hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Park Tae-hwan
Park Tae-hwan (; s. 27. syyskuuta 1989) on eteläkorealainen uimari ja olympiavoittaja.
Park nousi kansainväliseen maineeseen vuoden 2006 Aasian kisoissa Dohassa, jossa hän voitti kolme kultamitalia, yhden hopean ja kolme pronssimitalia. Park osallistui samana vuonna Tyynenmeren-mestaruuskilpailuihin, joissa hän voitti kaksi kultamitalia ja yhden hopeamitalin sekä lyhyen radan MM-kilpailuihin, joissa sai kaksi hopeaa. Vuonna 2007 hän voitti uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Melbournessa kultaa 400 metrin vapaauinnissa ajalla 3.44,30 ja pronssia 200 metrin vapaauinnissa.
Pekingissä 2008 Park sai maansa ensimmäisen olympiakullan uinneissa, kun hän voitti 400 metrin vapaauinnin Aasian-ennätysajalla 3.41,86. Myös 200 metrin vapaauintifinaalissa Park rikkoi Aasian-ennätyksen uituaan 1.44,85, mutta tämä riitti vain hopealle. Voiton vei kisojen kolmannella kullallaan ja maailmanennätysajalla Michael Phelps.
Park sai 2010 Aasian kisoissa kolme kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia sekä Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa yhden kulta- ja hopeamitalin. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän voitti 400 metrin vapaauinnin ajalla 3.42,04.
Lontoon olympialaisissa 2012 Park saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa. Hänet hylättiin matkan alkuerässä varaslähdön vuoksi, mutta protestin jälkeen hän pääsi loppukilpailuun. Park voitti hopeaa myös 200 metrin vapaauinnista, jakaen sen 400 metrin olympiavoittaja Sun Yangin kanssa.
Park voitti Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2014 kultaa 400 metrin vapaauinnissa. Saman vuoden Aasian kisoissa hän saavutti yhden hopeamitalin ja viisi pronssia. Syyskuussa 2014 Park antoi dopingnäytteen, joka sisälsi kiellettyä testosteronia. Sen esitettiin olevan peräisin Parkin kiropraktikolta saamasta ruiskeesta. Maaliskuussa 2015 Park sai 1,5 vuoden kilpailukiellon, joka päättyy maaliskuussa 2016. Käryn seurauksena hän menetti Aasian kisoissa 2014 saavuttamansa mitalit.
Park sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 parhaimmillaan kymmenenneksi 400 metrin vapaauinnissa. Hän voitti saman vuoden Windsorin lyhyen radan MM-kilpailuissa kultaa 200 metrin (ajalla 1.41,03), 400 metrin (3.34,59) ja 1 500 metrin (14.15,51) vapaauinneissa.
Kanadan Grand Prix 1982
Kanadan Grand Prix 1982 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. kesäkuuta 1982 Circuit Gilles-Villeneuvella Kanadassa. Kilpailun voitti Brabhamilla ajanut Nelson Piquet, jolle voitto oli ensimmäinen.
Kilpailussa sattui jälleen kohtalokas onnettomuus, kun italialainen Riccardo Paletti menehtyi ensimmäisen lähdön kolarissa. Seuraava kilpailutilanteessa kuollut kuljettaja oli Ayrton Senna vuonna 1994.
Brent Hayden
Brent Hayden (s. 21. lokakuuta 1983) on kanadalainen uimari. Hän syntyi Brittiläisessä Kolumbiassa ja kasvoi siellä Mission-nimisessä kunnassa.
Hayden on harrastanut uintia 5-vuotiaasta asti. Hän kävi vuoden Brittiläisen Kolumbian yliopistoa. Haydenilla on musta vyö Isshin Ryu karatessa.
Hayden on menestynyt uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2005, 2007 ja 2011. Ensimmäisellä kerralla hän voitti Montréalissa hopeaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä, Melbournessa hän sai kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä sekä kolmannella kerralla Shanghaissa hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Hayden voitti pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Hän on lisäksi voittanut mitaleja Kansainyhteisön kisoissa ja Tyynenmeren-mestaruuksissa.
Thomas Henry Potts
Thomas Henry Potts (23. marraskuuta 1824 Englanti–27. heinäkuuta 1888 Christchurch) oli brittiläissyntyinen luonnontieteilijä.
Potts oli pienaseasetehtailija Thomas Pottsin ja Mary Ann Freemanin poika. Hänet kastettiin 16. heinäkuuta 1826 Brandon Churchissa Suffolkissa. Isänsä jälkiä seuraten hänestä tuli aseentekijä perheen yrityksessä "Branders and Potts". 2. huhtikuuta 1850 hän avioitui Emma Phillipsin kanssa. Perhe muutti Christchurchiin Uuteen-Seelantiin 1854. Heidän 13 lapsesta 3 syntyi Englannissa ja loput Uudessa-Seelannissa.
Uudessa-Seelannissa Potts ryhtyi toden teolla tutkimaan luontoa. Hän löysi lukuisia tieteelle uusia lajeja, kuten uudenseelanninlokki ("Larus bulleri") ja kirjokiivi ("Apteryx haastii"), jonka hän nimesi 1872.
Hän oli parlamenttiedustaja, joka ensimmäisenä vaati metsien suojelua. Muutenkin hän osallistui hyvin aktiivisesti yhteiskunnalliseen toimintaan.
Black and Blue
Black and Blue on The Rolling Stonesin huhtikuussa 1976 julkaistu studioalbumi. Albumilla soittaa yhtyeen uusi kitaristi Ron Wood, joka korvasi Mick Taylorin. Wood tosin teki ensiesiintymisensä The Rolling Stonesin riveissä jo edellisellä albumilla "It's Only Rock 'n Roll" jolla Wood soittaa kitaraa nimikappaleella "It’s Only Rock ’n’ Roll (But I Like It)." Virallisesti Woodista tuli The Rolling Stonesin jäsen vuonna 1975. "Black and Blue" toi esiin Mick Jaggerin kiinnostuksen funkiin ja diskoon, ja Keith Richardsin syventymisen reggaehen. Levy koostuu pääasiassa ”jamipohjaisista” kappaleista.
Albumi nousi viidentenä peräkkäisenä Rolling Stones -levynä Yhdysvaltain listaykköseksi. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa sijoitus oli toinen. Rock-kriitikko Lester Bangs kirjoitti "Black and Bluen" olevan ”ensimmäinen merkityksetön Stones-albumi”. Hänen mielestään yhtye oli täydellisesti ajan vaatimusten mukainen, mutta kiihko on poissa, ja siksi heillä ei oikeastaan ole enää mitään merkitystä.
Levyn hitiksi muodostui singlenä ennen itse albumia julkaistu ”Fool to Cry”. Kappaleen tarinassa köyhä poika haikailee rakastamansa naisen perään.
Levyn äänittäminen alkoi eri studioissa ennen edellisvuoden Yhdysvaltain-kiertuetta. Se saatiin valmiiksi New Yorkissa helmikuussa 1976.A-puoli
B-puoli
AgustaWestland
AgustaWestland NV on italialaisen Leonardon omistama, helikoptereita valmistava yhtiö.
AgustaWestland -yritys syntyi heinäkuussa 2000, kun italialainen Finmeccanica ja brittiläinen GKN plc yhdistivät helikoptereita valmistavat tytäryrityksensä Agustan ja GKN Westland Helicoptersin. Yrityksen omistivat aluksi Finmeccanica ja GKN yhtä suurin osuuksin, mutta Finmeccanica osti sittemmin GKN:n osuuden.
Yhtiön helikopteri AgustaWestland AW101 oli mukana James Bond -elokuvassa 007 Skyfall. Elokuvassa helikopteria käyttivät Javier Bardemin esittämä entinen agentti Silva joukkoineen.
Valkoinen kuolema
Valkoinen kuolema on Petri Sarjasen kirjoittama kirja suomalaisesta talvisodan aikaan Kollaan rintamalla tarkka-ampujana toimineesta Simo Häyhästä. Kirja kertoo Häyhän kehityksestä ampujana ja hänen vaiheistaan ennen ja jälkeen sodan. Kirjassa kerrotaan myös muista Kollaalla taistelleista suomalaisista, kuten komppanianpäällikkö "Marokon kauhu" Aarne Juutilaisesta, pataljoonankomentaja Carl von Haartmanista, rykmentinkomentaja Ville Teittisestä ja divisioonankomentaja eversti Svenssonista. Lisäksi kirja sisältää katsauksen tarkka-ammuntaan aselajina ja tilastoja tarkka-ampujista. Ruotsalainen metalliyhtye Sabaton teki White Death-nimisen singlen vuonna 2010.
Kirjan on kustantanut Kustannusosakeyhtiö Revontuli.
Markku Vuorisalo
Markku "Marre" Vuorisalo (s. 26. helmikuuta 1978 Naantali) on suomalainen jääkiekkoilija. Laitahyökkääjän paikalla pelaava Vuorisalo on Mestiksen ja jääkiekon I.divisioonan kokeneimpia ja taitavampia pelaajia. Kolmea ulkomaankautta (2006–2007 Norjassa, 2009–2010 Itävallassa ja 2010–2011 Norjassa) ja yhtä Hermeksessä pelattua kautta lukuun ottamatta Vuorisalo on pelannut koko uransa TuTossa, vuodesta 1996 alkaen.
Vuorisalo on myös pelannut viisi B-maaottelua Suomen joukkueen osallistuessa kansainväliseen turnaukseen Ranskassa 26.–28. joulukuuta 2001.
Vuorisalo solmi kaudelle 2007–2008 jatkosopimuksen TuTon kanssa, ja jatkaa näin ollen uraansa Turussa yhtenä seuran pitkäaikaisimmista pelaajista. Joulukuussa 2007 Vuorisalo solmi sopimuksen myös kaudelle 2008–2009.
18. tammikuuta 2008 pelattavassa TuTo-KooKoo -ottelussa Vuorisalo saa 400 pelattua ykkösdivisioona/Mestis-runkosarjaottelua täyteen.
Vuorisalo tunnetaan paitsi erittäin nopeana luistelijana ja maalitykkinä, myös pudotuspelien ratkaisijana. Vuorisalo teki pronssimitalit ratkaisseet voittomaalit kolmena vuonna peräkkäin 2004–2006, kahtena jälkimmäisenä vuotena ratkaisumaalit syntyivät jatkoajalla. Vuorisalo on ollut joukkueensa paras pistemies pudotuspeleissä kausina 1999–2000 ja 2003–2004.
Revontuli (kirjankustantamo)
Kustannusosakeyhtiö Revontuli on kirjakustantaja, joka on keskittynyt elämäkerrallisiin kirjoihin, erityisesti sotakirjallisuuteen. Yhtiö on perustettu vuonna 1997 Tampereella. Revontuli on julkaissut muun muassa Petri Sarjasen ja Robert Brantbergin sotakirjoja sekä Tony Halmeen teoksia.
Annie-gaala 1998
Annie-gaala 1998 oli 26. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain ASIFA-Hollywood jakoi vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1998 parhaille animaatioille. Gaala järjestettiin 13. marraskuuta 1998 Alex-teatterissa Pasadenassa, Kaliforniassa. Tilaisuuden menestynein elokuva oli "Mulan", joka keräsi yhteensä kymmenen palkintoa.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Mindoronhaavakyyhky
Mindoronhaavakyyhky ("Gallicolumba platenae") on äärimmäisen uhanalainen kyyhky. Haava-sana sen nimessä tulee verenpunaisesta läikästä sen muuten valkeassa rinnassa. Mindoronhaavakyyhky on endeeminen laji Filippiineillä, missä alankoalueiden metsien hakkuut ovat vaarassa tuhota sen viimeisetkin elinalueet. Lintua on tavattu 15 alueella Mindoron saarella, mutta vuoden 1980 jälkeen havaintoja on enää neljältä paikalta.
Mindoronhaavakyyhky on noin 30 cm pitkä, lyhytpyrstöinen maassa ruokaileva kyyhky. Sen rinta ja kurkku ovat valkeat keskellä rintaa olevaa oranssia läikkää lukuun ottamatta. Otsa on tummanharmaa, pää ja hartiat muuten loistavan vihreät, yläpuoli muuten kastanjanruskea.
John M. Pattison
John M. Pattison (13. kesäkuuta 1847 – 18. kesäkuuta 1906) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Pattison valmistui Ohio Wesleyan Universitystä vuonna 1869. Hän istui lyhyen aikaa Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuonna 1873 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1891–1893. Hänet valittiin Ohion kuvernööriksi vuonna 1905.
Niilo Rikula
Niilo Rikula (s. 1959 Vaala) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Taideakatemiassa. Rikulan veistosten tyyli edustaa realismia.
David Lowell Rich
David Lowell Rich (s. 31. elokuuta 1923) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka töiden joukossa on katastrofikuvaus "Airport '80 - Concorde" (1979). Hän syntyi New Yorkissa ja oli tuotteliaana 1950-luvulta 1980-luvulle.
Rich on ohjannut myös televisiossa, mistä hyvästä hänelle myönnettiin vuonna 1978 Emmy-palkinto.
Juanita Moore
Juanita Moore (19. lokakuuta 1914 Los Angeles, Kalifornia – 1. tammikuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Moore sai yhden tunnetuimmista rooleistaan elokuvassa "Suurinta elämässä" (1959). Hän olikin vuonna 1960 ehdolla sekä parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon että Golden Globen saajaksi. Lisäksi hän esiintyi varhaisen uransa aikana muun muassa Sandra Deen tähdittämässä elokuvassa "Opettaja rakastuu" (1961).
Moore jatkoi esiintymistä 2000-luvun alkuun saakka ja esiintyi vanhuusiällään muun muassa "Disney’s the Kidissä" (2000).
Täisauna
Täisauna on sauna, jossa pyritään torjumaan ihmisissä, vaatteissa ja vuodevaatteissa majailevia loisia. Täisaunassa ei kuitenkaan pystytä torjumaan päätäitä.
Suomen itsenäistyttyä Venäjän ja Neuvostoliiton rajalla oli Pietarissa olevan kulkutautiepidemian vuoksi täisaunoja.
Toisen maailmansodan aikaan Suomen rintamilla käytettiin täisaunaa yleisesti.
Rintamasotilaiden täisaunan lisäksi suomalaiset kehittivät myös hevosten täisaunan, jossa hevonen suljettiin tiiviiseen koppiin, jonka ulkopuolelle jätettiin vain pää. Syöpäläiset poistettiin rikkikaasulla, jota päästettiin koppiin.
Villakkaat
Villakkaat ("Lymantriidae"), aikaisemmalta nimeltään villakehrääjät, on yöllä tai hämärissä lentävien, enimmäkseen keskikokoisten ja harmahtavien perhosten heimo. Se on ollut taksonomisesti hankala, eikä heimossa ole ollut lainkaan alajakoa sukutason yläpuolella. Heimoon kuuluu taloudellisesti varsin huomattavia tuholaisia, kuten havununna ("Lymantria monacha").
Useimmat villakaslajit ovat sukupuolidimorfisia eli koiraat ja naaraat eroavat ulkonäöltään toisistaan. Villakkaat ovat tyypillisesti vaatimattomia, ruskeita, harmaita, vaaleita tai kellertäviä yöperhosia. Siipien kuviointi on varsin vähäistä ja keskittyy etusiipiin, takasiipien ollessa tavallisesti tasaisen yksiväriset. Heimon lajien lepoasento on tyypillinen: pitkät ja tuuheakarvaiset eturaajat on ojennettu eteenpäin ja siivet ovat ruumiin sivuilla kattolaskuisesti, mutta leveästi alustaa vasten, mitä antaa eläimelle hyvin tunnusomaisen, kolmiomaisen muodon. Naaraat ovat ruumiinmuodoltaan poikkeuksetta koiraita rotevampia ja monissa lajiryhmissä joko tynkäsiipisiä tai kokonaan siivettömiä. Naaras kutsuu koiraita luokseen erittämiensä feromonien avulla. Heimon perhoslajien siipiväli vaihtelee 15–120 mm, mutta useimmat lajit ovat keskikokoisia, siipivälin jäädessä 30 ja 50 mm välille.
Pistesilmät puuttuvat aina. Tuntosarvet ovat molemmilla sukupuolilla kaksoiskampamaiset, mutta naaraalla haarat ovat paljon lyhyemmät kuin koiraalla. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu täysin, eikä aikuinen perhonen nauti lainkaan ravintoa. Kuuloelimeen liittyy erillinen resonanssikammio ja koirasperhosilla voi olla takaruumiin kolmannessa jaokkeessa äänen tuottamiseen tarkoitettu tymbaalielin. Tymbaalielimen esiintyminen on oikukasta ja vaihtelee lajeittain jopa suvun sisällä.
Monien villakaslajien naaraat eivät lennä lainkaan, eivätkä siivekkäätkään lajit lennä pitkiä matkoja. Villakkaiden leviäminen uusille elinpaikoille riippuukin usein toukista, jotka kuoriuduttuaan erittävät pitkän silkkirihman, antavat tuulen tarttua siihen ja lentävät ilmavirroissa pitkiäkin matkoja uusille esiintymispaikoille.
Toukan selkäpuolella, jaokkeissa 9 ja 10 on suppilomaisia rauhasten suuaukkoja, jotka ovat väriltään keltaisia tai punaisia. Villakastoukat ovat jokseenkin poikkeuksetta pitkien, usein kirkasväristen karvojen peittämiä. Monilla lajeilla toukan selkäpuolella, ruumiin jaokkeissa 1, 4–7 ja 11 on selvästi erottuva, tuuhea ja pensselimäinen karvatupsu. Karvat irtoavat helposti ja koska niissä on histamiinejä, ne voivat aiheuttaa rajuja allergisia reaktioita. Suomalaisista lajeista tässä suhteessa merkittävä on erityisesti kultaperä ("Euproctis similis").
Maailmasta tunnetaan noin 2700 villakaslajia, joskin vielä tieteelle kuvaamattomia lajeja arvellaan edelleen löytyvän. Palearktisella alueella villakkaita on noin 210 lajia ja Euroopassa 29. Suurin lajimäärä on vanhan maailman tropiikissa.Suomessa villakkaita on tavattu 12 lajia, joista kahta vain harhailijoina. Systemaattisessa järjestyksessä lajit ovat
Emotional Rescue
Emotional Rescue on The Rolling Stonesin vuonna 1980 julkaistu albumi. Edeltäjänsä "Some Girlsin" tapaan se sisältää disko- ja etenkin punk-vaikutteita.
Levyn tunnetuin kappale on sen disco-vaikutteinen nimikappale, joka oli top10-hitti sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa. Toinen single ”She's So Cold” oli sekin top30-hitti kummassakin valtiossa. Itse albumi oli Rolling Stonesin ensimmäinen listaykkönen Britanniassa sitten vuoden 1973 ja "Goats Head Soup" -albumin. Yhdysvalloissa "Emotional Rescue" oli yhtyeen seitsemäs perättäinen listaykköseksi noussut studioalbumi.A-puoli
B-puoli
Hollannin Grand Prix 1982
Hollannin Grand Prix 1982 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. heinäkuuta 1982 Zandvoortin radalla Alankomaissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Didier Pironi, jolle voitto oli toinen.
Helena Lindgren
Helena Lindgren (o.s. Holopainen, s. 2. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen meikkitaiteilija, laulaja ja näyttelijä.
Helena Lindgren on Helvi ja Gunnar Holopaisen nuorin lapsi. Hänen sisaruksiaan ovat Marja-Liisa, Tuula ja Heimo. Helenan nykyiseen perheeseen kuuluu Niklas-poika ensimmäisestä avioliitosta.
Helena Lindgrenin entinen avopuoliso on Jorma Uotinen.
Lindgren on esiintynyt elokuvissa ja televisio-ohjelmissa näyttelijänä sekä viihdeohjelmien esiintyvänä vieraana. Hän on esiintynyt laulajana eri yhtyeiden kokoonpanoissa vuodesta 1994, ja oman levyn "Kauneuden lähteillä" hän levytti 1997.
Venhokkaat
Venhokkaat ("Nolidae") on yöllä tai hämärissä lentävien pienten tai keskikokoisten perhosten heimo. Maailmassa on noin 1500 lajia, joita Suomessa on tavattu kaksitoista. Suomessa tavattavat lajit kuuluvat kolmeen alaheimoon. Heimon suomenkielinen nimi viittaa toukan rakentamaan, venemäiseen kotelokehtoon.
Venhokkaat ovat ulkoisesti hyvin vaihteleva perhosryhmä, jonka lajisto on suuri erityisesti Afrikan ja Aasian trooppisilla alueilla. Tropiikin ulkopuolella lajisto keskittyy lehtimetsiin, joskin joukossa on muutama taigalaji. Perhosten siipiväli vaihtelee 16–70 mm. Siivet ovat muodoltaan usein pyöreähköt ja niiden pohjaväri on usein vihreä, keltainen, sininen tai punainen, mutta heimoon kuuluu myös harmaan- ja ruskeankirjavia lajeja. Monilla lajeilla siivet ovat voimakkaasti kuviollisia. Siivet ovat lepoasennossa kattolaskuisesti vartalon sivuilla tai alaheimossa "Nolinae" leveästi vartalon sivuilla. Värityksen ja eläimen muodon perusteella venhokkaita voi helposti erehtyä pitämään yökkösinä, kääriäisinä tai koisina. Sukupuolet ovat yleensä samannäköiset ja suunnilleen samankokoiset.
Heimon keskeisenä yhdistävinä tuntomerkkeinä on ylösalaisin olevaa venettä muistuttava kotelokoppa, jollainen on kaikilla lajeilla, joilla kopan ulkoasu ylipäänsä tunnetaan. Muina heimoa yhdistävinä tuntomerkkeinä ovat etusiiven pitkä, tankomainen retinaculum sekä takaruumiin tyviosassa selkäpuolella leveä kaari hengitysaukon takana. Keskiruumiin takaosassa on kuuloelin, jolla on vastine takaruumiin etuosassa. Kuuloelin on kuitenkin rakenteeltaan yksinkertaisempi kuin varsinaisilla yökkösillä. Alaheimoissa "Nolinae", "Bleninae" ja "Collomeninae" etusiiven ns. yökköstäplien kohdalla on koholla olevien siipisuomujen muodostamia tupsuja. Pään chaetosemat ja pistesilmät puuttuvat, mutta imukärsä on hyvin kehittynyt.
Aikuisen perhosen takaruumiissa on pieni äänen tuottamiseen sopiva elin. Myös kotelo kykenee tuottamaan ääntä raapimalla peräpäänsä kampamaisilla levyillä kotelokopan sisäpintaa. Toukat ovat yleensä karvattomia tai lyhytkarvaisia ja piileskelevät usein lehtien alapinnoilla.
Heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 1500 lajia. Palearktisella alueella lajeja on noin 150 ja Euroopassa 35.
Suomessa on tavattu 12 venhokaslajia, joista pari on harhailijoita.
Gdańskin telakka
Gdańskin telakka () on telakka Gdańskin kaupungissa Puolassa. Telakka lukeutuu Puolan suurimpiin. Se sijaitsee Martwa Wisła -joen vasemmalla rannalla Ostrów -saarella. Vuonna 1945 nykyisen telakan alueella toimivat saksalaiset Danziger Werftin ja Schichau-Werftin telakat. Puolan kansantasavallan aikana telakka tunnettiin Leninin telakkana. Telakka tuli kansainvälisesti kuuluisaksi, kun ammattiliittofederaatio Solidaarisuus () perustettiin siellä syyskuussa 1980.
Vuonna 1990 telakka muutettiin valtio-omisteisesta pörssiyhtiöksi, josta 61 prosenttia omistaa valtio ja 31 prosenttia henkilökunta. Näiltä ajoilta lähtien Stocznia Gdańska S.A. on operoinut telakkaa.
Vuonna 2009 saksalainen hard rock -yhtye Scorpions konsertoi telakalla.
Anna (lehti)
Anna on Otavamedian julkaisema 52 kertaa (sisältää 4 kaksoisnumeroa) vuodessa ilmestyvä naistenlehti, joka käsittelee muotia, kauneutta, liikuntaa, sisustusta, terveyttä ja kulttuuria sekä henkilökuvia.
Lehteä on ilmestynyt vuodesta 1963 lähtien, ja sen päätoimittaja on Emma Koivula.
Kirsti Lyytikäinen aloitti toimittajana Yhtyneet Kuvalehtien "Seura"-lehdessä vuonna 1951. Hän avioitui 1950-luvun puolivälissä kilpailevan kustantajan pojan Olli Lyytikäisen kanssa, joka oli perustamassa vuonna 1963 uutta naistenlehteä nimeltä "Anna". Kirsti Lyytikäinen siirtyi aviomiehensä yhtiöön "Annan" päätoimittajaksi. Kilpailijat Yhtyneet Kuvalehdet ja Kustannusliike Apulehti solmivat yhteistyösopimuksen ja perustavat kustannusyhtiön A-lehdet. Vuonna 1971 "Anna"-lehti siirtyi Yhtyneiden Kuvalehtien ja Kustannusliike Apulehden perustamalle A-lehdille. A-lehden sopimus purettiin vuonna 1980. "Anna" siirtyi kokonaan Yhtyneille Kuvalehdille (nykyinen Otavamedia).
Anna.fi sivusto koostuu muodista, kauneudesta, terveydestä ja hyvinvoinnista sekä uutisista, keskustelupalstasta ja blogeista. "Anna" on saatavana ja luettavissa myös digilehtenä.
Golden Reel -palkinto
Golden Reel -palkinto ("MPSE Golden Reel Award") on Yhdysvalloissa vuosittain Motion Picture Sound Editors -säätiön jakama palkinto parhaille televisioiden ja elokuvien audiolle, kuten äänieditoinnista, äänitehosteista, parhaasta musiikista ja vuorosanojen editoinnista. Palkintoa on jaettu vuodesta 1954 alkaen.
Kunnallisvaalit 1922
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1922 alussa 565 Suomen kunnassa. 397 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 145 sosialistinen enemmistö.
Kunnallisvaalit 1923
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1923 alussa 571 Suomen kunnassa. 424 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 115 sosialistinen enemmistö.
Kunnallisvaalit 1924
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1924 alussa Suomen 577 kunnassa. 442 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 97 sosialistinen enemmistö.
Hannu Lukin
Hannu Paavali Lukin (s. 23. lokakuuta 1963 Keitele) on suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja taideopettaja. Hän on kotoisin Savosta, Keiteleeltä, mutta hänen sukunsa on lähtöisin Lunkulansaaresta Laatokan Karjalasta. Lukin opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1980–1982 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1982–1986. Hän debytoi taiteilijana Kuopiossa vuonna 1981. Sen jälkeen hänellä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa lähes 80.
Lukin tekee isokokoisia maalauksia varma- ja isolyöntisen ekspressionismin hengessä. Häntä on luonnehdittu koloristiseksi ekspressionistiksi. Hän työskentelee nopeasti ja aggressiivisesti eikä suunnittele teoksiaan etukäteen, vaan pyrkii nopeisiin havaintoihin. Lukin on romantikko, etsii kauneutta ja kertoo maalauksillaan tarinoita ja hänen jokaiseen teokseensa liittyy tarina, jota kuva jää kertomaan. Myös läsnäolo on hänelle tärkeää. Hänen maalauksissaan esiintyy niin uhkeita naisia, työläisiä kuin lakeus- ja vuoristomaisemiakin. Hän tekee enimmäkseen akryyli- ja öljymaalauksia, mutta myös veistoksia ja valokuvia. Tyylillisesti Lukinin on esitetty olevan sukua myös Limingassa työskennelleelle Vilho Lammelle ja erityisesti Lammen voimakkaan ekspressionistiselle nuoruuden tuotannolle.
Lukin on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63 Ry:n jäsen. Hän on toiminut taideaineiden opettajana Varkauden kansalaisopistossa vuosina 1987–1991 ja maalauksen opettajana Limingan taidekoulussa vuodesta 1991. Lukin palauttaa kuvan tekemisen sukupolvien väliseksi yhteistyöksi ja hänen mukaansa kuvan tekeminen voisi olla yhteinen linkki vanhempien ja nuorempien välillä. Opetustyön ja oman taiteellisen työnsä välillä olevan ajankäytön ristiriidan hän on ratkaissut matkustamalla vuosittain maalaamaan Eurooppaan tai rakastamiinsa Välimeren maisemiin: Italiaan, Ranskaan tai Espanjaan. Euroopan lisäksi Lukin on matkustanut maalaamassa muotokuvia Intiassa, Kiinassa ja Thaimaassa. Vuoden 2011 näyttely painottui eläinaiheisiin.
Lukin asuu ja työskentelee Limingassa.
Kunnallisvaalit 1925
Kunnallisvaalit järjestettiin vuonna 1925 Suomen 583 kunnassa. 440 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 143 vasemmistolainen enemmistö. Valtuutetut valittiin itsenäisyyden aikana ensimmäistä kertaa kolmeksi vuodeksi.
Kunnallisvaalit 1921
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1921 alussa 555 Suomen kunnassa. 363 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 161 sosialistinen enemmistö.
Kunnallisvaalit 1928
Kunnallisvaalit järjestettiin vuonna 1928 Suomen 586 kunnassa. 424 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 160 vasemmistolainen enemmistö. Valtuutettujen toimikaudeksi jäi kaksi vuotta normaalin kolmen sijasta vuonna 1930 muutettujen kunnallislakien ja kunnallisen vaalilain myötä.
Antti Holma (taidegraafikko)
Antti Veli Holma (s. 11. maaliskuuta 1942 Oulu) on suomalainen taidegraafikko. Holma opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1965-1969 ja Vapaassa taidekoulussa 1964-1965. Hän debytoi taiteilijana Oulun taiteen vuosinäyttelyssä vuonna 1978.
Holma on kuvannut työskentelytapaansa:
Holma tekee esittäviä suurikokoisia, voimakkaita, usein yhteiskunnallisesti kantaa ottavia puupiirroksia ja hänen primitiivireaktioita, animaalista viettienergiaa, aggressioita ja seksuaalisuutta uhkuvassa taiteessaan on nähty yhteyksiä saksalaisen ekspressionismin perinteeseen. Myös melodraamalla ja provokaatioilla on hänen töissään tärkeä osa. Holma tehostaa usein sanomaansa huudahduksia, kliseitä ja elokuvarepliikkejä sisältävillä puhekuplilla ja kuvateksteillä, ja teoksien vaikutus lähentelee usein jopa propagandataiteen julistavuutta. Holma onkin sanonut, että sanoma on hänelle usein estetiikkaa tärkeämpi elementti. Hänen töissään esiintyy usein ihmis- ja eläinfiguureja.
Suomessa järjestettyjen näyttelyiden lisäksi Holman töitä on ollut esillä ainakin Stadtmuseum Hallessa Saksassa, Galleria Guido da Spassa ja Westerparkin kulttuurikeskuksessa Alankomaissa, Kansainvälisessä grafiikan triennaalissa Puolassa, Nordisk Grafik -näyttelyssä Liljevalchs Konsthallissa ja Gävle konstcentrumissa Ruotsissa, Banska Bystikan puupiirrosbiennaalissa Slovakiassa sekä Tampereen nykytaiteen museon näyttelyssä Venäjällä.
Holma on Suomen Taidegraafikot ry:n jäsen ja työskentelee Oulun Pikisaaressa. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 2006.
Libra (kappale)
Libra (, "Ribura") on MUCCun julkaisema single.
Libra julkaistiin 21. maaliskuuta 2007, yhtyeen "MUCC in EURO" -kiertueen aikana. Samalle päivälle osui yhtyeen nimikirjoitustenjakotilaisuus Helsingissä. Edellisenä päivänä MUCC oli esiintynyt Tavastia Klubilla. Singlestä julkaistiin kaksi erilaista painosta, joista toinen sisältää DVD:n.
Olli Seppänen
Jaakko Olavi ”Olli” Seppänen (5. helmikuuta 1921 Säräisniemi – 6. marraskuuta 1968 Oulu) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Seppänen opiskeli Helsingin Kuvataideakatemiassa vuosina 1943–1946, minkä jälkeen hän palasi kotiseudulleen Neittävälle. Hän asui siellä koko ikänsä opiskeluaikaa lukuun ottamatta. Seppänen debytoi taiteilijana Oulussa vuonna 1947.
Seppäsen teki naivistisia, surrealistisia ja symbolistisia vaikutteita sisältäviä töitä sekä realististyylisiä maalauksia, jotka esittivät usein neittäväläistä luontoa jäkäläkankaineen ja eläimineen sekä neittäväläisiä ihmistyyppejä. Seppäsen runsas tuotanto koostuu öljyvärimaalauksista, akvarelleista, piirustuksista ja grafiikasta. Hänen persoonallista tyyliään on nimitetty neittäväläistyyliksi tai neittäväläiseksi naivismiksi.
Seppäsen töitä on nähtävillä muun muassa Aineen taidemuseon, Kemin taidemuseon ja Oulun taidemuseon kokoelmissa ja hänen luonnoksiaan ja esineistöään on esillä Säräisniemen kotiseutumuseossa yhdessä hänen sukulaisensa ja ystävänsä taidemaalari Paavo Leinosen luonnoksien ja esineistön kanssa. Erityisesti Oulun taidemuseolla on huomattava kokoelma Seppäsen teoksia eri vuosikymmeniltä. Internetistä kuvia Seppäsen teoksista löytyy muun muassa Oulun taidemuseon omakuvagalleriasta.
Myös Oulun Raksilan kaupunginosassa sijaitsevan Teuvo Pakkalan koulun vuonna 1959 tehty seinämaalaus "Leirielämää" on Seppäsen käsialaa. Teos on kooltaan kooltaan noin 235×510 cm.
Heinäkuussa 2011 Vaalan Veneheiton kylässä järjestettävillä Vertivestivaaleilla esitetään Seppäsen elämästä kertova Näkijä-kyläooppera. Oopperan lisäksi taidemuseo Neittävällä järjestetään hänen ja Tauno Seppäsen taidenäyttely.
Sarah Waters
Sarah Waters (s. 1966 Neyland, Pembrokeshire, Wales) on brittiläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut historiallisia romaaneja.
Waters on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän käsitteli väitöskirjassaan homoseksuaalista historiallista fiktiota 1870-luvulta alkaen. Waters hyödynsi väitöskirjaa varten keräämäänsä ainestoa muun muassa 1800-luvun pornografiasta kirjoittaessaan esikoisromaaniaan "Tipping the Velvet" (1998). Teos sijoittuu viktoriaaniseen Englantiin. Romaani sisältää Watersin tuotannolle ominaisen lesbolaisen teeman, jolla on kytkös kirjailijan yksityiselämään. Vuonna 2002 BBC muokkasi teoksesta kolmiosaisen televisiosarjan, joka on esitetty myös Suomessa.
Romaanit "Affinity" (1999) ja "Silmänkääntäjä" (2002) sijoittuvat esikoisen lailla 1800-luvulle. Sen sijaan teos "Yövartio" (2006) kertoo neljästä naisesta 1940-luvun Lontoossa.
Watersin teokset "Silmänkääntäjä", "Yövartio" ja "Vieras kartanossa" ovat olleet Man Booker -palkintoehdokkaina.
Tero Arkiomaa
Tero Arkiomaa (s. 20. helmikuuta 1968 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Arkiomaa pelasi uransa aikana 26 A- (tehopisteet 5+4) ja 16 B-maaottelua (4+3). Arkiomaa on yksi kolmesta SM-liiga-pelaajasta, jotka ovat pystyneet tekemään 6 maalia yhdessä ottelussa.
Tero Arkiomaa aloitti jääkiekon pelaamisen pääkaupunkiseudulla ja pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa Tikkurilan Jääveikkojen 1-divisioonajoukkueessa.
Arkiomaa pelasi ensimmäisen SM-liiga-ottelunsa kaudella 1986–1987 Kuopiolaisen KalPan riveissä. Pelattuaan KalPa:ssa vuoteen 1988 asti Arkiomaa siirtyi Joensuun JoKP:n riveihin jossa pelasi yhden kauden 1-divisioonassa sekä yhden kauden SM-liigassa.
Joensuusta Arkiomaa siirtyi Lappeenrantaan ja pelasi SaiPa:n riveissä kauden 1990-91. SaiPa:sta matka jatkui Raumalle jossa Arkiomaa edusti Rauman Lukkoa vuodesta 1991 vuoteen 1996.
Vuonna 1996 Tero Arkiomaa teki ensimmäisen sopimuksensa ulkomaille kun saksalainen Augsburger Panther teki Arkiomaan kanssa sopimuksen. Arkiomaa pelasi Augusburgissa vuoteen 1998 asti jolloin Arkiomaa palasi Suomeen.
Arkiomaan uusi seura Suomessa oli Lukon paikalliskilpailija Ässät Porista. Arkiomaa pelasi Ässissä kauden 1999–2000 loppuun asti jolloin hän palasi pelaamaan ulkomaille, tällä kertaa englantilaisen Newcastle Jestersin riveihin.
Newcastlessa Arkiomaa pelasi yhden kauden verran ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi itävaltalaisen Innsbruckin joukkueeseen. Itävallassa pelatun kauden jälkeen Arkiomaa pelasi vielä yhden kauden Englannissa Bracknell Beesin riveissä.
Vuonna 2003 Tero Arkiomaa palasi Suomeen ja alkoi valmentamaan riihimäkeläisen Kiekko-Nikkarit-joukkueen juniorijoukkuetta jossa Arkiomaan oma poika pelasi. Samaan aikaan Arkiomaa palasi jääkiekkokaukaloon ja pelasi kauden 2003–04 loppuun paikallisen Peltosaaren Nikkareiden II-divisioonajoukkueen riveissä tehden 11 ottelussa tehot 10+16=26. Arkiomaa piipahti vielä seuraavalla kaudella Nikkareissa neljän ottelun verran ja lopetti aktiiviuransa keväällä 2005.
Teron veli Tomi on pelannut jääkiekkoa useita kausia Uudenmaan eri joukkueissa alasarjoissa.Teron poika Eetu-Ville, pelaa HPK:ssa Nuorten SM-Liigaa.
Krešimir Ćosić
Krešimir Ćosić (26. marraskuuta 1948 – 25. toukokuuta 1995) oli kroatialainen koripalloilija. Hän on harvoja kansainvälisiä pelaajia Basketball Hall of Famessa.
Ćosić syntyi Zagrebissa ja kasvoi Zadarissa. Hän opiskeli Brigham Young Universityssa Yhdysvalloissa ja kääntyi siellä viettämiensä vuosien aikana mormonismiin. Palattuaan kotiseuduilleen hän aloitti menestyksekkään uran Jugoslavian maajoukkueessa.
Pelattuaan olympialaisissa jo vuosina 1968, 1972 ja 1976 Ćosić joukkueineen voitti kultaa Moskovassa 1980. Lisäksi hän voitti kaksi maailman- ja kolme euroopanmestaruutta sekä saavutti useita muita mitalisijoja. Vuonna 1982 hänen edustamansa Cibona Zagreb voitti Euroopan cup-voittajien cupin. Hän saavutti myös kuusi Jugoslavian mestaruutta ja neljä cup-mestaruutta sekä kaksi Italian mestaruutta.
Keskushyökkääjänä pelannut 211-senttinen Ćosić toimi myöhempinä vuosinaan Jugoslavian maajoukkueen valmentajana. Hän oli lisäksi tunnettu mormonilähettiläs ja kroatialainen diplomaatti suurlähetystössä Washington DC:ssä. Hän kuoli non-Hodgkin-tyypin lymfoomaan vain 46-vuotiaana. Hänet on nimetty FIBA Hall of Fameen.
Mirza Delibašić
Mirza Delibašić (9. tammikuuta 1954 – 8. joulukuuta 2001) oli bosniahertsegovinalainen koripalloilija.
Delibašić voitti Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan kanssa olympiakultaa Moskovassa 1980 ja olympiahopeaa Montréalissa 1976. Maailmanmestaruuden hän voitti Jugoslavian riveissä vuonna 1978 sekä Euroopan mestaruuden vuosina 1975 ja 1977. Hän edusti seurajoukkuetasolla muun muassa Real Madrid Baloncestoa. Hänet nimettiin vuonna 2007 postuumisti FIBA Hall of Fameen.
Delibašić kärsi elokuussa 1983 aivoverenvuodon. Hän toipui, mutta joutui lopettamaan pelaamisen ja kuoli lopulta Sarajevossa vain 47 vuoden ikäisenä.
Anthony Joseph Bevilacqua
Anthony Joseph Bevilacqua (17. kesäkuuta 1923 – 31. tammikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen katolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Pittsburghin piispana vuosina 1983–1987 ja Philadelphian arkkipiispana 1987–2003.
Bevilacqua syntyi italialaisille maahanmuuttajavanhemmille New Yorkin Brooklynissä. Hänet vihittiin papiksi St. James Cathedralissa 11. kesäkuuta 1949.
Bevilacqua, josta tuli kardinaali 28. kesäkuuta 1991, vietti 80-vuotispäiväänsä 2003 eikä siten voinut osallistua uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Bernard Thévenet
Bernard Thévenet (s. 10. tammikuuta 1948) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän on Ranskan ympäriajon kaksinkertainen voittaja (1975, 1977) ja voitti niin ikään kahdesti Dauphiné Libérén (1975, 1976).
Thévenet kilpaili jo 15-vuotiaana ja aloitti ammattilaisena vuonna 1970. Hän jäi Pariisi–Nizza-ajon jälkeen kiinni dopingista ja päätyi jopa sairaalahoitoon steroidien käytön aiheuttamien maksavaivojen johdosta.
Hän vetäytyi 1980-luvun alussa.
Suolakala
Suolakala on kalan maustamista ja säilöntää suolaamalla. Sitä on käytetty vuosisatoja kalan säilömiseksi talven varalle. Hollantilaiset keksivät sillin suolauksen 1300-luvulla, ja tapa levisi myös Itämeren rannikoille. Suomessa suolakalaksi soveltui erinomaisesti muikku, siika, särkikalat ja merikaloista silakka. Myös muita kaloja, muun muassa haukea, suolattiin.
Suolakalaa on myös graavisuolattu kala, jota ei ole tarkoitettukaan pitempaikaiseen säilytykseen, vaan se syödään muutaman päivän aikana. Graavisuolaukseen soveltuu hyvin lohi ja muut sen sukuiset kalat.
Suolattuun kalaan perustuvia ruokalajeja ovat muun muassa anjovispohjainen janssoninkiusaus, lasimestarin silli ja suolasilakasta tehty suutarinlohi.
Rentarō Mikuni
Rentarō Mikuni (, 20. tammikuuta 1923 – 14. huhtikuuta 2013), oikealta nimeltään Masao Satō (), oli japanilainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1951 "Zenmassa" ja otti roolihahmonsa nimen taiteilijanimekseen. Hän voitti uransa aikana kolme Japanin akatemian palkintoa.
Näyttelijä Kōichi Satō on Rentarō Mikunin poika.
Sylvia Miles
Sylvia Miles (s. 9. syyskuuta 1932) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuosina 1970 ja 1976.
Miles syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa.
Miles on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Keskiyön cowboy" (1969), "Himo" (1972), "Verenpunainen yö" (1975), "Rikos auringon alla" (1982), "Prinsessa Ruusunen" (1987) ja "Naispaholainen" (1989). Hän kuului niin sanottuihin Warholin supertähtiin.
Jack Warden
Jack Warden (18. syyskuuta 1920 – 19. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin Emmy-palkinto vuonna 1972 ja hän oli lisäksi kahdesti ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Warden syntyi Newarkissa, New Jerseyssä juutalaiseen perheeseen. Ennen elokuvatähteyttään hän menestyi nyrkkeilijänä. Hän teki televisiodebyyttinsä vuonna 1948 ja elokuvadebyyttinsä 1951.
Warden esiintyi vielä 2000-luvulla. Hän kuoli sydämen ja munuaisten pettämiseen sairaalassa New Yorkissa 85-vuotiaana.
Ramboll
Ramboll () on kansainvälinen suunnittelu- ja konsulttiyritys, jonka pääkonttori on Kööpenhaminassa. Päätoimintayksiköt sijaitsevat Tanskassa, Ruotsissa, Norjassa, Iso-Britanniassa ja Suomessa. Yrityksellä on yhteensä lähes 200 toimistoa ja niissä 13 000 työntekijää vuoden 2015 lopussa. Euroopan lisäksi Ramboll toimii kansainvälisillä markkinoilla muun muassa Venäjällä, Aasiassa (mm. Lähi-idässä, Intiassa), Afrikassa ja Etelä-Amerikassa.
Ramboll sai alkunsa vuonna 1945, kun tanskalaiset insinöörit Børge Johannes Rambøll ja Johan Georg Hannemann toteuttivat haaveensa ja perustivat ”oman pienen” suunnittelutoimiston nimeltään Rambøll & Hannemann. Yhtiön alkuvuosien näkyviä suunnittelutöitä olivat Tanskaan ja Norjaan 1950- ja 1960-luvuilla rakennetut harustetut teräsristikkoradiomastot.
Lähes kaikki Ramboll Groupin osakkeet omistaa Ramboll Foundation, joka on yhtiön omistajien perustama tanskalainen kaupallinen säätiö. Noin kolme prosenttia osakkeista omistavat yhtiön työntekijät.
Suomessa Ramboll on maan suurin suunnittelu- ja konsulttialan yritys. Se toimii 29 paikkakunnalla ja työllistää noin 2 100 ihmistä. Vuonna 2015 yhtiö teki liikevaihtoa 175 miljoonaa euroa. Suomen Rambollin taustalla on entinen Viatek-niminen suunnittelutoimisto.
Yritykseen kuuluu myös Ramboll Analytics -ympäristölaboratorio. Ramboll myi Ramboll Analytics -liiketoimintansa Suomessa ja Virossa Eurofins Scientificille vuonna 2017.
Toiminta-aloina Suomessa ovat
Ramboll Finlandin toimitusjohtajana aloitti 3. kesäkuuta 2016 kauppatieteiden maisteri Kari Onniselkä. Hänen edeltäjänsä vuodesta 2008 lähtien oli tekniikan tohtori Markku Moilanen, joka siirtyi syyskuussa 2015 Rambollin konsernijohtoon ja Ramboll Finlandin hallituksen puheenjohtajaksi. Siirtymäaikana toimitusjohtajana oli yhtiön tekninen johtaja Mikko Leppänen.
Keväällä 2014 Ramboll osti konsulttiyhtiö Pöyryltä ”merkittävän osan” sen kiinteistökonsultointi-, projektinjohto-, talotekniikka- ja kaupunki- ja aluesuunnittelun liiketoiminnoista. Liiketoimintojen mukana seurasi lähes 450 työntekijää. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi kaupan 13. toukokuuta 2014.
Joulukuussa 2014 Ramboll osti yhdysvaltalaisen ympäristö- ja ympäristökonsultointiyrityksen Environin. Environ toimii 21 maassa ja sen henkilöstömäärä oli kaupantekohetkellä noin 1 500.
Syyskuussa 2015 Ramboll Finland osti LVIAS- eli talotekniikkasuunnittelutoimisto Projectus Team Oy:n. Projectus Teamissa työskenteli noin 130 henkilöä.
John Neville
John Neville (2. toukokuuta 1925 Lontoo – 19. marraskuuta 2011 Toronto) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa pääroolistaan Terry Gilliamin elokuvassa "Paroni von Münchhausenin seikkailut" (1988).
Neville syntyi Lontoossa ja teki elokuvarooliensa ohella työtä televisiossa ja teatterissa. Hän esiintyi "Salaiset kansiot" -televisiosarjassa ja siitä tehdyssä elokuvassa "X-Files – taistelu tulevaisuudesta" (1998).
Neville oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri (OBE) vuodesta 1965 ja Kanadan ritarikunnan jäsen (CM) vuodesta 2006. Hän asettui Kanadaan vakituisesti vuonna 1972.
Michael Cunningham
Michael Cunningham (s. 6. marraskuuta 1952) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän aloitti kirjallisen uransa aikakauslehdissä julkaistuilla novelleilla. Esikoisromaani "Golden States" ilmestyi vuonna 1984.
Cunningham aloitti novellistina. Yksi novelleista on valittu vuoden 1989 parhaiden yhdysvaltalaisten novellien kokoelmaan. Hän on koonnut runoantologioita ja kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia. Hän opettaa kirjoittamista Yalen yliopistossa.
Maailmanmaineeseen Cunningham kohosi neljännellä romaanillaan "Tunnit" (1998). Romaani liikkuu kolmella aikatasolla, joita yhdistää salaisesti Virginia Woolfin romaani "Mrs Dalloway"; itse asiassa Woolf suunnitteli romaanilleen alun perin nimeä "Tunnit". Ensimmäinen taso sijoittuu vuoden 1923 Lontooseen, jossa Virginia Woolf aloittelee romaaninsa kirjoittamista. Toisella tasolla vuoden 1949 Los Angelesissa kotirouva pakenee arjen paineita hotelliin lukemaan Woolfin romaania. Kolmannella aikatasolla juhlia mielellään järjestävä Clarissa Vaughan asuu 1900-luvun lopun New Yorkissa. Hän on saanut lempinimensä ”Mrs Dalloway” Woolfin samaisen romaanin mukaan. Cunningham sai teoksestaan Pulitzer- ja PEN/Faulkner-palkinnon. Stephen Daldry on vuonna 2002 ohjannut romaanin pohjalta elokuvan "Tunnit", jonka pääosissa ovat Nicole Kidman, Julianne Moore ja Meryl Streep.
Romaanin "Säkenöivät päivät" (2005) kolme tarinaa sijoittuvat 1850-luvulle, nykyaikaan ja tulevaisuuteen. Jokaisessa päähenkilöinä ovat mies, nainen ja nuori poika.
"By Nightfall" ilmestyi 2010 ja Laura Jänisniemen suomennos "Illan tullen" 2011. Teos liikkuu taidemaailmassa ja etenkin taidebisneksessä, jota Cunningham arvostelee ankarasti. Vieraillessaan Suomessa kirjan markkinointikiertueella marraskuussa 2011 hän kertoi halunneensa itsekin taiteilijaksi.
Cunnigham on tehnyt käsikirjoitukset elokuvaan "Evening" ja oman romaaninsa pohjalta elokuvaan "Koti maailman laidalla".
Miekkailu kesäolympialaisissa 2004
Ateenan kesäolympialaisissa 2004 miekkailussa kilpailtiin kymmenessä lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa floretilla, kalvalla että säilällä ja joukkuekilpailussa kalvalla. Vuoden 2004 olympialaiset olivat ensimmäiset, jossa ohjelmassa oli myös naisten säiläkilpailu.
Uki Heikkinen
Uki (Urho Eelis) Heikkinen (1. elokuuta 1908 Helsinki – 1. toukokuuta 1972 Oulu) oli suomalainen arkkitehti, jolle myönnettiin professorin arvonimi.
Heikkinen opiskeli Teknillisestä korkeakoulussa ja valmistui arkkitehdiksi 1938. Hän oli ollut Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa jo vuodesta 1931 ja jatkoi siellä toimistoarkkitehtina. Helsingin seudulla on useita hänen 1930- ja 1940-luvuilla suunnittelemiaan rakennuksia, esimerkiksi useita huviloita Munkkiniemessä ja Munkkiniemen portin eli rakennukset Munkkiniemen puistotien alkupään molemmin puolin.
Vuonna 1946 hän siirtyi Oulun teknilliseen kouluun huoneenrakennusopin lehtoriksi ja toimi siellä opettajana vuoteen 1968. Hän oli myös oppilaitoksen rehtori vuosina 1962–1965. Vuosina 1949–1954 hän toimi Oulun läänin rakennustarkastajana. Opettajan työn ohessa hän suunnitteli Pohjois-Suomeen rakennuksia ja sankarihautausmaita. Hänen 1940-luvulla tekemiensä huonekalusuunnitelmien perusteella on tehty prototyyppejä, joita oli esillä Habitare-messuilla vuonna 2007. Hän harrasti maalausta ja karikatyyrien piirtämistä.
Heikkinen perusti Arkkitehtuuritoimiston Uki Heikkinen & Kumppanit 1958. Sen toimitusjohtaja on Uki Heikkisen poika, rakennusneuvos Matti Heikkinen (s. 1940).
Martinus Toursilainen
Martinus Toursilainen eli Pyhä Martinus, suomeksi myös Pyhä Martti (316 tai 317 Savaria, Pannonia (nyk. Szombathely Unkarissa) – 8. marraskuuta 397 Gallia) oli Rooman armeijan tribuunin poika. Martinus liittyi Rooman armeijaan viisitoistavuotiaana. Hänet tunnetaan köyhien ja vaivaisten suojelijana.
Legendan mukaan hän leikkasi nuorena sotilaana miekallaan puolet viitastaan ja antoi revityn puolikkaan Amiensin kaupungin portilla almua pyytäneelle kerjäläiselle. Seuraavana yönä Martinus näki unta, jossa viitan puolikkaan saanut kerjäläinen osoittautui itse Kristukseksi. Jeesus totesi: "Tämä pakana, Martinus vaatetti minut". Seuraavana aamuna Martinuksen viitta oli jälleen ehjä ja kokonainen. Tämän kaiken kokemansa seurauksena jo nuoruudessaan kristinuskosta kiinnostunut Martinus kääntyi kristityksi ja erosi armeijasta. Hän joutui siksi kärsimään jopa vankeusrangaistuksen.
Martinus liittyi erilaisiin kristillisiin veljeskuntiin, kunnes hän vuonna 361 tuli uudestaan kuuluisaksi perustaessaan luostarin Poitiers’n lähelle Galliaan. Vuonna 371 hänet sitten kutsuttiin noin 250 kilometriä Pariisista lounaaseen sijaitsevan Toursin piispaksi. Legendan mukaan hän oli niin vaatimaton, että kuultuaan kutsusta hän piiloutui hanhitarhaan, mutta äänekkäät hanhet paljastivat hänen piilonsa.
Toursin kaupungissa pakanuus vaikutti noihin aikoihin vielä voimakkaana, ja Martinuksella vaikutti keskeisesti kristinuskon ja samalla olojen vakiinnuttamiseen kaupungissa. Piispa Martinuksella oli erityisen suuri vaikutus priscillianismin kehitymiseen. Martinus Toursilaisen pyhäinjäännökset on haudattu Toursin |Pyhän Martinuksen kirkkoon.
Martinus Toursilainen oli ensimmäinen läntisessä kirkossa pyhimyksen arvon saanut henkilö, joka ei kuollut marttyyrina. Martinus Toursilaisen, Pyhän Martin, muistoksi vietetään katolisissa maissa yhä Martinpäivää 11. marraskuuta, joka oli hänen hautajaispäivänsä. Protestanttisissa maissa päivän vietto on siirtynyt päivää aiemmaksi, jolloin on myös Martti Lutherin syntymäpäivä (ja sen vuoksi myös Suomessa nykyisin Martin nimipäivä). Ruotsissa ja Suomessa martinpäivän viettäminen rajoittuu joidenkin viettämään juhlaillalliseen, jossa syödään pääruokana kokonaisena paistettu hanhi, martinhanhi.
Legenda Pyhästä Martista tuli Suomeen kristinuskon mukana 1100–1200-luvuilla. Pyhä Martti oli tunnettu armeliaisuudestaan ja oikeamielisyydestään ja suosittu kansan keskuudessa. Pyhästä Martista tuli keskiajalla Raision suojeluspyhimys, ja seurakunnan kirkko on nimetty hänen mukaan. Marttilan kunta on saanut nimensä hänen mukaansa. Hänet on kuvattu molempien kuntien vaakunoissa leikkaamassa viittaansa, josta puolet hän antoi kerjäläiselle.
Cuyahoga Falls
Cuyahoga Falls on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se on perustettu vuonna 1812 ja sitä pidetään Akronin ja Clevelandin lähiönä. Kaupungissa oli vuonna 2012 tehdyn väestönmittauksen mukaan 49 608 asukasta.
Cuyahoga Fallsissa on Cuyahoga Valleyn kansallispuisto.
Sylwia Gruchała
Sylwia Gruchała (s. 6. marraskuuta 1981 Gdańsk) on puolalainen miekkailija, hänen aseenaan on floretti.
Gruchala voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa MM-kilpailuista 1998, mistä hän sai pronssia. Hänen uransa suurimmat saavutukset ovat olympiahopea Sydneystä 2000, pronssi Ateenasta 2004 ja maailmanmestaruus vuosina 2003 ja 2007. Hän on voittanut myös juniorien maailmanmestaruuden neljä kertaa peräkkäin 1998-2002. Euroopan-mestaruuden kolme kertaa ja kuusi puolan mestaruutta. Gruchala on saavutuksiltaan kaikkien aikojen menestynein puolalainen naismiekkailija.
Kuningas Lot
Kuningas Lot esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Lot on Arthurin lanko ja varhainen vihollinen, ja hän on Orkneysaarten ja joissakin tarinoissa myös Norjan kuningas. Kuningas Lotilla saattaa olla historiallinen esikuva.
Lot on naimisissa Arthurin sisaren Morgausen kanssa, ja heidän poikiaan ovat pyöreän pöydän ritarit Agravain, Gawaine, Gaheris ja Gareth. Joissakin teksteissä Lot on Arthurin liittolainen, mutta esimerkiksi Malloryn versiossa hän on Arthurin vastustaja, jonka kuningas Pellinore surmaa taistelussa. Tästä saa alkunsa Pellinoren ja Lotin sukujen verivihollisuus.
Britannian Grand Prix 1982
Britannian Grand Prix 1982 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. heinäkuuta 1982 Brands Hatchin radalla Britanniassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden toinen.
William Jardine
William Jardine (23. helmikuuta 1800 Edinburgh – 21. marraskuuta 1874 Sandown, Isle of Wight), 7. Nova Scotian paroni, oli skottilainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä.
Hänen isänsä oli Sir Alexander Jardine, 6. paroni Applegartissa Dumfriesshiressä. William Jardine opiskeli kotona ja myöhemmin Yorkissa. Hän opiskeli kirjallisuutta, lääketiedettä, luonnonhistoriaa ja geologiaa Edinburghin yliopistossa. 1820 hänestä tuli 7. paroni. Sir William Jardine erikoistui lintutieteeseen ja myös muihin selkärankaisiin. Hän julkaisi muun muassa kirjoitukset kolibreista "The natural history of humming-birds" (1833), ahvenista "The natural history of fishes of the perch family" (1835), medestäjistä "The natural history of the Nectariniadae, or sun-birds" (1843), "Memoirs of Hugh Edwin Strickland, M.A. " (1858) ja "The natural history of Selborne: with observations on various parts of nature, and the naturalist's calendar" (1836). Vuonna 1836 Jardine toimi "Berwickshire Naturalists' Club"in puheenjohtajana ja toimitti joitakin vuosia "Edinburgh Philosophical Journal"ia. 1860 hän osallistui "Royal Commission on Salmon Fisheries of England and Wales"-komission työskentelyyn.
Jardine toimitti ja julkaisi erittäin suositun luonnonhistoriallisen 40-osaisen teossarjan "The Naturalist's Librarymade". Sarja jakautui neljään osaan: linnut, nisäkkäät, hyönteiset ja kalat. Joka osan kirjoitti alaan erikoistunut tutkija. Artikkelit kuvitti joukko maalareita, mukaan lukien Edward Lear. Teossarja saavutti suuren yleisön suosion sen ajan viktoriaanisessa yhteisössä.
Muita Jardinen julkaisuja olivat Gilbert Whiten "Natural History of Selborne" toimittaminen, "Illustrations of Ornithology" (1825-43) ja Alexander Wilsonin "Birds of America"n toimittaminen.
Jardine kuvaili ja nimesi joukon lintulajeja, joko yksin tai ystävänsä Prideaux John Selbyn kanssa, muun muassa punaperäkaklattajan ("Ortalis ruficauda"). Andienvarpuspöllö ("Glaucidium jardinii"), purppurakolibri ("Boissonneaua jardini") ja nuolitimali ("Turdoides jardineii") on nimetty hänen kunniakseen.