hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Les Paul
Lester William Polsfuss, taiteilijanimeltään Les Paul (9. kesäkuuta 1915 Waukesha, Wisconsin – 13. elokuuta 2009 White Plains, New York) oli kitaristi ja lauluntekijä. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan yhtenä tärkeimmistä nykyaikaisen sähkökitaran ja äänitystekniikan kehittäjistä.
Les Paul syntyi Waukeshassa, Wisconsinissa. Hän kiinnostui musiikista kahdeksanvuotiaana ryhtyessään soittamaan huuliharppua. Yritettyään ensin banjon soittoa hän siirtyi kitaraan. 13-vuotiaana Les Paul soitti puoliammattilaisena kitaraa country-yhtyeessä. 1930-luvulla hän työskenteli radiossa jazzmusiikin esittäjänä. Hän julkaisi ensimmäiset levytyksensä vuonna 1936. Les Paul oli tyytymätön 1930-luvun puolivälin sähkökitaroihin, ja alkoi kehittää niitä. Vuonna 1941 hän suunnitteli ja rakensi yhden ensimmäisistä umpirunkoisista sähkökitaroista. 1950-luvulla Les Paul levytti useita vinyylialbumeita, joissa hän säesti jazzlaulajavaimoaan Mary Fordia.
Les Paul oli yksi umpirunkoisen kitaran kehittämisen pioneereista. Hän keksi, että äänen kiertoalttius vähentyi ratkaisevasti eliminoimalla akustinen kaikukoppa suurin piirtein samaan aikaan kuin Leo Fender teki saman havainnon. Hän kehitti kitaran joka koostui höylätystä kakkosneloslaudasta, johan oli kiinnitetty kaula, talla ja sähköosat.
Les Paul oli myös uranuurtaja moniraitaäänityksen ja useiden kaikuefektien kehittäjänä. Hän keksi mm. "Selsync" (Selective Synchronization) menetelmän, jolla haitallinen aikaero valmiin musiikin ja äänitettävän osuuden suorittamisessa vältetään, kun toisto- ja äänityspäät ovat fyysisesti erilliset. Menetelmässä moniraitainen äänityspää voidaan kytkeä halutulta osin toistopääksi jolloin aikaero katoaa.
Hän oli koko aikuisikänsä kiinnitettynä Gibsonin kitaratehtaan kehitysosastoon. Les Paulin kehittämä kitara (Gibson Les Paul), joka siis kantaa myös kehittäjänsä nimeä, on tunnetuimpia sähkökitaramalleja maailmassa. Sen runkomalliin perustuvia kitaroita ovat tuottaneet useat kitaranvalmistajat kuten Gibson, Epiphone, ESP ja Tokai Gakki.
Les Paul esiintyi viikoittain vielä 94 vuoden iässä New Yorkissa, Broadwayllä sijaitsevalla Iridium Jazz Clubilla, vaikka nivelreuma oli jäykistänyt kaksi sormea hänen vasemmasta kädestään. Hän soitti Gibson Les Paulia, jossa on vibrakampi ja hänen itsensä käämittämät mikrofonit.
Les Paul oli Steve Millerin (Steve Miller Band) kummisetä. Hän opetti Millerille perussoinnut tämän ollessa 5-vuotias.
Les Paul kuoli 13. elokuuta 2009 keuhkokuumeeseen.
Viitteet
Michael Stich
Michael Stich (s. 18. lokakuuta 1968) on saksalainen ammattilaisuransa lopettanut tennispelaaja.
Stich voitti ensimmäisen kaksinpeliturnauksensa ammattilaisena 26. helmikuuta 1990 Memphisissä Tennesseessä. Hän saavutti uransa kohokohdan seuraavana kesänä Wimbledonin tennisturnauksessa. Hän järkytti tennismaailmaa ensin semifinaalissa, jossa hän voitti hallitsevan mestarin ja maailmanlistan ykkösen Stefan Edbergin neljässä erässä (4-6, 7-6, 7-6, 7-6), ja sitten finaalissa, jossa hän voitti kolminkertaisen Wimbledon-voittajan Boris Beckerin suoraan kolmessa erässä (6-4, 7-6, 6-4).
Vuonna 1992 Stich saavutti huomattavaa menestystä nelinpelissä. Hän voitti viisi erää ja yhteensä viisi tuntia kestäneen Wimbledonin nelinpelin loppuottelun John McEnroen parina. Ottelu pelattiin loppuun maanantaina, päivää myöhemmin kuin turnaus normaalisti loppuu, ja viimeinen erä päättyi luvuin 19-17. Myöhemmin samana kesänä hän voitti Barcelonan olympialaisissa nelinpelin kultaa parinaan Boris Becker. Stich voitti vuonna 1992 myös Grand Slam Cupin, jonka loppuottelussa Michael Chang hävisi suoraan kolmessa erässä.
Vuoden 1993 kohokohta Stichille oli ATP-mestaruusturnauksen voitto. Finaalissa kaatui Yhdysvaltain Pete Sampras. Stich voitti samana vuonna myös sekä Hopman Cupin että Davis Cupin Saksan joukkueessa.
Stich selviytyi vuoden 1994 Yhdysvaltain avoimissa Grand Slam -turnauksen kaksinpelin finaaliin toista kertaa urallaan mutta hävisi Andre Agassille suoraan kolmessa erässä. Hän oli samana vuonna myös voittamassa World Team Cupia Saksan joukkueessa.
Stichin viimeinen esiintyminen Grand Slam -finaalissa tapahtui vuonna 1996, jolloin hän hävisi Ranskan avointen finaalissa niukasti Jevgeni Kafelnikoville.
Stichin lahjakkuus ja monipuolisuus (hän hallitsi yhtä lailla sekä syöttö-volley-pelin että pelin takalinjalla) tekivät hänestä yhden harvoista pelaajista, jotka ovat onnistuneet voittamaan turnauksia kaikilla alustoilla. Hän voitti ammattilaisurallaan yhteensä 18 kaksinpeliturnausta ja 10 nelinpeliturnausta. Hän oli maailmanlistalla korkeimmillaan sijalla kaksi (vuonna 1993).
Stich lopetti uransa vuonna 1997. Tämän jälkeen hän on omistautunut suurimman osan ajastaan oman AIDS-säätiönsä (Michael Stich -säätiö, die Michael-Stich-Stiftung) toimintaan. Stich on ollut naimisissa kahdesti, vuodesta 1992 vuoteen 2003 saksalaisnäyttelijä Jessica Stockmannin kanssa ja vuodesta 2005 Alexandra Rikowskin kanssa.
Suzanne Vega
Suzanne Nadine Vega (s. 11. heinäkuuta 1959 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen folkmuusikko ja laulaja-lauluntekijä. Hänen tunnetuimpia hittejään ovat olleet "Tom's Diner" ja "Luka", molemmat vuodelta 1987.
Suzanne Nadine Vega syntyi 11. heinäkuuta 1959 Santa Monicassa Kaliforniassa. Hänen vanhempansa erosivat pian Suzannen synnyttyä ja hänen äitinsä meni uusiin naimisiin puertoricolaisen kirjailijan kanssa, jolta Suzanne sai sukunimensä. Perhe muutti New Yorkin Itä-Harlemiin. Vega luki lapsena paljon ja kirjoitti runoutta. Hän opetteli soittamaan kitaraa 11-vuotiaana ja kirjoitti ensimmäisen laulunsa 14-vuotiaana.
Vega kävi New Yorkissa taidelukiota ja opiskeli siellä modernia tanssia. Koulun jälkeen hän kuitenkin ryhtyi muusikoksi. Hän opiskeli englantia Barnard Collegessa ja esiintyi New Yorkissa pienissä klubeissa. Hän teki ensimmäisen levytyssopimuksensa 1984. Vegan esikoisalbumi "Suzanne Vega" (1985) poikkesi folk-musiikin silloisen valtavirran tyylistä ja sai hyvät arvostelut. Vegan musiikillinen tyyli kehittyi edelleen hänen seuraavilla levyillään "Solitude Standing" (1987), jonka kappaleista "Luka" ja "Tom's Diner" tuli hittejä, sekä "Days of Open Hand" (1990).
Vega on saanut musiikillisia vaikutteita muun muassa Astrud Gilbertolta, Leonard Cohenilta, Lou Reedilta ja Lotte Lenyalta. Hänelle on tyypillistä surumielinen ja mutkaton laulutyyli, jossa ei ole vibraattoa, ja hänen sanoituksensa ovat kirpeän runollisia ja tiiviitä, mutta eivät suoran poliittisia.
Vuonna 1994 Vega sai ensimmäisen lapsensa Mitchell Froomin kanssa, jonka kanssa hän oli naimisissa 1995–1998.
Vegan kappaletta "Tom's Diner" (1987) käytettiin MP3-pakkauksen ensimmäisenä referenssibiisinä.
Nimikkopuu
Nimikkopuu (joskus myös elämänpuu) on ihmistä varten istutettu puu. Puuntaimi istutetaan yleensä jo varhain, joskus jo pian syntymän jälkeen. Puu kuvaa ihmisen elämää ja kukoistusta.
Myös poliitikot tai suurmiehet istuttavat toisinaan nimikkopuun esimerkiksi ulkomaanmatkalla. Tällöin kyse on pelkästään vertauskuvallisesta teosta, johon yleensä ei liity mytologiaa. Puu saattaa kuvata rauhaa tai yhteistyötä.
Joissakin perinteissä uskotaan myös, että nimikkopuun ja ihmisen välillä vallitsee kohtalonyhteys. Nimikkopuun hyvinvointi parantaa myös ihmisen hyvinvointia, kun taas puun vahingoittuminen vahingoittaa myös ihmistä. Pitkäikäisen puun toivotaan pidentävän myös ihmisen elinikää. Joskus nimikkopuuhun on merkitty ihmisen kannalta tärkeitä tapahtumia. Jos ihminen kuolee ennen puutaan, voi puu säilyä ikään kuin muistomerkkinä ihmisestä.
Nimikkopuita tunnetaan monissa kulttuureissa, myös suomalaisilla.
Jomali
Jómali oli islantilaisen Bósin saagan mukaan bjarmien jumala. Saagan mukaan Jómalille oli pystytetty patsas, jolle uhrattiin arvometalleja. Patsaan kaulassa oli kultaketju, päässä kruunu, ja kädessä malja täynnä hopeaa.
Sana Jómali on todennäköisesti sukua suomen sanalle jumala. Bjarmit olivat itämerensuomalainen, mahdollisesti Vienanmeren rannalla asunut kansa.
The Hedonistic Imperative
The Hedonistic Imperative (Hedonistinen imperatiivi) on David Pearcen julkilausuma, jossa hän perustelee tietoisten olentojen kokeman fyysisen ja psyykkisen kärsimyksen poistamista maailmasta muun muassa geenimuuntelun, nanotekniikan ja neurolääketieteen avulla.
Pearce perustelee kantaansa utilitaristisesti siten, että jos onnellisuus oletetaan yhtäläiseksi arvon kanssa, päämääränämme tulisi olla kaiken kärsimyksen poistaminen ja jatkuvan onnellisuuden mahdollistaminen kaikille tietoisille olennoille, mikäli pystymme valitsemaan kuinka paljon kärsimystä ja onnellisuutta aiomme tulevaisuudessa säilyttää.
Ekstropianismi
Ekstropianismi tai pelkästään ekstropia on transhumanistinen suuntaus, jonka filosofi Max More määritteli "Ekstropian periaatteissa". Ekstropianismi painottaa erityisesti jatkuvaa kehitystä, itsemuuntelua, käytännöllistä optimismia, älykästä teknologiaa, avointa yhteiskuntaa sekä yksilöllistä ja rationaalista ajattelua.
Ekstropia-sanan määritteli Tom Bell (T. O. Morrow) vuonna 1988 tarkoittamaan elävän organismin tai systeemin älykkyyttä, vitaliteettia, järjestystä sekä halua ja kapasiteettia kasvaa ja kehittyä. Ekstropia on metafora, eikä se siten ole suoraan entropian vastakohta.
Falkenbach
Falkenbach on saksalainen Vratyas Vakyasin folk/viking metal -yhtye.
Falkenbach perustettiin vuonna 1989, jolloin ensimmäinen demo, "Havamal", julkaistiin. Demo sisälsi kolme kappaletta puhdasta folk-musiikkia. "Havamal" -demoa tehtiin vain yhdeksän kappaletta. Vuoteen 1995 mennessä demoja oli tehty kolme: "Skinn Av Sverði Söl Valtiva", "Læknishendr" ja "Ásynja". Bändi aloitti "Havamal" -demoa lukuun ottamatta raa'alla tyylillä black- ja death metal-vaikuttein. Falkenbach on julkaissut 9 demoa, 9 kappaletta kutakin, mutta Laeknishendr -demoa tehtiin 33 kappaletta. Promo '95 -äänitettä tehtiin arviolta 100-200 kappaletta.
Markus Tuemmers alkoi soittaa kitaraa Crimson Gates-nimisessä bändissä vuonna 1991. Bändi teki kaksi julkaisematonta demoa ja kaksi live-esiintymistä. Yhtye hajosi vuonna 1994.
Vuonna 1995 alkoivat bändin debyyttialbumin, "Firebladen", äänitykset, mutta ne keskeytyivät äänitystavaroiden yhteydessä tulleiden ongelmien takia. "Firebladea" ei koskaan julkaistu ja saman vuoden joulukuussa alkoi ...En Their Medh Riki Fara...-albumin tekeminen.
Markus Tuemmers, eli taiteilijanimeltään Vratyas Vakyas (vapaamuotoisesti käännettynä "etsivä kulkija") on melko mysteerinen henkilö, sillä hänestä on julkaistu ainoastaan yksi kuva Falkenbachin ensimmäisen levyn, "...En Their Medh Riki Faran", sisälehdellä. Painos oli kuitenkin huonolaatuinen, ja levystä tehtiin toinen painos ilman kuvaa. Nykyisin Vratyas Vakyas asuu Düsseldorfissa, Saksassa.
Tähän mennessä Falkenbach ei ole tehnyt yhtään live-esiintymistä, mutta Tuemmers on löytänyt yhtyeeseen muutaman vierailevan soittajan, minkä vuoksi on mahdollista, että yhtye esiintynee joskus myös lavalla.
Yhtyeen kappaleiden sanoitukset sisältävät vaikutteita Eddasta, mytologisesta, sankarillisesta ja aforismisesta islantilaisesta runoudesta 1200–1300-luvuilta. Esimerkiksi kappaleen ""Infernum"" sanat ovat peräisin Tacituksen Germania -teoksesta. Sanoitukset käsittelevät Skandinavian Asatru-pakanauskontoa ja sen Vartan-elämänfilosofiaa. Falkenbachin kolmen ensimmäisen levyn nimet on lainattu suoraan alkuperäisestä Eddasta.
Tuemmersilla on myös oma levy-yhtiö, Skaldic Art Productions. Vuonna 2006 Skaldic Art Productions julkaisi "An Hommage to Falkenbach" -tribuuttialbumin, jota tehtiin 500 kappaletta. Levyllä soittavat mm. Eluveitie, Vinterriket, Hildr Valkyrie.
Falkenbachin kahdella viimeisimmällä levyllä soittavat Tuemmersin lisäksi kolme jäsentä Vindsval-yhtyeestä: "Tyrann" (laulu), "Hagalaz" (kitara) ja "Boltthorn" (rummut).
Yhtyeen logon on tehnyt Christophe Szpajdel.
Yli kahdenkymmenen vuoden uransa aikana Falkenbach ei ole tehnyt ainuttakaan live-esiintymistä.Demot
Harlan Ellison
Harlan Jay Ellison (27. toukokuuta 1934 – 27. kesäkuuta 2018) oli useasti palkittu yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti lyhyistä novelleistaan, esseistään ja kritiikeistään. Suurin osa hänen tuotannostaan lasketaan kuuluvaksi tieteiskirjallisuuteen, vaikka hän itse luokittelikin tuotantonsa mieluummin maagiseksi realismiksi tai surrealistiseksi fantasiaksi. Hän kirjoitti kaikki tarinansa Olympia-merkkisillä kirjoituskoneilla. Ellison myös kertoi inhoavansa Internetiä, koska hänen mukaansa se tappaa kirjat. Ellisonilla oli tapana käyttää salanimeä Cordwainer Bird sellaisissa tapauksissa, joissa hän koki, että jokin hänen teoksensa on muokattu tunnistamattomaan muotoon.
Ellison työskenteli myös konsulttina televisiosarjoissa "Pelon rajalla" ja "Babylon 5", kirjoitti novelleja kirjakauppojen ikkunoissa ja sai potkut Disneyltä ensimmäisenä työpäivänään. Lisäksi hänet tunnettiin ärhäkkäästä luonteestaan. Kerran Ellison nujakoi erään miehen kanssa sillä seurauksella, että tämän lantio murtui. Hän myös lähetti postitse kuolleen eläimen eräälle vihamiehelleen. Hän asui viidennen vaimonsa kanssa Los Angelesissa, Kaliforniassa ennen kuolemaansa.
Ellisonille myönnettiin Writers Guild of America -palkinto "Star Trek" -sarjan jakson "The City on the Edge of Forever" alkuperäisestä televisiokäsikirjoituksesta.
Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Alfredo Binda
Alfredo Binda (11. elokuuta 1902 – 19. heinäkuuta 1986) oli italialainen ammattipyöräilijä, joka luetaan lajin historian parhaiden joukkoon.
Binda vietti nuoruutensa Nizzassa, Etelä-Ranskassa. Hän siirtyi ammattilaiseksi 1922 ja kaksi vuotta myöhemmin hänen muuttaessaan Ranskasta Bindalla oli koossa jo 38 voittoa. Hän voitti urallaan Giro d'Italian viisi kertaa - edelleen voimassa oleva ennätys, jota ovat myöhemmin sivunneet maanmies Fausto Coppi ja belgialainen Eddy Merckx. Binda keräsi "Girossa" huimat 41 etappivoittoa. Tämän ennätyksen rikkoi lopulta Mario Cipollini vasta vuonna 2004. Alfredo Bindan ylivoimasta 20- ja 30-lukujen vaihteessa kertovat hänen kaksi rikkomatonta ennätystään: vuoden 1927 kilpailussa 12 etappivoittoa 15:stä mahdollisesta ja 1929 8 peräkkäistä etappivoittoa. Maglia rosaa eli johtajan vaaleanpunaista paitaa Binda piti yllään 60:llä etapilla.
Ylivoimaisuutensa takia vuonna 1930 Alfredo Bindalle maksettiin 22 500 puntaa (kokonaisvoitosta ja muutamasta etappivoitosta saatavaa palkintorahaa vastaava summa), jotta hän ei osallistuisi Giroon. Binda osallistuikin tuona vuonna Ranskan ympäriajoon ja voittikin kaksi etappia. 1933 Binda voitti "Vuorten valtias" -kategorian eli kilpailun parhaan mäkimiehen tittelistä, josta kilpailtiin tuolloin ensimmäistä kertaa.
Binda loisti myös maailmanmestaruuskilpailuissa: hän voitti maailmanmestaruuden kolme kertaa - ennätys, jota ovat myöhemmin sivunneet Rik Van Steenbergen, Merckx ja Óscar Freire. Italian mestaruuden hän voitti neljä kertaa, Giro di Lombardian niin ikään neljästi ja Milano–San Remon kahdesti. Voittoja Binda keräsi kaiken kaikkiaan 115.
Murrettuaan reisiluunsa 1936 Binda lopetti aktiiviuransa. Hänen uusi roolinsa oli Italian maajoukkueen valmentaja - ja siinä Binda viihtyikin lopulta 22 vuotta.
Maglia rosa
Maglia rosa eli "vaaleanpunainen paita" on kolmiviikkoisen pyöräilyn etappikilpailun Giro d'Italian eli Italian ympäriajon tärkeimmän ja arvostetuimman kategorian voittajalle jaettava paita. Sitä pitää yllään kilpailija, joka johtaa kokonaiskilpailua eli on käyttänyt vähiten aikaa jo ajettuihin etappeihin. "Maglia rosan" historia alkaa vuonna 1931, jolloin päätettiin helpottaa kilpailun seuraamista pukemalla kokonaiskilpailun johtaja "Giron" alkuperäisen organisoijan, italialaisen päivälehden Gazzetta dello Sportin sivujen väriseen paitaan. Ensimmäisenä sen puki päälleen Learco Guerra, vuoden 1931 Giron ensimmäisen etapin voittaja.
Ranskan ja Espanjan ympäriajoissa vastaavat kokonaiskilpailun ykkösen paidat ovat väreiltään keltainen (ransk. "maillot jaune") ja kullanvärinen (esp. "camiseta oro").
Muut Italian ympäriajossa nähtävät paidat ovat:Aiemmin käytössä olleet paidat:
Unikeonpäivä
Unikeonpäivä, monissa maissa nimeltään "seitsemän nukkujan päivä", on vanha kristillinen merkkipäivä, jolla muistettiin Efesoksen seitsemää unikekoa. Legendan mukaan nuorukaiset pakenivat 200-luvulla kristittyjä vainonnutta keisari Deciusta luolaan ja heräsivät vasta 200 vuotta myöhemmin.
Unikeonpäivä on muun muassa Saksassa, Tanskassa, Englannissa ja Virossa 27. kesäkuuta. Sen sijaan Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa se on kuukautta myöhemmin, 27. heinäkuuta.
Päivä on ollut Hemminki Maskulaisen virsikirjan kalenterissa vuodelta 1652, mutta lienee Suomessa vietetty jo keskiajalla. Aikoinaan se oli Suomessakin kesäkuun lopulla, mutta siirrettiin 1720-luvulla nykyiselle päivälleen.
Tunnetuin perinne on Naantalissa vietettävä Naantalin Unikeonpäivä jossa valitaan valtakunnan virallinen Unikeko. Naantalissa tapahtuman juuret ulottuvat 1880-luvulle ja nykyisessä muodossaan, jossa valitaan vuosittain Unikeko, se on ollut vuodesta 1959 lähtien.
Viime vuosina myös muissakin kaupungeissa on alettu valita vuoden unikekoja. Salossa valitaan Salon vuoden unikeko. Perinne on alkanut vuonna 1983. Vuonna 2004 Salon vuoden unikeoksi valittiin kaupunginjohtaja Matti Rasila. Manamansalon vuoden unikeko vuonna 2004 oli entinen ulkomaankauppaministeri Paula Lehtomäki.
Death Cult Armageddon
Death Cult Armageddon on norjalaisen Dimmu Borgir -yhtyeen kuudes albumi. Se äänitettiin keväällä 2003 ja julkaistiin saman vuoden loppupuolella. Levyyn sisältyvästä ”Progenies of the Great Apocalypse” -kappaleesta on julkaistu myös video. Osalla albumin kappaleista on mukana Prahan filharmoninen orkesteri. Levyn kappaleet on laulettu englannin kielellä lukuun ottamatta ”Vredesbyrdiä” ja ”Allehelgens død i Helveds Rikeä”, jotka ovat norjankielisiä.
Immortal-yhtyeen Abbath vieraili levyllä kappaleissa ”Progenies of the Great Apocalypse” ja ”Heavenly Perverse”.
Juha Vainio -palkinto
Juha Vainio -palkinto on vuosittain merkittävälle suomalaiselle sanoittajalle Kotkan Meripäivillä annettava palkinto. Palkintorahat luovutetaan kotkalaisen sanoittajan ja laulajan Juha Vainion nimeä kantavasta, tämän kuolinvuonna 1990 perustetusta rahastosta. Rahastoa hallinnoivat Kotkan kaupunki sekä Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis -yhdistys. Myös Juha Vainion perikunnalla on edustajansa hallituksessa. Palkinnon rahallinen suuruus on 6 000 euroa (aiemmin 30 000 markkaa). Palkinto on jaettu 25 kertaa. Sen on saanut yhteensä 28 ihmistä, 23 miestä sekä viisi naista.
Sanoituspalkinnon lisäksi on kahdesti jaettu myös erityinen elämäntyöpalkinto mittavasta urasta sanoitusten parissa. Sen ovat saaneet Sauvo ”Saukki” Puhtila (2002) ja Jukka Virtanen (2008).
Heikki Salo (muusikko)
Heikki Jari Salo (s. 9. marraskuuta 1957 Lapua) on suomalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän on tullut tunnetuksi Miljoonasade-yhtyeen keulakuvana. Salo julkaissut kolme soololevyä, joista viimeisin on "Hiili" vuodelta 2012. Omien levyjen lisäksi hän on tehnyt tekstejä useille eri artisteille. Heikki Salo on kirjoittanut myös näytelmiä, tv-sketsejä, televisio- ja radio-ohjelmia, lehtipakinoita ja kirjoja.
Salo teki vuonna 1999 Janne Louhivuoren kanssa lastenlevyn "Omskista". Levy poiki "Pikku Kakkosessa" esitetyn sarjan Herra Heinämäen Lato-orkesteri. Vuonna 2004 Herra Heinämäen Lato-orkesterilta ilmestyi "Ilosofiaa!" -albumi, jolla Salon ja Louhivuoren lisäksi soittavat basisti Mikko Löytty ja rumpali Jouko Mäki-Lohiluoma. Seuraava albumi "Nyree näkkäri" ilmestyi marraskuussa 2007.
Salo on tullut tunnetuksi myös kokoonpanosta SaloRantala Soi!, jossa hänen kanssaan soittaa Trio Töykeät -yhtyeen pianisti Iiro Rantala. Kaksikko on julkaissut kaksi albumia.
Heikki Salo on vetänyt myös sävellys- ja sanoituskursseja vuodesta 1987. Salon laululyriikan oppikirja "Kahlekuningaslaji" ilmestyi 2006. Oppikirja on ensimmäinen suomenkielinen laululyriikkaa käsittelevä teos. Kirjan on kuvittanut Jarkko Martikainen.
Salo on naimisissa näytelmäkirjailija-ohjaaja Sirkku Peltolan kanssa ja heillä on vuonna 1991 syntynyt tytär Pilke sekä 1998 syntynyt poika Valentin. He asuvat Tampereen Pispalassa runoilija Lauri Viidan synnyintalossa.
Maailmanpylväs
Maailmanpylväs on myyttinen maan taivaan yhdysside ja taivaankannen tukipilari. Maailmanpylvääksi kutsutaan myös tällaista kuvaavaa kulttiesinettä, esimerkiksi puupaalua tai kivipylvästä. Maailmanpylvään asemassa voi olla myös maailmanpuu, pyhä vuori, köysi, tikapuut tai jono nuolia. Maailmanpylväs sijaitsee useimmiten maailman keskellä.
Ihmiset ovat jo ihmislajin syntymästä saakka halunneet kohota ylemmäs, kohti jumalallisena pidettyä taivasta. Monissa myyteissä taivaan ja maan välillä on yhteysväylä, joka mahdollistaa tämän kohoamisen niin tarusankareilta kuin tietäjiltäkin. Maailmanpylväs lienee kuviteltu aluksi lähinnä yhteysväyläksi, ja vasta myöhemmin sille on tullut myös tukipilarin ja erottajan merkitys.
Monissa myyteissä maailman alussa vallitsi aika, jolloin jumalallinen maailma oli täysin yhteydessä ihmisten maailmaan. Elämä oli loputonta ja onnellista, ja jumalolentojen toimet loivat maailmaa. Yhdysside kuitenkin katkeaa, maailmanpylväs tai -puu kaadetaan. Myös suomalaisessa tarustossa kaadetaan iso tammi, jonka jälkeen maailma on vasta valmis. Yhdyssiteen katkettua maailmasta katoavat täydellisimmät puolet, jumalallinen, toispuolinen maailma etääntyy tämänpuoleisesta.
Psykohistorioitsijat, kuten Lloyd DeMause, ovat tulkinneet maailmanpuu- ja maailmanpatsasmyytit vauvan syntymän symboliksi. Synnytystuskat ja vauvan muistot syntymästään ja ponnistuksistaan synnytyskanavan ja emättimen läpi ovat saaneet tällöin merkityksen maailman syntymyyttinä, mutta vasta napanuoran katkaiseminen - maailmanpylvään tai maailmanpuun kaataminen - tekee lapsesta valmiin, itsenäisen yksilön. Yhdyssiteen katkettua vauvan elämästä katoavat viimeiset siteet äitiinsä ja raskaudenaikaiseen kohdun turvaan, mutta samalla lapsesta on tullut oma itsensä eikä hän enää ole osa äitiään.
Taivasta on muinoin pelättykin. Ehkä maanviljelyyn siirtyminen on saanut ihmiset ajattelemaan, että taivaan kuuluukin olla ylhäällä, eikä suinkaan maan päällä. Maanviljelyyn ja kiinteään asumiseen siirryttäessä säistä on oltu yhä riippuvaisempia, ja ukkosesta on tullut pelätty jumaluus. Luontokäsitys on muuttunut: kun osaa luonnosta on voitu alkaa hallita, loppu on haluttu sulkea ulkopuolelle. Tähän pelottavaksi muuttuneeseen ulkopuoliseen on koettu tietysti myös etäinen, jumalainen taivas. Käsitykset maailmanpylväästä ovat saaneet uutta merkitystä maan ja taivaan erottajana. Taivas on usein käsitetty kuvuksi eli taivaankanneksi, joka voisi murskata maan ja ihmiset alleen pudotessaan, ja maailmanpylvään on katsottu voivan suojella maata tukemalla taivaankantta. Eurooppalaiset ovat pelänneet taivaankantta ainakin keskiajalta siihen asti, kun siihen uskominen on lakannut.
Monilta kansoilta tiedetään maailmanpylvästä esittäviä rakennelmia. Suomen kielisukulaisilta tunnetaan maailmanpylvästä kuvaavia puupaaluja. Muinais-Saksalaisilla on tarinan mukaan ollut maailmanpylvästä esittävä Irminsul-pylväs ja pyhäkkö, jonka kristityt kuitenkin tuhosivat.
Disco (yhtye)
Disco on suomalainen yhtye, joka tekee melankolista, vahvasti koneilla maustettua popmusiikkia. Yhtye on julkaissut urallaan neljä studioalbumia sekä yhden kokoelman. Discon tunnetuimpia kappaleita ovat ”Ilkeitä asioita”, ”Sanon sinulle”, ”Ketä sinä odotat”, ”Levottomat tuulet” ja ”Aurinko laski”.
Discon jäsenet olivat vuoteen 2015 asti solisti Aki Eronen ja kitaristi Olli Halonen. Halonen jättäytyi yhtyeestä kevään 2015 singlejulkaisun myötä. Molemmat ovat säveltäneet ja sanoittaneet suurimman osan yhtyeen kappaleista. He ovat myös sovittaneet ja tuottaneet kappaleitaan.
Disco-yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”Hei älä luule” vuonna 1999. Esikoisalbumi "Ilkeitä asioita" julkaistiin toukokuussa 2000 ja se nousi yhdeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan 40. sijalle. Sitä myytiin noin 5000 kappaletta. Albumin suurimmaksi hitiksi nousi sen nimikappale, joka sijoittui parhaimmillaan singlelistan 12:nneksi ja oli 14:nneksi soitetuin radiokappale.
Toinen albumi "Musta sydän" julkaistiin toukokuussa 2002 ja siitä tuli yhtyeen toistaiseksi menestynein albumi. Se oli albumilistalla yhteensä 38 viikkoa ja sitä myytiin julkaisuvuonnaan lähes 60 000 kappaletta. Jokainen levyltä julkaistuista neljästä singlestä (”Sanon sinulle”, ”Ketä sinä odotat”, ”Levottomat tuulet” ja ”Tiedän että me palataan”) nousi radioiden neljän soitetuimman kappaleen joukkoon.
Maaliskuussa 2004 julkaistiin Discon kolmas albumi "Pitkän päivän matka yöhön". Albumi ei ollut edeltäjänsä kaltainen menestys, eikä se sijoittunut albumilistalle kuin viideksi viikoksi, parhaimmillaan 20:nneksi. Albumin menestynein singlejulkaisu oli ”Toiseen suuntaan” -kappale, joka oli parhaimmillaan toiseksi soitetuin radiokappale. Yhtye jäi elokuussa 2004 päättyneen kiertueen jälkeen määrittelemättömän pitkälle tauolle.
Yhtye palasi tauolta kesäkuussa 2006 jolloin julkaistiin neljännen albumin ensisingle ”Aurinko laski”. Itse albumi "Vihaa, rakkautta vai jotain muuta" julkaistiin syyskuussa 2006 ja sitä oli työstämässä myös muun muassa Kent-yhtyeen Sami Sirviö.
Neljännen levyn jälkeen yhtye piti jälleen pidemmän tauon. Seuraava julkaisu oli vuonna 2009 julkaistu kokoelmalevy "1999–2009", jolla yhtye juhlisti kymmenvuotista uraansa.
Kokoelman jälkeen yhtye vietti jälleen usean vuoden ajan hiljaiseloa, vaikkei se missään vaiheessa hajonnutkaan. Uusi single ”Pimeällä puolella” julkaistiin toukokuussa 2015. Singlen julkaisun myötä Olli Halonen vetäytyi yhtyeestä hänen siviilityökiireidensä vuoksi.
Aki Eronen
Aki Eronen (s. 14. maaliskuuta 1976 Joensuu) on Disco-yhtyeen laulaja sekä sanoittaja ja säveltäjä bändikaverinsa Olli Halosen kanssa. Eronen on asunut Kerimäellä ja käynyt lukion Savonlinnassa.
Vuonna 2005 Aki opiskeli ja Disco oli tauolla. Hän harrastaa jalkapalloa ja asuu Helsingissä.
Paitsi muusikkona, Eronen on työskennellyt myös lentäjänä.
Aki Erosen tuotanto Fono.fi-äänitetietokannassa
Olli Halonen
Olli Halonen (s. 11. huhtikuuta 1975 Kitee) on Disco-yhtyeen jäsen. Olli keskittyy yhtyeessä soittamiseen, ja hän säveltää ja sanoittaa yhtyekumppaninsa Aki Erosen kanssa Discon kappaleet.
Olli on ammatiltaan näyttelijä sekä muusikko. Hän asuu Helsingissä ja harrastaa aikidoa, akrobatiaa, mäkihyppyä sekä rullalautailua.
Olli teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa FC Venus.
Olli aloitteli muusikkouraansa rumpalina kiteeläisyhtyeessä Metoyer noin vuonna 1987. Yhtye soitti raskasta metallia ja sen kaikki jäsenet olivat alle 15-vuotiaita. Yhtye teki vain muutaman keikan. Yhtyeen kitaristina toimi sittemmin Nightwishin miksaajana vaikuttanut Tero Kinnunen.
Rasputina
Rasputina on yhdysvaltalaisen Melora Creagerin alun perin luoma sello-rockyhtye, jonka kokoonpanolla on tapana vaihtua levystä toiseen. Tällä hetkellä (2013) muita soittajia ovat Daniel DeJesus ja Dawn Miceli.
Creager toimii yhtyeen vokalistina, kirjoittaa kaikki yhtyeen sanoitukset ja tekee kaikkien albumien kannet. Yhtyeen musiikkia on perinteisesti ollut vaikea luokitella, mutta yleensä sitä kuvaillaan lähinnä synkeänä vaihtoehtorokkina.
Yhtye on ottanut vahvasti vaikutteita viktoriaanisesta ajasta. Tämä näkyy selkeimmin yhtyeen promootiovalokuvissa sekä esiintymisasuissa, joissa näkyy yleensä aikakaudelle tyypillisiä alusasuja kuten korsetteja.
Marja-Leena Kouki
Marja-Leena Kouki (s. 28. huhtikuuta 1945 Pori) on suomalainen näyttelijä.
Kouki on esiintynyt monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, ja hän näyttelee myös teatterissa. Hänet muistetaan ehkä parhaiten roolistaan "Sydän toivoa täynnä" -sarjan Annana.
Marja-Leena Kouki oli naimisissa säveltäjä Toni Edelmannin kanssa. Heidän poikansa on laulaja-näyttelijä Samuli Edelmann. Marja-Leena Kouki on näyttelijä Tapio Koukin sisar ja näyttelijä-teatterinjohtaja Mikko Koukin täti.
Lähde
Eero Aho
Eero-Matti Aho (s. 26. tammikuuta 1968 Oulu) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa teatteri-, elokuva- ja televisiorooleissa. Aho tunnetaan muun muassa Antero Rokan roolista vuoden 2017 "Tuntematon sotilas" -elokuvassa.
Aho kävi kaksi vuotta Kallion lukiota kunnes pääsi 18 vuotta täytettyään Teatterikorkeakouluun vuonna 1986. Hän valmistui vuonna 1991 ja oli kiinnitettynä KOM-teatteriin vuosina 1991–2005. Vuodesta 2005 hän on työskennellyt freelancerina. Aho on näytellyt muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Vuonna 2008 Aho palkittiin parhaana miesnäyttelijänä Marrakechin elokuvajuhlilla Marokossa roolistaan elokuvassa "Käsky". Vuonna 2014 Aho sai Jussi-palkinnon vuoden 2013 parhaana miesnäyttelijänä roolistaan elokuvassa "8-pallo". Vuonna 2015 Aholle myönnettiin Ida Aalberg -säätiön näyttelijäpalkinto. Vuonna 2017 Aho palkittiin Irlannissa Angela Award -palkinnolla Subtitle European Film -festivaaleilla Rokan roolista elokuvassa "Tuntematon sotilas". Aho syntyi Oulussa, mutta varttui Helsingin Pukinmäessä. Hänen isänsä oli veturinkuljettaja ja äiti työskenteli rautatiehallituksessa. Hänellä on kaksi vanhempaa sisarusta. Esiintymistä hän on harrastanut lapsesta saakka.
Vuosina 1994–2006 Aho oli naimisissa näyttelijä Tiina Lymin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä, Iida (s. 1994) ja Ella (s. 1997). Ella pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee myös näyttelijäksi. Vuosina 2008–2013 Ahon naisystävä oli näyttelijä-laulaja Vuokko Hovatta. Kesällä 2017 Aho meni naimisiin toimittaja-juontaja Teresa Meriläisen kanssa He ovat olleet yhdessä vuodesta 2013 ja saivat tyttölapsen helmikuussa 2016.
Tiina Lymi
Tiina Inkeri Lymi (s. 3. syyskuuta 1971 Tampere) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti komediennena ja pitkän uran näyttelijänä.
Tiina Lymi syntyi Tampereella vuonna 1971. Lapsuutensa asuen Tampereen Lielahdessa. Hän kasvoi yksinhuoltajaäitinsä kanssa. Hän muistelee pienenä haaveilleensa poliisin ammatista. Ylioppilaaksi Lymi kirjoitti Tampereen yhteiskoulun lukiosta vuonna 1990. Samana vuonna hän pääsi ensimmäisellä yrittämällä sisään Teatterikorkeakouluun.
Lymin läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen tapahtui hänen ensimmäisessä elokuvaroolissaan vuonna 1993 elokuvassa "Akvaariorakkaus". Siitä hän sai parhaan naispääosan Jussi-palkinnon. Sen jälkeen hän on esiintynyt useissa merkittävissä suomalaisissa elokuvissa, näytelmissä ja televisiosarjoissa. Elokuvista tunnetuimpia ovat "Rikos & Rakkaus", "Nousukausi" sekä "Juoksuhaudantie", televisio-ohjelmista "Vuoroin vieraissa", "Isänmaan toivot", "Tahdon asia", "Syke" sekä "Roba".
Lymi on esiintynyt myös ääninäyttelijänä. Hänen tunnetuin äänihahmonsa on Esmeralda Walt Disneyn piirroselokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja".
Lymi on työskennellyt myös teatteri- ja televisio-ohjaajana. Ensimmäisen teatteriohjauksensa, Juha Lehtolan kirjoittaman perhekomedian "Loppuun asti lystikkäät", hän teki vuonna 2007 Tampereen Työväen Teatterille. Syksyllä 2009 sai Tampereen Työväen Teatterissa ensi-iltansa näytelmä "Susi sisällä", jonka Lymi on paitsi ohjannut, myös kirjoittanut. Samalla tavoin on toteutettu myös Ryhmäteatterin näytelmä "S.O.S. – Save our Souls" (2010). Television puolella hän on ohjannut Yle TV1 -kanavan poliittista satiiria "Ministerin tytär".
Lymi kirjoitti myös kolumnia Aamulehden Ihmiset-liitteeseen.
Tiina Lymi oli naimisissa 12 vuotta näyttelijä Eero Ahon kanssa vuoteen 2006 saakka. Heillä on kaksi tytärtä, Iida (1994) ja Ella (1997), joista Iida on esiintynyt elokuvassa "Joki" ja Ella yhdessä vanhempiensa kanssa elokuvassa "Juoksuhaudantie" sekä elokuvassa "Käsky". Ella pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee myös näyttelijäksi. Lymi ja Aho esiintyivät uransa aikana useasti yhdessä myös muissa yhteyksissä, kuten KOM-teatterissa ja televisiosarjoissa "Vuoroin vieraissa" ja "Äkkiä Anttolassa".
Lymillä on myös tanssija Aleksi Seppäsen kanssa lapsi, vuonna 2008 syntynyt poika, Reino Orvo Aukusti.
Risto Autio
Risto Juhani Autio (s. 22. elokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja, laulaja ja entinen keskustan kansanedustaja.
Koulutukseltaan Autio on teatteritaiteen maisteri (1995). Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta 1986, Jouko Turkan viimeisinä aikoina siellä. Autio oli kiinnitettynä Helsingin Kaupunginteatteriin 1986–1993.
Autio tunnetaan parhaiten Hannes Luotolan roolista TV1:n "Kotikatu"-sarjasta, jonka ensimmäinen jakso nähtiin 31. elokuuta 1995. Autio oli mukana sarjassa vuoteen 2006 asti, jolloin hän jäi sarjasta pois asetuttuaan ehdolle seuraavan kevään eduskuntavaaleihin. Autio vieraili sarjan jaksossa "Karinin paluu" marraskuussa 2007. Autio teki paluun sarjaan alkuvuodesta 2012. Autio vihjaili halukkuudestaan palata sarjaan jo huhtikuussa 2011 pudottuaan eduskunnasta.
Risto Autio oli myös käsikirjoittamassa "Kotikatua" ja sitä ennen sarjaa "Elämän suola" (TV2). Hän on näytellyt myös teatterissa ja ohjannut esimerkiksi Hyvinkään teatterissa. Lisäksi Autio on käsikirjoittanut Radioteatterille kuunnelmia, kuten "Patterijätkä, Vaikea rakkaus, Pitipäs sattua" ja jaksoja "Laser tutkii rikoksia" -sarjaan. Autio on myös julkaissut cd:n "Kotikatu".
Ennen teatteriuraansa Autio oli stuerttina Finnairilla sekä yrittäjäosakkaana hämeenlinnalaisessa tennisalan kaupassa.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Hausjärvellä silloin asunut Autio valittiin kansanedustajaksi Hämeen vaalipiiristä Suomen Keskustan ehdokaslistalta 4 998 äänellä. Hän oli ehdolla myös 2011 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Hausjärven kunnanvaltuustoon Autio nousi 2009 ja toimi sen jäsenenä vuoteen 2012.
Autiolla on ensimmäisestä avioliitostaan kolme lasta. Autio avioitui uudestaan juhannuksena 2007 ja hänellä on tästä liitosta elokuussa 2007 syntyneet kaksospojat, mutta tämäkin liitto päättyi eroon vuonna 2015. Autio jäi työkyvyttömyyseläkkeelle monilihaskipureuman vuoksi vuonna 2014, mutta voi jatkaa valinnaisia näyttelijän, ohjaajan ja käsikirjoittajan töitä. Hän asuu Hämeenlinnassa ja kuuluu Hämeen taidetoimikuntaan.
Jukka Puotila
Jukka Petri Pauli Puotila (s. 9. syyskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, koomikko ja imitaattori. Hän on työskennellyt Suomen kansallisteatterissa näyttelijänä vuodesta 1984. Hän on myös esiintynyt televisiosarjoissa, elokuvissa ja radiossa.
Puotila on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Ruusun aika", "Kotikatu" ja "Yökyöpeli".
Vuonna 2015 Puotila sai Pro Finlandia -mitalin.
Puotilasta julkaistiin 18. helmikuuta 2016 Taina Westin kirjoittama "Tänä iltana Jukka Puotila" -elämäkertakirja, WSOY.
Puotila sairastui elokuussa 2015 syöpään, mutta on palannut jo teatterilavalle Suomen kansallisteatteriin.
Sinikka Nopola
Sinikka Nopola (s. 26. marraskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kirjailija, pakinoitsija ja kolumnisti.
Nopola syntyi Helsingissä, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tampereella. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa humanististen tieteiden kandidaatiksi. Nopola työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 1979–1985. Hän on ollut vapaa kirjailija ja journalisti vuodesta 1985 alkaen. Nopolalla on yksi poika. Nopola asuu Helsingin Lauttasaaressa.
Nopola kirjoittaa sekä aikuisille että lapsille. Hän on kirjoittanut pakinoita ja kolumneja Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen, draamallisia romaaneja hämeen murteella, novelleja, kuunnelmia, näytelmiä, laulutekstejä sekä tv-draamaa.
Yhdessä sisarensa Tiina Nopolan kanssa hän on tehnyt muun muassa lastenkirjasarjoja "Heinähattu ja Vilttitossu" ja "Risto Räppääjä" sekä useita lastennäytelmiä ja -musikaaleja sekä elokuvakäsikirjoituksia. Nopolat sanovat kirjoittavansa kirjat yhdessä istuen ja keskustellen, siksi kirjoissa on niin paljon elävää dialogia.
Kirjoja ovat kuvittaneet Aino Havukainen ja Sami Toivonen (1997–2011) ja vuodesta 2012 Christel Rönns.
Tiina Nopola
Tiina Nopola (s. 5. syyskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen lastenkirjailija.
Nopola on toiminut Helsingin kaupungin palveluksessa sekä erityislastentarhanopettajana. Vuonna 1994 hän siirtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi, ja on kirjoittanut "Siiri"-kuvakirjoja, joissa on Mervi Lindmanin kuvitus sekä sisarensa Sinikka Nopolan kanssa "Heinähattu ja Vilttitossu" ja "Risto Räppääjä"-kirjasarjat.
"Siiri"-sarja sai alkunsa Nopolan tyttären päiväkotimuistoista. Päiväkodissa oli kolme Otto-nimistä poikaa. Ensimmäisessä kirjassa Siiri haluaa kovasti saada koiran. Koiraa ei tule, mutta Siiri ystävystyy kolmen Oton kanssa. "Siiri"-kirjoja on käännetty ruotsiksi ja saksaksi.
Vuonna 2003 Nopola sai sisarensa kanssa Anni Swan -mitalin teoksesta "Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset".Yhdessä Sinikka Nopolan kanssa:
Anaïs Nin
Anaïs Nin (oik. "Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell", 21. helmikuuta 1903 – 14. tammikuuta 1977) oli ranskalainen, kuubalaisille vanhemmille syntynyt kirjailija, joka kirjoitti romaaneja ja novelleja. Nin tunnetaan erityisesti alkujaan omakustanteina julkaistuista päiväkirjoistaan.
Nin syntyi Neuillyssa, Ranskassa 1903. Vuonna 1914 hän muutti äitinsä mukana New Yorkiin, missä hän kävi koulua kunnes palasi myöhemmin Eurooppaan. Ninin ensimmäinen julkaistu teos oli "D.H. Lawrence: An Unprofessional Study" (1932). Kirja johti elinikäiseen ystävyyteen yhdysvaltalaiskirjailija Henry Millerin kanssa.
Toisen maailmansodan alettua Nin palasi New Yorkiin, missä hän julkaisi lisää romaanejaan ja novellejaan. Ne eivät saaneet kriitikoilta tunnustusta, vaikka moni johtava kirjallisuuden hahmo arvostikin niitä. Vuonna 1966 ilmestynyt ensimmäinen osa hänen päiväkirjoistaan toi hänelle vihdoin mainetta kirjailijana. Päiväkirjat, joiden kirjoittamisen Nin aloitti 12-vuotiaana, kattavat lähes koko hänen elämänsä. Tietyt sensuroimattomat kohdat hänen päiväkirjoistaan julkaistiin vasta Ninin ja hänen aviomiehensä kuoleman jälkeen.
Päiväkirjojen myötä myös Ninin aiempi teos "Cities of the Interior" (1959) alkoi herättää kiinnostusta.
Ninin kirjallinen tuotanto oli kiisteltyä hänen elinaikanaan ja hänen kuoltuaankin. Moni kriitikko on ihaillut hänen ainutlaatuista naiseuden kuvaustaan, lyyristä tyyliään ja psykologista ymmärrystään. Toiset ovat arvostelleet hänen omasta täyttymyksestään huolehtimista omahyväiseksi ja narsistiseksi. Hänen postuumisti julkaistu teoksensa "Erotica" (1977) sekä kokoelma tilaustyönä 1940-luvulla tehtyjä eroottisia tarinoita vahvistivat kahtiajakoista suhtautumista häneen.
Philip Kaufman ohjasi vuonna 1990 elokuvan "Henry ja June", joka perustuu Ninin varhaisiin päiväkirjoihin.
Risto
Risto on suomalainen miehen etunimi.
Risto on suomalainen muoto kreikkalaisesta nimestä Χριστόφορος, Khristoforos, joka tarkoittaa Kristuksen kantajaa.
Risto-nimen on saanut Suomessa vuoden 2015 loppuun mennessä 31 142 miestä ja alle viisi naista.
Viritys (musiikki)
Viritys musiikissa tarkoittaa soittimen säätämistä oikeaan vireeseen. Soittimien vireellä viitataan tuottamien äänien värähtelytaajuuteen. Yleensä musiikkia soitetaan länsimaisen järjestelmän mukaisesti, jolloin sävelille on ennalta määritelty tarkat värähtelytaajuudet. Jos soitin poikkeaa tästä vakiovirityksestä, on se epävireessä. Joillekin soittimille, kuten kitaralle, on olemassa myös useampia vaihtoehtoisia virityksiä. Sävelten suhteellisen virityksen lisäksi tärkeää on sävelten absoluuttinen vire. Esimerkiksi usein a-sävel on taajuudeltaan 440 Hz tai 442 Hz, ja muut sävelet suhteutetaan tähän.
Eri soittimien suhteen on suuria eroja siinä, kuinka nopeasti ne menevät epävireeseen. Monia puhallinsoittimia ei tarvitse virittää, kun taas esimerkiksi harppua pitää virittää jatkuvasti. Myös pilliurut pysyvät vireessä, ja vanhoja urkuja tutkimalla onkin voitu selvittää, kuinka korkeassa tai matalassa vireessä aiemmilla vuosisadoilla soitettiin. Tutkimuksissa on todettu, että urkujen, ja näin ollen myös muiden soittimien, vireet vaihtelivat huomattavasti paikkakunnittain.
Monet orkesterien soittimet tarvitsevat jatkuvaa viritystä, joten ennen harjoittelua tai esiintymistä soittimet viritetään. Usein oboisti antaa viritysäänen. Jousiorkesterissa vireestä vastaava ykkösviulisti yleensä ”noutaa” tämän viritysäänen, virittää oman soittimensa sen mukaan ja antaa sen jälkeen äänen eri jousisoitinryhmille. Sen jälkeen oboisti antaa viritysääneen muille soitinryhmille. Virittäminen tapahtuu kurinalaisesti, jotta kaikki saavat kuulla viritysäänen mahdollisimman häiriöttömästi. Sinfoniaorkesterin viritysjärjestys on yleensä sellot ja kontrabassot ja sitten viulut ja alttoviulut, ja näiden jälkeen muut soitinryhmät.
Leonid Markelov
Leonid Igorevitš Markelov (, s. 25. toukokuuta 1963 Moskova) on Venäjään kuuluvan Marin tasavallan päämies (2001-2017). Markelov on venäläinen, ja koulutustaustaltaan puolustusministeriön alaisesta Puna-armeijan instituutista valmistunut juristi.
Markelov oli Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen jäsen ja äärikansallismielisen Vladimir Žirinovskin kannattaja. Merkelov pääsi duumaan yhdeksi kaudeksi 1990-luvun alkupuolella. Liike-elämän puolella hän nousi suuren Rosgostrah-vakuutusyhtiön varapresidentiksi.
Vuonna 2000 Markelov voitti Marin tasavallan presidentinvaalit massiivisen mainoskampanjan avulla. Muun muassa Euroopan parlamentti ja monet ihmisoikeusjärjestöt ovat kritisoineet Markelovin hallintoa omassa tasavallassaan vähemmistönä elävien marien kansallisesta sorrosta ja marien kulttuurielämän tukahduttamisesta. Mareihin kohdistuvista pahoinpitelyistä, uhkailusta ja jopa murhista on tullut arkipäivää Markelovin hallintokaudella.
Joulukuussa 2004 Markelov valittiin uudelle presidenttikaudelle valtapuolue Yhtenäisen Venäjän ehdokkaana, Vladimir Putinin tukemana. Vuoden 2009 lopussa presidentti Medvedev esitti (tuolloin voimassa olleen Venäjän lainsäädännön mukaisesti) tasavallan parlamentille Merkelovin valitsemista kolmanneksi kaudeksi. Tätä ennen paikallista lainsäädäntöä oli muutettu niin, että presidentin toimikausi muuttui viisivuotiseksi. Tammikuussa 2010 Markelov aloitti kolmannen kautensa Marin tasavallan johdossa.
06 huhtikuu 2017 Venäjän presidentti Vladimir Putin on hylännyt johtaja Marin tasavalta Leonid Markelov, joka erosi omasta pyynnöstään .
P. D. James
Phyllis Dorothy James eli P. D. James (3. elokuuta 1920 Oxford, Iso-Britannia – 27. marraskuuta 2014 Oxford) oli brittiläinen rikoskirjailija. James oli hänen tyttönimensä, ja avioliiton kautta hänestä tuli Phyllis Dorothy White, mutta kirjailijanimenään hän käytti tyttönimeään ja etukirjaimia, mikä sai jotkut luulemaan häntä mieheksi.
James aloitti ammattimaisen kirjoittamisen työn ohessa vasta 40-vuotiaana. Hänestä povattiin Agatha Christien tyylistä dekkarien kuningatarta (ks. myös Dorothy L. Sayers). Jamesin luomia hahmoja ovat Adam Dalgliesh ja Cordelia Gray. Dalgliesh-kirjoille on ominaista yksityiskohtien tarkkuus, eettinen pohdiskelu ja runouden ja kirjallisuuden korostaminen.
Kirjailijanuraa viivästytti toinen maailmansota. Tuolloin hän työskenteli Punaisen Ristin palveluksessa hoitajana sotilassairaalassa. Siellä hän tapasi myös tulevan miehensä, joka oli ammatiltaan lääkäri. Mies selvisi sodasta henkisesti järkkyneenä, joten perheen elättäminen jäi vaimon tehtäväksi. Aikaa kirjoitustyölle jäi vain aamuisin, koska illalla päivätyön jälkeen hän harjoitti opintoja. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli terveydenhoidon hallinnollisissa tehtävissä.
Sittemmin hän työskenteli kymmenen vuotta sisäasiainministeriön virkamiehenä (poliisiosastolla osastopäällikkönä) 60-vuotiaaksi huolimatta menestyksestään kirjailijana.
P. D. James teki julkisen vierailun Suomeen ainakin syksyllä 1989.
Vuoteen 1990 mennessä Jamesin romaaneista oli ehditty televisioida kuusi. Esimerkiksi "Kuoleman maku" -filmin näki yksistään Englannissa kymmenisen miljoonaa katsojaa. Teoksia oli käännetty yli 20 kielelle.
P. D. James sai elinikäisen päärinarvon vuonna 1991. Suomen dekkariseura myönsi hänelle vuonna 2010 elämäntyöstä ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.
Heinäpää
Heinäpää on alue Oulun kaupungin ruutukaava-alueen eteläosassa. Heinäpää ei ole virallinen kaupunginosa, eikä sen rajoja ole määritelty tarkasti. Yleensä Heinäpään ja Oulun keskustan rajana kuitenkin pidetään Nummikatua. Heinäpään alueeseen kuuluvat ainakin Hollihaan ja Leverin kaupunginosat ja osia Vanhatullin ja Nuottasaaren kaupunginosista.
Heinäpää on mainittu Juice Leskisen laulussa "Edestakaisin" (Laihia-Heinäpää) sekä Viikatteen kappaleessa "Reino Helismaa".
Heinäpään alueelta löytyy päivittäistavarakauppoja, kampaamoja, erikoisliikkeitä, pubi, kioski, keilahalli ja Heinäpään urheilukeskus.
Gilby Clarke
Gilbert ”Gilby” Clarke (s. 17. elokuuta 1962 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnetaan erityisesti Guns N’ Rosesin kitaristina. Clarke otettiin korvaamaan yhtyeestä lähtenyttä Izzy Stradlinia, mutta erotettiin yhtyeestä vuonna 1994. Sen jälkeen hän on suurimmaksi osaksi tehnyt soololevyjä sekä toiminut tuottajana.
Licinia Eudoxia
Licinia Eudoxia (422–462) oli Itä-Rooman keisarin Theodosius II:n tytär. Hän oli Länsi-Rooman keisarien Valentinianus III:n ja Petronius Maximuksen vaimo.
Eudoxia oli Theodosius II:n ja Aelia Eudocian ainut tytär. Hän meni naimisiin Valentinianuksen kanssa 29. lokakuuta 437 Thessalonikissa. Vuonna 439 Eudoxialle annettiin "augustan" arvonimi, kun hän synnytti tyttärensä Eudocian. Vuonna 455 Valentinianus murhattiin. Murhaaja lienee ollut Petronius Maximus, joka otti itselleen keisarinvallan ja vahvistaakseen asemaansa pakotti Eudoxian menemään kanssaan naimisiin.
On mahdollista, että Eudoxia pyysi avuksi vandaalien kuningasta Geiserikia, jonka vanhimman pojan oli ollut tarkoitus mennä naimisiin hänen vanhimman tyttärensä kanssa. Maximus yritti paeta ennen kuin Geiserik ehti Roomaan, mutta rahvas lynkkasi hänet hengiltä. Vandaalit ryöstivät Rooman ja veivät Eudoxian ja tämän kaksi tytärtä, Eudocian ja Placidian, Karthagoon. Heidät vapautettiin, kun Itä-Rooman keisari Leo I maksoi lunnaat.
Awutu
Awutu on nigeriläiskongolainen kieli, jota puhutaan Ghanassa. Sillä on noin 180 000 äidinkielistä puhujaa (2003).
Kieli kuuluu nigeriläiskongolaisten kielten kielikuntaan ja sen atlantilaiskongolaisten kieltenkieliryhmään. Sen sisällä kieli on osa voltakongolaisten kielten alaryhmää, jonka sisällä se puolestaan kuuluu kwa-kieliin. Sen sisällä se kuuluu potou-tano kieliin, niitten tano-kielten alaryhmään, jossa se on osa guang-kieliä, niitten eteläistä haaraa.
Kieltä puhutaan Ghanassa Centralin hallintoalueella Awutun piirikunnassa, rannikolla Accrasta länteen. Puhujia oli vuonna 2003 noin 180 000. Kielellä on kolme murretta, awutu, efutu ja senya. Kielen puhujat käyttävät myös akania. Kielen kirjoittamiseen käytetään latinalaisia aakkosia.