hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Heikki Klemetti
Heikki Valentin Klemetti (14. helmikuuta 1876 Kuortane – 26. elokuuta 1953 Helsinki) oli säveltäjä, sovittaja, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja. Klemetti on ollut suomalaisen kuoromusiikin merkittävimpiä uranuurtajia ja kehittäjiä.
Klemetti kävi kansakoulua ensin pari vuotta Kuortaneella Rasinperän talossa, minkä jälkeen opiskelu jatkui Vaasan lyseossa. Heikki asui Vaasassa tätinsä luona ja pääsi ylioppilaaksi lyseosta vuonna 1894. Klemetti valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1899 ja opiskeli lisäksi Helsingin orkesterikoulussa, Berliinin musiikkiakatemiassa ja Sternin konservatoriossa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1923. Helsingin yliopisto vihki Klemetin filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1936 ja teologian kunniatohtoriksi vuonna 1946.
Klemetti johti lukuisia kuoroja ja perusti Suomen Laulu -kuoron vuonna 1900. Se aloitti mieskuorona, mutta laajeni myöhemmin sekakuoroksi. Ensiesiintymisensä Klemetti suoritti 1. joulukuuta 1898 Ylioppilaskunnan Laulajien konsertissa. Kuoro esitti tuolloin Klemetin johdolla ensi kertaa Aleksis Kiven parhaana runosaavutuksena pidetyn Sydämeni laulun, jonka oli säveltänyt Jean Sibelius. Laulu sai osakseen arvostelijoiden suuren huomion, ja vastaanotosta kertoo sekin, että yleisö vaati sen esitettäväksi kolmesti. Klemetin omista sävellyksistä tunnetuimmat ovat 1700-luvulta periytyään kansansävelmään sovitettu mieskuorolaulu "Oi kallis Suomenmaa" sekä virsi 532 "Taas siunattu päivä nyt luo valoaan".
Klemetti on kirjoittanut yleisimmin lauletun suomennoksen Porilaisten marssille.
Vuoden 1918 sodan innoittamana kirjoitettu Vilppulan urhojen muistolle saavutti aikanaan suoranaisen kulttimaineen Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien ja Lapuan liikkeen piirissä.
Klemetti tunnettiin myös purevasanaisena musiikkikriitikkona. Musiikinhistoria oli toinen kirjallisen työn kohde. Peittelemätön kansallismielisyys leimasi Klemetin kynänkäyttöä.
Klemetin kesäasuntoon Kuortaneelle on vuonna 1958 perustettu Klemettimuseo. Helsingin Kulosaaressa on Sulasolille testamentattu Klemetin alun perin itselleen rakentama puuhuvila, Hopiala. Oriveden opistossa toimii Klemetin nimeä kantava kesäkurssisarja Klemetti-Opisto.
Klemetti avioitui vuonna 1908 Armi Elina Hämäläisen kanssa. Armi Klemetin (1885–1979) isä oli säveltäjä ja urkuri Lauri Hämäläinen. Heikki ja Armi Klemetti on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Sulasol on myöntänyt vuodesta 1980 Heikki Klemetti -palkintoa. Sen on saanut muun muassa Matti Hyökki ja Heikki Saari.
Liikemäärä
Liikemäärä (tunnus p) on mekaniikassa vektorisuure, joka määritellään kappaleen massan formula_1 ja nopeuden formula_2 tulona
Sen SI-järjestelmän mukainen yksikkö on kg·m/s (kilogrammametri per sekunti) eli Ns (newtonsekunti). Impulssi formula_4 on liikemäärän muutos:
Dynamiikan peruslain eli Newtonin II lain mukaan kiihtyvyyden aikaansaamiseen tarvitaan voima, joka on yhtä suuri kuin kappaleen massa kerrottuna sen saamalla kiihtyvyydellä. Tämä voidaan vaihtoehtoisesti ilmaista myös niin, että kappaleen liikemäärän muuttumisnopeus on yhtä suuri kuin siihen vaikuttava voima:
Kun kappale liikkuu erittäin suurella nopeudella, ei liikemäärän klassinen malli enää päde tarkasti. Tällöin on otettava huomioon erityinen suhteellisuusteoria, jonka avulla määritellään relativistinen liikemäärä
Yllä olevassa yhtälössä gamma formula_8 on niin sanottu Lorentzin tekijä tai termi,
Gamman lausekkeesta nähdään, että pienillä nopeuksilla liikemäärän klassinen käsittely on useimmissa tapauksissa riittävän tarkka. Relativistisilla nopeuksilla liikkuvien kappaleiden, kuten monien hiukkasten, käsittelyssä ajan suhteellisuus on kuitenkin otettava huomioon.
Joskus käytetään kappaleen leppomassan ja Lorentzin tekijän tulosta nimitystä liikemassa. Tällöin liikemäärä voidaan suoraan kirjoittaa nopeuden ja massan tulona, jossa massa käsitetään kappaleen liikemassana. Siten
missä termi formula_11 on kappaleen lepomassa.
Suhteellisuusteoriassa kappaleen liikemäärä ja energia voidaan yhdistää neliliikemääräksi. Tämä on nelivektori, jonka aikakomponentti vastaa energiaa ja avaruuskomponentit liikemäärää. Molemmat riippuvat käytetystä koordinaatistosta, mutta neliliikemäärän itseisarvo on kappaleelle ominainen vakio ja suoraan verrannollinen sen lepomassaan. Tämä yhteys voidaan esittää yhtälöllä
missä "E" on kappaleen kokonaisenergia, "p" sen liikemäärä, "m" lepomassa ja "c" valonnopeus.
Liikemäärää koskee yksi luonnon säilymislaeista, ja se on suora seuraus Newtonin III laista eli voiman ja vastavoiman laista. Havaintojen mukaan systeemin liikemäärä säilyy vakiona, jos ulkoiset voimat ovat merkityksettömiä. Tätä säilymistä sovelletaan laskuissa usein esimerkiksi kahden kappaleen törmäyksiin: kappaleiden liikemäärien summa ennen ja jälkeen törmäyksen on sama. Liikemäärän säilymislaki on kestänyt erinomaisesti testausta ja sen soveltaminen johti neutriinon löytämiseen. Wolfgang Pauli esitti nimittäin 1930 vastoin Niels Bohrin kantaa, että liikemäärä säilyy myös beetahajoamisessa.
Nora Rinne
Nora Rinne (o.s. Lähteenmäki, s. 26. heinäkuuta 1973 Tuusula) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007.
Rinne tunnetaan parhaiten Camilla Axelssonin roolista MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät". Camilla tunnetaan kierona ja kylmäkiskoisena hahmona, joka tavoittelee aina ensimmäisenä omaa etuaan. Rinteen näyttelemä roolihahmo näkyi ruudussa syksystä 2001 lokakuuhun 2004 karatessaan helikopterilla omista häistään ja lähtemällä pois Helsingistä. Camillan oli määrä avioitua Ken Ojalan kanssa. Rinne työskenteli sarjan kuvauksissa alkuvuodesta 2001 alkuvuoteen 2004. Tammikuussa 2009 nähdyssä erikoisjaksossa "Salatut elämät 10 vuotta" Rinne esitti Camillaa, joka oli siihen aikaan ulkomailla. Elokuussa 2013 uutisoitiin Rinteen palaavan "Salattuihin elämiin" ja kuvaukset alkoivat samana syksynä.
Poistuttuaan "Salatuista elämistä" Rinne on jatkanut uraansa teatterissa. Hän on tehnyt teatteria myös Norjassa. Rinne toimii ääninäyttelijänä Radio Suomen radioteatterisarjassa "Tohtori Raimo – valtakunnan terapeutti", jossa imitoidaan tunnettuja suomalaisia.
Teatterikorkeakoulun lisäksi Rinne on opiskellut näyttelijäntyötä Teatterilaboratoriossa Keravalla. Nora on asunut myös Amsterdamissa tehden siivoojan töitä Hotel De Gerstekorrelissa. Rinteen haaveena oli tehdä performanssitaidetta.
Nora Rinne on naimisissa ja hänellä on miehensä kanssa kaksospojat. Rinteen sisar on käsikirjoittaja Miira Karhula.
Impulssi
Impulssi (tunnus formula_1) on mekaniikassa voiman formula_2 ja sen vaikutusajan formula_3 tulo:
kun voima pysyy vakiona koko vaikutusajan.
Impulssin yksikkö on sama kuin liikemäärän SI-järjestelmän mukainen yksikkö Ns (newtonsekunti), mikä voidaan ilmaista myös muodossa kg·m/s (kilogramma metri per sekunti).
Impulssi on vektorisuure eli sillä on suunta, joka on sama kuin voiman suunta. Jos voima ei ole vakio, impulssi saadaan integroimalla voiman vaikutusajan yli
missä
Kappaleeseen vaikuttava impulssi on yhtä suuri kuin kappaleen liikemäärän formula_7 muutos, koska voiman määritelmästä
saadaan
Tritium
Tritium (T tai H) on vedyn radioaktiivinen isotooppi. Tritium-ytimessä on yksi protoni ja kaksi neutronia. Tritiumin löysivät Ernest Rutherford, M. L. Oliphant ja Harteck vuonna 1934 pommittaessaan deuterium-atomeja deuteroneilla eli deuterium-atomin ytimillä.
Tritium-isotoopin puoliintumisaika on 12,32 vuotta. Pieniä määriä tritiumia muodostuu yläilmakehässä, kun kosmiset säteet iskeytyvät typpimolekyyleihin. Ydinvoimaloissa muodostuu ydinreaktioiden yhteydessä tritiumia, jota pääsee lauhdutusveden mukana veteen. Myös ydinasekokeiden jälkeen on löydetty koepaikalta pieniä määriä tritiumia. Tritiumia voidaan myös valmistaa reaktoreissa pommittamalla litium-6:ta tai deuteriumia neutroneilla.
Tritium voi esiintyä kaasumaisena, mutta yleisimmin tritium esiintyy muodossa, jossa toinen vesimolekyylin vetyatomeista on korvautunut sillä.
Tritiumin hajoamisessa syntyvät elektronit voivat virittää muiden aineiden elektroneja, joten sitä käytetään itsevalaisevana aineena rannekellojen näytöissä ja poistumistiekylteissä. Tritiumia voidaan käyttää myös merkkiaineena isotooppigeokemiassa ja lääketieteessä tutkittaessa lääkeaineiden metaboliaa. Yksi energiantuotannon kannalta lupaavimmista fuusioreaktioista on deuteriumin ja tritiumin fuusio. Siinä vapautuu energiaa 16 MeV. Ongelmana on reaktion vaatima 40 miljoonan kelvinin lämpötila.
Avaruushissi
Avaruushissi on toistaiseksi teorian tasolla kehitelty hissi, jolla voisi nousta Maata kiertävälle radalle avaruuteen.
Konstantin Tsiolkovski esitteli avaruushissin periaatteen vuonna 1895 kirjoittamassaan artikkelissa. Teoriaa kehitti Juri Artsutanov vuonna 1960 kirjoittamassaan artikkelissa. Avaruushissi on perinteisesti esiintynyt lähinnä tieteistarinoissa, kuten Arthur C. Clarken "Paratiisin suihkulähteissä", mutta tekniikan kehittymisen myötä sitä on tutkittu vakavammin.
Avaruushissin olisi sijaittava suunnilleen päiväntasaajalla ja sen Maata kiertävän huippuosan olisi kierrettävä planeetan ympäri samalla kulmanopeudella kuin planeetta pyörii, sillä muutoin varsi katkeaisi huipun loitontuessa tyvestä. Yksi avaruushissin toimintamahdollisuus olisi nostaa satelliitteja ja muita aluksia Maata kiertävälle radalle, ja yhdistää se vaijerilla maahan. Avaruushissin avulla voitaisiin myös lähettää kustannustehokkaasti laitteita kauemmaksi avaruuteen.
On ehdotettu, että vaijeri tehtäisiin nanokuiduista, jotka ovat lujia, mutta niiden nykyteknologialla saavutettava enimmäispituus ja pienet valmistusmäärät estävät käytön tällä hetkellä. Nanokuidut ovat niin kestäviä, että hissin seinämä voi olla todella ohut, alle millimetrin paksuinen, ja siten erittäin kevyt. Varsinaisen hissinauhan leveys voi olla metrin luokkaa.
Satelliitit ja avaruusalukset liikkuisivat hissiä pitkin esimerkiksi laserkäyttöisillä purjeilla varustettuna. Näin vältyttäisiin kalliin ja painavan polttoaineen kuljettamiselta yläilmoihin. Vaikka avaruushissin rakennuskustannukset nousisivat kymmeniin miljardeihin dollareihin, on laskettu, että hissi maksaisi itsensä takaisin noin kymmenessä vuodessa. Hissillä kuljetuskustannukset avaruuden ja Maan välillä olisivat vain murto-osan siitä, mitä perinteisellä polttoainekäyttöisellä avaruusraketilla tai sukkulalla.
Femto
Femto (tunnus f) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhannesbiljoonasosaa (10). Esimerkiksi femtoampeeri (fA) on tuhannesbiljoonasosa ampeeria (A) ja siten
Auringonvarjo
Auringonvarjo eli päivänvarjo on sateenvarjon kaltainen suoja, jonka tarkoitus on suojata ihmistä auringon paahtavalta lämpösäteilyltä. Auringonvarjossa on avautuva suojaosa, joka on kiinni varjon varressa. Auringonvarjossa ei ole kädensijaa. Varsi kiinnitetään maahan tai muuhun tukevaan paikkaan, kuten pöytään. Monissa puutarhapöydissä on keskellä reikä auringonvarjoa varten. Monissa auringonvarjoissa on myös oma tukeva ja riittävän painava jalusta estämään varjon kaatumista ja karkaamista tuulella.
Aurinkovarjo on myös tieteiskuvitelmien ja tulevaisuuden visioiden laite, jonka avulla estetään kasvihuoneilmiön eteneminen. Varjostin viedään auringon ja Maan väliin, jossa se avataan paketistaan ja levitetään siten, että pieni osa maahan tulevasta auringonvalosta peittyy.
Mahdollisesti pienelläkin muutoksella auringon valovoimassa olisi suuria vaikutuksia ilmastoon. Aurinkovarjoon käytetyn materiaalin pitää olla äärimmäisen ohutta, ja sen on oltava valtavan iso.
Solmisaatio
Solmisaatio on säveltavujen käyttöä sävelten niminä. Solmisaatiossa ei oteta kantaa sävelten absoluuttiseen korkeuteen, vaan ainoastaan sävelten keskinäisillä korkeuseroilla on merkitystä. Täten esimerkiksi sama laulu voidaan laulaa monelta eri korkeudelta samoilla solmisaatiotavuilla.
Solmisaation kehitti Guido Arezzolainen eli Guido Aretino 1000-luvulla.
Länsimaisessa musiikissa yleisen diatonisen sävelasteikon solmisaatiotavut ovat tavallisimmin "do", "re", "mi", "fa", "so", "la", "ti", "do" Aikaisemmin käytettiin "do"-tavun sijasta nimeä "ut".
Solmisaatiotavut (paitsi "si") ovat peräisin keskiaikaisen, Johannes Kastajan kunniaksi sävelletyn hymnin "Ut queant laxis" säkeiden alkutavuista, paitsi muita myöhemmin käyttöön tullut "si", joka johtuu viimeisen säkeen sanojen alkukirjaimista. Tämän hymnin kuusi ensimmäistä säettä alkavat duuriasteikon kuudelta ensimmäiseltä säveleltä (samaan tapaan kuin musikaalin The Sound of Music laulussa "Do Re Mi"). Hymnin latinankieliset sanat ovat:
Myöhemmin on "ut" useimmiten vaihdettu helpommin laulettavaksi tavuksi "do". Nykyään käytetään tavujen "sol" ja "si" asemesta joskus muotoja "so" ja "ti".
Varsinkin romaanisissa kielissä kuten ranskassa ja italiassa, mutta myös esimerkiksi turkissa käytetään solmisaatiotavuja myös sävelten absoluuttisen korkeuden osoittavina niminä, jolloin ut tai do = C, re = D, mi = E jne.
Norther
Norther oli pääosin Helsinkiläinen metalliyhtye. Yhtye perustettiin varsinaisesti vuonna 2000, jolloin se sai nykyisen nimensä. Norther oli kuitenkin olemassa nimellä Requiem (Lindroos, Korpas, Hallio) jo vuodesta 1996.
Yhtye on sijoittunut Suomen viralliselle albumi- ja singlelistalle jokaisella julkaisullaan. Yhtyeen kitaristin Kristian Rannan lisäksi merkittävä kappaleentekijä oli entinen laulaja-kitaristi Petri Lindroos. Myös basisti Jukka Koskinen ja kosketinsoittaja Tuomas Planman ovat osallistuneet kappaleiden tekemiseen.
Helmikuussa 2007 yhtye siirtyi pois Spinefarmilta ja julkaisi viisi uutta kappaletta sisältäneen "No Way Back" -minialbumin, joka nousi Suomen singlelistalla sijalle 1. Levy oli rumpali Heikki Saaren ensimmäinen yhtyeen kanssa. Kappale ”Frozen Angel” valittiin "V2 – Jäätynyt enkeli" -elokuvan nimikappaleeksi, ja yhtye esiintyi elokuvassa myös itse. "No Way Backin" julkaisi Suomen Musiikki.
Marraskuun loppupuolella 2007 Norther liittyi Century Median listoille. Yhtyeen viides täyspitkä albumi "N" julkaistiin 13. helmikuuta 2008.
19. huhtikuuta 2009 yhtye ilmoitti kotisivuillaan, että yhtyeen alkuperäisjäsen, laulaja-kitaristi ja säveltäjä Petri Lindroos erotettiin yhtyeestä, sillä hänen toinen bändinsä Ensiferum vie häneltä suurimman osan ajasta. 14. huhtikuuta 2009 yhtye ilmoitti uudeksi laulajaksi Aleksi Sihvosen. Toiseksi kitaristiksi keikoille saatin samalla Daniel Freyberg, jonka yhtye vahvisti helmikuussa 2010 sivuillaan viralliseksi jäseneksi. 24. heinäkuuta 2012 yhtye ilmoitti kotisivuillaan lopettavansa ajan puutteen vuoksi.
Caelifera
Caelifera on suorasiipisten lahkoon kuuluva hyönteisten alalahko, johon kuuluvat heinäsirkat ja okasirkat. Ne ovat yleensä kasveja syöviä hyönteisiä, joilla on pitkät takajalat. Voimakkaiden takajalkojensa avulla heinäsirkat pystyvät tekemään pitkiä hyppyjä. Houkutellakseen naaraita luokseen koiraat hankaamalla takajalkojaan siivenreunoihin.
Alalahkoon kuuluu noin 11 000 lajia, jotka jaetaan noin 20 heimoon. Nykyisin elävien lajien fylogenetiikkaa on tutkittu DNA-analyysillä, ja fossiilisia lajeja on luokiteltu niiden rakenteen perusteella. Eri tutkijat ovat esittäneet erilaisia luokitteluja.
Heinäsirkat elävät miltei kaikkialla maailmassa lukuun ottamatta kylmimpiä napaseutuja. Heinäsirkat suosivat paikkoja, joissa niillä on paljon syötävää, kuten niittyjä ja metsiä. Jotkut heinäsirkkalajit syövät vain tietyntyyppisiä kasveja, toiset lajeista ovat kaikkiruokaisia.
Merkittävin heinäsirkkakantoja rajoittava tekijä on sää, mutta alueellisesti heinäsirkkojen luonnolliset viholliset voivat rajoittaa populaatiota säätä enemmän. Heinäsirkkojen suurimpiin vihollisiin kuuluvat monenlaiset loiskärpäset, jotka laskevat munansa heinäsirkan munien lähelle tai jopa niiden sisään. Jotkut kärpäset voivat laskea munansa tai toukkansa heinäsirkan sisään. Siten kärpäsen toukat syövät heinäsirkan sisältäpäin. Muita heinäsirkan vihollisia ovat kovakuoriaiset, linnut, jyrsijät, käärmeet ja hämähäkit.
Heinäsirkkoihin lukeutuvista kulkusirkoista muodostuva parvi voi syödä ihmisten viljelykset muutamassa minuutissa. Välimeren maissa kuulee usein heinäsirkkamaista siritystä iltaisin, mutta tämä ääni ei lähde heinäsirkoista vaan laulukaskaista.
Suomessa tavattavia "Caelifera"-alalahkon lajeja ovat
Kuopparinta
Kuopparinta tai suutarinkuoppa eli "pectus excavatum" on rintalastan sisäänpainuminen, joka johtuu kylkiluiden liikakasvusta, jonka syytä ei tunneta, rintalastan jatkuvasta painamisesta, kuten suutarin työssä kengän pitämisestä rintaa vasten, tai esimerkiksi epäonnistuneesta voltista, jossa hyppääjä putoaa niskoilleen ja rintalasta taittuu sisäänpäin kuin nivel. Tällaisissa tapauksissa kuopparinta on muodoltaan erilainen, koska rintalasta on vääntynyt ja siinä on selvä taitoskohta, josta huomaa, miltä kohdalta se on onnettomuushetkellä taittunut. Se voi olla myös synnynnäinen, jolloin syyksi on arveltu lapsiveden puutetta ja tähän liittyvää, esimerkiksi jalkaterän puristumista rintakehää vasten. Kahdessa ensimmäisessä tapauksessa kuopparinta syntyy teini-iässä eikä muutu sen jälkeen luiden luutuessa. Kuopparintaa vastaava rinnan ulostyöntyminen on harjurinta. Nämä muistuttavat paljon skolioosia.
Kuopparinnalle altistavat Marfanin syndrooma, eräät mineraalipuutokset, kuten sinkin ja magnesiumin puute, sekä osteoporoosi. Kuopparinta on melko yleinen: se kehittyy yhdelle 300:sta. Rintalastan sisäänpainuminen aiheuttaa myös ahdistuneisuutta.
Kuopparinta on hyvänlaatuinen eikä Kelan mukaan aiheuta toiminnallista haittaa, joten sen korjauttamista ei korvata. Rinnan painuminen sisään altistaa kuitenkin sydämen läppävialle. Epämuodostuma voidaan korjata useilla menetelmillä, joista Ravitch-menetelmä on morbidi ja yksinkertainen ja aiheuttaa vähiten komplikaatioita. Siinä iho leikataan kokonaan auki, rintalastan luu sekä kylkiluut murretaan luukalvon alta, luuta poistetaan ja näin rintalasta voidaan nostaa normaaliin asentoon ja tukea metallitangon varaan. Komplikaatiot ja uusiminen ovat harvinaisia.
Uudemmat, vähemmän morbidit Nuss- ja Leonard-menetelmät perustuvat pienten haavojen kautta tähystyksessä lisättäviin metallitankoihin. Huonona puolena on suurempi komplikaatioriski sekä se, etteivät ne välttämättä korjaa ongelmaa kokonaan, koska luuta ei muotoilla uudelleen niin perusteellisesti kuin Ravitch-menetelmässä. Suhteellisen uusi vaihtoehtoinen hoitomuoto on saksalaisen insinöörin Eckart Kloben kehittämä laite tyhjiökoppa (engl. vacuum bell), jolla rintalastaa nostetaan alipaineen avulla. Koska laite on suhteellisen uusi, näyttöä pitkäkestoisista vaikutuksista ei ole.
Helena Sinervo
Kirsti Helena Sinervo (s. 17. helmikuuta 1961 Tampere) on suomalainen runoilija, kirjailija ja suomentaja. Hänen romaaninsa "Runoilijan talossa" voitti vuoden 2004 Finlandia-palkinnon. Sinervo on voittanut arvostetun Tanssiva karhu runopalkinnon kahdesti. Hänen runouttaan on käännetty yli 20 kielelle. . Helena Sinervon viimeisin teos on vuonna 2018 ilmestynyt runokokoelma "Merveli" .
Sinervo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1980, pianonsoitonopettajaksi vuonna 1988 Tampereen konservatoriosta ja filosofian maisteriksi vuonna 1994 Helsingin yliopistosta. Hän on julkaissut useita runokokoelmia, lastenkirjoja sekä kolme romaania, joista "Runoilijan talossa" voitti vuoden 2004 Finlandia-palkinnon. Romaani kertoo runoilija Eeva-Liisa Mannerin elämästä. Sinervo on voittanut myös Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon vuosina 2001 ja 2011.
Sinervon runoja on käännetty lähes 30 kielelle. Valikoimista laajimmat ovat Agneta Enckellin ruotsintama ”Snubblar i ett upprätt läge” (Ellips, 2014) sekä Gabriel Rebourcet’n ranskantama "Les Chaises" (Club ZERO Editions, Paris 2001). Käännöksiä Sinervon runoista on julkaistu myös muun muassa teoksessa "New European Poets" (toim. Wayne Miller & Kevin Prufer. Greywolf Press. Saint Paul, Minnesota, 2008). Sinervo on mukana runoilijana, esseistinä ja haastateltavana myös ruotsalaisessa "Swinging with Neighbours 2001–2006" -antologiassa (Red. Aase Berg & Carl Dieker. Regi/film Carl Dieker & Paula von Seth. Ersatz 2006).
Virve Ojanteen dramatisoima näytelmä "Runoilijan talossa" sai ensi-iltansa Rauman Kaupunginteatterissa 4. marraskuuta 2005. Romaani ilmestyi myös Tiia Lousteen lukemana äänikirjana 2006 (Tammi).
Sinervo on kirjoittanut useita kirjallisuuslehdissä ja antologioissa sekä teosten esipuheina julkaistuja esseitä, joista tärkeimmät on käännetty ja julkaistu ruotsiksi, englanniksi tai saksaksi. Hän on toiminut myös vuosina 1994–2003 kirjallisuuskriitikkona muun muassa "Nuoressa Voimassa", "Aamulehdessä", "Parnassossa" sekä "Helsingin Sanomissa" sekä kirjoittanut eri yhteyksissä julkaistuja kolumneja. Lisäksi Sinervo on suomentanut useita kirjallisuuslehdissä ja antologioissa julkaistuja runoja muun muassa Hélène Dorionin, Ted Hughesin, Edmond Jabèsin ja Nimrodin teoksista.
Sinervo on toiminut Nuoren Voiman Liiton sekä NVL:n Säätiön hallituksessa vuodesta 1992 alkaen 2000-luvun alkuun, Eino Leinon seuran johtokunnassa 1990-luvun puolivälissä, Helsingin Kirjailijat ry:n johtokunnassa 2001–2002, Suomen Kirjailijaliiton johtokunnassa 2006–2008, Lukukeskuksen johtokunnassa 2006–2008, Baltic Writers' Councilin johtokunnassa 2007–2008 sekä Visbyn kääntäjä- ja kirjailijakeskuksen johtokunnassa 2007–2009.
Kingston (Jamaika)
Kingston on Jamaikan pääkaupunki. Vuoden 2011 laskennassa itse kaupungissa oli 584 627 asukasta, Kingston & St. Andrewin kunnassa 662 426 asukasta.
Kaupunki perustettiin 1692 sen sataman suulla sijainneen Port Royalin tuhouduttua maanjäristyksessä. Kingstonista tuli Jamaikan hallinnollinen pääkaupunki vuonna 1872 ja itsenäisen Jamaikan pääkaupunki 1962. 14. tammikuuta 1907 maanjäristys tappoi kaupungissa yli 1 000 ihmistä.
Kingston tunnetaan erityisesti reggaemusiikista. Kaupungin tunnetuimman asukkaan Bob Marleyn asunto toimii nykyisin museona.
Kingstonin lentoasema on Norman Manleyn kansainvälinen lentoasema.
Kingston sijaitsee Jamaikan saaren kaakkoispuolella. Se sijaitsee Kingstonin luonnonsataman ja Blue Mountains -vuorijonon välissä. Kaupunki jakaantuu kahteen osaan. Historiallinen keskusta Parade-kadun ympärillä ja lahden rannalla on osa alakaupunkia, samoin kuin sen länsiosien huonomaineiset alueet. Varakkaat ihmiset ja hienot talot ovat yläkaupungissa, ja arvokkaimmat asunnot ovat vuorten juurella.
Port Royalin tuhouduttua maanjäristyksessä vuonna 1692 sen asukkaat asettuivat rannikon tasangolle lähelle satamaa. Siihen piirrettiin Kingstonin kaupungin ruutukaava, johon kuuluivat yhdensuuntaiset, 20 metriä leveät pääkadut jotka kulkivat satamasta plantaaseille. Leveät kadut suojasivat kaupunkia maanjäristysten tai hurrikaanien aikaansaamilta tulipaloilta, ja helpottivat järjestyksen ylläpitoa. Kaupungin läpi kulkevasta kaupatavarasta tärkeimpiä olivat sokeri ja orjat.
Leetspeak
Leetspeak (1337speak tai elite-kirjoitus) on BBS-kulttuurista lähtöisin oleva kirjoitustyyli, jossa yleensä käytetään isoja ja pieniä kirjaimia sekaisin, ja joskus korvataan osa kirjaimista muilla merkeillä, etenkin numeroilla. Tyyliin kuuluu usein myös runsas lyhenteiden ja puhekielenomaisten kirjoitusasujen käyttö (esimerkiksi the=dA).
Elite-tyyliä käytettiin etenkin piraatti- ja demoskeneaiheisten BBS-järjestelmien ASCII- ja ANSI-grafiikkaisissa mainoksissa, valikoissa ja tiedostokuvauksissa estetiikan ja myöhemmin myös huumorin vuoksi. Tyyli yhdistettiin etenkin piraattimaailman niin kutsuttuun eliittiin, joka levitti ”purkkien” kautta korkeintaan muutamaa päivää aikaisemmin julkaistuja pelejä ja ohjelmistoja.
Kirjoitustyylistä tuli suosittu pilkan aihe etenkin 1990-luvun keskivaiheilla, kun hyvin nuoret BBS-käyttäjät halusivat osoittaa etevyyttään jäljittelemällä ”isojen poikien kirjoitustyyliä”. Tästä pilkanteosta syntyi nykyisen kaltainen leetspeak eli ns. peeloihin yhdistetty tyyli, jossa kirjaimet korvataan merkeillä ja merkkiyhdistelmillä. Monet ohjelmointiharrastajat ovat myös kirjoittaneet ”elitemuuntimia”, jotka muuttavat näppäimistöltä kirjoitetut merkit lennossa leetspeakiksi.
Esimerkki ”aidosta” elite-kirjoituksesta "Bumple Bee Land"-piraattipurkin mainoksessa:
Esimerkki nykyaikaisemmasta huumorimielessä kirjoitetusta leetspeakista: ”/\/\01 \/ähÄN>< 00/\/ 1HQ |-|4X0R!!!”
Wannsee
Wannsee tarkoittaa seuraavia:
Kemopetrol
Kemopetrol on helsinkiläinen popyhtye. Sen nykyiset jäsenet ovat laulaja Laura Närhi, rumpali Teemu Nordman, kitaristi Marko Soukka ja kosketinsoittaja-säveltäjä Kalle Koivisto. Kemopetrolin alkuperäinen basisti Kari Myöhänen erosi yhtyeestä heinäkuussa 2003. Hänet korvasi Lauri Hämäläinen, joka puolestaan jätti yhtyeen ennen viidennen albumin äänityksiä. Nimi Kemopetrol on muunnelma tšekkiläisen Chemopetrol Litvínov -jääkiekkojoukkueen nimestä.
Marko Soukka ja Kalle Koivisto perustivat alun perin ambient-projektiksi tarkoitetun Kemopetrolin marraskuussa 1998. Laura Närhi liittyi yhtyeeseen tammikuussa 1999. Myöhemmin samana vuonna mukaan tulivat rumpali Teemu Nordman ja basisti Kari Myöhänen. Heinäkuussa yhtye meni studioon.
Kemopetrol löi läpi singlellään ”Child Is My Name” vuoden 1999 lopussa. Vuonna 2000 ilmestyi esikoisalbumi "Slowed Down", jolla yhtye soittaa valtavirrasta poikkeavaa, rockin, jazzin ja elektronisen musiikin fuusiota. Vuoden 2001 aikana yhtye esiintyi myös Espanjassa ja Italiassa.
Maaliskuussa 2002 ilmestyi single ”Saw it on TV” ja saman vuoden toukokuussa albumi "Everything’s Fine". Vuonna 2004 ilmestyivät single "My Superstar" ja albumi "Play for Me", joilla bassoa soittaa yhtyeen kolme ensimmäistä albumia tuottanut Kalle Chydenius. Pian "Play for Men" ilmestyttyä Lauri Hämäläinen liittyi yhtyeeseen vakituikseksi basistiksi.
Kemopetrolin neljäs albumi "Teleport" julkaistiin 29. maaliskuuta 2006. Maaliskuun 8. päivänä kauppoihin tuli jo ”Planet”-single. Levyn julkaisi aiempien tapaan Plastinka Records ja jakelusta vastaa Sony BMG. "Teleport" oli Suomen iTunesin albumilistan kärjessä.
Vuonna 2007 julkaistulle Leevi and the Leavings -tribuuttikokoelmalle "Melkein vieraissa" Kemopetrol levytti kappaleen ”En tahdo sinua enää”.
Yhtye aloitti viidennen albuminsa äänitykset toukokuussa 2008. Tässä yhteydessä basisti Lauri Hämäläinen lähti yhtyeestä. 21. syyskuuta 2011 julkaistu albumi on nimeltään "A Song & A Reason". Kalle Chydenius oli jälleen mukana tuotannossa. Julkaisua seuranneella kiertueella basistina on toiminut muun muassa LAB-yhtyeestä tunnettu Pekka ”Splendid” Laine.
Hengellinen laulukirja
Erisnimenä Hengellinen laulukirja on Suomessa vapaiden suuntien käyttämä yhteinen laulukirja. Yleisesti ottaen hengelliseksi laulukirjaksi voidaan nimittää mitä hyvänsä kristillistä laulukirjaa, esimerkiksi virsikirjaa, tuomaslaulukirjaa tai vastaavaa.
Tämäntyyppiset kirjat sisältävät enimmäkseen lauluja, joiden sanoitukset esittävät evankeliumin merkittävimpiä asioita tai osia niistä.
SQLWindows
SQLWindows on sovelluskehitin, jonka ohjelmointikielenä on olio-ohjelmointisuuntautunut SAL (SQLWindows Application Language). Se soveltuu tietokantapohjaisten Client-Server -sovellusten tekemiseen MS-Windows- ja Linux-ympäristöön. Tämä graafisen sovelluskehittimen ja ohjelmointikielen yhdistelmä tunnetaan myös nimillä Centura sekä TD (Team Developer).
SQLWindows tukee ohjelmistokehityksessä ryhmätyöskentelyä. Lähdekoodi voidaan pilkkoa kirjastoiksi, joita samanaikaisesti muokataan eri tahoilla, ja kun yhden kirjaston muutokset ovat valmiit ja kirjasto siirretään työryhmälle jakoon, uusi versio lähdekoodikirjastosta on heti kaikkien muiden nähtävissä ja käytettävissä.
SQLWindows käyttää samantapaisia rakenteita (If, Select Case, While ...) kuin mitä esiintyy esimerkiksi C-kielessä, mutta SQLWindowsin perusajatuksena on toteuttaa ohjelmointi lähettämällä ja vastaanottamalla viestejä graafisten komponenttien välillä. Viestit voivat olla sekä Windows-käyttöjärjestelmän lähettämiä (esimerkiksi WM_LBUTTONDOWN), ohjelmointikielen omia (esimerkiksi SAM_Click), tai ohjelmoijan itse määrittelemiä.
Viestien käsittely tarkoittaa sitä, että sovellusikkuna tai sovellusikkunassa oleva elementti (esimerkiksi painike) saavat monenlaisia viestejä, mutta sovelluksessa erikseen kerrotaan, mihin viesteihin halutaan reagoida ja millä tavalla. Esimerkiksi kun käyttäjä napsauttaa sovellusikkunassa olevaa painiketta, painike saa viestin SAM_Click. Painikkeen alle koodissa voidaan sitten laittaa Message Actions -lohkoon rivin ”On SAM_Click” sekä sen alle tehtävät toimenpiteet.
Klassikkoesimerkki toteutettuna TD:llä (avataan viesti-ikkuna tervehdyksellä ja OK-painikkeella):
Louisville (täsmennyssivu)
Louisville voi viitata seuraaviin paikkakuntiin eri maissa:
Romano Scarpa
Romano Scarpa (27. syyskuuta 1927 Venetsia, Italia – 23. huhtikuuta 2005 Málaga, Espanja) oli italialainen Aku Ankka -piirtäjä ja -käsikirjoittaja.
Scarpa piti lapsena suunnattomasti amerikkalaisista piirretyistä ja Floyd Gottfredsonin Mikki Hiiri -sarjakuvista.
Taidekoulutaustaa hän sai Venetsian taideakatemiasta. Hän opiskeli myös arkkitehtuuria. Vuosina 1945-1953 hänellä oli oma animaatiostudio, jossa hän teki mainoksia ja muutamia lyhyitä piirrettyjä, joiden juoni oli usein lainattu Hans Christian Andersenin saduista.
Kun vuonna 1956 Italian Topolino-sarjakuvalehdellä ei ollut enää uusia Gottfredsonin tekemiä Mikki Hiiri -sarjakuvia julkaistavana, vastuu sarjojen tekemisestä jäi Scarpalle. Hän piirsi kuitenkin myös Ankka-sarjoja.
Scarpa kirjoitti moniin tarinoihinsa käsikirjoituksen itse, mutta hän työskenteli myös käsikirjoittajien, kuten Guido Martinan ja Fabio Michelinin kanssa.
Scarpan tussaajina toimivat mm. vuosina 1956-1958 Luciano Gatto, 1959-1962 Rodolfo Cimino ja 1961-1971 Giorgio Cavazzano.
Hänen tunnetuimpia sarjojaan on nähty Suomessa Aku Ankan taskukirjoissa vuodesta 1970 lähtien ja hänen Disney-sarjakuvistaan on suomeksi julkaistu kaksi kokoelmaa: ja Aku Ankan taskukirjan erikoisnumero "Kalin kynsi". Suuri osa hänen tuotannostaan on kuitenkin vielä julkaisematta Suomessa.
Scarpa loi Ankkalinnaan lukuisia uusia hahmoja, kuten Riitta Hanhen, Kuuno Kaakkurin, Into Ankan ja Atomiinuksen. Scarpalle myönnettiin vuonna 1990 Luccan sarjakuvafestivaaleilla arvostettu Yellow Kid -palkinto elämäntyöstään sarjakuvien parissa.
William Van Horn
William Van Horn (s. 15. helmikuuta 1939 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen, nykyään Kanadassa asuva sarjakuvapiirtäjä, joka teki Disney-yhtiölle ja sen lisensoimille yhtiöille Ankka-sarjakuvia vuosina 1987–1998. Van Horn piirsi pääasiassa Aku ja Roope Ankkaa ja on piirtänyt myös Ankronikkaa, jonka joidenkin jaksojen pääosassa esiintyi Heimo Huima. William Van Horn on keksinyt Roope Ankan velipuolen ja serkun, Unkka T. Kumiankan, hahmon. Van Hornin piirrosjälki on helposti erotettavista muista Disneyn Ankka-sarjakuvista. Hänen töistään on julkaistu yli 800 sivua.
William Van Hornilla on kaksi lasta, Tish ja Noel. Hänen poikansa Noel Van Horn on myös Disneyn sarjakuvataiteilija.
1960-luvulla Van Horn työskenteli San Franciscossa pienessä "Imagination"-animaatiostudiossa. Saadakseen lisää rahaa hän lopetti työnsä studiossa ja alkoi kirjoittaa ja piirtää lastenkirjoja. Ensimmäisen lastenkirjansa, "Harry Hoyle’s Giant Jumping Beanin", ilmestyessä hän muutti perheineen vaimonsa synnyinmaahan, Kanadaan. 1980-luvulla Van Horn teki sarjakuvasarjaa ”"Nervous Rex"”, joka kertoo samannimisestä hirmuliskosta.
Gladstone-kustantamo julkaisi ensimmäiset Van Hornin Aku Ankka -sarjat vuonna 1987, samoihin aikoihin kuin Don Rosan ensimmäisen Ankka-sarjakuvankin. Disney-yhtiö ei uusinut Gladstonen lisenssiä ja Van Horn siirtyi tekemään sarjakuvia Disney-yhtiön omalle sarjakuvayhtiölle, Disney Comicsille. Disney Comicsin lopetettua toimintansa hän siirtyi Egmont-kustantamolle, vaikka Gladstone alkoikin julkaista jälleen Disney-sarjoja. Van Hornin tarinat voi tunnistaa myös kuvissa usein esiintyvistä hyttysistä.
Disney-taiteilijauransa ensimmäisinä vuosinaan Van Horn sai John Lustigilta avustusta käsikirjoitusten osalta – näitä sarjoja lukuun ottamatta Van Horn on piirtänyt ja käsikirjoittanut sarjakuvansa kokonaan itse. Vuonna 1994 lähes 30 vuotta aikaisemmin eläkkeelle siirtynyt Carl Barks käsikirjoitti vielä yhden Ankka-sarjakuvan, ”Hevostellen halki historian”, jonka kuvittajaksi Barks valitsi Van Hornin.
Christian Holmqvist
Christian Holmqvist (s. 1974) on suomalainen säveltäjä. Hän on saavuttanut palkintosijoja Kuopion sävellyskilpailussa, jota ei enää järjestetä. Edition Escobar on kustantanut useita hänen teoksiaan. Holmqvist ei päässyt Sibelius-Akatemiaan, mutta on sen sijaan opiskellut sävellystä yksityisesti Harri Vuoren oppilaana.
Mikko Nisula
Mikko Nisula (s. 9. syyskuuta 1974) on suomalainen orkesterimusiikin säveltäjä. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa, ja suoritti sävellysdiplomin vuonna 2002. Nisulan oma instrumentti on harmonikka.
Fagotti
Fagotti ( 'risukimppu') on matalaääninen puupuhallin. Se koostuu kahdesta rinnakkaisesta putkesta, jotka on alapäistään yhdistetty toisiinsa. Soittimen alkupäässä on lisäksi metallinen, taivutettu putki, ns. s-putki, johon varsinaisen äänen tuottava suuhinen eli ”rööri” kiinnitetään. Suuhinen on samantapainen ja samasta materiaalista valmistettu kaksoisruokolehdykkä kuin esimerkiksi oboessa, mutta suurempi.
Fagotteja on kahta tyyppiä: ns. saksalainen eli Heckel-fagotti, joka yleensä valmistetaan vaahterasta (joskus muovista), sekä nykyään harvinaisempi, lähes pelkästään Ranskassa käytössä oleva, ns. ranskalainen fagotti eli Buffet-fagotti, joka valmistetaan ruusupuusta. Näiden soitinten äänensävyt eroavat toisistaan selvästi. Äänen sävyero johtuu erilaisesta porauksesta: ranskalaisen fagotin poraus on loivemmin kartiomainen kuin saksalaisen. Tämän takia saksalaisen fagotin ääni on vahvempi. Vaahterasta tehdyt saksalaiset fagotit petsataan; värit vaihtelevat ruskeasta punaruskeaan ja punaiseen, myös aivan mustaa käytetään. Petsauksen jälkeen ulkopinta lakataan värittömällä lakalla. Kapeammat putket ovat sisäpinnoiltaan päällystetyt kovakumilla. Ranskalaiset fagotit ovat sisä- ja ulkopinnoiltaan öljykyllästystä lukuun ottamatta käsittelemättömiä.
Fagotin ääni on hienossa matalassa rekisterissä voimakas ja korkeammalle tultaessa muuttuu hiljaisemmaksi. Keskirekisterissä fagotti kuulostaa ”torvimaiselta”. Ylimmässä ja alimmassa rekisterissä nopeat aika-arvot tulevat vaikeiksi soittaa. Näillä alueilla myös trillit ovat hankalia.
Fagotin isoveli kontrafagotti on matalaäänisin puupuhallin. Se toimii orkesterissa usein kontrabasson tapaan eli seuraa fagottistemmaa oktaavin verran alempana. Kontrafagotin ääniala on subkontra-B:stä suunnilleen c4:hen (keski-c) soittajan ja soittimen mukaan. Se pääsee siis jopa matalammalle kuin kontrabasso.
Kontrafagotti
Kontrafagotti on matalaäänisin puupuhallinsoitin. Se on kooltaan fagottia suurempi, pituudeltaan kaksinkertainen, ja soi oktaavia matalammalta kuin fagotti.
Kontrafagotti kehitettiin 1600-luvun puolivälissä. Ludwig van Beethoven kirjoitti viidennessä sinfoniassaan erikseen kontrafagottiosuuden, ja myöhemmin soitinta on käytetty mm. Gustav Mahlerin, Richard Straussin ja Dmitri Šostakovitšin sinfonioissa kuten myös eräissä Alban Bergin, Benjamin Brittenin, Maurice Ravelin ja Paul Dukasin teoksissa. Tiettävästi ensimmäisen kontrafagottikonserton sävelsi Gunther Schuller vuonna 1978. Myös Kalevi Aho on säveltänyt soittimelle oman konserttonsa. Schullerin ja Ahon konsertot on omistettu Lewis Lipnickille. Daniel Dorff on säveltänyt kontrafagotille paitsi konserton, myös teokset "A Deep Funk: Dance Set for Unaccompanied Contrabassoon" ja "Sonatina d'Amore", joista jälkimmäisessä on kaksi kontrafagottia.
Kontrafagotti on pääasiallisesti orkesterisoitin, ja se on monesti sinfoniaorkesterin matalaäänisin soitin. Soittimen putken pituus on miltei kuusi metriä.
Nuotinnus kontrafagotille tehdään kuten tavallisellekin fagotille. Soittimen esimuotona pidetään doppelfagottia, joka on peräisin 1500-luvulta.
The Wailers (rockyhtye)
The Wailers (tunnettu myös nimellä the Fabulous Wailers) oli yhdysvaltalainen rock-yhtye, jota pidetään ensimmäisenä garage rock -yhtyeenä. Tacomasta, Washingtonista kotoisin ja vuonna 1959 toimintansa aloittaneen yhtyeen tunnetuin laulu oli vuoden 1961 "Louie Louie". Kappale oli alunperin Los Angelesista kotoisin olleen Richard Berry and the Pharaohs -yhtyeen tuotantoa.
Jalka
Jalka on seisomiseen ja kävellen liikkumiseen käytettävä raaja. Jalkoja on useimmilla eläimillä parillinen määrä. Useimmilla nisäkkäillä, matelijoilla ja sammakkoeläimillä jalkoja on neljä. Pystyasennossa kulkevalla ihmisellä, samoin kuin muilla kädellisillä jalkoja on kaksi yläraajojen muututtua käsiksi, ja kaksi jalkaa on myös linnuilla ja lepakoilla, joilla yläraajat ovat muuttuneet siiviksi. Lainkaan jalkoja selkärankaisista ei ole esimerkiksi käärmeillä, joilta raajat ovat hävinneet kokonaan, valailla, joilta takaraajat ovat hävinneet ja eturaajat ovat muuttuneet eviksi, eikä kaloilla, joille niitä ei ole alun alkaenkaan kehittynyt. Hyönteisillä jalkoja on kuusi, hämähäkkieläimillä kahdeksan ja tuhatjalkaisilla vieläkin enemmän.
Myös huonekalujen ja muiden esineiden kapeita tukiosia kutsutaan usein jaloiksi.
Jalan osia ihmisellä ovat:
Napa (anatomia)
Napa (, ) on poistetun napanuoran jättämä arpi ihmisen mahassa. Kaikilla istukkanisäkkäillä on napa, tosin muilla kuin ihmisillä se ei ole kovin helposti erotettavissa, vaan se saattaa näkyä vain karvattomana viivana. Navasta voi erottaa helposti identtiset kaksoset toisistaan, koska napa on arpi ja siksi yksilöllinen eikä periytyvä. Ihmisillä napoja on kahta tyyppiä, ulospäin kääntyneitä ja sisäänpäin kääntyneitä.
Napaan saattaa kertyä napanöyhtää. Se on vaatteista irronneen nukan, talirauhasten eritteen sekä hilseilleen ihon muodostamaa mekaanista seosta. Keskivartalolihavuuden yhteydessä se saattaa märkiä, jolloin se tuottaa erittäin voimakkaan pahanhajuista eritettä.
Ihmisten keskuudessa navan näkyminen on joskus muotia, jolloin käytetään muun muassa napapaitoja, joissa napa on näkyvissä. Länsimaissa napapaitojen käyttö on melko yleistä nuorilla naisilla, kun taas miehillä sen käyttö on harvinaisempaa. Intiassa naiset ovat käyttäneet kauan navan paljastavia vaatteita. Länsimaissa myös napakorut ovat tulleet muotiin.
Piitu Uski
Pirkko ”Piitu” Uski (s. 30. joulukuuta 1967 Rovaniemi) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Laura Kivirannan roolia saippuasarjassa "Salatut elämät" vuosina 1999–2008 sekä loppuvuodesta 2012. Hän siirtyi keväällä 2009 näyttelemään sarjassa "Kotikatu" Laura Mäkimaan naisystävää, Krisse Karria, jossa esiintyi sarjan loppuun, joulukuuhun 2012 asti. Lisäksi hän näyttelee rooleja teatterissa.
Uski esitti lapsena pääroolin nuorten televisioelokuvassa "Iris Klewe", ja hän on näytellyt myös televisioelokuvassa "Liian paksu perhoseksi" ja sarjassa "Ratikka-Raimo".
Hän on toiminut ääninäyttelijänä Disneyn piirroselokuvassa "Topi ja Tessu", missä hän dubbasi nuorta Tessua. Lisäksi hänen ääntään on kuultu Siwan mainoksissa.
Uski on kirjoittanut keittokirjan "Salatut (keittiö) elämät" (2001) yhdessä sarjan käsikirjoittaja Susanna Laaksosen kanssa. Hän myös kirjoittaa mm. kolumneja lehtiin, ja vuonna 2010 hän juonsi Liv-kanavalla keskusteluohjelmaa "Naisen suusta – Piitu Uski".
Uskilla on kaksi tytärtä.
Kastilia
Kastilia () on muinainen Espanjan kuningaskunta. Se käsitti kaksi aluetta, Vanhan-Kastilian ("Castilla la Vieja") Iberian niemimaan luoteisosassa ja Uuden-Kastilian ("Castilla la Nueva") maan keskellä. Maa on ehkä saanut nimensä lukuisten linnojen () mukaan, joita maahan rakennettiin reconquistan aikana.
Nimi "Castilla" tunnetaan jo 800-luvulta, jolloin sitä käytettiin pienestä alueesta Burgosin maakunnassa Cantabrian vuorten juurella. Kastilia oli kokoelma pieniä kreivikuntia, joita hallitsivat Asturian ja Leónin kuninkaat. Fernán González (k. 970) yhdisti Kastilian pääkaupunkinaan Burgos ja laajensi sitä etelään. Kreivien García Fernández (k. 1005) ja Sancho García (k. 1017) aikana Kastilian raja saavutti Duerojoen.
Vuonna 1029 Sancho III Suuri irtautui Leónin vallasta ja jätti Kastilian pojalleen Ferdinand I:lle (1037–1065), joka otti kuninkaan arvonimen. Toledon valtaus 1085 lisäsi Uuden-Kastilian kruununmaihin.
Kastilia ja León yhdistyivät jälleen vuosiksi 1072–1157, mutta irtautuivat sen jälkeen. Alfonso VIII pakotti Leónin kuninkaan vannomaan uskollisuutta itselleen 1188 ja saavutti siten johtoaseman niemimaalla. Tällöin Kastilia ulottui etelässä jo Tajojoelle asti. Leónin kuninkaat eivät kuitenkaan suostuneet tukeman Kastiliaa taistelussa islamilaisen Espanjan almohadeja vastaan, vaan kuningaskuntien keskinäinen kamppailu heikensi niitä. Las Navas de Tolosan taistelussa 1212 suurin osa etelästä joutui Kastilialle. Vuonna 1230 Kastilian Ferdinand III nousi myös Leónin valtaistuimella ja yhdisti jälleen kuningaskunnat, ja seuraavina vuosina valloitettiin Córdoba (1236), Murcia (1243) ja Sevilla (1248).
Vuosina 1383–1385 Kastilia yritti vallata myös Portugalin, mutta epäonnistui. 1400-luvulla hovi siirtyi Valladolidiin. Vuonna 1412 Kastilian prinssi Ferdinand I asetettiin Aragonian valtaistuimelle, mikä edelsi kuningaskuntien lopullista liittoa. Kastilia ja Aragonia liittoutuivat 1469, kun Aragonian Ferdinand II nai Kastilian Isabellan. Tämä johti viimein Espanjan yhdistymiseen 1516, kun heidän pojanpoikansa Kaarle peri molemmat kruunut. Kastilia valloitti Navarran eteläosan 1512. Kun kastilialaiset ja ranskalaiset joukot olivat vallanneet Katalonian vuosina 1714–1715, perustuslakia muutettiin vuonna 1716 ja moderni keskushallintoinen Espanjan valtio oli syntynyt.
Nykyisin Kastilian alueet kuuluvat Espanjan itsehallintoalueisiin Kastilia ja León, Kastilia-La Mancha ja Madrid.
Kastilian kielestä tuli Espanjan pääasiallinen kieli, joka tunnetaan edelleen nimellä "castellano". Samoin Amerikkoihin kulkeutunut kulttuuri oli etupäässä kastilialaista. Nykyisin Espanjan teollisuuskeskukset ovat siirtyneet muodostuneet pääasiassa Kastilian ulkopuolelle ja se on jäänyt taloudellisesti jälkeen.
Isä
Isä on lapsen miespuolinen vanhempi. Isyys voidaan määritellä biologisen, sosiaalisen ja laillisen suhteen perusteella. Jos biologisesta isyydestä ei ole varmuutta, varmistuksen voi tarvittaessa saada DNA-testillä.
Isäksi voi tulla myös adoptoimalla lapsen.
Suomen lain mukaan äidin aviomies on lapsen isä, kun lapsi on syntynyt avioliiton aikana. Tätä kutsutaan isyysolettamaksi. Isyysolettaman tarkoitus on suojella perheyhteyttä. Jos avioliitto on miehen kuoleman johdosta purkautunut ennen lapsen syntymää, on aviomies lapsen isä, kun lapsi on syntynyt sellaiseen aikaan avioliiton purkautumisen jälkeen, että lapsi on voinut tulla siitetyksi avioliiton aikana . Jos biologiset vanhemmat eivät ole naimisissa keskenään, isyys voidaan vahvistaa joko tunnustamisen perusteella tai oikeuden päätöksellä. Vahvistetusta isyydestä seuraa velvollisuus osallistua lapsen elatukseen ja oikeus tehdä lapsen äidin kanssa sopimuksia, tai hakea oikeuden päätöstä, lapsen huoltajuudesta, tapaamisoikeudesta ja siitä kumman vanhemman luona lapsi asuu. Lisäksi lapsesta tulee isänsä perillinen.
"Isäpuoli" on äidin uusi aviomies, jos hän ei ole lapsen biologinen eikä lain mukainen isä. Lapsella saattaa olla isäpuoli, mikäli hänen vanhempansa ovat eronneet tai jos äiti on jäänyt leskeksi ja mennyt myöhemmin uuteen avioliittoon.
Monessa maassa vietetään isänpäivää, jolloin lapset muistavat isiään. Suomessa isänpäivä on marraskuun toinen sunnuntai.
Maximilian von Baden
Prinssi Maximilian Alexander Friedrich Wilhelm von Baden (lyh. Max von Baden, 10. heinäkuuta 1867 – 6. marraskuuta 1929) oli Badenin suurherttua Fredrik II:n serkku ja perijä. Hän oli naimisissa Maria Luise von Hannover-Cumberlandin kanssa, joka oli Ison-Britannian ja Irlannin kuningashuoneen prinsessa ja Braunschweig-Lüneburgin herttuatar.
Von Badenia pidettiin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa liberaalina. Sodan aikana hänet nimitettiin valtakunnankansleriksi lokakuussa 1918 ja hänen tehtävänsä oli neuvotella aselepo liittoutuneiden kanssa sodan viime päivinä. Vaikka hänellä olikin epäilyksensä kenraalikunnan rauhantahdosta, hän hyväksyi tehtävän ja nimitti hallituksen, johon ensi kertaa kuului sosiaalidemokraattien edustajia (esimerkiksi Friedrich Ebert ja Philipp Scheidemann). Hallituksen työskentelyn aselevon saavuttamiseksi keskeytti vallankumouksen syttyminen Saksassa marraskuun ensi päivinä. Max von Baden ymmärsi, ettei keisari voisi enää säilyttää kruunuaan ja painosti häntä luopumaan vallastaan pelastaakseen monarkian. Keisari ei kuitenkaan suostunut kunnes viimein Paul von Hindenburg ja Wilhelm Groener ilmoittivat, että keisarin oli luovuttava vallasta. Monarkian päätyttyä myös Max von Baden erosi virastaan Ebertin hyväksi 9. marraskuuta 1918. Eroa seurasi välittömästi Saksan tasavallan perustamisilmoitus.
Max von Baden vietti lopun elämäänsä eläkkeellä. Serkkunsa Fredrik II:n kuoltua vuonna 1928 hänestä tuli Badenin suvun päämies.
Wong Kar-wai
Wong Kar-wai (, pinyin: Wáng Jiāwèi, s. 17. heinäkuuta 1958 Shanghai) on hongkongilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Wong Kar-wai syntyi Shanghaissa, mutta muutti viisivuotiaana perheensä mukana Hongkongiin. Hän valmistui graafiseksi suunnittelijaksi 1980. Valmistumisen jälkeen hän kirjoittautui sisään tuotantoharjoituskurssille, jonka järjesti Hong Kong Television Broadcasts Limited ja valmistui täysipäiväiseksi elokuvakäsikirjoittajaksi. Vuosien 1982–1987 aikana hän kirjoitti noin kymmenen käsikirjoitusta. Ne edustivat useita eri genrejä aina romanttisesta komediasta toiminnalliseen draamaan. Hänen henkilökohtainen suosikkikäsikirjoituksensa näistä oli "Final Victory" (), joka ilmestyi vuonna 1986.
Wong Kar-wai on voittanut useita palkintoja ohjaamistaan elokuvistaan, muun muassa 1997 Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon elokuvasta "Happy Together".
Valencia
Valencia (valenciaksi "València") on Espanjan kolmanneksi suurin kaupunki, joka sijaitsee maan itäosassa, Välimereen kuuluvan Valencianlahden rannalla samannimisellä itsehallintoalueella (, ). Kaupungin väkiluku on noin 790 000. Metropolialueen väkiluku on 1,6 miljoonaa (2012). Maakunnan (, ) väkiluku on noin 2,6 miljoonaa (2013).
Valencian tunnetuin ruoka on "la paella valenciana". Paella on Valencian alueelta lähtöisin oleva riisiruoka, jossa on perinteisesti käytetty paikallisia kasviksia sekä kanin ja broilerin lihaa. Erityisesti Valencian alueen ulkopuolelta löytyy monia eri versioita, joissa käytetään muun muassa äyriäisiä.
Valenciassa sijaitsee Valencian satama, joka on yksi Välimeren vilkkaimmista.
Valencia sijaitsee Välimeren rannalla Turiajoen suulla.
Köppenin ilmastoluokituksen mukaan Valencian ilmasto on subtrooppinen aro-ilmasto, BsK. Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, kylmin tammikuu.
Jo muinaiset roomalaiset tunsivat Valencian kaupungin. Visigootit valtasivat sen vuonna 413, maurit vuonna 714. Espanjan sisällissodan aikana se oli tasavaltalaisten pääkaupunki 1936-1939.
Yksi Valencian tärkeimpiä ja samalla myös uusimpia nähtävyyksiä on vuonna 2004 valmistunut "Ciutat de les Arts i de les Ciències" eli Valencian taide- ja tiedekeskus. Kyseessä on suuri vapaa-ajan kompleksi, joka käsittää mm. valtamerikeskuksen, tiedekeskuksen, Imax-elokuvateatterin sekä teatterin. Tiedekeskuksen tiloissa järjestetään myös paljon eri alojen kansainvälisiä konferensseja.
Llotja de la Seda (esp. Lonja de la Seda), silkinmyyntipaikka 1400-luvulta, on Unescon maailmanperintökohde.
Valencia CF on kaupungin merkittävin jalkapalloseura. Seura on tunnettu etenkin argentiinalaisten suurlupausten jatkojalostajana. Sen paikallisvastustaja on Levante UD. Toinen tunnettu seura on koripalloseura Valencia BC.
Valencian maakunnassa Valencian kaupungin lähistöllä Chestessä sijaitsee myös vuonna 1999 valmistunut moottorirata Valencia Circuit (viralliselta nimeltään Circuit de la Comunitat Valenciana Ricardo Tormo). Radalla ajetaan mm. MotoGP-sarjan osakilpailu. Vuonna 2008 Valenciassa ajettiin ensimmäistä kertaa Formula 1-sarjan osakilpailu Euroopan Grand Prix kaupungin keskustaan rakennetulla katuradalla.
Valencian lentoasema sijaitsee 8 km kaupungista länteen.
Suurnopeusjuna AVE yhdistää Valencian maan pääkaupunkiin Madridiin. AVE-junat käyttävät taidemaalari Joaquín Sorollan mukaan nimettyä rautatieasemaa "Estació de València-Joaquín Sorolla".
Hilkka Pagánus
Hilkka Meeri Siviä Pagánus (21. elokuuta 1913 Uukuniemi – 26. joulukuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen runoilija. Hänen tuotantonsa koostuu omakustanteena julkaistuista runokokoelmista. Lisäksi hän kirjoitti runoja viikkolehtiin. Pagánus ei omana elinaikanaan noussut kuuluisuuteen.
Etäkäyttö
Etäkäyttö tarkoittaa tietokoneen käyttöä kaukaa - verkon yli. Etäkäyttö voidaan suorittaa niin kutsutulla tyhmäpäätteellä tai hieman järeämmässä kunnon tietokoneessa olevalla pääteohjelmalla. Yleisimmät protokollat ovat tekstipohjaiset Telnet ja SSH sekä graafiset Windowsin RDP ("Remote Display Protocol") ja useimmille käyttöjärjestelmille sopiva VNC. Unix pohjaisten järjestelmien X11 antaa jo sinällään mahdollisuuden etäkäyttöön.