hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Frank Rosenthal
Frank Lawrence "Lefty" Rosenthal (12. kesäkuuta 1929 Chicago, Illinois – 13. lokakuuta 2008 Miami Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kasinojohtaja ja urheiluvedonlyöjä. Hot dog -kioskin pitäjänä aloittanut Rosenthal johti 1970-luvulla neljää kasinoa Las Vegasissa (Stardust, Fremont, Hacienda ja Marina) ilman osavaltion lupaa. Vuonna 1976 Rosenthal sai oikeustaistelun jälkeen oikeuden johtaa kasinoita, kunnes vuonna 1988 Nevadan osavaltio pani hänet "mustalle listalleen". Tämä epäsi Rosenthalilta oikeuden vierailla nevadalaisilla kasinoilla tai johtaa niitä.
1970-luvulla Frank Rosenthal toimi television "Frank Rosenthal Show'n" isäntänä. Stardust Hotel & Casinolta lähetetyssä ohjelmassa vierailivat muun muassa Frank Sinatra, O.J. Simpson, Muhammed Ali, Tommy Lasorda, Billy Martin, Jim Brown, Dick Butkus, Siegfried & Roy ja Bob Hope.
Martin Scorsesen elokuvan Casino Robert de Niron esittämä päähenkilö Sam "Ace" Rothstein perustuu Rosenthalin elämään. Rosenthalin mafiakumppanin Anthony Spilotron hahmoa vastasi elokuvassa Joe Pescin esittämä Nicky Santoro.
Return of El Diablo
Return of El Diablo on Los Bastardos Finlandeses -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 15. lokakuuta 2008. Albumin kansissa mainittu bonuskappale ”My Way To Hell” on ainoastaan ladattavissa Cdon.com-verkkokaupasta.
Tommi Uschanov
Tommi Petteri Uschanov (s. 27. maaliskuuta 1975 Kontiolahti) on suomalainen tietokirjailija ja kääntäjä.
Uschanov valmistui ylioppilaaksi vuonna 1994 ja on opiskellut teoreettista filosofiaa Helsingin yliopistossa. Vuodesta 2002 Uschanov on ollut freelance-kääntäjä ja kustannustoimittaja.
Uschanov on suomentanut muun muassa Guy Debordin teoksen "Spektaakkelin yhteiskunta" (2005). Vuonna 2008 hän kirjoitti Teos-kustantamon Teesi-pamflettisarjassa ilmestyneen teoksen "Mikä vasemmistoa vaivaa?" Vuonna 2010 ilmestyi Teoksen kustantamana "Suuri kaalihuijaus" ja vuonna 2012 "Miksi Suomi on Suomi". Vuodesta 2013 Uschanov on ollut "Helsingin Sanomien" kolumnisti. Lokakuussa 2015 ilmestyi hänen kulttuuripessimismin historiaa käsittelevä teoksensa "Hätä on tarpeen". Teos oli ehdolla Vuoden tiedekirja -palkinnon 2015 saajaksi.
Syksyllä 2012 Uschanov piti Tampereen yliopiston Urpo Harva -luennon aiheesta ”Salainen ja julkinen Suomi”. Long Play -verkkojulkaisussa ovat ilmestyneet Uschanovin artikkelit "Tämä on Amerikka" (2013), "Minä ja Juhana Vartiainen" (2015), "Vangin dilemma" (2015) sekä "Pelottelusurma" (2018).
Đồng Xoàin taistelu
Đồng Xoàin taistelu oli yksi ensimmäisistä suurista taisteluista Vietnamin sodan alkuvaiheessa.
Taistelu alkoi yöllä 10. kesäkuuta, kun Vietkongin 272. ja 273. rykmentit alkoivat tulittaa kranaatinheittimillä ja käsiaseilla bunkkereita ja konekivääripesäkkeitä. Puolustuslinjojen sorruttua vänrikki Charles Quincey Williams käski miestensä suojautua leirin komentopaikkaan. Yhdysvaltain ja Etelä-Vietnamin ilmavoimat alkoivat pommittaa Vietkongin asemia napalmilla. Vietkongin jatkaessa hyökkäystään Bell UH-1-helikopteri nousi ilmaan Tan Son Nhatin lentoasemalta mukanaan miehiä Etelä-Vietnamin armeijan 5. divisioonasta. Ilmatorjuntatuli esti helikoptereita lähestymästä ja Etelä-Vietnamin joukot kärsivät raskaita tappioita.
Prosessointivahvistus
Prosessointivahvistus saadaan kun signaali-kohina suhdetta prosessoitavassa signaalissa verrataan signaali-kohina suhteeseen prosessoimattomassa signaalissa. Yleisimmin tämä suhde ilmaistaan desibeleillä (dB). Esimerkiksi jos 1 kHz signaali on levinnyt 100 kHz alueelle, prosessivahvistus esitettäisiin 100 000/1 000 = 100 eli 10 log 10(100) = 20 dB.
Hajaspektrisissä järjestelmissä pyritään vaikuttamaan signaalivahvistukseen, signaali-kohina suhteeseen ja signaalin muotoon, että saataisiin mahdollisimman tarkasti haluttu signaali häiriöttömänä. Prosessointivahvistusta tulee kasvattaa häiriöitten vaikuttaessa signaaliin, jotta lähetettyyn viesti ei tule virheitä. Vahvistuksen nostamisen edellytykseä on suurempi levityskerroin eli pidempi koodi. Suurempi levityskerroin hidastaa tiedonsiirtonopeutta.
Mäkiminttu
Mäkiminttu ("Clinopodium vulgare" synonyymeja "Satureja vulgaris", "Calamintha vulgaris", "Calamintha clinopodium") on monivuotinen, ruohovartinen huulikukkaiskasvi. Sen on perinteisesti katsottu kuuluvan laajasti käsitettyyn sukuun "Satureja", josta on käytetty suomenkielistä nimeä käenmintut. Tällöin siitä on käytetty myös nimiä punainen käenminttu tai yleinen käenminttu. Tämä suku on ehdotettu jaettavaksi eri tavoin, minkä seurauksena mäkimintusta on käytetty myös useita tieteellisiä nimiä.
Mäkiminttu muodostaa maarönsyjen avulla harvoja kasvustoja. Yksittäiset varret ovat yleensä haarattomia ja 20–60 cm pitkiä, joskus pitempiäkin. Varret ovat pystyjä, mutta voivat varsinkin pidemmiksi kasvettuaan painua tyveltä maanmyötäisiksi. Lyhytruotiset lehdet ovat huulikukkaiskasvien tapaan vastakkain varressa. Lehdet ovat 2–4 cm:n pituisia ja muodoltaan puikeita. Lehtien kärki on pyöreähkö ja reunat lähes ehyet, enintään heikosti hampaiset. Varret ja lehdet ovat pehmeäkarvaisia. Kukat ovat viuhkoina varren yläosan lehtihangoissa niin, että latvaan ja ylimpien lehtiparien yhteyteen muodostuu yhdestä neljään valekiehkurakukintoa. Ne ovat puolipallomaisia, tiheitä ja runsaskukkaisia. Yleensä kuitenkin vain muutama kukka kerrallaan on avoinna. Kukkien verhiö on tyveltä kapea ja käyrätorvinen. Sen laide on kaksihuulinen; ylähuulessa on kolme ja alahuulessa kaksi pitkää ja teräväkärkistä liuskaa. Myös verhiö on pehmeäkarvainen. Teriö on noin puolentoista senttimetrin pituinen. Sen tyviosa on suora ja torvimainen. Teriön ylähuuli on lyhyt ja litteä. Teriö on väriltään vaaleanpunainen.
Mäkiminttu on Keski- ja Etelä-Euroopan laji, jonka levinneisyysalue ulottuu vain Fennoskandian etelä- ja keskiosissa jonkin verran havumetsävyöhykkeen puolelle. Etelässä sitä esiintyy Afrikan pohjoisosassa rannikon tuntumassa. Idässä lajin alue ulottuu Etelä-Uralille ja toisaalta Etelä-Venäjän arojen eteläpuolitse vuoristoissa Mustanmeren rantojen, Kaukasuksen ja Pohjois-Iranin kautta Pamirille ja Himalajan länsiosaan. Pohjoisempana Siperiassa lajia esiintyy muutamilla alueilla ihmisen mukana sinne levinneenä. Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa esiintyy muotoja, joita pidetään samaan lajiin kuuluvina muunnoksina.
Suomessa mäkiminttu kasvaa lehdoissa, varsinkin niiden reunoissa ja aukkopaikoilla, lehtomaisissa kangasmetsissä, ahoilla ja kedoilla. Se on kalkinsuosija. Lajin esiintymisalue on Suomessa melko selvästi kaksiosainen, yhtäältä lounaassa varsinkin Ahvenanmaalla, mutta myös rannikon lähellä Etelä-Satakunnasta Uudellemaalle, toisaalta Itä-Suomen sisämaassa, varsinkin Etelä-Savossa. Yksittäisiä havaintoja on pohjoisessa Pirkanmaalle ja Pohjois-Savoon asti. Mäkiminttu on Suomessa alkuperäinen laji, jonka luontaisia kasvupaikkoja ovat ilmeisesti olleet kuivahkot lehdot, erityisesti rinnelehdot, joissa usein on kivien ja kallioiden vuoksi luonnostaan ketomaisia, valoisia aukkopaikkoja. Lounais-Suomessa se kasvaa erityisesti lehtoniityillä. Itä-Suomessa se on hyötynyt kaskiviljelystä ja metsälaidunnuksesta, jotka ovat synnyttäneet sille sopivia valoisia ja melko avoimia, mutta reheviä ahoja ja hakamaita.
Euroopan parlamentin journalismipalkinto
Euroopan parlamentin journalismipalkinto oli vuosina 2008–2011 jaettu palkinto journalisteille, jotka vaikuttivat merkittävästi Euroopan pääasioiden ymmärrettäväksi tekemistä. Palkinto sai paljon kritiikkiä, ja Euroopan parlamentti päätti lakkauttaa sen lokakuussa 2011.
Ketokäenminttu
Ketokäenminttu ("Acinos arvensis", synonyymejä "Satureja acinos", "Clinopodium acinos", "Calamintha acinos") on yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen, ruohovartinen huulikukkaiskasvi. Sen on perinteisesti katsottu kuuluvan laajasti käsitettyyn sukuun "Satureja", josta on tällöin käytetty suomenkielistä nimeä käenmintut. Tämä suku on ehdotettu jaettavaksi eri tavoin, minkä seurauksena ketokäenmintusta on käytetty myös useita muita tieteellisiä nimiä.
Ketokäenminttu on 10–30 senttimetriä korkea, hento, mutta jäykkä- ja melko pystyvartinen ruoho. Lyhyestä maavarresta nousee tavallisesti useita varsia, jotka saattavat haaroa tyviosastaan. Lyhytruotiset lehdet ovat huulikukkaiskasvien tapaan vastakkain varressa. Lehdet ovat 1–1,5 cm:n pituisia ja muodoltaan suikeita, puikeita tai soikeita. Lehtien reuna on harvahampainen. Varret ja lehdet ovat lyhytkarvaisia. Kukat ovat viuhkoina varren yläosan lehtihangoissa niin, että jokaisen lehtiparin yläpuolelle muodostuu yleensä kuusikukkainen, ratasmainen valekiehkura. Kukkien verhiö on tyveltä alapuolelta pullea ja käyrätorvinen. Sen suuosa on ahdas, ja laide on kaksihuulinen siten, että ylähuulessa on kolme ja alahuulessa kaksi teräväkärkistä liuskaa. Verhiö on siirottavakarvainen. Teriö on noin senttimetrin pituinen. Sen tyviosa on suora ja torvimainen. Teriön ylähuuli on lyhyt ja litteä. Teriö on väriltään punertavan sininen. Alahuulessa on valkea kuvio.
Lähes koko Eurooppa kuuluu ketokäenmintun levinneisyysalueeseen. Se kuitenkin puuttuu tai esiintyy vain satunnaisena Pohjois-Venäjällä ja Fennoskandian pohjoisosassa, lännessä mereisimmillä rannikkoalueilla ja etelässä välimerenkasvillisuuden alueella. Idässä yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Volgalle ja Donin alajuoksulle. Jonkin verran erillisiä esiintymisalueita ovat Atlasvuoret Pohjois-Afrikassa ja Kaukasus. Ihmisen mukana levinneenä ketokäenminttua esiintyy Pohjois-Amerikan itäosassa ja muutamilla paikoilla Aasiassa.
Suomessa ketokäenminttu kasvaa kallioilla ja muilla kuivuutensa vuoksi kohtalaisen avoimina ja ohuthumuksisina pysyvillä paikoilla, kuten kedoilla ja harjun rinteillä. Se on kuitenkin kalkinsuosija eikä menesty aivan karuimmilla kasvupaikoilla. Ketokäenminttu on Etelä-Suomessa alkuperäinen laji, mutta se hyötyy ihmisen toiminnasta ainakin silloin, kun se lisää kasvipeitteen aukkoisuutta. Lajia esiintyy etelässä Etelä-Satakunnan, Etelä-Hämeen, Etelä-Savon tasalle. Yksittäisiä havaintoja kasvista on pohjoisempanakin, Pohjois-Savossa ja erillisenä Perämeren rannikolla saakka.
Emma Juslin
Emma Juslin (s. 1985) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa toimittajana Borgåbladetissa.
Mirjam Lohi
Mirjam Lohi (s. 1961) on suomalainen kirjailija, jonka esikoisteos "Nuttu" (Teos) julkaistiin vuonna 2008. Lohi oli ehdolla Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toinen romaani "Hissimusiikkia" (Teos) ilmestyi keväällä 2014.
Stefan Nyman
Stefan Nyman (s. 1982) on suomalainen kirjailija, joka julkaisi esikoisteoksensa "Anna online" (Söderströms/Teos) vuonna 2008. Nyman opiskelee folkloristiikkaa ja kirjallisuudentutkimusta Åbo Akademissa.
Šeksnan piiri
Šeksnan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1965 perustetun piirin pinta-ala on 2 500 neliökilometriä ja asukkaita on 35 200 henkeä.
Šeksnan piiri sijaitsee Vologdan alueen eteläosassa. Idässä se rajoittuu Vologdan piiriin, etelässä ja lännessä Tšerepovetsin piiriin sekä pohjoisessa Kirillovin piiriin. Pohjoisesta etelään seudun lävistävät Šeksnan ja Rybinskin tekoaltaat. Piirin alueella sijaitsee Šelomovskoje-suon rauhoitusalue ja Okunevo-järven luonnonmuistomerkki.
Piirin hallinnollinen keskus on Šeksnan kaupunkimainen taajama. Lisäksi siihen kuuluu Tšobsaran kaupunkimainen taajama sekä 15 maalaiskuntaa: Domšinskoje (keskuspaikka Nesterovo), Fominskoje, Jeremejevskoje (Knjaže), Jeršovo, Jurotškino, Kamešnik, Ljubomirovo, Nifantovo, Nikolskoje (Progress), Ramenje, Sizma, Tšaromskoje, Tšurovskoje, Ugolskoje (Pokrovskoje) ja Železnodorožnoje (Patša).
Piirin päämies on Vjatšeslav Lopunin.
Piirin läpi kulkevat Vologdan ja Uuden Laatokan välinen maantie, Pietari–Vologda-rautatie (Šeksnan, Tšobsaran ja Šelomovon asemat) sekä Volgan–Itämeren vesitie.
Metsä- ja elintarviketeollisuus muodostavat kumpikin puolet piirin teollisuustuotannosta. Metsäteollisuus tuottaa kuitu- ja lastulevyjä sekä sahatavaraa. Elintarviketeollisuus valmistaa maito-, liha- ja viljatuotteita. Piirissä toimii myös pellavanjalostuslaitos.
Piirin alueella on 18 maatalousyritystä ja 8 yksityistilaa. Maatalous on keskittynyt siipikarjan ja maidon sekä rehuviljan tuotantoon. Maatalousyrityksistä huomattavin on broilerintuotantoon erikoistunut Šeksnan suurkanala.
Piirissä toimii 25 yleissivistävää koulua, joista 8 on keskikouluja. Šeksnassa on ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo ja keskuskirjasto haaraosastoineen, lasten taidekoulu, historian ja kulttuurin keskus, kansanperinnekeskus, kansanteatteri ja Tšobsaran musiikkikoulu.
Šeksnassa ja Sizmassa on Venäjän ortodoksisen kirkon seurakunnat, Šeksnassa toimii myös helluntaiseurakunta. Šeksnassa ilmestyy piirilehti Zvezda ja yksityinen Šeksnenskaja gazeta.
Aasianuuttukyyhky
Aasianuuttukyyhky "(Columba eversmanni)" on uhanalaisuusluokituksessa vaarantunut aasialainen kyyhkylintu.
Aasianuuttukyyhky on kooltaan noin 30 senttimetriä. Sen kannan kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä. Lajin arvellaan elävän 2,9 miljoonan neliökilometrin alueella. Sen posket ovat valkoiset, pää violetti. Linnun pyrstössä on harmaata, mustaa ja valkoista. Nykyään lajia tavataan lähinnä Keski-Aasiassa.
Valasvene
Valasvene on suuri monisoutuinen suurelle miehistölle tarkoitettu soutuvene.
Valasveneet ovat peräisin sotalaivastosta purjelaivakaudelta. Niitä kutsuttiin tuolloin eri nimillä: barkassi, isovene, pursi, loorinkivene. Nimitys riippui pitkälti veneen koosta ja käyttötarkoituksesta. Merkittävä osa veneiden roolia olivat erilaatuiset rynnäköt suojaisiin paikkoihin ankkuroituihin vihollislaivoihin tai linnakkeisiin, jotka pystyivät raskaamman tykistönsä avulla pitämään sotalaivat kauempana mutta olivat haavoittuvampia takaa tulevalle maahyökkäykselle.
Sittemmin, höyrylaivojen aikakaudella, soutuveneiden tarve väheni ja käyttötarkoitukset painottuivat enemmän miesten ja tarvikkeiden siirtokuljetuksiin.
Käyttötarkoituksen muuttuessa veneet mukautuivat ja niiden muoto muuttui: syntyi malli, jota sittemmin alettiin kutsua nimellä valasvene. Nimitys syntyi varhaisesta valaanpyynnistä: tällaista monisoutuista venettä käytettiin valaanpyynnissä käsiharppuunoiden aikakaudella ennen harppuunatykin keksimistä.
Valasveneessä on yleensä vähintään kahdeksan airoa, joista jokaiselle on - veneen koosta riippuen - 1-2 soutajaa. Valasveneen keulaosassa on yleensä tilaa n. kuudelle ylimääräiselle miehelle, koska veneen keulaan voidaan tarpeen vaatiessa asentaa pienehkö tykki, pääsääntöisesti ns. nikhaka. Käytäntö tosin hävisi purjelaivakauden päättyessä.
Veneen peränpuolimmainen airopari toimii tahdinnäyttäjänä, lisäksi veneessä on erikseen perämies.
Jo Ruotsin vallan aikana valasveneet olivat merkittävässä asemassa laivastojen huoltoliikenteessä. Niiden merkitys väheni hiukan, kun laivastot alkoivat saada moottoriveneitä huoltokäyttöön, joskin silloin alkoi uusi yhä elossa oleva perinne: soutukilpailut. 
Sotavuosinakin laivaston miehet harjoittelivat soutamista valasveneillä, ja kilpailuja oli silloin tällöin sotatoimien salliessa. 
Perinne elää vielä nykyisinkin.
Suomen itsenäistyttyä Partioliikkeen vesipartiolippukunnat investoivat mielellään valasveneisiin: ne olivat erinomainen tapa kouluttaa nuoria poikia vesilläliikkumiseen ja siinä olennaiseen kuriin. Yhteen valasveneeseen mahtui mainiosti juuri yhtä vartiota vastaava venekunta eli 1 + 8 henkeä.
Kun purjeveneiden saanti helpottui sodan jälkeen, ne syrjäyttivät pääosin tämän vanhan perinteen. Muutama perinteitä kunnioittava vanhin lippukunta vaalii edelleen valasveneen käsittelytaitoa.
Audrey Totter
Audrey Totter (20. joulukuuta 1918 Joliet, Illinois – 12. joulukuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa radiossa ja pääsi sitten elokuviin, joista ensimmäinen ilmestyi vuonna 1945.
Tunnettuja roolisuorituksia Totterille kertyi muiden muassa elokuvista "Kohtalon tuomio" ("The Postman Always Rings Twice", 1946), "Nainen järvessä" ("Lady in the Lake", 1947), "Ei epäilty" ("The Unsuspected", 1947), "Viimeinen isku" ("The Set-Up", 1949) ja "Satimessa" ("Tension", 1950). Näyttelijä esiintyi myös television puolella muiden muassa sarjoissa "Our Man Higgins" ja "Medical Center".
Duke Nukem: Zero Hour
Duke Nukem Zero Hour on vuonna 1999 julkaistu jatko-osa Duke Nukem 3D:lle. Peli on Eurocomin suunnittelema kolmannen persoonan näkökulman ammuskelupeli, ja se julkaistiin Nintendo 64:lle. Peli poikkeaa monista kolmiulotteista Duke Nukem -peleistä siinä, ettei pelissä pelasteta naisia.
Käyn ahon laitaa (albumi)
Käyn ahon laitaa on Juha Vainion vuonna 1979 julkaistu neljäs studioalbumi. Sen tunnetuimpia kappaleita on avausraita ”Käyn ahon laitaa”, joka on suosituimpia kesälauluja.
Khaled Azaiez
Khaled Azaiez (s. 30. lokakuuta 1976) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti, joka pelasi urallaan Club Africainissa ja AS Marsassa. Hän oli myös voittamassa Afrikan-mestaruutta vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Azaiez aloitti uransa Club Africainissa, jossa hän pelasi kuusi kautta ennen siirtymistään AS Marsaan vuonna 2006. Uudessa joukkuessa Azaiez voitti ensimmäisellä kaudellaan Tunisian liigacupin. Turnaus lopettiin myös samaan kauteen 2006–2007. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta ennen uransa päättämistä.
Azaiez pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2001 ja oli kolme vuotta myöhemmin Tunisian jalkapallomaajoukkueen mukana voittamassa Afrikan–mestaruutta vuoden 2004 kisoissa. Samoissa kisoissa hän pelasi ensimmäisen arvokisaottelunsa Guineaa vastaan 1. helmikuuta 2004, ottelu päättyi 1-1. Yhteensä Azaiez pelasi 5 maaottelua Tunisian maalilla.Pelaajauransa jälkeen Azaiez on toiminut vuodesta 2010 lähtien Tunisian maajoukkueen maalivahtivalmentajana.
Saint-Martial-d’Artenset
Saint-Martial-d’Artenset on kunta Dordognen departementissa Ranskassa. Siellä on arviolta 986 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 32,14 neliökilometriä.
William Woodthorpe Tarn
William Woodthorpe Tarn (26. helmikuuta 1869 – 7. marraskuuta 1957) oli brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hänen erikoisalansa oli hellenistinen historia ja Aleksanteri Suuri. Hän kirjoitti muun muassa kreikkalais-baktrialaisesta ja intialais-kreikkalaisesta kuningaskunnasta. Tarn dokumentoi näin miltei unohtuneen historian alueen. Kirjassaan "The Greeks in Bactria and India" Tarn käytti länsimaisia ja intialaisia kirjallisia ja numismaattisia lähteitä.
Kyrylo Fesenko
Kyrylo Volodymyrovytš Fesenko (; s. 24. joulukuuta 1986 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan ja jatkoi siellä, kunnes pääsi myötä NBA:han. Hänet varasi Philadelphia 76ers, mutta hän aloitti NBA-uransa Utah Jazzissa. 
Fesenko edusti Utahia neljä kautta ja pelasi näiden aikana 132 ottelua runkosarjassa sekä kymmenen pudotuspeleissä. Runkosarjassa hän ei kuulunut missään vaiheessa Jazzin vakituiseen aloitusviisikkoon, mutta pudotuspeleissä hän sai keväällä 2010 paljon vastuuta Mehmet Okurin loukkaantumisen jälkeen. Maaliskuussa 2012, oltuaan pelaamatta alkukauden 2011–2012, hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Indiana Pacersin kanssa, jossa pelasi kolme ottelua runkosarjakauden lopulla.
Fesenko on 216 senttimetriä pitkä ja hänen pelipaitansa numero oli 44.
Thurl Bailey
Thurl Lee Bailey (s. 7. huhtikuuta 1961) on entinen yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi NBA:ssa vuosina 1983–1999 seuroinaan Utah Jazz ja Minnesota Timberwolves. Välillä hän tosin pelasi ammattilaistasolla myös Italiassa ja Kreikassa.
Bailey syntyi Washington DC:ssa, opiskeli North Carolina State Universityssa ja lähti Utahiin uransa takia. Siellä hän tutustui mormoniliikkeeseen, johon tosin liittyi vasta vuonna 1995 mentyään naimisiin kirkon jäsenen kanssa. Hän on saavuttanut suosiota myös laulaja-lauluntekijänä ja näytellyt.
James Kelman
James Kelman (s. 9. kesäkuuta 1946 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen kirjailija.
Kelmanin tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat "A Dissaffection" ja "How late it was, how late". Vuonna 1989 ilmestynyt "A Dissaffection" voitti James Tait Blackin muistopalkinnon ja oli ehdolla Booker-palkinnon voittajaksi. "How late it was, how late" voitti Booker-palkinnon ilmestyessään vuonna 1994, mikä aiheutti paljon polemiikkia. Erään palkintolautakunnan jäsenen mielestä kirja oli "häpeällinen" ja "suoraansanottuna roskaa". Kirjaa haukuttiin myös monissa lehdissä kuten The Timesissä.
Kelman on myös tehnyt käsikirjoituksia televisioon ja kirjoittanut näytelmiä teatteriin sekä radioon.
Mel Hutchins
Melvin R. ”Mel” Hutchins (22. marraskuuta 1928 Sacramento, Kalifornia – 19. joulukuuta 2018 Encinitas, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi yliopistotason koripalloa Brigham Youngin yliopistolla Utahissa. Vuosina 1951–1958 hän pelasi NBA:ssa seuroinaan Milwaukee Hawks, Fort Wayne Pistons ja New York Knicks. Hutchins pelasi neljästi ssa ja voitti vuonna 1952 sarjan levypallokuninkuuden.
Brigham Youngia yliopistokoripallossa edustanut Hutchins varattiin NBA:han toisella vuorolla . Hän pelasi NBA:ssa vuodet 1951–1958 edustaen Milwaukee Hawksia, Fort Wayne Pistonsia ja New York Knicksiä. Hutchins pelasi ssa neljästi (1953, 1954, 1956 ja 1957). Vuonna 1952 hän jakoi Larry Foustin kanssa sarjan levypallokuninkuuden.
Hutchins oli mormoni. Vuoden 1952 Miss America Colleen Kay Hutchins oli hänen siskonsa. C. K. Hutchinsin mies Ernie Vandeweghe ja poika Kiki Vandeweghe pelasivat myös koripalloa ammattilaisina. Hutchins kuoli 90-vuotiaana kotonaan Kalifornian Encinitasissa 19. joulukuuta 2018.
Leirilakki
Leirilakki eli "Väinämöisen lakki" on partiolaispäähine. Sitä käytetään pääasiassa leireillä ja retkillä. Partiolaisten kielenkäytössä sitä kutsutaan nimellä "väiski".
1960-luvulla se oli myös kolkkapoikien päähine, koska vaihtoehtoa eli keltaisin terein koristettua tummansinistä lipallista sudenpentulakkia vierastettiin ja leirilakki koettiin suomalaisempana. Vain ne lippukunnat, joissa kolkkapoikien sijaan oli sudenpentuja, käyttivät lippalakkia.
Leirilakki on perusmuodossaan neljästä sektorinmuotoisesta kankaanpalasta koottu kalotti, jonka reunat ja saumat on peitetty 10 mm leveällä kangasnauhalla, joka muodostaa ristikuvion päälaen yli. Leirilakkia pidetään niin, että yksi valkoisista nauhoista on otsan keskikohdan yläpuolella. Rukouksen aikana ja sisätiloissa leirilakkia kannetaan partiovyön alla.
Leirilakin perusväri on Suomen lipun sininen ja nauhat valkoisia. Routavuosien aikana vuosina 1911–1917 toimineista lippukunnista alun perin helsinkiläisellä, nykyisin Kauniaisissa toimivalla kaksikielisellä Toimen Pojat -lippukunnalla ja vaasalaisella Vaasan Metsäveikot -lippukunnalla on oikeus käyttää väreiltään poikkeavaa leirilakkia: kauniaislaisilla se on khakivärinen tummansinisin nauhoin, vaasalaisilla tummansininen kirkkaanpunaisin nauhoin.
Leirilakista on olemassa myös talviversio: se on muuten samalla kaavalla tehty, paitsi materiaali on kudottu villa ja valkoinen alareunus on noin 10 cm leveä. Päähinettä käytetään talvileireillä ja -tapahtumissa.
Vesipartiolippukunnat käyttävät purjehdus- ja leirilakkinaan niin sanottua jollaa eli kokovalkoista pystylieristä merimieshattua. Johtajilla on kiiltolippainen korkeakupuinen Vega-lakki, jossa purjehduskauden aikana 1.5.–30.9. on valkoinen päällinen.
Casey Jacobsen
Casey Gardner Jacobsen (s. 19. maaliskuuta 1981 Glendora, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän valmistui Stanfordin yliopistosta ja sai NBA-varauksensa vuonna 2002. Jacobsen on pelannut NBA:ssa Phoenix Sunsissa, New Orleans Hornetsissa ja Memphis Grizzliesissä. Hän on pelannut ammattilaisena myös Saksassa ja Espanjassa.
Euroopan ympäristövirasto
Euroopan ympäristövirasto (, EEA) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka tehtävänä on tuottaa luotettavaa tietoa ympäristöasioista. Viraston päätoimipaikka on Kööpenhaminassa, ja sen johtaja on kesäkuussa 2013 viisivuotiskautensa aloittanut belgialainen Hans Bruyninckx. Syyskuussa 2013 virastossa työskenteli 215 henkilöä.
Virasto aloitti toimintansa vuonna 1994. Se perustettiin Euroopan yhteisön säädöksellä 1210/1990, jota on muutettu säädöksillä 933/1999 ja 401/2009. Euroopan ympäristövirastolla on 33 jäsenvaltiota (28 EU:n jäsenmaata sekä Islanti, Liechtenstein, Norja, Sveitsi ja Turkki) ja kuusi yhteistyömaata (Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Makedonia, Montenegro, Serbia ja Kosovo).
Joaquín Alonso
Joaquín Alonso González (s. 9. kesäkuuta 1956 Oviedo, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hän edusti koko 15-vuotisen ammattilaisuransa Sporting Gijónia ja pelasi siellä yhteensä 479 pääsarjaottelua, tehden niissä 65 maalia. Hän päätti pelaajauransa 36-vuotiaana.
Joaquín oli mukana vuoden 1982 jalkapallon MM-kisoissa, jotka pelattiin Espanjassa. Hän pelasi yhteensä 18 maaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Prusias
Prusias () voi viitata seuraaviin:
Curd Jürgens
Curd Gustav Andreas Gottlieb Franz Jürgens (13. joulukuuta 1915 Solln, Baijeri – 18. kesäkuuta 1982 Wien, Itävalta) oli saksalaissyntyinen näyttelijä. Hän saavutti suurta suosiota 1950-luvulla kansainvälisesti arvostettuna näyttelijänä. Uransa aikana Jürgens esiintyi muun muassa elokuvissa "007 rakastettuni", "Atlantin valli murtuu" ja "...ja Jumala loi naisen". Jürgens tunnettiin sulavasta äänestään ja vaikuttavasta pituudestaan (193 cm).
Forum Nokia
Forum Nokia on Nokian maailmanlaajuinen kehittäjäyhteisö ja tukiohjelma. Yhteisössä on vuonna 2008 yli 4 miljoonaa rekisteröityä jäsentä. Forumilla Nokia antaa kehittäjien käyttöön teknistä tietoa mobiilisovellusten kehitysalustoista sekä teknistä tietoa Nokian laitteista tai laitesimulaattoreista. Lisäksi forumilla tarjotaan kehittäjille sovelluksia, sovelluskehittimiä ja ohjelmarajapintoja sekä teknistä tukea ja teknisiä neuvontapalveluja.
Forum Nokia auttaa myös kehittäjiä ja mobiilisisällön tuottajia saattamaan tuotteensa markkinoille antamalla apua myynti- ja jakelukanavien kanssa. Forumilla neuvotaan myös partnerointikysymyksissä.
Forum Nokian verkkopalvelussa löytyvät uusimmat tekniset julkistukset, työkalut sekä tekniset määrtittelyt jotka liittyvät Nokian laitteisiin ja teknologioihin. Kaikki palvelut, kuten keskusteluryhmät, blogit, Talk to the Guru, wikit ja kuukausitain julkaistavat uutiskirjeet ovat maksuttomia
jäsenille. Paitsi ammattikehittäjiin forumin jäsenistö muodostuu myös laajoista vakavien harrastajien joukosta.
Luettelo Formula 1 -maailmanmestareista
Tämä on luettelo Formula 1 -sarjan maailmanmestareista. F1-mestaruudesta on kilpailtu vuodesta 1950 lähtien. Eniten mestaruuksia on Michael Schumacherilla, seitsemän. Iältään vanhin maailmanmestari on Juan Manuel Fangio (kaudella hän oli 46 vuoden 41 päivän ikäinen) ja nuorin on Sebastian Vettel (kaudella hän oli 23 vuoden 134 päivän ikäinen).
Anne Shelton
Anne Shelton, OBE (10. lokakuuta 1923 Dulwich, Lontoo – 31. heinäkuuta 1994 Herstmonceux, Englanti), syntyjään "Patricia Jacqueline Sibley", oli suosittu englantilainen laulaja.
Nimi Anne Shelton on sama kuin Kuningatar Anna Boleynin tädillä.
Anne Shelton kuului niihin laulajiin, jotka tulivat tunnetuiksi BBC:n sodanaikaisissa lähetyksissä sotilaiden moraalin kohottajana.Vuonna 1990 Anne Sheltonille myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin arvonimi ansioistaan.
Prusias II
Prusias II Kynegetes ("metsästäjä") oli Bithynian kuningas 182–149 eaa. Hänen isänsä oli Prusias I.
Hän soti Pergamonin kuningas Eumenes II:n rinnalla naapurivaltioitaan vastaan. Myöhemmin hän solmi ystävyyssopimuksen lankonsa ja Makedonian kuningas Perseuksen kanssa ja otti vaimokseen hänen siskonsa. Kun Perseus myöhemmin ajautui sotaan roomalaisia vastaan vuonna 171 eaa., Prusias ei kuitenkaan enää tukenut häntä ja liittoutui roomalaisten kanssa makedonialaisia vastaan. Sodan päätyttyä vuonna 168 eaa., roomalaiset rankaisivat ankarasti vihollisia ja jopa liittolaisiaan, koska näiden uskollisuus oli horjunut sodan aikana. Prusias halusi kiihkeästi pitää asemansa ja valtakuntansa, joten hän matkusti Roomaan pyytääkseen anteeksiantoa senaatilta. Hän heittäytyi vapautetun orjan asussa senaattoreiden eteen ja vertasi näitä jumaliin. Historioitsija Polybios piti hänen käytöstään häpeällisenä tekona. Prusias sai kuitenkin haluamansa, ja häntä ei rangaistu mitenkään.
Palattuaan Bithyniaan Prusias ajautui sotaan Pergamonia vastaan, mutta koki tappion. Myöhemmin hän riitaantui vanhimman poikansa kanssa, jonka seurauksena Prusias kivitettiin kuoliaaksi vuonna 149 eaa.
Markus Schmidt
Markus Schmidt (s. 23. lokakuuta 1968) on itävaltalainen entinen ohjaskelkkailija, joka kilpaili vuosina 1987–1997.
Schmidtin suurin saavutus on olympiapronssi kaksikosta Albertvillessä 1992. MM-tasolla hän saavutti sekajoukkueesta kultaa Altenbergistä 1996 sekä hopeaa Winterbergistä 1991. EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia Siguldan kaksikosta 1996.
Ryhmä Pullman
Ryhmä Pullman () on brittiläinen television rikossarja. Siinä rikoksia ratkoo ryhmä jo eläkkeelle jääneitä poliiseja. Ensimmäisissä tuotantokausissa ryhmään kuuluivat Brian Lane (Alun Armstrong), John Alan "Jack" Halford (James Bolam) ja Gerald "Gerry" Standing (Dennis Waterman) ja heidän esimiehenään Sandra Pullman (Amanda Redman), jonka mukaan sarja sai suomenkielisen nimensä. Samaa nimeä käytettiin myös kolmessa viimeisessä kaudessa, vaikka ryhmää veti Sasha Miller (Tamzin Outhwaite). James Bolamin lähdettyä sarjaan tuli skotlantilainen Denis Lawson.
Sarjassa Pullmanin ryhmä ratkoo vanhoja, aikanaan selvittämättömiksi jääneitä rikoksia, usein uusien esiin tulleiden löydösten aktivoimana. Jaksoissa on tutustuttu myös henkilöiden yksityiselämään. Useimmissa jaksoissa näyttelee myös Brianin vaimo Esther (Susan Jameson). Sarjassa on muun muassa selvitetty, kuka oli vastuussa Jackin vaimon kuolemasta. Suomessa sarjaa esitti Yle TV1 lauantai-iltaisin. Britanniassa sarjaa tuottaa BBC.
Sarja loppui Britanniassa 6. lokakuuta 2015.
Vuonna 2008 sarja oli Britannian suosituin televisio-ohjelma. Kymmenennellä tuotantokaudella sarjalla oli keskimäärin 8,14 miljoonaa katsojaa, mutta esiintyjävaihdosten jälkeen 11. kaudella vain 5,76 miljoonaa.
Real Madrid – intohimo
Real Madrid – intohimo ("Real, la película", kansainvälisessä levityksessä myös "Real: The Movie") on espanjalaisesta jalkapalloseurasta Real Madridista kertova elokuva. Elokuvan ohjasi Borja Manso ja sen ensi-ilta oli 25. elokuuta 2005 seuran kotistadionilla Santiago Bernabéulla. Sittemmin se on ollut teatterilevityksessä ainakin Espanjassa, Etelä-Koreassa, Kreikassa, Singaporessa, Japanissa, Thaimaassa ja Unkarissa. Elokuva oli vahvasti esillä myös vuoden 2005 Cannesin elokuvajuhlilla. Suomeksi tekstitettynä sen julkaisi DVD:llä Future Film vuonna 2007.
Elokuva on dokumentaarinen ja osin fiktiivinen kertomus seurasta, sen historiasta ja sen kannattajista ympäri maailmaa. Se koostuu viidestä Caracasissa (Venezuela), Madridissa (Espanja), New Yorkissa (Yhdysvallat), Tokiossa (Japani) ja Ziguinchorissa (Senegal) kuvatusta lyhytelokuvasta, jotka kertovat viiden erilaisen kannattajan tarinan. Tarinoiden lomassa nähdään leikkeitä Real Madridin otteluista ja seurataan pelaajien ja valmennushenkilökunnan valmistautumista Barcelonaa vastaan pelattavaan klassikko-otteluun ().
Näyttelijöiden lisäksi elokuvassa esiintyvät Florentino Pérez, Francisco Gento, Amancio Amaro, Alfredo Di Stéfano, Jorge Valdano, Míchel ja Emilio Butragueño sekä Real Madridin kauden 2004–2005 joukkue, mukanaan muun muassa David Beckham, Iker Casillas, Luís Figo, Raúl, Roberto Carlos, Ronaldo ja Zinédine Zidane.
Otto von Zedlitz und Trützschler
Otto Graf von Zedlitz und Trützschler (23. maaliskuuta 1873 Schwentnig, Sleesia–4. joulukuuta 1927 Varberg, Ruotsi) oli saksalaissyntyinen kreivi, joka muutti Ruotsiin.
Von Zedlitz opiskeli ja suoritti asepalveluksensa Breslaussa. Nuoresta pitäen hän oli kiinnostunut urheilusta ja luonnonhistoriasta. Vuonna 1900 hän teki tutkimusretken Norjaan ja Huippuvuorille, ja selvitys retken tuloksista julkaistiin 1902. Hän matkusteli Tunisiassa vuosina 1904, 1905 ja 1906, ja keräsi huomattavan lintukokoelman, josta hän kirjoitti kuvauksen "Journal für Ornithologie"-lehteen 1909. Vuosina 1908 ja 1909 hän vietti joitakin kuukausia Punaisenmeren rannikolla Eritreassa ja Etiopiassa ja 1912 Siinaissa, jonka jälkeen hän kävi Algeriassa, missä tapasi ornitologit Ernst Hartertin ja Walter Rothschildin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen von Zedlitz muutti Ruotsiin, missä hän asui loppuelämänsä ajan.
Von Zedlitz liittyi Saksan lintutieteelliseen yhdistykseen 1907 ja toimi jonkin aikaa yhdistyksen varapuheenjohtajana. Hän kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa afrikankalliopääskyn alalajin "pusilla".
Ennen kuolemaansa hän lahjoitti 7 000 nahan lintukokoelmansa Tukholman museoon.
Sean Faris
Sean Hardy Faris (s. 25. maaliskuuta 1982 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä.
Faris syntyi Houstonissa, Texasissa. 12-vuotiaana hän muutti äitinsä kanssa Ohiossa sijaitsevaan Parmaan ennen vanhempiensa avioeroa. Hän opiskeli Padua Franciscan High Schoolissa ja valmistui maaliskuussa 2000. High schoolissa ollessaan Faris harrasti monia eri urheilulajeja kuten jalkapalloa, amerikkalaista jalkapalloa, baseballia, koripalloa ja lyhyen ajan myös uintia. Faris ei kuitenkaan tuntenut opiskelun olevan häntä varten.
Sean Faris päätti ruveta näyttelijäksi ollessaan 17-vuotias. Hän aloitti uransa Clevelandissa, jossa hän opiskeli paikallisessa malli- ja elokuvakoulussa. Faris kilpaili myös kansainvälisessä miesmallikilpailussa. Pian valmistumisensa jälkeen Faris muutti parhaan ystävänsä kanssa Los Angelesiin ja alkoi saada useita rooleja elokuvista ja televisiosta. Hänen debyyttinsä oli pieni sivurooli Michael Bayn menestyselokuvassa "Pearl Harbor" (2001).
Faris on näytellyt suurempia rooleja elokuvissa, kuten "Sleepover" (2004), "Never Back Down" (2008) ja "Stash House" (2012). Hän esiintyi parissa lyhytikäisessä tv-sarjassa ja sai sen jälkeen sivuroolit mm. sarjoista "Vampyyripäiväkirjat" ja "Valehtelevat viettelijät".
Edward Charles Stuart Baker
Edward Charles Stuart Baker (1864–16. huhtikuuta 1944) oli brittiläinen lintutieteilijä ja poliisi.
Baker opiskeli Trinity Collegessa Stratford-upon-Avonissa. Vuonna 1883 hän seurasi isäänsä Intian poliisilaitokseen. Hän vietti suurimman osan työurastaan Intiassa Assamin poliisivoimissa. Vuonna 1911 hän palasi Englantiin, missä hän sai poliisipäällikön viran Lontoossa ("Port of London Police"). Tässä virassa hän pysyi, kunnes jäi eläkkeelle 1925.
Baker oli erinomainen tenniksenpelaaja ja suurriistanmetsästäjä. Hän menetti vasemman kätensä leopardille Assamissa, joutui gaurin viskomaksi ja intiansarvikuonon tallaamaksi.
Vapaa-aikanaan Baker tutki ja keräsi Intian lintuja. Käet olivat hänen intohimonsa. Hän keräsi lähes 50 000 intialaisen linnun munaa, jotka hän lahjoitti British Museumille. Hän vietti museossa pitkiä aikoja, tutkien ja järjestäen munakokoelmia Intiasta ja Thaimaasta. Baker toimi myös hallituksen asettamissa lintujensuojelukomiteoissa ja oli British Ornithologists' Unionin (BOU) kunniasihteeri ja lahjoittaja 1913–1936.
Baker nimesi linnuista muun muassa aasiankalliopääskyn alalajin "sintaungensis". Walter Rothschild nimesi ruskotöyhtöjuhinan ("Yuhina bakeri") hänen kunniakseen.
Levytyksiä vuosilta 1937–1938
Levytyksiä vuosilta 1937–1938 on vuonna 2008 ilmestynyt Dallapé-orkesterin kokoelmalevy.
Mobiiliohjelmisto
Mobiilohjelmisto on sovellus, joka on suunniteltu mobiilipäätelaitteisiin eli matkapuhelimiin, älypuhelimiin, kämmentietokoneisiin (PDA) sekä ammattikäyttöön tarkoitettuihin mobiilipäätelaitteisiin (EDA). Tunnettuja mobiiliohjelmistoalustoja ovat olleet muun muassa Android, Brew, iOS, J2ME, Palm OS, Symbian OS, Windows Mobile ja Windows Phone.
Kummitussammakko
Kummitussammakko ("Heleophryne natalensis") on sammakkolaji. Sitä tavataan Lesothossa, Swazimaassa ja Etelä-Afrikassa. Sen elinympäristöä ovat vuoristometsät ja ruohikot. Se kutee jokiin, jotka eivät kuivu kuivalla kaudellakaan, sillä nuijapään kehitys aikuiseksi kestää kaksi vuotta.
Kummitussammakko on noin kuusi senttiä pitkä ja mustavalkokirjava. Sen varpaiden päissä on isot tarttumakiekot, joiden avulla se kiipeilee kivillä.
Brad Friedel
Brad Friedel (s. 18. toukokuuta 1971 Lakewood (Ohio), Yhdysvallat) on entinen jalkapallomaalivahti. Nykyään hän valmentaa Major League Soccer New England Revolutionia. Pelaajauran Friedel lopetti Valioliigaseura Tottenhamissa vuonna 2015. Hän pelasi myös Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa 82 maaottelua vuosina 1992–2004.
Adeodato Giovanni Piazza
Adeodato Giovanni Piazza (30. syyskuuta 1884 – 30. marraskuuta 1957) oli italialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 19. joulukuuta 1908 ja piispaksi 24. helmikuuta 1930. Hän kuului paljasjalkaisten karmeliittojen sääntökuntaan.
Piazza toimi Beneventon arkkipiispana vuosina 1930–1935 ja sitten Venetsian patriarkkana 1935–1948. Hänestä tuli kardinaali 13. joulukuuta 1937. Hän oli aluksi kardinaalipappi, sitten vuodesta 1949 kardinaalipiispa. Hän oli myös Piispainkongregaation sihteerinä vuodesta 1948 kuolemaansa.
Piazza osallistui vuonna 1939 järjestettyyn konklaaviin, jossa valittiin uudeksi paaviksi Pius XII.
Neil Jordan
Neil Patrick Jordan (s. 25. helmikuuta 1950 Sligon kreivikunta, Irlanti) on irlantilainen elokuvantekijä ja kirjailija.
Jordan on opiskellut Irlannin historiaa ja englantilaista kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen työnsä elokuvien parissa oli käsikirjoituskonsulttina John Boormanin elokuvassa "Excalibur – sankarin miekka". Hänen ensimmäinen oma elokuvansa "Angel" sai ensi-iltansa 1982.
Saatuaan kuuluisuutta ensimmäisillä teoksillaan Jordan siirtyi ohjaamaan Hollywoodiin, jossa hän ohjasi elokuvat "Haamuhotelli" ja "Emme ole enkeleitä", joista kumpikaan ei menestynyt. Hän palasi kotimaahansa ohjaamaan "The Crying Gamen". Se sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1992 ja voitti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin. Hän palasi jälleen Yhdysvaltoihin ja ohjasi Anne Ricen kirjaan perustuvan elokuvan "Veren vangit".
Jordan on myös kirjoittanut useita kirjoja. Hän sai The Guardian -lehden parhaan kaunokirjallisen teoksen palkinnon novellikokoelmastaan "Night in Tunisia" vuonna 1978.
Kōrli Stalte
Kōrli Stalte (1870–1947) oli Mazirbessä syntynyt liiviläinen, joka on ehkä tunnetuimpia liiviläisyyden esitaistelijoita. Hän toimi Mazirben kirkon lukkarina, mutta julkaisi sen ohella useita liivinkielisiä runoja (runokokoelma "Livõd Lolõd"), kirjoitti liiviläisten kansallislaulun sanat sekä käänsi Uuden testamentin (Ūž testament) liiviksi. Hän osallistui myös tähän mennessä suurimman liivin kielen sanakirjan ("Livisches Worterbuch mit Grammatischer Einleitung") tekemiseen yhdessä Lauri Kettusen kanssa. Hän toimi myös Līvli-lehden päätoimittajana vuosina 1932–1939.
Koska hänen vaimonsa oli baltiansaksalainen, hän lähti yhdessä hänen kanssaan Saksaan Hitlerin baltiansaksalaisten evakuoimismääräyksen jälkeen vuonna 1939. Kōrli Stalte kuoli Saksassa vuonna 1947. Stalten tytär Margareta Stalte sävelsi liiviläistä musiikkia ja käytti monissa teoksissaan isänsä runoja sanoituksina.
Technology Fast 50
Deloitte Technology Fast 50 on vuosittain järjestettävä kilpailu, joka listaa 50 nopeimmin kasvanutta yritystä. Suomessa kilpailu alkoi vuonna 2005. Vastaava globaali kilpailu järjestetään nimellä Deloitte Fast 500.
Kilpailuun voivat osallistua kaikki suomalaiset teknologiayritykset, joilla on tilinpäätös vähintään viiden vuoden ajalta. Ensimmäisen vuoden liikevaihdon on oltava vähintään 50 000 euroa ja viimeisen vähintään 800 000 euroa. Kilpailun järjestää Deloitte yhteistyössä Suomen pääomasijoitysyhdistyksen kanssa.
Frederic Moore
Frederic Moore (13. toukokuuta 1830 Lontoo–10. toukokuuta 1907 Lontoo) oli brittiläinen hyönteistieteilijä ja lintutieteilijä.
Moore toimi apulaiskuraattorina, Thomas Horsfieldin apulaisena, Itä-Intian komppanian museossa Lontoossa aina vuoteen 1879 saakka, jolloin museo lakkautettiin.
Moore kirjoitti 12-osaisen teoksen Intian päiväperhosista "Lepidoptera indica" (1890–1913). Mooren kuoleman jälkeen teossarjan viimeisteli Charles Swinhoe. Moore nimesi lukuisia perhoslajeja.
Moore oli "Linnean Society of London"in ja "Entomological Society of London"in jäsen sekä "Entomological Society of Stettin"in ja "Entomological Society of the Netherlands"in kirjeenvaihtajajäsen.
Moore nimesi linnuista, yhdessä Horsfieldin kanssa, muun muassa räystäspääskyjen suvun "Delichon" ja tamariskipyrstötiaisen ("Aegithalos leucogenys").
Liiviläisten ystävät
Liiviläisten ystävät ry on liiviläisten ystävyysjärjestö. Järjestö perustettiin vuonna 1998 Mazirbessä. Perustamiskokoukseen osallistui yhteensä 48 henkilöä - lähinnä suomalaisia, virolaisia ja latvialaisia, mutta myös muutama saksalainen ja norjalainen. Liiton jäsenet ovat lähinnä liivin kielen tutkijoita tai harrastajia. Järjestön tarkoituksena on edistää liiviläistä kulttuuria Latviassa ja ulkomailla. Järjestön puheenjohtajana toimii Tiit-Rein Viitso, joka on Tarton yliopiston professori. Lisäksi järjestöllä on edustajat Latviassa ja Virossa.
Jean-Julien Weber
Jean-Julien Weber (13. helmikuuta 1888 – 13. helmikuuta 1981) oli Saint Sulpicen pappien yhteisön eli sulpisiaanien ranskalainen pappi, joka toimi Strasbourgin katolisena piispana vuosina 1945–1966. Vaikka Strasbourgista tuli arkkihiippakunta vasta vuonna 1988, sai Weber henkilökohtaisesti arkkipiispan arvon jo vuonna 1962.
Weber sai vihkimyksensä papiksi 29. kesäkuuta 1912 ja piispaksi 29. kesäkuuta 1945.
Charles-Amarin Brand
Charles-Amarin Brand (27. kesäkuuta 1920 – 31. maaliskuuta 2013) oli ranskalainen kirkonmies, joka sai katolisen vihkimyksensä papiksi 11. heinäkuuta 1943 ja piispaksi 13. helmikuuta 1972. Hän toimi vuosina 1981–1984 Monacon ja vuosina 1984–1997 Strasbourgin arkkipiispana. Jälkimmäisessä hän tosin oli aluksi arkkipiispa vain henkilökohtaiselta titteliltään; Strasbourg pysyi tavallisena hiippakuntana, kunnes se korotettiin arkkihiippakunnaksi vuonna 1988.
Ripa ruostuu
Ripa ruostuu on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Sam Huber ja Mari Vainio. Elokuvan ovat tuottaneet Klaus Heydemann ja Aki Kaurismäki. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastaa Christian Lindblad. Elokuva on mustavalkoinen.
Elokuvan englanninkielinen nimi on "Ripa Hits The Skids" ja saksankielinen "Der Höllenflug".
Elokuva kertoo Ripasta, nuoresta elokuvaohjaajasta, jonka elämä näyttää menevän jatkuvasti enemmän ja enemmän alamäkeen. Velkaantunut ja alkoholisoitunut Ripa tapaa kauniin nuoren naisen, Tiinan, jonka kanssa alkaa seurustella, mutta parisuhde on täynnä ongelmia, eivätkä niskaan hengittävät verokarhut ja poliisit juuri vaikeata arkea helpota.
Antonio Caggiano
Antonio Caggiano (30. tammikuuta 1889 – 23. lokakuuta 1979) oli argentiinalainen katolinen kirkonmies. Hän toimi Rosarion piispana vuosina 1934–1959 ja Buenos Airesin arkkipiispana 1959–1975. Hän sai pappisvihkimyksensä 23. maaliskuuta 1912 ja oli kardinaalina vuodesta 1946.
Caggiano oli myös Argentiinan armeijan piispa. Hän osallistui vuosien 1958 ja 1963 konklaaveihin, mutta vuonna 1978 ikä esti äänestämisen.
Mirko Celestino
Mirko Celestino (s. 19. maaliskuuta 1974 Albenga, Italia) on italialainen pyöräilijä. Hän kilpaili maantiepyöräilyssä ammattilaisena 1996–2007 ollen parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa.
Celestino voitti pyöräilyn monumentteihin kuuluvan Lombardian ympäriajon vuonna 1999 ennen Danilo Di Lucaa ja Eddy Mazzolenia . Hän voitti samana vuonna myös maailmancupiin kuuluneen HEW Cyclassicsin. Perinteisen Milano–Torino-ajon hän voitti vuosina 2001 ja 2003.
Maantiepyöräilyuransa jälkeen Celestino on kilpaillut maastopyöräilyssä. Hän saavutti maratonmatkalla MM- ja EM-hopeaa 2010.
Antonio Quarracino
Antonio Quarracino (8. elokuuta 1923 – 28. helmikuuta 1998) oli italialaissyntyinen, varhain Argentiinaan muuttanut kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 22. joulukuuta 1945 ja piispaksi 8. huhtikuuta 1962. Hän toimi Nueve de Julion (1962–1968) ja Avellanedan (1968–1985) piispana. Sitten hänestä tuli La Platan arkkipiispa, ja Buenos Airesin arkkipiispana hän toimi vuodesta 1990.
Quarracino oli kardinaali vuodesta 1991. Kun hän kuoli vuonna 1998 (konklaaveihin osallistumatta), hänen seuraajakseen Buenos Airesin arkkipiispana nousi jesuiitta Jorge Mario Bergoglio.
Norman Thomas Gilroy
Norman Thomas Gilroy KBE (22. tammikuuta 1896 – 21. lokakuuta 1977) oli australialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 24. joulukuuta 1923 ja piispaksi 17. maaliskuuta 1935. Hän toimi Sydneyn arkkipiispana vuosina 1940–1971 ja oli kardinaali vuodesta 1946.
Gilroy osallistui konklaaveihin 1958 ja 1963. Hänet valittiin vuoden australialaiseksi 1970.
Daniel Mannix
Daniel Mannix (4. maaliskuuta 1864 Charleville – 6. marraskuuta 1963) oli irlantilaissyntyinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Cloynen hiippakuntaan William Joseph Walsh 9. kesäkuuta 1890. Hänet nimitettiin Melbournen koadjuuttoriarkkipiispaksi Australiaan sekä Pharsaluksen titulaariarkkipiispaksi 1. heinäkuuta 1912, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michael Logue, jota avustivat Robert Browne ja Michael Fogarty.
Mannixista tuli 6. toukokuuta 1917 Melbournen arkkipiispa. Vuodesta 1917 lähtien hän toimi lisäksi Australian sotilaspiispana. Hän kuoli 99-vuotiaana virassa.
Ariman lasitehdas
Ariman lasitehdas toimi Pusulan Arimaalla Uudellamaalla vuosina 1864–1918. Tehdas sijaitsi silloisen Pusulan kappelin Hyrkkölän kylässä Arimaa-järven rannalla Pusulan runsasmetsäisessä pohjoisosassa. Nykyään kulmakunnan ja tehtaan ympärille muodostuneen kartanon nimestä käytetään yleensä muotoa "Arimaa".
Tehtaan historia alkoi vuonna 1857 kun Pusulan Hyrkkölän kylän Klemelän talon omistaja liikekumppaneineen anoi privilegiota lasitehtaan perustamiselle. Toiminta käynnistyi kuitenkin vasta vuonna 1864. Vuonna 1866 tehdas joutui konkurssiin ja sen osti Kiikalan Johannislundin lasitehtaan omistajan Sofia Alftanin poika Alfons Alftan. Samana vuonna Sofia Alftan menetti konkursissa Johannislundin ja Inkereen lasitehtaat, ja lasinpuhallus Inkereessä keskeytyi ja Johannislundkin oli vaikeuksissa. Arimalle tämä merkitsi tilaa markkinoilla. Alftan vaurastuikin niin, että saattoi 1870-luvulla laajentaa Ariman kartanoksi ostamalla vielä Hyrkkölän kylän Kollin ja Haikon perintötilat.
Kun Johannislundin uusikin omistaja Karl Wilhelm von Torcken joutui vaikeuksiin, Alftan osti puolet Johannislundista ja myi sitten osuutensa takaisin voitolla. Vuonna 1893 Alftan luovutti Ariman lasitehtaan hoidon tehtaan konttoristille ja tulevalle vävylleen Karl Taxellille. Taxellista tuli tehtaan omistaja vuonna 1899. Alftanin omistukseen jäivät kalkkiuuni ja Patakosken saha Somerniemen Härjänojalla sekä Knuutilan tila Pusulan kirkonkylässä, jonka Alftan nimesi uudestaan Sohlbackaksi. Taxellin aikana tuotanto laajeni ja pullolasin tuotanto kasvoi, mutta ensimmäinen maailmansota aiheutti menekkivaikeuksia ja myös tehtaan tuotantomenetelmät alkoivat käydä vanhanaikaisiksi puoliautomaattisten pullokoneiden alkaessa yleistyä muualla. Vuonna 1918 tehdas lopetettiin Taxellin ja Oy Riihimäen lasin tekemän sopimuksen perusteella ja lasihytti ja kaikki uunit purettiin. Ariman kartanon Taxell myi paikalliselle maanviljelijälle ja metsät Fiskars-yhtiölle.
Kuten Johannislundissakin, Ariman lasitehtaalle perustettiin oma kansakoulu. Se aloitti toimintansa vuonna 1889 Alfons Alftanin aikana. Tehtaan lakattua myös koulun toiminta loppui.
Lasitehdasvaiheen jälkeen Arimaan kartano jatkoi maanviljelystilana. 1930-luvulla sen omistajaksi tuli Yrjö Härmälä. Hänen aikanaan entinen koulu oli ainakin hetken aikaa nuorisoseurantalona.
1920- ja 1930-luvulla Pusulan Arimaalla vietti kesiään kahteen otteeseen myös kirjailija Helvi Hämäläinen. Kesinä 1935–1936 hän kirjoitti siellä romaaninsa "Katuojan vettä". Hämäläinen myös keräsi itselleen kokoelman Ariman lasitehtaan lasiesineitä. Hänen kuolemansa jälkeen kokoelma lahjoitettiin Suomen Kansallismuseolle.
Nokia 5310
Nokia 5310 XpressMusic on Nokian valmistama matkapuhelin. Se on tarkoitettu lähinnä musiikin kuuntelijoille. Nokia 5310 XpressMusic julkaistiin vuoden 2007 elokuussa. Markkinoille puhelin tuli saman vuoden lokakuussa.
Nokia 5310 XpressMusic on 9,9 millimetriä paksu. Puhelimessa on musiikkisoitin, joka tukee MP3-, MP4-, AAC-, eAAc+- ja WMA-tiedostomuotoja, radiosovellus, taajuuskorjain sekä ääninauhuri. Lisäksi kännykässä on muun muassa kahden megapikselin kamera, Yahoo! Go -viihdepalvelu, Opera Mini -selain sekä pelejä.
Joseph Charbonneau
Joseph Charbonneau (31. heinäkuuta 1892 – 19. marraskuuta 1959) oli kanadalainen pappi. Hän toimi Montréalin katolisena arkkipiispana vuosina 1940–1950. Seuraajaksi astui Paul-Émile Léger.
Charbonneau vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1916 ja piispaksi 15. elokuuta 1939.