Torii
Torii (, kirjaimellisesti ”linnun orsi”) on perinteinen japanilainen portti, joka rakennetaan useimmiten šintolaisen pyhäkön sisäänkäynnille tai pyhäkön alueelle. Se toimii merkkinä siirtymisestä pyhästä maailmasta profaaniin, maalliseen maailmaan. Sisäänkäynnillä sijaitseva torii on yleensä helpoin tapa tunnistaa šintolainen pyhäkkö, ja japanilaisissa kartoissa pyhäkköjä edustaakin pieni torii-symboli. Toriit ovat kuitenkin myös yleinen näky buddhalaisissa temppeleissä, joissa ne seisovat temppelin oman pyhäkön (, ”suojeluspyhäkkö”) sisäänkäynnillä. Nämä pyhäköt ovat yleensä hyvin pieniä.
Ensimmäiset toriit rakennettiin Japaniin viimeistään Heian-kauden keskivaiheilla, sillä ne mainitaan vuonna 922 kirjoitetussa tekstissä. Varhaisin jäljellä oleva kivinen torii on rakennettu 1100-luvulla, ja se kuuluu Hachiman-pyhäkölle Yamagatan prefektuurissa. Vanhin olemassa oleva puinen torii on vuonna 1535 rakennettu "ryōbu"-tyylinen torii Kubō Hachimanin pyhäkössä Yamanashin prefektuurissa.
Toriit rakennettiin perinteisesti puusta tai kivestä, mutta nykyään niiden rakentamiseen voidaan käyttää myös betonia, kuparia, ruostumatonta terästä tai muita materiaaleja. Ne jätetään yleensä joko maalaamatta tai maalataan kirkkaanpunaisiksi mustaa yläpalkkia lukuun ottamatta. Inari-pyhäköillä on tyypillisesti useita torii-portteja. Liike-elämässä menestynyt ihminen lahjoittaa usein toriin pyhäkölle osoittaakseen kiitollisuutensa. Kioton Fushimi Inari-taishassa on tuhansia tämäntyyppisiä toriita, joihin on jokaiseen kaiverrettu lahjoittajan nimi.
Toriin tarkoitus on olla merkki siirtymisestä pyhälle alueelle. Šintolaiselle pyhäkölle johtavan tien ("sandō") varrella on tämän vuoksi lähes aina yksi tai useampi torii, ja ne ovatkin yleensä helpoin tapa erottaa pyhäkkö buddhalaisesta temppelistä. Jos sandō kulkee useamman toriin alitse, niistä ensimmäistä kutsutaan nimellä "ichi no torii" (, ”ensimmäinen torii”). Seuraavia toriita lähempänä pyhäkköä kutsutaan yleensä nimillä "ni no torii" (, ”toinen torii”) ja "san no torii" (, ”kolmas torii”). Syvemmällä pyhäkön alueella voi olla vielä muita toriita, jotka kertovat kasvavasta pyhyydestä lähestyttäessä pyhäkön sydäntä ("honden"). Šintolaisten pyhäkköjen ja Japanin keisarihuoneen välisen läheisen suhteen vuoksi myös jokaisen keisarin haudan edessä on torii.
Toriita käytetään usein myös Japanin buddhalaisessa arkkitehtuurissa. Niinkin huomattavan temppelin kuin Osakan Shitennō-jin, jonka perusti vuonna 593 Shōtoku Taishi ja joka on maan vanhin valtion rakentama buddhalainen temppeli, pääsisäänkäynnillä on torii-portti. (Alkuperäinen puinen torii paloi vuonna 1294, jolloin se korvattiin kivisellä portilla.) Monissa buddhalaissa temppeleissä on yksi tai useampi temppelin suojeluskamille omistettu pyhäkkö, jonka sisäänkäynnillä on torii.
Benzaiten on japanilainen synkreettinen jumalatar, jonka juuret ovat hindulaisessa Sarasvatī-jumalassa ja jossa yhdistyy sekä šintolaisia että buddhalaisia piirteitä. Tämän vuoksi Benzaitenille omistettuja halleja on rakennettu sekä pyhäköihin että temppeleihin, ja molemmissa tapauksissa hallin edessä seisoo torii. Jumalatar itse kuvataan joskus torii päänsä päällä. "Yamabushit", japanilaiset vuoriaskeetikot, joita on pidetty pitkään taitavina yliluonnollisilla voimilla varustettuina sotureina, käyttävät joskus symbolinaan toriita.
Toriita käytetään myös joskus Japanin symbolina ei-uskonnollisissa yhteyksissä. Se on esimerkiksi Yhdysvaltain 101. maahanlaskudivisioonan 187. jalkaväkirykmentin ja muiden Japanissa olevien Yhdysvaltain joukkojen tunnus.
Toriin alkuperää ei tunneta. Siitä on esitetty erilaisia teorioita, joista yhtäkään ei ole yleisesti hyväksytty. Koska symboliset portit ovat Aasiassa yleisiä – samantapaisia rakennelmia esiintyy esimerkiksi Intiassa, Kiinassa, Thaimaassa, Koreassa sekä nikobaarien ja shompenien kylissä – monet historioitsijat uskovat, että torii saattaa olla muualta omaksuttu perinne.
Torii saattaa esimerkiksi olla peräisin intialaisesta "torana"-portista, joita on Sanchin luostarissa maan keskiosassa. Tämän teorian mukaan toranan otti käyttöön shingon-buddhalaisuuden perustaja Kūkai, joka käytti sitä erottamaan homa-rituaalille tarkoitetun pyhän tilan muusta alueesta. Hypoteesi syntyi 1800- ja 1900-luvuilla, koska molempien porttien rakenteet ja nimet ovat samankaltaisia. Teoriaa vastaan on esitetty kielitieteellisiä ja historiallisia vastalauseita, mutta sen paikkansapitävyydestä ei ole vielä päästy yksimielisyyteen.
Thaimaan Bangkokissa on uskonnollinen, Sao Ching Cha -niminen rakennelma, joka muistuttaa suuresti toriita. Sitä käytetään kuitenkin keinuna. Bramiinit keinuvat siinä seremonioiden aikana ja yrittävät napata toiseen pilareista kiinnitetyn kolikkopussin.
Muiden teorioiden mukaan torii saattaisi olla sukua kiinalaiselle "pailou"-portille. Näillä porteilla on kuitenkin suuri määrä erilaisia muotoja, joista vain osa muistuttaa edes jollain tavalla torii-porttia.
Korealainen "hongsalmun" (紅箭門) on toriin kaikkein todennäköisin sukulainen. Se maalataan punaiseksi, ja sen kahden pilarin ja kahden palkin muodostama rakenne muistuttaa vahvasti toriita. Hongsalmun seisoo myös vapaasti pyhän paikan edessä tai lähellä ja toimii ainoastaan pyhän ja profaanin välisen rajan merkkinä. Tärkein ero porttien välillä on se, että Koreassa vaakapalkit eivät ole pilarien päällä, vaan pilarit nousevat niitä korkeammalle. Ilmiselvistä samankaltaisuuksista huolimatta ei kuitenkaan varmasti tiedetä, kehittyivätkö portit eri maissa samaan aikaan vai syntyikö toinen perinne selvästi toisesta.
Toriille ehdotettuja sukulaisia
Toinen hypoteesi perustuu linnunorsien uskonnolliseen käyttöön Aasiassa. Korealaiset "sotdaet" () ovat keppejä, joiden päässä on yksi tai useampi veistetty lintu. Niitä on yleensä kylään johtavalla tiellä "jangseung"-nimisten toteemipaalujen rinnalla. Ne ovat talismaneja, joiden tarkoitus on karkottaa pahoja henkiä ja tuoda kyläläisille hyvää onnea. Muodoltaan ja tarkoitukseltaan samankaltaisia ”linnunorsia” on käytetty myös muissa šamanistisissa kulttuureissa, kuten Kiinassa, Mongoliassa ja Siperian alueella. Vaikka ne eivät näytä torii-porteilta ja niillä on erilainen funktio, ne osoittavat, että linnuilla uskotaan monissa aasialaisissa kulttuureissa olevan taikavoimia. Ne saattavat siten auttaa selittämään, miksi sana ”torii” tarkoittaa kirjaimellisesti "linnunortta".
Sanalle ”torii” on ehdotettu useita mahdollisia etymologioita. Erään etymologian mukaan sana on peräisin fraasista "tōri-iru" ( ”kulkea läpi ja mennä sisään”). Toinen ottaa sanan merkityksen kirjaimellisesti: portti olisi toiminut alun perin jonkinlaisena ortena. Koska linnut on Japanissa yhdistetty pitkään kuolleisiin, portti olisi saattanut syntyä jonkin esihistoriallisen hautajaisrituaalin kautta. Vanhat japanilaiset tekstit kuten "Kojiki" ja "Nihonshoki" mainitsevat esimerkiksi, kuinka Yamato Takeru muuttui kuolemansa jälkeen valkoiseksi linnuksi ja valitsi oman hautapaikkansa. Sen vuoksi hänen mausoleumiaan kutsuttiin nimellä "shiratori misasagi" (, ”valkoisen linnun hauta”). Monissa myöhemmissäkin teksteissä on jonkinlainen yhteys kuolleiden sielujen ja valkoisten lintujen välillä, ja samanlainen yhteys on yleinen myös muissa Japanin tavoin šamanistisissa kulttuureissa. Yayoi- ja Kofun-kausien arkeologisista kohteista on löytynyt lintuaiheita, joissa linnut liitetään kuolleisiin. Tämä assosiaatio voisi olla myös selitys sille, miksi torii-porteissa ei nimestään huolimatta ole jälkiä linnuista: linnut edustivat kuolemaa, joka on šintolaisuudessa epäpuhdas () asia.
Paaluja, joiden uskotaan kannatelleen puisia lintuja ja jotka ovat hyvin samantapaisia kuin "sotdaet", on löydetty puisten lintuhahmojen luota. Jotkut historioitsijat uskovat, nettä ne kehittyivät jollakin tavalla nykyisenkaltaisiksi torii-porteiksi.
Lisäksi ei voida sulkea pois mahdollisuutta, että torii-portti on alun perin japanilainen keksintö. Ensimmäinen torii saattoi kehittyä nykyiseen tarkoitukseensa seuraavalla tavalla:"Shinmei-torii", jonka rakenne myötäilee historioitsijoiden rekonstruktiota, koostuu vain neljästä kuorimattomasta ja maalaamattomasta paalusta: kahdesta pystypilarista (), joiden päällä on vaakapalkki () ja joita sitoo toisiinsa välipuu (). Pilarit saattavat olla hiukan vinossa sisäänpäin, mitä kutsutaan sanoilla "uchikorobi" () tai vain "korobi" (). Puuosat ovat aina suoria.Rakenteellisesti yksinkertaisin torii-tyyli on "shime-torii" tai "chūren-torii" (). Se on luultavasti yksi vanhimmista torii-tyypeistä ja koostuu kahdesta pylväästä, joiden väliin on sidottu pyhä "shimenawa"-köysi.
Kaikki muut toriit voidaan jakaa kahteen eri perheeseen: "shinmei"-perheeseen () ja "myōjin"-perheeseen (). Ensimmäisen perheen porteissa on vain suoria puuosia, toisen perheen porteissa sekä suoria että käyriä puuosia.
"Shinmei-torii" (), joka on antanut nimensä koko torii-perheelle, koostuu ainoastaan vaakapalkista ("kasagi") ja kahdesta pilarista ("hashira"), joita yhdistää sidepalkki ("nuki"). Yksinkertaisimmassa muodossaan kaikki sen neljä osaa ovat pyöreitä, eikä pilareilla ole kallistusta. Kun "nuki" on leikkaukseltaan neliömäinen, porttia kutsutaan nimellä "yasukuni-torii" Tokion Yasukuni-jinjan mukaan. Tämän uskotaan olevan vanhin torii-tyyli.
"Ise-torii" () on torii-tyyppi, jota käytetään vain Isen pyhäkössä Mien prefektuurissa. Tästä syystä portteja kutsutaan myös nimellä "jingū-torii", joka tulee Isen pyhäkön virallisesta japaninkielisestä nimestä ().
Toriista on kaksi erilaista muotoa. Yleisin muistuttaa erittäin paljon "shinmei-toriita", mutta sen pilarit kallistuvat hieman sisäänpäin ja sen "nuki" pysyy paikoillaan kiilojen ("kusabi") avulla. "Kasagin" leikkaus on viisikulmion muotoinen. "Kasagin" päät ovat hieman keskiosaa paksummat, minkä vuoksi se näyttää kaareutuvan ylöspäin. Kaikki tämäntyyppiset toriit on rakennettu 1300-luvun jälkeen.
Toinen tyyppi muistuttaa ensimmäistä, mutta siinä on myös toissijainen, neliön muotoinen vaakapalkki ("shimaki") viisikulmaisen "kasagin" alapuolella.
Tämä torii-tyyli ja "shinmei-torii"-tyyli yleistyivät 1900-luvun alussa valtiošintolaisuuden aikaan, koska niitä pidettiin vanhimpina ja arvokkaimpina tyyleinä.
"Kasuga-torii" () on kuin "myōjin-torii", mutta sen ylimmät vaakapalkit ovat suoria. Tyyli on saanut nimensä Kasuga-taishan "ichi-no-toriilta" () eli päätoriilta.
Pilareilla on kallistus ja ne kapenevat hiukan ylöspäin. "Nuki" ulottuu pilarien sivuille ja sitä pitävät paikoillaan "kusabit" pilarien molemmilla puolilla. Tämä torii oli ensimmäinen, joka maalattiin Kasuga-taishassa kirkkaanpunaiseksi ja johon lisättiin "shimaki".
"Hachiman-torii" () on lähes samanlainen kuin "kasuga-torii", mutta sen kahden ylimmän palkin päissä on viisto. Sitä alettiin käyttää Heian-kaudella. Torii on saanut nimensä siitä, että sitä käytetään usein Hachiman-pyhäköissä.
"Kashima-torii" () on "shinmei-torii", jossa ei ole kallistusta mutta jossa on "kusabit" ja pilarien sivuille ulottuva "nuki". Se on saanut nimensä Kashima-jingūlta Ibarakin prefektuurissa.
"Kuroki-torii" () on "shinmei-torii", joka on rakennettu kuorimattomasta puusta. Koska tämäntyyppinen torii täytyy rakentaa uudestaan joka kolmas vuosi, se on harvinaistumassa. ”Pahamaineisin” esimerkki on Nonomiya-jingū Kiotossa. Pyhäkössä on nykyisin torii, joka on tehty puuta muistuttavasta keinotekoisesta materiaalista.
"Shiromaruta-torii" () tai "shiroki-torii" () on "shinmei-torii", joka on rakennettu kuorituista tukeista. Tämäntyyppistä toriita käytetään kaikkien Japanin keisarien haudoilla.
"Mihashira-torii" tai "mitsubashira-torii" (, ”kolmipilarinen torii”), myös "sankaku-torii" (), on torii-tyyppi, joka lienee muodostunut kolmen erillisen toriin yhteenliittymästä. Jotkut ajattelevat, että sen rakensivat varhaiset japanilaiset kristityt edustamaan pyhää kolminaisuutta.
"Myōjin"-perheen torii-porteille luonteenomaista on kaareutuva yläpalkki.
"Myōjin-torii" () on selvästi yleisin torii-tyyli. Sen yläpalkit ("kasagi" ja "shimaki") kaareutuvat hieman ylöspäin. "Kusabit" ovat läsnä. "Myōjin-torii" voidaan rakentaa puusta, kivestä, betonista tai muista materiaaleista ja maalata kirkkaanpunaiseksi tai jättää maalaamatta.
"Nakayama-torii" () on saanut nimensä Nakayama-jinjalta Okayaman prefektuurissa. Se on käytännössä "myōjin-torii", jonka "nukit" eivät ulotu pilarien sivuille ja jonka yläpalkit ovat tavallista kaarevampia. Alkuperäinen Nakayaman pyhäkölle rakennettu torii on yhdeksän metriä korkea ja pystytettiin vuonna 1791.
"Daiwa-torii" () tai "Inari-torii" () on "myōjin-torii", joiden pilarien yläosassa on "daiwa"-nimiset renkaat. Nimi ”Inari-torii” tulee siitä, että kirkkaanpunaiset "daiwa-toriit" tapaavat olla yleisiä Inari-pyhäköillä, mutta kuuluisan Fushimi Inari-taishankaan alueella kaikki toriit eivät edusta tätä tyyliä. Tyyli syntyi Heian-kauden loppupuolella.
"Sannō-torii" () on "myōjin-torii", jonka yläpalkkien päällä on harjakatto. Paras esimerkki tällaisesta toriista on Hiyoshi-taishan pyhäköllä Biwajärven lähellä.
"Miwa-torii" (), myös "sankō-torii" (, ”kolmen valon torii”) tai "mitsu-torii" (, ”kolmoistorii”), koostuu kolmesta vierekkäisestä "myōjin-toriista", joiden pilareilla ei ole kallistusta. Siinä saattaa olla ovet tai ei. Kuuluisin esimerkki on Naran Ōmiwa-jinjan pyhäköllä, jolta se on saanut nimensä.
"Ryōbu-torii" (), myös "yotsuashi-torii" (, ”nelijalkainen torii”), "gongen-torii" () tai "chigobashira-torii" (), on "daiwa-torii", jonka pilarit on tuettu molemmilta puolilta neliömäisten paalujen avulla. Torii on saanut nimensä siitä, että se on yhdistetty pitkään buddhalaisvaikutteiseen šintolaiseen suuntaukseen ryōbu-shintōhon. Kuuluisa vedestä nouseva torii Itsukushima-jinjan pyhäköllä on "ryōbu-torii".
"Hizen-torii" () on erikoinen torii-tyyppi, jonka "kasagi" on pyöristetty ja jonka pilarit levenevät alaspäin. Alla olevassa galleriassa oleva esimerkki on Chiriku Hachiman-gūn pyhäkön päätorii Sagan prefektuurissa.
"Shinmei-toriille" ja sen eri muodoille luonteenomaista ovat suorat yläpalkit.
"Myōjin-toriille" ja sen eri muodoille luonteenomaista ovat kaareutuvat yläpalkit.