Naisen sukupuolielinten silpominen
Naisen sukupuolielinten silpominen on tapa, jossa osa naisen ulkoisista sukuelimistä leikataan pois. Silpomisesta käytetään joskus myös nimitystä naisen ympärileikkaus, mutta käsite on harhaanjohtava, koska kyse on häpykielen poistamisesta.
Nykyisin käytäntöä esiintyy eri muodoissaan lähinnä Afrikassa, ja jonkin verran myös Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa. Länsimaissa naisten sukuelimien silpominen on yleisesti paheksuttua ja laissa kiellettyä. Suomessa asiasta ei ole erillistä lakia, vaan poliisi tutkii silpomista törkeänä pahoinpitelynä.
Maailman terveysjärjestö WHO määrittelee naisen sukupuolielinten silpomiseksi "kaikki menetelmät, joihin sisältyy naisen ulkoisten sukuelinten osittain tai kokonaan poistaminen tai joissa muutoin vahingoitetaan naisen ulkoisia sukuelimiä muista kuin lääketieteellisistä syistä".
Sukuelinten silpominen aiheuttaa peruuttamattomia muutoksia naiselle, vaikka jossakin määrin sen aiheuttamia vahinkoja voidaankin myöhemmin korjata. Silvonnan tarkoitus on kontrolloida naisen seksuaalisuutta. Naisen seksuaalista nautintoa pyritään estämään, jotta nainen ei olisi uskoton, eikä olisi yhdynnässä ennen avioliittoa. Silvonta on alun perin lähtenyt liikkeelle miesten halusta varmistua, että naiset ovat neitsyitä mennessään naimisiin, mutta myös monet naiset haluavat, että heidän tyttäriensä sukupuolielimet silvotaan.
Joskus naisen vagina ommellaan kiinni, ja siihen jätetään vain pieni aukko. Aviomiehen on tarkoitus leikata vagina auki hääyönä. Vaginan ompelulla taataan, ettei nainen ole voinut harrastaa seksiä ennen avioliittoa. Tässä kulttuurillisessa mielessä se on ikään kuin toinen immenkalvo.
Nigerialaisen Igbo-yhteisön keskuudessa tehdyn tutkimuksen mukaan toimenpide vähentääkin naisen seksuaalisuutta asenteen, käyttäytymisen sekä halun osalta.
Silvontaa harjoitetaan nykyisin pääosin Afrikassa, jossa se on heimoperintönä jäänyt elämään. Sitä harjoitetaan jonkin verran myös mm. Lähi-idässä, Indonesiassa ja Malesiassa. Maissa joissa naisten silpomista harrastetaan, silvotaan usein naisia täysin uskontoon katsomatta. Esimerkiksi Koraanista ei löydy minkäänlaista suoraa kehotusta miesten tai naisten ympärileikkaukseen, mutta islamilaisessa hadith-kirjallisuudessa on monia niihin liittyviä viittauksia. Nämä kohdat ovat kuitenkin hyvin kiistanalaisia. Poikien ympärileikkauksen sen sijaan nähdään kuuluvan paljon vahvemmin islamilaiseen ja juutalaiseen kulttuuriin. Silpomista perustellaan siitä huolimatta usein uskonnolla. Etiopian juutalaisten yhteisö, falashit, harjoittivat ennen silvontaa. Kyseessä on enemmän yhteisöllinen kuin uskonnollinen ilmiö, vaikka monet silvonnan kannattajat uskovatkin islamin tai jonkun muun uskonnon edellyttävän sitä.
85 % tyttöjen sukupuolielinten silpomisista on tyyppiä I tai II; 15 % on tyyppiä III, joka kuitenkin on yleinen Sudanissa, Somaliassa ja Djiboutissa.
Tyypin Ia leikkauksessa poistetaan klitoriksen huppu. Tyypin Ib leikkauksessa poistetaan klitoris osittain tai kokonaan. Tyypin IIa leikkauksessa poistetaan pienet häpyhuulet. Tyypin IIb leikkauksessa poistetaan pienet häpyhuulet ja ainakin osa klitoriksesta. Tyypin IIc leikkauksessa poistetaan pienet ja isot häpyhuulet ja ainakin osa klitoriksesta. Tyypin III ympärileikkauksessa eli infibulaatiossa poistetaan kaikki ulkoiset sukupuolielimet. Tyypillä IV viitataan muihin haitallisiin, ei-lääketieteellisistä syistä tehtyihin naisten sukupuolielinten muokkauksiin.
Tyttöjen sukupuolielinten silpomisia tapahtuu länsimaissakin kiellosta huolimatta. Siksi vakavimpien muotojen kitkemiseksi on esitetty, että sallittaisiin lievin muoto, pisto klitoriksen huppuun ("sunna light"), koska tämä ei vahingoita seksuaalisia toimintoja. Tämäkin muoto on torjuttu yleisesti, vaikka se on huomattavasti vähemmän vahingollinen kuin poikien ei-terapeuttinen ympärileikkaus, jossa poistetaan osa peniksen erogeenisesta kudoksesta. Perusteeksi on esitetty tyttöjen oikeus fyysiseen koskemattomuuteen. Esimerkiksi WHO vastustaa kaikkia tyttöjen ympärileikkauksen muotoja.
Naisten sukuelimien silvonta on yleisintä Afrikassa, ennen kaikkea maanosan muslimienemmistöisissä valtioissa, mutta tapaa harjoitetaan myös Lähi-idässä sekä Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, missä sen yleisyydestä on esitetty vaihtelevia arvioita. Silpominen on yleisintä Somaliassa, jossa 97 prosenttia naisista on silvottu. Yli tai lähes 90 prosenttia naisista on silvottu lisäksi niin ikään muslimienemmistöisissä Egyptissä, Eritreassa, Malissa, Djiboutissa, Sierra Leonessa ja Sudanissa.
Uudempien tietojen valossa tapa saattaa olla paljon uskottua yleisempi. Aiemmin uskottiin sen keskittyneen lähinnä Afrikkaan, mutta Ruotsissa on havaittu, että 47 % Iranista, Irakista ja Kurdistanista tulleista tytöistä on leikattuja.
Ennen silpomista on esiintynyt myös Keski-Amerikassa, ja 1800-luvulla englantia puhuvissa maissa itsetyydytyksestä tavattujen naisten klitoris saatettiin poistaa kokonaan tai osittain: jopa munasarjoja on 1800-luvulla poistettu. Osittaista poistoa on käytetty itsetyydytyksen ehkäisyyn Yhdysvalloissa vielä 1950-luvulla. Tiedossa on tapaus, jossa viisivuotiaalta tytöltä poistettiin klitoris masturboinnin lopettamiseksi vuonna 1948.
Vaikka naisten ympärileikkausta pidetään yleensä nimenomaan afrikkalaisena heimoperinteenä ja vaikka sitä harjoittavat monissa Afrikan maissa myös ei-muslimit, tapa on pesiytynyt erityisesti islamilaiseen kulttuuriin ja se on osa islamin lainopillista perinnettä. Koraanissa käytäntöä ei mainita, mutta muutamissa haditheissa, esimerkiksi hanbalistisen fiqh-koulukunnan perustajan Ahmad ibn Hanbalin hadith-kokoelmassa, ("Ahmad Ibn Hanbal 5:75") esitetään, että ympärileikkaus olisi miehille välttämätöntä mutta naisille kunniallista. Tämä vastaa myös monia muiden sunnilaisen islamin lainopillisten koulukuntien edustajien näkemyksiä, ja jotkut oppineet pitävät käytäntöä pakollisena. Sunnalaisen islamin arvostetuin uskonnollinen korkeakoulu eli Al-Azharin yliopisto on julkaissut historiansa aikana sekä useita naisten ympärileikkausta puoltavia fatwoja että sitä vastustavia. Naisten ympärileikkausta on esitetty puoltavan myös yleisesti autenttisiksi katsoituissa ("Kutub al-Sittah") "hadith"-kokoelmissa "Sunan Abu Dawood" (41:5251), "Sahih Muslim" (3:684) ja "Al-Muwatta" (2:19:71).Monissa maissa, missä myös ei-muslimit tapaa harjoittavat, se on huomattavasti yleisempi muslimien keskuudessa, vaikka toisaalta joidenkin tutkimusten mukaan Keniassa (missä tapa ei ole erityisen yleinen) se näyttäisi olleen yleisintä katolilaisten ja protestanttien keskuudessa.
1900-luvulla Euroopassa klitoriksen poistamista pidettiin lääketieteellisenä hoitokeinona moniin sairauksiin tai ongelmiin. Sen katsottiin tehoavan esimerkiksi seuraaviin vaivoihin tai ilmiöihin:Silpomiset tehdään usein likaisin välinein, esimerkiksi partaveitsellä tai lasinsirpaleella, jolloin leikkausalueen tulehdukset ovat yleisiä. Myös tarttuvat taudit, kuten HIV ovat mahdollisia. Lopun ikää kestäviä seuraamuksia voivat olla kivuliaat kuukautiset, seksuaalisen elämän vaikeudet sekä ongelmat synnytyksessä. Silpomisen jälkeinen häpyhuulten yhteenompelu saattaa aiheuttaa naiselle virtsaamisvaivoja ja kuukautisveren poistumisongelmia sekä vakavia tulehduksia. Vaginan pesu on lähes mahdotonta. Yhdyntä voi olla kivulias.
Naisten sukupuolielimien silpominen on länsimaissa yleisesti paheksuttua ja laissa kiellettyä. Suomessa silpominen tulkitaan törkeäksi pahoinpitelyksi. Myös Euroopassa on kymmeniätuhansia afrikkalaisperäisiä naisia, jotka on silvottu. Euroopassa silvonta on kiellettyä, mutta sitä tehdään silti jonkin verran. Esimerkiksi Saksassa arvioidaan noin 6 000 maahanmuuttajatytön olevan vaarassa joutua silvonnan uhriksi. "Voima"-lehden haastatteleman somalialaissyntyisen tytön ja Tyttöjen Talo -projektivetäjän mukaan myös Suomesta viedään tyttölapsia ulkomaille silvottavaksi.
"Hymy"-lehti teki numerossa 3/1976 ensimmäisenä Suomessa jutun Tansaniassa tapahtuvasta tyttöjen ympärileikkaukseksi kutsutusta toimenpiteestä. Jutun avustajina olivat helluntailähetyssaarnaaja Åke Söderlund ja myöhemmin europarlamentaarikkona ja tietovisamiehenä tunnettu Jyrki Otila. Eräät uskonnolliset lähetystyön piirissä toimivat tahot tekivät jutusta kantelun Julkisen sanan neuvostoon, ja toimittajat kutsuttiin henkilökohtaisesti kuultaviksi. Päätös oli langettava.
Silpomisen tuloksia voidaan jossakin määrin korjata plastiikkakirurgisin toimenpitein, joiden laajuus päätetään aina tapauskohtaisesti. Joskus toimenpiteeksi riittää pelkkä avaaminen, joka voidaan tehdä paikallispuudutuksessa; radikaaleissa tapauksissa saatetaan tarvita ihonsiirtoa, jolla ulkoisia sukuelimiä rekonstruoidaan. Ruotsissa korjausleikkauksia suorittaa Karoliininen instituutti ja Suomessa Töölön sairaalan plastiikkakirurgian klinikka. Julkisen sairaanhoidon piirissä korjataan ainoastaan toiminnallisia vaurioita; yksityislääkäreiden tekemistä esteettisistä operaatiosta ei ole täsmällistä tietoa.