hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Oskar R. Lange
Oskar Ryszard Lange (27. kesäkuuta 1904 Tomaszow Mazowiecki, Venäjän keisarikunta (nyk. Puola) – 2. lokakuuta 1965 Lontoo, Britannia) oli puolalainen taloustieteilijä ja diplomaatti. Hänet tunnetaan parhaiten markkinoiden mekanismien kehittämisessä sosialistisessa taloudessa ja aikaisimman markkinasosialismin mallin kehittäjänä.
Lange opiskeli lakia ja taloutta Poznańissa ja Krakovassa, jossa hän valmistui vuonna 1928. Hän toimi aluksi luennoitsijana Krakovan Jagellonia-yliopistossa. Rockefeller säätiön stipendi vei hänet Englantiin, josta hän muutti Yhdysvaltoihin 1937. Hänestä tuli sitten Chicagon yliopiston professori 1938, ja hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1943. Toisen maailmansodan lopulla Lange katkaisi suhteensa Lontoon puolalaiseen pakolaishallitukseen ja siirtyi kannattamaan Neuvostoliiton tukemaa Lublinin komiteaa. Lange toimi välittäjänä Franklin Delano Rooseveltin ja Josif Stalinin välisissä sodan jälkeisissä neuvotteluissa Puolassa. Vuosina 1945–1946 hän luopui professorin virastaan Chicagossa ja hänet nimitettiin Puolan lähettilääksi Yhdysvaltoihin. Hän palveli Puolan valtuuskunnassa YK:n turvallisuusneuvostossa. Puolaan hän palasi 1947 ja jatkoi työtään Puolan hallituksessa ja akateemista työtä Varsovan yliopistossa ja suunnittelu- ja tilastotieteen keskuskoulussa.
Vuonna 1974 Wrocławin taloustieteiden yliopisto nimettiin hänen mukaansa. Nimeäminen peruttiin vuonna 2008.
Imre Gedővári
Imre Gedővári (1. heinäkuuta 1951 Budapest – 22. toukokuuta 2014) oli unkarilainen miekkailija. Hänen aseenaan oli säilä.
Gedővári voitti Moskovan olympialaisissa 1980 pronssia sekä joukkuekilpailusta että henkilökohtaisesta kilpailusta. Soulissa 1988 hän kuului kultaa voittaneeseen Unkarin miehistöön, johon hänen lisäkseen kuuluivat Imre Bujdosó, László Csongrádi, György Nébald ja Bence Szabó.
Kalju Lepik
Kalju Lepik (5. lokakuuta 1920, Koeru - 30. toukokuuta 1999, Tallinna) oli virolainen runoilija. Lepik on julkaissut kaksikymmentä runokokoelmaa. Hänet on palkittu Juhan Liivin runopalkinnolla kahdesti, vuonna 1990 teoksestaan "Valusad Viisid" ja vuonna 1998 teoksesta "Ema portree". Lisäksi hän voitti Viron vuosittaisen kirjallisuuspalkinnon vuonna 1998.
Lepik opiskeli toisen maailmansodan aikana Tarton yliopistossa Pohjoismaista historiaa ja arkeologiaa, kunnes vuonna 1943 hänet värvättiin Saksan armeijaan. Saksan jouduttua tappiolle sodassa Lepik pakeni Ruotsiin vuonna 1944, jonne hän asettui asumaan jatkaen opintojaan Tukholman yliopistossa. Hän palasi Viroon vuonna 1990.
Lepikin tuotantoa on suomentanut Martti Rauhala.
Jäckvik
Jäckvik on kylä Pohjois-Ruotsissa Arjeplogin kunnassa pitkän Hornavan-järven yläpäässä. Norjaan menevä Hopeatie (nro 95) kulkee kylän kautta. Jäckvik on varsinaisesti viimeinen kylä ennen Skandien harjalla kulkevaa Norjan rajaa. Hopeatie-nimitys koskee vain Ruotsin puolta, sillä Norjan puolella tie muuttuu numeroksi 77.
Kylän kohdalta Hornavan vesien takaa näkyy Laestadiuksen syntymäpaikalle rakennettu muistokappeli. Ruotsin tunturimaisemissa kiertelevä Kungsledenin patikkareitti kulkee Jäckvikin kautta. Kylässä on jonkin verran matkailijoille majoitustarjontaa, jota käyttävät monet Norjaan menevät tai tulevat matkailijat. Maisemat kylässä ovat jo vuoristomaisen jylhiä, sillä lähituntureista korkein yltää jo 1 133 metriin.
Milton Adolphus
Irving Milton Adolphus (27. tammikuuta 1913 – 16. elokuuta 1988) oli pianisti ja yhdysvaltalainen klassisen musiikin säveltäjä.
Imre Bujdosó
Imre Bujdosó (s. 12. helmikuuta 1959) on unkarilainen entinen miekkailija, joka aseena oli säilä. Hän kuului kultaa voittaneeseen Unkarin miehistöön Soulin olympialaisissa 1988. Hänen lisäkseen joukkueessa kilpailivat Bence Szabó, László Csongrádi, Imre Gedővári ja György Nébald. Hän voitti joukkuehopeaa Barcelonassa 1992.
Pornorphans
Pornorphans on vuonna 1998 perustettu suomalainen yhtye. Heidän musiikissaan on vaikutteita monista eri tyylilajeista, muun muassa metallista, konemusiikista ja popista. Yhtyeen väkivaltaiset ja seksuaaliset sanoitukset ovat laulajan Jyttin kirjoittamia.Albumit
Singlet
Rupprecht Geiger
Rupprecht Geiger (26. tammikuuta 1908 – 6. joulukuuta 2009) oli saksalainen taidemaalari. Hän syntyi taidemaalari Willi Geigerin poikana Münchenissä, jossa hän suoritti myös opintonsa.
Geiger oli mukana perustamassa ZEN 49 -taiteilijaryhmää. Hän toimi vuosina 1965–1976 Kunstakademie Düsseldorfin professorina. Geigerille myönnettiin vuonna 1992 Siegenin kaupungin "Rubenspreis".
Geigerin töiden joukossa ovat "Gerundetes Blau" (1987), "o.T." (1990) ja "Großes Rot mit Contrapunkt" (1995). Teoksia on koottuna muun muassa Dombergmuseumissa.
Mônica
Mônica Angélica de Paula eli Mônica s. 4. huhtikuuta 1978 São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Brasilialaisessa Botucatu FC:ssä.
Mônica kuului maajoukkueeseen, joka voitti olympiapronssia 2004 Ateenasta. Hän oli myös mukana kaksissa MM-kisoissa (Yhdysvallat 2003, Kiina 2007). Yhdysvalloissa 2003 tie pysähtyi puolivälieriin, jolloin se hävisi ottelunsa Ruotsille 1-2. Mutta Kiinassa 2007 se voitti hopeaa.
Argentiinan Grand Prix 1979
Argentiinan Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan kauden ensimmäinen osakilpailu. Kilpailu ajettiin 21. tammikuuta 1979 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Buenos Airesissa Argentiinassa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt ranskalainen Jacques Laffite.
Maycon
Andréia dos Santos eli Maycon s. 30. huhtikuuta 1977 Lages) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa keskikenttäpelaajana Brasilialaista Saad EC:tä.
Maucon kuului maajoukkueeseen, joka voitti olympiapronssia 2004 Ateenasta. Hän oli myös mukana kolmissa MM-kisoissa (1999, 2003, 2007). 1999 joukkue voitti pronssia, mutta 2003 tie pystähtyi puolivälieriin, jolloin se hävisi ottelunsa Ruotsille 1-2. 2007 joukkue voitti hopeaa hävittyään ottelunsa toisen peräkkäisen mestaruutensa voittaneelle Saksalle.
Cassie Steele
Cassandra Samantha Steele (s. 2. joulukuuta 1989 Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka on näytellyt yhdysvaltalaisessa draamasarjassa "". Hän on näytellyt sarjassa Manny Santosia vuodesta 2001 lähtien.
Muusikkona Steele julkaisi debyyttialbuminsa ("How Much for Happy") vuonna 2005.
Brasilian Grand Prix 1979
Brasilian Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan kauden toinen osakilpailu. Kilpailu ajettiin 4. helmikuuta 1979 Interlagosin radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt ranskalainen Jacques Laffite, joka voitti myös kauden avauskilpailun.
Laura Härmä
Anna Laura Härmä (os. Numminen) (4. lokakuuta 1891 Urjala – 2. toukokuuta 1952 Helsinki) oli ammattiyhdistystoimitsija ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen sekä myöhemmin sosialidemokraattien kansanedustaja.
Härmän vanhemmat olivat maanviljelijä, lohkotilallinen Oskar Numminen ja Maria Aronintytär. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kutomotyöläisenä. Härmä oli Suomen Ammattijärjestön naisjärjestäjänä vuosina 1920–1923. Hänet pidätettiin elokuussa 1923 yhdessä muiden SSTP:n kansanedustajien kanssa ja lokakuussa 1923 Turun hovioikeus tuomitsi Härmän valtiopetoksen valmistelusta kahden vuoden vankeusrangaistukseen.
Vapauduttuaan Härmä keskittyi aluksi vankilassa syntyneen lapsensa hoitoon mutta 1920-luvun lopulla hän palasi taas politiikkaan ja ammattiyhdistystoimintaan. Laura Härmä ja hänen miehensä Erkki Härmä olivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa vasemmistososialisteja, jotka kannattivat yhteistyötä sosialidemokraattien kanssa (ks. Suomen työväen vasemmistoryhmä). Härmä valittiin 1937 Kutomoteollisuustyöväen liiton Helsingin osaston puheenjohtajaksi, ja hän oli SAK:n naisjaoston puheenjohtaja 1936–1949. Sodan jälkeen Härmä valittiin ensimmäisenä naisena SAK:n työvaliokunnan jäseneksi toimikaudelle 1947–1951.
Härmä oli Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja 1922–1923 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Vuosina 1941–1944 Härmä oli sosialidemokraattien kansanedustajana edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1. joulukuuta 1941 kuutosiin kuuluneen ja vuonna 1941 vangitun Cay Sundströmin tilalle.
Laura Härmä oli naimisissa vuodesta 1922 kansanedustaja Erkki Härmän kanssa.
Jussi Rapo
Johan (Juho tai Jussi) Rapo (22. toukokuuta 1878 Sortavalan maalaiskunta – 18. helmikuuta 1951 Vesilahti) oli asioitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Rapon vanhemmat olivat työmies Matts Rapo ja Anni Vaittinen. Hän kävi Sortavalan seminaarin 6-luokkaisen mallikoulun ja 2-luokkaisen käsityöläiskoulun. Rapo työskenteli aluksi nahkurin kisällinä ja nahkurina. Myöhemmin hän toimi Sortavalan maalaiskunnassa Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen piirimiehenä, kunnankirjurina, sosiaalidemokraattisena piirisihteerinä, sanomalehdentoimittajana ja asioitsijana aina vuoteen 1944 saakka.
Rapo oli sosialidemokraattien kansanedustajana vuosina 1919–1933 ja 1936–1939 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja hän oli myös jäsenenä Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuustossa.
Rapo oli naimisissa vuodesta 1908 Roosa Kokon kanssa.
August Mälk
August Mälk (4. lokakuuta 1900, Saarenmaa - 19. joulukuuta 1987, Ruotsi) oli virolainen kirjailija. Mälk työskenteli vuoteen 1936 asti opettajana ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi. Hän toimi myös kansanedustajana vuosina 1937–1940. Mälk muutti vuonna 1944 maanpakoon Ruotsiin, jossa jatkoi kirjailijan uraansa. Hänen laajasta tuotannostaan on suomennettu 1940-luvulla romaanit "Kukkiva meri" ja "Hyvä satama" ja novellikokoelma "Meren antimet".
Eesti Post julkaisi vuonna 2000 postimerkin Mälkin syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi.
Johannes Peltonen
Johannes Victor (J. V. ) Peltonen (4. syyskuuta 1868 Vesilahti – 25. helmikuuta 1941 Vesilahti) oli oikeusneuvos, tilanomistaja ja kokoomuksen kansanedustaja 1920-luvulla.
Peltosen vanhemmat olivat tilanomistaja Johan August Peltonen ja Emma Susanna Hietaniemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1889 sekä lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1893. Peltonen sai varatuomarin arvon 1895.
Peltonen oli senaatin oikeustoimiston ja talousosaston ylimääräisenä kopistina 1896–1902, senaatin oikeusosaston kanslistina 1902–1904 ja Viipurin hovioikeuden asessorina 1904–1906. Hän hoiti tuomarin tehtäviä Loimaan, Jämsän, Tammelan ja Jääsken tuomiokunnissa vuosina 1906–1909 ja oli senaatin oikeusosaston jäsenenä 1909–1912 sekä 1917–1918.
Vuosina 1912–1917 Peltonen toimi asianajajana Tampereella ja hän oli korkeimman oikeuden jäsenenä (oikeusneuvoksena) 1918–1919. Vuodesta 1916 aina kuolemaansa saakka 1941 Peltonen hoiti omistamaansa Palhon kartanoa Vesilahdella. Hänellä oli myös veljiensä kanssa maatila Nurmijärvellä.
Peltonen oli kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1922–1927 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1926. Peltonen oli mukana kunnallispolitiikassa Vesilahden kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja hän oli myös jäsenenä kirkolliskokouksessa.
Frans Kärki
Frans Johannes Kärki (11. helmikuuta 1884 Vesilahti – 4. helmikuuta 1965 Tampere) oli Laihian kappalainen, rovasti ja Maalaisliiton kansanedustaja 1920-luvulla.
Kärjen vanhemmat olivat maanviljelijä August Kärki ja Johanna Vilhelmiina Friiari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 ja suoritti teologian erotutkinnon 1910. Kärki vihittiin papiksi 1911, ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1914. Kärki toimi ylimääräisenä pappina Vårdössä, Lemlandissa ja Lumparlandissa 1911–1912, Ähtävällä 1912, Laihialla 1912–1915, Brändössä 1915–1916, Isossakyrössä 1916–1917 sekä Töysässä ja Lehtimäellä 1917–1926. Hän oli Laihian kappalaisena vuosina 1926–1954 ja sai rovastin arvon 1944. Kärki tunnettiin myös raittiuspuhujana ja kansanperinteen kerääjänä.
Kärki oli Maalaisliiton kansanedustajana 1919–1927 Vaasan läänin eteläistä vaalipiiristä.
Kärki oli naimisissa Ester Salome Kurvisen kanssa vuosina 1911–1952 ja vuodesta 1952 Sanni Eliisa Pohjaslahden kanssa. Säveltäjä ja musiikin tuottaja Toivo Kärki oli Frans Kärjen poika.
Keiko Matsui
Keiko Matsui () (s. , 26. heinäkuuta 1961) on japanilainen säveltäjä-pianisti. Matsui aloitti soiton opiskelun 5-vuotiaana ja julkaisi ensimmäisen oman albuminsa "A Drop of Water" vuonna 1987. Matsui on pitkän uransa aikana ehtinyt julkaisemaan yli 20 jazz/fuusio/new age -tyylistä albumia.
Conflans-Sainte-Honorine
Conflans-Sainte-Honorine on kunta Ranskan Yvelinesin departementissa Pariisin metropolialueella. Se sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Pariisista Oise- ja Seinejokien yhtymäkohdassa. Kunnassa on arviolta 35 213 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 9,9 neliökilometriä.
Nimi "Conflans" tulee alun perin sanasta ’confluent’ joka tarkoittaa ’yhteenvirtaava’. 1200-luvulla nimeen
lisättiin ’Sainte Honorine’ eli ’Pyhä Honorine’, joka haudattiin paikkakunnalla vuonna 876.
Conflans on ollut Ranskan veneliikenteen keskus. Heinäkuussa juhlitaan 'Pardon national de la batellerie' -juhlaa. Conflansin Prieuré-linnassa on veneliikenteen museo.
Pariisista Conflans-Sainte-Honorineen pääsee junalla puolessa tunnissa (RER A). Rautatieasema on Conflans–Fin d'Oise. Pariisista Conflans-Sainte-Honorineen pääsee myös paikallisjunalla Paris–Saint-Lazarelta, rautatieasemat ovat Conflans–Fin d'Oise ja Conflans-Sainte-Honorine.
Adolf Törngren (nuorempi)
Johan Adolf (J. A.) Törngren (29. lokakuuta 1860 Vesilahti – 16. kesäkuuta 1943 Helsinki) oli lääketieteen ja kirurgian tohtori ja kartanonomistaja, joka toimi RKP:n kansanedustajana 1910-luvulla. Hän johti myös Suomen valtuuskuntaa Versailles’n rauhassa 1919.
Törngrenin vanhemmat olivat varatuomari Adolf Törngren ja Sofia Charlotta Idestam. Hän pääsi ylioppilaaksi 1878, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1880 ja lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1882. Törngren valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1887 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1889. Törngren toimi Helsingin synnytyslaitoksen lääkärinä 1885–1887, Helsingin yleisen sairaalan lääkärinä 1887–1889, Helsingin yliopiston synnytysopin dosenttina 1889–1906 sekä Helsingin yleisen sairaalan kätilönopettajana 1891–1906. Hän hoiti myös omistamaansa kartanoa Espoossa ja oli ministerivaltiosihteeriviraston palveluksessa Pietarissa 1906–1909 ja myöhemmin Suomen asiainhoitajana Pariisissa 1919. Hän johti myös Suomen valtuuskuntaa vuonna 1919 Pariisissa pidetyissä rauhanneuvotteluissa.
Törngren oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli jo aikaisemmin vuosina 1891–1906 ollut mukana säätyvaltiopäivillä ritariston ja aatelin jäsenenä. Törngren oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Törngren oli naimisissa kolme kertaa: Anna Alberta Nykoppin kanssa 1887–1894, Marie Linderin kanssa 1894–1900 ja Ida Ottonie Ljungqvistin (entinen Wulff) kanssa vuodesta 1913.
Matti Valkonen (kansanedustaja)
Matti Valkonen (5. elokuuta 1880 Rautu – 10. lokakuuta 1952 Vesilahti) oli kannakselainen kansakoulunopettaja, maanviljelijä ja kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja.
Valkosen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Valkonen ja Sofia Kimonen. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1902. Valkonen oli kansakoulunopettajana Sakkolassa 1902–1940 sekä Askolassa ja Pornaisissa 1940–1942. Hän toimi myös maanviljelijänä vuodesta 1909 alkaen ja oli Sakkolan Lupran osuuskassan kirjanpitäjänä vuosina 1906–1922.
Valkonen oli kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli kunnallispolitiikassa mukana Sakkolan kuntakokouksen puheenjohtajana ja Sakkolan kunnanvaltuuston jäsenenä. Muita Valkosen luottamustoimia olivat Karjalankannaksen liiton hallituksen ja valtuuston puheenjohtajuus sekä Inkerin avustuskomitean puheenjohtajuus.
Valkonen oli naimisissa Vilhelmiina Laamasen kanssa vuosina 1905–1914 ja vuodesta 1919 Toini Eugenia Eleonora Kuorikosken kanssa.
Felicitas Woll
Felicitas Woll (s. 20. tammikuuta 1980 Hessen, Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta "Nuori nainen Berliinissä". Hän esitti sarjassa pääosaa Carlotta 'Lolle' Holzmannia tuotantokausina 2002–2005.
İstiklal Caddesi
İstiklal Caddesi on yksi Istanbulin kuuluisimmista kaduista. Se sijaitsee historiallisessa Beyoğlun kaupunginosassa ja on noin parin kilometrin pituinen. Se johtaa Galatan sillan läheisyydessä olevan mäen päältä Galatan tornin juurelta Taksim-aukiolle. (Halutessaan voi mäkiosuuden kulkea maailman toiseksi vanhimmalla "Tünel'in" metrolla, rak. v. 1874 - 1875). Katu on suljettu autoliikenteeltä, mutta sen sijaan sillä liikennöivät vanhanmalliset raitiovaunut. Kadulla ja sen liikkeissä vierailee päivittäin noin kolme miljoonaa ihmistä.
İstiklal Caddesin varsilla sijaitsee lukuisia kauppoja, musiikkiliikkeitä, kirjakauppoja, taidegallerioita, elokuvateattereita, teattereita, kirjastoja, kahviloita, pubeja, yökerhoja, leipomoita ja ravintoloita. Kadunvarren rakennukset edustavat 1800-luvun turkkilaista arkkitehtuuria.
İstiklal Caddesin varrella sijaitsee monia historiallisesti, uskonnollisesti ja poliittisesti tärkeitä rakennuksia, kuten Çiçek Pasajın taidegalleria, Santa Marian ja S. Antonio di Padovan roomalaiskatoliset kirkot, ortodoksisen kirkon Haghia Triada sekä muun muassa armenialainen kirkko, moskeijoita ja synagogia. Kadulla sjaitsevat myös Ranskan, Kreikan, Venäjän, Espanjan, Ruotsin, Alankomaiden ja Yhdistyneiden kuningaskuntien konsulaatit.
Ottomaanien valtakunnan aikana Istiklal Caddesi oli nimeltään Cadde-i Kebir (Suuri avenue) ja se oli osmaniälymystön suosima paikka. Erityisesti nykyisen Italian ja Ranskan alueilta tulleet levantiinit asuttivat aluetta.
1800-luvulla monet eurooppalaiset matkailijat, jotka saapuivat Istanbuliin, eli "Idän Pariisiin", saapuivat ensimmäiseksi İstiklal Caddesille, joka on puoliksi eurooppalainen ja puoliksi aasialainen .
Kun Turkki julistettiin tasavallaksi 29. lokakuuta 1923, kadun nimi muutettiin İstiklaliksi, joka suomeksi tarkoittaa itsenäisyyttä.
Viherahdinparta
Viherahdinparta eli ahdinparta ("Cladophora glomerata") on viherleviin kuuluva rihmamainen makrolevä. Se rehottaa kesäaikaan Itämeren rantavesissä. Viherahdinparran rihmat kasvavat 20 cm pitkiksi.
Viherahdinpartaa kasvaa sekä makeassa että murtovedessä. Se viihtyy parhaiten runsasravinteisessa, melko nopeasti virtaavassa vedessä, niin matalassa, että se saa valoa yhteyttämiseen.
Jessica Fox
Jessica Fox (s. 19. toukokuuta 1983) on englantilainen näyttelijä.
Foxin ura alkoi kahdeksanvuotiaana Persil-mainoselokuvassa Espanjassa. Sen jälkeen hän näytteli musikaaleissa "Sound of Music", "Les Misérables" ja "Oliver!". Fox opiskeli Redroofs Theatre Schoolissa Maidenheadissa. Myöhemmin hän oli yksi "The Muppet Christmas Carol" -elokuvan näyttelijöistä. Hieman myöhemmin hänen uransa televisiossa eteni rooleilla sarjoissa "The Angel of Nitshill Road", "May and June", "Trial and Retribution" ja "The Bill". "The Phoenix and the Carpet" -sarjassa hän näytteli pääroolia, Antheaa.
Sittemmin Fox näytteli "tuhmaa mutta mukavaa" Enid Nightshadea "The Worst Witch" -sarjassa.
Myöhemmin hän alkoi näytellä saippuasarjoissa kuten "Crossroads" sekä lastensarjassa "Powers".
Heinäkuusta 2005 asti Fox on näytellyt Nancy Haytonia brittiläisessä saippuasarjassa "Hollyoaks".
Foxilla on vanhempi sisko Hannah, joka toimii draaman opettajana Thomas Bennett Community Collegessa West Sussexissa.
Neuvottelu
Neuvottelu on prosessi, jossa tavoitellaan yhteistä tahtotilaa, yleensä sopimuksen kautta. Osapuolia on kaksi tai useampia ja oletuksena on että kaikki osapuolet haluavat parantaa tilannettaan neuvottelun kautta. Neuvottelun myötä tapahtuu osapuolten sitouttaminen yhteisesti sovittuun tavoitteeseen.
Neuvotteluprosessi alkaa neuvottelutilanteen ja neuvottelukumppanin valinnalla. Vapaa markkinatalous ohjaa neuvottelutilanteiden muodostumista. Mikäli tarjottava lisäarvo ei ole neuvottelukumppanin mielestä riittävä, neuvottelua ei edes aloiteta.
Neuvottelu on vaihtokauppaa, jossa lisäarvoa vaihdetaan neuvotteluosapuolten kesken. Neuvottelemisen tarve syntyy tarpeesta erikoistua. Vaihdantataloudessa lääkäri ja maanviljelijä maksimoivat ravinnonsaantinsa ja terveytensä parhaiten erikoistumalla sen sijaan, että joutuisivat harjaantumaan molemmissa taidoissa. Nykytaloudessa tavaran tai palvelun sijasta vastikkeeksi voi tarjota rahaa. Neuvottelu on tällöin kaupankäyntiä.
Neuvotteluprosessi on usein kaavamainen liike tilanteesta, jossa tarjottu lisäarvo on aluksi riittämätön, mutta neuvottelutarjouksia vaihtamalla tilanne paranee hyväksyttäväksi. Tätä kehityskaarta, jossa osapuolet sitoutuvat sopimukseen, kutsutaan neuvottelumatkaksi.
Sopimus konkretisoi neuvottelutuloksen. Se voi olla kirjallinen tai suullinen ja se ohjaa neuvotteluosapuolien toimintaa sopimuskaudella. Sopimusoikeus määrittelee lainsäädännölliset puitteet sopimukselle. Sopimusoikeuden lisäksi myös kollektiiviset sopimukset, kuten työehtosopimukset rajoittavat osapuolten sopimuksen muotoa. Näiden puitteiden ulkopuolella osapuolet voivat valita sopimustekstin muodon neuvotteluprosessin kautta.
Neuvottelutaidon tieteellisen tutkimuksen edelläkävijöitä ovat mm. Harvardin neuvottelutaitoprojekti, jonka juuret ovat Roger Fisherin ja William Uryn klassikkokirjassa Getting to Yes. Kirja kehottaa neuvottelijoita hakemaan yhteisvoittoa (win-win) kilpailun (win-lose) sijasta. Yhteisvoitto saavutetaan hylkäämällä positionaalinen ajattelu ja ajattelemalla neuvottelua neljällä tasolla:Neuvotteluanalyysi voi myös perustua tieteelliseen analyysiin vaihtoehtoisista sopimustiloista (ns. peliteoria). Peliteoreettiset motiivit sopimuksen hyväksymiselle perustuvat yleensä suoraan valtaan, joko palkitsemiseen tai rankaisuun. Neuvotteluanalyysi voi rakentua myös psykologiseen ymmärtämiseen ihmisluonnosta. Esimerkiksi Robert Cialdinin kirja Influence määrittelee kuusi vaikutusvipua joita käyttämällä ihmiset vaikuttuvat.Neuvottelujen käytännön tehostamiseksi on kehitetty useita neuvottelutekniikoita ja -taktiikoita. Näihin kuuluvat roolimallien käyttö (mm. hyvä ja paha poliisi), sekä erilaiset closing- eli hyväksyttämisrutiinit (mm. poiskävelytekniikka).
Idänsydänsimpukka
Idänsydänsimpukka ("Cerastoderma glaucum") on Itämeren murtovedessä elävä simpukkalaji. Idänsydänsimpukka kasvaa halkaisijaltaan 1,5–3 cm leveäksi. Sen kuori on valkoinen, uurteinen ja sivusta katsoen sydämen muotoinen. Idänsydänsimpukka elää hiekka- tai liejupohjalla.
Keith Klohn
Keith Daniel Klohn on yhdysvaltalainen animaattori, joka on erikoistunut efektien animointiin. Hän sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2007 elokuvasta Autot parhaasta animaatioefektistä.
Robert Ridgway
Robert Ridgway (2. heinäkuuta 1850 Mount Carmel, Illinois–25. maaliskuuta 1929) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Keväällä 1867 Ridgway palkattiin, 16-vuotiaana, luonnontieteilijäksi Clarence Kingin johtamalle tutkimusmatkalle Yhdysvaltain luoteisosiin. 2 vuoden aikana Ridgway keräsi runsaasti lintunäytteitä ja oli retken avainhenkilöitä.
Ridgway oli eläintieteilijä Spencer Fullerton Bairdin oppilas. Bairdin siirtyessä Smithsonian-Instituutin sihteeriksi hän nimitti Ridgwayn Yhdysvaltain Kansallismuseon ensimmäiseksi täysipäiväiseksi lintutieteen intendentiksi, siitä huolimatta että Ridgway oli suorittanut vain lukion oppimäärän. Tässä virassa Ridgway palveli vuodesta 1880 kuolemaansa 1929 saakka. Ridgway julkaisi erään ensimmäisistä ja tärkeimmistä lintujen määrittämisen värijärjestelmistä teoksessaan "A Nomenclature of Colors for Naturalists" (1886, Boston: Little, Brown & Co.). 1912 hän julkaisi omakustanteena laajemman värinimikkeistön "Color Standards and Color Nomenclature", jonka osittain rahoitti hänen ystävänsä ja kollegansa José Castulo Zeledón Costa Ricasta.
Ridgway julkaisi yhdessä Thomas Mayo Brewerin ja Bairdin kanssa "History of North American Birds" (Boston, 1875-1884). Hän julkaisi myös useita muita teoksia sekä yli 450 tieteellistä artikkelia.
Ridgway avioitui Julia Evelyn Parkerin kanssa 1875. Heille syntyi yksi poika, Audubon Whelock Ridgway, joka kuoli keuhkokuumeeseen työskennellessään Chicagon Field Museumissa. Robert Ridgwayn veli John Livzey Ridgway (1859–1947) oli taidemaalari.
1899 hän osallistui E. H. Harrimanin johtamalle retkelle Alaskan rannikoille. Yhdessä John Muirin ja muiden tutkijoiden kanssa he tekivät laajan tutkimuksen Alaskan kasvillisuudesta ja eläimistöstä.
Ridgway kuvaili ja nimesi joukon lintulajeja, muun muassa tuhkapyyn ("Dendragapus fuliginosus", joka on nykyisin yhdistetty lajiin "Dendragapus obscurus") sekä pikkupreeriakanan ("Tympanuchus pallidicinctus"). Ridgwayn kunniaksi on nimetty punaniibis ("Plegadis ridgwayi"), haitinhiirihaukka ("Buteo ridgwayi"), ruskohelmipöllö ("Aegolius ridgwayi"), sirkkakehrääjä ("Caprimulgus ridgwayi"), jalisconneitokolibri ("Thalurania ridgwayi"), turkoosikotinga ("Cotinga ridgwayi"), kookossaarensieppari ("Nesotriccus ridgwayi"), harmaatiainen ("Parus ridgwayi") ja asteekkirastas ("Ridgwayia pinicola").
MSV Duisburg
MSV Duisburg on jalkapalloseura Duisburgista, Saksasta. Se pelaa kaudella 2018–2019 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa.
Seura perustettiin vuonna 1902 nimellä "Meidericher SV" samannimisen kaupunginosan mukaan. Kolme vuotta myöhemmin nimi muutettiin "SC Viktoria Meiderichiksi". Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1967. Alkuaikoinaan seura voitti lukuisia alueellisia mestaruuksia. Vuosina 1929 ja 1931 se voitti Niederrheinin paikallismestaruuden ja pääsi valtakunnalliseen mestaruusturnaukseen. Sota-aikana menestys karttoi Duisburgia, mutta 1950-luvulla otteet paranivat. 1951 se nousi jälleen alueensa pääsarjaan "Oberliga Westiin", joka noihin aikoihin oli eräs kovatasoisimmista Saksan aluesarjoista, voitettuaan alemman sarjatason mestaruuden. Yhtä kautta lukuun ottamatta Duisburg säilyi sarjassa aina Bundesliigan perustamiseen saakka (1963).
Duisburg oli myös yksi niistä 16 joukkueesta, jotka pääsivät Bundesliigaan mukaan. Ensimmäisellä Bundesliigan kaudellaan Duisburg sijoittui sarjassa hopealle 1.FC Kölnin jälkeen, mikä on yhä sen paras liigasaavutus. Joukkue säilytti sarjapaikkansa aina kauteen 1982–1983 saakka, jolloin alkoi toistuva hissiliike ylemmän ja alemman sarjatason välillä. Joukkue nousi jälleen takaisin 1. Bundesliigaan kauden 2006–2007 päätteeksi sijoituttuaan kakkos-Bundesliigassa kolmanneksi mutta putosi heti takaisin sijoituttuaan 1. Bundesliigassa viimeiseksi.
Duisburg ei ole koskaan voittanut minkäänlaista valtakunnallisen tason pokaalia. Vuonna 1963 se sijoittui liigassa toiseksi, mikä on yhä sen paras liigasaavutus. Kaudella 1978–1979 joukkue selviytyi UEFA Cupissa välieriin. Saksan Cupin loppuottelussa Duisburg on ollut kolmesti (1966, 1975 ja 1998) aina häviävänä osapuolena. Seuran nuoriso- ja amatöörijoukkueet ovat sen sijaan saavuttaneet mestaruuksia myös valtakunnallisella tasolla.
Liejusimpukka
Liejusimpukka eli itämerensimpukka ("Limecola balthica" tai "Macoma balthica") on suhteellisen pienikokoinen merenpohjaan kaivautuva simpukkalaji. Se on Itämeren tärkeimpiä pohjaeläinlajeja, ja Itämeren harvoista merisimpukoista kaikkein laimeimmassa murtovedessä toimeen tuleva simpukka.
Liejusimpukka on litteä ja sileäkuorinen, muodoltaan soikeahko, hieman kolmiomainen simpukka. Kuoren väri Itämeressä on valkoinen tai vaaleanpunainen. Länsi-Euroopassa esiintyy muitakin värimuotoja. Kuoren pituus on yleensä alle 2 cm ja enintään 3 cm.
Liejusimpukan kokonaislevinneisyys kattaa sekä Atlantin että Tyynenmeren pohjoisosien rannikkovedet, Euroopassa sen alue ulottuun Biskajanlahdelta Vienanmereen ja Karanmeren länsiosaan. Tyypillisiä elinympäristöjä ovat jokisuut ja mutaiset vuorovesirannat.
Itämeressä liejusimpukka elää muta- ja hiekkapohjilla rannan tuntumasta lähes 100 metrin syvyyteen, runsaimmillaan 2-5 metrissä. Se on monin paikoin pohjayhteisön valtalaji. Suomen rannikolla sen levinneisyys ulottuu Virolahdelta Kokkolan seudulle noin 3 promillen suolapitoisuuteen.
Itämeren liejusimpukan alkuperä on omalaatuinen: se on syntynyt Atlantista ja Tyynestämerestä saapuneiden simpukkakantojen sekoittuessa.
Liejusimpukka elää pehmeään merenpohjaan kaivautuneena, jopa 10 cm syvyydessä. Sieltä se työntää pohjan pinnalle kaksi hengitysputkea, sifonia. Toisella se imuroi ravinnokseen planktonia ja orgaanista ainesta pohjan tuntumasta, toinen on poistoputki.
Liejusimpukka lisääntyy alkukesällä. Naaraan ja koiraan kudussa vapautuvat sukusolut yhtyvät vedessä ja niistä syntyy toukka, joka ui vapaana planktoneläimenä muutaman viikon ajan ennen kuin laskeutuu pohjalle, käy läpi muodonmuutoksen ja jatkaa elämäänsä pohjaeläimenä.
Too Hot to Rock
Too Hot to Rock on Ironcross-yhtyeen julkaisema vinyylilevy vuodelta 1987. "Too Hot to Rock" julkaistiin myös CD-muodossa vuonna 2002.
Steel Warrior
Steel Warrior on Ironcross-yhtyeen toinen albumi vuodelta 1984.
A-puoli
B-puoli
Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleet
Bloodhounds
Bloodhounds on Ironcross-yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1982.
A-puoli
 
B-puoli
CD-painoksen bonuskappaleet
Karl-Heinz Körbel
Karl-Heinz "Charly" Körbel (s. 1. joulukuuta 1954 Dossenheim) on saksalainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Nykyisin hän toimii Bundesliigassa pelaavan Eintracht Frankfurtin urheilutoimenjohtajana.
Körbel pelasi koko aktiiviuransa, vuodet 1972–1991 Eintracht Frankfurtissa. Juniorina hän edusti synnyinkaupunkinsa "FC Dossenheimia". Hän on kautta aikain eniten Bundesliigan otteluita, kaikkiaan 602, pelannut pelaaja. Maaleja hän teki Bundesliigassa 45. Saksan maajoukkueessa Körbel pelasi kuusi ottelua.
Körbel omistaa Dossenheimissa "Sport-Körbel" -nimisen urheilumyymälän.
So Ji-sub
So Ji-sub (s. 4. marraskuuta 1977 Soul) on eteläkorealainen näyttelijä.
Taylor Dayne
Leslie Wunderman, taiteilijanimeltään Taylor Dayne (s. 7. maaliskuuta 1962) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen 1980-luvun lopulla singlellään "Tell It to My Heart". Myöhempien hittien joukossa on "Love Will Lead You Back" (1990). Dayne on julkaissut viisi studioalbumia.
Jarmo Viteli
Jarmo Viteli, Ed.D., (Computers in Education) on suomalainen kasvatustieteilijä ja e-oppimisen asiantuntija, joka toimii tutkimusjohtajana Tampereen yliopiston TRIM-tutkimuskeskuksessa.
Viteli toimi Tampereen yliopiston hypermedialaboratorion johtajana 1995-2001, johon tehtävään hän palasi Tampereen kaupungin eTampere-ohjelman vetäjän tehtävistä. Viteli johti eTampere-ohjelmaa vuosina 2001-2005. Hän on ollut valtion Tietoyhteiskuntaneuvoston asiantuntija vuodesta 2003 ja Hämeenlinnan kesäyliopiston tiederehtori vuodesta 2007. Viteli oli yksi ensimmäisistä akateemisista tutkijoista, joka lähti kehittämään sosiaalisen median tutkimusta ja yhdistämistä opetukseen Suomessa. Hän nosti aiheen esiin ensimmäistä kertaa vuonna 2005.
Jarmo Vitelin tausta on kansainvälinen. Ennen Hypermedialaboratorion johtajuutta Viteli työskenteli Unescon tietoyhteiskuntakehittäjänä Namibiassa. Jatko-opintonsa hän oli jo suorittanut USA:ssa. Vitelillä on kokemusta myös Euroopan Unionin hankkeiden evaluoinnista. Hän toimi arvioitsijana mm. EU:n 7. puiteohjelman Technology Enhanced Learning -haussa. Lisäksi hänellä on ollut useita luottamustehtäviä erilaisissa hankkeiden johtoryhmissä, kilpailuraadeissa ja yritysten sekä yhteisöjen hallituksissa. Hän on ollut mm. Tietotekniikan liiton hallituksen jäsen vuonna 2001.
Viteli on pitkään johtanut Interaktiivinen Tekniikka Koulutuksessa -konferenssia, josta käytetään lyhennettä ITK. Vuodesta 2007 hän on toiminut myös MindTrek ry:n puheenjohtajana.
Viteli laulaa Digiveikot-yhtyeessä. Yhtye on esiintynyt lukuisia kertoja sekä ITK:ssa että MindTrekissa. Marraskuussa 2007 yhtye nähtiin Tampere-talon Isossa salissa Tampere Filharmonian vieraana. MindTrek-viikolla vuonna 2001 eTampere-ohjelman kollegat sanoittivat ja esittivät musiikin harrastajana tunnetulle Vitelille oman laulun.
Vitelin pitkäaikainen työ informaatioteknologian edistämiseksi palkittiin vuonna 2005, kun Tampereen kaupunki myönsi hänelle kultaisen ansiomitalin. Professori on kertonut viihtyneensä tietokoneiden parissa vuodesta 1981.
Klaus Toppmöller
Klaus Toppmöller (s. 12. elokuuta 1951) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Toppmöller aloitti jalkapallouransa kotikaupunkinsa amatööriseurassa "SV Rivenichissä", mistä hän siirtyi Eintracht Trieriin. Vuonna 1972 hän siirtyi bundesliigaseura Kaiserslauterniin, jossa pelasi 204 ottelua ja oli joukkueen paras maalintekijä 108:lla maalillaan. Saksan maajoukkueessa hän debytoi vuonna 1976 ottelussa Espanjaa vastaan. Kaikkiaan hän pelasi kolme maaottelua, joissa teki yhden maalin. Vuonna 1980 hän siirtyi Yhdysaltoihin Dallas Tornadoon, mutta palasi takaisin kotimaahansa vuonna 1984 kun North American Soccer League lakkautettiin. Ennen lopettamistaan vuonna 1987 Toppmöller pelasi kaksi kautta kakkos-Bundesliigan FSV Salmrohrissa.
Lopetettuaan pelaajana Toppmöller toimi viimeisen seuransa Salmrohrin valmentajana yhden kauden ajan. Helmikuussa 1989 hän siirtyi SSV Ulm 1846:n peräsimeen. Hän käväisi hetken aikaa valmentamassa DDR-Oberligan Wismut Auea ennen paluutaan Saksaan ja SV Waldhof Mannheimin joukkueeseen. Vuonna 1993 hän aloitti Eintracht Frankfurtin valmentajana, mutta sai potkut yhden kauden jälkeen ja siirtyi Vfl Bochumiin ja valmensi joukkuetta aina vuoteen 1999 saakka.
Kesällä 2001 Toppmöller siirtyi Bayer Leverkusenin valmentajaksi ja johdatti joukkueen aina Mestarien liigan loppuotteluun sekä Bundesliigan hopeasijalle saakka. Hänet valittiin myös vuonna 2002 vuoden valmentajaksi Saksassa. Seuraavalla kaudella joukkueen menestys kuitenkin hyytyi ja Toppmöller sai lähteä helmikuussa 2003. Hänen seuraava osoitteensa oli Hamburger SV, missä hän aloitti syksylla 2003. Joukkue kuitenkin menestyi varsin heikosti ja työsuhde päättyi potkuihin seuraavan vuoden syksyllä.
Helmikuussa 2006 Toppmöller palasi valmennustehtäviin siirryttyään Georgian jalkapallomaajoukkueen peräsimeen. Hän luotsasi maata Ralf Mingen kanssa EM-karsinnoissa 2008. Sijoitus karsintalohko B:ssa oli toiseksi viimeinen Georgian voitettua vain kolme pelaamastaan 12 karsintaottelusta. Georgian jalkapalloliitto antoi Toppmöllerille potkut huhtikuussa 2008.
Kesäkuussa 2008 Toppmöllerin nimi nousi esille, kun Tšekin jalkapallomaajoukkue etsii Karel Brücknerille seuraajaa. Toppmöller myönsi Kickerille olleensa yhteydessä Tšekin liittoon.
Toppmöller on ollut vuodesta 1977 naimisissa Roswitha Toppmöllerin kanssa. Tytär Sarah Nina (s.1977), joka työskentelee opettajana ja laulaa taiteilijanimellä Zaranina. Pojista Dino (s.1980) pelaa luxemburgilaisessa F91 Dudelangessa ja Tommy (s.1988) FSV Salmrohrissa.
Toppmöller on Saksan sosialidemokraattisen puolueen jäsen.
Tom Simpson
Tom (Thomas) Simpson (30. marraskuuta 1937 Haswell, Durham, Yhdistynyt kuningaskunta – 13. heinäkuuta 1967 Mont Ventoux, Ranska) oli englantilainen pyöräilijä.
Simpson kuului Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen, joka saavutti pronssia Melbournen olympialaisissa 1956 ratapyöräilyn 4000 metrin joukkuetakaa-ajossa. Vuonna 1958 hän saavutti hopeaa henkilökohtaisessa takaa-ajossa kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa.
Simpson kilpaili ammattilaisena maantiepyöräilyssä vuodesta 1959 lähtien. Hän voitti maantieajon maailmanmestaruuden Espanjan Lasarte-Oriassa vuonna 1965 voitettuaan loppukirissä Rudi Altigin. Hän voitti myös useita muita suurkilpailuja, kuten Flanderin ympäriajon vuonna 1961, Bordeaux-Pariisi-kilpailun 1963, Milano–San Remon 1964, Lombardian ympäriajon 1965 sekä Pariisi–Nizza-ajon vuonna 1967. Hän piti lisäksi Ranskan ympäriajon johtajan maillot jaune -paitaa vuonna 1962 sekä voitti kaksi etappia Espanjan ympäriajossa 1967.
Simpson kuoli vuoden 1967 Ranskan ympäriajon 13. etapilla Mont Ventoux'n nousussa. Ruumiinavaus paljasti, että hän oli ajanut alkoholin ja amfetamiinin vaikutuksen alaisena.
Jennifer Freeman
Jennifer Nicole Freeman (s. 20. lokakuuta 1985 Los Angeles, Yhdysvallat) on kalifornialainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta "My Wife and Kids". Hänen hahmonsa sarjassa oli Claire Kyle, jota hän esitti vuosina 2001–2005. Lisäksi hän on esiintynyt elokuvassa "Pähkähullu perheloma" ja televisiosarjassa "Seitsemäs taivas". Jennifer tunnetaan myös hip hop -tyylisestä tanssielokuvasta "You Got Served", jossa hän esiintyy Liyah-nimisenä tyttönä.
Llorenç Serra Ferrer
Llorenç Serra Ferrer (s. 4. maaliskuuta 1953) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Kesästä 2010 lähtien hän on toiminut RCD Mallorcan pääomistajana.
Vaatimattoman pelaajauransa jälkeen Serra Ferrer aloitti valmennusuransa UD Poblensen päävalmentajana Segunda División B:ssä. 1985 hän siirtyi RCD Mallorcan päävalmentajaksi nousten kahdeksan kauden aikana tunnetuksi Espanjassa.
1993 hän siirtyi Real Betis Balompién päävalmentajaksi nostaen seuran pääsarjaan heti ensimmäisellä kaudellaan ja upeasti kolmanneksi kaudella 1994–1995. 1997 Serra Ferrer siirtyi FC Barcelonan organisaatioon juniorijoukkueen valmentajaksi. Louis van Gaalin jätettyä Barcan kesällä 2000 Serra Ferreristä tuli seuran päävalmentaja. Pesti jäi yhden kauden mittaiseksi Barcan jäätyä liigassa neljänneksi.
Serra Ferrer oli jonkin aikaa ilman seuraa kunnes palasi Barcan nuorisojoukkueen peräsimeen. 2004 hän palasi jälleen Real Betisiin, jonka hän luotsasi Copa del Reyn voittoon 2005. Serra Ferrerin johdolla Betis selvisi ensi kertaa seuran historiassa Mestarien liigaan.
Kesällä 2006 hän siirtyi Kreikkaan AEK Ateenan päävalmentajaksi. AEK:ssa Serra Ferrer on suosittu ja kunnioitettu valmentaja, joka on nostanut useita nuoria lahjakkuuksia ykkösjoukkueeseen.
13. helmikuuta kreikkalaismediat uutisoivat Serra Ferrerin potkuista AEK:sta seuran hävittyä kaksi ottelua putkeen ja pudottua liigassa kolmanneksi neljän pisteen päähän Panathinaikoksesta. Serra Ferrerin tehtäviä hoitaa 13.2. pelattavassa UEFA Cupin ottelussa Getafea vastaan kakkosvalmentajana toiminut Nikos Kostenoglou.
Kesäkuussa 2010 Serra Ferrerin johtama ryhmittymä osti talousvaikeuksissa kärsivän La Liga -seura RCD Mallorcan.
Meriitit valmentajana
Hapsiluikka
Hapsiluikka ("Eleocharis acicularis") on sarakasvien heimoon, luikkien sukuun kuuluva monivuotinen vesikasvi.
Hapsiluikka kasvaa 2–10 cm korkeaksi, ja sen 2–5 mm pitkät tähkäkukinnot kasvavat hentojen versojen päihin. Kasvi leviää rönsyjen ja maavarsien avulla usein laajaksi mattomaiseksi kasvustoksi. Suvullinen lisääntyminen käy tuulipölytyksen avulla. Hapsiluikkaa voidaan kasvattaa myös akvaariossa uposkasvina.
Hapsiluikka kasvaa sisä- ja murtovesien rannoilla savisella, silttisellä tai heikkaisella alustalla. Se voi kasvaa jopa kahden metrin syvyydessä. Hapsiluikkaa tavataan Keski- ja Pohjois-Euroopassa. Suomessa hapsiluikkaa kasvaa ympäri maata sekä merenrannikolla että sisämaassa, harvinaisempana kuitenkin Lapissa sekä Suomenselän alueella.
Patton Oswalt
Patton Oswalt (s. 27. tammikuuta 1969 Portsmouth, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja ja ääninäyttelijä.
Oswalt aloitti uransa stand up -koomikkona vuonna 1996 ja vuotta myöhemmin hän näytteli omassa komediasarjassaan HBO:lla. Vuonna 1998 Oswalt tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Kellarin kunkku", jossa hän näytteli vuoteen 2007 asti. Sarjan aikana hän esiintyi muissa televisiosarjoissa, kuten "Kalenteritytöt", "Reno 911!" ja "Crank Yankers". Oswalt on tehnyt myös äänirooleja animaatiosarjoihin "Batman of the Future", "Kim Possible", "Batman" ja "Paavo Pesusieni" sekä animaatioelokuvaan "Rottatouille". Viimeksi mainitusta hän sai Annie-ehdokkuuden parhaasta ääninäyttelystä animaatioelokuvassa.
Hans Verèl
Hans Verèl (s. 21. huhtikuuta 1953 Rotterdam, Alankomaat) on hollantilainen entinen jalkapalloilija, joka nykyisin toimii valmentajana.
Pelaajana Verèl edusti Sparta Rotterdamia (1972–1976), SVV:tä (1976–1977) ja FC Den Boschia (1977–1978). Heti peliuransa jälkeen hän aloitti valmentamisen, aluksi Den Boschin apuvalmentajana vuosina 1978–1981 ja toimi sittemmin seuran päävalmentajana vuoteen 1984 saakka. Hän on valmentanut myös RBC Roosendaalia (1984–1987), NAC Bredaa (1987–1990), Dordrechtia (1990–1992), RKC Waalwijkia (1992–1994) sekä uzbekistanilaista Pahtakoria (1994–1996), jonka jälkeen toimi vuosina 1996–2001 Willem II:n apuvalmentajana ja yhden kauden Fortuna Sittardin päävalmentajana.
Natty Dread
Natty Dread on Bob Marley & The Wailersin studioalbumi vuodelta 1974. Albumi oli ensimmäinen albumi, joka julkaistiin nimellä "Bob Marley & The Wailers" eikä pelkkä "The Wailers", niin kuin aikaisemmin. Se oli myös ensimmäinen albumi, jolla ei ollut enää mukana The Wailersin entisiä jäseniä Peter Toshia eikä Bunny Waileria.
Albumi sijoittui Billboard Black Albums chart -listalla sijalle 44 ja Pop Albums chart -listalla sijalle 92.
John Richardson
John Richardson (5. marraskuuta 1787 Dumfries – 5. kesäkuuta 1865 Grasmere, Westmorland) oli skotlantilainen tutkimusmatkailija, laivaston lääkäri ja luonnontieteilijä.
Richardson opiskeli lääketiedettä Edinburghissa ja hänestä tuli laivaston kirurgi 1807. Hän purjehti John Franklinin kanssa etsimässä Luoteisväylää vuosina 1819–1822. Richardson kirjoitti retkestä julkaistuun kirjaan kappaleet geologiasta, kasveista ja kaloista.
Franklin ja Richardson palasivat Kanadaan vuosien 1825 ja 1827 välillä ja matkustivat maitse Jäämerelle. Retken luonnonhistoriallinen anti oli niin suuri, että se piti julkaista kahdessa erillisessä osassa, "Flora Boreali-Americana" (1833–1840), jonka kirjoitti William Jackson Hooker, ja "Fauna Boreali-Americana" (1829–1837), jonka kirjoittivat Richardson, William Swainson, John Edward Gray ja William Kirby.
Vuonna 1838 Richardson sai lääkärin viran Portsmouthissa ja 1840 tarkastajan viran laivaston sairaalassa. Hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1825.
Richardson aateloitiin vuonna 1846. Hän teki John Raen kanssa epäonnistuneen retken etsimään Franklinia 1848–1849 ja kirjoitti retkestä teoksen "An Arctic Searching Expedition" (1851). Hän vetäytyi Lake Districtin alueelle 1855. Hänet on haudattu Grasmereen.
Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa "Icones Piscium" (1843), "Catalogue of Apodal Fish in the British Museum" (1856), toinen painos teoksesta "Yarrell's history of British Fishes" (1860) ja "The Polar Regions" (1861).
Richardson nimesi linnuista ainakin valkopyrstöriekon ("Lagopus leucura") ja trumpettijoutsenen ("Cygnus buccinator"). Hänen kunniakseen on nimetty rikkikurkkuseppä ("Eubucco richardsoni") ja saintluciansirkkunen ("Melanospiza richardsoni").
Tarmo Rüütli
Tarmo Rüütli (s. 11. elokuuta 1954) on virolainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Aktiiviurallaan Rüütli edusti vuosina 1971–1994 FC Normaa, Pärnu Kalevia, Pärnu Kalakombinaatia ja Tervis Pärnua.
Peliuransa jälkeen Rüütli on valmentanut Tulevik Viljandia, Viron maajoukkuetta (1999–2000) ja FC Floraa (2000) ennen siirtymistään nykyisen seuransa FC Levadian valmentajaksi vuonna 2003. Syksyllä 2007 Rüütli valittiin toistamiseen myös maansa maajoukkueen päävalmentajaksi. Hän aloittaa tehtävässään vuonna 2008, mutta jatkaa myös Levadian päävalmentajana. Rüütlin aikakaudella Levadia on voittanut kolmesti sekä Viron mestaruuden että Viron Cupin. Vuonna 2006 hän valmensi joukkueen UEFA Cupin kolmannelle karsintakierrokselle.
Kauno
Kauno on suomalainen miehen etunimi.
Kauno on alkavan suomalaisuuskauden nimiä, joista monet viittaavat johonkin ihmisen hyvään ominaisuuteen. Ensimmäinen Kaunoksi nimetty lienee syntynyt vuonna 1855. Nimi ei ole yleistynyt, mutta on pysynyt jatkuvasti käytössä.
Suomen almanakassa Kauno on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan Kauno-nimen on 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä saanut 2027 henkilöä, joista 23 on naisia.
Mr. Marley
Mr. Marley on reggae-artisti Damian Marleyn debyyttialbumi. Albumi julkaistiin vuonna 1996.
Argentiinan Grand Prix 1975
Argentiinan Grand Prix 1975 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla 12. tammikuuta 1975. Kilpailun voitti Emerson Fittipaldi.
Halfway Tree
Halfway Tree on reggae -artisti Damian Marleyn toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 2001 Motown -levy-yhtiön kautta.
Welcome to Jamrock
Welcome to Jamrock on reggae-artisti Damian Marleyn kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 12. syyskuuta 2005 ja Britanniassa päivää myöhemmin.
Albumi sijoittui ilmestymisviikollaan Billboard Hot 100 -listan 55. sijalle. R&B ja rap -listoilla sijoitus oli parempi 18. ja 12. sija.
Antofylliitti
Antofylliitti on amfiboliryhmään kuuluva mineraali, (Mg,Fe)SiO(OH), magnesium-rauta-inosilikaattihydroksidi. Antofylliitti, kuten cummingtoniitti, on polymorfinen mineraali. Jotkin antofylliitin muodot ovat lamellimaisia tai säikeisiä ja niitä käytetään asbestin tavoin. Nimi on johdettu latinan sanasta "anthophyllum" ’mausteneilikka’, joka on viittaus mineraalin yleisimpään väriin.
Antofylliittiä syntyy runsasmagnesiumisten kivien, etenkin ultramafisten magmakivien ja epäpuhtaiden dolomiittisaviliuskeiden, metamorfoosissa. Taantumistuotteena sitä muodostuu reunustamaan jäänneortopyrokseeneja ja oliviinia, ja kordieriittia sisältävässä gneississä ja liuskeessa se esiintyy lisämineraalina. Antofylliittiä esiintyy serpentiinin ohella taantuvan metamorfoosin tuotteena ultramafisissa kivissä.
Antofylliittiä muodostuu etenevässä metamorfoosissa talkin hajotessa ultramafisissa kivissä veden ja hiilidioksidin vaikutuksesta. Hiilidioksidin (X CO) partiaalipaine vesiperäisessä liuoksessa suosii antofylliitin syntyä. Korkeampi hiilidioksidin partiaalipaine vähentää antofylliitti-in-isograadin lämpötilaa.
Täysin vetisessä, hiilidioksidittomassa ympäristössä ultramafiset kivet tapaavat muodostaa serpentiini-antigoriitti-brusiitti-tremoliitti-kokoumia (jotka ovat riippuvaisia MgO-pitoisuudesta), ja amfiboliitista granuliittiin -metamorfoosissa muodostuu metamorfista pyrokseenia tai oliviinia. Täten, antofylliittiä sisältävät ultramafiset kivet viittaavat ainakin viherliuskefasieksen metamorfoosiin, jossa on ollut mukana hiilidioksidipitoista metamorfista liuosta.
Tavalliset metamorfisten muodostumien reaktiot vähämagnesiumisille (<25% MgO) ja runsasmagnesiumisille (>25% MgO) ultramafisille kiville ovat:Taantuva antofylliitti on verrattain harvinainen ultramafisissa kivissä, ja metamorfoosiin saatavan vähäisen energiamäärän takia ja metamorfoosin aiheuttaman yleisen kivimassan kuivumisen takia se on yleensä huonosti kehittynyttä. Siten myös merkittävä hiilidioksidin tarve metamorfisissa liuoksissa rajoittaa antofylliitin esiintymistä taantuvana mineraalina. Tavallinen taantuvasti metamorfoituvien ultramafisten kivien metamorfinen koostumus on siksi serpentiniitti- tai talkki-magnesiitti-kokouma.
Taantuvaa antofylliittiä esiintyy yleisimmin heikkousvyöhykkeillä, jossa kivien rakoilu ja murtuminen tuottaa hiilihappopitoisille liuoksille putkia taantuvan metamorfoosin aikana.
Kiekkokotilot
Kiekkokotilot ("Planorbidae") on makeissa ja murtovesissä elävien vesikeuhkokotiloiden heimo. Suomessa tavataan 13 lajia, joista suurin on isokiekkokotilo ja yksi yleisimmistä pyörrekiekkokotilo ("Anisus vortex").
Useimpien kiekkokotiloiden kuori on tasossa kiertyvä spiraali, ja useimmat niistä ovat "vasenkätisiä". Toisaalta heimoon on luettu myös kartiomaiset "Ancylus"-kotilot. Heimon taksonomia on kuitenkin hyvin kiistanalainen.
Toisin kuin monilla muilla vesinilviäisillä kiekkokotiloilla on veressään hemoglobiinia ja ne voivat käyttää hyväkseen ilmassa olevaa happea.
Valkopyrstöriekko
Valkopyrstöriekko ("Lagopus leucura") on pohjoisamerikkalainen kanalintu.
Linnun pituus on 30–35 cm ja paino 0,4–0,5 kg. Koiras on hieman kookkaampi. Valkopyrstöriekko on metsäkanoista pienin. Talvella se on valkoinen, vain nokka ja silmät ovat mustat. Kesäpuvussa siivet, pyrstö ja maha ovat valkoiset ja muu höyhenpuku on harmaanruskea.
Valkopyrstöriekko elää Pohjois-Amerikan länsiosissa New Mexicon pohjoisosista Alaskaan. Sen elinalueen laajuus on noin 1,6 miljoonaa neliökilometriä, maailman populaation koko on noin 2 miljoonaa yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen.
Valkopyrstöriekko on korkeiden vuoristojen laji, joka pesii puurajan yläpuolella. Talveksi linnut laskeutuvat usein puurajan alapuolelle ja palaavat huhti–toukokuussa pesimäalueilleen.
Valkopyrstöriekko on yksiavioinen. Pesä on maassa ja munia on 4–8. Naaras hautoo noin 23 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia.
Talvella valkopyrstöriekot syövät etupäässä pajunsilmuja. Keväällä ja kesällä ne syövät kukkia ja lehtiä sekä hyönteisiä ja tatarten ituja. Hiekkaa ne syövät ruuansulatuksen edistämiseksi.
Brasilian Grand Prix 1975
Tulokset vuonna 1975 ajetusta Formula 1 Brasilian Grand Prix'stä, joka ajettiin Interlagosissa 26. tammikuuta 1975.