hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jelena Nikolajeva
Jelena Nikolajevna Nikolajeva (, s. 1. helmikuuta 1966 Tšuvassia, Neuvostoliitto) on venäläinen kävelijä, joka voitti olympiakultaa ja maailmanmestaruuden.
Neuvostoliittoa edustanut Nikolajeva sijoittui Rooman MM-kisoissa 1987 10 kilometrin kävelyssä viidenneksi ajalla 44.54. Neljä vuotta myöhemmin Sevillan sisäratojen MM-kisoissa hän oli viides 3 000 metrin ratakävelyssä ajalla 12.09,40. Hän voitti olympiahopeaa Barcelonan olympialaisissa 1992 10 kilometrillä ajalla 44.33. Vuonna 1993 hän voitti kultaa Toronton sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä ajalla 11.49,73 ja käveli Stuttgartin ulkoratojen MM-kisoissa 10 kilometrillä seitsemänneksi ajalla 43.47 ja kävelyn maailmancupissa kolmanneksi samalla matkalla. 1994 hän voitti EM-pronssia Helsingin EM-kisoissa ja 1995 käveli toiseksi kävelyn maailmancupissa ja kolmanneksi Göteborgin MM-kisoissa ajalla 42.20.
Nikolajeva voitti olympiakultaa Atlantan olympialaisissa 1996 10 kilometrillä ajalla 41.49. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ateenan MM-kisoissa 10 000 metrin ratakävelyssä yhdeksänneksi ajalla 45.01,90. Hän voitti 1998 Hyvän tahdon kisoissa kultaa 10 kilometrin kävelyssä. Vuonna 1999 hän käveli kävelyn maailmancupissa 20 kilometrin kävelyssä neljänneksi ajalla 1.28.23 ja Sevillan MM-kisoissa samalla matkalla kahdenneksitoista. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli viides kävelyn Euroopan cupissa ajalla 1.28.20 ja Münchenin EM-kisoissa 2002 toinen samalla ajalla. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui kävelyn maailmancupissa neljänneksi.
Nikolajeva voitti vuonna 2003 kävelyn Euroopan cupin 20 kilometrillä ajalla 1.26.22. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-kultaa Pariisin MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti kävelyn maailmancupin, mutta sijoittui Ateenan olympialaisissa seitsemänneksitoista.
Fiona May
Fiona May (s. 12. joulukuuta 1969, Slough, Englanti) on Isoa-Britanniaa ja Italiaa edustanut pituushypyn olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Fiona May voitti synnyinmaataan Isoa-Britanniaa edustaen juniorien sarjassa pituushypyn Euroopan mestaruuden 1987 ja maailmanmestaruuden 1988. Ensiesiintyminen aikuisten arvokisoissa Soulin 1988 olympialaisissa toi tulokseksi kuudennen sijan.
May avioitui seiväshyppääjä Gianni Iapichinon kanssa ja edusti Italiaa vuodesta 1994. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa – pronssia – May saavutti Helsingin EM-kisoissa 1994. Tuon kisan viisi parasta hyppääjää olivat vaihtaneet jossain vaiheessa kansalaisuuttaan – yksi Saksan jälleenyhdistymisen ja yksi Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena sekä kolme muutettuaan toiseen maahan. Göteborgin MM-kisoissa 1995 May hyppäsi finaalin ensimmäisellä kierroksella tuloksen 693, jota kukaan muu kilpailija ei pystynyt ylittämään. Voittotuloksen 698 May hyppäsi viimeisellä kierroksella 4,3 m/s:n myötätuulessa.
Atlantan 1996 olympialaisissa May sai hopeaa hypättyään 702 ja hävittyään Nigerian Chioma Ajunwalle 10 cm. Kaksissa seuraavissa MM-kisoissa May sai pronssia ja hopeaa ja Budapestin EM-kisoissa 1998 hopeaa. Sydneyssä 2000 hän sai jälleen olympiahopeaa 7 cm Saksan Heike Drechslerille hävinneenä.
Toisen ulkoratojen maailmanmestaruutensa May sai Edmontonissa 2001. Hänen kauden paras tuloksensa ennen kisoja oli vain 679, mutta karsinnassa hän hyppäsi 680 ja finaalin kolmella ensimmäisellä kierroksella 686 myötätuulessa, 697 tilastokelpoisessa tuulessa ja 702 2,6 m/s:n myötätuulessa. Viimeksi mainittu säilyi voittotuloksena, kun Venäjän Tatjana Kotova hyppäsi parhaallaan 701.
Vuonna 2002 May vietti äitiyslomaa. Hän palasi vuosiksi 2003–2005 vielä kilpakentille, mutta paras saavutus oli yhdeksäs sija Pariisin MM-kisoissa 2003.
Sisäratojen maailmanmestaruuden May voitti Pariisissa 1997.
Kolmiloikassa May kilpaili ensimmäisen kerran 1998 ja hyppäsi heti Italian halliennätyksen 14,56. Ulkoradoilla hän hyppäsi ennätyksekseen 14,65, joka silloin oli Italian ennätys.
Lamma
Lamma Island (), tunnetaan myös nimellä Pok Liu Chau (博寮洲) tai yksinkertaisesti Pok Liu (博寮), on Hongkongin kolmanneksi suurin saari ja osa Islands District -piiriä.
Horacio Elizondo
Horacio Marcelo Elizondo (s. 4. marraskuuta 1963, Quilmes, Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapallotuomari. Hänet muistetaan parhaiten siitä, että hän tuomitsi jalkapallon MM-kisojen 2006 loppuottelun. Samoissa kisoissa hän tuomitsi myös avausottelun, ja näin hänestä tuli ensimmäinen päätuomari joka on samassa jalkapallon miesten MM-lopputurnauksessa tuominnut sekä avausottelun että finaalin.
Lauttasaarensalmi
Lauttasaarensalmi () on Suomenlahdessa sijaitseva salmi, joka yhdistää Seurasaarenselän Lauttasaarenselkään. Noin kahden kilometrin pituinen pohjois-eteläsuuntainen salmi erottaa Lauttasaaren manner-Helsingistä. Lauttasaaren itäosaan 2000-vuosikymmenellä valmistunut asuinalue sijaitsee osittain salmen tulvinnalle alttiilla alueella. Alueelle on viime aikoina rakennettu myös muun muassa yksi saaren neljästä venesatamasta. Kantakaupungin puoleisella salmen rannalla sijaitsee Länsisatama. Kapeimmillaan salmi on Salmi­­saaren kohdalla, vain noin 320 metriä.
Salmen yli johtaa kaksi siltaa, sen kapeimmalla kohdalla oleva Lauttasaaren silta sekä salmen pohjois­pään ylittävä Länsiväylään kuuluva Lapinlahden silta. Lautta­saaren silta rakennettiin alun perin vuonna 1935. Se teki tarpeettomaksi salmen ylittäneen lautan, jonka mukaan saari oli saanut nimensä. Alku­peräinen silta korvattiin nykyisellä vuonna 1969, neljä vuotta sen jälkeen kun sen pohjois­puolelle oli valmistunut Lapin­lahden silta. Salmen alittava monikäyttötunneli valmistui vuonna 2000. 1200 metrin pituinen tunneli sijaitsee 75 metriä merenpinnan alapuolella.
Schönefeldin lentoaseman rautatieasema
Schönefeldin lentoaseman rautatieasema on rautatieliikennepaikka Schönefeldissä Brandenburgin osavaltiossa lähellä Berliiniä Schönefeldin lentoaseman vieressä. Asemalla pysähtyvät paikallisjunat ja se on S-Bahnin linjojen S45 ja S9 pääteasema. Asema avattiin 26. helmikuuta 1962 nimellä "Zentralflughafen Schönefeld".
Matka-aika asemalta Berliinin keskustaan on noin puoli tuntia.
Asemalla pysähtyivät ennen uuden rautatietunnelin avauduttua 28. toukokuuta 2006 useimmat Dresdenin ja Leipzigin suunnan pikajunat. Tämä vapautti aseman kautta kulkevan rautatien kapasiteettia ja yhteydet keskustaan nopeutuivat ja vuoroväli tiheni.
Andy Hurley
Andrew John "Andy" Hurley (s. 31. toukokuuta 1980, Milwaukee, Wisconsin Yhdysvallat) on amerikkalaisen pop-punk yhtyeen Fall Out Boy rumpali. Hän liittyi yhtyeeseen 2003.
Andyn isä kuoli, kun Andy oli viisivuotias. Andylla on useita tatuointeja, joista ensimmäisen hän otti yhdeksäntoistavuotiaana. Andy on ollut rumpalina yhtyeissä nimeltä Project Rocket ja Racetraitor. Hän opiskelee Wisconsin-Milwaukeen yliopistossa antropologiaa ja historiaa.
Aimo Hautamäki
Aimo Hautamäki (s. 1947) on suomalainen rovasti, joka toimi Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) pääsihteerinä vuosina 2000–2011. Hän on toiminut pitkään puhujana ja muun muassa Siionin Lähetyslehden päätoimittajana. Hän on asunut Revonlahdella. Ennen valitsemistaan Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen pääsihteeriksi Hautamäki työskenteli Paavolan kappalaisena ja SRK:n rippikoulusihteerinä yhdeksän vuotta.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1976
XII talviolympialaisissa Innsbruckissa vuonna 1976 järjestettiin taitoluistelussa neljä kilpailua. Jäätanssi oli ensimmäistä kertaa mukana olympiaohjelmassa.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1980
XIII talviolympialaisissa Lake Placidissa vuonna 1980 järjestettiin taitoluistelussa neljä kilpailua.
Satam al-Suqami
Satam al-Suqami (; 28. kesäkuuta 1976 Riad, Saudi-Arabia – 11. syyskuuta 2001 New York, Yhdysvallat) oli yksi viidestä miehestä, jotka FBI nimesi American Airlinesin lennon 11 kaappaajiksi Syyskuun 11. päivän iskujen yhteydessä New Yorkissa.
Al-Suqami opiskeli lakia Kuningas Saudin yliopistossa. FBI:n tietojen mukaan hän saapui Yhdysvaltoihin ensimmäistä kertaa 23. huhtikuuta 2001.
K-278 Komsomolets
K-278 Komsomolets oli Neuvostoliiton laivaston projekti 685 ”Plavnik” -luokan (NATO: Mike) ydinkäyttöinen hyökkäyssukellusvene, ainoa malliaan. Alus upposi tulipalon jälkeen 7. huhtikuuta 1989 Norjanmerellä, noin 180 km kaakkoon Karhusaaresta surmaten 42 merimiestä. Veneessä oli mukana myös kaksi ydinkärjillä varustettua torpedoa. Meren syvyys paikalla on 1 500 – 1 700 metriä.
Suunnittelu aloitettiin jo 1960-luvulla SKB-18 Rubinissa. Vene oli kokeellista mallia, sisempi runko oli titaania kuten Projekti 705:ssä, mikä teki veneestä yhden syvimmälle sukeltavista. Voimalähteenä oli yksi 1 190 MWt OK-650b-3 -painevesireaktori. Aseistuksena oli valikoima torpedoita ja risteilyohjuksia ja miehistölle pakokapseli.
Sen köli laskettiin 22. huhtikuuta 1978 ja alus laskettiin vesille voitonpäivänä 9. toukokuuta 1983. Alus valmistui 20. lokakuuta 1984. Lokakuussa 1988 se sai yhtenä harvoista Neuvostoliiton sukellusveneistä myös nimen ”Komsomolets”.
Veneessä syttyi tulipalo 7. huhtikuuta 1989 veden alla. Palo levisi vesitiiviistä osastoista toiseen kaapelien läpivientien läpi, ja sitä kiihdytti paineilma. Vene nousi pintaan 11 minuutissa tulipalon syttymisestä. Miehistö taisteli tulipaloa vastaan tunteja, ennen kuin vene upposi. Veneen komentaja ja neljä upseeria jäivät veneeseen, josta he pakenivat lopulta pakokapselilla. Osittain veden ja myrkkykaasujen täyttämästä kapselista vain yksi pääsi hengissä pinnalle. Miehistölle pudotettiin pelastusveneitä lentokoneista, mutta ne eivät riittäneet ja 69:stä miehistön jäsenestä 42 sai surmansa, suurin osa hypotermiaan kaksiasteisessa vedessä.
Paula-Irmeli Halonen
Paula-Irmeli "Pami" Halonen (s. 22. elokuuta 1945 Varkaus) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Halonen osallistui Innsbruckin 1976 talviolympialaisiin ja sijoittui siellä 500 metrin luistelussa kahdeksanneksi ja 1 000 metrillä 13:nneksi. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna neljäs ja yleisluistelijoiden MM-kilpailuissa viides. Hän voitti Suomen mestaruuden viidesti ja luisteli 20 Suomen ennätystä. Seuratasolla hän edusti huippuvuosinaan Joensuun Katajaa.
Halonen oli myös hyvä pesäpalloilija ja pääsi neljä kertaa Itä–Länsi-otteluun.
Hän toimi Joensuussa Rantakylän ala-asteen sekä Karsikon yläasteen tyttöjen liikunnan opettajana ja Lyseon lukion liikunnan- ja terveystiedonopettajana ja lentopallovalmentajana. Nykyisin hän on eläkkeellä ja toimii edelleen aktiivisesti lentopallovalmennuksessa.
Harriet Andersson
Harriet Andersson (s. 14. helmikuuta 1932 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Ingmar Bergmanin elokuvista. Andersson on esittänyt usein impulsiivisia, työväenluokkaan kuuluvia hahmoja.
Andersson aloitti uransa teatterissa, ensin Oscar-teatterissa, sitten Tukholman pienillä näyttämöillä, kunnes siirtyi Malmön kaupunginteatteriin Bergmanin ohjaukseen vuonna 1953.
Harriet Andersson voitti parhaan naisnäyttelijän palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1964 roolistaan Jörn Donnerin ohjaamassa elokuvassa "Rakastaa". Andersson ja Donner elivät siihen aikaan parisuhteessa keskenään. Muita Anderssonin voittamia palkintoja ovat esimerkiksi Bafta-palkinto elokuvasta "Kuin kuvastimesta", Guldbagge- ja David di Donatello -palkinnot elokuvasta "Kuiskauksia ja huutoja" sekä Robert-palkinto elokuvasta "Himmel og helvede". Ingmar Bergman on luonnehtinut Anderssonia elokuvataiteelliseksi neroksi, jollaisia tapaa vain harvoin.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1984
XIV talviolympialaisissa Sarajevossa vuonna 1984 järjestettiin taitoluistelussa neljä kilpailua.
May Allison
May Allison (14. kesäkuuta 1890 – 27. maaliskuuta 1989) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Allison syntyi Rising Fawnissa, Georgiassa, ja teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1914. Ensimmäisen elokuvaesiintymisensä hän suoritti vuonna 1915 Theda Baran tähdittämässä mykkäelokuvassa "A Fool There Was".
Ensimmäisen maailmansodan aikana Allison esiintyi lukuisissa menestyselokuvissa Harold Lockwoodin vastanäyttelijänä. Yhteistyö kuitenkin päättyi pian, kun Lockwood sairastui espanjantautiin ja kuoli 19. lokakuuta 1918, ainoastaan 31 vuoden iässä.
Allison jatkoi elokuvauraansa 1920-luvulla. Viimeiseksi elokuvaksi ennen vetäytymistä jäi "Kuka hän oli?" ("The Telephone Girl", 1927). Näyttelijällä oli elämänsä aikana neljä avioliittoa, joista pisin kesti Carl Norton Osbornen kanssa yli 40 vuoden ajan tämän kuolemaan 4. toukokuuta 1982 saakka.
Vanhana Allison vietti suuren osan ajastaan huvilallaan Bermudan Tucker's Townissa. Hän oli myös Clevelandin orkesterin suojelija ja kuoli 98-vuotiaana Ohion Bratenahlissa.
Stalinets-luokka
S tai Stalinets-luokka oli Neuvostoliiton laivaston 1936—1948 valmistettu ja samalla käytetyin ja menestyksekkäin sukellusveneluokka toisessa maailmansodassa. Kaikkiaan veneitä valmistui 51 kappaletta. Luokan nimi tarkoittaa keskiraskasta (Средняя), tosin sen sille yleistyi epävirallinen merkitys "Stalinets" (stalinisti), ehkä sen edeltäjän Leninets-luokan perusteella.
S-luokka oli Neuvostoliiton ja Saksan 1930-luvun alussa harjoittaman yhteistyön tulosta. Hollantilainen peiteyhtiö Ingenieurskantoor voor Scheepsbouw kehitti samanlaista E-1-venettä Espanjan Cádizissa. Neuvostoliiton insinöörit vierailivat telakalla 1932. Tyyppiä kehitettiin edelleen ja neuvostoliittolaiset saivat E-2:n piirustukset Saksasta 1933. Kolme ensimmäistä (S 1, S 2 ja S 3) IX-malliksi nimettyä venettä valmistui Leningradissa osin saksalaisin konein. Myöhemmät veneet olivat IXbis-sarjaa, johon sovellettiin neuvostoliittolaisia osia ja valmistusmenetelmiä. Veneitä rakennettiin Leningradissa, Gorkissa ja Nikolajevissa.
Veneet on varustettu neljällä 533 mm:n torpedoputkella keulassa ja kahdella perässä. Lisäksi veneeseen mahtui kuusi lisätorpedoa. Tornissa oli 45 mm:n puoliautomaattinen tykki ilmapuolustukseen ja 100 mm:n kansitykki.
Kolmessa ensimmäisessä veneessä oli MAN:in nelitahtinen 2000 hv:n (@465 rpm) М6V49/48-diesel, myöhemmissä neuvostoliittolainen 1D-turbodiesel. Moottorit pyörittivät kahta potkuria.
Štšuka-luokka
Štšuka tai Štš-luokka (Щука, ) oli Neuvostoliiton laivaston 1930-luvulta käytössä ollut sukellusveneluokka. Luokka ei kuitenkaan ollut yhtenäinen, vaan siihen kuului kaikkiaan kuusi alaluokkaa.Yhteensä veneitä valmistui 88.
Štšuka oli keskikokoinen sukellusvene, joka oli tarkoitettu mataliin ja suljettuihin vesiin. Veneitä alettiin rakentaa vallankumouksellisen sotilasneuvoston tammikuun 1930 päätöksellä. Tavoitteena oli rakentaa 200 venettä, ja työtä teki seitsemän telakkaa. Ennen toisen maailmansodan alkua veneitä oli 86 valmiina. Itämerellä, Mustallamerellä ja Pohjoisessa laivastossa palvelleista etulinjan veneistä menetettiin sodan aikana noin 70 %.
Sarja III:een kuului neljä sukellusvenettä: Štš 301 "Štšuka", Štš 302 "Okun", Štš 303 "Jorš" ja Štš 304 "Komsomolets". Sarjan aluksista kolme kuului ensimmäiseen viisivuotisohjelmaan ja neljäs tilattiin julkisin keräysvaroin.
Veneet oli valmistettu Ordžonikidzen telakalla ja ne laskettiin vesille joulukuussa 1930-marraskuu 1931. Alusten uppouma oli pinnalla 578 tonnia ja sukelluksissa 704 tonnia. Niiden pituus oli 57 metriä, leveys 6,20 metriä ja syväys 3,78 metriä. Alusten aseistuksena oli kuusi 21 tuuman (533 mm) torpedoputkea, joista neljä keulassa ja kaksi perässä. Putkiin oli aluksilla kymmenen torpedoa. Lisäksi aluksilla oli yksi 45 millimetrin 46 pituuskaliiperin tykki sekä kaksi .3 tuuman konekivääriä.
Veneiden voimanlähteenä oli dieselmoottori sekä kaksi sähkömoottoria, jotka oli kytketty kahteen akseliin. Koneet tuottivat 800 hevosvoimaa, joilla alusten nopeus oli pinnalla 12,5 solmua ja sukelluksissa 8,5 solmua. Aluksilla oli 35 hengen miehistö.
Luokan aluksista tuhoutui ajettuaan miinaan kaksi ja muuten menetettiin yksi. Ainoastaan yksi joutui romutettavaksi 1958.
Sarja V:een, joka oli muokattu Sarja III, kuului yhdeksäntoista sukellusvenettä (Štš 101-112 ja Štš 305-311). Veneet oli rakennettu Dalzavodin, Martin ja Ordžonikidzen telakoilla. Alusten uppouma oli 589 tonnia.
Sarja V:n aluksista 12 kuului ensimmäiseen viisivuotissuunnitelmaan Tyynenmeren laivaston varustamiseksi. Seitsemän luokan aluksista tilattiin osana Itämeren laivastolle suunnatun toisen viisivuotissuunnitelman alkuvuosina.
Näistä Sch-311 Kumzha upposi 14.10.1942 Suomenlahdella ja Щ-305 marraskuussa 1943 Ahvenanmerellä.
Sarja Vbis:iin, joka oli alkuperäiseltä nimeltään Sarja VIII, kuului kaksitoista sukellusvenettä (Štš 113-121 ja Štš 201-203). Veneet oli valmistettu Dalzavodin ja Martin telakoilla. Alusten uppouma oli 607 tonnia. Luokan alukset tilattiin osana ensimmäistä viisivuotissuunnitelmaa ja ne oli suunnattu Tyynenmeren laivastolle.
Sarja Vbis-2:een kuului yhdeksän sukellusvenettä (Štš 122-125 ja Štš 204-208). Veneet oli valmistettu Dalzavodin, Martin ja 61 Kommuunin telakoilla. Alusten uppouma oli 617 tonnia.
Sarja X:ään kuului 33 sukellusvenettä (Štš 126-134, 139-141, 209-215, 317-320, 322, 323, 324, 401-404, 421-422 ja 424). Alusten uppouma oli 590 tonnia.
Alukset tilattiin osana kolmatta viisivuotissuunnitelmaa.
Sarja Xbis:iin kuului 20 sukellusvenettä (Štš 135-138, 216 ja 405-419). Alusten uppouma oli 587 tonnia.
Alukset tilattiin osana kolmatta viisivuotissuunnitelmaa.
T-70
T-70 oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen kevyt panssarivaunu. T-70 oli jatkokehitelmä T-60-vaunusta. Sen valmistus alkoi maaliskuussa 1942 ja se korvasi kokonaan edeltäjänsä tuotannossa syyskuuhun mennessä. Kaikkiaan 8200 vaunua rakennettiin.
T-60 oli heikosti aseistettu vain 20 mm konetykillä. Vaunun panssarointia oli parannettu sen valmistuksen ajan, mutta nyt maastoliikkuvuus oli kehno.
T-60:n pääsuunnittelija Nikolai Astrov kehitti parannetun version GAZin tehtaalla loppuvuodesta 1941. Prototyyppi valmistui 14. helmikuuta 1942 ja lähetettiin Moskovaan kokeisiin.
Armeijan päämoite oli sama kuin T-60:ssa: yhden miehen torni, jossa vaunun komentaja joutui myös tykin ampujaksi ja lataajaksi. Etupanssari vaadittiin vahvistamaan 45 milliin. Vaunun torni ei kestänyt edes saksalaisten 20 millimetrin tykin osumia, eikä sen vahvistaminen ollut mahdollista teknisistä ja tuotannollisista syistä. Kolmannen miehistönjäsenen mahduttaminen torniin olisi lisännyt vaunun massaa useilla tonneilla. Kokeet 11,5 tonniin lastatulla vaunulla vahvistivat ettei alusta kestänyt painoa. Vaunu hyväksyttiin kuitenkin puna-armeijan sotavarustukseen 6. maaliskuuta 1942 ja sarjavalmistus alkoi pian.
T-70 pääaseena on 45 millimetrin tykki mallia 20-K ja yksi DT-konekivääri. Panssarin oli tarkoitus kestää saksalaisen 37 millimetrin panssaritorjuntatykin panssariammukset.
Moottori oli sama 70-hevosvoimainen GAZ-202 kun T-60:ssä, mutta niitä oli nyt kaksi, mikä antoi enemmän voimaa. Kummankin moottorin voima välitettiin omalle telaketjulleen.
Moottoriratkaisu oli epäonnistunut. Vaunu oli erittäin vaikea ohjata ja värinät ja vääntö rikkoivat nopeasti voimansiirron. Tämä korjattiin nopeasti T-70M-mallilla, jossa kaksi peräkkäin kytkettyä moottoria käyttivät yhtä akselia ja normaalia voimansiirtoa ja ZIS-5-kuorma-autosta otettua vaihteistoa. Malli T-70M vahvisti myös ripustusta ja levensi telaketjun 300 millimetriin.
T-70 seuraajaksi suunniteltu T-80 valmistui joulukuussa 1942. Siinä oli viimein komentajalle ja ampujalle suunniteltu kahden miehen torni sekä turboahdettu moottori.
Gorkin tehtaan ei kuitenkaan annettu alkaa valmistaa sitä, koska panssarivaunujen valmistusmäärä olisi väliaikaisesti laskenut uuteen tuotantoon siirtymisen vuoksi. Tämän vuoksi valmistus aloitettiin vain uudella Mytištšin tehtaalla №40. Näitä vaunuja valmistettiin vain muutamia kymmeniä ennen kevyiden panssarivaunujen tuotannon lopettamista.
T-70 osallistui taisteluihin ensi kerran kesällä 1942 lounaisrintamalla. 21. armeijan 4. panssariarmeijakunnalla oli 30 vaunua vahvuudessaan 26. kesäkuuta, ja ne kaikki menetettiin pian Saksan kesähyökkäyksen alettua.
Puna-armeija huomasi pian vaunun heikon taistelutehon. Se hävisi yhteenotot PzKpfw III, PzKpfw IV ja StuG III -vaunuja vastaan. Panssari oli myös riittämätön jalkaväen tukemiseen nopeasti yleistyvän 75 mm Pak 40 -panssaritorjuntatykin vuoksi, jonka osuma tuhosi vaunun mistä tahansa kulmasta ja kaikilta etäisyyksiltä.
Kurskin taistelun kokemusten perusteella päätettiin että T-70:n valmistus ei tarpeellista ja sen sijaan GAZ keskittyi samalla alustalle rakennetun SU-76-rynnäkkötykin valmistukseen.
Manchester Monarchs
Manchester Monarchs on ECHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Seuran kotikaupunki on New Hampshiren osavaltiossa sijaitseva Manchester.
Manchester Monarchs aloitti AHL:ssä vuonna 2001 ja on ollut koko historiansa ajan NHL-seura Los Angeles Kingsin farmiseura. ECHL:ssä sen yhteistyöseuroja ovat olleet vuosina 2001–2008 Reading Royals ja vuodesta 2008 Ontario Reign. Monarchsin, kuten myös Kingsin ja Reignin, omistaa Anschutz Entertainment Group (AEG), jonka omistukseen kuuluu useita muitakin urheilun ammattilaisseuroja. Manchester Monarchsin general managerina on toiminut vuodesta 2006 alkaen entinen jääkiekkomaalivahti Ron Hextall. Samana vuonna seuran päävalmentajana aloitti Mark Morris, jonka edeltäjiä ovat olleet Bruce Boudreau (2001–2005) ja Jim Hughes (2005–2006).
Monarchs on pelannut AHL:n pudotuspeleissä vuoteen 2011 mennessä yhdeksänä kautena. Ensimmäisestä kaudestaan alkaen se eteni pudotuspeleihin seitsemänä vuonna peräkkäin, kunnes jäi ensi kertaa niiden ulkopuolelle vuonna 2009. Viidellä ensimmäisellä kaudella sen pudotuspelitaival katkesi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, mutta kuudennella kaudella, kaudella 2006–2007, se ylsi itäisen konferenssin loppuotteluihin voittamalla ensimmäisellä kierroksella Worcester Sharksin voitoin 4–2 ja toisella Providence Bruinsin niin ikään 4–2. AHL:n loppuotteluihin se ei tuolloin kuitenkaan päässyt, sillä konferenssifinaaleissa Hershey Bears vei ottelusarjan voiton suoraan neljässä ottelussa. Toisen kerran Monarchs pääsi konferenssifinaaleihin kaudella 2009–2010, jolloin se voitti pudotuspeleissä Portland Piratesin voitoin 4–0 ja Worcester Sharksin voitoin 4–2. Konferenssifinaaleissa se sai jälleen vastaansa Hershey Bearsin, joka oli tuolla kertaa vahvempi voitoin 4–2.
AHL:n runkosarjassa Monarchs on menestynyt parhaiten kausilla 2004–2005 ja 2006–2007, joilla se sijoittui Atlantin divisioonan kärkeen. Molemmilla kausilla seura keräsi yhteensä 110 runkosarjapistettä. Monarchs voitti kummallakin kaudella 51 ottelua ja hävisi 21 ottelua varsinaisella peliajalla, minkä lisäksi se hävisi ensiksi mainitulla kaudella neljä ottelua jatkoajalla ja neljä rangaistuslaukauskilpailun jälkeen, ja jälkimmäisellä puolestaan seitsemän ottelua jatkoajalla ja yhden rangaistuslaukauskilpailun jälkeen. Kaudella 2004–2005 Monarchs voitti Atlantin divisioonan lisäksi myös itäisen konferenssin runkosarjan.
Monarchsin yhden kauden piste-, maali- ja syöttöennätykset ovat keskushyökkääjä Michael Cammallerin hallussa. Hän teki kaudella 2004–2005 79:ssä runkosarjaottelussa 109 tehopistettä, 46 maalia ja 63 syöttöpistettä. Kautta aikain eniten maaleja ja pisteitä Monarchsissa tehnyt pelaaja on laitahyökkääjä Noah Clarke ja eniten otteluita pelannut pelaaja laitahyökkääjä David Meckler.
Monarchsin kotiareena on yli 10 000 -paikkainen Verizon Wireless Arena, joka avattiin marraskuussa 2001. Areenan rakentamisen oltua vielä kesken, seura pelasi kauden 2001–2002 alussa 13 peräkkäistä vierasottelua ennen ensimmäistä kotiotteluaan.
Seuran logo, joka on pysynyt alusta alkaen samana, ja jonka aiheena kruunupäinen leijona, julkistettiin 13. marraskuuta 2000.
"(Tilanne 1. helmikuuta 2019)"
Andy Milder
Andy Milder (s. 16. elokuuta 1969 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Milder syntyi Omahassa, Nebraskassa, mutta muutti jo nuorena Kaliforniaan, jossa hän muun muassa opiskeli yliopistossa ekonomiaa. Vasta tämän jälkeen Milder alkoi opiskella näyttelemistä San Franciscossa.
Uransa aikana hän on tehnyt useita vierailevia rooleja sarjoissa kuten "Pulmuset", "Kesä 68", "NYPD Blue", "" ja "Boston Legal". Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan sarjasta "Weeds", jossa hän esitti Dean Hodesia. Myös elokuvissa hänellä on ollut yleensä pieniä rooleja, kuten elokuvissa "Apollo 13", "Armageddon", "Huhupuhetta" ja "Transformers".
Näyttelyn lisäksi Milder on tehnyt muutamia äänirooleja videopeleihin kuten "SWAT 4" ja "Men of Valor" sekä animaatioihin "Legion of Super Heroes" ja "Batman – pelottomat".
Biergarten
Biergarten () on erityisesti Saksassa tyypillinen kesäisin avoinna oleva puiston keskelle rakennettu ulkoilmaravintola. Klassisessa baijerilaisessa biergartenissa erikoisena piirteenä voidaan pitää asiakkaiden oikeutta tuoda mukanaan nautittavaksi omia ruoka-eväitään.
Romantic Classics
Romantic Classics on Julio Iglesiasin albumi, joka julkaistiin 6. kesäkuuta 2006. Se sisältää hänen tulkintojaan tunnetuista rakkauslauluista. Columbia Recordsin julkaisema albumi päätti Iglesiaksen yli kymmenen vuotta kestäneen tauon englanninkielisten albumien levyttämisessä.
Estelle Parsons
Estelle Margaret Parsons (s. 20. marraskuuta 1927) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Parsons syntyi Lynnissä, Massachusettsissa, Eben Parsonsin ja ruotsalaisen Elinor Ingebore Matssonin tyttäreksi. Hän opiskeli Oak Grove School for Girlsissä Mainessa ja valmistui Connecticut Collegesta vuonna 1949. Sen jälkeen hän luki lakia ja toimi laulajana ennen näyttelijänuransa alkamista 1950-luvulla.
Parsons tunnetaan sekä televisiosta, teatterista että elokuvamaailmasta. Hän on ollut useasti Tony-ehdokkaana ja sai vuonna 1967 Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "Bonnie ja Clyde". Muiden tunnettujen elokuvien joukkoon lukeutuvat "Rachel, Rachel – haluan rakastaa" (1968) ja "Musta maanantai" (1993).
Parsons oli lisäksi Bafta-ehdokkaana, ja hänellä oli sivurooli Beverlynä komediasarjassa "Roseanne". Hän on ollut kahdesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto Richard Gehmanin kanssa solmittiin vuonna 1953, mutta päättyi eroon 1958. Avioliitosta syntyivät kaksostyttäret Abbie ja Martha. Hän on elänyt vuodesta 1983 toisessa avioliitossaan Peter Zimrothin kanssa, ja parilla on adoptiolapsi Abraham (s. 1983).
Orija
Orija tai oriya on indoeurooppalainen kieli, jota puhutaan etenkin Odishan osavaltiossa Intiassa. Se kuuluu itäisiin indoarjalaisiin kieliin ja se on Odishan osavaltion virallinen kieli. Kieltä puhuu äidinkielenään arviolta 35 miljoonaa ihmistä. Kieltä kirjoitetaan orijalaisella kirjaimistolla, joka on ollut olemassa jo 1000-luvulta lähtien.
Quelque chose de France
Quelque chose de France on Julio Iglesiaksen ranskankielinen albumi, joka julkaistiin 21. toukokuuta 2007.
Jean Vuarnet
Jean Vuarnet (18. tammikuuta 1933 Le Bardo, Ranskan Tunisia – 2. tammikuuta 2017 Sallanches) oli ranskalainen alppihiihdon olympiavoittaja.
Vuarnet sai pronssia Bad Gasteinin MM-kisojen syöksylaskussa 1958. Kaksi vuotta myöhemmin Squaw Valleyn olympialaisissa hän voitti kultaa samassa lajissa. Vuarnet syntyi Tunisiassa, ja hänestä tuli ensimmäinen Afrikassa syntynyt talviolympialaisten voittaja.
Vuarnet hiihti olympiavoittoon voitelemattomilla metallisuksilla. Häntä pidetään aerodynaamisen ”muna-asennon” keksijänä.
Dimitrovgrad (Bulgaria)
Dimitrovgrad () on kaupunki Haskovon alueella Etelä-Bulgariassa. Sen asukasluku on 38 217 (2011).
Kaupunki on nimetty Georgi Dimitrovin mukaan. Sen rakensivat 1947 kommunistihallituksen järjestämät työprikaatit. Kaupungin perustamista juhlittiin 2. syyskuuta 1947, mutta rakennustyöt jatkuivat vielä vuosia kolmen alueella olleen kylän yhdistyessä Dimitrovgradiksi. Rakennustöiden tavoitteena oli nykyaikaisen teollisuuskeskuksen perustaminen.
Vuonna 1970 kaupungissa järjestettiin ensimmäisen kerran festivaalit runoilija Penio Penevin (1930–1959) kunniaksi ja perinne jatkuu edelleen. Peneville avattiin museo hänen kotitalossaan vuonna 1987.
Jerry Dixon
Jerry Lawrence Dixon (s. 15. syyskuuta 1967 Pasadena, Kalifornia) on yksi yhdysvaltalaisen hair metal -yhtye Warrantin perustajajäsenistä. Hän perusti Warrantin yhdessä Erik Turnerin kanssa. Jerry alkoi soittaa 14 vuoden iässä ja on maininnut idoleikseen Geezer Butlerin ja Rudy Sarzon. Huhuista poiketen Jerry Dixon ei ole minkäänlaista sukua Alesha Dixonille.
Adam Shoren lähdettyä Warrantista muut jäsenet alkoivat etsiä uutta laulajaa. He kuulivat Jani Lanesta ja kutsuivat tämän kirjeitse treenikämpälleen. Janin saavuttua sinne etenkin Jerry Dixon vaikutti erittäin vakuuttuneelta siitä, että yhtyeeseen liittyisivät juuri Plain Janesta tuttu Jani Lane ja hänen ystävänsä Steven Sweet.
Stoke City FC
Stoke City Football Club on jalkapalloseura Stoke-on-Trentin kaupungista, Englannista. Se on Englannin liigan toiseksi vanhin seura, perustettu vuonna 1863. Stoke City pelaa kaudella 2018–2019 mestaruussarjassa. Joukkue pelasi Valioliigassa kaudesta 2007–2008 kauteen 2017–2018, ja sitä edellisen kerran se oli pelannut pääsarjassa, tuolloisessa 1. divisioonassa, kaudella 1984–1985.
Stoke sijoittui kaudella 2008–2009 12:nneksi, mitä voidaan pitää nousijajoukkueelle hyvänä saavutuksena. Kaudella 2009–2010 se sijoittui 11:nneksi. Stoke teki kuitenkin vain 34 maalia, mikä oli vähiten koko liigassa yhdessä pudonneiden Portsmouthin ja Hullin kanssa. Tätä paikkaamaan tehtiin seurahistorian suurin kauppa Kenwyne Jonesista 8 miljoonalla punnalla. Kaudella 2010–2011 seura sijoittui 13:nneksi.
Stoke City pelasi kotiottelunsa Victoria Ground -stadionilla vuodesta 1878 aina vuoteen 1997, jolloin seura siirtyi nykyiselle Britannia Stadiumilleen. Seuran suurin saavutus on Liigacupin mestaruus keväällä 1972, jolloin se voitti loppuottelussa Wembleyllä Chelsean maalein 2–1. Vuonna 1963 Stoke oli hävinnyt saman kilpailun finaalissa Leicesterille. Keväällä 2011 Stoke selviytyi FA Cupin loppuotteluun, jonka hävisi Manchester Citylle 0–1. FA Cupin välierissä Stoke on pelannut vuosina 1899, 1971 ja 1972.
Stoke putosi Englannin 1. divisioonasta kauden 1889–1890 jälkeen, kun se keräsi sarjassa vain 10 pistettä. Se nousi myöhemmin takaisiin 1. divisioonaan, mutta putosi 2. divisioonaan uudelleen kauden 1906–1907 päätteeksi. Stoke keräsi tällä kaudella 26 pistettä ja jäi sarjan viimeiseksi. Toiseksi viimeisellä seuralla, Derby Countyllä oli 27 pistettä kauden päättyessä.
Stoke oli lähellä liigamestaruutta kaudella 1946–1947, mutta viimeisen ottelun 1–2-tappio Sheffield Unitedille vei mestaruuden Liverpoolille. Toiseksi korkeimman sarjatason, silloisen kakkosdivisioonan, Stoke on voittanut kausilla 1932–1933 ja 1962–1963. Vuosina 1992 ja 2000 seura voitti kahden alimman divisioonan seuroille tarkoitetun Football League Trophyn.
Hud
Hud (, ) on Koraanin 11. suura. Se sisältää 123 säettä ja se on Mekan suura.
John Frederick Miller
John Frederick Miller (1759–1796) oli englantilainen maalari.
Hänen isänsä oli saksalainen taiteilija Johan Sebastian Müller (1715 – noin 1790). Miller oli yksi taiteilijoista, jotka maalasivat tauluiksi Sydney Parkinsonin tekemät piirrokset hänen matkaltaan James Cookin Tyynenmeren retkellä. Miller kuvitti etupäässä kasveja mutta myös eläimiä. 1772 hän matkusti tutkimusretkelle Islantiin Joseph Banksin (1743–1820) kanssa.
Miller julkaisi kuvateoksen "Cimelia Physica. Figures of rare and curious quadrupeds, birds, &c. together with several of the most elegant plants (1796)". Tekstin laati George Kearsley Shaw (1751–1813). 1776 ja 1782 hän julkaisi Lontoossa teoksen "Various subjects of Natural History, wherein are delineated birds, animals and many curious plants".
Linnuista Miller nimesi ainakin sihteerin ("Sagittarius serpentarius") ja kuningaspingviinin.
André Sehmisch
André Sehmisch (s. 27. syyskuuta 1964) on entinen Itä-Saksaa edustanut ampumahiihtäjä.
Sehmisch saavutti ampumahiihdossa yhteensä 9 MM-mitalia. Ainoat MM-kisojen kultamitalinsa hän sai viesteistä. Olympiakisoissa hän sijoittui pisteille Calgaryn 1988 kisoissa.
Ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun Sehmisch voitti kaudella 1985/1986.
Al-Hajj
Al-Hajj (, ) on Koraanin 22. suura. Se sisältää 78 säettä.
Lahjakas herra Ripley
Lahjakas herra Ripley () on Patricia Highsmithin romaaniin "Lahjakas herra Ripley" perustuva elokuva vuodelta 1999. Sen ohjasi Anthony Minghella ja pääosissa ovat Matt Damon päähenkilö Tom Ripleynä sekä Gwyneth Paltrow, Jude Law, Cate Blanchett, Philip Seymour Hoffman, Jack Davenport ja James Rebhorn.
René Clémentin "Kuuma aurinko" (1959) on Highsmithin samaisen romaanin aiempi elokuvasovitus.
John Jacob von Julin
John (Johan) Jacob Julin, vuodesta 1849 von Julin (5. elokuuta 1787 Oulu – 11. maaliskuuta 1853 Helsinki) oli apteekkari, tehtaanomistaja ja vuorineuvos.
Hänen vanhempansa olivat apteekkari Johan Julin (1752–1820) ja Albertina Jakobintytär Karberg (1765–1835).
John Julin oli naimisissa neljä kertaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Elisabet Katarina Keckman, oululaisen kauppaneuvoksen Lars Henrik Keckmanin ja Helena Schulinin tytär, joka kuoli 1815 synnytettyään ensimmäisen lapsensa kuukautta aikaisemmin. Toinen puoliso Emilia Lindsay oli skotlantilainen, pappi James Lindsayn ja Sarah Daltonin tytär. Myös Emilia menehtyi synnytyksen komplikaatioihin synnytettyään viidennen lapsensa vuonna 1835.
Julinin kolmas ja neljäs puoliso olivat sisarukset. Charlotta Johanna Ottiliana Jägerskjöld (1814–1844), joka itse oli Julinin ensimmäisen lapsen ikäinen, kuoli kolmannen lapsensa synnytykseen. Charlotta von Julinin tyttärestä Hélène von Julinista tuli aikanaan Carl Gustaf Emil Mannerheimin äiti. Julinin neljäs puoliso oli Engel Lovisa (Louise) Catharina Jägerskjöld (1810–1890).
John Julinista tuli isänsä tapaan apteekkari. Hän harjoitteli isänsä apteekissa Oulussa ja lähti 1806 Ruotsiin opiskelemaan kemiaa ja harjoittelemaan apteekkeihin. Proviisoriksi John Julin valmistui 1808 ja apteekkariksi 1810.
Valmistuttuaan John Julin palasi Suomeen ja osti Turun akatemian apteekin 1811.
Jo vuonna 1815 John Julin oli kiinnostunut myös teollisuudesta ostettuaan tupakkatehtaan läheltä apteekkiaan ja tehtyään vuoden pituisen tutustumismatkan Englantiin. Hän alkoi harjoittaa ulkomaankauppaa ja hankkia osuuksia turkulaisiin höyrylaivoihin.
Julinin apteekkarintoimen Turussa keskeytti Turun palo syyskuussa 1827 ja toiminta jatkui Helsingissä 1828 Akatemian siirryttyä sinne. Julinin apteekista Eteläesplanadin ja Unioninkadun kulmatalossa tuli nyt Helsingin yliopiston apteekki. Huolimatta siitä, että Helsingin III apteekki menestyi hyvin, Julin vaihtoi elämänsä suuntaa teollisuudenharjoittajaksi ja maanviljelijäksi.
Vuonna 1822 Julin osti Fiskarsin rautaruukin ja perusti sinne vuonna 1827 valimon. Vuonna 1832 hän perusti Suomen ensimmäisen hienotakomon ja 1837 Suomen ensimmäisen mekaanisen konepajan, joka valmisti seuraavana vuonna ensimmäisen suomalaisen laivahöyrykoneen.
Fiskarsin konepajaan liittyi myös maatila, jonka puitteissa kehitettiin maataloutta, muun muassa uusia auroja maatalouden tarpeisiin.
Fiskarsin lisäksi omisti Julin useita muitakin ruukkeja (muun muassa Antskogin, Kosken ja Kärkelän ruukit) sekä kupari- ja rautakaivoksia (muun muassa Orijärven kaivos). Maaomistuksia hänellä oli Pohjan lisäksi Karjaalla, Karjalohjalla, Kiskossa, Perniössä, Somerolla ja Tenholassa. Suomen ensimmäinen kapearaiteinen rautatie Orijärvellä oli myös Julinin rakennuttama.
Julin oli aktiivinen toimija myös muilla aloilla; hän perusti 1819 Suomen ensimmäisen höyrylaivayhtiön. Suomen ensimmäinen säästöpankki perustettiin Turkuun vuonna 1823 Julinin aloitteesta.
Ansioistaan Julin sai vuonna 1835 vuorineuvoksen arvon. Vuonna 1849 hänet aateloitiin nimellä von Julin.
Heaven
Heaven (televisioesityksissä suom. "Taivas") on Tom Tykwerin ohjaama elokuva vuodelta 2001. Sen pääosissa näyttelevät Cate Blanchett ja Giovanni Ribisi. Elokuvan käsikirjoitusta tehnyt elokuvaohjaaja Krzysztof Kieślowski aikoi elokuvasta trilogian aloitusosaa mutta kuoli ennen sen toteutumista. Kaksi muuta osaa olisivat olleet "Helvetti" ja "Kiirastuli". Helvetti-osa on toteutettu ranskaksi nimellä "L'Enfer".
Haredi
Haredijuutalaisuus on ortodoksijuutalaisuuden vanhoillisin muoto. Sen seuraajia nimitetään nimellä "haredi" (, monikossa "haredim"). Nimitys "ultra"- tai "ääriortodoksi" voidaan kokea loukkaavana. Haredit uskovat, että heidän uskontonsa ja tapansa muodostavat katkeamattoman ketjun aina Mooseksen ajoista ja tooran saamisesta Siinain vuorella lähtien.
Haredien elämä on hyvin perhekeskeistä. Sekä pojat että tytöt käyvät ensin koulun, ja miehet jatkavat tooran opiskelua ješiva-koulussa ja naiset seminaarissa 13–18 vuoden iästä lähtien. Merkittävä osa etenkin pojista pysyy ješivassa aina avioliiton solmimiseen asti, ja naimisissa olevat miehet jatkavat usein tooran opiskelua kollel-instituutissa. Seurustelu on usein järjestettyä. Perheissä on usein paljon lapsia tooran kehotusten mukaan (1. Moos 1:28, 9:1,7).
Monet haredirabbit kieltävät television ja elokuvat, maallisten sanomalehtien lukemisen sekä internetin käytön työelämän ulkopuolella.
Haredit pukeutuvat elämäntavan vaatimalla tavalla. Useimmilla miehillä on parta, ja lähes kaikki pitävät kipaa koko ajan. Naiset seuraavat säädyllisyyssäädöksiä (tznius) ja pitävät pitkiä hameita ja pitkähihaisia, korkeakauluksisia puseroita. Naineet naiset peittävät päänsä ulkona ollessaan. Haredijuutalaisten harjoittama sukupuolten erottelu sisältää myös monia jyrkempiä piirteitä. Esimerkiksi Israelin haredi-yhdyskunnissa naisten ja miesten erottelu julkisen liikenteen linja-autoissa on tavallista, ja naiset pakotetaan matkustamaan joko täysin eri ajoneuvoissa tai erikseen heille erotetuissa osastoissa vaunujen takaosassa. Sääntöjä rikkovat voivat joutua väkivallan kohteeksi. Tällainen syrjintä on luonnollisesti muun muassa YK:n peruskirjassa määriteltyjen perusihmisoikeuksien vastaista, ja monet israelilaisnaiset tuntevatkin itsensä nöyryytetyiksi.
Haredijuutalaiset saavat Israelissa vapautuksen asevelvollisuudesta ješivassa opiskellessaan. Käytäntö on ärsyttänyt muita juutalaisia ja johtanut siihen, että pääosa haredeista opiskelee ainakin nimellisesti eikä ole mukana työelämässä, mikä madaltaa heidän tulotasoaan.
George Chakiris
George Chakiris (s. 16. syyskuuta 1934) on yhdysvaltalainen tanssija ja näyttelijä. Hän syntyi Ohion Norwoodissa kreikkalaisille vanhemmille.
Chakiris teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1947; useimmat roolit olivat sivuosia (monesti tanssijana / kuorolaulajana) musikaalielokuvissa. Bernardon rooli elokuvassa "West Side Story" toi hänelle vuonna 1961 Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon.
Chakiriksen muiden roolien joukkoon lukeutuu Étiennen osa "Les Demoiselles de Rochefort'ssa" (1967). Hän loi myös lyhyemmän uran poplaulajana ja sijoittui mm. lokakuussa 1962 Billboard-listan 110. sijalle pienoisella hitillään "Maria". Hän on esiintynyt paitsi musikaalielokuvissa, myös näytelmissä ja televisiossa.
Chakiris on nykyisin pääosin vetäytynyt näyttelijänuraltaan, mutta tekee yhä harrastuksekseen ja ammatikseen hopeasepän töitä.
Francis Lai
Francis Albert Lai (26. huhtikuuta 1932 Nizza – 7. marraskuuta 2018 Nizza) oli ranskalainen elokuvamusiikin säveltäjä.
Lai lähti nuorena aikuisena Pariisiin ja tapasi vuonna 1965 ohjaaja Claude Lelouchin, jonka elokuvaan "Mies ja nainen" (1966) hän sai säveltääkseen musiikin. Tästä alkoi hänen menestyksekäs uransa, jonka aikana hän voitti mm. Oscarin ja Golden Globen 1970 sekä César-palkinnon vuonna 1988.
Lain tunnetuimpiin teoksiin kuuluu musiikki elokuvaan "Rakkaustarina" ("Love Story", 1970).
"Mies ja nainen" -elokuvan musiikkia on käytetty monessa muussa yhteydessä. ”Aujourd’hui c’est toi” on Ajankohtaisen kakkosen ja BBC:n "Panorama"-sarjan tunnussävel. Elokuvan rakkauskohtauksen teemaa ”Un homme et une femme” käytettiin 1970-luvulta vuoteen 2018 saakka erilaisina sovituksina Silja Linen mainoksissa.
Yle Uutiset viittomakielellä
Yle Uutiset viittomakielellä (aikaisemmalta nimeltään "Viittomakieliset uutiset") on Yle TV1-kanavalla päivittäin esitettävä viisi minuuttia kestävä uutislähetys. Ensimmäisen kerran viittomakielisiä uutisia lähetettiin vuonna 1994. Aluksi lähetyksen tuotti TV1:n A-ryhmä / Arkiohjelmat ja tapahtumat ja vuodesta 2000 lähtien YLE24 / Yle Uutiset -yksikkö.
Viittomakielisten uutisten ankkuri kertoo uutisia viittomakielellä. Uutisten aikana taustalta kuuluu suomenkielinen selostus.
Nykyinen lähetysaika on joka päivä 16.55. Tätä ennen viittomakieliset uutiset kerrottiin "Kuuden Tv-uutisissa ja säässä" omassa osiossaan.
Ennen kuin Yleisradio aloitti päivittäiset viittomakieliset uutislähetykset, lähetettiin lauantaiaamupäivisin "Viikkokatsaus"-ohjelma, jossa oli viittomakielinen osuus. Ohjelmassa oli aluksi tekstitys suomeksi, myöhemmin suomenkielinen selostus.
Vastaava uutislähetys muualla Pohjoismaissa on muun muassa Ruotsin SVT:n "Nyhetstecken".
Ohjelmat ovat nähtävissä myös Yle Areenassa. Vuonna 2009 "Viittomakielisiä uutisia" ja "Viikko viitottuna" -ohjelmaa lähetettiin yhteensä 36 tuntia.
Juha Lanu
Juha Matti Lanu (s. 22. huhtikuuta 1961, Hamina) on suomalainen kitaristi, säveltäjä ja sanoittaja joka on vaikuttanut monella äänitteellä ja televisiossa säestämässä, esimerkiksi BumtsiBum!-ohjelmassa.
Vindhya
Vindhya () on vuoristo Intian keskiosissa. Se jakaa Intian kahteen osaan. Vuoriston pohjoispuolella jää Induksen ja Gangesin tasangot ja eteläpuolelle Deccanin ylänkö. Noin 970 kilometriä pitkä vuoristo nousee Gujaratin osavaltiosta ja ulottuu Uttar Pradeshin osavaltioon Gangesin rantakaupunkiin Mirzapuriin. Pääosa vuoristosta sijaitsee Madhya Pradeshin osavaltiossa.
Vuoriston pohjoisrinteiltä saavat alkunsa monet Gangesin sivujoet, kun etelärinteet ovat Narmada-joen piirissä. Pohjoispuolella maasto on huomattavasti kuivempaa kuin etelässä, sillä alue ei saa erityisesti sateita, sillä se jää Vindhya- ja Aravallivuoriston väliin. Vindhyan ylätasangolla ennen Induksen-Gangesin tasankoja sijaitsevat mm. miljoonakaupungit Bhopal ja Indore.
Vindhyan nähtävyyksiin kuuluu UNESCOn maailmanperintöluettelon Bhimbetkan kalliosuojat, joissa on runsaasti kalliomaalauksia pienellä alueella.
Superman: Brainiac Attacks
Superman: Brainiac Attacks on vuonna 2006 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva. Elokuvassa keskityttiin Teräsmiehen taistelua Lex Luthoria ja Brainiacia vastaan, sekä Teräsmiehen suhdetta Lois Laneen. Elokuvan ohjasi Curt Geda ja pääosassa esiintyivät Tim Daly, Powers Boothe, Dana Delany ja Lance Henriksen.
Brainiac Attacks elokuva oli piirrostyyliltään samanlainen, kuin Teräsmiehen animaatiosarja, mutta tarina ei kuitenkaan liittynyt 1990-luvun sarjaan ja elokuva oli muutoinkin enemmän koomisempi, kuin sarja. Elokuvan ääninäyttelijät pysyivät suurilta osin samana kuten animaatiosarjassa. Ainoastaan Luthorin, Brainiacin ja Gravesin ääninäyttelijät olivat vaihtuneet.
Lex Luthor on saanut tarpeekseen Teräsmiehen suosion kasvusta, joka vaikuttaa hänen osakkeisiinsa. Brainiacin hyökätessä maahan Luthor käyttää tilaisuutensa hyväksi ja liittoutuu tämän kanssa tuhotakseen Teräsmiehen. Luthor auttaa Brainiacia uudistamalla hänet vieläkin vaarallisemmaksi aseeksi, mutta Brainiac pettääkin Luthorin ja aikoo valloittaa maapallon. Samalla Teräsmiehen täytyy pelastaa kaupunki sekä Lois Lane, joka on sairastunut salaperäiseen tautiin.
Posek
Posek (, mon. poskim, ) on juutalaista lakia (halakha) tulkitseva rabbi. Posek voi olla tuomarina (dayan) juutalaisessa oikeusistuimessa (beth din). Posekin lausunto on "psak din" tai "psak halakha". Posekin täytyy tuntea sekä Toora että Talmud. Lausunnot kirjataan ylös ennakkotapauksina.
Sara López
Sara López (s. 2. toukokuuta 1992 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan "Serranon perhe" -televisiosarjan Yolindana. Hän on sarjassa Tetén (Natalia Sanchez) paras kaveri.
Viisi pitkää yötä
Viisi pitkää yötä on vuonna 2003 julkaistu Matti Eskon albumi. Bonuskappaleiksi oli kerätty Matti Eskon tunnetuimmat hitit "Rekkamies", "Huomenta Suomi", "Reissumies", "Kotiin ette voi viedä" ja "Ei itkut enää auta". Levyn "Pirjo"-kappale on omistettu Matti Eskon vaimolle.
Espoon kartano
Espoon kartano () on Espoonkartanon kaupunginosassa Espoossa sijaitseva kartano, jonka mukaan kaupunginosa on saanut nimensä.
Kuningas Kustaa Vaasa sai ajatuksen kartanon perustamisesta valtakunnan itärajalla pitkään vallinneesta kiristyneestä tilanteesta, joka johti vuonna 1555 avoimeen selkkaukseen. Asian hoitajaksi kuningas määräsi samana vuonna Helsingin lääninvoudiksi nimitetyn Anders Korpin. Kuninkaankartano perustettiin Espåbyn ja Mankbyn kylien maille, ja talonpojat saivat korvaavat pellot muualta. Sopimus rahvaan kanssa solmittiin Espoon pitäjän kesäkäräjillä 27. elokuuta 1556.
Peder Mandel oli kartanon ensimmäinen vouti, ja hän työskenteli vuosina 1557–58. Vuodet 1559–63 voutina toimi Truls Perinpoika. Läänimuutosten vuoksi, kun Espoo oli liitetty Raaseporin läänistä Porvoon lääniin 1564, kartanossa ei ollut omaa voutia. Vuonna 1572 tehdyn uuden läänimuutoksen jälkeen kartanosta tehtiin voutikunta. Tällöin voudiksi tuli Rasmus Jönsinpoika vuosiksi 1572–1575. Tämän jälkeen Espoon kartano oli Raaseporin lääninvoutien alaisena aina vuosisadan loppuun.
Kartano on kuulunut Ramsayn suvulle vuodesta 1756 lähtien. Kartanosta lähteneet Ramsayn veljekset mainitaan Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoissa". Ennen Ramsayita kartanon omistivat muun muassa Jacob de la Gardie ja Gustav Horn. August Ramsay osti kartanon takaisin suvulle vuonna 1914.
Kartanon entinen navetta on muutettu talliksi, ja sen tiloissa toimi vuosina 1987–2016 Espoon Ratsastustalli.
Luettelo 00-agenteista
Tämä on luettelo James Bond -kirjoissa, elokuvissa tai peleissä nähdyistä tai mainituista 00-agenteista, joilla on lupa tappaa.
Jason Mraz
Jason Thomas Mraz (s. 23. kesäkuuta 1977 Mechanicsville, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen tyylilajinsa vaihtelee rockista hiphopiin ja countryyn.
Mraz opiskeli jonkin aikaa New Yorkin musiikki- ja draama-akatemiassa mutta muutti sen jälkeen San Diegoon Kaliforniaan. Siellä hän oli lyhyen aikaa aviossa mutta erosi.
Mraz on raakavegaani, eli hän syö pelkästään kypsentämätöntä kasvisruokaa.
Pinteli
Pinteli eli pintikka on kansallispukusanaston määritelmän mukaan karjalaisiin kansallispukuihin kuuluva nauhamainen ja kovetettu tytön päähine. Pinteli kuuluu muun muassa seuraavien pitäjien pukuihin: Hiitola, Kaukola, Kurkijoki, Laatokan-Karjala, Rautu, Seiskari, Viipurin pitäjä.
U.T. Sireliuksen mukaan Länsi-Euroopassa alettiin 1300-luvulla kantaa hiuksilla värillisiä nauhoja tai silkkisiä siteitä. Naimattomien neitojen päänauhojen katsotaankin edustavan kansanpuvuissa keskiaikaista perinnettä. Pohjois-Euroopassa neitojen päänauhaa (bindel, bendeken) käytettiin Riian ja Tallinnan seuduilla sekä Pohjois-Saksassa ja Tanskan saarilla, laajalti halki Norjan ja Ruotsin eteläalueiden sekä Etelä-Suomessa Varsinais-Suomen pohjoisosista alkaen kautta Etelä-Suomen aina Laatokan pohjoisrannoille.
Tapa- ja pukeutumiskulttuurin vaihtuessa pinteliä on käytetty useilla tavoilla. Yleisimmin se lienee ollut naimattoman tytön hajallaan olevien hiusten koristeena tai siteenä, mutta sitä on käytetty myös osana morsiamen kruunua. Pinteli määritellään myös liittyväksi ylös kammattuihin hiuksiin: ”Pinteli, toisinaan valkiksi nimitetty nauha, muodostettiin ylös päälaelle kammatun hiusnutturan ympärille siteeksi tai renkaaksi, joka vastasi neidon seppelettä." 1800-luvun puolivälissä eri ikä- ja sosiaaliluokkien tunnukset menettivät pukeutumisessa vähitellen merkitystään ja pinteli jäi liinalakin eli tanun tai tykkimyssyn alla pidettäväksi nauhaksi. Se piti hiukset sileinä ja siihen kiinnitettiin tykkimyssyn pitsi. Pitkänomaista pinteliä käytettiin myöhemmin liukuesteenä silkkihuivien alla.
Pinteli tehdään käyttötarkoituksen mukaan pään tai nutturan (nupun) ympäryksen mittaiseksi ja päällystetään useimmiten kirkkaan värisellä kankaalla, kuten punaisella veralla tai silkillä. Alustana on käytetty mm. taivutettua pärettä tai tuohta. Pintelin koristelu ja työtavat vaihtelevat paikkakunnittain. Se voi olla aivan yksinkertainen kaitale tai koristetaan esimerkiksi kaluunanauhalla ja silkkinauhoilla, tai kirjotaan koristepistoin ja varustetaa kapealla pitsillä, kuten Viipurin pitäjän puvussa.
Solmimista varten päihin kiinnitetään yksi tai useampi pitkä nauha, joiden värit toistavat pintelin värejä. Mitä nuorempi tyttö, sitä yksivärisempi päähine, sillä moniväriset nauhat olivat naimaikäisen tytön tai morsiamen merkki.
Kansallispukua käytettäessä hiukset kammataan sileästi pois otsalta. Tytön hiukset voivat olla hajallaan tai yhdellä tai useammalla palmikolla. Pinteli asetetaan edessä hiusrajaan tai hiukan sen yläpuolelle ja solmitaan niskassa hiusten päältä nauhoilla, joiden päät jätetään riippumaan vapaina. Solmuna käytetään umpisolmua.
Sun lähelläsi
Sun lähelläsi on vuonna 2006 julkaistu Matti Eskon albumi. Nimikappale nousi Radio Suomen listoille kesällä 2005. Keväällä 2006, juuri ennen julkaisua, levyltä ilmestyi singleinä Vexi Salmen sanoittama, kulkuriromantiikasta kertova "Vapaa kuin taivaan tuuli" ja "Kristiina". "Vapaa kuin taivaan tuuli" nousi myös Radio Suomen listoille. Albumi sisälsi myös mahtipontisen kappaleen "Pohjanmaa", jossa Matti Eskoa säestää mieskuoro "Pohjan Laulu".