hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luna 1
Luna 1 () oli Neuvostoliiton tammikuussa 1959 lähettämä avaruusluotain, joka ensimmäisenä miehittämättömänä avaruuslaitteena ohitti Kuun läheltä. Tarkoitus oli osua Kuuhun, mutta tässä ei onnistuttu. Luna 1:ssä oli tieteellisiä laitteita, jotka mittasivat muun muassa Auringon hiukkassäteilyä. Se oli Luna-ohjelman ensimmäinen onnistunut laukaisu. Luna 1 on vieläkin avaruudessa.
Pallomaisen, antenneja täynnä olevan avaruusluotaimen massa oli 361 kg. Sen läpimitta oli 1,2 metriä. Luotaimessa ei ollut radankorjausmoottoreita, ja sen lentorata riippui kantoraketin ohjausjärjestelmästä. Suurin osa luotaimen massasta koostui paristoista. Luotaimen perässä oli kiinni viimeinen rakettivaihe Blok E.
Luotain sisälsi radiolaitteiston, seurantalähettimen, kaukomittausjärjestelmän (telemetria) ja lukuisia planeettojenvälisen avaruuden mittalaitteita mukaan lukien magnetometri, geigerlaskuri, tuikelaskuri ja mikrometeoroidilaskuri.
Luna 1 -kuuluotain laukaistiin 2. tammikuuta 1959 kello 16.41.21 UTC kohti Kuuta. Sen kantorakettina oli R-7 eli 8K72. 2. tammikuuta 1959 Luna 1 saavutti ensimmäisenä ihmisen tekemänä avaruuslaitteena Maan pakonopeuden kun se irtautui 1472 kg painavasta kantoraketin kolmannesta vaiheesta. Kolmas vaihe (pituus 5,2 m, halkaisija 2,4 m) kulki luotaimen kanssa samalla radalla. 3. tammikuuta, ollessaan 113 000 km:n etäisyydellä Maasta, Luna 1 laski mukanaan kulkevasta Blok E -vaiheesta 1 kg:n natriumkaasupäästön, mikä teki luotaimesta myös ensimmäisen keinotekoisen komeetan, kun Auringon säteily viritti natriumatomit. Tämä oranssinvärisenä hehkuva kaasuhuntu näkyi Intian valtameren yllä kuudennen kirkkausluokan tähden voimakkuudella ja auttoi tähtitieteilijöitä luotaimen seuraamisessa. Se oli samalla myös tieteellinen koe kaasun käyttäytymisestä avaruudessa.
Luna 1 ohitti Kuun 4. tammikuuta 1959 5 995 kilometrin etäisyydeltä 34 tuntia laukaisun jälkeen. Siitä se jatkoi Aurinkoa kiertävälle radalle Maan ja Marsin väliin.
Kesäkuussa yritettiin vastaavanlainen Luna 1959A lähettää kohti Kuuta, mutta se ei ohjauslaitteiston vian vuoksi onnistunut pääsemään edes Maan kiertoradalle.
Luotaimen avulla saatiin uutta tietoa Maan säteilyvyöhykkeestä ja ulkoavaruudesta. Kuulla ei havaittu mitattavaa magneettikenttää ja aurinkotuulen, Auringon ionisoituneen plasmavirtauksen, havaittiin virtaavan aurinkokunnassa.
Älli ja Tälli
Älli ja Tälli ("Mortadelo y Filemón") on espanjalaisen Francisco Ibáñezin luoma sarjakuva, jonka agenttihahmot ilmestyivät ensimmäisen kerran vuonna 1958. Hahmot tunnetaan Suomessa myös nimellä "Nopsa ja Näpsä", jolla nimellä ensimmäiset julkaisut vuonna 1973 olivat. Hahmoille on tyypillistä vilpittömän yrityksen johtaminen kaaokseen ja liioittelevat seuraukset hyvääkin yrittävästä teosta. Hahmot ovat tiettävästi parodiaa Francon salaisen poliisin agenteista. Sarjakuva on varsinkin toisen agentin naamioitumisen ja hahmojen reagoimisen osalta melko surrealistinen, mikä tehnee sarjasta hieman varttuneempien lukijoiden mieleisen.
Sarjaa ei ole julkaistu kovin laajasti Espanjan ulkopuolella, mutta Suomessa se on ollut ajoittain suosittu, vuosien mittaan on suomennettu yli 40 julkaisua. Myös saksankielisellä kielialueella hahmot tunnetaan hyvin, mutta esimerkiksi ruotsiksi tulivat vain ne kaksi, joilla Suomessakin aloitettiin. Ällistä ja Tällistä on tehty myös elokuva, televisiosarjoja, ja pelejä. Yhteensä sarjakuva-albumeita on jo 181, joista läheskään kaikkia ei ole suomennettu.
Jakso kertoo Ällin ja Tällin nuoruusvuosista.
Bakteriuksen kehittämä lannoite ei teekään perunankasvatuksesta helpompaa, vaan aiheuttaakin perunan heräämisen henkiin, mikä aiheuttaa hämmennystä kadulla.
Tohtori Bakterius kehittää "Anti-Knockout"-nimisen luiden murtumisen estävän aineen, jolla kuitenkin on joitakin sivuvaikutuksia...
Tohtori Bakterius kehitti hormonivalmisteen, jonka pitäisi olla elefanttihormoneita sisältävää, mutta se sisälsikin suolinkaisen hormoneja. Aine ei muutakaan juojaansa suuremmaksi, vaan pienemmäksi.
Bakteriuksen kehittämän aineen pitäisi muuttaa käyttäjänsä näkymättömäksi, mutta sen juoja, Älli, muuttuukin makkaraksi.
Ällin ja Tällin tehtävänä on estää pankkiryöstö.
Koostuu yhdestä tarinasta: Sammakkojahti
Koostuu yhdestä tarinasta: Konnien kantapäillä
Koostuu yhdestä tarinasta: Kaikki vinksin vonksin
Koostuu yhdestä tarinasta: Kovat piipussa
Koostuu yhdestä tarinasta: Salaperäinen voimaKoostuu yhdestä tarinasta: Sirkusta koko elämäLehdessä on nähty useita satoja eri sivuhahmoja, joille jokaiselle on annettu nimi. Osa sivuhahmoista:
BepiColombo
BepiColombo on Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ja Japanin avaruusjärjestön (JAXA) yhteinen Merkurius-planeettaa tutkiva avaruuslento, joka laukaistiin 20. lokakuuta 2018. Se saavuttaa Merkuriuksen vuonna 2025.
Merkurius on kuvattu vain Nasan Mariner 10 -luotaimella sen kolmella ohilennolla 29. maaliskuuta 1974, 21. elokuuta 1974 ja 16. maaliskuuta 1975 alimmillaan 327 kilometrin korkeudelta. Tällöinkin kuvattiin vain toinen puoli planeetasta. Ohilennoilla mitattiin planeetan pinnan ja kaasukehän ominaisuuksia sekä viimeisellä ohilennolla magneettikenttää. Mariner 10 -luotain laukaistiin 11. maaliskuuta 1973, ja se toimi 24. maaliskuuta 1975 asti. Nasan MESSENGER-luotain laukaistiin elokuussa 2004, ja se asettui kiertoradalle maaliskuussa 2011. BepiColombo asettunee Merkuriuksen kiertoradalle joulukuussa 2025. Hanke on saanut nimensä italialaiselta matemaatikolta Giuseppe (”Bepi”) Colombolta (1920–1984), joka oli mukana Mariner 10 -tutkimusohjelmassa.
Miehittämätön lento koostuu eurooppalaisesta MPO- ja japanilaisesta MMO-luotaimesta. Ne piti alun perin laukaista vuoden 2014 aikana. Laukaisu piti tehdä venäläisellä kantoraketilla, joko Sojuzilla tai Protonilla. Kantoraketiksi kuitenkin tarvittiin suurempi Ariane 5, joka nosti mission kustannuksia noin sadalla miljoonalla eurolla. Mission hinta ESAlle oli vuoden 2009 lopussa 904 miljoonaa euroa.
Aluksen voimanlähteenä toimii ionimoottori. BepiColombon matka Merkuriukseen vie 7 vuotta. Sen rata on pitkä spiraalirata. Matkan aikana BepiColombo ohittaa Maan kerran (2020), Venuksen kahdesti (2020 ja 2021) ja Merkuriuksen kuusi kertaa vuosien 2021 ja 2025 välisenä aikana, ennen kuin se asettuu Merkuriuksen kiertoradalle suunnitelmien mukaan joulukuussa 2025. Maan ja Venuksen ohilentoja käytetään gravitaatiolinkoina lisäämään luotaimen vauhtia ja muuttamaan sen lentorataa. Merkuriuksen ohilentojen yhteydessä luotaimen vauhti vastaavasti hidastuu.
Avaruusluotaimen pääurakoitsija on Astrium GmbH Saksasta.
MPO:n instrumentit ovat
Dave Lindholm
Dave ”Isokynä” Lindholm (oikealta nimeltään Ralf Henrik Lindholm; s. 31. maaliskuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kitaristi ja laulaja-lauluntekijä, joka on oman pitkän uransa lisäksi esiintynyt monien muiden nimekkäiden artistien kanssa. Helsinkiläinen Dave muutti Tampereelle 80-luvun alussa.
Lindholm on levyttänyt suuren määrän sekä suomeksi että englanniksi. Lindholmin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Pieni ja hento ote”, ”Jazzikansa tulee”, ”Sitähän se kaikki on”, ”Kaikki menee seinään”, ”Joo, joo, mä rakastan sua”, "Sataa & 22" ja ”Annan kitaran laulaa vaan”.
Dave Lindholmin ensimmäinen levyttänyt yhtye oli Ferris, joka julkaisi ainoaksi jääneen albuminsa 1971 (Love Records). Dave Lindholm vei laulujaan talvella 1971–1972 Love Recordsiin nimellä ”Great Pen Lee”. Levy-yhtiö taivutteli hänet muuttamaan taiteilijanimensä Isokynäksi, joka on pysynyt muusikon liikanimenä näihin päiviin asti. Ensimmäisistä albumeista, "Iso "Kynä" Lindholm" (1972) ja "Sirkus" (1973), varsinkin jälkimmäistä pidetään suomirockin klassikkona. Vuonna 1975 Lindholm perusti yhtyeen Rock'n'Roll Band, jossa hän lauloi englanniksi. Tämä kokoonpano jäi lyhytaikaiseksi. Vuonna 1979 Lindholm julkaisi sooloalbuminsa "Vanha & uusi romanssi". Vielä samana vuonna hän perusti Ari Vaahteran kanssa Bluesounds-kokoonpanon, joka levytti klassikkolevynä pidetyn englanninkielisen rockalbumin "Black" (1980). Like julkaisi vuonna 2001 kirjan "Dave Lindholm – levytyksiä 30 vuotta", jossa käydään läpi Lindholmin siihenastinen levytysura hänen ja muitten kertomana. Kirjan teki Lamppu Laamanen.
Kesän 2006 aikana Lindholm kasasi kokoonpanon, johon kuuluivat Dave Lindholm, laulu ja kitarat, Maria Hänninen, laulu ja basso, Sir Lampard, kitara, Anssi Nykänen, rummut. Kokoonpano esitti keikoillaan Lindholmin uran tunnetuimpia englanninkielisiä lauluja, esimerkiksi ”I'm Gonna Roll” ja ”T.H.E. World”. Kiertueelta äänitettiin livealbumi, joka ilmestyi marraskuussa 2006. Albumin äänitykset ovat Tavastialta (28.6.2006) ja Kesäkaivarin konsertista (17.7.2006). Albumin nimi on "Dave Lindholm in English".
Vuonna 2006 Lindholm sai säveltaiteen valtionpalkinnon pitkästä ja tinkimättömästä urastaan. Tällöin tuli kuluneeksi 35 vuotta Lindholmin ensilevytyksestä. Vuonna 2009 hän sai Juha Vainio -palkinnon. Vuoden 2011 Emma-gaalassa Lindholm sai "Erikois-Emman". Häntä luonnehdittiin näin: "Aito bluesmies, suomalaisen bluesin ja rockin peruskallio".
Vuonna 2012 Lindholm julkaisi kolme levyä: kaksi Dave L. B. Inventive -yhtyeen kanssa ja yhden veljensä Calle Lindholmin kanssa. 2013 hän julkaisi suomenkielisen levyn neljän vuoden tauon jälkeen: "Ken elää, ken näkee. Ken B." Vuonna 2015 Dave L. B. Inventive julkaisi kolmannen levynsä "Behind Shades" ja Lindholm jälleen suomenkielisen soololevyn "Ajaton on ajoissa".Dave Lindholmilla on ollut useita omia yhtyeitä, ja hän on soittanut monissa merkittävissä suomalaisyhtyeissä, muun muassa:
Kuulantyöntö
Kuulantyöntö on yleisurheilulaji, jossa päämääränä on työntää raskasta kuulaa mahdollisimman pitkälle. Kuulantyöntö on ollut aina nykyaikaisten olympialaisten ohjelmassa. Se kuuluu myös miesten kymmenotteluun ja naisten seitsenotteluun.
Kilpailijat tekevät työntönsä ringistä, joka on halkaisijaltaan 2,135 metriä (7 jalkaa). Kuula täytyy asettaa kaulan ja hartian väliin, ja työntökäsi on oikaistava suoraksi työntöhetkellä. Suorituksen jälkeen kuulantyöntäjän täytyy poistua ringistä työntöreunan vastakkaiselta puolelta. Työnnön pituus mitataan ringin etuosasta kuulan laskeutumispaikkaan.
Kilpailuissa kahdeksalla parhaalla kilpailijalla on kuusi työntöä. Kaikkien työntöjen jälkeen kilpailija, joka on suorittanut pisimmän sääntöjen mukaisen työnnön, julistetaan voittajaksi. Miesten käyttämä kuula painaa 7,26 kg (~16 paunaa) ja naisten 4 kg. Kuulantyönnössä jalka saa nousta valkoista levyä vasten.
Kuulantyönnössä käytetään kahta erilaista työntötekniikkaa. Perinteisessä liukusiirto- eli pakitustekniikassa aloitusasento on selkä työntösuuntaa kohti. Tästä asennosta lähdetään pakittamaan taaksepäin vartalo hallitusti kasassa pitäen tarkoituksena saavuttaa optimaalinen työntöasento. Pakitustekniikasta on myös variaatio, jossa aloitetaan työntökäden vastaisella jalalla ja vaihdetaan jalkaa työnnön aikana. Tätä tekniikkaa käyttävät pääasiassa 7-ottelijat. Myös pyörähdystekniikassa, joka muistuttaa hieman kiekonheittäjien käyttämää tekniikkaa, lähdetään liikkeelle selkä työntösuuntaa kohti. Työntäjän pyörähdysliikkeet ovat kuitenkin paljon suppeammat kuin kiekonheitossa, mikä johtuu mörssärien suuremmasta massasta, pienemmästä ringistä ja siitä, että kuula on painopisteen kohdalla.
Vaikka nämä kaksi työntötekniikkaa ovat aivan erilaisia, yhteistä niille on se, että kumpikin päätyy lopulta samantapaiseen työntöasentoon. Vauhdinoton perusajatuksena onkin saada kuulalle mahdollisimman suuri lähtönopeus. Pyörähdystekniikka on nykyään huipputyöntäjien keskuudessa yleisempi, mutta helpompana tekniikkana pakitus on suosittu etenkin aloittelijoiden keskuudessa. Pakitustekniikka on myös erityisesti moniottelijoiden suosiossa, sillä se säästää enemmän jalkoja kuin pyörähdys.
Kuulantyöntö on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien. Naisten kuulantyöntö tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 1948. Parhaiten arvokisojen kuulantyönnössä ovat menestyneet miesten kuulantyönnössä yhdysvaltalaiset ja naisten kuulantyönnössä neuvostoliittolaiset
Puolukat
Puolukat ("Vaccinium") on kanervakasveihin ("Ericaceae") kuuluva kasvisuku, joka käsittää sekä varsinaiset puolukat että mustikat, karpalot ja juolukat.
Sukuun kuuluu monivuotisia varpuja, joiden kukan terälehdet kasvavat yhteen roikkuvaksi kelloksi. Marja on sininen tai punainen, joskus harvoin valkoinen. Kaikki viihtyvät vähäkalkkisilla mailla.
Puolukat jaetaan 33 sektioon, joihin kuuluu yhteensä 150–450 lajia:
Pensasmustikka
Pensasmustikka ("Vaccinium corymbosum") on Pohjois-Amerikasta peräisin oleva mustikan lähisukulainen. "Vaccinium"-suvun kasvit kuuluvat kanervakasveihin.
Pensasmustikka kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi.
Pensasmustikka viihtyy happamassa maaperässä ja puolivarjossa tai auringossa. Se on pidettävä tuulelta suojassa mutta kestää pakkasta melko hyvin -25 asteeseen asti. Kasvualustaa voi parantaa esimerkiksi rodomullalla tai kahvinpuruilla jotka tuovat maaperään pensasmustikan tarvitsemaa happamuutta (pH 4,5 – 5,5). Pensasmustikkaa on hyvä lannoittaa alppiruusuille tai perunalle tarkoitetuilla lannoitteilla.
Pensasmustikka alkaa tuottaa satoa noin parivuotiaana, mutta parhaimmillaan sadontuotanto on kuudesta vuodesta eteenpäin. Satoa voidaan saada jopa 10 l per pensas. Pensasmustikan marjat eivät ole niin mehukkaita ja aromisia kuin tavallisen mustikan. Sitä vastoin marjat ovat kookkaampia, mutta hedelmäliha on väritöntä ja siemenet puuttuvat. Mustikkapensaat pidetään sopivan harvana leikkaamalla.. Pölyyntymistä parantaa kahden lajikkeen, esimerkiksi Alvarin ja Ainon, rinnakkain kasvattaminen.
Ericales
Ericales on kaksisirkkaisten (Magnoliopsida) kasvien lahko. Ne muodostavat merkittävän osan trooppisten sademetsien aluskasvillisuudesta, missä 10 % lajeista ja 22 % varsista kuuluu tähän lahkoon.
Ericales-lahkoon kuuluvat seuraavat heimot:
Aiemmin omiksi heimoikseen on myös erotettu:
Ruusukasvit
Ruusukasvit (Rosaceae) on Rosales-lahkoon kuuluva kaksisirkkaisten kasvien heimo. Niiden noin 3 100 lajia ovat levinneet kaikkialle maapallolle. Kasvutapa vaihtelee puusta ja pensaasta pienikokoisiin ruohoihin. Kukka on säteittäinen, usein suurikokoinen ja värikäs. Hedelmä on luumarja, pähkylä tai tuppilo. Useilla lajeilla kukkapohjus turpoaa meheväksi; tällaisia merkittäviä viljelykasvisukuja ovat mansikat, omenapuut, päärynät, vatukat ja suku "Prunus", johon sisältyvät muun muassa manteli, persikka, kirsikat, aprikoosi ja luumu.
Syötäviä hedelmiä ja marjoja tuottavia, hyötykasvina viljeltyjä ruusukasvilajeja ovat esimerkiksi puut hapankirsikka, kotipihlaja, mispeli, päärynä, tarhaomenapuu ja pensaat japaninruusukvitteni, karhunvatukat, marja-aronia ja vadelma.
Ruusukasveihin kuuluvat suvut:
Lisäksi heimoon kuuluu useita sukujenvälisistä risteymiä. Niistä käytettyjä nimiä:
Kanadantuija
Kanadantuija ("Thuja occidentalis") on sypressikasveihin kuuluva havupuu, joka kasvaa luonnonvaraisena Kanadan kaakkoisosassa ja Yhdysvaltojen koillisosassa. Kanadantuija oli varhaisimpia Pohjois-Amerikasta Eurooppaan tuotuja puita (noin vuonna 1566).
Kanadantuija kasvaa yleensä 10–20 metrin korkuiseksi ja 40 cm paksuksi. Suurin tunnettu yksilö on 34 metriä pitkä ja halkaisijaltaan 175 cm. Kaarna on punaruskeaa, uurteista ja siitä irtoaa kapeita pitkittäisiä suikaleita. Vanhin tunnettu elävä yksilö on yli tuhatvuotias, mutta kuolleesta puusta on laskettu yli 1 500 vuosirengasta. Nämä vanhat yksilöt ovat iästään huolimatta pienikokoisia ja kitukasvuisia kasvupaikastaan johtuen.
Kanadantuijan kasvupaikkoja ovat kosteat metsät, suot, jokien ja järvien rannat, rinteet ja jyrkänteet. Kanadantuija voi olla tietyissä kasvuolosuhteissa erittäin pitkäikäinen puu. Huomattavan vanhoja yksilöitä kasvaa jyrkänteillä, missä ne ovat suojassa metsäpaloilta ja sitä ravinnokseen käyttäviltä hirvieläimiltä.
Kanadantuijaa käytetään yleisesti koristekasvina esimerkiksi aitakasvina, puistoissa ja hautausmailla. Lajikkeita on jalostettu yli 120.
Antonin oireyhtymä
Antonin oireyhtymä on neurologinen aivovauriosta johtuva tila, jossa sokea henkilö ei itse tajua olevansa sokea. Oireyhtymä ilmenee usein näköhavainnoista vastaavan aivokudoksen tuhouduttua, jolloin henkilöltä ei ainoastaan katoa kyky nähdä vaan myös "kyky ymmärtää, näkeekö hän vai ei".
Antonin oireyhtymästä kärsivät luulevat näkevänsä täysin tavallisesti, eivätkä suostu uskomaan olevansa sokeita. Lääkärin kysyessä, mihin hän on asettanut silmälasinsa, oireyhtymästä kärsivä keksii nopeasti mutta varmasti vastauksen täysin päästään. Hän ei kuitenkaan osoita valehtelun merkkejä vaan ilmeisesti uskoo väitteensä.
Oireyhtymästä kärsivät eivät myöskään mitä luultavimmin luule aivojensa esittämiä vanhoja visuaalisia muistoja näköhavainnoiksi, koska visuaalisten muistojen esittämisestä vastaa sama aivokudos kuin näköhavaintojenkin tulkinnasta.
Filosofisesti Antonin oireyhtymästä kärsivät ovat vahva vastaväite kartesiolaiselle dualismille, jonka mukaan ihmisellä on metafyysisen suoraa ja varmaa tietoa omista ajatuksistaan, muttei näkökyvystään.
Hiisi-TV
Hiisi-TV oli joulukuussa 2003 aloittanut Vihdin, Karkkilan ja Lohjan paikallistelevisio, jota pyöritti nummelalainen Oy KoDa Productions AB. Ohjelmat näkyivät Lohjan puhelimen sekä Hiisi-Vision verkossa noin 20 000 kotitaloudelle. Kanava lähetti ohjelmaa joka päivä. Sitä voi seurata myös valtakunnallisesti Internetissä.
11.01.2006 alkaen Hiisi-TV yhdistyi Diggari-televisiokanavaan. Hiisi-TV lähetti edelleen päivittäin alueellisen ohjelman ja muina aikoina kanava lähetti ainoastaan Diggari-kanavan ohjelmaa. Diggari lopetti toimintansa vuoden 2009 lopussa.
GNOME
GNOME () on työpöytäympäristö, jota käytetään Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä, kuten Linuxissa. Gnome-projektin tavoitteena on tarjota helppokäyttöinen tietokoneen graafinen käyttöliittymä ja kattava kehitysalusta sovelluksille. Gnome on GNU-projektin virallinen osa.
Gnome on saatavilla useimpiin Linux- ja BSD-käyttöjärjestelmiin. Se on KDE:n ohella yleisin Linuxissa käytettävä työpöytäympäristö. Esimerkiksi Fedora käyttää Gnomea oletuskäyttöliittymänä.
Canonical on ilmoittanut että Ubuntussa oletuksena käytetystä Unitystä siirrytään takaisin GNOME-ympäristöön.
Gnome-projektin käynnistivät elokuussa 1997 Miguel de Icaza ja Federico Mena. Projektin käynnistämisen suoranainen syy oli edellisenä vuonna alkunsa saaneen KDE-ympäristön lisenssiepäselvyys. KDE perustuu norjalaisen Trolltechin Qt-käyttöliittymäkirjastoon. Qt-kirjastoa ei saanut linkittää GPL-lisensoituun ohjelmaan ilman lupaa. Tämä ei ollut ongelma KDE-projektin osana laadituille ohjelmille, mutta esti vanhempien, GPL-lisenssiä käyttävien ohjelmien hyödyntämisen ilman kaikkien tekijöiden lupaa. Jotkut tekijöistä eivät edes olleet valmiita myöntämään lupaa epävapaan Qt:n käytön yhteydessä. Ongelma selvisi myöhemmin Trolltechin julkaistessa Qt:n kaksoislisensoinnilla, jossa sitä sai levittää myös GNU GPL -lisenssillä.
Gnome on kirjoitettu pääasiassa C:llä GTK+-käyttöliittymäkirjaston avulla. GTK+:aa oli jo käytetty GIMP-kuvankäsittelyohjelmassa, mistä tulee myös sen nimi, GIMP ToolKit. Ensimmäinen Gnome-versio julkaistiin maaliskuussa 1999.
Kesäkuussa 2002 julkaistu versio 2.0 teki ympäristöön suuria muutoksia. Gnome-projekti on omaksunut käytännön julkistaa merkittävä päivitysversio puolen vuoden välein. Esimerkiksi maaliskuussa 2006 julistettiin Gnome 2.14. Se sisälsi lukuisia parannuksia suorituskykyyn, helpotti tiedoston hakua, tuki VoIP-puheluita entistä paremmin, otti jaetut kalenterit käyttöön ja helpotti monin tavoin järjestelmän käyttöä.
Versio 3.0 julkaistiin huhtikuussa 2011 ja se oli täysin erilainen edeltäviin versioihin verrattuna. Gnome hylkäsi perinteisen työpöytämetaforan ja rakensi uuden version aktiviteettien varaan, jossa työpöydän laajuinen haku sekä virtuaalityöpöydät ovat keskeisessä roolissa.
Gnome perustuu komponentteihin, jotka tuotetaan erillisissä ohjelmistoprojekteissa. Alla on luetteloitu osa näistä projekteista:Myös seuraavat freedesktop.org:n teknologiat ovat tärkeä osa Gnomea:
Seuraavassa listassa on luetteloitu tärkeimpiä Gnomen mukana toimitettavia ohjelmia:
Seuraavaan taulukkoon on koottu loppukäyttäjille tarkoitetut Gnome-päivitykset. Testaajille ja kehittäjille julkistettuja versioita, joissa jälkimmäinen versionumero on pariton (esimerkiksi 2.3 tai 3.11), ei ole luettelossa. Luettelon julkaisuille on myös pienempiä päivitysversioita (esimerkiksi 2.10.1), jotka on jätetty pois niiden sisältäessä vain pieniä muutoksia, lähinnä korjauksia.
Hiiden alue
Hiiden alueella tarkoitetaan Lohjan lähiseutua. Siihen kuuluvat Lohjan lisäksi Karkkila, Siuntio ja Vihti. Alueen entisiä kuntia ovat Lohjaan vuosina 2007 ja 2013 liitetyt Sammatti,Nummi-Pusula ja Karjalohja. Alueella tehdään yhteistyötä muun muassa Hiiden Opiston ja LUKKI-kirjastokimpan muodossa.
Sana "hiisi" on ennen Hiiden alueeseen liittyvien laitosten ja yhteisöjen nykyisten nimien antamista esiintynyt alueen kahden suurimman kunnan, Vihdin ja Lohjan, alueelle ulottuvan Hiidenveden nimessä.
Oracle Solaris
Oracle Solaris (koko nimeltään "Solaris Operating Environment") on Sun Microsystemsin kehittämä kaupallinen käyttöjärjestelmä, jonka nykyään omistaa Oracle. Sun ilmoitti julkaisevansa Solarisin OSI:n hyväksymällä avoimen lähdekoodin lisenssillä kesällä 2005. Solaris perustuu SunOS käyttöjärjestelmään. Sunin termistössä käyttöjärjestelmä on edelleen "SunOS" ja sen päälle rakentuva kokonaisuus, "Solaris", käyttöympäristö.
Solarisin juuret ovat Sunin varhaisessa BSD Unixiin perustuvassa käyttöjärjestelmässä SunOS. Sun siirtyi Unixin System V -haaraan SunOS 5.0:n myötä heinäkuussa 1992.
SunOS 5.0:n päälle rakennettu käyttöympäristö sai nimen Solaris 2.0 ja edelliset, SunOS 4 -versioihin perustuvat käyttöjärjestelmät saivat jälkikäteen nimen Solaris 1.
SunOS:ssä on ollut vuoden 1984 kesästä lähtien virtuaalinen tiedostojärjestelmä (VFS), joka sallii järjestelmän useita erilaisia konkreettisia tiedostojärjestelmiä. Vastaava toteutus on myös muun muassa Linux-ytimessä.
Solarisin käyttöliittymä oli aluksi "OpenWindows". Versiossa 2.6 mukaan tuli Common Desktop Environment (CDE) ja versiossa 10 on mukana Java Desktop System (GNOME-pohjainen), ja versiossa 11 GNOME (GNOME).
Solaris 2.6:n jälkeen etuliite "2." pudotettiin nimestä ja lokakuussa 1998 julkaistu versio nimettiin Solaris 7:ksi.
Solaris on käytössä pääasiassa SPARC-suorittimilla, vaikkakin jo SunOS 4.0.2 on toiminut Sunin i386-alustalla. PC-koneille tuki tuli Solaris 2.1:ssä joulukuussa 1992. Solaris 2.5.1 (toukokuu 1996) käännettiin myös PowerPC-suorittimelle, mutta suunnitellun "PowerPC Reference Platformin" mukaisia koneita ei julkaistu. Solaris 10:ssä on tuki SPARC-, x86- ja AMD64-alustoille.
Vuonna 2005 Solarisin lähdekoodi päätettiin vapauttaa CDDL-lisenssin alaisuudessa. Kevät 2005 käytettiin Sunilla koodin siivoukseen osista, joiden lähdekoodia ei voi vapauttaa, ja lopulta lähdekoodi tuli vapaaseen jakeluun kesäkuussa 2005 OpenSolarisin nimellä. Tulevat Solaris-versiot (alkaen versiosta 11) perustuvat avoimeen OpenSolaris-lähdekoodipuuhun.
Solaris 1 on uudelleennimetty SunOS 4.1 josta johtuen on kaksi rinnakkaista versionumerointia.
Solaris 2.7 muutti versionumerointia.
Solaris
Solaris (lat. "aurinkoinen") voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Karel Bossart
Karel "Charlie" Jan Bossart (9. helmikuuta 1904 Antwerpen, Belgia – 3. elokuuta 1975, San Diego, Kalifornia, Yhdysvallat) oli flaaminkielinen belgialainen raketti-insinööri, joka oli amerikkalaisten Atlas-kantorakettien ja Centaur-raketin suunnittelija.
Hän oli flaaminkielinen belgialainen, jonka nuoruuteen vaikutti ensimmäinen maailmansota. Bossart valmistui vuori-insinööriksi Brysselin yliopistosta vuonna 1924. Hän sai stipendin amerikkalaiseen MIT-yliopistoon sillä ehdolla, että opiskelee englannin kielen. Hän teki sen kuudessa viikossa. Hän opiskeli Amerikassa ilmailutekniikkaa erikoistuen rakennesuunnitteluun. Hän jäi Amerikkaan ja osallistui useiden lentokoneiden suunnitteluun. Hän toimi siellä noin 40 vuotta.
Suurimmat saavutuksensa hän sai aikaan General Dynamics -yhtiöiden Convair-yksikössä. Vuonna 1945 hän oli Consolidated Vultee Aircract (”ConVAir”) rakennesuunnittelun päällikkö. Silloin hän osallistui Projekti MX-774:ään, joka oli USA:n ensimmäinen pitkän matkan ohjuksen suunnitelma. Tämä "HIROC"-ohjus oli amerikkalainen versio V-2 -ohjuksesta. V-2-ohjusten eräs päämaali oli vuonna 1944 ollut Bossartin kotikaupunki Antwerpen.
Hän toimi Convairin Atlas-ohjuksen pääsuunnittelijana. Se oli yhdysvaltalainen ensimmäinen mannertenvälinen ydinohjus. Atlasin ajoainetankkien runkorakenne suunniteltiin niin keveäksi, että tyhjät tankit pysyivät muodossaan vain kaasulla paineistamalla - ohjuksen rakennepaino lienee alhaisin edelleenkin. Atlasissa oli ensimmäisenä ohjuksena suunnattavat rakettimoottorit ja irrotettava nokkakartio.
”Charlie” Bossart oli ohjustekniikan ja myöhemmin miehitettyjen avaruuslentojen lobbaaja ja yksi merkittävimpiä ballististen ohjusten suunnittelun uranuurtajia.
Japanin avaruusjärjestö
Japanin avaruusjärjestö, (, , lyh. JAXA) muodostettiin 1. lokakuuta 2003, kun Japanin kolme avaruusjärjestöä, "ISAS", "NASDA" ja "NAL", yhdistettiin.
"ISAS", The Institute of Space and Astronautical Science, rakensi avaruustutkimusluotaimia. SE on kehittänyt Mu-kantoraketin, jonka uusin versio on M-V. "NAL", National Aerospace Laboratory of Japan, keskittyi ilmailututkimukseen. "NASDA", National Space Development Agency of Japan, toteutti isoja kantoraketteja (muun muassa H-II) ja Japanin osuuden ISS-avaruusasemaan.
Syyskuussa 2010 Japanin avaruushallinto ilmaisi kiinnostusta yksityisen sektorin panostuksen lisäämiseen, toisaalta tuotiin ilmi, että QZSS-järjestelmän rahoitukseen oli yritetty 2000-luvulla saada yritysten rahaa ja tässä oli epäonnistuttu. JAXAn avaruusbudjetti on vuonna 2010 neljä miljardia dollaria, josta 2/3 tulee tiede- ja teknologiaministeriöltä ja loppu kahdeksalta muulta ministeriötä. Tätä rahoitusta ja takana olevia hallinnonalojen kiistoja on pyritty vähentämään luomalla Japanin avaruuspolitiikan strateginen keskus, jota johtaa Hiroshi Yamakawa. JAXA on lisännyt panostustaan: se aikoo ottaa Tanegashiman avaruuskeskuksen ympärivuotiseen laukaisukäyttöön ja kehittää pientä Epsilon-kantorakettia.
JAXAn keskeisen yksiköt ovat:
ISAS on kehittänyt lukuisia pieniä tiedesatelliitteja.
NASDAn satelliitit ovat olleet kaukokartoitus- ja tietoliikkennesatelliitteja.
JAXAn satelliitteja ovat mm.ISAS kehitti 1950-luvun alusta alkaen pieniä luotainraketteja ja sittemmin mm. N-1-kantoraketin.
NASDA kehitti 1970-luvulta lähtien H-I ja H-II-kantoraketit.
NASDA kehitti 1990-luvulla HOPE-nimistä japanilaista avaruussukkulaa. Se ei valmistunut.
Vuonna 1999 kolme japanilaista valittiin astronauttikoulutukseen. Helmikuussa 2009 valittiin kaksi astronauttia lisää. Ensimmäinen japanilainen avaruudessa oli kuitenkin televisiotoimittaja Toyohiro Akiyama.
Japanin avaruusohjelma linkittyi alkunsa jälkeen Yhdysvaltoihin ja 1990-luvulta lähtien ESAaan päin. Japanin kantoraketit eivät ole tulleet kansainvälisille markkinoille. Sillä on suhteellisen vähän avaruuslentoja, joissa länsimailla on pienehkö osanotto.
Japani on ollut mukana Itä-Aasian avaruusverkostoissa kouluttaen muita maita mm. kaukokartoituksen käyttöön. Rooli on kaventunut Kiinan ja Intian nousun jälkeen.
Vuonna 2011 JAXA neuvotteli Mongolian posti- ja vientintäviranomaisten kanssa japanilaisen tietoliikennesatelliitin myynnistä Mongolian käyttöön. Satelliitti laukaistaisiin vuonna 2015.
Mars Express
Mars Express laukaistiin 2. kesäkuuta 2003 venäläisellä Sojuz-kantoraketilla. Se on Euroopan avaruusjärjestön ensimmäinen Marsiin lähettämä avaruusluotain.
Mars Express tutkii Marsia vuoden 2003 lopusta alkaen vähintään yhden Marsin vuoden (687 Maan päivää) eli noin kahden Maan vuoden ajan. Luotain oli toiminnassa edelleen lokakuussa 2014, jolloin Marsin ohitti Siding Spring -komeetta. Luotain selvisi ohituksesta ilman vaurioita.
Luotain nimettiin Mars Expressiksi, koska Ranskan Toulousessa sijaitseva EADSin Astrium SAS-yhtiö rakensi sen nopeammin kuin yksikään planeettaluotain oli sitä ennen rakennettu.Mars Express lähettää tietonsa ja saa komentonsa ESA:n maa-asemalta New Norciasta, joka sijaitsee lähellä Perthiä Australiassa.
Sen tieteelliset laitteet ovat pääosin epäonnistuneessa laukaisussa tuhoutuneen venäläisen Mars-96-luotaimen mittalaitteiden varakappaleita.
Pintaa tutkivat laitteet:
Kaasukehää ja ionosfääriä tutkivat laitteet:
Radiolinkkilaite
Luotaimen mukana oli myös englantilainen laskeutuja Beagle 2, joka tuhoutui kokonaan sen laskeutuessa Marsiin jouluna 2003. Beagle 2 -laskeutuja sai nimensä Beagle-laivasta, jolla Charles Darwin teki 1831 lajien evoluutiota koskevia tutkimuksia. Beagle 2:n tarkoitus oli etsiä elämän jälkiä Marsin pinnalta. Laskeutujan tuhosta käytiin pitkä keskustelu sekä Englannissa että ESA:ssa.
Mars Expressin suunnittelun alettua venäläis-ranskalais-suomalainen Metegg-laskeutuja oli yksi ehdokas Mars-laskeutujaksi. Sitä ei kuitenkaan valittu.
Mars Expessin sisaralus Venus Express laukaistiin keväällä 2005 kohti Venus-planeettaa.
ESA:n Aurora-ohjelma on suunnitellut Euroopan osallistumista Marsiin jne. suuntautuviin tutkimusmatkoihin, jotka tehtäisiin 2030-luvulla miehitettyinä avaruuslentoina. Yhdysvaltain NASAn alkaessa 2004 alusta lähtien muuntua tutkimusmatkoja (exploration) tekeväksi avaruusjärjestöksi, ESA on joutunut pohtimaan oman ohjelmansa suhdetta laajempaan amerikkalaiseen ohjelmaan.
Matkapuhelinvirus
Matkapuhelinvirukset ovat matkapuhelimissa tai langattomissa kämmentietokoneissa (PDA-laitteet) tuhoa aiheuttavia viruksia. Langattomat verkot kehittyvät yhä monimutkaisemmiksi, joten on yhä vaikeampaa suojautua elektronisilta hyökkäyksiltä virusten tai muiden haittaohjelmien muodossa.
Asennuttuaan tietokonevirus alkaa etsiä uusia kohteita käyttäen Bluetoothia, ja lähettää itsestään kopion toiseen matkapuhelimeen tai kaikkiin puhelinnumeroihin, joita puhelimen yhteystiedoissa on. Uuden sukupolven virukset saattavat tulevaisuudessa hyödyntää 3G-yhteyksiä. Uudet virukset voivat tulevaisuudessa hyödyntää nykyisten kehittämiä tekniikoita.
Kesäkuussa vuonna 2004 löydettiin ensimmäinen matkapuhelinvirus. Ojam-yhtiö valmisti antipiratismiviruksen heidän Mosquito-pelinsä vanhaan versioon. Tämä virus lähetti tekstiviestejä yhtiölle matkapuhelimen käyttäjän tietämättä. Virus poistettiin pelin uudemmista versioista, mutta se voi olla vielä ladattavissa jostain tiedostojenjakolähteestä tai ilmaisista ohjelmistolähteistä.
Heinäkuussa vuonna 2004 tietokoneharrastajat julkaisivat langattoman Bluetooth-yhteyden kautta leviävän Cabir-nimisen tietokoneviruksen.
Maaliskuussa vuonna 2005 raportoitiin, että tietokonemato Commwarrior-A on saastuttanut Symbian sarjan 60 matkapuhelimia. Tämä mato monistaa itseään multimediaviestien (MMS) kautta. Se lähettää itseään puhelimen osoitekirjassa oleviin matkapuhelimiin. Tätä tietokonematoa ei pidetä vaarallisena. Asiantuntijat pitävät sitä uuden sukupolven matkapuhelinhaittaohjelmana.
Matkapuhelinviruksen lähettämien tekstiviestien kustannus tulee luonnollisesti liittymän omistajalle. Virukset kuluttavat laitteen akun virrat loppuun nopeasti etsiessään uusia laitteita. Suurin haitta puhelimen omistajalle tulee, jos virus latailee dataa Internetistä siinä tapauksessa, että operaattoriyhteys ei ole pakettihintainen vaan veloitetaan käytön mukaan.
Viruksilta voidaan välttyä käyttämällä Bluetooth-yhteyttä vain silloin kun sitä tarvitaan. Puhelimeen kannattaa ladata vain puhdasta aineistoa. Puhelimeen voi hankkia virustentorjuntaohjelmiston.
Departementti
Departementti (, ) on hallinnollinen alue useissa ranskan- ja espanjankielisissä maissa.
Cayleyn lause
Cayleyn lause on ryhmäteorian perustulos. Se sanoo, että jokainen ryhmä "G" on isomorfinen erään symmetrisen ryhmän "S" aliryhmän kanssa. Erityisesti jos "G" on kertalukua "n" oleva äärellinen ryhmä, niin se on isomorfinen erään symmetrisen ryhmän "S" aliryhmän kanssa. Cayleyn lause on eräs sovellus ryhmän G toiminnasta itselleen. Lause on nimetty matemaatikko Arthur Cayleyn mukaan.
Cayleyn lause on merkittävä, koska sen perusteella konstruktioiltaan hyvinkin erilaiset ryhmät ovat pohjimmiltaan vain permutaatioiden muodostamia ryhmiä. Ennen Cayleytä matemaatikot eivät käyttäneet ryhmän modernia määritelmää, vaan varhainen ryhmäteoria oli yksinomaa permutaatioiden ominaisuuksien tutkimista. Cayley määritteli ryhmän ensimmäisenä modernilla tavalla binäärisen operaation avulla ja osoitti, että tämä määritelmä johtaa pohjimmiltaan saman rakenteen tutkimiseen kuin permutaatioryhmien tapauksessa. Tämän lähestymistavan etu on, että se abstraktimpana soveltuu useampiin tilanteisiin.
Lisäksi Cayleyn lause osoittaa, että isomorfian suhteen on olemassa vain äärellinen määrä tiettyä kertalukua olevia ryhmiä. Täten on olemassa vain äärellinen määrä kertalukua "n" olevia rakenteeltaan "merkittävästi" eroavia ryhmiä.
Todistuksen ideana on muodostaa jokaista ryhmän alkiota kohti sellainen yksikäsitteinen joukon "G" permutaatio, että ryhmän rakenne säilyy siirryttäessä tarkastelemaan näiden permutaatioiden muodostamaa ryhmää. Olkoon "g" ryhmän formula_1 mielivaltainen alkio. Asetetaan funktio
Koska
kaikilla formula_5, niin kuvaus formula_6 on bijektio ja siten joukon formula_7 permutaatio. Siis formula_8 ja lisäksi nämä kuvaukset muodostavat ryhmän formula_1 toiminnan itselleen. Mikäli ryhmä formula_1 on äärellinen ja sen alkiot ovat formula_11, niin syklimuodossa permutaation esitys on
Asetetaan funktio
Kyseessä on homomorfismi, sillä
kaikilla formula_15. Lisäksi formula_16, joten homomorfismien peruslauseen nojalla
mikä todistaakin lauseen väitteen.
Vaihtoehtoisesti voidaan todeta, että joukko
on ryhmän formula_19 aliryhmä ja formula_20. Koska formula_21 jos ja vain jos formula_22 kaikilla formula_23, niin kuvaus formula_24 on injektio. Tällöin sen rajoittuma joukkoon formula_25 on bijektio, ja lause on täten todistettu.
Ikonostaasi
Ikonostaasi on ortodoksisessa kirkossa alttarin ja kirkkosalin erottava seinä, jolla sijaitsee ikoneja. Sitä nimitetään myös alttariseinäksi, kuvaseinäksi, joka alkuaan tehtiin kivestä tai marmorista muistuttamaan vanhojen roomalaisten basilikojen vastaavaa rakennelmaa.
Myöhemmin seinälle ripustettiin kirkollisten juhlien aikana kuvia ja lopulta ikonostaasi kuvitettiin pysyvästi.
Muun muassa Andrei Rubljovin ja Theofanes Kreikkalaisen myötävaikutuksella ikonostaasit alettiin rakentaa korkeiksi, lattiasta kattoon ulottuviksi seiniksi, jotka erottavat alttarin kirkkosalista ja estävät näkyvyyden. Ikonostaasin rakentaminen puusta on alkuaan venäläistä perinnettä.
Ikonostaasissa ikonit sijoitetaan Suomessa vallitsevan käytännön mukaan siten, että keskellä olevan Pyhän portin oikealla puolella on Kristuksen ja vasemmalla puolella Jumalansynnyttäjän ikonit. Pyhän portin yläpuolella on ns. "deesis"-ryhmä, ikoni, johon on kuvattu Kristus, Neitsyt Maria ja Johannes Kastaja tai vaihtoehtoisesti siellä voi olla ehtoollisen asettamista kuvaava ikoni.
Ikonostaasissa on yleensä kolme sisäänkäyntiä, keskellä olevan pyhän portin lisäksi pohjoinen ja eteläinen ovi. Ortodoksinen kirkkohan on yleensä aina itä-länsi-suunnassa siten, että alttari on idässä.
Ortodoksisessa kirkossa ei välttämättä ole aina ikonostaasia tai ikonostaasi voi nykyään olla myös matala, aitamainen seinämä. Joissain idän ortodoksisissa kirkoissa ikonostaasin paikalla voi olla myös vedettävä verho tai harso.
Kirkkoslaavi
Kirkkoslaavi (vanh. "kirkkoslavonia") on muinaisen bulgarian kielen ilmeisesti makedonialaisesta murteesta kehittynyt kieli. Kieli on otettu slaavilaisissa maissa ortodoksisen kirkon kirkkokieleksi (vrt. katolisuus ~ latina). Kirkkoslaavin edeltäjä on muinaiskirkkoslaavi.
Kirkkoslaavista on paikallisesti sekoitettuja muunnoksia muun muassa Venäjällä ja Serbiassa. Taustavaikuttajana kielen syntymiselle lienee ollut Suur-Määriä hallinnut Rotislav, joka pyysi Bysanttia lähettämään maahansa slaavinkielisiä kristinuskon opettajia. Matkaan lähetettiin kaksi veljestä, Kyrillos ja Methodios.
He suunnittelivat oman aakkoston, ns. glagolitsan ja näin syntyi kirkkoslaavi, joka luojiensa oppilaiden kautta levisi Bulgariaan ja sieltä muun muassa Venäjälle ja muualle slaavilaiseen maailmaan. Ortodoksiset maat omaksuivat kuitenkin melko pian glagoliittisen kirjaimiston tilalle kyrillisen kirjaimiston ja alkuperäinen kirjaimisto säilyi vain katolisessa Kroatiassa.
Kirkkoslaavi vakiinnutti asemansa oppineiden kielenä, jota käytettiin kirkoissa ja asiakirjoissa, aivan kuten latinaa.
Nykyisin käytettävän kirkkoslaavin eri muotojen kielioppia on ymmärtämisen helpottamiseksi jonkin verran nykyaikaistettu. Erityisesti joitain muinaisia pronomineja on poistettu (esimerkiksi еръ /jeter/, "tietty henkilö tai asia" on venäjällä käytössä olevassa kirkkoslaavissa nykyisin нѣкій). Nykyinen kielimuoto on säilynyt muuttumattomana 1600-luvun jälkipuolelta eteenpäin.
Kirkkoslaavista tuli ja se on osittain yhä merkittävä osa slaavilaisten kansojen identiteettiä. Se elää edelleen ortodoksisen kirkon jumalanpalveluksissa muun muassa Venäjällä ja muissa slaavilaisissa maissa.
Suomen ortodoksisessa kirkossa keskeiset jumalanpalvelustekstit käännettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa suomeksi, jolloin suomi vakiintui jumalanpalveluskielenä. Joissakin seurakunnissa jumalanpalveluksia on tähän päivään saakka toimitettu myös kirkkoslaaviksi tai slaavia on voitu käyttää suomen ja muiden kielten rinnalla. Helsingin seurakunnassa slaavinkieli oli hyvin kauan, aina 1980-luvulle asti, hallitseva kieli: Uspenskin katedraalin palvelukset toimitettiin miltei yksinomaan kirkkoslaaviksi. Viime aikoina kirkkoslaavin käyttö on slaavilaisen maahanmuuton seurauksena jälleen ollut yleistymässä.
Maailmalla kirkkoslaavi ja kirkkoslaavinkielisten kirjojen julkaisutoiminta elää vahvaa nousukautta. Vaikka Unicode-tuki slaavin ortografialle on toistaiseksi riittämätön, parannuksia on lähivuosina tulossa. Sitä odotettaessa julkaisutoiminnassa on käytettävä epästandardeja ratkaisuja. Historiallisten jumalanpalvelustekstien ohella slaaviksi julkaistaan jatkuvasti myös uudempina aikoina laadittuja tekstejä ja rukouksia (esimerkiksi rukous lentokonetta siunattaessa).
Aleksanteri II (paavi)
Paavi Aleksanteri II (k. 21. huhtikuuta 1073 Rooma) toimi paavina 30. syyskuuta 1061 – 21. huhtikuuta 1073. Hän syntyi Milanon lähellä sijaitsevassa Baggiossa.
Luccan piispana hän oli yhdessä Hildebrandin (myöhemmin paavi Pyhä Gregorius VII) kanssa toimelias simonian vastustaja ja papiston selibaatin kannattaja. Vuoden 1059 kirkolliskokouksen (katso paavi Nikolaus II) päätöksen mukaisesti Hildebrand järjesti Aleksanterin paaviuden ilman Saksan keisarin hovin hyväksyntää. Hovi valitsi tavan mukaan oman paavinsa Baselin kirkolliskokouksessa. Paaviksi valittiin Parman piispa Cadalus, joka otti nimen Honorius II. Honorius marssi Roomaan ja uhkasi pitkään Aleksanterin asemaa, mutta jonkin ajan kuluttua Saksan hovi hylkäsi hänet, eikä Aleksanterin asema enää ollut uhattuna. Aleksanterin seuraaja oli hänen toverinsa Hildebrand eli Gregorius VII.
Kiekonheitto
Kiekonheitto on yleisurheilulaji. Miesten kilpailussa kiekon halkaisija on 220 mm ja paino 2 kg. Naiset heittävät kiekkoa, jonka halkaisija on 182 mm ja paino 1 kg. Kiekko on valmistettu enimmäkseen puusta, mutta siinä on metallisydän oikean painon saavuttamiseksi.
Kiekonheitto on erittäin vanha urheilulaji. 500-luvulla eaa. kuvanveistäjä Myron valmisti patsaan kiekonheittäjästä (Diskobolos), joka on nykyaikana maailmankuulu. Myös kreikkalaiset jumalat pelasivat kiekkoa. Kreikkalaisen tarun mukaan Apollon-jumala kilpaili rakastajansa, Spartan prinssi Hyakinthoksen kanssa kiekonheitossa. Tehdäkseen vaikutuksen Hyakinthokseen Apollon heitti kiekon kaikella voimallaan. Hyakinthos halusi puolestaan tehdä vaikutuksen Apolloniin ja yritti ottaa kiekon kiinni. Kiekko osui kuitenkin häneen ja Hyakinthos sai surmansa. Toisen tarun mukaan kateellinen länsituulen jumala Zephyrus puhalsi kiekon Hyakinthosta päin surmatakseen hänet. Apollon teki Hyakinthoksen verestä hyasintti-kukan.
Heitto suoritetaan betoniringistä, joka on halkaisijaltaan 2,5 metriä. Kiekon on laskeuduttava kentälle piirretyn sektorin (40°-60°) sisäpuolelle. Heittoringistä ei saa poistua ennen kuin kiekko on laskeutunut maahan. Heiton pituus saadaan kun mitataan matka ringin etureunasta paikkaan johon kiekko on laskeutunut. Kilpailijoiden suoritettua tietyn määrän heittoja (yleensä 6), pisimmän laillisen heiton suorittanut urheilija julistetaan voittajaksi.
Heiton pituuteen vaikuttaa heittäjän voimakkuus, nopeus ja ketteryys, mutta myös kiekon lentorata ja se miten aerodynaamisesti kiekko lentää. Huippuheittäjät ovat hyvin pitkiä, ja heidän sylivälinsä on suuri. Tämän ansiosta vipuvarsi, jonka avulla kiekko lähtee, on hyvin suuri, ja kiekolle on mahdollista saada paljon suurempi lähtönopeus. Kiekonheiton tekniikkaa on kuitenkin erittäin vaikea hallita hyvin ja pitkien heittojen suorittamiseen vaaditaan paljon kokemusta, siksi useimmat huippuheittäjät ovatkin yli 30-vuotiaita.
Kiekonheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien. Naisten kiekonheitto tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 1928. Menestyneimpiä kiekonheittomaita ovat Yhdysvallat ja Saksa.
Miesten ennätys:
Naisten ennätys:
Kiekonheitto on ainoa yleisurheilulaji, jossa naisten maailmanennätys on miesten ennätystä parempi.
Marja (kasvitiede)
Marja on kasvitieteessä mehevien hedelmien tyyppi, joka on kehittynyt emin sikiäimestä ja on yleensä monisiemeninen. Marja on kokonaan mehevä lukuun ottamatta pintakerrosta. Uloin kerros on usein vahapeitteinen kuori. Marjan pääosana on malto, joka pehmenee kypsetessään. Sisin kerros on marjoissa ohut ja pehmeä eikä erotu paljon maltokerroksesta, toisin kuin luumarjoilla, joilla se on paksuseinäinen ja puutunut ”kivi” siemenen ympärillä.
Tunnettuja ruokana käytettäviä marjoja ovat esimerkiksi banaani, sitrushedelmät, passiohedelmä, papaija, munakoiso, kurkku, tomaatti, paprika ja kurpitsa.
Yleiskielessä marjalla on eri merkitys kuin kasvitieteessä. Yleiskielessä marja tarkoittaa pientä, mehevää ja pyöreähköä hedelmää. Näistä kasvitieteellisesti eivät ole marjoja esimerkiksi mansikka ja vadelma.
Kirkonkylä
Kirkonkylä on Suomessa maaseutumaisen kunnan kylä, jossa kunnan kirkko sijaitsee tai tästä kylästä muodostunut taajama. Tavallisesti kirkonkylä on myös kunnan hallinnollinen keskus ja usein myös kunnan suurin taajama tai asutuskeskittymä, mutta on myös paikkakuntia, joissa keskustaajama ja kirkonkylä ovat erilliset, koska kunnan suurin taajama tai hallinnollinen keskus on muodostunut muualle kuin kirkonkylään, esimerkiksi päätien varrelle tai asemanseudulle. Tällaisia paikkakuntia ovat muun muassa Askola (hallinnollinen keskus on kyllä kirkonkylässä, mutta suurin taajama on Monninkylä), Hausjärvi, Hollola, Iitti, Inari, Kauhava, Nousiainen, Pudasjärvi ja Suomussalmi. Nykyisin kuntaliitosten seurauksena samassa kunnassa voi olla myös useampi kirkonkylä, esim. Siikalatvassa on sekä Kestilän, Piippolan, Pulkkilan että Rantsilan (niiden neljän kunnan, jotka yhdistyivät Siikalatvaksi vuoden 2009 alussa) kirkonkylät ja näistä Pulkkilan kirkonkylä on hallinnollinen keskus.
Paikannimissä kirkonkylä on useissa tapauksissa ymmärretty yleisnimeksi. Tällöin kirkonkylänä olevan taajaman nimi voi kartoilla olla sama kuin kunnan. Näin on esimerkiksi Kiikalassa. Toisinaan taas kirkonkylällä ja kunnalla voi olla kokonaan eri nimi. Esimerkkejä tästä ovat muun muassa Enontekiö (Hetta) ja Pyhäselkä (Hammaslahti). Vain osassa kuntia, kuten esimerkiksi Eurajoella ja Hailuodossa, on myös virallisena kylännimenä ”Kirkonkylä”..
On myös kuntia, joissa nimitys kirkonkylä ei ole käytössä, vaan asutusnimenä on esimerkiksi Kirkonkulma (Aura, Jokioinen, Somerniemi, Vanaja) tai Kirkonmäki (Kokkola, Siilinjärvi, Somero, Tornio). Joissakin kunnissa, kuten Kempeleessä ja Oulussa, on myös käytössä nimitys Kirkonseutu. Luovutetulla alueella sijainneen Muolaan kirkonkylä oli Kirkkoranta.
Tilastokeskuksen määrittelemissä Suomen tilastollisten taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa ”kirkonkylä” kaikkien niiden kuntien keskustaajamista, jotka eivät ole kaupunkeja, ja nimen jälkiosaa ”keskustaajama” kaupunkien keskustaajamista.
Paitsi Suomessa, käsite kirkonkylä on käytössä ainakin Virossa (), Ruotsissa () ja Saksassa (). Ruotsin kielessä sanan "kirkonkylä" vastineena voi entisen kappeliseurakunnan tapauksessa olla myös "Kapellby" (näin on Suomessa esimerkiksi Lapinjärvellä).
Nimityksenä samankaltainen mutta kokonaan eri asiaa tarkoittava on osissa Ruotsia ja joissain muodossa paikoin myös Suomessa aiemmin esiintynyt kirkkokylä (), jolla on tarkoitettu pitkämatkaisten kirkossakävijöiden tilapäiseen yöpymiseen käyttämistä kirkkotuvista muodostuneita rakennusryhmiä kirkon ympärillä. Kirkkotupien ohella näihin on voinut kuulua myös kirkkotalleja. Suomessa kirkkotupia on ainakin Utsjoella ja kirkkotalleja ainakin Närpiössä. Ruotsissa Gammelstadin kirkkokylä Luulajassa on Unescon maailmanperintökohde.
Hopeapensas
Hopeapensas ("Elaeagnus commutata") on hopeapensaiden ("Elaeagnus") sukuun kuuluva laji. Lajista käytetään myös nimityksiä lännenhopeapensas ja aitokilsepensas.
Hopeapensas esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikan länsiosissa Alaskan eteläosista Brittiläiseen Kolumbiaan ja idässä Manitobaan ja etelässä Utahiin ja Yhdysvaltain Keskilännen pohjoisosien kautta Etelä-Dakotaan ja Minnesotan länsiosiin.
Hopeapensas on kesävihanta yksikotinen pensas, joka on leveäkasvuinen ja kasvaa 1–2,5 metriä korkeaksi. Laji tekee runsaasti juurivesoja. Oksat ovat punertavanruskeita. Lehtilapa on 2–8 cm:n pituinen, soikea, ehytlaitainen ja molemmilta puolilta hopeanhohtoinen. Kukat puhkeavat kuluvan kesän kasvaimen lehtihankoihin. Ne ovat pieniä, keltaisia ja voimakastuoksuisia. Hedelmä on marjamainen ja noin 1 cm läpimitaltaan.
Hopeapensasta käytetään koristekasvina sen hopeanväristen lehtien takia. Lajin talvenkestävyys on hyvä ja kasvupaikkavaatimukset vähäisiä. Se menestyy hyvinkin kuivilla ja aurinkoisilla paikoilla. Laji sopii yksittäiskasviksi ja pensasryhmiin. Pensas ei tarvitse muuta hoitoa kuin liiallisten juurivesojen poistoa.
Suomessa hopeapensas menestyy vyöhykkeillä I–VI. Lajilla ei ole Suomessa merkittäviä kasvitauteja tai -tuholaisia.
Quake
Quake on id Softwaren vuonna 1996 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. "Quake" oli "Descentin" ohella ensimmäisiä ensimmäisen persoonan ammuntapelejä, joissa maailma koostui lähes täysin kolmiulotteisista objekteista, toisin kuin sen edeltäjissä, jotka käyttivät 2D-spriteja hahmojen ja muiden objektien luomiseen. "Quake" on Doomin henkinen jälkeläinen. Vaikka pelisarjat ovatkin erilliset, niillä on paljon yhtäläisyyksiä, kuten mielikuvitukselliset vastustajat, scifi-teema sekä neogoottinen ympäristö. Quake ja sen jatko-osat "Quake II", "Quake III Arena" ja "Quake 4" ovat myyneet yhteensä yli neljä miljoonaa kappaletta.
Ensimmäistä Quakea odotettiin lehdistössä ja pelaajien keskuudessa todella hartaasti, koska id Softwaren edellinen peli oli ollut niin suuri ilmiö. Julkaisun jälkeen monet ilmaisivat hienoisen pettymyksensä siitä, ettei peli ollut niin vallankumouksellinen kuin mitä odotettiin. Quaken aidosta kolmiulotteisuudesta huolimatta samana vuonna ilmestynyt "Duke Nukem 3D" näytti suunnilleen yhtä yksityiskohtaiselta, joten Quake ei onnistunut erityisemmin säväyttämään pelaajia grafiikallaan. Etenkin moninpelinä Quake kuitenkin saavutti erittäin suuren suosion ja muodostui Doomin todelliseksi perilliseksi syrjäyttäen muut pelit.
Quake-sarja oli myös ensimmäisiä pelejä, jotka hyödynsivät 3D-kiihdytinkortteja, kuten 3dfx:n Voodoo Graphics -korttia. Vaikka Doom olikin jo tehnyt moninpelin tunnetuksi, Quaken muunnos QuakeWorld tarjosi ensimmäisenä mahdollisuuden moninpeliin Internetin kautta. QuakeWorld oli myös muunneltavissa käännettävällä komentosarjakielellä, "QuakeC:llä", joka mahdollisti omien muunnosten tekemisen pelistä, "modauksen".
Ensimmäinen merkittävä muunnos oli Threewaven Capture the Flag (CTF). Lipunryöstö on muodostunut myöhempienkin moninpelien vakioviihteeksi jo Doomissa esitellyn "deathmatchin" lisäksi. Ehkä suosituin Quaken moninpelimuoto oli Team Fortress, lipunryöstö yhdistettynä eri pelaajaluokkiin, joilla oli omanlaisensa aseistus ja siitä seuraavat rajoitukset ja edut.
Quaken (muunneltua) pelimoottoria käyttäviä pelejä ovat muun muassa "HeXen II" ja "Half-Life" (GoldSrc-pelimoottori).
Quaken karttoja yms. voi editoida esimerkiksi QuArK-ohjelmalla. Aikoinaan myös "WorldCraft" ja "Qoole" olivat suosittuja karttaeditoreja.
Quakesta on tehty versiot useille eri alustoille:
Pelin mukaan nimetty QuakeCon-tapahtuma on järjestetty vuosittain vuodesta 1996 lähtien.