hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Biologinen ase
Biologinen ase on ase, jonka teho perustuu pieneliöiden (lähinnä bakteerien), virusten tai eloperäisten myrkkyjen aiheuttamiin haittoihin. Aseeksi se voidaan luokitella, kun se sisältää vaikuttavan aineen sekä maaliinsaattamisjärjestelmän (aseet, ohjukset, aerosolit, hyönteiset, ihmiset).
Biologiset aseet on kielletty nykyään lähes kaikkialla maailmassa, sillä niitä pidetään erityisen julmina, tarpeetonta kärsimystä aiheuttavina ja kontrolloimattomina aseina. Kuitenkin niiden helppo ja halpa valmistus tekee niistä potentiaalisia terrorin työkaluja.
Historiallisesti mitä kekseliäimpiä biologisia aseita on käytetty: 6. vuosisadalla eaa. muinaiset assyrialaiset myrkyttivät vihollisten kaivoja sienellä, joka sai heidät näkemään harhanäkyjä ja kreikkalaiset myrkyttivät vihollisten juomavettä ripulilla. Mustan surman riehuessa Euroopassa viholliskaupunkeihin viskattiin tautiin kuolleiden ruumiita katapultilla. Eurooppalaiset valloittajat suunnittelematta ja tietämättään surmasivat suunnattomia määriä intiaaneja tartuttamalla näihin vanhan maailman tauteja. Yhdysvaltojen sisällissodan aikana vihollisen juomavedenhakupaikkoihin vietiin eläinten raatoja.
Vuonna 1763 Pohjois-Amerikassa oleva englantilaisten joukkojen komentaja ehdotti isorokon tartuttamista intiaaneihin. Suunnitelma toteutettiin antamalla intiaaneille isorokon saastuttamia huopia lahjaksi.
Ensimmäisessä maailmansodassa käytettiin kemiallisia aseita ennennäkemättömässä mittakaavassa tavalla, joka aiheutti silmitöntä kärsimystä. Tämä sai ihmiset havahtumaan joukkotuhoaseiden vaaroihin ja vuonna 1925 Geneven sopimuksella kiellettiin kemiallisten ja bakteriologisten aseiden käyttö. Vuonna 1972 sopimusta laajennettiin (Bioasekonventio) siten, että se kieltää kaiken biologisten aseiden tuotannon, kuljetuksen, varastoinnin ja käytön lukuun ottamatta tutkimustyötä pienessä mittakaavassa, jotta vastakeinoja voidaan kehittää.
Kieltosopimuksia on noudatettu varsin laajalti, mutta joitakin poikkeuksia on: toinen maailmansota käytiin ilman kiellettyjä kemiallisia tai biologisia aseita lukuun ottamatta Japanin Kiinan-valloitusta sekä saksalaisten keskitysleireillä käyttämiä myrkkyjä.
Toisen maailmansodan jälkeen biologisia aseita ei ole käytetty sodassa kertaakaan, mutta Irak on käyttänyt kemiallisia aseita muun muassa Irakin–Iranin sodassa. Tyypillisiä nykyaikaisia biologisia aseita ovat bakteereista pernarutto, rutto, tularemia, melioidoosi ja bruselloosi, viruksista enkefaliitti ja variola-virukset. Toksiinit, jotka voidaan myös laskea kemiallisiin aseisiin, ovat botuliini, stafylokokin enterotoksiini B sekä risiini.
Charlize Theron
Charlize Theron (s. 7. elokuuta 1975 Benoni, Transvaalin provinssi, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänellä on Etelä-Afrikan kansalaisuuden lisäksi myös Yhdysvaltain kansalaisuus. Marraskuussa 2008 YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon nimitti hänet YK:n rauhanlähettilääksi.
Theronin molemmat vanhemmat puhuivat äidinkielenään afrikaansia. Hänen isällään oli ranskalaista hugenottitaustaa ja hänen äidillään saksalainen sukutausta. Charlize itse puhuu afrikaansia äidinkielenään ja englantia toisena kielenään. Hän varttui vanhempiensa ainoana lapsena maatilalla lähellä Johannesburgia. Ollessaan 15-vuotias hän oli todistamassa isänsä kuolemaa. Charlizen äiti Gerda Theron ampui Charles Theronin itsepuolustukseksi. Gerda Theron ei saanut teosta syytettä.
Charlize muutti 16-vuotiaana Milanoon, Italiaan, saatuaan vuoden mallisopimuksen sen jälkeen, kun oli voittanut Johannesburgissa järjestetyn mallikilpailun. Mallisopimuksen päätyttyä hän asui New Yorkissa. Hän kävi kaupungissa balettikoulua nimeltä Joffrey Ballet School, kunnes joutui lopettamaan tanssiuransa 19-vuotiaana polvivamman vuoksi.
Tanssiuransa päätyttyä Theron muutti Los Angelesiin ja aloitti uran näyttelijänä. Ensimmäinen elokuva, jossa hän esiintyi, oli vuonna 1995 suoraan videolle julkaistu "Maissilapset 3", ja ensimmäiset puheroolinsa hän teki vuonna 1996 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa "Vaarojen laakso" ja "That Thing You Do!". Myöhemmin samalla vuosikymmenellä hän esitti keskeisiä naisrooleja muun muassa elokuvissa "Paholaisen asianajaja" (1997) ja "Oman elämänsä sankari" (1999).
Vuonna 2004 Theron sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon suorituksestaan vuonna 2003 ilmestyneessä elokuvassa "Monster – Aileen Wuornos". Hän esitti tuossa tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa sarjamurhaaja Aileen Wuornosia. Theron on ensimmäinen pääosa-Oscarin saanut afrikkalainen. Hän sai roolityöstään myös useita muita palkintoja, muun muassa Golden Globen, Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilta ja SAG-palkinnon.
Vuonna 2005 hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle ja vuonna 2006 toisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta "North Country" (2005).
Näyttelijänuran lisäksi Theron tunnetaan Dior-kosmetiikkamerkin J’adore-parfyymin mainoskasvona.
Charlize Theron seurusteli vuosina 2001–2010 näyttelijä Stuart Townsendin kanssa, jonka tapasi elokuvan "Ansassa" (2002) kuvauksissa. Theron adoptoi vuonna 2012 poikavauvan, jonka nimeksi tuli Jackson. Vuonna 2015 hän adoptoi tytön. Theron kihlautui näyttelijä Sean Pennin kanssa vuonna 2014. He erosivat kesäkuussa 2015.
Theron tunnetaan aktiivisena eläinten oikeuksien puolustajana. Hän on myös PETAn (People for the Ethical Treatment of Animals) tukija ja on esiintynyt järjestön turkistenvastaisessa kampanjassa.
M. King Hubbert
Marion King Hubbert (5. lokakuuta 1903 – 11. lokakuuta 1989) oli yhdysvaltalainen geofyysikko, joka työskenteli Shellin tutkimuslaboratoriossa Houstonissa, Texasin osavaltiossa. Hubbert teki geologian ja geofysiikan aloilla useita merkittäviä keksintöjä, joilla on myös tärkeitä käytännöllisiä ja poliittisia seurauksia. Häneen viitattiin usein nimillä M. King Hubbert tai King Hubbert.
Hubbert syntyi Texasin San Sebassa vuonna 1903. Hubbert opiskeli geologiaa, matematiikkaa ja fysiikkaa Chicagon yliopistossa, jossa hän valmistui kandidaatiksi 1926, maisteriksi 1928 ja väitteli tohtoriksi 1937. Hän oli Shellin palveluksessa 1943–1964, minkä lisäksi hän työskenteli uransa aikana Amerada Petroleum Companyssa, Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen (USGS) tutkijana sekä geofysiikan ja geologian professorina Stanfordin yliopistossa (1963–1968) ja Berkeleyn yliopistossa (1973–1976).
M. King Hubbert teki useita löytöjä geofysiikassa, joihin kuuluu maankuoressa olevan kiven plastisuuden matemaattinen osoittaminen siihen kohdistuvan paineen takia. Tämä selitti havaitut tulokset, joiden mukaan maankuoren muoto muuttuu ajan kuluessa. Hän tutki myös maanalaisia virtauksia, pohjavesihydrologiaa ja maan mineraalivaroja. Uransa aikana Hubbert julkaisi yli 70 artikkelia, kirjoitti useita kirjoja ja otti vastaan monia kunnianosoituksia työstään.
Hubbertin kaikkein tunnetuimmat tutkimukset koskivat maaöljykenttien ja maakaasureservien kapasiteetteja. Hän ennusti, että kenttien öljyntuotanto muistuttaisi kellokäyrää, jossa tuotannon huippu saavutetaan puolessa välissä, minkä jälkeen se laskisi. Vuonna 1956 pidetyssä American Petroleum Instituten kokouksessa hän ennusti, että Yhdysvaltojen öljyntuotanto saavuttaisi huippunsa 1960-luvun lopussa tai 1970-luvun alussa. Hubbert tuli kuuluisaksi, kun ennustus toteutui vuonna 1970.
Käyrä, jota Hubbert käytti analyysissään, tunnetaan nimellä Hubbertin käyrä, ja käyrän huippukohta tunnetaan englanniksi nimellä "Hubbert peak", suomeksi nimellä Hubbertin huippu.
Öljykriisin jälkeen vuonna 1975 Yhdysvaltain tiedeakatemia vahvisti hyväksyntänsä Hubbertin öljyntuotannon vähenemiseen liittyville laskelmille ja tunnusti, että heidän aikaisemmat, optimistisemmat arvionsa olivat olleet virheellisiä. Tämä toi Hubbertille suurta huomiota tiedotusvälineissä.
Pohjoiskalotti
Pohjoiskalotti on maantieteellinen nimitys maapallon pohjoisimmalle valaistusvyöhykkeelle. Se kattaa kaiken pohjoisen napapiirin pohjoispuolella olevan aina pohjoisnapaan asti. Pohjoiskalotti on toinen maapallon kahdesta napakalotista, toisen ollessa eteläinen napakalotti. Pohjoiskalotin alueella on vähintään yksi sellainen päivä, jolloin aurinko ei nouse lainkaan ja yksi, jolloin aurinko ei laske lainkaan. Mitä lähempänä pohjoisnapaa ollaan, sitä pidemmälle kaamosta (talvi) jatkuu ja yöttömiä öitä (kesä) on. Ilmiö johtuu maapallon pyörimisakselista, joka on kallellaan. Tästä seuraa, että Aurinkoa kiertävän maapalloon ei osu valo symmetrisesti, vaan vuodenajasta riippuen pohjoiskalotti jää varjoon sekä yöllä, että päivällä (talvi) ja sinne paistaa aurinko sekä yöllä että päivällä (kesä).
Fennoskandian pohjoisin osa kuuluu pohjoiskalottiin. Pohjoiskalotin etelärajana toimii pohjoinen napapiiri, eli siihen kuuluvat Lapin maakunta ( Lapin lääni ) Suomesta, Norrbottenin lääni Ruotsista sekä Tromssan, Nordlandin ja Finnmarkin läänit Norjasta sekä Murmanskin alue Venäjällä.
Valaistusvyöhyke
M/S Pohjanmeri
M/S Pohjanmeri, entinen miinalaiva Pohjanmaa, oli Suomen merivoimien lippulaiva, joka toimi koululaivana vuodesta 1982 vuoteen 2013. Kriisiaikana laivan tehtävänä oli toimia johtoaluksena ja miinalaivana. Se on valmistunut vuonna 1978 ja on jäissäkulkukykyinen miinalaiva. Koneina siinä on kaksi Wärtsilä Vasa 16V22 -dieselmoottoria, ja sen toimintamatka on 3 500 meripeninkulmaa.
Alus rakennettiin Wärtsilän Helsingin telakalla 1979. Se luovutettiin 8. kesäkuuta 1979. Vuodesta 1982 se toimi merivoimien koululaivana ja teki vuosittain pitkän koulutuspurjehduksen "Suomen Joutsenen" ja "Matti Kurjen" perinteitä noudattaen. Aluksen nimi periytyy 1770-luvun saaristolaivaston Pohjanmaa-luokasta.
Alus uudistettiin täysin vuosina 1996–1998, jolloin muun muassa vanha 120 millimetrin keulatykki vaihdettiin 57 millimetrin automaattitykkiin. Aluksen merenkulkujärjestelmät kuuluivat maailman nykyaikaisimpiin. Ne yhdistivät merenkulkututkat sekä ECDIS- ja AIS-järjestelmät saumattomasti yhteen navigoinnin tueksi, jolloin saadaan kattavaa meritilannekuvaa.
"Pohjanmaan" päätehtäviä olivat miinoitus, koululaivatehtävät ja osallistuminen kansainväliseen kriisinhallintaan. Alus osallistui vuosittain pidettäviin kansainvälisiin harjoituksiin ja koulutti vapaaehtoisia merisotilaita kriisinhallintatehtäviin. Koulutuspurjehduksilla se vieraili ulkomaisissa satamissa.
"Pohjanmaan" miinoitusjärjestelmä oli alan parhaimmistoa Suomen puolustusvoimien mukaan, minkä ansiosta se pystyi tekemään hyvin tarkkaa, lähes automaattista miinoitusta.
Vuoden 2011 aikana "Pohjanmaa" osallistui Euroopan unionin merirosvouden vastaiseen Atalanta-operaatioon Adeninlahdella tehtävänään suojella ruokakuljetuksia. Se saapui alueelle 1. helmikuuta.
6. huhtikuuta 2011 "Pohjanmaa" otti kiinni laivan, jota epäiltiin yhdeksi merirosvojen emälaivoista. Alus pysähtyi vasta, kun sen eteen ammuttiin varoituslaukauksia. Laivalta löytyi aseita ja merirosvoukseen liittyvää materiaalia. Laivan 18 miehistönjäsentä vangittiin. Merirosvojen alus räjäytettiin ja upotettiin kolme päivää myöhemmin.
Syksyllä 2013 "Hämeenmaa" siirtyi Pansiosta Upinniemeen korvaamaan "Pohjanmaan", joka jäi Upinniemeen odottamaan lopullista kohtaloaan. "Pohjanmaa" laitettiin myyntiin, ja se poistui käytöstä vuonna 2015. Alkuun oli merivoimien komentajan kontra-amiraali Veli-Jukka Pennalan mukaan suunnitelmana, että mikäli sopivaa ostajaa ei löydy, se joko romutetaan tai museoidaan.
Laivaa suunniteltiin jo romutettavaksi, kun sopivaa ostajaa ei ensin löytynyt, mutta lopulta sen ostajaksi löytyi valtion omistama Meritaito Oy, jolla on käyttöä sille merenmittaustehtävissä. Sen olisi ollut halukas ostamaan myös turkulainen meripalveluyritys Alfons Håkans, mutta tarjousta ei hyväksytty, koska yritys ei osannut sanoa tarkkaa käyttötarkoitusta. Sitä ei myöskään haluttu museoida, sillä museoinnin kustannukset olisivat tulleet liian kalliiksi.
Kesällä 2016 Meritaito Oy maalasi aluksen siviiliväreihin Perniössä Teijon telakalla. Alukseen myös asennettiin mittalaitteita ja se nimettiin uudelleen "Pohjanmereksi". Aiemmin aluksesta oli purettu tykit ja muu sotilasmateriaali Upinniemessä.
Niiskuneiti
Niiskuneiti () on hahmo, joka esiintyy Tove Janssonin luomissa Muumi-teoksissa. Hän on Muumipeikon ystävä ja kuuluu niiskujen heimoon. Hänellä on myös isoveli Niisku. Niiskuneidin tunnusmerkit ovat otsatukka ja kultainen nilkkarengas vasemmassa nilkassa.
Niiskuneiti esiintyy ensimmäisen kerran toisessa Muumi-teoksessa "Muumipeikko ja pyrstötähti" ("Kometjakten", 1946). Kirjassa Nuuskamuikkunen kertoo Muumipeikolle ja Nipsulle niiskujen rodusta, jonka jäsenet muistuttavat muuten muumeja, mutta vaihtavat väriä järkyttyessään. Hänen mukaansa Niiskuneiti on vaaleanvihreä ja kokonaan hienon, pehmeän karvan peitossa. Pian tämän jälkeen he tapaavat Niiskun ja tämän pikkusisaren Niiskuneidin, jonka Muumipeikko pelastaa lihansyöjäpensaan kynsistä. Niiskuneiti matkaa veljensä kanssa Muumilaaksoon ja asettuu asumaan Muumitaloon.
Niiskuneiti ja Niisku ovat keskeisessä osassa myös seuraavassa kirjassa "Taikurin hattu" (1950). Niiskuneiti esiintyy lisäksi kirjoissa "Vaarallinen juhannus" (1954), "Taikatalvi" (1957) sekä "Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia" (1962). Hän on kiinteä osa muumiperhettä.
Teoksessa "Muumipappa ja meri" (1965) Niiskuneiti ei enää esiinny, mutta Muumipeikko viittaa häneen yhdessä kohdassa puhuessaan merihevoselle:
Kuvakirjassa "Vaarallinen matka" (1977) Niiskuneiti nähdään viimeisen aukeaman kuvassa Muumilaakson asukkaiden joukossa. Kuvakirjassa "Outo vieras Muumitalossa" (1980) hänellä on hieman isompi rooli.
Tove ja Lars Janssonin Muumi-sarjakuvissa (1954–1975), jotka olivat juoneltaan itsenäisiä kirjoihin verraten, Niiskuneiti sen sijaan oli yksi keskeisimpiä hahmoja ensimmäisestä tarinasta viimeiseen. Sarjan ensimmäisessä sarjakuvassa Muumipeikko pelasti hänet suuren ravun kynsistä (vrt. lihansyöjäpensas) ja näin hän tuli sarjaan mukaan jopa ennen Muumipappaa ja Muumimammaa, jotka esiteltiin vasta toisessa sarjakuvassa.
Sarjakuvien Niiskuneidin luonne eroaa jossain määrin kirjojen Niiskuneidistä: hän on turhamainen ja romanttinen kuten kirjoissakin, mutta vilkuilee Muumipeikon lisäksi myös muita miehiä ja hänen toistuvat ihastumisensa olivat yksi sarjakuvien keskeisiä juonikuvioita. Sarjassa Niiskuneiti on kuitenkin mustasukkainen Muumipeikolle melkein kaikesta. Veli Niisku esiintyy vain yhdessä Lars Janssonin loppupään sarjakuvatarinassa.
"Muumilaakson tarinoita" -animaatiosarjassa esiintyvät sekä Niiskuneiti että Niisku. Asetelmaa on jonkin verran muutettu verrattuna kirjoihin ja sarjakuviin: niiskusisarukset eivät asu Muumitalossa vaan omassa talossaan ja Niisku on kuvattu keksijänä, joka suunnittelee ilma-alusta. Animaatiossa niiskut eivät vaihda väriä tunnetilan mukaan. Niiskuneiti esiintyy lähes kaikissa sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat "Pikkuruiset vieraat", "Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu" ja "Talven vieraita". Niiskuneiti ei puhu lainkaan jaksossa "Muumipappa kaipaa vaihtelua".
Karjalaisten laulu
Karjalaisten laulu on karjalaisten maakuntalaulu, jota lauletaan paljon karjalaisten pitäjäjuhlissa. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut P. J. Hannikainen. Laulusta lauletaan yleensä ensimmäinen, neljäs ja viimeinen säkeistö. Toinen karjalaisten paljon laulama laulu on "Karjalan kunnailla".
Laulua on soitettu myös Kotiteollisuus-yhtyeen keikkojen alussa.
P. J. Hannikainen kirjoitti Karjalaisten laulun ensimmäisen version vuonna 1881, jolloin se julkaistiin Savo-Karjalaisen osakunnan laulukokoelmassa "Uusi kannel Karjalasta, soitto sointuva Savosta". Helsingin yliopiston musiikinopettaja Richard Faltin valitsi laulun sävelmäksi Liperistä muistiin merkityn kansansävelmän, joka myöhemmin tuli tunnetuksi joululauluna "No onkos tullut kesä". Hannikaisen mielestä sävelmän valinta ei kuitenkaan ollut onnistunut eikä laulu ollut tekstiltäänkään hyvä. Hän ei halunnut julkaista laulua uudelleen, kun opettaja Pekka Puhakka vuonna 1898 pyysi häneltä uutta sovitusta tekeillä olleeseen "Kansanopiston laulukirjaan". Hannikainen toivoi myös, ettei kukaan muukaan sitä sovittaisi, vaan Karjalalle tehtäisiin kokonaan uusi maakuntalaulu.
Laulu jäi kuitenkin vaivaamaan Hannikaisen mieltä. Niinpä hän kesän 1899 aikana kirjoitti uuden tekstin ja sävelsi sen. Hän teki siitä yli 20 työversiota ennen kuin oli tyytyväinen. Puhakka sai nuotit loppukesällä 1899. Hän jakoi laulua kaikkiin Pohjois-Karjalan kansakoulupiireihin, ja Hannikainen puolestaan painatti laulun kahteen lauluvihkoon, jolloin Karjalaisten laulu alkoi nopeasti levitä.
Laulun onnistumista kuvaa Hannikaisen kohtaaminen säveltäjämestari Sibeliuksen kanssa kesällä 1899: Hannikainen oli esittänyt Karjalaisten laulua Sibeliukselle, joka oli lausunut siitä pienen kohteliaisuuden. Myöhemmin Hannikainen näki Sibeliuksen istumassa ajatuksissaan, ja hän kuuli Sibeliuksen hyräilevän Karjalaisten laulua.
Laulun viimeisen säkeistön sanoja ”kurja Karjalamme” on aika ajoin arvosteltu. Varsin usein tässä kohdassa on alkuperäisten sanojen sijasta laulettu ”kaunis Karjalamme”. Maaherra Pirjo Ala-Kapee ehdottikin heinäkuussa 2004 laulun sanoja muutettavaksi. Hän piti sanoja ”kurja Karjalamme” Karjalaa väheksyvinä. Karjalaiset kävivät keskustelua muun muassa Karjala-lehdessä eivätkä lämmenneet muutokselle. Sana ”kurja” viittaa tässä siihen, että kaikista Suomen maakunnista juuri Karjala on kautta aikojen joutunut eniten kärsimään sodista, kuten on tapahtunut useita kertoja sekä ennen laulun kirjoittamista että myöhemminkin. Tämän totesi myös Ala-Kapeen herättämän keskustelun yhteydessä muun muassa Markku Laukkanen. Muutosta vastaan on huomautettu myös, että laulun ensimmäisessä säkeistössä todella sanotaankin: ”kaunis Karjalamme”.
Haisuli
Haisuli () on pieni, karvainen hahmo Tove Janssonin Muumi-sarjakuvissa ja niihin perustuvissa animaatioissa. Haisulilla on merkittävä rooli myös Tove Janssonin kuvakirjassa "Outo vieras Muumitalossa" (1980), joka on sarjakuvien ohella Janssonin ainoa Muumi-teos, jossa Haisuli esiintyy.
Kirjassa Haisuli esiintyy nimellä Merirosvo-Haisuli, joka tulee keskellä yötä Muumitaloon. Muumitalossa nousee kova meteli, kun kaikki huonekalut ovat hajalla ja kaikkialla leijailee "kammottava haisu". Esi-isä esittää valituksia kaakeliuunin takaa ja lukuisat Muumitalon asukkaat kokoontuvat pitämään neuvottelua. Pikku Myy lähtee alas kellariin tutkimaan, kuka vieras on ja löytää tämän. Haisuli istuu keittiössä tuolilla, kun Muumipappa tulee paikalle ja huomaa, että vieras on Merirosvo-Haisuli, jonka hän on tuntenut nuoruudessaan.
Animaatiosarjassa hänelle on kuvattu violetit, palloihin päättyvät tuntosarvet. Haisulia kuvataan Muumi-sarjoissa varkaaksi. Haisuli asuu Muumilaaksossa Yksinäisten vuorten juurella olevassa metsässä puun rungon sisällä (näytetään muun muassa jaksossa 92 "Muumipeikko ja Haisuli vaihdokkaina" ja jaksossa 98 "Punainen täysikuu"). Yleisesti hän lepäilee pensaissa, puissa tai kivikasoissa.
Haisuli on ahne, ajattelee ensisijaisesti omaa etuaan, pitää arvokkaista esineistä ja nauttii toisten pilkkaamisesta. Hän on myös todella utelias. Hän ei silti ole läpikotaisin paha eikä vailla inhimillisiä ominaisuuksia. Haisuli ei erityisemmin pidä vedestä. "Muumilaakson tarinoissa" Haisuli liikkuu joskus pomppien (mm. jaksossa "Naamiaiset") ja jaksossa "Auringonpimennys" hän kierii kerällä kovan tuulen mukana.
Haisuli keppostelee mielellään ja aiheuttaa harmia jatkuvasti etenkin pihistelemällä tavaroita omaan käyttöönsä. Siksipä Muumilaakson asukkaat välttelevät häntä, eikä hänellä juurikaan ole ystäviä. Muumit tapansa mukaan tosin ovat yrittäneet olla Haisulia kohtaan suvaitsevaisia, vaikka toisinaan hän ylittää jopa heidänkin sietokykyjensä rajat. Vaikka Haisuli osaa välillä olla todella ilkeä, hän ei sisimmältään kuitenkaan ole paha. Haisuli on Muumi-tarinoiden ainoa "vakituinen" rikollinen, ilman häntä Poliisimestari olisi työtön.
Muumi-sarjakuvissa Haisuli nimensä mukaisesti haisee pahalta. Tätä käytetään toisinaan hyväksi, kun halutaan päästä eroon jostakin henkilöstä, mutta ei haluta suoraan sanoa sitä. Lisäksi Haisuli syö melkein mitä vain, muun muassa huonekaluja.
Haisulin suomenkielinen ääninäyttelijä sarjassa "Muumilaakson tarinoita" on Yleisradion dubbauksessa Matti Ruohola ja MTV:n dubbauksessa Juha Varis. Kummassakin versiossa sama ääninäyttelijä esittää myös Muumipappaa.
Bosse Ringholm
Bo Ingvar Karchimirer "Bosse" Ringholm (s. 18. elokuuta 1942 Falköping) on ruotsalainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Ringholm syntyi Falköpingissä läntisessä Ruotsissa. Häneltä puuttuu korkeampi koulutus. Hän aloitti poliittisen uransa sosiaalidemokraattien nuorisojärjestössä (), jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1967–1972. Tämän jälkeen hän työskenteli sisä- ja työministeriöissä. Hän toimi myös aktiivisesti Tukholman paikallispolitiikassa. Vuonna 1976 hänestä tuli koulutus- ja tiedeministeriön johtaja ja hän toimi tehtävässä, kunnes hänestä tuli Tukholman läänin lääninneuvos vuonna 1983. Vuodesta 1997 lähtien hän toimi Ruotsin työmarkkinahallituksen ylijohtajana, kunnes pääministeri Göran Persson nimesi hänet Erik Åsbrinkin seuraajaksi valtiovarainministerinä vuonna 1999.
Lokakuussa 2004 Persson ilmoitti uudelleenjärjestelyistä hallituksessaan, minkä yhteydessä Ringholm siirtyi valtiovarainministerin paikalta varapääministeriksi, koordinaatioministeriksi ja urheiluministeriksi. Hänen seuraajakseen valtiovarainministerinä valittiin Pär Nuder. Keväällä 2006 hän toimi myös kuuden päivän ajan Ruotsin ulkoministerinä Laila Freivaldsin eron jälkeen. Ringholm toimi ministerinä aina syksyyn 2006 sakka, jolloin sosiaalidemokraatit joutuivat oppositioon porvaripuolueiden saatua vaaleissa enemmistön valtiopäiville. Ministerin pestinsä jälkeen Ringholm toimii tällä hetkellä kansanedustajana Tukholman vaalipiiristä.
Ringholm on absolutisti ja kuuluu raittiusliikkeeseen. Hänet on tunnettu myös urheiluvaikuttajana. Hän toimi pitkään urheiluseura Enskeden puheenjohtajana, kunnes hänestä tuli urheiluministeri.
Duopoli
Duopoli on yksi oligopolin muoto, jossa markkinoilla toimii vain kaksi tietyn palvelun tai tuotteen tarjoajaa. Duopolille on ominaista markkinoilla toimivien yritysten strateginen toiminta, jonka seurauksena duopolistisen markkinan hinnat saattavat vaihdella merkittävästi.
Taloustieteessä duopoli on yleisimmin analysoitu oligopolin muoto, koska sen toiminta on helppo mallintaa peliteorian avulla. Tunnetuimmat duopolimallit ovat:
Herfindahlin indeksi
Herfindahlin indeksi (myös Herfindahl–Hirschman-indeksi eli HHI) on taloustieteellinen suure, joka kertoo, kuinka voimakkaasti tarkasteltavat markkinat ovat keskittyneet. Markkinoiden keskittyneisyydellä tarkoitetaan sitä, että yksi tai muutama harva yritys myy merkittävän osan markkinoilla myytävästä kaupankohteesta. Keskittyneisyys liittyy usein myös vähäiseen kilpailuun.
Herfindahlin indeksin perusajatus on tarkastella markkinoilla toimivien yritysten kokoa suhteessa markkinoiden kokonaiskokoon. Indeksi saadaan, kun korotetaan kunkin markkinoilla toimivan yrityksen prosentuaalinen markkinaosuus toiseen potenssiin ja lasketaan näin saadut neliöt yhteen. Näin ollen indeksi voi saada arvoja väliltä 0–10 000.
Indeksin saama arvo on suuri, jos yhdellä tai joillakin harvoilla yrityksillä on selkeästi muita suuremmat markkinaosuudet. Toisin sanoen indeksin arvo on sitä korkeampi, mitä keskittyneemmät markkinat on kyseessä. Tyypillisesti markkinoita, joiden Herfindahlin indeksi on yli 1 800, pidetään keskittyneinä.
Herfindahlin indeksi lasketaan matemaattisesti ilmaistuna seuraavasti:
formula_1,
missä
formula_2 = yrityksen formula_3 markkinaosuus,
formula_4 = markkinoilla toimivien yritysten määrä.
Tarkastellaan markkinoita, joilla toimii viisi yritystä. Lasketaan Herfindahlin indeksin arvo, kun yritysten markkinaosuudet ovat seuraavanlaiset:
Ensimmäisessä tapauksessa Herfindahlin indeksi on 6 500 (formula_5), kun taas jälkimmäisessä indeksi on vain 2 000 (formula_6). Huomaa, että viiden yrityksen markkinoilla 2 000 on pienin mahdollinen indeksin arvo, eli Herfindahlin indeksin mukaan viiden yrityksen markkinat ovat joka tapauksessa keskittyneet.
Antiokian ja koko Idän patriarkaatti
Antiokian ja koko Idän kreikkalais-ortodoksinen patriarkaatti eli "Antiokian ortodoksinen kirkko" on yksi ortodoksisen kirkon neljästätoista autokefalisesta paikalliskirkosta. Sen nykyinen keskuspaikka on Syyrian Damaskos ja vaikutusaluetta Lähi-itä.
"Antiokian patriarkaattiin kuuluu 1 300 000 jäsentä Syyriassa, 400 000 Libanonissa ja 200 000 muualla Lähi-idässä. Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Euroopassa asuu lisäksi noin miljoona Antiokian patriarkaatin ortodoksia."
Kirkon johdossa Antiokian ja koko Idän patriarkkana on vuodesta 2012 Johannes X.
Hirtoriallisesti Antiokian patriarkaatin katsotaan olevan yksi viidestä alkuperäisestä ns. vanhasta patriarkaatista. Neljä muuta ovat Rooman, Konstantinopolin, Aleksandrian ja Jerusalemin patriarkaatit, joista Rooman päämies paavi johtaa katolista kirkkoa. Patriarkaatti katsoo juontuvansa nykyisin Turkin alueella sijaitsevan syyrialaisen Antiokian seurakunnasta, jonka perustivat jo apostolit Pietari ja Paavali. Kirkkojen historiallisen hajaannuksen myötä Antiokian patriarkan nimeä käyttävät myös usean muun kirkkokunnan piispat – orientaaliortodoksisen Antiokian syyrialais-ortodoksinen kirkon patriarkka ja kolmen eri katolisen kirkon johtajat.
Tiikoni
Tiikoni () on hybridikissa, joka syntyy urostiikerin ja naarasleijonan saadessa keskenään jälkeläisiä. Tiikonia kutsutaan joskus myös tiijonaksi, teijonaksi tai tigoniksi.
Tiikonit ovat äärimmäisen harvinaisia. Luonnossa niitä ei esiinny johtuen jo siitäkin, että tiikerit ja leijonat elävät eri alueilla. Eläintarhoissa tiikoneita on kuitenkin saatu syntymään. Urostiikeri ei kuitenkaan helposti parittele leijonan kanssa.
Useista muista eläinlajien risteytyksistä poiketen tiikonit, etenkin naaraat, ovat usein lisääntymiskykyisiä. Tämän vuoksi tiikonit voivat paritella puhtaiden tiikerien tai leijonien kanssa, ja näin voi syntyä myös eläimiä, jotka ovat neljäsosan tiikereitä ja kolme neljäsosaa leijonia tai päin vastoin. Tämä tarkoittaa sitä, että luonnontieteellisen käsityksen mukaan tiikeri ja leijona eivät olisi erillisiä lajeja, vaan pikemminkin saman lajin alalajeja.
Tiikonit ovat yleensä kooltaan varsin pieniä, koska niillä on molemmilta vanhemmilta peritty kasvua rajoittava geeni. Päinvastoin liikerillä näitä geenejä ei ole lainkaan, mistä johtuen ne ovat kaikkein suurimpia kissaeläimiä.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti (, , tunnetaan myös nimellä "Kristuksen Suuri Kirkko") on yksi neljästätoista autokefalisesta paikalliskirkosta ortodoksisen kirkon piirissä. Vaikka Konstantinopolin patriarkaatti ei kuulu suurimpiin ortodoksikirkkoihin (jäsenmäärä noin 3,5 miljoonaa), sillä on historian takia yhä johtava hengellinen asema niiden keskuudessa.
Konstantinopolin ekumeenista patriarkaattia johtaa Konstantinopolin, Uuden Rooman, arkkipiispa ja ekumeeninen patriarkka, Bartolomeos I. Kirkon pääpaikka on Turkin Istanbulissa (ent. Konstantinopoli). Sen päätoiminta-alue on kuitenkin Kreikan reunaosissa - Kreetalla, Dodekanesian saaristossa ja osissa Pohjois-Kreikkaa. Myös Athosvuori ja sen luostarikeskittymä kuuluu patriarkaatin piiriin. Suurin osa kreikkalaisista kuuluu kuitenkin erilliseen Kreikan ortodoksiseen kirkkoon, jonka autokefalia tunnustettiin 1850-luvulla. Toisaalta Konstantinopolin patriarkaatilla on myös hiippakuntia ympäri maailmaa siirtolaisten keskuudessa.
Suomen ortodoksinen kirkko kuuluu Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin yhteyteen autonomisena kirkkona vuodesta 1923. Vastaava asema on Viron apostolisella ortodoksisella kirkolla. Kreetan kirkolla on puoliautonominen asema.
Konstantinopolin patriarkaatti on yksi koko kristillisen kirkon viidestä alkuperäisestä ns. vanhasta patriarkaatista, jotka olivat olivat olemassa jo Rooman ja Bysantin valtakunnan aikana. Neljä muuta ovat Rooman, Aleksandrian, Antiokian ja Jerusalemin patriarkaatit, joista Rooman päämies paavi johtaa katolista kirkkoa.
Alkuperäisestä Konstantinopolin patriarkaatista omiksi autokefalisiksi kirkoiksi ovat aikojen kuluessa eronneet:
Hybridikissa
Hybridikissa on kissaeläin, joka syntyy kahden eri kissalajin yhteisenä jälkeläisenä. Erityisesti tällaista risteyttämistä on tehty joissakin eläintarhoissa ja sirkuksissa, jotta saataisiin erikoisia vetonauloja yleisöä houkuttelemaan. Kovin yleistä tällainen toiminta ei kuitenkaan ole.
Ainakin seuraavia isoja kissaeläimiä on onnistuttu risteyttämään keskenään. Suomenkieliset nimet eivät ole kaikista yhdistelmistä selvillä, englanninkieliset suluissa:
Pienempien kissaeläimien kohdalla risteyttäminen on huomattavasti yleisempää ja helpompaa. Yleensä tällä pyritään tekemään uusia lemmikeiksi sopivia kissarotuja joilla olisi kuitenkin villiä ulkonäköä. Esimerkiksi Suomessakin kohtuullisen yleinen bengali on alun perin risteytys kesykissasta ja Aasian leopardikissasta.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1978
Vuoden 1978 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Argentiinassa. Turnauksen vei isäntämaa Argentiina, joka voitti loppuottelussa Alankomaat jatkoajalla luvuin 3–1. Alankomaiden Rob Rensenbrink oli ratkaista ottelun varsinaisen peliajan lopussa tilanteessa 1–1, mutta osui vain tolppaan.
Voitto oli Argentiinalle ensimmäinen ja täten siitä tuli kuudes maailmanmestaruuden voittanut joukkue Uruguayn, Italian, Saksan, Brasilian ja Englannin lisäksi.
Pronssia otti Brasilia, joka kukisti Italian 2–1.
Turnauksen kaava oli sama kuin vuoden 1974 kisoissa: lopputurnaukseen pääsi 16 joukkuetta, jotka jaettiin neljään neljän joukkueen lohkoon. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta jatkoi toiselle kierrokselle, jossa joukkueet jaettiin kahteen neljän joukkueen lohkoon. Jatkolohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja toiseksi tulleet pronssiottelussa.
Sarjamuotoinen järjestelmä sai osakseen kritiikkiä, kun isäntämaa Argentiina ratkaisuottelussa voitti Perun 6–0 ja meni loppuotteluun ohi Brasilian, jonka maalisuhde jäi huonommaksi. Sopupelipuheet alkoivat heti suurinumeroisen voiton jälkeen. Suoria todisteita vilpistä ei ole noussut esiin, mutta joka tapauksessa isäntien onnistui muun muassa lykätä pelin alkua niin että samaan aikaan pelattavaksi tarkoitetun Brasilian ottelun lopputulos oli jo tiedossa. Perun pelaajat ovat myös kertoneet eräiden korkea-arvoisten poliittisten vaikuttajien kuten Argentiinan sotilasjuntan johtajan Jorge Videlan ja näiden vieraan Henry Kissingerin vierailleen ennen ottelun alkua pukukopissaan.
Toisen välierälohkon suurin yllätys oli Saksan liittotasavallan tappio Itävallalle 2–3. Itävallan tähtipelaaja oli Hans Krankl.
Argentiinassa juhlittiin mestaruutta viikkoja, ja saavutuksen, kuten koko turnauksen järjestämisenkin, katsottiin tukeneen maata hallinnutta sotilasjunttaa.
6 maalia
5 maalia
4 maalia
3 maalia
Jerusalemin patriarkaatti
Jerusalemin patriarkaatti eli Jerusalemin kreikkalais-ortodoksinen kirkko on ortodoksisen kirkon piiriin kuuluva autokefaalinen paikalliskirkko. Sen keskuspaikka on Jerusalem Israelissa ja vaikutusalue lähinnä Palestiinassa ja Jordaniassa sekä muissa Lähi-idän arabivaltioissa. Vaikka suurin osa kirkon jäsenistä ja papistosta on arabeja, sen johtava papisto on perinteisesti kreikkalaista, ja tämä tilanne on aiheuttanut hankausta kirkon sisällä.
Historiallisesti Jerusalemin patriarkaatti on yksi viidestä alkuperäisestä ns. vanhasta patriarkaatista. Neljä muuta ovat Rooman, Konstantinopolin, Aleksandrian ja Antiokian patriarkaatit, joista Rooman päämies paavi johtaa katolista kirkkoa. Ortodoksit pitävät Jerusalemin kirkkoa koko kristinuskon äitikirkkona, koska seurakunta sai alkunsa ensimmäisenä helluntaina Jerusalemissa.
Jerusalemin patriarkaattia on vuodesta 2005 alkaen johtanut Jerusalemin ja koko Palestiinan patriarkka Teofilos III. Piispanistuin on Jerusalemin Pyhän haudan kirkossa.
Venäjän ortodoksinen kirkko
Venäjän ortodoksinen kirkko eli Moskovan patriarkaatti on Venäjällä ja sen kulttuuripiirissä vaikuttava autokefalinen ortodoksinen kirkko. Se on ortodoksisista kirkoista suurin ja kaikista kristillisistä kirkoista toiseksi suurin katolisen kirkon jälkeen.
Venäjän ortodoksista kirkkoa johtaa Moskovan ja koko Venäjän patriarkka. Vuodesta 2009 patriarkan virassa on Kirill, entinen Smolenskin ja Kaliningradin metropoliitta.
Virallisia jäsentilastoja ei kirkolla ole, mutta vuonna 2012 tehtyjen kyselyjen mukaan 41–74 % Venäjän väestöstä samastuu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon tai pitää itseään ortodoksina. Vuonna 2010 kirkossa oli 160 hiippakuntaa ja niissä 30 142 seurakuntaa. Piispoja oli 207, pappeja 28 434 ja diakoneita 3 625. Kirkolla oli 788 luostaria, näistä 386 munkkiluostareita ja 402 nunnaluostareita.
Historiallisesti Moskovan patriarkaatti on yksi viidestä ns. uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet ns. vanhoista patriarkaateista. Moskovan patriarkaatti itsenäistyi Konstantinopolin ekumeenisesta patriarkaatista, joka tunnusti sen autokefalian vuonna 1589.
Kanonisesti Moskovan patriarkaatin alaisuudessa ulkomailla toimivia itsehallinnollisia kirkkoja ovat:
Romanian ortodoksinen kirkko
Romanian ortodoksinen kirkko () on lähinnä Romaniassa ja Moldovassa vaikuttava autokefalinen ortodoksinen kirkko. Se on yksi viidestä ns. uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet ns. vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Romania erkani Konstantinopolin alaisuudesta vuonna 1865. Romanian ortodoksinen kirkko korotettiin patriarkaatiksi vuonna 1925.
Suurin osa romanialaisista kuuluu Romanian ortodoksiseen kirkkoon. Sen jäsenmäärä on yli 17 miljoonaa, ja se on toiseksi suurin ortodoksikirkko Venäjän ortodoksisen kirkon jälkeen.
Kirkkoa johtaa Romanian ortodoksisen kirkon patriarkka Daniel (Ciobotea) (s. 1951) Patriarkan koko arvonimi kuuluu Bukarestin arkkipiispa, Muntenian ja Dobrogean metropoliitta, koko Romanian patriarkka, Kappadokian Kesarean Locum tenens. Danielia edelsi ekumeniaa edistänyt patriarkka Teoctist (1986–2007).
Bukarestiin on päätetty rakentaa uusi 120 metriä korkea katedraali, jonka kokonaiskustannukset ovat noin 100 miljoonaa euroa, mutta todennäköisesti maalaukset ja koristelu kaksinkertaistavat hinnan. Kirkko lupasi alun perin kustantaa rakennuksen omin varoin, mutta vuonna 2011 valtiota pyydettiin osallistumaan kustannuksiin 2,3 miljoonalla eurolla. Kansa on paheksunut kirkkohanketta, kun köyhässä maassa on säästöjen takia koulujenkin lukumäärää jouduttu vähentämään alle puoleen.
Bulgarian ortodoksinen kirkko
Bulgarian ortodoksinen kirkko - Bulgarian patriarkaatti on yksi ortodoksisen kirkon autokefalisista paikalliskirkoista. Se toimii lähinnä Bulgariassa ja siihen kuuluu noin kahdeksan miljoonaa henkeä.
Kirkon johdossa on vuodesta 2013 "Sofian Metropoliitta ja Bulgarian patriarkka" Neofit. Häntä edelsi vuosina 1971–2012 patriarkka Maksim.
Historiallisesti Bulgarian patriarkaatti on yksi viidestä niin sanotusta uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Konstantinopoli tunnusti Bulgarian kirkon autokefalisena patriarkaattina ensimmäisen kerran jo vuonna 927, mutta se on välillä menettänyt itsenäisen asemansa.
Georgian ortodoksinen kirkko
Georgian apostolinen autokefalinen ortodoksinen kirkko tai "Georgian patriarkaatti" on autokefalinen ortodoksinen kirkko. Se on yksi ortodoksisen kirkon viidestä niin sanotusta uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Sen itsenäisen aseman tunnustavat kaikki muut suuret autokefaliset kirkot.
Suurin osa Georgian asukkaista, noin 75 %, kuuluu Georgian ortodoksiseen kirkkoon. Lisäksi Armenian apostoliseen kirkkoon ja Venäjän ortodoksiseen kirkkoon kuuluu muutama prosentti kansasta.
Georgian ortoksista kirkkoa johtaa "Georgian patriarkka ja katolikos", vuodesta 1977 Ilia II.
Serbian ortodoksinen kirkko
Serbian ortodoksinen kirkko on on yksi ortodoksisen kirkon autokefalisista paikalliskirkoista. Se toimii lähinnä Serbiassa, Bosnian serbtasavallassa ja Montenegrossa, mutta myös muualla entisen Jugoslavian alueella ja ympäri maailmaa serbisiirtolaisten keskuudessa. Maailmanlaajuisesti noin 80 % serbeistä lukeutuu kirkkoon, yhteensä noin yhdeksän miljoonaa henkeä.
Serbian ortodoksista kirkkoa johtaa Hänen autuutensa Pečin arkkipiispa, Belgradin ja Karlovcin ja koko Serbian patriarkka Irinej yhdessä viiden metropoliitan ja 26 piispan kanssa. Maailmanlaajuisesti kirkossa on 40 hiippakuntaa ja yli 3600 seurakuntaa ja 2000 pappia. Kirkolla on yli 200 luostaria.
Historiallisesti Serbian kirkko on yksi viidestä ns. uudesta patriarkaatista, jotka ovat ajan myötä eronneet niin sanotuista vanhoista patriarkaateista (Rooma, Konstantinopoli, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem). Se sai autokefalisen aseman Konstantinopolin patriarkalta ensi kerran jo vuonna 1219, toisena slaavilaisena kirkkona Bulgarian jälkeen. Autokefalia menetettiin välillä ja myönnettiin uudelleen 1879.
Flöitti
Flöitti on purjealustyyppi, jolla tarkoitetaan kolmimastoista tasapohjaista kauppalaivaa. Ensimmäiset flöitit rakennettiin Hollannissa 1600-luvulla. Ominaista oli pyöreäksi rakennettu perä, josta flöitin voi erottaa tasaperäisestä pinassista. Flöitin fokka- ja isomastoissa oli kaksi raakapurjetta ja mesaanimastossa latinalaispurje.
Flöitit rakennettiin mahdollisimman kustannustehokkaasti suurten tavaramäärien kuljettajiksi. Niillä oli suuri merkitys Hollannin kauppamerenkululle valtamerillä. Flöittien aikakausi päättyi 1700-luvun lopulla, kun sen kehittyivät korvaamaan fregatit ja parkit.
Tasapainoaisti
Tasapainoaisti on aisti, joka kertoo ruumiin asennon ja sen muutokset suhteessa painovoiman suuntaan. Ihmisen tasapainoaisti perustuu lihas-, jänne- ja näköaistin sekä sisäkorvan vestibulaarijärjestelmän yhteisvaikutukseen.
Tasapainoaisti koostuu kolmesta osasta: liike-elimestä (sisäkorvan kaarikäytävät), sisäkorvan kuulokivielimestä, ja mm. lihaksissa olevista reseptoreista, jotka muodostavat asentoaistin. Liike-elin aistii kulmakiihtyvyyksiä, kuulokivielin aistii suoraviivaisia kiihtyvyyksiä ja asentoaisti kertoo kehon eri osien asennosta toisiinsa nähden.
Tasapainoaistin häiriintyminen aiheuttaa huimausta ja pahoinvointia ja fysiologiassa puhutaan aistiharhoista. Tasapainoa voivat häiritä Ménièren tauti, sisäkorvan tulehdus, paha nuha, yläkaarikäytävän luupuutos ja moni muu sairaus. Sitä voi tilapäisesti häiritä myös nopeat ja voimakkaat liikkeet, esimerkiksi ajaminen karusellissa. Erityisesti hävittäjälentäjät altistuvat tasapainoastin voimakkaille häiriöille. Useimpien astronauttien mielestä heidän tasapainoaistinsa heikentyy avaruudessa, koska siellä ei ole tarpeeksi painovoimaa pitämään heidän korvansa nesteitä tasapainossa. Tästä seuraa matkapahoinvoinnin muoto nimeltään avaruuspahoinvointi.
Tasapainoaistiin liittyy myös niveltunto, pimeässäkin tiedetään missä asennossa jalka tai käsi on ja tasapainoon liittyy paljon opittuja toimintoja. Tiedetään, että puut ovat pystysuorassa ja horisontti vaakasuorassa.
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu (SYK) on Helsingin Etelä-Haagassa sijaitseva Suomen vanhin suomenkielinen yhteiskoulu. SYK on maksuton yksityiskoulu, joka painottaa kieltenopiskelua. Lukiolla on valtioneuvoston vuonna 1985 myöntämä kielipainotteinen erityistehtävä, ja elokuussa 1990 lukion yhteyteen perustettiin ensimmäisenä Suomessa International Baccalaureate -tutkintoon tähtäävä englanninkielinen IB-linja. Koulun rehtorina toimii vararehtori Jukka Niiranen.
SYK käsittää peruskoulun luokat 3–9, suomalaisen opetussuunnitelman mukaisen lukion, sekä kansainvälisen IB-linjan. Yhteensä oppilaita on SYK:ssa noin 1 300. SYK:un pyritään yleensä ala-asteen toiselta luokalta. Hakeminen muille luokille on mahdollista, mutta paikkoja on rajallisesti ja osa on varattu paluumuuttajille. Haku lukioon tapahtuu normaalisti toisen asteen opintojen yhteishaun kautta. Peruskoulu poikkeaa muista tavallisen perusopetuksen yksityisistä järjestäjistä Helsingissä siten, ettei sille ole määritelty oppilaaksiottoaluetta.
Koulu on sijainnut vuodesta 1972 alkaen Helsingin Etelä-Haagassa, osoitteessa Isonnevantie 8. Koulun yhteydessä on oma erillinen urheilutalo, johon kuuluu mm. liikuntasali, kuntosali sekä Haagan uimahalli.
Jo vuonna 1882 alettiin suunnitella uuden yliopistoon johtavan yksityisen suomenkielisen tyttökoulun perustamista Helsinkiin, mutta lopulta perustajat kääntyivätkin yhteiskouluajatuksen kannalle. Malli muodostui myöhemmin merkittäväksi esikuvaksi muille oppikouluille eri puolilla maata. Koulun perustamislupa annettiin vuonna 1886 professori Thiodolf Reinille ja vapaaherra E. G. Palménille. Omistajina oli alkuun joukko yksityisiä henkilöitä, vuodesta 1892 osakeyhtiö. Alkuvuosinaan koulu toimi Kampissa useissa osoitteissa, kunnes 1890 valmistui oma koulutalo osoitteeseen Yrjönkatu 24. Sen tieltä purettiin J. V. Snellmanin entinen kotitalo. Koulu toimi Yrjönkadun ja Kalevankadun kulman koulutalossa vuoteen 1937, jolloin valmistui uusi rakennus Etu-Töölöön osoitteeseen Nervanderinkatu 13. Nykyisiin tiloihin Etelä-Haagaan koulu muutti 1972. Nykyisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehtipariskunta Heikki ja Kaija Siren. Väinö Vähäkallion suunnittelema Nervanderinkadun koulutalo oli sittemmin Museoviraston tiloina ja vuodesta 2014 siellä on ollut Sibelius-Akatemia, Yrjönkadun talo on purettu.
SYK tunnettiin alusta alkaen uudistusmielisenä ja monet sen käyttöönottamat kokeilut ovat sittemmin vakiintuneet koko koululaitokseen. Peruskouluun siirryttäessä 1977 koulun rakenne säilyi entisellään. Elokuussa 1990 koulusta tuli Suomen ensimmäinen IB-lukio, kun kansainväliseen International Baccalaureate -tutkintoon tähtäävä englanninkielinen linja perustettiin.
Ignatios IV
Ignatios IV (oik. "Habib Hazim"), Antiokian ja koko Idän patriarkka, (28. elokuuta 1921 Mhardeh, Syyria – 4. joulukuuta 2012 Beirut, Libanon) oli syyrialainen kirkonmies. Hän johti Antiokian (ortodoksista) patriarkaattia 1979–2012.
Navassa
Navassa on pieni, asumaton Yhdysvalloille kuuluva saari Karibianmerellä. Sitä hallinnoi U. S. Fish and Wildlife Service.
Navassa on kooltaan 5,4 neliökilometriä. Se sijaitsee 56 km länteen Haitilta, 160 kilometriä etelään Yhdysvaltain Kuubassa sijaitsevasta laivastotukikohdasta Guantanamo Baystä. Saari on muodostunut korallista ja kalkkikivestä. Sitä reunustavat valkoiset, 9-165 m korkeat jyrkänteet..
Saari on suurimmaksi osaksi paljasta kalliota, mutta myös tiheää kasvillisuutta, kaktuksia, puita, ja ruohoa esiintyy. Saarella laiduntaa myös vuohilaumoja. Vuodesta 1999 on saari ollut luonnonsuojelualue.
Saarelta on tavattu 14 eri matelijalajia.
Kristoffer Kolumbus lähetti vuonna 1504 muutamia miehiään Jamaikalta Hispaniolan saarelle (nyk. Haitin saari). Matkalla nämä rantautuivat Navassalle, mutta sieltä ei löytynyt vettä. He kutsuivat saarta nimellä Navaza ja 350 vuoteen merimiehet eivät käyneet saarella. Amerikkalainen merikapteeni Peter Duncan otti saaren haltuunsa 1857 guano-saarten lakiin vedoten. Guano-varoja kaivettiin aktiivisesti vuosien 1865–1898 välillä. Haiti protestoi Yhdysvaltojen miehitystä vastaan ja vaati Navassaa itselleen, mutta Yhdysvallat kieltäytyi ja piti saaren hallussaan.
U.S. Lighthouse Service rakensi vuonna 1917 saarelle 120 metriä korkean majakan. Joulukuusta 1999 saaresta on vastannut U. S. Fish and Wildlife Service ja se on määritelty kansalliseksi luonnonsuojelualueeksi. Saarelle pääsy vaatii luvan.
Toisen maailmansodan jälkeen saarella ovat vierailleet säännöllisesti radioamatöörit, jotka luokittelevat saaren itsenäiseksi maaksi maapistelaskussaan.
Teoctist
Teoctist (siviilinimeltään "Toader Arăpaşu", 7. helmikuuta 1915 Tocilen, Botoşanin maakunta, Moldova – 30. heinäkuuta 2007 Bukarest) oli Romanian patriarkka, Romanian (ortodoksisen) patriarkaatin johtaja vuosina 1986-2007. Hänen koko arvonimensä oli Bukarestin arkkipiispa, Muntenian ja Dobrogean metropoliitta, koko Romanian patriarkka, Kappadokian Kesarean Locum tenens.
Teoctistiä pidetään ekumenian edistäjänä. Hän kutsui paavi Johannes Paavali II:n vierailemaan Romaniaan, mikä oli ensimmäinen paavin vierailu ensisjaisesti ortodoksisessa maassa sitten suuren skisman v. 1054. Teoctist johti patriarkaattiaan kuolemaansa asti 92-vuotiaana.
Eteläiset Orkneysaaret
Eteläiset Orkneysaaret (, ) on Eteläisessä jäämeressä sijaitseva subarktinen saariryhmä. Se muodostuu neljästä pääsaaresta: Coronation Island, Laurie Island, Powell Island ja Signy Island.
Eteläiset Orkneysaaret löysi vuonna 1821 kaksi purjehtijaa: yhdysvaltalainen Nathaniel Brown Palmer ja britti George Powell. Vuonna 1823 skotlantilainen James Weddell vieraili saarilla ja antoi niille nykyisen nimen. On arveltu, että hän nimesi saaret Skotlannissa samalla leveyspiireillä, mutta pohjoista leveyttä eteläisen sijaan sijaitsevien Orkneysaarien mukaan.
Vuonna 1908 Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti saarten olevan osa Falklandsaarten hallintoaluetta. Sekä Yhdistynyt kuningaskunta että Argentiina ovat esittäneet vaatimuksia saarista, mutta koska ne sijaitsevat etelämpänä kuin 60. leveyspiiri, ne kuuluvat Antarktiksen sopimuksen piiriin.
Saarien eläimistöön kuuluu esimerkiksi jää- ja valkokulmapingviinejä.
90482 Orcus
90482 Orcus on Neptunuksen radan ulkopuolella kiertävä kohde, joka kuuluu Kuiperin vyöhykkeeseen. Ennen virallisen nimen hyväksymistä 90482 Orcus tunnettiin nimellä 2004 DW. Sen löysivät Michael Brown (Caltech), Chad Trujillo (Gemini Observatory) ja David Rabinowitz (Yale University) kuvista, jotka oli otettu 17. helmikuuta 2004. Orcuksen suhteellinen magnitudi on 18,5, mikä on sama kun toisen Kuiperin vyöhykkeen kappaleen Quaoarin. Jos albedoarvoksi arvioidaan 0,09 saadaan kappaleen halkaisijaksi 1 600 kilometriä. Tämä tekisi Orcuksesta neljänneksi suurimman Kuiperin vyöhykeen kohteen, Eriksen, Pluton ja Sednan jälkeen. Orcuksella on myös kuu nimeltä Vanth.
Koska Orcuksen kiertorata muistuttaa Pluton rataa, on sille annettu nimi Orcus-jumalan mukaan. Orcus oli kreikkalaisen mytologian Haadeen toinen nimi, ja Orcus oli myös erillinen jumala roomalaisessa mytologiassa.
Tanna
Tanna on saari Vanuatussa. Se on pinta-alaltaan noin 550 neliökilometriä. Asukkaita on noin 30 000. Saaren kaakkoisrannikolla sijaitsee toimiva tulivuori Mount Yasur. Saarella puhutaan muun muassa tannan kieltä. Useimmat asukkaat ymmärtävät myös bislamaa.
Tannalla on kehittynyt lastikulttiuskonto, jota seuraa noin viidennes saaren väestöstä. Uskonnossa palvotaan John Frum -hahmoa (Jon from America). Monet sen seuraajista uskovat John Frumin hengen elävän Mount Yasur -tulivuoden uumenissa.
The Crescent
The Crescent (ent. Enochian Crescent, 1995–2012) on suomalainen black metal -yhtye, jonka perustivat laulaja "Wrath" ja kitaristi "Victor" vuonna 1995. Yhtye oli nimettynä vuoden yhtye-ehdokkaaksi ja Black Church vuoden levyehdokkaaksi Finnish Metal Expo 2006 -äänestykseen.
Yhtye sai erityistä huomiota osakseen soitettuaan Tavastialla 1997 ennen norjalaisen Emperorin esiintymistä, kun laulaja Wrath viilsi veitsellä ranteensa niin syvään, että joutui sairaalaan. Emperor kieltäytyi esiintymästä, ennen kuin lava oli siivottu verestä.
Vuonna 2012 yhtyeen perustajajäsen Wrath jätti yhtyeen. Wrath ja Viktor olivat sopineet vaihtavansa yhtyeen nimen, jos toinen lähtisi pois, joten Enochian Crescent päätti jatkaa toimintansa nimellä The Crescent. Uusi Crescent julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa helmikuussa 2013.
Studioalbumit
EP:t
Split-albumit
Yhtyeen rumpali Bolton lyöttäytyi yhteen HIM-yhtyeen kitaristi Daniel Lioneyen kanssa nauhoittaakseen Black Metal-albumin, nimeltä Vol II, joka olisi jatkoa Lioneyen ensimmäiselle albumille The King of Rock 'N Roll.