hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Euroopan jalkapalloliitto
Euroopan jalkapalloliitto eli Uefa () on vuonna 1954 perustettu jalkapalloliitto, joka käsittää eurooppalaiset jalkapalloliitot sekä lisäksi muutaman varsinaisen Euroopan ulkopuolisen valtion jalkapalloliiton.
Uefa järjestää lukuisia kilpailuja sekä maajoukkueille että seurajoukkueille. Näistä merkittävimmät ovat maajoukkueiden EM-kilpailut ja seurajoukkueiden Mestarien liiga.
Uefan puheenjohtajana toimi 2007–2015 ranskalainen Michel Platini, jonka kausi päättyi korruptioon. Hän voitti vuonna 2007 äänestyksessä istuvan puheenjohtajan, ruotsalaisen Lennart Johanssonin äänin 27–23. Johansson oli toiminut tehtävässä vuodesta 1990. Uefan pääsihteeri on skotlantilainen David Taylor.
Uefa perustettiin 15. kesäkuuta 1954 Baselissa Sveitsissä, Ranskan, Italian ja Belgian jalkapalloliittojen neuvotteluiden tuloksena. Uefan päämaja sijaitsi vuoteen 1959 asti Pariisissa, jonka jälkeen se siirrettiin Berniin Sveitsiin. Uefan hallinnollinen keskus on sijainnut Nyonissa Sveitsissä vuodesta 1995. Liiton ensimmäinen puheenjohtaja oli Ebbe Schwartz. Uefa koostui alkujaan 25 kansallisesta jalkapalloliitosta. Nykyään siihen kuuluu 54 kansallista jalkapalloliittoa.
Fifan eettinen komitea määräsi 21. joulukuuta 2015 Fifan puheenjohtajalle Sepp Blatterille ja Uefan puheenjohtajalle Platinille kahdeksan vuoden toimintakiellon kaikessa jalkapallotoiminnassa korruption vuoksi. Perusteluna on Blatterin helmikuussa 2011 Platinille antama 1,8 miljoonan euron suuruinen palkkio, jolle ei löytynyt asiallista perustetta. Molemmat saivat myös sakot. Molemmat ilmoittivat valittavansa päätöksistä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASiin.
Osa hallituksen jäsenistä valitaan 4 vuodeksi kerrallaan ja osa 2 vuodeksi. Vuonna 2018 Euroopan jalkapalloliiton hallituksen jäsenistä 96 % oli miehiä (23 henkilöä) ja 4 % oli naisia (1 henkilö).
Missale Aboense
Missale Aboense (”Turun messukirja”) oli ensimmäinen Suomea varten painettu kirja. Se on ainoa suomalaisen kirjallisuuden "inkunaabeli" eli ennen vuotta 1501 painettu kirja.
Missale painettiin Lyypekissä vuonna 1488 Bartholomeus Ghotanin kirjapainossa Turun piispan Konrad Bitzin tilauksesta. Bitzin esipuhe on päivätty 17. elokuuta 1488. Kirja oli painettu latinaksi, ja sitä painettiin sekä pergamentille että paperille. Kirjan sivumäärä oli täydellisenä 266 + 1 ja painosmäärä joitakin satoja.
"Missale Aboense" oli nimensä mukaisesti messukirja, joka sisälsi sekä yleiset messutekstit, että tekstit kirkkovuoden jokaiselle pyhälle. Missale käytti yleistä dominikaanisen sääntökunnan messukirjojen pohjaa, sillä sääntökunnan liturgia oli otettu Turun hiippakunnan liturgiaksi vuoden 1330 tienoilla. Hiippakunnalla ei myöskään ollut varaa painattaa täysin omaa messukirjaa, joten painatuksessa säästettiin, kun samaan aikaan painettiin dominikaanisen liturgian messukirjoja myös muiden Pohjoismaiden käyttöön. Kirjassa oli kuitenkin myös joitakin Suomea varten tehtyjä muutoksia ja lisäyksiä, muun muassa Suomen suojeluspyhimykseen Piispa Henrikiin ja muuhun pyhimyskalenteriin liittyen.
Missalesta ei ole säilynyt yhtään kokonaista paperille painettua kopiota, mutta siitä tunnetaan 15 epätäydellistä kopiota. Pergamenttikopioita on säilynyt neljä. Näistä yksi on Tanskan kuninkaallisessa kirjastossa, sekä kaksi kappaletta Suomessa, joista toinen sijaitsee Kansalliskirjastossa ja toinen Jyväskylän yliopiston kirjastossa. Säilyneistä sivuista on voitu koota kokonainen rekonstruktio. Niiden avulla Missalesta on tehty näköispainokset vuosina 1971 ja 1988.
Abckiria
Abckiria (”Abc-kirja”) oli ensimmäinen suomenkielinen kirja. Sen kirjoitti uskonpuhdistajana tunnettu Mikael Agricola, ja se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1543. Agricola kirjoitti kirjan samaan aikaan kun hän teki Uuden testamentin ensimmäistä suomenkielistä käännöstä, ja molempia teoksia työstäessään Agricola samalla myös loi suomelle kirjakieltä.
Agricolan teos on ensimmäisiä tunnettuja yrityksiä kirjoittaa suomen kielellä, ja teoksen sekä Agricolan "Rucouskirian" (1544) ja Uuden testamentin ("Se Wsi Testamenti", 1548) ilmestymisen jälkeen suomen kirjakieli alkoikin hiljalleen kehittyä. Niin Agricolan suomelle kuin koko niin sanotulle vanhalle kirjasuomelle on tyypillistä sen oikeinkirjoituksen epäsäännönmukaisuus. Esimerkiksi K-äänne saatettiin toisinaan merkitä C:nä, joskus taas K:na tai G:nä.
"Abckirian" ensimmäisessä vuoden 1543 painoksessa oli 16 sivua ja toisessa, ilmeisesti vuonna 1551 ilmestyneessä painoksessa 24 sivua. Kirjasta ei ole säilynyt yhtään kokonaista kappaletta, mutta siitä on löydetty osia, joiden perusteella kirjan rakenne suurin piirtein tunnetaan. Osat löydettiin Uppsalan yliopiston kirjastosta ja yksi osa on lahjoitettu Helsingin yliopistolle.
Vuonna 1966 löytyi lisää osia, joihin oli merkitty painovuodeksi 1559, siis kaksi vuotta kirjailijan kuoleman jälkeen.
"Abckiria" sisälsi sekä aapisen että katekismuksen. Tunnettu näyte kirjan alusta on vanhin suomenkielinen loppusointuinen runo:
Tätä alkurunoa seuraavat aakkoset sekä luku- ja kirjoitusohjeita, minkä jälkeen alkaa kirjan uskonnollinen osuus. Lopussa on vielä suomen kielen lukusanat.
Uskonnolliseen osuuteen kuuluu kymmenen käskyä, apostolinen uskontunnustus, Isä meidän -rukous, Ave Maria, kasteen, ripin ja ehtoollisen sakramentit, ruokarukoukset, aamu- ja iltarukoukset ja lopuksi rukoukset kirkonkelloja soitettaessa.
Ruoka-, aamu- ja iltarukoukset Agricola käänsi Martti Lutherin Vähästä katekismuksesta, mutta muut tekstit olivat papiston jo ennalta tuntemia. Vaikka jumalanpalvelusten kieli keskiajalla oli latina, kristinuskon perusopinkappaleet oli käännetty myös kansankielelle. Piispojen määräyksestä papeilla oli oltava nämä opinkappaleet paperille kirjoitettuna, jotta ne tulisi luettua kirkkoväelle samalla tavalla joka sunnuntai. Vaikka näitä paperilappusia ei olekaan nykypäiviin säilynyt, voidaan olettaa, että Agricolalla oli niitä käytössään "Abckiriaa" tehdessään.
Tataari
Tataari tarkoittaa seuraavia asioita:
Aiheeseen liittyy läheisesti myös
Fresko
Fresko on seinämaalaus eli muraali, jossa väri levitetään kostealle kalkkilaastipinnalle, johon se kuivuessaan kiinnittyy. Se on yksi vanhimmista ja kestävimmistä maalaustaiteen menetelmistä. Sana fresko tulee italian sanasta ""fresco"", tuore.
Freskomaalarin on työskenneltävä tuoreella eli märällä seinäpinnalla. Laastin ja maalin kuivuttua hiilidioksidi reagoi kalkin kanssa muodostaen kalsiumkarbonaattia, joka kiteytyy seinäpintaan. Kuivuttuaan värit ovat kiinnittyneet tiukasti seinään.
Voidakseen maalata kuivuvaa laastia kosteana, on maalattava nopeasti ja tarkasti. Kalkkilaastia voi levittää kerralla vain sen verran, kun pystyy yhdessä päivässä maalaamaan. Tällaisten päiväurakoiden rajat erottuvat tarkkaan katsoessa maalauksissa näkyvinä laastisaumoina. Sikstuksen kappelin kattomaalauspintojen suuresta koosta on päätelty miten uskomattoman nopeasti Michelangelo maalasi.
Freskojen valmistelussa aloitetaan yleensä karkeasta laastikerroksesta. Sen päälle levitettävään sileään kerrokseen maalataan kuva. Taiteilija siirtää kostealle pinnalle etukäteen valmistamansa, suurikokoiselle paperiarkille tai kartongille tekemänsä lopullisen kokoisen piirroksen. Piirroksen on oltava tarkoin harkittu ja valmis etukäteen, koska toisin kuin useimmissa maalaustekniikoissa, freskomaalauksessa on vaikea tehdä muutoksia jälkeenpäin. Perinteisesti taiteilija asetti kartongin seinälle ja sirotteli piirroksen rei'itettyihin ääriviivoihin hiilijauhetta, jotta ääriviivat jäisivät seinään. Nykyään piirroksen siirtämiseen seinälle voidaan käyttää projisointilaitetta.
Kemialliselta koostumukseltaan freskoihin sopivia värejä ovat esimerkiksi kadmiumpunainen, musta kobolttioksidi ja mangaanimusta. Väripigmentit on jauhettava hienoksi ja sekoitettava oikeaan vesimäärään. Tämän tekivät yleensä taiteilijan apulaiset. Mikroskoopilla katsottuna freskon väripinta näyttää hyvin pienistä mosaiikkimuruista kootulta. Freskoon voidaan jälkeenpäin tehdä muutoksia tai lisäyksiä ainoastaan kuivalle laastille ""al secco"" ("italiaksi secco, kuiva"). Sekkomaalaus ei ole yhtä pitkäikäinen kuin märälle pinnalle maalattu fresko. Siinä käytetään kiinnitysaineena usein munaa.
Freskotekniikkaa on käytetty tuhansien vuosien ajan eri sivilisaatioissa. Egyptiläiset hautamaalaukset olivat yleensä sekkomaalauksia, kun taas Rooman ja Pompejin seinämaalaukset olivat freskoja. Erikoisen suosituksi freskomaalaus tuli Italiassa renessanssitaiteessa.
Robert Watson-Watt
Robert Alexander Watson-Watt FRS, FRAeS (13. huhtikuuta 1892 – 5. joulukuuta 1973) oli skotlantilainen fyysikko, jota monet pitävät tutkan keksijänä. Hänet aateloitiin vuonna 1942 saavutuksistaan sota-ajan ponnisteluissa.
Watson-Watt valmistui insinööriksi 1915 Dundeessä. Hän siirtyi 1915 Lontooseen radioalan tutkijaksi. Vuonna 1935 hän ehdotti, että vihollisen lentokoneet voitaisiin havaita jo kaukaa lähettämällä niitä kohti radioaaltoja, joiden takaisinheijastuminen mitattaisiin. Käytännön kokeilut osoittivat idean toimivan, ja koko Englannin rannikon kattava tutkajärjestelmä ehdittiin saada valmiiksi ennen toista maailmansotaa.
Vuoden henkilö
Vuoden henkilö (ennen vuotta 2000 "vuoden mies") on yhdysvaltalaisen Time-aikakauslehden vuosittain valitsema henkilö, jolla on ollut suurin vaikutus vuoden tapahtumiin. Palkinnon saaja ei kuitenkaan välttämättä ole yksi henkilö tai edes henkilö.
Lehti on ajoittain herättänyt hämmästystä valinnoillaan, kuten Adolf Hitler tai Josif Stalin. Valinta ei kuitenkaan ole arvonimi tai tunnustus vaan suurimman vaikutuksen vuoden aikana aikaan saanut henkilö. Time kuitenkin luopui periaatteestaan vuonna 2001, jolloin vuoden henkilöksi valittiin New Yorkin pormestari Rudolph Giuliani eikä Osama bin Ladenia. Myös sitä, että 2010 vuoden henkilöksi valittiin Facebookin perustaja Mark Zuckerberg, eikä WikiLeaksin Julian Assangea, joka sai nettiäänestyksessä 20 kertaa enemmän ääniä, arveltiin myönnytykseksi Yhdysvaltain hallinnolle ja yleisölle, koska yhdysvaltalaisista 2/3 kannattaa Assangen tuomitsemista.
Albert Einstein valittiin vuoden 1999 viimeisessä numerossa vuosisadan henkilöksi.
Fidel V. Ramos
Fidel Valdez Ramos (s. 18. maaliskuuta 1928) on filippiiniläinen sotilas ja poliitikko. Häntä pidetään sotasankarina vuoden 1986 vallankumouksesta, joka syrjäytti Ferdinand Marcosin. Hänestä tuli maan 12. presidentti 30. kesäkuuta 1992 Corazón Aquinon jälkeen. Vuonna 1998 häntä seurasi Joseph Estrada.
Ramos syntyi 1928 Lingayenissa, Pangasinanissa. Hän on YK-diplomaatin poika ja Ferdinand Marcosin pikkuserkku. Hän valmistui 1950 West Pointin sotilasakatemiasta Yhdysvalloissa ja seuraavana vuonna Illinoisin yliopistosta insinööriksi. Hän taisteli yhdysvaltalaisjoukkojen mukana Korean sodassa ja komensi filippiiniläisjoukkoja Vietnamissa. Vuonna 1980 hän suoritti kauppatieteiden tutkinnon Ateneo de Manilan yliopistosta.
Ramos palveli Marcosia yli 20 vuotta poliisijoukkojen komentajana ja luotettuna avustajana. Kun Marcosin valta oli romahtamassa, Ramos siirtyi Aquinon puolelle, joka käänsi tasapainon hänen puolelleen. Aquinon noustua valtaan, hän nimitti Ramosin armeijan esikuntapäälliköksi ja myöhemmin puolustusministeriksi. Hänen on sanottu torjuneen seitsemän vallankaappausyritystä uutta hallitusta vastaan.
Ramos on naimisissa ja hänellä on viisi lasta. Ramos on saanut useita mitaleja sotilasuransa aikana, ml. "U.S. Military Academy Distinguished Award", Yhdysvaltain ja Ranskan kunnialegioonan jäsenyyden.
Joulukuussa 1991 Ramos julisti presidenttiehdokkuutensa. Hän voitti vaalit niukasti 11. toukokuuta 1992 senaattori Miriam Defensor-Santiagoa vastaan. Näin hänestä tuli maan kolmas ilokanopresidentti ja ensimmäinen metodisti.
Ramosin kuusivuotiskautta kiitetään taloudellisesta kasvusta ja poliittisen vallan vakiintumisesta maassa, huolimatta kommunistien kansannousuista, islamilaisesta separatistiliikkeestä Mindanaossa ja vuoden 1997 Aasian talouskriisistä. Ramos sai viimein solmittua rauhansopimuksen Filippiinien ja Moron kansallisen vapautusrintaman kanssa 1996.
Ramos aloitti talousuudistukset, rohkaisi yritteliäisyyttä ja ulkomaisia sijoituksia ja vähensi korruptiota. Häntä kuitenkin syytettiin miljoonien kavalluksista PEA-Amarin jutussa ja Filippiinien maailmannäyttelyn yhteydessä.
Kautensa lopussa Ramos alkoi puhua perustuslain muutoksesta saadakseen pysyä virassaan vielä toisen kauden. Laajat protestit pakottivat hänet luopumaan aikeesta ja Joseph Estrada seurasi häntä presidenttinä 1998. Virkakautensakin jälkeen Ramos on vieläkin yksi vaikutusvaltaisemmista poliitikoista Filippiineillä.
Kanaalisaaret
Kanaalisaaret (, ) on saariryhmä Englannin kanaalissa, Ranskan rannikolla Normandian edustalla.
Saaret julistettiin osaksi Normandian herttuakuntaa vuonna 933. Normandian herttua Vilhelm Valloittaja miehitti ja valloitti Englannin vuonna 1066 ja nousi myös Englannin kuninkaaksi. Kun Englanti menetti kruunulle kuuluneet maat Normandiassa vuonna 1204, Kanaalisaaret jäivät erillisalueina kruunun alaisuuteen.
1200-luvun lopulta lähtien Jerseyllä ja Guernseyllä on ollut erillinen hallinto.
Toisessa maailmansodassa Kanaalisaaret olivat Saksan miehittämiä.
Saaret ovat Britannian kruunun alaisia, mutta eivät kuulu Mansaaren tavoin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan eivätkä Euroopan unioniin.
Ne jakautuvat hallinnollisesti kahteen voutikuntaan (bailiwicks), jotka on nimetty isoimpien saariensa mukaan: Jersey ja Guernsey.
Bailiwick of JerseyBailiwick of Guernsey
Rusotähtianis
Rusotähtianis ("Illicium verum") (ent. tähtianis) on keskikokoinen ikivihreä puu jonka hedelmiä käytetän mausteeksi.
Rusotähtianis on 15 metriä korkeaksi kasvava puu. Lehdet 3-6 ryppäissä. Lehtilapa vastapuikean soikea tai soikea, 5-15 cm pitkä ja 2-5 cm leveä. Kukat tulevat lehtihankoihin. Kukkaperä 15-40 mm, kukat vaaleasta kellertävään. Hedelmä on kota jossa yleensä 8 lohkoa.
Tähtianikseksi kutsutaan puun hedelmää, joka on yleinen vietnamilaisen ja kiinalaisen keittiön mauste. Yksi tähtianis riittää neljän hengen aterian mausteeksi ja sitä käytetään liha- ja kanaruokien mausteeksi. Rusotähtianista on viljelty jo varhaisista ajoista lähtien Kiinassa, eteläisessä Aasiassa ja Indonesian alueella. Kiinaksi tähtianis tunnetaan mm. nimellä bājiǎo (八角), "kahdeksansakarainen" (kahdeksan on onnenluku Kiinassa). Mausteena hedelmästä käytetään "tähden" kuorta.
Japanintähtianis ("Illicium anisatum"), samankaltainen puu, joka on erittäin myrkyllinen ja syötäväksi kelpaamaton.
Japanintähtianis
Japanintähtianis ("Illicium anisatum") on "Illicium"-sukuun kuuluva ikivihreä pieni puu. Se on läheistä sukua maustekasvina tunnetulle rusotähtianikselle ("Illicium verum"). Japanintähtianiksen hedelmät ovat kuitenkin voimakkaan myrkyllisiä, koska ne sisältävät anisatiini-nimistä hermomyrkkyä. Hedelmien syöminen aiheuttaa vakavan tulehduksen munuaisiin sekä virtsaneritys- ja ruoansulatuselimiin. Rusotähtianiksen syömisen jälkeen ilmenevät myrkytysoireet johtuvat todennäköisesti näiden kahden lajin sekaantumisesta, jolloin rusotähtianiksena on syöty myrkyllisiä japanintähtianiksen hedelmiä. Japanintähtianiksen kaarnaa poltetaan Japanissa suitsukkeena miellyttävän tuoksun vuoksi.
Aaprottimaruna
Aaprottimaruna eli aaprotti ("Artemisia abrotanum") on monivuotinen varpumainen kasvi, jota on viljelty lääke-, koriste-, mauste- ja tuoksukasvina satojen vuosien ajan. Sitä käytetään myös koristekasvina perennaryhmissä. Se jää alle metrin korkuiseksi. Lehdet ovat harmaanvihreät, siron liuskamaiset.
Aaprottimarunan tuoksu on Platinan mukaan miellyttävä tuoksu. Tuoksua on verrattu kamferiin ja sitruunaan ja makua katkeromaiseksi. Sitä on käytetty paljon yrttilääketieteessä ja alkoholin maustamisessa. Joskus aaprottimarunaa käytetään kakkujen mausteena. Nimen sanotaan olevan peräisin Abrotonius-nimiseltä naiselta, joka on muutettu kasviksi.
Aaprottimarunaa muistuttavia marunalajeja ovat mm. ohotanmaruna ("Artemisia schmidtiana"), tonavanmaruna ("Artemisia austriaca"), silkkimaruna ("Artemisia pontiaca") ja hiekkamaruna ("Artemisia stelleriana").
Anisruoho
Anisruoho ("Pimpinella anisum") on pukinjuurten ("Pimpinella") sukuun kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on yksivuotinen ja kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Koko kasvi tuoksuu anikselta, mutta vain siemeniä, joita kutsutaan anikseksi, käytetään ruokien mausteena. Aniksesta valmistetaan myös aromaattista anisöljyä. Siemenistä valmistettu eteerinen öljy sisältää muun muassa anetolia (CHO). Aniksen kuivatuissa siemenissä on voimakas ja mausteinen tuoksu, ja niiden maku muistuttaa lakritsia.
Anisruohon ruoansulatusta edistävät ominaisuudet olivat tuttuja jo roomalaisille, jotka tarjoilivat aterian päätteeksi anista sisältäviä kakkuja. Egyptiläiset käyttivät kasvia mausteena ja rohtona jo 1500 eaa.
Välimeren maissa aniksella maustetaan alkoholijuomia, kuten ouzo, pastis, anisette ja raki. Suomessa sitä käytetään karamellien ja leivän mausteena. Maultaan aniksen hedelmä on raikas ja makea. Tuoreita lehtiä voidaan käyttää salaattien ja erilaisten pataruokien mausteena.
Emma (nimi)
Emma on yleiseurooppalainen naisen etunimi. Englannissa se tunnettiin jo tuhat vuotta sitten. Ruotsissa Emma otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1827, mutta Suomessa se pääsi Emilian rinnalle toukokuun 19. päivälle vasta vuoden 1950 uudistuksessa – tosin Kansanvalistusseuran kalenterissa nimi oli jo 1880-luvulla tammikuun 23. päivällä. Suomalaisittain Emma kuuluu Kustaa Vilkunan mukaan ”topeliaanisiin” nimiin ja tuli käyttöön 1840-luvulla. Vuonna 1845 Kanava-lehdessä julkaistiin Pietari Hannikaisen suomennos ”Emmalle” Friedrich Schillerin runosta ”An Emma”.
Eero Kiviniemi on arvioinut Emman suosion huipun ajoittuneen 1800-luvun Suomessa noin vuoteen 1870 tai hiukan aiemmas. 1900-luvun keskivaiheilla syntyneillä suomalaisilla nimi on melko harvinainen, mutta se palasi muotiin vuosituhannen vaihteessa. 2000-luvulla Emma on ollut Suomen suosituin tytönnimi ainakin 2003, 2004 ja 2005, 2008 ja 2013. Kaikkiaan nimi oli Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu Suomessa toukokuuhun 2018 mennessä 21 798 naiselle ja muutamalle miehelle.
Emma on viime vuosina ollut suosittu nimi muissakin Pohjoismaissa sekä Irlannissa, Pohjois-Irlannissa ja Ranskassa.
Nimi on germaanista perää ja johtuu mahtavaa tai suurta tarkoittavasta sanasta "irmin". Irma on muunnos samasta nimestä. Suomessa Emma voi olla myös lyhennys nimestä Emilia.
Emma Daumas
Emma Daumas, oikealta etunimeltään Manuelle on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on syntynyt Avignonissa, Provencessa 23. marraskuuta vuonna 1983.
Suomalaisuuden päivä
Suomalaisuuden päivää eli J. V. Snellmanin päivää vietetään Suomessa 12. toukokuuta. Päivä on suomen kielen asemaan merkittävästi vaikuttaneen J. V. Snellmanin syntymäpäivä ja vakiintunut liputuspäivä.
Snellmanin päivää suositeltiin liputuspäiväksi jo 1920-luvulla, mutta vasta vuonna 1952 päivä tuli almanakan liputuspäiväluetteloon. Suomalaisuuden päiväksi Snellmanin päivä nimettiin vuonna 1978.
J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906 kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. 12. toukokuuta 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden liitto.
Luís Figo
Luís Filipe Madeira Caeiro Figo, (s. 4. marraskuuta 1972 Lissabon, Lissabonin piiri, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Figo kuului Portugalin jalkapallon niin sanottuun kultaiseen sukupolveen, joka voitti vuonna 1991 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden. Seurajoukkueurallaan hän edusti muun muassa FC Barcelonaa ja Real Madridia. Hän voitti urallaan Kultaisen pallon vuonna 2000, minkä lisäksi hänet valittiin ksi 2001.
Vuosituhannen vaihteessa Figo siirtyi Barcelonasta Real Madridiin maailmanennätyksen rikkoneella 37 miljoonan punnan siirtosummalla.
Seurajoukkueista Figo pelasi kotimaassaan Sportingissa, josta hän siirtyi Kataloniaan Barcelonaan vuonna 1995. Siellä hän pelasi viisi kautta, kunnes hän siirtyi Barçan veriviholliseen Real Madridiin vuonna 2000. Siirto herätti Barcelonan kannattajissa suurta raivoa ja Figoa kutsuttiin juudakseksi. Figo oli ensimmäinen Real Madridin niin sanotuista "galáctico"-hankinnoista.
Vuonna 2005 Figo päätti siirtyä italialaiseen Interiin ajauduttuaan riitoihin valmentaja Vanderlei Luxemburgon kanssa. Heinäkuussa 2007 Figon piti siirtyä puolitoistavuotisella sopimuksella saudiarabialaiseen Al-Ittihadiin, mutta päättikin jäädä italialaisseuraan vielä kahdeksi vuodeksi. Viimeisessä ottelussaan ammattilaisurallaan Figo sai kantaa kapteenin nauhaa, jonka hän sai joukkueen kapteenilta argentiinalaiselta Javier Zanettilta. Figo kertoi pelin jälkeen:
Figo pelasi Portugalin maajoukkueessa 127 ottelua ja teki niissä 32 maalia. Hänestä tuli kaikkien aikojen eniten Portugalin maajoukkueessa esiintynyt pelaaja, kun hän ohitti Fernando Couton kesällä 2005 Slovakiaa vastaan pelatun pelin jälkeen 111:stä maajoukkuepelillään. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 1991 ja on pelannut vuosien 1996, 2000 ja 2004 EM-kilpailuissa sekä vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa. Hän lopetti maajoukkueuransa 2006 MM-kilpailujen jälkeen.
Figo avioitui ruotsalaisen mallin Helen Svedinin kanssa viuonna 1996 ja heillä on kolme tytärtä, myös mallina toimiva Daniela (s. 1999), Martina (s. 2002) ja Stella (s. 2004). He asuvat Sollefteåssa Ruotsissa. 
__notoc__
Tukholman kaupungintalo
Tukholman kaupungintalo on yksi Tukholman tunnetuimmista rakennuksista. Se sijaitsee Kungsholmenin saaren itäisessä kärjessä, Mälarenin rannalla. Arkkitehti Ragnar Östbergin suunnittelema kansallisromanttista tyyliä edustava kaupungintalo on valmistunut 1923. Rakennus tunnetaan kansainvälisesti vuosittaista Nobel-palkintojen jakamista seuraavan juhlaillallisen järjestämispaikkana.
Kaupungintalosta järjestettiin vuonna 1903 suunnittelukilpailu. Talo oli määrä rakentaa entisen Eldkvarn-valssimyllyn paikalle ja siihen oli tarkoitus sijoittaa sekä Tukholman kaupungin hallinto että raastuvanoikeus. Kilpailun voitti arkkitehti Ragnar Östberg yksilöllisellä suunnitelmallaan, joka tähtäsi paljon korkeammalle kuin vain sopivien tilojen tarjoamiseen hallintoelimille. Talo rakennettiin vuosina 1911–1923. Osa rakennuksesta on varattu kaupunginjohdon kokous- ja edustustiloiksi, osa kaupunginhallinnon toimistokäyttöön. Kaupungintalolla on kaksi sisäpihaa, joista toisesta on kattamalla saatu rakennuksen keskustila, niin sanottu sininen sali eli "Blå Hallen".
Talossa sijaitsee konttorihuoneita, kokoussaleja (mm. kaupunginvaltuuston kokoussali) ja suurempia juhlasaleja. Kuuluisin juhlasaleista on "Blå hallen" (sininen sali), jossa mm. tarjoillaan Nobel-palkinnon juhla-ateria. Sali ei tosin ole sininen, Östberg muutti mielensä kun näki punaisista tiilistä rakennetut seinät.
Kaupungintalon 106 metriä korkean tornin huipulla on Ruotsin vanha symboli, kolme kruunua. Torni itsessään kuuluu Tukholman tärkeimpiin maamerkkeihin ja symboleihin.
Kultainen pallo
Kultainen pallo () on ranskalaisen "France Football" -lehden vuodesta 1956 jakama palkinto, joka myönnetään vuosittain maailman parhaaksi valitulle jalkapalloilijalle. Siitä käytetään yleisesti myös nimitystä Euroopan vuoden jalkapalloilija ().
Palkinnon saajan valitsevat jalkapallotoimittajat ympäri maailman. Palkinto muutettiin koskemaan koko maailmaa vuonna 2007. Aiemmin voittajan piti pelata Euroopan jalkapalloliiton UEFAn alaisessa seurassa. Ennen vuotta 1995 pelaajan piti myös olla jonkin Euroopan maan kansalainen.
Vuosina 2010–2015 Kultainen pallo ja Fifan vuoden pelaaja -palkinto olivat yhdistettyinä uudeksi Fifan kultainen pallo -palkinnoksi.
Vuodesta 2018 lähtien palkinto jaettiin myös naisjalkapalloilijalle.
Aurinkopyörä
__notoc__
Aurinkopyörä ja aurinkoristi (myös "päivänkehä", "päivänkehrä", "kehäristi", "ratasristi, pyöräristi") ovat symboleita, joita löytyy jo pronssikauden kalliopiirroksista. Tähtitieteessä ympyrä, jonka sisällä on risti, on Maan symboli.
Aurinkopyörä on pyörä tai ympyrä, jossa on vähintään neljä puolaa tai kaksi halkaisijaa, joista muodostuu risti. Sen yksi muoto, aurinkoristi on ympyrän sisällä oleva risti, joka on vanhimpia ja yleismaailmallisimpia uskonnollisia symboleja. Kuvio on tunnettu eri muodoissa eri puolilla Euraasiaa ja Amerikkaa. Aurinkopyörä kuvaa vuoden ja päivän kiertoa, ja sen on ajateltu kuvastavan kierroksellista aikakäsitystä. Se on myös tärkeä uuspakanallinen aurinkosymboli.
Aurinkopyörä on ilmeisesti myös puolallisen pyörän kuva. Tällainen pyörä oli aikanaan tärkeä keksintö, ja levitti Lähi-idän kulttuureita ja kieliä laajalle. Aurinkopyörällä on myös runsaasti muita merkityksiä ja nimityksiä. Aurinkopyörä on muun muassa Intian ja romanien lipuissa.
Jotkin venäläiset laittoivat entisaikaan juhannusyönä palavan kärrynpyörän vierimään alas mäenrinnettä. Tällä näyteltiin ilmeisesti Auringon kiertoa. Latviassa poltetaan edelleen yleisesti juhannusyönä Jāņi-tulia, joissa palaa paaluun kiinnitetty, tervattu kärrynpyörä. Saksassa on ollut tapana polttaa aurinkopyörän kuva vastakkaisena aikana vuodesta, talvipäivänseisauksen aikoihin.
Venäjällä on ollut tapana tehdä aurinkopyörää muistuttavia ukkosmerkkejä talojen seiniin torjumaan salamaniskuja.
Aurinkopyörää muistuttava symboli on myös kelttiläinen risti.
Vesikehä
Vesikehä eli hydrosfääri muodostuu kaikesta planeetalta löytyvästä vedestä. Näin ollen Maan hydrosfääriin kuuluvat pintavedet kuten meret, järvet ja joet, mutta myös pohjavesi, jäätiköt ja ilmakehään sekä kasvillisuuteen sitoutunut vesi. Jääkehällä on myös oma nimi "kryosfääri". Hydrosfäärissä tapahtuu veden kiertokulkua paikasta ja olomuodosta toiseen.
Laajasti tulkiten vesikehään ja sen tutkimukseen voidaan sisällyttää myös kaikki veden kiertokulkuun liittyvät ilmiöt kuten sen vuorovaikutus elottoman ja elollisen luonnon kanssa sekä veden fysikaaliset ja kemialliset ominaisuudet. Meteorologia tutkii ilmakehässä olevaa vesikehän osaa ja veden liikkeitä ilmakehässä. Fysikaalinen meritiede keskittyy meriin ja hydrologia mantereilla olevaan veteen.
Vesikehä sijaitsee suurimmaksi osaksi kivikehän ja ilmakehän välissä. Se peittää noin 71 % maapallon pinnasta. Maapallon vedestä 98 % on suolaista. Maan makea vesi on pääasiassa joissa, järvissä, jäätiköissä sekä pohjavetenä.
Ei osata täysin varmasti sanoa, mistä Maa sai runsaan vetensä. Vettä tiedetään olevan runsaasti Marsissa routana ja jäänä sekä jonkin verran höyrynä kuumassa Venuksessakin. Planeettamme sisältää suhteellisesti enemmän pintavettä kuin vastaavat kappaleet sisemmässä aurinkokunnassa. Veden vapautuminen Maan sisältä esimerkiksi tulivuoritoiminnan myötä ei riitä selittämään sen määrää. Erään melko suositun olettamuksen mukaan Maan vesi olisi peräisin komeetoista ja asteroideista, joiden pommitukselle varhainen Maa altistui. On ajateltu, että Jupiterin painovoimahäiriöt ajoivat jäisiä kappaleita asteroidivyöhykkeeltä, joten ilman Jupiteria Maalla ei olisi ainakaan niin suurta määrää vettä kuin nyt.
Valtameret peittävät 70,8 prosenttia Maan pinta-alasta. Maan vesivaroista suolatonta vettä on vain 2,5 prosenttia, josta suurin osa (68,5 %) on jäätiköissä. Maan valtamerien keskisyvyys on 3 794 metriä, mikä on lähes viisinkertainen mannerten keskikorkeuteen nähden. Valtamerien massa on 1,35 × 10 kg eli 1/4400 Maan massasta. Se vastaa tilavuusmittana 1,386 × 10 km³ vettä. Jos maan pinta olisi kokonaan tasainen, sen peittäisi 2,6-2,7 kilometriä syvä vesikerros. Maan valtameret tasaavat merivirroillaan Maan lämpöä, mutta merivirrat aiheuttavat myös El Niñon tapaisia säähäiriöitä. Valtamerien yllä on usein pilvisempää kuin maalla.
Amerikanjääkuikka
Amerikanjääkuikka ("Gavia immer") on suurikokoinen pohjoisten alueiden vesilintu. Se on suomalaisia serkkujaan kuikkaa ja kaakkuria kookkaampi, isonokkaisempi ja paksukaulaisempi. Sen lähin sukulainen on jääkuikka.
Pohjois-Amerikan pohjoisosat, Grönlanti ja Islanti; siirtyy talveksi etelämmäksi.
69-91 cm. Luusto lähes umpiluuta, jonka vuoksi amerikanjääkuikat ovat kokoonsakin nähden painavia. Hitusen suuremmasta sukulaisestaan jääkuikasta lajin erottaa juhlapuvussa parhaiten pikimusta nokka. Talvi- ja nuoruuspuvuissa nokka on harmaa ja siinä on mustaa, toisin kuin jääkuikalla, jolla on vaaleanharmaa tai luunvärinen nokka.
Laji pesii suurilla, syvillä, metsäisillä järvillä, usein saarissa; talvehtii rannikoilla. Happosateiden ja saastumisen vuoksi monet sen entisistä pesimäjärvistä ovat muuttuneet elinkelvottomiksi ja kannat ovat tämän vuoksi vähentyneet. Kuikille on pystytetty joihinkin järviin keinotekoisia, kelluvia pesintäalustoja, jotta padoista ja muusta ihmisen toiminnasta johtuvat vedenkorkeuden vaihtelut eivät häiritsisi lintuja.
Kuikille ominaisen kömpelyytensä vuoksi amerikanjääkuikat tekevät pesänsä aivan vesirajaan, jotta nouseminen ja poistuminen kävisi helposti. Se munii kaksi oliivinvihreää tai vihertävää, hienokseltaan täplikästä munaa. Hautomisaika on 24-29 vrk, jonka jälkeen poikaset jättävät pesän vuorokauden sisällä kuoriutumisesta. Molemmat emot huolehtivat pienistä poikasista kuljettamalla niitä selässään, lämmittämällä niitä siipiensä suojissa ja ruokkimalla niitä.
Amerikanjääkuikka syö pääasiassa kalaa, mutta myös simpukoita, sammakoita ja vesihyönteisiä.
Amerikanjääkuikat ovat sukeltajamestareita ja kykenevät laskeutumaan jopa 60 metrin syvyyteen. Lisäksi niiden silmät pystyvät samanaikaisesti näkemään tarkasti ilmaan ja veden alle. Ääni, jolla amerikanjääkuikka puolustaa reviirinsä rajoja, on oma lukunsa. Se lienee lintumaailman voimakkaimpia ja koostuu valittavista, jodlaavista ja ulvovista äänistä. Kiivaimmillaan ääni muistuttaa mielipuolista naurua ja kantautuu kauas veden pintaa pitkin. Tunnettu luonnontutkija, tiedemies ja kirjailija John Muir kuvaili amerikanjääkuikan ääntä" 'yhdeksi villeimmistä ja mieleenpainuvimmista luonnon äänistä; outo, suruisa, aavemainen kutsu...puoliksi naurua, puoliksi valitusta'."
Amerikanjääkuikka on Suomessa hyvin harvinainen vieras. Ensimmäinen havainto lajista on vuodelta 1932 Inarista. Kaikkiaan se on tavattu noin sata kertaa. Nykyään maassa tavataan vuosittain 1-3 lintua.
Amerikanjääkuikka on Kanadan kansallislintu ja sen kuva on yhden Kanadan dollarin kolikossa, jonka lempinimeksi linnun englanninkielistä nimeä "loon" mukaillen on tullut "loonie" (). Amerikanjääkuikka on myös Ontarion provinssin sekä Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion tunnuslintu.
"Gavia" on latinaa, tarkoittaen uiveloa, (joka ei ole kuikkien sukulainen). "Immer" voi tarkoittaa:Linnun tieteellinen nimi on tanskalaisen eläintieteilijän Morten Thrane Brünnichin kätten työtä, vuodelta 1764. Tanskan naapurivaltion Saksan kielellä 'immer' tarkoittaa "aina".
Alkumuna
Alkumuna on useiden kansojen vanhoissa luomistaruissa maailman alku ja synnyttäjä. Joissain kertomuksissa maailma syntyy, kun alkumuna pirstoutuu. Joissain kertomuksissa luojajumala kuoriutuu munasta. Suomessa alkumuna tunnetaan "Kalevalasta".
Suomen "Kalevala": Sotka teki pesän Ilmattaren polvelle ja laski kuusi kultaista ja yhden rautaisen munan. Ilmattaren liikauttaessa jalkaansa, munat särkyivät mereen ja niistä tuli maa, taivas, tähdet ja aurinko. Alkuperäisissä runoissa sotka kuitenkin munii Veenemosen sijasta itse Väinämöisen polvelle joka on Joukahaisen suistamana joutunut mereen.
Inkerissä kerätyissä runoissa alkumunan laski pääskynen kolmelle eriväriselle mättäälle joista tuuli suistaa ne mereen. Pääskynen pyytää seppää takomaan rautaisen haravan jolla onki särkyneet munan osat merestä ja ne kootaan taivaalle auringoksi, kuuksi, tähdiksi sekä pilviksi. Joissain runoissa mättäitä on yksi tai niiden sijasta pääskynen munii veneen mastoon.
Kreikan Pelasgia: Alkuolento, jumalatar Eurynome muni alkumunan. Siitä tulivat aurinko, kuu, tähdet ja Maa.
Kreikan orfilaisuus: Hopeisesta alkumunasta kuoriutui kaikkien elämänsiementen kantaja.
Balttialainen mytologia: Alkumuna räjähti ja sen keltuaisesta tuli maa, valkuaisesta vesi ja kuoresta taivas taivaankappaleineen.
Tiibetin bön: Kaksi jumaluutta yhdistyi aikojen alussa, ja he tuottivat kolme munaa. Kultainen muna tuotti miehisen elämännuolen, turkoosi muna tuotti naisellisen elämännuolen, ja valkoisesta munasta tuli kultainen värttinä.
Kiina: Jättimäisestä alkumunasta kuoriutui jättimäinen alkuolento Pangu, joka erotti kaaokseen jinin ja jangin ilmentymiin.
Intia: Luojajumalat Prajapati ja Brahman syntyivät joissain tarinoissa alkumunasta.
Borneon dajakit: Kaksi lintua kellui alkumeressä ja tuotti kaksi munaa, joista tuli taivaat ja Maa.
Egypti: Aurinkojumala syntyi alkukummusta, joka oli alkumeren kaaoksessa.
Afrikan dogonit: Alkumunaa koeteltiin maailmankaikkeuden seitsemässä suuressa sekoituksessa, jolloin se tuotti äitijumalan neljä lasta.
Afrikan mandet: Aikojen alussa Luoja sijoitti alkumunaan erilaisia siemeniä, joista syntyivät muun muassa ihmiset.
Malin bambarat: Alkumuna kiipesi puuhun ja putosi.
Kalifornian cupeñot: Alkumuna leijui alkukaaoksessa, aukeni ja ulos tulivat luojat Kojootti ja Villikissa.
Alaskan kodiakit: Korppi teki kuplan, jossa mies ja nainen tulivat alas taivaista ja josta he tekivät maailman.
Tyynenmeren Banksinsaaret: Äitikivi halkeasi ja luoja Quat veljineen tuli ulos.
Samoalaiset: Luoja Tagaloa-Langi eli alkumunassa, ja kun se rikkoutui, mereen pudonneista kuorenkappaleista tuli Samoansaaret.
Tahitilaiset: Luoja Taaroa syntyi alkumunasta, jonka kuoresta syntyi taivas.
Vasemmistososialismi
Vasemmistososialismi sijoittuu poliittisella janalla sosiaalidemokratian ja kommunismin väliin. Suomessa vasemmistososialisteiksi voidaan katsoa esimerkiksi SKDL:n niin sanotun sosialistisiiven edustajat, kuten Ele Alenius ja Kalevi Kivistö.
Laajaa kannatusta vasemmistososialismi on nauttinut muun muassa maailmansotien välisenä aikana Japanissa.
Professori Heikki Paloheimon mukaan Suomessa vasemmistososialistinen aatesuunta on ollut yksi viidestä puoluejärjestelmän rungon muodostaneesta suuntauksesta, jotka ovat vasemmistososialistinen, sosiaalidemokraattinen, agraarinen, liberaalinen ja konservatiivinen aatesuunta. Näiden lisäksi Suomessa on ollut ruotsinkielistä vähemmistöä edustava puolue.
Valunta
Valunta on suure, joka kuvaa valuma-alueelta virtauksien mukana poistuvaa vesimäärää. Sen yksikkö on yleensä millimetri tai millimetriä aikayksikössä. Termi "valuma" taas tarkoittaa valuntaa alueen pinta-alaa kohden. Valuman tunnus on "q" ja yksikkö litraa sekunnissa neliökilometrillä. Englannin kielen termi "runoff" viittaa sekä valumaan että valuntaan.
Veden kiertokulussa vesi sataa ilmakehästä alas maahan kulkeutuakseen sitten valuntana takaisin meriin. Vesistön valuma-alue tarkoittaa sitä aluetta, jolle pudonnut sadevesi kulkeutuu pois kyseisen vesistön kautta. Valuma-alue on niin sanottujen vedenjakajien rajaama: vedenjakajat ovat korkeita maastonkohtia, jotka konkreettisesti jakavat sataneen veden sen mukaan, kumpaa rinnettä pitkin vesi valuu pois. Pintavesien ja pohjavesien valuma-alueet ja vedenjakajat voivat erota toisistaan. Valuma-alue määritetään topografisen kartan avulla, epäselvissä tapauksissa apuna voidaan käyttää maastossa suoritettuja korkeusmittauksia.
Rankkasateet ja lumien sulaminen aiheuttavat tyypillisesti valuntapiikkejä. Runsas kasvillisuus pidättää vettä estäen valuntaryöppyjä ja siten tulvia. Myös maaperä, esimerkiksi soramaa, voi hidastaa valuntaa merkittävästi. Sen sijaan esimerkiksi asfaltti pidättää vettä erittäin huonosti. Valuma-alueen muoto ja korkeussuhteet vaikuttavat veden keräytymiseen: nopeimmin vesi pääsee keräytymään pyöreillä valuma-alueilla sekä vuorisilla alueilla. Valuma-alueen järvet tai suot keräävät satanutta vettä ja siten hidastavat valuntaa. Valunta voidaan laskea vesitaseyhtälön avulla:Joltain alueelta poistuva vesimäärä lasketaan käytännössä usein valuma-alueen sadannan ja haihdunnan erotuksena.
Vedenjakaja
Vedenjakaja on maantieteessä kahden tai useamman valuma-alueen välinen maaston raja-alue, missä maahan satanut vesi virtaa eri suuntiin ja päätyy eri vesistöihin. Sadeveden valumisen suunnan maanpintaa pitkin ratkaisee maanpinnan topografia. Maahan imeytyneen veden kulkeutuminen pohjaveden myötä ratkaisee maaperän rakenne ja laatu sekä peruskallion maanalainen topologia. Vedenjakajan paikan tarkka määrittäminen on vaikea tehtävä, sillä se riippuu monista vaikeasti selvitettävistä seikoista. Se tunnetaankin yleensä vain pääpiirteittäin. Alueita, jotka jäävät vedenjakajan sisälle, kutsutaan vesistöalueiksi tai valuma-alueiksi.
Suomessa varsin kuuluisa vedenjakaja on Suomenselkä, joka on Pohjanmaalla sijaitseva matala harjanne Pohjanlahden rannikon ja Sisä-Suomen välillä. Ruotsin ja Norjan välinen valtionraja seuraa pääosin Kölin vuoriston vedenjakajaa, jonka itäpuoli laskee Pohjanlahteen ja länsipuoli Atlanttiin. Maanselkä on Pohjois-Suomessa se jakaa vesistöt Jäämereen laskeviksi ja Perämereen laskeviksi alueiksi.
Aristotélis Onásis
Aristotélis Sokrátis Onásis (, usein Aristoteles Onassis, 15. tai 20. tammikuuta 1906 – 15. maaliskuuta 1975) oli kreikkalainen laivanvarustaja.
Onásis syntyi Smyrnassa, silloisessa Osmanien valtakunnassa (nykyisin Turkki) keskiluokkaiseen kreikkalaiseen perheeseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Onásiksen perhe menetti omaisuutensa turkkilaisten vallattua takaisin vähän aikaa Kreikan miehittämänä olleen kaupungin ja siirtyi pakolaisina Kreikkaan. Aristotélis Onásis elvytti perheen tupakkaliiketoimintaa Argentiinassa 1920-luvun alussa. Vuonna 1925 hän sai Argentiinan ja Kreikan kansalaisuuden.
Onásis osti ensimmäisen laivansa 1930-luvun alussa ja oli vuoteen 1932 mennessä maailmanluokan liikemies, joka omisti kauppalaivoja, tankkereita ja valaanpyyntialuksia. Aluksensa Onásis hankki edullisesti konkurssipesiltä. Vuonna 1954 Onásista syytettiin Yhdysvalloissa siitä, että hän lainvastaisesti omisti ei-amerikkalaisena Yhdysvaltain lipun alla purjehtivia laivoja. Hän joutui maksamaan seitsemän miljoonaa dollaria sakkoa. Onásis perusti Olympic Airways -lentoyhtiön (nyk. Olympic Airlines) vuonna 1957.
Onásis oli naimisissa Athiná ”Tína” Livanoún kanssa vuosina 1946–1960. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, Aléxandros (Alexander) ja Christína. Avioliitto kariutui suhteeseen oopperalaulaja Maria Callasin kanssa. Onásis avioitui omistamallaan Skorpióksen saarella Kreikassa vuonna 1968 Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn lesken Jacqueline Kennedyn kanssa, mutta palasi pian rakastajattarensa Callasin luokse.
Onásis kuoli Neuilly-sur-Seinessä Ranskassa keuhkokuumeeseen.
Veden kiertokulku
Veden kiertokulku eli hydrologinen kierto kuvaa veden olomuodon muutoksia nesteestä vesihöyryksi ja jääksi tai päinvastoin. Se kuvaa myös veden jatkuvaa liikettä vesikehässä. Veden kiertokulku voidaan jakaa neljään osaan: sadantaan, valuntaan, haihduntaan ja infiltraatioon.Kulkeutumisen lisäksi vesi voi varastoitua vaihtelevan pituisiksi ajoiksi muun muassa järviin, jäätiköihin, pilviin, lumipeitteeseen, pohjaveteen ja meriin.
Haihtuminen
Haihtuminen tarkoittaa nesteen, yleensä veden muuttumista kaasuksi ja siirtymistä ympäröivään tilaan. Toisin kuin kiehumista, haihtumista voi tapahtua kaikissa lämpötiloissa. Haihtumista kuvaa suure haihdunta.
Veden kiertokulussa tavallista erilaisilta pinnoilta, kuten vesistöistä, maasta tai kasvillisuuden pinnalta, tapahtuvaa haihtumista kutsutaan "evaporaatioksi". Haihtumista voi tapahtua myös osana kasvien elintoimintoja siten, että vesi kulkeutuu kasvin juurien ja varren kautta haihtuakseen lopulta ilmaan kasvin lehdiltä. Tällöin puhutaan transpiraatiosta. Yhteisnimitys näille on evapotranspiraatio eli kokonaishaihdunta.
Haihtumisen vastakohta on tiivistyminen, jossa kosteus tiivistyy ilmakehästä alustalle. Jos kiinteä aine siirtyy suoraan kaasuksi ilmakehään olematta välillä nestettä, puhutaan sublimoitumisesta. Vastaava kaasun asettuminen suoraan pinnalle kiinteäksi aineeksi on härmistymistä.
Atomaarisesta näkökulmasta ilmiötä voidaan tarkastella seuraavasti: kuvitellaan, että suurennetaan haihduttavaa pintaa niin, että vesimolekyylit tulevat näkyviin. Tasapainotilassa osa sinne tänne liikkuvista vesimolekyyleistä joutuu takaisin haihduttavalle pinnalle, mutta pinnalta irtoaa saman verran uusia vesimolekyylejä ilmaan. Tällöin pinnan läheinen ilma on kylläinen vesihöyrystä. Varsinainen haihdunta vaatii energiaa eli vesimolekyylien suurempia nopeuksia. Tämän voi havaita esimerkiksi suihkun jälkeen tuntuvana kylmyytenä: haihtuminen sitoo energiaa iholta.
Jatkuva haihdunta edellyttää lisäksi ilman pystysuuntaista sekoittumista, sillä muuten haihduttavan pinnan läheinen ilma tulisi nopeasti vesihöyrystä kylläiseksi.
Haihdunta
Haihdunta on haihtumiseen liittyvä suure. Se ilmaistaan yleensä millimetreinä: tunnissa (mm/h), vuorokaudessa (mm/d) tai vuodessa (mm/a).
Haihdunnan määrittäminen ei ole yhtä yksinkertaista kuin esimerkiksi sademäärän. Haihduntaa voidaan mitata lysimetrien ja haihtumisastioiden avulla. Lysimetri on maalla täytetty ja tutkittavalla kasvipeitteellä peitetty astia, jonka vesitaseesta haihdunta lasketaan. Haihtumisastia taas on yksinkertaisesti vedellä täytetty astia, josta haihtumista voidaan seurata. Haihdunnan suoralle laskemiselle on kehitetty useita kaavoja (esimerkiksi Penmanin kaava), jotka perustuvat muun muassa pystysuorien kosteuserojen mittaamiseen. Se voidaan myös määrittää epäsuorasti esimerkiksi vesitaseyhtälön jäännösterminä eli ainoana tuntemattomana tai vastaavasti lämpöenergiataseesta.
Maan alueiden erilaiset haihtumiset johtuvat erilaisista energiamääristä eli Auringon säteilyn erilaisesta jakautumisesta Maan pinnalle, mutta myös käytettävissä olevan veden määrästä. Yleisesti aavikoilta haihdunta on vähäistä meristä ja päiväntasaajan lähettyvillä olevilta runsassateisilta alueilta suurta. Suomessa haihdunnat ovat etelässä luokkaa 400-500 mm/a ja pohjoisessa 200-250 mm/a.
Arkhytas
Arkhytas (, 428 – 347 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, matemaatikko, tähtitieteilijä, valtiomies, sotastrategi ja armeijan komentaja.
Arkhytas syntyi Taraksessa, Suur-Kreikassa nykyisen Italian eteläosassa. Hän oli Mnesagoraan tai Histiaioksen poika. Hänen opettajanaan toimi Filolaos, ja hän itse opetti matematiikkaa Eudoksos Knidoslaiselle. Hän kuului pythagoralaiseen koulukuntaan, ja oli tunnettu Platonin läheisenä ystävänä. Hänen ja Eudoksoksen yhteinen oppilas oli Menaikhmos.
Arkhytasta pidetään joskus matemaattisen mekaniikan perustajana. Eutokioksen mukaan Arkhytas ratkaisi kuution tilavuuden kaksinkertaistamisen ongelman geometrisilla menetelmillään. Arkhytaan teoriat on kuvattu Eukleideen teoksessa "Alkeet", kirjassa VIII.
Eräs Arkhytaan pohtima ongelma oli ns. kosmisen reunan arvoitus: mitä tapahtuu keihäälle, joka heitetään maailmankaikkeuden reunan yli?
Heuristiikka
Heuristiikka (sana juontaa juurensa kreikan kielen ilmaisusta "heureka", ”löysin”) on kognitiivisen psykologian määrittelemä epäformaali menetelmä ongelmanratkaisuun. Etenkin rahoituksen käyttäytymistaloustieteellinen koulukunta on kiinnostunut yksilöiden heuristisista prosesseista sekä niiden soveltamisesta taloudellisten toimijoiden tehdessä päätöksiä epävarmuuden vallitessa (ks. Prospektiteoria). Sitä käytetään metodina, joka johtaa yleensä varsin nopeasti riittävän lähelle parasta mahdollista lopputulosta. Heuristiikkaa ovat esimerkiksi erilaiset nyrkkisäännöt, akateemiset arvaukset, intuitiiviset päätökset sekä niin sanottu "maalaisjärki". Kyseessä on valmiiden, etukäteen mietittyjen tai hankittujen ratkaisumallien soveltaminen ongelmanratkaisussa, sekä tietokoneohjelmissa että ihmismielessä. Yksinkertainen esimerkki heuristiikasta on niin sanottu ”yritys ja erehdys”: kun polkupyöräremontin aikana valitaan ruuvia laatikosta, niin sopivan kokoisen ruuvin löytämiseen ei yleensä käytetä mittareita eikä lajittelua, vaan yksinkertaisesti kokeillaan parhaalta näyttävää vaihtoehtoa ja tarvittaessa uusitaan yritys. Heuristiset prosessit ovat yksi määritelmä ongelmalle. Asia ei itsessään ole ongelma, mikäli se ei synnytä yksilössä heuristisia prosesseja. Näitä edellä mainittuja prosesseja ovat muun muassa ajatteluprosessin käynnistäminen, ylläpitäminen sekä säätely. Heuristiikkojen ja heurististen prosessien käytössä on suuria eroja yksilöiden välillä, etenkin verrattaessa ongelmaa ratkaisevien noviisien sekä eksperttien kognitiivisia kykyjä.
Yleisiä heuristiikkoja ovat:
Heuristiikkaa käytetään esimerkiksi:
Wuxia
Wuxia on kiinalaisessa kirjallisuudessa ja elokuvassa esiintyvä tyylilaji. Se sisältää historiallisia sankaritarinoita, joissa itämaiset taistelulajit ovat keskeisessä osassa. Alku "wu" viittaa taistelulajeihin ja loppu "xia" merkitsee henkisiä arvoja.
Wuxia tarkoittaa kiinalaisia sotasankaritarinoita. Wuxia-tarinoiden sankari on yleensä mies, joka seikkailee fantasiamaisessa muinaisessa Kiinassa. Sankarilla on yli-inhimillisiä ja jopa yliluonnollisia taitoja ja kykyjä, kuten loistavat lähitaistelutaidot, uskomaton ketteryys ja kyky uhmata painovoimaa. Sankari joutuu selvittämään rikoksia ja vääryyksiä. Yleensä sankari itse on kokenut lapsuudessaan traagisia tapahtumia, esimerkiksi menettänyt perheensä.
Wuxia-kirjallisuus on hyvin suosittua Kiinassa, Hongkongissa, Taiwanissa ja Singaporessa. Aasialaiset elokuvaohjaajat tekevät suosituimmista kirjoista elokuvia ja televisiosarjoja. Elokuvia alettiin tehdä Hongkongissa 1960-luvulla vanhojen tarinoiden pohjalta, mutta elokuvien tyyli sai vaikutteita western-elokuvista. Kaikkein ensimmäisenä wuxia-elokuvana kuitenkin pidetään "The Burning of Red Lotus Monastery" -nimistä elokuvaa vuodelta 1928.
Wuxia-elokuvat olivat länsimaissa pysyneet pitkään melko tuntemattomina, kunnes elokuvaohjaaja Ang Leen ohjaama wuxia-elokuva "Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme" ilmestyi kesällä 2000. Elokuva menestyi hyvin ja voitti neljä Oscar-palkintoa, kuten vuoden parhaan ulkomaalaisen elokuvan palkinnon. Ang Leetä seurasi elokuvaohjaaja Zhang Yimou elokuvillaan "Hero" ja "Lentävien tikarien talo", jotka myös menestyivät hyvin.
Todellisena vedenrajaajana pidetään King Hun klassikkoa vuodelta 1971, Kultainen Hämähäkki, joka ensimmäistä kertaa lisäsi syvyyttä ennen niin ohueen lajityyppiin yhdistelemällä elokuvaansa voimakkaasti itämaisen filosofian (Buddhalaisuus) ajatuksia sekä symboliikkaa. Elokuva tunnetaan myös sen päähenkilöstä, joka vetäytyy tapahtumiin mukaan vahingossa eikä osaa taistelulajeja.
Naissankareita oli esiintynyt wuxiassa jo jonkin aikaa (esim. Shaw Veljesten tuottamissa elokuvissa 60-luvulla), mutta vasta Kultainen Hämähäkki esitteli voimakkaan ja moniulotteisemman naissankarin, josta esimerkiksi Ang Lee ja Zhang Yimou ovat myöhemmin ottaneet mallia omiin "wuxia "-elokuviinsa.
Issyk Kul
Issyk Kul (kirjoitetaan myös "Yssyk-Kul", "Isyk-Köl") on vuoristojärvi Yssyk-Kölin alueella Koillis-Kirgisiassa Keski-Aasiassa Tienšanin vuoristossa.
Issyk Kulin pinta on 1 608 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven pinta-ala on 6 236 neliökilometriä ja sen tilavuus 1 738 kuutiokilometriä. Keskisyvyys on 280 metriä, ja syvin kohta on 668 metrin syvyydessä.
Issyk Kul on 22 080 neliökilometrin laajuisen valuma-alueen laskujärvi. Issyk-Kulin allasta reunastaa sen pohjoispuolella Künggöy Ala-Toon ja eteläpuolella Teskey Ala-Toon vuoristo. Järveen laskee yli 50 jokea ja puroa, ja niistä suurimmat ovat lähes sadan kilometrin pituiset Žyrgalang ja Tüp.
Järvi ei jäädy talvella ja siellä harjoitetaan kalastusta. Neuvostoaikana järvi oli suosittu lomanviettokohde. Järven länsirannalla on Balyktšyn kaupunki, pohjoisrannalla turistikohde Tšolpon-Ata, itärannalla Karakol, jossa on Venäjän nyttemmin vuokraama entinen neuvostolaivaston tutkimuskeskus, ja Tjup sen lähellä.
Järven veden lisääntyvä käyttö ympäröivien alueiden kasteluun on laskenut järven pintaa noin 10 metriä vuoden 1850 jälkeen. Järven supistumisella on ollut vaikutuksia alueen ilmastoon.