hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Timo Roppola
Timo Roppola (s. 8. marraskuuta 1956 Pietarsaari) on suomalainen ammattiyhdistyspoliitikko, joka edustaa nykyisin Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta ja työskentelee Metalliliiton teollisuuspoliittisena sihteerinä.
Timo Roppola syntyi työläisperheeseen Pietarsaaressa. Perhe muutti Helsinkiin vuonna 1974. Timon isä Leo Roppola vaikutti Suomen kommunistisessa puolueessa ja sen enemmistösiivessä, joiden piirissä myös Timo Roppola aloitti poliittisen toimintansa. Timo Roppola valittiin vuonna 1977 Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton ammattikoululaissihteeriksi ja hieman myöhemmin SAK:n nuorisotoimitsijaksi (1977–1986).
1980-luvulla Timo Roppola lukeutui kirveslinjana tunnettuun SKP:n enemmistön siipeen, joka halusi erottaa "taistolaisen" opposition puolueesta. Puolueen hajottua Roppola palkattiin vuonna 1986 sen ay-sihteeriksi. Hän jatkoi toimessa puolueen lakkauttamiseen asti ja liittyi tämän jälkeen perustettuun Vasemmistoliittoon. Roppola työskenteli 1990-luvun alun Vasemmistoliiton eri tehtävissä ja vuodesta 1997 SAK:n järjestösihteerinä. Vuonna 2000 Roppola siirtyi Metalliliiton yhteiskuntasihteeriksi. Kesällä 2008 hän siirtyi yhteiskuntasuhteiden sihteerin paikalta liiton hallinnon projektitehtäviin ja myöhemmin hän aloitti liiton teollisuuspoliittisena sihteerinä.
Alkuvuodesta 2005 Roppola kirjoitti yhdessä Matti Viialaisen kanssa SDP:n ja Vasemmistoliiton yhdistymistä esittäneen muistion, jota levitettiin vasemmistoliittolaisille ay-vaikuttajille. Muistiossa ei ilmoitettu sen laatijoiden nimiä, mutta kirjoittajat paljastuivat pian. Vasemmistoliiton puoluehallitus käsitteli huomiota herättänyttä kannanottoa helmikuun puolivälissä ja totesi, ettei yhdistymiselle ollut asiallisia perusteita. Myös SAK:n hallituksen vasemmistoryhmä irtisanoutui muistion sisällöstä. Muistion takana olleet perustivat samoihin aikoihin Vasemmisto yhteen -yhdistyksen, jonka puheenjohtajana toimi Viialainen ja varapuheenjohtajana Roppola.
Roppola erosi Vasemmistoliitosta maaliskuussa 2006 ja liittyi SDP:hen. Ero toteutui pian puheenjohtaja Suvi-Anne Siimeksen eroilmoituksen jälkeen ja Siimeksen tavoin Roppola ilmoitti eronsa syyksi Vasemmistoliiton "änkyrät", joihin Roppola luki muun muassa Esko-Juhani Tennilän ja Esko Seppäsen. Roppola kehotti Uutispäivä Demarin haastattelussa marraskuussa 2006 kaikkia "kunnon vasemmistoliittolaisia" seuraamaan esimerkkiään.
Tvashtar Paterae
Tvashtar Paterae on Jupiterin Io-kuun tuliperäinen alue kuun pohjoisnavan lähettyvillä. Alueen nimi tulee hindujen mytologian Tvashtar-jumalasta, joka takoi jumalten aseet, muun muassa Indran salaman. Galileo-luotain tutki Ion tunnetusti vulkaanista toimintaa. Tutkimusaikana kehittyi 25 kilometrin laavavirta, ja se ulottui noin kahden kilometrin korkeuteen. Ion muutokset ovat rajuja, ja Jupiterin vaikutusta niiden kehittymiseen tutkitaan. Suurimman purkauksen aikana havaittiin kaasupurkaus jopa 385 km:n korkeuteen.
Helmikuussa 2007 Plutoon matkalla ollut New Horizons -luotain havaitsi mennessään samoilla alueilla noin 290 km korkean purkauksen, jonka kuvasi.
Jupiterin massasta johtuva voimakas gravitaatio aiheuttanee kuiden koostumukseen epävakautta.
Messier 102
Messier 102 (tunnetaan myös nimellä "M102") on Messierin luettelon kohta, jota ei voi tunnistaa yksiselitteisesti. Kaksi todennäköisintä vaihtoehtoa ovat Messier 101 ja NGC 5866.
Messier 101 (tunnetaan myös nimillä "Tuulimyllygalaksi" ja "NGC 5457") ylhäältä päin näkyvä kierteisgalaksi Ison karhun tähdistössä. Kirjeessään 1783 J. Bernoullille, Pierre Méchain (joka jakoi tietonsa löydöstään Messierille) totesi, että M102 oli todellisuudessa kaksoishavainto M101:stä. Tämä kirje julkaistiin myöhemmin kahdesti, ensiksi ranskaksi ja vuonna 1786 saksaksi.
NGC 5866 on linssimäinen galaksi Lohikäärmeen tähdistössä. Tämä galaksi näyttäisi sopivan hyvin sekä vuonna 1781 painetun luettelon kuvaukseen kohteesta että Messierin omiin muistiinpanoihin kohteen sijainnista.
Huolimatta siitä, että sekä M101:n ja NGC 5866:n on ajateltu olevan kaksi mahdollisinta kandidaattia M102:lle, on olemassa muutamia muitakin ehdotuksia.
NGC 5879, NGC 5907, ja NGC 5908 ovat kaikkia galakseja lähellä NGC 5866:n sijaintia. Nämä galaksit ovat kuitenkin himmeämpiä kuin NGC 5866 ja on vähemmän todennäköistä että nämä vastaisivat M102:ta.
Immanuel Alm
Immanuel Alm (Emanuel Alm) (1767–1809) oli suomalainen taidemaalari.
Almin isä oli kirkkomaalari Johan Alm.
Vaasalainen Immanuel Alm maalasi kisälliensä kanssa Kaustisen kirkkoon kolmiosaisen alttaritaulun 1794. Keskellä oleva suurikokoinen taulu esittää Jeesusta ristillä, alapuolella sijaitseva Herran Pyhän Ehtoollisen asettamista ja yläpuolella Vapahtajan taivaaseen korottamista. Vuonna 1804 maalatut sivutaulut 'Syntiinlankeemus' ja 'Paimenten kumarrus' poistettiin huonokuntoisina 1800-luvun lopulla. Näitä poistettuja tauluja säilytetään Suomen Kansallismuseossa.
Myös Laihian ja Perhon kirkkoon (1796) hän maalasi alttaritaulut. Perhon kirkon seurakuntasalissa on Almin maalaus "Pyhä perhe". Lisäksi hän maalasi Anders Chydeniuksen (1800), S. R. Chydeniuksen ja Jakob Simeliuksen muotokuvat, jotka ovat Kaustisen kirkossa.
Meksikon ralli 2007
Meksikon ralli 2007 oli kauden neljäs MM-ralli ja se käytiin 9.–11. maaliskuuta. Rallissa ajettiin 20 erikoiskoetta yhteispituudeltaan 366 kilometriä.
Serge Lifar
Serge Lifar (, ; 15. huhtikuuta 1905 Kiova, Venäjän keisarikunta, nyk. Ukraina – 15. joulukuuta 1986 Lausanne, Sveitsi) oli ukrainalaista syntyperää oleva kuuluisa ranskalainen balettitanssija, koreografi, tanssiteoreetikko ja kirjailija ja on yksi alan suurista nimistä 1900-luvulla.
Lifar syntyi venäläisen virkamiehen perheeseen ja opiskeli Kiovan sotilaskoulussa. Hän koki Kiovassa myös bolsevikkien aikaansaaman Venäjän vallankumouksen seuraukset.
Hän oli ensimmäisiä oppilaita Bronislava Nižinskan (Vatslav Nižinskin sisar) vuonna 1921 Kiovaan perustamassa balettikoulussa. Hänen opintonsa koulussa sujuivat huonosti, ja hänet erotettiin koulusta. Hänen onnistui kuitenkin päästä tanssimaan Kiovan oopperan balettiin, jonka kanssa myös Bronislava Nižinskaja työskenteli. Hän työskenteli ja opiskeli tuolloin myös Enrico Cecchettin johdolla. 18-vuotiaana hän lähti Sergei Djagilevin Venäläisen baletin mukaan. Pian hänestä tuli ryhmän johtava miestanssija ja myös impressaarin henkilökohtainen suosikki.
Venäläisen baletin ryhmässä tanssi teki erityisesti koreografi George Balanchinen baleteissa. Ensimmäisen oman koreografiansa hän teki vuonna 1929 tehdessään uuden version Igor Straviskyn baletista "Renard" (Kettu).
Vuoden 1930 jälkeen Serge Lifar sai suurta suosiota, joka johtui erityisesti hänen omista balettikoreografioistaan. Näitä olivat erityisesti hänen omat persoonalliset näkemyksensä baleteista "Le Spectre de la Rose" (Ruusu-unelma 1931) ja "L'Après-midi d'un Faune" (Faunin iltapäivä 1935, musiikki Claude Debussy), molemmat alun perin Vatslav Nižinskin rooleja.
Hän toimi 16 vuotta Pariisin oopperassa, aluksi ensitanssijana ja sittemmin balettimestarina. Hän aloitti viikoittaiset balettiesitykset ja salmalla uuden tavan esittää balettia itsenäisissä näytöksissä, ei vain oopperan täydentäjänä. Vuoden 1944 saksalaismiehityksen päätyttyä Lifar sai kuitenkin lähteä Pariisin oopperasta. Syynä oli liiallinen saksalaismielisyys tai liian läheiset suhteet saksalaisen miehitysjohdon kanssa. Potkujen jälkeen hän ryhtyi johtamaan "Ballet Russe de Monte Carlo"a. Sittemmin hän kuitenkin palasi takaisin Pariisin oopperaan.
Serge Lifar toimi koreografina eri puolilla maailmaa aina vuoteen 1969 saakka ja johti innolla perustamaansa "Institut chorégraphique de l'Opéra et l'Université de la dansea". Jäähyväisnäytöksensä hän piti vuonna 1956 Albertin roolissa baletissa "Giselle".
Serge Lifar on tunnettu ja arvostettu baletin teoriaa, sen sekä yleisemminkin tanssin historiaa käsittelevien teosten kirjoittajana. Hänet on haudattu Pariisin lähellä sijatsevalle Sainte-Geneviève-des-Bois'n venäläiselle hautausmaalle.
Mihail Uljanov
Mihail Aleksandrovitš Uljanov (, 20. marraskuuta 1927 – 26. maaliskuuta 2007) oli venäläinen näyttelijä.
Uljanov nimettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi 1969, ja vuonna 1982 hänelle myönnettiin erikoispalkinto Venetsian elokuvajuhlilla.
Uljanov työskenteli Vahtangov-teatterissa vuodesta 1950 ja toimi sen johtajana vuodesta 1987. Uransa aikana hän sai myös Oscar-ehdokkuuden ja palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla.
Uljanov kuoli sairauteen 79 vuoden iässä maaliskuussa 2007.
Johan Backman
Johan Backman (1706–1768) oli suomalainen taidemaalari.
Alaveteliläinen kirkkomaalari Backman on maalannut Kruunupyyn kirkon seinämaalauksen 1755–1761 sekä Jalasjärven, Saarijärven (1756), Alavetelin ja Alavuden kirkkojen sekä Keuruun vanhan kirkon alttaritaulut. Samoin hän maalasi Saarijärven kirkon entisen alttaritaulun "Ehtoollinen" (1756). Kokkolan Kaarlelan kirkon alttariseinän hän maalasi 1749. Lohtajan kirkon saarnastuolin koristuksen Backman maalasi 1758.
Pohjois-Karjala-projekti
Pohjois-Karjala-projekti oli vuosina 1972–1997 toteutettu kansanterveyden edistämishanke, jonka tavoitteena oli parantaa suomalaisten elintapoja. Kolme kartettavaa asiaa olivat tupakka, liika suola ja kovat rasvat.
Pohjois-Karjala-projekti käynnistettiin maaherra Esa Timosen aloitteesta. Sen oli määrä parantaa erityisesti itäsuomalaisen väestön terveyttä. Pohjois-Karjalan läänin asukkailla oli muuta maata korkeampi sydän- ja verisuonitautikuolleisuus ja sen myötä lyhyempi keskimääräinen elinikä.
Projekti tähtäsi itäisen Suomen kansanterveyden kohentamiseen muuttamalla ihmisten elämäntapoja. Menetelmänä oli interventio, jonka perusteella muun muassa sairaalapotilaiden ruokailutottumuksia muutettiin.
Projektin tunnetuin johtaja on ollut lääketieteen tohtori Pekka Puska. Hän tuli projektin johtajaksi vuonna 1977. Projektin koordinoiva keskus oli aluksi Kuopion korkeakoulussa ja vuodesta 1980 lähtien Kansanterveyslaitoksessa Helsingissä. Projektin toiminta jatkuu nykyään Pohjois-Karjalan kansanterveyden keskuksen alaisuudessa.
Vuonna 2009 Puska arvioi projektin pelastaneen neljännesmiljoona ihmistä. Tuloksia on kuitenkin tulkittu myös toisin. On esitetty, että yleinen elinolojen ja terveydenhuollon kohentaminen olisi voinut olla pääsyynä kuolleisuuden laskuun intervention sijasta, varsinkin kun otetaan huomioon vertailuryhmän ja interventioryhmän välinen kehitys. Projektin alussa sydän- ja verisuonitautikuolleisuus laski Pohjois-Karjalassa nopeammin kuin muualla maassa. Keskivaiheessa kuolleisuus laski enää hitaammin, ja lopussa ero muuhun maahan tasoittui. Esille on nostettu myös se, että Pohjois-Karjala-projekti oli osa WHO:n Comprehensive Cardiovascular Community Control Programme (CCCP) -tutkimusohjelmaa, mutta Unkarissa, Neuvostoliitossa, Sveitsissä, Norjassa, Italiassa, Jugoslaviassa sekä Itä- ja Länsi-Saksassa toteutetut rinnakkaishankkeet tuottivat ristiriitaisia tuloksia intervention tehosta.
Pohjois-Karjala-projektin tavoite täyttyi, mutta on epäselvää, missä määrin ja mitkä useaan eri riskiin (esimerkiksi tupakointi, kohonnut verenpaine ja seerumin kolesteroli) kohdistetuista toimista olivat terveyden kohenemiseen vaikuttavia tekijöitä.. Yleinen terveystietoisuus kaiken kaikkiaan lisääntyi. Myös kansanterveystyöhön ja moniin ennalta ehkäiseviin menetelmiin, kuten ravitsemussuosituksiin, alettiin kiinnittää valtakunnallisesti enemmän huomiota.
Yhdeksi syyksi on esitetty suodatinkahvin yleistyminen, sillä pannukahvin sisältämät terpeenit lisäävät terveydelle haitallista LDL-kolesterolia, mutta suodatinkahvissa ne jäävät suodattimeen. Lisäksi pannukahviin oli tapana lisätä suolaa.
Pohjois-Karjala-projektin terveysseurantaa jatkettiin muun muassa MONICA-projektilla.
Nokia 770
Nokia 770 Internet Tablet oli Nokian ensimmäinen Linux-pohjainen kämmenlaite. Laitetta hallitsi suuri laajakuvanäyttö, jonka tarkkuus oli 800x480 pikseliä, minkä lisäksi laitteessa oli 252 megahertsinen Texas Instrumentsin OMAP-alustaan perustuva ARM-suoritin. Nokia 770:lla pystyi liittymään WLAN-verkkoon, ja se toimi hyvin yhdessä GPRS/EDGE/UMTS-tekniikoita tukevien puhelimien kanssa.
Nokia 770:n seuraaja Nokia N800 julkaistiin tammikuussa 2007. Hinta julkaisuvuonna oli 369 euroa.
Käyttäjä pystyi asentamaan Nokia 770:lle minkä tahansa laitteelle sopivan käyttöjärjestelmän, sillä laitteella ei ollut minkäänlaista suojausta siihen, mitä sisäiseen flash-muistiin kirjoitetaan. Laitteessa toimi siis Internet Tablet OS 2005, OS 2006 sekä uudemmista käyttöjärjestelmistä muokatut OS 2007 HE (Hacker Edition), sekä OS 2008 HE.
Koska Nokia 770:n tiedostojärjestelmä oli täysin avoin muokkaamiseen, esimerkiksi käynnistyskuvan pystyi vaihtamaan mieleisekseen (Nokian värinäytöllisissä puhelimissa tämä ei ollut mahdollista ilman tarvittavaa "flashauspakettia"). Lisäksi teema oli täysin muokattavissa ja laitteelle saattoi asentaa lukuisia sille käännettyjä ohjelmia.
Osa Nokia 770 -laitteista kärsi LCD-ajurin sirun ongelmasta, joka johtaa "White Screen of Deathiin" laitteen elinkaaren alussa yleensä 10.-20. laitteen käynnistyskerran jälkeen, minkä seurauksena sitä ei saa enää toimintakuntoon ilman asianmukaista näyttökomponenttien vaihtoa. 770:n valmistuksen loppuerissä vika oli kuitenkin pääosin korjattu.
Toinen ongelma oli muistin vahingoittumiseen johtava WLAN-bugi, jonka tosin saa korjattua korjausasennuksella.
Rob Hollink
Rob Hollink (s. 27. maaliskuuta 1962, Enschede) on alankomaalainen pokeriammattilainen.
Hollink on saavuttanut menestystä sekä omaha että texas hold'em -turnauksissa. Pot limit omahassa Hollink on voittanut Master Classics of Pokerissa vuonna 2001, Austrian Mastersissa 2002, Euro Finals of Pokerissa 2003 ja World Heads-Up Poker Championshipissa 2004. Hän oli World Series of Pokerin 2 500 dollarin sisäänoston pot limit omaha -turnauksessa kahdeksan vuonna 2003 ja samana vuonna WSOP:n $ 5,000 Seven Card Stud -turnauksessa kuudes.
Hollinkin uran toistaiseksi suurin voitto on European Poker Tourin Grand Finalin ykköstila Monte Carlosta maaliskuulta 2005. 211 pelaajan turnauksen voitosta Hollink ansaitsi 635 000 euroa.
World Poker Tourilla Hollink on ollut kerran finaalipöydässä: kolmannen kauden WPT Championship -turnauksessa, jossa hän oli Tuan Len voittaessa viides.
Syyskuussa 2007 Hollinkin turnausansiot ylittivät 2,2 miljoonaa dollaria.
Messier 90
Messier 90 (tunnetaan myös nimillä "M90" ja "NGC 4569") on kierteisgalaksi noin 60 miljoonan valovuoden etäisyydessä Neitsyen tähdistössä. Charles Messier löysi sen 18. maaliskuuta 1781.
Arto Kytöhonka
Arto Olavi Kytöhonka (27. tammikuuta 1944 Pori – 16. helmikuuta 1992 Nastola) oli suomalainen runoilija ja tietokirjailija.
Kytöhonka työskenteli Ilta-Sanomien kolumnistina ja Hämeen läänintaiteilijana. Lisäksi hän veti kirjallisuuskursseja ja hänellä oli oma, Äitini talo -niminen pienkustantamo.
Kytöhonka oli 1980-luvulla myös yksi mikrotietokoneiden käytön edelläkävijöistä kirjailijoiden joukossa. Hän suomensi eräiden ohjelmien käyttöliittymiä, kehitteli runogeneraattorin ja kirjoitti tekstinkäsittelyoppaan tavallisille tietokoneen käyttäjille. Kytöhonka jaksoi myös toistuvasti muistuttaa tiedotusvälineitä käsitteiden hakkeri ja krakkeri välisestä erosta.
Arto Kytöhonka teki itsemurhan 48-vuotiaana helmikuussa 1992. Hänen isänsä oli porilainen kirjakauppias Ole Kytöhonka ja isoisänsä rakennusmestari Arthur Fagerholm.
Kenta Kobashi
Kenta Kobashi (syntynyt 1967) on japanilainen showpainija. Hän painii tällä hetkellä Pro Wrestling NOAH:issa. Kobashin ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1988, All Japan Pro Wrestlingin "(AJWP)" riveissä. Hänet on kouluttanut Masanobu Fuchi, Giant Baba, Dory Funk jr. ja Kazuharu Sonoda.
Jutta Zilliacus
Jutta Armelle Zilliacus (o.s. Kingo; s. 25. heinäkuuta 1925 Helsinki) on suomalais-virolainen ruotsiksi kirjoittava journalisti, kirjailija ja entinen kansanedustaja. Zilliacus oli Ruotsalaisen kansanpuolueen edustajana Helsingin vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Toimi lisäksi Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuosina 1968–1984.
Zilliacuksen vanhemmat olivat Pietarista Suomeen vallankumousta pakoon muuttaneet virolaiset pianonvirittäjä Johann Kingo ja kotirouva Jenny (o.s. Pihlak). Hänen Johann-isänsä oli muusikko ja suoritti asepalveluksensa torvensoittajana tsaarin armeijassa Pietarissa 1890-luvulla. Asepalveluksen jälkeen hän piti omaa pianokauppaa Pietarissa. Äiti Jenny työskenteli myös Pietarissa suuriruhtinattaren hovissa. Zilliacuksen vanhemmat tapasivat toisensa vasta Suomessa.
Zilliacuksen perhe asui Kaivopuistossa samassa paikassa, jossa sijaitsee nykyinen Viron suurlähetystö. Zilliacus oli Viron kansalainen 10-vuotiaaksi saakka. Hän kävi ensin ruotsinkielistä kansakoulua ja sen jälkeen Helsingin saksalaista koulua, jossa hänen paras luokkakaverinsa oli tuleva näyttelijä Kyllikki Forssell.
Myös Jutta näytteli jonkin verran, esimerkiksi elokuvissa, jolloin hän käytti nimeä Jutta Armela.
Kesäisin perhe asui Zilliacuksen sukulaisten luona Haapsalussa. Toisen maailmansodan aikana Zilliacuksen Viron-sukulaiset joko vietiin Siperiaan tai he pakenivat Saksaan.
Zilliacuksen puoliso oli toimittaja ja kirjailija Benedict Zilliacus. Koulutukseltaan Jutta Zilliacus on ylioppilas.
Jutta Zilliacukselle on myönnetty Axel Olof Freudenthal -mitali vuonna 1996.
Radek Zelenka
Radek Zelenka on kuvitteellinen hahmo scifi-sarjassa "Stargate Atlantis". Hän toimii Atlantiksessa tiedemiehenä, ja häntä näyttelee kanadantšekkiläinen David Nykl.
Zelenka on Atlantis-retkikunnan tšekkiläinen tiedemies, joka on moneen otteeseen auttanut Atlantiksen henkilökuntaa tukalissa tilanteissa. Hän on ekspertti muinaisten teknologian suhteen ja toimii yleensä tiiviissä yhteistyössä Rodney McKayn kanssa, jolla on tunnetusti vaikeuksia antaa kiitosta kenellekään hyvin tehdystä työstä. Zelenka on kuitenkin jopa McKayn mielestä etevä tiedemies, ja hän jopa kehui tätä henkilökohtaisesti sen jälkeen, kun Zelenka oli haavoittunut hengenvaarallisesti voimakkaassa energiapurkauksessa. Miesten keskinäistä kinailu kuitenkin jatkuu kuten ennenkin.
Jaksossa "Hot Zone" ilmenee, että Zelenkaan on rokotettu muinaisten geeni, mutta hänen kehonsa hylkii geeniä eikä hän näin ollen pysty käyttämään kaikkia muinaisten laitteita.
Jaakko Syrjä
Jaakko Johannes Syrjä (s. 7. maaliskuuta 1926 Pälkäne) on suomalainen kirjailija ja kustannustoimittaja.
Syrjän vanhemmat olivat maanviljelijä, karjakauppias Juho Nestori Syrjä ja Martta Syrjä o.s. Niemiö. Syrjän ollessa seitsemänvuotias perhe muutti Korkeakoskelle.
Käytyään kansakoulun Syrjä muutti sota-aikana Tampereelle ja työskenteli Lokomolla varastoapulaisena ja jyrsijäoppilaana, sitten kenkätehtaalla varastoapulaisena ja vuodesta 1947 lähtien palomiehenä. Vuonna 1953 Syrjä voitti Tampereen kaupunginkirjaston kirjoituskilpailun novellillaan ”Sinne tuli karhu”. Voittonsa jälkeen Syrjästä tuli kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän vetämän kirjallisen piirin jäsen, ja hän tutustui tällöin myös kirjailija Väinö Linnaan, josta tuli hänen pitkäaikainen ystävänsä.
Syrjän esikoisromaani "Lumpeenkylässä" syntyi Linnalta ja Mäkelän piiristä saatujen vaikutteiden perusteella. Syrjä käytti myös Alex Matsonin kirjaa "Romaanitaide" apuna teoksen rakenteen suunnittelussa.
Syrjä toimi pitkään WSOY:n ja Gummeruksen kustannustoimittajana, mainospäällikkönä ja kotimaisen kirjallisuuden osaston johtajana. Hän toimi myös Kalle Päätalon kanssa yhteistyössä ja muokkasi tämän teoksia julkaisukuntoon. Vuodesta 1973 alkaen Syrjä on ollut vapaa kirjailija.
Syrjä on toiminut Suomen kirjailijaliiton puheenjohtajana 1975–1980, Pirkkalaiskirjailijoiden puheenjohtajana 1973–1975 ja johtokunnan jäsenenä niissä sekä Väinö Linna -seurassa vuodesta 1978 alkaen.
Syrjä on ollut naimisissa kirjailija Kirsi Kunnaksen kanssa vuodesta 1957, ja heillä on kaksi poikaa, Eppu Normaali -yhtyeen perustajat Mikko Syrjä ja Martti Syrjä. Kirjailija Juhani Syrjä sekä pilapiirtäjä Seppo Syrjä ovat Jaakon veljiä, jälkimmäinen Eppu Normaalin rumpalin Aku Syrjän isä.
Timo Töyrylä
Timo Sakari Töyrylä (11. elokuuta 1921 Asikkala – 1. tammikuuta 1987) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja runoilija.
Töyrylän vanhemmat olivat opettaja Eemeli Töyrylä ja Vaava Rebekka Vesanen ja puoliso vuodesta 1945 Sirkka-Liisa Vuorinen. Hän kävi seitsemän luokkaa oppikoulua. Töyrylä toimi kansakoulunopettajana Kemijärvellä, Lohtajalla, Lestijärvellä ja Viitasaarella 1948-1958 sekä Päijät-Häme-lehden päätoimittajana 1960-1975 ja lehden erikoistoimittajana vuodesta 1975.
Töyrylä julkaisi ensimmäiset sodasta aiheensa saaneet runokokoelmansa jo 1940-luvulla.
Leo Kalervo
Leo Kalervo Eklin (kirjailijanimi Leo Kalervo) (27. syyskuuta 1924 Leppävesi, Laukaa – 22. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Vapaana kirjailijana vuodesta 1958 toiminut Leo Kalervo sai Valtion kirjallisuuspalkinnon kolmesti (1961, 1967 ja 1978) ja Pro Finlandia -mitalin 1973. Hänen tuotantonsa aiheena on muuttuva maaseutu.
Kalervo kertoo esikoisteoksessaan "Malttamaton nuoruus" nuoren kamppailusta pahaa sairautta vastaan. Jouko Tyyri on tiivistänyt Kalervon kirjallisen sanoman sanoihin "maa ja maltti". Tyyrin näkemys Kalervosta on, että tämä on kuin maratoonari: pääsee vauhtiin vasta parin sadan sivun jälkeen. Kalervo kehitti ihmisen sisäisestä kriisistä kumpuavaa muutosta teoksessa "Pelivara" (1961) ja sen jälkeisissä teoksissa.
Kalervoa oli luonnehdittu vanhakantaiseksi maalaisrealistiksi, mutta vähitellen ilmeni, että hän oli osunut ajan hermoon. Ekologinen ajattelu liikkui samoilla linjoilla kuin Kalervo esimerkiksi romaanissa "Maa kuuntelee sinua" (1977), jossa raskas ruumiillinen työ saa kunnian koneiden edellä. Teoksessa "Vuonna 1932" (1978) hän korostaa perustyön merkitystä aikakauden talouslamassa.
Novellikokoelmassa "Elämän koulussa" (1986) Kalervo kuvaa tarkasti maalaiselämää, ja humoristisia aiheita hän käsitteli romaanissa "Syömäköyhä" (1983). Muistelmiaan hän kirjasi teoksiin "Itseäni jäljittämässä" (1981) ja "Hyötysuhde" (1989).
Kalervo kävi Suomen osuuskauppakoulun ja Alkio-opiston.
Aapo Junkola
Aapo Kustaa Niemi-Junkola (14. joulukuuta 1935 Helsinki – 14. marraskuuta 2017 Tampere) oli suomalainen kirjailija, joka toimi kirjailijatyön lisäksi kihlakunnansyyttäjänä. Hänen kirjailijanimensä oli Aapo Junkola.
Junkola valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1960 ja varatuomariksi 1963.
Junkolan pääteoksia ovat 1960-luvulla ilmestyneet romaanit "Lintujen aika" (1965) ja "Varjojen aika" (1966), joissa kritisoitiin tuomioistuinlaitosta.
Junkola on tehnyt myös käännöstöitä. Hän on kääntänyt suomeksi kreikkalaisia klassikoita (Sapfo, Lukianos) ja Kreikan kansallisrunoilijan Konstantinos Kavafisin runoja sekä japanilaista kaunokirjallisuutta.
Riot-On!
Riot-On! on suomalainen dokumenttielokuva, joka kertoo Riot-E-peliyrityksen tarinan 2000-luvun käänteessä. Suuret yritykset, muun muassa Nokia, sijoittivat runsaasti riskirahaa yhtiöön, joka ei kuitenkaan onnistunut tuottamaan peleillään vastinetta sijoitetuille rahoille.
"Riot-On!" oli ensimmäinen suomalaisen ohjaama elokuva, jonka Ison-Britannian yleisradioyhtiö BBC esitti parhaaseen katseluaikaan. Elokuva on esitetty valtakunnallisilla televisiokanavilla myös Ranskassa, Alankomaissa, Tanskassa, Ruotsissa, Australiassa, Israelissa ja Virossa. Suomessa elokuva esitettiin Yle TV 2:ssa vuonna 2007. Canal+ esitti sitä muualla Skandinaviassa ja lisäksi Espanjassa.
Osa elokuvassa esiintyneistä vaati elokuvaa esityskieltoon, mutta vaatimukselle ei ollut juridisia perusteita. Tilanne elokuvantekijöiden ja yrityksen entisten työntekijöiden välillä kärjistyi niin paljon, että elokuvan ensi-iltaan jouduttiin palkkaamaan turvamiehiä.
Elokuvaa luonnehdittiin "Helsingin Sanomien" Nyt-liitteen arvostelussa "vähemmän pohtivaksi", ja sitä arvosteltiin vähäpukeisten naisten käytöstä kuvituksessa sekä siitä, että se on yhtiön entisten työntekijöiden tekemä. Tosin elokuvan haastattelut ja taustatutkimuksen teki brittiläinen toimittaja Peter Day. Elokuvan televisioesityksen aikoihin Helsingin Sanomien Marjatta Möttölä julkaisi elokuvasta hieman myönteisemmän arvion. MTV3:n nettisivujen arvostelija Minna Karila kuvaili elokuvaa "hyväksi viihteeksi", jonka jutut ovat "oikeasti hauskoja".
Ulkomailla elokuva sai myönteisiä arvosteluja, ja muun muassa brittilehti "The Times" kuvaili elokuvaa "yltäkylläisesti leikatuksi", "poikkeuksellisen rääväsuiseksi" ja "ratkiriemukkaaksi" dokumentiksi IT-buumista. Kun elokuvasta julkaistiin DVD Australiassa, se sai tiedotusvälineissä ennätyksellisen paljon huomiota, muun muassa maan johtava elokuvalehti Film Ink Magazine kirjoitti siitä värikkään artikkelin. Levitysyhtiö totesi, ettei pohjoismainen dokumentti ole koskaan saanut alueella yhtä suurta huomiota.
Elokuva sai kansainvälisiä palkintoja, muun muassa Grand Festival Awardin Berkeleyn elokuvajuhlilla vuonna 2006 sekä juryn erikoismaininnan Raindance-elokuvajuhlilla. Suomessa elokuva oli ehdolla parhaan dokumentin Jussi-palkinnon saajaksi. "Nöjesguidenin" lukijat valitsivat sen vuoden parhaaksi elokuvaksi vuonna 2005.
Aaro Pakaslahti
Aaro Antti Pakaslahti (7. kesäkuuta 1903 Oulu – 20. toukokuuta 1969 Madrid, Espanja) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian tohtori. Johannes Pakaslahti on hänen poikansa.
Aaro Pakaslahti osallistui lukioikäisenä Oulun lyseon suojeluskuntalaisena sisällissodan aikana Oulun taisteluihin helmikuussa 1918 sekä sen jälkeen Heimosodissa Aunuksen retkeen keväällä 1919, jossa hän haavoittui.
Hän oli ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä 1939–1941 ja kansliapäällikkönä 1941–1943. Sen jälkeen hän oli Suomen lähettiläänä Vichyn Ranskassa 1943–1944.
Jatkosodan päätyttyä ja poliittisen suhdanteen muututtua Pakaslahti joutui ensin disponibiliteettiin ja edelleen pois ulkoministeriön tehtävistä. Presidentti Urho Kekkonen palautti hänet jälleen diplomaatiksi.
Pakaslahti toimi suurlähettiläänä New Delhissä vuosina 1956–1959, Jakartassa vuosina 1958–1959 ja Bangkokissa vuosina 1958–1959 Bagdadissa vuosina 1959–1966, Ankarassa vuosina 1959–1966, Teheranissa lähettiläänä vuosina 1959–1965 (suurlähettiläs vuosina 1965–1966) ja Islamabadissa vuosina 1959–1966 ja Madridissa 1966–1969.
Alex Matson
Alex (Alexander) Matson, kirjailijanimet: "Aaro Evä, Aleksi Valkeakylä" (8. marraskuuta 1888 Koivisto – 29. marraskuuta 1972 Tampere) oli suomalainen kirjailija, kriitikko, taiteilija ja kirjallisuudentutkija, jonka pääteoksella "Romaanitaide" oli suuri vaikutus sodanjälkeiseen suomalaiseen kirjallisuuteen.
Matsonin vanhemmat olivat merimies ja kauppias Matias Matson ja Judit Torckel. Pian Alexin syntymän jälkeen perhe muutti Englantiin. Matsonin perhe eli aluksi vaikeissa oloissa, ja Alex Matson sairastui aliravitsemuksen takia riisitautiin. Saatuaan koulunsa päätökseen 14-vuotiaana hän ryhtyi avustamaan isäänsä tämän omistamassa räätälinverstaassa Hullin kaupungissa. Sairastuttuaan tuberkuloosiin Alex Matson oli jonkin aikaa parantolassa Saksassa ja palasi sitten Suomeen.
Vuosina 1905–1909 Matson työskenteli eräässä vientiliikkeessä ja luki tänä aikana runoutta, sosialistista kirjallisuutta sekä Nietzschen ja Bernard Shaw’n teoksia. Matson aikoi aluksi ryhtyä taiteilijaksi, harjoitteli piirtämistä ja vesivärimaalausta ja opiskeli taidetta Hullissa. Lopetettuaan taideopintonsa Matson toimi tulkkina Montrealiin matkanneessa laivassa.
Palattuaan Suomeen Matson piti ensimmäisen taidenäyttelynsä Helsingissä ja työskenteli vuodesta 1914 lähtien taiteilijana ja taideopettajana. Ensimmäisen romaaninsa "Maata paossa" Matson julkaisi 1920.
Vuosina 1922–1930 Matson oli naimisissa kirjailija Kersti Bergrothin kanssa. He asuivat ensin Lontoossa, jossa Matsonilla oli työpaikka Suomen suurlähetystössä, ja sitten Tyrisevällä Karjalankannaksella. Matsonin aloitteesta Bergroth julkaisi vuosina 1927–1930 "Sininen kirja" -nimistä kirjallisuuslehteä, jossa esiteltiin englantilaista kulttuuria suomalaisille.
1930-luvulla Matson kirjoitti "Finnish Trade Review" -lehteen ja alkoi myös toimia kääntäjänä. Sodan jälkeen Matson oli mukana Tampereelle perustetussa Mäkelän piirissä. Tämä oli kirjastonjohtaja Mikko Mäkelän johdolla toiminut kirjallinen piiri, joka kokoontui säännöllisesti Tampereen kaupunginkirjastossa ja jonka jäseninä olivat muun muassa Lauri Viita, Väinö Linna, Harri Kaasalainen, Viljo Paula, Reino Mantere ja Mirkka Rekola. Matson julkaisi pääteoksensa "Romaanitaide" 1947, tätä teosta Väinö Linna käytti apuna suunnitellessaan kirjansa "Tuntematon sotilas" rakennetta, samoin Lauri Viita sai siitä vaikutteita.
Atte Pakkanen
Atte Mikael Johannes Pakkanen (13. marraskuuta 1912 Urjala – 22. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Suomen Säästöpankkiliiton toimitusjohtajan varamies 1955–1975. Hän oli koulutukseltaan agronomi. Maaseudun Nuorten Liiton toiminnanjohtaja 1945–1950. Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajuus oli yksi hänen monista luottamustoimistaan.
Pakkanen oli kansanedustajana 1948–1970 (Maalaisliitto, Keskusta), puolustusministerinä ja 2. sosiaaliministerinä 1957 ja sisäasiainministerinä 1958–1959.
Kalliokoski (Kotka)
Kalliokoski on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee Kolkansaarella entisen Karhulan kauppalan keskustan länsipuolella. Kaupunginosa on pääosin omakotitaloaluetta. Kalliokoskella sijaitsee Kyminkartanon koulu, jonka vieressä on elementtikerrostaloalue. Kaupunginosan pohjoisosissa kohoaa Äijänvuori (Äijönvuori), jonka korkeus on 56 metriä merenpinnasta. Äijänvuoren ympärillä kiertää kuntorata.
Tilastoissa käytettävän aluejaotuksen mukaisella Kalliokoskella asuu 227 henkeä ja Kolkkalassa 1 237 henkeä (31.12.2012), joten yhteensä näillä alueilla on 1 464 asukasta.
Kalliokosken kylä sijaitsi alun perin Kyminkartanon lähellä samannimisen pikkukosken varrella. Kyminkartanon alueen laajennettua 1500-luvulla kylä siirrettiin pohjoiseen Kierikkalan naapuriksi. Kylästä on käytetty rinnakkaisnimeä Hortola. Kaupunginosa kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 ja Karhulan kauppalaan vuoteen 1976 saakka.
RIA Novosti
RIA Novosti eli Ria Novosti (, lyh. РИА Новости, "RIA Novosti") oli valtio-omisteinen Venäjän kansainvälinen tietotoimisto (ven. "novosti" = uutiset). Joulukuussa 2013 sen suhteellisen itsenäinen asema päättyi ja siitä tuli osa Venäjän presidentinhallinnon ohjaamaa viestintäkonserni Rossija segodnjaa. Vuoden 2014 budjetissa uutistoimisto RIA Novostille myönnettiin 2,604 miljardia ruplaa (eli noin 57,5 miljoonaa euroa) "Venäjän federaation sisä- ja ulkopolitiikan sekä Venäjän maakuvan tukemiseen". Yhteiskunnallisen tehtävän vuoksi RIA Novostin saama tuki valtionbudjetista on perinteisesti ollut suurempi kuin Venäjän valtion toiselle uutistoimistolle, Itar-Tassille myönnetty tuki (jälkimmäiselle 2014: 1,224 mrd RUR, noin 27,0 miljoonaa euroa).
Toisen maailmansodan aikana 1941 perustettiin "Sovetskoje informatsionnoje bjuro" (Sovinformbjuro), jonka tehtävänä oli koota Neuvostoliiton tiedotusvälineille tietoa sodan etulinjasta, työstä kotirintamalla ja partisaanitoiminnasta. Sen jatkajaksi perustettiin 1961 "Agentstvo petšati Novosti" (APN), josta tuli julkisten laitosten pääasiallinen tiedottaja ja uutistoimisto. Vuonna 1990 APN:stä tuli "Informatsionnoje agentstvo Novosti" (IAN).
Neuvostovallan murentuessa syyskuussa 1991 IAN ja Venäjän tietotoimisto "Rossijskoje informatsionnoje agentstvo" (RIA) yhdistyivät nimellä "Rossijskoje informatsionnoje agentstvo Novosti" (RIA Novosti, Ria Novosti). Sen nimeksi tuli 1998 "Rossijskoje informatsionnoje agentstvo Vesti" (Vesti), kunnes 2004 sai nykyisen nimensä. Yritysmuodoltaan uutis- ja tietotoimisto RIA Novosti oli vielä 2013 unitaarinen yritys.
RIA Novostilla ja sen edeltäjällä APN:llä oli toimitus Suomessa useiden vuosikymmenten ajan. Toiminta Suomessa lakkautettiin toukokuussa 2007 ilmeisesti taloudellisista syistä.
Venäjän presidentti Vladimir Putin allekirjoitti joulukuussa 2013 asetuksen, jolla Ria Novostin organisatorinen itsenäisyys lakkautettiin. Tilalle luotiin Rossija segodnja (), . Eräänä syynä Ria Novostin itsenäisyyden lakkauttamiseen pidettiin sen Ukrainaa koskevia lausuntoja, mutta toiminta oli jo aiemmin poikennut liiaksi virallisesta linjasta. Myös monet muut Venäjällä toimineet uutisia tuottavat yritykset, jotka välittivät totalitaristista viestintää ajavan Kremlin näkemyksistä poikkeavia uutisia Ukrainasta joutuivat ennen Krimin kriisiä ja sen aikana sulkemaan toimintojaan ja kokivat kasvavaa painostusta valtion taholta. Viimeisenä riippumattomana pidetty tv-kanava Dožd joutui taloudellisiin vaikeuksiin, kun alkuvuonna 2014 kaikki suuret kaapeli-tv-operaattorit lopettivat välittämästä asiakkailleen sen TV-kanavaa. Sananvapautta ajavan Glasnostin puolustamisen säätiön johtaja Aleksei Siminov uskoi Venäjän sananvapaustilanteen heikkenevän entisestään.
John Spadavecchia
John Spadavecchia on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Spadavecchia on kiertänyt pokeriturnauksia 1980-luvulta alkaen. Vuonna 1988 hän oli World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen 28.. Kolme vuotta myöhemmin toukokuussa 1991 John Spadavecchia sai uransa toistaiseksi ainoan WSOP-rannekkeen voittaessaan $ 5,000 Deuce to Seven Draw -turnauksen. Vuoden 1994 WSOP:n pääturnauksessa hän sijoittui kolmanneksi voittaen 294 000 dollaria. Sen jälkeen hän on ollut useissa WSOP-turnauksissa finaalipöydässä, esimerkiksi toisena hän on ollut kolme kertaa.
Toukokuussa 2006 Spadavecchia voitti WSOP:n oheisturnauksen (circuit tournament), 9 700 dollarin sisäänoston no limit texas hold'em -turnauksen Caesars Palacessa, Las Vegasissa. Voitostaan hän ansaitsi 648 320 dollaria. Vastaavassa turnauksessa joulukuussa 2005 hän oli ollut viides.
Huhtikuussa 2008 Spadavecchian pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,5 miljoonaa dollaria.
Guayana Esequiba
Guyana Esequiba on Venezuelan vaatima alue Guyanasta. Vain Venezuela käyttää alueesta nimitystä "Guyana Esequibe". Alue koostuu kuudesta hallinnollisesta osasta: Barima-Waini, Cuyuni-Mazaruni, Pomeroon-Supenaam, Potaro-Siparuni, Ylempi Takatu-Ylempi Essequibo ja Essequibo saaret-Länsi Demerara. Alueen pinta-ala on 159 500 km².
Hyeena Hämäläinen
Erkki Juhani ”Hyeena” Hämäläinen (20. marraskuuta 1944 Helsinki – 23. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen jännityskirjailija.
Erkki Hämäläinen toimi 1970-luvun alkuvuosina lennonopettajana Helsinki-Malmin lentoasemalla ja sai innoituksen kirjoittaa romaaninsa "MayDay! Mayday!" näistä yhteyksistä. Osa myös muissa hänen kirjoissaan esiintyvistä nimistä ja hahmoista ovat peräisin ilmailupiireistä.
Lempinimi Hyeena on myös peräisin Helsinki-Malmin lentokentältä.
Arboristi
Arboristi eli puunhoitaja on puuvartisten kasvien ja puisto- ja maisemametsien hoidon ammattilainen. Tutkintonimike tulee latinankielisestä puuta tarkoittavasta sanasta, "arbor". Pääsyvaatimuksena arboristin koulutukseen on metsä- tai puutarhatalouden perustutkinto, mutta riittävä työkokemus puisto- tai luonnonvara-alan töistä tai muu soveltuva työkokemus voi korvata tutkintovaatimuksen. Arboristin tulee selviytyä turvallisesti puussa kiipeilytekniikalla tehtävistä töistä eikä hän saa pelätä korkeita paikkoja (akrofobia).
Lisäksi ammatin vaativuuden takia arboristilla tulee olla erittäin hyvä psyykkinen, fyysinen terveys sekä terveet elämäntavat. Ammatissa vaaditaan laajaa luonnontieteellistä päättelykykyä. Arboristin ammattitutkinnon laajuus on 40-52 opintoviikkoa. Tutkinto suoritetaan näyttöinä. Suomessa arboristiksi voi opiskella aikuiskoulutuksena Hyrian oppilaitoksessa Hyvinkäällä, missä arboristikoulutusta on järjestetty syksystä 1998 ja Ammattiopisto Liviassa. Kaikki hakijat haastatellaan.
Arboristin tulee tunnistaa Suomessa yleisimmin käytetyt puuvartiset puu- ja pensaslajit sekä tuntea niiden erityisominaisuudet, kasvupaikkavaatimukset ja hoitomenetelmät.
Koulutuksen pakollisia tutkinnon osia ovat puiden istuttaminen ja istutusalueiden hoitaminen, puiden leikkaaminen ja latvustuentojen tekeminen, puiden kunnon arvioiminen, puiden poistaminen.
Valinnaisia tutkinnon osia ovat taajamametsien hoitaminen, puiden arvon määrittäminen ja vaurioilta suojaaminen, vaativien puunpoistojen tekeminen, suurten puiden siirtäminen ja kasvualustan kunnostaminen, puulajiston lisäysarvon ylläpitäminen, puunhoitoalan työtehtäviin opastaminen sekä yrittäjänä toimiminen puunhoitoalalla.
Arboristin työkaluja ovat muun muassa kiipeilyvaljaat, kiipeilyköydet ja lukuisat muut kiipeilyvälineet, moottorisaha, käsisaha, tankosaha, raivaussaha, voimasakset, oksasakset sekä lahonetsintämikropora puiden kunnon selvittämiseen. Arboristi saattaa myös käyttää erityistä puutomografialaitetta arvioidessaan puun terveyttä. Rakennetussa ympäristössä arboristi poistaa modernia puunhoitotekniikkaa käyttäen vaikeista paikoista mm. huonokuntoiset ja vaaraa aiheuttavat puut. Arboristit työllistyvät julkiselle sektorille ja puunhoitoon erikoistuneisiin yrityksiin tai voivat toimia itse alan yrittäjinä.
Leena Härmä
Leena Härmä (9. tammikuuta 1914 Tampere – 5. marraskuuta 2008 Tampere) oli suomalainen näytelmä- ja nuortenkirjailija.
Leena Härmä kirjoitti aluksi lasten- ja nuortenkirjoja ("Tuittupää"-sarja) ja myöhemmin näytelmiä. Tunnetuin Härmän näytelmistä lienee "Viekää tuhkakin pesästä". Muita suosittuja Härmän näytelmiä olivat "Virtaset ja Lahtiset" (1957), "Voi sinua Pietu" (1976) ja Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhlia varten kirjoitettu "Rieväkylän rapsodia" (1978).
Monien Härmän nuortenkirjojen tapahtumapaikkana on Tampereen Järvensivun kaupunginosa.
Nuoruudessaan Härmä kilpaili yleisurheilijana. Hän teki korkeushypyssä epäviralliset Suomen ennätykset 142 cm (vuonna 1932) ja 148 cm (vuonna 1933). Hän edusti Tampereen Säkeniä ja voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1932 ja 1937 sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1933.
Elektronisen sodankäynnin keskus
Elektronisen sodankäynnin keskus (ELSOK, puolustusvoimien sisällä Elektronisen Sodankäynnin Keskus) on Viestirykmenttiin kuuluva vuoden 2007 alussa toimintansa aloittanut pataljoona, johon kuuluu kaksi Elso-komppaniaa sekä tutkimus- ja kehitysyksiköt. Se on puolustusvoimien elektronisen sodankäynnin valtakunnallinen kehittämiskeskus. Elektronisen sodankäynnin keskuksen henkilövahvuus on 140 henkilöä, joista puolet on puolustusvoimien palkattua henkikökuntaa ja puolet varusmiehiä tai -naisia.
Pataljoonassa annetaan koulutusta maavoimien elektronisen tiedustelun ja häirinnän erikoisjoukkoja varten. Varusmiehistä kaikki palvelevat 362 vuorokautta.
Joukkoyksikön radiokomppania toimii Riihimäellä ja tutkakomppania Parolassa (tilojen valmistuttua).
Maavoimien elektronisen sodankäynnin perinteiden vaalimista ja yhteydenpitoa tukemaan perustettiin vuonna 2008 Maavoimien elektronisen sodankäynnin perinnekilta ry.
Ensimmäisenä "Elson" päällikkönä toimi insinöörikapteeni Marko Saarela. Keskuksen nykyinen johtaja on everstiluutnantti Petri Siivonen.
Saara Pakkasvirta
Saara Tellervo Pakkasvirta (o.s. "Pulkkinen", s. 23. heinäkuuta 1938 Viipuri) on suomalainen näyttelijä. Pakkasvirta näytteli Mainos-TV:n teatterissa ja vuonna 1973 hän siirtyi Helsingin kaupunginteatteriin. Hän on myöhemmin työskennellyt KOM-teatterissa. Pakkasvirta on näytellyt useissa suomalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten pääosaa vuoden 1971 sarjassa "Mummoni ja Mannerheim". Vuonna 1995 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Aldo Palazzeschi
Aldo Palazzeschi (oik. "Giurlani" 1885–1974) oli italialainen kirjailija. Hänen lyriikkansa on yhdistetty paitsi futurismiin, myös niin sanottuun hämyrunouteen.
Heinänuha
Heinänuha on eri kasvien siitepölyn aiheuttamaa allergista nuhaa. Heinänuhaa esiintyy pääasiassa keväisin ja kesäisin: lehtipuiden kukinta-aikaan keväällä (leppä, pähkinäpensas ja koivu), heinien kukkiessa kesällä sekä pujon kukkiessa loppukesästä. Heinänuhan lievitykseen voi käyttää mm. setiritsiiniä sisältäviä lääkkeitä kuten Histec tai Zyrtec. Siitepölyallergia aiheuttaa monesti myös silmäoireita.
Siitepölyallergia on lasten yleisin allergia, ja kaikkiaan siitä kärsii arviolta noin 20 % suomalaisista.
Haldir
Haldir on J. R. R. Tolkienin luoma kuvitteellinen hahmo Keski-Maassa.
Haldir oli Lothlórienin haltia. Haldir oli vartioimassa Lorienin rajoja Sormuksen saattueen saapuessa Lorienin pohjoisille rajoille. Haldir myös opasti saattueen Caras Galadhoniin. Haldirin mukana olivat hänen veljensä Rúmil ja Orophin, jotka eivät olleet saattueen kanssa paljonkaan tekemisissä, sillä he eivät juurikaan puhuneet Keski-Maan yleiskieltä westronia. Haldir olikin yksi harvoista westronia puhuvista haltioista Lórienissa. Saattueen lähdettyä Lórienista Haldir ei esiinny kirjoissa.
Toinen Silmarillionissa esiintyvä Haldir Halmirin poika Halethin huoneesta kuoli Nírnaeth Arnoediadissa, eli lukemattomien kyynelten taistelussa.
Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" trilogiassa Haldiria näytteli Craig Parker merkittävästi kirjaa suuremmassa roolissa. Alkuperäisessä kirjatrilogiassa Ämyrilinnan taistelussa ei ollut Legolasia lukuun ottamatta muita haltioita. Elokuvassa "Kaksi Tornia" Haldir kuoli Helmin Syvänteen taistelussa vuonna 3019 Kolmatta Aikaa.
Mieczysław Horszowski
Mieczysław Horszowski (23. kesäkuuta 1892 – 22. toukokuuta 1993) oli puolalainen pianisti.
Horszowski syntyi Lvivissä ja sai varhaisimman opetuksensa äidiltään. 7-vuotiaana hän pääsi Teodor Leszetyckin oppilaaksi Wienissä. Jo vuonna 1901 Horszowski esitti Ludwig van Beethovenin pianokonserton Varsovassa. Hän kuitenkin keskeytti uransa tilapäisesti opiskellakseen kirjallisuutta, filosofiaa ja taidehistoriaa Pariisissa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Horszowski asettui Milanoon ja jatkoi pianistinuraansa Pablo Casalsin rohkaisusta. Hän muutti vuonna 1940 New Yorkiin.
Horszowskin tulkintoja on levytetty laajalti mm. Deutsche Grammophonille ja Columbia Recordsille. Hän kuoli Philadelphiassa kuukautta aiemmin, kuin olisi täyttänyt 101 vuotta.
Ferd’nand
Ferd’nand on tanskalainen sarjakuva, jota kirjoitti ja aluksi piirsi nimimerkki Mik eli tanskalainen Henning Dahl Mikkelsen vuodesta 1937 aina kuolemaansa eli vuoteen 1982 asti. Vuosina 1968–1989 piirtäjä oli amerikkalainen Al Plastino (aikaisemmin "Teräsmies"-piirtäjä); Mikkelsenin kuoleman jälkeen sarjat signeerattiin ”Al + Mik”. Sittemmin sarjan piirtäjänä on ollut tanskalainen taiteilija Henrik Rehr vuoteen 2012 saakka, jolloin sarjan teko päättyi. Vanhoja sarjakuvajaksoja on sittemmin julkaistu ajanmukaistettuna, niin että esimerkiksi vanhanaikainen putkiradio on korvattu stereolaitteistolla ja vanha automalli nykyaikaisella.
Sarja on siitä erikoinen, että siinä ei ole puhekuplia, vaan se on pantomiimi. Siksi se onkin levinnyt moniin maihin.
"Aamulehti" on julkaissut sarjaa nimellä "Aapeli". "Hufvudstadsbladetissa" sarjaa on julkaistu keskeytyksettä lokakuusta 1937 alkaen. 1950-luvulla sarjaa julkaistiin Suomessa vuosialbumeina.
Antoine Pinay
Antoine Pinay (30. joulukuuta 1891 – 13. joulukuuta 1994) oli ranskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1952–1953.
Pinay toimi Saint-Chamondin pormestarina 1929–1977 ja tuli valituksi Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1936.
Pinay toimi Ranskan talousministerinä vuoteen 1960 asti. Hänen oikea käsivartensa oli halvaantunut ensimmäisessä maailmansodassa saatujen vammojen seurauksena.
Pari viikkoa ennen 103-vuotispäiväänsä vuonna 1994 kuollut Pinay on Ranskan kaikkien aikojen pitkäikäisin pääministeri.
Mark Milligan
Mark Milligan (s. 4. elokuuta 1985) on australialainen jalkapallopuolustaja, joka on pelannut Australian jalkapallomaajoukkueessa ja Sydney FC:ssä, Australian A-liigassa. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Liechtensteinia vastaan. Vaikka Milligan luettiinkin Australian pelaajiin vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa, hän ei saanut minuuttiakaan peliaikaa.
Outo vieras Muumitalossa
Outo vieras Muumitalossa () on vuonna 1980 ilmestynyt Tove Janssonin viimeinen muumikirja. Tove Janssonin veli Per Olov Jansson on tehnyt kirjaan valokuvakuvituksen.
Kirjan päähenkilöitä ovat muumiperhe, esi-isä, Pikku Myy, Miska ja Haisuli. Tapahtumat sijoittuvat siniseen Muumitaloon. 
Eräänä täysikuisena syysyönä muumit ajattelevat, että on aika mennä talviunille. Keskellä yötä Muumitaloon tulee outo vieras, joka menee kellariin. Pian kaikkialla haisee ja on sotkuista. Pikku Myy menee alas tutkimaan tapausta. Vieras paljastuu pieneksi ja karvaiseksi merirosvo-Haisuliksi.
Kirjan kuvissa käytetyn Muumitalon pienoismallin ovat rakentaneet Pentti Eistola, Tuulikki Pietilä ja Tove Jansson vuosina 1976–1979. Rakennuspiirustuksia ei käytetty, vaan rakentaminen eteni vapaasti. Kyseessä on itsenäinen taideteos, joka ei muistuta aiemmissa muumikirjoissa kuvattua Muumitaloa. Teos kuuluu nykyään Tampereen taidemuseon osana toimivan Muumilaakson kokoelmaan.
Kuvissa esiintyvät hahmot ovat Tuulikki Pietilän suunnittelemia nukkeja.
Abbath Doom Occulta
Abbath Doom Occulta (oik. Olve Eikemo) (s. 5. maaliskuuta 1973 Bergen, Norja) on norjalainen metallimuusikko. Hän toimi Immortalin ja I:n laulajana, kitaristina ja basistina. Hän on soittanut myös rumpuja albumeilla "Pure Holocaust" ja "Battles in the North".
Vuonna 2014 Abbath jätti Immortalin, ja perusti seuraavana vuonna uuden nimeään kantavan yhtyeen.
Rosasiitti
Rosasiitti on mineraali, joka kemialliselta koostumukseltaan on hydroksyyli-ionin sisältävää kupari- ja sinkkikarbonaattia ([(Cu,Zn)CO(OH)]). Mineraali sisältää kuparia ja sinkkiä suhteessa 3:2. Mineraali löydettiin vuonna 1908 Rosaksesta Sardiniasta ja sai nimensä löytöpaikkansa mukaan. Malmista eristetään jonkin verran sinkkiä ja kuparia.
Rosasiittia löydetään usein kupari- ja sinkkimalmien hapettumisvyöhykkeestä . Mineraali esiintyy usein yhdessä muiden värillisten mineraalien kuten punaisen limoniitin tai sinisen aurikalsiitin kanssa. Aurikalsiitista rosasiitti eroaa olemalla kovempi. Mohsin asteikolla sen kovuus on 4, kun taas aurikalsiitin kovuus on 2.
Fédération équestre internationale
Fédération équestre internationale (tunnetaan parhaiten lyhenteellä FEI, englanniksi International Federation for Equestrian Sports) eli Kansainvälinen Ratsastajainliitto, on ratsastusurheilun kansainvälinen kattojärjestö. Suomen Ratsastajanliitto (SRL) on FEIn suomalainen jäsenjärjestö. FEI hallinnoin monin eri tavoin useita yleisimpiä kilparatsastusurheilun lajeja.
FEI:n päämaja sijaitsee Sveitsin Lausannessa. FEI perustettiin vuonna 1921, jolloin jäsenmaina olivat Belgia, Italia, Japani, Norja, Ranska, Ruotsi, Tanska ja Yhdysvallat. Nykyään järjestöön kuuluu 132 jäsenmaata. FEI on järjestänyt ratsastuksen maailmanmestaruuskilpailuita neljän vuoden välein vuodesta 1990 lähtien. FEI:n nykyisenä puheenjohtajana toimii Ingmar De Vos, joka aloitti tehtävässä vuonna 2014.
FEI hallinnoi kilpailuja ja määrää kansainvälisten kilpailujen säännöt ratsastusurheilun lajeissa, joissa kilpaillaan kansainvälisesti. Sen alaisuuteen eivät kuitenkaan kuulu hevospoolo eikä laukkaurheilu.
Noordoostpolder
Noordoostpolder on kunta Flevolandin provinssissa, keskellä Alankomaita. Asukkaita kunnassa on 45 788 (30.6.2008) ja pinta-alaa sillä on 595,41 neliökilometriä, josta vettä on 135,36 km². Aiemmin kuntaa kutsuttiin Urker Landiksi. Emmeloord on Noordoostpolderin hallinnollinen keskus.
Kunnassa sijaitseva Schokland on valittu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Bant, Creil, Emmeloord, Ens, Espel, Kraggenburg, Luttelgeest, Marknesse, Nagele, Rutten ja Tollebeek.
Halla (Kotka)
Halla on Kotkan kaupunginosa ja saari Suomenlahdessa. Halla on kaavoitettu Kymenlaakson seutukaavassa teollisuusalueeksi. Itärannalla sijaitsee Hallan satama. Saarella ei ole nykyisin asutusta.
Hallan mantereesta erottava salmi on nimeltään Karhusalmi. Halla on nykyisin pengerretty kiinni sen eteläpuolella sijaitsevan Tiutisen saaren kanssa. Halla rajoittuu Popinniemen, Suulisniemen ja Tiutisen kaupunginosiin.
Hallan saarelle valmistui vuonna 1876 höyrysaha toiminimellä Hallan Osakeyhtiö. Sahan rakennuttajina toimi norjalainen yhtiö N. Otterstad & Co. Saha siirtyi suomalaisomistukseen vuonna 1916, jolloin sen osti UPM:n edeltäjä Kymiyhtiö. Saarella on ollut myös Hallan sellutehdas. Saha lopetti toimintansa vuonna 1986. Saaren omistaa nykyisin UPM, joka on suunnitellut muuttavansa Hallan sataman yksityiseksi yleiseksi satamaksi ja Karhulan–Sunilan rautatien jatkamista uudelleen saarelle.
Halla liitettiin vuonna 1951 Kymistä Karhulan kauppalaan ja vuonna 1977 muun Karhulan mukana Kotkan kaupunkiin.
Hallaan ja Tiutiseen pääsi ennen pelkän rautatien kautta. Se huomattiin heikoksi ja vaikeaksi kulkureitiksi, jonka jälkeen vanhan hallan sillan viereen rakennettiin maantiesilta. Vanhan sillan käyttö on lopetettu sortumisvaaran takia.
Halla (täsmennyssivu)
Halla tarkoittaa seuraavia: