hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pähkähullu Suomi
Pähkähullu Suomi on vuonna 1967 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva. Se oli ohjaajansa Jukka Virtasen toinen kokoillan elokuva, sekä tuottajalleen Spede Pasaselle kolmas tuottamansa kokoillan elokuva. Muun muassa presidentti Urho Kekkonen, Armi Kuusela ja Gregory Peck esiintyvät elokuvassa arkistofilmileikkeissä. Pähkähullun Suomen kävi katsomassa elokuvateattereissa noin 400 000 katsojaa. Elokuvan innoittajana oli Suomen itsenäisyyden 50 -vuotisjuhlavuosi. Filmin tarkoituksena on tuoda esiin kotimaamme todella hulluja piirteitä, joista urheiluhulluus on yksi pienimpiä.
Hiusöljymiljonääri William Njurmi saapuu vierailulle Suomeen. Mukana on henkivartija Luigi Cravatto ja sihteeri Miss Smith. Ministeritason valtuuskunta ottaa miljonäärin vastaan ja pyörittää miestä nähtävyydeltä toiselle - ja välillä saunaan.
! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Raittius
Raittius tarkoittaa pidättymistä alkoholin käytöstä. Se voi tarkoittaa myös yleisluontoisesti kaikista päihteistä kuten tupakasta ja huumausaineista.
Raittiudessa voidaan määritelmästä riippuen erottaa erilaisia asteita. Absolutismi tarkoittaa ehdotonta raittiutta, jossa henkilö pidättäytyy alkoholin käytöstä nautintoaineena täysin. Absolutismin harjoittajaa kutsutaan "absolutistiksi" eli "ehdottoman raittiiksi". Absolutismia painottavat muun muassa punkkareiden Straight Edge -kulttuuri sekä useat uskonnot kuten monet islamin suuntauksista. Toisaalta on myös raittiina itseään pitäviä ihmisiä, jotka nauttivat alkoholia vain harvoin ja niukasti tulematta siitä humalatilaan.
Alkoholinkäyttö on Suomessa lisääntynyt myös naisten keskuudessa. 1960-luvulla lähes puolet 30–49-vuotiaista naisista ilmoitti olevansa raittiita, vuonna 2000 enää neljä prosenttia.
Alkoholinkäytön lisääntyminen on merkinnyt, että alkoholivapaita alueita ei ole enää yhtä paljon kuin ennen. Tämä tuo paineita esimerkiksi nuorten alkoholinkäyttöön ja raittiudesta luopumiseen.
Raittius on kuitenkin yleistynyt nuorison keskuudessa. Toisin kuin 1960-luvun ”märän sukupolven” ajattelussa, alkoholinkäyttö saatetaan yhdistää vapautuneisuuden sijasta ärsyttävään teeskentelyyn. Nuorten harrastusmahdollisuudet ovat parantuneet ja päihtymiseen kannustava ryhmäpaine on vähentynyt. Kulutus- ja ruokatietoisuus on lisääntynyt, ja myös alkoholin liikakäytön epäterveellisyys – lihottavuus, vaikutus aivoihin ja niin edelleen – tiedostetaan entistä laajemmin.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä yleistyi sana ”pissis” kuvaamaan juopottelevaa tyttöä. Sanan on katsottu kertovan nuorison kielteisistä humaltumisasenteista. Jossain määrin Suomeen on levinnyt myös streittariliike, joka on punk-piireissä syntynyt vastalause itsetuhoiselle elämäntavalle ja välinpitämättömyydelle maailmasta.
Noin 7 veljestä
Noin 7 veljestä on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Jukka Virtasen ohjaama komediaelokuva, jonka käsikirjoittajina olivat Virtasen lisäksi tuottaja Spede Pasanen ja Ere Kokkonen. Elokuva perustuu Robin Hoodin tarinaan ja sen nimi viittaa Aleksis Kiven romaaniin "Seitsemän veljestä". "Noin 7 veljestä" on ensimmäinen Spede-elokuva, jossa Vesa-Matti Loiri on mukana.
Laulaja Danny esittää elokuvassa trubaduuria. Hänen hittikappaleensa ”Seitsemän kertaa seitsemän” sävellettiin tähän elokuvaan, joskin se jälkeenpäin levytettiin eri sanoilla.
Jalo ja oikeamielinen Sir William saapuu kotikyläänsä. Hän haluaa asettua perintötilalleen, jonka ahne ja häijy Linnanherra on ottanut haltuunsa. Salaperäinen Robin Hood auttaa köyhiä ja pelastaa heidät Linnanherran tyrannivallasta. Lopullinen taistelu alkaa kun Robin joutuu vangiksi ja kansa nousee kapinaan.
Elokuvan ensi-iltakriitikot antoivat "Noin 7 veljekselle" varsin murskaavat arviot etenkin verratessaan sitä edelliseen Spede-elokuvaan "Pähkähullu Suomi". Vain Paula Talaskivi ja Leo Stålhammar näkivät elokuvassa hyvää muun muassa musiikin käytössä ja ideoiden runsaudessa. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa keinotekoisena seikkailuparodiana ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Teatteri Eurooppa Neljä toi näytelmän ensimmäistä kertaa teatterilavoille vuonna 2012. Esityksen ohjasi Turkka Mastomäki.
! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut on vuonna 1969 valmistunut suomalainen Ere Kokkosen ohjaama elokuva. Käsikirjoitus on Kokkosen, Spede Pasasen ja Jukka Virtasen.
Mikko Syvärivi (Spede Pasanen; vrt. sanonta "kansan syvät rivit") on Yleisradion järjestäjä, joka haaveilee koomikonurasta ja tyrkyttää huonoja sketsi-ideoitaan yhtiön viihdepäällikölle. Hän saa sattumalta statistin roolin ihailemansa tähtikoomikon Simo Salmisen (Simo Salminen) tv-show'ssa. Jännityksestä kankea Syvärivi tärvelee koko show'n, mutta hänen toikkarointinsa lavalla ja jatkuva törmäileminen oveen naurattaa yleisöä. Patruuna Iivari Päreistöniemi (Leo Jokela) ryhtyy Syvärivin manageriksi ja päättää tehdä tästä tähden.
Mikko Syvärivistä leivotaan koomikko K. Mikko Ovimikko joka esittää ovikomiikkaa. Hänen ovisketsinsä menevät yleisöön kuin häkä ja hänestä tulee nopeasti kansansuosikki. Menestys nousee kuitenkin hänen päähänsä, ja sekä ystävät että morsian (Tarja-Tuulikki Tarsala) alkavat vieroksua häntä. Ylimielisyytensä huumassa Syvärivi päättää lopettaa ovikomiikan ja siirtyä ikkunakomiikkaan. Hänen puisevat ikkunasketsinsä kuitenkin karkottavat nopeasti yleisön. Hän menettää tv-show'nsa ja joutuu palaamaan hanttihommiin, mutta saa ystävänsä takaisin. Elokuvan viimeisessä kohtauksessa ympyrä sulkeutuu, kun Syvärivi nähdään jälleen tuputtamassa sketsiä viihdepäällikölle. ! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Leikkikalugangsteri
Leikkikalugangsteri on vuonna 1969 ensi-iltansa saanut suomalainen Spede Pasasen ja Ere Kokkosen elokuva.
Leikkikalutehtailijat King ja Krakström kilpailevat markkinoilla. Kingillä menee liiankin hyvin ja kamreerin mielestä firman pitäisi tehdä virheinvestointeja välttääkseen lisäverot. Yritykset epäonnistuvat, ja Krakströmkin juonittelee saadakseen lisää rahaa. Pankkiryöstösotkun jälkeen King saa naisensa - Krakströmin tyttären, ja rahahuoletkin selviävät.
Leikkikalugangsterin erikoisuus on sen vaihtuminen kesken kaiken mustavalkoisesta värilliseksi. Kyseessä on vitsi: Risto Aaltosen esittämä juoppo gangsteri Niitti lopettaa viinanjuonnin ja alkaa nähdä maailman värillisenä. Vitsin taustalla on Ere Kokkosen halu tehdä värielokuvia, mitä Spede Pasanen pitää liian kalliina, mutta myöntyy lopulta, että Kokkonen saa tehdä elokuvan lopun väreissä. Aivan lopussa Niitti alkaa uudestaan ryypätä, jolloin elokuva vaihtuu jälleen mustavalkoiseksi.! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Pohjan tähteet
Pohjan tähteet on vuonna 1969 ensi-iltansa saanut suomalainen Spede Pasasen ja Ere Kokkosen elokuva. Se on Speden tuotantouran ensimmäinen värielokuva. Koska tuotantokustannukset nousivat liian korkeiksi, hän teki vielä tämän jälkeen lähes koko 70-luvun pelkästään mustavalkoisia elokuvia. Elokuvan nimi on esiintynyt myös muodossa "Pohjantähteet" muun muassa DVD-julkaisussa. Elokuva oli myös ensimmäinen Spede-elokuva, jossa Spede ei kuulu pääosan esittäjiin.
Elokuva kertoo elokuvan tekemisestä, ja taustalla on kolmiodraama ohjaaja Pohjan (Vesa-Matti Loiri) ja pääosan esittäjien välillä, Igor Lötjönen (Ville-Veikko Salminen) ja Merju (Arja Saijonmaa). Simo Salminen esittää elokuvassa laulun "Alle lujaa!", joka ottaa osaa aikansa keskusteluun autoilun vaaroista. Pienemmissä osissa nähdään muun muassa Spede Pasanen, Ere Kokkonen ja Veikko Sinisalo.
Elokuvan kuvauksissa Simo Salminen pelasti Loirin hengen. Eräässä kohtauksessa Pohja tarttuu hiihtohissiin ja roikkuu sen mukana Olostunturin huipulle. Loiri oli varma siitä, että hän pystyisi roikkumaan koko matkan ilman turvaremmejä, mutta Salminen vaati, että Loiri pitää sitoa kiinni hiihtohissiin. Loppujen lopuksi Loiri suostui Salmisen vaatimukseen. Matkalla tunturin huipulle Loirin voimat hiipuivat ja hän menetti tajuntansa. Ilman turvaremmejä hän olisi pudonnut kymmenen metrin korkeudelta kivikkoon.
Elokuva toi kahden muun elokuvan ohella Jussin sen kuvaajalle Kari Sohlbergille vuonna 1970.
Elokuvan DVD-julkaisussa kansikuva sekä takakannen kuvankaappaukset ovat mustavalkoisia. Myös takakannessa elokuvan tiedoissa lukee väärä tieto, että itse elokuva olisi mustavalkoinen.! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Armas Järnefelt
Edvard Armas Järnefelt (14. elokuuta 1869 Viipuri – 23. kesäkuuta 1958 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Armas Järnefeltin vanhemmat olivat Elisabeth Järnefelt (o.s. "Clodt von Jürgensburg") ja kenraali Alexander Järnefelt. Armas Järnefeltin sisarukset olivat Kasper, Arvid, Erik, Ellida, Ellen, Aino, Hilja ja Sigrid.
Järnefeltin musiikinopettajia olivat muun muassa säveltäjä Ferruccio Busoni Helsingissä ja Jules Massenet Pariisissa. Järnefeltillä oli hyvät suhteet Jean Sibeliukseen, koska hänen sisarensa, Aino, oli Jean Sibeliuksen puoliso. Vuodesta 1905 Armas Järnefelt työskenteli pitkään Kuninkaallisen oopperan hovikapellimestarina Ruotsissa, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1909. Vuosina 1932–36 Armas Järnefelt oli Suomalaisen Oopperan taiteellinen johtaja ja kapellimestari. Hänen johtaminaan ja ohjaaminaan esitettiin muiden muassa Richard Wagnerin "Parsifal" sekä "Nibelungin sormus" -tetralogian osat "Siegfried" ja "Jumalten tuho".
Järnefeltin ensimmäinen puoliso oli vuosina 1893–1908 sopraano Maikki Järnefelt ja vuodesta 1910 oopperalaulajatar Olivia Edström.
Järnefeltin sävellystuotantoon kuuluu sekä pienimuotoisia kappaleita että suuria orkesteriteoksia. Tunnetuimpia lyhyitä yksittäiskappaleita ovat "Preludi" (1900) ja "Berceuse" (1904). Jälkimmäisen Järnefelt sävelsi pienelle orkesterille ja teki sen jälkeen sovitukset pianolle ja viululle sekä erikseen pianolle.
Muuta tuotantoa on mm. "Sinfoninen fantasia" (1895), kuusiosainen orkesterisarja "Serenadi" (1893), "Sarja pienelle orkesterille" (1895), "Lyyrinen alkusoitto" (1892), "Lapsuuden ajoilta" (1892), sarja Es-duurissa (1897), sinfoninen runo "Heimathklang" (1895), "Suomalainen rapsodia" (1899) sekä sinfoninen runoelma "Korsholma" (1894), jossa on vaikutteita sekä Richard Wagnerin tuotannosta että suomalaisesta kansallisromantiikasta. Järnefelt sävelsi myös näyttämö- ja elokuvamusiikkia, esimerkiksi elokuvaan "Laulu tulipunaisesta kukasta". Lisäksi hän sävelsi yli 70 yksinlaulua, 21 mieskuorolaulua, 12 sekakuorolaulua ja 13 kantaattia.
Paul Smith
Sir Paul Brierley Smith (s. 5. heinäkuuta 1946 Nottingham, Englanti) on merkittävä brittiläinen muotisuunnittelija ja Paul Smith Ltd:n perustaja.
Vuonna 1962 koulunsa lopettanut 16-vuotias Paul Smith työskenteli varastosiivoojana Nottinghamissa, Englannissa. Tuolloin hänen intohimonsa oli urheilu ja tavoitteenaan tulla kilpapyöräilijäksi. 17-vuotiaana hän loukkaantui vakavasti ja joutui sairaalaan puoleksi vuodeksi. Paul tutustui sairaalassa uusiin ystäviin, ja sairaalasta päästyään jatkoi heidän tapaamistaan paikallisessa taideopiskelijoiden suosimassa pubissa. He keskustelivat usein Warholista, Mondrianista, David Baileystä ja kuuntelivat Rolling Stonesia. Silloin Paul tiesi, että hän halusi olla osa tuota värikästä ideoiden ja kokeiluiden maailmaa. Tyttöystävänsä, nykyisen vaimonsa Pauline Denyerin tukemana ja pienen säästösumman avulla Paul Smith avasi ensimmäisen pienen liikkeensä Nottinghamissa vuonna 1970. Hän myös alkoi käydä iltaisin opiskelemassa räätälöintiä, ja Paulinen avustuksella Paul sai luotua mitä halusi. Vuonna 1976 hän esitteli ensimmäisen Paul Smith Ltd miestenmallistonsa Pariisissa.
Nykyään Sir Paul jatkaa edelleen yhtiönsä suunnittelijana ja johtajana. Paul Smith Ltd:llä on 12 eri kokoelmaa, joihin kuuluu vaatteiden ja kenkien lisäksi mm. kelloja ja huonekaluja. Tuotteet suunnitellaan Nottinghamissa ja Lontoossa, ja ne valmistetaan Englannissa ja Italiassa, italialaisista, ranskalaisista ja brittiläisistä raaka-aineista.
Paul Smith liikkeitä on 14 ympäri maailman, ja tuotteita myydään 35 maassa. Paul Smith aateloitiin vuonna 2000.
Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika
Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika on vuonna 1970 julkaistu suomalainen Spede Pasasen ja Ere Kokkosen elokuva.
Nimestään huolimatta elokuvalla ei ole mitään tekemistä Speden aiemman tuotoksen "Noin 7 veljestä" kanssa. Speden esittämän Speedy Gonzalesin nimi on lainattu Warner Brosin sarjakuvahahmolta. Pertti Melasniemen näyttelemä Clyden rooli oli alun perin tarkoitettu Vesa-Matti Loirille, mutta häneltä murtui jalka juuri ennen elokuvan kuvausten alkua.
Filmin kuvia käyttämällä tehtiin myös kuvakirja, joka esittää elokuvan sarjakuvamaisesti (tällaisia kuvakirjoja tehtiin monista elokuvista ennen kuin videonauhurit yleistyivät). Tekstit ovat lähinnä kuviin liittyviä, mutta mukana on joitain vitsejä joita filmiversiosta ei löydy, esimerkiksi lopun viittaus konekiväärin keksimiseen.
Jotkut elokuvan hahmoista olivat peräisin suoraan Suomen TV:ssä nähdyistä amerikkalaisista lännensarjoista. Bat Masterson nimikkosarjastaan, Hoss "Bonanzasta" ja Manolito "Karjatila High Chaparralista". Omissa sarjoissaan hahmot olivat sankareita, Speedy Gonzalesissa konnia. Hossin viitattiin Speedy Gonzalesissa tappaneen isänsä ja pikkuveljensä Joen, jotka olivat myös "Bonanzan" vakiohahmoja.
Vuonna 1971 sai ensi-iltansa Vesa-Matti Loirin ja Spede Pasasen ohjaama "Hirttämättömät", jonka yhtenä päähenkilönä on Spede Pasasen esittämä Speedy Gonzales. Olavi Ahonen näytteli tässäkin elokuvassa hahmoa, joka oli muun muassa kapakoitsija.
"Speedy Gonzales" oli Suomen elokuvateattereissa 305 816 katsojallaan vuoden 1970 kolmanneksi katsotuin elokuva "Akselin ja Elinan" ja "Naisenkuvien" jälkeen.
! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Jussi Pussi
Jussi Pussi on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut suomalainen Spede Pasasen ja Ere Kokkosen elokuva, jonka pääosassa esiintyy Vesa-Matti Loiri.
Elokuva eroaa merkittävästi Speden muusta tuotannosta. Ensinnäkään Spede ei esiinny elokuvassa lainkaan ja toiseksi elokuvan aihepiiri on Spedelle epätavanomainen. Elokuva käsittelee 1960- ja 1970-lukujen yliopistomaailmaa, joka erityisesti Pariisin vuoden 1968 tapahtumien jälkeen oli noussut poliittisesti kuumaksi aiheeksi. Lisäksi elokuvassa on sukupuolielämällä keskeinen rooli; aihe jota Spede käsittelee lähinnä naivistisesti muissa elokuvissaan.
Elokuvan pääosassa on Vesa-Matti Loiri, naisten ihailema opiskelija. Simo Salminen esittää vanhempaa opiskelijaa, joka tekee väitöskirjaa sosiologiasta – tietenkin sukupuolisuuteen liittyen. Muissa osissa muun muassa Irja Kuusla, Leila Itkonen, Sulevi Peltola ja Jaakko Talaskivi.
"Jussi Pussi" oli Suomen elokuvateattereissa 167 844 katsojallaan vuoden 1970 viidenneksi katsotuin elokuva ja neljänneksi katsotuin kotimainen. Kolmantena oli niin ikään Ere Kokkosen ohjaama "Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika".
Kahdeksas veljes
Kahdeksas veljes on vuonna 1971 julkaistu suomalainen Spede Pasasen elokuva. Se on Pasasen ensimmäinen täysin itsenäinen käsikirjoitus ja ohjaus.
Elokuvan nimestä huolimatta juoni ei liity millään lailla Aleksis Kiven Seitsemään veljekseen, eikä elokuva myöskään ole jatko-osa aiemmalle Spede-tuotannon elokuvalle "Noin 7 veljestä". Elokuvan nimeen liittyen ainoastaan alkuteksteissä väitetään että seitsemiä veljeksiä oli sittenkin kahdeksan ja Aleksis Kivi vaikeni kahdeksannesta, koska hänet oli lahjottu.
Jalli Riivatsalo (Spede Pasanen) työskentelee keskusneitinä Mainostoimisto Universalissa. Hänen palkkansa on kuitenkin niin pieni, ettei hän juuri ehdi työpaikalleen, koska hänen on hankittava ylimääräisiä tuloja ystävänsä Jaskan (Vesa-Matti Loiri) kanssa.
Miehet onnistuvat myymään kirkasta vettä pimeänä viinana, ja ottamaan rahaa humalaisilta ravintola-asiakkailta. Lopulta Jalli päättää lyödä rahoiksi naimalla Suomen rikkaimman naisen. Teoksesta ”Suomen 20 rikkainta perhettä” hän löytää itselleen uuden morsiamen - johtaja Tässäpuron tyttären.
! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Hirttämättömät
Hirttämättömät on vuonna 1971 julkaistu suomalainen Spede Pasasen Vesa-Matti Loirin kanssa ohjaama road movie -elokuva. Elokuva on jatkoa vuonna 1970 julkaistulle elokuvalle Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika. Elokuva on kuvattu suurimmilta osin Porvoon maalaiskunnan Sondbyn hiekkakuopassa, joka esittää hiekkaerämaata.
Hirttämättömät on Vesa-Matti Loirin ainoa ohjaustyö. Spede Pasanen on merkitty toiseksi ohjaajaksi. Loiri kertoi haastattelussa vuonna 2014, että hän katsoo hoitaneensa suurimman osan ohjaamisesta.
Lonely Rider (Vesa-Matti Loiri) apurinsa Tonto-intiaanin (Simo Salminen) kanssa vie etsintäkuulutettua Speedy Gonzalesia (Spede Pasanen) palkintorahojen toivossa Njetponimajstadista Threepencestadiin hirtettäväksi. Tosin etsintäkuulutus ei ole aito, vaan Speedyn tekemä, tarkoituksenaan lunastaa palkkio perillä oikeasti etsintäkuulutetuista Yksinäisestä Ratsastajasta ja Tontosta. Matkaa kaupunkiin mainitaan jossain vaiheessa kertomusta olevan 400 mailia, ja koska Lonely Riderin suunnistustaidot ovat myös erittäin kehnot, he kiertävät "hiekkaerämaata" useita viikkoja turhaan. Suurimmaksi haasteeksi kesken matkan tulee veden puute, koska Tonto sammutti nuotion juomavedellä heti matkan alkupäässä. Lonely toteaakin matkan taittuessa Tontolle, ettei ole juonut vettä kahteen viikkoon. Tosin sekä Tontolla että Speedyllä on omat juomavesikätkönsä... Taipaleella he tapaavat niin vihamielisen intiaanilauman, ryövärikaksikon, kuin myös kauniita intiaanityttöjä. Kun Lonely Rider viimein löytää vettä, hän ei juo sitä, toteaa vain ettei hän viitsi hyvää janoa juomalla pilata. Päänäyttelijöiden lisäksi Speedy Gonzales – Noin seitsemän veljeksen poika -elokuvasta on mukana myös Olavi Ahonen, joka esittää baarimikko-sheriffi-sutenööri-kirkkoherra-kätilö-kunnankirjuria. Lopulta sankarit päätyvät takaisin Njetponimajstadiin. Kaupungissa sheriffi pidättää koko joukkion, ja matka Threepencestadiin alkaa alusta...
! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Saatanan radikaalit
Saatanan radikaalit on suomalainen vuonna 1971 valmistunut elokuva. Elokuvan käsikirjoittivat ja ohjasivat Paavo Piironen, Heikki Nousiainen, Timo Nissi ja Heikki Huopainen, jotka myös esittivät päärooleja elokuvassa.
Elokuvan ensimmäinen televisioesitys tapahtui MTV3-kanavalla 26. heinäkuuta 2008.
Pave, Hese, Timppa ja Viiksi ovat joutuneet Helvettiin, jonka kuumuudessa he tuntevat olonsa kotoisaksi kuin saunassa. Paikan johtomiehille se ei sovi ja niinpä he lähettävät pojat lomalle kotimaahansa Suomeen. Mukaansa he saavat salkullisen rahaa ylellistä elämää varten. Ainoana ehtona on se, että he eivät saa tehdä rehellistä työtä, ja kiusaksi määrätään, että viina ei mene heille päähän.
! Päivämäärä
! Kanava
! Katsojamäärä
Survival
Survival on reggaeyhtye Bob Marley & The Wailersin 2. lokakuuta 1979 julkaistu albumi. Sen tärkeimpänä teemana on Afrikan maiden itsenäistyminen ja erityisesti Zimbabwen Ian Smithin hallinnon kukistuminen. Albumin kanteen on kuvattu orjalaivan pohjapiirros, sekä kaikkien Afrikan valtioiden ja Aasiassa sijaitsevan Papua-Uuden-Guinean liput.
Survivalin nimeksi ajateltiin ensin antaa "Black Survival". Survival oli ensimmäinen osa Marley alun perin suunnittelemaa trilogiaa, jota jatkoivat "Uprising" (1980) ja "Confrontation" (1983).
Beleriand
Beleriand on laaja maa-alue J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamytologiassa. Se on "Silmarillionin" keskeisin tapahtumapaikka, mutta paljon myöhemmälle aikakaudelle sijoittuvassa "Tarussa sormusten herrasta" siihen vain viitataan.
Beleriand oli Keski-Maan luoteisosa ensimmäisellä ajalla, vaikka nimi kohdistui aluksi vain Balarin lahden alueelle, se levisi koko mantereelle. Nimen, Beler, uskotaan tulleen siitä, että vala Ulmo viihtyi Balarin lahdella.
Lännessä ja etelässä sillä oli pitkä ranta Suureen Mereen, Belegaer nimeltään, pohjoisessa oli Hithlumin ja Dorthonionin valtakunnat ja Himringin kukkulat, ja idässä Ered Luin (Sinivuoret) ylsivät melkein mereen. Nevrastin alue, luoteeseen Beleriandista, laskettiin joskus osaksi Beleriandia.
Sirion-joki, Beleriandin pääjoki, virtasi pohjoisesta etelään, jakoi maan Länsi- ja Itä-Beleriandiin. Jos sen ylitti idästä länteen, sai vastaansa paljon kukkuloita ja äkillisen pudotuksen, joka tunnettiin nimellä Andram, Pitkä Muuri. (Joki upposi maahan, ja ilmestyi uudelleen Andramin alapuolelle) Itään Pitkältä Muurilta, oli Gelion-joki ja sen kuusi haaraa, jotka juoksivat poispäin Ered Luininlta, ja se alue tunnettiin nimellä Ossiriand tai Seitsemän virran maa. Brethin ja Nenning olivat vähäisempiä jokia, jotka virtasivat läntiseen maahan, Falasiin.
Vuonna 583 Ensimmäistä aikaa, Beleriand tuhoutui lähes täysin Vihan Sodassa, Valarin taistellessa Morgothia vastaan. Vain pieni osa Itäisestä Beleriandista säästyi, ja se tunnettiin nimellä Lindon. (On jotain todisteita, että osia siitä olisi säilynyt Toisella ajalla, mutta nekin upposivat Númenorin tuhouduttua.)
Kuten ennustus oli sanonut, Túrin Turambarin ja Morwenin haudat säilyivät Tol Morwenin saarella. Kuten myös osa Dorthonionia, Tol Fuin, säästyi ja myös Himlingin Kukkula, koska se sijaitsi Himlingin saarella. Kaikki nämä muodostivat läntisen saariston.
Beleriandilla oli monia eri nimiä: 
Broceliand, Broseliand, Golodhinand, Noldórinan, Geleriand, Bladorinand, Belaurien, Arsiriand, Lassiriand, Ossiriand (viimeisestä tuli toisen valtakunnan nimi).
BaSix
Basix on tanskalainen 2000-luvun taitteessa perustettu a cappella -yhtye, johon kuuluu kuusi vokalistia. Se on tuottanut toistaiseksi kolme CD-levyä sekä singlejä. Yhtyeen tyyli on lähinnä soulia muistuttava, mutta perinteisiä musiikin lajeja rikkova. Tunnettujen iskelmien omaperäisten sovitusten lisäksi yhtyeellä on omia kappaleita. Laulujen pääasiallinen kieli on englanti, mutta he esittävät myös tanskankielistä tekstiä.
Yhtyeen taiteellinen johtaja on Niels Norgaard. Hän on Århusin kuninkaallisesta musiikkiakatemiasta valmistunut orkesterinjohtaja. Hän myös säveltää baSixille. Norgaardin pitkäaikainen ystävä John Kjoller on myös Århusin musiikkiakatemian käynyt, ja hänkin säveltää. Anders Orsager on esittänyt a cappellaa ennen tätäkin kokoonpanoa. Toke Wulf Møller on opiskellut Englannissa, ja hänellä on musikaalitausta samoin kuin Jakob Hejlseenillä. Hejlseen sanoittaa yhtyeelle. Yhtyeen kuudes jäsen Peter Bach on aloittanut muusikkouransa pop- ja rocklaulajana.Yhtyeen kotisivut
Uuno Turhapuro menettää muistinsa
Uuno Turhapuro menettää muistinsa on vuonna 1982 julkaistu seitsemäs Uuno Turhapuro -elokuva.
Elisabeth Turhapuro on kyllästynyt mieheensä Uunoon ja yrittää ottaa hänestä avioeron. Koska Uuno ei kuitenkaan pärjäisi yksin elämässä, Elisabeth alkaa kouluttaa uutta vaimoa isänsä sihteeristä Unelma Säleiköstä. Tämä kuitenkin menee pieleen, kun Uuno ja Sörsselssön törmäävät toisiinsa lyöden päänsä yhteen. Törmäyksen seurauksena Uuno menettää muistinsa ja luulee olevansa nainen. Härski Hartikainen taas puuhaa rauhanliikettä, joka synnyttäisi maailmaan lopullisen rauhan dynamiitilla.
Heikki Hietamiehellä oli elokuvassa rooli, mutta se leikattiin lopullisesta esityksestä pois."Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin on vuonna 1983 julkaistu kahdeksas Uuno Turhapuro -elokuva, joka on jatko-osa edellisenä vuonna julkaistulle "Uuno Turhapuro menettää muistinsa" -elokuvalle. Elokuva oli vuoden katsotuin elokuva, sillä se keräsi 381 181 katsojaa.
Kun Uunon muisti palailee pätkittäin, siitä seuraa tunnetusti harmia, kunnes hän kajahtaa taas ja pitää itseään äitinä, joka odottaa lasta. Kuitenkin kaiken myllerryksen keskellä itse Turhapuron ansiosta suunnitellaan uutta Tuntematon sotilas -elokuvan toista osaa, kun venäläinen kauppavaltuuskunta saapuu Helsinkiin.
Elokuva on jatkoa elokuvalle "Uuno Turhapuro menettää muistinsa" (1982). Elokuva loppuu siihen, kun Uuno juoksee Moskovaan matkalla olevan junan perään, mikä mitä luultavimmin parodioi Loirin debyyttifilmiä Pojat (1962). Elokuvan loppuun Spede sijoitti vitsiksi tarkoitetun mainoksen, jonka mukaan sarjan seuraava elokuva tulisi olemaan "Uuno Turhapuro – Leningradin lemmikki". Tämän nimistä elokuvaa ei kuitenkaan koskaan tullut.
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle yhden tähden, kolme ei sitäkään ja viisi ei ollut elokuvaa arvioinut. Keskiarvoksi tuli 0,4 tähteä neljästä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Uuno Turhapuron aviokriisi
Uuno Turhapuron aviokriisi on vuonna 1981 valmistunut, järjestyksessään kuudes Uuno Turhapuro -elokuvasarjan elokuva ja ensimmäinen värillinen Turhapuro-elokuva. Se on myös ensimmäinen elokuva, jossa Uunon appiukolla on vuorineuvoksen arvonimi ja jossa esiintyy hänen sihteerinsä Unelma Säleikkö (näyttelijänä Elli Castrén).
Uunolla on niin hyvä hajuaisti, että hän pystyy silmät sidottuna haistelemaan ikkunalasin läpi, mitä kaikkea antimia lasin takana on. Poliisi kiinnostuu Uunosta, kun hän hajuaistillaan auttaa poliisia ottamaan varkaan kiinni. Poliisi ottaa Uunon poliisikoirakoulun oppilaaksi.
Uuno Turhapurolla ja tämän vaimolla Elisabethilla on elämänsä vaikein aviokriisi, kun appiukko haluaa järjestää heille eron. Sillä sehän on aivan sopimatonta, että vuoristoneuvoksen vävy on kaiken maailman poliisin koirakouluoppilaana. Samaan aikaan Uunon ystävät Härski Hartikainen ja Sörsselssön kiusoittelevat työnjohtajia palkanmuutoksilla."Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Spektrofotometri
Spektrofotometri on laite, joka mittaa aineiden sähkömagneettisen säteilyn absorptiota eri aallonpituuksilla. Aineen absorptio tietyillä aallonpituuksilla riippuu aineen kemiallisesta koostumuksesta. Spektrofotometrillä selvitetään tutkittavan näytteen absorboimat aallonpituudet eli esimerkiksi näkyvän valon tapauksessa värit.Spektrofotometri perustuu Lambert–Beerin lakiin, jonka mukaan valon absorption määrä on suoraan verrannollinen valon aineessa kulkemaan matkaan ja aineen konsentraatioon liuoksessa. Laki pitää paikkansa vain osittain. On olemassa tietty väkevyysalue, jossa absorptio kasvaa lineaarisesti konsentraation kasvaessa. Tämä alue on riippuvainen aineesta, kuten myös alueen leveys. Spektrofotometriassa käsiteltävät pitoisuudet ovat luokkaa 1 mg/l, joillakin aineilla huomattavasti matalampiakin.
Spektrofotometrin pääkomponentit ovat säteilylähde, näytetila, monokromaattori ja ilmaisin. Spektrofotometrin säteilylähde lähettää sähkömagneettista säteilyä tietyllä aallonpituusalueella. Säteily osuu monokromaattoriin, josta vain kapea aallonpituuskaista heijastuu itse näytteeseen. Osa tästä säteilystä menee näytteen lävitse ja osa absorboituu. Absorptiota tapahtuu sitä enemmän mitä vahvempi liuos on ja se riippuu myös näytteen kemiallisesta koostumuksesta. Monokromaattoria säätämällä voidaan valita eri aallonpituuksia ja tutkia näytteen absorptio koko säteilylähteen aallonpituusalueella mittaamalla säteilyn intensiteetti näytteen toisella puolella olevalla ilmaisimella. Absorption määrästä tietyillä aallonpituuksilla voidaan päätellä tutkitun aineen kemiallinen koostumus.
Ulkoplaneetta
Ulkoplaneetta on planeetta, joka kiertää Aurinkoa ulommalla radalla kuin Maa, sisäplaneetta vastaavasti sisemmällä radalla.
Ulkoplaneetta on kirkkaimmillaan oppositiossa, toisin sanoen samassa
suunnassa kuin Maa Auringosta katsoen.
Ulkoplaneettoja ovat Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus. Usein mainitaan ulkoplaneettojen kuut omana taivaankappaleryhmänään. Ne ovat enimmäkseen jäästä ja myös kivestä koostuvia, useimmiten kraatterisia, kappaleita.
Sakari Virkkunen
Veli Niilo Sakari Virkkunen (vuoteen 1935 "Snellman"; 29. toukokuuta 1925 Karttula – 22. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän oli "Ylioppilaslehden" päätoimittajana vuosina 1951–1954. "Suomen Kuvalehden" toimituskuntaan hän kuului vuodesta 1955 alkaen ensin toimitussihteerinä vuoteen 1967, toimituspäällikkönä vuosina 1968–1972 ja lopulta erikoistoimittajana ja kolumnistina vuosina 1973–1986.
Virkkusen tunnetuimmat kirjalliset teokset olivat Paasikiveä edeltäneitä tasavallan presidenttejä käsittelevät kirjat.
Virkkunen aloitti vuonna 1958 Suomen Kuvalehdessä "Jyviä ja akanoita" -palstan, johon on vuosien mittaan koottu lehdissä, radiossa ja televisiossa sattuneita tahattomia, huvittavia oikeinkirjoitus- ja sanavirheitä. Näistä parhaita Virkkunen kokosi vuonna 1988 kirjaksi.
Sakari Virkkunen julkaisi "Suomen Kuvalehdessä" kolumneja otsikolla ”Miten maa makaa”. Nämä kolumnit eivät suinkaan aina olleet Suomen poliittisen johdon − tai kuten Virkkunen itse ilmaisi: ”ns. edistyksellisten piirien” − mieleen.
CDG
Kirjainyhdistelmä CDG tai CD+G on lyhenne englanninkielisistä sanoista Compact Disc + Graphics. Kyseessä on tavallinen CD-levy, jossa on hyödynnetty se tila, joka CD:n ääni-informaation tallennuksen jälkeen jää yli tasaisesti jakautuen koko levyn tallennusalueelle. Tämä "ylijäämätila" on juuri ja juuri niin iso, että levylle voidaan koodata kappaleiden sanat käytettäväksi esimerkiksi karaokessa.
Vaikka käytettävissä olevan tilan pienuudesta johtuen grafiikka on usein hieman kömpelön näköistä, on se hyvin luettavissa, ja myös kirjainten väri yleensä vaihtuu kappaleen edetessä laulun helpottamiseksi. Sanat saadaan näkyviin vain erityisesti CDG-formaattia varten suunnitellulla koodinpurkulaitteella soittimen optisen ulostulon kautta. Joissakin kuvaa toistavissa soittimissa tämä purkutoiminto on sisäänrakennettuna.
CDG-formaatin levyt soivat kuitenkin kaikissa CD-soittimissa kuten tavalliset CD:t, joten vaikka sanojen purkuun tarvittavaa tekniikkaa ei olisi käytössä, niiden mukana voi yleensä aina laulaa.
Royal Comics Syndicate
Royal Comics Syndicate on suomalainen sarjakuvasyndikaatti, joka on toimintansa alusta lähtien ottanut tavoitteekseen kotimaisen sarjakuvan kansainvälistämisen. Sarjakuvasyndikaatti toimii sarjakuvantekijöiden agenttina ja myy tekijöiden puolesta sarjakuvien julkaisuoikeuksia sanomalehdille, aikakauslehdille ja muille medioille. Royal Comics Syndicaten on perustanut sarjakuvataiteilija Timo Kähkönen, jonka tunnetuin sarjakuva on Paikallisuutisia. Syndikaatti on perustettu vuonna 2004. Sarjakuvasyndikaatin tavoitteena on suomalaisten sarjakuvantekijöiden toimintaedellytysten parantaminen myymällä heidän tuontantoaan kansainvälisille markkinoille.
Syndikaatin levityksessä on kuusi sarjakuvaa.
Autolautta
Autolautta on alus, joka kykenee kuljettamaan autoja vesistön yli. Ajoneuvojen lastaus aluksen autokannelle ja sieltä pois tapahtuu keulassa ja perässä olevien porttien kautta (Ro-Ro).
Ensimmäiset käyttöönotetut lautat olivat pääasiassa ajoneuvojen kuljetusta varten. Matkustajia ja raskaan kaluston kuljettajia varten aluksissa oli hyttipaikkoja ja makuusalonkeja, joissa saattoi levähtää matkan ajan. Viihdykkeitä ei ruokaravintolaa ja baaria lukuun ottamatta juuri ollut.
Nykypäivän autolautat muistuttavat usein risteilyaluksia, ja ajoneuvojen siirto meren yli on muuttunut toisarvoisemmaksi. Lauttaristeilyille lähdetään nykyään huvittelemaan, ja niissä on muun muassa useita ravintoloita ja baareja, uima-allasosasto saunoineen, pelikasino, lapsimatkustajille omat leikkihuoneensa, sekä verovapaa myymälä. Tämän johdosta varustajat puhuvat mieluummin ”risteilylautoista”.
EU-sisäliikenteessä Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä verovapaus on säilytetty Ahvenanmaata koskevan tullivapauden avulla.
Extras
Extras (esitetty Yle TV1:llä nimellä Tahtoo tähdeksi kanssa) on brittiläinen komediasarja, joka kertoo elokuvissa ja televisiossa työskentelevistä avustajista. Sarjan ovat käsikirjoittaneet ja ohjanneet Ricky Gervais ja Stephen Merchant, jotka myös esittävät sarjan kahta päähenkilöä. "Extrasia" on tehty kaksi kuuden jakson kautta sekä jouluspesiaali jouluksi 2007. Sarja on BBC:n ja HBO:n yhteistuotantoa. Se on palkittu muun muassa Baftalla, Golden Globella ja Emmyllä.
Sarjan päähenkilö on Ricky Gervaisin esittämä Andy Millman. Hän on sarjan alussa huonosti töitä saava näyttelijä. Ashley Jensen on sarjassa Andyn ystävä ja kohtalotoveri Maggie Jacobs. Andy Millmanin agenttia näyttelee Stephen Merchant.
Timo Kähkönen
Timo Kähkönen (s.1970) on suomalainen Tampereella asuva sarjakuvapiirtäjä. Hänen tuotantoaan ovat muun muassa Vesa Ilmarannan käsikirjoittama Paikallisuutisia-sarjakuva, Timo Varpion käsikirjoittama "Synkkä ja myrskyinen yö" -sarjakuva-albumi, EuroSparin mainoshahmot ja lehdissä ilmestyneet sarjakuvat: "Uuno" Pirkkalaisessa ja "Maikat" Opettajassa. Hän tekee myös muotokuvia. Kähkönen on taiteilijana itseoppinut. Kähkönen on perustanut Royal Comics Syndicate -sarjakuvasyndikaatin, joka levittää kotimaisten tekijöiden sarjakuvia.
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut () on Heinolasta alkunsa saanut karaokekilpailu. Kilpailuja on järjestetty vuodesta 2003 lähtien. Kilpailun oikeudet omistaa Oy KWC Organization Ltd, joka toimii myös kilpailua ohjaavana organisaationa.
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuoteen 2005 asti Heinolan kesäteatterilla. Vuonna 2005 nelipäiväiseen tapahtumaan osallistui yhteensä noin 10 000 katsojaa. Kilpailuissa on ollut parhaimmillaan osallistujia yli 30 maasta. Vuoden 2006 finaali järjestettiin Tallinkin M/S Galaxyllä. Vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailut pidettiin Thaimaan Bangkokissa Suan-Lum Night Bazaarilla. Vuonna 2008 kilpailu palasi takaisin Suomeen, kun finaali järjestettiin kahdesti peräkkäin Lahdessa Lahti Hallissa. Vuonna 2010 finaali järjestettiin Moskovassa, missä molempiin sarjoihin saatiin ensimmäistä kertaa suomalaiset voittajat. Vuonna 2011 kilpailu vieraili Irlannin Killarenyssä ja palasi Suomen Lappeenrantaan vuosiksi 2012 ja 2013. Vuoden 2014 finaali järjestettiin Tukholmassa Solidaritet Areenalla 13.-15.11.2014.
Vuonna 2015 loppukilpailun tapahtumapaikkana oli Singapore, jossa kilpailu järjestettiin Queen-klubilla Orchard Plazalla 20.-22.11.2015. Kilpailussa oli 59 kilpailijaa 31 maasta. Osallistuneiden maiden määrä on kilpailun historian ennätys.
Vuoden 2016 loppukilpailu järjestettiin Kanadan Vancouverissa, Edgewater Casinolla. Vuonna 2016 kilpailussa oli mukana ensimmäistä kertaa duot.
Loppukilpailussa lauletaan neljä kierrosta. Yhteenlasketut pisteet ratkaisevat voittajan sekä miesten että naisten sarjoissa. Voittajat saavat rahapalkinnon ja kutsun seuraavan vuoden loppukilpailuun vieraileviksi esiintyjiksi. Tuomaristo koostuu kokeneista musiikin alan ihmisistä.
Ilmari Turja
Kaarlo Ilmari Turja (28. lokakuuta 1901 Isokyrö – 6. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja vuodesta 1970 lähtien professori. Turja toimi "Suomen Kuvalehden" päätoimittajana 1936–1951 ja perustamansa "Uuden Kuvalehden" päätoimittajana 1952–1963. Hän kuului myös AKS:ään.
Ilmari Turja oli taitava poleeminen pakinoitsija ja näytelmäkirjailija, jonka tunnetuimmat näytelmät ovat "Särkelä itte", "Päämajassa" ja "Jääkäri Ståhl". Turja kirjoitti myös murrejuttuja, muistelmia ja matkakirjoja. Turja kirjoitti "Apuun" vielä 1990-luvun alussa.
Tapani Ruokasen kirjoittama Turjan elämäkerta "Turja — kriivari" ilmestyi 2001.
Ilmari Turja oli kävi koulunsa Vaasassa ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän oli varatuomari, mutta ei koskaan työskennellyt juristina.
Turja sai ensimmäiset toimittajan oppinsa Santeri Alkiolta. Hän herätti huomiota jo "Ylioppilaslehdessä", johon hän pakinoi nimimerkillä ”Teini”. Lehden päätoimittaja oli tuohon aikaan Vilho Helanen, joka tunnettiin myöhemmin muun muassa dekkarikirjailijana.
Turja tutustui Urho Kekkoseen istuessaan käräjiä Kajaanissa. Miehet ystävystyivät, he kuuluivat kumpikin 1930-luvulla perustettuun Kesäyliopisto-seuraan, josta tuli suomalaisuuden epävirallinen linnake. Kekkosen ja Turjan yhteistyö oli näkyvintä sodan aikana, jolloin Kekkonen pakinoi Turjan päätoimittamaan Suomen Kuvalehteen nimimerkillään ”Pekka Peitsi”.
Turja toimi "Aitosuomalainen"-lehden toimitussihteerinä vuoden ajan. Lehden päätoimittajana toimi Heikki Lehmusto. "Aitosuomalainen"-lehden toimitus sijaitsi Heimolan talossa.
Ilmari Turja ja Paavo Alkio kävivät vuonna 1925 polkupyörillä Pohjois-Ruotsin Länsipohjassa tutkiakseen alueen suomalaisvähemmistön heikkoa asemaa.
Ilmari Turja lähti kesällä 1928 Norjan Ruijaan ottamaan selvää onko siellä suomalaisia ja missä tilassa. Aloitteen matkasta teki Martti Haavio. Turja sai matkarahaa ylioppilaskunnalta, Akateemiselta Karjala-Seuralta sekä osakunnaltaan. Syksyllä 1928 Turja toi käsikirjoituksen Haaviolle, joka hyväksyi kirjan painamisen. Kirja "Ruijan rantaa ja Ruijan merta, kveenejä ja kinttupolkuja" ilmestyi samana syksynä 1928.
Ilmari Turja kuvaa kirjassaan "Herrojen kanssa marjassa" (1973) Suomalaisuuden Liiton haltuun ottoa Urho Kekkosen johdolla. Aitosuomalaiset, joihin Turja itse kuului, halusivat Liiton toimivan Helsingin yliopiston suomalaistamiseksi.
Ilmari Turjan "Uusi Kuvalehti" oli tutkivan journalismin edelläkävijöitä 1950- ja 1960-luvuilla ja käsitteli monia suurta huomiota herättäneitä tapauksia, tärkeimpinä näistä olivat väärinkäytökset Mannerheim-liitossa, hyväntekeväisyyskauppojen huijaukset, sotamies Hytin sodanaikainen teloitus 1944 ja margariiniskandaali – margariiniteollisuuden ihmisravinnoksi kelpaamattomien raaka-aineiden käyttö. Ne synnyttivät myös oikeusjuttuja mutta Turja selvisi yleensä voittajana jutuissa.
Ilmari Turjan viimeinen leposija on Helsingin Kulosaaren hautausmaalla.
Karbonaatti
Karbonaatti CO on anioni, jossa esiintyy hiili- ja happiatomeja. Karbonaateiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, hiilihapon suoloja, joissa karbonaatti-ioni on anionina ja hiilihapon orgaanisia estereitä. Esimerkiksi kalsiumkarbonaattia CaCO syntyy, kun hiilidioksidia CO sitoutuu kalsiumoksidiin CaO.
Alkalimetallien karbonaatit sekä ammoniumkarbonaatti liukenevat runsaasti veteen, muut karbonaatit ovat hyvin niukkaliukoisia.
Magnetar
Magnetar on neutronitähti, jolla on huomattavasti tavallista voimakkaampi magneettikenttä. Normaalin neutronitähden magneettikenttä on 100 miljoonaa teslaa, magnetarin tuhatkertainen. Magnetarit ovat alussa "pehmeän gammasäteilyn toistajia" ja myöhemmin "poikkeavia röntgenpulsareita".
Magneettikenttä syntyy kuuman sisuksen materiaalin konvektion (lämmöstä johtuvien virtausten) synnyttäessä dynamon avulla sähköisesti varautuneiden ionien virratessa. Magnetareissa tapahtuu joskus "tähdenjäristyksiä" magneettikentän vaikuttaessa neutronitähden pinnalla olevaan rautaan. Tällöin vapautuu valtavia energiamääriä röntgen- ja gamma-alueilla. Magnetarin elinikä on korkeintaan muutama 10000 vuotta.
Savate
Savate on alkuaan ranskalainen taistelulaji. Sitä kutsutaan myös ranskalaiseksi (potku)nyrkkeilyksi. Jotkut pitävä lajia ainoana ”aitona” eurooppalaisena kamppailulajina. Lajin miespuolisia harrastajia kutsutaan nimellä "savateur" tai "tireur" ja naispuolisia harrastajia vastaavasti nimellä "savateuse" tai "tireuse".
Savaten juuret johtavat 1700-luvun loppupuolelle Marseillen satamaan, jossa merimiehet kehittivät tehokkaan tappelulajin. Tällöin laji oli pelkästään potkuihin perustuva johtuen silloisesta Ranskan laista, joka rankaisi ankarasti suljetulla nyrkillä lyönnistä, muttei potkuista. Lajin nimen sanotaan tulevan tällöin aseina käytetyistä paksupohjaisista, messinkikärkisistä nahkakengistä (, puhekielessä "savate").
Savate on nykyään levinnyt yli 40 maahan. Ranskassa harrastajia on yli 50 000, joista naisia noin 7 000. Suomessa savatea voi harrastaa ainakin Helsingissä, Lappeenrannassa, Hyvinkäällä ja Mäntsälässä. Savatea sanotaan myös ”ranskalaiseksi katutappeluksi”.
Savatessa yhdistyvät nopeat ja tehokkaat potkut ja perinteisen nyrkkeilyn käsitekniikat. 
Tekniikat pyrkivät realistisuuteen, tehokkuuteen ja järjenkäyttöön. Potkut eivät ole luonteeltaan kovin ”akrobaattisia”, vaan suurin osa potkuista voidaan suorittaa vastustajan vartalon ala- tai keskivartaloon. Potkut suoritetaan kantapäällä, jalkapöydällä, kengän sisä- tai ulkosyrjällä, 
kengän kärjellä ja jalkapohjalla.
Myöhemmin tekniikoihin on tullut lisänä myös "Pariisilainen paini" ("Lutte Parisienne") sekä "keppitekniikat" ("La canne").
Kilpailussa kielletyt, itsepuolustukseen tarkoitetut tekniikat kulkevat nimellä "Défense de la rue". Näitä harjoitellaan savateen pohjautuvassa itsepuolustuslajissa, Savate Défensessä.
Farid Khider, Johnny Catherine, Tony Ancelin, Cyrielle Girodias, Richard Sylla, Andrè Panza, Kamel Chouaref, Sébastien Farina, Bertrand Soncourt, Amri Madani, Christophe Landais, Enoch Effah, Arnaud de Pape, Johnny Catherine, Jacques Dobaria, Kader Kessaghli, Derenik Sargsyan, Fathi Mira, Jérôme Huon, Tony Ancelin, Ismaila Sarr, Djibrine Fall-Télémaque Cyrielle Girodias, François Pennacchio, Paolo Biotti, Julie Burton, Slimane Sissoko, Max Greco, Julie Lazard, Mike et Sullivan Lambret, Richard et Romain Carbone, Tony Ancelin, Alexandre Dumas, Gioachino Rossini, Lordi Byron.
Varusteita savatessa ovat trikoopuku (ransk. "combinaison"), nyrkkeilyhanskat,savatejalkineet, hammas-, ala- ja säärisuojat.
Harrastajan tasosta kertoo, itämaisen vyöarvon sijasta, pukuun kiinnitettävä hanskan merkki.
Hanska-arvot ovat:
Dynamoteoria
Dynamoteorian mukaan joillakin taivaankappaleilla havaittu magneettikenttä syntyy sähköä johtavan aineen virtauksesta.
Dynamon toiminnalle määritellään kolme ehtoa:
Ionisoituneen tai muun sen kaltaisen sähköisen aineen virtaus synnyttää magneettikentän. Kun sähköinen aine toisaalla virtaa magneettikentän läpi, se synnyttää sähkövirtoja, jotka synnyttävät magneettikenttiä. Magneettikentät muuttavat puolestaan virtauksia. Näin syntyy mutkikas systeemi, jota sanotaan dynamoksi. Dynamo ylläpitää itse itseään. Taivaankappaleen pyöriminen järjestää magneettikentän suurelta osin kaksinapaiseksi, dipoliksi. Eri taivaankappaleiden dynamot ovat hieman erilaisia.
Magneettikenttä voi syntyä sulassa metallissa, metallisessa vedyssä, varautuneissa molekyylioneissa tai ionisoituneessa sähköisessä kaasussa syntyy magneettikenttä kaasun virratessa pyörimisestä johtuvan coriolisvoiman takia.
Jotta magneettikenttä voitaisiin selittää dynamoteorialla, pitäisi selittää myös virtauksia synnyttävät lämmönlähteet ja niiden jakatuminen taivaankappaleen kolmiulotteisessa rakenteessa. Täydellistä selitystä ei vielä ole, ja kaikkiin selityksiin liittyy monimutkaista matematiikkaa. Vuonna 2005 monia keskeisiä osia kyettiin mallintamaan supertietokoneella, ja ensimmäistä kertaa tulokset vastasivat havaintoja.Dynamo synnyttää magneettikenttiä myös aktiivisten galaksien ytimissä kuuman ionisoituneen kaasun kiertäessä mustan aukon ydintä tai muissa kertymäkiekoissa. Kalvoparadigma ("kalvoteoria") kuvaa dynamoa mustan aukon lähellä.
Terapia
Terapia (lat. "therapīa", , sananmukaisesti "parantaminen") on pyrkimys korjata terveysongelma, ja se yleensä seuraa lääketieteellistä diagnoosia. Arkikielessä käsite viittaa tavallisesti psykoterapiaan tai puheterapiaan, mutta se voi joissain yhteyksissä viitata myös fysioterapiaan.
Suomessa työskentelevistä terapeuteista Valviran hyväksymiä laillisia ammattihenkilöitä ovat puheterapeutit, toimintaterapeutit, fysioterapeutit sekä ravitsemusterapeutit. Näitä ammatteja ei voi harjoittaa muu kuin laillistettu ammattihenkilö. Lisäksi sekä psykoterapeuteilla että jalkaterapeuteilla on Valviran myöntämä nimikesuojattu ammattinimike. Sen sijaan esim. taide- tai musiikkiterapeuttina voi työskennellä ilman Valviran myöntämää laillistusta.
Muita terapiamuotoja ovat:
Psykoanalyysissä tavoitteena on, että potilas tulee tietoiseksi omista tiedostamattomista pyrkimyksistään terapeutti-potilas -dialogin myötä. Potilas saa puhua vapaasti ajatuksistaan ja mielikuvistaan terapeutille. Hänen ei tarvitse erityisesti keskittyä lapsuuden tapahtumiin, vaan lapsuuden kokemuksiin liittyvät toiveet ja pelot tulevat esiin potilaan kokemissa tunteissa analyytikkoa kohtaan. Psykoanalyysi kestää hoitona yleensä 4-7 vuotta.
Kirjallisuusterapiassa käytetään valmista kirjallista aineistoa ryhmämuotoisen terapian välineenä. Terapeuttisuus ryhmässä perustuu läsnäolijoiden väliseen vuorovaikutukseen, jossa jäsenten kirjoituksista annettu ja saatu palaute on keskeistä.
Rautakello
Rautakello on jyväskyläläinen yhtyemuodossa vuonna 2002 perustettu rock-yhtye. Sen ensimmäinen albumi, "1.", ilmestyi 6. kesäkuuta 2003. Siltä julkaistiin singleinä kappaleet ”Rautakello” ja ”Muisto”, joista ensimmäinen on julkaistu myös Poko Rekordsin "Suomirokkia 8" -kokoelmalevyllä ja jälkimmäinen vuotta myöhemmin kokoelmalevyllä "Suomirokkia 9". Levy-yhtiön myötävaikutuksella yhtye pääsi myös "Pahat pojat" -elokuvan DVD-julkaisun mukana tulleelle bonus-CD:lle kappaleella ”Polttomerkki”.
Yhtye sai alkunsa laulaja Tommi Hännisen aloitteesta tehdyistä demokappaleista. Demoa oli tarkoitus levittää ainoastaan ystäville ja tutuille. Ollikainen ja Jämsen olivat jo hyvin varhaisessa vaiheessa mukana Ollikaisen äänittäessä ja tuottaessa demoa ja Jämsenin soittaessa kitarat. Roolit sekoittuivat myöhemmin ja kaikki kolme osallistuivat lopulta sävellykseen, sovitukseen, tuotantoon ja soitantaan. Nimenä yhtyeellä oli tuolloin Kaulin.
Ensimmäisen demon valmistuttua kesällä 2002 kolmikko päätti leikkimielellä lähettää valmistuneita demolevyjä levy-yhtiöille, ja pian Poko Rekords ottikin yhteyttä haluten kuulla lisää. Syksyllä valmistui toinen demo ja Pokon kiinnostus säilyi, joten yhtye alkoi etsiä harjoitustiloja ja täydentää kokoonpanoa siirtyäkseen studio-yhtyeestä live-soittoon kykeneväksi oikeaksi yhtyeeksi. Myös levy-yhtiö antoi ymmärtää että ilman keikkailevaa bändiä ei sopimusta synny. Rumpuja soittamaan värvättiin Petri Honkonen, joka oli yhtyeen jäsenille tuttu rumpali Äänekosken ajoilta. Bassoa soitti ensin Ollikainen, mutta tavoitteena oli löytää joku muu soittamaan bassoa, koska Ollikainen halusi keskittyä kitaraan. Aluksi basistiksi kiinnitettiin yhtyeen vanha ystävä Tomi Kankainen Äänekoskelta, mutta hyvin pian kävi selväksi että etäisyyden ja kiireiden vuoksi Kankainen ei kerkeäisi aktiiviseen bändiharjoitteluun Jyväskylässä. Kankaisen tilalle löytyi pian Saarijärven musiikkiopiston rehtorina toiminut Timo Tikka.
Talvella yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Poko Rekords Oy:n kanssa ja muutti samalla nimensä Rautakelloksi levy-yhtiön pyynnöstä. Myös yhtyeen jäsenten mielestä uusi nimi oli parempi ja kuvaavampi. Keväällä 2003 valmistui levy, joka levy-yhtiön antamien tietojen mukaan menestyi keskinkertaisesti. Radiosoitto jäi kuitenkin vähäiseksi kuten myös esiintymiset vuonna 2003 (Tullikamarin klubi, Lutakko, Tullikamarin pakkahuone ja Tavastia). Vuoden 2003 lopussa kitaristi Ollikainen jäi pois yhtyeestä sulassa sovussa. Kun EMI:in kuuluva Poko Rekords sai vuoden 2004 alussa käskyn karsia pienimpiä ja heikommin menestyneitä artistejaan, yhtyeelle ilmoitettiin, ettei Pokolla ole kiinnostusta seuraavan levyn julkaisuun.
Trevor Pinnock
Trevor David Pinnock (s. 16. joulukuuta, 1946) on brittiläinen kapellimestari ja cembalisti. Hän on tunnettu erityisesti barokkimusiikin tulkinnoistaan.
Pinnock syntyi Canterburyssä, jossa hän kävi Cathedral Choir Schoolia ja opiskeli urkujen ja cembalon soittoa Lontoossa Royal College of Musicissa. Hän teki ensiesiintymisensä Lontoossa Galliard Ensemblen kanssa Royal Festival Hallissa vuonna 1966. Vuonna 1973 hän perusti The English Concert -yhtyeen, joka on erikoistunut barokkimusiikin esittämiseen periodi-instrumenteilla. Hän jatkoi yhtyeen johtamista vuoteen 2003 saakka, jolloin seuraajaksi tuli viulisti Andrew Manze.
Vuonna 1988 hän teki ensiesiintymisensä New Yorkissa johtaen Händelin oopperan "Giulio Cesare". Vuosina 1991–1996 hän oli taiteellisena johtajana National Arts Centre Orchestrassa Ottawassa.
Pinnockille myönnettiin CBE-kunniamerkki vuonna 1992.
Vilho Pekkala
Vilho Ferdinand Pekkala (3. huhtikuuta 1898 Kotka – 20. lokakuuta 1974 Kotka) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, Talikkalan Tovereita ja Hallan Visaa.
Pekkala joutui vuonna 1929 elinikäiseen kansainväliseen kilpailukieltoon. Suomen olympiajoukkueen palatessa Amsterdamin olympialaisista 1928 S/S Oihonna-laivalla päihtynyt Pekkala oli aiheuttanyt häiriötä laivalla ja uhkaillut muun muassa laivan kapteenia niin että hänet jouduttiin sulkemaan lopulta hyttiinsä. Myös olympiavoittaja Ville Ritola oli jouduttu sulkemaan hyttiinsä päihtymyksen ja tappeluun osallistumisen vuoksi mutta hän selvisi ilman kilpailukieltoa. Ritola poistui kuitenkin Suomesta ensimmäisellä laivalla Yhdysvaltoihin. Pekkalan kotimainen kilpailukielto päättyi 1930 ja hän osallistui vielä vapaapainin SM-kilpailuihin 1931 sijoittuen kolmanneksi mutta ulkomaille hän ei enää päässyt kilpailemaan.