hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Frans Hals
Frans Hals (n. 1582 Antwerpen – 26. elokuuta 1666 Haarlem) oli Antwerpenissa syntynyt hollantilainen taidemaalari, jota pidetään Rembrandtin ohella yhtenä Alankomaiden taiteen parhaista muotokuvamaalareista. Hän on barokin tunnetuimpia maalareita, jonka töissä on ajalle ominaista mahtipontisuutta. Hals tunnetaan rennon maalauksellisesta ja elävästä sivellinjäljestään. Hänellä oli myös paljon vaikutusta 1600-luvun ryhmämuotokuvien kehitykseen.
Hals kuvasi vauraita hollantilaisia. Halsin ryhmämuotokuvissa, kuten "Haarlemin vanhainkodin johtajattaret" (1664) on rehevyyttä, psykologista osuvuutta ja huumoria. Karel van Mandernin oppilaana olleen Halsin suosio oli suurimmillaan 1620-luvulla. Halsin pikkuveli Dirck Hals oli myös taidemaalari.
Halsin rikas väriasteikko muuttui vuosien kuluessa hillityksi ja tummasävyiseksi, mutta hän säilytti silti tuoreen eläytyvän kosketuksen kuvattaviinsa. Halsin maalauksille on ominaista päivänvalo ja hopeanhohtoinen tunnelma siinä missä Rembrandt oli hämärän ja kullan maalari.
Hals rakensi työnsä kerrosmaalauksena. Alimpana oli piirustus ja maalauksen yleissommittelu. Sen päälle maalattiin tummahko imprimituuri, jonka päälle valot ja varjot luotiin ohuella ja sumraavalla valkoisella värillä. Viimeiseksi laseerattiin läpikuultavana kerroksena paikallisvärit. Halsin tuore ja muutamalla leveähköllä siveltimenvedolla tavoitettu loppusilaus syntyi kuitenkin alla prima -maalauksena. Menetelmä oli tehokas työskenneltäessä elävän mallin ja muotokuvien parissa.
Halsin maalaustyyli vaihteli hänen elämänsä aikana. Musta väri ja tummat sävyt alkoivat dominoida muotokuvia, mikä johtui ehkä enemmänkin mallien tummista puvuista protestantismin aikana kuin henkilökohtaisesta valinnasta. Muotokuvamaalauksissa hänen tavaramerkikseen muodostui asento, jossa malli nojaa tuolin selkämyksen yli.
Myöhemmin Halsin siveltimenvedot muuttuivat löyhemmiksi, ja tarkkojen yksityiskohtien merkitys väheni yleisen vaikutelman tullessa tärkeimmäksi. Hänen aiemmat maalauksensa olivat olleet eloisia ja hilpeitä, mutta myöhemmissä muotokuvissa mallien asema ja arvokkuus korostui. Samoihin aikoihin Halsin suosio laski rikkaimpien tilaajien keskuudessa. Syynä saattoi olla muun muassa se, että hän maalasi muotokuvat ateljeessaan, jossa työskentely sujui tehokkaasti.
Jäykempien muotokuvien ohella Hals maalasi myös välähdysmäisiä luonnemuotokuvia, kuten "Naurava kavaljeeri".
Halsilta ei tunneta maisemamaalauksia, kertovia uskonnollisia näkymiä eikä asetelmia. Monet 1600-luvun taiteilijat Hollannissa erikoistuivat, ja Hals näyttäisi maalanneen puhtaasti muotokuvia.
Kansas City (täsmennyssivu)
Kansas City voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Public Enemy
Public Enemy on newyorkilainen vuonna 1982 perustettu hip hop -yhtye, joka teki merkittävimmät levynsä Rick Rubinin ja Russell Simmonsin Def Jam Recordings -levy-yhtiölle 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Public Enemy on sanoituksiltaan poliittisesti radikaali ja musiikillinen edelläkävijä, jonka varhaiset levyt ovat populaarimusiikin merkkiteoksia. Public Enemyn tunnetuin levy on "It Takes a Nation of Millions to Hold Us Back".
Public Enemy valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2013.
Ronn Moss
Ronn Montague Moss (s. 4. maaliskuuta 1952 Los Angelesissa, Kaliforniassa) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko. Mossilla on englantilais-irlantilais-cherokeeintiaani-sukujuuret. Hänet tunnetaan parhaiten Ridge Forresterin roolista saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat", jossa hän on näytellyt vuodesta 1987. Palkkaneuvotteluiden jälkeen Moss ilmoitti 11. elokuuta 2012 jättävänsä sarjan.
Ennen näyttelijänuraansa Moss soitti bassoa ja lauloi kalifornialaisessa yhtyeessä nimeltä Player, jonka menestynein kappale oli Billboard Hit 100 -listan ensimmäiseksi noussut ”Baby Come Back”. Hän on sittemmin julkaissut kaksi sooloalbumia, joista uusin, "Uncovered", on vuodelta 2005.
Moss oli naimisissa näyttelijä Shari Shattuckin kanssa vuodet 1990–2002. Heillä on liitosta kaksi tytärtä, Creason Carbo (s. 1994) ja Caleb Maudine (s. 1998).
Timo Nikki
Timo-Pekka "T." Nikki (s. 1960 Kouvola) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Peer Güntin laulaja-kitaristina, yhtyeen pääasiallisena säveltäjä-sanoittajana sekä ainoana alkuperäisjäsenenä. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Border Devils, Free Beers ja Child Molesters. Peer Güntin ollessa tauolla 90-luvun loppupuolella Nikki rakensi Kouvolaan Pee Gee -studion, jossa hän äänitti ja tuotti pohjoisen Kymenlaakson alueen yhtyeiden levyjä. Tämän lisäksi hän toimi muun muassa Kirkan keikkamiksaajana.
Nikki on käyttänyt Tokai Gakki -merkkisiä kitaroita vuodesta 1987 lähtien. Kitaroissaan hänellä on tallamikrofonina Bartolinin E90-D -aktiivihumbucker, joka Nikkin mukaan pääasiassa luo Peer Güntille ominaisen kitarasoundin. Hänen ainoa efektilaitteensa on delay-pedaali.
Keikoilla sekä äänityksissä Nikki käyttää Hughes & Kettner Tubemeister -vahvistinta.
Léo Delibes
Léo Delibes [dölib] (21. helmikuuta 1836 Saint-Germain-du-Val – 16. tammikuuta 1891 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli vuodesta 1847 lähtien sävellystä Adolphe Adamin johdolla Pariisin konservatoriossa. Vuonna 1848 hän alkoi opiskella myös laulua. Delibes sävelsi vuonna 1856 ensimmäisen operettinsa "Deux sous le charbon". Operettien lisäksi hän sävelsi oopperoita ja baletteja (mm. "Coppélia").
Delibesin tunnetuin teos on Intiaan sijoittuva ooppera "Lakmé" ja erityisesti sen kukkaisduetto (), jota on käytetty myös useissa elokuvissa ja televisiomainoksissa.
Santeria
Santeria (eli lukumi, Regla de Ocha tai La Regla Lucumi) on synkretistinen afrokuubalainen uskonto, johon liittyy katolista symboliikkaa. Nimi "santeria" tulee katolisista pyhimyksistä ("sainta" tai "santa"), joiden palvonta tuli korvaamaan heimouskontojen monien jumalien palvontaa ja yhdistyi afrikkalaiseen noituuteen, ennen kaikkea nigerialaiseen joruba-heimon kulttuuriperintöön.
Santerian synty ajoittuu 1500-luvulle orjakaupan alkuaikoihin. Kannattajamäärää on vaikea arvioida, koska virallista rekisteriä ei ole. Santeria määrittää hyvin voimakkaasti kuubalaista kulttuuria. Kuubassa uskontoa on yritetty vallankumouksen jälkeen tukahduttaa, mutta 1990-luvulla se on jälleen elpynyt. Uskonnolla on paljon kannattajia myös Yhdysvalloissa.
Santeriassa uskotaan ylimpään jumalaan, joka on nimeltään Olorun. Henget eli "orishat" ovat voimakkaita, ja ne saadaan auttamaan ihmisiä ja ohjaamaan heitä Jumalan määräämään kohtaloonsa oikeiden rituaalien avulla. Orishatkin ovat kuolevaisia ja riippuvaisia ihmisistä, sillä ne lakkaavat olemasta jos niitä ei palvota. Orishat ilmestyvät ihmisille pappien kautta rituaalien aikana. Santeriarituaaleissa tanssitaan, rummutetaan, puhutaan ja syödään henkien kanssa. Rituaaleja järjestetään useimmiten vuokratuissa tiloissa tai kodeissa, joihin pystytetään alttari toimitusta varten. Eläinten uhraaminen on tärkeä osa santeriaa. Eläimiä uhrataan syntymän, avioliiton ja kuoleman yhteydessä sekä parantamistarkoituksessa. Uhraamisen jälkeen eläin syödään, mutta sen veri jätetään orishalle. Santerian harjoittajilla on Yhdysvalloissa oikeuden vahvistama perustuslaillinen oikeus uhrata eläimiä.
Papit ("santero" tai "santera"), jotka voivat olla miehiä tai naisia, ovat sitoutuneet palvomaan tiettyä orishaa. Heillä uskotaan olevan ennustamisen eli divinaation kyky, ja he tuntevat hyvin myös yrteillä parantamisen taidon.
Aleksandra Ionowa
Aleksandra Ionowa (19. huhtikuuta 1899 Lahti – 14. huhtikuuta 1980 Lahti) oli "mystisen taiteen mestariksi" nimitetty venäläistaustainen suomalainen kuvataiteilija.
Rikkaiden venäläisten vanhempien tyttäreksi syntynyt Aleksandra opiskeli Helsingissä venäläisessä kimnaasissa aatelisten joukossa. Valmistuttuaan hän piti vuosina 1918–1933 kodissaan sotilaskahvilaa.
Ionowa koki elämänsä kannalta ratkaisevan henkisen kokemuksen 14. heinäkuuta 1946. Hän kuvaili kokemusta näin: "Taivas oli minussa ja minä olin taivaassa". Tämän jälkeen hän tunsi olevansa taiteilija, ja tuotti piirustuksia, maalauksia sekä musiikki-improvisaatioita, johon ei ollut aiemmin kyennyt. Ionowan taide onkin herättänyt kiinnostusta erityisesti rajatiedon harrastajien piirissä ja taidetta on käsitelty rajatiedon lehdessä "Ultrassa" sekä Ultra-päivillä.
Taiteilijan kyvyt saaneen Ionowan mukaan ”lahjaksi saatu pitää lahjaksi antaa”, joten hän ei koskaan myynyt teoksiaan, vaan antoi niitä lahjoituksina. Niukan elantonsa hän sai luontaistaloudesta.
Julkisuuteen Aleksandra Ionowa astui vasta vuonna 1964 kirkkoherra Voitto Viron saattelemana. Samana vuonna pidettiin hänen ensimmäinen näyttelynsä Helsingissä. Voitto Viron vuonna 1965 kokoaman, Ionowan taiteesta kertovan kirjan "Taivas oli minussa" mukaan teoksia oli silloin n. 4 000, mutta Ionowa-seuran edustajan mukaan niitä voi nykyään olla jopa kymmenen tuhatta. Taiteilija itse sanoi, että hänellä oli aina inspiraatio.
Ionowan taiteessa erikoista on hänen käyttämiensä tekniikoiden monipuolisuus sekä työskentelytavan nopeus. Useimmat guassi-, hiili-, liitu-, lyijykynä-, pastelli- ja öljyvärityöt on tehty muutamassa minuutissa, eikä niitä ole korjailtu jälkeenpäin.
Vuonna 1969 perustettiin Ionowan Seura, jolle Ionowa lahjoitti toistatuhatta taideteosta käsittäneen kokoelmansa. Niitä varten perustettiin vuonna 1973 Ionowa-Säätiö, joka talletti teokset vuonna 1975 Lahden taidemuseoon. Ionowan teoksia on ollut näytteillä myös muun muassa Valamon Kulttuurikeskuksessa Heinävedellä.
Bedřich Smetana
Bedřich Smetana (2. maaliskuuta 1824 Litomyšl, Itävalta-Unkari, nyk. Tšekissä – 12. toukokuuta 1884 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä.
Smetana aloitti musiikin opiskelunsa jo lapsena opettelemalla soittamaan pianoa ja viulua. Hän myös soitti jousikvartetissa yhdessä muiden perheenjäsentensä kanssa. Julkisesti Bedřich esiintyi viulistina jo viisivuotiaana ja pianistina vuotta vanhempana, ja ensimmäiset pikkukappaleensa hän sävelsi kahdeksanvuotiaana. Myöhemmin Smetana opiskeli musiikkia Prahassa opettajanaan Josef Proksch, joka ohjasi hänet Franz Lisztin oppilaaksi.
Vuonna 1848 Smetana perusti Prahaan musiikkikoulun, jonka johtajana hän toimi kahdeksan vuotta. Vuonna 1856 Smetana muutti Göteborgiin, jossa hän vietti seitsemän vuotta opettaen musiikkia, johtaen orkesteria ja pitäen konsertteja. Vuonna 1863 hän palasi kotimaahansa ja toimi vuodesta 1866 Prahan Kansallisteatterin orkesterinjohtajana, mutta vähitellen huonontuva kuulo pakotti hänet lopulta jättämään työnsä. Smetana kuuroutui vuonna 1874 syfiliksestä, mutta hän jatkoi säveltämistä. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluu kuusiosainen sinfoninen runo -sarja "Má vlast" "(Isänmaani)", erityisesti sen toinen osa "Vltava" ("Moldau"), ooppera "Myyty morsian" ja alkusoitto oopperasta "Libuše".
Koska Smetana on yksi Tšekin rakastetuimmista säveltäjistä, hänelle on perustettu oma Smetana-museo Prahan keskustaan. Hän kuoli mielisairaalassa Prahassa.
Kristina Isola
Anna-Kristina Isola (s. 12. tammikuuta 1946 Helsinki) työskenteli Marimekon suunnittelijana vuoteen 2013 asti ja on Maija Isolan ensimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär.
Kristina Isola toimi äitinsä henkilökohtaisena apulaisena jo vuodesta 1962 lähtien. Vuodesta 1979 lähtien Isolat tekivät Marimekon mallit suunnittelijaparina ja molempien nimet kirjoitettiin kankaiden reunaan. Kristina Isolan omaa käsialaa ovat monet kangasmallit jo vuodesta 1964 lähtien. Näitä ovat muun muassa herkät kukkakuviot Krassi ja Ruiskukka sekä monivärinen raitakuosi Onnellinen.
Vuonna 2001, Unikko-mallin uudessa tulemisessa, Kristiina Isola sai tehtäväkseen uudistaa Unikkoa. Niin syntyi beessi ja harmaa Unikko. ”Halusin, että se sopii nykyajan keittiöihin, joissa on paljon kiveä ja terästä”, kertoi Kristiina Isola tästä työstään. Vuonna 2002 Unikkoa alettiin toteuttaa väripohjalle, ja kuviota pienennettiin. Mallia on käytetty kännykänkuorissa, televisioiden pinnoissa, autoissa, vaatteissa ja kävelysauvoissa. Vuonna 2003 Marimekon sisustuspuolen kasvu oli 20 %. Myös Primavera-kuosin ristiinbrändäys Iittalan kanssa onnistui.
Isola jäi vuonna 2013 kiinni plagioinnista. Isolan Marimekolle suunnittelema Metsänväki-kuosi on kopioitu ukrainalaisen naivistitaiteilijan Maria Primatšenkon yli 40 vuotta aikaisemmin julkaisemasta työstä "Rotta matkalla". Marimekon mukaan Isola kertoi oman maalauksensa pohjana käyttämästään kuvituksesta heille sen jälkeen, kun "Helsingin Sanomat" oli alkanut selvittää asiaa. Metsänväki-kuosi on vuodelta 2007, kun taas "Rotta matkalla" on vuodelta 1963. Kankaan puunrunkojen ja oksien painokuviot ovat identtiset Primatšenkon guassityön kanssa.
Asian toi esille suomalainen taiteenharrastaja, joka havaitsi omistamassaan kirjassa Primatšenkon alkuperäisen työn ja tunnisti sen identtiseksi Isolan kangassuunnitelman kanssa. Isola myönsi kopioinnin julkisuuteen toimittamassaan tiedotteessa.
Samaa aihetta käytettiin sinisenä Finnairin lentokoneessa Finnairin ja Marimekon yhteistyöhankkeen aikana. Plagioinnin tultua ilmi Finnair ilmoitti maalaavansa kuviot lentokoneestaan peittoon.
Marimekko lopetti yhteistyön suunnittelijan kanssa syyskuussa 2013. Yhtiön toimitusjohtaja Mika Ihamuotila nimitti plagiointia ”väärinkäytökseksi” ja sanoi, että sitä ei voi antaa anteeksi.
Põlvamaa
Põlvamaa eli Põlva on maakunta Pihkovanjärven länsipuolella Etelä-Virossa. Maakunnan pinta-ala on 1 823 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 25 655 (1.1.2018). Maakunnan keskuspaikka on Põlvan kaupunki.
Pääosa maakunnan alueesta on reunamoreeniselänteiden reunustamaa tasankoa, lännessä Otepään mäkimaalla on yli 200 metriä korkeita mäkiä. Põlva on suurimmaksi osaksi maatalousaluetta, ja siellä puhutaan perinteisesti viron läheistä sukukieltä võroa.
Vuonna 1990 Põlvamaasta muodostettiin oma maakunta pääasiallisesti Võrumaan pohjoisosasta. Põlvan maakuntaan kuuluu tällöin myös osa Setumaasta, joka oli ollut aikaisemmin erillinen maakunta, Petserimaa. Maakunta koostui 13 kunnasta.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa kymmenestä Põlvamaan kunnasta sekä Tartumaan Meeksistä muodostettiin kolme kuntaa: Kanepin, Põlvan ja Räpinan kunnat. Kolme kuntaa, Mikitamäe, Orava ja Värska, siirrettiin Võrumaan maakuntaan.
Vuonna 2011 silloisella Põlvamaalla oli 27 448 asukasta, joista 26 099 (95,1 %) oli virolaisia, 1 018 (3,7 %) venäläisiä ja 310 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Raplamaa
Raplamaa () on maakunta Keski-Virossa. Sen keskuspaikka on Raplan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 765 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 33 774 (1.1.2018).
Suurin osa alueesta on Pohjois-Viron tasankoa, jolla harjoitetaan karjanhoitoa, eteläosassa on loivasti kumpuilevia metsämaita.
Raplamaa muodostettiin piiriksi 1950 ja maakunnaksi 1990 Harjumaan eteläosasta ja osista Länsi-Virumaata ja Järvamaata.
Vuoden 2017 kuntauudistuksen jälkeen Raplamaa koostuu neljästä kunnasta, ennen muutosta kuntia oli kymmenen:
Kehtnan kunta muodostettiin vanhasta Kehtnasta ja Järvakandin kunnasta. Uusi Märjamaan kunta muodostettiin yhdistämällä vanha Märjamaa ja Vigala sekä kolme Raikkülan kylää. Uusi Raplan kunta koostuu vanhasta Raplasta, Kaiusta, Juurusta sekä pääosasta Raikkülaa. Käru siirtyi uudistuksessa osaksi Järvamaalle muodostettua uutta Türin kuntaa.
Vuonna 2011 silloisella Raplamaalla oli 34 914 asukasta, joista 32 815 (94,0 %) oli virolaisia, 1 332 (3,8 %) venäläisiä ja 750 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Maakunnan teollisuudenaloja ovat lasi-, rakennustarvike-, tekstiili- ja elintarviketeollisuus. Lisäksi maakunnassa työllistää metsäteollisuus ja maanviljely.
Valtiollisissa vaaleissa Raplamaa muodostaa yhdessa Tallinnan ulkopuolisen Harjumaan kanssa vaalipiirin numero 4 (valimisringkond nr 4), josta valitaan 14 kansanedustajaa 101-jäseniseen riigikoguun.
Jade
Jade on korukivi, joka voi koostua kahdesta eri mineraalista: joko amfiboliryhmään kuuluvasta nefriitistä tai pyrokseeniryhmään kuuluvasta jadeiitista.
Jade on erittäin tiivis ja sitkeä kivi, joten sitä on käytetty jo vuosituhansia koriste-esineiden ja aseiden tekemiseen etenkin Kiinassa ja Väli-Amerikassa. Jade on läpikuultavaa tai läpinäkymätöntä. Vasta vuonna 1863 jaden ymmärrettiin käsittävän kaksi erillistä mineraalia. Jadeiittia ja nefriittiä ei usein ole helppo erottaa toisistaan, sillä ne ovat ulkonäöltään ja rakenteeltaan hyvin samankaltaisia.
Jadea ei tavata kiteisenä, vaan se esiintyy massamaisena esimerkiksi serpentiniitissä. Usein sitä löydetään jopa monen kilon painoisina murikoina rantojen kivikoista, jonne se on kestävänä ja lohkeamattomana saattanut kulkeutua pitkiäkin matkoja. Suomesta on löydetty nefriittiä muutamasta hajaesiintymästä pääkaupunkiseudulta.
Jadeiitti (NaAlSiO eli natrium-alumiinisilikaatti) on nefriittiä (Ca(Mg,Fe)SiO(OH), kalsium-magnesium(tai rauta)silikaatti) harvinaisempaa ja arvokkaampaa.
Useita muita samankaltaisia mineraaleja kutsutaan joskus harhaanjohtamistarkoituksessa jadeksi. Tällaisia ovat serpentiini ("Korean jade", "Suzhoun jade", "Styyrian jade", "Kanadalainen jade", "oliivijade" ja "uusi jade"), grossulaari ("Transvaal-jade"), karneoli, aventuriini, vesuvianiitti ja krysopraasi.
Aitoa jadea käsitellään usein sen laadun parantamiseksi. On olemassa kolme eriasteista käsittelytapaa, joista tyyppi A käsittää korkeintaan pintavahauksen. Tyypissä B jaden vahingoittunutta pintaa korjataan altistamalla se kemikaaleille ja päällystetään pihkamaisella polymeerillä. C-tyypin jaden väriä on parannettu värjäämällä, ja punaisen jaden väriä on voimistettu lämpökäsittelyllä. Lämpökäsittely johtaa aina läpikuultavuuden häviämiseen ja usein myös värin muuttumiseen ruskeaksi.
Kiinassa jadea käytettiin jo neoliittisella kaudella. Merkittävimmät esiintymät olivat Ningshaon alue Jangtsen suistossa, johon liittyi "Liangzhun jadekulttuuri" 3400–2250 eaa., sekä alue Liaoningin provinssissa Sisä-Mongoliassa, johon puolestaan liittyi "Hongshan kulttuuri" 4700–2200 eaa. Kummastakin tuotettiin nefriittiä, jota käytettiin useisiin käyttö- sekä seremoniallisiin esineisiin. Varhaisimmista dynastioista lähtien jaden tärkeimmäksi lähteeksi muodostui Khotanin kaupungin ympäristö Xinjiangin läntisessä provinssissa. Kaupunki sijaitsee Kuen-Lunin vuoristosta virtaavien kahden joen, Kara-Kashin (’musta jadevirta’) ja Yurun-Kashin (’valkoinen jadevirta’), välissä. Näiden virtojen sorasta löydettiin pyöristyneitä jademukuloita, joita kuljetettiin kamelikaravaanein tuhansien kilometrien matkoja maan itäosiin. 1700-luvulla Myanmarista alettiin tuoda Kiinaan jadeiittia, joka syrjäytti nefriitin käytön.
Tartumaa
Tartumaa on maakunta Virossa. Sen pinta-ala on 3 349 km² ja asukkaita runsaat 150 000. Maakunnan pääkaupunki on Tartto.
Maakunta sijaitsee Võrtsjärven ja Peipsijärven välissä Keski-Virossa.
Tartumaalla on moreenimäkiä ja -selänteitä sekä verraten paljon peltoja ja laidunmaita. Alueen halki virtaa Viron suurin joki Emajoki.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tartumaan 18 kunnasta ja kolmesta kaupungista, kahdesta Jõgevamaan kunnasta (Pala, Tabivere) sekä kahden Valgamaan kunnan osista (Palupera, Puka) muodostettiin seitsemän kuntaa ja yksi kaupunki. Meeksin kunta siirrettiin pääosin Räpinan kuntaan Põlvamaalle.
Tartumaan kunnat ja kaupungit:
Vuonna 2011 silloisella Tartumaalla oli 150 528 asukasta, joista 127 498 (84,7 %) oli virolaisia, 18 543 (12,3 %) venäläisiä ja 4 279 (2,8 %) muita kansallisuuksia.
Maakunnan teollisuudenaloja ovat bioteknologia ja lääketeollisuus, IT- ja elektroniikkateollisuus, metallintuotanto, koneenrakennus ja puu- ja huonekaluteollisuus.
Pelto
Pelto on hyötykasvien viljelyä varten muokattu laajahko maa-alue. Pelto on uusiutuvan lannoituksen ja muokkauksen kohteena oleva kasvualusta. Pellot ovat maataloudelle elintärkeitä. Suomen kokonaispeltoala on 2,5 milj. hehtaaria, josta maataloustuotannossa on 2,2 milj. hehtaaria. Koko maapallon peltoala kauppapuutarhat mukaan lukien on 1 497 milj. hehtaaria (2000).Peltojen hinnat Suomessa tilastoidaan maakunnittain, mutta luvut esitetään alueittain:
Ompelu
Ompelu on yleisimmin kahden tekstiilikappaleen kiinnittämistä toisiinsa langalla neulan avulla, joko ompelukoneella tai käsin. Ommeltavat kappaleet voivat olla myös turkista tai nahkaa. Ompelemista on harrastettu kaikissa kulttuureissa kivikaudelta asti: ompelemisesta on jäänteitä jo ajalta ennen kankaankudonnan keksimistä. Vanhimmat tunnetut ompeluneulat on löydetty Etelä-Ranskasta ja ne ovat peräsiin paleoliittiselta ajalta noin 25 000 vuotta sitten.
Kankaita ei ommella aivan reunasta, vaan ompeleen ja kankaan reunan väliin jätetään "saumanvara". Saumanvara huolitellaan, ettei se purkautuisi. Kankaan avoimeksi jäävään reunaan, esimerkiksi hameen helmaan tai verhon reunaan, ommellaan kaksin- tai kolminkertainen taite eli "päärme" estämään kankaan purkautuminen.
Ompelun jälki on pistoista muodostuva "tikki". Ompeleita tehdään myös koristeeksi, jolloin puhutaan tikkauksesta tai kirjonnasta, esimerkiksi ristipistot tai kanavatyö.
Ompelutarvikkeita säilytetään ompelulaatikossa.
Tommaso Buscetta
Tommaso Buscetta (12. heinäkuuta 1928 Palermo – 4. huhtikuuta 2000 New York) oli sisilialainen mafioso. Hän oli ensimmäinen mafioso, joka pidätyksensä jälkeen kertoi tietonsa poliisille. Hänen tietojensa perusteella pidätettiin satoja mafian jäseniä. Palkintona tiedoistaan hän pääsi vapaaksi todistajansuojeluohjelman turvin. Hän kuoli luonnollisen kuoleman.
Siipikarja
Siipikarja on yleisnimi hyötyeläiminä pidettäville linnuille, joita kasvatetaan joko ruoaksi tai muniensa tai höyhenten ja muiden vastaavien tuotteiden takia. Suomessa siipikarjan pitäjien on rekisteröidyttävä maaseutuelinkeinoviranomaiselle.
Siipikarjaan luetaan yleisimmin kuuluviksi ainakin seuraavat linnut:
Siipikarjan lisäksi ihminen syö riistalintuja. Osa riistalinnuista, esimerkiksi fasaani elää luonnossa istutettuina ihmisen ruokinnan avulla. Ihminen kasvattaa myös lemmikkilintuja, kirjekyyhkyjä ja metsästyshaukkoja, joita ei varsinaisesti lasketa siipikarjaksi.
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomissio
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomissio (, UNCHR) oli YK:n perustama komissio, joka toimi vuosina 1946–2006. YK:n yleiskokous päätti 15. maaliskuuta 2006 korvata komission uudella elimellä, jonka jäsenyys voidaan evätä ihmisoikeuksia rikkovalta maalta. Uuden neuvoston nimi on Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto.
Ihmisoikeuskomission jäsenenä oli 53 YK:n jäsenvaltiota. Eri maanosilla oli kiintiöt, joihin äänestettiin vuosittain kolmannes uusia jäseniä. Aktivistiryhmät kritisoivat sellaisten maiden jäsenyyttä, joilla on yleisesti tunnustettuja ongelmia omassa ihmisoikeustilanteessaan, esimerkiksi Kiina, Kuuba, Pakistan ja Sudan. Tällaisten jäsenten mukanaolo vesitti arvostelijoiden mukaan komission päätöksiä.
UNCHR:ää ei tule sekoittaa UNHCR:ään, YK:n pakolaisjärjestöön.
Pain in My Heart
Pain in My Heart on Atcon vuonna 1964 julkaisema Otis Reddingin esikoisalbumi. Albumi rakennettiin Reddingin kahden kohtalaisesti menestyneen singlejulkaisun "These Arms of Mine" (R&B #20 / Pop #85 ) ja "Pain in My Heart" (R&B #61 / Pop #61) perustalle.
Omien sävellysten lisäksi albumilla on kappaleita muun muassa Reddingin esikuvilta Sam Cookelta ("You Send Me") sekä Little Richardilta ("Lucille"). Otisin oma omintakeinen tyyli alkoi kuitenkin pikkuhiljaa hahmottua, eivätkä levyn cover-kappaleet olleet enää pelkästään hänen idoliensa imitointia.
Nimikappale "Pain in My Heart" oli alun perin merkitty Reddingin omaksi sävellykseksi, mutta se muutettiin tekijänoikeuskiistan seurauksena Naomi Nevillen nimiin. Salanimellä Naomi Neville esiintynyt Allen Toussaint oli aikaisemmin tehnyt sävellyksen Irma Thomasille nimellä "Ruler of My Heart".
Otisin ensimmäinen albumi ylsi pop-listalla sijalle 103. Reddingille tunnusomaisen kompin yhdessä Otisin kanssa loihtivat Staxin studio-orkesterissa soittaneet The Mar-Keys sekä Booker T. & The MG's, joiden jäseniä kuultiin myöhemmin mm. kulttisuosion saavuttaneen Blues Brothersin taustalla.
Sniper
Sniper on vuonna 1997 perustettu kuusankoskelainen RAC-yhtye. Musiikkityyliltään yhtye on melko perinteistä punkkia ja sanoituksissa yhtyeen teemoja ovat muun muassa uusnatsismi, inho kommunisteja ja kunnioitus sotaveteraaneja kohtaan sekä rodulliset aiheet. Yhtyeen nimi viittaa tarkka-ampuja Simo Häyhään.
Lisäksi Sniperin kappaleita on julkaistu lukuisilla kokoelmalevyillä.
P.W.A.
P.W.A. on virolainen, Tallinnasta kotoisin oleva RAC-yhtye. P.W.A. on tehnyt yhteislevyn suomalaisen Sniperin kanssa vuonna 2003. P.W.A:n ja Sniperin yhteisalbumin nimi oli "In Hate Of The Russian".
Yhtye on saanut suosiota Pohjoismaissa sekä Baltiassa. Yhtyeen nimi: P.W.A. tarkoittaa Preserve White Aryans. Bändi on esiintynyt lukuisia kertoja Suomessa, ensimmäisen kerran Perkele Skins -järjestön kerhotiloissa Turussa 1996.
Alun perin P.V.A. (Perverts Versus Angels) nimellä toiminut yhtye muutti nimensä P.W.A:ksi (Preserve White Aryans) 1999, ja julkaisi ensimmäisen albuminsa "It's Time To Awake" vuonna 2000. Nykyään P.W.A:ssa ei ole yhtään P.V.A:n alkuperäisjäsentä jäljellä.
Diastereomeeri
Stereokemiassa toistensa diastereomeerejä ovat kaikki molekyylien stereoisomeerit, jotka eivät ole toistensa enantiomeerejä eli peilikuvaisomeerejä. Diastereomeriaa on esimerkiksi aineilla, joissa useampi kuin yksi kiraliakeskus. Diastereomeerejä ovat kuitenkin myös molekyylien erilaiset konformeerit eli tietyt konformaatiot. Konformeereillä ei välttämättä ole kiraliakeskusta.
Kahdella toistensa diastereomeerillä on yleensä erilaiset fyysiset ominaisuudet (kiehumispisteet, poolisuus jne.) ja myös niiden reaktiivisuus voi olla erilainen, toisin kuin enantiomeereillä, joiden fyysiset ominaisuudet ovat samanlaiset (lukuun ottamatta optista aktiivisuutta). Tästä syystä diastereomeerien erottaminen toisistaan rasemaatista esimerkiksi kromatografialla on usein helppoa. Asia on toisin enantiomeerien kohdalla, joiden kromatografinen erottelu yleensä vaatii ensin enantiomeerien reagointia jonkin yksittäisen eli enantiopuhtaan stereoisomeerin kanssa. Diastereomeeristen konformeerien erottelu voi kuitenkin olla mahdotonta.
Diastereomeria voidaan karkeasti jakaa kiraliakeskuksiin, kaksoissidoksiin ja konformeereihin pohjautuviin diastereomerian muotoihin.
Toistensa diastereomeerit voivat erota yhden tai useamman kiraliakeskusten osalta. Poikkeuksia ovat mesoyhdisteet, joiden mahdollisista diastereomeeristä osa on oikeasti identtisiä, eivätkä ne siten ole diastereomeerejä.
Jos jätetään mahdollinen konformeria huomiotta, on 2 kiraliakeskusta omaavalla ja vain yksöissidoksia sisältävällä molekyylillä enintään 4 stereoisomeeriä. Näistä 2 ovat toistensa enantiomeerejä ja loput 2 ovat diastereomeerejä. Esimerkiksi treoniinilla on 2 kiraliakeskusta, joten sillä on 4 erilaista stereoisomeeriä: isomeeriparit (2R,3R) ja (2S,3S) ovat toistensa enantiomeerejä kuten ovat myös (2R,3S) ja (2S,3R). Muut isomeeriparit kuten (2S,3S) ja (3R,3S) ovat toistensa diastereomeerejä.
Muita kiraliakeskuksista riippuvan diastereomerian mahdollisia ilmenemismuotoja ovat muun muassa (lista ei ole täydellinen)"cis-trans"-Isomeerit ja "E, Z" -isomeerit ovat diastereomeerejä. Näitä isomerian muotoja ilmentävissä molekyyleissä on kaksoissidoksia, jotka voidaan luokitella tietyin ehdoin joko "cis"- tai "trans" -sidoksiksi, tai "E"- tai "Z"-sidoksiksi.
Lisäksi "cis-trans"-isomerian käsite pätee myös muun muassa oktaedrisiin ja tasoneliömäisiin kompleksiyhdisteisiin, joissa ei aina ole rakenteissaan kaksoissidoksia.
Konformeerillä on tietty konformaatio, jossa molekyylin potentiaalienergia on selkeästi tunnistettavassa paikallisessa energiaminimissä. Molekyylit, jotka ovat toistensa konformeerejä, eivät eroa toisistaan konfiguraatioiltaan eli kolmiulotteisilta järjestyksiltään. Konfiguraation muuntuminen yhdestä toiseksi vaatii kemiallisten sidosten rikkoutumista.
Hienojakoisempia konformeerien luokitteluita ovat muun muassa (lista ei ole täydellinen)
Finnforest
Finnforest Oyj oli suomalainen, Metsäliitto Osuuskuntaan kuulunut puutuoteteollisuusyhtiö. Yhtiö sulautettiin 31. maaliskuuta 2006 Metsäliitto Osuuskuntaan, jolloin Finnforestin nimi muuttui Metsäliiton Puutuoteteollisuudeksi.
Vuoden 2012 helmikuussa Metsäliitto-konserni otti käyttöön brändinimen Metsä Group ja yhtenäisti yritysilmettään muun muassa ottamalla käyttöön uuden yritystunnuksen. Tällöin Metsäliiton Puutuoteteollisuudesta tuli Metsä Wood.
Skeleton talviolympialaisissa 2002
2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä Utahissa, Yhdysvalloissa kilpailtiin kolmatta kertaa olympialaisten historiassa skeletonissa eli mahakelkkailussa.
Kilpailut käytiin 20. helmikuuta 2002 "Utah Olympic Parkin" 1 200 metrin mittaisella radalla, jossa korkeuseroa on yhteensä 91 metriä ja 13 kurvia.
Kilpailussa laskettiin kaksi laskua, joiden yhteisaika ratkaisi voittajan. Ensimmäistä kertaa mukana oli myös naisten sarja.
Muurala
Muurala () on Espoon kaupunginosa. Se sijaitsee Espoon keskuksen pohjoispuolella, Kehä III:n ja Turunväylän kainalossa. Asukkaita on 3 100 (2003).
Suurin osa nykyisestä Espoon keskukseksi kutsutusta alueesta oli aikaisemmalta nimeltään Muurala. Radan eteläpuoleisia alueita kutsuttiin pääosin Suvelaksi. Espoon keskuksessa sijaitsee edelleen Muuralan sairaala, nyttemmin Samarian tiloissa tai yhteydessä, Espoonväylän ja Siltakadun risteyksessä, liikenteellisesti keskeisellä paikalla.
Muuralasta on ollut asutusta jo kauan. Muun muassa tiettyä savenmuokkaustapaa kutsutaan Muuralaan pohjaamalla nimellä Morby keramiikka.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2002
2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä, Utahissa, Yhdysvalloissa järjestettiin maastohiihdossa, yhdistetyssä ja mäkihypyssä 18 kilpailua.
Maastohiihdot käytiin Soldier Hollowissa ja mäkihypyt Park Cityssä.
Ajankohta: 19. helmikuuta 2002
Ajankohta: 12. helmikuuta 2002
Ajankohta: 14. helmikuuta 2002 
Matkaan lähdettiin 15 kilometrin hiihdon tulosten perusteella. Espanjan Johann Mühlegg menetti kultamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
Ajankohta: 9. helmikuuta 2002 
Espanjan Johann Mühlegg menetti kultamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
Ajankohta: 23. helmikuuta 2002
Espanjan Johann Mühlegg menetti kultamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
Ajankohta: 17. helmikuuta 2002
Ajankohta: 19. helmikuuta 2002Sijoille 1-2 sijoittuneet Venäjän Larisa Lazutina ja Olga Danilova menettivät mitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
Venäjän Larisa Lazutina menetti hopeamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
Ajankohta: 21. helmikuuta 2002
Ajankohta: 21.-22. helmikuuta 2002
Ajankohta: 16. - 17. helmikuuta 2002
Ajankohta: 10. helmikuuta 2002
Ajankohta: 13. helmikuuta 2002
Ajankohta: 18. helmikuuta 2002 
Saksan joukkue voitti Suomen pienimmällä mahdollisella erolla, yhdellä pisteen kymmenesosalla.
Vartioharju
Vartioharju (ruots. Botbyåsen) on Vartiokylän kaupunginosan osa-alue Itä-Helsingissä. Pientalovaltaisella alueella elää noin 6 000 asukasta. Osa-alueen palveluihin kuuluvat koulut ja päiväkodit, mutta siellä sijaitsee myös muun muassa muutama ravintola, hammashoitola ja Alepa. Vartioharjussa oli vuoden 2010 lopussa 855 työpaikkaa. Vartioharjulaisten keskitulot olivat vuoden 2008 lopussa 34 973 euroa henkeä kohden, tehden alueesta itäisen suurpiirin vauraimpia alueita, joskin Marjaniemessä tulot ovat hieman korkeammat.
Vartiokylän seurakunnan entinen pääkirkko sijaitsee Vartioharjussa Kiviportintien varrella. Seurakunnan luopuessa Matteuksenkirkosta Puotinharjussa Vartiokylän kirkosta tulee uudelleen seurakunnan pääkirkko. Kirkossa on harrastustiloina mm. palloilusali ja alakerrassa tilat partiolippukuntien toiminnalle.
Vartioharjussa on Vartiokylän ala-asteen koulu, entinen Vartiokylän kansakoulu. Sen itäsiivessä toimi 1970-luvun loppuun asti Vartiokylän sivukirjasto joka lakkautettiin Itäkeskuksen kirjaston aloittaessa.
Vartioharjussa on nähtävänä osia ensimmäisen maailmansodan aikaisesta Helsingin maalinnoituksesta. Niistä suurin kohde on Vartiokylän linnavuoren rinteeseen rakennetut juoksuhaudat ja ammusluola.
Itäväylä kulkee Vartioharjun läpi, jonka kohdalla tie on nelikaistainen. Vartioharjun jälkeen tie muuttuu itään mentäessä kaksikaistaiseksi.. Osa-alue sijaitsee Kehä I:n ja Kehä III:n välissä. Tiet aiheuttavat alueelle melu- ja saastehaittoja.
Puotilan metroasema on alle puolen kilometrin päässä Vartioharjun lounaisista osista. Metromatka keskustaan vie noin 17 minuuttia.
Linjat 95, 97 ja 97V kulkevat Vartioharjussa. Ne tarjoavat yhteydet Itäkeskuksen, Kontulan, Mellunmäen ja Puotilan metroasemille. Yölinjoista 95N, 97N ja 841N kulkevat alueelle. Linja 97N liikennöi myös lauantain ja sunnuntain vastaisina öinä aamuyölinjana. 
Itäkeskukseen pääsee myös Itäväylää pitkin kulkevilla Östersundomin linjoilla 93/93K sekä Söderkullan linjalla 841. Osa Porvoon suuntaan matkaavista kaukobusseista kulkee Itäväylää pitkin U-linjoina.
Koovee
KOOVEE on tamperelainen vuonna 1929 nimellä Tampereen Työväenyhdistyksen Urheilu- ja Voimailuseura Kilpa-Veljet r.y. perustettu monilajiurheiluseura. Sittemmin seuran nimeä on muutettu useita kertoja, ensin muotoon Tampereen Kilpa-Veljet Ry (TK-V), tämän jälkeen muotoon KOO-VEE Ry ja lokakuussa 2010 nykyiseen muotoon Koovee Ry. Koovee on Suomen suurimpia urheiluseuroja. Seura oli alun perin TUL:n jäsen. Vuonna 1959 urheilun keskusjärjestöjen yhteistoiminta vaikeutui, mikä uhkasi etenkin jääkiekkoilijoiden asemaa. Lopulta seura erotettiin Työväen Urheiluliitosta. Osa urheilijoista erosi seurasta ja perusti Tampereen Painiseuran ja Tampereen Sisun TUL:n alaisuuteen.
Seuran jaostot ja jäsenseurat vastaavat pääsääntöisesti kukin yhdestä urheilulajista, mutta osalla jaostoista on vastuullaan monta toisiaan lähellä olevaa lajia.Seuralla on myös laajaa lasten liikuntatoimintaa: mukana toiminnassa on parituhatta lasta. Kilpaurheilun lisäksi seura järjestää kuntourheilua, veteraaniurheilua ja suuria liikuntatapahtumia. Kuntourheilun puolelle kuuluu myös suosittu "Olkkosen reeniryhmä", joka on tarkoitettu urheilusta vieraantuneiden saattamiseen liikunnan pariin.
Seuran aiempia lajeja ovat olleet muiden muassa hiihto, jalkapallo ja pöytätennis.
Huippu-uinnissa Kooveeta edusti muun muassa Eetu Karvonen. Vuoden 2013 tammikuussa Koovee ja Tampereen Uimaseura ilmoittivat yhdistävänsä kilpauintijaostonsa uudeksi seuraksi, Uinti Tampereeksi, minkä myötä Kooveen uintijaoston valmennus- ja kilpauintitoiminta päättyi. Seura keskittyy nykyisin masters- ja lasten harrasteuintiin.
Kaikilla kilpajaostoilla on Suomen mestaruuksia.Jääkiekossa Kooveen pelaaja Erkki Suokko teki vuonna 1961 kolme maalia vain 50 sekunnissa, mikä oli pitkään pääsarjatason Suomen-ennätys. Tämä tapahtui Koulukadun tekojääradalla 26.12.1961, jolloin Koovee kaatoi HIFK:n maalein 13–2. Juha Leimu rikkoi ennätyksen joulukuussa 2015 tehtyään kolme maalia 44 sekunnissa.
Karakallio
Karakallio () on Espoon kaupunginosa, joka kuuluu Suur-Leppävaaran suuralueeseen. Karakalliossa oli 5 495 asukasta vuodenvaihteessa 2016–2017. Se sijaitsee Leppävaaran lähistöllä, Turuntien varressa. Myös Kehä II:n pohjoispää alkaa Karakalliosta.
Karakallion rakennukset ovat suurimmaksi osaksi kerrostaloja. Suurin osa asuntokannasta on rakennettu 1960- ja 1990-lukujen välillä.
Alueen luonto on kallioista. Karakallio tarjoaa hyvät mahdollisuudet ulkoiluun, ja kalliomaastossa kulkevalla kuntoradalla on suuret korkeuserot. Karakalliossa on myös nuorisotila.
Karakallion ostoskeskuksessa toimii Alepa, R-kioski, Pizza Center, ravintola Karkelo, parturikampaamoja, kukkakioski ja martan nurkka. Rastaspuiston osa-alueella toimii Lidl.
Lähellä ostoskeskusta on Karakallion koulu, jossa toimivat peruskoulun yläluokat. Myös Rastaalan alakoulu sijaitsee käytännössä kiinni Karakalliossa. Karakalliossa on myös Karatalo, jossa toimii kulttuuripalveluiden lisäksi nuorisopalveluja ja työväenopisto. Karakalliossa sijaitsee myös Palvelutalo Hopeakallio ja Karakallion kirkko ”Karakappeli”.
Meleagros (sotilas)
Meleagros (kreikaksi Mελεαγρος, kuoli 323 eaa.) oli makedonialainen sotilas joka palveli Aleksanteri Suuren armeijassa. Hän näytteli tärkeää osaa Aleksanterin kuoleman jälkeen kun hän puolusti Aleksanterin veljeä Arridaiosta.
Meleagros seurasi Aleksanterin armeijan mukana tämän sotaretkellä Persiaa vastaan. Meleagros johti yhtä falangi-osastoa (takseis, ταξεις) Granikosjoen taistelussa ja myöhemmin hän sai kunnian johtaa niitä makedonialaisia jotka saivat palata kotiin vuoden 334 eaa. talven ajaksi. Meleagros ja hänen johdossaan olleet sotilaat palasivat Aleksanterin luokse Gordionissa vuonna 333 eaa. Meleagros johti osastoaan myös Issoksen ja Gaugamelan taisteluissa. Hän oli myös mukana Intian sotaretken aikana ja Hydaspesjoen taistelussa.
Aleksanterin kuoltua vuonna 323 eaa. Babylonissa Meleagros oli ensimmäisten joukossa ehdottamassa että Aleksanterin vähäjärkisestä velipuolesta Arridaioksesta tehtäisiin uusi kuningas. Ratsuväen komentaja Perdikkas taas suosi Roksanen syntymätöntä lasta. Lopulta päädyttiin kompromissiin jonka mukaan Arridaios ja syntymätön lapsi, jos kyseessä olisi poika, saisivat jakaa kuninkuuden. Roksanen lapsi oli kun olikin poika ja hänelle annettiin nimeksi Aleksanteri IV.
Perdikkas päätti kuitenkin päästä eroon vastustajastaan ja antoi teloittaa Meleagroksen kannattajat Arridaioksen edessä. Näin sotilaat saivat sen käsityksen että Arridaios olisi määrännyt heidät teloitettavaksi. Myös 300 jalkaväen sotilasta teloitettiin esimerkkinä toisille. Meleagros pakeni läheiseen temppeliin, mutta hänet murhattiin siellä Perdikkaan käskystä.
Pune
Pune (, siirtomaa-aikainen englanninkielinen nimi Poona) on kaupunki Intiassa Maharashtran osavaltiossa. Deccanin ylängöllä sijaitsevassa kaupungissa on yli kolme miljoonaa asukasta. Kaupungilla on pitkä historia. Ensimmäiset merkit kaupungista ovat jo ennen 1000-lukua.
Pune sijaitsee Mula- ja Mutha-jokien yhtymäkohdassa.
Pune sijaitsee Deccan ylängön reunalla. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 560 m. Se on kukkulaista aluetta, korkeimmat kukkulat nousevat 800 metriin ja kaupungin ulkopuolella Sinhagadin linnoitus on 1 300 metrissä.
Kuumimmat kuukaudet ovat huhti- ja toukokuu, jolloin päivän ylin lämpötila on keskimäärin yli 37 astetta. Viileintä on joulu- ja tammikuussa, keskimääräinen alin lämpötila alle 12 astetta. Eniten sataa kesäkuusta syyskuuhun, yli 100 mm kuukaudessa.
Pune on tärkeä teollisuuskeskus. Yksi maailman suurimmista kaksipyöräisten valmistajista, Bajaj Auto, on kotoisin kaupungista. Intian suurimmalla moottorivalmistajalla on tehdas Punessa. Kaupunkia sanotaankin autoteollisuutensa ansiosta Intian Detroitiksi.
Punen bussimetro on maan ensimmäinen bussimetrojärjestelmä.
Punen rautatieasemalta on säännöllisiä junavuoroja lähikaupunkeihin. Matka Mumbaihin kestää 3–4 tuntia. Kaupungista lähtee myös monia pitkän matkan linja-autoja, esimerkiksi Goaan pääsee yöbussilla 12 tunnissa. Punen kansainvälinen lentoasema sijaitsee 8 km kaupungista koilliseen.
Jarama
Jarama on 190 kilometriä pitkä joki Espanjan keskiosassa Madridin ja Guadalajaran maakunnissa.
Jaraman alkulähde on Ayllónin vuoristossa Madridin, Guadalajaran ja Segovian maakuntien rajalla. Joki virtaa pohjois–etelä-suunnassa ja ohittaa maan pääkaupungin Madridin sekä Barajasin lentoaseman niiden itäpuolelta. Sen sivujokia ovat muun muassa Henares, Tajuña ja Manzanares. Jarama itse on puolestaan Tajon sivujoki, johon se yhtyy lähellä Aranjuezia. Joen valuma-alue on 11 545 neliökilometriä.
Jaraman ympäristössä käytiin ankaria taisteluja osana Espanjan sisällissotaa vuonna 1937. Nationalistit ylittivät joen helmikuussa tavoitteenaan katkaista Madridista Valenciaan johtava päätie ja eristää tasavaltalaisten pääkaupunki. Nationalistien puolella taistelleet espanjalaiset legioonalaiset ja Afrikan armeijaan kuuluneet marokkolaiset saivat vastaansa tasavaltaa tukeneen 15. kansainvälisen prikaatin. 15. prikaatiin kuului sekä brittiläinen vapaaehtoispataljoona että yhdysvaltalaisia vapaaehtoisia Abraham Lincolnin prikaatista. Huolimatta suurista miestappioista nationalistit onnistuttiin pysäyttämään lähellä tavoitettaan. Seurasi asemasotavaihe kunnes kansainväliset joukot saivat perääntymiskäskyn.
Joen rannalla San Sebastián de los Reyesin kunnassa sijaitsevalla Jaraman moottoriradalla ajettiin Formula 1 -sarjan Espanjan GP:tä 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla. Italialaisen autovalmistaja Lamborghinin Jarama-malli on nimetty jokialueella kasvatettujen härkien mukaan.
Attalos (sotilas)
Attalos (noin 390–336 eaa.) oli makedonialainen sotilas ja Makedonian kuninkaan Filippos II:n vaimon Kleopatran holhooja.
Vuonna 337 eaa. Attaloksen veljentytär ja holhokki avioitui Filippos II:n kanssa. Filippoksella oli jo aikaisemmin useita vaimoja ja lapsia. Plutarkhoksen mukaan Attalos oli hääjuhlan aikana toivonut, että Filippos nyt saa laillisen kruununperillisen. Tästä Filippoksen vanhin poika Aleksanteri oli suuttunut. Tarinan mukaan Filippos oli aikonut nuhdella poikaansa mutta oli juovuksissaan kompastunut. Riidan vuoksi Aleksanteri ja hänen äitinsä Olympias matkustivat Olympiaan veljen Aleksanteri I:n luokse Epeirokseen. Aleksanteri ei koskaan antanut nöyryytystä Attalokselle anteeksi. Erään tulkinnan mukaan Filippos avioitui Kleopatran kanssa, koska vaikutusvaltaiset makedonialaiset, kuten Attalos ja hänen appensa Parmenion, vaativat sitä. Toisaalta Attaloksesta ei tiedetä mitään ennen vuotta 337 eaa., ja ilmeisesti hänen arvovaltansa kasvoi vasta sen jälkeen kun Filippos oli avioitunut Kleopatran kanssa.
Attalos oli tiettävästi nuoren Pausaniaan ystävä. Pausanias oli kertonut Attalokselle erään Pausanias Orestislaisen pilkanneen häntä. Attaloksen ystävä suunnitteli kuolevansa urhollisesti tämän takia. Näin kävikin vuonna 336 eaa. Illyriassa käydyssä taistelussa. Attalos kosti ystävänsä kuoleman juottamalla toisen Pausaniaan humalaan ja antamalla palvelijoidensa raiskata hänet. Justinuksen mukaan Attalos olisi itse raiskannut Pausaniaan.
Vuoden 336 eaa. keväällä Attalos nimitettiin johtamaan Vähään-Aasiaan lähetettävää armeijaa Parmenionin kanssa. Filippos oli haluton tuomitsemaan Attalosta, ja tämän takia Pausanias suuntasi kostonsa kuningasta kohden.
Vähässä-Aasiassa Attalos ja Parmenion sotivat persialaisia vastaan. Persialaisia johti rhodoslainen Memnon, joka kukisti makedonialaiset Magnesian lähettyvillä. Makedonialaiset joutuivat pakenemaan kaupunkiin. Kun Attaloksen ja Parmenionin armeija oli perääntymässä Hellespontokselle, he saivat kuulla, että Filippos oli salamurhattu ja että Aleksanterista oli tullut uusi kuningas. Attalos suunnitteli kapinaa, koska hän oli suosittu armeijan sotilaiden keskuudessa. Hän neuvotteli myös Makedonian vihollisten kanssa Ateenassa. Attaloksen väitettiin myös olleen mukana olleessa salajuonessa, joka johti Filippoksen murhaan, mutta tästä ei ole mitään varmuutta. Aleksanteri lähetti erään Hekaitoksen vangitsemaan tai teloittamaan Attaloksen. Parmenion ei estänyt vävynsä teloitusta. Justinuksen mukaan Aleksanteri tapatti kaikki Kleopatran sukulaiset, mutta ilmeisesti hän teloitutti vain Attaloksen.
Aleksanteri Suuren ratsuväenkomentaja Hegelokhos Hippostratoksen poika oli ehkä Attaloksen holhokin Kleopatran veli.
Vulkanuslaiset
Vulkanuslaiset ovat Vulkanus-planeetan asukkaita "Star Trek" -televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Mr. Spock, tähtilaiva "USS Enterprisen" tiedeupseeri, on tunnetuin vulkanuslainen.
Vulkanuslaiset tunnetaan parhaiten telepaattisista kyvyistään (esimerkiksi mieltensulauttaminen) sekä filosofiastaan, jonka mukaan heidän tulee elää johdonmukaisen ajattelun mukaan ja pyrkiä peittämään tunteensa. Tämän filosofian kehitti meidän ajanlaskumme mukaan noin 400-luvulla filosofi Surak.
Ennen tunteellisuuden kieltävän Surakin filosofian omaksumista vulkanuslaiset olivat luonteeltaan sotaisia ja väkivaltaisia. Parhaiten tämä tulee ilmi alkuperäisen "Star Trek" -televisiosarjan jaksossa "The Balance of Terror", jossa "USS Enterprise" joutuu taisteluun raja-asemille hyökänneen romuluslaisen aluksen kanssa ja romulaanien vulkaanialkuperä paljastuu: Spockin ilme on todella kuolemanvakava hänen kertoessaan tästä planeettansa historian karmivasta vaiheesta.
Samoin jaksossa "All Our Yesterdays", jossa Spock joutuu jääkautiseen menneisyyteen, ja hän muuttuukin siellä alkukantaiseksi raakalaiseksi, jonka valvontahuoneeseen jäänyt kapteeni ja mukana menneisyyteen mennyt tohtori onnistuvat viime hetkellä palauttamaan ennalleen ja pelastamaan.
Vulkanuslaiset olivat vuonna 2063 ensimmäinen ihmisten kohtaaman ulkoavaruuden olentoryhmä, kun Zefram Cochranen poimuajoon kykenevä avaruusalus "Phoenix" teki ensilentonsa ja vulkanuslaisten tutkimusalus huomasi tämän synnyttämän poimujäljen sekä kävi tutustumassa aluksen lähettäjiin.
Noin sata vuotta myöhemmin vulkanuslaiset pyrkivät estämään ihmisten ensimmäisen poimukerroin viiteen kykenevän NX-luokan tähtilaiva "Enterprisen" rakentamisen, mutta Surakin oppien uudelleenlöytäminen lopulta paransi vulkanuslaisten ja ihmisten suhteita. Vulkanuslaiset näkivät ihmiskunnan liian epäkypsänä ja impulsiivisena avaruusmatkailuun, sillä ihmiskunta oli kehittänyt poimuajon vasta alle sata vuotta sitten. Vulkanuslaiset eivät halunneet että ihmiset toistaisivat niitä virheitä joita Vulkanuksella tehtiin ennen Surakin oppien leviämistä.
Vulkanuslaiset olivat sittemmin perustajajäseniä Yhdistyneiden planeettojen liitossa, huolimatta jatkuvista konflikteistaan toisen perustajajäsenen, andorialaisten, kanssa.
Vulkanuksen omaa kieltä kuullaan jonkin verran; merkittävimmät kerrat ovat elokuvissa "" (1979), kun Spock päättää hylätä "kolinahrin", täyden loogisuuden tunnuksen ja palata Tähtilaivastoon sekä "" (1982), jossa Spock ja luutnantti Saavik keskustelevat lyhyesti vulkaanin kielellä.
Mäkihypyn maailmancup 1979–1980
Mäkihypyn maailmancup 1979–1980 käsitti 27 osakilpailua, joista kaksi peruttiin. Ensimmäinen osakilpailu pidettiin Cortina d'Ampezzossa Italiassa 27. joulukuuta 1979 ja viimeinen osakilpailu Štrbské Plesossa Tšekkoslovakiassa 25. maaliskuuta 1980.
Hiivasienitulehdus
Hiivasienitulehdus on "Candida"-hiivasienen aiheuttama tulehdus. Hiivatulehduksen voi aiheuttaa allergia, tartunta, liika hygienia, hiostavat siteet, liika makean nauttiminen, antibioottikuuri tai stressi.
Hiivainfektio voi ilmetä naisen, harvemmin miehen, sukuelimien tulehduksena, ihottumina, suutulehduksena tai suolisto-oireina. Terskassa hiivatulehdus ilmenee kutinana ja kirvelynä. Emättimessä hiiva­tulehduksessa ilmenee hajutonta ja kokkareista valkovuotoa sekä kutinaa ja kirvelyä. Joskus hiivasieni on lähes oireeton. Hoitamaton hiivainfektio voi myös aiheuttaa naisilla hedelmöityksen vähentymistä tai nk. valeraskauksia. Hiivainfektio voi aiheuttaa myös allergioiden lisääntymistä.
Hiivojen aiheuttamat tulehdustaudit eivät yleensä ole vakavia, ellei sairastuneen immuunijärjestelmä ole jostakin syystä, kuten AIDSin takia, heikentynyt.
Lapsilla hiivasienitulehdus ilmenee useimmiten suutulehduksena eli sammaksena. Pienillä lapsilla on harvemmin tavattu hiivainfektiota sukuelimissä. Tällöin useimmiten sen on aiheuttanut kihomato.
Hiivatulehdus paranee useimmiten apteekista saatavilla sienilääkkeillä mutta tarvitsee joskus lääkärihoitoa. Tauti on kuumeeton eikä aiheuta vakavia lisätauteja.
Hiivatulehduksen hoitoon on olemassa kotikonsteja. Suun sieni-infektioon auttaa sitruuna- tai puolukkamehu. Emätintulehdukseen auttaa runsas maitohappobakteerien nauttiminen esimerkiksi piimän tai maustamattoman jogurtin muodossa. Maitohappobakteerit ja niiden lisääminen auttaa, sillä emättimen luonnollisen tasapainon bakteereista useimmat ovat juuri maitohappobakteereja ja hiivatulehduksen voi aiheuttaa jo se, että tämä bakteerikanta emättimessä pienenee.
Vaihtoehtolääketieteen kannattajat puhuvat usein vähäoireisesta systeemisestä hiivainfektiosta eli hiivasyndroomasta. Hiivasyndrooman väitetään aiheuttavan laajasti erilaisia oireita. Vähäoireinen systeeminen hiivainfektio ei kuitenkaan ole mahdollinen, vaan systeeminen hiivainfektio aiheuttaisi henkeä uhkaavan, välitöntä sairaalahoitoa vaativan tilan. Hiivasyndrooman olemassaoloa ei ole voitu todistaa tieteellisesti, eikä lääketiede sitä tunne. Hiivasyndroomaa epäilevät potilaat kärsivät todellisuudessa muista sairauksista. Joskus taustalla voi olla useita tekijöitä, jolloin yksiselitteistä diagnoosia ei voida asettaa.
Leonid Potapov
Leonid Vasiljevitš Potapov (, s. 4. heinäkuuta 1935 – ) oli Burjatian tasavallan presidentti elokuusta 1994 heinäkuuhun 2007. Sitä ennen vuodesta 1991 hän toimi Burjatian korkeimman neuvoston puheenjohtajana, joka oli tasavallan korkein asema ennen presidentin viran perustamista. Potapov valittiin Burjatian ensimmäiseksi presidentiksi suoralla kansanvaalilla 1994 ja uudelleen 1998 ja 2002 (68 % äänistä). Nykyisin Burjatian presidentin käytännössä nimittää Venäjän federaation presidentti.