hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Halukkaiden koalitio
Halukkaiden koalitio oli Yhdysvaltain kokoama liitto, joka tuki Irakin sotaa 2003 Irakin väitettyjen joukkotuhoaseiden riisumiseksi ja n ehdollisina antamien päätösten toimeenpanemiseksi. Koalitiolle annettava tuki vaihteli sotilasoperaatioihin osallistumisesta ylilento-oikeuteen ja poliittiseen tukeen.
Julkisesti liittoumaan liittyi 48 maata. Yhdysvaltain silloisen ulkoministerin Colin Powellin mukaan liittoumaan kuului myös monia muita maita, jotka eivät kuitenkaan julkisesti tahtoneet sitä tunnustaa. Liittoumaan epävirallisesti liittyneitä maita saattoivat olla muun muassa Kanada ja Suomi. Suomessa syntyi vuoden 2003 eduskuntavaalien loppusuoralla niin sanottu Irak-skandaali, kun Keskustan silloinen puheenjohtaja Anneli Jäätteenmäki syytti silloista pääministeri Paavo Lipposta Suomen liittämisestä Yhdysvaltain liittoumaan. Kohun käänteistä seurasi oikeudenkäynti ja Jäätteenmäen hallitus joutui eroamaan, koska ei enää nauttinut eduskunnan luottamusta.
Koalitioon kuuluneet 48 maata julkaistiin alun perin Valkoisen talon lehdistötiedotteessa 21. maaliskuuta 2003.
Listan maista vain kolme osallistui sotatoimiin, ja monilla siihen kuuluvista maista ei ole edes omaa armeijaa
Kiinanruusu
Kiinanruusu ("Hibiscus rosa-sinensis") on hibiskusten ("Hibiscus") sukuun kuuluva pensas tai pieni puu, joka on kotoisin Itä-Aasiasta, luultavasti Kiinasta. Kiinanruusu on Malesian kansalliskukka. Suomessa kiinanruusua on kasvatettu huonekasvina 1800-luvun alkupuolelta lähtien, Etelä-Euroopassa se on yleinen puutarhakasvina ja pensasaitoina.
Subtrooppisissa ja trooppisissa maissa myös muutamat muut suvun kasvit ovat yleisiä puutarhakasveja. Sukuun kuuluu kaikkiaan noin 200 lajia. Niistä sinihibiskus ("Hibiscus syriacus") on Etelä-Korean ja "Hibiscus brackenridgei" Havaijin kansalliskukka.
Kiinanruusun lehdet ovat tummanvihreät ja kiiltävät. Lehtien muoto ja koko voi suuresti vaihdella samassakin kasvissa. Alkuperäisessä kiinanruusussa on kirkkaanpunaiset yksinkertaiset kukat, jonka suppilosta heteet työntyvät voimakkaasti esiin. Lajista on jalostettu myös puolikerrottu- ja kerrottukukkaisia lajikkeita, joiden kukat ovat valkoisia, keltaisia tai vaaleanpunaisia. Kukin kukka kestää yleensä vain päivän tai kaksi, mutta hyvissä oloissa uusia kukkia puhkeaa jatkuvasti huhtikuusta myöhään syksyyn.
Kiinanruusu viihtyy ja kukkii parhaiten hyvin valoisassa ja normaalissa huoneenlämmössä, ja sietää myös suoraa auringonpaahdetta. Kesällä sen voi Suomessakin sijoittaa ulos tuulelta ja sateelta suojattuun paikkaan. Kasvi hyötyy talvilevosta noin 15 °C:n lämpötilassa.
Kesällä kiinanruusua kastellaan runsaasti, talvella vähän. Kesällä suihkuttaminen on hyödyksi. Jos kasvi pääsee liian kuivaksi, se on altis lehtikirvoille. Joka kevät kiinanruusun multa vaihdetaan ja lannoitetta laitetaan joka toinen kevät. 
Kiinanruusua kuuluu leikata.
Kiinanruusua lisätään pistokkaista, helpoiten huhti-toukokuussa. Pistokkaat juurrutetaan ensin vedessä. Sitten ne istutetaan multaan ja peitetään rei'itetyllä muovihupulla. Pohjalämpö edistää juurtumista. Kun pistokas on kunnolla juurtunut, muovihuppu poistetaan. Nuoren kasvin leikkaaminen useita kertoja tekee siitä tuuhean ja lisää kukintaa.
Armolahja
Armolahja (kreikaksi "kharismata") on kristinuskon ekklesiologiaan liittyvä teologinen käsite ja käytännön seurakuntaelämään liittyvä Raamatun opettama ilmiö, joka merkitsee Pyhän Hengen lahjoittamaa erityistä kykyä hengelliseen palveluun. Raamatussa armolahjalla viitataan Jumalan ihmiselle armosta antamaan lahjaan, ei siis palkkioon tai ihmisen omaan ominaisuuteen. Armolahjoista käytetään kristinuskossa myös nimitystä "henkilahjat", koska Pyhä Henki jakaa niitä ihmisille tahtonsa mukaan.
Laajemmassa merkityksessä armolahjaksi on ymmärretty miltei mikä tahansa ihmisen myönteiseksi katsottu taito tai ominaisuus, esimerkiksi hyvä laulutaito, kyky pitää innoittavia puheita, taito kuunnella ja auttaa tai muuta vastaavaa. Suppeammassa merkityksessä armolahjalla tarkoitetaan vain Raamatussa lueteltuja Pyhän Hengen vaikuttamia erityiskykyjä. Raamatussa armolahjoja luetellaan ja niistä opetetaan mm. 1. Korinttilaiskirjeen 12. luvussa, Roomalaiskirjeen 12. luvussa, Efesolaiskirjeen 4. luvussa sekä 1. Pietarin kirjeen 4. luvussa (jakeet 10-11).
Raamatussa armolahjojen käyttö ja toiminta näkyy erityisesti Apostolien teoissa. Armolahjojen kautta Pyhä Henki vahvisti julistetun pelastussanoman ihmeiden ja merkkien avulla. Tästä apostolien käyttämästä evankeliointimenetelmästä käytetään nykyisin toisinaan nimeä voimaevankeliointi. Armolahjat saatiin Raamatussa erityisesti kätten päälle panemisen kautta.
Armolahjojen merkitys uskonnollisessa elämässä vaihtelee huomattavasti eri kirkkokunnissa. Niin sanotuissa vapaissa suunnissa oppi armolahjoista on yleensä huomattavasti merkittävämmin esillä kuin muissa perinteisissä kirkkokunnissa. Karismaattinen liike on kuitenkin nostanut vanhoissakin kirkoissa uudenlaisen kiinnostuksen armolahjan käsitettä kohtaan.
Ludwig Stumpfegger
Ludwig Stumpfegger (11. heinäkuuta 1910 München – luultavasti 2. toukokuuta 1945 Berliini) oli SS-lääkäri, joka poistui yhdessä Martin Bormannin kanssa Adolf Hitlerin kuoleman jälkeen Führerbunkerista ja kuoli yhdessä Bormannin kanssa puna-armeijan tulitukseen. Stumpfeggerin jäänteet löydettiin rakennustyömaalta vuonna 1972.
Stumpfeggerin kerrotaan olleen isokokoinen mies ja etevä kirurgi. Hän toimi Hitlerin viimeisenä lääkärinä ja fysioterapeuttina sekä aiemmin Heinrich Himmlerin lääketieteellisenä neuvonantajana. Stumpfegger työskenteli myös natsitohtori Karl Gebhardtin vastaanotolla. Stumpfegger jakoi mitä ilmeisimmin syanidikapselit Hitlerille ja tämän vaimolle Eva Braunille. Stumpfegger auttoi Magda Goebbelsiä surmaamaan Goebbelsien kuusi lasta Führerbunkerissa 1. toukokuuta. Vielä samana iltana Joseph ja Magda Goebbels surmasivat itsensä syanidia käyttäen.
Adolf Hitlerin tehtyä itsemurhan Führerbunkerissa sodan viimeisinä päivinä, Stumpfegger pakeni bunkerista 30. huhtikuuta yhdessä Arthur Axmannin ja Martin Bormannin kanssa. Axmann joutui eroon kahdesta muusta pakenijasta ja jouduttuaan palaamaan jälkiään Axmann löysi Bormannin ja Stumpfeggerin ruumiit.
Saksan kristillisdemokraattinen unioni
Saksan kristillisdemokraattinen unioni (, lyh. CDU) on Saksan suurin konservatiivinen, keskusta-oikeistolainen puolue. Se perustettiin toisen maailmansodan jälkeen, perustajiin kuului muun muassa Konrad Adenauer. Toisen maailmansodan jälkeen CDU omaksui Ludwig Erhardin johdolla sosiaalisen markkinatalousmallin.
CDU ei toimi Baijerissa, jossa toimii sen sisarpuolue Baijerin kristillissosiaalinen unioni ("Christlich-Soziale Union in Bayern", CSU). Puolueilla on yhteinen puoluekokous ja yhteistyötä liittovaltion tasolla, eivätkä ne kilpaile toistensa kanssa.
CDU/CSU:lla on kannattajia katolisten, protestanttien ja maaseudulla asuvien joukossa kaikissa yhteiskuntaluokissa. Puolue yhdistetään etupäässä katoliseen kirkkoon, vähäisemmässä määrin protestantteihin. Vuonna 1990 se yhdistyi itäsaksalaisen samannimisen puolueen kanssa. CDU on ollut toinen Saksan pääpuolueista Sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) ohella. Muita poliittisia kilpailijoita liittopäivätasolla ovat Vasemmistopuolue Die Linke, Saksan vihreät ja Vaihtoehto Saksalle (AfD). CDU:n hallituskumppani on usein ollut liberaali Vapaa demokraattinen puolue, jonka kannatus on 2000-luvulla merkittävästi pudonnut porvarillisten äänestäjien siirtyessä kannattamaan CDU:ta.
Helmut Kohl oli CDU:n puhemies vuodesta 1973 sen vaalitappioon 1998 asti, jolloin Wolfgang Schäuble siirtyi puolueen johtoon. Schäuble erosi alkuvuodesta 2000 laittomista rahalahjoituksista syntyneen skandaalin vuoksi, ja hänen seuraajakseen tuli Angela Merkel.
Vuoden 1998 vaaleissa CDU sai 28,4 % äänistä ja CSU 6,7 %. Vuonna 2002 äänisaaliit olivat 29,5 % ja 9,0 %. Europarlamenttivaaleissa 2004 CDU/CSU sai 44 % äänistä.
Virallisesti puolue on avoin kaikkia uskontoja edustaville ihmisille. Puolueen nimellä halutaan korostaa kuitenkin kristillistä ihmiskuvaa.
Berliinin vapaan yliopiston vuonna 2005 tekemän tutkimuksen mukaan jäsenistä 51 % tunnustaa katolista uskoa, 33,3 % tunnustaa evankelista uskoa ja 15,7 % ei katso kuuluvansa mihinkään uskontokuntaan.
Hadroni
Hadroneiksi sanotaan hiukkasia, jotka koostuvat vahvaa vuorovaikutusta välittävien gluonien yhteensitomista kvarkeista. Hadronit voidaan jakaa kvarkkilukumääränsä mukaan kahteen alaluokkaan: baryoneihin ja mesoneihin. Esimerkiksi protoni on hadroni.
Baryonit koostuvat kolmesta kvarkista ja antibaryonit kolmesta antikvarkista.
Baryonit voidaan jakaa spin-luvun mukaan vielä kahteen alaluokkaan spin 1/2 ja spin 3/2 -baryoneihin. Spin 1/2 -baryoneilla kahden kvarkin spin on samansuuntainen ja kolmannen kvarkin erisuuntainen. Spin 3/2 -baryonien kaikkien kvarkkien spinit ovat samansuuntaiset. Koska baryonien spin on puoliluku, ne kuuluvat fermioneihin.
Tunnetuimmat ja pysyvimmät (eivät hajoa heti muiksi hiukkasiksi) baryonit ovat kahdesta ylös-tyypin kvarkista ja yhdestä alas-tyypin kvarkista koostuva protoni sekä kahdesta alas-tyypin ja yhdestä ylös-tyypin kvarkista koostuva neutroni. Ylös-kvarkin varaus on +2/3 ja alas-kvarkin –1/3. Näin protonin varaukseksi tulee +1 ja neutronin varaukseksi 0.
Vuosina 2003 on nähty joitain kokeellisia viitteitä neljästä kvarkista ja yhdestä antikvarkista koostuvasta baryonista. Tuoreimmat kokeet ovat saattaneet nämä tulokset epäilyksen alaisiksi. Tiedeyhteisö pitää todennäköisempänä, että löydöt ovat olleet vain tilastollista harhaa.
Mesonit koostuvat kvarkki-antikvarkkiparista.
Mesonit voidaan jakaa spinien perusteella spin 0 ja spin 1 -mesoneihin. Koska niiden spin on kokonaisluku, kuuluvat ne bosoneihin. Spin 0 -mesoneilla kahden kvarkin spinit ovat erisuuntaiset ja spin 1 -mesoneilla samansuuntaiset. Mesoneista kevyimmät ovat pionit, joita on kolme (sähkövarauksin +1,0 ja –1). Pysyviä mesoneja ei ole, vaan ne hajoavat kevyemmiksi hiukkasiksi erittäin nopeasti.
CERN:in vuonna 2008 valmistuneella Large Hadron Colliderilla tullaan raskaita alkuaineita (lyijy) törmäyttämällä tutkimaan niiden perimmäistä rakennetta. Nykyisin kvarkkien oletetaan olevan jakautumattomia, tulevien kokeiden hadroni-kiihdyttimellä odotetaan tuovan lisätietoa asiasta.
Vapaa demokraattinen puolue
Vapaa demokraattinen puolue (, lyh. FDP) on keskusta-oikeistolainen klassista liberalismia edustava puolue Saksassa. FDP on ollut usein mukana joko kristillisdemokraattien tai sosiaalidemokraattien johtamissa hallituksissa. Puolue saavutti vuoden 2009 liittopäivävaaleissa historiansa parhaimman tuloksen, mutta kärsi heti seuraavissa, vuoden 2013 vaaleissa, historiansa pahimman vaalitappion menettämällä kokonaan edustuksensa liittopäivillä.
Vapaa demokraattinen puolue edustaa arvo- ja talousliberalismia. Historiallisesti puoluetta on pidetty enemmän keskustalaisena, mutta 1980-luvulta alkaen se on siirtynyt enemmän oikeistoon päin, ja nykyään FDP luetaan vahvasti oikeistolaiseksi puolueeksi. Historiallisesti FDP:tä on pidetty selkeästi Eurooppa-myönteisenä, mutta euroalueen velkakriisin myötä puolueessa nousi esiin myös lievää euroskeptistä suuntausta edustanut "kansallisliberaali" vähemmistö.
FDP:n kannatus on valtakunnallisissa vaaleissa ollut 5,8 ja 12,8 prosentin välillä. Se on osallistunut apupuolueena kolmea lukuun ottamatta kaikkiin sodan jälkeisiin hallituksiin joko kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien kanssa ja ollut vuoden 1949 jälkeen hallituksen ulkopuolella vain kahdeksan vuotta.
FDP sai 6,2 prosenttia äänistä ja 43 paikkaa liittopäiville vuonna 1998. Guido Westerwelle nousi vuonna puolueen johtoon 2001 ja puolue sai 2002 7,4 prosenttia äänistä ja 2005 9,8 %, 61 paikkaa. Vuoden 2013 liittopäivävaaleissa puolueen kannatus kuitenkin laski 4,8 prosenttiin, eikä se viiden prosentin kannatusrajan vuoksi saanut edustusta liittopäiville.
Vuonna 2009 FDP sai kaikkien aikojen suurimman vaalivoittonsa (15 %) lupaamalla kevennetyn verojärjestelmän. Puoluejohtaja Guido Westerwelle ei saanut neuvoteltua verokevennyksiä hallitusohjelmaan, mistä alkoi puolueen kannatuksen lasku, joka johti FDP:n putoamiseen liittopäiviltä vuonna 2013 sekä sitä ennen useimmista osavaltioparlamenteista.
Vasemmisto (saksalainen puolue)
Vasemmisto () on Saksassa toimiva vasemmistolainen puolue. Sen puheenjohtajat ovat Katja Kipping ja Bernd Riexinger. Puolue kuuluu Euroopan vasemmistopuolueeseen ja Euroopan yhtyneen vasemmiston ja Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ryhmään Euroopan parlamentissa, jossa se on suurin puolue. Puolue kannattaa demokraattista sosialismia.
Vasemmisto-puolue syntyi Saksan demokraattisen tasavallan Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SED) toimintaa jatkaneen Vasemmistopuolue PDS:n yhdistyessä kesäkuussa 2007 pääosin entisistä SPD:sta eronneista vasemmistososiaalidemokraateista koostuneen WASG:n kanssa.
Helsingin Sanomien mukaan sosiaalidemokraattien (SPD) johtaman hallituksen toteuttama talouspoliittinen "Agenda 2010" -uudistus johti Vasemmisto-puolueen syntyyn.
Potsdamin yliopiston valtio-opin professori Jürgen Dittberner sanoo, että Vasemmisto ei ole kelvannut liittovaltion tasolla sosiaalidemokraattien ja vihreiden hallituskumppaniksi, koska moni pitää sitä DDR:n kommunistipuolueen (SED) toiminnan jatkajana.
Ennen elokuun 2009 kolmen osavaltion vaaleja SPD:n johtaja Frank-Walter Steinmeier ilmoitti julkisesti yhteistyön Vasemmiston kanssa olevan mahdollista osavaltiohallituksissa. Vuonna 2014 Vasemmiston edustaja valittiin ensimmäistä kertaa osavaltiopääministeriksi, Thüringenissä, SPD:n ja vihreiden tuella.
Saksan viranomaiset ovat kutsuneet puoluetta äärivasemmistolaiseksi ja yksi kolmasosa sen kansanedustajista on liittovaltion Bundesamt für Verfassungsschutz-viranomaisen valvonnassa. Viranomaisen tehtävänä on suojella Saksan perustuslakia ja valvoa toimintaa, joka saattaa vaarantaa vapaan ja demokraattisen järjestyksen.
Suomalainen Demari-lehti kirjoitti vuonna 2008, että Vasemmiston jäsenistä 3/4 on eläkeikäisiä SED:n entisiä jäseniä.
Vuonna 2010 saksalaisen Bundeszentrale für politische Bildungin mukaan puolueen jäsenistä 3/4 oli entisestä Itä-Saksasta ja 68 prosenttia on yli 60-vuotiaita. Naisten osuus jäsenistä oli 45 prosenttia, mikä oli suurin osuus saksalaisissa puolueissa.
Puolueen kannatus on perinteisesti ollut vahvempaa entisen Itä-Saksan alueella.
Lähde
Liittouma 90/Vihreät
Liittouma 90/Vihreät () perustettiin Saksan liittotasavallassa 13. tammikuuta 1980 eri 1970-luvun liikkeiden organisoituessa poliittiseksi voimaksi. Saksan vihreät ovat yksi vanhimmista ja menestyneimmistä vihreistä puolueista.
Puolue korosti ohjelmassaan sosiaalisuutta, ekologisuutta, demokratiaa ja pasifismia. Tarkoitus oli muodostaa ei-puolueenomainen puolue, jossa noudatettiin esimerkiksi kierrätysperiaatetta poliittisten tehtävien hoidossa.
Nykyään poliittisia painopisteitä ovat:Vuonna 1989 perustettiin DDR:n vihreä puolue, joka liittyi Länsi-Saksan vihreään puolueeseen seuraavana vuonna. Vuonna 1991 eräät Itä-Saksan kansalaisjärjestöt ("Neues Forum", "Demokratie jetzt" ja "Initiative Frieden und Menschenrechte") yhdistyivät "Bündnis 90" -liikkeeksi. Vuonna 1993 "Bündis 90" ja "Die Grünen" liittyivät yhteen, mistä lähtien puolueen nimenä on ollut "Bündnis 90/Die Grünen".
Vihreät saivat ensimmäiset paikkansa Saksan liittopäivillä (Bundestag) jo 1983 ja saivat 8,3 % äänistä tammikuun 1987 Länsi-Saksan vaaleissa. Joulukuussa 1990 Saksan yhdistymisen jälkeen puolue jäi 5 % äänikynnyksen alle ja jäi ilman paikkoja. Itä-Saksan Bündnis 90 -järjestön liityttyä vihreisiin puolue sai 1994 7,3 % äänistä ja 49 paikkaa. Vuoden 1998 vaalitulos oli 6,7 % äänistä ja 47 paikkaa, tällöin vihreät muodostivat punavihreän hallituksen SPD:n kanssa.
Vuoden 2002 vaaleissa äänisaalis oli 8,6 % ja 55 paikkaa, ja vihreät säilyttivät hallituspaikkansa pitkälti karismaattisen johtajansa Joschka Fischerin ansiosta. Vuoden 2004 eurovaaleissa vihreät saivat 13 paikkaa Saksan 99 edustajasta.
Vuoden 2013 aikana vihreitä riepotteli pedofiliaskandaali. Esiin nostettujen materiaalien mukaan puolue kampanjoi perustamisestaan ainakin 1980-luvun puoliväliin seksuaalivähemmistöjen, ml. pedofiilit puolesta. Vihreän liikkeen veteraani Daniel Cohn-Bendit kirjoitti 1975 omaelämäkerrassaan seksuaalisista kokemuksistaan lasten kanssa frankfurtilaisessa päiväkodissa. Myöhemmin vihreät olivat eturivissä vaatimassa katolista kirkkoa tilille lasten hyväksikäyttötapauksista.
Syyskuun 2013 katastrofaalisen liittopäivävaalitappion syynä vihreiden entinen puheenjohtaja Joschka Fischer piti puoluejohdon veronkorotuksia vaatinutta vaalikampanjalinjaa. Puolue sai 8 % äänistä, vaikka vielä kaksi vuotta aiemmin sen kannatus oli 20 %. Koko vihreiden hallitus ja johto erosivat.
Vihreiden kannattajakunta on keskimääräistä koulutetumpaa (62 % on suorittanut vähintään ylioppilastutkinnon tai ammattikorkeakoulututkinnon), nuorempaa (38,1 vuotta) ja parempituloista. Sukupuolijakaumassa ei ole merkittävää eroa. Suurin kannatus on Freiburg im Breisgaussa ja Berliinin Kreuzbergissa.
Sosiaalidemokraattinen puolue (Portugali)
Sosiaalidemokraattinen puolue (, eli "PSD") on portugalilainen keskusta-oikeistolainen puolue, joka ei nimestään huolimatta ole sosiaalidemokraattisen aatteen mukainen puolue. Sosiaalidemokraattinen puolue on toinen Portugalin pääpuolueista keskusta-vasemmistolaisen sosialistien ohella.
Oppositiossa ollut sosiaalidemokraattinen puolue voitti 5. kesäkuuta 2011 pidetyt ennenaikaiset parlamenttivaalit Pedro Passos Coelhon johdolla. Vuoden 2015 vaaleissa sosiaalidemokraattinen puolue piti asemansa suurimpana puolueena, mutta sen johtama hallituskoalitio menetti enemmistönsä parlamentissa. Vaalien jälkeen Portugalin presidentti Aníbal Cavaco Silva nimitti sosiaalidemokraattisen puolueen johtaman vähemmistöhallituksen, joka kuitenkin kaatui muutamaa viikkoa myöhemmin hallituksen luottamusäänestyksessä parlamentin vasemmistopuolueiden sovittua sosialistien johdolla yhteistyöstä.
Lokakuussa 2017 järjestettyjen paikallisvaalien jälkeen Passos Coelho erosi puolueen johdosta. Paikallisvaalien tulos oli sosiaalidemokraattien historian huonoin ja hänen mukaansa puolueen tulisi löytää "uusi polku tulevaisuuteen".
Porton kaupungin entinen pormestari Rui Rio valittiin Passos Coelhon seuraajaksi tammikuussa 2018. Häntä pidetään puolueen keskustalaisemman linjan edustajana. Rio sai jäsenäänestyksessä 54 prosenttia äänistä ja päihitti konsevatiivisempana ehdokkaana pidetyn entisen pääministerin Pedro Santana Lopesin.
Saksan liittopäivät
Saksan liittopäivät () eli parlamentti perustettiin liittotasavallan perustuslain laatimisen yhteydessä 1949. Se on Weimarin tasavallan valtiopäivien seuraaja. Liittopäivät on kokoontunut vuoteen 1999 Bonnissa, tämän jälkeen Valtiopäivätalossa Berliinissä. Viimeisimmät Saksan liittopäivävaalit järjestettiin 24. syyskuuta 2017.
Liittopäivät on toinen Saksan liittotasavallan lakiasäätävistä elimistä. Toinen on liittoneuvosto. Liittopäivät on kuitenkin ainoa suoraan kansan valitsema lakiasäätävä elin.
Liittopäivien edustajat valitsevat liittokanslerin, joka on liittohallituksen päämies. Liittopresidentin puolestaan valitsee niin sanottu liittokokous, johon kuuluu kaikki liittopäivien jäsenet ja yhtä monta edustajaa osavaltioista. Liittopäivät valitsee lisäksi muun muassa puolet perustuslakituomioistuimen tuomareista.
Edustajat valitaan neljän vuoden välein. Äänioikeus on kaikilla 18 vuotta täyttäneillä Saksan kansalaisilla.
Puolet edustajista valitaan vaalipiireittäin ja puolet puolueiden vaalilistoilta. Jokaisella äänestäjällä on kaksi ääntä. Toisen hän käyttää vaalipiriissään henkilökohtaiseen ehdokkaaseen. Jokaisen 299 vaalipiirin voittaja valitaan suoraan liittopäiville. Toisella äänellä äänestäjä valitsee vaalilistan. Puolueen on ylitettävä viiden prosentin äänikynnys tai saatava vähintään kolme suoraa edustajaa, jotta lista menee läpi. Jos puolue saa esimerkiksi ääniä kymmeneen paikkaan ja siltä menee neljä edustajaa suoraan läpi, sen listalta valitaan liittopäiville kuusi edustajaa. Vaalijärjestelmästä johtuen edustajien kokonaismäärä vaihtelee. Vuoden 2013 vaaleissa valittiin 631 edustajaa.
Liittopäivät kokoontuu Berliinin Valtiopäivätalossa. Paul Wallotin suunnittelema rakennus valmistui 1894. Nykykäyttöönsä sen suunnitteli kansainvälisen suunnittelukilpailun voittanut Norman Foster. Liittopäivät muutti rakennukseen kesällä 1999, ja ensimmäinen istunto siellä pidettiin 6. syyskuuta.
Valtiopäivätalon yhteyteen on rakennettu liittopäiville kolme uutta rakennusta. Weimarin tasavallan viimeisen demokraattisen presidentin mukaan nimetyssä Paul Löbe -talossa on muun muassa komitioiden istuntosaleja ja edustajien työhuoneet. Liberaalipoliitikon ja naisliikkeen johtohahmon mukaan nimetyssä Marie-Elisabeth Lüders -talotalo on parlamentin informaatiokeskus, jossa on suuri kirjasto ja arkisto. Jakob Kaiser -talo on varattu parlamenttiryhmien ja niiden henkilökunnan toimistotiloiksi.
Alternative Party
Alternative Party on suomalainen demoskenetapahtuma ("demoparty") ja digitaalisen kulttuurin festivaali, jota on järjestetty vuodesta 1998 lähtien. Tapahtuman kasvaessa sen taustalle perustettiin keväällä 2001 rekisteröity yhdistys, Alternative Party ry. Vuodesta 2007 tapahtumaa on järjestetty Helsingin Kaapelitehtaalla ja sen mielenkiintoinen ja luova profiili alkaa olla muotoutunut. Tapahtumalla on vuosittain vaihtuva teema, joka määrittää tapahtuman tunnelmaa, koristelua jne.
Alternative Party on Suomen suurin vain demoskeneen keskittynyt tapahtuma ja toiseksi suurin tietokonefestivaali Assembly-tapahtuman jälkeen. Alternative Partyilla osanottajia kannustetaan – käytetystä laitteistosta riippumatta – luovuuteen ja ennakkoluulottomuuteen tietokoneproduktioissaan, ja tapahtuma onkin tunnettu erikoisista kompoistaan. Pääpaino on vanhoissa ja vaihtoehtoisissa tietokoneissa, vaikka myös nykyaikaisilla laitteilla voi osallistua kilpailuihin.
Tapahtuman juuret ulottuvat Assembly-tapahtumaan ja vuoden 1995 tienoille, kun Alternative Partyn nykyinen pääjärjestäjä, silloinen Atari-tietokoneen käyttäjä Kristoffer "Setok" Lawson harmistui tämän suuren tapahtuman kilpailujen säännöistä, jotka eivät sallineet osanottoa muilla laitteilla kuin Commodore 64:lla, Amigalla ja PC:llä. Pääsiäisenä 1998 järjestettiin ensimmäinen Alternative Party -tapahtuma.
Alternative Party tunnetaan laajalti myös perinteisestä ensimmäisen illan konsertistaan, jossa on esiintynyt lukuisia demoskene- ja musiikkimaailman uusia tai vanhoja nimiä, kuten Tero, Yrjänä Sauros, David Hasselhoff Big Band, Lackluster, Grey Park ja dA JoRMaS. Alternative Partyjen kilpailuissa ovat menestyneet vuosien varrella erityisen hienosti demoryhmät PWP ja Bandwagon. Myös kuvataiteilija Pilvari "Nosfe" Pirtolan teokset ja tempaukset muistetaan.
Tapahtuman erikoisvieraina on ollut tietokone- ja pelimaailman vaikuttajia, kuten pelisuunnittelija Jeff Minter, Leisure Suit Larry -pelin isä Al Lowe ja kansanedustaja Jyrki Kasvi.
Myös Assembly-tapahtuman järjestäjien tiedetään seuraavan Alternative Partyn uusia innovaatioita tarkasti – monet pitävät "oldskool-koneiden" ottamista mukaan Assemblyn kilpailuihin osaltaan Alternative Party -tapahtumien ansiona.
Alla olevassa taulukossa on voittajat pääasiallisissa demo- ja videokilpailuissa, joskin säännöt sekä videokilpailun teemat ovat vuosien varrella vaihdelleet.
VirallisetEpävirallisemmat
GNU Hurd
GNU Hurd on mikroydin-palvelin-asiakas-arkkitehtuuriin pohjautuva vapaa käyttöjärjestelmän ydin, jonka mikroytimenä toimii GNU Mach, GNU-projektin oma toteutus Mach-mikroytimestä. HURD pyrkii laajentamaan perinteistä Unix-käyttöjärjestelmän toiminnallisuutta pysyen kuitenkin POSIX-yhteensopivana.
Hurd-nimi on rekursiivinen akronyymi sanoista "Hird of Unix-Replacing Daemons" ("joukko Unixin korvaavia taustaprosesseja"), ja "HIRD" puolestaan on määritelty akronyymiksi sanoista "Hurd of Interfaces Representing Depth" ("joukko syvyyttä edustavia ohjelmointirajapintoja"). Sanoina sekä "HURD" että "HIRD" ovat vain tätä varten keksittyjä muunnelmia englannin sanasta "herd", joka tarkoittaa laumaa — kaikki sanat lausutaan [həːd]. Koko nimi "GNU HURD" on siis gnuulaumaan viittaava sanaleikki.
GNU-projekti on kehittänyt Hurd-ydintä vuodesta 1990 alkaen. Hurdin kehitys hidastui, kun Linus Torvaldsin alulle panema Linux vei kehittäjien huomion teknisillä ominaisuuksillaan. Hurdin varaan on voitu jo koota toimivia ohjelmistojärjestelmiä, mutta se on edelleen kehitysvaiheessa, eikä yhtään vakaata versiota ole vielä julkaistu. Hurd toimii ainoastaan IA-32-arkkitehtuurilla.
Pinja (nimi)
Pinja on suomenkielinen naisen etunimi. Nimi lisättiin almanakkaan vuonna 1995. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Pinja on syyskuuhun 2016 mennessä noin 5 600 henkilölle.
Pinja on Välimeren maissa kasvavan pinjan ("Pinus pinea") suomenkielinen nimi. Sitä on pidetty pitkäikäisyyden ja kuolemattomuuden symbolina. Lähes samaan tapaan äännettävä portugalin sana "pinha" tarkoittaa käpyä ja espanjan sana "piña" ananasta.
Leikkaa, kopioi ja liitä
Leikkaa, kopioi ja liitä ovat tietokoneen toimintoja, joilla esimerkiksi tekstiä tai kuvia voidaan väliaikaisesti tallentaa leikepöydälle ja sitten liittää jonnekin muualle. Yleensä toiminnolla kopioidaan tekstiä, kuvia, taulukoita tms. nopeasti tietokonesovelluksessa (yleensä tekstinkäsittelyohjelmassa) tietyn asiakirjan sisällä paikasta toiseen, tai asiakirjasta toiseen. Tekstiä ja sen osia sekä muita elementtejä voi yleensä kopioida myös sovelluksesta toiseen.
Lawrence G. Tesler siirsi ensimmäisenä "leikkaa ja liimaa"- ajatuksen tietokonepohjaiseen tekstinkäsittelyyn työskennelleessään Xerox PARCissa 1974–1975. Pian sen jälkeen tuli käyttöön tekstinkäsittelyohjelmia, joissa tällä tavoin voitiin siirtää tai kopioida käsiteltävänä olevan tiedoston sisällä tekstin osia paikasta toiseen. Toiminnon teki tunnetuksi Apple Lisa (1981) ja Macintosh (1984) tietokoneissaan.
Toiminnon taustalla on Apple Macintoshin macOS- ja Microsoft Windows-käyttöjärjestelmien ikkunointijärjestelmän ominaisuus, jossa tekstiä voi kopioida ("copy") aktivoimalla eli valitsemalla se ensin joko hiiren tai nuolinäppäinten avulla ja liittämällä ("paste") se sitten joko toiseen paikkaan samassa asiakirjassa tai nyt myös kokonaan toiseen asiakirjaan tai sovellukseen.-
Toimintoa voi käyttää myös kokonaisten tiedostojen ja kansioiden kopiointiin käyttöjärjestelmän tiedostonhallinnasta käsin.
"Copypaste"-toiminnon voi suorittaa Windows-käyttöjärjestelmässä näppäinyhdistelmillä Ctrl+C ("copy", kopioi) Ctrl-X ("cut", leikkaa) ja Ctrl+V ("paste", liitä). MacOS -käyttöjärjestelmässä samaan toimintoon voi käyttää pikanäppäinkomentoa Komento+C (kopioi) ja Komento+V (liitä).
Windowsin nykyiset näppäinyhdistelmät on lainattu MacOS:sta. OS/2 ja aiemmat Windows-versiot käyttivät näppäinyhdistelmiä Ctrl-Del (leikkaa), Ctrl-Insert (kopioi) ja Shift-Insert (liitä).
"Copypaste"-toiminnon kanssa samankaltainen on ns. "drag and drop"- eli "raahaa ja pudota"-toiminto, jossa hiiren avulla valitaan kopioitava elementti ja "raahataan" se sitten hiiren oikeanpuoleista nappia alhaalla pitäen haluttuun paikkaan. (Hiiren oikeanpuoleisen näppäimen vapauttaminen merkitsee tässä samaa kuin edellä liitä-komento eli Ctrl+V.)
Termiä käytetään myös tilanteissa joissa kopioidaan valmiista tuotoksesta ja julkaistaan se uutena.
Armeijakenraali (Yhdysvallat)
"Armeijakenraali", "General of the Army", on Yhdysvaltain maavoimien korkein sotilasarvo, joka vastaa Suomessa lähinnä sotamarsalkkaa. Ilmavoimissa vastaava sotilasarvo on "General of the Air Force", ilmavoimien kenraali ja laivastossa "Fleet Admiral", laivastoamiraali. Arvoja käytetään lähinnä erityisenä erikseen myönnettävänä arvonimenä tai se voi olla puolustushaarojen komentajien arvo. Merijalkaväellä ja rannikkovartiostolla ei ole vastaavia sotilasarvoja.
Yhdysvaltain kongressi perusti "General of the Army" -arvon 25. heinäkuuta 1866 Ulysses S. Grantia varten, ja se myönnettiin symbolisesti muutamille henkilöille:Arvonimellä palkitut kenraalit käyttivät edelleen kenraalin neljän tähden arvomerkkejä.
Yhdysvaltain Euroopassa olevien joukkojen ylipäällikölle ensimmäisessä maailmansodassa, kenraali John J. Pershingille, myönnettiin 1919 sotilasarvo "General of the Armies of the United States", Yhdysvaltain armeijoiden kenraali. Tätäkin arvonimeä pidettiin vain symbolisena, mutta kun viiden tähden kenraalin arvo perustettiin 1944, uusien kenraaleiden päätettiin olevan Pershingiä alempiarvoisia. Vuonna 1976 presidentti Gerald Ford myönsi George Washingtonille armeijoiden kenraalin arvon, ja hänen julistettiin olevan ikuisesti Yhdysvaltain korkeinta sotilaallista arvonimeä kantava henkilö.
Yksi henkilö on saanut tätä vastaavan merivoimien amiraali arvon. ("Admiral of the navy")
Näiden ns. kuuden tähden sotilasarvojen keskinäinen arvojärjestys määräytyy myöntämispäivän mukaan samoin kuin viiden tähdenkin.
Viiden tähden kenraaleiksi ("General of the Army") ylennetyt henkilöt:
Viiden tähden amiraalin arvon ("Fleet Admiral") saaneet henkilöt:
Yksi henkilö on saanut "General of the Air Force" -arvonimen Yhdysvaltain ilmavoimien perustamisen 1947 jälkeen:
Allah
Allāh ( ) on arabian kielen sana, joka tarkoittaa Jumalaa. Muissa kielissä, esimerkiksi suomessa, sanalla viitataan usein erityisesti islamilaiseen käsitykseen Jumalasta. Suomen kielessä on perusteltua käyttää suomenkielistä sanaa Jumala, koska Allah ei ole erisnimi.
Sana on kontraktio eli lyhennös sanasta "al-ilāh", joka on sanan "ilāh" määräinen muoto. Sana "ilāh" tarkoittaa jumalaa yleisesti, kuten suomen kielen sana jumala pienellä alkukirjaimella kirjoitettuna.
Allah-sana jätetään usein kääntämättä kun sillä viitataan islamin käsitykseen jumalasta. Arabian kielen Allah-sana voidaan kuitenkin kääntää suoraan Jumala-sanaksi, koska Allah ei ole erisnimi. Arabian kielessä Allah-sanaa käytetään aina viittaamaan myös juutalaisuuden ja kristinuskon Jumalaan.
Alli Vaittinen-Kuikka
Alli Ester Vaittinen-Kuikka (o.s. Vaittinen; 8. toukokuuta 1918 Impilahti – 3. joulukuuta 2006 Joensuu), lempinimeltään "Mato-Alli", oli suomalainen sairaanhoitojohtaja, sosiaalineuvos ja kansanedustaja. Hänet tunnetaan erityisesti lapamatotaudin vastaisesta työstä 1950- ja 1960-luvulla.
Alli Vaittinen-Kuikka valmistui Kätilöopistosta vuonna 1942. Tämän jälkeen hän toimi opiston valmistavan koulun opettajana ja johtajana vuoteen 1949. Tällöin hänestä tuli lääkintöhallituksen määräämä Nokian suuren kulkutautisairaalan organisoija, joka sai sisämaata vaivanneen lapamatotaudin kuriin. Tästä hän sai lempinimensä. Myöhemmin hän toimi terveyssisar-kätilönä, ylihoitajana ja lääketehtaan tieteellisenä assistenttina.
Kokoomuslainen Vaittinen-Kuikka valittiin eduskuntaan vuonna 1966 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä, ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1978. Kansanedustajana hän tuli tunnetuksi vastustaessaan pornografisina pitämiään julkaisuja. Hän toimitti vuonna 1971 oikeusministeriöön 60 kansanedustajan allekirjoittaman kirjelmän ja nipun alan lehtiä. Vaadittuja syytteitä ei kuitenkaan nostettu, vaikka hän toivoi Suomeen pornonkieltolakia. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1968 ja 1978. Hänelle myönnettiin sosiaalineuvoksen arvo vuonna 1974.
Alli Vaittisen puoliso vuodesta 1972 oli Esko Kalervo Kuikka.
Pimennysmuuttuja
Pimennysmuuttujat ovat muuttuvia tähtiä ja kaksoistähtiä, joiden kirkkaus vaihtelee komponenttien vuoroin peittäessä toisensa Maasta katsottuna. Merkittävämpi minimi kirkkaudessa tapahtuu, kun himmeämpi tähti peittää taakseen kirkkaamman. Lisäksi kirkkaus vähenee hieman kirkkaamman tähden peittäessä himmeämmän. Pimennysmuuttujat jaetaan niiden valokäyrän perusteella Algol-, Beta Lyrae- ja W Ursae Majoris -tyyppisiin muuttujiin. Algol-tyypin muuttujissa kirkkaus pimennyksen ulkopuolella on melkein vakio. Beta Lyrae -tyyppisissä muuttujissa kirkkaus muuttuu koko ajan. W Ursae Majoris -tyyppiset eroavat edellisistä siinä, että niissä valon minimit ovat suunnilleen yhtä syvät.
Pimennysmuuttuja on monesti myös spektroskooppinen kaksoistähti, eli tähtien liikkeitä voi havaita spektristä Dopplerin ilmiön avulla.
Algol-tyyppisessä muuttujassa tähtien lämpötilat saattavat erota huomattavastikin, mikä lisää valonvaihteluja; punertavampi tähti on usein himmeämpi. Beta Lyrae -tyyppisessä muuttujassa tähdet ovat litistyneet huomattavasti, koska ne ovat niin lähekkäin. W Ursae Majoris -tyyppisessä tähdessä tähdet koskettavat toisiaan; ne täyttävät Rochen silmukan, joka on kaksoistähden ympärillä oleva kahdeksikon muotoinen painovoimaraja. Tähden elliptinen tai munamainen muoto muuttaa valonvaihtelun jatkuvaksi ja liukuvaksi.
On varsin tavallista, että pimennysmuuttujassa ainakin toinen tähdistä venyy munan tai ilmapallon muotoiseksi täyttäessään Rochen silmukan. Tällöin siitä virtaa kaasua toiseen tähteen. Pimennysmuuttujia ympäröi monesti kaasurengas tai esimerkiksi spiraalimaisia kaasusuihkuja, jotka syntyvät massavirrasta kahden tähden välillä. Nämä näkyvät tähden spektrissä emissioviivoina, jotka ovat hehkuvan kaasun säteilemiä yksittäisiä aallonpituuksia. Algolin tyyppisessä pimennysmuuttujassa tapahtuu mielenkiintoisia ilmiöitä, kun kuumempi tähti nähdään pimennyksen alkaessa tai päättyessä punaisemman tähden kaasukehän läpi. Tällöin voidaan koettaa mitata kaasukehän rakennetta. Hyvin pitkäjaksoisia pimennysmuuttujia ovat muun muassa VV Cephei, Epsilon Aurigae ja Zeta Aurigae. Jos pimennysmuuttujan toinen komponentti on punainen jättiläistähti, siinä tapahtuu valonvaihteluja ja monesti myös kuumemmassa valkeassa ja sinisessä komponentissakin. Kaikki pimennysmuuttujat ovat "geometrisia muuttujia", joihin luetaan myös ellipsoidimuuttujat.
Perinnöllisyystiede
Perinnöllisyystiede eli genetiikka on perinnöllisyyttä tutkiva biologian haara. Se tutkii geenien eli perintötekijöiden rakennetta, toimintaa, muuntelua ja periytymistä.
Nykyisessä muodossaan perinnöllisyystiede sai alkunsa Mendelin jo aiemmin löytämien periytymissääntöjen uudesta löytymisestä vuonna 1900 sekä myöhemmin DNA:n rakenteen ja geneettisen koodin selvittämisestä vuonna 1953. Ominaisuuksien periytymistä vanhemmilta jälkeläisille ilman ilmiön geneettisen taustan tuntemista on kuitenkin käytetty hyväksi jo esihistoriallisina aikoina esimerkiksi eläinten ja kasvien jalostuksessa.
1980-luvun puolenvälin jälkeen tapahtunut uusien molekyylibiologisten menetelmien synty on avannut mahdollisuuden DNA:n tutkimiseen suoraan ja tieteenalan voimakkaaseen kasvuun. Voimakkaimmin tähän ovat vaikuttaneet erityisesti DNA:n monistamiseen tarkoitetun polymeraasiketjureaktion (PCR) ja DNA:n sekvensointimenetelmien kehitys. Tämä on mahdollistanut muun muassa perinnöllisiä sairauksia aiheuttavien mutaatioiden entistä tehokkaamman selvittämisen sekä eläin- ja kasvijalostuksessa edullisten alleelien tunnistamisen ja lisäämisen. Myös geenitekniikan kehitys on mahdollistanut monia uusia perinnöllisyystieteen sovelluksia, tunnetuimpana ehkä muuntogeeniset elintarvikkeet ja geeniterapia.
Menetelmiensä ja sovellustensa runsaudesta johtuen geneettinen tutkimus voidaan jakaa osiin usealla eri tavalla. Kenties yleisin jako perustuu siihen, millä organisaatiotasolla perinnöllisiä ilmiöitä tutkitaan. Tämän jaon mukaan geneettinen perustutkimus voidaan jakaa muun muassa seuraaviin osa-alueisiin: Perustutkimusta soveltavampia perinnöllisyystieteen osa-alueita ovat muiden muassa
Cubio
Cubio on vuonna 1999 perustettu venäläistaustainen puhelinoperaattori. Yhtiö on harjoittanut palveluoperaattoritoimintaa Elisan matkapuhelinverkossa Suomessa. Cubio-matkapuhelinliittymien ilmoitettiin sulkeutuvan päivän varoitusajalla 23.4.2014.
Cubio on tarjonnut asiakkailleen puhelu-, internet- ja datapalveluja. Cubion tuotteita ja palveluja ovat olleet:
Yhtiön palveluksessa toimi 31 henkilöä vuonna 2010.
Cubio on perustettu 1999. Se toimi aiemmin nimellä "Nevatel Oy". Nimeksi vaihdettiin "Oy Cubio Communications Ltd" vuonna 2001.
Cubio osti "FaciliCom Finland Oy":n liiketoiminnan 2001. FaciliCom (aik. "NordNet Oy") oli ensimmäinen nk. palveluntuottajaoperaattori. Vuonna 2002 Cubio osti SuperTel-puhelinoperaattorin Ruotsissa.
Cubio välitti vuodesta 2001 alkaen ulkomaanpuheluita. Matkapuhelinliittymien tarjoamisen se aloitti 2003. Ensimmäisenä vuonna se sai 8 500 gsm-liittymäasiakasta.
Cubion mukaan se alkoi ensimmäisenä operaattorina Suomessa tarjota kiinteähintaisia matkapuhelinliittymiä. Tämän jälkeen puhepaketit yleistyivät nopeasti muidenkin operaattoreiden valikoimiin. Ulkomaanpuheluissa yhtiön markkinaosuus on sen itsensä mukaan ollut noin 10 %.
Kesäkuussa 2011 Cubiolle myönnettiin yhdessä Nokia Siemens Networksin kanssa GTB:n (Global Telecom Business) kansainvälinen innovaatiopalkinto mobiilin pilvipalvelun kehittämisestä.
"Cubio Communicationsin" liiketoiminta oli pitkään tappiollista. Yhtiö ajautui maksuvaikeuksiin 2013. Cubio Communications vaihtoi 2013 nimekseen "Octagon Telecom" ja meni konkurssiin saman vuoden syksyllä. Liiketoiminta siirrettiin 2013 uuteen "Cubio Mobile" -nimiseen yhtiöön. Uuden yhtiön hallituksessa ja omistajissa oli samoja henkilöitä kuin aiemmankin yhtiön.
Cubion omisti aiemmin luxemburgilainen sijoitusyhtiö "Complus Holding S.A." Omistajan taustalla oli samoja teleoperaattoreita, jotka omistivat venäläisen MegaFon-teleoperaattorin. Vuonna 2007 yhtiö ilmoitti omistajakseen virolaisen yhtiön "General DataComm International". Myöhemmin pääomistaja oli tiettävästi Imaqliq.
Esso
Esso on yhdysvaltalaisen ExxonMobil-öljy-yhtiön Yhdysvaltojen ulkopuolella käyttämä toiminimi. Aiemmin nimeä käytettiin polttonesteiden myynnissä myös Suomessa. Nimi Esso juontaa juurensa alkuperäisestä yhdysvaltalaisesta Standard Oil -yhtiöstä (SO = Esso). Suomen maanlaajuisella asemaverkostolla oli noin 15 prosentin markkinaosuus liikennepolttonesteissä. Lisäksi yhtiön toimialoihin kuuluivat muun muassa lämmitysöljy-, nestekaasu-, voiteluaine- ja ilmailupolttoainemyynti. Suomessa toimii edelleen Naantalin voiteluainetehdas, joka valmistaa Esso-tuotteita ja vie niitä myös ulkomaille.
Suomen Esso perustettiin vuonna 1920 nimellä Nobel-Standard Osakeyhtiö Suomessa - Aktiebolaget Nobel-Standard i Finland. Sen perustajina olivat vuonna 1911 toimintansa aloittanut Nobelin Öljyntuonti Oy ja Suomen Petroleumi & Bensiinikomppania Standard, joka oli yhdysvaltalaisen Standard Oilin tytäryhtiö. Ensimmäisen huoltoasemansa se avasi Helsingissä Hietalahden torilla vuonna 1921, ja 1930-luvun loppuun mennessä niitä oli 39.
Huoltoasemien ylläpidosta vastasi tytäryhtiö Bensiini Oy. Nobel-Standardin bensiinin myynti ylitti petrolin myynnin ensimmäisen kerran vuonna 1928. Vähittäismyynnin lisäksi Nobel-Standard harjoitti maahantuontia, ja sillä oli 16 merivarastoa eri puolilla rannikkoa, lisäksi sisämaassa oli lähes 30 varastoa. Yhtiöllä oli myös omia tankkilaivoja. Vuonna 1938 yrityksen nimi muutettiin muotoon Oy Nobel-Standard Ab.
Vuonna 1952 Nobel-Standard vaihtoi nimensä Suomen Essoksi. Vuonna 1954 yhdysvaltalainen emoyhtiö Standard Oil Company osti Nobelin suvun osakkeet, ja Suomen Essosta tuli täysin amerikkalaisomisteinen yhtiö. Tunnetuksi tulleen "Tiikeriä tankkiin" -mainoslauseen tueksi Suomen Esso lahjoitti vuonna 1964 kaksi oikeaa tiikeriä juuri perustetulle Tampereen eläintarhalle, joka toimi nykyisen Tampere-talon paikalla entisellä teurastamolla vuoteen 1972 saakka.
Esso perusti 1960-luvulla motelliketjun Ruotsiin. Tämä eurooppalaiseksi ajateltu ketju ei kuitenkaan ehtinyt Suomeen Esson luovuttua majoitusbisneksestä. Esso-motelleista sai kuitenkin alkunsa Scandic-hotelliketju. Vuonna 1968 Suomen Esso meni mukaan Keski-Suomen maakuntaliiton käynnistämään Rantaloma Oy:hyn, joka puolestaan perusti Rantasipi-hotelliketjun. 1970-luvun puoliväliin mennessä puolet Esso-asemista oli siirtynyt itsepalveluun.
Joulukuussa 2006 Suomen Esson osakekanta siirtyi SOK:n omistukseen, minkä jälkeen SOK myi osan Esson toiminnoista edelleen St1:lle. Lopputuloksena noin 140 Esso-asemasta tuli St1-asemia ja 44 Esso-asemaa muutettiin S-ryhmän ABC-ketjun asemiksi. Osa yrittäjävetoisista asemista on siirtynyt myös muihin ketjuihin. Suomen viimeinen Esso, Laukaan Esso, siirtyi St1:n huoltoasemaksi heinäkuun alussa 2010.
Esso käytti markkinoinnissaan 1990- ja 2000-luvuilla muun muassa sloganeita ”Esso, se ainoa oikea” ja ”Tiikeriä tankkiin!”
Kotisivu
Kotisivu eli aloitussivu on verkkosivu, jolle verkkoselain siirtyy käynnistyksen yhteydessä tai selaimen koti-painiketta napsauttaessa. Kotisivulla voidaan tarkoittaa myös verkkosivua, jolta verkkosivuston selaaminen on tarkoitettu aloitettavaksi. Tällöin käytetään myös termejä etusivu tai pääsivu. Kotisivu voi olla myös synonyymi portaalille.
Monikossa kotisivuilla tarkoitetaan usein etenkin yksityishenkilön verkkosivuja (verkkosivustoa).
Hamlet
Hamlet – Tanskan prinssi on William Shakespearen tragedia noin vuodelta 1600 ja maailmankirjallisuuden kuuluisimpia näytelmiä.
Näytelmä kertoo Tanskan prinssi Hamletista, joka kohtaa isänsä haamun. Haamu paljastaa nykyisen kuninkaan (Hamletin sedän) käyttäneen myrkkyä päästäkseen valtaistuimelle ja kuningattaren vuoteeseen. Hamlet päättää kostaa isänsä kokeman vääryyden ja kehittää juonen kuninkaan pään menoksi. Näytelmä on Shakespearen pisin.
Juonikuvion vanhin muoto on peräisin Saxo Grammaticuksen ”Gesta Danorumista” (1100–1200-luvulta). Aihetta on käsitellyt myös ranskalainen François de Belleforest teoksessaan ”Histoires tragiques” (1570) sekä englantilainen Thomas Kyd myöhemmin kadonneessa ”Hamlet”-näytelmässä (1580-luvulta), jota Shakespeare itse todennäköisesti käytti materiaalinaan.
Näytelmästä on olemassa useita suomennoksia, joista vanhin on 1800-luvulta peräisin oleva Paavo Cajanderin suomennos. Cajanderin lisäksi näytelmän ovat suomentaneet Yrjö Jylhä, Veijo Meri ja Eeva-Liisa Manner.
Hamlet esitetään viihteessä usein pääkallo kädessään lausumassa tunnettua monologiaan ”Ollako vai eikö, siinä pulma”. Näytelmässä pääkallo kuitenkin liittyy kohtaukseen, jossa Hamlet päivittelee Yorick-hovinarrin kohtaloa tämän haudan äärellä. Hamlet on filmatisoitu lähes seitsemänkymmentä kertaa. Tunnetuimpia elokuvaversioita ovat:Suomessa Hamletista on tehnyt elokuvasovituksen Aki Kaurismäki vuonna 1987 nimellä Hamlet liikemaailmassa.
Länsiväylä (lehti)
Länsiväylä on kaupunkilehti, joka ilmestyy Espoossa, Kauniaisissa ja Kirkkonummella kahdesti viikossa, keskiviikkoisin ja viikonloppuisin. Länsiväylän kokonaistavoittavuus on 136 000 lukijaa. Painetun lehden lukijamäärä on 121 000, painetun ja digilehden lukijoita on 9 000 ja pelkän digilehden lukijoita 15 000.
Keväästä 2008 lähtien lehden vastaavana päätoimittajana on toiminut Antti-Pekka Pietilä ja päätoimittajana Risto Hietanen. Toimitukset sijaitsevat Espoon Tapiolassa ja Vantaan Veromiehessä. Länsiväylä-lehteä julkaisee Etelä-Suomen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Länsiväylän painopaikka on SLY-Lehtipainot Oy.
Länsiväylän sisarlehdet pääkaupunkiseudulla ovat Helsingin Uutiset, Nurmijärven Uutiset ja Vantaan Sanomat.
Lehden perusti vuonna 1954 Asuntosäätiö. Tuolloin lehden nimi oli "Tapiola Tänään", ja sen tarkoituksena oli toimia tiedotusvälineenä vasta rakennetun Tapiolan asuinalueen asukkaille. Tammikuussa 1969 lehden nimi muuttui Länsiväyläksi.
Vuonna 2013 Länsiväylä valittiin Sanomalehtien liiton järjestämässä Vuoden kaupunkilehti -kilpailussa Suomen parhaaksi kaupunkilehdeksi.
Kreikkalaiset numerot
Kreikkalaisten numeroiden järjestelmä perustuu kreikkalaisten kirjainten käyttöön lukumerkkeinä. Yleisimmässä ja nykyaikanakin käytössä olevassa järjestelmässä, "aakkosellisessa numerojärjestelmässä", jokainen kreikkalainen kirjain vastaa yhtä lukumerkkiä. Antiikin aikana kreikkalaisilla oli käytössä myös toinen järjestelmä, "akrofoninen numerojärjestelmä", jonka perusidea vastasi puolestaan roomalaisia numeroita.
Aakkosellinen kreikkalaisten numeroiden järjestelmä perustuu kreikkalaisten kirjainten käyttöön lukumerkkeinä. Numerojärjestelmässä kirjain alfa (α´) vastaa lukua yksi, beeta (β´) lukua kaksi ja niin edelleen. Myös kymmenille ja sadoille on varattu omat kirjaimensa, alkaen iootasta (ι´), joka vastaa lukua 10. Muut luvut saadaan yhdistelemällä kirjainmerkkejä, esim. ιβ´ vastaa lukua 12. Lukujärjestelmä perustuu näin kymmenjärjestelmään, toisin sanoen sen kantaluku on 10. Nollaa ei käytetä.
Numerojärjestelmä kehitettiin antiikin aikana ja siihen on tehty jonkin verran muutoksia bysanttilaisella ajalla ja nykyaikana. Järjestelmässä merkkejä vaadittiin alun perin yhteensä 27, eli kolme enemmän kuin vakiintuneessa kreikkalaisessa kirjaimistossa. Tämän vuoksi muutoin käytöstä pois jääneet kirjaimet digamma (ϝ, myös stigma ϛ tai στ) 6, koppa (Ϟ) 90, ja sampii (Ϡ) 900 säilytettiin käytössä pelkkinä numeromerkkeinä.
Numerot erotetaan tavallisista kirjaimista kirjaimen perässä olevalla aksenttimerkillä ´. Luvusta alkaen käytetään aakkosia jälleen alfasta alkaen, ja tällöin merkkinä on puolestaan kirjaimen edessä oleva pilkku ͵.
Kreikkalaisia numeroita käytetään kreikkalaisessa tekstissä edelleen samalla tavalla kuin roomalaisia numeroita latinalaisella kirjaimistolla kirjoitetuissa teksteissä, erityisesti järjestysnumeroina. Kardinaalilukuina kreikassa käytetään kuitenkin arabialaisia numeroita.Kreikkalaisessa tekstissä periaatteessa mikä tahansa sana voidaan tulkita myös numerona, toisin sanoen kaikille sanoille voidaan laskea lukuarvot. Tähän perustuu muun muassa ajatus "Johanneksen ilmestyksessä" mainitun pedon luvun 666 (tai 616) laskemisesta jostakin henkilönnimestä. Sama periaate toimii myös muun muassa heprean kielessä.
Akrofonisessa numerojärjestelmässä oli omat lukumerkit luvuille 1, 5, 10, 100, ja . Luvun 1 merkkinä toimi viiva tai ioota, kun taas muut peruslukumerkit tulivat niitä tarkoittavien lukusanojen alkukirjaimista (esim. lukua 5, kreikaksi , vastasi kirjain Π). Lisäksi välilukujen 50, 500, ja lukumerkit muodostettiin ligatuureina peruslukumerkeistä. Lukumerkkejä yhdisteltiin samalla tavalla kuin roomalaisissa numeroissa. Erona oli kuitenkin vähennysfunktion (esim. IV = 5–1 = 4) puuttuminen.
George S. Patton
George Smith Patton, Jr. (11. marraskuuta 1885 – 21. joulukuuta 1945) oli yhdysvaltalainen kenraali toisessa maailmansodassa.
West Pointin sotilasakatemiasta valmistuttuaan Patton osallistui vuoden 1912 kesäolympialaisiin Tukholmassa. Hän sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa viidenneksi.
Patton komensi Yhdysvaltojen panssarijoukkoja Tunisiassa vuonna 1943. Hän johti myös Montgomeryn kanssa operaatio Huskya eli Sisilian valtausta. Pattonin oli määrä suojata Montgomeryn vasenta sivustaa hänen edetessään Messinaan. Patton kuitenkin kääntyi armeijoineen kohti Palermoa ja valloitti sen sekä Messinan ennen Montgomeryä. Patton vapautettiin seitsemännen armeijan johdosta, koska hän läimäytti kranaattikauhuista sotamiestä.
Ranskassa Patton komensi vuonna 1944 Normandian maihinnousussa Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijaa, joka valloitti suurimman osan Ranskasta ja olisi ehtinyt Berliiniin ennen venäläisiä. Hänen bensiini- ja ammuskuljetuksiaan kuitenkin vähennettiin, koska Montgomery oli V2-ohjusten laukaisualustojen lähellä ja Winston Churchill halusi, että ne tuhotaan. Patton oli myös ainoa kenraali, joka osasi ennakoida Wehrmachtin yllätyshyökkäyksen Ardenneilla. Lopulta Patton johdatti armeijansa Itävaltaan ja Tšekkoslovakiaan.
Joulukuun 8. päivänä 1945 kenraali Patton joutui Saksan Heidelbergissä auto-onnettomuuteen ja halvaantui kaulasta alaspäin. Hän joutui sotasairaalaan ja kuoli siellä joulukuun 21. päivänä.
Patton oli sodan aikana voimakkaasti ajanut sodan jatkamista Neuvostoliittoa vastaan, ja Saksan antautumisen jälkeen hän antoi vanhojen natsivirkamiesten jatkaa viroissaan. Tämä yhdessä Pattonin tapaturmaisen kuoleman kanssa on antanut aiheen erilaisiin salaliittoteorioihin.
Franklin J. Schaffner ohjasi vuonna 1970 elokuvan Panssarikenraali Patton, jossa pääosaa esitti George C. Scott. Elokuva voitti seitsemän Oscaria ja kasvatti Pattonin mainetta erityisesti kuuluisan avausmonologinsa ansiosta (joka on koostettu useamman hänen pitämänsä todellisen puheen osista ja muista sitaateista).
Panssarivaunut M47, M48 ja M60 Patton nimettiin Pattonin mukaan. Patton oli tunnetusti kiinnostunut historiallisista taisteluista ja uskoi jälleensyntymisoppiin. On olemassa viitteitä siitä, että hän yritti saada Pyhän saksalais-roomalainen keisarikunnan kruununkalleudet Yhdysvaltoihin vastoin liittoutuneiden joukkojen komentajan Dwight D. Eisenhowerin periaatetta palauttaa ne Wieniin.