hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Omofori
Omofori (kreik. ωμοφόριον,"omoforion", ven. омофор, "omofor") on vanha piispallinen jumalanpalveluspuvun osa. Omofori on ortodoksisen piispan (pappeuden) tunnus.
Omofori on kadonneen lampaan vertauskuva. Se muistuttaa kaikkia siitä kun Kristus - Hyvä Paimen - otti harteilleen kadonneen lampaan. Samalla kun omofori on Kristuksen läsnäolon tunnus, se symboloi piispan samankaltaisuutta Taivaallisen Ylipapin kanssa.
Omoforia on kahta kokoa: iso ja pieni. Isoa pidetään liturgiapalveluksen alussa aina epistolan lukemiseen asti. Epistolan aikana sitä ei käytetä, ja sen jälkeen iso vaihdetaan pieneen, jota sitten käytetään palveluksen loppuaika; pientä omoforia kannetaan mukana myös suuressa saatossa, kun ehtoollislahjat tuodaan esiin. 
Omofori on vastaavanlainen liturginen jumalanpalvelusasu kuin on epitrakiili papille tai orari diakonille.
Piispat käyttävät pientä omoforia myös silloin, kun he suorittavat yksittäisiä toimituksia, esimerkiksi kodin siunauksia tai kirkkoon liittämisiä; jotkut pitävät sitä silloin yksinään viitan päällä, joillakin on sen alla lisäksi epitrakiili. Samoin silloin, kun piispa ottaa vastaan synnintunnustuksia, hän saattaa käyttää juuri omoforin lievettä synninpäästön antamiseen.
Kerran vuodessa eli apostoli Jaakobin muistopäivänä 26. lokakuuta toimitettavassa Jaakobin liturgiassa piispa kantaa suurta omoforia koko palveluksen ajan felonin päällä, koska tässä liturgian alkuperäisimpänä pidetyssä muodossa ei käytetä Bysantin tai Venäjän keisarillisista hoveista periytyviä tunnuksia kuten sakkosta, mitraa, kotkamattoa tai siunauskynttilöitä. Sen sijaan piispansauva kuuluu tässäkin palveluksessa asiaan.
Arthur Rimbaud
Jean Nicolas Arthur Rimbaud (20. lokakuuta 1854 Charleville – 10. marraskuuta 1891 Marseille) oli ranskalainen runoilija. Hän oli kirjallisuudessa harvinainen ”lapsinero”, jonka tuotanto syntyi teini-iässä. Vaikka Rimbaud lopetti kirjoittamisen jo 21-vuotiaana, hän oli siihen mennessä mullistanut maailmanrunouden tuotannollaan, vaikka kesti jonkin aikaa ennen kuin Rimbaud’n tuotanto löydettiin. Häntä pidetään Charles Baudelairen ohella toisena suurena runouden modernisoijana.
Rimbaud varttui Charlevillessä Ardennes’n alueella Koillis-Ranskassa. Hänen isänsä oli sotilas ja äiti paikallisen viljelijän tytär. Isä vietti vain vähän aikaa perheensä kanssa ja hylkäsi sen lopulta kokonaan. Rimbaud’n kasvatti ankaran uskonnollinen äiti. Rimbaud pärjäsi koulussa erittäin hyvin, erityisesti kirjallisuudessa. Saksan–Ranskan sota alkoi heinäkuussa 1870 ja Rimbaud’n käymä koulu suljettiin. Elokuussa Rimbaud karkasi kotoaan Pariisiin, mutta hänet pidätettiin liputta matkustamisesta ja hän vietti jonkin aikaa vangittuna. Vapauduttuaan Rimbaud kierteli useiden kuukausien ajan Ranskaa ja Belgiaa, kunnes poliisi palautti hänet kotiin. Helmikuussa 1871 Rimbaud lähti jälleen Pariisiin ja värväytyi vapaaehtoisena Pariisin kommuunin joukkoihin. Hän palasi kotiin kolmen viikon kuluttua juuri ennen kommuunin joukkojen tukahduttamista.
Elokuussa 1871 Rimbaud lähetti töitään runoilija Paul Verlainelle, joka kutsui hänet Pariisiin. Rimbaud saapui kaupunkiin syyskuussa 1871 ja vietti kolme kuukautta Verlainen ja tämän vaimon luona. Rimbaud’n ja Verlainen välille muodostui suhde, joka aiheutti skandaalin. Rimbaud palasi Charlevilleen maaliskuussa 1872, mutta Verlaine kutsui hänet takaisin Pariisiin jo toukokuussa. Heinäkuussa Verlaine jätti perheensä ja muutti Rimbaud’n kanssa Lontooseen, missä he viettivät seuraavan talven. Huhtikuussa 1873 Rimbaud jätti mieleltään järkkyneen Verlainen ja palasi kotitilalleen Ranskaan, missä hän kirjoitti teoksensa "Kausi helvetissä". Samana vuonna Verlaine ja Rimbaud tapasivat vielä Lontoossa ja Brysselissä, missä Verlaine ampui Rimbaudia ja sai kahden vuoden vankeustuomion.
Rimbaud ja Verlaine tapasivat viimeisen kerran Saksassa vuonna 1875, kun Verlaine vapautettiin vankilasta käännyttyään katolilaiseksi. Tässä vaiheessa Rimbaud oli lopettanut kirjoittamisen. Hänen elinaikanaan julkaistiin vielä proosarunokokoelma "Illuminaatioita" Verlainen toimittamana. Hän matkusti Euroopassa pääosin jalkaisin. Kesällä 1876 hän värväytyi Alankomaiden armeijaan saadakseen sitä kautta ilmaisen laivamatkan Jaavalle, jossa karkasi ja palasi toisella laivalla Ranskaan. Hän matkusti Kyprokselle ja asettui 1880 Adeniin Bardey-agentuuriliikkeen edustajaksi ja hoiti tehtävää neljä vuotta. Vuonna 1884 hän kokeili Hararissa Etiopiassa omaa myyntitoimintaa asekauppiaana.
Afrikassa Rimbaud’n oikea polvi kipeytyi, ja siihen kehittyi syöpä. Sairauden takia hän joutui palaamaan Ranskaan 9. toukokuuta 1891. Jalka amputoitiin 27. toukokuuta 1891. Hän asettui Marseilleen, jossa kuoli 10. marraskuuta 1891.
Lamiales
Lamiales on kasvilahko, johon kuuluu noin 11000 lajia yli kahdessakymmenessä heimossa. Siihen kuuluu monia koristekasveja sekä voimakkaasti tuoksuvia yrttejä kuten minttuja.
Lahkoon kuuluu 24 heimoa, 1059 sukua ja noin 23810 lajia.Lisäksi lahkoon sijoitetaan yksilajinen suku "Peltanthera", jonka heimosijoitus on toistaiseksi epävarma.
Diogenes Apollonialainen
Diogenes Apollonialainen (, n. 460 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut luonnonfilosofi. Häntä pidetään usein viimeisenä esisokraatikkona.
Diogenes oli kotoisin Apolloniasta, Kreetasta. Vaikka hän olikin doorilainen, hän kirjoitti joonialaisella murteella, kuten useimmat luonnonfilosofit. Hän vietti osan elämästään Ateenassa. Kerrotaan, että hän joutui siellä, todennäköisesti oletettujen ateististen mielipiteidensä vuoksi, sellaiseen epäsuosioon, että hänen henkensä oli vaarassa.
Aristofaneen näytelmässä "Pilvet" Diogeneen ajatukset on pantu Sokrateen suuhun. Anaksimeneen lailla Diogenes uskoi ilman olevan kaiken olevaisen lähde ja kaikkien muiden aineiden olevan johdettuja siitä joko tiivistymisen tai ohentumisen seurauksena. Merkittävin hänen ajattelunsa ero Anaksimeneeseen oli se, että hän uskoi ilmalla olevan myös älyä:
”Ilma, joka liikutti, paitsi yllytti myös ohjasi. Ilma oli kaiken olevaisen alkuperänä välttämättä ikuinen, katoamaton aine, mutta sieluna se oli väistämättä saanut tietoisuuden.”
Diogeneen voidaan katsoa kuuluneen vanhaan joonialaiseen koulukuntaan. Hän muokkasi aikalaisensa Anaksagoraan näkemyksiä mutta väisti tämän ajattelussa esiintyneen dualismin. Hänen merkittävin teoksensa oli "Luonnosta", josta on säilynyt merkittäviä katkelmia pääosin Simplikioksen teoksissa. On mahdollista, että hän kirjoitti myös teokset "Sofisteja vastaan" ja "Ihmisen luonnosta". Jälkimmäiseen sisältyy tunnettu suoniston anatomiaa käsittelevä osuus.
Diogenes uskoi maailmoja olevan rajattomasti, samoin tyhjää tilaa. Tämä käsitys on todennäköisesti saanut vaikutteita Leukippokselta.
Latva-artisokka
Latva-artisokka ("Cynara scolymus") on monivuotinen ruohovartinen viljelyskasvi. Se voi kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi. Latva-artisokasta syötäväksi kelpaava osa on mehevät kehtosuomut ja kukkapohjus. Ne kerätään kukkien ollessa nupulla. Nuput kasvavat lehtihankoihin.
Kasvi on alun perin kotoisin Pohjois-Afrikasta tai Sisiliasta, josta se on kulkeutunut vähitellen Eurooppaan. Ensimmäinen kirjallinen tieto kasvin esiintymisestä Manner-Euroopasta on vuodelta 1466, jolloin mainittiin, että kasvi on siirretty Napolista Firenzeen.
Latva-artisokan kasvukausi on hyvin pitkä, Suomessa taimet pitää esikasvattaa jo helmikuulla, että ne ehtivät tehdä satoa.
Periaatteessa latva-artisokka on monivuotinen, mutta selvitäkseen ankarista talvista se tarvitsee kylmillä alueilla tehokkaan suojauksen.
Merja
Merja tarkoittaa seuraavia:Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Lineaarialgebra
Lineaarialgebra on matematiikan osa-alue, joka tutkii vektoreita, vektoriavaruuksia, lineaarikuvauksia ja lineaarisia yhtälöryhmiä. Vektoriavaruudet ovat nykyisin matematiikan keskeisimpiä käsitteitä. Lineaarialgebraa tarvitaan sekä abstraktissa algebrassa että funktionaalianalyysissä.
Vektoriavaruuden alkiojoukko formula_1 on "lineaarisesti riippumaton", jos propositio formula_2 toteutuu vain kun kaikki kertoimet formula_3 ovat nollia. Jos alkiot eivät ole lineaarisesti riippumattomia, ne ovat "lineaarisesti riippuvia".
Alkiojoukko formula_1 on vektoriavaruuden formula_5 kanta, jos se on lineaarisesti riippumaton ja jokainen formula_5:n alkio formula_7 voidaan esittää kantavektoreiden lineaariyhdisteenä: formula_8, missä kertoimet formula_3 kuuluvat annettuun kuntaan. Lineaarinen riippumattomuus takaa sen, että kertoimet formula_3 ovat yksikäsitteiset. Kanta on siis vektoriavaruuden minimaalinen virittäjäjoukko.
Eräs kannan sovellutus seuraa välittömästi lineaarioperaattorin formula_11 tarkastelemisesta. Operaattorin nolla-avaruus eli ydin on formula_5:n vektorialiavaruus ja kuva-avaruus puolestaan formula_13:n vektorialiavaruus. Jos avaruuksille formula_14 tunnetaan kannat, voidaan niistä muodostaa (mahdollisesti suppeammat) kannat, jotka ilmaisevat kyseiset aliavaruudet.
Numeerisessa laskennassa käsitellään lähes aina reaalilukuvektoreita, ja nämä ovat tavallisesti tapoja ilmaista yksikäsitteisesti vektoriavaruuden alkioita jonkin kannan suhteen. Huomaa, että itse avaruuksien alkiot voivat olla jotain aivan muuta kuin reaalilukuvektoreita!
Modernin lineaarialgebran synty sijoittuu vuoteen 1843, jolloin irlantilainen matemaatikko William Rowan Hamilton löysi kvaterniot. Vuonna 1844 Hermann Grassmann julkaisi kirjansa "Die lineare Ausdehnungslehre".
Lien ryhmä
Matematiikassa Lien ryhmä on (reaalinen tai kompleksinen) monisto ja samalla ryhmä, jonka tulo ja käänteisalkio ovat analyyttisiä kuvauksia. Nämä ovat tärkeitä työkaluja matemaattisessa analyysissa sekä myös fysiikassa ja geometriassa, sillä ne kuvaavat analyyttisten rakenteiden symmetriaa. Lien ryhmät otti käyttöön norjalainen matemaatikko Sophus Lie vuonna 1870 tutkiakseen differentiaaliyhtälöitä.
Siinä missä euklidinen avaruus formula_1 on reaalinen Lien ryhmä (jonka laskutoimitus on vektorien yhteenlasku), tyypillisempiä esimerkkejä Lien ryhmistä ovat Lien matriisiryhmät eli kääntyvien matriisien ryhmät (laskutoimituksenaan matriisien kertolasku): Esimerkiksi SO(3), 3-ulotteisen avaruuden kaikkien kiertojen avaruus on Lien matriisiryhmä.
Preludi
Preludi on musiikkikappale, jolla yleensä ei ole tarkkaan määriteltyä sisäistä rakennetta ja joka on yleensä lyhyehkö, mutta voi olla laajakin. Sana tarkoittaa varsinaisesti alkusoittoa. Alkuperäinen instrumentaalipreludi kehittyi lyhyistä improvisoiduista musiikkikappaleista, joita esittäjä soitti ennen varsinaisen esityksen alkua ”lämmitelläkseen” ja esimerkiksi tarkistaakseen soittimen oikean virityksen.
Louis Couperin (1626–1661) korvasi aikaisemmin soittajan improvisoiman preludin cembalosarjojensa alusta nuotitetuilla, läpisävelletyillä "Préludes non mésuréilla". Niiden muoto oli hyvin vapaa ja niistä puuttuivat kokonaan tahtiviivat, mikä antoi esittäjälle laajan tulkintavapauden. Louis Couperinin luoma tahtiviivattomien preludien perinne jatkui noin 70 vuotta, kunnes korvaantui erityisesti François Couperinin, Louisin veljenpojan, suosimalla tiukemmin määritellyllä preludityylillä.
Preludi-nimitystä on käytetty varsinkin kappaleista, jotka on tarkoitettu johdannoksi johonkin laajempaan, usein samassa sävellajissa olevaan sävellykseen. Esimerkiksi Johann Sebastian Bachin kokoelmassa "Das wohltemperierte Klavier" on kaksi sarjaa, joista kummassakin on preludi ja fuuga kaikissa sävellajeissa.
Monet myöhemmät säveltäjät ovat antaneet preludi-nimen myös useille itsenäisille sävellyksille, jotka eivät kuulu yhteen minkään muunnimisen sävellyksen kanssa, mutta joita on julkaistu useita samassa kokoelmassa.
Novgorodin tuohikirjeet
Novgorodin tuohikirjeiksi kutsutaan vanhan Novgorodin kaupungin kaivauksissa löydettyjä tuohelle kirjoitettuja tekstejä. Tuohikirjeitä on tehty 1000–1400-luvuilla jaa. Maakerrostumien kostea savi on estänyt niiden maatumisen.
Tuohikirjeet on kirjoitettu muinaisslaavilaisin (kyrillisin) kirjaimin. Kielenä on yleisimmin muinaisvenäjä. Ensimmäisen kirjeen löysi Artemi Artsihovskin tutkimusryhmä 26. heinäkuuta 1951.
Tuohikirjeet ovat henkilökohtaisia kirjeitä, kaupankäyntiin ja omaisuuteen liittyviä muistiinpanoja ja luetteloita ja historiallisia merkintöjä. Osan tuohikirjeistä ovat kirjoittaneet suhteellisen sivistyneet ja vapaat yläluokkaiset tai kauppiasluokan naiset. Tuohikirjeissä kerrotaan myös tunteista ja ystävyydestä – joukossa on jopa rakkauskirjeitä ja ystävyyden vakuuttamista. Tuohikirjeistä on päätelty, että keskiajalla Novgorodin seudulla ja ehkä laajemminkin Koillis-Euroopassa naiset (lukuun ottamatta ehkä maatalousväestöä) olisivat olleet vapaampia ja koulutetumpia kuin Keski-Euroopan naiset. Kirjeissä on myös joitakin historiallisia merkintöjä, joita on pidetty luotettavina; ne liittyvät muun muassa sotiin.
Eräs 1200-luvulle ajoitettu tuohikirje (kirje nro. 292) on kirjoitettu tuon ajan karjalan kielellä tai sitä läheisesti muistuttavalla kielellä (kyrillisin kirjaimin), ja sitä pidetään vanhimpana tunnettuna itämerensuomalaisena kirjoituksena. Kirjeen sisällöstä ei ole varmuutta, mutta sitä on pidetty loitsuna. Kyseessä voisi olla salamaa koskeva loitsu, sillä ilmeisesti siinä puhutaan "jumalan nuolesta".
Itämerensuomalaista kieltä on myös eräässä kirjeessä oleva sanaluettelo. Myös muissa tuohikirjeissä esiintyy itämerensuomalaisia sanoja, esimerkiksi vanhoja henkilönnimiä, kuten Valit (Valittu), Melit (Mielitty), Vel'jut ja Veljakaz (kaksi viimeistä yhdistetään vilja-sanaan), sekä paikannimiä, kuten Kjulolakši (Kulolahti) ja Kurola.
Martti Haavion mukaan suomalaisen kansanperinteen tuntemat tuohiraamatut liittyvät näiden kaltaisiin tuohikirjoituksiin. Slaavilaisten kronikoiden mukaan kokonaisia kirjoja oli kirjoitettu tuohelle. Sellaisia ei kuitenkaan ole löydetty. Löydetyt tuohet ovat kirjeitä ja muistiinpanoja, jotka on luultavasti käytön jälkeen vain hylätty maahan. Tämä on kuitenkin ollut niiden pelastus, sillä maassa ne ovat säilyneet hyvin. Löydetyt tekstit edustanevat vähiten arvokkaina pidettyjä tuohikirjoituksia. Säilytyksen arvoisiksi katsotut kirjoitukset, kuten väitetyt tuohikirjat, on ilmeisesti säilytetty sisällä, ja ne ovat tuhoutuneet esimerkiksi tulipaloissa.
FIE
Kansainvälinen miekkailuliitto (, FIE) on olympiamiekkailun kansainvälinen lajiliitto. Sen nykyinen päämaja sijaitsee Lausannessa Sveitsissä, ja siihen kuuluu 117 kansallista lajiliittoa, jotka edustavat miekkailua kansallisissa olympiakomiteoissa. Suomesta FIE:n jäsenenä on Suomen Miekkailuliitto.
Urheilumiekkailu alkoi varsinaisesti ensimmäisistä moderneista olympialaisista Ateenassa vuonna 1896, ja laji on yksi neljästä kaikissa olympialaisissa mukana olleesta lajista. Myös nykyolympialaisten isä paroni Pierre de Coubertin harrasti miekkailua. Urheilumiekkailun ensimmäiset vuodet olivat riitaisia ja sekavia eri maiden, erityisesti Ranskan ja Italian, miekkailukoulujen erojen vuoksi. Tilanne selkeytyi, kun FIE perustettiin Pariisissa 29. lokakuuta 1913. FIE:n tehtävänä on valvoa urheilumiekkailua ja huolehtia lajin säännöistä erityisesti kansainvälisten kilpailujen osalta.
The Washington Post
The Washington Post on Yhdysvalloissa Washingtonin kaupungissa ilmestyvä sanomalehti. Se on alueen lehdistä levikiltään suurin ja olemassa olevista vanhin. Lehteä pidetään yleisesti toiseksi tärkeimpänä yhdysvaltalaisena päivittäisenä sanomalehtenä "The New York Timesin" jälkeen.
Lehti sai maailmanlaajuista kuuluisutta 1970-luvun alussa toimittajiensa Bob Woodwardin ja Carl Bernsteinin Watergate-skandaalia koskevilla tutkimuksilla. Pitkälti näiden juttujen takia presidentti Richard Nixon joutui eroamaan.
Lehteä kustansi 1970-luvulla Katharine Graham (1917-2001), joka oli myös omistajayhtiön Washington Post Companyn toimitusjohtaja. Omistajayhtiö myi lehden elokuussa 2013 Amazon-verkkokirjakaupan perustaja Jeff Bezokselle. Kauppaan kuului lehden lisäksi seitsemän pienempää julkaisua. Myyjäyhtiön omistukseen jäi Kaplan-koulutusyhtiö ja muutamia muita toimintoja.
Lehden kustantajaksi tuli vuonna 2014 Katharine Weymouthin jälkeen Ronald Reaganin entinen avustaja Frederick J. Ryan Jr., joka oli sitä ennen "Politico"-lehden toimitusjohtaja.
W. Mark Felt
William Mark Felt (s. 17. elokuuta 1913 Twin Falls, Idaho – 18. joulukuuta 2008 Santa Rosa, Kalifornia) oli Yhdysvaltojen keskusrikospoliisin FBI:n agentti ja apulaisjohtaja.
Watergate-skandaalin aikana Felt toimi FBI:n apulaisjohtajana vuoteen 1973. Hän oli nimellä ”Syvä kurkku” (engl. "Deep Throat") tunnettu tietolähde, jonka vuotamien tietojen perusteella Washington Postin toimittajat Bob Woodward ja Carl Bernstein kirjoittivat presidentti Nixonin eroon johtaneet paljastustarinansa.
Syvän kurkun henkilöllisyys paljastui vasta 31. toukokuuta 2005 Vanity Fair -lehden haastattelussa, jossa Felt myönsi olleensa salainen tiedonantaja. Samana päivänä Bob Woodward vahvisti asian.
Felt teki kirja- ja elokuvasopimuksen osallisuudestaan Watergate-skandaalin paljastumiseen.
Helka
Helka on suomalainen naisen etunimi. Se on suomalainen muoto nimestä Helga, joka tarkoittaa pyhää.
Suomessa nimi Helka on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 3533 henkilölle.
Kaasujäähdytteinen reaktori
Kaasujäähdyytteinen reaktori on ydinreaktori, jota jäähdytetään kaasulla ja jossa hidastinaineena on yleensä grafiitti. Kaasujäähdytteiset, Magnox-tyyppiset reaktorit ovat yleisimpiä Britanniassa.
Britannian vanhimmat ydinvoimalareaktorit ovat Magnox-tyyppisiä. Magnoxin kehitystyöstä vastasi UKAEA (United Kindom Atomic Energy Authority, 1954-2004). Maailman ensimmäinen kaupallinen atomivoimalaitos avattiin Calder Halliin 1956. Neuvostoliitto oli avannut ensimmäisen siviilikäytössä olevan ydinreaktorin AM-1:n Obninskissa 1954. Calder Hallin ensimmäisen reaktorin teho oli 60 megawattia. Calder Halliin rakennettiin kaikkiaan 4 Magnox-tyyppistä reaktoria yhteisteholtaan 200-240 megawattia. Näillä ensimmäisillä reaktoreilla tuotettiin myös plutoniumia sotilaskäyttöön. Isoon-Britanniaan rakennettiin kaikkiaan 11 Magnox-tyyppistä reaktoria ja Japaniin sekä Italiaan kaksi. Calder Hall poistettiin käytöstä 2003. Laitos oli toiminut 47 vuotta ilman suurempia katkoksia tai onnettomuuksia.
Sellafieldissa Britanniassa ilmalla jäähdytetyn Windscale Pile no. 1:n grafiitti syttyi palamaan 10. lokakuuta 1957 ja levitti ympäristöön suuren määrän radioaktiivisia aineita.
Magnox-tyypin nimi tulee luonnonuraanipolttoaineen magnesiumlejeerinkikuoresta ja sanasta non-oxidising (hapettumaton). Metalliseos hidastaa vain vähän neutroneja, mutta se rajoittaa reaktorin ytimen lämpötilaa pienentää termistä hyötysuhdetta. Hidastinaineena on grafiitti eli hiili ja jäähdytinaineena hiilidioksidi, joka on noin 27 barin paineessa ja poistuu reaktorista noin 360 °C:ssa. Kaasulla höyrystetään vettä, joka johdetaan turbiiniin ja lauhduttimeen. Reaktio voidaan pysäyttää boorista valmistetuilla säätösauvoilla, jotka absorboivat neutroneja. Rikastamattoman uraanin käytöstä seuraa tarve vaihtaa polttoainesauvoja usein. Reaktorin rakenteen vuoksi polttoainesauvoja voidaan vaihtaa pysäyttämättä reaktoria.
Magnoxin pohjalta on kehitetty edistyneempi AGR-reaktori (Advanced Gas-Cooled Reactor), jossa polttoaineena on noin 3 %:iin rikastettu uraani zirkoniumkuoressa ja jäähdytteen paine ja lämpötila ovat korkeammat: 40 bar, 640 °C.
Koekäytössä on joitain HTGR-reaktoreita (High Temperature Gas-Cooled Reactor). Näissä polttoaine on grafiitin ja uraanin sekoitusta, jäähdytinaine heliumia. Erillistä hidastinainetta ei tarvita polttoaineen sekoiteluonteen takia. HTGR tarjoaa eräitä etuja: sen polttoainetta voidaan eräissä malleissa vaihtaa käytön aikana ja polttoaine voidaan pakata hyvin tiiviiseen kuoreen pieniin kapseleihin, mikä tekee merkittävästä polttoaineperäisten aineiden vapautumisesta käytännössä mahdotonta.
CANDU
Canadian Deuterium Uranium Reactor eli CANDU on raskasvesireaktorityyppi, jossa jäähdytin- ja hidastinaineena ensiöpiirissä on raskas vesi (Dideuteriumoksidi DO). Muiden raskasvesireaktoreiden tapaan tämän reaktorityypin etuna on, että polttoaineena voidaan käyttää isotooppisesti rikastamatonta luonnonuraania, joka on kevytvesireaktoreihin sopimatonta, sisältäen lähes pelkästään uraanin U isotooppia. Tässäkään reaktorityypissä U ei pääasiallisesti osallistu fissioon, vaan luonnonuraanin 0,7 % U osuus, hajoaa tytärytimiksi vapauttaen energiaa. Raskas vesi hidastaa fissiossa vapautuvia neutroneja enemmän kuin tavallinen "kevytvesi" (divetyoksidi HO) lisäksi se absorboi vähemmän vapaita neutroneja. Näin ollen fissiolle suotuinen todennäköisyys eli vaikutusala kasvaa ja fissiilit nuklidit fissioituvat myös pienemmillä isotooppirakastusasteilla aina luonnolliseen 0,7 % asti. Koska vaikutusala fissiolle on suurempi myös U-238 ja muut epäfissiilit transuraanit voivat hajota korkeammalla todennäköisyydellä CANDU-reaktorissa, tuottaen energiaa, mutta polttoaineen epäpuhtaudet vähentävät fissioiden määrää ja siten tehoa ja hyötysuhdetta. CANDU on hyötöreaktori, se tuottaa fissiilejä Pu-239 nuklideja epäfissiileistä U-238-nuklideista neutronikaappauksen ja transmutaation seurauksena (vastaavasti kuin kevytvesireaktori). Plutoniumia syntyy kuitenkin enemmän kuin kevytvesireaktorissa, koska U-238 isotooppinen osuus polttoaineessa on suurempi, ja neutronikaappauksen todennäköisyys on suurempi. Osa Pu-239-stä osallistuu sitten fissioon ja energiantuotantoon ja osa poistuu reaktorista polttoainehuollon yhteydessä. Raskasvesireaktori on siten hyödyllisempi ydinasemateriaalin tuotannossa kuin kevytvesireaktori. Lisäetuina ovat välttyminen suuren reaktoripaineastian rakentamiselta ja mahdollisuus polttoainesauvojen siirtoon reaktorin toimintaa keskeyttämättä.
Raskasvesireaktoreissa raskaan veden (dideuteriumoksidi DO) käyttö on näille reaktoreille erityinen suuri pääomakustannus, sillä deuteriumia esiintyy merivedessä suhteellisen vähän, ja raskaan veden tuottaminen merivedestä on siksi kallista.
Useimmista muista raskasvesireaktoreista poiketen CANDU-reaktorissa on korkeapaineisen reaktoriastian kokoa pienentämällä pyritty huokeampaan reaktorikuoren rakenteeseen ja mahdollisten raskaan veden vuotojen aiheuttaman hukan minimoimiseen. Mahdollisen vuodon merkitys ympäristölle olisi vähäinen, mutta taloudellinen merkitys voimalalle suuri. Suurin osa CANDU-reaktorissa tarvittavasta raskaasta vedestä on matalapaineisessa ja viileämmässä neutronihidastimessa.
Loput raskaasta vedestä kiertää reaktorin korkeapaineisessa ensiöpiirissä. Korkeapaineinen raskas vesi kiertää reaktorissa noin 110 barin paineessa, siirtyy sieltä noin 320 °C:n lämpötilassa lämmönvaihtimeen, ja palaa jäähtyneenä reaktoriin. Turbiinin ja lauhduttimen kautta kiertää tavallinen toisiopiirin kevyt vesi (divetyoksidi HO), joka höyrystetään reaktorivesikierron lämmöllä lämmönvaihtimessa. CANDU-reaktoreita on 21, joista 16 alkuperämaassa Kanadassa.
Helga
Helga on skandinaavinen naisen etunimi. Suomessa nimi on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2012 loppuun mennessä 7 322 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle.
Helga on naispuolinen muoto nimestä Helge, joka tarkoittaa ’pyhää, pyhitettyä’.
Tähkälaventeli
Tähkälaventeli ("Lavandula angustifolia") on sinikukkainen ruohovartinen kasvi. Se voi kasvaa yli metrin korkuiseksi. Se on vihreä ympäri vuoden ja kukkii heinäkuusta syyskuuhun.
Se on voimakastuoksuinen yrtti, jota on käytetty paljon etenkin hajusteena. Roomalaisilla oli tapana lisätä laventelia kylpyveteensä tuoksuksi. Lääkinnällisiin tarkoituksiin joko laventeliöljynä tai yrttiteenä sitä ruvettiin käyttämään verraten myöhään, vasta 1500-luvulla. Tähkälaventelista valmistetun eteerisen öljyn tärkein yhdiste on linalyyliasetaatti.
Sitä ennen sitä käytettiin kuitenkin tuomaan tuoksuaromia ruokaan. Lehtiä käytettiin liharuoissa ja karamellisoituja laventelin kukkia käytettiin makeiden ruokien koristeluun. Provencen yrtit -mausteseoksessa on yleensä mukana tähkälaventelia.
Laventeli on kuivan maan kasvi, jota esiintyy luonnonvaraisena läntisen Välimeren alueella, kuten Provencessa. Se soveltuu myös viljelyyn. Maan tulee olla kalkkipitoinen, hiekkainen ja ravinnerikas, jotta se viihtyisi. Laventelia voidaan kasvattaa myös Suomen oloissa, mutta talvisuojaus on välttämätön. Tavallisesti riittää kuusenhavukerros. Lisätään parhaiten pistokkaista loppukesällä..
Hieronnassa laventelia käytetään sekoitettuna hierontaöljyyn. Sillä tavoitellaan rentouttavaa vaikutusta jännittyneeseen tai rasittuneeseen kehoon ja ihon pehmeyttä.
Nibok
Nibok on yksi Naurun tasavallan saarivaltion neljästätoista alueesta. Se sijaitsee saaren läntisellä rannikolla. Nibokin pinta-ala on 1,6 neliökilometriä ja sen asukasluku on 484 ("2011").
Spacewar
Spacewar oli varhainen tietokonepeli ja yksi ensimmäisistä reaaliaikaisista videopeleistä. Pelin kehittivät Wayne Wiitanen, J. Martin Graezt ja Stephen R. Russell vuonna 1961 ja he toteuttivat sen Digital Equipment Corporationin PDP-1-tietokoneelle. Valmis peli esiteltiin MIT:n vuosittaisessa Science Open House -tapahtumassa toukokuussa 1962.
Spacewar on kahden pelaajan pelattava kaksiulotteinen avaruustaistelupeli. Kummallakin pelaajalla on avaruusalus, jota voi pyörittää myötä- ja vastapäivään ja ohjata eteenpäin. Alukset noudattavat liikkeen jatkuvuuden lakia, joten esimerkiksi jarruttaakseen on käännyttävä ympäri ja ohjattava sitten eteenpäin. Kummallakin aluksella on rajoitettu määrä ammuksia ja mahdollisuus "hyperavaruushyppyyn" eli satunnaiseen paikan vaihtamiseen. Ruudun keskellä sijaitsevan auringon painovoima vetää puoleensa sekä aluksia että ammuksia ja muodostaa siten lisähaasteen pelaajille.
Peliä pelattiin PDP-1:n konsolilta. Näyttölaitteena oli koneen kuuluisa tutkamainen CRT-näyttö ja ohjaimina konsolikytkimet. Myöhemmin konsolikytkinten vaihtoehdoksi rakenneltiin myös erityisiä peliohjaimia.
Spacewar oli suosittu peli opiskelijoiden keskuudessa monissa korkeakouluissa, joihin PDP-1 oli asennettu, ja myöhemmin DEC jopa jakoi Spacewarin kopiota koneen kylkiäisenä, jonka oli tarkoitus esitellä PDP-1:n reaaliaikaominaisuuksia. DEC:n myöhemmät 18-bittiset koneet (kuten PDP-7) perustuivat PDP-1:n käskykantaan, joten alkuperäistä Spacewaria saattoi pelata myös niillä. Pelistä kirjoitettiin versioita myös useille muille laitteille.
Spacewariin perustuvia kolikkopelejä ovat "Computer Space" ja "Space Wars". Myös Asteroids-pelissä on runsaasti vaikutteita Spacewarista.
Spacewarista on enemmän tai vähemmän uskollisia klooneja myös nykyaikaisemmille alustoille kuten MS-DOSille, Amigalle ja UNIX-käyttöjärjestelmille. Lisäksi alkuperäistä Spacewaria voi pelata MESS-emulaattorilla.
Michael Basman
Michael John Basman (s. 16. maaliskuuta 1946, Lontoo) on englantilainen shakinpelaaja, jolle kansainvälinen shakkiliitto FIDE myönsi kansainvälisen mestarin arvon vuonna 1980. Basman on tuottelias kirjoittaja: hän on kirjoittanut erityisesti shakkiavauksista. Basman onkin tunnettu shakkipiireissä hyvin omalaatuisista avauksistaan.
Likouala
Likouala on yksi Kongon tasavallan kymmenestä alueesta. Se sijaitsee valtion pohjoisimmissa osissa. Se rajoittuu Cuvetten ja Sanghan alueisiin sekä Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja Keski-Afrikan tasavaltaan. Likoualan suurin kaupunki ja pääkaupunki on Impfondo.
Vuoden 2007 väestönlaskennassa alueen väkiluku oli 154 115.
Impfondo
Impfondo on kaupunki Kongon tasavallassa. Se sijaitsee valtion koillisissa osissa. Impfondo on Likoualan alueen suurin kaupunki ja pääkaupunki, ja koko maan viidenneksi suurin kaupunki. Impfondon asukasluku on noin 33 911 (2007).
Oubanguijoki virtaa Impfondon läpi. Kaupungissa on muun muassa lentokenttä.
Tampereen fenomenologia
Tampereen fenomenologiapiiri on Tampereen yliopistossa filosofi Juha Varton ympärille 1980-luvun lopulla syntynyt filosofinen ryhmittymä, jonka keskuudesta on syntynyt runsaasti tutkimusta, kirjoja ja filosofinen aikakauslehti "Niin & näin". Toiminta käynnistyi noin vuoden 1988 paikkeilla ja näki kukoistuksensa 1990-luvun alkuvuosina. Filosofiasta valmistui tuolloin huomattavasti tutkijoita, jotka väittelivät tohtoriksi myöhemmin vuosikymmenen lopulla tai 2000-luvun puolella.
Piirin keskuudessa on tutkittu ja jatkettu erityisesti mannereurooppalaisen filosofian keskeisten ajattelijoiden, kuten Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin, työtä. Fenomenologisen filosofian perusajatuksen mukaisesti piirin toimintaa ei ole rajoitettu mihinkään koulukuntaan, vaan Husserlin alkuperäisiä ihanteita myötäillen toiminnassa on haluttu säilyttää pyrkimys arvovapauteen, kriittisyyteen ja tutkimusten karsimiseen tarkoitushakuisuudesta.
Fenomenologisen filosofian ohella piirin jäsenet ovat perehtyneet myös Frankfurtin koulukuntana tunnetun ryhmittymän sekä useiden postmodernistien ja jälkistrukturalistien ajatteluun.
"Niin & näin" -lehden, Tampereen yliopiston filosofian ainelaitoksen julkaisujen ja Eurooppalaisen filosofian seuran julkaisusarjan kautta Tampereen fenomenologiapiiri on ulottanut vaikutuksensa myös yliopistofilosofian ulkopuolelle ja erityistieteilijöiden keskuuteen. Piirin yhteydessä toimineita tieteenharjoittajia ovat muiden muassa Aki Huhtinen, Reijo Kupiainen, Tere Vadén, Mikko Lahtinen, Jaana Parviainen, Timo Klemola, Jyri Puhakainen ja Juha Suoranta. Filosofi Jukka Hankamäki kuvaa "Suomalaisen nykyfilosofian historiassaan", että aineopintojen ja syventävienkin opintojen opetukseen osallistui kukoistusvuosina salien täydeltä kuulijoita.
Erona Helsingin Lacan-piiriin on ollut lähinnä se, että Tampereella perustetun Suomen Fenomenologisen Instituutin ja sen jatkajan, Eurooppalaisen filosofian seuran, yhteydessä harjoitettu mannermainen filosofia on yhdistetty enemmän käytäntöihin ja kulttuurielämään. Sen kautta on osallistuttu yhteiskunnalliseen keskusteluun, kun taas helsinkiläisen Lacan-piirin pohjalle rakentunut toinen suomalainen fenomenologian ja mannermaisen filosofian traditio on ollut eksegeettisempää.
Suomen fenomenologinen instituutti, SUFIJuha VartoJukka HankamäkiAki-Mauri HuhtinenVesa JaaksiReijo KupiainenMarkku Satulehto
Šonan kieli
Šona tai shona on šonien puhuma nigeriläis-kongolainen kieli. Se on Zimbabwen virallinen kieli (jossa sitä puhuu 80% maan väestöstä) yhdessä englannin ja ndebelen kanssa. Zimbabwen lisäksi kielellä on puhujia ainakin Sambiassa ja Botswanassa. Yhteensä šonaa puhuu äidinkielenään noin 10 759 200 ihmistä.
Šonan kieli on kooste šonan murteista, jotka ovat zezuru, karanga, manyika, korekore ja ndau. Kielen kirjoitusjärjestelmä kehitettiin 1900-luvun alkupuoliskolla ja ensimmäinen šonankielinen romaani, Solomon Mutswairon kirjoittama "Feso", julkaistiin vuonna 1957. Šonan kieltä opetetaan koulussa, mutta sitä ei käytetä opetusvälineenä.
Šona on siitä tyypillinen bantukieli, että siinä on vain yksi äänne r:n ja l:n paikalla, joka on šonassa r. Tämä näkyy esimerkiksi englannista lainatuissa sanoissa, kuten "rori" (engl. "lorry", eli suom. "rekka-auto"). Šonassa on kaksi toonia eli sävelastetta: korkea ja matala. Tooneja ei merkitä kirjoituksessa.
Vihelletyt suhuäänteet, sv [ʂ] ja zv [ʐ], ovat šonan kielen erikoisuus. Suhuäänteiden viheltäminen on tavallista kaikkialla, mutta šona on yksi harvoista kielistä, joissa vihelletyt suhuäänteet ovat itsenäisiä äänteitä eikä vain yleisempien suhuäänteiden rinnakkaisäänteitä.
Punapeippi
Punapeippi ("Lamium purpureum") on huulikukkaisiin kuuluva yksivuotinen, 10–30 senttimetrin korkuinen kasvi. Se on Suomessa muinaistulokaskasvi. Sillä on punertavat kukat. Englanniksi kasvin nimi on "purple dead nettle", eli "kuollut purppuranokkonen", koska sillä ei ole poltinkarvoja – eli se ei voi pistää. Kasvi on epämiellyttävän hajuinen. Punapeippi muistuttaa hyvin paljon liuskapeippiä ("Lamium hybridum") ja jossain määrin myös välipeippiä ("Lamium confertum") ja sepiväpeippiä ("Lamium amplexicaule").
Sitä tavataan koko Euroopassa Pohjois-Suomea ja Pohjois-Ruotsia lukuun ottamatta.
Taivaan temppeli
Taivaan temppeli eli Tiantan on Pekingissä sijaitseva temppelikompleksi, jossa Ming- ja Qing-dynastioiden aikana (1368–1911) keisari kävi uhraamassa taivaan jumalalle joka vuosi talvipäivän seisauksen aikana. Temppelissa rukoiltiin muun muassa menestystä sadonkorjuulle, ja yleisestikin kiitettiin taivaan jumalaa ja pyydettiin menestystä tulevaisuudelle. Temppeli valmistui 1420. Ming-dynastian keisari Yonglen valtakauden aikana ja se on alueeltaan suurempi kuin Kielletty kaupunki, koska keisari, jota pidettiin taivaan poikana, ei uskaltanut rakentaa itselleen suurempaa asumusta kuin taivaan jumalalle.
Temppelin ja sen rakennusten sijainti kuvaavat taivaan ja maan suhdetta – taivaallisen maailman ja ihmisen maailman - jotka ovat kiinalaisen kosmologian keskipisteenä.
Taivaan temppeli valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1998.
René Oosterlinck
René Oosterlinck (s. 1944 Belgia) toimi vuodesta 2008 vuoden 2010 loppuun Euroopan avaruusjärjestön Galileo-ohjelman johtajana. Hän oli ESAn ulkosuhteiden johtaja ("External Relations") 1. kesäkuuta 2005 kesään 2008. Oosterlinck johti tuolloin ESAn ulkomaansuhteita, opetusta ja tiedotusta.
Oosterlinckillä on kaksi insinööritutkintoa ja lakitutkinto: Higher State Technical Institute for Nuclear Industries of Brussels myönsi ensimmäisen insinööritutkinnon vuonna 1966 ja toisen tutkinnon hän sai 1969 Leuvenin yliopistosta; lakitutkinto on Leidenin yliopistosta vuodelta 1977. Oosterlinck puhuu sujuvasti hollantia, ranskaa, englantia ja saksaa. Hän osaa jonkin verran espanjaa, italiaa, kiinaa ja japania. 
Oosterlinck aloitti työuransa vuonna 1969 fysiikan ja matematiikan opettajana Kongossa. Vuonna 1971 hän siirtyi patentti-insinööriksi International Patent Officeen Haagiin. Vuonna 1979 Oosterlinck liittyi ESAan. Hän toimi johtotehtävissä kansainvälissä asioissa ja teknologiansiirrossa vuoteen 1984 asti, jolloin hänestä tuli henkilöstöpäällikkö ("Head of the Personnel and Site Services Department"). 
Oosterlinck ESAn johti lakiosastoa vuodet 1998–1999, minkä jälkeen hän johti Galileo- ja EGNOS-ohjelmia. Vuodesta 2004 lähtien hän on toiminut avaruuslainsäädännön luennoitsijana Gentin yliopistossa Belgiassa.
Sorsan hallitus
Sorsan hallitus voi viitata seuraaviin hallituksiin, joissa Kalevi Sorsa oli pääministerinä:
Sorsan I hallitus
Sorsan I hallitus oli Suomen tasavallan 56. hallitus, jonka muodostivat SDP, Kesk., RKP ja LKP. Paasion II hallituksen eron jälkeen aloittanut hallitus toimi 4. syyskuuta 1972 – 13. kesäkuuta 1975 ja nousi Suomen siihen saakka toiseksi pitkäikäisimmäksi hallitukseksi vuosina 1932–1936 istuneen Kivimäen hallituksen jälkeen.
Vain kolme vuotta aikaisemmin, kesäkuussa 1969, SDP:n puoluesihteeriksi valittu ja suurelle yleisölle siihen saakka täysin tuntematon Kalevi Sorsa oli lyhyessä ajassa noussut poliitikkona asemaan, jonka saavuttamiseen useimmilta muilta oli mennyt vuosikymmeniä, ja ohittanut Ahti Karjalaisen presidentti Urho Kekkosen luottomiesten joukossa. Edellisessä Paasion hallituksessa Sorsa oli toiminut keskeisellä ulkoministerin paikalla. Edellisen pääministerin Rafael Paasion ehdotuksesta Kekkonen nimitti Sorsan hallitustunnustelijaksi elokuun alussa 1972, ja kuukauden kestäneiden neuvottelujen jälkeen ministerilista ja hallitusohjelma olivat valmiit.
SDP:n eduskuntaryhmän valitsemien ministerien joukossa opetusministeri Ulf Sundqvistia ja oikeusministeri Matti Louekoskea pidettiin Sorsan luottomiehinä, mutta heidän poliittinen kokemuksensa oli vähäinen. Työministeri Valde Nevalainen ja toinen valtiovarainministeri Esko Niskanen olivat kokeneita poliitikkoja, mutta heidän suhteensa pääministeriin olivat ongelmalliset. Keskusta olisi halunnut jäädä kaksien tappiollisten eduskuntavaalien jälkeen oppositioon, mutta presidentti Urho Kekkonen pakotti sen menemään mukaan hallitukseen. Liberaaleja edustaneella liikenneministeri Pekka Tarjanteella ei ollut päivääkään ministerikokemusta, kun taas RKP:sta tulivat mukaan puolueen kestoministerit, kauppa- ja teollisuusministeri Grels Teir ja puolustusministeri Kristian Gestrin. 
Hallitus aloitti toimintansa hyvien taloudellisten näkymien alla, jotka mahdollistivat kalliidenkin sosiaalisten uudistusten, kuten eläkepaketin ja kansanterveyslain toteuttamisen. Sorsan hallitus alkoi myös suunnitella suuria investointeja teollisuuteen. Suomen ensimmäinen neuvostovalmisteinen ydinvoimala oli jo rakenteilla Loviisassa, ja toinen oli jo tilattu. Hallitus ajautui kuitenkin ongelmiin taloudellisen tilanteen muututtua 1973–1974 Lähi-idän öljykriisin myötä. Hallitus joutui rajoittamaan maan rahankäyttöä.
Sorsan I hallitus erosi keväällä 1975 Keskustan edus­kunta­ryhmän ilmoitettua, ettei se voinut hyväksyä kehitysalueita koskevia lain­säädäntö­hankkeita sellaisina kuin hallitus­puolueet olivat asiasta sopineet. Tasavallan presidentti hajotti eduskunnan määräämällä eduskuntavaalit syyskuulle 1975. Sorsan hallituksen jälkeen vaaleihin ja heti niiden jälkeiseen aikaan saakka istui virkamiehistä koostunut Liinamaan hallitus
Luettelo ydinlaitostapahtumista (INES 1–3)
Tässä luettelossa on ydinlaitoksissa sattuneita onnettomuuksia (joista alan sisällä käytetään nimitystä tapahtuma), jotka ovat saaneet INES-luokituksen 1–3. Tapahtuman vakavuus on kymmenkertainen siirryttäessä asteikolla porrasta ylemmäksi. Tälle listalle luokiteltuja tapahtumia ei valvontaviranomainen ole katsonut tarpeeksi vakaviksi, jotta niitä voisi nimittää onnettomuudeksi; vasta INES-luokituksen 4–7 tapahtumat katsotaan onnettomuuksiksi, ja niistä on kerrottu luettelossa ydinonnettomuuksista. Tapahtumia, joilla ei ole turvallisuusmerkitystä, sanotaan "poikkeamiksi", ja ne luokitellaan asteikon alapuolelle tasoon 0.
Turvallisuuteen vaikuttavien ydinlaitostapahtumien vakavuutta mitataan Kansainvälisen Atomienergiajärjestön IAEA:n sekä OECD:n alaisen NEA:n INES-asteikolla. Tälle sivulle kerätään tapahtumia, joilla on katsottu olevan merkitystä ydinturvallisuuteen eli joiden INES-luokitus on yleensä ainakin 1. Jatkossa INES-luokitukset on kirjattu niiden ydinlaitostapahtumien kohdalle, joista se on tiedossa. INES-tiedot eivät ole täysin vertailukelpoisia eri maiden erilaisten raportointikäytäntöjen vuoksi, eikä niitä voi käyttää luotettavasti vertaamaan eri maiden ydinvoiman turvallisuutta.
Seuraavassa ovat Säteilyturvakeskuksen antamat määritelmät tapahtumille, jotka luokitellaan asteikolla 1–3:
3. Vakava tapahtuma:
"Esim. useita turvallisuusjärjestelmiä vioittava tulipalo."
2. Merkittävä tapahtuma:
"Esim. sähkönsaannin pitkäkestoinen katkeaminen ulkopuolisesta verkosta ja laitoksen toimiminen sen omalla sähköntuotannolla tai varavoimalla."
1. Poikkeuksellinen tapahtuma:
"Esim. putkirikko kun kaikki varajärjestelmät toimivat suunnitellusti."
Ydinlaitostapahtumia on tähän mennessä sattunut tuhansia, joista tämä lista kattaa vain hyvin pienen osan.
1975 - Browns Ferry, Yhdysvallat, ei virallista luokitusta (arviolta INES 3)
28. heinäkuuta 1992 – Barsebäckin ydinvoimala, Barsebäck-2, Ruotsi, INES 2
12. toukokuuta 1998 – Civaux'n ydinvoimalaitos, Civaux-1, Ranska, INES 2
5. heinäkuuta 2001 – Chapelcrossin ydinvoimalaitos, Chapelcross-3, Britannia, INES 1
10. maaliskuuta 2003 – Paksin ydinvoimalaitos, Unkari, INES 3
25. heinäkuuta 2006 – Forsmarkin ydinvoimala, Forsmark-1, Ruotsi, INES 2
2008 Ranska INES 1
2008 Charleroin isotooppilaboratorio Belgia INES 3
1. syyskuuta 1981 – Loviisan ydinvoimalaitos, Loviisa-2, INES 2
1991 – Olkiluodon ydinvoimalaitos, INES 2
5. lokakuuta 1999 – Loviisan ydinvoimalaitos, INES 1
8. syyskuuta 2001 – Loviisan ydinvoimalaitos, INES 1
11. toukokuuta 2005 – Olkiluodon ydinvoimalaitos, INES 1
4. lokakuuta 2007 – Olkiluodon ydinvoimalaitos, Olkiluoto-2, INES 1
Kalajärvi
Kalajärvi on Espoon kaupunginosa, joka sijaitsee Vihdintien varrella samannimisen järven rannalla. Kalajärvi on vajaan 10 000 asukkaan Pohjois-Espoon keskustaajama.
Ruskatalo on Espoon kaupungin palvelukeskus Pohjois-Espoossa. Siinä toimivat yhteispalvelu, terveyskeskus, hammaslääkäri, sosiaalipalvelun toimintoja, neuvola, kirjasto, sekä muut Espoon lähipalvelukeskuksen toiminnot. Ruskatalossa on alueen tarpeita varten kerhotiloja, Espoon työväenopiston opetustila sekä monitoimisali 150 hengen katsomolla ja näyttämöllä. Kalajärven koulu on ala- ja yläkoulun käsittävä yhtenäiskoulu. Koulun tiloissa toimivat lisäksi esikoulu ja nuorisotoimen ylläpitämä asukas- ja nuorisotila Rentola, josta löytyy urheilu- ja vapaa-ajan tiloja. Päiväkoti on koulun vieressä ja tarjoaa palvelujaan alueen leikki-ikäisille. Espoon seurakuntayhtymän kappeli ja seurakuntatalo on Ruskatalon vieressä. Kalajärven keskustaajamassa on laaja puistoalue sekä kunnalliset leikkipuistot, joista Espoon Islannissa sijaitsevan ystävyyskaupungin Sauðárkrókurin mukaan nimetty Saudarkrokurin puisto on laajin.
Kalajärven keskustaajamassa on ostoskeskus, jossa toimivat muun muassa K-Market, parturi, apteekki, kuntosali ja kaksi pizzeriaa. Kalajärvellä on myös moottoripyöräliike, autohuoltamoita, sekä muita palvelualan yrityksiä. Vesipuisto ja laskettelukeskus Serena, sekä Korpilammen hotelli-ravintola ovat Kalajärveltä muutaman kilometrin päässä Lahnuksessa. Huoltoasemakin on Lahnuksessa, parin kilometrin päässä Kalajärven keskustasta.
Kalajärven rakennettu alue on yksinomaan pientaloaluetta, joka ryhmittyy Vihdintien molemmin puolin, sekä Niipperintien varteen. Länsiosassa sijaitsevan Kalajärven rannat ovat myös pääosin rakennettu omakotitaloalueeksi. Kalajärvellä on runsaasti vapaata luontoa. Keimolaan asti ulottuvat metsäalueet muodostavat yhtenäisen aarnialueen, jossa on paikallisia luontonähtävyyksiä, muun muassa Tremansskärr. Bodominjärven suuntaan aukeavat pellot, joita pitkälti viljelevät yhä samat ruotsinkieliset suvut kuin vuosisatoja sitten.
Kalajärven läpi kulkevat talvisin latureitit, joita pitkin pääsee pääkaupunkiseudun keskuksiin, sekä Pohjois-Espoon ja Nuuksion eräalueille. Vihdintien varren polkupyöräreitit ovat kesäisin erittäin suosittuja pääkaupunkilaisten suunnistaessa Luukinjärven rannoille, muutaman kilometrin matkan päähän Kalajärveltä. Kalajärvellä on myös oma valaistu pururata, talvisin hiihtolatu, sekä runsaasti hevostalleja ratsastusharrastajille. Kymmenen kilometrin säteellä Kalajärvestä on viisi täysimittaista golf-kenttää, oma skeittipuisto ja mahdollisuuksia erilaisten palloilulajien harrastamiseen.
Alueen asukasyhdistys on nimeltään Kalajärvi-seura ry. Kalajärvellä toimivat aktiivisesti myös Estrada-musiikkikoulu (ent. Pohjois-Espoon Musiikkikoulu), urheiluseura Pohjois-Espoon Ponsi, Kalajärven koulun vanhempainyhdistys, Espoon Röylän Kalastuskunta, Partiolippukunta Pohjois-Espoon Kalahaukat ry, sekä monia muita yhdistyksiä.
Progeria
Progeria eli Hutchinsonin–Gilfordin syndrooma on mutaation aiheuttama tauti, jonka seurauksena lapsi vanhenee 6–10 kertaa normaalia nopeammin. Jo 5-vuotiaina potilailla on monia vanhuuden tunnusmerkkejä kuten kaljuuntumista ja ryppyjä. Progeriapotilailla ei kuitenkaan tavata kaikkia vanhuuden ominaisuuksia kuten syövän esiintymistiheyden kasvua tai hermosolujen tuhoutumista, neuropatiaa. Progeriaa sairastavat elävät keskimäärin 13-vuotiaiksi, vain harva elää yli 16-vuotiaaksi. Vanhimmaksi elänyt progeriapotilas oli kuollessaan yli 30-vuotias. Progeria aiheuttaa ainoastaan ennenaikaisen fyysisen vanhenemisen; sairaus ei vaikuta ihmisen henkisiin ominaisuuksiin. Progeria ei siis kasvata todennäköisyyttä dementoitua poikkeuksellisen nuorena.
Progeria havaitaan yleensä lapsen ollessa 18–24 kuukauden ikäinen. Progeriasta kärsivä lapsi kuolee tavallisimmin sydänvikaan. Erään tutkimuksen mukaan syövän hoidossa käytettävät farnesyylitransferaasi-inhibiittorit saattaisivat auttaa progeriaan tai jopa parantaa sen.
Maailmassa on todettu toistaiseksi vain noin sata progeriatapausta. Tällä hetkellä elossa on alle 60 progeerikkoa. Sairauden totesivat ensimmäisinä Jonathan Hutchinson vuonna 1886 ja Hastings Gilford 1904. Vahvistetut progeriatapaukset ovat perinteisesti olleet satunnaisia mutaatioita. Sen vuoksi tieteellisen mielenkiinnon kohteeksi on päätynyt intialainen perhe, jossa on viisi progeriasta kärsivää lasta.
Progerian aiheuttaa 50 aminohapon deleetio lamiini-A:ta koodittavassa geenissä. Lamiini-A on proteiini, joka polymerisoituu tumassa muodostaen tumakalvon sisäpuolelle laminan, tumalevyn. Lamina tukee tuman arkkitehtuuria ja osallistuu tärkeisiin tehtäviin kuten DNA:n ja RNA:n synteesiin. Progeriapotilailla on progressiivisia poikkeavuuksia tuman muodossa ja tumakotelossa.
Muita ennenaikaista vanhenemista aiheuttavia harvinaisia sairauksia on mm. Cockaynen oireyhtymä. Wernerin oireyhtymä on samantyyppinen sairaus, mutta siinä nopea vanheneminen ilmenee vasta murrosiän jälkeen. Myös siitä kärsivien kohtalona on ennenaikainen kuolema.
Taudin kasvoina on julkisuudessa usein esiintynyt brittiläinen Hayley Okines, joka kuoli 17-vuotiaana huhtikuussa 2015.
Liinamaan hallitus
Liinamaan hallitus oli Suomen tasavallan 57. hallitus. Kyseessä on virkamieshallitus, joka aloitti Sorsan I hallituksen eron jälkeen, ja jatkoi vaalien yli koska poliittiset puolueet eivät saaneet muodostettua uutta hallitusta vuoden 1975 eduskuntavaalien jälkeen. Sen ensisijaisin tehtävä oli hoitaa hallintorutiinit ja laatia vuoden 1976 budjetti. Hallitus toimi 171 vuorokautta 13. kesäkuuta 1975 – 30. marraskuuta 1975. Liinamaan hallitus on Suomen toistaiseksi viimeinen epäpoliittinen virkamieshallitus.
Lähes kolme vuotta istunut Kalevi Sorsan hallitus alkoi kevään 1975 aikana kaatua sisäisiin erimielisyyksiinsä. Näihin aikoihin vallankäyttönsä huipulla ollut presidentti Urho Kekkonen ilmaisi huhtikuussa 1975 julkisesti tyytymättömyytensä hallitukseen ja sen keskeisiin ministereihin. Sorsa esitti hallituksensa eronpyynnön 29. toukokuuta 1975 ja pyysi samalla presidenttiä hajottamaan eduskunnan. Viimeisinä viikkoinaan Sorsan hallitus oli ollut tulehtuneiden henkilösuhteiden vuoksi käytännössä toimintakyvytön. Sisäpoliittisen umpikujan laukaisemiseksi Kekkonen määräsi pidettäviksi uudet eduskuntavaalit ja nimitti työministeriön kansliapäällikön ja entisen valtakunnansovittelijan Keijo Liinamaan muodostaman virkamieshallituksen. Oikeusministeriksi tuli oikeustieteen tohtori, Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori Inkeri Anttila, joka oli Suomen ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.
Liinamaan hallituksen toimikaudelle osui pitkään valmisteltu Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (ETYK) päätösvaihe Helsingin Finlandia-talossa heinä- ja elokuun vaihteessa 1975. Pääministeri Keijo Liinamaa, ulkoministeri Olavi J. Mattila, SDP:n, Kokoomuksen ja SKDL:n puheenjohtajat Kalevi Sorsa, Harri Holkeri ja Aarne Saarinen sekä entinen ulkoministeri Ahti Karjalainen toimivat konferenssissa Suomen valtuuskunnan jäseninä. Jo toukokuussa 1975 presidentti Urho Kekkonen vakuutti, että Suomen sisäpoliittisen tilanteen kehitys ei tulisi millään tavoin olemaan esteenä ETYK:in päätösvaiheen pitämiselle kaavailtuna ajankohtana ja siteerasi vanhaa suomalaista sananpartta: ""Talo elää tavallaan, vieraat käyvät ajallaan.""
Nukumanun kieli
Nukumanu on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan pääasiassa Papua-Uudelle-Guinealle kuuluvalla Nukumanun atollilla. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 700 ihmistä (2003).
Balkhin maakunta
Balkh on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja rajautuu Turkmenistaniin, Uzbekistaniin ja Tadžikistaniin. Maakunnassa on arviolta 1 353 600 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16 186 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Mazar-e Sharif. Muihin merkittäviin kaupunkeihin kuuluu muun muassa Balkh.
Erotomania
Erotomania eli de Clerambault'n syndrooma on harvinainen persoonallisuushäiriö, josta kärsivä henkilö kuvittelee harhaisesti toisen henkilön olevan rakastunut itseensä. Erotomanian kohde on usein korkeammassa asemassa oleva tai julkisuudessa esiintyvä ihminen. Erotomanisia harhoja esiintyy usein skitsofrenian yhteydessä. Sairauden kuvasi ensimmäisenä ranskalainen psykiatri Gaëtan Gatian de Clérambault (1872–1934).
Toisessa merkityksessä nimitystä "erotomania" on käytetty myös hyperseksuaalisuuden synonyymina.
Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin surmaamista yrittäneen John Hinckleyn raportoidaan tehneen yrityksensä Jodie Fosteriin kohdistuneen erotomanisen fiksaationsa vuoksi.
Erotomania-aiheisia elokuvia ovat muun muassa portugalilainen "O Fantasma" (2001) ja ranskalaiset elokuvat "Anna M." (2007) ja "Rakastaa... ei rakasta" (2002).
Populaarimusiikissa "erotomania"-sana mainitaan Popeda-nimisen tamperelaisen rock-yhtyeen samannimisessä kappaleessa. Myös progressiivista rockia/metallia soittava yhtye Dream Theater on tehnyt samannimisen kappaleen.
Kirjallisuudessa erotomania merkityksessä "hyperseksuaalisuus" esiintyy Veikko Huovisen tarinassa "Heimojensa karkoittamat" kokoelmassa "Rasvamaksa" (1973).