hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lauricochan kulttuuri
Lauricochan kulttuuri oli varhaisten metsästäjä-keräilijöiden luoma kivikautinen intiaanikulttuuri Perussa noin 8000–2500 eaa. Siihen liittyvät löydöt on tehty Lauricochan luolasta, joka on Andeille 4 000 metrin korkeudessa meren pinnasta Huanucon lähellä Amazoninin latvoja. Lauricochan löytöjä on pidetty Perun vanhimpina ihmislöytöinä.
Ensimmäiset ihmiset asuttivat lähellä Marañónjoen latvoja sijaitsevan Lauricochan luolan noin 9 500 vuotta sitten, kun jääkauden jäät olivat sulaneet. Paikka sijaitsee alkulähteillä. Lauricochan ensimmäinen vaihe on ajoitettu noin vuosille 8000–6000 eaa. Varhaisimmasta kerroksesta on löytynyt muun muassa ihmisten luurankoja ja keihäitä, joiden kärjet ovat lehdenmuotoisia. Löydetyt kohteet edustavat kausittaisia metsästysmajoja. Lauricochan kulttuurin toinen jakso on ajoitettu vuosille 6000–4200 eaa ja kolmas jakso ulottui noin vuoteen 2500 eaa. Kulttuurin jaksot erottuvat erilaisten keihäänkärkien perusteella. Viimeisen jakson aikana Perun rannikolla oli jo varhaisia maanviljelyskulttuuria, joista on löytynyt jäänteitä myös Lauricochan kulttuurin keihäänkärjistä.
Anestesia
Anestesia tai nukutus tai narkoosi on lääketieteen termi, jolla tarkoitetaan kivun poistoa ihmisen tai eläimen toimenpiteen ajaksi. Anestesioihin keskittynyttä lääketieteen osa-aluetta nimitetään anestesiologiaksi. Anestesiatyyppejä ovat yleisanestesia, alueellinen anestesia, paikallisanestesia ja dissosiatiivinen anestesia. Anestesiologiset kivunpoistomenetelmät ovat nukutus ja puudutukset, esimerkiksi spinaali-, epiduraali- ja plexuspuudutukset. Yleisanestesian katsotaan koostuvan kolmesta osatekijästä: kivun poistosta, nukutuksesta ja lihasten rentoutumisesta. Anestesian suorittaa anestesialääkäri (eli anestesiologi, puhekielessä usein nukutuslääkäri) jonkin anestesia-aineen avulla.
Anestesiamenetelmien kehittyessä haittavaikutukset ovat tulleet harvinaisemmiksi, ja yhä vaikeammin sairaita henkilöitä voidaan hoitaa yhä turvallisemmin. Leikkaus ja nukutus edellyttävät aina peruselintoimintojen huolellista valvontaa. Tavallisimpia haittavaikutuksia ovat (noin yhdelle kymmenestä-sadasta) pahoinvointi, kurkkukipu, väsymys ja kutina. Harvinaisiin haittavaikutuksiin (noin yhdelle tuhannesta) kuuluu mm. virtsaamisvaikeus, hengitystieinfektio, lihaskipu, hammasvaurio (vaikean tai taitamattomasti suoritetun laryngoskopian tuloksena) ja pitkäaikainen muun sairauden vaikeutuminen.
Yksi musta luku anestesian historiassa on kuraren käyttö vauvojen leikkauksissa. Aina vastasyntyneistä 18 kuukauden ikäisille vauvoille tehtiin vuosikymmenien ajan leikkauksia kuraren avulla. Leikkauksessa voidaan käyttää kuraren synteettistä vastinetta, pankuronia, joka halvaannuttaa lihakset. Ihminen on siis täysin kykenemätön liikuttamaan lihaksiaan millään tavoin. Mutta kurare ei kuitenkaan poista kipua. Vauva saattoi siis olla tajuissaan ja tuntea kipua laajankin leikkauksen aikana. Tämä vauvojen leikkauksissa käytetty menetelmä tuli julkisuuteen vasta vuonna 1985, kun joillekin vanhemmille selvisi, että heidän vakavasti sairaat vauvansa eivät leikkauksen aikana oikeasti saaneet lainkaan kivunlievitystä. Tämä oli ollut mahdollista, koska lääkäreiden keskuudessa eli voimakkaana käsitys, etteivät vauvat kykene tuntemaan kipua.
Useimpien villieläinten kohdalla anestesia hoidetaan rauhoittavalla nuolella tapaturmien välttämiseksi.
Haakon V Maununpoika
Haakon V Maununpoika (Haakon Pitkäsääri, 1270–1319) oli Norjan kuningas 1299–1319. Haakon oli Maunu Lainparantajan nuorempi poika, ja häntä pidetään Kaunotukan huoneen viimeisenä kuninkaana. Haakon seurasi vanhempaa veljeään Eerik Maununpoikaa valtaistuimelle tämän kuoltua ilman miespuolista perillistä.
Haakon jatkoi veljensä sotaisaa politiikkaa Tanskaa vastaan, mutta vuonna 1309 hän solmi rauhan tanskalaisten kanssa. Sisäpolitiikassaan hän pyrki vahvistamaan kuninkaan valtaa. Haakonin seuraaja oli hänen lapsenlapsensa, Ruotsin prinssi Maunu Eerikinpoika. Kuninkaan aviottoman tyttären Agneksen puoliso Hafthor Joninpoika Roos af Hjelmsäter oli ritari, valtioneuvos ja paroni. Hafthor Joninpoika oli kuningas Haakon V Maununpojan kuoltua 1319 yksi kolmivuotiaan kruununperillisen Maunu Eerikinpojan holhoajista.
Chincha
Chincha-kulttuuri tai -valtio oli Perun rannikkovaltio Chimorin eteläpuolella 1100-1440. Se syntyi Wari-valtion hajottua, ja joutui inkojen vallan alle.
Se oli eräs rannikon pienistä kuningaskunnista. Chincha ulottui Piscon, Nascan, Ican ja Chinchan jokilaaksoihin. Kulttuurin keskus on La Centinela eli Chincha Baja, jonka ala oli 400 000 m². Myös on tehty löytöjä Tambo de Morasta. Chinchat olivat inkavaltiossa inkojen liittolaisia.
Chincha-heimon mukaan on nimetty Chinchasaaret ja chinchilla ("pieni chincha", pieni lemmikkieläin).
Eliel Aspelin-Haapkylä
Eliel Aspelin-Haapkylä, nimimerkki "Ellei" (9. lokakuuta 1847 Veteli – 11. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen professori, valtioneuvos ja kulttuurintutkija. Hän toimi Helsingin yliopiston estetiikan professorina ja Tiedeakatemian ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän oli fennomaani, suomalaisen kirjallisuudentutkimuksen ja taiteen tutkimuksen kehittäjä sekä kirjallisuuskriitikko.
Aspelin-Haapkylän laajin kirjallinen työ oli neliosainen "Suomalaisen teatterin historia" (1906–1910). Hän kirjoitti myös useita elämäkertoja ja julkaisi ensimmäisen suomenkielisen taidehistorian alan väitöskirjan. Aspelin-Haapkylä toimi "Valvojan", "Ajan" ja "Uuden Suomettaren" avustajana. Hän suomensi nimimerkillä Ellei Charles Dickensin romaanin "Kotisirkka" ja Henrik Ibsenin näytelmän "Kuninkaan-alut".
Vuonna 1890 Aspelin-Haapkylä oli mukana perustamassa kustannusosakeyhtiö Otavaa. Hän oli Aleksis Kiven henkilökohtainen tuttu ja tukija ja toi esille myös muun muassa Minna Canthin ja Jalmari Finnen teoksia. Hän keräsi merkittävän kokoelman suomalaista kuvataidetta, jonka lahjoitti Ateneumin taidemuseolle.
Nick Oliveri
Nick Oliveri (s. 21. marraskuuta 1971) on yhdysvaltalainen muusikko Palm Desertistä, Kaliforniasta. Hän oli tunnetun Kyuss-yhtyeen basisti. Parhaiten tunnetuksi hän tuli Queens of the Stone Agen basistina. Hän oli myös mukana The Desert Sessionsissa. Oliveri lauloi muun muassa QOTSA:n kappaleissa "Autopilot", "Six Shooter" ja "Gonna Leave You", joissa hänen laulutaitonsa näkyi erityisen hyvin.
Oliveri liittyi Queens of the Stone Ageen vuonna 1998 pian Queens of the Stone Agen esikoislevyn nauhoitusten jälkeen. Oliverin puhelinviesti Joshua Hommelle, jossa hän ilmoittaa tälle liittyvänsä Queens of the Stone Ageen, kuullaan ensialbumin viimeisessä kappaleessa "I Was A Teenage Hand Model". Oliveri soitti bassoa ja lauloi joissakin kappaleissa seuraavalla kahdella Queens of the Stone Agen studioalbumilla. Oliveri ja Homme soittivat myös molemmat Masters of Realityn albumeilla "Deep In The Hole" (2001) ja live-albumilla "Flak'n Flight" (2003). Oliveri soitti vielä seuraavalla epävirallisella mini-cd:llä "Stone Age Complications", joka sisälsi cover-kappaleita ja harvinaisuuksia. Mini-cd ei kuitenkaan ollut Queens of the Stone Agen itsensä julkaisema, vaan yhtyeen levy-yhtiön Interscope Recordsin julkaisema. Nick erosi QOTSA:sta vuonna 2004 hänen ja Josh Hommen riidan vuoksi. Josh Homme ei pitänyt Nick Oliverin jatkuvasta huonosta käytöksestä.
Oliveri oli tunnettu siitä, että hän usein soitti keikoilla ilman paitaa ja joskus jopa alastomana. Hänet jopa pidätettiin keikan jälkeen QOTSA:n soittaessa Rio de Janeirossa, sillä hän esiintyi alasti.
Nick oli vierailevana laulajana Turbonegron albumilla "Party Animals".
Kesäkuussa 2006 Oliveri viimeisteli uuden Mondo Generator -albumin "Dead Planet (Sonic Slow Motion Trails)" Los Angelesissa, Kaliforniassa Dave Grohlin studiolla. Albumi nauhoitettiin Ben Perrierin ja Ben Thomasin kanssa. Albumi julkaistiin vuoden 2006 lopulla Isossa-Britanniassa ja hieman myöhemmin Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Aivokudos
Aivokudos isoaivoissa ja pikkuaivoissa koostuu hermosoluista eli neuroneista sekä niitä ympäröivistä hermotukisoluista, jotka ovat järjestäytyneet tietyllä tavalla. Sen sijaan aivorungossa solut eivät ole järjestäytyneet yhtä selkeiksi alueiksi.
Isoaivokuori koostuu pääasiassa harmaasta aineesta, joka sisältää lähinnä hermosolujen soomaosia ja tuojahaarakkeita (dendriittejä). Lisäksi harmaassa aineessa on hermosoluja huoltavia gliasoluja. Isoaivokuoren lisäksi harmaata ainetta esiintyy pieninä saarekkeina, tumakkeina, syvemmälläkin aivoissa sekä selkäytimen pylväissä. Aivorungon alueella harmaa aine muodostaa tumakkeita yhtenäisemmän aivoverkoston. Harmaassa aineessa on runsas hiussuonitus.
Valkea aine muodostaa aivojen sisemmän loppuosan. Se koostuu pääosin hermoimpulsseja soomaosista muualle hermostoon kuljettavista hermosolujen aksoneista ja niitä ympäröivistä gliasoluista sekä verisuonista. Valkean värinsä kudos saa aksoneita ympäröivien myeliinituppien rasva-aineesta, myeliinistä. Valkeaa ainetta on myös selkäytimen reunaosissa.
Aivoja ja selkäydintä ympäröivät lisäksi sidekudoksesta koostuvat aivokalvot.
Hannes Alfvén
Hannes Olof Gösta Alfvén (30. toukokuuta 1908 Norrköping – 2. huhtikuuta 1995 Djursholm) oli ruotsalainen plasmafyysikko. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1970 magnetohydrodynamiikan teorian kehittämisestä.
Alfvén väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa vuonna 1934. Vuonna 1940 hänestä tuli Tukholman Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun teoreettisen sähkötekniikan professori, vuonna 1946 elektroniikan professori ja vuonna 1963 plasmafysiikan professori.
Kuninkaallisen teknillisen korkeakoulun Alfvénlaboratoriet on nimetty hänen mukaansa, samoin asteroidi 1778 Alfvén.
Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1970 plasmafysiikan tutkimuksista.
Kinnarodden
Kinnarodden on Pohjois-Norjan Finnmarkin läänissä, Nordkinnin niemimaan pohjoiskärjessä sijaitseva 234 metriä korkea kallioniemi. Se on Euroopan mantereen pohjoisin kohta (71° 08′ 02″ pohjoista leveyttä).
Kinnarodden sijaitsee Gamvikin ja Lebesbyn kuntien rajalla. Se on varsin vaikeapääsyinen. Niemelle vie Gamvikin Mehamnin taajamasta 23 kilometriä pitkä hyvin viitteellisesti viitoitettu vaellusreitti, joka on vaikeakulkuinen ja vaativa. Huonon sään yllättäessä reitti on lähes kulkukelvoton. Sinne järjestetään myös veneretkiä.
Nordstrand
Nordstrand (friisin kielellä "Noordströön") on Pohjanmeren rannikolla, Pohjois-Saksassa sijaitseva entinen Pohjoisfriiseinsaariin kuulunut saari. Saaren ja mantereen väliin on rakennettu patoja, joiden väli on kuivattiin vuonna 1987 suurelta osin polderiksi ja saari on näin ollen nykyisin niemimaa.
Saarella on kaksi kuntaa, Nordstrand ja Elisabeth-Sophien-Koog.
Niemimaan pinta-ala on noin 50 neliökilometriä ja asukasluku noin 2 200. Aiemmin Nordstrand on ollut osa isompaa saarta, joka kuitenkin jakaantui pienempiin osiin myrskyvuoksen aikana vuonna 1634. Vuonna 1936 se yhdistettiin mantereeseen pengertiellä.
Chachapoyas-intiaanit
Chachapoyas-intiaanit elivät pohjoisen Perun vuoristossa ennen inkoja ja inkojen aikoihin. Chachapoyilta on jäänyt kaupunkeja, joita on löydetty espanjalaisvalloitusten jälkeen.
Chachapoyas-intiaaneista on olemassa vain vähän arkeologisia todisteita, koska haudanryöstäjät ovat vieneet mennessään suuren osan muumiosta. Chachapoyas-intiaanien alue on ollut asutettuna 200 jaa., niin kulttuurin oletetaan kehittyneen noin vuoden 800 jaa. tienoilla. Suurimpia löydettyjä asutuskeskuksia ovat Gran Pajaten ja Kuélap.
Noin 3 kilometriä korkean Kuélapin kallio tasanteilta on löydetty satoja hautoja. Kuélapin linnoitus on chahapoyien rakentama. Etelä-Amerikan suurin linnoitus osoittaa, että chachapoyat olivat taitavia insinöörejä. Linnoituksen neljä sisääntuloaukkoa on suunniteltu niin kapeaksi että niistä mahtui vain ihminen kerrallaan, joka helpottaa vartioimista ja linnoituksen suojaamista. Linnoitukset ovat saattaneet syntyä puolustustarpeisiin huari-heimoja vastaan.
Suurin chachapoyan-intiaanien museo on Leymebamban museo. Se sai alkunsa yhdestä suurimmasta Chachapoyan-intiaani löydöstä Laguna de los condoresissa. Löytö tehtiin vuonna 1996. Yhdestä, lähes luoksepääsemättömästä luolasta kallion jyrkänteeltä, löydettiin 219 koskematonta palsamoitua muumiota. Mutta miksi ruumiit olivat palsamoituja, kun Kuélapissa niitä ei oltu palsamoitu. Vastauksen kertoo radiohiiliajoitus joka ajoittuu inkavalloituksen jälkeiselle puolelle. Muumiointitapa on chacnapoyan-intiaanien ja inkojen välinen risteytys.
Vuonna 1475 inkojen päällikkö Túpac Inca Yupanqui löi chachapoyat vuodessa suurella ylivoimalla. Useat inkojen valloittamat alueet oli luovutettu ylivoiman edessä. Chachapoyat sen sijaan taistelivat miltei viimeiseen mieheen, sillä he eivät olleet tottuneet johtajiin tai kuninkaisiin omassa demokratiassaan. Estääkseen kapinoinnin inkat karkottivat kaikki nuoret sotilaat, vaikkakin kapinointia tapahtui vielä vuosia.
Lähes ainoat kirjalliset todisteet ovat espanjalais-valloittajien aikaisissa kirjoissa.
1. JIM D HISTORIA: Intiaanien salaisuuksia.
Amfiktyoniliitto
Amfiktyoniliitto () oli antiikin Kreikassa uskonnollinen järjestö, jonka tehtävä oli tukea jotain tärkeää kulttipaikkaa tai temppeliä. Tärkein ja tunnetuin näistä oli Delfoin oraakkelia varten perustettu amfiktyoniliitto. Liiton jäsenten kokous pystyi tuomitsemaan rangaistuksia liiton sääntöjä rikkoneita kohtaan. Rangaistukset saattoivat vaihdella aina sakoista pyhään sotaan.
Liiton nimi juontuu myyttisestä Amfiktyonista. Tradition mukaan Delfoin amfiktyoniliitto, jonka tehtävänä oli suojella ja ylläpitää Apollonin temppeliä Delfoissa ja Demeterin temppeliä Anthelassa Thermopylain lähellä, olisi ollut Amfiktyonin perustama. Liiton kaksitoista jäsentä kokoontuivat Thermopylaissa keväisin ja Delfoissa syksyisin. Delfoin amfiktyoniliitto perustettiin tradition mukaan noin vuonna 1100 eaa. Kahdentoista perustajajäsenen joukossa olivat muun muassa boiotialaiset (Thebasta), doorialaiset (Spartasta), joonialaiset (Ateenasta), lokrislaiset, fokislaiset, pythialaiset (Delfoista) ja thessalialaiset.
Chachapoyas
Chachapoyas on Amazonasin alueen pääkaupunki Perun pohjoisosassa. Vuoden 2017 väestönlaskennassa kaupungissa oli 32 026 asukasta.
Kaupungin rakennuskannassa näkyy selvästi espanjalaisten siirtomaa-ajan vaikutteet, ja kaupunkia on kutsuttu "parvekkeiden kaupungiksi". Sen nähtävyyksiin kuuluvat tummavetinen Rakastavaisten lähde ("Pozo de Yanayacu") ja suuri orkideatarha kaupungin laitamilla.
San Juan (peli)
San Juan on Andreas Seyfarthin suunnittelema Puerto Ricoon perustuva korttipeli. Pelissä on tarkoituksena rakentaa San Juanin kaupunkia. Rakennuksia rakentamalla saa kerättyä pisteitä ja useimmilla rakennuksilla on jokin erikoisominaisuus. Lisäksi pelissä on Puerto Ricon tavoin tuotantolaitoksia, jotka tuottavat indigoa, sokeria, tupakkaa, kahvia ja hopeaa. Näitä tuotteita voi myydä edelleen saadakseen rahaa, eli kortteja.
Pelimekaniikka perustuu ammatteihin, joita pelaajat voivat vuorollaan valita. Kun ammatti valitaan, kukin pelaaja tekee vuorollaan siihen liittyvät toimenpiteet (kuten esimerkiksi rakentamisen) ja sen jälkeen valintavuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle. Kun kaikki pelaajat ovat valinneet ammattinsa, siirtyy kuvernööri-kortti (aloittavan pelaajan merkki) seuraavalle pelaajalle ja valinnat aloitetaan alusta. Peli päättyy, kun joku pelaajista rakentaa kaupunkiinsa 12 rakennusta.
Paul Dickov
Paul Dickov (s. 1. marraskuuta 1972 Glasgow) on skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on toiminut vuodesta 2013 Englannin mestaruussarjassa pelaavan Doncaster Roversin managerina.
Ammattilaisuransa alussa vuosina 1992–1996 Dickov pelasi Arsenalissa (väliin mahtuvat lyhyet lainat Luton Townissa ja Brightonissa). Peliaika Arsenalissa oli kuitenkin koko ajan hyvin tiukalla (eniten pelejä kertyi kaudella 1994–1995, yhteensä 9) ja Dickov siirtyikin kesken kauden 1996–1997 Manchester Cityyn. Hän viihtyi Cityssä kauteen 2001–2002 saakka, jolloin vaihtoi kesken kauden Leicester Cityyn. Leicester Cityssä Dickov pelasi runsaat kaksi kautta, ja kaudella 2002–2003 hän teki ammattilaisuransa maaliennätyksen, 17 maalia. Joukkueen pudottua kauden 2003–2004 päätteeksi Englannin Valioliigasta, Dickov siirtyi kesällä 2004 Blackburn Roversiin, missä hän viipyi kahden kauden ajan, kunnes siirtyi sopimuksensa päätteeksi kaudeksi 2006–2007 Manchester Cityyn. Käytyään lainalla Crystal Palacessa ja Blackpoolissa Dickov palasi Leicesteriin elokuussa 2008.
Elokuusta 2009 tammikuuhun 2010 Dickov pelasi lainalla Englannin mestaruussarjan Derby Countyssa. Leicester purki hänen sopimuksensa helmikuussa 2010 ja kuukausi myöhemmin hän siirtyi loppukaudeksi ykkösliigan Leeds Unitediin. Kesäkuussa 2010 hänestä tuli ykkösliigaseura Oldham Athleticin pelaaja-manageri.
Dickov lopetti pelaajauransa kauden 2010–2011 jälkeen ja jatkoi Oldhamin päätoimisena managerina. Joukkue sijoittui hänen kahdella täydellä valmentajakaudellaan ykkösliigassa sijoille 17 ja 16. Hän jätti seuran helmikuussa 2013, kesken kauden 2012–2013, joukkueen saatua vain yhden pisteen yhdeksästä edellisestä sarjaottelusta. Vain viikkoa ennen Dickovin eroa joukkue oli kuitenkin onnistunut voittamaan valioliigaseura Liverpoolin FA Cupissa. Toukokuussa 2013 hänet nimitettiin mestaruussarjaan kauden 2012–2013 päätteeksi nousseen Doncaster Roversin manageriksi.
Skotlannin maajoukkueessa Dickov pelasi urallaan kymmenen ottelua ja teki yhden maalin.
Dickov on jalkapalloilijaksi suhteellisen lyhyt, 169 senttimetrin mittainen. Hän tuli tunnetuksi myös hyvin kuumaluonteisena pelaajana.
Shawn Michaels
Michael Shawn Hickenbottom (s. 22. heinäkuuta 1965) on entinen yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan paremmin kehänimellä Shawn Michaels. Michaels työskenteli World Wrestling Entertainment -promootiossa aktiivisena painijana vuodesta 1988 vuoteen 2010, pois lukien ei-painijan roolit 1998–2002. Nykyään hän työskentelee WWE:ssä sen lähettiläänä.
Michaels voitti WWE-mestaruuden kolmesti 1990-luvulla ja lisäksi WWE:n raskaansarjan maailmanmestaruuden vuonna 2002. Hän voitti myös vuosien 1995 ja 1996 Royal Rumble -ottelut ja oli yhtiön ensimmäinen Grand Slam -mestari. Slammy-palkintoja Michaels on voittanut urallaan yhteensä ennätykselliset 11.
Recuay
Recuay oli intiaanikulttuuri Perussa ennen inkoja. Se oli Mochen ja Nascan kulttuurien aikoihin ensimmäisenä vuosituhannella ajanlaskumme alun jälkeen ehkä noin 300/100 eaa.–500/600 eaa. tai 400–700 jaa. Kulttuurin ajoitus on vieläkin epämääräinen. Kyseessä oli klassinen, edistynyt intiaanikulttuuri. Recuayn kulttuuria ei ole tutkittu niin paljon kuin muita intiaanikulttuureja muun muassa Perun alueen sissisotien takia.
Katariinan palatsi
Katariinan palatsi () on Puškinin esikaupunkialueella, lähellä Pietarin kaupunkia, entisessä Tsarskoje Selossa eli "tsaarin kylässä" sijaitseva pietarilaista barokkityyliä edustava palatsi. Se toimi alun perin Venäjän tsaarien kesäresidenssinä.
Ensimmäinen rakennusvaihe vuosina 1717–1723 käsitti pienen palatsin Katariina I:n kesäkäyttöön. Arkkitehtina oli Johann Friedrich Braunstein. Rakennusta on sen jälkeen laajennettu ja muunneltu pariin otteeseen: vuonna 1733 Keisarinna Anna laajennutti sitä Mikhail Zemtsovin ja Andrei Kvasovin suunnitelmien mukaisesti.
Keisarinna Elisabet palkkasi arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin uudistamaan palatsin ulkoasun entistäkin ylellisemmäksi. Uudistusten toteuttaminen vei kaikkiaan neljä vuotta vuosina 1752–1756. Elisabetin ajalta ovat peräisin muun muassa palatsin edustusportaat, vastaanottosali ja meripihkahuone.
Palatsin valkoista, taivaansinistä ja kultaa yhdistelevä julkisivu on 306 metrin pituinen. Palatsia ympäröivät koristeelliset, ranskalaistyyliset puistopuutarhat, ja rakennuksen lukuisat salit on sisustettu taideaartein. Takorautaiset aidat ja portit on koristettu pronssisin koristein.
Alun perin meripihkahuone rakennettiin 1700-luvulla, jolloin Pietari Suuri sai sen lahjaksi Preussin kuninkaalta Fredrik Vilhelm I:ltä. Nimensä huone sai seinät peittävästä meripihka-paneloinnistaan. Toisen maailmansodan aikana Puškinia miehittäneet saksalaiset siirsivät meripihkahuoneen Saksaan, mahdollisesti Königsbergin linnaan. Se katosi sodan lopussa, eikä sen kohtaloa ole pystytty selvittämään.
Vuonna 1979 aloitettiin mittavat entisöintityöt meripihkahuoneen uudelleenrakentamiseksi. Entisöinti oli kallista ja vaivalloista, koska mallina oli lähes ainoastaan vanhoja mustavalkokuvia. Alkuperäisen huoneen kopio avattiin vihdoin yleisölle 30. toukokuuta 2003 Pietarin 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Huonetta nimitetään usein maailman kahdeksanneksi ihmeeksi mahtipontisen ulkonäön vuoksi.
Kultainen tanssisali on kooltaan noin 1 000 neliömetriä. Salin peileistä heijastuvat kullatut kyntteliköt. Katossa on Venäjän voittoa kuvaava Giuseppe Valerianin maalaus.
Juhlavat edustusportaat ovat valkoiset ja koristeena on suurikokoisia kiinalaisia ja japanilaisija maljoja. Ylätasanteella on kaksi Amor-patsasta, nukkuva ja heräävä.
Henry Rollins
Henry Rollins (s. 13. helmikuuta 1961 Washington DC, nimellä Henry Lawrence Garfield) on yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja, spoken word -artisti, runoilija, kirjailija, näyttelijä ja radiopersoona. Hän on laulanut Black Flagissa ja Rollins Bandissa. Hän asuu Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Rollins on toiminut lukuisissa poliittisissa kampanjoissa, joiden aiheena on ollut muun muassa nälänhätä, seksuaalivähemmistöjen oikeudet sekä sotien vastustaminen.
Rollins kasvoi Washingtonissa pääosin äitinsä kasvattamana ja näki avioeroisäänsä viikonloppuisin. Hänellä oli onneton lapsuus, ja hän kärsi muun muassa epävarmuudesta ja hyperaktiivisuudesta, johon hän sai lääkitystä. Neljätoistavuotiaana Rollins löysi painonnoston, mikä ansiosta hän sai itsevarmuutta. Rollins oppi äidiltään rakkauden kirjallisuutta kohtaan. Hän viihtyi yliopistossa yhden lukukauden ajan.
Vuonna 1980 Rollins liittyi punk-yhtyeeseen S.O.A. ja seuraavana vuonna laulusolistiksi Black Flagiin. Lihaksikkaan ja tatuoidun Rollinsin energiset lavaesiintymiset herättivät huomiota. Black Flagin hajottua vuonna 1986 Rollins perusti Rollins Bandin, jonka musiikissa oli myös hiukan jazz- ja heavyelementtejä. Rollins Bandin suurin menestyslevy oli "Weight" (1994), joka pääsi Billboard-listan top-40:een.
1990-luvulla Rollins alkoi kirjoitella kärjekkäitä artikkeleja lehtiin ja ryhtyi pitämään spoken word -esityksiä. Vuoteen 1997 mennessä hän oli julkaissut jo 10 kirjaa, mutta hän ei pidä itseään erityisen lahjakkaana kirjoittajana. Nykyisin Rollins kiertää maailmaa antamassa spoken word -esityksiään, joissa hän kritisoi usein Yhdysvaltain nykypolitiikkaa, etenkin George W. Bushia. Hän on esiintynyt myös elokuvissa ja toiminut radio- ja televisiojuontajana kuten "The Henry Rollins Show"'ssaan (2006–2007), jossa hän haastatteli viihdemaailman ihmisiä ja tarjosi omaa yhteiskuntakriittistä näkemystään ajankohtaisiin asioihin.
Rollins ei käytä alkoholia eikä polta, ja hän on osallistunut huumeidenvastaisiin kampanjoihin. Hän hyväksyy abortin ja vastustaa kuolemanrangaistusta.
Hermopääte
Hermopääte on hermohaaran päättymisalue, joka voi olla paljas tai erilaistunut pääte-elin. Hermopäätteitä ovat sekä efferenttien hermosyiden ja niitä hermottavien elinten väliset liitokset että afferenttien hermosyiden aistinreseptorit.
Hyvä esimerkki efferentin hermosyyn hermopäätteestä on hermo-lihasliitos, joka on motorisen hermosyyn ja lihassyyn välinen, synapsin kaltainen liitos.
Afferenttien hermosyiden aistinreseptoreita yhdistävä piirre on, että ne kykenevät reagoimaan tiettyyn (joko elimistön ulko- tai sisäpuolelta tulevaan) ärsykkeeseen ja synnyttämään sen seurauksena hermoimpulssin.
Yksinkertaisimpia ja runsaslukuisimpia aistinreseptoreita ovat vapaat hermopäätteet, joita on ihon epiteelissä, sidekudoksessa ja karvafollikkeleiden läheisessä yhteydessä. Ne reagoivat melko epäspesifisti useisiin erilaisiin ärsykkeisiin kuten kylmään tai kuumaan. Osa reseptoreista reagoi alle 15 tai yli 45 asteen lämpötiloihin lähettämällä aivoihin kipuaistimuksen. Karvatuppien ympärillä ne reagoivat hyvin herkästi karvan vähäisiinkin liikkeisiin ja toimivat siten mekanoreseptoreina. Vapaat hermopäätteet välittävät myös kipua; esimerkiksi hammasjuurissa on runsaasti vapaita hermopäätteitä. Niitä sijaitsee lihaksissa ja jänteissä, joissa ne toimivat proprioseptoreina eli kertovat elimistön asennosta, sekä useissa sisäelimissä kertomassa muun muassa virtsarakon täyttymisasteesta.
Muut ihon hermopäätteet ovat sidekudoksisen kapselin ympäröimiä, mm. kosketusta aistivat solut. Näitä ovat esimerkiksi Pacinin keräset, Meissnerin keräset, Merkelin kiekot ja Ruffinin keräset. Samoja reseptoreita on myös nivelien, luukalvon ja sisäelinten yhteydestä.
Gösta Serlachius
Gösta Michael Serlachius (26. huhtikuuta 1876 Pietarsaari – 18. lokakuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen tehtailija ja vuorineuvos (1918). Hän toimi sukunsa metsäteollisuusyrityksen G. A. Serlachius Osakeyhtiön toimitusjohtajana vuosina 1913–1942. Yhtiön perustajan G. A. Serlachiuksen oma poika Axel Ernst Serlachius epäonnistui yritysjohtajana, mutta jatkuvuus turvattiin sillä, että perustajan veljenpoika Gösta Serlachius nostettiin toimitusjohtajaksi. Sukuyhteyttä korosti vielä se, että Gösta Serlachius avioitui serkkunsa, G. A. Serlachiuksen nuoremman tyttären, Sissi Serlachiuksen kanssa.
Gösta Serlachiuksen aikana puuhiomon ja paperitehtaan käsittänyt teollisuusyritys laajeni sulfiittiselluloosatehtaalla sekä konepajalla, jotka molemmat osaltaan vähensivät riippuvuutta ulkoisesta avusta ja olivat tärkeitä tukitoimintoja itse paperinjalostustoiminnalle.
Gösta Serlachius tunnettiin myös merkittävänä taiteen ystävänä. Hänen ansiostaan G. A. Serlachius Oy lahjoitti merkittävän summan Taidehallin rakentamiseksi Helsinkiin. Sen lisäksi hän perusti vuonna 1933 Gösta Serlachiuksen taidesäätiön, jonka kokoelmat – alun perin 500 teosta käsittävän ja edelleen karttuvan – ovat nykyisin esillä Gösta Serlachiuksen taidemuseossa Mäntässä.
Tilley-lamppu
Tilley-lamppu on Tilley International PLC:n valmistama valopetrolikäyttöinen voimavalolyhty, jossa valopetroli kaasuuntuu ja palaa hehkusukassa. Lamppu perustuu englantilaisen John Tilleyn keksintöön vuodelta 1813.
Lamppu sytytetään hehkuttamalla ensin polttoainesäiliöstä nouseva ja hehkusukan läpi kulkeva kaasutinputki kuumaksi lampun varusteisiin kuuluvia, spriihin kostutettavia sytytyspihtejä käyttäen. 2-3 minuuttia kestävän esilämmityksen jälkeen kaasutinputki on riittävän kuuma muuttaakseen sen läpi kulkevan valopetrolin kaasumaiseksi. Nyt Tilley-lampun öljysäiliöön voidaan pumpata lampun säiliössä olevalla pumpulla painetta. Kun sukka hehkuu, avataan säätöventtiili ja lamppu syttyy, jolloin sytytysliekin voi sammuttaa.
Lampun valo on öljylampun valoa huomattavasti kirkkaampi ja vastaa teholtaan jopa sähkövaloa. Se pitää palaessaan pientä kohisevaa ääntä ja tuottaa runsaasti lämpöä. Hehkusukka on perinteisesti sisältänyt toriumdioksidia. Tämän aineen radioaktiivisuuden takia, hehkusukat pyritään nykyään valmistamaan ilman toriumia.
Tilley-lampun lisäksi on olemassa muitakin samalla hehkusukkaan ja lampussa kaasutettavan valopetrolin käyttöön pohjautuvalla toimintaperiaatteella toimivia voimavalolyhtyjä (tunnettuja valmistajia mm. Petromax, Hasag, Primus, Optimus). Jonkinasteista sekaannusta aiheuttaa usein se, että puhekielessä kaikista voimavalolyhdyistä on saatettu käyttää merkistä riippumatta nimitystä "petromax" ("petromaksi"), "tilley" ("tillikka") tai "hasag" ("hasakki"). Useimpien voimavalolyhtyjen sytyttämiseen tarvitaan erillinen sytytysneste, jolla lampun varsinainen poltinosa esilämmitetään. Tilley-lampusta poiketen muissa lampuissa on useimmiten kuitenkin kiinteä esilämmitysnestekuppi sytytyspihtien sijasta. Sytytysnesteenä käytetään myös kiinteän kupin yhteydessä aina spriitä. Eräissä malleissa (esim. Petromax Rapid) saattaa kuitenkin olla myös pieni puhalluslampun tyyppinen yhdysrakenteinen esilämmitin, jolloin esilämmitys voidaan suorittaa paineistettua pääpolttoainetta käyttäen, eikä spriitä tarvita.
Frozen (Madonnan kappale)
Frozen on yhdysvaltalaisen poptähti Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen vuoden 1998 albumillaan "Ray of Light". Singlenä kappale julkaistiin helmikuussa 1998. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Patrick Leonard sekä tuottaneet heidän kahden ohella William Orbit.
Tekno- ja itäsävytteinen, mystiikkaan viittaava kappale oli radikaali muutos Madonnalta, sillä hänen aikaisemmat kappaleensa olivat tyystin erilaisia. Huolimatta muutoksesta kappale kuitenkin menestyi erinomaisesti niin kaupallisesti kuin arvosteluidenkin osalta, ja sitä pidetään laajalti yhtenä Madonnan parhaista kappaleista kautta aikojen. Kappaleeseen toi myös uutta hengellisyyttä kabbalalahko, johon Madonna oli pari vuotta aikaisemmin liittynyt.
18. marraskuuta 2005 belgialainen tuomari päätti, että ”Frozen” oli plagioitu kappale, sillä neljä sen tahdeista on identtisiä Salvatore Acquavivan teoksen ”Ma vie fout le campin” sisältämien tahtien kanssa. Päätöksen vuoksi ”Frozen” vedettiin Belgiassa pois kaikilta markkinoilta, eikä sitä saa esittää maan televisiossa tai radiossa. Tuomiosta huolimatta Madonnan ura ei kärsinyt millään merkittävällä tavalla.
Kappaleen musiikkivideolla mustissa vaatteissa oleva Madonna vääntyy mahdottomiin liikkeisiin erämaassa. Videon on ohjannut Chris Cunningham, ja se palkittiin Grammyllä parhaista erikoistehosteista.
Frozen oli maailmanlaajuinen listamenestys, vaikka saavutti listaykköspaikan vain Suomessa, Iso-Britanniassa, Espanjassa ja Italiassa. Muualla Frozen nousi listoilla korkeintaan sijalle 2 Celine Dionin "My Heart Will Go On" -kappaleen ollessa listaykkönen. Yhdysvalloissa single pääsi sijalle 2.
Bernard Werber
Bernard Werber (s. 18. syyskuuta 1961 Toulousessa) on ranskalainen tieteiskirjailija. Werber on julkaissut useita romaaneja, joista kaksi on suomennettu.
Werber syntyi Haute-Garonnen departementissä. Päätettyään opiskelunsa hän toimi tieteistoimittajana kymmenkunta vuotta. Hänen toistaiseksi tunnetuin teoksensa on muurahaistrilogia. Hän on myös kirjoittanut näytelmän ja tuottanut elokuvan.
Music (kappale)
Music on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen samannimisellä albumillaan, "Musicilla". Singlenä se julkaistiin elokuussa 2000. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Mirwais Ahmadzaï, jotka ovat myös molemmat tuottaneet sen. Se nousi muiden muassa niin Yhdysvaltain, Britannian kuin Kanadankin singlelistojen kärkipaikalle. Se oli Madonnan 12. listaykkönen Yhdysvaltain singlelistalla ja yhä 2007 viimeisin laulajan listaykkönen maassa.
Kappaleen musiikkivideon kuvasi Los Angelesissa ruotsalainen Jonas Åkerlund. Videolla turkikseen ja cowboy-hattuun pukeutunut Madonna matkustaa koomikko Ali G:n ajamalla limusiinilla ystäviensä Niki Harisin ja Debi Mazarin kanssa diskoon, jossa he katselevat naisten strippaamista ja juovat alkoholia. MTV halusi sensuroida strippauskohdan videosta pois. Kesken kappaleen video muuttuukin hetkeksi aikaa animaatioksi ja Madonna esitetään piirrettynä supersankarina, joka lentää taivaalla ja tuhoaa mainoskylttejä, joissa on hänen vanhempien kappaleidensa nimiä. Madonna oli videota tehtäessä viidennellä kuulla raskaana Guy Ritchielle. Hän odotti parin esikoislasta Roccoa.
Kyynärvarsi
Kyynärvarsi ("antebrachium") on kyynärpäästä ranteeseen asti ulottuva osa ihmisen käsivarresta. Termiä käytetään anatomiassa erottamaan se olkavarresta. Kyynärvarressa on kaksi pitkää luuta: kyynärluu ("ulna") ja värttinäluu ("radius"). Luut on yhdistetty luidenvälisellä kalvolla. Kyynärvarressa on useita lihaksia, jotka osallistuvat sormien, ranteen ja kyynärnivelen liikuttamiseen. Kyynärvarsi on ihon peitossa ja posteriorisesti karvaisempi kuin anteriorisesti. Historiallinen pituuden mittayksikkö kyynärä perustuu kyynärvarren käyttämiselle mittana.
Kanadalaisilla koululaisilla tehtyjen mittausten mukaan tyttöjen ja poikien kyynärvarren keskipituus (cm) on seuraavan taulukon mukainen.
Kyynärvarren lihakset voidaan jakaa niiden aiheuttaman liikkeen (lihasten funktion) tai sijainnin mukaan. Funktion mukaan kyynärvarren lihakset voi jakaa esimerkiksi ranteen koukistajiin (fleksorit) ja ojentajiin (ekstensorit), sormien koukistajiin ja ojentajiin ja kyynärvarren rotaattoreihin (pronaattorit ja supinaattorit). Lihaksilla on kuitenkin päätehtävänsä lisäksi muita tehtäviä.
Kyynärvarressa kulkee kolme hermoa: värttinähermo ("n. radialis"), keskihermo ("n. medianus") ja kyynärhermo ("n. ulnaris"). Karkeasti ajatellen ojentajalihaksia hermottaa värttinähermo ja koukistajia keskihermo. Kyynärhermo menee koko kyynärvarren läpi ja hermottaa kämmenen lihaksia.
Värttinä- ja kyynärvaltimo ja niiden haarat toimittavat veren kyynärvarteen. Nämä yleensä kulkevat kyynär- ja värttinäluun edessä koko kyynärvarren matkan.
Porin prikaati
Porin prikaati (lyhenne PORPR, aik. PorPr) on Suomen maavoimien suurin yksittäinen joukko-osasto ja yksi maavoimien kolmesta valmiusyhtymästä. Prikaatin joukot on sijoitettu Huovinrinteen varuskuntaan Säkylässä sekä Niinisalon varuskuntaan Kankaanpäässä. Varusmieskoulutuksen sekä kansainvälisen koulutuksen (SKVJ-koulutus) lisäksi prikaatin tehtäviin kuuluvat muun muassa Suomen kansainvälisiin kriisinhallintaoperaatioihin valitun henkilöstön koulutus. Prikaatiin kuuluu esikunta sekä seuraavat joukkoyksiköt: Myös asevelvollisuusasioita hoitavat yksiköt Vaasan aluetoimisto ja Lounais-Suomen aluetoimisto kuuluvat prikaatin organisaatioon.
Vuoden 2008 alusta lähtien prikaatista on muodostunut kansainvälisen koulutuksen keskus. Kriisinhallintakeskus vastaa kriisinhallintaoperaatioihin lähtevän henkilöstön operaatioon valmistavasta koulutuksesta. Kriisinhallintaoperaatioita johtaa kuitenkin Maavoimien esikunta. Porin prikaatille kuuluvat Säkylän ja Pohjankankaan ampuma-alueet.
Prikaatin koko kasvoi Puolustusvoimauudistuksen seurauksena vuonna 2015, kun Tykistöprikaatin toiminnot yhdistettiin Porin prikaatin alaisuuteen.
Aiemmat komentajat ovat olleet (sotilasarvo tuolloin):Prikaatin esikuntapäällikköinä ovat toimineet muun muassa seuraavat upseerit:
Apulaiskomentajana ovat toimineet
Porin prikaatin perinteet ulottuvat pitkälle historiaan. Ruotsin kuninkaan Kustaa II Aadolfin käskystä 16. helmikuuta 1626 perustettiin Kuninkaallinen Porin Jalkaväkirykmentti, joka on prikaatin perinneyksikkö.
Rykmentin perustamispäivää juhlitaan yhä edelleen Porin prikaatin vuosipäivänä. Porin Rykmentti nimettiin 1957 uudelleen Porin prikaatiksi. Joukko-osaston kotipaikka oli itsenäisyyden ajan ollut Turussa Heikkilän kasarmilla ja Turun kasarmilla, mutta kaupungin laajentuessa prikaatin oli siirryttävä Säkylän Huovinrinteelle, johon vuosina 1959–1966 rakennettiin uusi ja moderni varuskunta-alue.
Prikaatiin on aikaisemmin kuulunut myös oma patteristonsa, Porin Prikaatin Patteristo, joka sittemmin siirrettiin Kajaaniin ja toimii nyt Kainuun Prikaatin alaisena Kainuun Tykistörykmenttinä.
Porin prikaatin lippu on kaksipuolinen ja -värinen. Lipun yläosan muodostaa sininen ja alaosan keltainen vaakapalkki. Prikaatin lipun toisella puolella on kuvattuna Satakunnan ja toisella puolella Varsinais-Suomen vaakuna. Lipputangon kaulaan on kiinnitetty vapaudenristin nauha, jossa on teksti "Satakunta, Pori". Vapaudenristi on myönnetty joukko-osaston edeltäjälle Porin Rykmentille kunnostautumisesta Suomen sisällissodan Satakunnan rintamalla.
Porin prikaatin kunniamarssina on sen edeltäjän, Porin Rykmentin kunniamarssi. Porin Rykmentti peri kyseisen marssin aikanaan Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonalta.
Läntinen maanpuolustusalue
Läntinen maanpuolustusalue (lyhenne LMpA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kyennyt johtoporras, jonka vastuualue käsitti eteläisen Suomen länsipuoliskon.
Sen toiminta-alue käsitti kutakuinkin Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen, Keski-Suomen, Pirkanmaan, Keski-Pohjanmaan, Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan, Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Läntisellä maanpuolustusalueella oli kuusi sotilaslääniä: Helsingin, Uudenmaan, Hämeen, Turun ja Porin, Vaasan sekä Keski-Suomen sotilasläänit.
Panssariprikaati, Tykistöprikaati, Kaartin Jääkärirykmentti, Viestirykmentti, Hämeen Rykmentti, Pioneerirykmentti ja Porin Prikaati, ilmavoimien osalta Ilmasotakoulu (aik. Ilmavoimien Viestikoulu) ja merivoimien Suomenlahden Meripuolustusalue.
Läntisen maanpuolustusalueen esikunta sijaitsi Hämeenlinnassa. Sen toiminta päättyi 31.12.2007.
Komentajina toimivat seuraavat upseerit:Esikuntapäälliköinä toimivat seuraavat upseerit:Lmpa:n vapaamuotoinen kutsumanimi oli "Lambada".
Focke-Wulf Fw 58 Weihe
Focke-Wulf Fw 58 Weihe oli Focke-Wulf-tehtaan pääsuunnittelijan Kurt Tankin Saksan ilmailuministeriön vaatimusten pohjalta suunnittelema koulu- ja yhteyslentokone. Tavoitteena olivat mahdollisimmat turvalliset lento-ominaisuudet. Koneen prototyyppi V-1 lensi ensilentonsa kesäkuussa 1935.
Kone oli yksi + kolmepaikkainen sekarakenteinen kaksimoottorikone. Siivet ja peräsimet olivat kevytmetallia, runko hitsattua teräsputkea puisine muotokaarineen ja rimoineen. Verhoilu oli kangasta.
Luftwaffe käytti konetta eri tehtävissä, kuten koulukoneena lentäjille, konekivääriampujille, tähtääjille ja radisteille. Konetta rakennettiin eri käyttötarkoituksiin, kuten kuljetuskoneeksi, yhteyskoneeksi, ambulanssiksi, tiedustelu- ja valokuvauskoneeksi, sääkoneeksi ja siviiliversiota tavalliseksi matkustajakoneeksi, yhteensä ainakin viittä eri versiota B, C, K, S ja W. Versio B oli tarkoitettu muun muassa pommituskoneen miehistön koulutukseen, joten siinä oli tähtäysharjoituksia varten läpinäkyvä nokka, kun taas C-versiossa se oli umpinainen. Kone oli Saksan lisäksi käytössä useissa maissa, muun muassa Argentiinassa, Brasiliassa, Bulgariassa, Alankomaissa, Itävallassa, Kiinassa, Kroatiassa, Romaniassa, Ruotsissa, Turkissa ja Unkarissa.
Focke-Wulf Fw 58 Weihe -konetta valmistettiin yhteensä noin 2 000 kappaletta, joista lisenssillä muun muassa Brasiliassa 25 B-2 -versiota ja Unkarissa joitakin kymmeniä.
Erillinen Pataljoona 4 sai vuoden 1943 lopussa saksalaisilta käyttöönsä yhden Fw 58 B -koneen, jonka saksalainen tunnus oli NH+OI. Sen nouti Saksasta lentomestari Martti Paasonen. Kone oli pataljoonankomentajan yhteyskoneena sijoituspaikkanaan Mikkeli ja Rissala. Valtion lentokonetehdas asensi koneeseen talvella 1943–1944 sukset. Aselevon tultua kone jäi ilmavoimien käyttöön valvontakomission harhauttamiseksi siviilitunnuksella OH-PMS, luetteloissa se oli FH-1. Venäläissotilaat tuhosivat koneen Malmilla todennäköisesti talven 1944–1945 aikana.
Itäinen maanpuolustusalue
Itäinen maanpuolustusalue (IMpA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras, joka käsitti kutakuinkin Kymenlaakson, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan, Etelä-Savon ja Pohjois-Savon maakunnat. Itäisellä maanpuolustusalueella oli neljä sotilaslääniä: Mikkelin, Kuopion, Pohjois-Karjalan ja Kymen sotilasläänit.
Maanpuolustusalueen esikunta sijaitsi Mikkelissä Karkialammella. Se lopetti toimintansa 1. tammikuuta 2008, käytännössä yhtä aikaa kun Maavoimien esikunta samassa paikassa aloitti toimintansa.
Komentajina toimivat seuraavat upseerit:
Esikuntapäälliköinä toimivat seuraavat upseerit:
eversti (1988) Simo Mäkipää (s. 1938) 1993–1997,
kenraalimajuri (2001) Aarno Vehviläinen (s. 1944) 1997–2001,
prikaatikenraali (2001) Lauri Kiianlinna (s. 1944) 2001–2004,
prikaatikenraali (2002) Antti Lankinen (s. 1949) 2005–2007 ja
eversti (2000) Markku Riittinen (s. 1956) 2007
Pohjoinen maanpuolustusalue
Pohjoinen maanpuolustusalue (PMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras, jonka tehtävänä oli maanpuolustuksen suunnittelu, valmistelu ja johtaminen sekä puolustusvalmistelujen yhteensovittaminen eri puolustushaarojen ja viranomaisten kanssa. Sen toiminta-alueena olivat Kainuun, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnat. Maanpuolustusalueen komentajan alaisuudessa olivat Oulun ja Lapin sotilasläänit sekä Jääkäriprikaati, Kainuun prikaati, Pohjan prikaati ja Lapin ilmatorjuntarykmentti.
Pohjoisen maanpuolustusalueen johto-organisaationa oli Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunta, joka sijaitsi Oulussa. Esikunta oli alun perin Oulun kasarmialueella Intiössä, mutta se siirrettiin 5. huhtikuuta 2007 Vanhaan Hiukkavaaraan. Se lopetti toimintansa 31.12.2007.
Maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 Pohjois-Suomen sotilasläänistä ja se lakkautettiin 31. joulukuuta 2007, jolloin maanpuolustusalueen tehtävät siirrettiin perustetulle Pohjois-Suomen sotilasläänille.
Komentajina toimivat seuraavat upseerit:
Esikuntapäälliköinä toimivat seuraavat upseerit:
Maunu VI Lainparantaja
Maunu VI Lainparantaja (Magnus Lagabøte, 1238–1280) oli Norjan kuningas 1263–1280. Maunu oli Haakon Haakoninpojan poika.
Maunu teki skottien kanssa rauhan myymällä Skotlannille Hebridit ja Mansaaren. Maunu oli myös huomattava hallinnon uudistaja. Hän kokosi vuonna 1274 kaikki lait yhteen ja teki niihin korjauksia. Maunu toi lakiin muun muassa näkemyksen siitä, että lain rikkominen oli aina rikos valtiota vastaan eikä yksilöä vastaan, pyrkien näin kitkemään verikoston perinteen. Uudet lait vahvistivat kuninkaan asemaa ylimpänä lainsäätäjänä. Maunu perusti myös kuninkaankanslian ja valtakunnanneuvoston.
M/S Hälsingland
M/S Hälsingland (nyk. Farah K) on saksalainen vuonna 1990 rakennettu kuivarahtialus. Alus nousi otsikoihin Kalajoen edustalla Perämerellä 14. elokuuta 1997 tapahtuneen karilleajon jälkeen, jonka seurauksena laajahko alue Perämeren rannikkoa Lohtajan edustalla tahriintui öljyyn.
Karilleajoa edelsi lastin purkaminen Raahen satamassa 13. elokuuta 1997, minkä jälkeen alus lähti tyhjänä rannikkoa seurailleen kohti Rahjan satamaa 14. heinäkuuta kello 01.45. Luotsi saapui alukselle hieman ennen lähtöaikaa ja sopi päällikön kanssa aluksen reitin Rahjan satamaan. Tällöin luotsi ehdotti ajan säästämiseksi rannikon lähellä kulkevaa väylää, jolloin aluksen ei tarvitsisi kiertää Maakallan ja Merikallan saaria.
Matkalla sekä luotsi että päällikkö käyttivät kahta eri tutkanäyttöä sijainnin määrittelemiseen. Luotsin käyttämässä tutkanäytössä oli mahdollisuus säätää näyttöaluetta siten, että näytettävän alueen säde oli 2, 6 tai 12 meripeninkulmaa. Hieman ennen karilleajoa luotsin tutkanäyttö oli ollut säädettynä 6 meripeninkulman näyttöalueelle, kun taas luotsi luuli sen olleen 12 meripeninkulman näyttöalueella. Tämän vuoksi luotsi teki tutkan avulla virheellisiä etäisyysmittauksia.
Luotsi huomasi virheensä juuri ennen karilleajoa ja yritti kääntää alusta vasemmalle. Tällöin alus ajoi karille paikassa 64°16.5' N 23°36.3' E, kello oli tuolloin 04.00. Alus juuttui karille kiinni lähes rungon keskikohdalta, ja merenkäynti käänsi aluksen lähes tulosuuntaansa.
Luotsi hälytti paikalle apua tekemällä kymmenen minuuttia myöhemmin ilmoituksen tapahtuneesta Raahen luotsiasemalle. Samaan aikaan laivan miehistö totesi, että aluksesta vuotaa mereen öljyä, joka muodosti noin 0,7 km² suuruisen lautan. Osa lautasta ajautui rantaan Lohtajalla.
Alus saatiin irti karilta 16. elokuuta iltapäivällä, ja se hinattiin kahdella hinaajalla Rahjan satamaan, jossa se ympäröitiin puomeilla öljyvahinkojen rajaamiseksi. Öljyntorjunta-alukset "Letto" ja "Vanadis" saattoivat aluksia, ja "Oili" keräsi öljyä karilleajopaikalta. "Hälsingland" lähti 21. elokuuta hinattuna Rahjasta Hampuriin telakalle korjattavaksi.
Ašanti
Ašanti oli nykyisen Ghanan alueella Länsi-Afrikassa noin vuosina 1570–1900 sijainnut voimakas valtio. Ašantin vauraus perustui alueen runsaisiin kultaesiintymiin. Alueen hallitseva etninen ryhmä, ašantit, puhuu nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvan akanin murretta.
Ašantit osallistuivat Atlantin orjakauppaan ennen vuotta 1827, jolloin valtio kielsi orjakaupan. Sen jälkeenkin ašantit toisinaan sieppasivat naapurimaista ihmisiä ja myivät nämä eurooppalaisille orjiksi 1800-luvun puoliväliin asti.
Ašanti oli yksi niistä Afrikan valtioista, jotka vastustivat siirtomaavaltojen tuloa maanosaan. Britit taistelivat Ašantin kuninkaita vastaan neljässä sodassa vuosien 1826 ja 1896 välisenä aikana. Vuonna 1900 britit valloittivat lopulta Ašantin ja liittivät sen hallinnoimaansa Kultarannikkoon.
Ašantin alue on nykyisin Ghanan maakunta, mutta ašantit kunnioittavat omaa itsenäisen valtion ajoilta periytyvää kruununperimysjärjestystään ja ylimystöään virallisen valtionjohdon rinnalla seremoniallisina johtajina.
Maanpuolustusalue
Maanpuolustusalue (lyh. MpA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras. Suomi oli jaettu 1993-2007 kolmeen maanpuolustusalueeseen: Läntiseen, Itäiseen ja Pohjoiseen maanpuolustusalueeseen. Maanpuolustusalueet vastasivat alueensa sotilaallisen maanpuolustuksen suunnittelusta, valmisteluista ja johtamisesta sekä puolustusvalmistelujen yhteensovittamisesta eri puolustushaarojen ja viranomaisten kanssa.
Vuoden 2008 alusta maanpuolustusalueet korvattiin uudella organisaatiolla, johon kuuluu esikunta, neljä operatiivista sotilaslääniä, maavoimien materiaalilaitos, Utin jääkärirykmentti ja maasotakoulu. Perustetuilla sotilaslääneillä ei ollut samankaltaista itsenäistä toimintakykyä kuin entisillä maanpuolustusalueilla, mutta niitä tuettiin maanlaajuisesti keskitetyillä toiminnoilla.
Merijalkaväki
Merijalkaväki on erityisesti maihinnousuihin koulutettu ja tarkoitettu asevoimien joukko. Merijalkaväkeen voi kuulua myös raskasta kalustoa, tykistöä ja ilma-aluksia. Merijalkaväki kuuluu yleensä joko merivoimiin tai maavoimiin, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa se on erillinen puolustushaara.
Merijalkaväki luetaan monissa asevoimissa eliittijoukoiksi, joiden sotilaat käyvät läpi pidemmän ja vaativamman koulutuksen.
Ison-Britannian merijalkaväki, "Royal Marines", jonka pääasiallinen organisaatio on 3 Commando Brigade, otti lordi Mountbattenin ehdotuksesta päähineekseen vihreän baretin vuonna 1942. Sitä käyttävät nyttemmin monien eri maiden merijalkaväen sotilaat, vaikka päähine tunnetaan myös Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukkojen ("Green Berets") käyttämänä.
Suomessa merijalkaväkeen verrattavia joukkoja ovat rannikkojääkärit ja rannikkojalkaväki.
Häpyluu
Häpyluu () on lonkkaluun etummaisin osa. Vasen ja oikea häpyluu liittyvät toisiinsa häpyliitoksen "(symphysis pubica)" välityksellä. Lapsella häpyluu on muusta lonkkaluusta erillinen, ruston erottama osa, joka vähitellen murrosiän aikana yhtyy lonkkaluuhun ruston luutuessa.
Häpyluu voidaan jakaa anatomisesti kolmeen osaan.
Häpyluun runko "(corpus ossis pubis)" muodostaa viidenneksen lonkkamaljasta "(acetabulum)". Sen ulkopinta muodostaa osan sekä puolikuumaisesta nivelpinnasta "(facies lunata acetabuli)" että lonkkamaljan kuopasta "(fossa acetabuli)". Rungon sisäpinta taas toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta "(m. obturatorius internus)".
Häpyluun ylähaara "(ramus superior ossis pubis)" lähtee rungosta mediaanitasossa ja yhtyy vartalon keskiviivassa vastakkaisen puolen häpyluun ylähaaraan. Ylähaara jaetaan edelleen mediaaliseen ja lateraaliseen osaan. Mediaalinen osa on muodoltaan jokseenkin nelikulmio. Sen terävä lateraalireuna muodostaa lonkkaluun peittyneen aukon "(foramen obturatum)" harjun, joka toimii lähtökohtana häpyluu-reisiluu-siteelle "(ligamentum pubofemorale)". Yläreuna taas muodostaa osan häpyluun harjannetta "(pecten ossis pubis)". Lateraalisella osalla puolestaan on kolme pintaa - nouseva, laskeva ja posteriorinen. Nouseva pinta on osa häpyluun harjannetta. Tämän linjan edessä lateraaliosa on pinnaltaan kolmiomainen (lateraalisesti leveämpi kuin mediaalisesti) ja harjannelihaksen "(m. pectineus)" peittämä. Posterioripinta muodostaa osan pikkulantion "(pelvis minor)" etureunasta.
Häpyluun alahaara "(ramus inferior ossis pubis)" on ohut ja litteä osa, joka kulkee lateraalisuuntaan ja alas ylähaaran mediaalipuolelta. Se kapenee laskeutuessaan ja niveltyy lopulta istuinluun (os ischium) nousevaan haaraan peittyneen aukon alapuolella. Sen anterioripinta on karkea ja siihen kiinnittyy useita lihaksia - osa hoikkalihaksesta "(m. gracilis)", osa ulommasta peittäjälihaksesta "(m. obturatorius externus)", reiden lyhyt lähentäjälihas "(m. adductor brevis)" ja reiden pitkä lähentäjälihas "(m. adductor longus)". Alahaaran posterioripinta on sileä ja toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta. Mediaalireuna on paksu, karkea ja ulospäin kääntynyt (erityisesti naisilla) ja siinä on kaksi alaspäin osoittavaa harjua, jotka ovat jatkoa istuinluun nousevan haaran vastaaville rakenteille. Ulompaan harjuun kiinnittyy välilihan "(perineum)" pinnallinen kalvo, sisempään taas lantion alapohjan "(diaphragma urogenitale)" laskeva kalvo. Lateraalireuna on ohut ja terävä ja se muodostaa osan peittyneen aukon reunasta sekä toimii kiinnityskohtana peittäjäkalvolle "(membrana obturatoria)".