hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tutkain
Tutkain-sana merkitsee terävää kärkeä, piikkiä tai pistintä, kudontaterminä (monikossa: "tutkaimet") loimilankojen loppupäitä. Sana esiintyy tunnetussa sanonnassa "On turha potkia tutkainta vastaan". Sanonta on peräisin Raamatun vanhemmista suomennoksista. Vanhassa kirkkoraamatussa, kohdassa Apostolien teot 9:5 sanonta on muodossa "Työläs on sinun potkia tutkainta vastaan". (Uudessa kirkkoraamatussa tutkain on korvattu sanalla "pistin".) Tässä raamatunkohdassa tutkain-sanan yleensä selitetään tarkoittavan maataloustyökalua, teräväpäistä keppiä, jota käytetään esimerkiksi vetohärkien ohjaamiseen.
Samasta sanavartalosta kuin "tutkain" (ja verbi "tutkia") on johdettu myös uudissana tutka, kun Suomeen sodan aikana 1943 hankittiin ensimmäiset tutkalaitteet.
François-Louis Tremblay
François-Louis Tremblay (s. 13. marraskuuta 1980 Alma, Quebec) on kanadalainen kaukalopikaluistelija.
Tremblay on voittanut urallaan useita arvokisamitaleja. Olympialaisissa hän on voittanut Kanadan joukkueessa 5 000 metrin viestin olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002 ja Vancouverissa 2010 sekä hopeaa Torinossa 2006. 500 metrillä hän on voittanut hopeaa Torinossa ja pronssia Vancouverissa.
Useiden MM-mitalien lisäksi hän on voittanut vuoden 2000 Hyvän tahdon kisoista kultaa 500 metrillä, 1 000 metrillä ja 5 000 metrin viestissä.
Michael Wenden
Michael Vincent Wenden (17. marraskuuta 1949 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti urallaan kaksi olympiakultaa, Méxicossa 1968 100 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 52,2 sekä 200 metrin vapaauinnissa olympiaennätysajalla 1.55,2.. Hän voitti samoissa kilpailuissa myös hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Hänen 100 metrin vapaauinnin maailmanennätysaikansa 52,20 säilyi voimassa hieman alle kaksi vuotta, jolloin yhdysvaltalainen Mark Spitz rikkoi sen. Wenden oli mukana myös Australian 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkuessa, joka rikkoi Edinburghissa 1970 järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa maailmanennätyksen lähes kahdella sekunnilla.
Myöhemmällä urallaan Wenden voitti vielä hopean 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja pronssin 100 metrin vapaauinnissa Jugoslavian Belgradissa järjestetyissä, historian ensimmäisissä uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa. Wenden valittiin vuonna 1979 International Swimming Hall of Famen jäseneksi.
James Mackey
James Mackey (s. helmikuussa 1986 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Mackey opiskeli kaksi vuotta Missourin yliopistossa ennen ryhtymistään päätoimiseksi pokerinpelaajaksi.
Vuonna 2007 Mackey voitti World Series of Pokerin 5 000 dollarin sisäänoston no limit hold'em -turnauksen. Hänestä tuli 21 vuoden 4 kuukauden ikäisenä sillä hetkellä kaikkien aikojen kolmanneksi nuorin WSOP-voittaja (Jeff Madsenin ja Steve Billirakisin jälkeen). Turnauksen finaalipöytä oli nopein (2 tuntia 35 minuuttia) sitten toukokuun 2003. Voitostaan hän ansaitsi 730 740 dollaria.
Vuoden 2008 WSOP:ssa Mackey oli toinen 10 000 dollarin mixed -turnauksessa. Rannekkeen voitti Anthony Rivera ja Mackey ansaitsi kakkostilastaan 297 792 dollaria.
Mackey on menestynyt myös internetissä. Hän voitti käyttäen nettinimeään mig.com PokerStarsin World Championship of Online Pokerin (WCOOP) 1 050 dollarin sisäänoston no limit hold'em -turnauksen ansaiten yli 580 000 dollaria.
Kesäkuussa 2008 Mackeyn pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,2 miljoonaa dollaria.
Matias Martinius
Matias Martinius (2. helmikuuta 1655 Tuulos – 1. syyskuuta 1728 Hauho) oli suomalainen pappi joka julkaisi 1689 suomen kielen kieliopin.
Martiniuksen vanhemmat olivat Tuuloksen Pohjoisten kylän Häppölän ratsutilallinen ja kestikievarin pitäjä Mårten Knutsson ja Brita Larsdotter. Hän kävi koulua Hämeenlinnan pedagogiossa 1665, Helsingin triviaalikoulussa 1669–1676 sekä Viipurin lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi 1678. Martinius vihittiin papiksi 1699.
Martinius toimi Viipurin lukion kaunopuheisuuden lehtorina vuodesta 1688, logiikan ja fysiikan lehtorina sekä vt. metafysiikan lehtorina vuodesta 1693 sekä 2. teologian lehtorina vuodesta 1697. Hänestä tuli lääninrovasti 1697, ja vuodesta 1699 hän toimi Säkkijärven kirkkoherrana.
Isovihan aikana Martinius jäi 1710 Viipurin piirityksen aikana venäläisten vangiksi ja oli vapauduttuaan jonkin aikaa Viipurin tuomiokapitulin esimiehenä venäläisten valtaamassa Viipurissa. Martinius pakeni syksyllä 1711 Viipurista, ja samana vuonna hänestä tuli Hauhon kirkkoherra. Martinius pakeni venäläismiehitystä uudelleen 1713 Länsipohjan kautta Ruotsiin. Hän palasi Suomeen sodan päätyttyä 1722 ja toimi kuolemaansa saakka Hauhon kirkkoherrana.
Martinius julkaisi 1689 suomen kieliopin nimeltä "Hodegus Finnicus eli Suomen kieleen Tien Johdattaja". Suurelta osin tämä kielioppi oli kuitenkin Eskil Petraeuksen vuonna 1649 painetun suomen kielen kieliopin "Linguae Finnicae brevis institutio" mukaelma. Martiniuksen teoksesta on julkaistu näköispainos vuonna 1968. Näköispainos sisältyy myös SKS:n julkaisemaan kolmen kieliopin kokoelmaan "Vanhat kielioppimme" vuodelta 1968.
Pedagogio
Pedagogio (latinaksi "paedagō’gium", kreikan sanasta "paidagōgei'on" ’pedagogin asunto’, ’koulu’) oli antiikin Roomassa ylhäisen perheen asunnon osa, jossa nuoria orjia opetettiin tehtäviin, joissa tarvittiin opillista sivistystä. Myöhemmin sana alkoi tarkoittaa yleensä koulua, erityisesti alkeiskoulua.
Saksassa pedagogio oli yliopistoon valmentava sisäoppilaitos. Ruotsissa ja Suomessa pedagogio tarkoitti nimenomaan alkeiskoulua. Pedagogio-nimitys oli Suomessa erityisesti käytössä 1600- ja 1700-luvuilla, mutta se hävisi 1800-luvun loppupuolella, kun pedagogiot 1843 muuttuivat ala-alkeiskouluiksi. Ruotsissa pedagogiot katosivat vuoden 1904 koulu-uudistuksessa.
Kustaa II Aadolfin aikana koulut jaettiin lukioihin, triviaalikouluihin ja lastenkouluihin. Lastenkoulujen nimeksi vakiintui pedagogio 1600-luvun lopulla. Yksi- tai kaksiluokkaisia pedagogioita oli Suomessa jo 1500-luvulla Helsingissä, Naantalissa, Porissa, Porvoossa ja Raumalla. Maaseudulle perustettiin ensimmäinen pedagogio Saltvikiin 1639 ja seuraavat Kemiöön 1649 ja Lohjalle 1659.
Pedagogioissa opetettiin lukemista, katekismusta ja virsilaulua. Pojille opetettiin lisäksi kirjoitusta ja laskemista. Vuoden 1649 koululaki määritteli pedagogion triviaalikoulun epätäydelliseksi muodoksi.
Ulla Vaarnamo
Ulla Vaarnamo (s. 17. huhtikuuta 1951, Kontiolahti) on suomalainen kirjailija.
Ulla Vaarnamo valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1977. Tämän jälkeen hän on toimi äidinkielenopettajana yläasteella vuoteen 2011 asti. Asuu Joensuussa.
Vaarnamon esikoisteos, novellikokoelma "Pyörre" ilmestyi vuonna 2000. Ensimmäinen romaani, "Honkain keskellä" julkaistiin vuonna 2002. Vaarnamo on opiskellut luovaa kirjoittamista Viita-akatemiassa Tampereella.Lisäksi Vaarnamon kirjoittamia näytelmiä on esitetty lukuisissa teattereissa ympäri Suomea.
Finn Zetterholm
Finn Zetterholm (s. 4. elokuuta 1945) on ruotsalainen trubaduuri ja lastenkirjailija. Hän vietti lapsuutensa Sigtunassa ja on valmistunut filosofian kandidaatiksi. Zetterholm on tutkinut ruotsalaista laulelmaperinnettä ja kirjoittanut siitä artikkeleita sekä julkaissut kymmenen lastenkirjaa.
Epäkonferenssi
Epäkonferenssi on vapaamuotoinen tapahtuma, joka eroaa tavanomaisista konferensseista pyrkimällä olemaan avoimempi, osallistumiseen pohjautuva kokoontumismuoto. Epäkonferenssit ovat usein pienempiä, vain löyhästi ennalta rajattuja, ja passiivisen seuraamisen sijaan mahdollisimman monien osallistujien toivotaan osallistuvan keskustelun etenemiseen rakentavasti. Jotta tähän päästäisiin, epäkonferenssiin saattaa usein liittyä jo ennalta tietoverkkojen varassa suoritettavaa ennakkokeskustelua tai tiedonjakoa.
Käsite epäkonferenssi nykymuodossaan on peräisin Dave Winerilta, mutta termiä on käytetty jo 90-luvun lopulla tarkoittamaan tavallisesta kaavasta poikkeavaa konferenssia. Winerin mukaan "konferensseissa yleisön osaamisen summa usein ylittää esiintyjinä olevien osaamisen summan", ja epäkonferenssi pyrkii hyödyntämään tätä laajempaa osaamista. Käytännössä termiä epäkonferenssi käytetään kuitenkin monenkirjavasta joukosta tapahtumia, jotka jollain tavalla eroavat perinteisistä konferensseista.
Epäkonferensseja on Suomessa järjestetty viime vuosina erityisesti erilaisten web 2.0 -tapahtumien yhteydessä, joko perinteisten konferenssien ohessa tai aivan omina tapahtuminaan.
Anuanurunga
Anuanurunga on pieni asumaton atolli Ranskan Polynesiassa Tyynellämerellä. Atolli kuuluu Gloucesterin herttuan saariin, joka on osa Tuamotua. Lähin Anuanurungaa oleva saari on 23 kilometrin päässä oleva Nukutepipi. Atollin saarien yhteispinta-ala on noin 7 neliökilometriä.
Anuanurunga on pyöreä atolli, jonka halkaisija on suunnilleen 3,3 kilometriä. Sen muodostavat neljä isompaa ja muutama pieni saari. Atollin riutat ovat suhteellisen laajat, jotka sulkevat täysin sisäänsä atollin laguunin.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Anuanurungan näki brittiläinen laivastoupseeri ja tutkimusmatkailija Philip Carteret vuonna 1767. Hän nimesi atollin "Neljäksi kruunuksi".
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952
Voimistelu oli Helsingin olympialaisissa 1952 yhdettätoista kertaa kisalajina. Mukana oli 8 lajia miehillä ja 7 naisille. Kaikki lajit käytiin 19.–24. heinäkuuta Messuhallissa, eli nykyisessä Töölön kisahallissa.
Miesten lajeihin osallistui 185 urheilijaa 29 maasta ja naisissa osallistujia oli 134 kaikkiaan 18 maasta. Ensimmäistä kertaa olympialaisiin osallistunut Neuvostoliitto oli voimisteluissa ylivoimainen ja sai viidestätoista kultamitalista kaikkiaan yhdeksän. Voimisteluja aiemmin hallinneet Saksa, Suomi ja Sveitsi joutuivat tyytymään selvästi heikompaan mitalisaaliiseen. Saksa jäi jopa kokonaan kultamitaleitta.
Pakolliset liikkeet aloittivat voimisteluohjelman. Joukkueet jaettiin neljän maan ryhmiin. Pakollisissa liikkeissä samassa ryhmässä kilpailivat Neuvostoliitto, Sveitsi, Suomi ja Japani, jotka olivat kaikki ensimmäisen vaiheen jälkeen kärkipäässä esitetyssä järjestyksessä. Tämän lisäksi Saksa kiilasi neljänneksi. Jo pakollisten liikkeiden jälkeen Neuvostoliitto oli karkaamassa joukkuekilpailun mestaruuteen.
Vapaaehtoisissa liikkeissä seitsemän parasta maata muodostivat oman kilpailuryhmänsä. Kärkijoukkueiden sijoitukset eivät muuttuneet vapaaehtoisissa liikkeissä, mutta erot kasvoivat. Ainoan joukkuekilpailun parhaiden maiden ulkopuolelle menneen lajivoiton otti ruotsalainen William Thoresson permannolla.
Neuvostoliittolainen Viktor Tšukarin oli Helsingin olympialaisten eniten mitaleita ottanut miesurheilija. Hän voitti neljä kultaa ja kaksi hopeaa. Tšukarin sai seuraa maanmiehistään palkintopallille hevosessa ja renkaissa, joissa Neuvostoliitto otti kolmoisvoiton. Renkaissa kultaa voitti ennen Tšukarinia Hrant Šahinjan.. Sveitsin Hans Eugster voitti nojapuiden ja Jack Günthard rekin mestaruuden.
Neuvostoliitto oli omaa luokkaansa myös naisten voimistelussa. Se johti jo pakollisten liikkeiden jälkeen ja kasvatti vain johtoaan vapaaehtoissa liikkeissä. Unkari oli maan pahin haastaja ja oli myös todella selvä hopeamitalisti joukkuekilpailussa. Kaikki henkilökohtaiset mitalit menivätkin neuvostoliittolais- ja unkarilaisvoimistelijoille. Tšekkoslovakia nousi pronssille vapaaehtoisten liikkeiden jälkeen. Kolmatta sijaa pakollisten liikkeiden jälkeen pitänyt Bulgaria tippui lopputuloksissa viidenneksi.
Neuvostoliiton Marija Gorohovskaja oli kahdeksanottelun voittaja tasaisuutensa ansiosta. Hän oli jokaisella telineellä toiseksi paras kilpailija. Hän voitti kisoista yhteensä seitsemän mitalia: kaksi kultaa ja viisi hopeaa. Määrä on suurempi kuin yhdelläkään naisurheilijalla yksissä olympiakisoista.
Unkarin Ágnes Keleti voitti permannolta ja Margit Korondi nojapuilta kultaa. Puomin kulta meni Neuvostoliiton Nina Botšarovalle ja hypyn kulta saman maan Jekaterina Kalintšukille. Ainoan mitalin, joka meni Neuvostoliiton ja Unkarin ulkopuolelle voitti Ruotsi yhteisvoimistelussa.
Árpád Vajda
Árpád Vajda (2. toukokuuta 1896 Rimaszombat – 25. lokakuuta 1967 Budapest) oli unkarilainen shakinpelaaja. Hän oli shakin Unkarin-mestari vuonna 1928. Vadja edusti Unkaria seitsemissä virallisissa shakkiolympialaisissa ja kaksissa epävirallisissa.
Vajda sai kansainvälisen mestarin arvonimen vuonna 1950.
Alma Hildén
Alma Josefina Hildén (18. joulukuuta 1873 Vehmaa – 5. maaliskuuta 1940 Tyrvää) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Hildénin vanhemmat olivat rovasti Daniel Ezechiel Hildén ja Selma Rislachi. Hän kävi Turussa Heurlinin tyttökoulun ja sai opettajatodistuksen Helsingin suomalaisesta jatko-opistosta vuonna 1900. Alma Hildén toimi ruotsin ja saksan kielen opettajana Iisalmen reaali- ja porvarikoulussa 1899–1904 sekä koulun johtajana 1903–1904. Vuosina 1909–1911 hän oli saksan kielen opettajana ja koulunjohtajana Uudenkaupungin yhteiskoulussa, ja myöhemmin hän opetti Haapamäen ja Rovaniemen yhteiskouluissa.
Benito Villegas
Benito Higinio Villegas (11. tammikuuta 1877 – 27. huhtikuuta 1952) oli argentiinalainen shakinpelaaja.
Villegas voitti shakin argentiinanmestaruuden vuonna 1922. Hänen kilpailukautensa keskittyi maailmansotien aikaan.
Pinaki
Pinaki tai Te Kiekie on pieni atolli Tuamotusaarissa Ranskan Polynesiassa. Atolli muodustuu yhdestä noin 1,3 km² kokoisesta saaresta, jonka keskellä on 0,7 km² kokoinen laguuni.
Pinakilla ei ole vakituista asutusta, mutta Nukutavaken asukkaat käyvät välillä atollilla. Nousuveden aikaan Pinakin atollin laguuniin virtaa merivettä saaren matalimman reunan yli.
Ensimmäinen eurooppalainen, joka näki Pinakin oli englantilainen Samuel Wallis 6. kesäkuuta 1767. Hän oli matkallaan etsimästä uutta eteläistä mannerta. Wallis nimesi atollin "Whitsunday Islandiksi".
Frederick Beechey tutki saarta 1826 ja totesi sen olevan asumaton, joskin siellä oli majoja ja makean veden säilytysastioita.
Alta Dahlgren
Anna (Alta) Dahlgren (15. helmikuuta 1868 Vaasa – 26. tammikuuta 1908 Norja) oli suomenruotsalainen toimittaja ja lastenkirjailija joka käytti nimimerkkejä "Alta" ja "A.D".
Vaasalaiseen kauppiasperheeseen syntynyt Dahlgren aloitti kirjoittamalla sanoma- ja aikakauslehtiin "jutelmia" sekä nuortenkirjojen arvosteluja. Hän toimitti Sirkka- ja Sländan-nimisiä lastenlehtiä vuodesta 1895 yhdessä Vera Hjeltin kanssa.
Reao
Reao tai Natūpe on atolli Tuamotun itälaidassa Ranskan Polynesiassa. Lähin sitä oleva saari on Pukarua 48 kilometriä koilliseen. Atollin asukasluku oli 351 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Reao on 24,5 kilometrin pituinen ja leveimmillään 5 kilometrin levyinen. Saari on yhtenäinen kapea rinkula, jonka keskellä on iso sulkeutunut laguuni. Ensimmäinen eurooppalainen, joka näki Reaon, oli ranskalainen tutkimusmatkailija Louis Isidore Duperrey vuonna 1823. Hän antoi atollille nimen Clermont Tonnerre.
Yhdysvallat teki tutkimusretken saarelle Charles Wilkesin johdolla 13. elokuuta 1839, jolloin se nimettiin Mineravaksi. Saarelle rakennettiin lentokenttä vuonna 1979.
Rolando Illa
Rolando Illa (6. syyskuuta 1880 New York – 3. toukokuuta 1937 Buenos Aires) oli kuubalais-argentiinalainen shakinpelaaja. Illa syntyi New Yorkissa kuubalaiseen perheeseen, mutta muutti myöhemmin Argentiinaan. Hän osallistui useisiin eteläamerikan- ja argentiinanmestaruuskilpailuihin, mutta ei voittanut kertaakaan.
Oskar Naegeli
Oskar Naegeli (25. helmikuuta 1885 Ermatingen – 19. marraskuuta 1959 Fribourg) oli sveitsiläinen shakinpelaaja ja dermatologi. Hän edusti Sveitsiä shakkiolympialaisissa 1927, 1928, 1931 ja 1935 sekä epävirallisissa olympialaisissa 1936.
Naegeli oli shakin sveitsinmestari vuosina 1910 ja 1936.
Naegelin oireyhtymä on nimetty hänen mukaansa.
Paul Johner
Paul Johner (10. syyskuuta 1887 Zürich, Sveitsi − 25. lokakuuta 1938 Berliini, Saksa) oli sveitsiläinen shakinpelaaja.
Johner voitti shakin pohjoismaiden mestaruuden Kööpenhaminassa vuonna 1916.
Hän edusti Sveitsiä epävirallisissa shakkiolympialaisissa Münchenissä vuonna 1936.
Ralph Porter
Ralph E. "Rep" Porter (s. 1971) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Ennen pokeriuraansa hän työskenteli valmistuttuaan Washingtonin yliopistosta optiomeklarina.
Porter tuli tunnetuksi vuoden 2008 World Series of Pokerissa, jossa hän voitti ensimmäisen rannekkeensa 1 500 dollarin shorthanded no limit hold'em -turnauksesta ja 372 843 dollaria. Vuotta aiemmin Porter oli WSOP:n pääturnauksen 39. ansaiten 237 865 dollaria. Vuoden 2006 WSOP:ssa hän oli 1 500 dollarin limit hold'em shootout -turnauksen neljäs. Vuonna 2011 hän voitti toisen rannekkeensa 2 500 dollarin seven card razz -turnauksessa.
Heinäkuussa 2011 Porterin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,4 miljoonaa dollaria.
Takaroa
Takaroa (myös Taka-roa tai Takapua) on atolli Tuamotussa Ranskan Polynesiassa. Koko atollin pituus on 27,4 km ja leveys 7 km, joskin maa-aluetta on vain kapea ympyrämäinen saarijono. Takaroata lähin saari on Takapoto, joka sijaitsee atollista 10 km lounaaseen. Riuttojen ja saarten takia mereltä käsin ei pääse Takaroan laguuniin.
Takaroa kuuluu Kuningas Yrjön saariin, jossa se muodostaa kunnan Takapoton kanssa. Atollin asukasluku oli 674 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Sen suurin kylä on Teavaroa. 90% saaren asukkaista on mormooneja, joilla on ollut jo sata vuotta kirkkorakennus saarella. Takaroan suuresta laguunista kalastetaan hienoja helmiä. Toinen tärkeä elinkeino on turismi.
Ensimmäiset eurooppalaiset Takaroassa olivat hollantilaiset tutkimusmatkailijat Jacob le Maire ja Willem Schouten 14. huhtikuuta 1616. He antoivat saarelle nimen Sondergrond Island. Myöhemmin saaren nimi on muutettu Takaroaksi, joka on polynesialaisten merenjumalan nimi. Saarelle rakennettiin lentokenttä vuonna 1986.
Ramenskoje
Ramenskoje () on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä noin 45 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Kaupungin väkiluku on kasvussa ja oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 96 355.
Kaupungin nimi tulee vanhasta venäjän kielen metsänreunaa tarkoittavasta sanasta ramenje (раменье). Paikka mainitaan ensimmäistä kertaa vuodelta 1328 olevassa asiakirjassa. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1926, ja kolme vuotta myöhemmin siitä tuli juuri perustetun Ramenskin piirin hallinnollinen keskus.
Moskovasta kaakkoon johtava päärata kulkee Ramenskojen kautta. Kaupungin rautatie- ja linja-autoasemat sijaitsevat kantakaupungissa aivan vierekkäin. Kaupungista on sujuvat juna- ja linja-autoyhteydet esimerkiksi Moskovaan.
Moskovan kautta saapuva Moskvajoki ohittaa kaupungin noin 5 kilometriä keskustan lounaispuolella. Joen ja kaupungin välissä, noin 5 kilometriä keskustan länsipuolella sijaitsee erittäin pitkän kiitotien omaava Ramenskojen lentoasema, joka toimii Gromovin ilmailututkimuslaitoksen koelentokeskuksena ja kahden vuoden välein järjestettävän MAKS-ilmailunäyttelyn tapahtumapaikkana.
Ramenskojesta on kotoisin jalkapalloseura Saturn, joka edustaa Moskovan aluetta Venäjän valioliigassa. Seura pelaa kotiottelunsa Saturn-stadionilla.
Tunnettuja Ramenskojessa syntyneitä henkilöitä ovat jääkiekkoilija Vladimir Luttšenko ja shakin suurmestari Igor Zaitsev.
Ludwig Engels
Ludwig Engels (11. joulukuuta 1905 Düsseldurk, Saksa – 10. tammikuuta 1967 São Paulo, Brasilia) oli saksalais-brasilialainen shakinpelaaja. Engelsin ura kesti vuodesta 1928 aina vuoteen 1966 asti.
Movša Feigins
Movša Feigins tai "Movsa Feigin" (28. helmikuuta 1908 Väinänlinna, Vitebskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 11. elokuuta 1950, Buenos Aires, Argentiina) oli latvialainen shakinpelaaja.
Feigins edusti Latviaa viisi kertaa virallisissa shakkiolympialaisissa sekä kerran epävirallisissa olympialaisissa Münchenissä.
Feigins oli syntyperältään juutalainen. Toisen maailmansodan puhjetessa 1939 hän oli turnausmatkalla shakkiolympialaisissa Buenos Airesissa, ja monien muiden pelaajien tavoin päätti jäädä Argentiinaan pysyvästi.
Carlos Guimard
Carlos Enrique Guimard (6. huhtikuuta 1913 – 1998) oli argentiinalainen shakin suurmestari. Hän syntyi Santiago del Esterossa.
Guimard pelasi Argentiinan joukkueessa neljissä shakkiolympialaisissa.
Guimard sai kansainvälisen mestarin arvonimen 1950 ja suurmestarin arvonimen vuonna 1960.
Ulf Gadd
Ulf Gadd (8. kesäkuuta 1943 – 11. kesäkuuta 2008 Bali, Indonesia) oli ruotsalainen balettitanssija ja koreografi. Hän kuului Ruotsin kuninkaalliseen balettiin, ja 1965 hänet nimitettiin solistiksi. Vuonna 1970 hän perusti oman baletin Conny Borgin kanssa. Hänen merkittävimpiä balettejaan on "Ihmeellinen mandariini", jonka ovat ottaneet ohjelmistoonsa muun muassa Berliinin oopperabaletti ja American Ballet Theatre. Göteborgin baletin ensitanssijaksi ja balettimestariksi hänet valittiin 1972, sen johtajaksi 1976.
Gadd muutti Balille 1988, opiskeli paikallisen kielen ja ryhtyi hindumunkiksi. Hän palasi Ruotsiin Göteborgin oopperatalon valmistuttua, mutta kolmivuotisen sopimuksen päätyttyä hän palasi jälleen Balille. Senkin jälkeen hän vieraili ajoittain Ruotsissa tekemässä koreografioita.
Farzad Rouhani
Farzad "Freddy" Rouhani on iranilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän muutti Yhdysvaltoihin 23-vuotiaana vuonna 1985 tarkoituksenaan opiskella lääketiedettä, mutta päätyikin sen sijaan pokerinpelaajaksi. Hän asuu nykyisin Marylandin Germantownissa.
Rouhani voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa vuonna 2008, jolloin hän oli ykkönen 2 500 dollarin omaha /seven card stud hi-lo -turnauksessa. Voitostaan hän ansaitsi 232 911 dollaria. Rahallisesti tätäkin isompi sijoitus oli vuoden 2006 WSOP:n 2 000 dollarin no limit hold'emin kakkostila. Justin Scottin voittaman turnauksen kakkospalkinto oli 429 065 dollaria.
Kesäkuussa 2008 Rouhanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,0 miljoonaa dollaria.
Wimbledonin tennisturnaus 2008
Vuoden 2008 Wimbledonin tennisturnaus pelattiin 23. kesäkuuta – 6. heinäkuuta. Miesten kaksinpelin puolustava mestari oli Roger Federer, naisten puolestaan Venus Williams. Williams voitti loppuottelussa sisarensa Serena Williamsin saavuttaen viidennen kaksinpelin Wimbledon-voittonsa. Sisarensa kanssa Venus Williams voitti naisten nelinpelin. Myös Federer pääsi kaksinpelissä loppuotteluun, mutta hävisi lähes viisituntisen kamppailun päätteeksi Rafael Nadalille. Tämä oli Federerin ensimmäinen tappio Wimbledonissa ja ylipäätään ruohokentillä sitten vuoden 2002.
Poikien kaksinpelissä suomalainen Henri Kontinen selvitti tiensä loppuotteluun, jossa hän hävisi Grigor Dimitroville erin 5–7, 3–6.
Vuonna 2008 All England Club palkitsi pelaajat yhteensä 11 812 000 punnalla.
Tikei
Tikei, (joskus käytetään nimiä Manu, Tikai tai Tiku) on saari Tuamotu-saaristossa Ranskan Polynesiassa. Tikei on poikkeuksellisesti saari, kun muut Tuamotussa sijaitsevat maa-alueet ovat atolleja. Tikei kuuluu Kuningas Yrjön saariin.
Nykyisin Tikei on asumaton, mutta ennen siellä on ollut useita kyliä. Saaren pääkylä oli Tereporepo. Ajoittain naapurisaarien asukkaat käyvät Tikeillä kalastamassa ja ravustamassa.
Ensimmäinen eurooppalainen Tikeillä oli hollinnantilainen Jacob Roggeveen 18. toukokuuta 1722. Hän nimesi saaren Carlshoffiksi. Venäläinen Otto von Kotzebue kävi saarella 1816 nimeten sen Romanzoviksi.
Dneprin vesivoimalaitos
Dneprin vesivoimalaitos eli DniproHES (, ) on Ukrainan suurin vesivoimalaitos ja yksi Euroopan suurimmista. Se on Dnepr-jokea hallitsevan kuuden suuren padon ja vesivoimalan muodostaman kaskadin toiseksi alin voimala ja se sijaitsee Zaporižžjan kaupungin kohdalla.
Venäjän keisarikunnassa kaavailtiin voimalaa Dneprille vuonna 1905. Jo 1800-luvulla oli tehty suunnitelmia saada alun perien koskien hallitsema Dneprin alajuoksu liikennöitäväksi koko matkaltaan.
Vesivoimalan patoa ja voimalaitosta alettiin rakentaa GOELRO-suunnitelman puitteissa, ja se saatiin valmiiksi Neuvostoliiton ensimmäisen viisivuotissuunnitelman puitteissa. Voimalaitoksen suunnitteli professori Ivan Aleksandrov, josta tuli myöhemmin valtion(talous)suunnitelmaviraston, Gosplanin, johtaja. Padon suunnittelivat arkkitehdit Viktor Vesnin ja Nikolai Kolli.
Padon rakentaminen alkoi vuonna 1927 ja sähköntuotanto lokakuussa 1932. Laitoksen teho oli 560 MW; se oli tuolloin Euroopan suurin voimala ja yksi maailman suurimpia. Rakentamista valvoi yhdysvaltalainen eversti H. Cooper. Voimalaitoksen ensimmäiset generaattorit olivat General Electricin valmistamia. 
Teolliset keskukset Zaporižžja, Kryvyi Rih ja Dnepropetrovsk kasvoivat voimlaitoksen rakentamisen aikana sen sähkön käyttäjiksi, mm. alumiinin tuotantokeskuksina. Alumiinin tuotanto liittyi tuolloin lähinnä lentokoneteollisuuden tarpeisiin. Hanke oli samanlainen yhdistetty varustelu-, työllisyys- ja kansantaloutta kiihdyttävä investointihanke kuin Yhdysvaltain TVA-voimalat Tennesseessä noin 10 vuotta myöhemmin.
Toisen maailmansodan aikana voimalaitos tuhottiin kahdesti. Neuvostoliiton joukot hävittivät sen peräytyessään vuonna 1941. Saksalainen miehittäjä korjasi voimalan ja puolestaan vaurioitti sitä joutuessaan vetäytymään vuonna 1943.
Neuvostoliittolaiset jälleenrakensivat laitoksen vuosina 1944-1949 ja se alkoi taas tuottaa sähköä 1950. Vuosina 1969-1980 patoon rakennettiin toinen voimalaitos, jonka sähköteho oli 828 MW.
Nykyinen pato Dneprin poikki heti Hortytsjan saaren yläpuolella on 800 metriä pitkä ja 61 meträ korkea. Padon rakentaminen nosti Dneprin vedenpintaa sen yläpuolella 37 metriä. Tämän jälkeen myös joen entiset koskialueet muuttuivat navigointikelpoisiksi.
Itsenäinen Ukraina yksityisti voimalaitoksen, joka tuottaa nykyisin 3,64 miljardia kWh vuodessa.
Vahitahi
Vahitahi on atolli Tuamotusaaristossa Ranskan Polynesiassa. Lähin saari Vahitahista on Akiaki 41 kilometrin päässä. Vahitahin asukasluku oli 68 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Vahitahin laguuni on täysin sulkeutunut atollin sisään. Saaren pääkylä on Mohitu. Saarella on ollut lentokenttä vuodesta 1986 lähtien.
Ensimmäinen eurooppalainen Vahitahissa oli ranskalainen Louis Antoine de Bougainville 1768, joka antoi atollille nimen Les Quatre Facardins. James Cook saavutti saman atollin seuraavana vuonna ja nimesi sen puolestaan Laguunisaareksi.
Steve Perry
Steve Perry (syntyjään Stephen Ray Pereira, s. 22. tammikuuta 1949) on yhdysvaltalainen muusikko. Parhaiten hänet tunnetaan rockyhtye Journeyn entisenä laulajana. Hän oli Journeyssä vuosina 1978-1987 ja 1995-1998. Steve Perry on äänialaltaan alttoa vastaava kontratenori josta käytetään nimitystä "tenor altino". Perryn erityinen ääni on antanut hänelle nimityksen "The Voice". Suurin vaikutus Perryn laulutapaan on ollut Sam Cookella.
Vairaatea
Vairaatea on pieni atolli Tuamotussa Ranskan Polynesiassa. Vairaatean maa-ala on 3 km² ja sen sisällä on 13 km² kokoinen laguuni. Riutat estävät pääsyn laguunille meriteitse, eikä atollillakaan ole monta rantautumispaikkaa.
Ensimmäinen eurooppalainen Vairaateassa oli espanjalainen tutkimusmatkailija Pedro Fernández de Quirós vuonna 1606. Hän antoi atollille nimen San Miguel Arcángel (suom. "Arkkienkeli Mikael"). Englantilainen Samuel Wallis kävi Vairaateassa vuonna 1767 ja nimesi sen Lord Egmontiksi. Jossain kartoissa atolli on merkitty myös nimellä Industriel.
Vuonna 1989 Vairaatealla asui kahdeksan perhettä atollin pohjoisella saarella Puka Rungassa. Atollin asukasluku oli 50 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Saaren elinkeinot ovat kalastus ja kopran tuotanto.
Suomi-rock ’78
Suomi-rock ’78 on Poko Rekordsin julkaiseman Suomi-rock-kokoelmalevysarjan ensimmäinen osa. Se julkaistiin 26. syyskuuta 1994. Kokoelma sisältää suomirock-hittejä vuodelta 1978.
Gloucesterin herttuan saaret
Gloucesterin herttuan saaret () oli Tuamotusaarten alaryhmä Ranskan Polynesiassa. Saariryhmä on Tuamotun eteläosassa hieman erillään muista saarista. Saarten asukasluku on noin 50.
Ryhmä koostuu neljästä atollista, jotka ovat Hereheretue, Anuanuraro, Anuanurunga ja Nukutepipi. Niistä Hereheretue on ainoa, jolla on vakituista asutusta. Kaikki saaret kuuluvat Haon kuntaan.
Ensimmäinen eurooppalainen näillä saarilla oli englantilainen Philipp Carteret vuonna 1767, joka nimesi ne herttua William Henryn mukaan.
Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni
Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni () oli Uudenkaupungin rauhan jälkeen vuonna 1721 perustettu lääni, johon sisältyivät Viipurin ja Savonlinnan läänin sekä Käkisalmen läänin Ruotsin puolelle jääneet osat. Läänin hallintokeskus oli Lappeenranta.
Turun rauhan jälkeen vuonna 1747 perustettiin Kymenkartanon ja Savon lääni, jonka hallintopaikka oli Loviisa Lappeenrannan jäätyä Venäjän puolelle. Vuonna 1775 Kymenkartanon ja Savon lääni jaettiin kahtia, jolloin eteläosasta muodostettiin Kymenkartanon lääni ja pohjoisosasta Savon ja Karjalan lääni.
Savon ja Karjalan lääni
Savon ja Karjalan lääni (tai "Savo-Karjalan lääni", ) oli vuosina 1775–1831 toiminut Suomen lääni. Läänin perusti Kustaa III vuonna 1775, antaen vähän myöhemmin Kuopiolle uudelleen kaupunkioikeudet ja tehden siitä uuden läänin pääkaupungin. Uusi lääni käsitti entisen Kymenkartanon ja Savon läänin pohjoisosan. Savon ja Karjalan lääniin kuuluivat jokseenkin kokonaan nykyiset Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat, sekä tämän lisäksi suuri osa nykyisen Etelä-Savon maakunnan pohjoisosaa. Suomen siirryttyä Ruotsilta Venäjälle ja Vanhan Suomen palattua muun maan yhteyteen, alettiin uumoilla lääniuudistusta, joka toteutui vuonna 1831. Uudistuksessa Savon ja Karjalan läänin eteläosat siirrettiin uuteen Mikkelin lääniin ja jäljelle jääneistä osista muodostettiin Kuopion lääni.
Maaherrat läänin jakoon asti:
Greg Mueller
Greg ”FBT” Mueller on kanadalainen pokeriammattilainen. Mueller oli alun perin jääkiekkoilija, mutta siirtyi pokeriin lopetettuaan kiekkouransa vuonna 1999. Hänet tunnetaan internetissä lempinimellä ”FBT” (”Full-Blown-Tilt”).
Mueller aloitti pokeriuransa limiittikäteispeleissä, joista siirtyi myös turnaus- ja no limit -pelaajaksi. Vuoden 2005 WSOP:ssa hän saavutti neljä rahasijaa (yksi finaalipöytä) ja sijoittui seuraavan vuoden World Poker Tourin World Poker Challengessa neljänneksi. World Series of Pokerissa hän sijoittui toiseksi vuonna 2007 5 000 dollarin mixed hold'em -turnauksessa samoin kuin vuonna 2008 5 000 dollarin no limit hold'em shootout -turnauksessa.
Kesäkuussa 2008 Muellerin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,0 miljoonaa dollaria. Muller edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta.
Marija Gorohovskaja
Marija Kondratjevna Gorohovskaja (; 17. lokakuuta 1921 Jevpatorija, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 22. heinäkuuta 2001 Tel Aviv, Israel) oli neuvostoliittolainen voimistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän voitti Helsingin olympialaisista seitsemän mitalia, eli enemmän kuin yksikään toinen nainen olympialaisten historiassa.
Toisen maailmansodan aikana Gorohovskaja oli vapaaehtoisena armeijan palveluksessa. Hän työskenteli Natsi-Saksan Leningradin piirityksen aikana Leningradin sairaaloissa.
Gorohovskaja kilpaili "Stroitjel Harkov" -joukkueessa ja voitti ensimmäisen Neuvostoliiton-mestaruutensa vuonna 1948 puomilla. Helsingin olympialaisiin hän tuli kaksinkertaisena maansa mestarina. Neuvostoliittolaiset voimistelijat eivät olleet aiemmin kilpailleet kansainvälisissä kilpailuissa ja Helsingissä maa osallistui ensimmäistä kertaa olympialaisiin.
Neuvostovoimistelijat hallitsivat Helsingin olympiavoimistelua. Gorohovskaja oli naisten kilpailun varmin osanottaja ja voitti hopeaa jokaiselta telineeltä: hypyistä, nojapuilta, puomilta ja permannolta. Hän voitti kultaa suorituksensa ansiosta 8-ottelussa ja samalla Neuvostoliitto voitti kultaa joukkuekisasta sekä hopeaa yhteisvoimistelusta.
Vuonna 1954 Gorohovskaja voitti ainoan maailmanmestaruutensa, kun hän kuului Neuvostoliiton joukkuemestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Henkilökohtaisesti Gorohovskaja sijoittui pronssille permannolla. Neuvostoliiton-mestaruusmitaleita Gorohovskaja voitti urallaan yksitoista kappaletta.
Gorohovskaja lopetti urheilu-uransa vuoden 1954 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen. Hän työskenteli uransa jälkeen voimistelutuomarina ja opettajana.
Vuonna 1990 Gorohovskaja muutti Israeliin.
Esivalta
Esivalta on ylätyylinen nimitys, jolla tarkoitetaan julkista (valtio)valtaa ja hallituksen oikeuksia käyttäviä virkamiehiä. Sana viittaa etenkin yksilön velvollisuuteen noudattaa valtion säätämiä lakeja ja muita määräyksiä.
Luterilaisen kirkon piirissä termiä on käytetty korostamaan vallan jakamista hengelliseen ja maalliseen valtaan. Martin Luther uskonpuhdistuksen yllyttyä myös uskonpuhdistusta kannattaneiden ruhtinaiden vastaiseksi talonpoikaiskapinaksi korosti sitä, että kristillinen kirkko voi olla maallisen vallan, ajankohtaisessa tilanteessa ruhtinasvallan, puolella. Perustelu näkemykselle on haettu Raamatusta, Paavalin roomalaisille osoittaman kirjeen 13. luvun 4. jakeesta, jonka mukaan "Esivalta ei turhaan miekkaa kanna."
Talonpoikaiskapina
Talonpoikaiskapinoita tapahtui myöhäiskeskiajalla ja uuden ajan alussa. Niissä talonpojat tavoittelivat parannusta taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen asemaansa. Talonpoikien asemaa olivat heikentäneet sodat ja feodaalijärjestelmä.
Ranskassa oli Jacquerie-kapina 1300-luvun puolessa välissä, Englannissa Wat Tylerin kapina vuonna 1381 ja John Caden kapina 1450. Saksassa oli keskiajan lopulla useita kapinoita, joita seurasi vuosien 1524–1525 laajat levottomuudet, eli Etelä- ja Keski-Saksan talonpoikaissota. Saksan talonpojat vaativat muun muassa maaorjuuden lakkauttamista, uudistettua verotusta ja papinvaalin vapauttamista. Kapinan nopeasti levitessä siihen liittyivät ääriuskonnolliset Thomas Müntzerin seuraajat. Martti Luther tuki aluksi kapinallisia, mutta kääntyi myöhemmin heitä vastaan. Kapina kukistui verisesti vuonna 1525.
Luhovitsy
Luhovitsy () on 29 850 asukkaan (2010) kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Kaupunki on piirikeskus ja osa 58 802 asukkaan Luhovitsyn piiriä. Luhovitsy sijaitsee maanteitse noin 130 kilometriä Moskovasta kaakkoon vievän valtatien (M5) varrella, 10 kilometriä Oka-joesta lounaaseen. Kaupungissa on rautatieasema, joka sijaitsee Moskovasta kaakkoon Rjazaniin johtavan pääradan varrella.
__notoc__
Ensimmäinen maininta Luhovitsystä löytyy vuodelta 1594, jolloin se mainitaan Gluhovitši-nimisenä Rjazanin arkkipiispan alaisena. Kaupunki sai rautatien, kun Moskova-Rjazan-rautatie valmistui 1860-luvulla. Kaupunkia kutsuttiin 1920-luvulle saakka Luhovitšiksi, jolloin sen nimeä muutettiin hieman. Luhovitsy sai kaupunkioikeudet vuonna 1957.
Tunnettu Dedinovon linnoitus sijaitsee 11 kilometriä kaupungista koilliseen. Se tunnettiin 1600-luvulla Venäjän jokilaivavalmistuksen keskuksena. Yksi Venäjän ensimmäisistä sota-aluksista, "Orel" valmistettiin siellä vuonna 1669.
Kaupunki kasvoi nopeasti 1950-lopulta lähtien, kun MiG-lentokonesuunnittelutoimiston toimitiloja mukaan lukien tehtaita perustettiin sinne. Kaupungin tärkeimpiä teollisuudenaloja sekä työllistäjiä ovat kone-, elintarvike- sekä tekstiiliteollisuus. Kaupungin ympäristössä on myös suuria maanviljelyalueita, ja lisäksi Luhovitsyn alueella on suuria kalkki-, turve- sekä hiekkaesiintymiä.
Argentiinan miesten lentopallomaajoukkue
Argentiinan miesten lentopallomaajoukkue edustaa Argentiinaa lentopallon kansainvälisissä arvokilpailuissa sekä maaotteluissa.
Argentiinan miesten A-maajoukkue osallistui ensi kertaa Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuihin Rio de Janeirossa, Brasiliassa vuonna 1951 ja sijoittui neljänneksi. Yhdeksän vuotta myöhemmin joukkue pelasi ensimmäisissä MM-kilpailuissaan, joissa sijoitus oli yhdestoista; kisapaikkana oli tuolloinkin Rio de Janeiro.
Maajoukkue saavutti historiansa suurimmat menestykset 1980-luvulla, jolloin se saavutti pronssia MM-kilpailuissa 1982 ja olympialaisissa 1988. Vuoden 2000 olympialaisissa joukkue sijoittui neljänneksi sekä vuosina 2004, 2012 ja 2016 viidenneksi. MM-kilpailuissa Argentiina sijoittui kuudenneksi vuosina 1990 ja 2002. Maailmanliigassa se on yltänyt neljänneksi vuonna 2011.
Viimeisimmissä MM-kilpailuissa 2018 Argentiina voitti viiden joukkueen alkulohkossaan kaksi ottelua ja kolmen joukkueen jatkolohkossaan ottelun hallitsevaa maailmanmestaria Puolaa vastaan mutta jäi lopputuloksissa 15. sijalle.
Maailmanrankingissa Argentiinan maajoukkue on tällä hetkellä seitsemännellä sijalla.
Liuskasaari
Liuskasaari () on pieni saari Helsingissä Ullanlinnan kaupunginosassa Merisataman edustalla. Saaren länsipuolella sijaitsee Sirpalesaari ja itäpuolella Uunisaari. Liuskasaari on osa näiden ja kauempana idässä olevien Harakan ja Särkän muodostamaa saariryhmää.
Saaren nimenä on vanhoissa asiakirjoissa ja kartoissa Schifferbergs holmen (1770-luvulla), Skifferholmarne (1800-luvun alkupuolella) ja 1890-luvulta lähtien Skifferholmen. Myös muotoa Bergholmen on käytetty. Suomenkielinen käännösnimi Liuskasaari on tullut käyttöön 1900-luvun alussa.
Liuskasaarella on sijainnut jo yli sadan vuoden ajan Helsingfors Segelsällskap -pursiseuran (HSS) oma, noin 300 veneen satama sekä vierassatama. HSS:n vuonna 1947 rakennetussa arkkitehti Runar Finnilän suunnittelemassa kerhorakennuksessa sijaitsee paviljonkimainen Royal Ravintoloiden ylläpitämä Ravintola Boat House. Ravintosalin koristeena on Michael Schilkinin ja Björn Landströmin lasi-, keramiikka- ja seinämaalauksia.
Liuskasaarella on lisäksi polttoainemyymälä, jonka yhteydessä toimii terassi-ravintola Skiffer. HSS:n vierasvenesatamassa on lisäksi sauna, septitankin tyhjennyspiste ja pyykinpesu- sekä -kuivaustilat. Viereisellä Uunisaarella on myös ravintola ja lisäksi uimaranta, leikkipuisto ja tilaussaunoja. Uunisaari ja Liuskasaari ovat yhteydessä toisiinsa aallonmurtajan kautta. Liuskasaareen on veneyhteys toukokuun alusta lokakuun loppuun Merisatamanrannasta.
Vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa Liuskasaaren edustan merialue toimi yksikköluokan eli finnjollien purjehduskilpailun näyttämönä. Purjehdusreitillä oli pituutta yhteensä 5,4 kilometriä.
Ian Walker
Ian Michael Walker (s. 31. lokakuuta 1971 Watfordissa) on englantilainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi Bolton Wanderers -joukkueessa. Hän on pelannut suurimman osan urastaan Tottenham Hotspurissa ja Leicester Cityssä. Walker on entisen walesilaisen maalivahdin ja Evertonin managerin Mike Walkerin poika. Walker oli useita vuosia Tottenham Hotspurin ykkösmaalivahti.
Veikko Ihalainen
Veikko Ilmari Ihalainen (3. toukokuuta 1892 Pälkjärvi – 25. joulukuuta 1939 Pori) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kirkkoherra Juho Heikki Ihalainen ja Iida Sofia Hakulinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1936—37 Ester Helga Inkeri Kukkosen o.s. Kosonen kanssa. Hänen vaimonsa kuoli jo seuraavana vuonna.
Ihalainen kävi seitsemän luokkaa Joensuun klassillista lyseota, kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911–1914 ja keväällä 1916. Sotilashallinnollisten kurssien ensimmäisen jakson Ihalainen suoritti vuosina 1926–1927 ja toisen jakson vuosina 1927–1928.
Ihalainen liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 7. maaliskuuta 1915. Ihalainen sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, mutta vapautettiin leiriltä 16. huhtikuuta 1916 sairauden takia. Hän palasi Suomeen 30. elokuuta 1915 ja jatkoi Helsingin yliopistossa kesken jääneitä opintojaan.
Ennen varsinaisen sisällissodan syttymistä Ihalainen toimi kouluttajana Polvijärven suojeluskunnassa lokakuussa 1917. Sisällissodan syttyessä hän liittyi Joensuuhun kokoontuneisiin suojeluskuntajoukkoihin ja hänet komennettiin helmikuun alussa vuonna 1918 Polvijärven harjoitusleirin koulutuspäälliköksi. 3. maaliskuuta 1918 Ihalainen komennettiin Ahvolan rintamalle kouluttamansa joukon kanssa. Siellä hän toimi aluksi komppanianpäällikkönä, kunnes hänet määrättiin 15. maaliskuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Karjalan armeijakunnan 2. rykmentin 10. pataljoonan 2. komppaniaan. Ihalainen otti osaa sisällissodan taisteluihin Ahvolassa ja Naulasaaressa.
Ihalainen palveli sisällissodan jälkeenkin edellä mainitussa pataljoonassa, joka liitettiin toukokuussa 1918 vasta perustettuun Karjalan kaartin rykmenttiin. Hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 Jääkärirykmentti n:o 2:een, minkä nimi muutettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Hän siirtyi 16. huhtikuuta 1919 edellä mainitun joukko-osaston 1. pataljoonan mukana Keski-Suomen rykmenttiin, missä hänet määrättiin 25. toukokuuta 1919 rykmentin adjutantiksi ja 1. marraskuuta 1921 alkaen 4. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja edelleen 26. huhtikuuta 1922 alkaen 4. komppanian päälliköksi. Rykmentin talouspäälliköksi Ihalainen nimitettiin 30. syyskuuta 1924, josta hänet siirrettiin 21. maaliskuuta 1931 Muonavarikko 2:n päälliköksi ja 1. heinäkuuta 1934 alkaen Armeijakunnan esikunnan huolto-osaston päälliköksi. Ihalainen hoiti 2. Divisioonan intendentin tehtäviä 29. joulukuuta 1928 ja 1. joulukuuta 1930 välisen ajan.
Ihalainen toimi talvisodassa 2. Armeijakunnan intendenttinä Kannaksen rintamalla, josta hänet komennettiin ylemmän johdon huoltoon Poriin. Hän menehtyi siellä joulupäivänä 1939. Hänet haudattiin Viipuriin.
Ihalainen toimi Valtioneuvoston asettaman valtion ja Viipurin kaupungin välisiä alueluovutuksia käsitelleen komitean jäsenenä vuonna 1929.
Manna (muusikko)
Mariam ”Manna” Jäntti (s. 1977 Pariisi, Ranska) on suomalais-algerialainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja näyttelijä. Hän on julkaissut neljä soololevyä sekä toiminut solistina Kerkko Koskinen Kollektiivissa. Lisäksi Manna on näytellyt teatterissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänellä on 13 vuotta vanhempi kitaristi-veli Harri Jäntti, joka tunnetaan taiteilijanimellä Rane Raitsikka. Mannan esikoisalbumi "Sister" julkaistiin Suomessa toukokuussa 2007 ja se sijoittui Suomen albumilistalle. Hänen toinen studioalbuminsa, "Songs of Hope and Desire", ilmestyi vuonna 2009. Kolmas albumi, Alain Johannesin tuottama "Shackles", julkaistiin Suomessa 14. syyskuuta 2011. Albumi nousi julkaisupäivänään Suomen virallisen listan numerolle 14. Sen paras sijoitus Suomen albumilistalla oli 14.
. Manna julkaisi albumin "Blackbird" lokakuussa 2014. Vuonna 2018 Manna julkaisi ensimmäiset suomenkieliset julkaisunsa sooloartistina. Singlet Äiti ja Kai sekin jotain rakkautta on julkaistiin tammikuussa ja toukokuussa 2018.
Manna on helsinkiläinen muusikko ja laulaja-lauluntekijä, jonka äiti on suomalainen ja isä algerialainen. Manna on harrastanut ja opiskellut laulamista lapsesta asti. Hän on käynyt laulu- ja pianotunneilla musiikkiopistossa sekä suorittanut musiikkiopintoja laulu pääaineenaan. Hän on opiskellut myös musiikkiteatteria. Mannan tyylilaji on varioinut popista alternativeen. Hänen musiikkiaan on verrattu muun muassa Cat Powerin, Nicon ja PJ Harveyn musiikkiin. Mannan esikoisalbumi "Sister" julkaistiin Suomessa 9. toukokuuta 2007, ja toinen hyviä arvosteluja saanut ja brittiläisessä mediassakin ("Mojo-magazine, The Sunday Times, Q-magazine") kehuttu albumi "Songs of Hope and Desire" julkaistiin 30. syyskuuta 2009. Uusin albumi "Shackles" julkaistiin vuonna 2011. Se äänitettiin Los Angelesissa tuottajanaan Alain Johannes. Albumi sisältää muun muassa dueton Mark Laneganin kanssa.
Manna julkaisi albumin "Blackbird" lokakuussa 2014. Se oli arvostelumenestys ja valittiin viikon levyksi monissa medioissa, kuten Radio Helsinki, YleX ja Helsingin Sanomat.
Manna on ollut naimisissa HIM-yhtyeen kitaristin Mikko Lindströmin kanssa ja heillä on yksi yhteinen lapsi.
Manna julkaisi vuonna 2018 ensimmäisen suomenkielisen singlen "Äiti".
Manna laulaa myös Kerkko Koskinen Kollektiivissa.
≈"I Gave in" (2007)
Manna on ollut mukana esimerkiksi seuraavilla musiikkivideoilla:
Alexander Os
Alexander Os (s. 21. tammikuuta 1980 Fauske) on entinen norjalainen ampumahiihtäjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla kaudesta 2003–2004 vuoteen 2016 asti.
Os debytoi aikuisten arvokilpailuissa Östersundin MM-kilpailuissa 2008 sijoittuen normaalimatkalla 41:nneksi. Sekaviestissä hän hiihti kolmannen osuuden Norjan kahdeksanneksi sijoittuneessa joukkueessa. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän oli sprintissä neljäs ja nousi takaa-ajokilpailussa pronssille. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän hiihti toisen osuuden maailmanmestaruuden voittaneessa Norjan viestijoukkueessa.
Os saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Lahden sprinttikilpailussa 3. maaliskuuta 2007. Seuraavalla kaudella hän sijoittui kolmanneksi Pyeongchangin takaa-ajokilpailussa 29. helmikuuta 2008. Kaudella 2008–2009 Os oli toinen Östersundin normaalimatkan kilpailussa sekä toinen ja kolmas Hochfilzenin sprinttikilpailuissa. Kaudella 2009–2010 hän sijoittui kolmanneksi Pokljukan normaalimatkan kilpailussa.
Os on tilannut aseensa tukin entiseltä suomalaiselta ampumahiihtäjältä Erkki Antilalta.
Aavekaupunki (albumi)
Aavekaupunki on 19. Suomessa ilmestynyt Lucky Luke-albumi. Albumin on käsikirjoittanut René Goscinny ja suomentanut Heikki Kaukoranta. Suomeksi albumin on tekstannut Riitta-Kaarina Tikkamäki. Albumi ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1965 Ranskassa, Suomessa vuonna 1975.
Lucky Luke löytää tien varrelta kaksi tervassa ja höyhenissä uitettua miestä, jotka esittäytyvät liikemiehiksi nimeltään Denver Miles ja Colorado Bill. Miehet on karkotettu kaupungista uhkapelihuijauksien takia, mutta sitä he eivät Lucky Lukelle myönnä. Porukka jatkaa matkaa kolmisin, kunnes saapuvat hylättyyn Gold Hillin aavekaupunkiin. Miehet painuvat nukkumaan, mutta Lucky Luken nukahdettua Miles ja Bill hiipivät ulos ja yrittävät varastaa Lucky Luken hevoset ja tavarat. Aseen laukaus kuitenkin pelästyttää heidät ja herättää Lucky Luken. Ampujaksi paljastuu järkensä menettänyt vanha kullankaivaja, Powell. Hän häätää Lucky Luken sekä Milesin ja Billin pois kaupungista.
Aamuun mennessä he saapuvat Bingo Creekin kylään, jossa saavat kuulla Powellin tarinan, kuinka hänelle huijattiin tyhjä kaivos, ja hän edelleen olettaa sen olevan täynnä kultaa. Miles ja Bill innostuvat tarinasta, ja kehittävät juonen, jolla saisivat Powellin kaivoksen halvalla itselleen ja sitten huijaisivat samalla lailla kaivoksen jollekin toiselle niin kuin Powellille tehtiin. Ainoaksi ongelmaksi muodostuu kaivoksen hankinta. Miehet saavat hankittua uhkapelillä hieman rahaa, mutta Powell ei suostu myymään kaivostaan. Miehet yrittävät myös vierittää erilaisia rikoksia Powellin niskaan, jotta saisivat Bingo Creekin asukkaiden vihan kohdistumaan Powelliin. Lucky Luke on kuitenkin Powellin puolella ja pelastaa tämän moneen otteeseen.
Lopulta Powell kyllästyy kaivokseensa ja ihmisiin, joten päättää myydä kaivoksensa Milesille ja Billille. Miehet tekevät kaupat saluunassa, mutta kauppa lyödään lukkoon vasta parin päivän päästä. Miles panee suunnitelmansa täytäntöön, ja "suolaa" (=lavastaa kultahiekalla kaivoksen rikkaaksi) kaivoksen, sekä kirjoittaa valmiiksi lehteen tulevat artikkelit suuresta kultalöydöstä, jotta saisivat jonkun huijattavan ostamaan kaivoksen. Bill kuitenkin vie artikkelit painoon jo ennen kuin kauppaa on edes lyöty lukkoon. Artikkelien ansiosta aavekaupunkiin ryntää valtava määrä ihmisiä, ja koko kaupunki herää taas eloon. Powell saa myös kuulla uutisesta, joten kauppa peruuntuu ja Powell palaa kaivokseensa.
Myllättyään koko alueen ihmiset ymmärtävät, että alueella ei ole lainkaan kultaa, ja syyttävät siitä Powellia. Lucky Luke nappaa kuitenkin oikeat konnat - Milesin ja Billin - sekä panee nämä tunnustamaan tekonsa. Ihmisten kuultua totuuden uhkaavat he lähteä ja kaupungista uhkaa taas tulla aavekaupunki. Lucky Luke puuttuu kuitenkin asioihin taas, ja saa asukkaat jäämään ja perustamaan suuren maatalouskaupungin ja valmiiksi myllätylle maalle. Miles ja Bill kieritetään tervassa ja höyhenissä ja karkotetaan kaupungista.