Genetiivi
Genetiivi eli omanto on sijamuoto, joka ilmaisee omistajaa. Esim; mopon, kukan ja sohvan.
Genetiivi on hyvin yleinen sijamuoto eri kielissä. Perusmerkityksen ohella sillä on yleensä useita eri käyttötarkoituksia.
Suomessa genetiivin pääte on yksikössä "-n" ja monikossa "-in", "-en", "-den", "-ten" tai "-tten". Monikossa erotetaan ns. 1. ja 2. genetiivi:
Monikon 1. genetiivi:
Monikon 2. genetiivi:
Monikon 1. genetiivin päätteet liittyvät monikon vartaloon ("pieni-en", "kaloj-en") ja monikon 2. genetiivin päätteet yksikön vartaloon ("pata-in", "hammas-ten"). Muutamat monikon päätteet ovat usein vapaassa vaihtelussa, ja eri murrealueilla suositaan eri päätteitä.
Esimerkkejä:Suomessa genetiivi ilmaisee hyvin monia eri asioita, joita tärkeimpiä ovat
Itämerensuomalaisten kielten alkuperäinen akkusatiivi on yksikössä äännehistoriallisista syistä muuttunut täysin genetiivin kaltaiseksi (esimerkiksi "ostan auton"). Tällainen toiminnan kohdetta ilmaiseva genetiivin näköinen muoto voidaan nykykielen kannalta kuvata genetiiviksi, tai sitten voidaan, kuten suomalaisessa kielioppitraditiossa pitkään, puhua erillisestä genetiiviakkusatiivista.
Suomenkielisiä sanoja, joiden genetiivimuoto on sama kuin sanan nominatiivi: "seitsemän", "kahdeksan", "yhdeksän" ja "kymmenen".
Virossa genetiivillä ei ole varsinaista päätettä yksikössä. Historiallisesti viron genetiivillä on ollut pääte, joka on kuitenkin kulunut pois; ilmiö on osittain tapahtunut myös suomen puhekielessä. Jäljelle ovat jääneet vain vartalonmuutokset, kuten astevaihtelu, kestovaihtelu, jotka toimivat erottavana tekijänä nominatiivin ja partitiivin välillä. Monikossa pääte on "-de" tai "-te".
Esimerkkejä:Englannissa ei katsota olevan enää genetiiviä lainkaan, mutta genetiiviä vastaava sijamuodon kaltainen ilmiö on sanan loppuun lisättävä heittomerkki (’) ja pääte "-s". Myös prepositiolla "of" saadaan aikaan genetiiviä vastaava rakenne.
Esimerkkejä:
Saksassa genetiivin käyttö puhekielessä on harvinaistumassa, mutta kirjakielessä sijamuoto elää yhä voimakkaana. Puhekielessä genetiivi korvataan yleensä "von"-prepositiolla ja datiivilla. Genetiivimuotoinen sana tulee vasta pääsanan jälkeen.
Maskuliini- ja neutrisukuiset sanat:
Feminiinisukuiset ja monikkomuotoiset sanat:
Kaikki etunimet saavat genetiivissä päätteen -s.
Ruotsin kielessä genetiivi muodostetaan yleensä s-päätteellä. Persoonapronomineilla on epäsäännölliset omistusmuodot paitsi persoonapronominilla han, jonka genetiivi muodostetaan säännöllisesti s-päätteellä.
Esimerkkejä:
Unkarin kielessä varsinaista genetiivimuotoa ei ole lainkaan, vaikka substantiivilla on enemmän taivutusmuotoja kuin suomessa. Sen sijaan unkari ilmaisee genetiivisyyttä omistustunnusten avulla:
Etenkin pitkissä rakenteissa voidaan – tai tilanteesta riippuen jopa tulisi – käyttää datiivia ("-nak"/"-nek") eräänlaisena genetiivin sijaispäätteenä:Suomalaisen korvaan osa yllä olevista rakenteista saattaa kuulostaa erehdyttävän akkusatiivisilta. Unkarissa sekaannuksen vaaraa ei kuitenkaan ole, koska akkusatiivi on merkittävä omalla päätteellään ("-t") ja lisäksi artikkelien käyttäminen rajaa lausekkeita:Selkeyden vuoksi mainittakoon: Esimerkkilauseen "adta el" ’myi’ on eriävän yhdysverbin "elad" ’myydä’ taivutusmuoto. Sanan "kocsi" ’vaunu, auto’ kanssa käytetään omistustunnuksen muotovarianttia "-ja" (kun taas useimmissa esimerkeissä ylempänä esiintyy variantti "-a"). Jos sanamuodon lopussa on "a", aiheuttaa tunnuksen tai päätteen lisääminen useimmissa tapauksissa loppuvokaalin pitenemisen "á":ksi – siis "kocsija" + "-t" → "kocsiját" ja "háza" + "-t" → "házát". Vertaa myös ylempänä esiintyvä sana "család" ’perhe’ : "családja" : "családját" : "családjának".
Eliölajien tieteellisissä nimissä suositellaan lajinimissä käytettävän latinan kielen genetiiviä kun laji nimetään jonkun henkilön mukaan. Esimerkkejä:Joissakin kielissä on olemassa myös absoluuttinen genetiivi eli irrallinen genetiivi, joka tunnetaan myös latinankielisellä nimellään genetivus absolutus. Siinä lauserakenne ei edellytä genetiivissä olevalta sanalta elimellistä yhteyttä pääsanaansa. Suomessa absoluuttisessa genetiivissä oleva sana on ulkoisesti saman näköinen kuin tavallisessakin genetiivissä, esimerkiksi englannissa taas ei.