuuhun saakka.
"Scharnhorst" ja "Gneisenau" livahtivat 22. tammikuuta 1941 Skagerrakin läpi Atlantille Saksan laivaston komentajan amiraali Erich Raederin käskystä (operaatio Berlin). Alusten tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden meriliikennettä sekä vetää peräänsä brittien taisteluyksiköitä, jotta kaapparit muilla alueilla saisivat paremmat toimintamahdollisuudet.
"Scharnhorst" ja "Gneisenau" havaitsivat saattueen HX106 8. helmikuuta Newfoundlandin itäpuolella, mutta eivät hyökänneet havaittuaan saattajana olevan taistelulaivan "HMS Ramilliesin". Amiraali Lütjens mieluummin vetäytyi kuin riskeerasi aluksensa. Saksalaiset alukset purjehtivat kohti etelää, mutta neljätoista päivää myöhemmin 22. helmikuuta alukset palasivat pohjoiseen kohdaten 24 tuntia aiemmin hajaantuneen saattueen OB283 jäännökset ().
Jo edellisenä päivänä oli saksalaisten tiedustelulentokone havainnut alukset. Saattuesta upposivat:
Upotusten jälkeen taisteluristeilijät poistuivat lounaaseen, missä viettivät seuraavat kolme viikkoa aiheuttaen huolta Britannian Amiraliteetissa.
"Scharnhorst" ja "Gneisenau" kohtasivat saattueen SL67 350 mailia koilliseen Cap Verdestä, mutta havaittuaan taistelulaiva "HMS Malayan" sekä hävittäjät "HMS Faulknorin" ja "HMS Foresterin" vetäytyivät pois. Saksalaiset ilmoittivat saattueen sijainnin alueella oleville sukellusveneille "U-105" (kapteeniluutnantti Schewe) ja "U-124" (kapteeniluutnantti Mohr), jotka upottivat 8. maaliskuuta vastaisena yönä saattueesta viisi alusta ("Harmodius", "Nardana", "Hindpool", "Tielbank" ja "Lahore" yhteensä 28 488 brt). Samanaikaisesti taisteluristeilijät suuntasivat pohjoiseen kohden Halifaxin reittiä.
"Scharnhorst" ja "Gneisenau" törmäsivät 15. maaliskuuta seitsemään ilman saattajia kulkevaan kauppalaivaan, jotka kuuluivat hajaantuneeseen länteen kulkeneeseen saattueeseen OB295. Seuraavana päivänä kahdeksan muuta kauppalaivaa, jotka kuuluivat "Cjilean Reeferiä" lukuun ottamatta hajaantuneeseen saattueeseen OB296. Taisteluristeilijät upottivat tai kaappasivat aluksista 16, joista 12 oli brittiläisiä. "Scharnhorst" upotti aluksista kuusi yhteensä 35 080 tonnia.
Saksalaiset taisteluristeilijät palasivat 22. maaliskuuta Brestiin vaurioitta.
Operaation aikana saksalaiset pinta-alukset yhteensä upottivat 22 alusta yhteensä 115 622 brt. Toiminta-alueella olivat Britannian aluksista taistelulaivat "HMS Rodney" (saattue HX114), taistelulaiva "HMS King George V" (saattue HX115) sekä "HMS Nelson", risteilijä "HMS Nigeria" ja kaksi hävittäjää. Gibraltarilta käskettiin "HMS Ark Royal" ja Force H ("HMS Renown", "HMS Sheffield" sekä 2 hävittäjää) 8. maaliskuuta Kanariansaarten vesille etsimään saksalaisia taisteluristeilijöitä ja suojaamaan Yhdysvalloista tulevia saattueita.
"Scharnhorstiin" savupiipputasannetta jatketaan, jotta voidaan asentaa tasanteelle 20 millimetrin neliputkinen ilmatorjuntatykki. Lisäksi asennetaan 20 millimetrin ilmatorjuntatykkejä katapulttitasanteen valonheitinten tilalle.
"Scharnhorst" siirretään Brestistä La Palliceen Gneisenaun saatua Brestin satama-altaassa osuman torpedohyökkäyksessä. "Scharnhorstiin" osuu 24. heinäkuuta 5 pommia, jotka aiheuttavat aluksella runsaasti vaurioita.
Taisteluristeilijät "Gneisenau" ja "Scharnhorst" sekä risteilijä "Prinz Eugen" lähtevät merelle 11. helmikuuta kello 23.00 Brestistä. Alusten suojana on 5. Hävittäjälaivueen kuusi hävittäjää ja Le Havresta saapuneet 2. Torpedovenelaivueen viisi torpedovenettä sekä Dunkerquesta saapuneet 3. Torpedovenelaivueen neljä torpedovenettä. Myöhemmin saattueeseen liittyy vielä 5. Torpedovenelaivueen viisi venettä. Lisäksi alusten suojana oli runsaasti pienempiä aluksia kuten miinanraivaajia ja E-veneitä. Alusten ilmasuojana oli 250 yksi- ja kaksimoottorista hävittäjää.
Alukset ennättivät ohittaa Seinen suun ennen kuin englantilaiset havaitsivat jotain tapahtuvan. Vasta kello 11.00 alukset havaitaan, mutta lentäjän tiedustelutietoja ei uskota. Englannin amiraaliteetti sai vahvistetun tiedon läpimurrosta vasta kello 12.25 toisen tiedustelulennon jälkeen. Doverin kapeikon ohitettuaan saksalaiset havaitsevat kello 13.16 suuliekkejä rannikkopatterien avatessa tulen.
Englantilaisten ilmahyökkäykset eivät vaurioita suojattavia raskaita yksiköitä. Samoin käy laivaston hävittäjien yrittäessä hyökkäystä. Tuloksena ainoastaan yhden hävittäjän (Worcester) vakava vaurioituminen ja muiden lievä.
"Scharnhorst" ajaa Schelde-joen suulla magneettimiinaan, joka lopulta pysäyttää aluksen. Alus pääsee kuitenkin omin voimin jatkamaan matkaa. Liikkeelle lähdön jälkeen alus osuu toiseen miinaan. "Gneisenau" ajaa miinaan Texelin pohjoispuolella kärsien vain lieviä vaurioita.
Saksalaisten raskaat laivaston yksiköt kiinnittyvät 12. helmikuuta noin kello 21.00 laituripaikoille. "Scharnhorst" menee suoraan Wilhelmshaveniin.
"Scharnhorstin" vaurioiden korjaaminen aloitettiin 14. helmikuuta Kielissä.
"Scharnhorst" siirtyy Pohjois-Norjaan yhdessä raskaan risteilijän "Prinz Eugenin" sekä kolmen hävittäjän kanssa. Alukset kuitenkin havaitaan ja ne palaavat takaisin.
"Scharnhorstin" siirto Pohjois-Norjaan alkoi Lyypekin satamasta 6. maaliskuuta 1943. Alus ankkuroitui 9. maaliskuuta Narvikin lähelle Bogenlahteen. Bogenvuonoon saapui muutaman seuraavan päivän aikana taistelulaiva "Tirpitz" sekä raskas risteilijä "Lützow". Alukset lähtivät purjehtimaan kohti pohjoista hieman ennen keskiyötä 22. maaliskuuta ja saapuivat aamuyön tunteina 24. maaliskuuta Altavuonoon.
Taistelulaiva "Tirpitzin" johtama laivasto-osasto, jonka muina aluksina olivat "Scharnhorst" sekä kolme hävittäjälaivuetta, lähtee Altavuonosta merelle 6. syyskuuta 1943. Osaston tehtävänä oli tuhota liittoutuneiden Huippuvuorilla olevat tukikohdat ja siksi hävittäjille oli kyydissä yksi pataljoona alppijääkäreitä .
"Scharnhorst" suojaa kahden hävittäjälaivueen aluksia näiden laskiessa maihin alppijääkärit Adventslahdessa. Maajoukot tuhoavat sähkö- ja vesilaitoksen ja alukset tuhoavat tykein rannassa olevat varastot ja linnoitteet.
Saksalainen laivasto-osasto palaa Altavuonoon 9. syyskuuta.
Joulupäivänä se lähetettiin taistelemaan Murmanskiin menossa olevaa saattuetta JW55B vastaan. Aluksen mukana merelle lähti kontra-amiraali Erich Bey, hävittäjien komentaja, joka nyt ensi kerran johti taistelulaivaa.
26. joulukuuta 1943 kello 9.26 Scharnhorst joutui tutkan avulla taistelevien englantilaisten risteilijöiden yllättämäksi. Kello 16.30 paikalle saapui taistelulaiva "HMS Duke of York" (suuramiraali Sir Bruce Fraser) osastonsa kera. Taistelu käytiin täydellisessä pimeydessä, jossa englantilaisilla oli tutkien antama etu.
Taistelun varsinainen lähtölaukaus oli kuitenkin HMS Belfastin ampuma kuuden tuuman valokranaatti joka räjähti suoraan saksalaisen yläpuolella ja antoi täten taistelulaivalle tarkan tähtäyspisteen.
Saksalaisaluksen vaurioiduttua ja palaessa kauttaaltaan amiraali Fraser palautti järjestyksen jo hiukan sekavaksi menneeseen osastoonsa: yksi hävittäjistä määrättiin valaisemaan kohdetta ja varmistajana ollut "HMS Jamaica" määrättiin upottamaan hylky torpedoilla.
Osastoon kuulunut norjalainen hävittäjä "KMN Stord" (kapteeniluutnantti Skule Storheim) – joka torpedohyökkäysten aikana oli yleensäkin mennyt lähimmäksi vihollista – asettui hylyn länsipuolelle noin puolen mailin päähän ja suuntasi kohteeseen valonheittimensä jotka paljastivat että saksalaisalus oli enää palava romu .
"Scharnhorst" upposi kello 19.45 lopulta useiden torpedojen tuhoamana. Kaikkiaan 1968 hengen miehistöstä vain 36 pelastui. Myös amiraali Bey ja aluksen päällikkö kommodori Hinze kaatuivat.