hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Quake II
Quake II on id Softwaren kehittämä FPS-peli, joka julkaistiin 6. joulukuuta 1997. Se ei ole nimestään huolimatta jatko-osa "Quake"-pelisarjan ensimmäiselle osalle. "Quake II":lle julkaistiin varsinainen jatko-osa "Quake 4" lokakuussa 2005.
Pelin tapahtumat sijoittuvat futuristiseen scifi-maailmaan. Yksinpelissä pelaaja toimii Bitterman-nimisenä sotilaana ja ottaa osaa Alien Overlord -operaatioon, jonka tarkoituksena on suojella Maata muukalaisten hyökkäykseltä tekemällä vastaisku vihamielisten muukalaisten, stroggien, kotiplaneetalle. Pelaajan harteille jää muun miehistön kuoltua yksin muukalaisten pääkaupungin läpi tunkeutuminen ja heidän johtajansa Makronin eliminointi.
"Quake II" -pelin viimeisin versio on 3.21, joka sisältää useita lisäkarttoja ja vikakorjauksia. Ensimmäiseen "Quake"-pelisarjan osaan verrattuna "Quake II" sisältää tehokkaamman nettipelikoodin.
"Quake II":lle julkaistiin myös kolme virallista lisäosaa:
Id Software julkaisi "Quake II":n lähdekoodin joulukuussa 2001 GPL-lisenssin alla.
Schindler
Schindler on Sveitsissä 1874 perustettu yritys, joka valmistaa hissejä ja liukuportaita. Yrityksessä on 58 000 työntekijää. Yritys on Euroopan suurin ja maailman toiseksi suurin hissiyhtiö. Schindler on listattu SWX Swiss Exchange -pörssissä.
Schindlerillä on Suomessa kahdeksan toimipistettä: Helsinki (pääkonttori), Kouvola, Vaasa, Tampere, Turku, Rauma, Oulu ja Vaajakoski (Jyväskylä). Toimitusjohtajana toimii Olli Köresaar.
Matti Luttinen
Vilho Matti Luttinen (14. toukokuuta 1936 Haapavesi – 14. toukokuuta 2009 Lahti) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1995 ja Sorsan IV hallituksen sisäasiainministerinä 1983–1984 ja liikenneministerinä 1984–1987.
Luttisen lapsuudenkodin elämä oli aineellisesti niukkaa. Luttisen äiti kuoli vuonna 1944, hänen vanhin veljensä haavoittui jatkosodassa ja toiseksi vanhin veli menehtyi. Vuonna 1948 Luttinen muutti veljensä ja tämän vaimon kanssa Pyhärantaan, missä hän kävi Rohdaisten kansakoulua. Vuoden kuluttua hän kuitenkin palasi takaisin Haapavedelle. Luttinen pääsi kansakoulusta vuonna 1951.
Luttisen isä oli sairastanut keuhkotuberkuloosin vuonna 1936 ja menehtyi vuonna 1952, jolloin Luttisen oli 16-vuotiaana elätettävä itsensä ja nuoremmat sisaruksensa. Hän aloitti työuransa vuonna 1952 lihanleikkaajana Mensan elintarviketehtaalla Hämeenlinnassa. Luttinen työskenteli tehtaalla eri tehtävissä vuoteen 1960, jolloin hän siirtyi Lahteen . Siellä hän työskenteli vuoteen 1965 toimien vuosina 1962–1965 pääluottamusmiehenä. Luttinen toimi myös ay-liikkeessä. Hän liittyi vuonna 1952 Elintarviketyöläisten Liittoon, mutta erosi viiden vuoden jälkeen liiton ylipolitisoituneen toiminnan vuoksi. Lahdessa Luttinen toimi 1960-luvulla SAJ:läisen elintarvikealan ammattiosaston sihteerinä ja puheenjohtaja.
Vuonna 1962 Luttinen liittyi Lahden sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen jäseneksi ja vuonna 1963 SDP:n jäseneksi. Vuosina 1965–1969 hän toimi Lahden sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sihteerinä, minkä jälkeen hän työskenteli Lahden osuuskaupan jäsenasiasihteerinä, tiedotus- ja suhdetoimintaosaston osastopäällikkönä ja hallintokuntien sihteerinä, kunnes hänet valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1975. Kansanedustajana hän toimi vuoteen 1995, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Touko-syyskuussa 1983 Luttinen oli ministeri sisäasiainministeriössä ja lokakuusta 1983 marraskuuhun 1984 sisäasiainministeri. Liikenneministerinä hän toimi joulukuusta 1984 huhtikuuhun 1987. Luttinen oli presidentin valitsijamies vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa. Eduskunnan ohella hän vaikutti myös Lahden kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1992, joista vuodet 1989–1992 valtuuston puheenjohtajana. Hän oli myös kaupunginhallituksessa vuosina 1971 ja 1973–1975. Luttiselle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1999.
Luttinen oli naimisissa vuodesta 1955 ja sai kaksi lasta. Hänen poikansa Tapio Luttinen toimi Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1997–2004.
Ghost Rider
Ghost Rider voi tarkoittaa:
Iso-Enskeri
Iso-Enskeri () on Porin kaupunkiin kuuluva saari Selkämerellä. Se sijaitsee Tahkoluodosta pohjoiseen, Anttooran edustalla entisen Ahlaisten kunnan merialueella. Metsäinen saari on täysin asumaton. Kesäisin saarelle järjestetään risteilymatkoja. Osa saaresta kuuluu Selkämeren kansallispuistoon.
Akseli Kaskela
Akseli Kaskela (vuoteen 1927 "Akseli Caselius" () oli suomalaisen liikuntakulttuurin voimahahmo. Hän oli SVUL:n ja Suomen Hiihtoliiton puheenjohtaja sekä sosiaalineuvos.
Kaskela oli kiinnostunut paitsi ammattilaisurheilusta, myös kunto- ja työpaikkaliikunnan kehittämisestä. Hänellä oli myös henkilökohtaisia saavutuksia urheilussa, kuten korkeushypyn akateeminen mestaruus. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa hiihto, pesäpallo, uinti ja jalkapallo. Vuonna 1919 Kaskela voitti kahdensadan kilpailijan joukosta Sortavalan Suojeluskuntapiirin 25 kilometrin marssikilpailun kantamuksinaan 15 kilogrammaa hiekkaa ja 150 patruunaa. Kaskela oli niin ikään innokas hiihtovaeltaja Lapin tuntureilla. Hänen lähtökohtansa oli kansallinen ja kansanterveydellinen: "Kansalaisten piti liikunnassa kokea riemastuttavia elämyksiä, mutta tuntea samalla toimivansa Suomen kansan parhaaksi." Kaskela toimi 1920-luvulla Suojeluskuntain Yleisesikunnan urheilutarkastajana, jonka jälkeen hän siirtyi Heinolan maalaiskunnan Vierumäelle perustetun Suomen urheiluopiston ensimmäiseksi rehtoriksi vuosiksi 1928–1939. Olympiavuonna 1932 Akseli Kaskelasta tuli myös Suomen Urheilulehden vakituinen toimittaja vajaan vuoden ajaksi. Kaskelasta tuli vuonna 1941 Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) urheiluasiamies. Tässä tehtävässä hänen tavoitteenaan oli Suomen urheilun ja liikuntaelämän säilyttäminen kansallismielisten voimien käsissä.
Toisen maailmansodan jälkeen Kaskelasta tuli SVUL:n ensimmäinen varapuheenjohtaja, jolloin hän toimi usein V. A. M. Karikosken sijaisena, koska tämä päätoimessaan STK:n toimitusjohtajana joutui toimimaan tiiviisti ajankohtaisissa työ- ja palkkariidoissa. Kesällä 1947 SVUL:n ensimmäisissä Suomen Suurkisoissa Kaskela toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Vuodesta 1949 alkaen Kaskela valittiin SVUL:n mandaatilla Suomen olympiakomitean johtokuntaan. Vuonna 1956 hänestä tuli SVUL:n hallituksen, entisen johtokunnan, varapuheenjohtaja ja vuonna 1963 puheenjohtaja vuoteen 1969 asti. Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana Kaskela toimi vuosina 1954–1960. SVUL:n puheenjohtajuudesta Kaskela luopui vuonna 1971.
Akseli Kaskelalla oli 1950-luvun loppupuoliskolla useita erimielisyyksiä Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkosen kanssa. Vastakkainasettelu kärjistyi, kun presidentti Kekkonen toimi välittäjänä vuoden 1960 Rooman kesäolympialaisten olympiaedustuksessa, koska SVUL:n ja TUL:n sopimukseton tila oli estämässä TUL:n urheilijoiden mukaantulon olympiajoukkueeseen. Neuvottelut ajautuivat umpikujaan; tässä yhteydessä Kaskela ja presidentti Kekkonen leimautuivat toistensa urheilupoliittisiksi vastustajiksi.
Akseli Kaskelalla oli viisi veljeä ja kuusi siskoa. Hänen ensimmäinen aviopuolisonsa oli Elna Routamo (1926–1937; liitto päättyi puolison kuolemaan). Toinen puoliso oli Irma Aurora Augusta Aarra (naimisiin 1938). Kaskelalla oli neljä lasta: Kaarina (1927), Ritva (1929), Mauri (1933) ja Leena (1939).
Matti Jaatinen
Matti Risto Väinö Jaatinen (15. huhtikuuta 1928 Jyväskylä – 29. heinäkuuta 2005 Kuusankoski) oli maaherrana ja kansanedustajana toiminut kokoomuspoliitikko. Hän edusti Keski-Suomen läänin vaalipiiriä 1970–1984. Kymen läänin maaherraksi Matti Jaatinen siirtyi 12. helmikuuta 1984. Hän jäi virasta eläkkeelle 1993. Presidentin valitsijamies Jaatinen oli 1968, 1978 ja 1982.
Matti Jaatinen valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1953. Hän työskenteli Jyväskylän kauppaoppilaitoksen virkaatekevänä lehtorina vuosina 1953–1958 ja myyntiopin opettajana vuosina 1958–1962. Vuosina 1963–1981 hän toimi omistamansa kellosepänliikkeen toimitusjohtajana. Vuosina 1966–1971 Jaatinen oli Kokoomuksen Keski-Suomen piirin puheenjohtajana. Vuosina 1961–1980 Jaatinen oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen ja vuosina 1969–1980 valtuuston varapuheenjohtaja. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa golf ja toiminta Lions Clubissa. Sotilasarvoltaan Jaatinen oli reservin kapteeni.
Deluxe Ski Jump
Deluxe Ski Jump on Jussi Koskelan kehittämä ja suunnittelema mäkihyppypelisarja. Sarjan uusin peli on vuonna 2011 julkaistu "Deluxe Ski Jump 4."
Hyppyrimäestä ponnistetaan lentoon näpäyttämällä molemmat hiiren näppäimet pohjaan samaan aikaan. Hiirtä liikuttamalla voi muutta lentoasentoa. Hyppytaktiikat vaihtelevat mäittäin.
"Deluxe Ski Jump 3:ssa" on yhteensä 40 mäkeä, joista suurin on Slovenian 281-metrinen ja pienin Serbian 69-metrinen. Yhdelläkään mäellä ei ole suoraa esikuvaa, vaan ne kaikki ovat itse suunniteltuja. Hyppääjien määrää ei ole rajoitettu, ja jokaisen pelaajan on mahdollista tallentaa omat ennätyksensä. Pelissä on mahdollista pelata niin maailman- kuin joukkuecupia sekä paikallisesti että maksullisena verkkopelinä.
"Deluxe Ski Jump 4":"ssa" on 24 mäkeä, jotka on mallinnettu oikeiden hyppymäkien mukaisesti. HS94 Zakopane on pienin ja HS215 Planica on suurin.
Toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut "Deluxe Ski Jumpia" ”markkinoiden parhaaksi mäkihyppypelisarjaksi”.
ThyssenKrupp
ThyssenKrupp on saksalainen monialainen teollisuuskonserni, jolla on yli 150 000 työntekijää. Konserni muodostuu 670:stä erillisestä yrityksestä. ThyssenKrupp on yksi maailman suurimmista teräksen tuottajista, ja toimii maailmanlaajuisesti kolmella liiketoimintalueella: teräs, tuotantohyödykkeet ja palvelut. ThyssenKruppin liikevaihto oli 53,4 miljardia euroa vuonna 2008. Vuonna 2005 yrityksen osakkeista noin 25 prosenttia omisti Alfred Krupp von Bohlen und Halbach -säätiö.
ThyssenKrupp syntyi Thyssen AG:n ja Friedrich Krupp AG Hoesch Krupp:in fuusion seurauksena vuonna 1999.
Yrityksellä on viisi päätoimialaa:
Kiinalainen ravintola
Kiinalainen ravintola on Kiinan rajojen ulkopuolella toimiva ravintola, joka tarjoilee pääasiassa kiinalaisessa keittiössä yleisiä ruokalajeja. Tunnusmerkillisiä raaka-aineita ovat riisi ja nuudeli, joiden lisukkeena tarjotaan pieniksi paloiteltua lihaa tai kanaa sekä kasviksia maustetussa kastikkeessa. Friteeraus on myös yleistä.
Ensimmäinen kiinalainen ravintola avattiin vuonna 1907 Lontoossa. Ensimmäinen kiinalainen ravintola Suomessa vuosina 1953–1960 sijaitsi Hotelli Tornissa.
Kortteenperä
Kortteenperä on kylä Ranualla seututien 942 varrella noin 27 kilometriä Ranuan kirkonkylältä koilliseen. Se sijaitsee puhdasvetisen Simojärven rannalla.
Kitkajärvi
Kitkajärvi eli Kitka on järvi Koutajoen vesistössä Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin rajalla Kuusamon ja Posion kuntien alueella.
Kitkaan kuuluu kaksi osaa, Yli-Kitka ja Ala-Kitka, joita yhdistää Kilkilösalmi Kuusamossa. Yli-Kitkan pinta-ala on 237,31 neliökilometriä. Siinä on paljon matalikoita ja karikoita, samoin syvänteitä yli 40 metriin asti. Suurimmat selkävedet ovat Turjanselkä, Luonselkä, Isoselkä, Vasikkaselkä ja Tolvanselkä. Ala-Kitkan pinta-ala on 48,50 neliökilometriä. Yli-Kitkaan liittyy välittömästi järven luoteispäässä Posiojärvi.
Koutajoen vesistöalue on Suomen puolella suojeltu koskiensuojelulailla. Ala-Kitkasta itään lähtevä Kitkajoki yhtyy Oulankajokeen, ja se edelleen Koutajokeen. Viime jääkauden jälkeen Kitkan vesistö laski lyhyen aikaa länteen Livojärvi-nimisen järven kautta nykyisen Iijoen vesistöön. Vedenjakaja Maanselkä kulkee Kitkajärven eteläpuolelta.
Kitka on kokonaisuutena Suomen ainoa säännöstelemätön suurjärvi. Kitkan vesistön vedenpintaa laskettiin 1800-luvulla kahdessa vaiheessa yhteensä noin 2,1 metriä, jotta rannoille saatiin lisää karjan rehua kasvavia luonnonniittyjä. Nykyinen korkeustaso on 240,4 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvellä on runsaasti hiekka- ja pienikivisiä rantoja. Myös matalikoilla ajoittain paljastuvat kiviröykkiöt ja hiekkasärkät ovat tyypillisiä. Karua, kirkasvetistä ja kohtalaisen luonnontilaista Kitkaa on nimitetty "Euroopan suurimmaksi lähteeksi". Suuren massan takia Yli-Kitkan vesi jäätyy ja jäät sulavat myöhemmin kuin pienemmissä järvissä.
Yli- ja Ala-Kitkalle on tehty ohjeellinen veneilyreitti. Yli-Kitkan poikki kulkee kantatie 81 Kuusamo-Rovaniemi ja Ala-Kitkan poikki valtatie 5 (E63).
Kitkajärven kasvillisuus on karuille vesille tyypillistä. Poikkeuksellista on harvinaisten murtovesilajien, kuten merividan ja uposvesitähden, esiintyminen. Myös muualla maassa harvinaista raania tavataan Kitkajärvessä runsaana esiintymänä. Järven kalastossa ovat säilyneet alkuperäiset taimen-, harjus- ja siikakannat.
Järven tärkein saaliskala on pienikokoinen muikku. Sen paikallisen nimityksen "kitkanviisas" sanotaan johtuvan siitä, että kala ei lähde uimaan Kitkajokea alavirtaan Venäjälle. Kitkajärvillä työskentelee useita ammattikalastajia. Kitkajärven monipuoliseen selkävesilinnustoon sisältyy ehkä Suomen runsain kuikkakanta.
Halmejärvi
Halmejärvi on kylä ja järvi Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee soisten erämaiden ja valtionmaiden laidalla. Kylä on pieni ja maaltamuuton seurauksena vain muutama talo on enää asuttu. Halmejärvi on myös pieni järvi kylällä. Järvestä laskee alaspäin Nuolijärveen Halmejoki, jonka varsilla on pääosa kylän tiloista. Halmejärvellä sijaitsee myös Murtovaaran talomuseo (sen voidaan tosin sanoa kuuluvan myös Sivakan kylään). Valtimon suurin suo Suurisuo sijaitsee Halmejärvellä. Se on ollut turvetuotantoalueena kun Vapo aloitti v. 1982 jyrsinturvetuotannon suolla. Kylän eläimistö on erämainen ja se on tunnettu majavistaan, joiden rakennelmia, patoja ja pesäkekoja näkee alueella. Myös susia ja karhuja tavataan säännöllisesti.
Livojärvi
Livojärvi on keskikokoinen järvi Posion kunnan alueella Lapin läänissä.
Livojärven pinta-ala on 32,6 neliökilometriä. Suurimmat selkävedet ovat Kellinselkä, Varanganselkä, Pernunselkä ja Autioselkä. Livojärvi kuuluu Iijoen vesistöalueeseen; Livojärven länsipäästä lähtevä Livojoki on Iijoen sivujoki. Vedenjakaja Maanselkä kulkee Livojärven pohjoispuolelta.
Livojärven vesi on erittäin kirkasta. Järven pohjoispuoli on harjumaastoa, joka jatkuu järveen pitkinä rantahietikoina ja vedenalaisina matalikoina ja selänteinä.
Livojärven poikki Säikänsalmen yli kulkee maantie 863 (Taivalkoski–Posio). Kirveskanava yhdistää Livojärven Kostonjoen vesistöön kuuluvaan Kaukuanjärveen.
Salakuljettajan laulu
Salakuljettajan laulu on suomalainen elokuva vuodelta 1952. Elokuva on Lasse Pöystin kolmas ohjaustyö. Elokuvan aiheen taustana on Suomen sodanjälkeisen ajan säännöstely. Sillä pyrittiin estämään maan taloudelle tärkeän ulkomaanvaluutan hupeneminen toisarvoisten kulutushyödykkeiden, kuten kahvin ja nailonsukkien, ostoon.
Elokuvan ensi-ilta oli 7. marraskuuta 1952 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Tarina sijoittuu 1950-luvun alun Tornionjokilaaksoon, jossa kukoistaa vireä salakuljetustoiminta. Se oli sitä harjoittaville tuottoisaa ja helpotti kansan kahvihampaan kolotusta. Tapio Rautavaaran esittämä tullietsivä soluttautuu salakuljetusliigaan, joka harjoitti toimintaansa viihdytyskiertueen suojassa.
Aikalaiskriitikkojen arviot olivat vaisuja: "Filmi on auttamattoman pitkäveteinen. Se vaikuttaa yhtä harrastelijamaiselta kuin päähenkilöidenkin esitykset." Myöhempi kriitikko pitää tarinaa keinotekoisena.
Sienna Miller
Sienna Rose Diana Miller (s. 28. joulukuuta 1981 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-englantilainen näyttelijä ja malli, joka on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Layer Cake – diilerin käsikirja" (2004), "Alfie" (2004) ja "" (2009). Miller on näytellyt sekä elokuvissa, televisiossa että teatterissa ja on toiminut myös muotisuunnittelijana.
Miller syntyi New Yorkissa Yhdysvalloissa, mutta perhe muutti Lontooseen hänen ollessaan puolitoistavuotias. Millerin vanhemmat Edwin ja Josephine Miller erosivat, kun hän oli kuusivuotias. Hänen isänsä on amerikanjuutalainen ja äiti taas Etelä-Afrikassa syntynyt britti. Millerin sisko Savannah on ammatiltaan muotisuunnittelija. Lisäksi hänellä on kaksi biologista velipuolta ja yksi velipuoli avioliiton kautta.
Miller kävi Englannissa Heathfield Schoolia sekä Ascotissa sijaitsevaa sisäoppilaitosta. Myöhemmin hän opiskeli Lee Strasberg Theatre and Film Insitutessa New Yorkissa.
Millerin ensimmäinen elokuvarooli oli sivuosa romanttisessa komediassa "South Kensington" vuonna 2001. Vuonna 2004 hän teki varsinaisen läpimurtonsa esiintymällä elokuvissa "Alfie" ja "Layer Cake – diilerin käsikirja".
Miller pääsi suuremman yleisön tietoisuuteen vuonna 2009 elokuvan "" naispääosassa. Samana vuonna hän näytteli Broadwaylla pääroolin näytelmässä "After Miss Julie". Vuonna 2012 Miller näytteli Tippi Hedreniä televisioelokuvassa "The Girl", ja sai roolistaan Golden Globe-ehdokkuuden.
Vuonna 2014 Miller näytteli kahdessa elämäkertaelokuvassa: Bennett Millerin ohjaamassa "Foxcatcherissa" sekä Clint Eastwoodin "American Sniperissa". Vuonna 2015 hän näytteli Sally Bowlesin roolin Broadway-musikaalissa "Cabaret".
Miller työskenteli valokuvamallina ennen näyttelijänuraansa. Häntä edusti lontoolainen mallitoimisto Select Model Management. Miller on tehnyt mallintöitä Coca-Colalle, Pepe Jeansille sekä Hugo Bossille. Hän esiintyi myös Italian "Voguessa" sekä Pirellin vuoden 2003 kalenterissa. Vuonna 2009 Miller oli Hugo Bossin naisten parfyymin ”BOSS Orange” mainoskasvo.
Miller on suunnittellut yhdessä sisarensa Savannahin kanssa malliston nimeltä Twenty8Twelve. Mallisto lanseerattiin vuonna 2007.
Miller seurusteli vuosina 2004–2006 "Alfien" kuvauksissa kohtaamansa Jude Law’n kanssa, mutta vuonna 2005 paljastui, että Law’lla oli ollut suhde aiemmasta avioliitostaan syntyneiden lastensa hoitajan kanssa. Miller ja Law palasivat vielä yhteen tämän jälkeen, mutta suhde päättyi vuonna 2006.
Vuonna 2007 Miller seurusteli häntä 14 vuotta vanhemman Rhys Ifansin kanssa, vaikka pari kielsi suhteen kauan. He erosivat kesäkuussa 2008 erimielisyyksien takia. Samana vuonna Millerillä oli paljon julkisuutta saanut suhde näyttelijä Balthazar Gettyyn, joka oli naimisissa. Loppuvuodesta 2009 helmikuuhun 2011 Miller seurusteli taas Jude Law’n kanssa. Vuosina 2011–2015 Miller seurusteli näyttelijä Tom Sturridgen kanssa. Heillä on heinäkuussa 2012 syntynyt tytär.
Patronyymi
Patronyymi eli isännimi on asiakirjassa (tai esimerkiksi sukuselvityksessä) esiintyvä ilmaus, jolla ilmoitetaan, kenen isän poika tai tytär etunimeltä mainittu henkilö on. Patronyymi on tavallaan etunimen attribuutti, tarkentava lisämäärite.
Patronyymi on käytössä muun muassa Islannissa sekä itäslaavilaisissa maissa Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa. Suomessakin joillakuilla on toisena etunimenä patronyymi, jolloin nimi kokonaisuudessaan voi olla esimerkiksi "Lauri Juhanpoika Virtanen".
Matronyymi
Matronyymi on asiakirjassa (tai esimerkiksi sukuselvityksessä) esiintyvä ilmaus, jolla ilmoitetaan, kenen äidin poika tai tytär etunimeltä mainittu henkilö on. Matronyymi on tavallaan etunimen attribuutti, tarkentava lisämäärite. Matronyymiä on yleisesti käytössä vain silloin, kun patronyymiä eli isännimeä ei käytetä (esimerkiksi avioliiton ulkopuolisen raskauden vuoksi).
Esimerkki matronyymistä;
Maija Mariantytär Virtanen.
Säppi (saari)
Säppi () on saari Selkämerellä. Se sijaitsee Luvian ulkosaaristossa Lankoorin edustalla, noin 5,5 kilometrin päässä mantereesta, ja on kuulunut vuoden 2017 alusta Eurajoen kuntaan. Metsäpeitteinen saari on pinta-alaltaan 150 hehtaaria. Sen korkein kohta, Kirkkoharju, kohoaa noin kahdeksan metrin korkeuteen merenpinnasta. Saarella sijaitsee vuonna 1873 rakennettu Säpin majakka.
Säpin majakasta ja majakkakylän rakennuksista huolehtii ne Saaristomeren merenkulkupiiriltä vuokrannut, vuonna 2000 perustettu Säppi 2000 -yhdistys, joka myös esittelee saarta ja majakkaa vierailijoille yhteistyössä matkanjärjestäjien kanssa.
Samassa pihapiirissä, vanhassa majakanvartijan asuinrakennuksessa toimii vuonna 1959 perustettu lintuasema, joka on Ahvenanmeren Signilskärin jälkeen Suomen toiseksi vanhin. Lintuaseman toimintaa pitää yllä Porin lintutieteellinen yhdistys (PLY). Saari on varsinkin syksyisin lintuharrastajien suosima retkikohde.
Säpin luotsituparakennusta on 1950-luvun lopulta alkaen vuokrannut Reposaaren metsästäjät -yhdistys. Vuonna 1949 se tuotti saarelle muflonlampaita ja on sittemmin huolehtinut niiden riistanhoidosta ja metsästyksestä.
Museovirasto on määritellyt Säpin majakkayhteisön ja luotsiaseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Itse majakan ja luotsiaseman rakennusten ohella valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön rajaukseen kuuluu myös koko Säpin saari.
Säppi kuuluu Luvian Saariston Natura 2000 -suojelualueeseen. Saarella on luonnonsuojelualueita, ja osa saaresta kuuluu Selkämeren kansallispuistoon.
Kesien ajaksi Säppiin tuodaan laiduntamaan viitisentoista ylämaankarjaan kuuluvaa lehmää. Säppi on yksi seitsemästä suomalaisesta saaresta, joilla elää sinne istutettuja villilampaita, mufloneja. Monikymmenpäisestä populaatiosta metsästetään muutama yksilö joka syksy. Vuonna 1996 mufloninmetsästäjä ampui erehdyksessä lintuharrastajaa hirvikiväärillä jalkaan.
Elokuussa 1997 Säpin pohjoisrannalta löydettiin kuollut delfiini eli juoksiainen ("Delphinus delphis"). Kyseinen 5–7-vuotias uros oli vasta toinen Suomen aluevesillä tavattu tämän lajin yksilö. Myöhemmin selvisi, että muuan merikapteeni oli aikaisemmin elokuussa nähnyt delfiinin elävänä Säpin eteläpuolella.
Arttu Harkki
Arttu Petteri Harkki (s. 1965) on suomalainen radiotoimittaja ja juontaja. Hän siirtyi vuonna 2010 Radio Novasta Radio Suomipopille iltapäiväohjelman juontajaksi. Harkki kuitenkin lopetti vuoden 2013 alussa Radio Suomipopin Illoissa. Sitä ennen hän teki Radio Suomipopilla iltapäivälähetystä Rakel Liekin kanssa.
Harkki on toiminut Radio Novan ja MTV3:n "Vihreä kulta" -ohjelman juontajana. Harkki on toiminut myös muiden televisiosarjojen, kuten "Yllytyshullujen" ja "Suomen Robinsonin" juontajana. 1990-luvulla hän lainasi äänensä "Game Over" -peliohjelman Vito-nukelle.
Vuonna 2013 Harkki osallistui Splash! -ohjelmaan.
Hänen entinen vaimonsa on Anu Harkki. Heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi 2008.
Arttu Harkki on ollut aikaisemmin naimisissa Satu Ruotsalaisen kanssa. Vuonna 2014 Harkki muutti yhteen kampaajana työskentelevän Inkan kanssa. Inka pyörittää Helsingin Bulevardilla omaa yritystä.
Carl G. Gahmberg
Carl Gustav Gahmberg (s. 11. helmikuuta 1942 Kirkkonummi) on Helsingin yliopiston biokemian emeritusprofessori.
Gahmberg on saanut monia tunnustuksia urallaan. Vuonna 1981 hän sai nuoren tutkijan Anders Jahre -palkinnon. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1982. Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen (vuodesta 1983) ja toimii sen hallituksen pysyvänä sihteerinä. Hän on myös Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian ja lukuisien muiden kansainvälisten tiedeakatemioiden jäsen. Hän on ollut esimerkiksi Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 lähtien. Vuonna 1995 Professoriliitto nimesi hänet Vuoden professoriksi. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto ja 2010 J. W. Runebergin palkinto.
Norja Eurovision laulukilpailussa
Norja osallistui Eurovision laulukilpailuun ensi kertaa vuonna 1960. Norjan menestys on vaihdellut kisoissa suuresti. Maa on voittanut kisat kolme kertaa ja täten toiminut isäntämaana kolme kertaa. Voitoista ja menestyksestä huolimatta maa on jäänyt 11 kertaa viimeiselle sijalle. Ilman pisteitä maa on jäänyt neljä kertaa.
Viime vuosien parhain menestys Norjalle on tullut Moskovassa 2009, jolloin se voitti kilpailun.
Kielisäännön aikana Norja on esittänyt kappaleensa norjan kielellä, mutta sen vapauduttua norjaksi on laulettu vain vuonna . Vuonna säännön ollessa hetkellisesti poissa käytettiin englannin lisäksi myös ranskaa. Vuoden kappaleen nimi "Sámiid Ædnan" on saamea ja vuoden kappaleen nimi "Ven a bailar conmigo" espanjaa. Vuonna Norja käytti kappaleessaan swahilin kieltä englannin lisäksi.
Norjan edustaja valitaan Melodi Grand Prix -kilpailun kautta.
Vuodesta 1975 käytössä ollut suomalaisen viihdepäällikkö Heikki Seppälän ideoima äänestyskäytäntö:Vuodesta 2006 lähtien, pisteiden jaon nopeuttamiseksi, pisteiden lukija on kertonut vain kolme suurinta pistettä (pisteet 8, 10, 12), kun pienemmät pisteet (1-7) ilmestyvät ruutuun suoraan.
Kun vuonna 2003 kiinnostus Eurovision laulukilpailua kohtaan lisääntyi, EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta seuraavanlaiseksi:Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on:Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin. Semifinaalissa ei kerrota kunkin valtion saamia pistemääriä vaan ne paljastetaan vasta finaalin jälkeen. Semifinaalista finaaliin selvinneet ilmoitetaan satunnaisessa järjestyksessä.
Koska kiinnostus Eurovision laulukilpailuun vain jatkoi kasvamistaan, päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä:Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Norja ei osallistunut kilpailuun vuonna 2002. Vuosina 2007, 2011 ja 2016 Norja ei päässyt finaaleihin, mutta sai äänestää niissä.
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Norja ei osallistunut kilpailuun vuonna 2002. Norja ei päässyt kilpailun finaaleihin vuosina 2007, 2011 ja 2016.
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
Monsuunimetsä
Monsuunimetsä on monsuunien vaikutusalueella tropiikissa ja subtropiikissa sijaitseva kasvillisuusvyöhyke, joka saa kesäisin runsaita sateita ja joutuu talvisin selviytymään pitkän kuivankauden yli. Tämän vuoksi puusto koostuu suureksi osaksi kesävihannista lehtipuista, jotka pudottavat lehtensä kuivakauden ajaksi. Lehdet haihduttavat vettä, joten niiden pudottaminen auttaa puita selviämään kuivasta ajanjaksosta. Lehdettömät rungot päästävät auringonvalon lähes esteettä kenttäkerrokseen, jonne on kehittynyt tiheä ja lajistoltaan runsas aluskasvillisuus. Kosteimmilla paikoilla ja siellä, missä pohjavesi on lähellä maanpintaa, monet puut ovat ikivihreitä.
Monsuunimetsien puulajisto on pienempi kuin trooppisessa sademetsässä, ja rungot sijaitsevat harvemmassa. Siellä täällä on aukioita, joissa on tiheää pensaikkoa. Eläinten määrä on kuitenkin suuri, ja esimerkiksi suuria nisäkkäitä on enemmän kuin trooppisissa sademetsissä. Tyypillisiä monsuunimetsien kasveja ovat liaanit, bambut sekä tiikki-, santeli- ja banianpuut.
Monsuunimetsiä tavataan Aasiassa, lähinnä Intian keski- ja pohjoisosissa, Sri Lankassa, Kaakkois-Aasiassa ja Pienillä Sundasaarilla. Monsuunimetsät muistuttavat trooppisia ja subtrooppisia kuivametsiä, joita esiintyy myös muissa maanosissa.
John Gray
John N. Gray (s. 17. huhtikuuta 1948) on englantilainen filosofi ja kirjailija. Gray on toiminut eurooppalaisen ajattelun professorina London School of Economics -yliopistossa.
Gray on kirjoittanut artikkeleita moniin brittiläisiin lehtiin, muun muassa "The Guardianiin" ja "New Statesmaniin". Hän on kirjoittanut myös monia kirjoja poliittisen filosofian alalla, muun muassa kirjan "Straw Dogs: Thoughts on Humans and Other Animals" (2003). Hän vertaa kirjassa ihmisiä suoraan muihin eläimiin ja arvostelee humanismia, joka Grayn mielestä pohjautuu uskonnollisiin ideologioihin. Gray suhtautuu epäilevästi myös ihmisten vapaaseen tahtoon ja moraaliin, ja Grayn näkemys ihmiskunnasta onkin kyyninen. Hänen mielestään ihmiset ovat ennen kaikkea tuhoisa laji, joka tällä hetkellä tuhoaa sekä ympäristöään että maapallon muita lajeja.
Matti Äyräpää
Matias (Matti) Anselmi Äyräpää (vuoteen 1876 Europaeus, ) oli lääkäri, hammaslääkäri sekä Suomen hammaslääketieteen uraauurtava tutkija. Häntä on kutsuttu jopa "Suomen hammaslääketieteen isäksi". Äyräpää oli myös kulttuurivaikuttaja ja tunnettu suomalaisuusmies, joka osallistui keskeisten suomenmielisten järjestöjen ja yritysten perustamiseen.
Matti Europaeuksen vanhemmat olivat teologian tohtori, valtiopäivämies Anders Josef Europaeus ja Selma Augusta Europaeus, o.s. Lampa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta yksityislyseosta vuonna 1871. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1875 ja filosofian maisterin 1876. Jo opiskeluaikoinaan Europaeus oli vahva fennomanian kannattaja, ja suomensi sukunimensä aivan ensimmäisten joukossa, ottaen käyttöön sukunsa vanhan nimen "Äyräpää". Hän oli ylioppilaskunnan puheenjohtaja ja johti jonkin aikaa myös suomenmielisten ylioppilaiden Suomalainen Nuija -opiskelijajärjestöä.
Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1878 ja suoritti vielä sen jälkeen lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1883 ja sai lääketieteen ja kirurgian tohtorin arvon 1891.
Vielä 1800-luvulla hammaslääkärin toimi oli tyypillinen käsityöläisammatti, ja käytännössä ainoa käytössä ollut hoitomuoto oli viallisen hampaan poisto. Äyräpään vaikutuksesta siitä tuli yliopistossa opiskeltava tieteenala. Muun muassa hänen ponnistelujensa ansiosta aloitettiin Suomen hammaslääkärikoulutus Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa (nyk. Helsingin yliopisto) 1890-luvun alussa.
Äyräpää oli yksi Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin perustajista ja sen ensimmäinen puheenjohtaja. Myös Duodecimin perustaminen vuonna 1881 kytkeytyi kielitaisteluun, ja seuran ensimmäinen tehtävä oli luoda lääketieteen alalle suomenkielistä termistöä. Hän oli perustamassa myös Suomen hammaslääkäriseuraa, Kalevalaseuraa, KOP:ia, Takaharjun parantolaa, Vakuutusyhtiö Suomea, Instrumentariumia ja Suomen Tiedeseuraa.
Äyräpään nimeä kantaa Lääkäriseura Duodecimin vuodesta 1969 jakama Matti Äyräpään palkinto, joka on arvostetuin suomalainen lääketieteellisen tutkimuksen palkinto. Palkinnon suuruus on 20 000 euroa.
Äyräpään puolisoina olivat sisarukset Bertha Sofia ja Hilda Karolina Ingman. Jälkimmäisen kanssa syntyi heidän lapsensa taidemaalari Aune Äyräpää (1898–1981).
Eebenpuu
Eebenpuu eli mustapuu eli ebenholz on puutavaratyyppi jota saadaan joidenkin eebenpuiden ("Diospyros") suvun lajien ydinpuusta. Eebenpuu on kovapuulaji. Eebenpuuta tuottavat mm. lajit ceylonineebenpuu ("Diospyros ebenum"), gabonineebenpuu ("Diospyros crassiflora"), celebesineebenpuu ("Diospyros celebica") ja "Diospyros tesselaria". Eebenillä on hyvin monta alkuperäisnimeä trooppisen vyöhykkeen eri kolkista. Alkuperäisnimet ovat: "Kojoe itam", "Congo moitomo", "Mologotoe", "Maitem", "Mojondi", "Camagon", "Tendu", "Temru", "Tunki" ja "Timbruni". Eebenpuu on nimetty kaupallisessa kielenkäytössä Makassariksi Celebesin saaren samannimisen päävientisataman mukaan.
Useimmat eebenpuulajit ovat pienehköjä ja ne saavuttavat yleensä noin 15 metrin korkeuden ja 40–50 cm läpimitan. Joillakin lajeilla rungon suorahko oksaton osa voi olla 20–25 m pitkä. Joskus kerrotaan tavatun jopa 30 metrin korkuisia ja 100 cm paksuisia puita. Eebenin pintapuun ja sydänpuun erottaa selvästi toisistaan.
Eebenpuun pintapuu on kellertävää ja puutyötarkoituksiin kelpaamatonta.
Sydänpuu on lajista riippuen syvänmustaa, ruskeanmustaa tai mustajuovaista ruskealla pohjalla. Puuaines on erittäin kovaa, tiivistä ja raskasta mutta haurasta. Kuivanakin se uppoaa veteen, koska sen ominaispaino on 1,14.
Eebenpuita kasvaa Afrikassa, Itä-Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Australiassa. Merkittävin eebenpuun kasvualue on Celebesin ("Sulawesin") saaren metsät. Liiallisten hakkuiden takia eräät eebenpuulajit ovat nykyään uhanalaisia.
Eebenpuun kuivaus on vaikeaa. Paksut sydänpuukappaleet on syytä kuivata hyvin hitaasti. Eebenpuu on kovuudestaan huolimatta työstettävissä kaikilla välineillä. Sahaaminen ja höylääminen sujuvat hitaasti, mutta sorvaus on helpompaa. Kiillotettaessa se saa kauniin, metallisen kiillon. Eebeniä voi myös leikata viiluiksi. Työstöpöly voi ärsyttää silmiä ja keuhkojen limakalvoja.
Eebenpuuta käytetään esimerkiksi pianon koskettimissa, soittimien otelaudoissa ja viritystapeissa. Nykyään sitä harvemmin käytetään koriste-esineissä tai huonekaluissa. Kuitenkin esimerkiksi kansanomaiset afrikkalaiset koristeveistokset on usein tehty eebenpuusta.
Campeonato Brasileiro Série B
Campeonato Brasileiro Série B lyhyemmin Série B on Brasilian jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Série B:hen osallistuu 20 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen sarjan. Neljä parasta nousee Série A:han ja neljä huonointa putoaa Série C:hen.
Série B perustettiin vuonna 1971 samalla kun koko sarjajärjestelmä Campeonato Brasileiro kehitettiin. Série B:n säännöt ja pelijärjestelmä ovat muuttuneet monta kertaa sen olemassaolon aikana ja vuosina 1973-79, 1986-87, 1993 ja 2000 Série B:tä ei pelattu ollenkaan. Kaudesta 2006 lähtien pelijärjestelmä on ollut samanlainen kuin Série A:ssa.
Bruno Latour
Bruno Latour (s. 1947 Beaune, Ranska) on ranskalainen filosofi, antropologi ja tieteensosiologi. Hän toimii politiikan tutkimuksen professorina Pariisin Sciences Po -instituutissa. Koulutukseltaan hän on filosofi ja antropologi.
Bruno Latour on kehittänyt yhdessä Michel Callonin ja John Law’n kanssa toimijaverkkoteorian, ANT (actor-network theory). Latour ja Callon julkaisivat yhteistyössä Pandore-ilmaisjakelulehteä, joka sisälsi tieteellisiä artikkeleja liittyen tieteentutkimukseen, teknologian etnologiaan, tieteensosiologiaan ja kognitiiviseen psykologiaan. Latour ja Callon kirjoittivat lehteensä usein salanimillä ja toisinaan jopa kritisoiden omia tekstejään saadakseen aikaan tieteellistä keskustelua.
Battlefield Evolution
Battlefield evolution on Mongoose Publishingin kehittämä miniatyyripeli,
jota pelataan 28 millimetrin miniatyyreillä. Se sijoittuu vuoteen 2018.
Battlefield Evolutionissa on tällä hetkellä 4 eri armeijaa
jotka ovat: Kiinan Kansanvapautus Armeija (PLA), Euroopan liittovaltion iskujoukko (EFTF),
Yhdysvaltain merijalkaväki (USMC) ja Lähi-idän liittoutuma (MEA). Uusia armeijoita ilmestyy kuukausittain pelin kehittyessä.
Espoon kaupunginvaltuusto
Espoon kaupunginvaltuusto () on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Espoossa.
Espoon väkiluvun ylitettyä 250 000 asukkaan rajan valtuustoon valitaan vuoden 2012 kunnallisvaaleissa 75 valtuutettua eli kahdeksan enemmän kuin ennen. Vuonna 2013 toimintansa aloittaneen valtuuston suurin puolue on Kokoomus 29 paikalla. Muut paikkoja valtuustoon saaneet puolueet ovat Vihreät (13 paikkaa), SDP (10), Perussuomalaiset (10), RKP (6), Keskusta (3), Vasemmistoliitto (2), Kistillisdemokraatit (2) sekä Vårt Esbo - Meidän Espoomme (1). Vuoden 2017 kuntavaaleissa eniten valtuutettuja saivat kokoomus (26), vihreät (13) ja SDP (10). Elokuussa 2017 Perussuomalaisten ryhmästä erosi kolme valtuutettua, jotka perustivat Espoon sinisen valtuustoryhmän.
Espoon kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimii Jyrki Kasvi.
Sivakkajoki (Valtimo)
Sivakkajoki on kylä ja joki Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Valtimon kirkonkylältä. Kylä on Kuhmon tien varsilla ja sinne ulottuu päällystetty tie kirkonkylältä. Viljelykset ovat Valtimonjoen vesistöalueeseen kuuluvan Sivakkajoen laaksossa. Kylän kasvaessa se irtautui omaksi kyläyhteisökseen Ylä-Valtimosta. Kylälle rakennettiin vuonna 1957 oma Rauhalan koulu, joka lakkautettiin 1973.
Diabolus in Musica
Diabolus In Musica on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Slayerin kahdeksas studioalbumi.
Levy on saanut paljon kritiikkiä fanien ja kriitikoiden keskuudessa muun muassa nu metal vaikutteiden ja Tom Arayan aikaisempaa melodisempien lauluosuuksien takia. . Slayer kuitenkin palasi perinteisempään thrashiin myöhemmillä levyillä Christ Illusion ja World Painted Blood.
Tyttö lähtee kasarmiin
Tyttö lähtee kasarmiin on Aarne Tarkaksen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1956. Sen on tuottanut Mauno Mäkelä. Elokuva kuuluu Fennada-Filmin vuosina 1952–1958 tuottamaan seitsemän sotilasfarssin sarjaan, josta tämä oli viides. Elokuvan ensi-ilta oli 29. kesäkuuta 1956 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa. Käsikirjoituksessa mainittu työnimi oli "Tyttö kasarmissa".
Kriitikoiden arvioissa elokuvaa on sanottu "pikkukivaksi". Aikalaisarvioissa kiinnitettiin huomiota onnistuneeseen ohjaustyöhön. Arvioiden mukaan elokuva oli jo tasoltaan kohtuullinen, koska sitä ei muiden vastaavien liukuhihnaelokuvien tapaan tyrmätty täysin. Spede Pasanen oli jo näkyvässä roolissa elokuvassa "poskitrumpetteineen". Pasanen kohoaa selvästi alokasjoukon keulahahmoksi.
Heikki Vuoren (Pentti Siimes) pitäisi astua varusmiespalvelukseen. Hän kuitenkin joutuu auto-onnettomuuteen ja hänen siskonsa päättää esiintyä tilapäisesti Heikkinä. Hertta Vuori (Elina Pohjanpää) lähtee mieheksi naamioituneena varuskuntaan. Palveluksen läpivieminen naisena osoittautuu luonnollisesti haastavaksi. Heikin toivuttua hän saapuu varuskuntaan ja onnistuu vaihtamaan siskonsa kanssa vaatteita. Hertta tavoitetaan alueelta ilman kulkulupaa ja hätäpäissään ilmoittaa tulleensa tapaamaan kapteeni Terästä. Hänet saatetaan Teräksen asunnolle, jossa hän nukahtaa sohvalle. Elokuvassa viritellään romanssia Esko Teräksen (Matti Ranin) ja Hertta Vuoren välille. Mukana on viatonta leikittelyä sukupuolirooleilla.
Spede Pasanen käyttää samaa "nainen kasarmissa" -teemaa myöhemmin tekemässään elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä".
Tea Khalifa
Tea Khalifa (s. 15. marraskuuta 1977) on suomalainen juontaja, joka nousi julkisuuteen MTV3:n Jyrki-musiikkiohjelman myötä. Khalifa on tehnyt paljon juontoja myös yritystapahtumissa ja festivaaleilla. Hän juonsi The Voice -tv-kanavalla esitettyä "Voicela"-viihdeohjelmaa. Tean isosisko on näyttelijä Amira Khalifa. Khalifa seurusteli aikoinaan Apulanta-yhtyeen solistin Toni Wirtasen kanssa. Khalifan äiti on suomalainen ja isä tšadilainen.
Tea Khalifalta ilmestyi marraskuussa 2005 single, "Fortune".
Nykyisin Tea juontaa uudelleen nousseella MoonTV -kanavalla. Vuonna 2013 Khalifa toimi "The Voice of Finland" -kykyjenetsintäohjelman backstage-juontajana.
Valtimon kirkonkylä
Valtimon kirkonkylä eli Haapakylä on Valtimon kirkonkyläksi ja keskukseksi muodostunut kylä Pohjois-Karjalassa. Kirkonkylällä asuu noin 1 700 henkeä. Kylän nimi oli vuoteen 1905 Haapajärvi. Se on vanhin Valtimon kylistä. Kylä sijaitsee kahden järven, Valtimojärven ja Haapajärven välisellä kannaksella, jossa kulkee luode–kaakko-suuntainen harjumuodostuma, Lokkiharju. Rakennukset ovat pääosin tasaisella harjukankaalla. Kannaksen ympärillä on alavampia viljelysmaita. Kirkonkylään ovat keskittyneet useimmat keskeisemmät kunnan palvelut. Kirkonkylän pohjoinen taajama ja teollisuusalue. Se on myös rautatieasema Joensuu–Kontiomäki-radalla. Asema on ollut merkittävä puutavaran varastointi- ja lastauspaikka. Henkilöliikenne radalla välillä Nurmes–Kontiomäki loppui v. 1992. Hiekkalahti on risteyspaikka: Joensuu–Kajaanin-tiestä eli valtatie 6:sta erkanee tiet sekä Kuhmoon että Rautavaaralle.
Varsinainen kirkonkylä:
Hiekkalahti:
Vuonna 1618 asiakirjoissa on ensimmäinen maininta nykyisen Valtimon alueen asutuksesta, kun Haapajärvi mainitaan yksitaloisena. Talon asukkaan nimi oli Oksantei Puroinen. Nimi viittaa hänen karjalaiseen alkuperäänsä. Alueella on historiantietojen puuttuessa voinut todennäköisesti asua karjalaisia jo aikaisemminkin. Vähitellen kylästä alkoi muodostua alueen suurin. Historiankirjoissa mainittu ennen ruptuurisotaa rajan ja luterilaisen asutuksen turvaksi rakennettu puinen Nurmeksen linna on ehkä voinut sijaita täällä. Eräälle kylän kankaalle on annettu nimeksi Kastellinkangas, joka viittaa linnoitukseen. Valtimon kirkko rakennettiin kylän korkeimmalle kohdalle harjun laelle v. 1901. Valtimon kunta itsenäistyi v. 1910 ja Haapakylästä tuli sen keskus. 1930 rakennettiin kylälle Joensuu–Kontiomäki-rata ja sille Verkkoniemen seisake ja Hiekkalahden asema. V. 1970 saatiin kylälle kovan kilpailun jälkeen Metsäkonekoulu, joka koulutti metsäalan osaajia. Nykyään sen nimi on Pohjois-Karjalan Ammattiopisto.
Maaseudun rakennemuutos ja maaltapako ovat vaikuttaneet suuresti Valtimon kunnan elämään. Valtimon kyliltä on asukkaat lähteneet etelään ja Ruotsiin, mutta myös kirkonkylälle, joka on kasvanut koko ajan. Muun muassa Sivakankylältä on tullut niin paljon muuttajia keskustaan, että eräs taloryhmä on saanutkin nimekseen Uusi-Sivakka. Maaseudun palvelujen väheneminen näkyy Valtimon kirkonkylälläkin: Sieltä on lakkautettu muun muassa Postipankki, Säästöpankki, rautatien henkilöliikenne ja nimismies. Bussiyhteyksiä sivukylille ei juuri ole enää, paitsi valtatie 6:lla. Monet palvelut ovat siirtyneet Nurmekseen tai jopa Lieksaan ja Kajaaniin saakka. Valtimolta käydäänkin paljon asioilla Nurmeksessa
Mulperit
Mulperit eli silkkiäispuut eli mulperipuut ("Morus") on kasvisuku mulperikasvien ("Moraceae") heimossa. Heimoon kuuluu noin 3000 lajia, jotka kasvavat pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Mulperi- eli silkkiäispuihin kuuluu määrittelytavasta riippuen kymmenisen lajia.
Silkkiäispuut ovat kesävihantia, kaksikotisia usein monihaaraisia puita tai pensaita. Puun lehdet ovat ehyitä tai liuskaisia samassakin puussa. Silkkiäispuun kukat ovat vihertäviä. Sen hede- ja emikukinnot ovat omina norkkoinaan samassa puussa. Puun hedelmät muistuttavat muodoltaan vadelmaa. Ne kypsyvät vihreistä punaisiksi ja lopulta punertavanmustiksi.
Euroopassa mustamulperi ("Morus nigra") on istutettuna yleisin. Se on saanut nimensä kypsinä melkein mustista, makeista hedelmystöistään. Lajin alkuperäaluetta ei tunneta, mutta sen oletetaan olevan kotoisin Länsi- tai Keski-Aasiasta. Sitä on hedelmäkasvina viljelty muinaisista ajoista lähtien hyvin laajalla alueella. Nykyään kaupallisia viljelmiä on etenkin Etelä-Euroopassa ja Kaliforniassa. Mustamulperin lehdet ovat päältä karheita ja kiiltäviä. Alapuolelta ne ovat pehmeäkarvaisia. Lehtien ruodit ovat tukevia ja pituudeltaan noin kaksi senttiä. Otollisissa olosuhteissa puu kasvaa 10 metriä korkeaksi. Sen latvus on pyöreähkö, oksat mutkaisia ja usein kallellaan oleva runko on lyhyt. Mustamulperin kaarna on pahkuraista ja uurteista. Väriltään kaarna on oranssinruskeaa.
Valkomulperi ("Morus alba") eli varsinainen silkkiäispuu on kotoisin Kiinasta. Valkomulperin lehdet ovat ikiajoista lähtien olleet aidon silkintuottajien, silkkiäisperhosten toukkien mieluisinta ravintoa. Sen takia lajia viljellään laajalti Kiinassa, Japanissa ja myös Etelä-Euroopassa. Valkomulperin hedelmät (2,5 cm) ovat aluksi valkoisia, mutta tummuvat kypsyttyään punaisiksi, makeiksi marjoiksi. Puun lehtien (20 cm) yläpinta on vaaleanvihreä, sileä ja vaihtelevasti kiiltävä. Lehtien alapinnalla varsinkin lehtisuonissa on karvoja. Valkomulperi on menestynyt Suomessa ainakin Helsingin seudulla tyydyttävästi. Siellä se on tuottanut myös kypsiä hedelmystöjä.
Coenraad Jacob Temminck
Coenraad Jacob Temminck (31. maaliskuuta 1778 Amsterdam – 30. tammikuuta 1858) oli hollantilainen eläintieteilijä ja ornitologi.
Coenraadin äiti oli Alyda van Stamhorst. Hänen isänsä Jacob Temminck oli Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian taloudenhoitaja. Häneltä Coenraad peri laajan 4000 kappaleen lintukokoelman.
Coenraad oli kolmasti naimisissa. Ensimmäinen puoliso [1804) oli Dionysia Catharina Cau, joka kuoli 1828. Toinen puoliso (1831) oli Catharina Nepveu, hän kuoli 1834. Kolmas puoliso (1835) oli Anna Agneta Smissaert.
Coenraad Temminck oli Leidenissä sijainneen Kansallisen luonnonhistoriallisen museon (Rijksmuseum van Natuurlijke Historie) ensimmäinen johtaja vuodesta 1820 kuolemaansa 1858 saakka. Hänen tieteellinen työnsä oli laajalti arvostettua ja hän julkaisi useita merkittäviä eläintieteellisiä teoksia.
Temminck kuvaili ja nimesi suuren määrän eliöitä, linnuista muun muassa arokotkan, leveäpyrstökihun, mustanmerenlokin, valkosiipitiiran, arotaskun, aavikkotaskun, ruostesiipirastaan, keltaotsasepän, viirusirkkalinnun, mustakurkkukertun, tulipäähippiäisen ja sepelsiepon.
Temminckin kunniaksi on nimetty suuri määrä eläimiä, esimerkiksi lapinsirri ("Calidris temminckii").
Lusi
Lusi on kylä Heinolassa. Se on paikka, jossa valtatie 5 alkaa erkanemalla valtatiestä 4. Kylä on jäänyt väylistä sivuun moottoritien valmistumisen jälkeen. Valtatie 5:n alussa on kolme kilometriä pitkä suora tieosuus, joka toimii Lusin varalaskupaikkana. Moottoritie Helsingin Koskelasta ulottuu Lusiin saakka.
Lusissa sijaitsee myös linja-autojen pikavuoropysäkki Helsinki–Jyväskylä-vuoroille. Aikaisemmin Lusissa oli sekatavarakauppa.
Päijät-Hämeen Kylät ry, Päijät-Hämeen liitto ja Hämeen työvoima- ja elinkeinokeskus valitsivat Lusin Päijät-Hämeen vuoden kyläksi 2009.
Mary-Louise Parker
Mary-Louise Parker (s. 2. elokuuta 1964 Fort Jackson, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hänet on palkittu Tony-, Emmy- ja Golden Globe -palkinnoilla. Parhaiten hänet tunnetaan rooleistaan tuotoksissa "Paistetut vihreät tomaatit", "Boys on The Side – Matka ystävyyteen", "West Wing", "Angels in America" ja "Weeds".
Parkerin äiti on ruotsalainen, mutta hän ei itse osaa ruotsia.
Aach (kaupunki)
Aach on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se sijaitsee lähellä Bodenjärveä sekä Sveitsin rajaa. Sen asukasluku vuonna 2005 oli 2 230, ja pinta-alaltaan se on 10,69 neliökilometrin suuruinen. Asukastiheys on 206 as./km². Kaupunki tunnetaan parhaiten Aachtopfista – Saksan tuottoisimmasta luonnollisesta lähteestä.
Varhaisin maininta Aachista historiallisissa asiakirjoissa voidaan sijoittaa vuodelle 1100. Noihin aikoihin se tunnettiin latinalaisella nimellään "Oppidum Ach in Hegovia". Kaupunki Aachista tuli vuonna 1283 Saksan kuninkaan Rudolf I Habsburgilaisen myönnettyä sille kaupunginoikeudet.
Maanselkä (kylä)
Maanselkä on kylä ja rautatieasema Joensuun–Kontiomäen rautatien varrella Sotkamon ja Valtimon rajalla, Maanselän vedenjakaja-alueella. Osa kylästä ja taloista sijaitsee Valtimon ja osa Sotkamon puolella.
Varsinainen kylä sijaitsee korkealla vaaralla. Joensuu–Kontiomäki-rata kulkee kylän itäpuolitse. Maanselän rautatieasema sijaitsee noin kaksi ja puoli kilometriä kylän itäpuolella, henkilöliikenne Nurmeksen Ja Kontiomäen välisellä rataosalla lopetettiin 1993. Kylän läpi kulkee Kajaanintie eli valtatie 6. Kylä on ollut tunnettu kautta aikojen majataloistaan, ja perinteitä jatkaa Maanselän Etappi -majatalo. Kylällä on myös Seurantalo.
Maanselän ympärillä on laajat erämaat, jotka ovat valtion omistuksessa. Kylän länsipuolella on Loukkukorpi, jossa sijaitsevalta Loukkukorven metsäkämpältä käsin on ennen tehty suurella metsätyömiesjoukolla laajoja savottoja valtion metsissä. Tunnettu UKK-retkeilyreitti Vuokatti–Koli kulkee kylän läpi. Se seurailee entisiä veronkantaja Simo Hurtan ratsupolkuja.
Alueen luoteispuolella on korkeita vaaroja, kuten valtatien 6 länsipuolella 307 metriä korkea laaja Lappavaara ja noin kymmenen kilometriä luoteeseen sijaitseva 368 metriä korkea Naulavaara.
Eläimistä alueella tavataan mm. susia pysyvästi. Joitakin niistä on tutkimusseurantaa varten pannoitettu. Talvisin sudet liikkuvat alueella laumana. Kotkalla on myös reviirinsä alueella.
Maanselän lähellä sijaitsee neljän kilometrin pituinen kapea Kalliojärvi. Järvi on yksi harvoista bifurkaatiojärvistä, jonka vedet laskevat järven pohjoispäästä Oulujoen vesistöön ja eteläpäässä Valtimon puolelle Alasenjärven kautta Vuoksen vesistön Kokkojokeen. Lännenpuolella järveen rajautuu jyrkkärinteinen Rommakkovaara ja sen rinteillä on Kalliojärven aarnialue, vanhojen metsien suojelualue, jossa kasvaa vanhoja aarnimäntyjä. Maanselässä on kulkenut aikoinaan Ruotsin ja Venäjän alueiden raja. Merkkinä entisistä rajoista Maanselän asemalla on Täyssinän rauhan rajakivi vuodelta 1595. Kiveen on hakattu Ruotsin kruunut ja kreikkalaisristi. Lisäksi siinä on rajan myöhemmin tarkastaneiden rajankävijöiden nimikirjainhakkaukset. Maanselälle rakennettiin vuonna 1650 Maanselän kylä majapaikaksi pitkälle asumattomalle välille Sotkamoon mentäessä. Kylä onkin tunnettu majatalon paikkana monta vuosisataa. Veronkantaja Simo Hurtan käyttämä ratsupolku kulkee myös alueen läpi. Valtimon puolella sijaitsee tunnettu Aholan vanha talo 1800-luvulta.
Mark Moses
Mark Moses (s. 24. helmikuuta 1958 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa, kuten "Hamekyttä 2", "Platoon – nuoret sotilaat" ja "". Vuonna 2004 hän nousi Yhdysvalloissa suuren yleisön tietoisuuteen roolistaan Paul Youngina sarjassa "Täydelliset naiset". Vuonna 2006 Moses esiintyi näytelmässä "Burleigh Grimes".
Sivakkajoki
Sivakkajoki tarkoittaa seuraavia asioita:
Uinnin pitkän radan Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 2007 järjestettiin Espoossa 1.-4. maaliskuuta 2007. Kilpailujen järjestävänä seurana toimi Cetus.
Kilpailut olivat tärkeät MM-kilpailuihin valmistautuville uimareille (Seppälä, Rajakylä, Hård), sillä MM-kilpailut ovat vain muutaman viikon SM-kilpailujen jälkeen.
Aika ei venaa ketään
Aika ei venaa ketään on rap-artisti Uniikin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 Rähinä Recordsin kautta.