Johan Bäckman
Erkki Johan Bäckman [bekman] (s. 18. toukokuuta 1971 Porvoo) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä, valtiotieteiden tohtori ja oikeussosiologian sekä kriminologian dosentti. Bäckman esiintyy usein venäläisissä tiedotusvälineissä kommentoimassa Suomen ja Venäjän suhteita. Helsingin Sanomien mukaan ”Bäckmanin vaikutusvalta Venäjällä on suuri”. Hän on esiintynyt Suomen Antifasistisen Komitean (SAFKA) johtajana tukemassa Venäjän politiikkaa ja levittänyt Venäjällä väitteitä Suomesta, joita muut suomalaiset, muiden muassa ministeri, ovat Venäjällä kiistäneet..
Bäckman on kirjoittanut muun muassa järjestäytyneestä rikollisuudesta Venäjällä ja sittemmin Suomen ja Neuvostoliiton sekä Venäjän suhteista ja Virosta. Hänen kärkevät ja venäläismieliset mielipiteensä ovat saaneet laajaa huomioita kyseisissä maissa. Vuodesta 2009 Bäckman on ollut aktiivinen Suomessa asuvien venäläisten huoltajuus- ja lastensuojelukiistoihin liittyvissä asioissa.
Bäckman oli mukana "Helsingin Sanomien" vuonna 2008 julkaisemalla 30 suomalaisen toisinajattelijan listalla. Tärkeimmäksi yhteistyökumppanikseen Bäckman on nimennyt venäläisen senaattorin ja liikemiehen Boris Špigelin, joka "Iltalehden" mukaan on Bäckmanin sponsori.
Diplomaatti Alpo Rusi esittää kirjassaan "Yhdessä vai erikseen – Suomen ja Ruotsin turvallisuuspolitiikka tienhaarassa" näkemyksenään, että kokoomuksen puheenjohtaja ja valtiovarainministeri Alexander Stubb joutui luopumaan asemastaan osittain Bäckmanin toiminnan vuoksi. Bäckman leimasi Stubbin CIA:n agentiksi ja Yhdysvaltojen etujen edistäjäksi.
Bäckman suoritti ylioppilastutkinnon Sibelius-lukiossa vuonna 1991 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1998. Hän työskenteli Helsingin yliopistossa ja Oikeuspoliittisella tutkimuslaitoksessa ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 2006 aiheenaan Venäjän ja Viron järjestäytynyt rikollisuus. Bäckmanilla on kriminologian dosentuuri Itä-Suomen yliopistossa.
"Helsingin Sanomien" toimittaja Jussi Konttinen luonnehti vuonna 2010 Bäckmania 2000-luvun alun lupaavaksi Venäjä-tutkijaksi, joka kuitenkin ”on nyt ajanut itsensä marginaaliin ainakin Suomessa”.
Sotilasarvoltaan Bäckman on reservin alikersantti. Hän palveli Ruotuväki-lehden varusmiestoimittajana ja sai tiedotusaliupseerin erikoiskoulutuksen.
Bäckman oli ensi kertaa julkisuudessa fagotinsoittajana. Hän soitti 1980-luvun lopulla Radion sinfoniaorkesterissa ja esiintyi televisiossa EBU:n nuorten solistien konsertissa.
Bäckman on ylistänyt venäläistä Aleksandr Duginia nykyvenäläisyyden ja Euraasian imperiumin merkittävimmäksi tulkiksi, ja Suomen Kuvalehti on kutsunut Bäckmania Duginin opetuslapseksi. Duginia on kutsuttu putinismin pääideologiksi, Krimin miehityksen "aivoiksi", ja hän ihannoi fasistisia ajatuksia, kuten vapauksien sammuttamista ja ideologista valtionjohtoa Putinin alla. Hänen varhaisissa teksteissään "hänen" ideoidensa muotoilut ovat lähellä Natsi-puolueen ideoita. Hän on myös kopioinut ajatuksia ja tyyliä suoraan natsismista. Hän on näin pyrkinyt muotoilemaan "Venäläistä Fasismia" ja sen ideoita. Dugin kuului jo nuoruudessaan natsismia ihannoivaan "SS:n Musta Järjestö" salaseuraan ja kannatti antikommunismia.
Bäckmanin vuonna 2006 ilmestyneen väitöskirjan aihe oli "Itämafia: uhkakuvapolitiikka, rikosilmiöt ja kulttuuriset merkitykset". Kirjassaan Bäckman esittää, että itärikollisuuden määrää ja merkitystä on liioiteltu ja sen luomaa uhkakuvaa on paisuteltu poliittisiin tarkoituksiin.
Syksyllä 2012 Bäckmanin väitöskirjan perustana olleet henkilöhaastattelut asetettiin kyseenalaiseksi MTV3:n 45 minuuttia-ohjelmassa. Bäckman toimitti aineiston yliopiston kansleri Ilkka Niiniluodolle, joka arvioi, ettei aineistoa ole syytä epäillä.
Pamflettikirjassaan "Saatana saapuu Helsinkiin" (2007) Bäckman arvosteli suomalaisten reaktioita toimittaja Anna Politkovskajan murhaan. Bäckman on pitänyt Politkovskajan murhaa salaliittona Bäckmanin mukaan Anna Politkovskajan murhan järjestivät piirit, jotka halusivat panetella murhasta Venäjän presidenttiä Vladimir Putinia. Bäckman jopa viittaa siihen, että Politkovskaja oli masentunut ja tilannut oman murhansa.Tallinnassa julkistetussa kirjassaan "Pronssisoturi – Viron patsaskiistan tausta ja sisältö" (2008) Bäckman väitti, ettei Virolla ole tulevaisuutta itsenäisenä valtiona ja että ”Tallinnan vapauttajien muistomerkin hävittäminen oli Viron historian loppu”.
Bäckman perusti Pietarissa vuonna 2000 Johan Beckman Institute -nimisen yksityisen kirjankustantamon, jonka nimissä ilmestyi muutamia kirjoja. Se julkaisi myös Bäckmanin päätoimittamaa Ulkopolitiikka-aikakauskirjaa vuosina 2004-2005.
Bäckman esitti näkemyksensä Viron patsaskiistasta kirjassaan "" syksyllä 2008 syyttäen Viroa apartheid-politiikasta ja historian vääristelystä. Erityistä huomiota herätti se, että Bäckman kiisti Viron neuvostomiehityksen kutsuen väitteitä ”miehitysmyytiksi” ja vähätteli kyydityksiä kutsuen niitä väestönsiirroiksi, jotka myös pelastivat ihmisiä sodalta. Kirjan ilmestyttyä 16 suomalaista ja virolaista henkilöä – joukossa kaksi Euroopan parlamentin jäsentä – kirjoitti Helsingin yliopiston rehtorille ja kanslerille sekä oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanille avoimen kirjeen ”dosentti Bäckmanin asemasta oikeussosiologian ja oikeuspolitiikan opettajana Helsingin yliopistolla ja yliopiston suhteesta Bäckmanin julkisiin kannanottoihin”. Yliopisto kieltäytyi puuttumasta asiaan vedoten tutkimuksen ja opetuksen vapauteen.
Viron lehdistössä poliitikot ja viranomaiset ovat arvostelleet Bäckmanin kirjaa. Viron suojelupoliisin komisario Andres Kahar syytti häntä ”Venäjän propagandistiksi” ja neuvoi kansalaisia olemaan kiinnittämättä kirjaan huomiota.
Bäckman käännytettiin Tallinnan satamassa 26. huhtikuuta 2009, ja perusteeksi ilmoitettiin ”Viron vastainen toiminta”. "Russia Todayn" mukaan Viro esti Bäckmanin ja muiden aktivistien maahantulokielloilla pronssiyön vuosipäiväksi kaavaillun konferenssin Tallinnassa.
Tallinnan piirioikeus julisti joulukuussa 2010 Bäckmanin maahantulokiellot laittomiksi ja määräsi Viron korvaamaan 16 600 kruunua kuluja. Oikeuden mukaan Viron suojelupoliisilla ei ollut mitään perusteita syyttää Bäckmania ekstremistiksi, joka uhkaisi Viron turvallisuutta. Oikeus katsoi Viron loukanneen Bäckmanin ihmisoikeuksia, kuten sananvapautta ja poliittisia vapauksia.
Bäckman on esiintynyt perustamansa epävirallisen ryhmän Suomen Antifasistisen Komitean (SAFKA) johtajana. Ryhmään kuuluvat Johan Bäckmanin lisäksi entinen toimittaja Leena Hietanen, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Pohjan suomenkielisen seurakunnan entinen kirkkoherra Juha Molari ja Petri Krohn. Eduskuntavaaleissa 2011 Komitean toiminta koostui samanmielisten blogeista, nettikampanjoista ja mielenosoituksista. Bäckmanin mukaan komitean toiminnassa on mukana parisenkymmentä aktiivia ja sillä on noin sata kannattajaa. Vuodesta 2009 ehdokkaita asettanut Safka sai eurovaaleissa 2009 kolmelle ehdokkaalleen yhteensä 1 006 ääntä ja 12 ehdokkaalleen eduskuntavaaleissa 2011 yhteensä 754 ääntä.
Bäckmanin mukaan Safka edustaa "porvarillista antifasismia", eikä ole mielestään kommunisti eikä äärivasemmistolainen.
Komitea on esittänyt syytöksiä, että Suomessa on suunniteltu Venäjällä tehtyjä terrori-iskuja. Vastuun iskuista otti al-Qaidaan yhteyksissä oleva ”emiiri” Doku Umarov, ja tiedotukset on julkaissut Kavkaz Center, jota ylläpidetään Helsingissä.
Bäckmanin aloitteesta järjestettiin maaliskuussa 2009 Naši-järjestön ja Yövartio-liikkeen mielenilmaukset, jonka kohteina olivat "Kaiken takana oli pelko" -kirjan julkistamistilaisuus ja myöhemmin Viron suurlähetystön seminaari. Viron lähetystön seminaarissa käsiteltiin Neuvostoliiton rikoksia Viroa vastaan. Tilaisuudessa osoitettiin mieltä Sofi Oksasen kirjaa sekä "The Soviet Story" -elokuvaa vastaan, vaikka sitä ei esitetty kyseisenä päivänä. Mielenosoitukseen osallistui kymmenkunta venäläistä mielenosoittajaa. Suomen islamilainen puolue järjesti pienimuotoisen tukimielenosoituksen.
Kesällä 2010 Bäckman luennoi Venäjän vallanpitäjiä tukevien nuorisoliikkeiden leirillä ”historian väärentämisen teknologioista”. Hänen mukaansa Suomessa on väärennetty talvisodan ja jatkosodan historiaa.
Bäckman on näkyvä Suomen asioiden kommentoija venäläisissä tiedotusvälineissä. Julkisuuden syyksi arvioidaan hänen mielipiteidensä sopiminen Venäjän etuihin. Suomen Akatemian hallituksen puheenjohtajan Arto Mustajoen mukaan Bäckmanilla oli vuonna 2013 Venäjän medioissa viisi kertaa enemmän näkyvyyttä kuin Jyrki Kataisella tai Tarja Halosella. Mustajoen mukaan hän on lähes ainoa länsimaalainen, joka ottaa julkisesti kantaa venäläisten asemaan Baltian maissa.
Bäckman on Ylen Uutisten mukaan myöntänyt, “että hänen antamansa lausunnot eivät ole olleet asiallisia suomalaisesta näkökulmasta katsottuna, koska Venäjän mediassa on tapana keskustella tunteellisemmin kuin Suomessa.” Bäckman itse sanoi tässä haastattelussa seuraavasti:
Lasten huostaanotto- ja huoltajuuskiistojen lisäksi Bäckman on kommentoinut myös käännytettävän venäläisen isoäidin tapausta.
Bäckman järjesti syksyllä 2009 Suomessa lehdistötilaisuuksia venäläiselle Rimma Saloselle, jota syytettiin Anton-poikansa kaappauksesta. Salonen vastaavasti syytti pojan isää ja suomalaisia diplomaatteja pojan salakuljetuksesta Venäjältä Suomeen diplomaattiauton takakontissa. Tilaisuuksiin osallistui paljon venäläistä mediaa. Bäckman esitteli julkisuuteen asiakirjan, joka todisti Venäjän rajavartioston kieltäneen Anton Salosen matkustamisen Venäjältä ulos. MTV3:n mukaan kysymyksessä oli ”salainen FSB:n asiakirja”. Bäckmania moitittiin Rimma Salosta uhkaavan syytteen liioittelemisesta.
Vuonna 2010 Bäckman antoi Venäjän viestimille lausuntoja Turussa asuvan 7-vuotiaan pojan huostaanotosta. Pojalla on Venäjän ja Suomen kansalaisuus. Bäckman toi ensimmäisenä tapauksen julki venäläiselle Interfax-uutistoimistolle helmikuussa 2010, ja aiheesta tuli viikkojen ajan yksi Venäjän pääuutisista. Venäjän lapsiasiainvaltuutettu Pavel Astahov vieraili Suomessa selvittämässä asiaa, ja poika palautettiin vanhemmilleen. Venäläislehti Kommersant vertaa tapausta Viron Pronssisoturi-kiistaan ja arvioi Bäckmanin roolin keskeiseksi asian uutisoinnissa Venäjällä. "Helsingin Sanomat" ja Yle arvioivat tapauksen Venäjän puolelta poliittiseksi.
"Helsingin Sanomat" julkaisi 2009 suomalaissyntyisen neuvostosotasankarin Sylvi Paason kuoleman johdosta Bäckmanin kirjoittaman muistokirjoituksen. Kirjoitus sai aikaan voimakkaan vastareaktion. Helsingin Sanomien uutispäätoimittaja Reetta Meriläinen pyysi "Suomen Kuvalehdessä" anteeksi Bäckmanin kirjoituksen julkaisua ja kutsui sitä työtapaturmaksi.
"Helsingin Sanomien" toimittaja Saska Saarikoski vaati lehtikirjoituksessaan elokuussa 2012 Venäjän Suomen suurlähettilästä Aleksandr Rumjantsevia puuttumaan Bäckmanin käymään ”mediapeliin” Venäjällä. Suurlähettiläs kummaksui vastineessaan kirjoittajan käsityksiä sananvapaudesta ja suurlähetystön asemasta maiden suhteiden luojana ja vaikuttajana kotimaansa lehdistön kirjoitteluun.
Helsingin yliopisto, jossa Bäckmanilla on dosentuuri, on yhtäältä tukenut hänen tutkimuksen ja opetuksen vapauttaan, mutta toisaalta ottanut häneen etäisyyttä hänen käytettyään dosentin titteliä. Elokuussa 2012 yliopisto tähdensi tiedotusvälineille, ettei Bäckman ole työsuhteessa yliopistoon eikä hän ole yliopiston professori. Lokakuussa yliopisto ilmoitti sulkevansa Bäckmanin sähköpostitilin. Bäckman ei ole viime vuosina opettanut Helsingin yliopistossa.
Joulukuussa 2012 Jussi Halli valitsi Johan Bäckmanin synnyttämän julkisuus- ja mediaoperaation vuoden 2012 Trolli-Finlandia-palkinnon saajaksi.
Bäckman pyrki Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa sitoutumattomana ehdokkaana vasemmistolaisen Suomen työväenpuolueen listoilta ja sai vaaleissa 554 ääntä eli eniten puolueessaan, muttei tullut valituksi. Hän pyrki kansanedustajaksi vuoden 2011 vaaleissa Suomen Työväenpuolueen listalta Suomen antifasistisen komitean edustajana Helsingin vaalipiirissä, ja saman puolueen ehdokkaana vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Espoon vaalipiirissä, muttei tullut valituksi.
Ukrainan sisällisodan aikana Bäckman esiintyi 'Donetskin Tasavallan suurlähetystön' edustajana Suomessa. Muiksi edustajiksi nimetään Petri Krohn ja Evgenija Hilden-Järvenperä. 'Edustuksen' julkaisema materiaali koostuu separatistisia Venäjän tukemia Itä-Ukrainan joukkoja tukevasta propagandasta.
Johan Bäckman on Hartwall-yhtiön entisen toimitusjohtajan Erkki Bäckmanin poika. Bäckmanin puoliso on venäjän kielen ja kirjallisuuden opettaja. Heillä on kolme lasta.
Bäckmanilla on myös vuonna 2004 syntynyt lapsi aiemmasta suhteestaan, ja tästä lapsesta Bäckmanilla on ollut lapsen äidin kanssa pitkä huoltajuusriita. Vanhemmat erosivat jo ennen lapsen syntymää, ja oikeus on tuominnut huoltajuuden äidille. Eron jälkeen Bäckman on tehnyt lapsen äidistä, tämän sukulaisista ja tuttavista kymmeniä rikosilmoituksia, joista useimmat eivät ole edenneet esitutkintaa pidemmälle. Äiti on kuitenkin tuomittu yhdestä, Bäckman itse kahdesta kunnianloukkauksesta. Äiti on syntynyt Neuvostoliitossa, ja vaikka hän on suomalaistaustainen, hänen ja lapsen äidinkieli on venäjä. He asuvat nykyisin muualla Euroopassa.
Ylipäätään Bäckman on hanakka rikosilmoitusten tehtailija, mikä on aiemmin hillinnyt hänen arvostelemistaan tiedotusvälineissä. Helsingin Sanomien mukaan Bäckman oli vuodesta 2003 marraskuuhun 2012 mennessä laatinut yli 90 valitusta ja rikosilmoitusta. Vuonna 2010 Bäckman kertoi itse voittaneensa seitsemän kunnianloukkausjuttua viittä eri henkilöä vastaan. Bäckmanin jutut eivät ole tosiasiassa olleet kovin menestyksellisiä: hänen rikosilmoitustensa ja kanteluidensa seurauksena on tullut vain kuusi tuomiota, joista neljä liittyy hänen omaan huoltajuuskiistaansa venäjänsukuisten Niemien kanssa.
Bäckman muutti vuonna 2014 Rovaniemelle.
Lokakuussa 2016 tuli ilmi, että poliisi epäilee Bäckmania Ylen toimittajan Jessikka Aron vainoamisesta ja törkeästä kunnianloukkauksesta. Toisen Yleisradion työntekijän epäillään avustaneen Bäckmania rikoksessa antamalla tälle tietoja Aron liikkumisista ja työtehtävien hoidosta. Maaliskuussa 2018 uutisoitiin Bäckmanin joutuvan oikeuteen epäiltynä Aroon kohdistuneista rikoksista. Ylen työntekijää vastaan ei nostettu syytettä.
Lokakuussa 2018 Johan Bäckman tuomittiin Jessikka Aron vainoamisesta, yllytyksestä törkeään kunnianloukkaukseen sekä törkeästä kunnianloukkauksesta.
Helsingin käräjäoikeus totesi, että Bäckman oli lähes puolentoista vuoden ajan jatkuneilla toimillaan pyrkinyt tuhoamaan toimittaja Aron uskottavuuden levittämällä hänestä valheellista tietoa. Bäckman oli joukkoistanut rikoksensa niin, että hän sai myös suuren joukon muita ihmisiä hyökkäämään uhrejaan vastaan. Oikeus luonnehti Bäckmanin menettelyä poikkeuksellisen törkeäksi. Vihakampanjalla Aron maine tuhottiin, ja hänen mahdollisuuksiaan normaaliin elämään heikennettiin. Teot suunniteltiin niin, ettei maalituskampanja koskaan loppuisi. Aron uskottavuus oli tuhottava, koska hän oli toimittajana tutkinut Venäjän informaatiovaikuttamista. Oikeus totesi, että Aro ei ollut kirjoittanut Bäckmanista valheellisia tai halventavia tietoja.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Bäckmanin yhden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Lisäksi Bäckman, Ilja Janitskin ja kolmas tuomittu määrättiin maksamaan rikosten uhreille vahingonkorvauksia, hyvityksiä ja oikeudenkäyntikuluja yhteensä noin 239 000 euroa.