hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Amfiteatteri
Amfiteatteri ( < , 'molemmin puolin' + 'teatteri') on rakennustyyppi, joka koostuu pyöreästä tai soikeasta näyttämöstä tai muusta esityspaikasta, jota ympäröi portaittain nouseva katsomo. Nykyään amfiteatterista puhutaan riippumatta siitä, onko katsomo puoliympyrän vai kokoympyrän muotoinen. Antiikkiin liittyvissä yhteyksissä amfiteatterilla kuitenkin tarkoitetaan roomalaista rakennustyyppiä, jossa katsomo aina ympäröi näyttämöä kaikilta puolilta, kun taas puoliympyrän muotoista, alun perin Kreikassa syntynyttä tyyppiä kutsutaan teatteriksi (vrt. antiikin Kreikan teatteri). Suurin ja tunnetuin antiikin aikainen amfiteatteri on 1. vuosisadalla jaa. Roomaan rakennettu Colosseum. Varhaisin säilynyt on Pompejin amfiteatteri (noin 70 eaa.).
Roomalaiset amfiteatterit erosivat kreikkalaistyylisistä, puoliympyrän muotoisista teattereista paitsi muodoltaan, myös funktioltaan. Siinä missä teattereissa esitettiin näytelmiä, sekä tragedioita että komedioita, amfiteattereissa keskityttiin karkeampaan viihteeseen, etenkin raakoihin eläin- ja gladiaattoritaisteluihin. Amfiteattereihin kaikilla oli vapaa pääsy, ja niillä oli suuri merkitys kansan tyytyväisenä pitämisessä ("leipää ja sirkushuveja"). Istumapaikat määräytyivät yleensä yhteiskunnallisen aseman mukaan. Naiset kuitenkin joutuivat tavallisesti tyytymään kaikkein huonoimpiin paikkoihin katsomon yläosassa, kaukana näyttämöstä. Tämä ehkä johtui siitä, että amfiteattereissa esitettyjä näytöksiä ei pidetty naisille sopivina.
Kreikkalaisessa maailmassa amfiteatterit eivät koskaan tulleet kovin yleisiksi edes sen jälkeen, kun roomalaiset olivat valloittaneet alueen. Sen sijaan Roomassa oli amfiteattereiden ohella myös paljon puoliympyrän muotoisia teattereita, joiden arkkitehtuuri ja funktio oli eräitä yksityiskohtia lukuun ottamatta sama kuin Kreikassa (vrt. roomalainen teatteri).
Bomarsund
Bomarsundin linnoitus on Ahvenanmaalla Sundin kunnassa Bomarsundin kylässä sijaitseva rauniolinna. Sen päälinna oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin rakennus. Linnoitus tuhottiin "Oolannin sodassa" vuonna 1854.
Kun Venäjä oli saanut Suomen 1808 Suomen sodassa, se halusi vahvistaa uuden länsirajansa puolustusta. Bomarsundin linnoituksesta piti tehdä tarpeeksi iso, jotta se kestäisi pitkää piiritystä. Rakennustöitä valmisteltiin jo 1810–1819, jolloin tehtiin ensimmäiset piirustukset. Vuonna 1828 keisari Nikolai I tilasi uudet piirustukset.
Linnoitus rakennettiin vuosina 1832–1854.
Vuonna 1853 alkanut Krimin sota laajeni vuonna 1854 Itämerelle Oolannin sodaksi. Tuolloin Bomarsundin linnoitus oli vasta puolivalmis.
Brittiläiset ja ranskalaiset joukot hyökkäsivät linnoitukseen 8. elokuuta 1854 noin 12 000 miehellä. Samaan aikaan noin 40 Itämeren laivaston alusta asettui puolikaareen Lumparnille linnoituksen edustalle.
Puolustajia linnoituksessa oli noin 2 200, (joukossa suomalaisia tarkka-ampujia) ja hyökkääjiä oli noin 12 000. Neljän päivän taisteluiden jälkeen linnoitus antautui.
Noin kaksituhatta sotavankia vietiin Ranskaan ja Englantiin.
Myöhemmin linnoitus tuhottiin, koska brittiläisten etujen mukaista oli estää venäläisten sotilaallinen toiminta saarilla. Krimin sodan vuonna 1856 päättäneeseen Pariisin rauhansopimukseen otettiin määräys, ettei Ahvenanmaata saa linnoittaa.
Bomarsundin voiton kunniaksi nimettiin Britanniassa avattu kaivos Bomarsundiksi. Paikkakunta tunnetaan vieläkin samalla nimellä.
Ensimmäinen Bomarsundin linnoitussuunnitelma perustui bastioneihin. Kun tykit ja tuliaseet yleistyivät, bastionijärjestelmä jäi vanhanaikaiseksi. Uudet piirustukset noudattivat ranskalaisen markiisin René de Montalembertin mallia, jossa tykkien suojaksi rakennettiin pomminkestävät tiilimuurit.
Suunnitelman mukaan päälinnoituksesta piti tulla valtava ympyrä, jonka halkaisija oli yli kilometrin. Se rakennettiin tiilistä, graniitista ja rautapellistä. Rakennustöihin osallistui sotilaita, insinöörejä ja vankeja. Puolustuslinnoituksen lisäksi rakennuksesta tuli kommendantin virka-asunto ja Venäjän vallan symboli.
Päälinnoituksen jälkeen rakennettiin Prästön linnantorni. Sen korkeus oli 14 metriä ja halkaisija 42 metriä. Puolet tornin tiloista oli sotilaiden ja tykkien sijoituspaikkana, toinen puoli toimisto- ja huoltotiloina.
Linnan rauniot ovat matkailukohde. Muinaismuistoalueen pinta-ala on 870 hehtaaria. Päälinnasta on jäljellä joitakin graniittisia muurinpätkiä. Lisäksi raunioina on neljä linnantornia.
Vanhassa luotsituvassa toimii Bomarsundin museo, joka on avoinna kesäkuukausina. Telegrafen on paikkakunnan toinen museo, jossa on esillä myös linnoituksen pienoismalli.
Dmitri Hvorostovski
Dmitri Hvorostovski (16. lokakuuta 1962 Krasnojarsk – 22. marraskuuta 2017 Lontoo) oli venäläinen baritonilaulaja. Hän nousi kansainväliseen tietoisuuteen voitettuaan Cardiffissa BBC:n "Singer of the World" -laulukilpailun vuonna 1989.
Hvorostovski tunnettiin erityisesti italialaisten ja venäläisten baritoniroolien esittäjänä. Hänen repertuaariinsa kuului muun muassa Rigoletto, Don Carlon Rodrigo, Patarouvan Jeletski, Jevgeni Onegin, Figaron häiden kreivi sekä Don Giovanni. Hän esitti ja levytti myös venäläisiä kansanlauluja ja laulelmia.
Hvorostovski kuoli aivosyöpään 55-vuotiaana marraskuussa 2017.
Motorola 68030
Motorola 68030 on Motorolan 68000-suoritinperheeseen kuuluva 32-bittinen suoritin. 68030 oli Motorola 68020:n seuraaja ja sitä itseään seurasi Motorola 68040. Suorittimeen viitataan myös yleisesti nimityksellä "030".
Motorola valmisti myös suorittimesta kustannustasoltaan halvempaa versiota, 68EC030, josta puuttui sisäänrakennettu muistinhallintayksikkö (MMU).
Suoritinarkkitehtuurisesti 68030 ei ole kovinkaan erikoinen. Se ei eroa edeltäjästään (68020) kuin lisätyn välimuistin (joka vaikutti hiukan suorituskykyyn) ja johdinleveyden pienemmällä koolla. Pienempään tilaan ahdettu tekniikka salli Motorolan lisätä muistinhallintayksikön piirille (68851-yhteensopiva). Hienotekoisempi valmistusprosessi mahdollisti prosessorin skaalautumisen 50 megahertsiin asti. EC-malli venyi 40 megahertsiin asti.
68030:ta käytettiin useissa Applen Macintosh II -malleissa, Amiga-tietokoneissa, Atari Falconissa sekä NeXT Computer ja Sharp X68030 -tietokoneissa.
Motorola 68EC030 mallista puuttui sisäänrakennettu muistinhallintayksikkö (MMU).
Snakegod
Snakegod on suomalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin Tampereella vuonna 1998. Aluksi he soittivat cover-versioita Dio- ja Whitesnake-yhtyeiden kappaleista, mutta vuonna 1999 he alkoivat tehdä myös omia kappaleita ja yhtye solmi pian Mastervoxin kanssa levytyssopimuksen.
Yhtyeen esikoisalbumi, "Invitation", julkaistiin vuonna 2001.
Anik
Anik oli Kanadan GEO-kiertoradan tietoliikennesatelliittien sarja, jonka ensimmäinen satelliitti oli marraskuussa 1972 laukaistu Anik A-1. Anik on inuiittien sana, joka tarkoittaa "pikku veljeä".
Anik A-1 -satelliitin laukaisi Telesat, Kanadan kansallinen tietoliikenneyhtiö Delta-kantoraketilla. Satelliitin kaupallinen lähetystoiminta aloitettin 1973, jolloin TV-lähetykset voitiin nähdä ensi kertaa Kanadan pohjoisosissa. Anik A-1 oli tuolloin maailman ensimmäinen kansallinen televisiosatelliitti. Anik A-satelliittisarjassa tätä seurasivat Anik A-2 huhtikuussa 1973 ja Anik A-3 toukokuussa 1975. Anik A -sarjan satelliitit olivat rakenteeltaan alkujaan yhdysvaltalaiseen Intelsat IV -ohjelmaan suunniteltuja. Niiden rakentamisessa alihankkijoina toimivat kanadalaisyritykset Spar Aerospace ja Northern Telecom. Kussakin satelliitissa oli 12 transponderikanavaa 6/4 GHz:n taajuusalueella. Satelliiteille rakennettiin Kanadaan yli 100 maa-asemaa. Vastaanottoasemien lautasantennit olivat matalan taajuuden vuoksi vielä varsin suuria.
Anik B laukaistiin joulukuussa 1978 Telesat Canadalle. Satelliitissa oli 12 kaupallista 6/4 GHz:n taajuusalueen kanavaa ja neljä kokeellista 14/12 GHz:n taajuusalueen kanavaa, joita käytettiin suurempitaajuisten tietoliikenneratkaisujen tutkimisessa (Hermes-ohjelma). Anik C-3 laukaistiin marraskuussa 1982 yhdysvaltalaisella Columbia-avaruussukkulalla. Satelliitissa oli 16 taajuusalueen 14/12 GHz operatiivista kanavaa. Korkeampi taajuusalue mahdollisti pienempien, asuintaloon kiinnitettävän, halkaisijaltaan 1,2–1,8 -metristen vastaanottolautasten käytön, kun satelliitin lähetystehoa oli lisätty niin, että se läpäisi riittävän luotettavasti myös tv-signaalia vaimentavia sadealueita. Sarja jatkui Anik C-2:n laukaisulla kesäkuussa 1983 ja Anik C-3:n laukaisulla huhtikuussa 1985. Satelliiteista voitiin lähettää neljää alueellisesti suunnattua keilaa Kanadan eri osiin.
Anik D-sarjalla korvattiin ikääntyneet Anik A- ja B-sarjan satelliitit. Anik D-1 laukaistiin 26. elokuuta 1982. Anik D-2 vietiin taivaalle marraskuussa 1984 Discovery-sukkulalla. Näitä seurasivat Anik E-sarjan satelliitit: Anik E-2 huhtikuussa 1991 ja Anik E-1 syyskuussa 1991. Suuritehoiset E-sarjan satelliitit toimivat kahdella taajuusalueella; niissä oli 24 kanavaa 6/4 GHz:n alueella ja 16 kanavaa 14/12 GHz:n kaistalla. Anik E -sarjalla korvattiin aiemmat C- että D-sarjan satelliitit.
Anik F1
Anik F1R
Anik F2
Anik F3
Telesat Canada tilasi keväällä 2010 Anik G1 tietoliikennesatelliitin. Sen rakensi yhdysvaltalainen Space Systems/Loral. Satelliitti laukaistiin vuonna 2013 venäläisellä Proton-M-kantoraketilla. Satelliitti lähettää TV-lähetyksiä Kanadaan ja hoitaa latinalaisen Amerikan tietoliikenneyhteyksiä. Satelliittiin rakennettiin X-kaistan tietoliikennekyky, jota oli tarkoitus vuokrata Yhdysvaltain puolustusministeriölle. Tässä tapauksessa satelliitti muuntuu ns. kaksikäyttölaitteeksi, eikä ole enää puhdas siviilisatelliitti.
Asola
Asola on pääradan länsipuolinen taajama ja kaupunginosa Vantaan Koivukylän suuralueella. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Korsoon, etelässä Koivukylään, idässä päärataan ja Rekolaan sekä lännessä Ilolaan. Asolan läpi kulkee etelä-pohjoissuuntainen Tikkurilasta Korsoon vievä Asolanväylä. Asola on noin 4 000 ihmisen asuinpaikka ja 2 000 työpaikan kaupunginosa.
Asolassa sijaitsee Peijaksen sairaala, joka on osa Helsingin yliopistollista keskussairaalaa HYKSiä. Se palvelee vantaalaisia ja keravalaisia. Myös Koivukylän aseman viereinen K-Citymarket oheisliikkeineen sijaitsee Asolassa.
Asolan nimi liittyy alueen asutushistoriaan ja on johdettu Koivukylän puistotien, Asolanväylän ja Sydäntien rajaaman alueen rintamamiestaloista. Maatalousministeriön Asutusasiainosasto eli Aso oli jälleenrakennuskauden keskeinen organisaatio, jonka mallipiirustusten mukaan Asolan rintamamiestaloja rakennettiin.
Kaupunginosan väestö on kasvanut äskettäin voimakkaasti; Asolanväylän ja radan väliin Rekolan aseman läheisyyteen sekä Rekolanmäkeen on viime vuosina valmistunut uusia kerrostaloalueita. Myös aivan Rekolan aseman tuntumaan on noussut kerrostaloja.
Kaupunginosan palveluihin kuuluvat myös neljä päiväkotia, Rekolanmäen koulu, Rekolan seurakunnan Asolan seurakuntatalo, vapaapalokunnan tilat, kolme palvelutaloa sekä ikäihmisille asumisen, vapaa-ajan ja kuntoutukseen liittyviä palveluja tarjoava palvelukeskus Foibe (arkkitehdit Mikko Heikkinen ja Markku Komonen 1994, arkkitehti Kirsti Sivén 2007). Peijaksen sairaalan pohjoispuolella on Rekolan kartano, jossa on toiminut nuorten turvatalo. Pohjoisosaan suunnitellaan Elmon urheilupuistoa.
6 (luku)
6 (kuusi) on luonnollinen luku, joka tulee luvun 5 jälkeen ja jota seuraa luku 7. 
Esseetyylisessä tekstissä kuusi kirjoitetaan yleensä kirjaimin.
Luku 6 saadaan kertomalla keskenään alkuluvut 2 ja 3. Kuusi on pienin täydellinen luku, kolmanneksi pienin kolmioluku ja toiseksi pienin kuusikulmioluku.
Nordrhein-Westfalen
Nordrhein-Westfalen (lyhenteenä NRW) on Saksan osavaltio maan länsi- ja luoteisosassa. Nordrhein-Westfalen rajoittuu Belgiaan, Alankomaihin sekä Saksan osavaltioihin Ala-Saksi, Hessen ja Rheinland-Pfalz. Osavaltiossa asui 17 890 100 ihmistä vuoden 2016 lopussa. Se on asukasluvultaan Saksan suurin ja pinta-alaltaan neljänneksi suurin osavaltio (34 080 km²). Nordrhein-Westfalenin pääkaupunki on Düsseldorf.
Osavaltion keskellä sijaitsee Reinin-Ruhrin alue, johon kuuluvat mm. Kölnin, Düsseldorfin ja Bonnin kaupungit. Ruhrin teollisuusalueella sijaitsevat mm. Essen, Dortmund, Duisburg, Bochum ja Gelsenkirchen. Monille Nordrhein-Westfalen merkitsee teollisuuskeskittymää ja kaupunkien yhteenliittymää. Alue onkin Euroopan tiheimmin asuttua. Suurin osa osavaltiosta on kuitenkin metsien ja peltojen peittämää.
Tärkeimmät Nordrhein-Westfalenin läpi kulkevat joet ovat Rein, Ruhr, Ems, Lippe ja Weser.
Osavaltio on jaettu viiteen hallintoalueeseen ("Regierungsbezirke"), joihin kuuluu 31 piiriä ("Kreise") ja 23 kaupunkipiiriä ("kreisfreie Städte"). Nordrhein-Westfalenissa on 396 kuntaa (1997). Kaupunkipiirit ovat kuntia itsessään.
Vanhana teollisuusalueen perinteen takia osavaltion valtapuolueena on ollut yleensä SPD.
Vuonna 2017 osavaltion pääministeriksi nousi Armin Laschet (CDU).
Motorola 68020
Motorola 68020 on Motorolan valmistama suoritin. Se on Motorola 68010:n seuraaja ja sen seuraaja on Motorola 68030. Suorittimeen viitataan myös yleisesti nimityksellä 020.
68020 on täysin 32-bittinen ja kykenevä osoittamaan muistia 4GB saakka.
Kustannustasoltaan halvemmassa versiossa, 68EC020:ssa oli vain 24-bittinen osoitusväylä ja kykeni osoittamaan vain 16MB muistia.
68020 oli monin tavoin uudistettu 68010:an verrattuna. Muun muassa 32-bittinen aritmeettislooginen yksikkö (laskentayksikkö), ulkoinen data- ja osoitusväylä sekä uudet konekieliset käskyt ja osoitusmuodot olivat uusia ominaisuuksia. 68020:ssa (ja 68030:ssa) oli kolmivaiheinen käskyliukuhihna ("pipeline").
68020:een lisättiin myös Motorolan monisuoritinmalli (RMC-pinni) moniprosessorikäyttöön. Tämä salli järjestelmää kohden jopa kahdeksan suorittimen yhteistoiminnan. Näistä kahdeksasta suorittimia ja matematiikkasuorittimia pystyi olemaan mikä tahansa määrä, mutta muistinhallintayksiköitä vain yksi (joko 68841 tai 68851). Mallilla oli tietenkin omat rajoituksensa, esimerkiksi jokaisen käytetyn suorittimen ja matematiikkasuorittimen täytyi olla samaa mallia, mutta ei välttämättä samalla kellotaajuudella toimiva. Esimerkiksi 68020:n ja 68030:n yhteistoiminta ei onnistunut (sillä 020 ei tunnistanut 030:n sisäistä muistinhallintayksikköä), mutta 68020:n ja Motorola 68882:n (matematiikkasuoritin) yhteistoiminta oli täysin sallittua ja yleistä. Oli kuitenkin epätavallista, että järjestelmässä olisi useampi suoritin tai matematiikkasuoritin. Monet 68020:lla varustetut Unix-koneet oli varustettu vain 020:lla, matematiikkasuorittimella (68881 tai 68882) ja muistinhallintayksiköllä (68841 tai 68851).
Uudet käskyt sisälsivät pieniä parannuksia ja laajennuksia ohjaustilaan ("supervisor mode"), joitakin käskyjä monisuoritinjärjestelmien ohjelmistonhallintaan (jotka poistettiin myöhemmin Motorola 68060 -suorittimessa), hieman tukea korkeamman tason ohjelmointikielille (jotka poistettiin myöhemmissä 680x0-sarjan suorittimissa), suuremmat (32 x 32 bittiä) kertomis- ja jakokäskyt, ja bittikentän muokkauskäskyt.
Uusi osoitustapa lisäsi epäsuoran tason moniin aikaisempiin osoitusmuotoihin ja lisäsikin jonkin verran joustavuutta erinäisiin osoitustapoihin ja käskyihin. Nämä uudet tavat tekivätkin 68020:sta vahingossa hyvin soveltuvan tulostukseen; monet 1990-luvun alun lasertulostimet sisälsivät 68EC020-suorittimen.
Käskypuskuri (käskyvälimuisti) oli järjestetty 64:ään neljän tavun kokoiseen, suoraan määriteltyyn syötteeseen, jotka olivat yhteiskooltaan 256 tavua. Vaikkakin se oli pieni, sillä oli silti suuri vaikutus suorituskykyyn.
68020-suoritinta käytettiin monissa Commodoren Amiga- ja Applen Macintosh II -tietokoneissa ja Sun 3 -työasemissa.
Motorola 68EC020 on Motorolan valmistama suoritin. Se on kustannustasoltaan halvempi versio Motorola 68020-suorittimesta. Ainoana erona näiden kahden välillä on 68EC020:n 24-bittinen osoitusväylä (68020:ssa on 32-bittinen), ja siten se voi osoittaa vain 16 megatavua muistia.
Sitä käytettiin myös Amiga 1200:n suorittimena.
Gregorius VIII
Paavi Gregorius VIII (n. 1100 – 17. joulukuuta 1187) oli paavina 21. lokakuuta 1187 – 17. joulukuuta 1187. Hänen oikea nimensä oli Albert de Mora.
Vuonna 1172 hän osallistui Avranchesin kirkolliskokoukseen, jossa Englannin kuningas Henrik II vapautettiin syytteistä Thomas Becketin murhasta. Gregorius myös esitti kolmannen ristiretken käynnistämistä.
Gregorius kuoli kuumeeseen oltuaan paavina vain pari kuukautta.
Klemens III
Paavi Klemens III (s. 1130 – k. 27. maaliskuuta 1191) oli paavina 19. joulukuuta 1187 – maaliskuulle 1191. Hänen oikea nimensä oli Paulino Scolari.
Pian valintansa jälkeen hän onnistui sovittelemaan puoli vuosisataa kestäneet riidat paavien ja Rooman kaupunkilaisten välillä. Sopimuksen mukaan kaupunkilaiset saivat valita virkamiehet, mutta pormestarin nimitys jäi paavin käsiin. Klemens innoitti Englannin kuninkaan Henrik II:n ja Ranskan kuninkaan Filip II:n lähtemään kolmannelle ristiretkelle ja teki muutamia pienempiä reformeja kirkon asioissa.
Klemens III oli myös vuosina 1080–1100 hallinneen vastapaavin nimi.
Georgi Plehanov
Georgi Valentinovitš Plehanov (; 11. joulukuuta 1856 Gudalovka – 30. toukokuuta 1918 Terijoki, Suomi) oli venäläinen vallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko. Hän oli yksi Venäjän sosiaalidemokraattisen liikkeen perustajia ja toimi sen menševikkisuunnan johtajana. Plehanov vaikutti suuresti marxismin filosofiaan ja sen käsitykseen uskonnon ja taiteen yhteiskunnallisesta merkityksestä.
Plehanov oli alun perin narodnikki, Zemlja i volja -liikkeen ("Maa ja vapaus") jäsen ja myöhemmin sen johtaja. Hän oli ensimmäinen marxilaisen liikkeen organisaattori Venäjällä.
Hän oli yksi puhujista Venäjän ensimmäisessa poliittisessa mielenosoituksessa 6. joulukuuta 1876 Kazanin tuomiokirkon edessä Pietarissa. Neljänsadan hengen kokoontumisessa yksi työläisistä, J. Potapov, heilutti punaista lippua. Heistä 31 pidätettiin, näistä viisi karkotettiin 10–15 vuodeksi Siperiaan, kymmenen karkotettiin ja kolme (mukaan lukien Potanov) suljettiin viideksi vuodeksi luostariin.
Lokakuussa 1879 Maa ja vapaus hajosi kahteen ryhmään. Enemmistö, Narodnaja volja ("Kansan tahto") ryhmän jäsenet, kannattivat terrorismia. Plehanov jäi Tšornyi peredel -ryhmän johtoon, joka hylkäsi terrorismin ja levitti propagandaa työläisten ja talonpoikien keskuudessa.
Plehanov karkotettiin Venäjältä 1880. Hän muutti Länsi-Eurooppaan, ja alkoi perehtyä Karl Marxin ja Friedrich Engelsin teorioihin. Tämä sai hänet hylkäämään narodnikkilaisuuden ja ryhtymään marxilaiseksi.
Vuonna 1883 hän perusti Sveitsissä "Osveboždenie Truda" (Освобождение труда) -ryhmän, joka toi marxilaisuuden Venäjän vallankumouksellisten keskuuteen. Ryhmän hajottua hän liittyi sosiaalidemokraatteihin. Hän kirjoitti puolueen ohjelman kaksi luonnosta vuosina 1883 ja 1885. Plehanov on ensimmäinen marxilainen, joka käytti käsitettä dialektinen materialismi.
Hän vastusti vallankumouksen etujoukkoajatusta, että pieni ryhmä kaappaisi vallan tsaarilta, ja sanoi sen johtavan vain autoritaarisen hallinnon korvaamiseen toisella ja päättyvän "patriarkaaliseen autoritaariseen kommunismiin". Vuonna 1903 puolueen toisessa kokouksessa Plehanov pysyi kannassaan ja liittyi Juli Martovin kanssa menševikkeihin, Leninin johtaman ryhmän muodostaessa bolševikit. Hän pysyi "Iskra"-lehden johdossa ja hyökkäsi lehden välityksellä Leniniä ja bolševikkeja vastaan.
Plehanov ei kantojensa vuoksi innostunut vuoden 1905 vallankumouksesta ja ensimmäisen maailmansodan aikana hän näki isänmaan puolustamisen olevan välttämätöntä sosialismin kannalta, sillä voittoisa sota helpottaisi vallankumouksen toteuttamista. Lenin taas näki paremmaksi, että Venäjä kärsisi tappion. Hän kuoli toukokuussa 1918 tuberkuloosiin Terijoella Suomessa.
Moskovan kauppakorkeakoulu on vuodesta 1924 kantanut Plehanovin nimeä (). Se on perustettu vuonna 1907 nimellä "Moskovan kauppainstituutti". Vuonna 1919 nimeksi tuli "Moskovan kansantaloudellinen Karl Marx -instituutti", vuonna 1924 "Kansantaloudellinen Plehanov-instituutti", vuonna 1992 "Plehanovin venäläinen talousakatemia" ja vuonna 2010 se nimitettiin yliopistoksi.
Ivan Goremykin
Ivan Logginovitš Goremykin (, 8. marraskuuta 1839 Novgorod – 24. joulukuuta 1917 Sotši) oli venäläinen poliitikko, joka toimi niin maansa pää- kun sisäministerinäkin. Hän vaikutti Nikolai II:n valtakaudella. Goremykin oli koulutukseltaan lakimies ja asenteeltaan jyrkän konservatiivinen. Hän oli Nikolai II:n ja yksinvaltaisuuden tukija.
Goremykin toimi sisäministerinä 1895–1899, ennen kuin seurasi Sergei Witteä pääministerinä 1906. Hänen jyrkkä uudistustenvastaisuutensa johti konfliktiin ensimmäisen duuman kanssa, ja hänet pakotettiin eroamaan heinäkuussa 1906, jolloin Pjotr Stolypin seurasi häntä. Goremykin toimi pääministerinä myös 1914–1916.
Vladimir Kokovtsov
Vladimir Nikolajevitš Kokovtsov (; 18. huhtikuuta 1852 Novgorod – 29. tammikuuta 1943 Pariisi) oli venäläinen valtionmies Nikolai II:n valtakaudella. Hän työskenteli keisarillisessa valtiokonseljissa talousosastolla, ennen kuin sai yhden apulaisfinanssiministerin paikoista Sergei Witten alaisuudessa 1890-luvun puolivälissä. Hänet nimitettiin finanssiministeriksi 1904. Hän erosi kun Witte nimitettiin ministerikonseljin puhemieheksi 1905–1906.
Witten ja Kokovtsovin erimielisyydet olivat niin suuret, että he kieltäytyivät työskentelemästä toistensa kanssa vuoden 1905–1906 lainaneuvotteluiden jälkeen. Kokotsov sai jälleen finanssiministerin aseman Ivan Goremykinin ja Pjotr Stolypinin hallituksissa.
Kokovtsov seurasi Stolypinia ministerikonseljin puhemiehenä (pääministeri) Stolypinin murhan jälkeen. Hän toimi asemassa vuodesta 1911 eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1914 asti. Eläkkeelle jäätyään hän sai kreivin arvon. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Kokovtsov pakeni Suomeen ja asettui viimein Pariisiin. Hän oli keskushenkilö venäläisten emigranttien joukossa kuolemaansa asti.
Resonanssi
Resonanssi eli myötävärähtely on fysiikan ilmiö. Värähtelykykyinen systeemi on resonanssissa, kun siihen vaikuttaa ulkopuolinen voima, jonka vaihtelun taajuus on sama tai lähes sama kuin järjestelmän "ominaisvärähtelytaajuus". Voiman voi aiheuttaa esimerkiksi toinen värähtelevä kappale, sähkökenttä tai magneettikenttä. Resonanssi voimistaa värähtelyn erityisen suureksi.
Mekaanisesta resonanssista on usein haittaa. Koneen osa saattaa hajota joutuessaan resonanssiin, ja jopa suuria siltoja on murtunut tuulen aiheuttaman resonanssin vaikutuksesta. Sähköistä resonanssia hyödynnetään värähtelypiirissä, jota käytetään yleisesti elektronisissa laitteissa, kuten televisiossa ja radiossa. Akustista resonanssia puolestaan tarvitaan äänen tuottamiseen soittimissa, ihmisen äänielimissä ja vaikkapa ääniraudassa.
Resonanssi-ilmiöillä on suuri merkitys materiaalitutkimuksessa. Mittaamalla aineen osasten resonanssitaajuuksia – eli niiden spektri – voidaan saada yksityiskohtaista tietoa aineen rakenteesta. Esimerkkejä ovat ydinmagneettinen resonanssi (NMR), elektroni-spin resonanssi (ESR) ja ytimen gammaresonanssi (NGR) eli Mössbauerin ilmiö, joita kaikkia hyödynnetään spektroskopiassa.
Resonanssissa resonoiva systeemi tai sen osa värähtelee sinimuotoisesti resonanssitaajuudella. Värähtelyä voidaan analysoida matemaattisesti Fourier-muunnoksen avulla, jolloin värähtelyn spektri saadaan esiin.
Ketuvim
Ketuvim (, "Kirjoitukset" tai "Hagiografia") on Tanakin, heprealaisen Raamatun, kolmas ja viimeinen osio.
Juutalaisessa käytännössä Ketuvimiin kuuluvat "Aikakirjat" ovat tavallisesti yhtenä kirjana. Myös "Esran kirja" ja "Nehemian kirja" ovat yhtenä kirjana jonka nimi on "Ezra". Juutalaisessa perinteessä Ketuvim sisältää siis yksitoista kirjaa.
Kolme runollista kirjaa (Sifrei Emet)
Viisi kääröä (Hamesh Megillot)
Muut historialliset kirjat
Gabriel Linsén
Selim Gabriel Linsén (22. heinäkuuta 1838 Helsinki – 5. huhtikuuta 1914 Porvoo) oli suomalainen viulisti, säveltäjä, kuoronjohtaja, urkuri ja musiikinopettaja.
Linsénin isä oli professori ja kansallisuusaatteen kannattaja Johan Gabriel Linsén ja äiti Wilhelmina Petronella Hoeckert. Hänen sisarensa Johanna Matilda Linsén oli ensimmäinen suomalainen sokeainopettaja. Linsénin puoliso vuodesta 1872 oli valokuvaaja Maria Natalia Borelius (1844–1919). Heille syntyi kolme lasta. Linsén kävi muutamia vuosia yläalkeiskoulua, mutta siirtyi sitten opiskelemaan viulunsoittoa. Vuonna 1856 hän sai valtion avustuksen jatkaakseen opintojaan Leipzigin konservatoriossa. Sieltä palattuaan hän toimi vuodesta 1860 vuoteen 1865 soittajana F. von Schantzin teatteriorkesterissa, samoin kuin musiikinopettajana sekä käsityöläiskuoron "Handverksföringens Sångföringen" ja naiskuoron "Vårförening" johtajana. Hän muutti Porvooseen 1865, jossa hän toimi lyseon musiikinopettaja aina vuoteen 1907 saakka, samoin kuin Porvoon suomalaisen kirkon urkurina vuodesta 1888 alkaen.
Vuonna 1954 Jack Witikka ohjasi Linsénistä elämäkertaelokuvan "Mä oksalla ylimmällä", jossa säveltäjää tulkitsi Martti Katajisto.
Linsén kirjoitti noin 80 kuoro- ja yksinlaulua romanttis-lyyriseen tyyliin. Tunnetuin sävellyksistä on vuonna 1864 Sakari Topeliuksen tekstiin tehty "Kesäpäivä Kangasalla". Hänen muita sävellyksiään ovat mm. "Wanderers Nachtlied" (1869) mieskuorolle sekä naiskuoroille tehdyt "Våren och Sylvia kommer tillbaka, Vackra siska, Var det en dröm" ja "Vallgossen".
Vaskipuhallin
Vaskipuhaltimet ovat puhallinsoittimia eli aerofoneja, joissa ääni muodostetaan puhaltamalla kuppimaiseen tai pikarimaiseen suukappaleeseen siten, että suukappaleeseen kiinni painetut ja jännitetyt huulet ilmavirran mukana väristessään saavat myös soittimen sisäisen ilmapatsaan värähtelyliikkeeseen. Huulten jännitystä sekä puhallusilman painetta muuntelemalla voidaan tuottaa säveliä, jotka noudattavat soittimen putken pituutta vastaavaa yläsävelsarjaa. Näitä säveliä kutsutaan "luonnonsäveliksi", ja ne ovat oleellinen osa vaskipuhallinten soittotekniikkaa. Luonnonsäveliä käyttämällä voidaan itse asiassa soittaa mitä tahansa huulille sopivaa putkea, esimerkiksi silloin tällöin konserttilavoillakin kuultua "kasteluletkua". Haluttaessa saada aikaan luonnonsävelten väliin sijoittuvia säveliä täytyy putken pituutta muuttaa. Tämä voidaan tehdä ainakin seuraavilla tavoilla:Vaskipuhaltimet valmistetaan yleensä messingistä (josta nimi) tai muusta lejeeringistä. Historiallisia valmistusmateriaaleja ovat olleet erilaiset jalometallit, luu, lasi ja puu. Nykyään käytetään muun muassa muovia ja lasikuitua. Kansansoittimia valmistetaan muun muassa tuohesta ja simpukankuoresta.
Puusta valmistetut sinkki ja serpentti sekä metallinen ofikleidi luokitellaan – äänenmuodostustavastaan huolimatta – toisinaan puupuhaltimiksi, sillä näissä suurin osa sävelasteikosta saadaan aikaan äänireikien avulla, ei luonnonsäveliä käyttäen.
Vanhempia torvia, joita esimerkiksi vielä Beethovenin aikaan käytettiin, kutsutaan nykyään luonnontorviksi. Tuolloin ei käytössä ollut vielä venttiilikoneistoja tai eräitä muita nykytorvien ominaisuuksia. Ero luonnontorven ja nykyaikaisen soittimen äänessä on korvin kuultava, joskin ero on pienempi kuin esimerkiksi metallisen ja puisen huilun taikka pianon ja klaveerin välillä.
Olemassaolonsa alusta lähtien on vaskipuhaltimet jaettu kahteen, ääneltään ja puhallusominaisuuksiltaan toisistaan selvästi eroavaan ryhmään:1900-luvun puolivälin paikkeilta lähtien ovat vaskipuhallinvalmistajat jossain määrin pyrkineet pehmentämään trumpetin ja pasuunan ääntä, mikä on saatu aikaan putken kartiomaista osuutta lisäämällä ja muuttamalla suukappaleen sisämuotoa pikarimaisemmaksi. Toisaalta kornetin äänen kirkkautta on lisätty päinvastaisilla toimenpiteillä.
Luettelo nautaroduista
Maailman nautarotuja aakkosjärjestyksessä.
Hellenismi
Hellenismi tarkoittaa Aleksanteri Suuren valtakunnan raunioille syntynyttä, useiden eri etnisten ryhmien yhteistä kulttuuripiiriä, jota kreikkaa puhuvat dominoivat. Hellenismiä edeltäneen kreikkalaisen kulttuurin valtakeskuksia olivat olleet Ateenan tapaiset kaupunkivaltiot, mutta hellenistisellä kaudella valta oli laajemmilla kuningaskunnilla. Hellenistisenä aikakautena kreikkalainen kulttuuri muuttui voimakkaan itäisen, erityisesti persialaisen vaikutuksen johdosta uskonnon, vallankäytön ja monien muiden asioiden suhteen. Toisaalta myös itäinen kulttuuri sai vahvoja vaikutteita kreikkalaisilta. Kulttuurikeskukset siirtyivät pois Kreikan mantereelta Pergamoniin, Antiokiaan ja Aleksandriaan. Hellenistisen aikakauden katsotaan yleensä sijoittuneen vuodesta 323 eaa. vuoteen 30 eaa., jolloin Rooma valloitti viimeisen itsenäisen hellenistisen kuningaskunnan, Ptolemaiosten Egyptin.
Aleksanteri Suuren valloittama valtakunta hajosi pian hänen kuolemansa jälkeen pienempiin osiin.
Chinatown
Chinatown (tunnetaan myös nimellä kiinalaiskortteli) on kiinalaisten asuttama kaupunginosa ei-kiinalaisessa yhteisössä. Tällaisia yhteisöjä on muodostunut etenkin Kaakkois-Aasiaan ja Pohjois-Amerikkaan, mutta myös Eurooppaan, Australiaan ja Etelä-Amerikkaan, kuten esimerkiksi Liman Barrio Chino.
Chinatowneja syntyi 1800-luvulla moniin Yhdysvaltojen ja Kanadan kaupunkeihin rasistisen lainsäädännön vuoksi, joka kielsi maan myynnin kiinalaisille tai rajoitti myytävät alueet rajatuille alueille, tavoitteena eristää eri etniset ryhmät toisistaan. Chinatowneja on muun muassa New Yorkissa, San Franciscossa, Singaporessa ja Lontoossa. Eurooppaan chinatowneja syntyi kiinalaisten kauppiaiden asettuessa alueille. Vastaavia alueita on myös Intian Kalkutassa ja Mumbaissa.
Sodat päättävä sota
Sodat päättävä sota tai sota joka lopettaa kaikki sodat on ajatus tai iskulause sodasta, joka poistaa maailmasta sellaiset vastakkainasettelut, jotka voisivat aiheuttaa uusia sotia vastaisuudessa.
Tällainen tilanne on eri kuvitelmissa nähty seurauksena yhden hypervallan saavuttamasta täydellisestä hegemoniasta, ihmiskunnan tuhosta joukkotuhosodassa tai lopullisesta vallankumoussodasta, joka poistaa vääryydet ja diktatuurit.
Ensimmäistä maailmansotaa kutsuttiin ennen toista maailmansotaa usein sodaksi, joka lopetti kaikki sodat ().
Janosch
Janosch, oikealta nimeltään Horst Eckert (s. 11. maaliskuuta 1931 Hindenburg O.S., Saksa), on puolalais-saksalainen lastenkirjailija. Hän on julkaissut yli sata lastenkirjaa yli 30 kielellä ja lukuisia aikuistenromaaneja. Tunnetuimpia teoksia ovat esimerkiksi "Panama"-kirjat, "Myssy-Kasperi", "Hiiri punasukissaan" ja "Polski Blues". Lisäksi hän on kuvittanut kaikki kirjansa itse. Janosch asuu nykyään Teneriffalla Espanjassa.
Janosch syntyi köyhään puolalaiseen perheeseen. Aluksi vanhemmilla ei ollut tarpeeksi rahaa oman asunnon hankkimiseen, ja ensimmäiset kolme elinvuottaan hän asuikin isovanhempiensa luona. Kun hän muutti vanhempiensa luo asumaan, isä alkoi juoda runsaasti alkoholia ja löi vaimoaan ja poikaansa. Koulussa lapset saivat ankaran katolisen kasvatuksen, johon Janosch ei tuntenut sopeutuvansa. Kolmetoistavuotiaana hän sairastui keltatautiin, jota yritettiin parantaa itse poltetulla snapsilla. Vuotta myöhemmin hän parantui ja aloitti työt sepän pajassa oppipoikana.
Janosch joutui lapsena todistamaan sodan kauhuja, kun Hitler valloitti Puolan. Sodan jälkeen perhe pakeni Saksaan, jossa Janosch opiskeli tekstiilialaa. Vuosina 1950–1953 Janosch opiskeli Münchenin taideakatemiassa, josta hän lopulta erosi ”puutteellisten lahjojen” vuoksi, kuten hän itse sanoo. Sen jälkeen hän työnskenteli itsenäisenä taiteilijana, mikä merkitsi vähäisiä tuloja.
Vuonna 1960 ilmestyi ensimmäinen lastenkirja "Oi ihana Panama". Sen teksti ja kuvat olivat aikanaan hyvin uskaliaita ja herättivät paljon keskustelua. Kymmenen vuotta myöhemmin ilmestyi ensimmäinen aikuistenromaani "Cholonek oder Der liebe Gott aus Lehm". Vuonna 1980 hän muutti Teneriffalle saadakseen rauhaa ihailijoilta ympäri maailmaa.
Janoschin satuja on esitetty myös "Tarinatuokio"-nimisessä animaatiosarjassa.
Apokalypsi
Apokalypsi (; kirjaimellisesti "verhon nostaminen tai poistaminen") tarkoittaa varhaisen juutalaisen ja kristillisen kirjallisuuden terminologiassa salattujen asioiden ilmestystä, jonka Jumala on antanut valitsemalleen profeetalle; tavallisesti termiä käytetään kuvaamaan tällaisen ilmestyksen kirjoitettua muotoa. Apokalyptisellä kirjallisuudella eli ilmestyskirjallisuudella on suuri merkitys juutalaisessa, kristillisessä ja islamilaisessa perinteessä, koska tietyt uskon konseptit, kuten kuolleiden ylösnousemus, tuomiopäivä, taivas ja helvetti kuvataan parhaiten niissä. Apokálypsis-sana näyttää syntyneen kreikkaa puhuvien juutalaisten keskuudessa, joilta se on siirtynyt kristityille.
Toiselta vuosisadalta lähtien nimitystä käytettiin useista juutalaisista ja kristillisistä kirjoista, joissa on samanlaisia piirteitä. Johanneksen ilmestyksen lisäksi kirkkoisä Klemens Aleksandrialainen ja muut mainitsevat Pietarin ilmestyksen. Myös muun muassa Aadamin ja Abrahamin ilmestykset tunnetaan.
Uskonnollinen apokalyptinen kirjallisuus on kirjallisuusgenre, johon kuuluvilla teksteillä on tunnusomaiset piirteet.
Teksti paljastaa mysteerejä, asioita jotka ovat tavallisen ihmistietämyksen ulkopuolella. Jumala antaa valituille profeetoille tai pyhimyksille ohjeita koskien salattuja asioita, jotka usein ovat joko täysin vieraita ihmiskokemukselle tai koskevat ihmisten historiaa joka on vielä toteutumatta.
Jotkin taivaan salaisuuksista paljastetaan hyvinkin yksityiskohtaisesti tai suurpiirteisesti: Jumalan suunnitelmat, enkeleiden ja pahojen henkien teot ja ominaisuudet, luonnonilmiöiden selitykset, tarinat luomisesta ja ihmiskunnan varhaisesta historiasta, tulevat tapahtumat, erityisesti Israelin historiaan liittyvät, ja monet muut.
Tyypillisesti apokalypsin vastaanottaminen kuvataan samassa muodossa kuin muidenkin profetioiden vastaanottaminen, eli profeetta saa ilmestyksen joko unessa tai näkynä.
Raamatussa
Vanhan testamentin apokryfisessä kirjallisuudessa
Uuden testamentin apokryfisessä kirjallisuudessa
Pansori
Pansori () on perinteistä korealaista musiikkiteatteria. Sitä esittävät laulaja ja rumpali, joka soittaa "buk"-rumpua.
Pansorin alkuperä lienee Jeollan alueen šamanistisissa "muga"-lauluissa, mutta siihen ovat vaikuttaneet myös lukuisat muut paikalliset kansanperinteet ja kirjallisuuden muodot. Siitä tuli oma taidemuotonsa 1600- tai 1700-luvuilla, mutta se nousi erityiseen suosioon ja saavutti huippukautensa 1800-luvulla. Silloin alun perin vulgaarina viihteenä pidetty pansori nautti myös yläluokan suojelusta. Myöhemmin 1900-luvulla perinne taantui ja muuntui huomattavasti Japanin miehityskauden ja länsimaistumisen myötä, mutta on 1970-luvulta lähtien herättänyt jälleen kiinnostusta. Nykyään esitettäviksi on 12 kappaleen ("madang") vakiintuneesta repertoaarista säilynyt vain viisi vanhaa pansori-kappaletta: "Chunhyangga", "Simcheongga", "Heungbuga", "Sugungga" ja "Jeokbyeokga".
Pansoria esitettiin alun perin julkisilla paikoilla; "pan" tarkoittaakin avointa tilaa ja "sori" laulua tai ääntä. Pansori-esityksessä viuhkaa käyttävä laulaja kertoo rummun tarjoaman rytmin säestyksellä tarinan yhdistäen laulua, kertovaa puhetta ja dramaattisia eleitä. Yleisö osallistuu esitykseen aktiivisesti kannustushuudoin tai kommentein. Kokonaisen kappaleen esitys voi kestää 3–8 tuntia, mutta kappaleista voidaan esittää myös yksittäisiä osia tai lauluja.
Korealainen musiikki
Korealaisessa musiikissa on sekä perinteisiä että nykyaikaisia lajityyppejä.
Pansori on musiikkia, jota esittää tavallisesti yhtye, johon kuuluu vain laulaja/kertoja ja rumpali. Pak Tongjin on yksi tunnetuimmista pansori-laulajista.
Nongak on lyömäsoitinmusiikkia, jota esittävään yhtyeeseen, jota kutsuttiin nimellä "samul" on perinteisesti kuulunut noin 20-30 soittajaa. 1970-luvulta lähtien on syntynyt myös yhtyeitä, joissa on huomattavasti vähemmän soittajia, ja jotka sopivat paremmin sisätiloihin ja näyttämölle. Niitä kutsutaan nimellä "samulnori". Samanniminen musiikkiryhmä perustettiin vuonna 1978, ja se toi vanhalle musiikille uutta suosiota.
Sanjo on instrumentaalista musiikkia. Sitä esittäviin yhtyeisiin kuuluu perinteisesti sekä lyömä- että melodiasoittimia.
Korealainen uskonnollinen musiikki perustuu tavallisesti buddhalaisuuteen ja perinteisiin paikallisiin uskomuksiin. Sinawi on tavallisin korealaisen uskonnollisen musiikin lajityyppi.
Chongak on kuninkaallista yhtyemusiikkia. Se on yleensä täysin instrumentaalista.
Kagok on kuninkaallista yhtyemusiikkia, jossa esiintyy yleensä sekä mies- että naislaulajia ja säestäviä soittimia.
Korealaisessa hovimusiikissa on kolme lajityyppiä; kiinalaisvaikutteiset aak ja tangak sekä puhtaasti korealainen hyangak.
Aak syntyi kiinalaisesta rituaalimusiikista vuonna 1116. Tätä musiikkia on nykyään jäljellä enää kaksi kappaletta.
Tangakissa on vaikutteita sekä kiinalaisesta että korealaisesta musiikista. Aakin tavoin tangakiakaan ei ole jäljellä kuin muutamia kappaleita.
Hyangakissa ei aakin ja tangakin tavoin ole kiinalaisia vaikutteita. Hyangakia esitetään oboeta muistuttavalla piri-soittimella sekä useilla jousisoittimilla.
Korealainen populaarimusiikki on saanut paljon suosiota myös Korean ulkopuolella. Yleensä korealainen populäärimusiikki tulee Etelä-Koreasta.
Trot on vanhin korealaisen populäärimusiikin lajityyppi. Joidenkin mukaan se on syntynyt japanilaisesta musiikin lajityypistä nimeltä enka.
Tong on suosituimpia korealaisen populäärimusiikin lajityyppejä. Tong syntyi 1970-luvulla. Se on saanut paljon vaikutteita länsimaisesta populäärimusiikista.
Norae Undong oli 1970-1980-luvuilla erityisen suosittua ollutta korealaista rock-musiikkia.
Bhutanilainen musiikki
Bhutanilainen musiikki on Bhutanin ulkopuolella melko tuntematonta. Bhutanilaisen musiikin lajityyppejä ovat muun muassa rigsar, zhungdra ja boedra. Bhutanilaisista muusikoista mainittakoon ainakin Jigme Drukpa.
Kati Outinen
Anna Katriina ”Kati” Outinen (s. 17. elokuuta 1961 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän toimi Teatterikorkeakoulun näyttelijätyön professorina 1. elokuuta 2002 – 31. heinäkuuta 2013.
Outisen ensimmäinen elokuvarooli oli Tapio Suomisen vuonna 1979 ohjaamassa nuorisoelokuvassa "Täältä tullaan, elämä!" (ensi-ilta 1980). Hän on näytellyt useita päärooleja Aki Kaurismäen elokuvissa. Outisen ja Kaurismäen ensimmäinen yhteinen elokuva oli "Varjoja paratiisissa" (1986) ja yhteistyö on jatkunut pitkään. Elokuva "Mies vailla menneisyyttä" (2002) oli menestys. Elokuva ja Outisen roolisuoritus palkittiin muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuva oli myös Oscar-ehdokkaana, mikä oli suomalaiselle elokuvateollisuudelle suuri saavutus. Viimeksi Outinen ja Kaurismäki ovat tehneet yhteistyötä elokuvassa "Toivon tuolla puolen" (2017).
Outinen on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa, kuten "Erakkorapu", "Joulukalenteri", "Ilmalaiva Finlandia", "Pako punaisten päämajasta", "Hurja joukko" ja "Tahdon asia". Lisäksi hän on osallistunut "Salatut elämät" -sarjan käsikirjoitustyöhön. Teatterinäyttämöllä hän on esiintynyt sekä suomen- että ruotsinkielisissä tuotannoissa. Outinen on toiminut myös ääninäyttelijänä animaatiosarjassa "Babar".
Outinen on saanut Filmiaura ry:n parhaasta naispääosasta myöntämän Jussi-patsaan kolmesti, elokuvista "Tulitikkutehtaan tyttö" (1990), "Kauas pilvet karkaavat" (1996) ja "Mies vailla menneisyyttä" (2002).
Stadin Slangi ry nimitti Outisen vuoden 2007 Stadin Friiduksi. Vuonna 2015 hän sai Helsingin kaupungin kulttuuripalkinnon. Hän kirjoitti, ohjasi ja näytteli monologina vuonna 2016 muistisairautta käsittelevän näytelmän "Niin kauas kuin omat siivet kantaa", jota hän esittää ympäri Suomea ja siitä tehtyä teatteriversiota Teatteri Jurkassa loppuvuodesta 2016.
Outinen on myös antanut äänensä suomalaiselle Ritva Tuomivaara -nimiselle hahmolle videopelissä "". Outinen on näytellyt Jim Carreyn esittämän hahmon esimiestä rikoselokuvassa "Dark Crimes", jonka ensi-ilta Yhdysvalloissa oli toukokuussa 2018. Elokuva esitettiin nimellä "True Crimes" Varsovan elokuvajuhlilla lokakuussa 2016.
Kesällä 2018 Outinen valittiin Kajaanin runoviikon taiteelliseksi johtajaksi Taisto Reimaluodon kauden päätyttyä.
Lähde:
SCUMM
SCUMM (lyhenne sanoista Script Creation Utility for "Maniac Mansion") on LucasArtsin kehittämä komentosarjakieli, jolla luodaan graafisia seikkailupelejä. Se luotiin alun perin helpottamaan "Maniac Mansionin" ohjelmointia. SCUMMia on käytetty lukuisissa LucasArtsin ja muidenkin yhtiöiden seikkailupeleissä.
SCUMM oli ensimmäinen käytännöllinen ratkaisu pelata seikkailupeliä hiirellä näppäimistön sijaan. Pelin keskushenkilöä ohjattiin klikkaamalla sijaintia, johon keskushenkilön halutaan siirtyvän, tai klikkaamalla käsiteltävää esinettä tai muuta objektia ja sen jälkeen toimintoa vastaavan verbin ikonia. Aikaisissa SCUMMin versioissa eri verbi-ikoneja oli 15, mutta myöhemmissä versioissa liittymää pelkistettiin vähentämällä ikonien määrä alle kymmeneen. Esimerkiksi "unlock"- (avaa lukko), "turn on" ja "turn off" (käynnistä ja pysäytä) -verbien toiminnot liitettiin "use"-verbiin (käytä). Lisäksi myöhemmissä versioissa jokaiseen objektiin liitettiin ilmeisimmän toiminnon verbi, jonka pystyi valitsemaan ikoneja käyttämättä. Pelkistetyin käyttöliittymä oli "LOOMissa", jossa verbi-ikoneja ei ollut lainkaan, ja objekteja käsiteltiin yksinkertaisesti kaksoisklikkaamalla niitä.
SCUMMin koodia päivitettiin ja kirjoitettiin uudelleen jatkuvasti. Pelien ja niiden demojen tekemiseen käytettiin lukuisia eri versioita. LucasArts luopui SCUMMista 1998 ja korvasi sen GrimE:llä.
Pelien käyttämän SCUMMin version numeroinnin kannalta jokaiseen peliin liittyy kaksi, SCUMM-kielen ja SCUMM-kääntäjän versionumerot. Kielestä on tiettävästi olemassa kymmenen versiota, mutta joitakin pelejä varten oli kääntäjästä tehty useita versioita. Alla on lueteltu kielen versiot.
Alkuperäinen versio, jossa grafiikka oli karkearesoluutioista ja korkeintaan 16-väristä. Tekstin kirjasin oli suhteuttamaton. Ohjauslaite oli joystick tai näppäimistö.Repliikeille varattu tila yläreunassa kasvatettiin yksirivisestä kaksiriviseksi.
Pelit käyttivät korkeampaa vaakaresoluutiota kuin edellisessä. Hiiriohjaus tuli mahdolliseksi.Pelit käyttivät korkeintaan 256-väristä grafiikkaa edellisen 16-värisen sijaan. Kirjasin vaihdettiin suhteutetuksi. Peleissä saattoi keskustella sivuhahmojen kanssa käymällä läpi dialogia, jonka rakenne oli yleensä puumainen.
Jokaiseen objektiin liitettiin ilmeisimmän toiminnon verbi, jonka pystyi valitsemaan klikkaamatta sen ikonia erikseen.Tavaraluettelo esitettiin kuvakkein ja verbi-ikonit olivat tyyliteltyjä. Joissain peleissä oli jo äänitettyä dialogia (CD-versiot). Grafiikkaruudun korkeutta voitiin kasvattaa täyttämään koko näyttö. iMUSE otettiin käyttöön taustamusiikin synkronoimiseksi tapahtumien kanssa.Tavaraluettelosta pystyi käyttämään esineitä valitsematta verbi-ikonia. "Sam & Max Hit the Roadista" alkaen verbi-ikoneista luovuttiin kasvattaen grafiikkaikkuna koko näytön kokoiseksi. Samalla hiiren osoittimesta tehtiin monikäyttöinen: toimintoa pystyi vaihtamaan hiiren oikealla näppäimellä. Kolmiulotteiset animaatiot tulivat mahdollisiksi.
INSANE-animaatiotuki lisättiin.Grafiikkanäytön resoluutioksi tuli 640 kertaa 480 pikseliä.
Kind of Blue
Kind of Blue on Miles Davisin johtaman kvintetin levyttämä yksi menestyneimpiä ja arvostetuimpia jazzalbumeja, modernin jazzin levyklassikko. Levy julkaistiin vuonna 1959.
"Kind of Blue" äänitettiin New Yorkissa kahdessa päivässä, 2. maaliskuuta ja 22. huhtikuuta 1959. Ennen äänitystilaisuuksia Miles Davis ei ollut tehnyt varsinaisia sävellyksiä eikä nuotitusta kappaleille, vaan hänellä oli vain mielessään joitakin sointuja ja melodioita. Hän kertoi ideansa soittajille ja neuvoi jokaista näistä erikseen. Kappaleet saatiin yhdellä otolla talteen niin kuin Davis halusi, ainoastaan "Flamenco Sketches" vaati kaksi ottoa.
"Kind of Blue" merkitsi aikoinaan suurta muutosta jazzissa. Big bandien suosio oli levyn ilmestymisaikoihin alkanut hiipua entisestään eikä bebop enää tuonut yleisölle tarpeeksi uutta. Levy edusti uutta modaaliseksi jazziksi kutsuttua suuntausta, jossa improvisaatio rakentuu skaaloihin sointuvaihdosten sijaan.
”Freddie Freeloaderissa” soittaa pianoa Wynton Kelly, koska Davis halusi bluesmaiseen soittoon erikoistuneen pianistin blues-tyylisempään kappaleeseen.
Kappaletta ”Blue in Green” pidetään Evansin sävellyksenä, vaikka se on levyn kannessa merkitty Davisille.
"Kind of Blue" valittiin vuonna 2002 Yhdysvaltain kongressin kirjaston kansalliseen ääniterekisteriin (National Recording Registry). "Rolling Stone" -lehden kaikkien aikojen 500 parhaan albumin listalla "Kind of Blue" on sijalla 12, parhaana jazzlevynä. Levyn alkumenestys ei ollut poikkeava, kultalevynkin se sai vasta 1993, mutta sittemmin myynti on räjähtänyt.
Åke Green
Åke Ingemar Teodor Green (s. 3. kesäkuuta 1941 Vingåker, Ruotsi) on pienen ruotsalaisen Borgholmin helluntaiseurakunnan pastori, joka tuomittiin kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen homoseksuaalisuuden vastaisen saarnan vuoksi. Åke Greenin valitettua hovioikeuteen tuomiota viharikoksesta ei pantu täytäntöön, ja hovioikeus vapautti Åke Greenin kaikista syytteistä 11. helmikuuta 2005 annetulla päätöksellä uskonnonvapaudesta annetun lainsäädännön perusteella.
Greenin asianajajan mukaan Greenin Ruotsin perustuslaissa määriteltyä oikeutta puhe- ja ilmaisuvapauteen oli loukattu alimman oikeusasteen päätöksellä. Toisaalta Ruotsin ”ilmaisunvapausperustuslaki” ("yttrandefrihetsgrundlag") koskee ilmaisunvapautta ainoastaan joukkoviestimissä. Syyttäjä oli vaatinut Greenille Ruotsin laissa määrättyä enimmäisrangaistusta kansanryhmän vastaisesta kiihotuksesta eli neljää vuotta ehdotonta vankeutta.
Greenin tuomio herätti laajaa kansainvälistä huomiota tapauksena sananvapauden ja muiden oikeuksien ristiriitana. Tapauksen saamaa huomioarvoa kasvatti internetissä levinnyt yhdysvaltalaisen äärikristityn Westboron baptistikirkon pamfletti, jossa väitettiin vuonna 2004 Intian valtamerellä tapahtuneen maanjäristyksen olleen Jumalan kosto ruotsalaisille. Pamfletissa viitattiin myös Greenin tuomioon. Green sanoutui irti pamfletista ja piti nimensä käyttöä siinä tyrmistyttävänä ja epämiellyttävänä.
Vastaavaa tuomiota on myös vaadittu suuren Uppsalassa toimivan karismaattisen Livets Ord -seurakunnan johtohenkilöihin kuuluvalle pastori Ulf Ekmanille, mutta toistaiseksi näiden syytteiden ajamisesta on luovuttu odotettaessa hovioikeuden ennakkopäätöstä Åke Greenin tapauksesta.
Oikeusoppineiden piirissä Åke Greenin tapausta on seurattu myös merkittävänä kansainvälisenä ennakkotapauksena sanan- ja uskonnonvapauden rajoista, sillä esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan Englannissa ja Walesissa sekä Kanadassa on voimassa Ruotsia vastaava viharikoksia ja kiihotusta koskeva lainsäädäntö, mutta vastaavia uskonnon opettamiseen liittyviä ennakkotapauksia ei ole toistaiseksi käsitelty.
Omassa seurakunnassaan 20. heinäkuuta 2003 pitämässään saarnassa Green kuvasi homoseksuaalisuutta ”yhteiskuntaruumiin epänormaalina syöpäkasvaimena” ja esitti homoseksuaalien olevan ”pervertikkoja, joiden sukupuoliviettiä Saatana käyttää aseenaan Jumalaa vastaan”. Saarnassaan Green esitti myös, että ”me emme saa tuomita näitä ihmisiä, koska Jeesuskaan ei tuominnut heitä, vaan hän osoitti syvää kunnioitusta kaikille kohtaamilleen ihmisille”.