hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tomas Tranströmer
Tomas Gösta Tranströmer (15. huhtikuuta 1931 Tukholma – 26. maaliskuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja runoilija. Hänet palkittiin Nobelin kirjallisuuspalkinnolla 2011, Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnolla 1990, Neustadtin kansainvälisellä kirjallisuuspalkinnolla 1990 ja Ruotsin akatemian pohjoismaisella palkinnolla 1991.
Tranströmer valmistui psykologiksi Tukholman yliopistosta vuonna 1956. Hän aloitti kirjoittamisen 13-vuotiaana ja julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa nimellä "17 dikter" vuonna 1954. Hän jatkoi kirjoittamista vanhuutensa päiville saakka, ja viimeinen kokoelma "Den stora gåtan" on vuodelta 2004.
Tranströmer julkaisi lyhyen omaelämäkertansa vuonna 1993. Aivoverenkiertohäiriö vuonna 1990 on vaikeuttanut hänen puhettaan. Hän on yhdysvaltalaisen runoilijan Robert Blyn läheinen ystävä.
Tranströmer palkittiin kaunokirjallisuuden August-palkinnolla vuonna 1996 teoksestaan "Sorgegondolen", 1996 (suom. "Surugondoli", 1997). Hän sai Nobelin kirjallisuuden palkinnon vuonna 2011. Palkinnon perustelujen mukaan ”hänen tiiviisti pakatut, läpikuultavat kuvansa avaavat tuoreen näkymän todellisuuteen.”
Tranströmerin runoutta on käännetty noin 60 kielelle. Hänen tuotantonsa suomentaja Caj Westerberg sai työstään vuonna 2012 Yleisradion Kääntäjäkarhu-palkinnon.
Neilos
Neilos () oli kreikkalaisessa mytologiassa egyptiläinen jokijumala ja Niilin henkilöitymä. Hänen kerrottiin olleen Okeanoksen ja Tehthyksen poika, jolla oli useita jälkeläisiä. Heistä mainitaan Memfis, Ankhinoe, Anippe ja Khione, jonka tämä sai Kallirhoen kanssa.
Vaikka Neilos onkin toinen ainoastaan kahdesta Pohjois-Afrikan joesta, joille kreikkalaisessa mytologiassa on henkilöitymä, hänen merkityksensä tarustossa on vähäinen.
Iiro Tarkki
Iiro Johannes Tarkki (s. 1. heinäkuuta 1985 Rauma) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Tarkki on Rauman Lukon kasvatti. Kaudeksi 2004–2005 Tarkki siirtyi Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Tarkki jäi Kokkolassa kakkosmaalivahdiksi Kimmo Vesan taakse ja siirtyi loppukaudesta toiseen Mestis-joukkueeseen, Haukkoihin. Kauden 2005-2006 Tarkki pelasi Rauman Lukon SM-Liiga- ja A-juniorijoukkueissa, kaudeksi 2006–2007 Tarkki sai hyvien harjoitusotteluiden jälkeen paikan Savonlinnan Pallokerhosta. Joulukuussa 2006 Tarkki kävi myös SM-liigassa pelaamassa Saimaan Pallossa, jonka maalivahdit kärsivät loukkaantumisista. Ensimmäisessä kokonaisessa liigaottelussaan Tarkki kohtasi isoveljensä Tuomas Tarkin, joka pelasi Oulun Kärppien maalilla. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun veljekset kohtasivat maalivahteina toisensa SM-liigassa.
Tarkki sai kahden vuoden sopimuksen SaiPaan ennen kautta . Tarkki pelasi SaiPassa kahden kauden ajan ja nousi liigan parhaimmistoon. Hän siirtyi keväällä 2009 kaksivuotisella sopimuksella Bluesiin. 
Kaudeksi 2011-2012 Tarkin oli tarkoitus siirtyä Kärppiin, mutta päättikin lähteä Anaheim Ducksin organisaatioon.
Tarkki pelasi yhden kauden Pohjois-Amerikassa. Hän pääsi pelaamaan Ducksissa yhden ottelun, kun joukkueessa oli maalivahtien loukkaantumisia. Pääosa kaudesta meni kuitenkin AHL:ssa, Ducksin farmijoukkueessa Syracuse Crunchissa. Tarkki siirtyi kauden jälkeen KHL-seura Salavat Julajev Ufaan.
Tarkki ilmoitti yllättäen 31.12.2015 lopettavansa uransa. Tarkki sanoi tiedotteessaan: "Jääkiekko on ollut iso osa elämääni, mutta se on myös vaatinut tiettyä uhrautumista. Ammattiurheilu edellyttää sisäistä paloa. Pitkään harkittuani olen päättänyt siirtyä uusien haasteiden pariin. Jatkossa pystyn antamaan myös perheelleni enemmän aikaa."
Tarkki on myös pelannut Suomen jääkiekkomaajoukkueessa 8 ja ollut mukana yhteensä 16:ssa A-maaottelussa ennen kautta . Ensimmäisen maaottelunsa Tarkki pelasi Latviaa vastaan Riiassa huhtikuussa 2008.
Tarkki valittiin maailmanmestaruuskilpailuihin 2010 Suomen kolmanneksi maalivahdiksi.
Werner Åström
Werner Johannes Åström (30. syyskuuta 1885 Oulu – 22. huhtikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi pehmeästi muotoillen mutta värikkäästi idyllisen rauhallisia interiöörejä, levollisia alastonkuvia ja rehevän valoisia kesämaisemia.
Åström kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1903–1904 ja harjoitti sen jälkeen taideopintoja muun muassa Pariisissa Académie Colarossissa ja Académie Ransonissa 1905–1906 sekä 1909–1911. Hän toimi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun johtajaopettajana 1917–1918 ja opettajana 1926–1940 sekä Helsingin yliopiston piirustussalin vt. opettajana 1925–1926 ja 1929.
Åström debytoi Helsingissä 1907. Vuonna 1917 hän voitti ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa. Vuosina 1920–1924 Åström asui Vaasassa, Lapualla ja Vimpelissä. Hänen maalaustensa kohteena oli tavallista kansaa Marraskuun ryhmän ihanteiden mukaisesti. Tältä ajalta on esimerkiksi maalaus "Talvi-ikkuna" (1920). Hänen teoksiaan on muun muassa Kansallisgallerian kokoelmissa.
Åströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali (1954) ja valtion taiteilijaeläke. Hän kuoli 93-vuotiaana Helsingissä 22. huhtikuuta 1979.
Dariusz Kuć
Dariusz Kuć (s. 24. huhtikuuta 1986) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 100 metrin juoksu. Kuć juoksee myös Puolan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, missä hän voitti hopeaa yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuista 2006.
Évreux
Évreux on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Euren departementissa Haute-Normandien alueella. Kaupungissa sijaitsee myös hiippakunnan keskus ja piispanistuin.
Kaupungin nimi johtuu alueella asuneesta "eburovices"-kelttiheimosta. Nimi oli ensin muodossa "Mediolanum Aulercorum", mutta tämän vaiheen jälkeen nimeksi tuli "Eburovices" eli juuri kelttien aikaan. Keskiajalla nimi muuttui muotoon "Ebroicum". Nimi tarkoittaa kirjaimellisesti käännettynä "he jotka voittavat marjakuusen avulla", sillä "eburo" oli vanhassa keltinkielessä if eli marjakuusi, joka puolestaan toimi keihäiden materiaalina.
Évreux’n kaupunki sijaitsee Itonjoen varrella ja keskellä laajaa maanviljelystasankoa, joka hyvin kuvaa kaupungin maisemaa. Kaupungin lähistöllä on myös laaja metsä, joka kantaa kaupungin nimeä.
Kaupungin kehittäminen on ollut pysähdyksissä, sillä se ei ole minkään valtaväylän varrella. Sinne tulee vain toisen luokan kansallinen tie, joka johtaa Rouenistä Orléansiin. Myöskään TGV-junat eivät käy Évreux’ssa. Kaupungin lentokenttä on vaatimaton, eikä sinne ole kaupallista liikennettä. Koska kaupungissa ei ole juuri työpaikkoja, asukkaat käyvät päivittäin töissä pääasiassa joko Pariisissa tai Rouenissa.
Évreux'n kaupunki on perustettu ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Kaupunki oli éburovices-kelttien alueen hallinnollinen pääkaupunki. Kelttien pyhä palvelupaikka sijaitsi viiden kilometrin päässä kaupungista.
Kaupungissa oli antiikin aikana lukuisia julkisia rakennuksia, kuten teatteri, forum ja kylpylät. Kaupunki sijaitsi maanteiden risteyksessä, mikä vaikutti alueen kaupankäynnin menestyksellisyyteen. Esiin kaivetulla hautausmaalla sijainneet uurnat puolestaan kertovat alueen asukkaiden laajoista yhteyksistä kelttiläisen alueen eri puolille sekä eri puolille Eurooppaa.
200-luvun lopulla, barbaarien ryöstöretkien aikakaudella, kaupunki sai suojakseen ympärysmuurit, joista osa on vielä nykyisinkin jäljellä ja osana kaupunginmuseota.
Taurin Évreuxlaista kutsutaan Évreux’n ensimmäiseksi piispaksi, ja hänen arvellaan eläneen noin vuosina 375–425. Hänen oletetaan kastaneen alueen asukkaat kristinuskoon. Kaupungista tuli kreivin ja myös piispanistuimen sijoituspaikka kuitenkin vasta vuonna 962. Englannin kuningas Henrik I joukkoineen ryösti kaupungin 1129, ja Ranskan kuningas Filip II Augustus joukkoineen poltti kaupungin 1194.
Satavuotisen sodan aikana Englannin Henrik V valloitti kaupungin vuonna 1419, mutta vuonna 1440 kaupunki palautui jälleen Ranskan suvereniteetin alaisuuteen, ja tästä kuuluu kunnia Robert de Flocquesille.
Vuonna 1793 François Buzot yritti epätoivoisesti tehdä kaupungista vallankumouksen konventin vastaisen toiminnan keskusta.
Toisen maailmansodan aikana kaupunki kärsi merkittäviä tuhoja, ja myöhemmin suurin osa kaupungin keskustasta jouduttiin rakentamaan uudelleen. Kaupungin kehitys pysähtyi kuitenkin 1970-luvulla, vaikka sinne oli saatu uutta teollista toimintaa. Näin kaupungista on tullut eräs Pariisin suurmetropolin asumalähiöistä.
Christian Keller
Christian Keller (s. 3. elokuuta 1972, Essen, Nordrhein-Westfalen) on entinen saksalainen uimari, joka edusti kotimaataan kolmissa olympialaisissa, alkaen vuodesta 1992. Vuoden 1996 kesäolympialaisissa Keller voitti pronssia 4x200 metrin vapaauintiviestissä. Aikaisemmin hän oli jo voittanut lyhyellä radalla MM-kultaa 200 metrin sekauinnissa Palma de Mallorcalla 1993, ja EM-kultaa pitkällä radalla 4x200 metrin vapaauintiviestissä Wienissä 1995. Toisen EM-kultansa Keller voitti neljä vuotta myöhemmin samalla matkalla Istanbulissa 1999. Lisäksi hän voitti uransa aikana lukuisia muita mitaleja.
Keller voitti 1980-luvun lopulla useita mestaruuksia juniorien EM-kilpailuissa. Hänet valittiin kahdesti Saksan parhaaksi miesuimariksi, vuosina 1994 ja 1995.
Marian Woronin
Marian Jerzy Woronin (s. 13. elokuuta 1956 Grodzisk Mazowiecki, Puola) on entinen puolalainen pikajuoksija. Hän kilpaili enimmäkseen 100 metrin juoksussa.
Woronin edusti Puolaa kesäolympialaisissa 1980 Moskovassa ja saavutti olympiahopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa joukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Zenon Licznerski, Leszek Dunecki ja Krzysztof Zwolinski. Hän voitti 4 × 100 metrin viestijuoksussa Euroopan mestaruuden 1978 ja EM-pronssia 100 metrin juoksussa Ateenan EM-kisoissa 1982. Hänen ennätyksensä sadalla metrillä on vuonna 1984 juostu 10,00 s. Ennätysjuoksun tarkka aika oli 9,992 sekuntia. Woronin oli vuoteen 2010 saakka nopein sallituissa oloissa sähköajanotolla sata metriä juossut eurooppalaisperäinen valkoihoinen. Heinäkuussa 2010 ranskalainen Christophe Lemaitre juoksi ajan 9,98 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Woronin voitti 60 metrillä Euroopan mestaruuden vuosina 1979, 1980, 1981, 1982 ja 1987 sekä pronssia vuonna 1977.
Joe South
Joseph Alfred ”Joe” South (28. helmikuuta 1940 – 5. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja levyjen tuottaja. Hän on soittanut kitaraa mm. Bob Dylanin albumilla Blonde on Blonde.. Hänet otettiin vuonna 1979 Nashville Songwriters Hall of Fameen ja 13. syyskuuta 2003 Georgia Music Hall of Fameen.
South syntyi Atlantassa, Georgiassa. Hänen varhaisia hittejään olivat ”Don't It Make You Wanna Go Home”, ”Walk a Mile in My Shoes” ja ”Games People Play”, joista viimeksi mainittu toi esittäjälleen kaksi Grammy-palkintoa. Ensimmäinen albumijulkaisu oli "Introspect".
South on toiminut myös lauluntekijänä muille esittäjille; esimerkiksi ”Hush” on kuuluisa rocklaulu, jonka julkaisi singlenä alun perin Billy Joe Royal vuonna 1967. Siitä on sittemmin tehty lukuisia coverversioita, joista tunnetuimpana Deep Purplen versio vuodelta 1968.
Jean Auguste Dominique Ingres
Jean Auguste Dominique Ingres (29. elokuuta 1780 Montauban – 14. tammikuuta 1867 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Ingres on yksi uusklassismin huomattavimpia kuvataiteilijoita, ja hänet tunnetaan erityisesti taidokkaista muotokuvistaan. Hänen muotokuvilleen ja alastontutkielmilleen tyypilliset tilan ja anatomian vääristymät ennakoivat 1900-luvun modernismin muotokokeiluja.
Ingres syntyi Montaubanissa lähellä Toulousea ja aloitti taideopintonsa Toulousen taideakatemiassa vuonna 1791. Ingres osoitti nuorena taiteellista lahjakkuutta, ja hänet lähetettiin vuonna 1797 Pariisiin Jacques-Louis Davidin oppilaaksi. Vuonna 1799 Ingres pääsi opiskelemaan École des Beaux-Artsiin.
Hän sai Grand Prix de Rome -palkinnon ja stipendin vuonna 1801, ja vietti sen turvin vuodet 1806–1824 Italiassa, lähinnä Roomassa ja Firenzessä. Matkalla hän tutustui renessanssitaiteen mestareihin, joista hän arvosti eniten Rafaelia. Palattuaan Pariisiin Ingres alkoi menestyä taidemaalarina, ja hänestä tuli École des Beaux-Artsin opettaja. Ingres toimi myös Rooman ranskalaisen akatemian johtajana vuosina 1835–1841, ja vuonna 1862 hänet valittiin senaattoriksi. Vuonna 1867 kuollut Ingres testamenttasi taulunsa synnyinkaupungilleen.
Ingres oli ennen kaikkea loistava piirtäjä, ja hänen tarkkoihin havaintoihin perustuva huoliteltu taiteensa jättää sen vuoksi joskus viileän ja etäisen vaikutelman. Uusklassismin ohella hän sai vaikutteita myös romantiikasta, mikä näkyy joissakin eksoottisissa aihevalinnoissa. Hyviä esimerkkejä romantiikan sävyttämistä teoksista ovat "Suuri odaliski" ja "Turkkilainen kylpylä".
Ingresin taidot muotokuvien tekijänä näkyvät kenties parhaiten 1800-luvun alussa tehdyissä Rivièren perheen muotokuvissa, joista kuuluisin on "Mademoiselle Rivière", hienostuneen kaunis ja psykologisesti tarkka nuoren naisen muotokuva. Teoksen mallina ollut 15-vuotias tyttö kuoli pian maalauksen valmistumisen jälkeen. Muotokuvien tekijänä Ingres oli hyvin suosittu, ja vuonna 1806 hän maalasi Napoleonin virallisen muotokuvan.
Ingresin vaikutus häntä seuranneisiin taiteilijapolviin on ollut merkittävä. Muun muassa Edgar Degas, Pierre-Auguste Renoir, Henri Matisse ja Pablo Picasso ovat kertoneet saaneensa vaikutteita Ingresin teoksista. Hän vaikutti myös huomattavalla tavalla 1800-luvun akateemiseen taiteeseen.
Disarmonia Mundi
Disarmonia Mundi on melodista death metallia soittava yhtye Torinosta, Italiasta.
Disarmonia Mundin perusti Ettore Rigotti vuonna 2000. Monista jäsenvaihdoksista huolimatta yhtye julkaisi esikoisalbumi "Nebularium" vuonna 2001 täysin Rigottin itsensä tuottamana. Jäsenongelmista johtuen "Nebularium"-levyn promootiokeikkoja ei voitu toteuttaa.
Yhtyeen jäljellä olleet alkuperäisjäsenet Ettore Rigotti ja Mirco Andreis saivat vahvistusta, kun Claudio Ravinale liittyi yhtyeeseen. Kolmikko alkoi työstää uutta materiaalia yhdessä entisen laulajansa Benny Bianco Chinton, kanssa. Chinto sanoitti ja sävelsi uudet kappaleet, minkä johdosta Disarmonia Mundi kirjoitti sopimuksen Scartlet Recordsin kanssa.
Disarmonia Mundi etsi kuitenkin edelleen vierailevaa laulajaa, ja Ettore Rigotti otti yhteyttä Soilworkin laulajaan Björn Stridiin. "Fragments Of D-Generation" -albumin jälkeen he päättivät kuvata ”Red Clouds” -kappaleesta musiikkivideon.
Kun Strid meni takaisin Ruotsiin tekemään Soilworkin albumia Stabbing the Drama, Ettore ja Claudio alkoivat valmistella materiaalia kolmatta albumia varten. Sen sovittiin olevan Björn Stridin viimeinen albumi vierailevana laulajana yhtyeessä, ja Strid lauloikin siksi vain alle puolet albumin kappaleista.
Kun Rigotti ja Ravinale tekivät uutta levyä, Andreis päätti erota bändistä keskittyäkseen muihin asioihin. Ettore ja Claudio tekivät enimmän osan seuraavasta albumista kolmessa viikossa. Mirco kuitenkin kuvasi Mind Tricks -levyn singlebiisin "Celestial Furnacen" musiikkivideon.
Sydäntäsi lainaisin
Sydäntäsi lainaisin on Maarit Hurmerinnan 11. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995.
Sitä mitä rakastan
Sitä mitä rakastan on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan 12. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998.
Kaikki kappaleet sovittanut Sami Hurmerinta, ellei toisin mainittu.
Dig It
Dig It on suomalainen levymerkki, jonka katalogiin kuuluu tunnettuja suomalaisia artisteja ja yhtyeitä. Fazerin Finnlevy perusti levymerkin vuonna 1978.
Musiikki-Fazerin ja Suomen äänitteiden vähittäismyynnin aloitti 1910 vuonna 1884 perustettuun musiikkikauppaan Georg Fazer.
Dig It -merkillä menestyneitä artisteja ovat mm. Maarit, Bogart Co., Riki Sorsa, Pepe Ahlqvist, Pekka Pohjola, Jimi Sumén, Kojo, Zero Nine, Edu Kettunen, Gringos Locos, Janita, Oona Kamu, Katriina Honkanen ja Kaija Kärkinen. 
Ensimmäiset kultalevyt olivat Maaritin "Siivet saan" -albumi ja Kojon "So Mean" -pitkäsoitto.
Modernimman rockin puolelta Aki Sirkesalon ja Sami Saaren esiin toi Giddyupsin debyyttialbumi "Seasons of the Shake".
Dig It -merkin tärkeä tuottaja oli Timo Lindström. Äänittäjinä olivat mm. Tom Vuori, Jukka Teittinen, Dan Tigerstedt, Risto Hemmi ja Juha Laakso. Kansien suunnittelijoina olivat mm. Raz, Markus Heikkerö ja Tapsa Rantanen sekä kuvaajina Ilmari Kostiainen, Reijo Kelaranta, Erik Uddström, Henrik Schütt ja Jouko Lehtola.
Stoalive
Stoalive on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan 13. albumi, sekä ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa live-albumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Live-levyn materiaali taltioitiin 17. syyskuuta 1998 Helsingin Kulttuurikeskus Stoassa. Konsertti esitettiin myös TV2:lla 27. joulukuuta 1998.
Al-Šura
Al-Šura (, suom. "Neuvonpidon suura") on Koraanin 42. suura. Se sisältää 53 säettä.
Good Days, Bad Days
Good Days, Bad Days on suomalaisen laulajan Maarit Hurmerinnan 15. albumi. Se julkaistiin vuonna 2004.
Kyseessä oleva jazz-levy on Maaritin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa englanninkielinen albumi. Se oli ollut hänen pitkäaikainen haaveensa.
Desmond Connell
Desmond Connell (24. maaliskuuta 1926 Phibsboro – 21. helmikuuta 2017) oli irlantilainen kardinaali, joka toimi vuosina 1988–2004 Dublinin arkkipiispana.
Connell vihittiin papiksi 19. toukokuuta 1951. Hän jatkoi opintojaan Leuvenin yliopistossa Belgiassa, josta hän sai filosofian tohtorinarvon vuonna 1953. Irlannin kansallinen yliopisto antoi hänelle vuonna 1981 D. Litt -arvon ("Doctor of Letters").
Connellia edelsi Dublinin arkkipiispana Kevin McNamara. Connellin kuusitoistavuotisen kauden aikana myös hänen hiippakuntaansa varjostivat epäilykset lapsiin kohdistuneista seksuaalirikoksista. Hänestä tehtiin kardinaali 21. helmikuuta 2001, ja hän osallistui uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Connellin eroanomus arkkipiispan virasta hyväksyttiin hieman sen jälkeen, kun hän oli täyttänyt 78 vuotta. Hän menetti äänioikeutensa konklaaveissa 80-vuotispäivänsä yhteydessä maaliskuussa 2006. Hän julkaisi useita kirjoja.
Nälkää ja rakkautta
Nälkää ja rakkautta on Maarit Hurmerinnan 16. albumi. Se julkaistiin vuonna 2006.
Akseli Kokkonen
Akseli Ensio Kokkonen (ent. "Pumpanen" ; s. 27. helmikuuta 1984 Oslo, Norja) on norjalaissuomalainen, Suomea ja Norjaa edustanut uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Nuorten maailmanmestaruuskilpailuista Kokkosella on kaksi maailmanmestaruutta joukkuemäestä vuosilta 2001 ja 2002. Normaalimäen kilpailussa hän sijoittui viidenneksi vuonna 2002.
Mäkihypyn maailmancupissa Kokkonen osallistui Suomen joukkueessa 46 kilpailuun ja sijoittui viisi kertaa henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenen parhaan joukkoon. Paras sijoitus on viides sija Kuusamosta marraskuussa 2003. Kaudella 2003–2004 hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa sijalle 19. Kesällä 2003 hän sijoittui mäkihypyn kesä-GP:ssä toiseksi.
Suomen-mestaruuskilpailuissa hän on voittanut hopeaa suurmäestä vuonna 2004 ja pronssia normaalimäestä vuonna 2003. Lokakuussa 2009 hän voitti Norjan mestaruuden muovimäessä.
Kokkonen muutti kesällä 2007 Norjaan ja haki Norjan kansallisuutta. Keväällä 2009 hänet valittiin kaudeksi 2009–2010 Norjan Continental Cup -maajoukkueeseen. Kokkonen kilpaili joulukuussa 2009 maailmancupissa Lillehammerin osakilpailussa Norjan kansallisessa ryhmässä ja tammikuussa 2010 Sapporossa.
Kokkonen on Miss Suomeksi 2010 valitun Viivi Pumpasen serkku.
Tom Kane
Tom Kane (oikealta nimeltään Thomas Kane Roberts, s. 15. huhtikuuta 1962 Overland Park, Kansas) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Kansasissa syntynyt Kane on toiminut ääninäyttelijänä 15-vuotiaasta lähtien, jolloin hän teki äänirooleja Kansasin mainos- ja radiomainoksiin. Eräässä mainostoimistossa Kanea luultiin ammattilaisääninäyttelijäksi, jonne hän oli hakenut töitä. Kanen isä vei hänet aluksi autolla paikalle, jolloin työnantajat olettivat Kanen isän olevan heidän palkkaamansa työntekijä, kunnes Kanen isä osoitti poikaansa. Myöhemmin päästyään urallaan eteenpäin työskentelemään Los Angelesiin, Kane on tehnyt useimmiten 10-tuntisia työpäiviä.
Animaatioissa Kane on toiminut 1990-luvulta asti. Hänen tunnettuihin äänirooleihinsa kuuluvat muun muassa Darwin, professori Utonium, Yoda ja Apinanyrkki, sekä herra Herriman. Kane toimi myös vuonna 2008 ikääntyneen Rautamiehen äänenä elokuvassa . Lisäksi hän oli myös Magneton äänenä animaatiosarjassa "Wolverine and the X-Men" vuosina 2008–2009. Kane toimi pääroolissa tietokoneanimaatiosarjassa, joka oli jatkoa samannimiselle elokuvalle . Molemmissa tuotannoissa hän toimi Yodan äänenä, sekä kertojan roolissa, josta Kane sai erityisesti kritiikkiä faneilta.
Kane on tehnyt myös useita äänirooleja videopeleihin, joista suurin osa on ollut Tähtien sota aiheisia pelejä. Kanella oli rooli myös Final Fantasy XII -pelissä, sekä issa, jossa hän toimi komisario James Gordonin äänenä.
Hän toimi kertojaäänenä Jimilläkin esitetyssä dokumenttisarjassa The Final Report.
Kane on tehnyt myös mainosjuontoja trailereihin vuodesta 1988 lähtien. Hän teki muun muassa trailerijuonnon WALL•E elokuvalle, jonka äänityksessä Kane joutui tekemään seitsemän eri versiota.
RedOctane
RedOctane on yhdysvaltalainen videopeliyhtiö. Se tunnetaan parhaiten "Guitar Hero" -pelisarjastaan. Vuonna 2006 Activision osti RedOctanen tytäryhtiökseen.
Veljekset Kai Huang ja Charles Huang perustivat RedOctanen vuonna 1999. Saman vuoden elokuussa he aloittivat
toiminnan maailman ensimmäisenä online-videopelivuokrauspalveluna. He tulisivat myöhemmin tunnetuksi tanssiohjainten ja muiden videopeliohjainten suunnittelusta ja valmistuksesta.
Kesäkuussa 2005 RedOctane laajentui julkaisemaan videopelejä. Heidän ensimmäinen kustannettu nimikkeensä oli PlayStation 2 -versio tanssipelistä "In The Groove". Roxor Gamesin suunnittelema "In The Groove" oli vakiintunut pelihalleihin.
Tämän jälkeen RedOctane muodosti tiimin Harmonixin kanssa julkaistakseen "Guitar Hero" -kitarapelin PlayStation 2:lle marraskuussa 2005. Musiikkipeli osoittautui heti erittäin suosituksi. Se sisälsi yli 30 lisensoitua kitaraohjaimella soitettavaa kappaletta. Fanit ja kriitikot ottivat pelin vastaan hyvin, mistä seurasi onnistunut jatko-osa vuonna 2006 PlayStation 2:lle ja Xbox 360:lle.
Toukokuussa 2006 videopelijulkaisija Activision julkisti aikeensa ostaa RedOctane. Kauppa viimeisteltiin 6. kesäkuuta 2006. Activision maksoi RedOctanesta 99,9 miljoonaa dollaria käteisenä sekä osakkeita.
http://www.redoctane.com
Thomas Keneally
Thomas "Tom" Michael Keneally (s. 7. toukokuuta 1935 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1983 Order of Australian ritarikunnan arvonimi Officer (AO).
Keneally on valmistunut St Patrick's Collegesta ja opiskellut myöhemmin St Patrick's Seminaryssa. Alun perin hänestä oli määrä tulla katolinen pappi mutta hän jätti seminaarin kesken. Hän pääsi opettajantyöhön Sydneyiin ja luennoi Uuden Englannin yliopistossa vuosina 1968–1970.
Keneallyn tunnetuin romaani on vuonna 1982 ilmestynyt "Schindler's Ark" (myöhemmin julkaistu nimellä "Schindler's List", suomeksi "Schindlerin lista", suom. Kaija Kauppi, Gummerus, 1984), josta hän sai vuonna 1982 Booker-palkinnon. Teoksesta on tehty myös elokuva "Schindlerin lista" (1993), joka toi ohjaaja Steven Spielbergille hänen ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Keneallyn muita palkittuja teoksia ovat "Bring Larks and Heroes" ja "Three Cheers for the Paraclete" (Miles Franklin Award).
Kotimaassaan Australiassa hän on herättänyt keskustelua 2005 julkaistulla teoksella "The Commonwealth of Thieves", jossa hän historiallisiin tosiasioihin perustuen valottaa Sydneyn syntymistä tavalla, josta kaikki hänen maanmiehensä eivät ole olleet tietoisia, saatikka yksimielisiä.
Keneally kuuluu järjestöön, joka kannattaa Australian muuttamista tasavallaksi.
Gebardi
Gebardi on suomalainen seitsenmiehinen bilebändi / cover-yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1998 Turussa. Vuonna 2009 yhtyeen omakustannealbumi nousi listaykköseksi.
Gebardi sai alkunsa "Sokerihumala"-nimisestä Visa Luttisen pop/rock-biisejä esittäneestä bändistä. .
Virallisesti Gebardi sai alkunsa, kun joulukuussa 1998 bändi pisti ensimmäistä kertaa ylleen teettämänsä leopardikuvioiset takit. Ensimmäinen keikka oli alkukuusta Turussa lääkefirman pikkujouluissa ja ensimmäinen julkinen esiintyminen viikko-pari tämän jälkeen helsinkiläisen ravintolan Bottan yötansseissa.
Alkuperäinen viisikon kokoonpano oli: Visa Luttinen - laulu, Pasi Kallio - basso & taustalaulu, Matti Lehtinen - rummut, Mika Lahnajoki - kitara & taustalaulu, Jiri Kuronen - koskettimet & taustalaulu.
Yhtye on esiintynyt leopardikuvioisissa asuissa sen vuoksi, että juhlivalle yleisölle ne saattavat jäädä paremmin mieleen kuin esiintyvän yhtyeen nimi.
Kirjoitusasusta: "Alun perin olimmekin Gepardi kovalla peellä, eli oikeinkirjoitettuna, mutta kun toimeennuimme vihdoin nettisivujen tekoon, totesimme, että gepardi.com -domain oli jo varattu (eikä siihen aikaan saanut erinäisistä syistä .fi -päätettä). Bändin toiminta oli kuitenkin sen verran alkutekijöissään, että kirjoitusasun vaihtaminen ei tuntunut dramaattiselta. Onhan bardissa sanaleikkiä, eikä toisaalta sekään haitannut, että sellaisetkin bändit kuin The Beatles ja Hurriganes ovat tahallaan kirjoittaneet nimensä väärin."
Jo vähän ennen Gebardi-nimen syntyä oli bändissä vieraillut Lahnajoen tuttavuus, saksofonisti Veli-Pekka Haanmäki, joka kesään 1999 mennessä oli vakiinnuttanut paikkansa kokoonpanossa. Kitaristi Lahnajoki lähti laulavan näyttelijän Pertti Koivulan taustabändiin, ja 1999 kesän 11 päivän Finnjet-kiinnityksellä nähtiin viisikko Luttinen-Kallio-Lehtinen-Kuronen-Haanmäki, jossa Luttinen soitti kitaraa. Heti pian tämän jälkeen kitaristiksi tuli Pasi Könönen.
2001 Viking Cinderellalla Gebardin kanssa lavalle astui silloin La Stradan riveissä tuurannut Erno Tiittanen trumpettinsa kera. Tästä lisäyksestä vuoden 2002 aikana Gebardi kasvoi pikkuhiljaa seitsikoksi - ja aisapari Nat Newborn - Ernio Arricone sai lähtölaukauksensa.
Kosketinsoittaja Jiri Kurosen tilalle loppuvuodesta 2003 riveihin pestautui siihen aikaan Bumtsibum -ohjelmasta tunnettu Tuomas "Tumppu" Kesälä, joka oli jo muutamaan otteeseen hänkin tuurannut Gebardissa. Kesälä oli Basisti-Pasin läheinen opiskelukaveri Sibelius-Akatemian musiikkikasvatusosastolta.
2007 Erno Tiittanen erosi yhtyeestä. Tilalle astui "kahdeksas gebardi" Pasi "Piiska" Piispanen, pianisti, laulaja ja trumpetisti.
Yhtye on julkaissut yhden albumin, "Sisäinen eläin", joka nousi vuonna 2009 Suomen virallisen listan ykkössijalle. Sisäisellä eläimellä soittaa erityinen 15-henkinen kokoonpano, minkä takia yhtyeen nimi oli poikkeuksellisesti Gebardi XXL.
Haffner-serenadi
D-duuri-serenadi (KV 250), lisänimeltään Haffner-serenadi, on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kahdeksanosainen serenadi häälahjaksi tukijalleen Sigmund Haffnerille, joka oli juuri perinyt jättiomaisuuden. Serenadin soitinkokoonpanoon kuuluu sooloviulu (osissa 2–4), kaksi huilua, oboeta, fagottia, käyrätorvea ja trumpettia, sekä pieni jousiorkesteri. Tämä oli ensimmäinen Haffnerien perheelle sävelletyistä serenadeista.
Kerrotaan, että kun serenadi ensiesitettiin vuonna 1776 , tulivat soittajat yksitellen hääpaikalle soittaen jonkinlaista pientä alkusoittoa serenadille. Kun kaikki soittajat olivat vihdoin paikalla, alkoi oikea serenadi soimaan juhlistaen Haffnerin häitä.
Myös Mozartin tunnetuimpiin sinfonioihin kuuluu Sinfonia nr. 35, "Haffner", joka on niin ikään nimetty saman suvun mukaan.
Maccabi Tel Aviv
Maccabi Tel Aviv on urheiluseura Tel Avivin kaupungista Israelista. Seuran toimintaan kuuluu useita urheilulajeja, kuten jalkapallo, koripallo, judo, uinti sekä käsipallo.
Maccabi Tel Aviv pelaa kaudella 2015–2016 Mestarien Liigaa, ja aloittaa lohkosta G.
Kirsti Lagerspetz
Kirsti Maria Johanne Lagerspetz (o.s. "Ahlman", 18. heinäkuuta 1932 Helsinki – 1. tammikuuta 2001 Turku) oli Turun yliopiston psykologian professori. Hän oli kansainvälisesti arvostettu aggression tutkija. Kirsti Lagerspetzin teoksia ovat muun muassa "Aggressio" (1977) ja "Naisten aggressio" (1998). Hän kirjoitti myös kolme lasten- ja nuortenkirjaa ja suomensi kaksi.
Lagerspetz valmistui ylioppilaaksi vuonna 1950, filosofian kandidaatiksi vuonna 1955 ja lisensiaatiksi vuonna 1962 Helsingin yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1964. Lisäksi hän teki opinto- ja esitelmämatkoja moniin Euroopan maahan sekä Yhdysvaltoihin ja Japaniin.
Lagerspetz toimi Turun yliopiston assistenttina vuodet 1957–1962, valtion humanistisen toimikunnan tutkimusassistenttina 1962–1969, Åbo Akademin psykologian vt. professorina 1969–1972 ja varsinaisena professorina 1972–1985 ja Turun yliopiston psykologian professorina vuosina 1985–1995. Lisäksi hän toimi vierailevana professorina Rockefeller-yliopistossa New Yorkissa vuonna 1977 ja Lakehead-yliopistossa Kanadassa vuonna 1989. Suomen Akatemian tutkijaprofessorina hän toimi vuosina 1980–1983. Lagerspetz oli myös presidentin valitsijamiehenä 1982 ja 1988.
Vuonna 1978 Lagerspetz sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon ja oli vuonna 1984 Vuoden professori.
Kirsti Lagerspetzin isä oli filosofi Erik Ahlman. Hänen puolisonsa oli eläintieteilijä, professori Kari Lagerspetz. Kirsti ja Kari Lagerspetzin poikia ovat professori Eerik Lagerspetz ja pianisti Juhani Lagerspetz.
Kari Lagerspetz
Kari Yrjö Henrik Lagerspetz (6. syyskuuta 1931 Helsinki – 17. tammikuuta 2012 Turku) oli suomalainen filosofian tohtori, Turun yliopiston fysiologisen eläintieteen emeritusprofessori. Hänen puolisonsa oli psykologian professori Kirsti Lagerspetz, ja heidän poikiaan ovat pianisti Juhani Lagerspetz ja professorit Eerik Lagerspetz, Mikko Lagerspetz ja Olli Lagerspetz.
Lagerspetz kirjoitti ylioppilaaksi 1948, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1954, maisteriksi 1955, lisensiaatiksi 1958 ja väitteli tohtoriksi Turun yliopistossa 1960. Lisäksi hän teki opinto- ja kokousmatkoja useaan Euroopan maahan sekä Intiaan ja Yhdysvaltoihin.
Lagerspetz toimi Helsingin yliopiston eläintieteen laitoksen ylimääräisenä assistenttina 1953, Turun yliopiston eläintieteen laitoksen assistenttina 1954–1962, eläinfysiologian dosenttina 1960–1964 ja eläintieteen professorina 1964–1994. Vuodet 1976–1979 hän oli Suomen akatemian tutkijaprofessorina ja vuonna 1977 Rockefeller-yliopiston (New York) vierailevana professorina.
Juha Salmu
__notoc__
Juha Salmu (s. 24. huhtikuuta 1978 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi viimeksi puolustajana Mestis-seura Sportissa.
Salmu pelasi junioriuransa Kärppien juniorijoukkueissa. Kaudeksi 1999–2000 Salmu siirtyi Suomi-sarjassa pelaaneeseen Kiekko-Ouluun, jossa pelasi yhden kauden. Tämän jälkeen hän siirtyi sarjaporrasta korkeammalle Mestiksen Hermekseen, jossa viihtyi kaksi kautta. Kesällä 2002 Salmu solmi sopimuksen ruotsalaiseen Nybro IF:ään, joka oli noussut Allsvenskaniin.
Ruotsista Salmu palasi vuonna 2003 Mestikseen ja Sportiin, jossa pelasi kauden. Kaudeksi 2004–2005 Salmu siirtyi Sportista Jukureihin. Kaudella 2005–2006 Salmu teki debyyttinsä SM-liigassa, kun JYP hankki hänet Jukureista. Liigajoukkuetta Salmu ehti edustaa kolme kautta, kunnes keväällä 2008 siirtyi takaisin Mestikseen ja Sportiin.
Villit Marjaset
Villit Marjaset () on yhdysvaltalainen Daytime Emmy -ehdokkuuden saanut animaatiosarja, jonka loivat Gabor Csupo, Arlene Klasky ja Steve Pepoon. Sarjan tuotti Klasky Csupo ja Nickelodeon Network Nickelodeon-kanavalle, jossa se esiintyi ensi kerran vuonna 1998. Se kesti yhteensä 91 jakson verran ja sai päätöksensä vuonna 2004. Tämän aikana sarja sai yhteensä kuusi ehdokkuutta ja voitti neljä palkintoa.
Sarjasta tuotettiin myös Villit Marjaset – elokuva vuonna 2002.
Sarjassa keskitytään nuoren 12-vuotiaan Eliza-nimisen tytön elämään, kun hänen perheensä Villit Marjaset tekevät tv-sarjaa villistä luonnosta. He matkustavat ympäri maailmaa etsiäkseen harvinaisia eläimiä, joita he kuvaisivat sarjaansa. Perheen nuorimmalla Elizalla on erityinen kyky puhua eläimille ja seikkailujen aikana hän joutuu usein auttamaan simpanssi ystävänsä Darwinin kanssa muiden eläimien ongelmia, joita hän kohtaa viidakoissa.
Kuutamosonaatti (elokuva)
Kuutamosonaatti on vuonna 1988 valmistunut suomalainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Olli Soinio. Elokuva voitti kaksi Jussi-palkintoa vuonna 1989: Kari Sorvali parhaasta miespääosasta ja Matti Kuortti ja Paul Jyrälä parhaasta äänityksestä. Elokuva oli myös ehdolla parhaaksi elokuvaksi vuoden 1990 International Fantasy Film Award -elokuvajuhlilla.
Elokuvalle valmistui vuonna 1991 jatko-osa "Kadunlakaisijat", joka on myös Soinion ohjaama ja käsikirjoittama.
Liiasta julkisuudesta ja muotibisneksen pyörteistä ahdistunut huippumalli Anni Stark (Tiina Björkman) päättää matkustaa Lapin syrjäiselle hiihtomajalle etsimään mielenrauhaa. Annin kaipaama hermoloma jää vain haaveeksi, kun lähistöllä asusteleva omalaatuinen Kyyrölän perhe alkaa määrätietoisesti ahdistella häntä. Onneksi Annin veli Johannes saapuu hätiin, joten Annin ei tarvitse yksin taistella Arvo Kyyrölän seksuaalista intohimoa vastaan. Johanneksen elektroniikkataidoista tulee lopussa olemaan hyötyä.
Omituiseen ja hieman pelottavaan Kyyrölän perheeseen kuuluvat hurmoshenkinen uskovainen Äitee ja hänen poikansa Arvo ja Sulo. Arvo kasvaa vapaana äitinsä kanssa, mutta heikolahjainen Sulo on lukittuna perunakellariin. Äitee ei säästele vitsaa kasvattaessaan Arvoa.
Arvolla on voimakas sukupuolivietti, ja hän, konerasvainen ja pontikanhajuinen mies, on mieltynyt kauniisiin julkkisnaisiin. Hänellä on ferrari (Massey-Ferguson 65), johon istuttuaan hän on parhaimmillaan (pahimmillaan). Hän palvoo tätä ferrariksi kutsumaansa punaista traktoriaan.
Sulo on luku- ja lähes puhetaidoton, fyysisesti erittäin vahva mutta hellä jättiläinen. Hän tulee paremmin toimeen susien ja koirien kanssa, ja sudet ja koirat pitävät hänestä ja hän niistä. Sulo ei siedä kenenkään häiritsevän näitä eläimiä. 
Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin tutkijat Aapo Jumppanen ja Timo Suutari ovat käsitelleet elokuvaa Maaseudun uusi aika -lehdessä vuonna 2013 julkaistussa artikkelissaan "Pelon ja toiseuden maaseutu – Maaseudun toiseuden rakentuminen Kuutamosonaatti-elokuvassa". Heidän mukaansa elokuvassa "kulminoituu se kaupungistumiseen liittyvä kulttuurinen murros, joka teki mahdolliseksi kuvata maaseutua myös vieraana ja kauhistuttavana toiseutena".
Alexander Mahone
Alexander ”Alex” Mahone on fiktiivinen hahmo televisiosarjassa "Pako". Häntä näyttelee William Fichtner.
Mahone on FBI:n erikoisagentti, joka toisella tuotantokaudella tutkii, miten vangit pääsivät karkaamaan Fox Riverin vankilasta. Hän yrittää saada karkulaisia kiinni keinolla millä hyvänsä.
Mahone liittyi armeijaan 18-vuotiaana. Hän nousi armeijan arvoasteikolla jatkuvasti ylemmäs.
Armeijan jälkeen Mahone ryhtyi FBI:n agentiksi. Hänen maineensa kasvoi sitä mukaa, kun hän pidätti rikollisia toisensa jälkeen. Otettuaan työkseen Oscar Shalesin tapauksen hän sai negatiivista huomiota. Shalesin jahtaaminen tuotti hänelle hermoromahduksia ja hän alkoi syödä pillereitä hermostuneisuuteensa. Myöhemmin hän tuli pillereihin riippuvaiseksi. Hän ei koskaan virallisesti napannut karkulaista, vaan luotti omankädenoikeuteen ja murhasi Shalesin sekä hautasi tämän takapihalleen. Syytteitä ei koskaan nostettu.
Mahonella on ex-vaimo Pamela Mahone ja nuori poika Cameron Mahone.
Mahonen seuraava tehtävä oli napata ”Fox Riverin kahdeksikko”. Hän pääsi karkureiden jäljille suunnitelmallisesti ja tappoi kiinni saamansa karkurit kylmäverisesti yksi toisensa jälkeen. Avukseen Mahone värväsi Fox Riverin entisen vanginvartijan, Brad Bellickin. Hän kuitenkin epäonnistui Michael Scofieldin, Lincoln Burrowsin, Fernando Sucren, Theodore Bagwellin ja Benjamin Miles Franklinin nappaamisessa.
Kolmannella tuotantokaudella Mahone kärsi tuomiotaan lavastetusta huumausainerikoksesta pahamaineisessa Sonan vankilassa, Panamassa. Michael oli piilottanut huumeita Mahonen veneeseen. Myöhemmin hän pakenee Sonasta Michaelin ja kahden muun vangin kanssa.
Neljännellä tuotantokaudella Mahone toimii Michaelin ja muiden ex-vankien kanssa yhteistyössä yrittäen kaataa ”Yhtiön”. Hänen poikansa Cameron kuolee neljännellä kaudella. Mahone tappaa poikansa murhanneen ”Yhtiön” agentin Wyattin kidutettuaan tätä ensin.
Patrice Chéreau
Patrice Chéreau (2. marraskuuta 1944 – 7. lokakuuta 2013 Pariisi) oli ranskalainen elokuvan, teatterin ja oopperan parissa uraa luonut ohjaaja. Taidemaalariperheen kuopuksena pientä Patricea vietiin jo varhain näyttelyihin. Hän tutustui teatterin tekemiseen jo kouluaikanaan, mutta ennen lopullista alalle siirtymistään hän opiskeli klassista kirjallisuutta ja saksaa.
Elokuvaa Chéreau alkoi ahkerasti seurata jo koulupoikana Ranskan elokuva-arkistossa ("La Cinémathèque française"). Orson Welles ja saksalainen ekspressionismi olivat hänen ensimmäiset suuret vaikuttajansa. Chéreau myös näytteli elokuvissa, kuten Andrzej Wajdan elokuvassa "Danton", jossa hän esitti Camille Desmoulinsia.
Tim Curry
Timothy James "Tim" Curry (s. 19. huhtikuuta 1946, Grappenhall, Cheshire) on englantilainen Daytime Emmy -palkittu näyttelijä. Lisäksi hän on toiminut myös laulajana ja säveltäjänä.
Uransa 1960-luvun lopulla aloittanut Curry tunnetaan kenties parhaiten roolistaan tohtori Frank-N-Furterina The Rocky Horror Show -musikaalissa, jota esitettiin Lontoossa vuonna 1973 sekä Los Angelesissa ja Broadwaylla vuosina 1974 ja 1975, sekä tätä teatterituotantoa seuranneessa elokuvassa "The Rocky Horror Picture Show" vuodelta 1975. Hän ei ole aina kovinkaan innokkaasti puhunut haastatteluissa ko. roolista sen leimaavuuden vuoksi, mutta on sanonut monesti olevansa silti hyvin ylpeä roolistaan ja koko elokuvasta. Tämän roolinsa myötä Curry onkin esiintynyt lukuisissa tv-sarjoissa ja elokuvissa kuten "Life of Shakespeare", "Lexx", "Saturday Night Live","Cluedo", "Wiseguy", "Will & Grace", "Se", "Legenda", "Monk", "Scary Movie 2", "Congo", "Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa", "Kolme muskettisoturia", ja "Punaisen lokakuun metsästys". Yleensä hän onkin esittänyt rikollista, myös ääninäyttelijänä animaatioissa kuten "Varjoankka", "Loonatics Unleashed", "Scooby-Doo ja noidan haamu", "Batman of the Future" ja "Karvinen 2".
Curry on tehnyt myös ääni- ja näyttelijäntöitä videopeleissä, joissa hänen tunnetuin roolinsa on Gabriel Knightin äänirooli samannimisen seikkailupelisarjan ensimmäisessä ja kolmannessa osassa. Ridley Scottin elokuvassa "Legenda" Curry on maskeerattu Lord of Darknessina lähes tunnistamattomaksi.
Curry esiintyi myös laulajana 1970- ja 1980-luvulla ja hänen ensimmäinen albuminsa "Read My Lips" julkaistiin vuonna 1978.
Curry on myös esiintynyt teatterin lavalla mm. Broadwaylla, ja hän on Royal Shakespeare Companyn jäsen.
Lapsena Tim Curry lauloi kuorossa ja oli taitava poikasopraano. Curryn isä James Curry oli metodistipastori. Hänen kuoltuaan keuhkokuumeeseen Tim Curryn ollessa 12-vuotias Curryn äiti Patricia lähetti hänet sisäoppilaitokseen muun perheen muuttaessa Lontooseen. Curryn äiti menehtyi syöpään vuonna 1999. Currylla oli myös vanhempi sisko Judy, joka kuoli aivokasvaimeen vuonna 2002. Tim Curry ei ole koskaan ollut naimisissa eikä hänellä ole lapsia. Nykyään hän asuu yksin Los Angelesissa. 
Curry sai vuonna 2012 vakavan aivoinfarktin, minkä vuoksi hän joutuu käyttämään pyörätuolia tukenaan.
Tunkio
Tunkio on avokomposti. Karjaeläinten lanta ja kuivikkeet koottiin 1600-luvulla syksyisin lounais-Suomen puulattianavetoista tunkioksi. Tunkioihin on tyhjennetty usein myös huusien alustat, jotka sijaitsivat lähellä tunkiota. Lanta kasattiin tunkioon kerroksittain sekoitettuna kuivikkeeseen (esimerkiksi hakoihin tai olkiin), jolloin se kompostoitui paremmin. Nykyajan navetoissa käytetään tunkioiden sijasta lietelantajärjestelmiä. 1800-luvun kaupunkien jätehuollossa tunkio sijaitsi pihan perällä ja sinne koottiin kotitalousjätteet. Tunkioille kerääntyy usein rottia, joita kutsutaan nimellä tunkiorotta.
Alien vs. Predator
Alien vs. Predator on Alien- ja Predator-elokuvasarjoihin perustuvaa sarja, josta on julkaistu muun muassa elokuvia, videopelejä ja sarjakuvia.
Michael Keaton
Michael John Douglas, taiteilijanimeltään Michael Keaton, (s. 5. syyskuuta 1951 Coraopolis, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa elokuvista "Yövuoro" (1982) ja "Beetlejuice" (1988) sekä Batmanin roolissa Tim Burtonin ohjaamissa elokuvissa "Batman" (1989) ja "Batman – paluu" (1992). Vuonna 2014 hän näytteli elokuvassa "Birdman", josta hän sai muun muassa parhaan miespääosan Golden Globen. Hän oli ehdolla myös parhaan miespääosan Oscar-palkintoon. Vuonna 2016 Keaton sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Keaton syntyi seitsenlapsiseen skotilantilais-irlantilaiseen perheeseen. Hänen isänsä George A. Douglas työskenteli maa- ja vesirakennusinsinöörinä ja maanmittaajana, ja hänen äitinsä Leona Elizabeth oli kotiäiti. Keaton kävi Pennsylvaniassa Montour High Schoolia ja myöhemmin opiskeli kaksi vuotta puheen pitämistä Kentin osavaltionyliopistossa, kunnes jätti opiskelut kesken muuttaakseen Pittsburghiin.
Funikulaari
Funikulaari eli kiskoköysirata on jyrkillä rinteillä käytettävä kuljetusrata. Funikulaarit kulkevat omilla reiteillään, joita on usein matkailukohteissa, mutta myös muun muassa kaivoksissa. Henkilöliikenteen funikulaareja on toiminnassa noin 290. Lisäksi funikulaareja on ollut henkilöliikennekäytössä noin 160 sittemmin suljetulla radalla. Henkilöliikenteen lisäksi funikulaareja on muun muassa teollisuuskäytössä.
Määritelmällisesti funikulaari on kalteva rata, jossa kulkee kiskoilla omilla pyörillään vaunuja, joiden vetovoimalähteenä on yläaseman kautta kulkeva vetokaapeli. Lyhyitä vinohissejä, joita on muun muassa metroasemilla, pidetään hisseinä eikä funikulaareina.
Maailman jyrkin funikulaari sijaitsee Australian Katoobma Scenic Worldissa, nimeltään Scenic Railway ja sen kaltevuus on 52 astetta.
Muun muassa seuraavat nykyisistä funikulaareista toimivat vesipainolastilla:
Suomessa funikulaareja on tehty, jotta uittotukit saataisiin voimalaitosten ohi. Useimmilla Oulujoen voimalaitoksilla on yhä jäänteet tukinkuljetusfunikulaareista. Myös suomalaisiin kaivoksiin on rakennettu funikulaareja. Kolin rataa on toisinaan kutsuttu funikulaariksi, mutta se on rakenteensa perusteella vinohissi, vaikka kulkeekin poikkeuksellisesti ulkona.
Turun Kakolanmäelle on suunniteltu funikulaaria, jolle on annettu nimi Fölikulaari.
Gerda Wrede
Gerda Helena Wrede-Paisscheff , (26. marraskuuta 1896 Piikkiö – 17. marraskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen vapaaherratar ja teatterivaikuttaja. Hän toimi muun muassa Svenska Teaternin oppilaskoulun rehtorina Helsingissä.
Wrede opiskeli Svenska Teaternissa vuosina 1914–1916, jossa hän myös näytteli vuodet 1916–1921 sekä 1927–1928. Wrede matkusti Saksaan 1920-luvun lopussa opiskellen aluksi puhepedagogiikkaa Weimarissa. Vuodet 1930–1931 hän vietti Berliinissä Deutsches Theaterin näyttelijäkoulussa, jonka jälkeen Nicken Rönngren pyysi Wreden Svenska Teaternin oppilaskoulun virkaatekeväksi johtajaksi. Vuonna 1941 hänet valittiin rehtorin virkaan, jota tehtävää Wrede hoiti vuoteen 1966 saakka. Vuodet 1932–1956 hän toimi myös ohjaajana sekä 1954–1959 teatterin apulaisjohtajana Runar Schaumanin alaisuudessa. Wrede vieraili ohjaajana myös Ruotsissa, sekä opetti lausuntaa Helsingin yliopistossa.
Wredelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1954.
Gerda Wrede kuului vapaaherraliseen Wrede af Elimän sukuun. Hänen isänsä oli vapaaherra Otto Reinhold Werner Wrede af Elimä. Wrede avioitui Porissa vuonna 1929 Viipurista lähtöisin olleen majuri Waldemar Paischeffin kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä, joista Chris Paischeff esiintyi muutamassa elokuvaroolissa 1950- ja 1960-luvuilla.
Mtatsmindan pantheon
Mtatsmindan kirjailijoiden ja julkisuuden henkilöiden pantheon () on nekropoli Georgian pääkaupungissa Tbilisissä. Se sijaitsee kaupungin keskustan länsipuolella nousevan Mtatsminda-vuoren (”pyhä vuori”) rinteellä 1850-luvulla rakennetun Mamadavitin kirkon alla. Pantheoniin on haudattu lukuisia georgialaisia kuuluisuuksia, kirjailijoita ja taiteilijoita. Heistä merkittävimpiin kuuluvat muiden muassa kirjailijat Ilia Tšavtšavadze ja Galaktion Tabidze, ohjaaja Kote Mardžanišvili, taidemaalari Lado Gudiašvili, historioitsija Simon Džanašia, presidentti Zviad Gamsakhurdia ja niin edelleen.
Ensimmäiset paikalle haudatut kuuluisuudet olivat venäläinen kirjailija Aleksandr Gribojedov (1795–1829) ja hänen georgialainen vaimonsa Nino Tšavtšavadze (1812–1857). Pantheon avattiin virallisesti vuonna 1929 Gribojedovin Iranissa tapahtuneen traagisen kuoleman satavuotismuistopäivänä. Tämän jälkeen paikalle on haudattu lukuisia ansioituneita georgialaisia. Pantheonia hallinnoi Tbilisin kunta.
Paul Nihill
Vincent Paul Nihill (s. 5. syyskuuta 1939 Colchester, Essex, Englanti) on brittiläinen entinen kilpakävelijä, jonka matkana olivat sekä 20 kilometriä että 50 kilometriä.
Paul Nihill saavutti Tokion olympialaisissa 1964 hopeaa 50 kilometrin kävelyssä. Hän osallistui myös seuraaviin olympialaisiin, jossa hän kärsi korkeasta ilmanalasta ja joutui keskeyttämään runsaat viisi kilometriä ennen maalia.
Nihill voitti vuonna 1969 EM-kultaa Ateenassa 20 kilometrillä. Vuonna 1971 hän saavutti EM-pronssia Helsingissä samalla matkalla. Vuoden 1972 Münchenin olympialaisissa hänen saldonsa oli kuudes sija 20 kilometrillä ja yhdeksäs 50 kilometrillä. Paul Nihill osallistui vielä vuoden 1976 olympialaisiin ennen lopettamistaan seuraavana vuonna.
Flegyas
Flegyas () oli kreikkalaisessa mytologiassa lapiittien kuningas ja Areen ja Khrysen poika. Hän oli Iksionin ja Koroniksen isä ja siten flegyanilaisten, boiotialaisen kansanheimon myyttinen kantaisä.
Hänen tyttärensä Koronis oli Apollonin rakastettu, ja tuli raskaaksi tälle. Koronis kuitenkin ihastui Iskhykseen ja makasi tämän kanssa, minkä Apollonin häntä vartioimaan asettanut korppi ilmoitti jumalalle. Raivostunut Apollon surmasi Koroniin polttamalla rovoilla, mutta pelasti lapsen, Asklepioksen, liekeistä. Joidenkin lähteiden mukaan surmatyön teki Apollonin sisar Artemis ja lapsen pelasti Hermes. Tästä suuttuneena Flegyas poltti Apollonin temppelin, josta rangaistuksena Apollon surmasi hänet.
Toisen version mukaan Flegyas olisi ollut tyranni, joka itse olisi maannut tyttärensä ja siten saanut Apollonin vihan yllensä.
Apollodoros antaa vielä kokonaan erilaisen kuolinsyyn Flegyaalle, jonka mukaan Lykos ja Nykteus olisivat surmanneet hänet.
Flegyas kuvataan useassa eri lähteessä manalassa. Vergilius kuvaa hänet varoittavana esimerkkinä jumalia kunnioittamattoman ihmisen kohtalosta. Statius kertoo tämän olevan nälissään valtavien kivenjärkäleiden puristuksissa, ja Megairan kiduttavan tätä juhla-aterialla. Dante puolestaan kuvaa Flegyaan toimivan lautturina viidennen pyörön rajana toimivalla Styks-virralla, jonka yli hän vie Vergiliuksen ja Danten.
Paholaisen asianajaja (vuoden 2007 elokuva)
Paholaisen asianajaja () on ranskalainen dokumenttielokuva, joka käsittelee asianajaja Jacques Vergèsiä. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Barbet Schroeder, ja se ilmestyi vuonna 2007.
Heinähiipijä
Heinähiipijä ("Heteropterus morpheus") on värikäs paksupääperhoslaji.
Heinähiipijän siipien kärkiväli on 28–36 mm. Siipien yläpinta näkyy harvemmin. Niissä tasaisen tummanruskean värin rikkoo vain etusiiven kärkiosassa muutama epäsäännöllinen kellertävänvalkoinen laikku. Etusiipien alapinnat ovat tummanruskeat, mutta takasiipien alapinnalla on oranssinkeltaisella pohjalla hopeanvaaleita soikioita, joiden reunat ovat tumman punaruskeat, antaen hiukan pitsimäisen vaikutelman.
Toukka on vaalean sinertävä, lähes karvaton. Sen pää on vaaleanpunainen ja kyljessä ohut valkea juova.
Heinähiipijää tavataan Keski-Euroopassa Pyreneiltä ja Italiasta itäiseen Keski-Eurooppaan, Baltiaan ja Balkanille sekä edelleen idässä Kaukasukselle, Pohjois-Kiinaan ja Koreaan. Läntisessä Euroopassa on laaja Etelä-Saksasta Ranskaan ulottuva alue, jolta perhonen puuttuu. Pohjoismaista on vain muutama yksittäishavainto Tanskasta sekä Etelä-Ruotsista ja -Suomesta. Lähimpänä Suomea vakituisia esiintymiä on Virossa ja Pietarin seudulla. Suomesta perhonen on tavattu kahdesti: Espoosta 26. kesäkuuta 1937 sekä jostain päin Etelä-Karjalaa 18. kesäkuuta 2013. Lentoaika on kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Heinähiipijä elää kosteissa heinikoissa kuten rantaniityillä ja metsäaukioilla. Perhoset lentävät matalalla kasvillisuuden yläpuolella omituiseen tapaan pomppivaa lentoa.
Naaras munii munat yksitellen tai pareittain ravintokasvien lehtien tyville. Munat kuoriutuvat noin viikon kuluttua ja toukat kasvavat hitaasti talvehtien silkkirihmalla yhteensidotun lehden välissä. Toukat ovat täysikasvuisia seuraavan vuoden kesäkuussa. Kotelovaihe kestää kahdesta kolmeen viikkoa.
Toukan ravintokasveja ovat viitakastikka ("Calamagrostis canescens"), varjolehtoluste ("Brachypodium sylvaticum"), siniheinä ("Molinia caerulea") ja järviruoko ("Phragmites australis").
Ahmed Tibi
Ahmed Tibi (, , s. 19. joulukuuta 1958) on israelilainen lääkäri, arabipoliitikko ja knessetin varapuhemies. Hän edustaa Ta'al-puoluetta.
Ennen vuoden 2003 vaaleja Tibin väitettiin toimineen Jasser Arafatin hyväksi intifadan aikana ja tukeneen Israelin vihollisia. Israelin korkein oikeus kumosi Keskusvaalilautakunnan päätöksen estää Tibiä asettumasta ehdolle.