hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Patentti- ja rekisterihallitus
Patentti- ja rekisterihallitus (PRH, ruots. Patent- och registerstyrelsen) on Suomen valtion virasto, joka ylläpitää kaupparekisteriä, yrityskiinnitysrekisteriä, yhdistysrekisteriä ja säätiörekisteriä sekä myöntää patentteja, hyödyllisyysmalleja, mallioikeuksia, tavaramerkkejä ja LEI-tunnuksia. Lisäksi PRH rekisteröi yritysten tilinpäätöksiä. PRH ylläpitää myös yhdessä Verohallinnon kanssa yritys- ja yhteisötietojärjestelmää, YTJ:tä. PRH:ssa työskentelee noin 400 työntekijää. PRH kuuluu työ- ja elinkeinoministeriön (TEM) konserniin.
Suomen patenttijärjestelmä alkoi kehittyä vuonna 1835 perustetun manufaktuurijohtokunnan aikana. Se antoi patenttihakemuksista lausuntoja senaatille, hallinnoi patentteja ja valvoi niiden käyttöä sekä säilytti patenttiasiakirjoja. Koska patenttilainsäädäntöä ei alkuun ollut, sovellettiin patenttien myöntämisessä Ruotsin vuoden 1739 privilegiojulistusta. Asetus patenteista annettiin viimein 30.3.1876. Sen mukaan patentit olivat voimassa kolmesta kolmeentoista vuotta.
Manufaktuurijohtokunnan tehtävät siirrettiin vuonna 1885 uudelle teollisuushallitukselle, joka korvattiin vuoden 1918 lopussa kauppa- ja teollisuushallituksella. Sen aikana annettiin 11.2.1889 asetus tavaramerkeistä ja tavaramerkkirekisteristä, 2.5.1895 kaupparekisteristä ja 21.1.1898 patenttirekisteristä, jotka kaikki määrättiin kyseisen viraston ylläpidettäviksi. Kauppa- ja teollisuushallitus lakkautettiin vuoden 1926 alussa, jolloin patentti-, tavaramerkki- ja kaupparekisteriasiat siirrettiin kauppa- ja teollisuusministeriöön. Siirto toteutettiin hallinnollisen päällekkäisyyden poistamiseksi. Pian kuitenkin havaittiin etteivät tehtävät sopineet hyvin ministeriölle, ja itsenäisen viraston uudelleenperustaminen tuli ajankohtaiseksi.
Nykyinen Patentti- ja rekisterihallitus perustettiin vuonna 1941. Suomen ensimmäinen patenttilaki annettiin 7.5.1943, jolloin patenttien voimassaoloaika määrättiin 17 vuodeksi. Laki uusittiin vuoden 1968 alussa. 1990-luvulta alkaen viraston toiminta on kansainvälistynyt ja työ lisääntynyt huomattavasti Suomen EU-jäsenyyden seurauksena. Säätiö- ja yhdistysrekisterin ylläpito siirrettiin Patentti- ja rekisterihallitukselle vuonna 1995.
PRH kuuluu nykyisin työ- ja elinkeinoministeriön konserniin ja on tulosohjattu ja tulosbudjetoitu virasto. PRH kerää toimintansa kustannuksia vastaavat tulot pääosin asiakkaitten palvelumaksuina.Patentti- ja rekisterihallitus toimii Helsingissä osoitteessa Sörnäisten rantatie 13.
John Churchill, Marlborough’n herttua
Kenraali John Churchill, 1. Marlborough’n herttua, Mindelheimin prinssi, KG, PC (26. toukokuuta 1650 – 16. kesäkuuta 1722) oli englantilainen sotapäällikkö ja valtiomies, joka toimi kaikkiaan viiden eri hallitsijan alaisuudessa. Hän aloitti alhaisena paašina Stuart-suvun hovissa ja palveli Jaakkoa, Yorkin herttuata 1670-luvulla ja 1680-luvun alussa ansaiten sotilaallisia ja poliittisia ylennyksiä rohkeutensa ja diplomaattisten taitojensa johdosta. Churchillin rooli Monmouthin kapinan kukistamisessa vuonna 1685 auttoi Jaakon valtaistuimelle, mutta vain kolmea vuotta myöhemmin hän hylkäsi katolisen suosijansa protestanttisen hollantilaisen Vilhelm Oranialaisen tähden. Vilhelmin kruunajaisissa hänelle suotiin kunnianosoituksena alaisuudestaan Marlborough’n kreivinarvo. Hän sai lisähuomioita palveluksistaan yhdeksänvuotisessa sodassa, mutta jatkuvat syytteet jakobitismista aiheuttivat hänen erottamisensa ja väliaikaisen vangitsemisensa Toweriin. Marlborough saavutti valtansa huipun vasta kuningatar Annan noustua valtaistuimelle vuonna 1702, jolloin hän hankki maineensa ja rikkautensa.
Hänen avioliittonsa kiivasluonteisen Sarah Jenningsin, Annan hyvän ystävän, kanssa varmisti Marlborough’n nousun ensin brittiarmeijan kenraalikapteeniksi ja sitten herttuaksi. Hänestä tuli liittoutuneiden "de facto" ylipäällikkö Espanjan perimyssodassa ja hänen voittonsa Blenheimin (1704), Ramilliesin (1706), Oudenarden (1708) ja Malplaquet’n (1709) taisteluissa varmistivat hänen paikkansa historiassa yhtenä Euroopan suurimmista sotapäälliköistä. Mutta hänen vaimonsa myrskyisä suhde kuningattareen ja tämän hovista erottaminen olivat keskeinen osa hänen omaa tuhoaan. Jouduttuaan Annan epäsuosioon ja Tory- ja Whig-puolueiden väliin, Marlborough, joka oli tuonut loistoa ja menestystä Annan valtakauteen, pakotettiin eroamaan virastaan, minkä jälkeen hän meni vapaaehtoisesti maanpakoon. Hän palasi Englantiin ja vaikutusvaltaan Hannover-suvun alle Yrjö I:n valtaannousun myötä vuonna 1714.
Marlborough’n kyltymätön kunnianhimo teki hänestä rikkaimman kaikista Annan alaisista. Hänen perheyhteytensä punoivat hänet Euroopan politiikan verkkoon (hänen siskostaan Arabellasta tuli Jaakko II:n rakastajatar ja heidän poikansa, Berwickin herttua, nousi yhdeksi Ludvig XIV:n suurimmista marsalkoista). Hänen johtajuutensa liittoutuneiden armeijassa vahvisti Britannian esiintulemista ensiluokkaisena suurvaltana. Hän ylläpiti onnistuneesti yhtenäisyyttä liittoutuneiden kesken, siten osoittaen diplomaattisia taitojaan. Kymmenen perättäisen sotaretken läpi Espanjan perimyssodassa, Marlborough piti epäsopuista liittoumaa koossa silkan pakottavan luonteensa kautta ja nosti brittiarmeijan aseman tasolle jollaista ei oltu nähty sitten keskiajan. Vaikka hän ei lopulta saanut aikaan täyttä antautumista vihollisiltaan, hänen voittonsa mahdollistivat Britannian nousun pienestä vallasta suurvallaksi, varmistaen maan kasvavan vaurauden läpi 1700-luvun.
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö oli aikaisemmin yksi Suomen valtioneuvoston ministeriöistä. Se jaettiin vuonna 1970 kahtia, jolloin syntyivät liikenneministeriö (nykyinen liikenne- ja viestintäministeriö) ja työvoimaministeriö (nykyinen työministeriö).
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö jakautui yleiseen osastoon, ilmailuosastoon, tieliikenneosastoon ja työvoima-asiain osastoon. Sen alaisia virastoja ja laitoksia olivat mm. Arava, rakennushallitus, rautatiehallitus, posti- ja lennätinhallitus ja tie- ja vesirakennushallitus sekä valtionyhtiöt Aero Oy, VAPO ja Yleisradio. Ministeriön toimialaan, sen työvoima-asiain osastoon, kuului myös ammatinvalinnanohjaus. Jatkosodan aikana ministeriölle kuului lisäksi kaikkia 16–60-vuotiaita henkilöitä koskeneen yleisen työvelvollisuuden johto.
Eliza Dushku
Eliza Patricia Dushku (s. 30. joulukuuta 1980 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esittänyt pääroolia televisiosarjoissa "Pelastaja" ja "Dollhouse", minkä lisäksi hänet tunnetaan roolistaan vampyyrintappaja Faithinä sarjoissa "Buffy, vampyyrintappaja" ja "Angel".
Televisiotöiden ohella Dushku on esiintynyt myös elokuvissa. Läpimurtoroolit olivat Leonardo DiCaprion ja Robert De Niron tähdittämä "Tämän pojan elämä" vuonna 1993 ja Arnold Schwarzeneggerin "Tosi valheita" vuonna 1994. Myöhemmin Dushku on näytellyt muun muassa elokuvissa "Anna palaa!", "The New Guy", "Jay and Silent Bob Strike Back", "Murhaajan merkki" ja "Ihmisjahti". Hän on myös esiintynyt Simple Planin ”I’m Just a Kid” -musiikkivideolla ja Nickelbackin ”Rockstar”-musiikkivideolla.
Dushkun isä on albanialainen ja äiti tanskalainen. Hänellä on kolme veljeä: Aaron, Ben ja Nate. Dushku on taustaltaan mormoni, mutta teini-iästä lähtien hän on ottanut etäisyyttä liikkeestä muun muassa suvaitsevaisuuskysymysten vuoksi.
Hyrylä
Hyrylä (ruots. myös "Skavaböle") on Tuusulan suurin taajama ja kunnan hallinnollinen keskus, joka on 1990-luvulta lähtien osa kuntarajat ylittävää Helsingin keskustaajamaa. Siellä sijaitsevat kunnantalo ja pääterveysasema sekä vanha varuskunta-alue, jossa toimi viimeksi Puolustusvoimien kansainvälinen keskus. Ydinkeskustassa on päivittäis- ja erikoistavarakauppoja.
Hyrylä sijaitsee lähellä Tuusulanjärven eteläpäätä, noin 25 kilometrin päässä Helsingistä, noin kymmenen kilometriä Helsinki-Vantaan lentoasemalta pohjoiseen ja noin viisi kilometriä Keravalta länteen.
Hyrylän suuralueella asuu 21 200 asukasta (2012).
Hyrylän varuskunta perustettiin Venäjän vallan aikana vuonna 1874 Saksan sotilasvirkatalon maille, lähelle paikkaa, jossa Helsingistä Hämeenlinnaan ja Heinolaan johtaneet tiet erkanivat toisistaan. Suomen itsenäisyyden aikana siellä ovat toimineet kenttätykistö vuosina 1918–1934 ja uudestaan 1944–1957, Suomen valkoinen kaarti 1934–1939, sota-ajan jalkaväen koulutuskeskus 1939–1944 ja Helsingin ilmatorjuntarykmentti 1957–2006.. Lisäksi Hyrylässä toimi sotilaspiirin esikunta vuosina 1932–1992. Varuskunta lakkautettiin vuoden 2006 lopussa, mutta vuodesta 2008 lähtien vuoteen 2015 sen entisellä alueella toimivat Niinisalosta muuttanut Puolustusvoimien kansainvälinen keskus sekä nykyiseen Panssariprikaatiin kuuluvan Helsingin ilmatorjuntarykmentin 2. ohjuspatteri ja osia Viestirykmentistä.
Varuskunnan kasarmirakennukset sijaitsivat alun perin alueelta Järvenpäähän johtavan tien (nykyisen seututie 145:n) molemmin puolin, mutta Tuusulan kunnan kanssa 1960-luvulla tehtyjen aluevaihtojen tuloksena se siirtyi kokonaan Järvenpääntien itäpuolelle. Myös tien länsipuolella sijaitsevista vanhoista tiilisistä kasarmirakennuksista monet ovat yhä jäljellä, mutta siirtyneet jo kauan sitten siviilikäyttöön. Niissä toimivat muun muassa Tuusulan Taide- ja kulttuurikeskus sekä näyttelytiloja. Rykmentin alueen rakennuksista tunnetuin on "Olympiakasarmi" (1951).
Vuonna 2008 Tuusulan kunta osti suurimman osan varuskunnan entisestä alueesta, ja sinne on suunnitteilla uusi asuntoalue, "Rykmentinpuisto", noin 15 000 asukkaalle.
Hyrylä sijaitsee Helsingistä Hyvinkäälle johtavan kantatie 45:n varrella. Liikenneyhteydet Helsinkiin paranivat tuntuvasti, kun Hyrylän eteläpuolella oleva osa kantatietä eli Tuusulanväylä levennettiin moottoritieksi 1990-luvun alussa.
Hyrylästä johtavat myös seututie 139 eli Nahkelantie Nurmijärvelle, seututie 145 eli Järvenpääntie Järvenpäähän ja seututie 148 eli Kulloontie Keravan kautta Sipooseen.
Hyrylästä on tiheästi bussiyhteyksiä Helsinkiin. Vakiovuorobusseja kulkee kattavasti myös muualle, etenkin Keravalle, Hyvinkäälle sekä Järvenpään ja Kellokosken kautta Mäntsälään.
El Niño
El Niño on merivirran ajoittainen muuttuminen Tyynellämerellä. Ilmanpaine nousee Tyynenmeren länsiosassa, pasaatituulet laantuvat, ja siitä seuraa meren pintaveden lämpeneminen Tyynenmeren itäosassa päiväntasaajan tienoilla. Lämpeneminen ilmenee 2–7 vuoden jaksoissa (tavallisimpia ovat 3–4 vuoden jaksot), ja kukin lämmin kausi kestää vuoden tai puolitoista. Ilmiö aiheuttaa monenlaisia vaikutuksia Etelä-Amerikan, Kaakkois-Aasian ja muiden tropiikin lähialueiden säähän. Se vaikuttaa merkittävästi myös Tyynenmeren rannikoiden elinkeinoihin, erityisesti kalastukseen.
Päinvastainen poikkeama normaalitilasta on "La Niña", jolloin Tyynenmeren päiväntasaajanläheisillä osilla on keskimääräistä kylmempää vettä. Ilmakehän osuus ilmiöstä on nimeltään "eteläinen heilahtelu", ja koko ilmiötä kutsutaan lyhenteellä ENSO (El Niño – Southern Oscillation).
Nimitys "El Niño" tulee espanjankielisestä Jeesus-lasta tai poikalasta tarkoittavasta sanasta. Sääilmiö sai tämän nimen, koska meriveden lämpenemiset usein havaittiin joulun aikoihin. "La Niña" puolestaan tarkoittaa "pikku tyttö", joka tuo kylmää ravinnepitoista vettä vesieliöille ja lisää kalakantaa.
El Niñon havaitsivat ensimmäisinä Perun ja Ecuadorin kalastajat, kun Tyynenmeren rannikolle tuli poikkeuksellisen lämmintä vettä.
El Niño on ilmennyt muun muassa vuosina 1986–1987, 1991–1992, 1993, 1994, 1997–1998, alkuvuodesta 2007 ja 2015-2016. Loppuvuonna 1997 lämpeneminen oli erityisen voimakasta. Kylmä jakso La Niña havaittiin suhteellisen heikkona vuosina 1995–1996 ja erityisen vahvana joulukuussa 1998.
Kun El Niño ei ole käynnissä, Tyynenmeren pasaatituulet puhaltavat trooppisen meren poikki idästä länteen. Tuulet painavat lämmintä pintavettä meren länsiosaan, ja meren pinta on Indonesiassa noin puoli metriä korkeammalla kuin Etelä-Amerikan rannikolla. Itäisellä Tyynellämerellä nousee syvältä pintaan viileätä ja ravinteikasta vettä. Tämä kasvattaa alueen kalapopulaatioita, jotka puolestaan ovat tärkeä ravinnonlähde sekä ihmisille että merilinnuille. Meren pintalämpötila Etelä-Amerikan rannikolla on noin kahdeksan astetta alempi kuin Tyynenmeren länsiosassa. Sadetta on runsaasti läntisellä lämpimällä alueella, ja itäisellä Tyynellämerellä on suhteellisen kuivaa.
El Niñon aikana pasaatituulet laantuvat. Tämä johtaa meren pintalämpötilojen laskuun Tyynenmeren länsiosassa ja vastaavasti lämpötilojen nousuun Tyynenmeren itäosassa. Samalla ravinteikkaan veden ylösvirtaus Etelä-Amerikan rannikolla heikkenee, millä puolestaan on laaja vaikutus alueen ravintoketjuihin. Tyynenmeren päällä olevan suuren lämpimän ilmamassan jääminen tavallista idemmäksi aiheuttaa muutoksia säähän myös muualla maapallolla. Yksi esimerkki tästä on muutokset trooppinen hirmumyrskyjen runsaudessa ja reiteissä Atlantilla.
El Niñon muita tunnettuja vaikutuksia ovat muun muassa sateiden lisääntyminen Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, mikä on toisinaan aiheuttanut tuhoisia tulvia. El Niño on myös aiheuttanut kuivuutta läntisen Tyynenmeren maissa, mikä puolestaan on ollut osatekijänä laajoissa pensastopaloissa Australiassa.
Susan Sontag
Susan Sontag (alun perin Rosenblatt, 16. tammikuuta 1933 – 28. joulukuuta 2004 New York) oli amerikanjuutalainen kirjailija, esseisti ja ihmisoikeusaktivisti.
Hänen isänsä kuoli vuonna 1938 ja Susan ja hänen äitinsä muuttivat takaisin Yhdysvaltoihin, jossa he muuttivat Tucsoniin Arizonassa koska Susan sairasti astmaa, sieltä he muuttivat Los Angelesiin. Myöhemmin Susan otti isäpuolensa sukunimen Sonntag.
Hän meni naimisiin sosiologi Philip Rieffin kanssa ollessaan 17 vuotta. Heidän poikansa syntyi vuonna 1952.
Vuonna 2000 Sontag sai Yhdysvaltain arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon "National Book Awardin" romaanistaan "In America".
Sontag kärsi eri syövän muodoista yli kolme vuosikymmentä ja kuoli 71-vuotiaana leukemiaan. 1980-luvulta lähtien hän eli parisuhteessa valokuvaaja Annie Leibovitzin kanssa.
Kiinalainen uusivuosi
Kiinalainen uusivuosi ( tai ) on kiinalaisten vuoden tärkein juhla, jota vietetään perheen ja sukulaisten kanssa. Nykyisin pääjuhla kestää neljä päivää, jotka ovat tyypillisesti vapaapäiviä maissa, joissa asuu runsaasti kiinalaisia. Kiinan lisäksi tällaisia maita ovat muun muassa Malesia ja Singapore. Uudenvuoden vietto päättyy lyhtyjuhlaan.
Perinteisesti koti koristellaan juhlaa varten ja sukulaiset vierailevat toistensa kodeissa. Naimisissa olevat sukulaiset ja tuttavat antavat naimattomille rahalahjoja punaisissa paketeissa. Myös ilotulitteet, lohikäärmetanssit ja rahapelaaminen kuuluvat kiinalaiseen uudenvuoden viettoon, ja punaisia kirjekuoria jaellaan.
Kiinalaista uuttavuotta vietetään kiinalaisen kuukalenterin mukaan. Kiinalainen uusivuosi alkaa tammikuun lopussa tai helmikuun aikana.
Kinga
Kinga on pohjoismaalainen kaulakoru entisajoilta, joka on norjaksi "Haengersmykker". Kinga-koruja käyttivät naiset siinä kuin miehetkin. Kingoja on löydetty muinaisista haudoista satunnaisista paikoista Islannista. 
Kinga-korut olivat entisaikoihin yleisiä Skandinaviassa. Kingoja voi olla erilaisia, yleensä ne ovat symmetrisiä ja pyöreänmuotoisia.
Korulle ei ole löydetty varsinaista merkitystä, mutta tutkijat ovat epäilleet sen viittaavan entisaikojen kuninkaisiin.
Pyhä Kinga
Pyhä Kinga(5. maaliskuuta 1224 – 24. heinäkuuta 1292) (Cunegunda) oli Unkarin kuningas Béla IV:n tytär ja unkarilaisen pyhän Elisabetin veljentytär. Hän nai Puolan kuningas Boleslaus V:n kuudentoista ikäisenä. Miehensä kuoleman jälkeen 1279 Kinga meni nunnaksi fransiskaaniluostariin. Hän perusti monia kirkkoja ja luostareita ja maksoi lunnaita turkkilaisten vangitsemista kristityistä.
Kingasta tuli autuas 1690 ja puolalainen paavi Johannes Paavali II kanonisoi hänet pyhimykseksi 1999. Pyhä Kinga on suolankaivajien suojeluspyhimys.
Wieliczkan historiallinen suolakaivos, jossa Kingan sanotaan tehneen ihmeitä on UNESCO:n maailmanperintöluettelossa. Kaivoksessa on suolankaivajien tekemiä suolaveistoksia.
Käyrätorvi
Käyrätorvi on vaskipuhaltimiin kuuluva soitin.
Käyrätorvi on kehittynyt varhaisista metsästystorvista. Torven putkiston pituus on 3–5 metriä. Luonnontorven viritystä vaihdettiin lisäämällä ja poistamalla eri pituisia putkia, mutta nykyaikaisessa torvessa sama tehdään venttiilien avulla. Torven pituutta lyhentämällä viritys nousee, ja pidentämällä viritys saadaan matalammaksi. Myös ansatsi eli huuliote vaikuttaa äänen korkeuteen. Nykyään putket täytyy irrottaa vain vesihöyrystä tiivistyneen veden poistamiseksi.
Käyrätorvea soitetaan siten, että venttiilejä säädetään vasemmalla kädellä ja oikea käsi työnnetään kevyesti kellon sisään, muutoin käyrätorvesta soitetut äänet saattavat olla epästabiileja. Ääni muodostetaan huulilla ”pärisyttämällä”, mutta torvi vahvistaa ääntä ja tekee siitä vakaamman. Myös äänien löytäminen on helpompaa soittimen kanssa kuin ilman sitä. Käyrätorvessa on 3 tai tavallisesti 4 sylinteriventtiiliä, kuten trumpetissakin. Trumpetissa kuitenkin käytetään yleisimmin pumppuventtiileitä. Tuplatorvissa on myös neljäs venttiili, jolla saadaan normaalisti f-viritteinen torvi b-viritteiseksi. Käyrätorvesta pidellään kiinni siten, että vasen käsi pitelee soitinta pikkusormella venttiilien alapuolelta. Oikea käsi on kelloon työnnettynä, mutta ei sen sisällä, ääntä tukkivasti. Käyrätorvi on melko painava soitin pienimmille, koska sitä on pideltävä kiinni käsien varassa. Nuoremmille soittajille on myös pienempiä torvia, joita voi soittaa istualtaan torvi polven varassa. On valmistettu myös tankoja, joilla soitin tuetaan suoraan lattiaan.
Sveitsin lippu
Sveitsin lippu ja vaakuna ovat Sveitsin valtiolliset tunnukset. Ne perustuvat Schwyzin kantonin lippuun, jonka värit ja muoto ovat peräisin Rooman valtakunnasta.
Sveitsin lippu on Sveitsin valtion käyttämä virallinen lippu, joka koostuu kahdesta osasta:
Lippu sai alkunsa, kun sveitsiläiset armeijat vaadittiin saada saman lipun alle ja vaatimus toteutettiin vuonna 1339. Sen asema vakiintui vähitellen, vaikka kantonit käyttivätkin omia perinteisiä lippujaan hyvin pitkään. Vuonna 1848 se otettiin virallisesti käyttöön ja vuonna 1889 siihen tehtiin pieniä muutoksia.
Sveitsin kauppa-alukset käyttävät lipusta muotoon 2 : 3 sovitettua versiota.
Punainen Risti käyttää tunnuksenaan Sveitsin lipun käänteisversiota, punaista ristiä valkoisella pohjalla, jonka Punaisen Ristin sveitsiläinen perustaja Henri Dunant valitsi.
Sveitsin vaakuna on symboleiltaan samanlainen lipun kanssa. Kilven muotoa ei ole laissa määritelty, ja jopa virallisissa yhteyksissä käytetäänkin useita muunnelmia.
Maumoon Abdul Gayoom
Maumoon Abdul Gayoom (s. 29. joulukuuta 1937) toimi Malediivien presidenttinä vuosina 1978–2008. Hänen edeltäjänsä oli Ibrahim Nasir. Hänet valittiin kuudennelle viisivuotiskaudelle lokakuussa 2003, jolloin hän sai 90,28 % äänistä. Hän oli valitsijamiesten valitsema ainoa ehdokas ja kansalaisilla oli käytettävissään ainoastaan kyllä tai ei -ääni.
Gayoomin vastustajat kritisoivat häntä autoritaarisesta hallinnosta ja diktatuurista, mutta monien malediivilaisten mielestä maan kehitys viimeisten vuosikymmenten aikana ei olisi ollut mahdollista ilman Gayoomia. Amnesty International on raportoinut vuonna 2003 maassa tapahtuneista ihmisoikeusrikkomuksista. Syyskuussa 2003 maassa puhkesi hallituksenvastainen kapina.
Gayoom oli myös maan puolustus- ja valtiovarainministeri pitkään, mutta luopui näistä viroista 1. syyskuuta 2004. Hänellä on neljä lasta.
Vuonna 2008 Malediiveilla järjestettiin ensimmäisen kerran demokraattiset presidentinvaalit, joissa vastakkain olivat Gayoom ja entinen mielipidevanki Mohamed Nasheed. Vaalien ensimmäinen kierros pidettiin 8. lokakuuta 2008. Gayoom sai tuolloin 41 prosenttia äänistä Nasheedin jäädessä 25 prosenttiin. Vaalien toisella kierroksella 28. lokakuuta Gayoom sai kuitenkin vain 46 prosenttia äänistä häviten täten oppositiojohtaja Nasheedille.
Apotti
Apotti on useissa katolisissa veljeskunnissa munkkiluostarin johtajasta käytetty nimitys. Apotti oli alkuaan kenestä tahansa arvostetusta munkista käytetty kunnianimitys. Apotti tulee heprean sanasta "ab" ’isä’.
Ortodoksisessa kirkossa apottia vastaava nimitys on igumeeni ja naisluostarin johtajasta puhuttaessa igumenia.
Auvergne
Auvergne [ovɛʁɲ] oli Ranskan alue Ranskan keskiylängöllä. Sen keskusta on Clermont-Ferrandin kaupunki. Alueella asuu 1,3 miljoonaa ihmistä, joista kolmannes asuu Clermont-Ferrandin suurkaupunkialueella. Vuoden 2016 hallintouudistukseta Auvergnen hallinnollinen alue lakkautettiin ja siitä tuli osa Auvergne-Rhône-Alpesin hallintoaluetta.
Auvergne on myös Ranskan historiallinen maakunta, joka on saanut nimensä alueella asuvan kelttikansan, arvernien, mukaan. Auvergne on vanhaa tuliperäistä aluetta, jonka vuoret ovat sammuneita tulivuoria. Alueella on kivennäisvesilähteitä ja niiden ympärillä kylpylöitä (muun muassa Vichy sijaitsee Auvergnessa).
Donald Knuth
Donald Ervin Knuth (s. 10. tammikuuta 1938, Milwaukee) on tietojenkäsittelyteoreetikko ja emeritusprofessori Stanfordin yliopistolla. Knuth tunnetaan kirjastaan "The Art of Computer Programming", joka on yksi algoritmiikan perusteoksista ja nimetty kahdentoista vuosisadan parhaan monografian joukkoon. Knuthia pidetään yhtenä algoritmianalyysin pääkehittäjistä. Hän on myös luonut TeX-julkaisujärjestelmän ja sen yhteydessä käytettävän METAFONT-kirjasinjärjestelmän, ja luonut useita kirjasinlajeja, kuten TeX:n oletuskirjasinlajin nimeltä Computer Modern. Knuth julkaisi Knuthin ylänuolinotaation vuonna 1976.
Knuth suoritti alemman korkeakoulututkinnon matematiikasta "Case Institute of Technologyssa" ja tohtorin arvon California Institute of Technologyssa vuonna 1963. Vuonna 1968 hän sai Stanfordin yliopiston professuurin. Knuth voitti ensimmäisen "Grace Murray Hopper" -palkinnon 1971. Hän on saanut myös lukuisia muita tunnustuksia kuten "Turing"-palkinnon, Yhdysvaltain "National Medal of Science" -palkinnon, "IEEE John von Neumann" -mitalin ja "Kioto"-palkinnon. Hän on myös Ranskan tiedeakatemian ja Royal Societyn jäsen.
Knuth jäi eläkkeelle opetuksesta 1992 kirjoittaakseen kirjasarjan "The Art of Computer Programming" loppuun. Kolme osaa sarjasta on julkaistu ja Knuth julkaisee osia seuraavasta osasta web-sivuillaan. Tunnustuksena saavutuksistaan Knuth nimettiin 1990 ainutkertaisella arvonimellä "Professor of the Art of Computer Programming", joka on sittemmin muutettu ohjelmointitaidon emeritusprofessuuriksi.
Knuth tunnetaan myös nörttihuumoristaan. Hänen kirjoituksensa on julkaistu "MAD"-lehden kesäkuun 1957 numerossa. Knuth maksaa 2,56 dollarin palkkion kirjoistaan löytyvistä virheistä (koska 256 senttiä on yksi heksadesimaalidollari). Hänen ohjelmiensa TeXin ja METAFONTin versionumerot lähestyvät rajattomasti lukuja π ja e. Hän lopetti sähköpostin käytön 1990 saatuaan siitä tarpeekseen.
Edsger Dijkstra
Edsger Wybe Dijkstra ([], 11. toukokuuta 1930 Rotterdam, Alankomaat – 6. elokuuta 2002 Nuenen, Alankomaat) oli hollantilainen tietojenkäsittelyteoreetikko.
Dijkstra opiskeli teoreettista fysiikkaa Leidenin yliopistossa. Hän työskenteli tutkijana Burroughs Corporationissa 1970-luvun alussa. Hän työskenteli Eindhovenin teknillisessä yliopistossa Alankomaissa ja vuodesta 1984 Texasin yliopistossa Austinissa Yhdysvalloissa. Dijkstra jäi eläkkeelle vuoden 1999 marraskuussa.
Hänen tunnetuin saavutuksensa lienee Dijkstran algoritmina tunnettu graafialgoritmi. Dijkstra käytti myös ensimmäistä kertaa esimerkkiä ”aterioivista filosofeista” esimerkkinä synkronoimisongelmasta vuonna 1965. Vuonna 1968 hän johti ryhmää, joka toteutti THE-moniajokäyttöjärjestelmän. Turing-palkinnon hän sai 1972.
Dijkstra oli mukana ryhmässä, joka toteutti ensimmäisen ALGOL 60 -kääntäjän. Hänen kantansa GOTO-käskystä on sittemmin muodostunut klassikoksi, tosin sen otsikon "”Go To Statement Considered Harmful”" keksi Niklaus Wirth. 1970-luvulta lähtien Dijkstran tutkimus keskittyi ohjelmien formaaliin verifiointiin, ohjelman oikeellisuuden todentamiseen formaaleilla menetelmillä.
Dijkstra kuoli syöpään 6. elokuuta 2002 pitkällisen sairauden jälkeen.
Mika Kaurismäki
Mika Juhani Kaurismäki (s. 21. syyskuuta 1955 Orimattila) on suomalainen elokuvaohjaaja.
Viimeisen parinkymmenen vuoden aikana Mika Kaurismäki on ohjannut lähinnä kansainvälisiä tuotantoja kuten "LA Without a Map" (1998). Mika Kaurismäen tärkeimmät elokuvat Suomessa ovat "Arvottomat" (1982), "Rosso" (1985) ja "Zombie ja Kummitusjuna" (1991). Kansainvälisesti huomattavimpia ovat "Helsinki-Napoli – All Night Long" (1987), "Amazon" (1990) ja musiikkidokumentti "Moro No Brasil" (2002).
Mika Kaurismäki on asunut Brasiliassa 1990-luvun alusta saakka ja tehnyt useita Brasilia-aiheisia elokuvia, kuten "Amazon", "Tigrero", "Sambólico", "Rytmi" ja "Moro no Brasil". Vuonna 2005 ensi-iltansa saanut musiikkidokumentti "Brasileirinho" teki tunnetuksi brasilialaista choro-musiikkia. "Sonic Mirror" (2008) kuvasi maailman eri kulttuureita ja autismin kirjon viestintää jälleen musiikin kautta. Elokuvan keskeinen hahmo on jazzrumpali Billy Cobham.
Mika Kaurismäki oli perustamassa vuonna 1986 Sodankylän elokuvafestivaalia.
Elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki on Mika Kaurismäen nuorempi veli. Veljeksillä oli myös yhteinen elokuvatuotantoyhtiö Villealfa, jonka toiminta hiipui 1990-luvulla.
Kaurismäen Miriam Makebasta kertova dokumentti "Mama Africa" valmistui vuonna 2011. Dokumentti sai Berliinin filmifestivaaleilla 2011 yleisöpalkinnon. Vuonna 2012 dokumentti palkittiin juryn erikoispalkinnolla The Pan African Film Festivalilla Los Angelesissa.
Kaurismäen elokuvassa "Tie pohjoiseen" (2012) pääosissa isänä ja poikana ovat Vesa-Matti Loiri ja Samuli Edelmann. Vuonna 2012 Kaurismäki toimi myös "Kuningas Litmanen"-dokumentin tuottajana ja käsikirjoittajana.
Vuosia valmisteilla ollut epookkielokuva Ruotsin kuningattaresta Kristiinasta sai pääosanesittäjäksi ruotsalaisen Malin Buskan. Elokuva kuvattiin Suomessa, Saksassa ja Ruotsissa. Käsikirjoittaja on kanadalainen Michel Marc Bouchard. Nimen "Tyttökuningas" saaneelle elokuvalle myönnettiin merkittävä 460 000 euron Euroopan unionin elokuvatuki lokakuussa 2013. Montrealin elokuvajuhlilla 2015 se valittiin yleisön suosikiksi ja Buska sai parhaan naisnäyttelijän palkinnon.
Cluny
Cluny on 4 552 asukkaan (2006) kaupunki Grosnejoen laaksossa Ranskassa. Kaupunki rakentui alun perin Clunyn benediktiiniläisluostarin ympärille.
Clunyssa sai 900-luvulla alkunsa länsimaisen kirkon uudistusliike. Clunyläinen uudistusliike tuomitsi muun muassa pappien avioliitot ja simonian sekä maallisten johtajien sekaantumisen paavin valintaan. Liike saavutti huippunsa paavi Leo IX:n ja paavi Gregorius VII:n aikoihin 1000-luvun loppupuolella.
Niklaus Wirth
Niklaus Wirth (s. 15. helmikuuta 1934 Winterthur) on sveitsiläinen tietojenkäsittelyteoreetikko.
Wirth valmistui insinööriksi 1959 Sveitsin liittovaltion teknillisestä korkeakoulusta (ETH) Zürichissä. Vuonna 1960 hän sai diplomi-insinöörin arvon Laval-yliopistosta Kanadassa ja 1963 tohtorin arvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleystä.
Wirth työskenteli 1963–1967 tietotekniikan apulaisprofessorina Stanfordin yliopistossa ennen kuin sai 1968 professorin viran ETH Zürichistä. Hän työskenteli kaksi vuotta myös Xerox PARC:ssa Kaliforniassa. Wirth jäi eläkkeelle huhtikuussa 1999.
Wirth on suunnitellut Algol W-, Pascal-, Modula-, Modula-2- ja Oberon-ohjelmointikielet. Hän oli myös mukana suunnittelemassa Lilith- ja Oberon-käyttöjärjestelmiä sekä Lola-laitteistosuunnittelu- ja simulointijärjestelmää. Wirth sai Turing-palkinnon 1984 suunnittelemistaan ohjelmointikielistä ja "IEEE Computer Pioneer" -palkinnon 1987.
Wirthin kuuluisin artikkeli on "Program Development by Stepwise Refinement" ja hänen merkittävin teoksensa "Algorithms + Data Structures = Programs".
Wirthin mukaan on nimetty tietojen­käsittely­alalla sanan­parreksi tullut Wirthin laki.
Kavallus
Kavallus on anastusrikoksen erityinen muoto, jossa henkilö anastaa hallussaan olevaa omaisuutta.
4 § Kavallus. "Joka anastaa hallussaan olevia varoja tai muuta irtainta omaisuutta, on tuomittava kavalluksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi kuudeksi kuukaudeksi.
Kavalluksesta tuomitaan myös se, joka anastaa löytämiään tai erehdyksen kautta haltuunsa saamiaan varoja tai muuta irtainta omaisuutta.
Kavalluksesta tuomitaan niin ikään se, joka saatuaan toimeksiannon perusteella tai muulla sellaisella tavalla haltuunsa varoja, joiden arvo hänen on tilitettävä toiselle, oikeudettomasti käyttämällä sanottuja tai niiden tilalle tulleita varoja taikka muulla sellaisella tavalla aiheuttaa tilitysvelvollisuuden täyttämättä jäämisen joko sovittuna tai muuten edellytettynä aikana.
Edellä 1 momentissa tarkoitetun anastamisen yritys on rangaistava."
Lain 5 §:ssä säädetään "törkeästä kavalluksesta" ja 6 §:ssä "lievästä kavalluksesta".
Varkaudella anastetaan toisen hallussa olevaa omaisuutta, kun kavalluksella anastetaan toisen omaisuutta, joka on omassa hallussa. Jos anastaa toisen kirjahyllystä kirjan, syyllistyy varkauteen, mutta jos ottaa omakseen kirjastosta lainaamansa kirjan, syyllistyy kavallukseen. Rangaistusasteikko on sama, joten teot ovat rikoslain mukaan yhtä vakavia.
Miksi sitten rikoslaissa on eri säännökset varkaudesta ja kavalluksesta? Niiden ero ilmenee mm. siinä, miten oikea omistaja saa takaisin häneltä vääryydellä vietyä omaisuutta.
Kavalletun esineen haltuunsa "vilpittömässä mielessä" saanut henkilö ei ole velvollinen luovuttamaan esinettä sen oikealle omistajalle muuten kuin saamalla sen arvoa vastaavan lunastuksen (rahana). Jos esine on viety varkaudella, on sen vilpittömässä mielessä saanut velvollinen luovuttamaan esineen omistajalle lunastuksetta.
"Asiaa on käsitelty laajemmin artikkelissa Varkaus."
Kavalluksessa sakkorangaistuksen ja vankeusrangaistuksen raja on noin 2000 euroa. Tämä tarkoittaa sitä, että usein alle 2000 euron arvoisen omaisuuden kavalluksista tuomitaan sakkorangaistus ja tämän ylittävistä vankeusrangaistus. Tieto on vuodelta 2003.
Hydra (mytologia)
Hydra (, Vesikäärme) oli kreikkalaisessa mytologiassa hirvittävä olento, jolla oli käärmeen vartalo ja yhdeksän päätä. Sen pystyi tappamaan vain polttamalla tai katkaisemalla sen kaikki päät nopeasti, sillä se sai uusia päitä menetettyjen tilalle nopeaan tahtiin. Se eli suolla lähellä Lernan muinaista kaupunkia Argoliksessa.
Hydra oli Orthoksen, Kerberoksen ja Khimairan tavoin Ekhidnan ja Tyfonin jälkeläinen. Hydran päiden määrä vaihteli eri myyttiversioissa - yleensä se oli joko yhdeksän tai sata. Yksi päistä oli kuolemattomuuden lähde, ja se kasvoi muiden suojissa.
Hydra oli niin myrkyllinen, että jopa pelkkä sen hengitys riitti tappamaan miehen.
Eurystheuksen toinen tehtävä toi Herakleen Lerna-järvelle veljenpoikansa ja avustajansa Iolaoksen kanssa tappamaan Lernan hydraa, joka terrorisoi kaupunkia ja koko Argolista. Kun he viimein löysivät hydran piilopaikan, Herakles neuvoi Iolaosta jäämään vahtimaan hevosia sillä aikaa kun hän houkutteli hirviön luolastaan tulinuolia ampumalla. Herakles hyökkäsi hydraa kohden katkoen päitä miekallaan. Jokaisen menetetyn pään tilalle kasvoi kuitenkin kaksi uutta. Lisäksi valtava rapu saapui auttamaan hydraa tarttuen Heraklesta jalasta. Suuttunut Herakles surmasi ravun, jonka Hera sittemmin korotti tähtikuvioksi, ja kutsui vuorostaan Iolaosta apuun hevosten luota käskien häntä tuomaan mukanaan leimuavan tulisoihdun.
Kun Herakles leikkasi hydran päitä yksi kerrallaan, Iolaos poltti tyngät kiinni niin, etteivät päät päässeet taas kasvamaan. Herakleen taistellessa hirviötä vastaan hän oli lähellä kuolla myrkylliseen hengitykseen, mutta Iolaoksen avulla hän sai loputkin päistä leikattua ja poltettua. Hän leikkasi pois kaikki paitsi yhden, ikuisen elämän antavan pään, jota ei voimakeinoin pystynyt vahingoittamaan. Herakles murskasi viimeisen pään nopealla, voimakkaalla liikkeellä, ja rutisti pään irti. Hän hautasi pään syvälle maahan, sijoittaen valtavan kiven sen päälle. Hydran surmaamisen jälkeen Herakles kastoi nuoliensa päät hydran myrkyssä tehden ne kuolettavan vaarallisiksi. Nämä nuolet tappoivatkin myöhemmin muun muassa Nessoksen, Kheironin, Foloksen ja välillisesti myös Herakleen itsensä.
Tämä urotyö ei lopulta kuitenkaan auttanut Heraklesta suorittamaan hyvitystöitänsä, koska Eurystheus ei hyväksynyt tehtävää suoritetuksi veljenpojalta saadun avun vuoksi.
Neitokakadu
Neitokakadu ("Nymphicus hollandicus") on luonnonvaraisena Australiassa elävä kakadujen heimoon ("Cacatuidae") kuuluva lintu, jota pidetään yleisesti lemmikkinä kaikkialla maailmassa. Neitokakadusta käytetään hyvin usein myös nimeä nymfipapukaija tai nymfiparakiitti, joka on vanha nimitys. Neitokakadut ovat keskimäärin 30 senttimetrin mittaisia josta n. puolet on pyrstöä. Ne ovat suosittuja häkkilintuja ja niitä pidetään helppohoitoisina.
Neitokakadu on yleinen lemmikki Suomessa ja on muutamia kasvattajiakin, jotka kasvattavat niitä. Lintuja voi ostaa myös eläinkaupoista, mutta kasvattajilta ostaminen on suositeltavampaa. Neitokakadut kesyyntyvät melko helposti varsinkin jos ne ostaa nuorena. Joiltakin kasvattajilta on silloin tällöin saatavilla myös käsinruokittuja lintuja, jotka ovat yleensä hintavampia. Neitokakadun hinta vaihtelee viidestäkymmenestä eurosta jopa kolmeen sataan euroon värityksestä, taustasta ja kesyydestä riippuen. Linnun hankinta kaupasta voi tulla kalliimmaksi; hinnat voi heitellä sadasta eurosta jopa neljään sataan.
Neitokakadut ovat parvilintuja joten ne ovat hyvin sosiaalisia.
Häkin minimikoko on 0,75m² ja sopiva pinnaväli 15-20 millimetriä. Vaikka häkki olisi kuinka iso, linnun pitäisi antaa lentää vapaana muutaman tunnin päivässä.
Neitokakadun ravintona voi käyttää parakiiteille tarkoitettua siemenseosta, jossa on korkeintaan 10% auringonkukan siemeniä. Auringonkukan siemenet ovat erittäin rasvaisia ja näin ollen usein ja paljon syötettyinä aiheuttavat esimerkiksi erilaisia rasvakasvaimia ja vähentävät usein tuntuvasti linnun ikää. Nykyään kuitenkin markkinoille tulleet lintujen pelletit ovat monipuolisempi ja terveellisempi ruokavalio kaikenkokoisille linnuille. Pelleteistä linnut saavat normaalit ravinteet päivittäin, mutta silti sulkasadon ja pesinnän aikaan kannattaa antaa myös lisävitamiineja ja lisäkalkkia. Neitokakadu on moniin muihin suurempiin lintuihin nähden kuitenkin hieman poikkeuksellinen vähäisen proteiinitarpeensa vuoksi, joten pelletit eivät missään nimessä saa korvata siemeniä kokonaan. Mikäli siemenet poistuvat kokonaan ruokavaliosta, vaikuttavat pelletit haitallisesti ruoansulatuselimistöön liiallisen helpon sulatettavuutensa vuoksi. Heikkokuntoisille neitokakaduille pelletit ovat hyvä lisä. Pellettejä voi syöttää myös siementen ohella lisäravintona. Kohtuullisuus ja monipuolisuus ovat tärkeitä muistettavia asioita, kun mietitään neitokakadun ruokavaliota.
Neitokakadu kaipaa päivittäin myös tuoreruokaa: salaattia, porkkanaa, omenaa ja muuta tuoreravintoa. Yksin tai hyvin pienessä parvessa elävä neitokakadu on herkästi hyvin nirso syömään uusia ruokia. Saattaa vaatia kuukausia, ennen kuin lintu koskee päivittäin tarjottuun ravintoon. Hirssintähkät ovat monen neitokakadun suurin herkku ja terveellinen valinta makupalaksi.
Kirjaimisto
Kirjaimisto on kokoelma kirjaimia, joista on valittu aakkoskirjoitusta käyttävien eri kielten aakkoset. Yhden kirjaimiston kirjainvalikoima on yleensä suurempi kuin yhdenkään siihen pohjautuvan aakkoston, sillä kukin aakkosto käyttää yleensä vain osaa kirjaimiston kaikista kirjaimista. Esimerkiksi italian kielen aakkostosta puuttuvat latinalaisen kirjaimiston kirjaimet J, K, W, X ja Y; ja toisaalta monissa eurooppalaisissa kielissä käytetään muissa kielissä tuntemattomia tarkkeilla muodostettuja kirjaimia kuten Å, Ș ja Ü.
Tunnetuimpia kirjaimistoja ovat:
Arabialainen kirjaimisto
Arabialainen kirjaimisto on kirjaimisto, jota käytetään mm. arabian ja persian kirjoittamiseen. Kirjoitussuunta on oikealta vasemmalle, ylhäältä alas. Kirjaimistossa ei ole erikseen isoja ja pieniä kirjaimia. Kirjoitus muistuttaa kaunokirjoitusta siten, että kirjaimet kirjoitetaan yhteen toisiinsa ja niiden muoto vaihtelee kirjaimen sijaintipaikan sanassa mukaan. Tämä antaa myös mahdollisuuden kalligrafisiin erikoisuuksiin.
Myös kašmiria (devanagarin rinnalla), kurdia (latinalaisten aakkosten rinnalla), pandžabia (gurmukhin ohella), paštoa, ja urdua kirjoitetaan arabialaisin kirjaimin.
Ennen lokakuun vallankumousta monia Keski-Aasian kieliä (azeri, uzbekki, kirgiisi, tadžikki, kazakki, turkmeeni) kirjoitettiin myös arabialaisilla kirjaimilla, joista 1920-luvulla siirryttiin latinalaisiin kirjaimiin, 1940-luvulla kyrillisiin kirjaimiin ja osassa näistä edelleen 1990-luvulla taas latinalaisiin aakkosiin.
Turkissa siirryttiin arabialaisesta kirjaimistosta latinalaiseen kirjaimistoon Mustafa Kemal Atatürkin aloittaman laajan uudistusohjelman yhteydessä.
Arabialainen kirjaimisto voidaan jäljittää aramean nabatealaisen murteen kirjoittamiseen käytettyyn nabatealaiseen aakkostoon, joka puolestaan periytyi foinikialaisesta kirjaimistosta. Koraanin kirjoittamista edeltäneeltä ajalta arabialaisesta kirjoituksesta on säilynyt vain muutamia hajaesimerkkejä.
Arabian kielen kirjoittamiseen käytetään 28 kirjainta. Muiden kielien, kuten persian ja urdun kirjoittamisessa käytetään lisäkirjaimia. Arabian kielessä kirjoitukseen ei yleensä merkitä lainkaan lyhyitä vokaaleja tai kaksoiskonsonantteja, eikä monissa tietokoneohjelmissa ja matkapuhelimissa ole edes mahdollisuutta käyttää vokalisointia. Merkittävin poikkeus on Koraani, jossa vokaalimerkintöjä on käytettävä. Pitkillä vokaaleilla (/a:/, /u:/ ja /i:/) on omat kirjaimensa.
Kirjainten ns. abjadī-järjestys on:
Muistisääntö:
tai
Arabialaista kalligrafiaa eli kaunokirjoitustaidetta käytetään paljon islamilaisessa arkkitehtuurissa, koristelussa, kolikoissa ja Koraanissa. Kalligrafia on noussut arvostettuun asemaansa islamilaisessa maailmassa koska ihmisten piirtäminen on nähty epäjumalien palvontana. Yleisimpiä kaunokirjoitustyylejä ovat pyöreälinjainen "naskh" ja korkeaviivainen "thuluth".
Arabian aakkoset
Arabian aakkoset ovat arabian kielen kirjoittamiseen käytetyt arabialaisen kirjaimiston kirjaimet. Arabian perusmerkistöön kuuluu 28 konsonanttikirjainta. Näistä merkeistä kolmea käytetään myös pitkien vokaalien /a:/, /u:/ ja /i:/ merkkeinä. Koska lyhyitä vokaaleja ei merkitä muualla kuin Koraanissa, oikeat lyhyet vokaalit on lukijan vain tiedettävä. Myöskään konsonanttien kahdennusta ei yleensä merkitä.
Kirjaimet, niiden nimet ja ääntämys:
Pitkiä vokaaleja merkitään kirjaimilla ا (ā), ي (ī) ja و (ū).
Lyhyet vokaalit merkitään lisämerkeillä konsonanttikirjainten päälle tai alle, esimerkiksi d-kirjaimen kanssa: دَ /da/, دِ /di/, دُ /du/.
Kaksoiskonsonantin merkkinä on kirjaimen päälle merkittävä lisämerkki ‎ ّ ("šadda"), esimerkiksi دّ /dd/.
Atlas II
Atlas II oli Atlas-rakettiperheeseen kuuluva kantoraketti, jota käytettiin 1991–2004. Sitä valmistettiin kolmea mallia: II, IIA ja IIAS.
Viimeinen Lockheed-Martin -yhtiön Atlas II -kantoraketti laukaistiin 31. elokuuta 2004. Tämä oli 63. Atlas II- kantoraketin onnistunut laukaisu ja kaikkiaan 584. Atlas-raketin laukaisu. Atlas II toimi moitteettomasti 13 viimeisen vuotensa ajan – ei yhtään räjähdystä. Raketti oli täten maailman luotettavimpia kantoraketteja.
Atlas II:n korkea luotettavuus oli Suomellekin onneksi, koska vuonna 1995 ESA:n SOHO-luotain laukaistiin Atlas II:lla. Siinä oli ensimmäiset suomalaiset suuret avaruuslaitteet, ERNE ja SWAN, jotka tutkivat edelleen Aurinkoa. Muiden kantorakettien (Ariane 5, Pegasus, Proton) kyydissä on menetyksiä koettu useita kertoja.
Laukaisu oli samalla viimeinen, joka tehtiin Cape Canaveral Air Force Basen laukaisutorni 36A:sta. Torni 36A oli käytössä 42 vuotta ja siitä tehtiin 68 laukaisua. Etelä-Floridan ""Cape Kennedy"" alun perin oli Ilmavoimien rakettien laukaisukeskus. Laukaisutorni 36A oli ensin Ilmavoimien käytössä, sitten NASA käytti sitä miehittämättömien lentojen laukaisuihin ja palautti sen Ilmavoimille 1980-luvulla.
15-kerroksisen kerrostalon korkuisella (47 metriä) Atlas IIAS-kantoraketilla oli kuormanaan U.S. National Reconnaissance Office’n (NRO) NROL-1-satelliitti. Lennonjohto antoi satelliitille kutsumanimen "Nemesis". Koska NRO:n toimiala on vakoilu satelliittien avulla, satelliitista ei saada enempää tietoa muutamaan vuosikymmeneen.
Laukaisun toteutti International Launch Services (ILS) yhtiö, joka käytti pääomistajansa Lockheed-Martinin rakettia. Raketti oli aiemmin General Dynamicsin tuote, kunnes se myi 1990-luvulla kaiken avaruuteen liittyvän toimintansa. Atlas on Convair-yrityksen suunnittelema.
Luettelo mangasarjoista
Tämä on luettelo manga-sarjakuvista aakkosjärjestyksessä:
Aegukga (Pohjois-Korea)
Aegukga (, hanja 愛國歌, McCune–Reischauer "Aegukka") on Korean demokraattisen kansantasavallan kansallislaulu. Se tunnetaan ensimmäisten säkeidensä mukaan myös nimellä "Achimeun pinnara". Laulun nimi merkitsee ’isänmaallista laulua’.
Virallisen kertomuksen mukaan laulun sävelsi Kim Il-sungin käskystä Kim Won-gyun vuonna 1946. Sanoituksen kirjoitti Pak Se-yong. Laulu hyväksyttiin kansallislauluksi seuraavana vuonna.
Myös Korean tasavallan kansallislaulu "Aegukga" on samanniminen, ja muistuttaa melodialtaan pohjoiskorealaista laulua. Sanoitus on kuitenkin erilainen.
Jouni Hynynen
Jouni Kalervo Hynynen (s. 15. helmikuuta 1970 Joutseno) on lappeenrantalainen muusikko. Hän on lappeenrantalaislähtöisen Kotiteollisuus-yhtyeen laulaja, kitaristi ja sanoittaja. Hynynen on toiminut myös kolumnistina ja juontajana ja julkaissut kirjoja.
Vuosina 1995–2000 Hynynen vaikutti Pronssinen Pokaali -yhtyeen kitaristina. Kotiteollisuus-yhtyeessä hän toimii säveltäjänä ja sovittajana yhdessä muun yhtyeen ja joskus myös tuottaja Mikko Karmilan kanssa.
Hynynen on toiminut pakinoitsijana muun muassa Etelä-Saimaa-, Kouvolan Sanomat- ja Kymen Sanomat -lehtien Seepra-viikkoliitteessä, Keskisuomalaisessa ja Ilosaarirockin Internet-sivuilla.
Jouni Hynynen ja Jone Nikula juonsivat Subin "Äijät"-ohjelmaa. Ohjelmaa tehtiin kaksi tuotantokautta.
Hynysestä tuli kirjailija, kun Like Kustannus julkaisi elokuussa 2007 teoksen "Rakkaudella, Hynynen", joka koostuu Hynysen kirjoittamista kolumneista. Kirjasta on otettu yhdeksän painosta.
Syksyllä 2009 Jouni Hynynen julkaisi kaksi kirjaa. "Ukonhauta" kertoo levyn syntyprosessista. Se sisältää niin päiväkirjoja kuin muitakin merkintöjä sekä Mikko Karmilan valokuvia. Elokuussa 2009 ilmestyi runokokoelma "Mies katoaa", joka on Hynysen toinen kaunokirjallinen teos. Osasta Hynysen kirjoista on tehty myös äänikirja (muun muassa "Rakkaudella Hynynen", "Mies Katoaa"), jossa kirjailija itse lukee teoksensa.
Hynysen puoliso on vuodesta 2012 saakka ollut näyttelijä Mari Perankoski. He kihlautuivat toukokuussa 2016 ja avioituivat syyskuussa 2016.
Surya Bonaly
Surya Bonaly (s. 15. joulukuuta 1973 Nizza, Ranska) on ranskalainen taitoluistelija. Bonaly tunnetaan parhaiten taaksepäin voltista luistimet jalassa. Bonalysta tuli Yhdysvaltojen kansalainen marraskuussa 2003.
Bonaly on osallistunut kolme kertaa talviolympialaisiin: Vuoden 1992 talviolympialaisissa hän tuli viidenneksi, 1994 talviolympialaisissa neljänneksi ja 1998 talviolympialaisissa epäonnistuttuaan kymmenneksi. Bonalylla on kolme maailmanmestaruushopeaa vuosilta 1993, 1994 ja 1995 ja Euroopanmestaruuden hän on voittanut viisi kertaa (1991, 1992, 1993, 1994, 1995). Bonalylla on myös yksi euroopanmestaruushopea vuodelta 1996. Nuorempana hän on myös voittanut maailmanmestaruuden telinevoimistelusta.
Bonaly aloitti luistelemisen 18 kuukautta vanhana, ja hänen äitinsä Suzanne Bonaly valmensi häntä. Kun Bonaly vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa epäonnistui kolmoissalchowissa ja menetti mahdollisuuden mitalisijoille, hän päätti lopettaa amatööriuransa näyttävästi. Hän esitti vapaaohjelmassaan tuomariston edessä bravuurinsa, taaksepäin voltin, mikä on kiellettyä kilpailuissa. Tuomaristo rankaisi häntä, ja hän päätyi vapaaohjelmassa sijalle 11 ja kokonaispisteissä kymmenenneksi.
Tuotantoyksikkö Kantti
Kantti on Yleisradion sekä pohjoissavolaisten tieteen- ja koulutuksen organisaatioiden ylläpitämä sisältötuotantoyksikkö, joka tuottaa journalistisin periaattein toimitettuja radio-, internet- ja tv-sisältöjä.
Kantissa ovat esillä tieteen, opetuksen ja kulttuurin tekijät, tutkijat ja kokijat. Tieteen arkipäivä ja opiskelumahdollisuudet sekä eri alojen opiskelijoiden kokemukset ovat Kantin keskeiset teemat. Kantin opetusohjelmien ja verkkoluentojen valikoimasta jokainen löytää omansa: osa tuotannosta on yleissivistävää, ja osa liittyy tutkinnon suorittamiseen.
Kantti on myös osa Yle Multifoorumia, joka on verkottunut monimediakanava.
Kantin tuottamaa ohjelmaa jaellaan säännöllisesti seuraavilla jakeluteillä:
Yle Puhe:Lisäksi Kantin tuottamaa ohjelmamateriaalia versioidaan muille Ylen radio- ja tv-kanaville.
Longyearbyen
Longyearbyen on Huippuvuorten suurin asutus- ja hallinnollinen keskus. Siellä on 2 075 asukasta (2009), joista suurin osa on norjalaisia, pienempi osa venäläisiä. Kylässä on hiilikaivostoimintaa, kuvernöörin toimisto, Huippuvuorten yliopistoyksikkö ja lentokenttä.
Huippuvuorilla ei ole kuntia, mutta Longyearbyenissa on kuitenkin paikallishallinto, joka on perustettu 2002. Paikallishallisto vastaa, manner-Norjan kuntien tapaan, infrastruktuurista, maankäytön suunnittelusta sekä sosiaali-, päivähoito-, koulu- ja lastensuojelupalveluista. Toisin kuin manner-Norjan kunnissa, Longyearbyenin paikallishallinto vastaa myös energia-alan hallinnosta. Longyearbyenin paikallishallinnolla ei ole oikeutta kerätä kunnallisveroja eikä se vastaa perusterveydenhuollon palveluista.
Asutuksen perusti vuonna 1906 "Arctic Coal Company of Bostonin" omistaja John Munroe Longyear. Saksalaiset tuhosivat sen 1943 toisen maailmansodan aikana, mutta se rakennettiin myöhemmin uudelleen.
Longyearbyenin ilmasto on arktinen. Kesällä lämpötila on 4-6 °C ja talvella -12 - -16 °C. Yötön yö on 20. huhtikuuta - 23. elokuuta ja kaamos 26. lokakuuta - 15. helmikuuta.
HomePNA
HomePNA on Ethernet-tekniikkaan pohjautuva mukaelma, joka toimii tyypillistä ethernet-kaapelointia sähköisesti heikommalla kaapeloinnilla. HomePNA on suunniteltu käyttämään taloihin jo aiemmin asennettuja puhelimien parikaapeleita. HomePNA 1.0:n enimmäisnopeus on 1 Mbps, 2.0-version 10 Mbps. Uusimman, HomePNA 3.1 -standardin nopeus on 320 Mbps, mikä riittää jo teräväpiirtokuvan suoratoistoon. HomePNA käyttää taajuusalueenaan 5,5–9,5 MHz, joten sitä voi käyttää samaan aikaan tavallisen puhelimen, faksin tai DSL-tekniikoiden kanssa.
John G. Avildsen
John Guilbert Avildsen (21. joulukuuta 1935 Oak Park, Illinois – 16. kesäkuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Vuonna 1978 hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon nyrkkeilyelokuvastaan "Rocky". Menestyselokuvan käsikirjoitti ja siinä pääosaa näytteli Sylvester Stallone. "Rocky" sai sittemmin useita jatko-osia, joista Avildsen itse ohjasi "Rocky V:n" vuonna 1990. "Rocky"-kaavaa Avildsen kokeili myös ohjaamissaan "Karate Kid" -elokuvissa 1980-luvulla, mutta ne eivät saavuttaneet vastaavaa menestystä.
"Rocky" ja "Karate Kid" -elokuvien lisäksi Avildsen ohjasi muun muassa elokuvat "Luota minuun" (1989), "Yksin kaikkia vastaan" (1992) ja "Inferno" (1999).
Avildsen kuoli haimasyöpään 81-vuotiaana Cedars-Sinai Medical Centerissä, Los Angelesissa. Kuolinsyyn vahvisti hänen vanhin poikansa, Anthony Avildsen.