Suomen punaisten rintamamiesten liitto
Suomen punaisten rintamamiesten liitto (SPRL) oli 1930-luvun alussa Suomessa toiminut salainen äärivasemmistolainen järjestö, joka ohjelmansa mukaan pyrki kapitalismin kukistamiseen ja proletariaatin diktatuurin pystyttämiseen keinoilla millä hyvänsä. Liitto ilmoitti noudattavansa Kommunistisen internationaalin ohjeita ja toimivansa yhteistyössä kaikkien maiden vallankumouksellisten armeijoiden kanssa, mutta Suomen Kommunistinen Puolue suhtautui siihen kielteisesti. SPRL:n noin 60-henkiseen jäsenistöön kuului sekä SKP:n jäseniä että puolueesta aiemmin erotettuja henkilöitä.
Punaisten rintamamiesten liitto perustettiin vuonna 1930, sen jälkeen, kun kommunistien ja muun vasemmiston julkisen toiminnan mahdollisuuksia heikennettiin huomattavasti niin sanotuilla kommunistilaeilla. Järjestön suunnittelemaa toimintaa tämä ei varsinaisesti haitannut, sillä se aikoi toimia vain maanalaisesti ja lain ulkopuolella. Ohjelmassaan "Aktiivisuus vaiko, passiivisuus" SPRL suorastaan kiitti Lapuan liikettä toteamalla: "Nyt voimmekin paremmin toimia kuin ei ole muita toimintamuotoja kiusanamme." Järjestö kehotti kannattajiaan varustautumaan tuleviin koitoksiin mm. asein, puukoin ja pampuin.
Rintamamiesten toiminta, kuten vallankumouksellisen sabotaasin harjoittaminen, jäi varsin pienimuotoiseksi. 25. joulukuuta 1930 SPRL järjesti mielenosoituksen Senaatintorilla Helsingissä, mutta paikalle saapui vain muutama mielenosoittaja. 18. tammikuuta 1931 Helsinginkadulla työväenopiston edustajalla järjestettyyn mielenosoitukseen otti kuitenkin osaa yli sata henkilöä. Poliisi hajotti tapahtuman nopeasti, mutta tätä ennen ehdittiin puukottaa nimellä "Iso-Mäkelä" tunnettua etsivää, minkä rintamamiehet tulkitsivat voitokseen.
3. helmikuuta SPRL järjesti Hakaniemessä mielenosoituksen, jonka ajankohta oli valittu Suomen Ammattijärjestön johtoa vastaan käydyn oikeuskäsittelyn perusteella. Liiton aktiivit suunnittelivat panevansa pystyyn kunnon mellakan: poliisit oli tarkoitus piirittää ja piestä, poliisiautot aiottiin räjäyttää dynamiitilla. Skenaario ei kuitenkaan toteutunut. Poliisi ajoi rintamamiehet pois torilta eivätkä nämä kyenneet mainittavaan vastarintaan. Mielenosoittajien iskukykyä horjutti myös SKP:n aluekomitean vetäytyminen tapahtumasta.
Liittoa johti Punainen esikunta, jolla oli valta niin poliittisissa kuin sotilaallisissakin kysymyksissä. Esikunnan oli sääntöjen mukaan tarkoitus ohjata piireihin, joukkueisiin ja ryhmiin järjestettyjä joukkoja. Tiettävästi SPRL sai kuitenkin perustettua vain kolme joukkuetta.
Liiton säännöt edellyttivät jäseniltä tiukkaa kuria. Rangaistus esimerkiksi "provokaattoreille" ja "Ohranan agenteille" oli ehdoton kuolema. Eroaminen järjestöstä ei tullut kyseeseen ilman Punaisen esikunnan hyväksyntää. SPRL:n jäsenet jaettiin taistelukyvykkyytensä perusteella kahteen luokkaan.
Järjestön aktiivit olivat tavallisia työläisiä, mikä Jukka Paastelan mukaan näkyy mm. siinä, että liiton asiakirjat olivat kieliopiltaan kehnoja. SPRL julkaisi lehteä "Toveri".
Keskeisin syy uuden järjestön muodostamiselle oli liiton perustajien mukaan se, että 1920-luvulla vasemmistolaisia (kommunistien johtamia) työväenjärjestöjä johtaneet olivat pettäneet työväen asian. Rintamamiehet nimesivät kyseiset henkilöt roistoiksi, pelkureiksi ja omaneduntavoittelijoiksi, jotka eivät olleet osanneet valmistaa työläisiä vastaamaan Lapuan liikkeen esittämään haasteeseen. SKP:ssä tällaiseen arvosteluun "vasemmalta" ei suhtauduttu ymmärtäen, vaikka osa puoluejohdosta olisi ollut valmis neuvotteluihin rintamamiesten kanssa.
Alkuvuodesta 1931 SPRL:ää kritisoitiin ssa. Lehti tuomitsi rintamamiehet opportunisteiksi, joiden toimintaa leimasi suorastaan tolkuton äkkijyrkkyys. SKP:n mielestä Suomi ei ollut sellaisessa vallankumouksellisessa tilanteessa, johon aseellinen kapina olisi voinut sopia. Tammikuussa 1931 SKP vaati rintamamiehiä lopettamaan järjestönsä. SPRL:n kannattajia puolue piti "anarkisteina".
On mahdollista, että SPRL:n aktivisteilla oli yhteyksiä Neuvostoliitossa oleskelleeseen Eino Rahjaan, joka oli tunnettu SKP:n johdon kriitikko. Tällaisia huhuja esiintyi esimerkiksi punaupseerien keskuudessa vuonna 1931.