hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Seinäjoen Yrittäjät
Seinäjoen Yrittäjät ry on Seinäjoen kaupungissa toimivien yrittäjien ja yksityisessä omistuksessa olevien yritysten yrittäjä- ja elinkeinopoliittinen etujärjestö. Se kuuluu Suomen Yrittäjät -keskusjärjestöön. Yhdistys sai alkunsa vuonna 1930, jolloin perustettiin Seinäjoen Vähittäiskauppiasyhdistys. Yhdistys on Suomen toiseksi vanhin yrittäjäyhdistys.
Yhdistyksen perustava kokous oli 20. helmikuuta 1930 Rautatieläisten talossa Seinäjoella. Paikalla oli kolmisenkymmentä yrittäjää. Vuonna 1936 yhdistys otti nimekseen Seinäjoen Liikemiesyhdistys. Sodan aikana yhdistys liittyi Yksityisyrittäjien Liiton jäseneksi. Nimi vaihtui jälleen vuonna 1943 ja nimeksi tuli Seinäjoen Yksityisyrittäjät. Seinäjoen Yrittäjät -nimi otettiin käyttöön vuonna 1963. Yhdistys on vaikuttanut aloitteentekijänä muun muassa Etelä-Pohjanmaan Kauppakamariyhdistyksen, Seinäjoen kauppakoulun, Rengonharju-Säätiön ja vuonna 1947 perustetun Seinäjoen Yrittäjänaiset -yhdistyksen syntymiseen. Vuonna 1951 tehtiin päätös Etelä-Pohjanmaan Kauppakamarin perustamisesta.
Seinäjoki muuttui kauppalasta kaupungiksi vuonna 1960, ja tuolloin käynnistyi kaupungin ja yrittäjien yhteistyö kaupungin kehittämisessä. 1980-luvulle tultaessa yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi Etelä-Pohjanmaan suurimmaksi. Vuonna 1981 alettiin jakaa vuotuisia yrittäjäpalkintoja. Vuosituhannen lopussa jäsenmäärä laski tilapäisesti, mutta lähti nopeaan nousuun vuosituhannen vaihteen lähestyessä. Vuonna 1983 yhdistyksen nimeksi tuli Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät. Yhdistyksessä on 2000-luvun alussa yli tuhat jäsentä. Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät luovuttivat Yrittäjäjyyden monumentti patsaan Seinäjoen kaupungille vuonna 2005. Vuonna 2009 yhdistyksen nimeksi tuli jälleen Seinäjoen Yrittäjät.
Puheenjohtajat
Suomen Yrittäjät
Suomen Yrittäjät on jäsenmäärältään Suomen suurin ja jäsenyritysten työllistävällä vaikutuksella mitattuna toiseksi suurin elinkeinoelämän järjestö. Sen jäsenenä on 115 000 yritystä, joista työnantajana toimii 53 000. Suomen 88 000 työnantajayrityksestä lähes 60 prosenttia kuuluu Suomen Yrittäjiin. Järjestö rakentuu yli 400 paikallisyhdistyksestä, 20 aluejärjestöstä ja 63 toimialajärjestöstä.
Suomen Yrittäjät ry perustettiin 1995 Helsingissä ja aloitti toimintansa vuoden 1996 alussa. Se syntyi Suomen Yrittäjäin Keskusliiton ja Pienteollisuuden Keskusliiton yhdistyttyä.
Suomen Yrittäjät haluaa parantaa yrittäjien asemaa ja yrittämisen edellytyksiä. Tavoitteena on, että menestyviä yrityksiä ja yrittäjiä on enemmän ja yrittäjien taloudellinen ja sosiaalinen asema paranee. Vain yritykset takaavat kuntien ja siten myös valtion elinvoiman. Yrittäjät näkyvät ja kuuluvat myös kuntien valtuustoissa: tällä valtuustokaudella joka viides valtuutettu on yrittäjä.
Suomen Yrittäjien puheenjohtajana toimii Jyrki Mäkynen (2014–) ja toimitusjohtajana Mikael Pentikäinen (2016–). Järjestön keskuspaikka sijaitsee Mannerheimintiellä Helsingissä.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Suomen Yrittäjien vaikuttamisen teema on Kasva Suomi! Suomen Yrittäjät julkaisee Yrittäjäsanomia, Yrittäjä-lehteä ja Yrittäjät.fi-sivustoa.
Marraskuussa 2014 nousi kohu kun Suomen Yrittäjien julkaisussa työskennelleen toimittajan työsuhde purettiin koeajalla. Toimittaja haastatteli keskustan puheenjohtaja Juha Sipilää Yrittäjäpäivillä. Yrittäjät.fi-sivustolla lauantaina 25. lokakuuta 2014 julkaistussa haastattelussa Sipilä sanoi, että kuntien ja valtion virkamiesten määrää voi vähentää kymmenillätuhansilla eläköitymisen kautta. Lausunto levisi mediassa. Sipilän esikunnan pyynnöstä juttuun lisättiin sana suhteellinen kohtaan, jossa Sipilä puhui julkisen sektorin koosta. Suomen Yrittäjien kustannusyhtiö Sypoint Oy purki toimittajan työsuhteen kuukausi ennen koejan päättymistä. Yhtiön mukaan irtisanomisen taustalla olivat muut syyt, mutta Journalistiliiton lakimies epäili väitettä, sillä toimittaja oli saanut töistään aiemmin kiitosta.
Suomen Yrittäjät jakaa vuosittain Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon sekä vuoden Nuori Yrittäjä -palkinnon.
Vostok (järvi)
Vostok on oletetusti makeavetinen järvi, joka sijaitsee neljä kilometriä paksun jääkerroksen alla Itä-Antarktiksella, paikoitellen kolme kilometriä korkean jäänalaisen "Gamburtsevin" vuoriston kupeessa. Järvi on nimetty sen päällä sijaitsevan venäläisen Vostok-tutkimusaseman mukaan. Se on maailman suurin tutkimaton järvi (pinta-ala 14 000 km² ja syvyyttä paikoitellen puoli kilometriä).
Järven olemassaoloa alettiin epäillä venäläistutkijoiden 1960-luvulla suorittamien seismisten mittausten perusteella. 1970-luvulla yhdysvaltalais-brittiläis-tanskalainen ryhmä suoritti lentokoneesta käsin tutkamittauksia, ja havaitsi alueen jäätikön alapinnan olevan paikoin tasainen. Kuitenkin vasta 1996 eurooppalaisen ERS-1 -satelliitin mittausten perusteella järven koko saatiin selvitettyä. Se on ylivoimaisesti suurin lähes 150 tunnetusta jäätikönalaisesta järvestä. 250 kilometriä pitkänä ja noin 50 kilometriä leveänä se on suunnilleen Ontariojärven kokoinen.
Vostok-järven epäillään olleen jääkannen alla jopa 25 miljoonaa vuotta. Sen, tai muiden vastaavanlaisten järvien syntyhistoriaa ei tunneta tarkasti, mutta sen epäillään saaneen alkunsa jään sulaessa joko oman paineensa alla tai vulkaanisen toiminnan sulattamasta jäätiköstä. Etelämantereen tuliperäisyyden vuoksi on mahdollista, että järven pohjassa on hydrotermistä toimintaa. Järven kohdalla on suoritettu kairauksia, jotka ovat yltäneet noin 3 600 metrin syvyyteen. Kairauksia ei uloteta itse järveen, sillä sen ekosysteemiä ei haluta altistaa ulkomaailman mikrobeille, mutta alaosan jäänäytteiden kiderakenne osoittaa järven pinnan lähellä olevan jään jäätyneen alhaaltapäin ja todistavan näin sulasta vedestä.
Vaikka Vostok lienee ollut miljoonia vuosia eristyksissä ulkomaailmasta, elämän mahdollisuutta järvessä ei ole poissuljettu. Järven yllä suoritetuissa jääkairauksissa on havaittu epäsuoria merkkejä ainakin mikrobitasoisesta elämästä.
Järven poikki kulkee harjanne, joka jakaa sen kahteen syvään osaan. Vuonna 2005 siitä löydettiin myös saari. Satelliittimittauksia analysoimalla on myös havaittu, että järven pohjaa peittää paksu sedimenttikerros. Järvessä on myös havaittu tapahtuvan 1–2 senttimetrin vuorovesivaihtelu, mikä saattaa nostaa ravinteita pohjasta ja ylläpitää mahdollisen elämän kannalta tärkeää veden kiertoa.
Venäläinen uutistoimisto RIA Novosti ilmoitti venäläisten tutkijoiden läpäisseen järveä peittävän paksun jääkerroksen. Ryhmästä ei ilmoitusta ennen ollut kuultu viikkoon, joten ryhmän katoamisesta alkoi kiertää huhuja. 8. helmikuuta 2012 tutkijaryhmään saatiin yhteys ja uutistoimisto RIA Novostin virallisen lausunnon mukaan venäläiset onnistuivat kairaamaan järven pintaan asti. Kairausreikä on 3768 metriä syvä. Järvestä otetaan vesinäyte mahdollisen mikrobitasoisen ekosysteemin varmistamiseksi.
Oktobristit
Oktobristit (virallisesti Lokakuun 17:nnen liitto () oli Venäjän keisarikunnassa toiminut konservatiivis-liberaalinen puolue. Se perustettiin keisari Nikolai II:n 30. lokakuuta (J: 17. lokakuuta) 1905 antaman lokakuun manifestin jälkeen, ja puolueen nimi viittasi juuri tähän tapahtumaan. Puolueen johtajana oli tehtailija Aleksandr Gutškov.
Puolue saavutti enemmistöaseman kolmannessa (1907–1912) ja neljännessä (1912–1914, 1915–1917) valtakunnanduumassa, kun vaalilakien muutoksella äänien painoa muutettiin konservatiiveja suosivaksi. Duuman puhemiehenä toimi pitkään oktobristien Mihail Rodzjanko. Oktobristit eivät kannattaneet parlamentarismia, vaan toimeenpanovallan vastuuta pelkästään keisarille.
Oktobristit siirtyivät ensimmäisen maailmansodan aikana kannattamaan parlamentille vastuullisen hallituksen muodostamista ja liittyivät niin sanottuun edistykselliseen blokkiin. Lopulta puolue yhdistyi Perustuslaillisdemokraattiseen puolueeseen eli niin sanottuun kadettipuolueeseen vuonna 1915. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen oktobristien ja kadettipuolueen johtajat olivat parin kuukauden ajan johtavassa asemassa Venäjän väliaikaisessa hallituksessa.
Hiippakunta
Hiippakunta on kirkon hallinnollinen alue. Hiippakuntia on Suomessa evankelis-luterilaisella, ortodoksisella kirkolla ja katolisella kirkolla. Evankelis-luterilaisia hiippakuntia on yhdeksän ja ortodoksisia hiippakuntia kolme. Katolinen hiippakunta kattaa koko maan.
Narodnikit
Narodnikit olivat Venäjän keisarikunnan 1860–1880-luvun vallankumouksellisia. Liike tunnettiin nimellä narodnikkilaisuus ("Narodnitšestvo"). Nimi tulee ”lähtemisestä kansan pariin”, "hoždenije v narod".
Liikkeen jäsenet olivat lähinnä yliopisto-opiskelijoita, jotka lähtivät maaseudulle valistamaan talonpoikia. Joukko oli ideologialtaan varsin hajanainen, mutta yhteisenä tekijänä sille oli yksinvaltiuden vastustus ja maan jakaminen talonpojille. Narodnikkien lähtökohdat olivat kansalliset ja nostalgiset. Tavoitteena oli myös lähentää sivistyneistöä ja kansaa.
Narodnikkilaisuus syntyi maaorjien vapautuksen jälkeen 1861. Maaseudun köyhien olot eivät vapautuksesta paljon parantuneet, vaan maaomistus jäi rikkaille isännille, kulakeille. Narodnikit saivat vaikutteita Karl Marxin teoksista, ja he omaksuivat etenkin hänen vaatimuksensa, että maa on jaettava takaisin talonpojille. He sivuuttivat kuitenkin teollisuusväestön, jota Venäjällä oli vain pieni osa kansasta, ja Marxin esittämän kehityksen maataloudesta teollisuuteen. Narodnikit pitivät perinteistä kyläyhteisöä tulevaisuuden mallina. Ajatus oli alun perin lähtöisin Aleksandr Herzeniltä, joka piti länsimaista järjestelmää rappeutuneena ja halusi perustaa sosialismin talonpoikien itsehallinnon avulla. Ajattelussa oli slavofiileille tyypillisiä piirteitä. Narodnikit saivat vaikutteita myös Pierre-Joseph Proudhonin ja Mihail Bakuninin anarkismista esimerkiksi Herzenin ja ukrainalaisen sosialistin Myhailo Drahomanovin kautta.
Narodnikkien aktiivisuus keskittyi 1860-luvun loppuun ja 1870-luvun alkuun. Tällöin sadat nuoret kulkivat maaseudulla yllyttäen talonpoikia nousemaan järjestelmää vastaan. Talonpojat eivät kuitenkaan aina vastanneet propagandaan odotetusti, vaan jopa luovuttivat idealistit ohranalle. Kuuluisin oikeudenkäynti järjestettiin vuonna 1878 193 idealistia vastaan.
Myöhemmin liike muutti muotoaan. Vuonna 1876 liike organisoitiin järjestöksi "Zemlja i volja" ("Maa ja vapaus"), joka aluksi luotti maaseudulla tehtävään valistustyöhön mutta siirtyi sittemmin terrorismiin. Terrorismin pääkohde oli keisari, tavoitteena murtaa tsaarin perinteinen jumaluusasema. Tosin maaseudulla monet olivat ”vapauttajatsaarin” kuolemasta kauhuissaan.
Vuonna 1879 "Zemlja i voljasta" irrottautui terroristiryhmä "Narodnaja volja" (Kansan tahto). Ryhmän johto pidätettiin tai se pakeni vuonna 1881 Aleksanteri II:n murhan jälkeen. Liikkeen johdossa toimi loppuvaiheissa Vera Figner. Vuonna 1887 pienempi ryhmä, johtajanaan Aleksandr Uljanov (Vladimir Leninin veli), yritti keisari Aleksanteri III:n salamurhaa. Uljanov teloitettiin.
Georgi Plehanov taas muodosti 1879 maltillisemman propagandaryhmän Tšornyi peredel (Musta jako), jonka päämäärä oli jakaa kaikki maa uudelleen talonpojille, kunnes se 1880-luvulla siirtyi kaupunkien proletariaatin pariin.
Narodnikkien ideologia jatkui 1900-luvulla erilaisissa sosiaalivallankumouksellisissa ryhmissä.
Valtiopetos
Valtiopetos on rikos, joka loukkaa valtion alueellista koskemattomuutta tai oikeudellista järjestystä. Olennainen ero maanpetokseen on se, että valtiopetoksessa rikos tehdään yhteiskuntajärjestystä vastaan toimimatta vieraan valtion hyväksi.
Suomessa valtiopetos on hyvin tarkkaan määritelty rikos. Tämän takia tässä artikkelissa käsitellään yleisesti valtiopetosrikoksia eli rikoksia rikoslain 13. lukua vastaan. Näihin tai maanpetosrikoksiin syyllistyneet katsottiin vuoden 2005 vankeuslain (767/2005) voimaantuloon saakka tuomiota kärsiessään valtiollisiksi vangeiksi, joilla oli vuoden 2005 vankeuslain voimaantulon tiettyjä erioikeuksia vankilassa. Nyttemmin valtiollisen vangin käsite on poistettu lainsäädännöstä tarpeettomana.
Suomessa valtiopetos on rikos, jolla väkivaltaa käyttämällä tai sillä uhkaamalla, oikeudettomasti pakottamalla taikka valtiosääntöä rikkomalla yritetään kumota tai muuttaa Suomen valtiosääntö taikka muuttaa valtiojärjestystä. Valtiopetokseen syyllistyy myös se, joka yrittää väkivaltaa käyttämällä tai sillä uhkailemalla syrjäyttää Tasavallan presidentin, valtioneuvoston tai eduskunnan taikka kokonaan tai osaksi estää niitä käyttämästä toimivaltaansa. Rikoksesta tuomitaan vähintään vuodeksi ja enintään kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Valtiopetoksesta tuomittava henkilö on rikoslain 2. luvun 14a. pykälän mukaan lisäksi tuomittava menettämään sotilasarvonsa; kyseinen määräys otettiin rikoslakiin jatkosodan aikana vuonna 1944.
Törkeästä valtiopetoksesta tuomitaan vähintään neljäksi vuodeksi vankeuteen tai elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Valtiopetos on törkeä, jos
ja rikos on kokonaisuutena törkeä.
Valtiopetoksen valmistelu on rikos, jossa ryhdytään valtiopetoksen tekemiseksi yhteydenpitoon vieraan vallan tai sen asiamiehen kanssa, hankitaan aseita, ampumatarvikkeita tai muita vastaavia esineitä, koulutetaan ihmisiä aseiden käyttöön taikka kootaan tai varustetaan väkeä. Myös sellainen henkilö, joka perustaa yhteenliittymän valtiosäännön väkivaltaiseksi muuttamiseksi, toimii siinä johtavassa asemassa tai, tietoisena yhteenliittymän tarkoituksesta, antaa sille merkittävää taloudellista tukea, syyllistyy valtiopetoksen valmisteluun. Rangaistus on 4 kuukaudesta 4 vuoteen vankeutta.
Laittomaan sotilaalliseen toimintaan syyllistyy se, joka merkittävällä tavalla osallistuu sotilaallisesti järjestäytyneeseen yhteenliittymään, jonka tarkoituksena on vaikuttaa valtiollisiin asioihin. Myös se, joka antaa tai toimeenpanee kyseisen yhteenliittymän sotilaskoulutusta, syyllistyy tähän rikokseen. Rangaistus on sakkoa tai enintään kaksi vuotta vankeutta.
Vanguard 2
Vanguard 2 on Maata kiertävä yhdysvaltalainen sääsatelliitti, joka laukaistiin 17. helmikuuta 1959 kello 15:55 UTC. Kantorakettina toimi Vanguard. Satelliitin paino on 9,8 kiloa ja halkaisija 50,8 cm.
Vanguard 2 oli suunniteltu mittaamaan pilvipeitettä ja lähettämään siitä telemetriatietoja 108,03 MHz:n taajuudella toimineella 1 watin tehoisella radiolähettimellä (taajuudella 108 MHz oli 10 mW tehoinen majakkalähetin). Molemmat lähettimet toimivat 19 päivän ajan.
Vanguard 2:n oletetaan pysyvän kiertoradallaan 300 vuotta.
Forgotten Realms
Forgotten Realms on roolipelien kampanjamaailma, joka on tarkoitettu Dungeons & Dragons -roolipeliä varten. Sen pääasiallinen suunnittelija on Ed Greenwood. Varsinaisen roolipelikampanjan lisäksi Forgotten Realms -maailman pohjalta on laadittu satoja romaaneja sekä lukuisia tietokonepelejä, joista tunnettuja esimerkkejä ovat mm. "Baldur's Gate" -sarja, "Icewind Dale" -sarja, "Neverwinter Nights" -sarja sekä viimeisimpänä MMO-peli Neverwinter. Useita romaaneista on suomennettu. Kuuluisimpia Forgotten Realms -romaanien kirjoittajia ovat Ed Greenwood, R. A. Salvatore ja Elaine Cunningham.
Dungeons & Dragonsin fantasiamaailmoista se on suosituin.
Forgotten Realms -maailmasta on julkaistu yli 150 lähdeteosta ja seikkailua. Se oli olemassa jo ennen kuin maailma itse oli kuvattu missään kirjassa, ja toimi Ed Greenwoodin omien seikkailukampanjoiden näyttämönä. Greenwood julkaisi maailmasta artikkeleita aluksi Dragon -lehdessä.
Varsinainen virallinen Forgotten Realms -julkaisu oli laatikoitu kirjasarja (kaksi kirjaa ja neljä karttaa) vuonna 1987, ja pohjautui AD&D:n ensimmäiseen laitokseen. Alun perin TSR:n suunnitelmissa oli, että Forgotten Realms korvaa Greyhawk-maailman AD&D:n perustana, mutta vielä tänäkin päivänä Forgotten Realms on erillinen tuote. Toinen laitos julkaistiin vuonna 1993, pohjautuen AD&D:n toiseen laitokseen.
AD&D:n kolmannen laitoksen (joka palasi D&D-nimeen) myötä Forgotten Realmsista julkaistiin kolmas laitos vuonna 2001. Tällä hetkellä maailma on kuvattu yhdessä kirjassa, "Forgotten Realms Campaign Setting" (Greenwood, Reynolds, Williams, ja Heinsoo; Wizards of the Coast, 2001; ISBN 0-7869-1836-5), johon kuuluu lisäksi kartta. Kirja sisältää yleiskuvauksen koko maailmasta, historiasta, eri valtioista, jumaluuksista ja merkittävistä henkilöistä, sekä pelihahmojen luontiin ja kulttuuritaustan ymmärtämiseen liittyvistä asioista. Se keskittyy tarkasti vain muutamiin alueisiin. Tarkempia kuvauksia varten pelinjohtaja joutuu joko hankkimaan lisämateriaalia tai keksimään ne itse kirjan puitteiden pohjalta.
Forgotten Realmsin tapahtumapaikka on fiktiivinen Toril-planeetta. Pääasiallisesti pelitapahtumat sijoittuvat Faerûn-nimiselle maanosalle. Faerûnin lisäksi Toril-planeetalla on muita mantereita. Osa mantereista on jätetty tyhjäksi, joten pelinjohtajat voivat sijoittaa sinne omia valtioitaan ja seikkailujaan. Toiset mantereet taas on julkaistu omina D&D-lähdekirjoinaan, jotka toimivat myös itsenäisinä roolipelimaailmoinaan. Näitä ovat mm. Oriental Adventuresin Kara-Tur ja Al-Qadimin Zakhara.Nimien suomennokset ovat Forgotten Realms -romaanien suomennoksista ja saattavat vaihdella kääntäjän mukaan.
Luettelo piirityksistä
Tämä on luettelo piirityksistä.
Asteridae
Asteridae on Cronquistin järjestelmän mukaan kaksisirkkaisten luokan alaluokka. Asteridae ei ole "monofyleettinen" taksonominen alaluokka, joten sen käyttö on vähenemään päin. Modernimman kladistisen luokituksen mukaan suurin osa alaluokan kasveista kuuluu "euasterideihin".
Lawrencium
Lawrencium on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Lr ja järjestysluku 103. Lawrencium on lyhytikäinen radioaktiivinen transuraaninen maametalli, jota on valmistettu ydinreaktioiden avulla kaliforniumista, eikä sillä ole tunnettua käyttöä. Se on aktinoidien sarjan viimeinen alkuaine jaksollisessa järjestelmässä.
Lawrenciumin ulkonäkö on tuntematon, mutta sen oletetaan todennäköisimmin olevan hopean-valkoinen tai harmaa ja metallinen. On viitteitä siitä, että kemiallisesti se käyttäytyisi muiden aktinoidien tavoin. Sen tiedetään muistuttavan kemiallisesti lantanoidi homologiaan lutetiumia.
Lawrenciumin löysivät A. Ghiorso, T. Sikkeland, A. Larsh ja R. M. Latimer 1961 Berkeleyn säteilylaboratoriossa. Nimi tulee fyysikko Ernest O. Lawrencesta, joka keksi syklotronin.
Lawrenciumin pitkäikäisimpänä isotooppina on pitkään pidetty vuonna 1987 löydettyä Lr:ta, jonka puoliintumisaika on 216 minuuttia. Se hajoaa nobelium-256:ksi. Vuonna 2014 tennessiinin hajoamistuotteena löydetyn Lr:n puoliintumisaika on kuitenkin peräti 11 tuntia, ja sen arvellaan olevan stabiilisuuden saaren rajalla. Yhteensä 12 isotooppia sekä yksi isomeeri (Lr) tunnetaan, lisäksi neljästä isotoopista on viitteitä. Muiden isotooppien puoliintumisajat ovat sekunnin murto-osista kymmeniin minuutteihin, tosin ennusteiden mukaan epävarmojen isotooppien 263–265 puoliintumisajat voisivat olla useita tunteja. Lawrenciumin kemian tutkimisen kannalta merkittävin isotooppi on Lr (puoliintumisaika 3 minuuttia), koska sitä on helpointa tuottaa tarvittavissa määrin.
Fermat’n luku
Fermat’n luku on luku muotoa formula_1, missä "n" on ei-negatiivinen kokonaisluku. Ensimmäiset Fermat’n luvut ovat:
Näistä luvut 3, 5, 17, 257 ja 65 537 ovat alkulukuja, mutta "F" onkin yhdistetty luku. Ei tiedetä, onko Fermat’n lukujen joukossa yhtään alkulukua "F":n jälkeen. Fermat’n luvut liittyvät läheisesti säännöllisten monikulmioiden konstruoimiseen: Gauss todisti, että säännöllinen monikulmio on mahdollista piirtää harpilla ja viivoittimella, jos ja vain jos monikulmion kulmien lukumäärä on muotoa formula_2, missä formula_3 ovat erisuuruisia Fermat’n alkulukuja.
Fermat’n luvut on nimetty harrastelijamatemaatikko Pierre de Fermat’n (1601–1665) mukaan. Tämä itse otaksui, että kaikki Fermat’n luvut olisivat alkulukuja. Otaksuman kumosi Leonhardt Euler vuonna 1732 osoittamalla, että formula_4. Myöhemmin suuremmillekin Fermat’n luvuille on löydetty alkutekijöitä ja moni lukuteoreetikko uskookin, että muita kuin Fermat’n tuntemia Fermat’n alkulukuja ei merkittävissä määrin ole olemassa.
Pépinin testillä voidaan selvittää annetusta Fermat’n luvusta, onko se alkuluku.
A (yhtye)
A on brittiläinen rock-yhtye. Yhtyeen tyylissä on vaikutteita muun muassa punk-musiikista. Yhtye perustettiin vuonna 1995. Vuonna 1997 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen levy, "How Ace Are Buildings". Se ei kuitenkaan saanut kovin paljoa suosiota kuten eivät sen kolme seuraajaakaan.
Maisteri
Maisteri (, 'suurempi', 'ohjaaja', 'opastaja'; lyhenne maist.) on tavallisin ylemmän korkeakoulututkinnon nimi Suomen yliopistoissa. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta tutkinnon laajuus on 120 opintopistettä, ja tutkinnon ohjeellinen suoritusaika on kaksi vuotta. Maisterintutkintoon sisältyy pro gradu -tutkielma. Maisterin tutkintoa edeltää pakollinen kandidaatin tutkinto, jonka laajuus on 180 opintopistettä.
Kansainvälisesti tunnettuja nimityksiä maisterin tutkinnolle ovat mm. M.Sc. (Master of Science) ja M.A. (Master of Arts).
Poikkeuksellisesti ylemmän korkeakoulututkinnon nimi on
Yhteiskuntatieteellisten ja humanististen tieteiden tutkinnonuudistustoimikunnan (YHTT) asettamien suuntalinjojen mukaan 1970-luvulla yhtenäistettiin kaikkien nykyisten maisterintutkintojen nimike kandidaatiksi ja alemmat korkeakoulututkinnot pääsääntöisesti poistettiin. Hieman alasta riippuen vuosien 1972–1994 välisenä aikana "maisteri" oli ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneille kandidaateille anomuksesta myönnetty arvonimi. Selkeimmin tämä näkyy humanistisella ja luonnontieteellisellä alalla, jossa alempana tutkintona on humanististen tieteiden tai luonnontieteiden kandidaatti (HuK, LuK) ja ylemmän tutkinnon nimike on vaihdellut filosofian kandidaatista maisteriin. Filosofian ja oikeustieteen kandidaatintutkinnot ovat siis aina olleet ylempiä korkeakoulututkintoja.
Suomessa on mahdollista suorittaa seuraavat maisterin tutkinnot:Riemumaisteriksi voidaan kutsua maisteria, jonka valmistumisesta ja promootiosta on kulunut aikaa 50 vuotta ja osallistuu promootioon uudelleen. Vasta promootion jälkeen henkilö on riemumaisteri. Osallistumisvaiheessa hän on riemumaisteripromovendi.
A+
André Levins (s. 29. elokuuta 1982 Hempstead, New York), taiteilijanimeltään A+, on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hänen uransa alkoi 12-vuotiaana vuonna 1995, kun hän voitti Def Jam Recordsin rahoittaman kilpailun. Levinsin esikoislevy "The Latch-Key Kid" ilmestyi vuonna 1996. Vuonna 1999 julkaistiin hänen toinen levynsä, "Hempstead High", joka sisältää hänen suurimman hittikappaleensa ”Enjoy Yourself”. Siihen on sämplätty Beethovenin viidettä sinfoniaa.
IPod photo
iPod photo on Apple Computerin valmistama kiintolevyllinen musiikkisoitin. Se julkaistiin 27. lokakuuta 2004 40 ja 60 gigatavun versioina.
Ominaisuuksiltaan iPod photo on melkein identtinen neljännen sukupolven iPodiin verrattuna. Harmaasävynäytön sijaan iPod photossa on 220x176 pikselin värinäyttö, joka mahdollistaa 65536 värin näyttämisen.
iPod photo tukee JPEG, BMP, GIF, TIFF ja PNG kuvaformaatteja ja sen voi kiinnittää televisioon tai projektoriin näyttämään kuvaesitystä musiikilla. Akun käyttöaika on Applen mukaan noin viisitoista tuntia musiikkia kuunnellessa ja noin viisi tuntia kuvia selatessa taustamusiikin kanssa.
iPod photo on nyttemmin poistettu markkinoilta ja sen ominaisuudet on integroitu iPodiin.
Sotamies (Suomen puolustusvoimien sotilasarvo)
Sotamies (lyhenne stm.) on Suomen maa- ja ilmavoimissa alin sotilasarvo. Sotamiehet kuuluvat miehistöön. Sotamiestä vastaava arvo merivoimissa on matruusi ja Rajavartiolaitoksessa rajajääkäri. Sotamiehestä voidaan käyttää puolustushaara-, aselaji- tai joukkokohtaisia arvoja.
Puolustushaarakohtaisia arvoja:
Aselajikohtaisia arvoja:
Joukkokohtaisia arvoja:
Vaikka sotamies onkin sotilasarvo, sitä ei käytetä puhuttelussa, esittäytymisessä ym., vaan sen asemesta yllä mainittuja arvoja.
Varusmiehestä käytetään palvelusaikansa alussa nimitystä alokas. Joukko-osaston komentaja nimittää alokkaat sotamiehiksi tai matruuseiksi peruskoulutuskaudella, yleensä sotilasvalan vannomisen jälkeen.
Sotamiehestä ym. seuraava ylempi sotilasarvo on maa- ja ilmavoimissa sekä merivoimien rannikkojoukoissa korpraali, merivoimien laivastojoukoissa ylimatruusi, rajavartiolaitoksessa ylirajajääkäri.
Oppilas
Oppilas (lyhenne opp.) on se, jonka on tarkoitus oppia opetuksessa. Opetuksessa mukana on opettaja, joka ohjaa ja auttaa opiskelua. Oppilas-sanan passiivinen merkitysvivahde koetaan joskus ongelmalliseksi, joten oppilaan sijaan voidaan käyttää ilmaisua oppija tai oppiva, joka korostaa oppilasta aktiivisena subjektina.
Nuorista oppilaista voidaan käyttää arkinimityksiä koululainen tai oppivelvollinen, kun taas vanhemmista oppilaista käytetään nimeä opiskelija. Lakiteksti käyttää peruskoululaisista nimikettä oppilas ja tätä ylemmissä oppilaitoksissa nimikettä opiskelija.
Opettajan ja oppilaan suhde peruskoulussa on viimeisten vuosikymmenten aikana muuttunut niin, että opettajan rooli ehdottomana auktoriteettinä suhteessa oppilaaseen on lieventynyt. Nykyaikaisen oppimiskäsityksen mukaan oppilasta ei nähdä pelkästään opetustapahtuman objektina, jolle opettaja siirtää tietoa, vaan subjektina, joka opettajan ohjauksessa aktiivisesti rakentaa omaa tietoaan.
Aliupseerioppilas
Aliupseerioppilas, lyhyemmin vain oppilas, on Suomen Puolustusvoimissa käytetty aliupseerikurssia (AUK) käyvien varusmiesten palvelusarvo. Aliupseerioppilaat kuuluvat miehistöön.
Aliupseerikurssin alkaessa kaikki varusmiehet ovat sotamiehen arvoisia oppilaita, mutta kurssin kuluessa on mahdollisuus saada nimitys korpraalin arvoiseksi oppilaaksi. Korpraalinimitykselle ei ole kovinkaan paljoa käytännön merkitystä palveluksessa; erityisesti ensimmäisten joukossa saatuna se on kuitenkin tunnustus opintomenestyksestä. Merkittäväksi nimitys muodostuu vain, jos oppilas keskeyttää kurssinsa. Tällöin hän palvelee jäljellä olevan palvelusaikansa varsinaisessa sotilasarvossaan, joka on joko sotamies tai korpraali. Korpraalin arvon, kuten muutkin sotilasarvot, voi nimittäin menettää vain tuomioistuimen päätöksellä.
Reserviläiset, jotka suorittavat täydennyskurssia miehistöstä aliupseeriksi, palvelevat kuitenkin henkilökohtaisessa sotilasarvossaan, joka saattaa olla jopa alikersantti.
Perinteessä perusyksikköönsä takaisin "maitojunalla" lähetettyä aliupseerioppilasta, joka joutui palvelemaan miehistöarvossa tai korpraalina kahdeksan kuukauden sijasta yksitoista kuukautta kutsuttiin pilkallisesti "diplomisotamieheksi" (eli aselajista riippuen esimerkiksi diplomiviestimieheksi) muistutukseksi saamatta jäävästä alikersantin arvosta.
Aliupseerioppilaan tunnusmerkki on hopeinen kaluunanauha eli vaakaviiva hihamerkissä. Armeijaslangissa tätä merkintää kutsutaan kusirajaksi tai aamuraidaksi. Korpraalin arvoisella oppilaalla on lisäksi yksi arvomerkkikulma arvomerkissään, aivan kuten muillakin korpraaleilla.
Kaikki aliupseerioppilaat palvelevat jollakin aliupseerikurssilla. Kurssin päätyttyä oppilaat ylennetään alikersanteiksi, joka on alin aliupseeriarvo. Aiemmin vain parhaiten menestyneet ylennettiin alikersanteiksi AUK:n päättyessä. Ylentämättä jääneet korpraalit ylennettiin alikersanteiksi vasta tietyn palvelusajan jälkeen perusyksikössään. Vielä 1960-luvulla aliupseerikoulun saattoi läpäistä tulematta kertaakaan ylennetyksi.
Upseerioppilas
Upseerioppilas on Suomen puolustusvoimissa Reserviupseerikoulua (RUK) tai muualla järjestettävää reserviupseerikurssia käyvän varusmiehen palvelusarvo.
Upseerioppilaan lyhenne on "uo". Puhuttelussa RUK:n sisällä käytetään upseerioppilaan asemesta joissakin yksiköissä lyhyempää muotoa "oppilas", koska ei ole olemassa vaaraa sekoittumisesta aliupseerioppilaaseen, josta myös käytetään aliupseerikouluissa lyhyempää muotoa "oppilas".
Upseerioppilaat kuuluvat aliupseereihin ja heidät rinnastetaan alikersanttehin.
Reserviupseerikurssia käyvät reserviläiset palvelevat nykyään henkilökohtaisessa arvossaan. Aiemmilla, 1950-luvulla järjestetyillä kursseilla he palvelivat upseerioppilaan arvossa. Osa vänrikeiksi tai aliluutnanteiksi opiskelevista reserviläisistä on sotilasarvoltaan jo opinnot aloittaessaan kersantteja tai sitä korkeammassa aliupseerin arvossa.
Upseerioppilaan arvomerkissä kauluslaatassa on yksi vinoneliö, josta puhekielessä käytetään usein nimitystä "salmiakki". Hihamerkissä puolestaan käytetään yhtä kaarelle taivutettua arvomerkkikulmaa, joka on kansainvälinen upseerimerkki. Kaarelle taivutettu arvomerkkinauha pohjautuu alun perin laivastoon, jossa se oli aluksen kapteenin alaisuudessa toimivan upseerinarvoisen lääkärin tunnus. Merkki kuvaa painesidettä. Puhekielessä Suomessa sitä on myös kutsuttu henkariksi vaateripustinta tarkoittaen.
Reserviupseerikurssin päätyttyä upseerioppilaat nimitetään upseerikokelaiksi. Ne, jotka eivät ole suorittaneet hyväksytysti reserviupseerikoulua tai muualla suoritettavaa reserviupseerikurssia, palvelevat loppuajan alikersantin arvossa. Upseerioppilasta, joka ei ole suorittanut onnistuneesti tutkintoaan, kutsutaan puhekielessä joskus diplomialikersantiksi.
Sodanaikaisesta Upseerikouluksi muuttuneesta Reserviupseerikoulusta on muodostunut sanonta "maitojunalla palaamisesta". Ne Niinisalon upseerikoulussa sodanaikana palvelleet, jotka eivät suorittaneet kurssiaan hyväksyttävästi ja jotka jouduttiin erottamaan kurssiltaan, palautettiin Kankaanpäästä aamujunalla, joka huolsi varuskuntaa muun muassa elintarvikkeilla, kuten toimittamalla maitoa. Sanonta laajeni tarkoittamaan kaikkia puolustusvoimien kursseilta erotettuja, jotka palautettiin perusyksikköönsä kursseja suorittamattomina.
Upseerikokelas
Upseerikokelas, epämuodollisesti kokelas, on Suomen Puolustusvoimissa ja Rajavartiolaitoksessa käytetty reserviupseerikurssin suorittaneiden varusmiesten palvelusarvo.
Upseerikokelaat kuuluvat aliupseereihin, ja heidät rinnastetaan kersanttiin. Upseerikokelas on kuitenkin varusmieskersanttia vanhempi. Huolimatta siitä, että upseerikokelaat kuuluvat aliupseereihin, on pelkästään varusmiehistä koostuvan osaston vahvuus tapana ilmoittaa kaavalla upseerikokelaat+ryhmänjohtajat+miehistö (jossa ryhmänjohtajiin lasketaan varusmieskersantit ja -alikersantit ja miehistöön sotamiehet, oppilaat ja korpraalit), joka vastaisi saman joukon vahvuutta reservissä, kun upseerikokelaat on ylennetty vänrikeiksi maa- ja ilmavoimissa tai aliluutnanteiksi merivoimissa.
Upseerikokelaan arvomerkissä kauluslaatassa on kaksi vinoneliötä, joista puhekielessä käytetään usein nimitystä "salmiakki". Vinoneliöt on asetettu allekkain kauluslaatan etuosaan kuten ruusukkeet luutnantilla tai everstiluutnantilla vuodesta 1922 toiseen maailmansotaan. Tosin varusmiesten M05-mallisessa takissa upseerikokelaan arvomerkit on asetettu "salmiakkimaisesti" allekkain arvomerkkilaatassa. Hihamerkissä puolestaan on lenkiksi taivutettu nauha, jonka alapuolella on korpraalin merkin kaltainen "kulmarauta".
Upseerikokelaat ylennetään varusmiespalveluksen päättyessä vänrikeiksi ja merivoimissa aliluutnanteiksi. Mikäli ylennystä ei jostain syystä anneta, upseerikokelas kotiutuu kersantin arvoisena upseerikokelaana reservissä, ja hän saa ylennyksen yleensä seuraavana lippujuhla- tai itsenäisyyspäivänä. Tämä on melko harvinaista, mutta näin toimitaan muun muassa niiden osalta, jotka ovat suorittaneet reserviupseerikurssin aliupseerikurssin täydellisen suorittamisen jälkeen (niin sanottuna jälki-RUK:na).
Vänrikki
Vänrikki (lyhenne vänr.) on Suomen puolustusvoimissa käytössä oleva maa- ja ilmavoimien sotilasarvo. Merivoimissa vastaava arvo on aliluutnantti. Vänrikkiä vastasi käytöstä poistunut ratsuväen sotilasarvo kornetti.
Suomessa vänrikki on alin upseeriarvo, mutta germaanisissa ja joissain slaavilaisissa maissa aliupseeriston ja upseeriston väliin sijoittuva arvo. Nimitys juontuu saksan kielen lipunkantajaa tarkoittavasta sanasta "Fähnrich". Se oli arvokas tehtävä, jota ei voitu uskoa aliupseerille eikä miehistölle mutta joka ei vaatinut erityistä upseerikoulutusta. Toinen vastaavanlainen tehtävä on perinteisesti ollut kuriiri, joka myös on nuoremman upseerin suorittama tehtävä.
Suomalainen maa- tai ilmavoimien vänrikki tai merivoimien aliluutnantti vastaa siis anglosaksisten maiden 2. luutnanttia, joka on näiden maiden alin upseerinarvo.
Suomessa vänrikki on lähinnä reservin upseerien sotilasarvo. Reservin vänrikin arvoon ylennetään upseerikokelaat varusmiespalveluksen tai erillisen reserviläisille tarkoitetun kurssin päättyessä. Vänrikin arvoon ylennetään myös ne, jotka suorittavat Maanpuolustuskorkeakoulussa upseerin perusopinnot.
Vuonna 2007 Suomen puolustusvoimissa tapahtuneen uudistuksen johdosta määräaikaiseen sopimussotilaan virkaan pyrkivät reservinupseerit palvelevat myös vänrikkeinä. Näistä on käytetty jo kauan osavirallista nimikettä ”kesävänrikki”. Sen sijaan vakinaisessa virassa toimivilla upseereilla luutnantti on yleensä alin sotilasarvo.
Reservin vänrikki (aliluutnantti) on korkein sotilasarvo, jonka 12 kuukauden varusmiespalveluksen aikana voi saada.
Sodan aikana vänrikit normaalisti johtavat joukkuetta. Tiedustelu-, tulenjohto- ja mittausryhmän johtajana on useimmiten vänrikki (ja rauhan aikana myös mahdollisesti upseerikokelas). Vänrikki voi toimia myös komppanian (patterin) varapäällikkönä.
Vänrikin arvomerkissä kauluslaatassa on yksi pieni heraldinen ruusu. Hihamerkissä puolestaan on yksi vaakaviiva. Ennen talvisotaa vänrikin ja muiden reservin upseerien arvomerkkiruusut olivat väriltään hopeisia, josta juontuu kansanomainen nimitys ”tinanappi”. Talvisodan jälkeen reserviupseerien arvomerkit ja arvot yhtenäistettiin aktiiviupseerien kanssa. Asetuksella 13.6.1941 poistettiin reserviupseeriarvot ja kaikille upseereille vahvistettiin samanlaiset arvomerkit. Tämän jälkeen sotilasarvojärjestyksessä ei ole ollut muodollista eroa aktiivi- ja reserviupseerien välillä. Reservi- ja aktiiviupseerin arvojärjestykseen vaikuttavat vain sotilasarvo ja ylennyspäivämäärä. Kuitenkin yksi pieni ero säilyi: kesäaikana yleensä vain kantaupseereilla oli mittojen mukaan tehtyjä asetakkeja, kun taas reserviläiset käyttivät valtion omistamaa kesäpuseroa. Muutamat varakkaammat reserviläiset tosin teettivät itselleen asetakkeja, mutta niitä käytettiin yleensä lomapukuina.
Vänrikistä seuraava ylempi arvo on luutnantti.
Saksan Bundeswehrissä vastaava sotilasarvo on .
Vastaavia alimpia upseerinarvoja ovat englannin kielessä sekä että . Näistä ensin mainittu on vanhentunut ja laajalti jo käytöstä poistunut muoto, mutta se on vielä käytössä Yhdysvaltojen laivastolla.
Drumliini
Drumliini on jääkauden muodostama pitkänomainen moreenista muodostuva maastonkohouma. Drumliinit syntyivät mannerjäätiköiden edetessä lähellä jäätikön etenevää reunaa, kun moreeniainekset kasautuivat sukkulanmuotoisiksi kohoumiksi, jotka olivat jäätikön liikesuunnan mukaisia.
Drumliinit voivat olla useita kilometrejä pitkiä. Niillä on usein kalliosydän.
Drumliinit ovat yleinen pinnanmuoto myös Suomessa, ja niitä voi esiintyä joko yksittäin tai laajoina kenttinä. Muun muassa monet Savon, Pohjois-Karjalan ja Kainuun korkeat, luode–kaakko-suuntaiset mäet ovat drumliineja, ja muodoltaan virtaviivaisia drumliinimäkiä esiintyy yleisesti myös eteläisessä ja läntisessä Suomessa.
Drumliinien synnystä on ollut monia teorioita. Drumliinien synnystä on esitetty ainakin kolme käsitystä, joiden mukaan synnyn on aiheuttanut 1) este, 2) liian suuri pohjamoreenilasti tai se, että 3) drumliinit olisivat muuntuneet aikaisemmista kasautumista, esimerkiksi reunamoreeneista. Yleensä uskotaan, että drumliinit ovat syntyneet mannerjäätikön alle, kun jäätikön kuljettamaa moreenia on kerrostunut esimerkiksi kiven, kallion tai vanhan harjun ympärille ja taakse. Muodoltaan virtaviivainen drumliini muistuttaa hieman pituussuuntaan halkaistua kananmunaa tai sikaria, jossa näkyy tylppä ja terävä pää. Drumliinin pitkä halkaisija on lähes jäätikön virtauksen suuntainen. Tylppä, jäätikön tulosuuntaan osoittava pää on yleensä jyrkempi. Menosuuntaan jatkuu asteittain madaltuva "moreenihäntä", joka voi haarautua. Joidenkin drumliinien pinnassa on vakomaisia painumia. Tylppä pää voi olla poispäin viettävän suojasivunkin puolella tai drumliini voi olla molempiin suuntiin asteittain madaltuva. Drumliinilla on kallio- tai moreeniydin. Joidenkin drumliinien arvellaan jossain vaiheessa muokkautuneen jäätikön railossa olevan veden vaikutuksesta. Drumliineja esiintyy runsaspohjamoreenisilla, melko tasaisilla alueilla.
Drumliiniparvet voivat olla lievästi viuhkaantuvia kymmenien tuhansien drumliinien kenttiä. Drumliinit ovat yleensä useita satoja metriä pitkiä ja 5–10 metrin korkuisia.
Suurimmat drumliinit ovat 90–120 metriä korkeita, 2–7 kilometriä pitkiä ja 0,5–2 kilometriä leveitä.
Suomessa on drumliinikenttiä muun muassa Pieksämäen lähistöllä sekä muualla Savossa. Kuusamossa, jossa, kuten muualla Koillismaalla, on myös vakoutuneita drumliineja. "Pre-cragit" eli vastasivun drumliinit ovat sellaisia, joiden kalliosydän on takana. Näiden uskotaan olevan kuluneita drumliineja.
Suomen ja tiettävästi koko Euroopan suurin drumliini on Haukivuorella Etelä-Savossa sijaitseva Saksalanharju.
Douglas Mawson
Douglas Mawson OBE FRS (5. toukokuuta 1882 Shipley, Englanti – 14. lokakuuta 1958 Etelä-Australia) oli australialainen geologi. Hän teki muun muassa 1914–1916 kuuluisan naparetken Etelämantereelle Adélienrannikolle. Mawson oli myös mukana eräällä Scottin retkellä.
Mawson syntyi Shipleyssä, lähellä Bradfordia, Englannissa. Hänen isänsä Robert Ellis Mawson oli ammatiltaan vaatekauppias ja äiti Margaret Ann, omaa sukuaan Moore, oli kotoisin Mansaarelta. Perhe muutti Sydneyyn vuonna 1884, missä Mawson varttui ja opiskeli Sydneyn yliopistossa. Hänestä tuli Adelaiden yliopiston dosentti vuonna 1904 ja professori 1921. Ensimmäisellä Antarktiksen-retkellään hän kävi jo 1907–1909 Ernest Shackletonin mukana. Tällöin hän saavutti magneettisen etelänavan ja kiipesi ensimmäisessä retkikunnassa Erebusvuorelle.
Toiselta retkeltään Mawson pääsi tuskin hengissä takaisin varustiden pudottua railoon. Varusteiden mukana kuiluun putosi myös hänen kahdesta kumppanistaan kokeneempi ja vaeltajana osaavampi, brittiläinen luutnantti Belgrave Edvard Sutton Ninnis. Mawsonin kanssa paluuta yrittämään jäi sveitsiläinen tekniikan tohtori Xavier Mertz, joka kuitenkin menehtyi paluumatkalla vetokoirien maksasta peräisin olleen A-vitamiinin liika-annostuksen aiheuttamaan sairauteen. Mawson itse selvisi nipin napin hengissä tukiasemalleen.
Mawsonin ansioksi luetaan, että Australia vaati osaa Antarktiksesta.
Kolme muskettisoturia
Kolme muskettisoturia () on Alexandre Dumas vanhemman kirjoittama romanttinen seikkailukirja, joka sijoittuu 1600-luvun alun Ranskan hovijuonittelujen pyörteisiin. Kirja ilmestyi vuonna 1844.
Dumas'n kirjoittamia Kolmen muskettisoturin jatko-osia ovat "Muskettisoturit seikkailevat jälleen" (myös nimillä "Kaksikymmentä vuotta myöhemmin" ja "Myladyn poika"), "Muskettisoturien viimeiset urotyöt" (myös nimillä "Bragelonnen varakreivi" ja "Kymmenen vuotta myöhemmin"). Teoksen "Viimeinen muskettisoturi" (1883, myös nimillä "Portoksen poika" ja "Aramiksen kuolema") on haamukirjoittanut Paul Mahalin. Myös muut kirjailijat ovat kirjoittaneet muskettisoturien seikkailuista. Kirjasta on tehty lukuisia filmatisointeja. Kolmesta muskettisoturista on tehty myös ankkaversio; neljä muskettisoturia jotka seikkailevat kirjassa ankalliskirjallisuuden klassikot 2.
Kirjan tarina sijoittuu Ranskaan ja Englantiin. Kirjassa liikutaan sekä kaupungissa (Pariisi) että maaseudulla, suurimmaksi osaksi kuitenkin aatelisten hoveissa.
Tarina alkaa, kun d'Artagnan lähtee kotoaan Pariisiin liittymään muskettisotureihin. Hän ei kuitenkaan pääse suoraan muskettisotureihin, vaan hänen käsketään suorittaa asepalvelus jossain muussa komppaniassa. Hän sattuu loukkaamaan eräitä miekkamiehiä ja saa haasteen kaksintaisteluihin. Hän taistelee muskettisoturi Athoksen, Aramiksen ja Porthoksen kanssa. Mutta koska kaksintaistelut olivat kiellettyjä, paikalle tulevat kardinaali Richelieun kaartilaiset. Tässä taistelussa d'Artagnan siirtyy muskettisoturien puolelle ja ystävystyy heidän kanssaan.
Sen jälkeen tarinassa seuraa romansseja ja seikkailua. D'Artagnan rakastuu rouva Bonacieuxiin, jota hän on ollut etsimässä tämän miehen pyynnöstä. Kuningatar Anna Itävaltalaisen timanttineulojen takia käydään Englannissa asti. Buckinghamin herttua on rakastunut kuningattareen ja kardinaali juonittelee kaikenlaista. D'Artagnan suututtaa Mylady Winterin tämän rakastajaan liittyvillä asioilla ja saa tästä vihamiehen itselleen. Murhiakin tapahtuu ennen loppua, jolloin d'Artagnan vihdoin hyväksytään muskettisoturiksi.
Myös Neuvostoliitossa on tehty menestyksekkäitä elokuvia kyseiseen kirjasarjaan perustuen.
Robert Falcon Scott
Robert Falcon Scott (6. kesäkuuta 1868 – 29. maaliskuuta 1912) oli Royal Navyn upseeri ja Etelämantereen tutkimusmatkailija. Scott ja hänen retkikuntansa hävisivät niukasti Roald Amundsenin ryhmälle kamppailun saavuttaa ensimmäisenä etelänapa. Scottin ryhmä kuoli Rossin jäälautalla yrittäessään palata takaisin tukikohtansa suojiin.
Kesäkuussa 1910 Scott aloitti matkansa kohti etelänapaa laivallaan "Terra Novalla". Matkalla Scott sai kuulla, että Roald Amundsen suuntasi myös etelään. Norjalaisen ja brittiläisen tutkimusmatkailijan välillä syntyi kilpajuoksu etelänavalle, vaikka Scott oli suunnitellut suorittavansa tieteellisiä tutkimuksia osana matkaa. Scott jatkoi tutkimuksiaan ja saikin paljon tietoa geologiasta eläintieteeseen ja meteorologiaan.
Saapuessaan etelänavalle tammikuussa 1912 viisimiehinen ryhmä tajusi Amundsenin käyneen siellä jo kuukautta aiemmin. Amundsen palasi tukikohtaansa ilman ongelmia, mutta Scottin ryhmä menehtyi palatessaan etelänavalta äärimmäisen kylmissä olosuhteissa. Sakea lumisade ja se, että Scott kieltäytyi luopumasta ryhmän keräämistä kivinäytteistä, olivat myös osaltaan hidastamassa ryhmän kulkua ja johtamassa tuhoisiin seurauksiin.
Scottin kuolemasta julkistettiin lokakuussa 2017 uusia tulkintoja, että kesken matkan paluumatkalle lähetetty Edward Evans olisi tyhjentänyt ruokavaraston, joka oli tarkoitettu Scottin väelle, kun he palaisivat navalta.
"Terra Novan" palattua retkeltä sen osti sen aiempi omistaja, ja aluksella on pitkä historia retken jälkeen. Törmättyään jäävuoreen alus upposi Grönlannin rannikolla vuonna 1943 ja löytyi sattumalta vuonna 2012.
Homeomorfismi
Homeomorfismi (kreikan sanoista "homeos" ’identtinen’ ja "morphe" ’muoto’) on topologiassa tietyt ehdot täyttävä kuvaus kahden topologisen avaruuden välillä. Kahta avaruutta kutsutaan homeomorfisiksi jos niiden välillä on homeomorfismi.
Intuitiotasolla homeomorfismi on kuvaus, jolla voi rutistaa ja venyttää kappaleita kuitenkaan täyttämättä kappaleen reikiä tai repimällä uusia. Esimerkiksi neliö ja ympyrä ovat homeomorfisia. Vitsin mukaan topologi ei osaa erottaa kahvikuppia donitsistaan, sillä nämä kappaleet ovat keskenään homeomorfisia.
Olkoon "f" kuvaus "X":ltä "Y":lle. "f":ää sanotaan homeomorfismiksi, jos on voimassaHomeomorfismit jakavat topologiset avaruudet ekvivalenssiluokkiin. Saatua ositusta kutsutaan homeomorfismiluokiksi.
Keskenään homeomorfisten topologisten avaruuksien avoimet joukot ovat täydellisessä vastaavuussuhteessa. Koska topologia voidaan pohjimmiltaan palauttaa avoimien joukkojen tutkimiseksi (ks. topologian tekninen määritelmä), mikä tahansa tietylle topologiselle avaruudelle pätevä topologian tulos pätee myös sen kanssa homeomorfisille topologisille avaruuksille.
Luutnantti
Luutnantti (lyhenne luutn.
tai ltn) on Suomen puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa käytettävä upseerinarvo. Luutnantti-nimitys tulee alun perin ranskan kielestä "lieu tenant" (lat. locum tenens), mikä tarkoittaa "sijassa olevaa" eli (kapteenin) sijaista tai laajemmin apulaista.
Eräissä armeijoissa luutnantin arvo ei vastaa Suomen puolustusvoimien luutnanttia, vaan joukkueenjohtajaa, missä tehtävässä Suomessa 
toimivat vänrikit. Tällöin käytössä on myös ensimmäisen tai vanhemman luutnantin arvo, joka vastaa Suomessa yliluutnanttia.
Yliluutnantin nimitys tulee Suomeen Saksasta (Oberleutnant) ja sitä käytetään myös pohjoismaissa. Mannerheim ei halunnut Suomen sisällissodan aikana yliluutnanttia itsenäisen Suomen sotilasarvoihin pitäen sitä saksalaisena käytäntönä. Yliluutnantin sotilasarvo tuli Suomen puolustusvoimissa käyttöön vasta Mannerheimin kuoleman jälkeen 1952.
Luutnantin arvoon voidaan ylentää puolustusvoimien tai rajavartiolaitoksen palkattuun henkilöstöön tai reserviin kuuluva vänrikki tai aliluutnantti. Upseerit, jotka ovat suorittaneet Maanpuolustuskorkeakoulussa sotatieteiden kandidaatin tutkinnon, aloittavat palveluksensa luutnantin arvossa ja yleensä joukkueen johtajina.
Luutnantin arvomerkissä kauluslaatassa on kaksi pientä kultaista heraldista ruusua. Vastaavassa hihamerkissä (ja merivoimien olkapolettimerkissä) on kaksi kultaista kaluunaa. Arvomerkin yläpuolella oleva keltainen leijona oli aiemmin kadettiupseerien tunnus, mutta vuoden 2010 muutoksen jälkeen leijona korvasi opisto- ja erikoisupseerien erikoismerkit. Erikoisupseereiden kaluunanauhojen välistä näkyvät "pohjavärit" säilyvät ja ne ovat lääkintäalalla punaiset, insinööreillä ja teknikoilla violetit ja musiikkialalla vaaleansiniset.
Luutnantista seuraava ylempi arvo on yliluutnantti.
Luutnantin arvo on yliluutnantin arvon lisäksi ainoa upseeriarvo, joka on sama kaikissa puolustushaaroissa.
Kapteeni (sotilasarvo)
Kapteeni (lyhenne kapt.) on yksi vanhimmista sotilasarvoista. Nimi juontaa myöhäislatinan sanasta "capitaneus", joka tarkoittaa päällikköä. Kapteenin arvoinen upseeri on tyypillisesti eri armeijoissa komppanian, patterin tai vastaavan yksikön päällikkö, joskus myös tätä suuremman yksikön, kuten pataljoonan päällikkö. Suomen puolustusvoimissa arvoa käytetään maa- ja ilmavoimissa, merivoimissa vastaava arvo on kapteeniluutnantti. Suomessa kapteeni toimii rauhan aikana useimmiten perusyksikön päällikkönä tai esikuntatehtävissä, sodan aikana pataljoonan komentajana.
Kapteeni on englanniksi "captain". Englannin kielestä käännettäessä on huomattava, että vaikka maa- ja ilmavoimien "captain" on suomeksi kapteeni, merivoimien ja rannikkovartioston "captain" vastaa suomalaista kommodoria. Tämän takia merkitään usein "captain (navy)".
Useimmissa maissa kapteenin arvomerkkinä on kolme tähteä tai vastaavaa symbolia, kolme nauhaa tms. Merkittävimmät poikkeukset ovat Yhdysvaltain armeijan arvomerkki (kaksi tolppaa) ja Itä-Euroopan maat, joissa tähtiä on neljä.
Suomessa kapteenin arvomerkissä kauluslaatassa ja maastopuvun rinnuksessa on kolme pientä heraldista ruusua. Kapteenin hihalaatassa käytettävässä arvomerkissä on kaksi 10 mm leveää kaluunanauhaa ja niiden välissä yksi 5 mm leveä kaluunanauha. Hihamerkkiä kutsutaan sotilasslangissa leikillisesti hampurilaiseksi.
Kapteenista seuraava ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa majuri, merivoimissa komentajakapteeni.
Käytöstä poistunut ratsuväen kapteenia vastaava sotilasarvo on ratsumestari.
Suomessa kapteenin arvoon voidaan ylentää vakinaisessa palveluksessa oleva Maanpuolustuskorkeakoulun, Maanpuolustusopiston tai Päällystöopiston käynyt yliluutnantti. Kapteeniksi voidaan ylentää myös reservissä oleva yliluutnantti.Kapteeni on opistoupseerien korkein palvelusarvo. 
Reservissä opistoupseeri voidaan ylentää sotilasarvoltaan majuriksi.
Esiupseeri
Esiupseerit on upseerien tehtäväluokka, johon Suomen puolustusvoimissa lasketaan kuuluvaksi Esiupseerit ovat esikuntaupseereita, jotka komentajina, esikuntapäällikköinä tai komentajien apulaisina toimivat esikunnissa. Esiupseerit ovat suorittaneet upseerin tutkinnon ja yleisesikuntaupseerin tutkinnon (YET) Sotakorkeakoulussa tai Maanpuolustuskorkeakoulussa tai upseerin tutkinnon ja esiupseerikurssin (EUK).
Yleisesikuntaupseerien sotilasarvoja ovat majuri, everstiluutnantti, eversti ja kenraalit.
Esiupseerien sotilasarvoja ovat majuri ja everstiluutnantti.
Nykyään sotakorkeakoulua kutsutaan Maanpuolustuskorkeakoulun jatkotutkinto-osastoksi muiden akateemisten oppilaitosten esimerkin mukaan.
Esiupseereita alempia upseereita kutsutaan yliupseereiksi tai käytännöllisemmin komppaniaupseereiksi. Komppaniaupseereita ovat olleet vänrikit, luutnantit, yliluutnantit ja kapteenit. Laivastossa vänrikkiä vastaa aliluutnantti ja kapteenia kapteeniluutnantti.
Esiupseereita ylempiä ovat kenraalit.
Konstaapeli
Konstaapeli (lyhenn konst.) on poliisimiehistön jäsenestä käytetty nimitys. Konstaapeli työskentelee Suomen poliisin palveluksessa. Suomen poliisissa on käytössä nuoremman konstaapelin, vanhemman konstaapelin ja ylikonstaapelin virat.
Poliisi turvaa oikeus- ja yhteiskuntajärjestystä, ylläpitää yleistä järjestystä ja turvallisuutta sekä estää ennalta rikoksia, selvittää niitä ja saattaa ne syyteharkintaan.
Useimmissa läntisissä oikeusjärjestelmissä poliisin päätehtävä on tutkia rikoksia, etsiä epäillyt, pidättää heidät ja tiedottaa asiaankuuluvia tahoja.
Poliisin työ katsotaan yleensä hätäpalveluksi, mutta poliisi voi myös tarjota järjestyksenvalvontaa suurissa kokoontumisissa. Sitä tarvitaan myös hätätilanteissa, onnettomuuksissa sekä haku- ja pelastusoperaatioissa.