Afganistanin islamilainen valtio
Afganistanin islamilainen valtio oli Afganistanin nimi vuosina 1992–2001. Vaikka valtio ja sen hallitus tunnustettiinkin viralliseksi, jäi sen valta Afganistanissa lähinnä nimelliseksi, kun valtion perustaneet mujahideenit alkoivat taistella keskenään. Valtion johdossa oli islamilaisen lain professori ja sissipäällikkö, presidentti Burhanuddin Rabbani, jonka valta käsitti lopulta enää vain pääkaupunki Kabulin ympäristön.
Taliban-liike lopulta valtasi Kabulin ja Rabbani pakeni tukijoineen Pohjois-Afganistaniin, jossa talibanin vastustajat muodostivat Pohjoisen liiton. Taliban perusti 1997 Afganistanin islamilaisen emiraatin, joka hallitsi parhaimmillaan 90 prosenttia maasta, kun taas Afganistanin islamilainen valtio supistui Pohjoisen liiton hallitsemaksi 10 prosentin maa-alueeksi. Tästä huolimatta Pakistania, Saudi-Arabiaa ja Arabiemiirikuntien liittoa lukuun ottamatta, kansainvälinen yhteisö tunnusti Afganistanin islamilaisen valtion Afganistanin ainoaksi lailliseksi hallinnoksi.
Samana vuonna, kun viimeiset 15 000 neuvostosotilaasta vedettiin pois Afganistanista 1989, perustivat Afganistanin demokraattisen tasavallan kommunistista hallitusta vastustaneet mujahideen-sissipäälliköt Pakistanissa pakolaishallituksen. Mujahideenit aloittivat hyökkäyksensä kohti Kabulia ja valtasivat sen lopulta vuonna 1992 syrjäyttäen ulkoisen avun menettäneen presidentti Mohammad Najibullahin kommunistihallituksen. Mujahideenit perustivat Afganistanin islamilaisen valtion ja antoivat sille lipun, jossa oli vihreävalkomusta vaakasuoraan jaettu trikolori. Lipun ylimmässä vihreässä kentässä luki "Allah on kaikkivaltias" ja keskellä valkoisessa kentässä luki muslimien uskonnontunnustus "Ei ole muuta jumalaa kuin Allah ja Muhammed on hänen profeettansa". Tämä lippu oli käytössä vuoden, minkä jälkeen se korvattiin viimeisimmällä lipulla.
Pian mujahideenit ja eri klaaneja sekä uskonlahkoja edustaneet ajautuivat sisäisiin taisteluihin, joita rahoitettiin massiivisella oopiumikaupalla. Tämä vahvisti Pohjois-Pakistanissa ja Etelä-Afganistanissa vallalla ollutta Taliban-liikettä, joka lupasi kitkeä rikollisuuden ja vakauttaa maan. Yhtenäisellä Taliban-liikkeellä oli vastassaan keskinäistä sisällissotaa käyvä vihollinen, joten sen oli helppo edetä.
Rabbani oli vaikeassa asemassa, kun hänen entiset liittolaisensa, kuten sotapäällikkö Rashid Dostum ja muut puolueisiin kuulumattomat klaanipäälliköt, eivät tunnustaneet Afganistanin islamilaisen valtion laillisuutta. Vuonna 1996 Afganistanin islamilainen valtio perusti "Afganistanin yhdistyneen islamilaisen pelastusrintaman", tunnetummin Pohjoisen liiton, sotilas-poliittiseksi kattojärjestöksi, joka kokoaisi kaikki yhteen Talibanin-vastaisen lipun alle siten, että eri sota- ja klaanipäälliköiden poliittisia mielipiteitä kunnioitettaisiin. Tämä löyhä sateenvarjo-organisaatio perustettiin Afganistanin islamilaisen valtion asevoimaksi. Kabul kuitenkin menetettiin samana vuonna ja Rabbani pakeni muiden johtohenkilöiden kanssa Pohjoiseen. Parhaimmillaan Afganistanin islamilainen valtio hallitsi 30 prosenttia maasta. Rabbanilla oli Pohjoisen liiton johtaja, mutta keskushallituksella oli heikosti valtaa ja henkilövaihdokset hallinnossa olivat tiheitä. Ainoaa vakautta oli se, että puolustusministereinä toimivat Ahmad Shah Massoud ja Mohammed Fahim.
Kun Afganistanin islamilaista emiraattia johti pataanien Taliban, niin Pohjoinen liitto koostui tadžikeista, hazaroista ja uzbekeista.
Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen Yhdysvallat aloitti sotilaallisen tuen Pohjoiselle liitolle ja aloitti ilmapommitukset. Pohjoinen liitto eteni nopeasti ja valtasi pian 14. marraskuuta 2001 Kabulin. Uuden valtion nimeksi tuli Afganistanin islamilainen tasavalta.