hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
KyöPelit
KyöPelit on Pelit-lehdessä ilmestyvä sarjakuva, joka seuraa lannevaatteeseen ja sandaaleihin pukeutuneen kaljun miekkamiehen, sankarin, ja Nahkhiir-lepakon seikkailuja. Sarjakuvan dialogi on riimitettyä. KyöPeleitä piirtää "Harri "Wallu" Vaalio". Sankari on kuollut jo useamman kerran, milloin palkattu tappamaan itsensä, milloin omasta huolimattomuudestaan.
Riimitetty dialogi on kielellisesti rikasta, tyyliin "Kun käyntiin lähtee Homelite, ei auta parku, poru eikä selite" tai "Haa, nyt voimin vantterin käyn kimppuun pantterin!"
Nemi (sarjakuva)
Nemi on Lise Myhren piirtämä norjalainen sarjakuva, jonka päähenkilö on mustiin pukeutuva ja epäsovinnainen goottityttö Nemi. Sarja alkoi vuonna 1997 ja saavutti nopeasti suosiota etenkin Pohjoismaissa. Suomeen sarja tuli vuonna 2003, ja sitä julkaistaan päivittäin muun muassa Ilta-Sanomissa ja perjantaisin Metrossa. Suomeksi on tähän mennessä ilmestynyt myös yksitoista Nemi-albumia ja kuusi Nemi-sarjakuvakirjaa. Viimeisin julkaistiin syksyllä 2011.
Lise Myhre on kertonut suureksi esikuvakseen ruotsalaisen Charlie Christensenin sarjakuvan "Aarne Ankka". Eräänlainen Nemin alkumuoto oli Myhren lyhytikäinen sarjakuva "Anne Anka", jonka räväkkä päähahmo oli Christensenin ankan naispuolinen vastine. Nemi, koko nimeltään Nemi Montoya, on saanut etunimensä Italiassa sijaitsevasta Nemi-järvestä ja sukunimensä kirja- ja elokuvahahmo Inigo Montoyalta.
Kumpula
Kumpula () on Helsingin kaupunginosa naapureinaan Pasila, Vallila, Käpylä, Toukola, Koskela ja Vanhakaupunki. Asukkaita Kumpulassa on noin 3 700 (1.1.2010) ja Helsingin piirijaossa se lasketaan osaksi Vanhankaupungin peruspiiriä. Kumpula liitettiin Helsinkiin 1906 ja tuli käyttöön kaupunginosan nimenä 1959.
Kumpula on alkujaan vanha kylännimi, joka esiintyi jo vuonna 1460 muodossa Gumteckt. Vuoden 1569 privilegiokirjassa, jonka mukaan kuusi tämän kylän taloa lahjoitettiin Helsingin kaupungille, nimi kirjoitettiin Gomtächt. Yksi taloista jäi yksityisomistukseen ja lunastettiin kaupungille vasta vuonna 1893. Tämä tila jakaantui osiin Viksbergs allodialsäteri ja B. Kottby, joita kutsuttiin yhteisesti nimellä Gumtäckt gård. Viimeksi mainitun suomenkieliseksi nimeksi vahvistettiin vuonna 1909 Gumtähti ja vuonna 1928 Kumpula. Ruotsinkielisen nimen perusosa on "täkt" 'viljelyyn otettu tilus, uudisviljelmä', ja määriteosa lyhentymänimi "Gumme", joka on syntynyt miehennimestä "Gudhmund". Samaa juurta on myös kylännimi Gumböle Sipoossa.
Kumpulan vanhin kaupunkimaisesti rakennettu alue on Limingantien molemmin puolin sijaitseva pitkä ja kapea pientaloalue, jossa on runsaasti 1920- ja 1930-luvuilla rakennettuja puisia omakotitaloja. Muilta osin Kumpula pysyi lähes rakentamattomana 1980-luvulle saakka, jolloin Helsingin yliopiston Kumpulan kampusta alettiin rakentaa. Silloin kampuksen ympärille rakennettiin joukko asuinkerrostaloja ja myös HOASin vuokra-asuntoja. Samoihin aikoihin rakennettiin kerrostaloalue Kumpulan länsiosaan lähelle Mäkelänkatua ja Kätilöopiston sairaalaa.
Kumpulan nähtävyyksiä on Kumpulan kartano. Nykyinen päärakennus valmistui 1844. Aluetta ympäröi nyt Helsingin yliopiston aidattu kasvitieteellinen puutarha. Kumpulassa sijaitsee myös vuoden 1952 olympialaisiin valmistunut Kumpulan maauimala sekä yksi Helsingin lukuisista siirtolapuutarhoista, Kumpulan siirtolapuutarha.
Kaupunginosassa sijaitsee yksi Helsingin yliopiston neljästä kampuksesta, Kumpulan kampus, jolla opiskelee noin 6 000 opiskelijaa. Kampuksella toimii matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta. Kumpulassa sijaitsee myös Ilmatieteen laitoksen ja Merentutkimuslaitoksen uusi toimitalo Dynamicum, johon laitokset muuttivat syyskuussa 2005.
Uudenmaan liiton maakuntahallitus valitsi Kumpulan vuoden uusmaalaiseksi kyläksi 1993. Kumpulassa järjestetään joka toinen kevät Kumpulan kyläjuhlat, joka on Helsingin vanhin kaupunginosafestivaali.
Folk-yhtye Atlético Kumpulan kappaleet sijoittuvat Kumpulan kaupunginosaan.
Väärä tietoisuus
Väärä tietoisuus on marxilainen oletus, jonka mukaan aineelliset ja institutionaaliset tekijät johtavat työväenluokkaa (ja kenties muita luokkia) harhaan kapitalismin luonteen suhteen. Hypoteesi seuraa tavarafetisismin teoriasta, jonka mukaan ihmiset kokevat yhteiskunnalliset suhteet pelkästään asioiden välisinä taloudellisina arvoina, toisin sanoen henkilön saadessa rahaa työskentelystään ja ostaessaan haluamansa tavaran. Raha ja tavara tuntuvat luovan sosiaalisia suhteita ihmisistä riippumatta, päättäen kuka saa mitäkin ilman ihmisten "suoraa" toimintaa tai järjestäytymistä. Ihmiset "vieraantuvat" keskenäisestä toiminnastaan.
Friedrich Engels kirjoitti 1893:
Ei ole todisteita, että Karl Marx itse olisi käyttänyt väärä tietoisuus -termiä, ainakaan tunnetuissa kirjallisissa teoksissa. Kyseessä on pelkästään Engelsin teoria (ks. Terry Eagleton, "Ideology: An Introduction" (Lontoo: Verso, 1991), s. 89)
Sosiaalinen vieraantuminen
Sosiaalinen vieraantuminen tai alienaatio on sosiologinen termi, joka kuvaa sitä, miten yksilö vieraantuu yhteisöstään ja muista ihmisistä.
Pitkin 1900-lukua laajeni uskomus, että modernin yhteiskunnan atomismi johtaa siihen, että ihmisillä on pinnallisemmat suhteet toisiin ihmisiin. Perinteisisissä - teollistumisen ja kolonialismin aikaa edeltävissä - orgaanisissa yhteisöissä on katsottu olleen syvempiä suhteita ihmisten välillä. Tämän puolestaan uskotaan johtavan vaikeuksiin havaita tai hyväksyä toisten ihmisten uniikkeja piirteitä. Jälkimmäisessä tapauksessa yksilö on kautta aikojen tavalla tai toisella osittain tai kokonaan suljettu yhteisön ulkopuolelle.
Radikaalin feminismin mukaan sama tapahtuu naisille patriarkaalisessa yhteiskunnassa.
Syitä vieraantumiselle voi olla yhteisen jaettavan hyvän rajallisuus ja jaksoittaisuus. Valtion tarjoamien palvelujen lisäksi talkootoiminta on yksi tapa järjestää erilaisia harrastuksia muun muassa. Kriisit ja konfliktit ovat omiaan lisäämään vieraantumista, mikäli entiset ystävät koetaan konfliktin rajaamiksi. Sodat, kansanmurhat, rikollisuus, aviorikokset sekä väkivalta ovat tällaisia konflikteja. Parisuhteet elävät aikansa ja niiden päättymisen aikaan voi vieraantumista esiintyä. Ihmissuhteissa on vieraantumista myös, mikäli mielikuva ei vastaa enää todellisuutta.
Vieraantumisen katsotaan usein johtavan väärään tietoisuuteen, jossa henkilö ei kykene havaitsemaan toimintaansa motivoivia tekijöitä ja toimintansa seurauksia suhteessa muihin. Marxilaisen teorian mukaan proletariaatti (kuten myös kapitalistit) vieraantuvat kapitalismissa tavarafetisismin takia.
Jean-Paul Sartre on kuvannut vierautta, erillisyyttä kirjoissaan ja esim. "No Exit"-näytelmässään. Asiaa kirjallisesti käsitelleisiin kuuluu mm. Albert Camus (esim. Sivullinen).
Sosiologi André Gorz on ehdottanut mm. tämän ongelman lievittämiseen peruspalkkaa. Suomessa Osmo Soininvaara ajoi samaa linjaa 1990-luvulla. Sosiologi Theodor Adorno on käsittellyt asiaa.
Kuvaputki
Kuvaputki eli katodisädeputki (CRT, ) on erikoisrakenteinen elektroniputki, jota on 2000-luvun puoleen väliin saakka yleisesti käytetty näyttönä televisioissa ja tietokonenäytöissä sekä elektroniikan mittalaitteissa.
Kuvaputken takaosan elektronitykki lähettää elektronisuihkun, jota poikkeutetaan tyhjiössä joko sähkökentän avulla (esimerkiksi oskilloskoopeissa) tai magneettikentän avulla (esim. kuvaputkitelevisioissa ja kuvaputkinäytöissä). Elektronisuihkun osuessa näyttöpinnan loisteaineeseen osumakohtaan syttyy valopiste, jonka kirkkaus riippuu suihkun voimakkuudesta.
Värikuvaputkissa on kolme erillistä tykkiä, yksi kullekin värille. Värikuvaputken loistepinta koostuu pistematriisista, jossa RGB-järjestelmässä on punaisia, vihreitä ja sinisiä loistepisteitä. Elektronisuihkut kulkevat erityisen maskin läpi. Sen avulla estetään kutakin osasädettä pääsemästä muille kuin kyseisellä suihkulla muodostettavaa väriä vastaaville loisteainepisteille. Maski toimii samalla kuvaputken anodina. Yksivärisissä kuvaputkissa ei ole maskia. Maskeja on kolmea tyyppiä. Halvin ja yleisin vaihtoehto on reikämaski. Sonyn kehittämässä Trinitron-järjestelmässä elektronitykit ovat päällekkäin suoralla linjalla, jolloin reikämaskin sijaan voidaan käyttää niin sanottua rakomaskia.
Nyttemmin nestekide- ja plasmanäytöt ovat lähes kokonaan syrjäyttäneet kuvaputkitekniikan.
Vuosina 1974–80 Suomen valtio perusti ja laajensi kotimaista kuvaputkiteollisuutta. Kuvaputkitehdas Valcosta odotettiin uutta aluevaltausta, joka olisi laajentanut kotimaista elektroniikkateollisuutta.
Byzantion
Byzantion (, ) oli antiikin aikainen kaupunkivaltio, jonka Megarasta saapuneet kreikkalaiset siirtolaiset perustivat Bosporinsalmen lounaisrannalle noin vuonna 660 eaa. He antoivat kaupungille nimen "Byzantion" johtajansa Byzasin mukaan. Myöhemmin Konstantinopolina ja nykyään Istanbulina tunnettu kaupunki on antanut nimensä Bysantin valtakunnalle.
Kaupunki sijaitsi strategisesti tärkeällä paikalla, josta käsin voitiin hallita Mustanmeren ja Aigeianmeren välistä liikennettä. Kaupunki joutui persialaissotien jälkeen osaksi Ateenan hallitsemaa Deloksen meriliittoa. Peloponnesolaissodan aikana se riistäytyi Ateenan vallasta. Vuonna 410 eaa. ateenalaiset valtasivat kaupungin, mutta kaupunki säilytti itsenäisyytensä Ateenan hävittyä sodan Spartaa vastaan.
341 eaa. Makedonian kuningas Filippos II yritti vallata Byzantionin osana suurempaa hankettaan vallata Aigeianmeren pohjoisrannikon kreikkalaiskaupungit. Ateenalaiset pelkäsivät Filippoksen pysäyttävän heille elintärkeät viljakuljetukset Mustaltamereltä ja julistivat tämän takia sodan Filipposta vastaan. Filippoksen oli luovuttava aikeistaan.
Asetuttuaan Pescennius Nigerin puolelle voitokasta Septimus Severusta vastaan kaupunki joutui roomalaisten piirittämäksi. Severus kukisti Nigerin vuonna 194, mutta Byzantion sinnitteli piirittäjiä vastaan vielä vuoden. Cassius Dion mukaan Byzantionin piiritys kesti kolme vuotta. Severus jälleenrakensi Byzantionin, ja kaupunki sai pian takaisin aiemman loistonsa. Byzantionin sijainti houkutteli Konstantinus Suurta, joka vuonna 330 uudelleenperusti sen Uudeksi Roomaksi, tai Konstantinopoliksi. Kirkkohistorioitsija Filostorgioksen mukaan Konstantinus merkitsi itse maastoon tulevan kaupungin rajat ja sen suojaksi rakennetun Konstantinuksen muurin paikan.
Konstantinopoli oli Bysantin valtakunnan pääkaupunki vuoteen 1453, jolloin osmanit miehittivät sen. Nykyisin kaupungin paikalla sijaitsee Turkin suurin kaupunki Istanbul.
Metso (täsmennyssivu)
Metso voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Turenki
Turenki () on noin 8 000 asukkaan taajama Janakkalan kunnassa. Turengin rautatieasema sijaitsee Helsinki–Tampere-rautatien varressa. Turenki on Janakkalan päätaajama, ja siellä sijaitsevat monet palvelut kuten kunnanvirasto ja kunnan terveyskeskus-sairaala, jossa on myös vuodeosasto. Myös seurakunnallisen elämän keskus on muodostunut Turenkiin, vaikka varsinainen Janakkalan kirkko sijaitsee Tarinmaan kylässä, viiden kilometrin päässä Turengista.
Helsingistä Hämeenlinnaan kulkeva rautatie oli tärkeässä roolissa, kun Hämeen raakasokeritehdastoimikunta päätti rakennuttaa sokeritehtaan Turenkiin. Se käynnistyi vuonna 1948 tuoden lähistölle sokerijuurikkaan sopimusviljelijöitä, minkä johdosta kylästä kehittyi nopeasti teollistunut maalaiskunta. 1960-luvulla Valio Meijerien Keskusosuusliike rakennutti iskukuumennettujen maitotuotteiden tehtaan kylään.
Nykyään Turengissa sijaitsee mm. Nestlén jäätelötehdas ja saksalaisen päivittäistavarakauppa Lidlin suuri jakelukeskus ja Janakkalan pääkirjasto. Aivan kylän tuntumassa on Kalpalinnan laskettelukeskus.
Turenki on saavuttanut MM-mitaleita Voimamieskilpailuissa ja Veteraanien alppihiihdossa. 
Lukuisia SM-mitaleita ja edustaneet suomea arvokisoissa mm. painissa ja yleisurheilussa. Myös Salibandyssä SC Urbans on voittanut poikien SM-pronssin (2001), hopean (2016) ja kullan (2017).
Turengin jäätelötehdas perustettiin vuonna 1962 ja sen alkuperäinen omistaja oli Valio. Vuonna 2004 Valio myi jäätelöliiketoimintansa ja Turengin tehtaan Nestle-konsernille, joka sai myös käyttöoikeuden Pingviini-brändiin määräajaksi. Yritysjärjestelyjen seurauksena Turengin jäätelötehdas on nykyään osa Froneri Finland Oy:tä.
Junkers Ju 87
Junkers Ju 87 eli Stuka () oli Saksan ilmavoimien kuuluisin syöksypommittaja toisessa maailmansodassa.
Jyrkästi taivutetut siivet ja kiinteät laskutelineet antoivat koneelle helposti tunnistettavan ulkonäön. Stuka tuli palveluskäyttöön 1937, ja sitä käytti taistelutoiminnassa ensimmäistä kertaa saksalainen Legion Condor helmikuussa 1937 Espanjan sisällissodassa. Sitä käytettiin myös toisen maailmansodan ensimmäisessä sotatoimessa Wieluńin pommituksessa aamulla 1. syyskuuta 1939, kun Saksa aloitti Puolan offensiivin. Ju 87 oli vankka, tarkka ja tehokas syöksypommittaja, mutta siitä tuli toisen maailmansodan edetessä liian hidas ilman hävittäjäsuojaa toimivaksi pommi- tai maataistelukoneeksi.
Stukalla oli monia ominaisuuksia, jotka vasta myöhemmin tulivat muihin lentokoneisiin. Näitä olivat muun muassa automaattinen oikaisu pommitussyöksyn jälkeen. Se oli tarpeen, koska lentäjät menettivät usein tajuntansa pommitussyöksystä oikaisun aiheuttamien suurten g-voimien vuoksi. Stukalle ominainen voimakas, ulvova ääni syöksyssä johtui laskutelineisiin asennetuista sireeneistä, ”Jerikon pasuunoista”, joiden tehtävänä oli aiheuttaa pelkoa vihollisen maajoukoissa. Sireenit kytkeytyivät automaattisesti päälle, kun lentäjä käynnisti syöksyä hidastavat lentojarrut, jotka sijaitsivat siipien alla.
Vastoin yleistä luuloa Stuka ei ollut vaikeasti ohjattava tai kömpelö. Brittiläinen koelentäjä Erich Brown totesi:
Hitautensa vuoksi Ju 87 oli hyvin haavoittuva vihollishävittäjiä kohdatessaan, ja sodan edetessä se alkoi tarvita saattosuojakseen hävittäjiä. Kuitenkin Ju 87 on yksi niitä harvoja sotilaslentokoneita, jotka Euroopan sotanäyttämöillä säilyivät operatiivisissa taistelutehtävissä sodan alusta loppuun. Saksalaisisista Stuka-lentäjistä muutama saavutti hävittäjä-ässän arvonimeen vaadittavat viisi vihollislentokoneen pudotusta.
Saksalaiset siirsivät Ju 87:n käytön painopisteen taistelun Britanniasta aiheuttamien kovien konetappioiden jälkeen Pohjois-Afrikkaan ja itärintamalle. Ju 87:n rynnäkkökykyä kasvatettiin varustamalla kone siiven alle sijoitettavilla 37 mm tykeillä. Näin aseistettuna Ju 87 kykeni tehokkaaseen panssarintorjunta- ja rynnäkkötoimintaan ja pysyi pelättynä maataistelukoneena. Kuuluisin Stuka-lentäjistä on eversti Hans-Ulrich Rudel, joka itärintamalla tuhosi pääosin Stukalla 519 panssarivaunua.
Suomessa Ju 87:ää käytti muun muassa saksalainen lento-osasto Kuhlmey kesän 1944 ratkaisutaisteluissa. Tuolloin sen suojana käytettiin Focke-Wulf Fw 190 –hävittäjiä. Lapin sodassa Kemiin sijoitettu Stuka-laivue hyökkäsi kahdesti Tornion maihinnousua suorittaneita suomalaislaivoja vastaan 3. ja 4. lokakuuta 1944 aiheuttaen raskaita tappioita, kunnes laivat saivat suojakseen Brewster B-239 -hävittäjiä.
Ju 87:ää valmistettiin eri versioina yli 5 700 kappaletta.
Lisunov Li-2
Lisunov Li-2 oli Neuvostoliiton lentokoneteollisuuden valmistama Douglas DC-3 ja sen sotilasversio C-47 Dakota -tyypin lentokone, jota alettiin valmistaa ”lend and lease” -sopimusten perusteella lisenssillä Neuvostoliitossa 1939 alkaen.
Jo 1935 Neuvostoliitto oli hankkinut yhden DC-2-koneen. Ennen maailmansotaa oli Neuvostoliitto hankkinut 21 Douglas DC-3-konetta, joista 18 oli tilattu 11. huhtikuuta 1936. Valmistuslisenssin venäläisen ostivat 15. heinäkuuta 1936. Boris Lisunov vietti 1938–1940 vajaat kaksi vuotta Douglas Aircraft Companylla ja modifioi C-47:stä neuvostoversion, joka nimettiin PS-84:ksi (Passashirskij samoljot nomer 84), mikä nimettiin uudelleen Lisunov Li-2:ksi 1942. Modifikaation eräs perusta oli metrinen mitoitus. Neuvostoversion suunnitteli käytännössä Vladimir Mihailovitš Mjasištšev.
Eroa Li-2:lla DC-3/C-47:stä on muun muassa siinä, että siinä oli lisäikkunat ohjaamon takana, siinä käytettiin neuvostoliittolaisia moottoreita ja että siinä oli matkustajaovi oikealla puolella sotaa edeltäneen DC-3A:n tapaan. Koneessa oli neuvostoliittolaiset Švetsov AŠ-62IR -tähtimoottorit.
Lisunov Li-2 -lentokonetta valmistettiin eri versioina yli 6 000 kpl ja sitä käytettiin laajasti Itä-Euroopassa 1960-luvulle saakka. Koneista tehtiin matkustajakone-, rahtikone-, sotilasrahtikone-, tiedustelu- ja ilmakuvaus-, maahanlasku-, pommikone- ja korkealentoversiot.
Lisunov Li-2 oli käytössä myös Kiinan ilmavoimilla Neuvostoliiton ja Kiinan kansantasavallan 1940- ja 1950-lukujen läheisistä suhteista johtuen.
Lisunov Li-2:a käyttäneitä lentoyhtiöitä ovat muun muassa neuvostoliittolainen Aeroflot, pohjoiskorealainen CAAK, tšekkoslovakialainen CSA, puolalainen LOT, unkarilainen Malév ja romanialainen Tarom.
Lisunov Li-2 -koneita on museoituna muun muassa Venäjällä, Puolassa ja Kiinassa. Unkarissa vuosituhannen vaihteessa restauroitu Li-2-kone on nykyään ainut lentokuntoinen yksilö.
Markku Sarastamo
Markku Sarastamo (s. 1948) on kansantaiteilija ja satukirjailija, joka on luonut satuhahmo matkimustutkailija "Sampo Sarastarin". Sarastamo asuu Hämeenlinnassa.
Sarastamo on esiintynyt mm. Oulun Taidemuseossa Ällitälli-näyttelyssä sekä Kaustisella Itsetehty elämä -näyttelyssä. Hänen töitään on ollut esillä myös Helsingin Taidemuseossa ja Galleria Aarnissa Tapiolassa sekä vuonna 2006 Alajärven kaupungin galleriassa materiaalina hänen kirjoittamansa satu "Kreivitär ja hänen huikea elämänsä", uusin näyttely "Karbujo - Hiilimaa" Kuopion musiikkikeskuksessa 28.-30.7.2007 taidetapahtumassa Festivalo Arta Lumo, järjestäjänä Suomen Esperantoliitto. Vuonna 2016 Sarastamolla oli kaksi kesänäyttelyä (Mikkeli. Hauho).
Sarastamolla on myös lukuisia keksintöjä, joista maailmanmainetta on saanut Kulkuri -kuljetuksenseurantalaiteisto, jonka toteutti Elektrobit oy Oulu.
Markku Sarastamon harrastuksiin kuuluu esperanto, kansainvälinen suunnitelmakielemme, valokuvaus, hathajooga (Sarastamo ohjaa jooga Iittalassa Palotalon eläkeläisryhmässä 2015. Sarastamo ohjasi ensimmäiset joogakurssinsa Tampereen Ahjolassa 1960 -luvun lopussa.) ja judo. Sarastamo sai judon 1 dan -arvon (mustav.) huhtikuussa 2007.
"Kreivitär ja hänen huikea elämänsä" on "Karbujo - Hiilimaa" -trilogian ensimmäinen osa. Toinen osa on "Matkimustutkailija Sampo Sarastar ja hänen huimat seikkailunsa". Sampo Sarastarin käänsi englanniksi Oulussa valan tehnyt kielenkääntäjä Tero Sallamo Riihisäätiön tuella. Teos on käännetty myöskin saksaksi. Trilogian päätösjakso: "Kultaisen Pagodin arvoitus" ("La enigmo de la Ora Pagodo".) Loppujaksossa tutustutaan esperantoon tarkemmin. Karbujo -Hiilimaa -trilogia on julkaistu vain pienenä omakustannepainoksena ja ROMina, jolle on tallennettu Sarastamon satua varten maalaamia kuvia.
Satutrilogian materiaalia oli esillä Mäntän kuvataideviikoilla 2008. Markku Sarastamon näyttely Karbujo-satutrilogian materiaalista oli esillä Lammin kirjastolla koko helmikuun 2011. Aiheesta helmikuussa lehtijuttuja mm. 
Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset 2/2 2011 (Sarastamon teoksiin saa koskea.)
Keski-Häme 3/2 2011 (Sarastamon iso satu tuli Lammille.)
Depressantit
Depressantti on elintoimintoja lamaannuttava aine. Termiä käytetään etenkin keskushermoston yhteydessä. Tunnetuin päihteenä käytetty depressantti on alkoholi. Yleensä depressantit jaotellaan kuitenkin unilääkkeisiin sekä rauhoittaviin lääkkeisiin eli sedatiiveihin. Sedatiivien toiminta perustuu niiden kykyyn aktivoida keskushermoston välittäjäaineita, erityisesti gamma-aminovoihappoa (GABA).
Masennuslääkkeitä kutsutaan nimellä antidepressantti. Tästä yhteydestä huolimatta, ei voida kuitenkaan voida sanoa että depressantit "suoranaisesti" aiheuttavat masennusta, vaikka esimerkiksi pitkäaikaisen etyylialkoholin (alkoholijuomat) käytön on todettu aiheuttavan pitkäaikaista masennusta.
Fryygia
Fryygia (, ) oli kuningaskunta, joka sijaitsi antiikin aikana Vähän-Aasian keskiylängön luoteisosassa nykyisen Turkin alueella.
Fryygian kuningaskunta sai alkunsa 1100-luvulla eaa. Vähää-Aasiaa hallinneen heettiläisten valtakunnan hajottua. Fryygian keskus oli Gordionin kaupunki Sangariosjoen (nyk. Sakarya) varressa. Tarun mukaan kaupungin perusti Gordieos, jonka sitoman solmun Aleksanteri Suuri vuosisatoja myöhemmin avasi miekallaan.
Fryygia ja muut heettiläisiä seuranneet pikkuvaltiot muodostivat suurinta osaa Vähästä-Aasiasta hallinneen liittouman. Alueen tärkeimpänä kaupunkina Gordionin kukoistuskautta olivat varsinkin 800- ja 700-luvut eaa. Assyria kuitenkin valloitti alueen itäiset osat 730-luvulla eaa. eikä Fryygian kuninkaan Midaan johtama liittokunta onnistunut valtaamaan niitä takaisin. 690-luvulla eaa. idästä tulleet kimmerialaiset löivät Fryygian ja polttivat Gordionin. Alue joutui sitten Lyydian kuningaskunnan valtaan, kunnes Persia valloitti sen vuonna 546 eaa. Aleksanteri Suuri valloitti Vähän-Aasian persialaisilta 300-luvulla eaa. Ennen kuin roomalaiset valloittivat Fryygian, se oli Pergamonin kuninkaan alaisuudessa.
Muinaisen Fryygian arkkitehtuuri oli pitkälle kehittynyttä ja veti vertoja myöhemmille kreikkalaisten saavutuksille. Fryygian linnoitetun pääkaupungin Gordionin suurten rakennusten seiniä koristivat taidokkaat geometriset kuviot, jotka kertoivat korkeasta matemaattisesta osaamisesta ja käsityötaidosta. Fryygialaiset olivat tiiviissä kanssakäymisissä kreikkalaisten kanssa, mistä on osoituksena muun muassa se, että fryygialaiset käyttivät kreikkalaisia kirjaimia.
Fryygia tunnettiin jumalatar Kybelen kotiseutuna.
Kimmerialaiset
Kimmerialaiset olivat muinainen kansa, joka eli nykyisen Ukrainan ja Venäjän alueella noin 700- ja 600-luvuilla eaa. He olivat alkujaan Keski-Aasian aroilla liikkuva sotaisa paimentolaiskansa, luultavasti indoeurooppalaisia.
Myöhemmin kimmerialaisten alueelle tulivat skyytit.
Assyrialaiset mainitsevat ensi kerran 714 eaa. ja iranilaiset viimeisen kerran noin 515 eaa.
Heistä tiedetään vain hyvin vähän, mutta esimerkiksi Homeros mainitsee heidät. Historioitsija Herodotos kertoo kimmerialaisten julmista rosvoretkistä Lyydiaa vastaan. Kimmerialaiset valtasivat lyhyeksi aikaa Lyydian pääkaupungin Sardiksen. Sitä ennen he olivat olleet kukistamassa Urartua, joka oli Assyrian pohjoinen vihollinen.
Kimmerialaiset hävisivät historiasta Keski-Aasiasta tulleiden skyyttien valloitettua heidän maansa.
Fantasiakirjailija Robert E. Howard yhdisti sankarinsa Conanin kimmerialaisiin näiden mystisen ja raa'an maineen takia. Howardin fiktiiviset kimmerialaiset kuitenkin ovat fiktiivisten kelttien esivanhempia, eikä heillä ole historiallisten kimmerialaisten kanssa mitään muuta yhteistä kuin nimi.
Kimmeriläisiä pidetään traakialaisten tai iranilaisten sukuisina indoeurooppalaisina, joilla oli yläluokka samaan tapaan kuin skyyteillä. Kimmeriläisten alkuperä voi olla Srubnan kulttuuri joka muutti aiempaa katakombikulttuuria.
Kimmeriläiset tuhosivat Urartun joka oli Assyrian vihollinen noin 714 eaa. Assyrialaisten kanssa. Myöhemmin kimmerialaiset kukistivat Fryygian 676–674.
Wiki Classical Dictionary: Cimmerians
Puna-armeijan marssiopas Suomeen
Puna-armeijan marssiopas Suomeen on Neuvostoliitossa puna-armeijan sotilaskäyttöön tehty kuvaus Suomesta vuodelta 1939.
Kirjassa on muun muassa itäisestä Suomesta mittakaavan 1:100 000 karttoja ja siltojen kantolukuja.
Suomessa julkaistiin samanniminen suomenkielinen teos vuonna 1989 (ISBN 951-23-2632-9), joka sisälsi edellä mainitun marssioppaan sekä näytteitä suomen kielen opiskelumateriaalista neuvostotiedustelijoiden käyttöön sekä katsauksen neuvostotiedusteluun talvisotaa edeltävinä aikoina.
Ayurveda
Ayurveda (, 'elämisen taito' ← "ayur" 'elämä' + "veda" 'tieto/ymmärrys') on perinteinen intialainen terveydenhoitojärjestelmä, johon kuuluu sekä vaivojen ennaltaehkäisyä että niiden hoitoa. Se juontaa juurensa Intiasta yli kolmen tuhannen vuoden takaa.
Ayurvedan päämääränä on täydellisin mahdollinen terveys. Ayurveda sisältää tiedon kehon ja mielen välisestä tasapainosta. Tätä tasapainoa pidetään ayurvedassa ihmisen kokonaisvaltaisen hyvinvoinnin edelltyksenä, ja siksi ayurvedalla pyritään mahdollisimman hyvin ennaltaehkäisemään vaivoja.
Ayurvedan ennaltaehkäisymenetelmät korostavat henkilökohtaista ja sosiaalista hygieniaa, jonka yksityiskohdat riippuvat yksilöllisistä, ilmastollisista ja ympäristötarpeista. Keinoihin kuuluu ruumiillisia harjoitteita, yrttivalmisteita ja joogaa. Parantaminen ayurvedassa suoritetaan yrttilääkkeillä, ulkoisesti käytettävillä valmisteilla, fysioterapialla ja ruokavaliolla. Periaate on, että hoidot ovat yksilöllisiä.
Ayurvedan varhaisimmat periaatteet kirjattiin "Atharvavedaan" toisella vuosituhannella eaa. Intialaisen perinnelääkinnän perusteoksia ovat "Charak Saṃhitā" n. 100-luvulta jaa. ja "Suṣrut Saṃhitā" lopullisessa muodossaan 600-luvulta jaa.
Ayurvedaa kutsutaan Intian kruununjalokiveksi, ja sitä varten on perustettu maahan oma ministeriökin. WHO lukee ayurvedan yhdeksi niistä täydentävistä hoitomuodoista, joiden käyttöä rinnakkain länsimaisen lääketieteen kanssa tulisi kehittää edelleen.
Suomessa Ayurvedan ammattilaiseksi voi opiskella Suomen ayurveda-instituutissa, joka toimii Suomen Ayurvedayhdistyksen alaisena.
Meijeri
Meijeri on maitoa käsittelevä ja jalostava tuotantolaitos. Eri meijerit ovat yleensä erikoistuneet eri tuotteisiin, esimerkiksi juustomeijereissä valmistetaan juustoja. Suomessa meijereitä on muun muassa Valiolla ja Arlalla.
Karjanhoidon kehittyminen lypsykarjavaltaiseksi edellytti maidon käsittelyn modernisointia. Maidosta valmistettiin myytäväksi lähinnä voita, mutta vanhat menetelmät olivat sekä hankalia että tuottivat huonosti säilyvää voita. Ratkaisuksi tuli meijerit, joita syntyi ensimmäisten joukossa Tanskaan. Sieltä saapuneet ammattimiehet toivat osaamisensa Suomeen.
Alan kehitys oli vähäistä teknisten hankaluuksien takia aina 1880-luvulle asti, jolloin se koki mullistuksen maitoseparaattorin eli koneellisen voirasvan erotuslaitteen keksimisen myötä. Separaattori mahdollisti voin suurtuotannon. Myös maidosta tuli säilyvämpää, kun sitä voitiin käsitellä tuoreena.
Suomen ensimmäisen meijerin perusti 1857 Kurkijoelle maatalouden kehittäjänä tunnettu myöhempi senaattori J. U. S. Gripenberg.
1900-luvun alussa siirryttiin suurempiin osuusmeijereihin. Tämä nosti laatua ja tuotantomääriä, mikä paransi kilpailukykyä. Voita vietiin nyt Venäjälle sekä Englantiin, jossa laatuvaatimukset olivat asettuneet tanskalaisvoin totuttamana korkealle. Voista tuli Suomelle merkittävä vientiartikkeli, 1866–70 vienti käsitti 3,5 ja 1906–10 jo 12,5 miljoonaa kilogrammaa vuodessa.
Juuston valmistus alkoi Suomen meijereissä pääasiassa sveitsiläisopein 1860-luvulta lähtien. Juustoakin vietiin Venäjälle.
Latinalainen Amerikka
Latinalainen Amerikka on maantieteellis-kulttuurillinen alue, johon kuuluu Amerikan mantereella ja Karibialla sijaitsevia, Yhdysvaltain eteläpuolisia, itsenäisiä espanjan- ja portugalinkielisiä maita. Joskus siihen lasketaan kuuluvaksi kokonaan tai osittain myös ranskankielinen Amerikka sekä mahdollisesti Karibian englanninkieliset valtiot. Mikäli halutaan tarkentaa tarkoitettavan nimenomaan Espanjalle ja Portugalille aikanaan kuuluneita siirtomaita, käytetään tavallisesti termiä Ibero-Amerikka. Sana ”latinalainen” viittaa latinan kieleen pohjautuviin romaanisiin kieliin, joihin kuuluvat muun muassa espanja, portugali ja ranska.
Neurologia
Neurologia eli "hermotautioppi" on lääketieteen osa-alue, joka tutkii ja hoitaa keskus- ja ääreishermoston sairauksia, poikkeavuuksia ja vammoja. Neurologisia sairauksia ja tiloja ovat muun muassa ADD, ADHD, aivohalvaus, Alzheimerin tauti, Aspergerin oireyhtymä, Downin oireyhtymä, elimellinen unihäiriö, epilepsia, krooninen väsymysoireyhtymä eli ME-tauti, migreeni, multippeliskleroosi eli MS-tauti, Parkinsonin tauti, päänsärky, Touretten oireyhtymä, varhaislapsuuden autismi sekä erilaiset aivo- ja selkäydinvammat.
Neurologisia ja psykiatrisia potilaita tutkittiin ja hoidettiin ennen vuotta 1963 samoissa sairaaloissa, sillä hermo- ja mielitaudit kuuluivat samaan erikoistumisalaan. Aivojen kuvantamistutkimusten myötä on havaittu, että jako neurologisiin ja psykiatrisiin sairauksiin on keinotekoinen, koska useimpiin psy­kiat­risiin sai­rauksiin liit­tyy ai­vojen har­maan ai­neen ka­toa kul­lekin sairau­delle omi­nai­sissa pai­koissa.
Neurologiset sairaudet ovat tyypillisesti parantumattomia pitkäaikaissairauksia. Moneen neurologiseen sairauteen kuten autismiin, Alzheimerin ja Parkinsonin tautiin sekä MS-tautiin ja krooniseen väsymysoireyhtymään liittyy neuroinflammaatio eli aivojen tulehdustila, jota ei pystytä yleensä parantamaan. Osassa neurologisia sairauksia ei tunneta sairauden varsinaista perussyytä. Moneen neurologiseen sairauteen on kuitenkin tarjolla oireita lievittäviä hoitoja, jotka saattavat helpottaa merkittävästi potilaan elämää.
Neurologisten sairauksien riski lisääntyy iän mukana, mutta niitä on alkanut esiintyä Suomessa yhä nuoremmilla potilailla, ja jopa lapsilta saatetaan diagnosoida esimerkiksi ikäihmisten tautina pidettyä parkinsonia.
Neurologisilla oireilla voidaan viitata sekä keskus- että ääreishermoston toiminnasta johtuviin oireisiin. Tällaisia oireita ovat esimerkiksi kognitiiviset vaikeudet, epileptiset kohtaukset, tuntohäiriöt, tasapainovaikeudet, lihasheikkoudet, näköhäiriöt ja huimaus. Autonomisen hermoston toimintahäiriöihin eli dysautonomiohin voi liittyä uupumusta, sydänoireita, janon tunnetta, vatsavaivoja ja ortostaattista hypotensiota. Dystonioita eli lihasten aivoperäisiä kramppaavia tai nykiviä liikkeitä esiintyy usein niskan, kasvojen tai suun alueella.
Neurologiaan läheisesti liittyviä aloja ovat neuropsykologia, neuropsykiatria, lastenneurologia, neurokirurgia, kliininen neurofysiologia ja neuroradiologia. Neurotieteeseen kuuluu kliinisten neurotieteiden lisäksi aivojen ja hermoston toimintaa, rakennetta ja kehitystä tutkivat perustieteen alat, kuten neurobiologia, neuroanatomia ja neurofysiologia.
Vuonna 1976 perustettu Neurologiset Vammaisjärjestöt NV on neurologisesti sairaita ja vammaisia edustavien potilasjärjestöjen katto-organisaatio.
Koillismaa
Koillismaa on maantieteellinen alue, jonka muodostavat kolme kuntaa, Pudasjärvi, Taivalkoski ja Kuusamo. Koillismaa sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan koillisosassa. Alueen pohjoispuolelta alkaa Lapin maakunta, jonka Koillismaahan rajautuva eteläosa tunnetaan myös nimellä Peräpohjola.
Myös Kuusamon ja Taivalkosken kanssa samaan murrealueeseen kuuluva Etelä-Lapissa sijaitseva Posio katsotaan usein Koillismaahan kuuluvaksi. Joskus myös Ranuan katsotaan kuuluvan Koillismaahan, koska se on suurimmaksi osaksi entistä Pudasjärveä.
Koillismaan imagon luojana oli merkittävä asema kirjailija ja toimittaja Reino Rinteellä, joka vuonna 1950 perusti alueella vieläkin viidesti viikossa ilmestyvän Koillissanomat-lehden. Tunnettuihin koillismaalaisiin kuuluu myös aluetta tuotannossaan kuvannut kirjailija Kalle Päätalo.
Klassikko
Klassikko on arvostettu ja esimerkillinen teos miltä tahansa taiteen tai tieteen alueelta. Klassikon asemaan teos ei nouse kovinkaan helposti, vaan siihen voi mennä vuosikymmeniä. Klassikoksi nouseminen ei kuitenkaan välttämättä vaadi pitkän ajan kulumista.
Klassikkoteoksessa tiivistyy jotain olennaista kulttuurista. Se kantaa mukanaan asenteita, arvostuksia ja maailmankatsomuksellisia periaatteita, ja sillä on usein kielellinen vaikutus eli ihmiset käyttävät esimerkiksi puheessaan lainauksia teoksesta.
Klassikkokirja ei välttämättä ole paljon luettu, esimerkkinä Alastalon salissa.
Alastalon salissa
Alastalon salissa on Volter Kilven pääteoksena pidetty 1933 julkaistu romaani. Tätä tajunnanvirtatekniikkaa soveltavaa romaania pidetään yhtenä suomalaisen kirjallisuuden vaikeimmista mutta myös merkittävimmistä teoksista. Kilven modernistista romaania verrataan muun muassa Marcel Proustin ja James Joycen klassikkoteoksiin, joihin hän itsekin sitä vertasi.
"Alastalon salissa" kertoo kuudesta tunnista, joiden aikana kustavilaiset kylänmiehet neuvottelevat Alastalon Herman Mattssonin parkkilaivaan sijoittamisesta. Kaikkiaan noin yhdeksänsataa sivua vaativan kokouksen kuvailun tunnetuimpia jaksoja on piipunvalinta, jossa Härkäniemen isäntä kävelee salin perällä olevalle piippuhyllylle ja valitsee sieltä itselleen soveliaimman piipun. Tämän harkinnan sekä siihen liittyvien ja liittymättömien ajatuskulkujen kuvailuun teoksessa tarvitaan noin seitsemänkymmenen sivun verran tekstiä (3. luku).
Teoksen hidassoutuisuus on kuitenkin tarkkaan harkittua ja itsetietoista. Esimerkiksi teoksen kuudes luku on nimetty luvuksi ”jonka mukavasti voi jättää lukemattakin, koska siinä ei tapahdu enempää kuin muissakaan”. Kirjan kantaviin voimiin kuuluukin hienovarainen huumori, joka tulee erityisesti esille henkilöiden ja heidän välistensä suhteiden kuvailussa. Huumori pilkahtaa antiikin traditioihin viitaten esimerkiksi kapteeni Malakias Afrodite Härkäniemen etunimen valinnassa.
Kokonaisuudessaan kirjan sisältö koostuu lähinnä henkilöhahmojen sisäisestä monologista ja tajunnanvirrasta sekä täsmällisestä miljöökuvauksesta. Tekstiin on myös upotettu sisäkertomuksia, henkilöiden kertomia tai sisäisenä pohdintana läpikäymiä itsenäisiä tarinoita, samaan tapaan kuin Veijo Meren "Manillaköydessä". Tällainen tarina kerrotaan esimerkiksi varustajaltaan seitsemän vuotta tietymättömissä seilanneesta ja lopulta käskyn mukaisessa kahvilastissa palaavasta fregatista Albatrossista (13. luku). Kirjan kerronta tuo kaiken muun ohessa esiin myös värikkäitä kuvauksia saaristolaisten elämästä, tavoista, ajatuksista, maailmankatsomuksesta ja ympäröivästä luonnosta.
Tajunnanvirtatekniikkaan kuuluvana piirteenä teoksen kerronta seuraa kirjan henkilöiden erilaisia ajattelutapoja ja -malleja. Näin esimerkiksi yksinkertaisen ja kiihkeän Pukkilan ajatusten virtaa seurattaessa asioita toistetaan jatkuvasti ja ajatukset kiertävät jokseenkin pientä kehää. Esimerkki:
Alastalon omat ajatukset taas ovat analyyttisempia ja täsmällisempiä. Teoksen erityisinä ansioina on pidetty kirjallisen kerronnan yksityiskohtaista kuvailevuutta ja kielellistä taituruutta. Tämän hintana ja tehokeinona ovat toisinaan pitkät ja monimutkaiset virkkeet. Esimerkki:
Luettelossa on kirjan henkilöt, joiden rooli on keskeinen.
Taloudellinen tasa-arvo
Taloudellinen tasa-arvo (myös Taloudellinen yhdenmukaisuus) tarkoittaa sitä, että jokaisella on sama määrä omaisuutta. Kannattajien mielestä jokaisella on oikeus samaan määrään omaisuutta, vastustajien mielestä jokaisella tulee olla oikeus päättää itse omasta omaisuudestaan, kuluttaako sitä vai hankkiiko lisää, eikä ketään voi pakottaa antamaan omaisuuttaan toiselle. Hyvin harva näkemys kannattaa täydellistä taloudellista tasa-arvoa. Sosialismi pitää kapitalismiin verrattuna suhteellisen pitkälle vietyä taloudellista tasa-arvoa tärkeänä. Tämä johtuu siitä, että sosialistisen oikeudenmukaisuuskäsityksen nojalla ihmisten työpanoksissa ei ole niin suuria laadullisia tai määrällisiä eroja, että ne oikeuttaisivat moninkertaiset erot omistetun materian suhteen. Toinen syy on sosialismin näkemys riittävän pitkälle viedystä taloudellisesta tasa-arvosta poliittisen tasa-arvon ja toimivan demokratian edellytyksenä.
Käsitteellä "taloudellinen tasa-arvo" tarkoitetaan joskus taloudellista yhdenmukaisuutta, joskus taas sitä, että jokaisella on sama omaisuudensuoja ja oikeus päättää omasta omaisuudestaan. Useimmissa maailman maissa ollaan lähempänä jälkimmäistä, sosialistisissa maissa pyritään teoriassa edelliseen, käytännössä missään ei kumpaakaan ole toteutettu täysin.
Yksityinen sektori
Yksityisellä sektorilla tarkoitetaan yksityiseen omistukseen ja yritystoimintaan perustuvaa osaa yhteiskunnasta.
Yksityissektorin toimijoita ovat:
Kansalaisyhteiskunta
Kansalaisyhteiskunta tarkoittaa yleisimmän määritelmän mukaan kaikkea vapaaehtoisesti järjestäytynyttä inhimillistä toimintaa ja instituutioita, jotka eivät kuulu julkiseen sektoriin eli lähinnä valtioon ja kuntiin. Yleensä myös virallinen voittoa tavoitteleva taloudellinen toiminta jätetään siitä pois. Kansalaisyhteiskunnan käsitteen on kehittänyt saksalainen filosofi Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Kansalaisyhteiskunnasta on myös kirjoittanut Hegeliä tulkiten ja käsitettä uudelleen määritellen filosofi Karl Marx.
Kansalaisyhteiskunnan voidaan myös määritellä koostuvan kolmanteen sektoriin kuuluvista liikkeistä, kuten kansalaisjärjestöistä, urheiluseuroista, liikeyrityksistä ja uskonnollisista yhteisöistä. Kansalaisyhteiskunta voidaan myös hahmottaa ihmisten välisenä suhdannejärjestelmänä, jossa jokainen yksilö rationalisoi oman toimintansa tai suhteensa muihin ihmisiin omiin etuihinsa, yhteisiin intresseihin tai yhteisiin arvoihin perustuen.
Anglosaksinen ja saksalaisen perinteen käsityksen kansalaisyhteiskunnasta eroavat suuresti.
Englantilaiselle John Lockelle kansalaisyhteiskunta oli tasa-arvoisella yhteisellä sopimuksella tehty luonnonlakiin perustuva kaiken elämän, vapauden ja omaisuuden toimintakenttä. Samoin myöhemmässä anglosaksisessa traditiossa kansalaisyhteiskunta on vapaan ja tasa-arvoisen keskustelun kenttä, jota kautta voitiin kritisoida uhkaavaa valtiota. Locken näkemys syntyi absoluuttisen monarkismin vastustamisen kontekstissa. Taustalla tässä on Thomas Hobbesin negatiivinen vapauskäsitys: vapaus on esteiden poissaoloa. Brittiläiset liberalistit ajoivat vahvasti negatiivista vapautta, jonka tarkoitus oli mahdollistaa järkevä ja tasa-arvoinen keskustelu kansalaisyhteiskunnassa. Valtio nähtiin uhkana tälle rationaalisuudelle.
Saksalaisen Hegelin kansalaisyhteiskunnan käsite oli saanut vaikutteita niin ikään Britanniasta. Hän omaksui Adam Smithin ja myöhemmän (osin myös ranskalaisen) poliittisen taloustieteen edustajien tavan tarkastella yhteiskuntaa käytännön elämän, kuten työn ja vaihdon, näkökulmasta. Aiemmin yhteiskunnan koossapitävänä voimana oli nähty oikeusjärjestelmä. Kansalaisyhteiskunta on Hegelille yksilöiden riippuvuuden järjestelmä. Yksilöt tarvitsevat toisiaan saavuttaakseen käytännön elämän päämääränsä ja tyydyttääkseen tarpeensa. Kaikki eivät kuitenkaan pärjää huonon onnen ja syntyperänsä johdosta ja kansalaisyhteiskunnasta tulee Hegelin mukaan "kurjuuden näytelmä". Kansalaisyhteiskunnan yhtenäisyys ei ole Hegelille vapautta vaan välttämättömyyttä. Poliittisen taloustieteen oppien mukaisesti kansalaisyhteiskunnan sidokset syntyvät ei-tarkoituksellisesti kaikkien tavoitellessa omaa päämääränsä. Vapaus liittyy Hegelillä kansalaisyhteiskunnan sijasta valtioon, joka edustaa kantilaista vapauskäsitystä ollen itselleen toiminnan säännöt asettava subjekti.
Ammattiyhdistysliike
Ammattiyhdistysliike tai ay-liike tarkoittaa toimintaa työntekijöiden aseman vahvistamiseksi työntekijöihin liittyvien asioiden yhteydessä.
Ammattiyhdistysliikkeen tärkeimmät toimijat ovat ammattiliitot. Ammattiyhdistysliikkeen tarkoituksena on koota palkanansaitsijat järjestölliseen yhteistoimintaan työntekijäin etujen valvomiseksi. Ammattiliittojen tärkein tehtävä on neuvotella työehtosopimuksia työnantajaliittojen kanssa; lisäksi ammattiliitot mm. valvovat työehtosopimuksien noudattamista ja toimivat ristiriitatilanteissa työntekijän apuna.
Suomessa ammattiliitot ovat jäseninä keskusjärjestössä: SAK:ssa, STTK:ssa tai AKAVA:ssa. Keskusjärjestöt toimivat vaikuttajina mm. tupo-neuvotteluissa. Keskusjärjestöt ovat jäseninä Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestössä (ITUC).
Ammattiyhdistysliikkeen järjestäytyminen noudattaa kahta päälinjaa: ammattijärjestöjä on perustettu joko soveltamalla ns. teollisuuslinjaa, jolloin saman työpaikan työntekijät ammattiinsa katsomatta kuuluvat samaan liittoon, tai noudattamalla ns. ammattiliittolinjaa, jolloin samantapaista työtä tekevät kuuluvat työpaikkaansa katsomatta samaan liittoon. Suomen ammattiyhdistysliike toimii pääosin teollisuusliittoina, mutta eräillä aloilla on järjestäydytty myös ammattialan puitteissa.
Työnantajan ja työntekijän suhdetta voidaan pitää markkinatilanteena:
työnantaja ja työntekijä ovat vastaavasti ostaja ja myyjä, ja kaupan kohteena on työntekijän työpanos. Ostajan edun mukaista on saada hinta mahdollisimman alhaiseksi ja myyjän edun mukaista saada hinta mahdollisimman korkeaksi. Työmarkkinat ovat varsin epätäydellisesti kilpaillut: ilman ammattiyhdistysliikettä työnantajalla on yleensä paljon vahvempi asema suhteessa yksittäiseen työntekijään neuvottelussa työehdoista.
Työnantajan ja työntekijän allekirjoittaessa työsopimuksen, he sitoutuvat samalla noudattamaan toimialalla käytössä olevaa työnantajaliiton ja ammattiliiton neuvottelemaa työehtosopimusta.
"Katso myös Ammattiliitto – Historia, Toimihenkilö – Toimihenkilöiden historia"
Euroopassa ammattiyhdistysliike syntyi teollisen vallankumouksen aikana maataloustöiden vähentyessä ja teollisuustyön kasvaessa; ammattiyhdistysliike kohtasi alussa suurta vastustusta.
Suomessa ammattiyhdistysliike nousi nykyiseen asemaansa vasta vuonna 1940 tammikuun kihlauksen myötä, kun työnantajien valtakunnallinen järjestö STK hyväksyi Suomen ammattiyhdistysten keskusliiton (SAK:n edeltäjä) työläisten edustajaksi ja neuvotteluosapuoleksi.
Ensimmäinen valtakunnallinen työehtosopimus solmittiin vuonna 1945. Jo 1800-luvun lopulta alkaen oli kuitenkin sovittu paikallisia ja alakohtaisia sopimuksia: palkkatariffeja.
Ammattiyhdistysliikkeen ja työmarkkinakehityksen tärkeitä tapahtumia:
Sapattivuosi
Sapattivuosi on suomalainen tribuuttiyhtye, joka esittää Black Sabbathin musiikkia suomeksi. Yhtyeen kolmas albumi, Ronnie James Dion aikaista Black Sabbathia sisältävä "Ihmisen merkki" julkaistiin 1. huhtikuuta 2009. Edellinen laulaja Hannu Paloniemi on korvattu uudella laulajalla, jonka henkilöllisyys julkistettiin albumin ensimmäisen singlen "Pelon lait" ensisoiton yhteydessä 4. maaliskuuta 2009. Uusi laulaja on Nightwishista ja Tarotista tuttu Marco Hietala.Halmkrona vaikuttaa myös CMX:ssä. Aunesluoman yhtyeitä ovat Blake ja Kivireki, aikaisemmin myös Pohjannaula. Hietalan yhtyeitä ovat Tarot, Nightwish ja Northern Kings, aikaisemmin myös Sinergy.
Boris Karloff
Boris Karloff ("William Henry Pratt"; 23. marraskuuta 1887 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 2. helmikuuta 1969 Midhurst, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen näyttelijä.
Karloffin läpimurto oli ohjaaja James Whalen vuonna 1931 valmistunut elokuva "Frankenstein", jossa hän esiintyi Frankensteinin hirviönä. Suuri osa muistakin Karloffin roolihahmoista oli hirviöitä tai muita pahoja hahmoja lukuisissa eri kauhuelokuvissa, joista mainittakoon Muumion rooli elokuvassa "The Mummy".
Vesa Mäkelä
Vesa Viljo Aleksanteri Mäkelä (28. maaliskuuta 1947 Kauhava – 4. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän myös levytti muutamia lauluja.
Mäkelä aloitti uransa Yleisradion televisioteatterissa. Hän näytteli kuudessakymmenessä tv-sarjassa, tv-elokuvassa ja valkokangaselokuvassa.
Mäkelä oli ohjaaja Aleksi Mäkelän isä ja näyttelikin poikansa elokuvissa.
Vesa Mäkelä kuoli kotonaan vaikeaan sairauteen 56-vuotiaana.
Mäkelä valittiin postuumisti Eteläpohjalaisen elokuvan Hall of Fameen 21. helmikuuta 2015.
Joukkotiedotusväline
Joukkotiedotusväline tarkoittaa viestintäkanavaa tai laitetta, jolla voidaan viestiä suurille joukoille toistuvasti. Sanalla tarkoitetaan teknisten laitteiden ja järjestelmien lisäksi myös organisaatioita, jotka harjoittavat joukkoviestintää. Joukkotiedotusvälineitä ovat lehdistö, elokuva, radio, televisio ja internet.
Joukkotiedotusvälineitä on käytetty informaation jakamiseen. Laajettuaan joukkotiedotusvälineet ovat ryhtyneet myös viihdyttämään vastaanottajiaan, jolloin on herännyt kysymys joukkotiedotusvälineiden tiedotusluonteesta. Alvin Toffler jakaa kirjassaan "Third Wave" tiedotuksen agraariin, teolliseen ja jälkiteolliseen. Eurooppalais-yhdysvaltalaisesta näkökulmasta ensimmäinen kattava joukkotiedotus olivat katolilaisen kirkon saarnastuolista luetut kuulutukset, jossa kirkko pystyi säätelemään tiedotuskanavan käyttöä. Toisessa vaiheessa tuli protestanttinen vallankumous, kirjapainotaito sekä 1700-luvulla sanomalehdet, mikä jatkui radiolla ja televisiolla. Jo ennen sähköistä viestintää on merkittävää viestimien osaa, painettua sanaa pääasiassa päivälehdistöä tarkoittaen kutsuttu neljänneksi valtiomahdiksi. Kolmannessa aallossa joukkotiedottaminen laajenee omaehtoisemmiksi kustanteiksi ja verkottuu.
Tiedotusvälineitä voidaan käyttää erilaisiin tarkoitusperiin vaikutuskanavana: kaupallisiin tarkoituksiin tai poliittisiin tarkoituksiin mielipidemuokkaajina. Vapaat tiedotusvälineet voivat olla vallanpitäjien ”vartijoita” tuomalla esiin epäkohtia.
Massatiedotusvälineillä on myös kulttuurisia vaikutuksia. Kaikkialle yhtenäisenä levitettävä kaupallinen tiedotus ja viihde on nähty usein kulttuurien monimuotoisuutta uhkaavana tekijänä.
Suomessa huomattava osa merkittävistä tiedotusvälineistä kuuluu suurille viestintäalan yhtymille Sanomalle tai Alma Medialle. Toinen merkittävä taho on Yleisradio. Kolmantena vaikuttavana tekijänä ovat maakuntalehdet. Maakuntalehtien kansainvälisten uutisten uutisvalikoimaan vaikuttaa merkittävästi STT, jonka suurin lehtiomistaja on Sanoma, joka kustantaa muun muassa "Helsingin Sanomat" -päivälehteä. Näin ollen kansainvälisten uutisten osalta lehdistön Reutersilta tuleva uutisvirta on STT:n toimittamaa. Sen sijaan kotimaisissa aiheissa voi olla erilaisia painotuksia.
Kaupallisesti vähälevikkisiä aatteellisia lehtiä tuetaan parlamentaarisella lehdistötuella, mikä tukee muun muassa eduskuntapuolueiden pää-äänenkannattajajien kustantamista.
Joukkotiedotusvälineiden ja valtiovallan välistä vuorovaikutteista suhdetta kuvaa se, että monet kansanedustajat ja ministerit ovat ammatiltaan toimittajia. Kaikkiaan noin 15% kansanedustajista on toiminut jollain lailla toimittajina.
Merkittäviä suomalaisia poliittisia toimittajia ovat puoluelehtien päätoimittajat, Yleisradion poliittiset toimittajat sekä poliittisia asioita käsittelevät ajankohtaisohjelmien toimittajat, suurimpien päivälehtien pääkirjoittajat sekä vakiokolumnistit. Poliittisia toimittajia toimii myös ministereiden erityisavustajina eli poliittisina sihteereinä.
Valta
Valta tarkoittaa yleisesti jonkun tai jonkin oikeutta tai mahdollisuutta hallita jotakuta, määrätä tai päättää jostakin.
Heikki Paloheimo ja Matti Wiberg erottavat neljä vallan ilmenemismuotoa: vastustuksen murtamisen, toimintavaihtoehtojen rajoittamisen, asenteiden muuttamisen sekä vallan muuttumisen oikeudeksi ja tottelemisen velvollisuudeksi.
Elias Canetti tarkastelee valtaa teoksessaan "Joukko ja valta" (1961). Hän havainnollistaa vallan () ja väkivallan () eroa toteamalla, että valtaa luonnehtivat seuraavat määreet: tila, toivonpilkahdus, valvonta ja tuhohalu. Hänen mukaansa väkivalta – välitön fyysinen hallinta – piilottelee aina vallan takana.
Luettelo nälänhädistä
Luettelo nälänhädistä listaa historian tuntemia nälänhätiä ympäri maailmaa, niiden laajuudet sekä oletetut syyt. Ks. myös erillinen artikkeli nälänhädästä. Luettelo on erittäin puutteellinen eikä sisällä edustavaa otosta suurimmista nälänhädistä.
Pakkovalta
Pakkovalta on vallankäyttöä, jonka tarkoituksena on ohjata yhteisön toimintaa, tarvittaessa välittömiä pakkokeinoja käytämällä tai välillisesti pakkokeinojen käyttämisellä uhkaamalla. Oikeuksia ja lakeja suojellaan usein pakkovallan keinoin. Toisaalta oikeudet ja lait voivat olla luonnottomia, jos kansalaiset tottelevat vain pakkovallalla.
Marxilaisessa diskurssissa sillä viitataan yhteiskuntaan, joka on olemassa ennen työväenluokan vallankumousta ja kommunistisen yhteiskunnan syntyä. Libertaareilla ja tietyillä muilla poliittisilla ryhmillä on oma, erittäin negatiivinen käsityksensä pakkovallasta, pitäen sitä käytännössä aina moraalisesti vääränä.
Sekä valtio että muut tahot käyttävät pakkovaltaa poliittisiin tarkoituksiin. Pakkovaltaa (lähinnä erityisessä poliittisessa merkityksessä) vastustavat anarkistit, liberaalit, marxistit sekä pasifistit. Joka tapauksessa pakkovalta on yksi perinteisimpiä motivointikeinoja, ja sitä käytetään jatkuvasti siihen tarkoitukseen. Muuhun kuin lakien valvomiseen rangaistusten keinoin perustuvia yhteiskuntia ei ole toteutettu, lukuun ottamatta lyhytikäistä anarkistien valtaa osissa Espanjaa sisällissodan aikana. Vaihtoehtona pakkovallalle on siten ollut "mielivalta", joka on harjoitettu feodalismin aikana ja muun muassa Afganistanin sisällissodan jälkeen 1992-1996 ja Somaliassa diktaattori Siad Barren hallituksen kaaduttua. Tällöin hallinnassa ovat erilaiset lähinnä rosvojoukoiksi luokiteltavat ryhmät.
Joidenkin mielestä yrityksilläkin on pakkovaltaa niiden kontrolloidessa ruokaa, vettä, asuntoja tai muita ihmiselämälle tärkeitä niukkoja resursseja.