Tulehdus
Tulehdus on elimistön tapa reagoida kudosvaurioon. Syynä tulehdukseen voi olla virus- tai bakteeri-infektion aiheuttama vaurio, mekaaninen vamma, vierasesine, erilaiset allergeenit tai elimistölle vahingolliset aineet. Myös korkeat lämpötilat, radioaktiiviset aineet ja osa sähkömagneettisen spektrin säteilystä (esimerkiksi UV-säteily) ovat vahingollisia kudoksille ja voivat aiheuttaa palovamman.
Autoimmuunitulehdus voi vahingoittaa elimistöä immuunipuolustuksen hyökätessä elimistön omia soluja vastaan.
Infektion aiheuttama lyhytaikainen tulehdus auttaa mikrobin tuhoamisessa mutta inflammaatio on ihmiselle haitallista. Tartuntatulehdus eli infektio johtuu mikrobista. Inflammaatio eli ärsyttävä kudosreaktio voi sen sijaan johtua ravinnosta (esim. aterian jälkeinen tulehdusreaktio), vammasta (nilkan nyrjähdys) tai tuntemattomasta syystä (esim. reuma). Jatkuva matala-asteinen inflammaatio ei näy ulospäin eikä oireile kipuna, mutta sen arvioidaan olevan melkein kaikkien länsimaiden kroonisten tautien osatekijä (mm. syöpä, diabetes, lihavuus, Alzheimerin tauti, sepelvaltimotauti ja aivoinfarktit). Myös depression ja skitsofrenian taustalta on löytynyt merkkejä aivojen inflammaatiosta.
Elimistön tyypillinen tapa reagoida tulehdukseen on verisuonimuutokset, kudosnesteen ja tulehdussolujen kertyminen tulehdusalueelle. Verisuonimuutosten seurauksena hiussuonten seinämät muuttuvat läpäisevimmiksi ja tulehdusalueelle kertyy proteiineja ja vettä. Muutaman tunnin kuluessa paikalle kertyy valkosoluja ja tehokkaampia syöjäsoluja.
Tulehdusreaktion tarkoituksena on houkutella infektioalueelle elimistön puolustuksesta ja paranemisesta vastaavia soluja ja aineita. Fagosytoivat solut luovat edellytykset paranemiselle tuhoamalla tai inaktivoimalla vieraat mikrobit. Lisäksi ne puhdistavat alueelta vaurioituneiden kudosten tai solujen jäännökset.
Muistisäännön mukaan tulehduksen oireet ovat "rubor, tumor, calor, dolor" ja "functio laesa" eli punoitus, turvotus, kuumotus, kipu ja toimintakyvyn heikkeneminen.
Tulehdusalueen märkä koostuu tulehdussoluista, taudinaiheuttajista ja osin tuhoutuneesta kudoksesta.
Vanhenemiseen liittyy yleinen tulehdustekijöiden tason nousu, joka korreloi jäljellä olevaan elinikään sekä lisää riskiä sairastua valtimonkovettumatautiin, dementiaan ja hauraus-raihnausoireyhtymään.
Pikkuvaltimot laajenevat ja tavallista enemmän hiussuonia on avoinna. Näin tulehdusalueelle kulkeutuu enemmän veri- ja kudossoluista vapautuvia tulehdusta edistäviä aineita (entsyymejä, sytokiineja ja muita kudoshormoneja). Nämä aineet vaikuttavat siten, että hiussuonten seinämät muuttuvat läpäisevimmiksi. Tällöin suonista siirtyy tulehdusalueelle proteiineja, pienimolekyylisiä aineita ja vettä.
Muutaman tunnin kuluttua paikalle saapuu neutrofiilisiä granulosyyttejä. Ne löytävät paikalle tulehdusalueella syntyvien aineiden avulla. Paikalle kertyy myös punasoluja sekä makrofageja. Kaikki syöjäsolut hävittävät bakteereja ja kuollutta kudosta.
Imusolut ja plasmasolut ovat tunnusomaisia krooniselle tulehdukselle; esimerkiksi eosinofiilit ovat tunnuksenomaisia erityisesti allergiselle tulehdukselle.
Jatkuva matala-asteinen inflammaatio ei näy eikä tunnu, ja sen arvioidaan olevan melkein kaikkien länsimaiden kroonisten tautien osatekijä (muun muassa syöpä, diabetes, lihavuus, Alzheimerin tauti, sepelvaltimotauti ja aivoinfarktit).
Kolesterolin kiteytynyt muoto voi aktivoida inflammasomin verisuonen seinämässä ja vaikuttaa siten ateroskleroosin patofysiologiaan.
Lihavuus on matala-asteisen inflammaation keskeinen syy. Erittäin liikapainoisen laihtuminen voi vähentää inflammaatiota mittaavaa CRP-arvoa jopa 80 %. Noin 15 kilon laihtuminen vähentää sitä kolmanneksella.
Ruokavaliomuutoksinkin CRP-arvoa voi vähentää kolmanneksella laihtumattakin. Toisaalta kasvikset, marjat, kuitu, kala ja moni muu inflammaatiota vähentävä ruoka myös auttaa laihtumaan.
Jo parin kolmen päivän vesipaaston on todettu vahvistavan kehon immuunijärjestelmää taistelussa tulehduksia vastaan. Samansuuntaisia tuloksia on saatu kerran tai kahdesti kuussa toteutettavilla nelipäiväisillä niukan ravinnon jaksoilla. Vaikutukset ulottuivat muun muassa tulehdussairauksien ja luukadon ja ikääntymisen merkkien vähenemiseen sekä kognitiivisten kykyjen paranemiseen. Elimistö näyttäisi pääsevän paaston ja niukan dieetin avulla eroon immuunijärjestelmän vahingoittuneista tai vanhentuneista osista, joka johtaa immuunijärjestelmän uusiutumiseen..
Sekä paasto että ateriat aiheuttavat verensokerin nousua, joka tuottaa oksidatiivista stressiä. Tämä puolestaan lisää inflammaatiota. Siksi on hyvä syödä aterioita, jotka eivät nosta verensokeria liikaa. Tätä mittaa glykeeminen indeksi. Verensokerin nousua jarruttavat marjat, polyfenolit, C-vitamiini, kaneli, etikka, kuitu, fermentoituvat hiilihydraatit ja tyydyttämätön rasva. Omega-3-kapselit eivät vähennä terveiden ihmisten tulehdusta mutta voivat auttaa joissain sairaustiloissa. Rasvainen kala lienee niitä hyödyllisempää. Omega-6 lienee neutraalia, samoin oliiviöljyn öljyhappo. Ekstraneitsytoliiviöljy kuitenkin vähentänee tulehdusta.
Tyydyttynyt rasva sen sijaan lisännee verensokerin nousua, ainakin kerma suurina annoksina sekä luultavasti myös voi mutteivät margariinit, juusto, maito tai jogurtti. Tosin kaikkien rasvojen tavanomaiset hyvät tai huonot inflammaatiovaikutukset ovat pienehköjä tavallisilla annoksilla.
Turska, lohi, mantelit, muut pähkinät ja soijapavut vähentävät inflammaatiota. Kala vähentää inflammaatiota paljon proteiiniensa ja rasvojensa vuoksi, samoin marjat ja värikkäät hedelmät.
Lihavalmisteet, kuten makkarat ja jauhelihapihvi, lisäävät inflammaatiota paljon, samoin suuret fruktoosilisät. Tuoreen lihan/kanan vaikutusta ei kunnolla tunneta.
Alkoholi ja sokerijuomat lisäävät inflammaatiota, mutta pieni annos punaviiniä vähentää sitä, kuten kaakaokin, tosin (höyrystämättömät) marja- ja hedelmämehut vähentävät inflammaatiota tehokkaammin.