hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Autonominen järjestelmä
Autonominen järjestelmä ("AS", "Autonomous System") tarkoittaa Internetin TCP/IP-reititysprotokollissa käytettävää yksittäisen toimijan (esimerkiksi verkko-operaattorin) verkkokokonaisuutta.
Autonomisen järjestelmän omistaja vastaa tiettyjen IP-osoitteiden liikenteen reitityksestä perille. Autonomisten järjestelmien on tunnettava toisensa ja niiden on käytettävä erityisesti autonomisten järjestelmien väliseen reititykseen suunniteltua reititysprotokollaa (Internetin runkoverkossa yleensä BGP-protokollaa) IP-osoitteistaan kertomiseen.
Jokaisella autonomisella järjestelmällä on numerotunnus (ASN), joiden jakamisesta vastaa "Internet Assigned Numbers Authority" (IANA) ja alueelliset Regional Internet Registry organisaatiot. Alun perin nämä numerotunnukset olivat 16-bittisiä, mutta laajennettujen 32-bittisten tunnusten käyttö alkoi vuonna 2007 autonomisten järjestelmien lukumäärän kasvun vuoksi.
Maailman IP-osoiteavaruus oli vuonna 2004 jakaantunut jonkin verran alle 200 000:een osaan. Jokaisen autonomisen järjestelmän on varauduttava muistamaan jokainen osoiteavaruuden osa ja siitä vastaava autonominen järjestelmä.
Autonomisten järjestelmien merkitys on tärkein Internetin runkoverkon reititykselle. Koska runkoverkossa ei ole oletusreittiä, kaikkien runkoreitittimien on oltava tietoisia kaikkien verkko-osoitteiden mahdollisista reiteistä. Tyypillisesti kukin AS on yhteydessä useisiin muihin AS:iin ja mainostaa sekä omia verkkojaan että kaikkia verkkoja, joista se on tietoinen (koko reititystaulua). Reititysprotokollat ja -algoritmit luovat tästä tiedosta paikallisen reititystaulun liikenteen edelleenlähettämiseksi.
Useimpien AS:ien sisällä on oma sisäinen reititysjärjestelmä liikenteen ohjaamiseksi eri asiakkaille. AS:en käyttäminen piilottaa nämä yksityiskohdat ja kun IP-osoitteet pyritään jakamaan suurina verkkoavaruuksina suurille operaattoreille, pystytään runkoverkon reititystaulu pitämään kohtuullisen kokoisena.
Kaarina Hannuntytär
Kaarina Hannuntytär (kastettuna Katarina Hansdotter; 1539–1596) oli Juhana-herttuan, myöhemmin Ruotsin kuninkaana Juhana III, rakastajatar. Kaarina Hannuntyttärellä ja Juhanalla oli neljä lasta. Ennen avioitumistaan Puolan kuninkaan sisaren Katariina Jagellonican kanssa Juhana edesauttoi Kaarinan avioliittoon suosikkihovimiehensä Klas Vestgöten kanssa. Kaarina muutti puolisonsa kanssa vuonna 1562 Kangasalle Vääksyn kartanoon. Onni jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Vestgöte mestattiin kuningas Eerik XIV:n käskystä vuonna 1563 noin kolmenkymmenen muun Juhanan läheisen kannattajan kanssa. Kaarina avioitui sittemmin toisen kerran Ylä-Satakunnan voudin Lars Hordeelin kanssa.
Vuonna 1580 Turun linnan käskynhaltijaksi nimitettiin Juhana III:n ja Kaarinan poika Julius Gyllenhielm. Kaarinan ja Juhanan tytär oli Sofia Gyllenhielm.
Kaarina oli Jakob De la Gardien isoäiti.
IPsec
IPsec () on joukko TCP/IP-perheeseen kuuluvia tietoliikenneprotokollia Internet-yhteyksien turvaamiseen. Nämä protokollat tarjoavat salauksen, osapuolten todennuksen ja tiedon eheyden varmistamisen.
IPsec määrittelee tietoliikenneprotokollia, jotka voidaan jakaa kahteen luokkaan:Pakettivirtojen turvaamiseen IPsec tarjoaa kaksi vaihtoehtoista protokollaa, joista tavallisempi on ESP "(Encapsulating Security Payload)". Sitä käytetään pakettivirtojen salaamiseen. Harvemmin käytetty AH-protokolla "(Authenticating Headers)" taas tarjoaa todennuksen ja takaa viestien eheyden, mutta ei tarjoa luottamuksellisuutta.
Suositeltu avaintenvaihtoprotokolla IPsec-protokollan kanssa käytettäväksi on nimeltään IKE "(Internet Key Exchange)". IKE koostuu protokollien ISAKMP, Oakley ja SKEME yhdistelmästä.
IPsec on määritelty pakolliseksi IPv6:een, nykyisen Internet-protokollan seuraajaan. Sitä voi käyttää myös nykyisen IPv4:n kanssa ilman, että välissä olevien reitittimien tarvitsee osata IPsec-protokollia. Tämänhetkiset IPsec-protokollat on määritelty RFC-dokumenteissa
IKE:stä ollaan kehittämästa uutta IKEv2-versiota.
Huomaa, että aikaisemmin IPsec kirjoitettiin usein myös "IPSec" isolla S-kirjaimella, mutta kirjoitusmuoto pienellä s-kirjaimella on standardeissa käytetty oikea muoto.
IPsec-protokollat toimivat OSI-mallin verkkokerroksen tasolla, minkä ansiosta ne sopivat muidenkin kuin TCP-pohjaisten protokollien suojaamiseen. Pääasiassa tämä tarkoittaa UDP-pohjaisia sovelluksia, ICMP-kontrolliviestejä sekä reitityksessä ja tunneloinnissa käytettyjä IP-protokollia kuten GRE:tä, OSPF:aa ja niin edelleen. Verrattaessa kuljetuskerroksen protokolliin, kuten SSLään, haittapuolena on se, että IPsec-protokollien pitää pystyä hallitsemaan myös vakaus- ja fragmentoitumisongelmat, jotka yleensä on hoidettu korkeammalla tasolla, TCP- eli kuljetuskerroksella.
IPsec-protokollaa voidaan käyttää vaihtoehtoisesti joko
IPsec-protokollaa voidaan käyttää VPN-ratkaisun eli näennäisen yksityisverkon rakentamiseen kummallakin tavalla. On huomioitava että saavutettava tietoturva eroaa huomattavasti näiden kahden mallin välillä.
Päästä päähän turvattujen yhteyksien yleistyminen Internetissä on ollut hitaampaa kuin on odotettu. Luottamuksellisen tiedonsiirron tarpeet on täytetty erillisratkaisuilla tai TLS-protokollalla.
IPsec sisältyy uudempiin Windows-versioihin, kuten myös useisiin kaupallisiin Unix-toteutuksiin, kuten esimerkiksi Solaris-käyttöjärjestelmään. Linux-käyttöjärjestelmässä yleisimmät toteutukset ovat "FreeS/WAN"-toteutuksesta johdetut Libreswan, Openswan ja Strongswan. IPsec on hyvin tuettu Linux-käyttöjärjestelmäytimen versiosta 2.6 lähtien.
Birger Maununpoika
Birger Maununpoika (, n. 1280 – 31. toukokuuta 1321) oli Ruotsin kuningas 1290–1318. Hänen isänsä Maunu Ladonlukko antoi julistaa poikansa kuninkaaksi jo vuonna 1284. Maunun kuoltua vuonna 1290 maata johti Torgils Knuutinpoika (joka mm. teki ristiretken Karjalaan vuonna 1293) aina vuoteen 1298 asti.
Birger meni naimisiin Tanskan kuninkaan Eerik Klippingin tyttären Märta Eerikintyttären kanssa vuonna 1298. Birger kruunattiin vasta vuonna 1302.
Eerikinkronikan mukaan hän vangitsi veljensä Eerikin ja Valdemarin Nyköpingin linnaan, jossa he nääntyivät nälkään. Tämä tapaus tunnetaan nimellä Nyköpingin pidot.
Vrouw Maria
Vrouw Maria (suom. "Rouva Maria") oli hollantilainen kauppa-alus, joka matkalla Amsterdamista Pietariin törmäsi 3. lokakuuta 1771 kahteen kariin Nauvon ulkosaaristossa ja myöhemmin upposi noin 40 metrin syvyyteen. Alus sai törmäyksissä vaurioita peräosaan, muun muassa peräsin irtosi.
Aluksen ruumassa arvellaan olleen esimerkiksi taideaarteita, joita keisarinna Katariina Suuri ja muu Venäjän ylimystö oli tilannut Hollannista. Lisäksi lastina oli sokeria, väriaineita, sinkkiä ja kappaletavaraa. Miehistö ja paikallinen väestö ehti pelastaa osan lastista ennen aluksen uppoamista 8. lokakuuta 1771. Haaksirikosta pelastettua tavaraa myytiin myöhemmin Pietarissa.
Aluksen haaksirikosta tuli eräs Suomen etelärannikon kuuluisimmista aarrelaivalegendoista.
Rauno Koivusaaren johtama Pro Vrouw Maria -yhdistyksen sukeltajaryhmä löysi aluksen hylyn 28. kesäkuuta 1999. Hylky lepää meren pohjassa noin 41 metrin syvyydessä.
Museovirasto on tehnyt alueella kenttätutkimuksia. Hylyn uppoamispaikka on suojeltu ja ympärivuorokautisessa kameravalvonnassa. Suoja-alueelle ankkuroituminen on kiellettyä, ellei se liity vaarassa olevan aluksen meripelastukseen. Myös sukellustoiminta on luvanvaraista. "Vrouw Maria" sijaitsee itäkaakkoon Jurmon saaresta, Smedskären-nimisen saaren länsipuolella. Suoja-alue on n. 1,5 km halkaisijaltaan oleva ympyrä, jonka keskipisteenä on Namnlösan-niminen luoto. Sen koordinaatit ovat EUREF-FIN-järjestelmässä 59°46'28"N ja 21°47'10" E.
Aluksen hylky on säilynyt poikkeuksellisen ehjänä. Hylyn rungon pituus on noin 26 metriä ja leveys 7 metriä. "Vrouw Marian", kuten muiden Itämeren hylkyjen, säilymistä on edesauttanut puisia hylkyjä tuhoavan laivamadon puuttuminen pohjoiselta Itämereltä. Säilymistä on edesauttanut myös se, että aluksen runko on tammea.
Maaliskuussa 2008 valmistuneiden ultraääni- ja röntgentutkimusten mukaan hylky on säilynyt yllättävän hyvin ja se voitaisiin periaatteessa nostaa ja museoida. Hylyn nostaminen ja entisöiminen on kallista, mutta eräät venäläiset sijoittajat ovat olleet valmiit rahoittamaan operaatiota. Hylyn nosto on jälleen helmikuussa 2017 tullut esille, ja sijoituspaikaksi on kaavailtu paikkaa johon sittemmin lopullisesti hylätyssä suunnitelmassa ajateltiin Guggenheim-museota.
"Vrouw Mariasta" ja sen löytämisestä kirjan kirjoittaneet Juha Flinkman ja Petri Puromies toteavat kuitenkin, että hylky säilyy hyvin siellä, missä se on, kun siihen ei kajota. Nostaminen ja konservointi ovat ongelmia, ja he ottavat vertauskohdaksi "Vasa-"laivan, jonka puuaines on alkanut hajota.
Kiinteä olomuoto
Kiinteä olomuoto on aineen olomuoto, jossa sillä on määrätty tilavuus ja muoto, ja se vastustaa voiman aiheuttamia muodonmuutoksia. Tässä tilassa aineen molekyylit tai atomit ovat lähellä toisiaan ja sitoutuneet kemiallisin sidoksin. Kiinteälle aineelle on tyypillistä kiderakenne, jolloin atomit ovat järjestyneet jonkin toistuvan kaavan mukaan. Aineen lämmetessä "sulamispisteeseen", molekyylien lämpöliike tulee niin voimakkaaksi, että kiderakenne rikkoutuu. Jos aineella ei ole kiderakennetta, sen sanotaan olevan "amorfista", eikä selkeää sulamispistettä ole havaittavissa. Kiteisellä aineella, joka on toinen kiinteän aineen muodoista, on terävä sulamispiste ja pitkän kantaman kiderakenne. Sulamispisteen yläpuolella aine muuttuu nestemäiseksi. Jossain tilanteessa kiinteä aine muuttuu suoraan kaasuksi, tällöin kyseessä on "sublimoituminen".
Fysiikassa kiinteän olomuodon fysiikka tutkii kiderakenteita ja niiden energiatiloja, tähän kuuluvat myös puolijohteet ja suprajohtavuus.
Materiaalitiede käsittelee suunnilleen samoja asioita, lisäksi siihen kuuluvat materiaalien lujuus, kovuus ja faasimuutokset.
Kiteinen aine
Kiteinen aine on kiinteässä olomuodossa olevaa ainetta, jossa atomit tai molekyylit ovat järjestyneet säännölliseen, toistuvaan aineelle tyypilliseen kiderakenteen mukaiseen järjestykseen. Kiteinen aine ei tyypillisesti koostu yhdestä kiteestä, vaan monista pienistä "kiteistä" eli rakeista, joita erottavat raerajat. Kiinteän aineen toinen esiintymismuoto on amorfinen aine, jossa rakenneyksiköiden järjestyminen rajoittuu atomien lähimpiin sidoksiin.
Kiteen pinnat ovat määrätyssä asennossa kiteessä olevien "kideakseleiden" keskukseen nähden. Useimmat alkuaineet ja niiden yhdisteet voivat muodostaa kiteitä. Kiteytyminen voi olla nopeaa tai kestää miljoonia vuosia. Tämä taas riippuu kiteytyvästä aineesta ja sen fyysisistä ominaisuuksista, kuten myös vallitsevista kiteytymisolosuhteista.
Kiteinen aine syntyy, kun nestemäisessä olomuodossa olevaa ainetta jäähdytetään kiinteäksi aineeksi riittävän hitaasti, jolloin atomien tai molekyylien liike-energia pienenee niin että aineen osaset voivat järjestäytyä säännölliseen hilaan, jossa sidosten lukumäärä maksimoituu ja potentiaalienergia minimoituu . Nopea jäähtyminen tuottaa yleensä pieniä kiteitä ja hidas jäähtyminen suuria kiteitä.
Kaasun kiteytymistä kutsutaan härmistymiseksi.
Yhdellä aineella voi olla useita kiteisiä rakenteita ja amorfinen kiinteä rakenne. Kiteisellä aineella on tyypillisesti terävä sulamislämpötila, eli se muuttuu nesteeksi pienellä lämpötilan muutoksella. Saman aineen eri faaseilla, kiteisillä ja amorfisella faasilla on toisistaan poikkeavia fysikaalisia ominaisuuksia.
Kiteytymistä käytetään kemiallisena erotusmenetelmänä, jonka avulla voidaan saada puhtaita kiinteitä yhdisteitä. Erottamisessa tärkeää on, että jäähdytys ei tapahdu liian nopeasti, koska tällöin kidehilat syntyvät liian nopeasti ja voi sulkea sisäänsä myös epäpuhtaudet. Tästä voidaan pitää esimerkkinä kidetankoprosessia, jota käytetään joidenkin metallien äärimmäisten puhtaiden muotojen aikaansaamiseen.
Lintu (täsmennyssivu)
Lintu voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Luettelo eläimistä
Luettelo eläimistä lahkoittain ja heimoittain + kotieläimet omana ryhmänään.
Mönchengladbach
Mönchengladbach on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Düsseldorfin kaupungin sekä Saksan ja Alankomaiden välisen rajan välillä. Mönchengladbach kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin ja on niin kutsuttu piiritön kaupunki () eli kaupunki, joka ei kuulu mihinkään Saksan piirikuntaan.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Mönchengladbachissa oli 255 188 asukasta. Mönchengladbachin pinta-ala on 170,43 neliökilometriä ja asukastiheys 1 559 as./km². Vuoden 2007 kesäkuun lopussa kaupungin asukasluku oli 265 628. Väkiluku ylitti 100 000 asukkaan rajan vuonna 1921. Nykyinen Mönchengladbachin kaupunki perustettiin 1. tammikuuta vuonna 1975. Tuolloin piirivapaat kaupungit Mönchengladbach ja Rheydt sekä Wickrathin kunta yhdistettiin uudeksi Mönchengladbachin kaupungiksi.
Mönchengladbach ("munkkien Gladbach") kehittyi vuonna 972 perustetun benediktiiniläisluostarin ympärille.
Nykyisin kaupunki on tie-, rautatie- ja lentoliikenteen keskus. Sen teollisuus tuottaa koneita – etenkin tekstiilikoneita – kaapelia ja ilmailualan tuotteita.
Se tunnetaan vuonna 1900 perustetusta jalkapallojoukkueesta Borussia Mönchengladbachista.
Luettelo Saksan kaupungeista
Tämä artikkeli on luettelo Saksan kaupungeista (). Kaikki Saksan kunnat (myös tämän artikkelin kaupungit) on lueteltu artikkelissa Luettelo Saksan kunnista.
Seuraavassa esitetyssä luettelossa kaupungit ovat aakkosjärjestyksessä ja niiden nimien perässä on osavaltion tunnuskirjaimet. Luettelossa on 2 064 kaupunkia ja luettelo kuvaa ajankohdan 1.4.2013 mukaista tilannetta. Kaupungilla tarkoitetaan tässä luettelossa hallinnollisesti itsenäistä kuntaa, jolla on kaupunkioikeudet. Luettelossa ei ole mukana nykyisen Saksan entisiä kaupunkeja eikä aiemmin Saksaan kuuluneiden alueiden kaupunkeja.
Kaupunkiluettelon jälkeen on vielä tilastotietoja yli 50 000 asukkaan kaupungeista, joita on 188 kappaletta.
Kaupungit jakautuvat eri osavaltioihin seuraavasti:
Tässä luettelossa on lueteltu yli 50 000 asukkaan kaupungit Saksassa (numerointi perustuu taulukon viimeisimpään tietoon).
° tai viimeisin saatavilla oleva tieto.
Prokonsuli
Prokonsuli (, konsulin sijasta) oli Rooman tasavallan aikainen virkanimike, jonka haltijat toimivat yleensä provinssien käskynhaltijoina. Viran haltijat olivat yleensä toimineet ensin konsuleina, ja siirtyivät virkakautensa jälkeen provinssien hallintoon. Virka perustettiin, kun lukumäärältään ja merkitykseltään kasvavat provinssit alkoivat vaatia enemmän huomiota kuin konsulit ja preettorit ehtivät niille suoda. Tämän vuoksi tarvittiin myös uusia virkamiehiä, joilla olisi hallussaan "imperium" eli toimeenpanovalta provinssissaan (aiemmin "imperium" oli ollut vain konsuleilla, preettoreilla ja diktaattoreilla). Myöhemmin virkaan alettiin nimetä muitakin kuin vain entisiä konsuleita.
Luettelo sarjakuvantekijöistä
Tämä on luettelo sarjakuvien tekijöistä. Se on jaettu maantieteellisiin kokonaisuuksiin selattavuuden parantamiseksi.
Pauli Kallio
Pauli Kallio (s. 1960, Nivala) on suomalainen sarjakuvakäsikirjoittaja, -kääntäjä ja -julkaisija. Kallio aloitti sarjakuvien käsikirjoittamisen 1990-luvun alussa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa sellaisia alun perin sanoma- ja aikakauslehdissä julkaistuja sarjakuvia kuin "Kramppeja & nyrjähdyksiä" (piirtäneet muun muassa Christer Nuutinen, Sami Toivonen ja Mika Lietzen), "Ornette Birks Makkonen" (piirtänyt Ville Pirinen) ja "Onnen lahjat" (piirtänyt Kati Kovács). Kallio on tehnyt yhteistyötä lukuisten muidenkin kotimaisten sarjakuvapiirtäjien kanssa.
Kallio on myös ollut mukana sanoittamassa kappaletta "Rodeo Heart" 22-Pistepirkkojen albumille "Lime Green DeLorean" (2011).
Turo’s Hevi Gee
Turo's Hevi Gee on lahtelainen huumoriorkesteri. Yhtyeen hiteistä mainittakoon "Shellin paariin", "Kyntäjän poika" ja "Punaiset on silmät". Yhtye viettää vuosittain Turonpäivää Lahdessa 8. heinäkuuta. Yhtyeen kappaleille on tavallista jonkin tunnetun hitin sanojen muokkaaminen humoristiseen sävyyn. Harri "Hara" Laukkanen perusti Turo's Hevi Geen syksyllä 1985 Teemu Nousiaisen, Pekka "Keppi" Heinäsen ja Ari Hukkasen kanssa.
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Turo's Hevi Gentlemen, joka mukaili Pedro Hietasen silloisen yhtyeen Pedro's Heavy Gentlemen nimeä. Nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa sekaannusten välttämiseksi ensimmäisen singlen julkaisun jälkeen Hietasen ehdotuksesta.
Sappee (Pälkäne)
Sappee on Pälkäneen kunnan kylä, joka sijaitsee kunnan pohjoisosassa Pälkäneveden ja Ison Arajärven välissä. Kylästä on matkaa Pälkäneen keskustaan 26 kilometriä. Sappee sijaitsee Laipanmaan laidalla. Siellä on Pälkäneen korkein paikka Sappeenvuori, jolla sijaitsee Sappeen hiihtokeskus. Sappeessa on vuonna 1902 rakennettu kirkkovene Ulla, joka kunnostettiin ja otettiin uudelleen käyttöön 2002. Sappeen järvistä merkittävimmät ovat Sappeenjärvi ja Iso Arajärvi.
Myös Hauholla ja Kuhmoisissa on Sappee-niminen kylä.
Laipanmaa
Laipanmaa on metsäalue Pirkanmaalla Pälkäneen ja Kangasalan alueilla. Metsäalue jää Längelmäveden, Pälkäneveden ja Kukkian väliselle alueelle. Laipanmaan pinta-ala on noin 15 000 hehtaaria eli 150 neliökilometriä, ja se on suurimmaksi osaksi talousmetsää. Suurin metsänomistaja on UPM Kymmene.
Laipanmaan merkitys virkistyskäytössä on lisääntymässä, ja sinne on rakennettu ulkoilureittejä. Opastettuja polkuja on noin 30 kilometriä. Alueen keskellä sijaitseva Rajalan kämppä on kunnostettu virkistys- ja museokäyttöön. Laipanmaan reunalla sijaitsee Sappeen matkailukeskus.
Laipanmaalla on runsaasti järviä, jonne alueen retkeilyreitistö ulottuu (osa järvistä on merkitty retkikohteeksi).
Pikkulammi • Vuorilammi
Sammasjärvi • Iso Kiimasjärvi • Vähä Kiimasjärvi • Vähätjärvet • Iso Arajärvi • Vähä Arajärvi • Iso Saarijärvi • Leppäjärvi • Vähä Saarijärvi • Sammakkojärvi • Vasajärvi • Koiransuoli • Verkkojärvi (retkikohde) • Suojärvi • Ruokojärvi (retkikohde) • Vähä Hirvijärvi (retkikohde) • Iso Hirvijärvi (retkikohde) • Särkijärvi (retkikohde) • Syväjärvi • Masolammi • Musta-Sorsamo • Ahvenainen • Pikku-Kaila • Haisjärvi • Pikku-Sorsamo • Iso-Sorsamo • Kailajärvi
Ojajärvi • Pikku Kaakkojärvi • Iso Kaakkojärvi • Iso Saksijärvi • Lakeenjärvi • Ahvenaisjärvi • Vähä Saksjärvi • Taivasjärvi • Hämeenjärvi • Valkeajärvi • Hanhiluppo • Elamonjärvi (retkikohde) • Hallijärvi • Vähä-Laippa (retkikohde) • Iso-Laippa (retkikohde) • Haukijärvi
Haukijärvi • Pentojärvi • Harijärvi • Vähäjärvi • Kalliojärvi • Tervajärvi
Heinäjärvi • Vahlajärvi • Pihtilampi (retkikohde)
Sappeen hiihtokeskus
Sappee on hiihtokeskus Pälkäneen Sappeenvuorella. Se aloitti toimintansa vuonna 1989. Alkuvaikeuksien jälkeen se on noussut Suomen kymmenen suurimman hiihtokeskuksen joukkoon ja on voimakkaasti kehittymässä edelleen. Talvella 2005–2006 hiihtokeskuksessa aloitti toimintansa "Tapahtumakeskus Huippu", johon mahtuu parhaimmillaan n. 1 000 henkeä, ja jota kutsutaan Suomen suurimmaksi rinneravintolaksi.
Sappee on kehittynyt 2000-luvulla hiihtokeskuksesta matkailukeskukseksi. Sappeesta löytyy hiihtokeskuspalveluiden lisäksi kesäpalveluita mm. kesäteatteri, majoitusta, bikepark, patikointi- ja retkeilyreittejä sekä monenlaisia majoituspaketteja. Kesäteatteritoiminta aloitettiin kesällä 2009 ja heti aloitusvuonna se keräsi huikeat 17500 katsojaa. Bikepark-toiminta aloitettiin kesällä 2008 ja vuonna 2010 Sappee oli Suomen alamäkijoukkueen virallinen BikePark Partner. Kesällä 2010 valmistui retkeilyreitti Sappeen ja Eteläisen-Suomen suurimman metsäalueen Laipanmaan välille jossa on laaja patikointireitistö. 
Vuosina 1993–1995 hiihtokeskuksessa kuvattiin Metsolat-nimisen sarjan hiihtokeskuskohtaukset.
Sappee on valittu vuoden hiihtokeskukseksi vuosina 1996, 2010 ja 2018. 
Sappee on valittu vuonna 2012 vuoden kotimaiseksi Matkailuyritykseksi.
Meteorologia
Meteorologia (, metéōron, ja , lógos, ) eli ilmatiede tutkii ilmakehää ja sen käyttäytymistä. Tunnetuin meteorologinen sovellus on sään ennustaminen. Klimatologia tutkii ilmastoa ja sen muutoksia kuten kasvihuoneilmiön voimistumista. Ilmakemia tutkii kemiallisia prosesseja ilmakehässä, tärkeimmät sovellukset liittyvät ilmansaasteisiin.
Meteorologian tarkastelemista fysikaalisista prosesseista voidaan mainita
Ilmaston asiantuntija on meteorologi. Nykyisin meteorologiksi voi Suomessa opiskella Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan fysikaalisten tieteiden laitoksen ilmakehätieteiden osastolla, johon aiemmin itsenäinen meteorologian laitos yhdistettiin vuonna 2002. Meteorologi on ammattinimike, tutkinto on luonnontieteiden kandidaatti tai filosofian maisteri. Myös useimmissa muissa maissa sään ennustamiseen vaaditaan akateeminen loppututkinto. Meteorologit toimivat ilmatieteen laitoksissa, puolustusvoimissa, Ilmailulaitoksessa, sääalan yrityksissä (esimerkiksi Foreca ja Vaisala) sekä säätä hyödyntävissä yrityksissä ja laitoksissa (YLE, Tiehallinto, isot voimayhtiöt, Yhdysvalloissa myös kaupalliset TV-asemat).
Koska sää ei tunne rajoja, eri maiden ilmatieteen laitokset ovat kansainvälisesti verkottuneita. Korkein kansainvälinen taso on YK:n alainen Maailman ilmatieteen järjestö - World Meteorological Organisation (WMO).
MPEG-7
MPEG-7-standardi (ISO/IEC 15938) (Multimedia Content Description Interface) on multimedian sisällönkuvausrajapinta, jonka tarkoituksena on mahdollistaa tehokkaat haut sekä audio- että videomateriaaliin internetissä, digitaalikirjastoista ja muista tietokannoista. MPEG-7:stä tuli kansainvälinen standardi syksyllä 2001.
MPEG-7-tietoa sisältävä audiovisuaalinen data voi olla kuvia, ääntä, puhetta, grafiikkaa, 3D-malleja, videota sekä kokoonpanotietoja siitä, kuinka nämä elementit on yhdistetty. MPEG-7:n avulla voidaan tehdä sovelluksia, jotka analysoivat käyttäjien mieltymyksiä ja seulovat sitten sen perusteella mediamerestä sopivia uutuuksia.
MPEG-7-standardia voidaan hyödyntää esimerkiksi seuraavissa sovelluksissa:
MPEG-21
MPEG-21 (ISO/IEC 18034) on Moving Picture Experts Groupin (MPEG) uusin standardi. Standardin tarkoituksena on mahdollistaa lisääntyvä multimedian käyttö läpinäkyvästi verkkojen yli.
MPEG-21:lle on asetettu tavoitteeksi luoda uudempia edellytyksiä:
MPEG-21:n multimediaviitekehys tunnistaa ja määrittelee multimedian toimitusketjua tukevat avainelementit, niiden väliset suhteet ja niiden tukemat operaatiot. Se pyrkii helpottamaan sisällön luomista, tuottamista, jakamista, käyttämistä ja uudelleenesittämistä erilaisten verkkojen ja laitteiden kautta. MPEG-21 määrittelee elementtien ominaisuuksien syntaksin ja semantiikan. Se pyrkii myös parantamaan tapahtumista raportointia.
Polynesia
Polynesia (kreikan kielestä, "paljon saaria") on suuri saariryhmä keskisellä ja eteläisellä Tyynellämerellä.
Maantieteellisesti Polynesia on kolmio, jonka kulmat ovat Havaiji, Uusi-Seelanti ja Pääsiäissaari. Muut merkittävät saaristot ovat Fidži, Samoa, Tonga, Cookinsaaret, Ranskan Polynesia ja Tuvalu.
Polynesian alkuperäiskansat puhuvat polynesialaisia kieliä. Kulttuurillisesti Polynesia jakautuu kahteen ryhmään, Itä- ja Länsi-Polynesiaan.
Länsi-Polynesian kulttuuriin ovat vaikuttaneet väenpaljous ja tarttuvat taudit. Siellä on voimakas avioliittoinstituutio ja voimakkaat perinteet oikeuden, kaupan ja rahatalouden suhteen. Länsi-Polynesia ulottuu lähes Japanista Indonesian kautta Marquesassaarille niitä lukuun ottamatta. Saarilla omaksuttiin kristinusko varsin helposti.
Marquesassaarten itäpuolella kulttuurit ovat mukautuneet eristykseen. Maanviljely, kalastus, sään ennustaminen, katamaraanien rakentaminen ja suunnistaminen merellä olivat erittäin kehittyneitä taitoja, sillä koko saaren väestö saattoi olla niistä riippuvainen. Monilla matalilla saarilla vallitsi nälänhädän uhka, jos hurrikaanien nostattama suolavesi myrkytti viljelykset. Silloin ei edes kalastus, joka oli pääasiallinen proteiinin lähde, auttanut kalorien menetyksessä. Varsinkin navigoijia kohdeltiin kuin päälliköitä.
Seuraavia saaria ja saariryhmiä on perinteisesti pidetty osana Polynesiaa:
Wuchangin kansannousu
Wuchangin kansannousu (perint.: 武昌起義, yksink.: 武昌起义, pinyin: Wǔchang Qǐyì) aloitti 10. lokakuuta 1911 Kiinan Qing-dynastian kaataneen Xinhai-vallankumouksen ja johti Kiinan tasavallan perustamiseen.
Qing-dynastia modernisoi armeijaansa 1900-luvun alussa käyttäen modernisoidusta armeijakunnasta nimeä "Uusi armeija". Wuchangin kaupunki (osa nykyistä Wuhania) Hubein provinssissa oli uuden armeijan aseiden suurin valmistuspaikka. Monet uuden armeijan upseerit ja sotilaat olivat kiinnostuneet Tongmenghui-puolueen vallankumouksellisesta ideologiasta, moni kuului myös vallankumouksellisiin järjestöihin. Nämä opintopiirit olivat kirjoittaneet vallankumousideoistaan myös Tongmenghui-puolueelle, mutta se ei ottanut niitä vakavissaan.
Kansannousu alkoi vahingossa. Tasavaltalaiset opintopiirit olivat tehneet pommeja, joista yksi vahingossa räjähti. Poliisi alkoi tutkia asiaa ja löysi uuteen armeijaan kuuluvien tasavaltalaisten luetteloita. Tällöin tasavaltalaisille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin aloittaa kapina heti tai saada kuolemantuomio. Koska suurin osa armeijakunnasta oli lähtenyt tukahduttamaan Sichuanin lakkoja, provinssinhallinto ja armeijan komentaja joutuivat paniikkiin ja pakenivat paikalta. Kapinalliset ottivat haltuunsa ammusvarastot ja rahavarat.
Kapinalliset valitsivat johtajakseen Li Yuanhongin, sillä tämä oli useimpia muita vanhempi ja arvovaltaisempi henkilö. Hän onnistuikin neuvottelemaan maakunnan perustuslailliset kannattajikseen. Muuallakin maakuntaneuvostoja julistautui itsenäisiksi.
Tongmenghui ja sen Yhdysvalloissa ulkokiinalaisia rekrytoimassa ollut johtaja Sun Zhongshan (Sun Yat-sen) halusi osalliseksi kapinaan luettuaan siitä sanomalehdistä. He lähtivät organisoimaan kapinaliikkeitä muualla maassa.
Qing-dynastian katsottiin yleisesti menettäneen taivaan mandaattinsa. Kiinassa perinteisesti ajatellaan taivaan mandaatin menetyksen ja vallan vaihtumisen merkkeinä toimivan luonnononnettomuudet, kuten maanjäristykset ja tulvat, sekä korruptio ja kapinat. Vuonna 1911 Jangtse-joki tulvi, ja kapina lähti liikkeelle Jangtsen läheltä. Tulvassa kuoli noin 100 000 ihmistä.
Qing-dynastia joutui neuvottelemaan pitkään ja lupaamaan merkittäviä myönnytyksiä Yuan Shikaille, jotta tämä lähtisi johtamaan kapinan kukistamista. Viivyttelyn ansiosta kapinalliset ehtivät julistaa väliaikaishallituksen syntyneeksi. Kuukauden kuluessa Kiinan tasavalta oli julistettu syntyneeksi. Yuan Shikai ei kapinaa kukistaessaan edennyt Wuchangiin saakka vaan pysähtyi neuvottelemaan, mikä tiesi Qing-dynastian loppua.
Kiinan tasavallassa eli Taiwanilla lokakuun kymmenettä päivää juhlistetaan kaksoiskymmenennen päivänä ja se on kansallinen juhlapäivä.
Xinhai-vallankumous
Xinhai-vallankumous tai Hsin-hai vallankumous, tunnettu myös vuoden 1911 vallankumouksena tai Kiinan vallankumouksena, oli vallankumous, joka syrjäytti Kiinan viimeisen keisarillisen dynastian, Qing-dynastian, ja perusti Kiinan tasavallan. Vallankumous nimettiin Xinhaiksi, koska se tapahtui vuonna 1911, Xinhain-haaran vuonna Kiinan kalenterissa.
Vallankumous käsitti monia kapinoita ja kansannousuja. Kääntymäpiste oli Wuchangin kansannousu 10. lokakuuta 1911, joka oli seurausta Rautateiden suojaliikkeen huonosta käsittelystä. Vallankumous päättyi viimeisen keisarin Pu Yin vallastaluopumiseen 12. helmikuuta 1912. Se merkitsi yli 2000-vuotisen keisarillisen vallan päättymistä ja Kiinan tasavallan ajan alkua.
Vallankumouksen alkuvaiheissa etelä-Kiinan provinssit julistautuivat itsenäisiksi Wuchangin kansannousun yhteydessä ja lähes koko Etelä-Kiinan kattava Kiinan tasavalta perustettiin. Tasavalta perusti senaatin Nanjingiin ja nimesi presidentiksi Tongmenghui-puolueen johtajan Sun Zhongshanin (Sun Yat-sen). Saadakseen pohjois-Kiinan mukaan tasavaltaan Sun Zhongshan kuitenkin lupasi presidentin viran Yuan Shikaille, joka johti kapinaa kukistavia Qing-dynastian joukkoja. Yuan Shikai suostui, vaati tasavallan pääkaupungin siirtämistä Nanjingista Pekingiin ja teki Hyväntahtoisen asiakirjan Qing-dynastian hovin kanssa. Hyväntahtoinen asiakirja takasi Qing-dynastian viimeiselle keisarille Aisin Gioro Pu Yille oikeuden asua Kielletyssä kaupungissa ja saada myös "palkkaa" Kiinan tasavallalta.
Otmar Hasler
Otmar Hasler (s. 28. syyskuuta 1953) oli Liechtensteinin ruhtinaskunnan pääministeri vuosina 2001–2009. Ruhtinas Hans Adam II nimitti hänet pääministeriksi 5. huhtikuuta 2001 maapäivävaaleissa hävinneen Isänmaallisen liiton Mario Frickin tilalle. Kun Haslerin puolue, Edistyksellinen kansanpuolue, kärsi vaalitappion vuoden 2009 maapäivävaaleissa, hän ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävistä. Haslerin seuraajaksi nimitettiin 25. maaliskuuta 2009 Klaus Tschütscher.
Hasler asuu Bendernissä ja on naimisissa Traudi Hasler-Hiltin kanssa. Parilla on neljä lasta. Hasler on saanut koulutuksensa Fribourgin yliopistossa Sveitsissä. Hän on toiminut vuodesta 1979 lähtien Eschenissä peruskoulun opettajana. Hasler on Liechtensteinin historiaseuran, taideseuran ja senioriopettajien säätiön jäsen. Hän harrastaa lukemista, musiikkia ja vaeltamista.
Hans Adam I
Johann Adam Andreas von Liechtenstein (16. elokuuta 1657– 16. kesäkuuta 1712), Liechtensteinin ruhtinaana Hans Adam I, on Liechtensteinin merkittävimpiä ruhtinaita. Hän oli Liechtensteinin ruhtinas vuosina 1684–1712.
Vuonna 1699 ruhtinas Hans Adam I osti Schellenbergin alueen ja 1712 Vaduzin kreivikunnan. Nämä kaupat olivat alkuna Liechtensteinin nykyisen ruhtinaskunnan synnylle, joka tapahtui 1719 Hans Adamin jo kuoltua.
Ruhtinas Hans Adam I oli taitava talousmies. Hän toimi Wienin pankin johtajana vuosina 1703–1705.
Hans Adam I tunnetaan myös aikakautensa anteliaimpana taiteen keräilijänä ja tukijana. Hän kasvatti Liechtensteinin ruhtinaallisten taidekokoelmien mainetta
ostamalla niihin lisää maalauksia ja veistoksia. Hän myös rakennutti Wieniin Itävaltaan kaksi mahtavaa palatsia, "Majoratspalais"in (Sukupalatsin) ja "Gartenpalais"in (Puutarhapalatsin).
Schellenberg
Schellenberg on Liechtensteinin ruhtinaskunnan pinta-alaltaan pienin kunta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa lähellä Itävallan rajaa. Lähes tuhannen asukkaan Schellenberg on myös Liechtensteinin toisen hallintoalueen, Unterlandin, toinen nimi.
Schellenbergin kunta sijaitsee Eschnerbergin vuoren rinteellä. Kuntaan kuuluu kolme osaa, "Vorderer Schellenberg" (Etu-Schellenberg), "Mittlerer Schellenberg" (Keski-Schellenberg) ja "Hinterer Schellenberg" (Taka-Schellenberg). Vuoren rinteellä kulkee alueen esihistoriallisia nähtävyyksiä esittelevä vuoripolku. Todisteita on jatkuvasta asutuksesta neoliittiselta ajalta (noin 3000 eaa.) La Tènen ajalle (noin 400 jaa.).
Schellenbergin nimi tulee baijerilaiselta ritarisuvulta, joka omisti alueet ja niillä sijainneen linnan 1300-luvulla. Vuonna 1699 Liechtensteinin ruhtinas osti alueen. Vuonna 1956 ruhtinas Franz Josef II julisti Schellenbergin vanhan linnan historialliseksi suojelukohteeksi. Schellenbergissä sijaitsee myös Liechtensteinin vanhin puutalo, vuonna 1518 rakennettu niin sanottu "Biedermann-Haus" (Biedermannin talo). Tämä myöhäiskeskiaikaisen arkkitehtuurin aikaansaannos on auki yleisölle.Kunnanjohtaja on Norman Wohlwend (FBP). Kunnanvaltuustossa on kahdeksan paikkaa; FBP:llä ja VU:lla molemmilla neljä.
Jussi Linnamo
Jussi Linnamo (vuoteen 1929 Lindgren; 13. lokakuuta 1924 Viipuri – 18. toukokuuta 2004 Espoo) oli suomalainen virkamies, joka toimi Koiviston, Paasion ja Sorsan hallitusten ministerinä (SDP) 1970-luvulla ja Pankkitarkastusviraston johtajana vuosina 1970–1988. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1999.
Jussi Linnamo valmistui yhteiskuntatieteen kandidaatiksi vuonna 1949 ja lisensiaatiksi vuonna 1955. Hän toimi Haminan työväenopiston johtajana vuosina 1951–1952, Yhteiskuntatieteellisen tutkimuslaitoksen assistenttina sekä kansantaloustieteen ja tilastotieteen opettajana Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1952–1955, tutkijana Suomen Pankin taloustieteellisessä tutkimuslaitoksessa vuosina 1955–1960, Suomen Säästöpankkiliiton osastopäällikkönä vuosina 1961–1962 sekä valtiovarainministeriön kansantalousosaston toimistopäällikkönä ja vt. osastopäällikkönä vuosina 1962–1967. Hän työskenteli lisäksi YK:n päämajassa New Yorkissa taloudellisten ennusteiden jaoston päällikkönä.
Linnamo kuului suomalaisten taloustieteilijöiden O-ryhmään.Linnamo joutui eroamaan ministerin paikalta Zavidovo-vuodon jälkimainingeissa. Oikeuskansleri Risto Leskinen esitti Linnamon asettamista syytteeseen valtakunnanoikeudessa, koska jutun tutkimuksissa oli todettu, että Linnamo oli antanut saamansa salaisen neuvottelumuistion luettavaksi SDP:n tutkimusosaston päällikölle Aimo Kairamolle ja SDP:n kansainvälisten suhteiden sihteerille Paavo Lipposelle. Presidentti Urho Kekkonen katsoi kuitenkin, ettei Linnamoa ollut asetettava syytteeseen, koska tämän ei ollut todettu olleen varsinaisen vuodon takana.
H
H (h) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kahdeksas kirjain. H-kirjaimen nimi on suomen kielessä "hoo" ja äännearvo joko soinniton tai soinnillinen.
Kreikkalaisessa kirjaimistossa on latinalaista H-kirjainta edeltänyt eeta (Η, η). Kyrillisessä kirjaimistossa on myös samannäköisiä kirjaimia: kyrillinen Н (н) sekä Һ (һ). Yhdennäköisyydestään huolimatta nämä kaikki ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä. Eeta ja kyrillinen Н eivät myöskään merkitse h:n tapaista äännettä; siihen tarkoitukseen käytetään kirjaimia khii (Χ, χ) ja kyrillinen Х (х).
H-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta eeta (Η). Sen seemiläinen ja myös vanhin kreikkalainen muoto on ollut , josta myöhemmin muodostui Η.
H on suomen kielessä konsonantti, joka ääntyy glottaalifrikatiivina. Äänne voi olla joko soinniton tai soinnillinen  riippuen sen sijainnista sanassa. Tavallisimmin "h" on melko hälytön, puolivokaalimainen äänne. "h":lla on suomessa allofoneja, jollaisia ovat palataalinen  ja velaarinen  variantti kuten sanoissa "vihje" ja "tuhka" .
Kaksoiskonsonanttina "hh" on suomessa hyvin harvinainen. Poikkeuksia ovat sana "hihhuli", muutamat lainasanat (kuten "wahhabismi") ja eräät onomatopoieettiset ilmaukset ("hohhoijaa"). "Hh" esiintyy myös joissakin murteissa kuten savon sanassa "rahhoo".
H ääntyy "h"-äänteenä suomen lisäksi mm. unkarissa ja puolassa.
Monissa kielissä h-kirjain jää usein ääntymättä. Näin on esimerkiksi espanjassa ja portugalissa. Ranskan kielessä h ei tavallisesti äänny lainkaan, mutta ääntyy erityistapauksissa glottaaliklusiilina (jolloin sitä nimitettään harhaanjohtavasti "aspiroiduksi h-kirjaimeksi").
Saksan kielessä h ääntyy sanan alussa kuten suomessa. Muutoin se ilmaisee vokaalin pidentymistä paitsi kirjainyhdistelmissä "sch" ja "ch". Esimerkiksi "Sahne" (suom. "kerma") ääntyy /za:ne/.
H-kirjainta käytetään monien kielten kirjainyhdistelmissä kuvaamaan sellaisia konsonanttiäänteitä, joille ei ole omaa merkkiä: esimerkiksi "ch", "sh", "sch" ja "th".
I
I (i) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten yhdeksäs kirjain. I-kirjaimen nimi on suomen kielessä "ii" ja äännearvo [i].
Latinalaista I-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain ioota (Ι, ι), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan И ja valkovenäläis-ukrainalainen І. Yhdennäköisyydestään huolimatta eri I:t ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.
I-kirjaimella merkitään suomen kielessä illabiaalista suppeaa etuvokaalia [i].
Suomen vokaalisoinnun kannalta i on neutraali vokaali. Neutraalius tarkoittaa, että se esiintyy myös takavokaalisissa suomen sanoissa.
I on suomen yleiskielen toiseksi yleisin kirjain.
I-kirjainta vastaava pieni kirjain on yleensä i. Turkkilaisessa aakkostossa kuitenkin vastaava pieni kirjain on pisteetön ı. Pisteellistä İ:tä vastaava pieni kirjain on pisteellinen i.
Kerberos
Kerberos (, "ker berethrou", 'kuopan hirviö' tai 'kuopan demoni') on Kreikan mytologiassa koira, joka vartioi Haadeen eli manalan porttia. Kerberos esiintyy jo Homeroksen runoissa – tosin ainoastaan vahtikoirana ilman nimeä. Pausanias tosin kertoo, että eräiden mukaan kyseessä olisikin ollut manalan vahtikoirana tunnettu valtava käärme mutta Homeros ei kuvauksessaan ota mitään kantaa olennon ulkomuotoon.
Kerberoksen tehtävänä oli päästää ainoastaan kuolleiden haamut sisään manalaan ja estää niitä pääsemästä sieltä pois. Kerberoksella on Hesiodoksen "Jumalten synty" -teoksen mukaan 50 päätä, mutta myöhemmät runoilijat kertoivat päiden määräksi kolme. Sillä oli lohikäärme häntänään, ja sen harja koostui joukosta käärmeitä. Tuoreimmissa kertomuksissa Kerberos kuvataan sata- tai monipäiseksi. Joissakin taas Kerberoksella on kolme tai yksi lohikäärmeen häntää joissa on terävät ja pelottavat piikit. Kerberos oli Ekhidnan ja Typhonin jälkeläinen, ja siten Khimairan ja Orthoksen veli.
Kerberoksen ohi elävänä pääsivät seuraavat:
Herakleen kahdestoista ja viimeinen urotyö, jonka Eurystheus oli tälle määrännyt, vei Herakleen sieppaamaan Kerberosta. Hän lähti Eleusiihin tutustuakseen Eleusiin mysteeriin, jotta hän voisi oppia tietämään, kuinka päästä Manalaan ja sieltä takaisin, mutta ensin hänen täytyi puhdistautua kentaurien surmaamisesta. Vihkiydyttyään mysteeriin hän löysi Haadeen luolan suuaukon Tainarumista ja astui alas sisäänkäynnistä.
Heti haadeen porttien läheltä hän löysi Theseuksen ja Peirithooksen sidottuina. Näiden ojentaessa kätensä Herakles sai Theseuksen pelastettua, mutta kun hän yritti nostaa Peirithoosta, maa järkkyi ja yritys jäi kesken. Toisen version mukaan Herakles sai pelastettua molemmat maan pinnalle Hadeksen vaimon, Persefonen avustuksella. Seuraavaksi hän vieritti Askalafoksen kiven syrjään ja jatkoi tappamalla Haadeksen karjasta eläimen antaakseen sieluille verta.
Kun Herakles pyysi Kerberosta Haadeelta, tämä lupasi sen hänelle, jos hän pystyisi pitämään sen kurissa ilman aseita. Niin Herakles paini koiran kanssa ja piti sitä aloillaan, kunnes se talttui, ja raahasi koiran sitten Eurystheuksen palatsiin. Tehtävänsä suoritettuaan Herakles palautti Kerberoksen takaisin isännälleen Haadeeseen.
Myrkyllisten leinikkikasvien kerrotaan saaneen alkunsa Kerberoksen kuolasta, jota sen suusta valui Herakleen urotyön aikana.
Skandinaavisesta mytologiasta löytyy Kerberosta vastaava koirahahmo Garm.
J
J (j) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kymmenes kirjain. J-kirjaimen nimi on suomen kielessä "jii" ja äännearvo .
Kyrillisessä kirjaimistossa latinalaista J-kirjainta vastaavat Й (й) ja kyrillinen Ј (ј).
J ei alkujaan kuulunut latinalaiseen kirjaimistoon, vaan latinassa i-kirjaimella merkittiin sekä i-vokaalia että toisen vokaalin edessä suomen j:n kaltaista konsonanttia. Erilliseksi kirjaimeksi j muodostettiin vasta keskiajan lopulla. Latinassa j-kirjainta on ruvettu käyttämään 1500-luvulla "j"-äänteen merkkinä.
Nykyään kirjoitetaan kuitenkin yleensä j:llä myös sellaiset roomalaiset nimet, joissa tämä äänne esiintyy, esimerkiksi Juvenalis (alkujaan Iuvenalis).
J-kirjaimella merkitään suomen kielessä puolivokaalia , josta fonetiikassa käytetään nimitystä soinnillinen prepalataalinen puolivokaali. Puolivokaali tarkoittaa konsonanttia, joka ääntyy kuin vokaali, mutta käyttäytyy kielessä kuin konsonantti.
J esiintyy yleiskielessä vain lyhyenä äänteenä; pitkänä ("jj") se esiintyy vain murteissa ("ajjaa").
Useissa eurooppalaisissa kielissä j äännetään samoin kuin suomessakin. Näin on laita mm. unkarissa, saksassa, skandinaavisissa sekä latinalaisin kirjaimin kirjoitetuissa slaavilaisissa kielissä.
Ranskassa ja portugalissa j kuitenkin merkitsee suhu-s:n kaltaista soinnillista -äännettä, englannissa äänneyhdistelmää (affrikaattaa) /dʒ/ ja espanjassa voimakkaan h:n tapaista -äännettä.
Joissakin romaanisissa kielissä, esimerkiksi italiassa, j-kirjain esiintyy edelleenkin vain lainasanoissa.
K
K (k) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten 11. kirjain. Kirjaimen nimi on suomen kielessä "koo" ja äännearvo .
Latinalaista K-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain kappa (Κ, κ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan kyrillinen К (к). Yhdennäköisyydestään huolimatta ne ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.
K-kirjain merkitsee suomessa soinnitonta velaariklusiilia eli konsonanttia . K ei suomen yleiskielessä voi esiintyä sanan lopussa. Toinen rajoite k:n esiintymisessä suomessa on, ettei suomi vanhastaan hyväksy konsonanttiyhtymää kt. Tämän takia suomen lainasanoissa, jotka perustuvat kt-konsonanttiyhtymän sisältäviin muiden kielten sanoihin, on yleensä kt:n sijasta ht, esim. sanassa mahti (ruotsin sanasta makt).
K-äännettä merkittiin vanhassa kirjasuomessa monin eri tavoin: "k" yleensä etuvokaalin edellä; "c" takavokaalin edellä; "ki" etuvokaalin edellä, "q" u:n edellä; "g" nasaalin jäljessä; "ch". Kaksoiskonsonantti "kk" kirjoitettiin yleisesti "ck". Lisäksi "x"-kirjaimella merkittiin "ks"-äänneyhtymää.
Q-kirjaimesta k-äänteen merkkinä luovuttiin 1642 Raamatussa, c-kirjaimesta 1700-luvun jälkipuoliskolla ja x-kirjaimesta 1840-luvun loppuun mennessä.
K on yleinen [k]-äänteen merkki germaanisissa kielissä, slaavilaisissa kielissä ja suomalais-ugrilaisissa kielissä. Englannin kielessä K on [k]-äänteen merkkinä germaanisissa lainasanoissa, romaanisissa sen tilalla on C tai Q. Englannissa K esiintyy sanan lopussa vain ck-kirjainyhdistelmässä lukuun ottamatta sanaa trek (vaellus). K ei esiinny myöskään englannissa kaksoiskonsonanttina lukuun ottamatta sanaa trekking (vaellus). Sitä vastoin latinassa ja sen mukaisesti useimmissa romaanisissa kielissä se on harvinainen kirjain ja esiintyy vain lainasanoissa; muulloin sama äänne kirjoitetaan niissä yleensä C:llä tai Q:lla.
Anna Halonen
Anna Elina Halonen (s. 25. marraskuuta 1978 Helsinki) on presidentti Tarja Halosen ja tämän entisen avomiehen Kari Pekkosen (1945–2017) tytär.
Halonen on opiskellut kansainvälistä politiikkaa Kentin yliopistossa Canterburyssä Englannissa ja työskentelee tutkijana Aleksanteri-instituutin Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuksen tohtoriohjelmassa. Hän valmistelee väitöskirjaa Helsingin yliopiston valtiotieteelliseen tiedekuntaan. Halonen on työskennellyt myös sihteerinä Euroopan neuvostossa ja toiminut rytmisen kilpavoimistelun valmentajana.
Ennen Anna Halosen syntymää hänen äitinsä oli maanpuolustuskurssilla, jonka osallistujista 12 kuoli Rissalan lento-onnettomuudessa. Tarja Halonen ei ollut koneessa, koska raskauden vuoksi lääkäri oli kehottanut välttämään lentämistä.
Nummela
Nummela on Vihdin kunnan suurin taajama ja hallinnollinen keskus. Se sijaitsee valtateiden 1, 2 (Porintie) ja 25 väliin jäävässä kolmiossa Luoteis-Uudellamaalla 44 kilometrin päässä Helsingistä. Asukkaita Nummelan taajamassa on noin 13 500 (2017)ja Nummelan postinumeron (03100) alueella hieman yli 15 000. Asukasluku kasvaa jatkuvasti Helsingin läheisyyden ansiosta.
Nummela syntyi Hanko–Hyvinkää-radan varrelle 1800-luvun lopulla ja sai nimensä rautatieasemasta, joka nimettiin läheisen kestikievarin mukaan. Varsinaisesti Nummelan ydinalueet sijaitsevat vanhojen Härköilän ja Ridalin kylien alueilla.
Nummelassa on harrasteilmailukäytössä oleva lentokenttä (EFNU). Nummelaan suunnitellaan ELSA-rataa tai kaupunkirataa, joka kulkisi Espoon keskuksesta Nummelaan ja jatkaisi Lohjalle ja mahdollisesti Saloon nykyisen huonokuntoisen rantaradan oikaisuna.
Nummelan keskustassa ja keskustan tuntumassa on useita asuinkerrostaloja, liiketiloja sekä julkisia tiloja. Rivitalo- ja omakotitaloasuminen keskittyvät keskustan ulkopuolella sijaitseviin asuinalueisiin, kuten Wanhaan Nummelaan, Hiidenrantaan, Enärantaan, Lankilaan ja Huhdanpeltoon. Nummela sijaitsee kahden järven, Hiidenveden ja Enäjärven, välissä, mistä johtuen laajeneminen on ollut lähinnä pitkittäissuuntaista, harjua myötäilevää. Nummelassa on kahdet liikennevalot, muuten liikenne on ratkaistu kiertoliittymin. Asemakaavaltaan Nummela ei ole symmetrinen.
Nummelanharjulla sijaitsee Suomen normaaliperusviiva. 864 metrin mittaista "viivaa" käytetään avuksi karttojen tekemisessä ja etäisyydenmittauslaitteiden kalibroinnissa.
Nummelassa sijaitsee kolme peruskoulua: Nummelan koulu (luokat 1–6), Kuoppanummen koulukeskus (luokat 1–9) ja Nummelanharjun koulu (luokat 7–9). Nummelanharjulla sijaitsee noin 500 oppilaan Vihdin lukio. Länsi-Uudenmaan koulutuskeskuksen osana toimivassa Nummelan ammattikoulussa voi opiskella kulttuuri-, tekniikan-, tai palvelualaa. Muuta opetusta edustavat Innofocus-aikuiskoulutuskeskus, kansalaisopistomuotoinen Hiiden opisto, Länsi-Uudenmaan musiikkiopisto ja kuvataidekoulu.
Nummelassa sijaitsee Vihdin pääkirjasto, seurakuntatalo kappeleineen, Veikko Hellen tori ja uimahalli. Koska Nummela on Vihdin tärkein kasvukeskus, taajamaan on syntynyt kattavat peruspalvelut sekä lisäksi joitakin erityispalveluja. Suuria päivittäistavarakauppoja on kaksi ja pieniä ostoskeskuksia neljä. Lisäksi Nummelassa on useita yksittäisiä erikoisliikkeitä.
Nummela on Vihdin kunnan tärkein hallintokeskus. Nummelassa sijaitsee Vihdin kunnanvirasto ja Vihdin kunnanvaltuusto kokoontuu usein Nummelan lukion tiloissa. Nummelassa sijaitsee myös suurin osa Vihdin kunnan tarjoamista palveluista: nuorisokeskus, päiväkerhot, päiväkoti, perusopetus, kunnan tukema vanhainkoti, terveyskeskus, kuntosali sekä liikuntahallit ja -kentät.
Kansan kolme periaatetta
Kansan kolme periaatetta (perint.: 三民主義, yksink.: 三 民主义, pinyin: Sān Mín Zhǔyì, Wade-Giles: San-min Chu-i) on Sun Yat-senin luoma poliittinen aate, jonka tarkoitus oli luoda Kiinasta vapaa, menestyksekäs ja voimakas valtio. Oppia on huomioitu ennen kaikkea Kiinan tasavallassa, joka hallitsee nykyisin Taiwania, Penghuta, Quemoyta ja Matsu-saaria.Ideologia on sai vahvasti vaikutteita Sun Yat-senin Yhdysvaltain oleskelun aikana. Se sisältää Yhdysvaltain edistykselliseen liikkeeseen ja Abraham Lincolnin ajamaan oppiin viittaavia piirteitä.
Periaatteiden peruspilari on Sun Yat-senin Kantonissa pitämistä puheista muodostettu kirja, jonka kokosi eräs hänen kollegansa Sunia konsultoiden. Tätä ovat eri ryhmät tulkinneet myöhemmin eri tavoin. Tšiang Kai-šek teki liitteen Mínshe-ng-periaatteeseen, lisäten siihen kaksi hyvinvoinnin osa-aluetta: koulutus ja vapaa-aika, hän korosti samalla ettei Mínshe-ng tukenut kommunismia eikä sosialismia.
Sekä Tšiang Kai-šekin johtama Kuomintang, Mao Zedongin Kiinan kommunistinen puolue että Wang Jingwein johtama japanilaismielinen hallitus ottivat kansan kolme periaatetta perustakseen. Guomindang ja Kommunistinen puolue olivat pitkälti samaa mieltä nationalismista, mutta heidän näkemyksensä erosivat kysymyksissä demokratiasta ja kansan hyvinvoinnista, jotka Guomindang tulkitsi länsimaisena sosiaalidemokratiana ja KKP marxilaisuutena ja kommunismina. Japanilaismieliset hallitukset tulkitsivat nationalismin Japanin tukemiseksi aasialaisten etujen ajamiseksi.
Taiwanilla oli aiemmin korkeakoulutuslaitoksia, jotka erikoistuivat ainoastaan Kansan kolmen periaatteen "tutkimiseen ja kehittämiseen", ja muistuttivat siten muita yhteen poliittiseen teoriaan erikoistuneita laitoksia, kuten Jucheen erikoistuneet Pohjois-Koreassa tai maolaisuuteen erikoistuneet Kiinan kansantasavallassa. 1990-luvun lopussa ne ovat alkaneet huomioida muitakin poliittisia teorioita ja muuttaneet nimensä neutraalimmiksi. Taiwanilla on myös lukuisia katuja nimeltä "Sanmin" tai joiden nimenä on jokin periaatteista.
Termiä "san min chu-i" on käytetty selvästi vähemmän 1980-luvun puolivälin jälkeen, mutta mikään puolue ei ole varsinaisesti vastustanut sen periaatteita. Kolme periaatetta ovat mukana Kuomintangin puolueohjelmassa ja Kiinan tasavallan perustuslaissa. Taiwanin itsenäistymistä kannattavat liikkeet eivät myöskään ole hyökänneet periaatteiden kimppuun vaan ainoastaan tulkitsevat ne paikallisesti taiwanilaisessa yhteydessä.
Endoterminen reaktio
Endoterminen reaktio on kemiallinen reaktio, joka sitoo lämpöä ympäristöstä. Endotermisessä prosessissa systeemiin virtaa lämpöä. Endotermisessä reaktiossa systeemin entalpia eli energiasisältö suurenee eli Δ"H" > 0.
Typpimonoksidin muodostuminen hapesta ja typestä on endoterminen reaktio:
Jään sulaminen on endoterminen prosessi, eli se sitoo lämpöä.
Lämpöä "vapauttavaa" prosessia sanotaan eksotermiseksi.
Manner-Kiina
Manner-Kiina on geopoliittinen termi, jolla tarkoitetaan Kiinan kansantasavallan hallinnassa olevaa mantereista osaa pois lukien Hongkong ja Macao. Termiä käytetään erottamaan Kiinan kansantasavallan hallinnoimaa aluetta Kiinan tasavallan alueesta.
Kännykkä
Kännykkä tarkoittaa matkapuhelinta tai käsipuhelinta.
Kännykkä-sanan keksi Nokialle työskennellyt Aarne Visuri vuonna 1977. Ensimmäinen kännykkä oli Nokian SV1500-käsiradiopuhelin, joka oli tarkoitettu yritysten ja viranomaisten käyttöön. Visurin mukaan kännykkä tulee sanasta "känny", joka tarkoittaa pienen lapsen kättä.
Nokia-Mobira rekisteröi nimen "Kännykkä" tavaramerkiksi vuonna 1987 Suomen markkinoita varten. Aluksi se myös yritti estää muita käyttämästä yhtiön tavaramerkkiä. Pian yhtiö kuitenkin hyväksyi, että tavaramerkistä tuli yleisnimi käsipuhelimille.