hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Limingan lakeus
Limingan lakeus on valtakunnallisesti tunnettu laaja ja yhtenäinen viljelyskäyttöön otettu tasankoalue Pohjanlahden rannalla Limingan, Lumijoen, Tyrnävän, Kempeleen, ja Oulun alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Alueen pinta-ala on noin 25 000 hehtaaria. Tasankoalue on maisemallisesti erikoislaatuinen viljelysalue, ja alueella sijaitsee kansainvälisesti arvokkaita kosteikkoalueita.
Limingan lakeus on lähes täysin tasainen alue, jonka peltomaisemaa sävyttävät lukuisat kylät, ladot sekä viljelyalueiden ojissa kasvava puusto ja pensaikot. Alue on lähes puuton, ja paikoitellen vapaa näkyvyys on useita kilometrejä. Liminganlahden rantaruovikot ja -niityt ovat luonnollinen osa lakeuden maisemaa. Alueen halki virtaavat sekä Liminganjoki, Temmesjoki, Tyrnävänjoki että Ängeslevänjoki.
Limingan kirkonkylän ja Tyrnävän välisellä alueella alueen tasankomaisuus korostuu, sillä maanpinta nousee kymmenen metriä merenpinnan yläpuolelle vasta 15 kilometrin päässä merenrannasta. Tasankoalue on vanhaa maankohoamisrantaa. Alueen maakerrostumissa yleisin maalaji on savi, jota esiintyy paikoitellen jopa 50 metrin paksuisina kerroksina.
Limingan- ja Temmesjokien varsien asutus on alkanut varhain, jo 1500-luvulla alueella oli paikoitellen tiheää asutusta. Asutuskeskukset ovat syntyneet pääasiassa jokiuomien tuntumaan luonnollisten kulkureittien varsille.
Limingan lakeuksien kuvaajana on tullut tunnetuksi erityisesti taidemaalari Vilho Lampi (1898–1936). Kirjailija Paavo Rintala (1930–1999) on kertonut vaikuttimikseen vuonna 1959 ilmestyneen Lammen elämästä kertovan romaanin "Jumala on kauneus" kirjoittamiselle sen, että hän halusi näyttää oululaisille ja varsinkin tasankoviljelijöille, kuinka upeita maisemia heillä on.
Satiainen
Satiainen ("Pthirus pubis") on ihmisen karvoissa, etenkin häpykarvoituksessa tavattava 1,5–2 millimetriä pitkä täi. Alue, jossa on satiaisia, kutiaa kovasti, ja ihossa voi näkyä sinisiä täpliä ja raapimajälkiä. Satiaiset siirtyvät ihmisestä toiseen ihokosketuksessa, seksuaalisessa kanssakäymisessä tai vaatteiden välityksellä. Satiaisia voi olla myös kulmakarvoissa tai jopa silmäripsissä. Satiaiset munivat ruumiin karvoihin ja imevät verta. Satiaista esiintyy Suomessa melko yleisesti.
Psykiatrinen vankisairaala
Psykiatrinen vankisairaala (entinen Vankimielisairaala) on psykiatrinen sairaala, jossa hoidetaan psykiatrista hoitoa tarvitsevia vankeja, ja tehdään mielentilatutkimuksia ja vaarallisuusarvioita.
Psykiatrisen vankisairaalan vuonna 1911 toimintansa aloittanut Turun yksikkö (aikaisempi nimi Vankimielisairaala) sijaitsee Turun vankilan vieressä Saramäessä. Yksikössä on 40 hoitopaikkaa, ja henkilökunnan vahvuus on 49, joista hoitajia on 39. Psykiatrinen vankisairaala Turussa on vankeinhoidossa ainoa päivystävä sairaala, joka ottaa vastaan tahdosta riippumattomaan hoitoon tulevat potilaat valtakunnallisesti. Valtaosa potilaista on kuitenkin hoidossa vapaaehtoisesti. Psykiatrisella vankisairaalalla on yksikkö myös Vantaan vankilassa. Vantaan yksikössä on 15 paikkaa, joista yksi varattu naispaikaksi. Vantaan yksikkö hoitaa ainoastaan vapaaehtoisesti hoitoon tulevia vankipotilaita. Kummallakin yksiköllä on myös vankilan yhteydessä toimiva poliklinikka, ja lääkäreitä on yhteensä kuusi.
Laitos kuuluu Rikosseuraamuslaitoksen terveydenhuoltoyksikön organisaatioon, eikä siten ole osa Länsi-Suomen aluevankilaa. Psykiatrisen vankisairaalan vastaava ylilääkäri on Hannu Lauerma.
Vuosittain sairaalassa toteutetaan noin 450 hoitojaksoa, ja valtaosa potilaista on miehiä. Psykiatrista sairaanhoitoa kaipaavat naisvangit hoidetaan joko Psykiatrisen vankisairaalan Turun yksikössä tai Vankisairaalassa Hämeenlinnassa. Tahdosta riippumattomasti voidaan naispotilaita hoitaa ainoastaan Psykiatrisen vankisairaalan Turun yksikössä. Hoitojaksojen keskimääräinen kesto on 32 vuorokautta.
Psykiatrisen vankisairaalan lisäksi Suomessa on kaksi valtiollista psykiatrista sairaalaa, Niuvanniemen sairaala ja Vanhan Vaasan sairaala. Niissä toteutetaan pitkäaikaista kuntouttavaa hoitoa, eivätkä potilaat ole vankeinhoidon piirissä.
Gagaku
Gagaku on japanilaista perinnemusiikkia, jota on esitetty keisarillisessa hovissa useiden vuosisatojen ajan. Se syntyi japanilaisen uskonnollisen musiikin pohjalta, mutta sai paljon vaikutteita korealaisesta ja kiinalaisesta musiikista Nara-kaudella (710–794).
Kamakura-kausi oli sotilasvallan aikaa ja gagakua soitettiin ylimystön kodeissa mutta ei niinkään hovissa. Nykyinen tyyli kehitty Edo-kaudella. Nykyisin gagaku-yhtyeessä on kolme puhallinsoitinta, kolme lyömäsoitinta ja yhdestä kolmeen kielisoitinta.
Gagaku-muusikot soittavat monissa hovin tilaisuuksissa kuten virallisilla päivällisillä. 1950-luvun puolivälistä alkaen sitä on esitetty myös laajemmalle yleisölle kaksi kertaa vuodessa järjestettävissä konserteissa, joista toiseen kutsutaan diplomaattikuntaa ja kulttuurivaikuttajia, toiseen valitaan osallistujat hakemusten perusteella. Japanin kansallisteatterissa on olut gagaku-esityksiä melkein joka vuosi.
Gagaku on 1900-luvulta lähtien inspiroinut myös useita länsimaisen taidemusiikin säveltäjiä, kuten Henry Cowellia ("Ongaku", 1957), Alan Hovhanessia (useissa teoksissa), Olivier Messiaenia ("Sept haïkaï", 1962), Lou Harrisonia ("Pacifika Rondo", 1963) ja Benjamin Britteniä ("Curlew River", 1964).
Plastic Ono Band
Plastic Ono Band on John Lennonin vuonna 1969 perustama yhtye. Alun perin The Beatlesin jäsenenä maailman tunnetuimpien muusikoiden joukkoon noussut Lennon perusti Plastic Ono Bandin rauhankampanjaansa varten, ja se oli hänen toinen yhtyeensä ja aluksi sivuprojekti, kunnes Beatles hajosi.
Plastic Ono Bandin ensimmäinen single oli "Give Peace a Chance", jonka Lennon oli säveltänyt hänen ja Yokon yhteisellä häämatkalla. Single menestyi oikein hyvin, ja kappaleesta itsestään tuli ikoninen. Yhtyeen toinen single oli "Cold Turkey", jonka Lennon oli alun perin säveltänyt Beatlesille seuraavaksi singleksi, mutta koska muut Beatlesin jäsenet eivät halunneet sitä singleksi, Lennon päätti julkaista sen Plastic Ono Bandin kanssa. Vuonna 1969 Lennon järjesti rauhankonsertin Torontossa Plastic Ono Bandin kanssa. Yhtyeeseen liittyivät konserttia varten Eric Clapton, Klaus Voormann ja Alan White. Konsertti oli suuri menestys, ja sitä julkaistiin myös livealbumi "Live Peace in Toronto 1969". Albumilla on myös jam-sessio, jolla soittaa The Beatlesin jäsen ja soolokitaristi George Harrison. Vuonna 1970 Beatles hajosi ja Lennon vaihtoi Plastic Ono Bandin nimeksi John Lennon and the Plastic Ono Band. Tällä nimellä yhtye julkaisi kaksi albumia, Lennonin ensimmäisen sooloalbumin "John Lennon/Plastic Ono Band" sekä Yoko Onon albumin "Yoko Ono/Plastic Ono Band". Molemmilla albumeilla Plastic Ono Band on vain taustayhtye. Yhtye julkaisi myös yhden singlen "Instant Karma", joka oli Lennonin sävellys ja menestyi singlelistoilla erittäin hyvin nousten lähelle ykköspaikkaa. Vuonna 1971 Lennon lähti kokonaan soolouralle, ja hänen seuraava albuminsa "Imagine" julkaistiin ilman Plastic Ono Bandia kuten hänen seuraavatkin albuminsa. Virallisesti Plastic Ono Band ei koskaan hajonnut, mutta käytännössä sen toiminta loppui vuonna 1971.
Vuonna 2009 Plastic Ono Bandin toiminta alkoi uudelleen, kun se julkaisi uuden EP:n uudella kokoonpanolla. Alkuperäisjäsenistä mukana oli vain Yoko Ono; John Lennon oli kuollut vuonna 1980. Myös muun muassa Lennonin ja Onon yhteinen poika Sean Lennon soittaa uudessa Plastic Ono Bandissa.
Vince Vaughn
Vincent Anthony ”Vince” Vaughn (s. 28. maaliskuuta 1970 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa alkoi 1980-luvun lopulla, kun hän esiintyi pienissä televisiorooleissa ennen tuloaan valkokankaalle vuoden 1996 "Swingers"-elokuvan myötä. Sen jälkeen Vaughn on esiintynyt muun muassa useissa menestyneissä Hollywood-komedioissa. Vaughn on 196 senttimetriä pitkä.
Vaugh syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa kauppias Vernon Lindsay Vaughnille ja Sharon Eileen DePalmolle. Hänellä on myös kaksi vanhempaa siskoa, Valerie ja Victoria. Vaughin isä oli protestantti ja hänen äitinsä katolinen, joten Vaughnille opetettiin molempien oppeja. Lisäksi hänellä on englantilaisia, irlantilaisia, saksalaisia, italialaisia ja libanonilaisia esivanhempia. Vaughin vanhemmat erosivat vuonna 1991. Hän varttui Buffalo Grovessa, Illinoisissa ja sitten Lake Forestilla, Illinoisissa, missä hän valmistui Lake Forest High Schoolista vuonna 1988. Hän kiinnostui teatterista jo nuorena. Vaikka hän ajatteli alun perin uraa urheilijana, hän päätti alkaa näyttelijäksi vuonna 1987.
Vuonna 1988 Vaugh esiintyi Chevroletin televisiomainoksissa ja siirtyi Hollywoodiin. Vaikka hän näytteli vuonna 1989 televisiosarja China Beachissa ja kolmessa CBS Schoolbreak Specialsissa, hän sai paljon hylkäyksiä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1993 "Rudy"-elokuvassa. Kuvatessaan Rudya, Vaugh tapasi Jon Favreaun, joka työskenteli "Swingers"-elokuvan parissa ja tämä päätti ottaa Vaughin mukaan elokuvaan.
"Swingers" julkaistiin heinäkuussa 1996 ja siitä tuli hyvin onnistunut. Ohjaaja Steven Spielberg näki Vaughin elokuvassa ja otti tämän mukaan "" -elokuvaansa, mikä toi Vaughnille paljon tunnustusta. Tämän jälkeen Vaughn oli mukana useissa elokuvissa, kuten vuoden 1998 uusintaversiossa Alfred Hitchcockin "Psykosta". Vuonna 2000 hän näytteli "The Cell" -elokuvassa Jennifer Lopezin kanssa ja vuonna 2001 elokuvassa "Made". Vuonna 2003 hän esiintyi menestyksekkäästi komediaelokuvassa "Old School" ja hänestä tuli yhä suurempi tähti. Tämän jälkeen hän on näytellyt pääasiassa komedioissa kuten Ben Stillerin kanssa hittielokuvissa "Starsky & Hutch" sekä "Dodgeball – boltsit pelissä".
Vuonna 2015 Vaugh näytteli Frank Semyonia HBO:n rikossarjassa "True Detective".
Vuonna 2001, kuvatessaan "Pelon ilmapiiriä", Vaughn joutui kapakkatappeluun paikallisen miehen kanssa. Steve Buscemia viillettiin kasvoihin tämän yrittäessä lopettaa tappelua ja hänellä on yhä poskessaan arpi. Vuoden 2018 kesäkuussa Vaughn pidätettiin rattijuopumuksesta Manhattan Beachissa.
Vaughn seurusteli näyttelijä Jennifer Anistonin kanssa runsaan vuoden ajan. Parin edustajat vahvistivat Vaughnin ja Anistonin eronneen joulukuussa 2006. Vuonna 2009 Vaughn kihlautui kanadalaisen kiinteistövälittäjä Kyla Weberin kanssa.
Louis Becke
George Lewis Becke, muita nimiä: Louis Becke ja Lewis Becke (18. kesäkuuta 1855 Port Macquarie, Uusi Etelä-Wales, Australia – 18. helmikuuta 1913 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Hän vietti pitkiä ajanjaksoja eteläisen Tyynenmeren saarilla, jotka innoittivat useita hänen teoksiaan. Suurin osa hänen teoksistaan käsitteleekin Oseaniaa.
Becken vanhemmat olivat englantilaissyntyisiä. Isä oli virkailija paikallisessa Petty Sessions -oikeusistuimessa. Becke aloitti koulunkäynnin vasta kaksitoistavuotiaana, kun perhe muutti Sydneyyn. Kahden vuoden kuluttua hän jo kuitenkin lähti San Franciscoon, jossa hän tutustui pahamaineiseen Bully Hayesiin, mutta palasi Australiaan 1871. Hän työskenteli pian Hayesin palveluksessa lastinvalvojana. Hän oli Hayesin laivalla "Leonoralla", kun se joutui pyörremyrskyyn ja tuhoutui Karoliineilla. Hän kertoo tapahtumista kirjassaan "Ridan, the Devil, and Other Stories" (1899). Hän työskenteli eri ammateissa ja avioitui Tuvalussa Nukufetaussa paikallisen tytön Nelea Tikenan kanssa. Menetettyään omaisuutensa haaksirikossa hän lähti Tuvalusta ja jätti vaimonsa sinne. Britanniassa ja Marshallinsaarilla viettämiensä vuosien jälkeen hän palasi Australiaan 1885.
Becke avioitui Elizabeth (Bessie) Maunsellin kanssa 1886, ja perhe muutti 1888 Townsvilleen. 1892 hän palasi Sydneyyn. Kun töitä ei löytynyt, hän ryhtyi kirjoittamaan tavattuaan Ernest Favencin kautta toimittaja J. F. Archibaldin, joka kehotti häntä hyödyntämään kokemuksiaan Etelämerellä. Ensimmäinen kertomus oli "Tis in the Blood", joka ilmestyi 6 toukokuuta 1893. Vuoden kuluttua ilmestyi novellikokoelma "By Reef and Palm". Hän kirjoitti kaikkiaan 34 kirjaa, joista 13 romaania, kuusi yhdessä Walter James Jefferyn kanssa. Australialainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija Colin Roderick pitää hänen merkittävimpinään teoksia "Adventures of a Supercargo" (1906) ja "The Adventures of Louis Blake" (1909).
Kirjat olivat menestyksiä, mutta sopimuksellisista syistä hän hyötyi niistä itse hyvin vähän. Hän ajautui konkurssiin 1894. Hän erosi vaimostaan 1896 ja muutti Englantiin tyttärensä ja naisystävänsä Fanny Sabina Longin kanssa. Heidät vihittiin 1908, vaikka aiempi avioliitto oli yhä voimassa. Hän kävi vielä Tyynellemerellä tutkimassa kansanrunoutta, mutta palasi Sydneyyn 1909 ja keskittyi kirjoittamaan. Hän oli velkainen ja juopotteli. Hän sairasteli ja kuoli syöpään.
Becke sai postuumisti 1913 Commonwealth Literary Fund Fellowships -stipendin, joka myönnettiin hänen leskelleen Fanny Beckelle.
Atapuerca
Atapuerca on kunta Espanjassa Burgosin maakunnassa. Kunnassa asuu noin 190 asukasta (2015).
Atapuercan lähistön luolista on löydetty Euroopan vanhimmat tunnetut ihmisensukuisten lajien fossiilit ja kivityökalut. Ne on ajoitettu välille 780 000 - miljoona vuotta sitten. Tunnetuin paikka on "Sima de los huesos", josta on löytynyt noin 30 heidelberginihmisen, neandertalinihmisen suoran esi-isän luurankoa. Tutkijat kiistelevät siitä, johtuuko luurankojen kasautuminen luonnonvoimista vai hautauskulttuurista.
Atapuerca on Unescon maailmanperintökohde.
Global War on Terrorism Expeditionary Medal
Global War on Terrorism Expeditionary Medal (GWOTEM, ) on Yhdysvaltain asevoimien kunniamitali, joka perustettiin maaliskuussa 2003 presidentti George W. Bushin asetuksella. Mitalilla palkitaan terrorismin vastaisessa sodassa 11. syyskuuta 2001 jälkeen kunnostautuneet.
Mitalin saadakseen sotilaan täytyy palvelle vähintään 30 päivää yhtäjaksoisesti tai muutoin 60 päivää taistelutehtävissä Yhdysvaltain ulkopuolella terrorismin vastaisessa taistelussa. Taisteluissa kuolleille tai haavoittuneille aikavaatimus ei päde.
Nykyisin mitaliin oikeutettuja palveluspaikkoja ovat: Algeria, Bahrain, Bulgaria (Bourgas), Tšad, Kolumbia, Kreeta, Kypros, Diego Garcia, Djibouti, Egypti, Eritrea, Etiopia, Georgia, Guantanamo Bay Kuubassa, Unkari, Iran, Israel, Jordania, Kazakstan, Kenia, Kosovo (vain tietyt operaatiot, jotka eivät oikeuta Kosovon kampanjamitaliin), Kuwait, Kirgisia, Libanon, Mali, Mauritania, Niger, Oman, Pakistan, Filippiinit, Qatar, Romania (Constanţa), Saudi-Arabia, Somalia, Syria, Tadžikistan, Turkki, Turkmenistan, Arabiemiraatit, Uzbekistan, Jemen, Arabianmeri 10° pohjoisella pallonpuoliskolla pohjoispuolella ja 68° länsipuolella, Bab-el-Mandeb, Adeninlahti, Aqabanlahti, Omaninlahti, Suezinlahti, Persianlahti, Punainenmeri, Hormuzinsalmi ja Suezin kanava.
Ensimmäiset operaatiot joista mitali myönnettiin olivat Operaatio Enduring Freedom ja operaatio Iraqi Freedom. Heinäkuun 2005 jälkeen Irakista tai Afganistanista ei ole myönnetty mitaleja, jolloin Irakin ja Afganistanin kampanjamitalit otettiin käyttöön.
Kiertokaukoputki
Kiertokaukoputki on kenttätykissä käytettävä suuntainlaite.
Kiertokaukoputkeen (lyhennetään KKP) asetetaan haluttu sivusuunta ("sivuluku") ja tykin putkea kierretään samaan aikaan kiertokaukoputken läpi tähystäen, kunnes kiertokaukoputken ja yleensä vasemmalle takaviistoon asetetun kollimaattorin asetusmerkit ovat päällekkäin. Kiertokaukoputkea ja kollimaattoria käytettäessä tykin lavetin ei tarvitse olla tarkasti suunnattu.
Kiertokaukoputkea voidaan käyttää myös suora-ammuntatähtäimenä, joskin etenkin venäläisvalmisteisten kenttätykkien vakiovarustukseen kuuluu erityinen suora-ammuntaan tarkoitettu tähtäinkaukoputki (TKP).
Greatest Hits (Red Hot Chili Peppers)
Greatest Hits on rock-yhtye Red Hot Chili Peppersin kokoelmalevy vuodelta 2003. Se sisältää yhtyeen tunnetuimpia kappaleita vuosilta 1989–2002 ja kaksi uutta, kokoelmalle julkaistua kappaletta. Albumi sisältää myös vuonna 1993 "Coneheads"-elokuvan soundtrackille julkaistun kappaleen ”Soul to Squeeze”.
Yhtyeen alkuperäinen tarkoitus oli se, että albumi sisältäisi tunnetuimpien kappaleiden lisäksi kaksi uutta. Yhtye oli kuitenkin tuottelias ja se kirjoitti ja nauhoitti 15 kappaletta. Lopulta yhtye valitsi albumille kappaleet ”Fortune Faded” ja ”Save the Population”. Albumi sisältää kappaleita viideltä yhtyeen albumilta. Suurin osa kappaleista on kuitenkin albumeilta "Blood Sugar Sex Magik" ja "Californication". Ainoa kappale albumilta "Mother’s Milk" on ”Higher Ground”, joka löytyy myös kokoelma-albumilta "What Hits!?". Myös albumilta "One Hot Minute" on vain yksi kappale, ”My Friends”. Vaikka albumi sisältää hittikappaleita, siltä on jätetty pois hyvin listoilla sijoittuneita kappaleita, kuten ”Warped”, ”Aeroplane”, ”Around the World”, ”Can't Stop” ja ”The Zephyr Song”, neljä viimeistä edellämainituista ovat kuitenkin albumin DVD-versiolla.Myös DVD "Greatest Videos" julkaistiin, joka sisältää yllä olevien kappaleiden musiikkivideot (paitsi ”Parallel Universe”)
ja lisäksi kappaleiden ”Aeroplane” ja ”Can't Stop” musiikkivideot.
Doñanan kansallispuisto
Doñanan kansallispuisto () sijaitsee Andalusiassa, Espanjan lounaisosassa. Alueen pinta-ala on hehtaaria, ja se on Espanjan suurin kansallispuisto. Doñanan biodiversiteetti on Euroopan oloissa ainutlaatuinen, sillä siellä on pienellä alalla monenlaisia elinympäristöjä, siellä vuorottelevat marskimaa ja dyynit, merivesi, murtovesi ja makeavesi.
Puisto toimii levähdyspaikkoina monille muuttolinnuille. Siellä elää uhanalaisia lajeja kuten espanjanilves ja pyreneidenkeisarikotka. Siellä on myös villisikoja, mangusteja, mäyriä ja hirvieläimiä. Puistossa tavataan 8 kalalajia, 10 sammakkoeläinlajia, 19 matelijalajia, 30 nisäkäslajia ja 360 lintulajia, joista 127 pesii säännöllisesti puistossa.
Vuonna 25. huhtikuuta 1998 läheisen kaivoksen jätevedet karkasivat alueen läpi virtaavaan Guadiamar -jokeen ja vaaransivat puiston herkän luonnon.
Doñanan kansallispuisto on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 1994.
Kollimaattori
Kollimaattori on kenttätykkien suuntaukseen käytettävä optinen laite, joka asetetaan paikoilleen tykin perussuuntaan asettamisen jälkeen.
Kollimaattori on eräänlainen yleensä kolmijalalla seisova kaukoputki, jonka linssistössä on asetusmerkkejä. Kun kollimaattorin ja kiertokaukoputken asetusmerkit ovat kiertokaukoputkesta tähystettynä päällekkäin, kenttätykin putki on suunnattu sivusuunnassa haluttuun suuntaan.
Afrikankultakissa
Afrikankultakissa ("Profelis aurata") on kissaeläin ("Felidae"), joka elää Länsi- ja Keski-Afrikan trooppisissa metsissä. Se saalistaa öisin. Nimensä se on saanut kullankeltaisesta turkista, joka voi olla täplikäs tai täplätön. Afrikankultakissa voi olla häntineen jopa 140 senttiä pitkä.
Lajista on käytetty myös tieteellistä nimeä "Felis aurata".
Ben Elf
Ben Elf on Helsingissä asuva suomalainen vuonna 1988 syntynyt taikuri. Elf esiintyy yritys-, messu- ja yksityistilaisuuksissa. Näiden lisäksi hän toimii taikurina Bisnestaikurit Oy:lle. Sivutoimisesti hän opettaa taikuriopettajana Linnanmäen sirkuskoulussa. Hän on Suomen Taikurit ry:n jäsen. Elf aloitti esiintymisen vuonna 1998. Elf:illä on esityksissään mentalismi-illuusioita, mitä ovat esimerkiksi illuusion luonti ajatusten lukemisesta, ennanta tietämisestä ja kaukonäköisyydestä.https://www.suomentaikurit.fi/ 
https://bisnestaikurit.fi/ 
http://www.taikuribenelf.fi
Rantapohja
Rantapohja on Pohjois-Pohjanmaalla ilmestyvä paikallinen sanomalehti. Se ilmestyy kaksi kertaa viikossa, tiistaisin ja torstaisin, ja sen levikki oli 7 899 kappaletta vuonna 2016. Lehteä julkaisee Rantapohja Oy, ja sen pääkonttori sijaitsee Haukiputaalla Oulussa. Lehti leviää Oulussa Haukiputaan lisäksi Kiiminkiin, Ylikiiminkiin, Yli-iihin ja Pateniemeen. Lehdellä on suuri lukijapeitto myös Iissä.
Sari Juntunen
Sari Juntunen (o.s. Juhola, s. 25. marraskuuta 1964) on suomalainen kestävyysjuoksija ja maratonin kaksinkertainen Suomen mestari. Juntunen voitti SM-kultaa maratonilla vuosina 1992 ja 1998. Hän on saavuttanut yhteensä kuusi SM-mitalia.
Servaali
Servaali ("Leptailurus serval") on kissaeläin, joka elää pensas- ja ruohomailla Afrikassa. Lajista on aikaisemmin käytetty tieteellistä nimeä "Felis serval".
Servaali muistuttaa ulkonäöltään gepardia mutta on sitä pienempi. Solakalla servaalilla on pitkät jalat, pitkä kaula ja korkealle nousevat suuret korvat. Turkin pohjaväri vaihtelee kellertävästä kupariseen, turkissa on mustia täpliä, ja kyljissä ja raajojen yläosissa on suuria vaaleita laikkuja.
Servaalilla on 24–45 senttimetriä pitkä häntä. Häntineen servaalin pituus on jopa 130 senttimetriä.
Servaalit syövät jyrsijöitä, lintuja, matelijoita, sammakkoja ja hyönteisiä, harvoin myös raatoja.
Servaalit saalistavat yleensä päiväsaikaan. Ne lähtevät liikkeelle auringonnousun aikaan, lepäävät muutaman tunnin puolenpäivän aikana ja jatkavat saalistusta auringonlaskuun saakka. Servaali on melko hidas juoksija, mutta pitkien jalkojensa ansiosta sen on helppo kävellä korkeassa ruohikossa, ja pitkästä kaulasta ja tarkasta kuulosta on hyötyä jyrsijöiden paikallistamisessa. Havaittuaan jyrsijän servaali hypähtää jopa kahden metrin korkeuteen ja laskeutuu uhrinsa päälle. Se ei aina tapa saalista heti vaan jää leikkimään sillä jopa usean minuutin ajan.
Servaali tekee pentuja yleensä kerran vuodessa. Kantoaika on noin 70 päivää. Poikueessa on kaksi tai kolme pentua, joskus neljä. Emo ilmeisesti hoitaa poikaset yksin ilman uroksen tai muiden naaraiden apua. Lähtiessään metsästämään emo kätkee poikaset heinikkoon tai koloon ja aika ajoin vaihtaa niiden piilopaikkoja. Päivän mittaan emo käy ruokkimassa poikasia. Kasvettuaan poikaset osallistuvat emon kanssa metsästysretkille. Aikuisina naaraspoikaset saattavat jäädä asustelemaan emonsa lähistölle, mutta urokset lähtevät etsimään omia metsästysmaitaan.
Joissain Yhdysvaltain osavaltioissa servaalia saa pitää lemmikkinä. Laji ei kuitenkaan käyttäydy kotikissan tavoin, joten sitä joudutaan yleensä pitämään häkissä. Kesykissan kanssa risteytetty servaali eli savannikissa (savannah) on usein servaalia kesympi ja helpompi pitää. Myös kotikissasta on jalostettu servaalilta näyttävä rotu.
Ponkilan silta
Ponkilan silta on teräsrakenteinen, puukantinen riippusilta Muhosjoen yli Muhoksen keskustaajamassa. Sillan on suunnitellut insinööri Lauli Ilmoniemi vuonna 1928, ja silta on valmistunut vuonna 1931. Sillan pituus on 71 metriä, jänneväli 60 metriä ja hyötyleveys 3,6 metriä. Suurin aukko on 58 m. Museosillaksi Ponkilan silta hyväksyttiin vuonna 1982. Silta suljettiin moottoriajoneuvoliikenteeltä vuonna 1992, ja se on siitä lähtien palvellut kevyen liikenteen väylän siltana. Silta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Saitaman prefektuuri
Saitaman prefektuuri () sijaitsee Honshūn saarella Kantōn alueella Japanissa. Prefektuurin pääkaupunki on Saitama. Alue on osa Suur-Tokiota, ja suurinta osaa prefektuurin kaupungeista voidaankin pitää Tokion lähiöinä. Prefektuurissa on 7 239 813 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 3 798,08 neliökilometriä.
Saitaman prefektuuri oli aiemmin osa Musashin provinssia, joka sisälsi myös Tokion alueen. Saitama tunnettiin viljavana maatalousalueena, joka tuotti suuren osan Kantōn alueen ruokatarpeesta. Toisen maailmansodan jälkeen, kun Tokio kasvoi vauhdikkaasti ja nopeutuvat liikenneyhteydet sallivat pidemmät matkustusajat, puute maasta Tokiossa johti Saitaman prefektuurin nopeaan kasvuun. Prefektuurin väkiluku on lähes kolminkertaistunut 1960-luvulta. Suurin osa Saitaman kaupungeista on liitetty rautatein Tokion keskustaan, ja ne toimivat Tokion nukkumalähiöinä.
Suurin osa Saitaman nähtävyyksistä sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa, joka tunnetaan Chichibun alueena. Chichibu on luonnoltaan monimuotoinen, lievästi vuoristoinen alue, joka on prefektuurin ja lähialueiden asukkaiden keskuudessa suosittu retkikohde helpon sijaintinsa ja hyvien yhteyksiensä vuoksi.
Feliciano Rivilla
Feliciano Muñoz Rivilla (21. elokuuta 1936 Ávila – 6. marraskuuta 2017) oli espanjalainen jalkapalloilija.
Rivilla oli alun pitäen Real Madridin kasvatti, mutta hänen uransa suurseurassa ei edennyt juniori- ja reservijoukkueita pidemmälle ja täten hän oli pakotettu etsimään peliaikaa muualta. Hänen ensimmäinen seuransa pääsarjatasolla oli toinen madridilaisjoukkue Rayo Vallecano, jonne hän siirtyi vuonna 1956. Viimeinen pysäkki pääkaupungin sisällä oli Atlético Madrid, jonne oikea laitapuolustaja siirtyi vuonna 1958 ja josta lopulta tuli hänen jalkapalloilullinen kotinsa. Atléticossa hän voitti yhden liigamestaruuden (1966), kolme cup-mestaruutta (1960, 1961 ja 1965) sekä Euroopan Cup-voittajien cupin (1962). Kaikkiaan Rivilla pelasi Atléticossa 356 ottelua (244 liigassa, 66 cupissa ja 46 eurokentillä) tehden neljä maalia. Rivillan yhteensä kymmenen kautta kestänyt ura päättyi vuonna 1969 järjestettyyn jäähyväisotteluun brasilialaista Santosia vastaan. Vaikka Rivilla siirtyi ammattilaisuransa jälkeen liike-elämään perustamalla kodinkoneita myyvän yrityksen, hän ei kuitenkaan kokonaan jättänyt jalkapalloilua ja toimikin aktiivisesti espanjalaisten entisten maajoukkuepelaajien yhdistyksessä.
Rivillan ura Espanjan maajoukkueessa oli myös poikkeuksellisen menestyksekäs. Sen ehdoton kohokohta oli kotikisoissa voitettu Euroopan mestaruus vuonna 1964, joka oli maan ensimmäinen arvoturnausvoitto A-maajoukkuetasolla. Hän osallistui myös kahteen MM-lopputurnaukseen, Chilessä 1962 ja Englannissa 1966. Rivilla edusti maataan kaikkiaan 26 kertaa ja oli aina 1990-luvulle saakka eniten Atléticon paidassa maajoukkuekutsuja saanut espanjalaispelaaja. Vain kolme espanjalaispelaajaa, Fernando Torres, Kiko ja Manolo, ovat pystyneet ylittämään Rivillan maaottelumäärän edustaessaan sarjatasolla Atléticoa.
Nykyjalkapallossa hyvältä laitapuolustajalta edellytetään puolustustehtävien lisäksi myös hyökkäyspelin tukemista omilla nousuilla. Tämä vaatii pelaajalta juoksuvoimaa sekä kykyä pitää ja kuljettaa palloa. Nämä kaikki ominaisuudet yhdistyivät Rivillassa ja häntä pidetäänkin yhtenä ensimmäisistä hyökkäävistä laitapuolustajista espanjalaisessa jalkapallossa.
Tharsis
Tharsis on laaja tuliperäinen ylänköalue Marsissa. Se on saanut nimensä Raamatussa mainitun Tarsiksen mukaan. Alue sijaitsee Marsin päiväntasaajalla, Valles Marineris -kanjonin länsipuolella.
Ylänkö muodostui noin 3–4 miljardia vuotta sitten ja se on rakenteeltaan noin 10 km korkea pullistuma, jonka läpimitta on noin 4000 km. Tharsiksella ovat aurinkokunnan suurimmat tulivuoret, Olympus Mons, Ascraeus Mons, Pavonis Mons ja Arsia Mons.
Reindeer Island
Reindeer Island on saari Winnipegjärven pohjoisaltaassa Manitoban provinssissa Kanadassa. Asumattoman saaren pinta-ala on 13 860 hehtaaria, ja se on järven suurin saari.
Saari kuuluu osana Manitoban provinssin ekologisten suojelualueiden ohjelmaan. Reindeer Islandin ekologinen suojelualue oli ensimmäinen laatuaan Manitobassa, se perustettiin toukokuussa 1976 The Crown Lands Actin nojalla. Nykyisin aluetta suojaa vuonna 1981 säädetty Ecological Reserves Act.
Saaren luonto muodostuu eristyksiin jääneistä havumetsäsaarekkeista sekä ylävillä mailla sijaitsevista suoalueista. Kasvistoon kuuluvat muun muassa katajat sekä marjakuuset.
Merileopardi
Merileopardi ("Hydrurga leptonyx") on Eteläisessä jäämeressä elävä varsinaisiin hylkeisiin kuuluva hyljelaji. Se voi kasvaa jopa 3,5 metrin pituiseksi. Merileopardit saalistavat krilliäyriäisiä, kalaa, kalmareita, pingviinejä ja muita merilintuja sekä muiden hylkeiden poikasia. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut merileopardin nimen muuttamista "leopardihylkeeksi" lajin taksonomisen aseman selventämiseksi.
Merileopardiurokset kasvavat yleensä 2,5-3,2 metriä pitkiksi ja painavat 200-450 kilogrammaa. Naaraat kasvavat 2,4-3,4 metriä pitkiksi ja painavat 225-590 kilogrammaa. Merileopardin etujalat ovat melko kehittyneet, ja se voi käyttää niitä tehokkaasti liikkuessaan maalla, korvahylkeisiin kuuluvien merileijonien tapaan.
Merileopardi elää etupäässä Antarktista ympäröivillä kylmillä merialueilla. Se metsästää pinnan tuntumassa, eikä tee niin syviä sukelluksia kuin muut Antarktiksen hylkeet. Kesäisin se metsästää ajojääalueella viettäen aikansa pääasiallisesti vedessä. Joskus yksilöitä havaitaan kaukana tältä alueelta, havaintoja on tehty muun muassa Uudesta-Seelannista ja Australiasta. Merileopardi elää yksin, mutta lisääntymisaikaan niitä saattaa kerääntyä joukoiksi asti. Pohjoisen jääkarhun tapaan merileopardi on elinalueensa ravintoketjun huippupeto. Pienet merileopardit syövät krillejä ja suuremmat yksilöt pingviinejä ja pieniä hylkeitä. Saalinsa se tappaa ravistelemalla ja iskemällä veden pintaan.
Merileopardi on todettu maailman vaarallisimmaksi hylkeeksi. Se saattaa jahdata ihmistä jäätiköllä jopa satakunta metriä. Syynä voi olla se, että sitä on joko häiritty tai ihminen on tullut liian lähelle. Tiedetään myös tapauksia, jolloin merileopardi on yrittänyt napata ihmisten jaloista heidän noustessaan avannosta. Muutamia tunnettuja tapauksia ovat:
Ehiö
Ehiö on kirje tai kortti, jonka postimaksu on maksettu, ja sen merkiksi siihen on painettu postimerkkiä muistuttava kuva. Ehiö voi olla kortti, postikirje, maksimikortti tai helposti-kuori. Ehiöt keksittiin 1840-luvulla, ja Suomessa ne otettiin käyttöön vuonna 1840. Ehiöistä ei kuitenkaan koskaan tullut niin suosittuja kuin postimerkeistä. Ehiöt ovat kuitenkin jokseenkin suosittuja keräilykohteita.
Populous
Populous on Bullfrog Productionsin vuonna 1989 julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli julkaistiin ensin Amigalle ja Atari ST:lle, myöhemmin PC:lle ja PlayStationille sekä monelle muulle alustalle. Peli oli ensimmäinen nk. jumalpeli-genren edustaja.
Pelaajan tehtävä pelissä on omaksua eräänlaisen jumalolennon rooli ja ohjata erilaisin keinoin pelissä esiintyvää kansaa. Keinoja ovat muun muassa pelimaailman maaston muokkaus, hahmojen manipulointi ja eräänlainen jumalolennon suora ohjaus tai väliintulo. Näillä keinoilla hahmojen luoma sivilisaatio kasvaa ja kehittyy, kunnes se on valmis kohtaamaan toisen, vihamielisen jumalolennon sivilisaation. Populousin lopullinen tavoite on vihollissivilisaation kukistaminen.
Pelin edetessä pelaaja voi hallita erityyppisiä sivilisaatioita, esimerkiksi esihistoriallisia tai keskiaikaisia sivilisaatioita, joilla on omat erityisominaisuudet ja haasteet.
Populousin suunnittelija Peter Molyneux on usein nimitetty yhdeksi genren tärkeimmistä pioneereista Civilization-tietokonepelin luojan Sid Meierin lisäksi.
Peliin on julkaistu myös The Promised Lands laajennus.
Peli on voittanut Golden Joystick Awards -palkinnon "Most Original Game of the Year" kategoriassa.
CU Amiga -lehti on antanut pelille arvosanan 94%.
Angra do Heroísmon piiri
Angra do Heroísmon piiri () on historiallinen Portugalin piiri, joka oli olemassa vuosina 1835–1976.
Angra do Heroísmon piiri sijaitsi Azoreilla. Sen pääkaupunki oli Angra do Heroísmo ja siihen kuuluivat Terceiran, São Jorgen ja Graciosan saaret. Portugalin perustuslain uudistus vuonna 1976 teki Azoreista autonomisen alueen, jolloin myös saarten jakautuminen piireihin lopetettiin.
Foros
Foros (, , ) on pieni kaupunkityyppinen taajama Krimin eteläisessä osassa. Se kuuluu Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan Jaltan kaupunkipiiriin ja sijaitsee noin 42 km Jaltasta ja 48 km Sevastopolista. Asukkaita siellä on 2 185 (2001). Vuonna 2013 taajaman väkiluvuksi arvioitiin 1 994 henkeä.
Mihail Gorbatšovilla oli Forosissa kesähuvila, johon hänet lukittiin arestiin vuoden 1991 vallankaapausyrityksen aikana.
Ponta Delgadan piiri
Ponta Delgadan piiri () on historiallinen Portugalin piiri, joka oli olemassa vuosina 1835–1976.
Ponta Delgadan piiri oli yksi Azorien kolmesta piiristä ja sen pääkaupunki oli Ponta Delgada. Piiri lakkautettiin Portugalin perustuslain uudistuksen yhteydessä vuonna 1976, jolloin Azoreista tehtiin yhdessä Madeiran kanssa autonomisia alueita.
Hortan piiri
Hortan piiri () oli yksi Portugalille kuuluvien Azorien saarten kolmesta piiristä vuosina 1836–1976.
Hortan piirin pääkaupunki oli Horta. Portugalin perustuslain uudistus vuonna 1976 poisti Azorien jakautumisen piireihin, eikä Hortan piiriä ole käytetty virallisissa yhteyksissä sen jälkeen.
Kalifornianmerileijona
Kalifornianmerileijona ("Zalophus californianus") on Tyynenmeren rannikoilla elävä korvahyljelaji. Sen pääasiallinen lisääntymisalue on Kalifornian eteläosassa ja Kalifornian niemimaan alueella Meksikossa, mutta lajia esiintyy myös paljon pohjoisemmassa.
Koulutetut sirkushylkeet, jotka temppuilevat sirkusten ja meriakvaarioiden näytöksissä, ovat perinteisesti juuri kalifornianmerileijonia. Yhdysvaltain merivoimat on kouluttanut näitä hylkeitä myös puolustustarkoituksiin.
Kalifornianmerileijonakoiras voi kasvaa 2,4 metrin pituiseksi ja painaa 400 kiloa. Naaraat jäävät alle kaksimetrisiksi ja keskimäärin painavat 110 kg. Yksilön ikä voidaan laskea sen hampaiden vuosirenkaista. Luonnosta on löydetty 17-vuotias yksilö; vankeudessa laji on elänyt 31-vuotiaaksi.
Kalifornianmerileijonan kanta on vahva, Yhdysvalloissa lähellä kantokykyä. Kokonaispopulaatio on arvioitu noin 355 000 yksilöksi, lisääntymisyhdyskuntia on yhteensä 26 Yhdysvalloissa ja Meksikossa.
Kalifornianmerileijonaan on joskus luettu kuuluvaksi myös kaksi erillään elävää alalajia, Galápagossaarten galapagosinmerileijona ("Zalophus californianus wollebaeki") ja Japaninmeren eteläosan japaninmerileijona ("Zalophus californianus japonicus"), joista jälkimmäinen on kuollut sukupuuttoon 1950-luvulla. Nykyisin nämä kuitenkin usein katsotaan itsenäisiksi lajeiksi.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut kalifornianmerileijonan uudeksi nimeksi "tyynenmerenhyljettä".
Kallikles
Kallikles (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Platonin dialogista "Gorgias", jossa hän toimii Sokrateen vastaväittäjänä oikeudenmukaisuutta koskien, samalla tavoin kuin Thrasymakhos "Valtiossa".
Päinvastoin kuin Thrasymakhoksesta, Kallikleesta ei tiedetä mitään Platonin dialogien ulkopuolella. Periaatteessa on mahdollista, että hän olisi ollut vain Platonin keksintöä. Dialogin mukaan hän oli ateenalainen aristokraatti, jolla oli poliittisia pyrkimyksiä ja yhteyksiä Gorgiaaseen.
"Gorgiaassa" Kallikles puhuu "luonnollisesta oikeudenmukaisuudesta" ja esittää näkemyksen, jonka mukaan vahvimmat ovat parhaita, samoin kuin luonnossa heikommat ovat huonompia. Vahvoille kuuluu siis myös enemmän kuin heikoille. Hän esittää useita esimerkkejä näkemyksensä tueksi. Hän vastusti myös Sokrateen (Platonin) näkemystä siitä, että filosofinen elämäntapa on paras. Hänestä filosofia pilaa ihmisen, jos ihminen altistuu sille nuoruudessaan liikaa. Hänen mukaansa filosofit eivät tunne todellista ihmisluontoa ja valtion lakeja käytännössä.
Timothy B. Schmit
Timothy Bruce Schmit (s. 30. lokakuuta 1947 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko ja laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten urastaan rockmusiikkia esittävän Eagles-yhtyeen basistina ja laulajana. Schmit liittyi Eaglesiin vuonna 1977 korvaten yhtyeestä eronneen Randy Meisnerin. Ennen tätä Schmit oli vaikuttanut pitkään Poco-yhtyeessä, jossa hän oli niin ikään korvannut Meisnerin vuonna 1970, kun tämä oli liittynyt Eaglesiin.
Schmit levytti Eaglesissa ainoastaan studioalbumin "The Long Run" ja livealbumin "Eagles Live" ennen kuin yhtye hajosi syviin erimielisyyksiin vuonna 1980. Yhtyeen hajottua Schmit julkaisi 1980-luvulla kaksi sooloalbumia ja vaikutti taustalaulajana muun muassa Toto-yhtyeen ja Eaglesin rumpalin Don Henleyn levytyksillä. 1990-luvun alussa hän esiintyi The Beatlesin rumpalin Ringo Starrin kokoonpanossa Ringo & His All-Starr Band ennen kuin hän palasi Eaglesin basistiksi vuonna 1994 yhtyeen tehtyä paluun esiintymislavoille 14 vuoden tauon jälkeen.
Schmitin tunnetuin Eaglesissa tulkitsema kappale lienee ”I Can't Tell You Why”, joka nousi ilmestyessään "Billboard Hot 100" -singlelistan kahdeksannelle sijalle. Hänen soolotuotantonsa tunnetuimpia kappaleita ovat ”Boys Night Out” ja ”So Much in Love”. Schmit julkaisi uusimman sooloalbuminsa "Expando" vuonna 2009.
São Miguel
São Miguel on yksi Portugalille kuuluvien Azorien saarista. Se on niistä suurin sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan, ja siellä sijaitsee saarten suurin asutuskeskus, Ponta Delgada.
São Miguelin pinta-ala on 759 km². Se on idästä länteen 90 kilometriä pitkä. Saari on kahdeksasta viiteentoista kilometriä leveä. Asukkaita siellä on noin 140 000. Koko väestöstä noin 30 000 asuu Ponta Delgadassa.
São Miguelin saari muodostui 50 000 vuotta sitten kahdesta saaresta, kun silloisen läntisen saaren tulivuori purkautui ja yhdisti saaret. Nykyään tämä tulivuori tunnetaan romahtaneena "Sete Cidades"in kalderana. Saari on edelleen tuliperäinen ja siellä on paljon kuumia lähteitä ja rikkipitoista vettä.
Saarella on myös paljon sammuneita kraattereita, joissa on tulivuorijärviä. Näistä kuuluisimpia ovat saaren länsipäässä olevat Lagoa das Sete Cidadesin kaksoisjärvet "Lagoa Azul" ja pienempi "Lagoa Verde". Järvien välistä kulkee tie Sete Cidadesin pikkukaupunkiin. São Miguelin saaren kolmanneksi suurin kraatterijärvi Lagoa do Fogo on myös kuuluisa nähtävyys. Sen 950 metriä korkealta näköalapaikalta voi nähdä saaren pohjoisrannalla olevan Ribeira Granden kaupungin. Saaren korkein kohta on 1 105 metriä korkea Pico da Vara.
São Miguelin saarella on Parque Terra Nostran kasvitieteellinen puutarha.
Kergueleninmerikarhu
Kergueleninmerikarhu ("Arctocephalus gazella") on Eteläisessä jäämeressä ja sen subantarktisilla lähivesillä elävä korvahyljelaji, joka on luettu turkishylkeisiin.
Kerguelinmerikarhukoiras kasvaa 180 senttimetriä pitkäksi ja voi painaa 200 kilogrammaa. Naaraat ovat paljon pienempiä, 120–140 senttimetrin pituisia ja alle 50-kiloisia. Hylje elää yhdyskunnissa, joissa koiraat hallitsevat suuria haaremeita.
Kergueleninmerikarhu on nykyään laajalle levinnyt ja runsaslukuinen. Kokonaislukumäärä on viiden miljoonan yksilön luokkaa, josta noin 95 prosenttia on keskittynyt Etelä-Georgian saarelle. Sen lisäksi yhdyskuntia esiintyy kymmenellä muulla saarella tai saariryhmällä: Eteläisillä Shetlandsaarilla, Eteläisillä Orkneysaarilla, Eteläisillä Sandwichsaarilla, Prinssi Edwardin saarilla, Crozetsaarilla, Kerguelenilla, Heardsaarella, McDonaldsaarilla, Macquariensaarella ja Bouvet’nsaarella. Bouvet’nsaaren yhdyskunta on toiseksi suurin ja käsitti noin 66 000 yksilöä 2000-luvun taitteessa.
1800-luvun lopussa kergueleninmerikarhut olivat sukupuuton partaalla, koska niitä metsästettiin turkin takia. Pieniä määriä hylkeitä säilyi vain Etelä-Georgiassa, Kerguelenilla ja Bouvet’nsaarella.
Okapin eläintensuojelualue
Okapin eläintensuojelualue on Unescon maailmanperintökohde koillisessa
Kongon demokraattisessa tasavallassa, lähellä Sudanin ja Ugandan rajaa. Siihen kuuluu noin viidennes Iturin metsästä. Puistossa on okapeja. Vuonna 1996 arvioitiin, että maailman 10 000–20 000 okapista 3 900–6 350 eli 20–60 % asui tässä puistossa. Puiston sydämenä on vuonna 1928 perustettu riista-asema, joka toimitti aikoinaan okapeja Euroopan ja Pohjois-Amerikan eläntarhoihin.
Okapien lisäksi puistossa elää monia muitakin uhanalaisia lajeja, kuten metsänorsuja ja 13 lajia apinoita.
Okapin eläinsuojelualuetta uhkaa seudun perinteinen maanviljely, joka perustuu kaskeamiseen ja aiheuttaa usein metsäpaloja, salametsästys ja kullan etsiminen.
Luontomatkailun toivotaan parantavan tilannetta.
Okapi
Okapi on noin kaksi metriä pitkä ja säkäkorkeudeltaan 1,5–2 metriä. Sen häntä on reilut 30–40 cm pitkä. Paino on 200–250 kg.
Okapin vartalonmuoto muistuttaa hevosta, mutta pää enemmänkin kirahvia. Sen korvat ovat suuret ja höröttävät. Karva on tummanruskea muualta, mutta jalat ja takapuoli ovat mustavalkoraidalliset, kuten seepralla.
Okapit syövät lehtiä, oksia ja hedelmiä. Niitä pidettiin ennen yöeläiminä, mutta nyt tiedetään niiden olevan aktiivisia päivällä. Useimmat tiedot okapien käyttäytymisestä on saatu tarkkailemalla tarhattuja eläimiä. Ne ovat hyvin arkoja, ja havaitsevat tarkoilla näkö- ja kuuloaisteillaan vaarat, ja pakenevat syvälle viidakkoon. Okapien on havaittu käyttävän kommunikoinnissaan myös infraääniä, esimerkiksi okapiemo ja poikanen saattavat infraäännellä ollessaan toisistaan näköetäisyyden ulkopuolella.
Okapit synnyttävät kerralla yhden poikasen, joka painaa noin 20 kiloa. Ne imettävät poikasiaan kuten muutkin nisäkkäät. Naaras synnyttää vasikan 4-5 vuoden välein ja kätkee sen piikkipensastiheikköön.
Polygynia
Polygynia on yleisin muoto polygamiasta eli moniavioisuudesta. Polygynia tarkoittaa tilannetta, jossa yhdellä uroksella on useita naaraita samanaikaisesti. Ihmisellä polygynia, kuten polyandriakin, on jatkuvasti harvinaistunut. Islamissa ja eräissä mormoniryhmissä polygyniaa esiintyy edelleen. Yhteisöissä, joissa polygyniaa esiintyy, se on useimmiten supistunut yläluokkaan ja tavalliset kansalaiset ovat yksiavioisia.
Veimar–Outova-rata
Veimar–Outova-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus Leningradin ja Pihkovan alueilla. Se erkanee Hatsina–Iivananlinna-radasta Veimarissa ja kulkee Peipsijärven rannalla sijaitsevaan Outovaan ().
Rata on osittain entistä Pihkovan ja Narvan välistä 210 kilometriä pitkää rautatietä, jonka Venäjän sotilasviranomaiset rakennuttivat sotilaskäyttöön vuosina 1914–1915. Se liittyi Pietarin puolustukseen ja yhdistyi oleellisesti sotilasviranomaisten rakennuttamaan Kaprionlahden rataan (Koporskaja železnaja doroga), joka yhdisti Veimarin rautateitse Yhinmäen rannikkopatteriin ("Krasnaja Gorka") Suomenlahden rannalla. Tämä sotilasrata valmistui 1915. Ensimmäisen maailmansodan seurauksena radan pohjoispää Narvasta etelään jäi Viron alueelle. Neuvostoliitto joutui rakentamaan radalle uuden linjauksen Slantsysta koilliseen Veimariin, ja alkuperäinen rataosa Slantsysta Viron rajalle purettiin. Rata oli käytössä Pihkovaan asti vuoden 1944 tammikuuhun saakka. Saksalaiset muuttivat radan vuonna 1942 eurooppalaiselle 1435 millimetrin raideleveydelle. Perääntyessään tammikuussa 1944 saksalaiset tuhosivat pahoin radan eteläosan, jota ei enää korjattu Pihkovan ja Outovan väliltä, ja se purettiin vuosina 1946–1947. Muistona tästä Pihkovan ja Narvan välisestä sotilasradasta ovat ratakilometrit, jotka suurenevat Pihkovasta käsin.
Rataosan henkilöliikenne on hyvin vähäistä. Päivittäisiä junayhteyksiä on vain yksi edestakainen vuoro Outovasta Hatsinan kautta Pietarin Baltian asemalle.
Ykspihlajan rautatieasema
Ykspihlajan rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Kokkolan kaupungissa Ykspihlajan kaupunginosassa Keski-Pohjanmaalla rataosalla .
Ykspihlajan ratapiha rajoittuu Kokkolan kantasatamaan ja satamatiehen, sekä Haukiojan asuinalueeseen.
Ratapihalta haarautuu sivuraiteet Kemiran ja Bolidenin teollisuusalueille sekä syväsatamaan. Ratapihalla harjoitetaan lähinnä kantasataman purku- ja lastaustoimintaa ja puutavaran lastausta. Ratapihalla sijaitsee myös Puolustusvoimien lastauslaituri.
Rautatie Kokkolan ratapihalta Ykspihlajaan valmistui 1885. Rautatieaseman toiminnot sijaitsivat aluksi satamakonttorissa. Arkkitehti Bruno Granholmin suunnittelema asemarakennus valmistui nykyisen puutavaravaraston kohdalle vuonna 1900 ja se purettiin käyttämättömänä vuonna 1983. Asemalla toimi posti vielä 1950-luvulla. Asemalla oli suuri tavarahuone sekä huone ja keittiö kirjanpitäjälle ja asemamiehelle.
Henkilöliikenne Kokkolan ja Ykspihlajan välillä alkoi heti radan valmistuttua ja 1920-luvulla päivittäisiä vuoroja oli jo viisi. Henkilöliikenne rataosuudella päättyi ilmeisesti 1970-luvulla. Ykspihlaja muutettiin miehittämättömäksi rautatieliikennepaikaksi vuonna 1973.
Madriu-Claror-Perafitan laakso
Madriu-Claror-Perafitan laakso on Andorran ainoa maailmanperintökohde Unescon luettelossa. Siitä tuli maailmanperintökohde vuonna 2004. Laakso on pinta-alaltaan noin neljä tuhatta hehtaaria eli se kattaa yhdeksän prosenttia Andorran alueesta. Sitä suojellaan, koska alue on pysynyt harvinaisen muuttumattomana 700 vuoden ajan, mikä osoittaa, miten ihminen voi elää tasapainossa Pyreneiden karun luonnon kanssa. Alue muodostuu metsäisistä laaksoista, jäätiköistä ja kalliojyrkänteistä. Siellä on pengerrettyjä peltoja ja kivipolkuja, kesäasumuksia, joihin paimenet ovat muuttaneet laidunkauden ajaksi, ja jäänteitä muinaisista rautasulatoista.
Janita (laulaja)
Janita Maria Ervi (o.s. Raukko 28. joulukuuta 1978 Helsinki) on soul/R&B-artisti. Hän aloitti uransa Suomessa ja muutti vuonna 1996 New Yorkiin. Janita nousi kuuluisuuteen hiteillä ”Jos jäät”, ”Maistan maailmaa” ja ”Oma planeetta”. Janitalle on annettu kaksi Emma-patsasta. Suomen kielellä julkaistuja albumeja ovat "Oma planeetta" (1993), "Sävyjä" (1994), "Tunteita" (2001) sekä "Kokoelma" (2005). Janita on levyttänyt neljä englanninkielistä albumia New Yorkissa. "I’ll Be Fine" -albumi on levytetty myös suomeksi ja julkaistu nimellä "Tunteita". Uusin "Seasons Of Life" -albumi julkaistiin Yhdysvalloissa sekä Japanissa vuonna 2006 ja Suomessa 2007. Janita esiintyi 3. maaliskuuta 2007 Huuma-ohjelmassa.
Janita on osallistunut Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan kaksi kertaa: vuosina 1994 ja 2009. Vuonna 1994 hän osallistui karsintaan kappaleella ”Enkeli” ja vuonna 2009 kappaleella ”Martian”. Vuonna 1994 sijoitus oli kolmas, mutta vuonna 2009 tie puolestaan katkesi jo alkukarsintoihin.
Janita Ervi avioitui tuottaja Tomi Ervin kanssa vuonna 2004 ja he erosivat vuonna 2008, mutta musiikillinen yhteistyö on jatkunut sen jälkeenkin.
Frederick Forsyth
Frederick Forsyth (s. 25. elokuuta 1938) on brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten trillereistään. Kirjailijan tunnettuja teoksia ovat "Shakaali", "Odessan miehet", "Neljäs sopimus", "Paholaisen pelilauta" sekä "Sodan koirat".
Forsyth syntyi Ashfordissa, Kentissä. Koulutuksensa hän sai Tonbridgen koulussa ja Granadan yliopistossa Espanjassa. Hänestä tuli 19-vuotiaana yksi RAF:n historian nuorimmista lentäjistä. Ilmavoimissa Forsyth palveli vuodesta 1956 vuoteen 1958 asti, minkä jälkeen hänestä tuli toimittaja. Ennen siirtymistään Reutersin palvelukseen vuonna 1961 hän työskenteli pienessä sanomalehtitoimituksessa (Eastern Daily Press, Norfolk).
Vuonna 1965 Forsyth siirtyi BBC:n palvelukseen. Heinäkuusta 1967 saman vuoden syyskuuhun hän toimi kirjeenvaihtajana Biafran sodassa. Vuonna 1968 hän poistui BBC:n palveluksesta, koska häntä syytettiin sekä Biafran suosimisesta että asioiden vääristelystä raportoinnissaan. Hän palasi Biafraan freelancerina ja kirjoitti vuonna 1969 kirjan "Biafran tarina". Todellinen menestys seurasi hänen seuraavan teoksensa "Shakaalin" myötä. Sen jälkeen hän on kirjoittanut useita menestysteoksia.
Forsyth on sanonut lopettavansa fiktion kirjoittamisen. Hänen kirjojaan on myyty 70 miljoonaa kappaletta.
Forsythin teoksista on filmatisoitu "Odessan miehet", "Sodan koirat", "Neljäs sopimus" sekä "Shakaali" kahdesti vuosina 1973 ja 1997.
Fabrizio Miccoli
Fabrizio Miccoli (s. 27. kesäkuuta 1979 Nardò, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Miccoli edustaa Maltan Valioliigassa pelaavaa Birkirkaraa.
Italian maajoukkueessa Miccoli pelasi vuosina 2003–2004 kymmenen ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Giórgos Karagkoúnis
Geórgios ”Giórgos” Karagkoúnis (, s. 6. maaliskuuta 1977 Pýrgos, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa englantilaista jalkapalloseura Fulhamia. Karagkoúnis on keskikenttäpelaaja.
Karagkoúniksen ammattilaisuransa ensimmäinen joukkue kaudella 1995–1996 oli kreikkalainen Panathinaikos. Kaudet 1996–1998 Karagkoúnis pelasi kreikkalaisen Apollon Smirnis FC:n riveissä, kunnes teki vuonna 1998 paluun takaisin Panathinaikosiin. Kaudet 2003–2005 hän pelasi italialaisessa FC Internazionale Milanossa. Kaudet 2005–2007 Karagkoúnis pelasi portugalilaisessa SL Benficassa. Vuonna 2007 hän siirtyi takaisin Panathinaikosiin. Karagkoúnis pelasi Panathinikosissa vuoteen 2012. Fulham FC hankki Karagkoúniksen riveihinsä syyskuussa 2012.
Kreikan maajoukkueessa Karagkoúnis on pelannut vuodesta 1999. Hän oli mukana myös vuonna 2004 pidetyissä jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa, missä Kreikka voitti Euroopan mestaruuden.
Kóstas Katsouránis
Konstantínos ”Kóstas” Katsouránis (; s. 21. kesäkuuta 1979 Patras, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa kreikkalaista PAOKia. 183 senttimetriä pitkän Katsourániksen pelipaikka on keskikenttäpelaaja.
Katsouránis aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 Panachaikin riveissä. Vuonna 2002 hän siirtyi AEK Ateenan joukkueeseen, jossa hän nousi maansa parhaiden pelaajien joukkoon. Joukkueen kapteenina toiminut Katsouránis siirtyi kesällä 2006 SL Benficaan, seuraten valmentaja Fernando Santosia. Kolmen Portugalin liigassa pelatun kauden jälkeen hän siirtyi takaisin kotimaansa liigaan. Hän pelasi vuodet 2009–2012 Panathinaikosissa ja on pelannut vuodesta 2012 PAOKissa.
Kreikan maajoukkueessa Katsouránis on pelannut yli 110 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän debytoi maajoukkueessa vuonna 2001 ja oli tärkeässä roolissa Kreikan yllätysmestaruuteen päättyneissä 2004 EM-kisoissa.