Pitcairn
Pitcairn on neljästä saaresta (yksi asuttu) koostuva saariryhmä eteläisellä Tyynellä valtamerellä, suurin piirtein Uuden-Seelannin ja Perun välisen matkan puolivälissä. Se on Britannian viimeinen siirtomaa Tyynellämerellä. Sen asukkaat ovat Britannian laivaston HMS "Bounty" -laivan kapinallisten ja tahitilaisten jälkeläisiä. Saaren asutuksen syntyhistoriasta on tehty useita kirjoja ja elokuvia. Monen saarelaisen sukunimi on peräisin tuolta aikakaudelta.
Arkeologit ovat arvelleet, että Pitcairnilla olisi ollut polynesialaista asutusta vielä 1400-luvulla, mutta saari oli asumaton espanjalaisen Pedro Fernandez de Quirosin käydessä siellä ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1606. Britit löysivät saaren 1767 ja nimesivät saaren sen miehistön jäsenen mukaan, joka ensimmäisenä näki saaren.
"Bounty"-laivan kapinoitsijat ja heidän tahitilaiset kumppaninsa asettuivat saarelle 1790. "Bountyn" hylky löydettiin uudelleen vuonna 1957 National Geographic Societyn tutkimusmatkalla Bounty Bayn lahdesta. Ensimmäiset asukkaat elättivät itsensä kalastuksella ja maanviljelyllä. Elämä ei ollut kuitenkaan helppoa, ja saarelaisten keskinäiset välit alkoivat heiketä. Murhat, sairaudet ja alkoholismi veivät monia ennenaikaiseen hautaan. Johtohenkilöt John Adams ja Edward "Ned" Young turvautuivat nyt Raamattuun ja ryhtyivät sen pohjalta luomaan rauhanomaista ihanneyhteisöä. Tahitilaiset kääntyivät kristinuskoon.
Vuonna 1808 amerikkalainen laiva löysi unohdetut saaret uudelleen. "Bounty"-laivan kapinallisista oli tällöin elossa enää yksi, joka armahdettiin. Britannia päätti ottaa saaret siirtomaakseen 1838. Saari oli myös yksi ensimmäisistä Britannian alaisista alueista, joka antoi äänioikeuden myös naisille.
1850-luvun puolivälissä saarella alkoi olla enemmän asukkaita kuin siellä pystyi elämään, joten saarelaiset pyysivät kuningatar Viktorialta apua. Hän tarjosi heille 3. toukokuuta 1856 Norfolkinsaarta, jonne koko saaren 193-henkinen asujaimisto suuntasikin. Puolitoista vuotta myöhemmin 17 heistä palasi Pitcairnille, ja viisi vuotta tästä 27 muuta palasi.
Vuonna 1886 saarella vieraili adventisti John Tay, ja suurin osa saarelaisista kääntyi seitsemännen päivän adventismiin, joka on siitä lähtien ollut saaren valtauskonto.
Vuonna 1914 Panaman kanavan avaamisen jälkeen Pitcairn oli Uuteen-Seelantiin matkaavien risteilijöiden suosima pysähdyspaikka, jossa alkoi käydä laivoja viikoittain.
Saaren väkiluku oli suurimmillaan 233 vuonna 1937. Sen jälkeen asukkaita on muuttanut ulkomaille, erityisesti Uuteen-Seelantiin, ja nykyinen väkiluku on alle 60.
Seitsemän Pitcairnilla asuvaa ja kuusi sieltä pois muuttanutta miestä olivat syytettyinä 96 seksuaalirikoksesta nuoria tyttöjä kohtaan. Oikeudenkäynti pidettiin Uudessa-Seelannissa Britannian lakien mukaisesti vuonna 2004. Kuusi miehistä tuomittiin, mukaan lukien saaren päämies Steve Christian. Syytetyt kiistivät Britannian lakien voimassaolon Pitcairnissa ja väittivät Pitcairnia itsenäiseksi valtioksi. Oikeus hylkäsi väitteen. Tuomittuja varten saarelle piti rakentaa vankila.
Saaria hallinnoi Britannian Uuden-Seelannin kuvernööri, joka asuu Uudessa-Seelannissa. Käytännössä saarella valtaa pitää kymmenhenkinen saarineuvosto ja sen puheenjohtaja, josta käytetään arvonimeä pormestari. Pormestari valitaan kolmen vuoden välein.
Pitcairn sijaitsee noin 2 170 kilometriä eteläkaakkoon Tahitista. Etäisyys Uuteen-Seelantiin on 5 310 kilometriä ja Panamaan 6 600 kilometriä.
Pitcairnsaaret koostuvat neljästä saaresta, joista yksi, Pitcairn, on asuttu. Muut saaret ovat Oeno Island, Henderson Island ja Ducie Island. Pitcairn ja Henderson ovat tulivuoripohjaisia, Ducie on koralliatolli. Ainoastaan Pitcairnille pääsee veneellä Bounty Bayn kautta.
Pitcairnilla kasvaa runsaasti hedelmiä ja vihanneksia, kuten sitruunaa, sokeriruokoa, vesimelonia, banaania, jamssia, ananaksia ja papuja. Elannon yhdyskunnalle tuovat kalastus, viljely omiin tarpeisiin ja käsityöt. Rahatuloa saadaan postimerkkien ja hunajan myynnistä ohikulkeville laivoille. Kauppaa hankaloittaa saarten etäinen sijainti: siellä ei ole lentokenttää eikä satamaa, vaan ohi kulkeville laivoille täytyy mennä veneellä.
Suurin osa Pitcairnin asukkaista on Bountyn kapinan jälkeläisiä, minkä näkee myös heidän sukunimistään. Suurin osa saarelaisista on seitsemännen päivän adventisteja ja kuuluu adventtikirkkoon. Saarella puhutaan pitcairnin kieltä, joka on 1700-luvun englannin ja tahitin pohjalta syntynyt kreolikieli.
Saarella syntyi ensimmäinen lapsi 17 vuoteen syyskuussa 2003.
Pitcairnin kulttuuri on kielen tapaan sekoitus brittiläisiä ja tahitilaisia vaikutteita. Seitsemännen päivän adventistien lähetystyö 1890-luvulla on vaikuttanut vahvasti Pitcairnin kulttuuriin, vaikka vain harva saarelainen harjoittaa nykyisin uskontoa aktiivisesti. Uskonnollislähtöisiä sääntöjä, jotka kielsivät alkoholin käytön, tanssimisen ja julkisen kiintymyksen osoittamisen saarella on sittemmin väljennetty, eikä alkoholinkäyttöä varten enää tarvitse hankkia lisenssejä. Saarella on yksi lisensoitu kahvila ja baari, ja alkoholijuomia ja tupakkaa saa ostaa virallisesta kaupasta.