hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Luettelo Hämähäkkimiehen vihollisista
Hämähäkkimiehen viholliset ovat Batmanin vihollisten tapaan miltei yhtä tunnettuja kuin supersankari itse. Elinkaarensa aikana Hämähäkkimies on kohdannut poikkeuksellisen suuren lukumäärän erilaisia vihollisia eri tarinoissa ja sarjakuvalehdissä.
Hämähäkkimiehen vihollisilla on monia yhteisiä piirteitä. Heidän hahmonsa ja persoonansa ovat usein syntyneet tieteellisten kokeiden yhteydessä tapahtuneissa onnettomuuksissa tai virhearvioissa. Monilla vihollisilla on eläimellinen asu tai voimat. Monet vihollisista kärsivät erilaisista psykologisista ongelmista, kuten persoonallisuushäiriöistä, skitsofreniasta, psykooseista tai harhaisuudesta.
Hämähäkkimiehellä on myös useita tavanomaisia vihollisia, joilla ei välttämättä ole supervoimia. Luonnollisesti Hämähäkkimies on myös taistellut lukuisia Marvel-universumin vihollisia vastaan, joita ei pidetä suoranaisesti Hämähäkkimiehen vihollisina.
Hämähäkkimiehen ensimmäinen vihollinen ei kuitenkaan ollut värikkääseen pukuun sonnustautunut rikollinen, joista hahmo on tunnettu. Ensimmäinen rikollinen oli tavallinen murtovaras, jonka rooli Hämähäkkimiehen synnyssä on kuitenkin merkittävä. Tämä nimeämätön murtovaras sai Hämähäkkimiehen (joka oli päättänyt käyttää hämmästyttäviä voimiaan rahan ansaitsemiseen) ryhtymään aktiivisesti taistelemaan rikollisuutta vastaan.
Hämähäkkimies oli nimittäin erään kerran antanut vartijan jahtaaman varkaan juosta ohitseen asiasta piittaamatta. Pian tämän jälkeen sama mies murtautui Parkerien asunnolle ja murhasi Ben Parkerin, Hämähäkkimiehen sedän. Jahdattuaan varasta erääseen varastoon, Hämähäkkimiehelle selvisi kammottava totuus. Ben-setä eläisi vielä, mikäli hän olisi käyttänyt saamiaan voimiaan vastuullisemmin. Spider-Man 3-elokuvassa kuitenkin paljastuu, että Ben Parkerin tappoi todellisuudessa Hiekkamies, joka myös mukana ryöstössä ennen muuttumistaan superrikolliseksi.
Myöhemmissä sarjakuvissa selviää, että murtovaras oli kätkenyt Parkerien taloon vanhan ryöstösaaliinsa. Varkaan palatessa hakemaan sitä, Hämähäkkimies saa hänet kiinni rysän päältä ja kauhistunut murtovaras saa sydänkohtauksen kuollen pois.
Murtovarkaalla oli myös tytär, nimeltään Jessica Carradine, joka oli vakuuttunut isänsä syyttömyydestä. Syyttäen Hämähäkkimiestä (joka tuolloin oli Ben Reilly, Peter Parkerin klooni) hän saa selville tämän todellisen identiteetin, mutta päättää lopulta jättää menneet taakseen. Hämähäkkimiehen tunnetuimmat ja suurimmat vastustajat ovat (aakkosjärjestyksessä):
Boris Petrović-Njegoš
Boris Petrović-Njegoš, (s. 21. tammikuuta 1980, Les Lilas, Ranska) on Montenegron syrjäytetyn kuningasperheen päämiehen Nikola Petrović-Njegošin vanhin poika ja siten hypoteettinen kruununperijä.
Boris valmistui kesäkuussa 2005 École Nationale Supérieure des Arts Décoratifin taidekoulusta, Pariisissa. Boris opiskeli typografiaa.
Boriksen isä Nikola sanoi kerran: "Hänestä ei ole kuninkaaksi". Nikola ehdotti kuninkaaksi Boriksen poikaa Borista.
Vahvistusoppiminen
Vahvistusoppiminen on koneoppimisen ongelmanratkaisutekniikka, jossa agentti tutkii ympäristöä, jonka tilan se havaitsee, ja toimii sen mukaisesti. Ympäristö antaa toiminnan mukaan palautteen, joka voi olla positiivista tai negatiivista. Algoritmi pyrkii löytämään ongelmaan ratkaisun, joka tuottaa eniten positiivista palautetta. Ongelman ympäristö on tyypillisesti äärellinen Markovin päätösprosessi.
Vahvistusoppiminen eroaa ohjatusta oppimisesta siten, että oikeita syöte-tulos-pareja ei tarvita, eikä heikkoja ratkaisuja varsinaisesti korjata. Tavoitteena voi olla elinikäinen oppiminen, johon kuuluu tasapainottelu tutkimattomien polkujen kartoittamisen ja tunnettujen reittien käyttämisen välillä.
Vahvistusoppimisen perusmalliin kuuluvat:Kullakin hetkellä "t" agentti havaitsee tilan "s" formula_2 "S" ja mahdollisten toimintojen joukon "A"("s"). Agentti valitsee toiminnon "a"formula_2"A"("s") ja saa ympäristöltä uuden tilan "s" sekä palkkion "r". Vuorovaikutuksen perusteella agentti muodostaa menettelytavan π:"S"formula_4"A", joka maksimoi summan "R"="r"+"r"+...+"r" Markovin päätösprosesseille joilla on lopputila, tai summan "R"=Σγ"r" prosesseille, joilla ei ole lopputilaa.
Ohjaamaton oppiminen
Ohjaamaton oppiminen on koneoppimisen menetelmä, jossa muodostetaan malli, joka sopii havaintoihin. Se eroaa ohjatusta oppimisesta siten, että luokkia ei tunneta ennalta. Luokiteltava aineisto jaetaan luokkiin siten, että kunkin luokan alkiot muistuttavat toisiaan enemmän kuin muiden luokkien alkioita.
Ohjattu oppiminen
Ohjattu oppiminen on tekoälyyn liittyvä koneoppimisen menetelmä, jossa opetusaineiston avulla muodostetaan funktio, jolla luokiteltava aineisto voidaan luokitella. Opetusaineisto koostuu syötteistä ja tuloksista, jotka syötteistä tulisi seurata. Oppijan tulee opetusaineiston perusteella päätellä, millaisia tuloksia tuntemattomilla syötteillä tulisi saada.
Tiny Toons
Tiny Toons (alkuperäiseltä nimeltä "Tiny Toon Adventures") on Steven Spielbergin Amblin Entertainmentin ja Warner Bros. Animationin tuottama neljä kertaa Daytime Emmyllä palkittu piirrossarja, jota tehtiin vuosien 1990–1992 aikana. Piirrossarja perustuu Acme-piirretyistä tuttujen hahmojen seikkailuihin, ja myös välillä hieman ronskeihinkin kommelluksiin.
Suomessa sarjaa on esitetty MTV3-kanavalla sekä suomenkielisellä Golden Voice Oy:n jälkiäänityksellä että tekstitettynä vuosina 1993–1996. Sub esitti sarjan 50 jaksoa uusintana syyskaudella 2006. Lisäksi sarjan jaksoja on Suomessa julkaistu VHS-kaseteilla. Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Tiny Toonsin sijalle 64 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 41.
Markku Ojanen
Markku Ojanen (s. 29. heinäkuuta 1944 Laihia) on Tampereen yliopiston psykologian emeritusprofessori. Ennen eläkkeelle jäämistään elokuussa 2008 hän toimi yliopistonsa psykologian laitoksen johtajana.
Tohtoriksi Ojanen on väitellyt vuonna 1975 ja toimi pitkään apulaisprofessorina Tampereella. Professori Ojasen keskeisiä tutkimusalueita ovat olleet mielenterveys, erityisesti skitsofrenian kuntoutus, terveyspsykologia, erityisesti liikunta ja hyvinvointi sekä positiivinen psykologia, toisin sanoen onnellisuus. Kotisivuillaan ja kirjoissaan hän kutsuukin itseään ”onnellisuusprofessoriksi”.
Antti Pääkkönen
Antti Ilmari Pääkkönen (s. 5. helmikuuta 1964 Kuhmo) on suomalainen näyttelijä. Hänen veljensä Seppo Pääkkönen ja veljenpoikansa Jasper Pääkkönen ovat myös näyttelijöitä.
Antti Pääkkönen syntyi 1964 Kuhmossa kauppiasperheeseen. Hänellä on neljä isoveljeä: Jukka, Markku, Seppo ja Matti. Perhe muutti 70-luvun alussa Riihimäelle. Pääkkönen kiinnostui näyttelemisestä kymmenvuotiaana kun Seppo houkutteli hänet mukaansa Riihimäen teatteriin.
Vuonna 1981 - ollessaan lukion ensimmäisellä luokalla - Pääkkönen pääsi opiskelemaan näyttelijäksi Tampereen yliopistoon. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1985 ja aloitti näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa.
Kansallisteatterissa Pääkkönen on tehnyt kuutisenkymmentä roolia ulottuen Odysseuksesta "Seitsemän veljeksen" Aapoon ja "Nalle Puhin" Nasuun. Vuosina 2007–2009 hänet nähtiin Lahtisena Kristian Smedsin ohjauksessa Väinö Linnan "Tuntemattomasta sotilaasta".
Pääkkönen on näytellyt nuorta presidentti Urho Kekkosta televisiosarjoissa "Tuomitut" (1995), "Presidentit" (2005–2006) ja "Piru ja peijooni" (2008) sekä elokuvassa "Mieletön elokuu" (2013).
Antti Pääkkönen tunnetaan myös kymmenistä dubbausrooleistaan ja monipuolisista äänistään. Hänet tunnetaan muun muassa Mikki Hiirenä, Varjoankkana, Väiski Vemmelsäärenä, Bobi Tomaattina, Puuha-Peten Kaivurina, Nossena ja Tatuna, Nalle Puhin Nasuna, Digimon Adventuren monina henkilöinä ja Toy Storyn Woodyna. Knalli ja sateenvarjo -kuunnelmasarjan 2000-luvulla tehdyissä jaksoissa hän näyttelee Sir Clivea.
Pääkkösellä on viisi lasta.
Romurauta
Romurauta on rautapitoista jätemetallia, jota syntyy esimerkiksi konepajoissa ja autohajottamoilla. Raudan valmistuksen vaatiman suuren energian vuoksi rauta on kierrätetty sen keksimisestä alkaen sikäli kuin se on ollut mahdollista. Kaatopaikoille joutuvan romuraudan määrä on pienehkö ja tämä materiaalivirta tulee pääosin kotitalouksien kautta. Merkittävin romuraudan käyttäjä on terästeollisuus, joka sulattaa romuraudan ja valmistaa siitä uudelleen teräslevyjä, tankoja, lankoja jne. Romuraudalle asetetaan teräksen raaka-aineena puhtausvaatimuksia, eli se ei saa sisältää merkittäviä määriä muita metalleja, kuten esimerkiksi lyijyä, kuparia, mangaania, sinkkiä, alumiinia tai muuta sellaista. Siksi romurauta on lajiteltava. Esimerkiksi romutettavista autoista täytyy ehdottomasti erottaa pois lyijyakut sekä kupari- ja alumiiniosat.
Romuraudaksi sanotaan myös metallia taloudellisessa mielessä, jolloin sillä on halvempi yksikköhinta. Loppuunkäytetty kone voidaan esimerkiksi myydä romurautana, jolloin siitä maksetaan kilojen perusteella, ei koneen toiminnallisuuden tai käyttökohteen mukaan.
Nissan Sunny
Nissan Sunny -mallinimi oli Euroopassa käytössä Nissanilla vuosina 1981–1995. Ensimmäistä B11-sukupolvea myytiin myös muilla markkina-alueilla, mutta myöhemmät Sunny N13- ja N14-mallit olivat myynnissä vain Euroopassa. Ne tosin olivat samoja autoja kuin Japanin kotimarkkinoilla myydyt Pulsar-mallit.
Euroopassa ensimmäinen Sunny-nimellä myyty Nissan esiteltiin vuonna 1981. Malli oli tekniikaltaan läheistä sukua Nissan Cherrylle. Kasvaneesta koostaan huolimatta auto oli edeltäjäänsä kevyempi, sillä korirakenteissa käytettiin suurlujuusterästä. Sisätiloiltaan Sunny oli yksi luokkansa suurimmista malleista.Korimalleina olivat kaksi- ja nelioviset sedanit, coupé ja kaksi erilaista farmarimallia. Ensimmäinen oli loivaperäinen ja matala Sport Wagon, myöhemmin esiteltiin käytännöllisempi farmari (AD), joka oli 10 senttimetriä korkeampi. Siinä oli pyöreät ajovalot, ja se oli tarkoitettu eräänlaiseksi säästömalliksi, sillä useimmat mukavuusvarusteet oli karsittu ja vaihteisto oli nelivaihteinen.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,3- (60 hv) ja 1,5-litraiset (75 hv) bensiinimoottorit. Vuonna 1982 esiteltiin myös 1,7-litrainen (55 hv) dieselmoottori. Ainoastaan Japanissa myytiin 1,5-litraisella (115 hv) turbomoottorilla varustettua kolmiovista hatchbackia, jonka nimi oli Sunny Turbo Leprix. Turbomallia sai myös sedan- ja coupé-korisena.
Vuonna 1986 Sunny- ja Cherry-mallistot yhdistyivät Euroopassa, ja uusi malli tunnettiin aina Sunnyna. Cherryn korvasivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit, ja vanhan Sunnyn puolestaan neliovinen sedan. Kooltaan auto kasvoi varsin vähän, mutta sen paino nousi yli 100 kilolla. Kreikassa tätä mallia myytiin Cherry-nimisenä.
Tarjolla olivat myös coupé- ja farmarikoriset Sunny-mallit, jotka poikkesivat muusta mallistosta, sillä ne olivat Pohjois-Amerikassa ja Japanissa myytyjä B12-Sunnyja (USA:ssa Nissan Sentra). Harhaanjohtavasti Malesiassa ja Uudessa-Seelannissa N13-Sunnya myytiin Nissan Sentra -nimisenä.
Moottoreina olivat edellisestä sukupolvesta periytyvät 1,3-litrainen (60 hv) bensiinimoottori ja 1,7-litrainen (55 hv) diesel. 1,6-litrainen (84 hv) oli sen sijaan uusi. Myöhemmin mallistoon lisättiin myös 16-venttiilinen 1,6-litrainen (120 hv).
Moottorivalikoimaa uudistettiin vuoden 1988 lopulla, kun 12-venttiiliset 1,4- (80 hv) ja 1,6-litraiset (94 hv) sekä 16-venttiilinen 1,8-litrainen (129 hv) korvasivat aiemmat moottorit.
Viimeinen Euroopassa myyty Sunny-sukupolvi esiteltiin vuonna 1990. Korimalleina olivat jälleen neliovinen sedan sekä kolmi- ja viisioviset hatchbackit. Näistä kolmiovisen perä oli hyvin pysty, kun taas viisiovisessa perä oli paljon viistompi. Mallistoon kuului myös viisiovinen farmari, joka ei kuitenkaan todellisuudessa ollut N14-Sunny, vaan uudelleennimetty Nissan AD.
Mallin korvaajaksi tuli Nissan Almera.
Nälkäpäivä-keräys
Nälkäpäivä-keräys on Suomen Punaisen Ristin vuosittain syksyllä järjestämä keräys, jonka tarkoituksena on kartuttaa SPR:n katastrofirahastoa. Nälkäpäivänä kerättyjä varoja ei ole sidottu yhteen avustuskohteeseen, vaan niitä voidaan käyttää monissa kohteissa katastrofien ja kriisien ennaltaehkäisyyn ja niiden uhrien auttamiseen sekä Suomessa että ulkomailla.
Nälkäpäivänä kauppojen pihoilla ja muilla julkisilla paikoilla on Punaisen Ristin vapaaehtoisia lipaskerääjiä. Nälkäpäivä näkyy myös kouluissa, joissa oppilaille järjestetään erilaisia tapoja osallistua keräykseen. Nälkäpäivänä joissakin kouluissa on myös voitu tarjota pelkkä pääruoka ilman salaattia, leipää tai maitoa.
Nälkäpäivän organisoi Suomen Punainen Risti, mutta siihen voi osallistua kuka tahansa esimerkiksi lipaskerääjänä tai järjestämällä keräystempauksen. Osallistua voi myös lahjoittamalla tai perustamalla nettilippaan.
Nälkäpäivän aloitti aktiivisena SPR:n vapaaehtoisena toiminut Mailis Korhonen, joka keksi idean "kaikkien pälkäneläisten rahankeruutalkoista" vuonna 1980. Keräyksen alkuperäinen nimi oli "Siskon päivä".
Sherone Simpson
Sherone Simpson (s. 12. elokuuta 1984 Manchester) on jamaikalainen pikajuoksija.
Simpson sai alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa hopeaa 100 metrillä 2003. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti kultaa Jamaikan pikaviestijoukkueessa ja sijoittui sadalla metrillä kuudenneksi ajalla 11,07. Samana vuonna hän oli neljäs ajalla 11,23. Vuonna 2005 Simpson juoksi toukokuun lopulla Kingstonissa silloisen ennätyksensä 10,97. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän saavutti Jamaikan pikaviestijoukkueessa hopeaa ja sijoittui satasella kuudenneksi.
Henkilökohtaisten suoritusten valossa Simpsonin toistaiseksi paras kausi oli 2006. Maaliskuussa Melbournessa järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa 200 metriltä (ajalla 22,59) sekä pikaviestistä. Kesäkuun lopulla hän voitti Kingstonissa maansa mestaruuskisoissa sekä sadan että kahdensadan metrin matkat juosten satasella ennätyksekseen 10,82. Heinäkuun lopulla hän juoksi Tukholman DN-gaalassa kahdella sadalla ennätyksensä 22,00. Kuudesta Kultaisen liigan kilpailuista hän saavutti neljä voittoa ja kaksi kakkossijaa. hän voitti 100 metrin kilpailun ajalla 10,87 ja oli 200 metrillä kolmas. Hän voitti 100 metriä myös Amerikan edustajana maailmancupissa Ateenassa syyskuun puolivälissä ajalla 10,97.
Simpson sijoittui 100 metrillä hopealle Pekingin olympialaisissa 2008. Hän jakoi hopean toisen jamaikalaisen Kerron Stewartin kanssa, kun heidän välilleen ei löytynyt eroa edes maalikameravertailussa. Jamaika otti lajissa kolmoisvoiton, sillä kultamitalisti Shelly-Ann Fraserkin on jamaikalainen. 200 metrillä Simpson oli kuudes. Hän voitti 100 metrin Jamaikan-mestaruuden 2010. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi. Pikaviestissä hän juoksi kolmannen osuuden Jamaikan ennätyksellä 41,70 toiseksi sijoittuneessa joukkueessa. Simpson juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 toisen osuuden Jamaikan pikaviestijoukkueessa, joka sai hopeaa maansa ennätysajalla 41,41. 200 metrillä hän karsiutui välierissä.
Kesäkuussa 2013 Simpson antoi oksilofriini-piristettä sisältäneen dopingnäytteen ja sai 18 kuukauden kilpailukiellon. Simpson valitti kilpailukiellosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen (CAS) ja CAS lyhensi kilpailukiellon kuuden kuukauden pituiseksi.
Simpson voitti 2015 IAAF World Relays -kilpailuissa kultaa 4 × 200 metrin viestissä. Toronton Pan-Amerikan kisoissa hän voitti 100 metriä ajalla 10,95. Hän juoksi samoissa kilpailuissa pikaviestin alkuerissä. Loppukilpailussa Jamaika sai toisella kokoonpanolla hopeaa. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän osallistui pikaviestissä niin ikään vain alkueräjuoksuun. Loppukilpailussa Jamaika voitti maailmanmestaruuden. 200 metrillä hän sijoittui kahdeksanneksi ja 100 metrillä karsiutui välierissä.
Loki Software
Loki Software, Inc. (tunnetaan myös nimillä Loki, Loki Games ja Loki Entertainment Software, oli yhdysvaltalainen ohjelmistotalo, joka piti päämajaansa Tustinissa Kaliforniassa. Sen perusti vuonna 1998 Scott Draeker, ja se lopetti toimintansa vuonna 2002.
Loki teki Windows-pohjaisista peleistä Linux-versioita. Kaiken kaikkiaan Loki teki 18 pelistä Linux-version. Näitä olivat mm. "", "Tribes 2", "Quake III Arena", "Unreal Tournament" ja "Sid Meier's Alpha Centauri".
Konkurssiin ajautuessaan heillä oli työn alla "Deus Ex". Tämän projektin ansiota oli tosin se, että pelin Windows-versioon saatiin OpenGL-tuki, ja tämän myötä myös Unreal Enginen OpenGL-tuki parani.
Loki kuitenkin tuotti joitain vieläkin käytössä olevia ohjelmistoja. Loki tuki aktiivisesti SDL-kirjaston kehittämistä ja oli myös yksi ensimmäisiä sen käyttäjiä (Sam Latinga, SDL:n pääkehittäjä, oli Lokin työntekijä), ja oli aloitti myös kehittämään OpenAL-kirjastoa (nykyisin Creative Labsin ja Applen hallinnoima projekti). Lokin asennusohjelma, Loki Setup, on myös edelleen aktiivisesti kehitetty, ja mm. id Software käyttää sitä edelleen peliensä Linux-versioiden kanssa. Ryan "Icculus" Gordon, eräs Lokin työntekijöistä, perusti vapaaehtoisryhmän joka myös tekee peleistä Linux-versioita.
Kantri &amp; rock
Kantri & rock on suomalaisen rockyhtyeen Jussi & The Boysin studioalbumi.
Namurin provinssi
Namur on yksi Belgian provinsseista. Se sijaitsee maan ranskankielisellä alueella Valloniassa ja koostuu kolmesta piiristä (), jotka jaetaan 38 kuntaan. Provinssin pääkaupunki on Namur. Provinssi rajoittuu Belgian Hainaut'n, Flanderin Brabantin, Liègen ja Luxembourgin provinsseihin sekä Ranskaan.
Namurin provinssissa on arviolta 489 204 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 3 666 neliökilometriä.
Namurin provinssissa sijaitseva Dinant on Adolphe Saxin, saksofonin keksijän kotikaupunki.
Ievan polkka
Ievan polkka tai Ievan polokka (Eevan polkka) on tunnettu laulu, jonka sanoitti juukalainen Eino Kettunen 1930-luvun alkupuolella ja jonka sävel on kansansävelmän. Etelä-Karjalassa, Savitaipaleella, sävelmää on pidetty niin omana, että sitä kutsutaan "Savitaipaleen polkaksi". Melodia on pääosin sama kuin Länsi-Venäjällä, Smolenskin seudulla tunnettu kansantanssisävelmä "Smolenski gusatšok" (смоленский гусачок). Aihelma siis tunnetaan kahdella taholla. Ruotsin ja Venäjän raja kulki 1700-luvun jälkipuoliskolla Kymijoessa, jonka itäpuoli linnoitettiin Pietarin turvaamiseksi. Seudulla oli vuosikymmenien ajan enemmän venäläistä sotaväkeä kuin kanta-asukkaita. Seuraavan vuosisadan alkupuolella suomalaisen kansanmusiikin ja -tanssien kerääjät mainitsivat yksikantaan Luumäen-Savitaipaleen seudulla tanssittavan ”pelkkiä venäläistansseja” eivätkä merkinneet niitä muistiin. Perinteisen musiikin tuntijat Savitaipaleella ovat kuitenkin aina olleet sitä mieltä, että sävelmä on paikkakunnalla hyvin vanha, joten se on ollut tunnettu jo ensimmäistenkin kerääjien aikaan. Kumpaa alkuperää sävelmä lieneekin, sen jälkiä voi seurata ainakin Viipurin kuvernementin aikaan 1700-luvulla jälkipuoliskolle.
Laulussa käytetään Pohjois-Savon murretta, esim. "immeeset onnee toevotti" ("ihmiset toivottivat onnea"). Laulua lauletaan hieman eri sanoitusversioilla riippuen laulajasta, kuitenkin sanoittaja on sama, sanoja on muotoiltu sen mukaan kuka laulaa.
Polkan sanat kertovat Ievasta (Eeva), jonka tanssireissua äiti vahtii, kertojana on Ievaan hurmaantunut mies. Joka säkeistö loppuu tarttuvaan rallatukseen: ”salivili hipput tupput tapput, äppyt tipput hilijalleen”.
Vuonna 2006 Leekspin.com-parodiasivustolta YouTubeen levinnyt Loituman sovitus kappaleesta muuttui kansainväliseksi internet-ilmiöksi. Muun muassa japanilaisella virtuaalipoptähti Hatsune Mikulle tehtiin siitä oma versionsa. Myös Holly Dolly on tehnyt oman versionsa Ievan polkasta. Usein ulkolaisissa versioissa nimi on kirjoitettu asuun Levan polkka.
Agakonna
Agakonna eli jättikonna ("Rhinella marina", aik. "Bufo marinus") on maailman suurin konnalaji. Pisin mitattu yksilö on ollut 24 cm pitkä ja painanut 1,3 kg.
Agakonnaa on tarkoituksella levitetty uusiin elinympäristöihin torjumaan "sokeriruokokuoriaista" (cane beetle; "Dermolepida albohirtum"). Mutta luontaisten vihollisten puuttuessa sekä myrkyllisyytensä ja lisääntymiskykynsä ansiosta sen populaatiot aiheuttavat tuhoa paikallisille ekosysteemeille. Agakonna onkin listattu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Agakonnat ovat tyypillisesti 10–15 cm pitkiä. Selkäpuoli on harmaa, ruskea tai kellertävä, vatsapuoli vaalea. Varsinkin koiraan selässä on piikkimäisiä nystyjä. Takajalkojen varpaiden välissä on räpylä, etujaloissa ei. Kutuaikana koiraan etujalkoihin kasvaa uloke, jolla se voi pitää naaraasta kiinni.
Agakonna on peräisin Yhdysvaltojen eteläosasta, Keski- ja Etelä-Amerikasta. Sitä on istutettu 1920-luvulta lähtien Australiaan syömään kovakuoriaisia sokeriruokoviljelmiltä, mutta konnat eivät osoittautuneet kovin tehokkaiksi. Haitallisena vieraslajina ne lisääntyivät räjähdysmäisesti ja ovatkin nykyään Australiassa vitsaus. Ne onkin luokiteltu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Agakonna on myrkyllinen. Se syö hämärässä, eikä sen tarvitse pelätä petoja myrkyllisyytensä vuoksi. Konna syö ennen kaikkea eläviä hyönteisiä, mutta myös liskoja, muita sammakkolajeja sekä pieniä jyrsijöitä.
Megalosaurus
Megalosaurus on ensimmäinen nimetty dinosaurus. Siitä on löydetty hyvin vähän fossiileja, joista tunnetuin lienee sen leukaluu. "Megalosauruksella" oli pituutta 9 metriä ja painoa noin tonni.
Sillä oli luultavasti kolme kynnellistä sormea, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta,nimittäin megalosaurus oli hyvin varhainen teropodi, ja kuten esim. ceratosauruksella, sillä saattoi olla neljä kynnelistä sormea. Lisäksi sillä oli kolme kynnellistä varvasta ja erittäin terävät hampaat, joten se oli valmis hyökkäämään isojenkin kasvinsyöjädinosauruksen kimppuun. "Megalosauruksen" luokittelusta ei ole varmuutta fossiilien vajaavaisuuden vuoksi. Jotkut tutkijat luokittelevat sen lähemmäs Podokesauridae-heimoa, toiset taas Ceratosauridae-heimoon, jotkut Spinosauridae-heimoon. Sen nimi tarkoittaa "Isoa liskoa".
Megalosauruksen ensimmäiset fossiilit löydettiin jo 1700-luvulla Englannista. Myöhemmin, 1820-luvulla siitä löydettiin vähän lisääkin fossiileja. Pian tätä hirmuliskoa alettiin kuvitella nelijalkaiseksi,matalaksi ja raskaaksi pedoksi. Itse asiassa sen nimeäjä William Buckland ja muut ajattelivat megalosauruksen vain ylisuureksi liskoksi.
Tosiasiassa megalosaurus oli nopea,kahdella jalalla liikkuva peto. Mutta ajatus siitä, että pelottava peto olisi joskus kävellyt Englannin maaseudulla, varmasti kauhistutti asiasta kuulleita. Megalosaurus
eli jurakaudella 170-150 miljoonaa vuotta sitten.
Jokikorennot
Jokikorennot ("Gomphidae") ovat aitosudenkorentojen heimo. Niiden silmät eivät kosketa toisiaan päälaella kuten muilla aitosudenkorennoilla.
Jokikorennot ovat keskikokoisia (30–80 mm) korentoja, ja useilla lajeilla on mustan- ja keltaisenkirjava väritys. Jokikorentoja elää kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta.
Suomessa jokikorentoja elää kolme lajia:
Euroopassa elää lisäksi useita muita sukuja ja lajeja.
Kirjojokikorento
Kirjojokikorento ("Ophiogomphus cecilia") on Suomessa paikoittaisesti esiintyvä, itäinen sudenkorentolaji, joka viihtyy virtavesissä. Kirjojokikorento on Suomessa rauhoitettu EU:n ympäristödirektiivinen 2. ja 4. liitteen mukaan.
Kirjojokikorento on keskikokoinen (50–60 mm) aitosudenkorento. Väritys on hyvin kirkas: pää ja keskiruumis ovat vihreät. Keskiruumiissa on mustat kuvioinnit kyljessä ja siipien edessä. Mustassa takaruumiissa on keltaiset suuret pystytäplät jokaisessa jaokkeessa. Kummankin sukupuolen takaruumiin kärki on laajentunut, koiraalla huomattavasti selvemmin. Perälisäkkeet ovat vaaleat, takaruumiin kärjen päällä on jokaisen jaokkeen keskellä keltainen täplä. Naaraan takaruumis on paksumpi ja sillä on silmien välissä kaksi sarvimaista okaa.
Toukka on suurikokoinen (28–33 mm) ja sen kaikkien takaruumiin jaokkeiden päällä on selvät koukkumaiset väkäset. Toukkanahkoja löytää kesä-heinäkuussa sopivilta alustoilta, kuten kiviltä. Muiden jokikorentojen tapaan kirjojokikorento kykenee kuoriutumaan vaakasuorassa asennossa.
Kirjojokikorennon lentoaikaa on kesä-syyskuu, päälentokausi on kesäkuun puolestavälistä heinäkuun loppuun.
Kirjojokikorento elää erilaisissa puhtaissa puroissa ja pikkujoissa. Joet ovat usein melko vuolaita, hiekka- tai kivipohjaisia. Suppeahkojen elinympäristövaatimuksiensa takia kirjojokikorento on paikoittainen ja puuttuu useimmista likaantuneista ja sameista puroista. Tyypillinen biotooppi on puhtaalta järveltä laskeva kirkasvetinen pikkujoki.
Kirjojokikorentoa tavataan Suomessa pohjoisessa Etelä-Lapista aina etelään Uudenmaan rannikkoseuduille asti. Lajista ei ole havaintoja Lounais-Suomesta tai Kainuusta.
Euroopassa kirjojokikorento on harvinainen Länsi-Euroopassa ja puuttuu mm. Iberian niemimaalta kokonaan. Laji on kuitenkin levinnyt laajalle Itä-Euroopassa.
Ruskohukankorento
Ruskohukankorento ("Libellula quadrimaculata") on yksi Suomen ja koko Euroopan yleisimmistä sudenkorennoista.
Ruskohukankorento on keskikokoinen (40–50 mm) erilaissiipisiin kuuluva hukankorento. Sen takaruumis on leventynyt ja kolmiomaisesti kärkeään kohti kapeneva. Väritys vaihtelee koiraan tummaruskeasta naaraan kellanruskeaan ja nuorten oranssinruskeaan. Takaruumiin sivuilla on keltaiset läiskät ja takaruumiin kärki on muuta osaa tummempi, lähes musta. Ruskohukankorennon takasiipien tyvellä sijaitsevat mustat kolmiokuviot sekä siipisolmuissa (nodus) ja siipien kärjessä sijaitsevat mustat kuvioinnit. Vähälukuisen "praenubila" -muodon siipien kärjissä ja siipisolmuissa on paljon mustaa. Lajin ruumis on karvainen ja jalat mustat.
Laji elää lähes kaikenlaisissa seisovissa ja hitaasti virtaavissa vesissä. Se on yleinen esimerkiksi rehevillä järvillä, suolammilla ja lammikoilla.
Ruskohukankorennon lentoaika on touko-elokuu ja sen päälentokausi on kesä-heinäkuu. Laji on Suomessa erittäin yleinen lähes koko maassa eteläisestä Lapista etelärannikolle asti. Se on myös yksi kesän ensimmäisiä sudenkorentoja. Laji voi myös vaeltaa. Aikaisemmin tunnettiin massiivisia muuttoja joissa sadattuhannet ruskohukankorennot saattoivat muuttaa samaa reittiä pitkin.
Hukankorennot
Hukankorennot ("Libellula") on laajalle levinnyt aitosudenkorentojen suku. Ne kuuluvat varsinaisten sudenkorentojen ("Libellulidae") heimoon. Euroopassa suvun lajeja esiintyy neljä, joista kolmea tavataan Suomessa.
Hukankorennoilla on usein leventynyt takaruumis ja takasiipien tyvellä mustaa tai tummaa kuviointia. Monilla lajeilla koiraille kehittyy sinihärmäisyyttä.
Warmduscher
Warmduscher on saksaa ja tarkoittaa sananmukaisesti "lämpimän suihkun ottajaa" tai "lämpimässä suihkussa kylpijää". Joissakin piireissä sitä käytetään puhekielessä, lievästi halveksuvasti, tarkoittamaan "vätystä" tai "reppanaa". Se on synonyymi vanhemmalle Weichei-sanalle. Warmduscheria käytetään myös tarkoittamaan samankaltaisten, samaa tarkoittavien ilmaisujen ryhmää.
Esimerkkejä:
Eräs Warmduscher-muunnelmien luettelo:
Ruskoukonkorento
Ruskoukonkorento ("Aeshna grandis") on yksi Suomen yleisimmistä ukonkorennoista.
Ruskoukonkorento on suurikokoinen (70–78 mm) ukonkorentolaji. Sen ruumis on tummanruskea, ja silmät ja siivet ovat voimakkaan keltaruskeat. Keskiruumiin sivuilla on kaksi keltaista pystyjuovaa, ja koiraalla on takaruumiissa ja siipien tyvellä pienet siniset pisteet. Sukukypsällä koiraalla ja toisinaan myös naaraalla on silmien yläpuolella siniset laikut.
Laji on levinnyt suurimpaan osaan Pohjois- ja Keski-Eurooppaa sekä Aasiaan 50° ja 60° leveyspiirien välillä Baikaljärvelle asti. Suomessa lajia esiintyy hyvin yleisenä etelästä Etelä-Lappiin asti. Siitä pohjoiseen se harvinaistuu.
Ruskoukonkorennon elinympäristöä ovat lähes kaikenlaiset seisovat tai hitaasti virtaavat vedet. Lajia tavataan varsinkin merenlahdilla, lammilla ja jokisuvanteilla, joissa on runsaasti kasvillisuutta. Suoalueilla laji ei ole yhtä yleinen.
Lajin lentoaika on kesä-lokakuu, päälentokausi puolestaan on heinä-elokuu. Ruskoukonkorento on yksi yleisimpiä ja helpommin havaittavia syksyisiä lajejamme. Lajin yksilöt lentävät usein kaukana vedestä pihoilla, pelloilla, metsäautoteillä ja kaupunkiympäristöissä.
The Codex Necro
The Codex Necro on brittiläisen black metal -yhtyeen Anaal Nathrakhin ensimmäinen studioalbumi. Tyyliltään se on raainta mitä yhtye on virallisesti julkaissut (aikaisemmat demot tosin olivat samaa luokkaa), seuraavien albumien sisältäessä enemmän piirteitä death metallista. Vuonna 2004 The Codex Necrosta julkaistiin uusintapainos joka kantoi mukanaan neljä raitaa BBC:n radiosessioilta, joissa yhtye soitti livenä.
Tuttuun tapaan albumilta löytyy pitkä liuta sampleja eri elokuvista, kuten seuraavista; Excalibur, Event Horizon, Legend of Hell House, 7 tikaria – Omen III sekä Platoon.Uusintapainoksen BBC-lisäkappaleet
Kehä kaartuu
Kehä kaartuu on suomalaisen rockyhtyeen Jussi & The Boysin studioalbumi. B-puoli
Numeroituvuusaksiooma
Numeroituvuusaksioomat ovat eräiden topologisen avaruuksien ominaisuuksia, joihin liittyy käsite numeroituvuus. Aksioomia on neljä kappaletta:
Olkoon "X" topologinen avaruus. Tällöin "X" on
Metrisellä avaruudella "X" N, N, Lindelöf ja separoituvuus ovat yhtäpitäviä ominaisuuksia. Säännöllinen Lindelöf-avaruus on aina normaali.
Neurovisio
Neurovisio on Kolmoskanavalla kesällä 1992 esitetty 12-osainen suomalainen sketsisarja. Osa sarjan sketseistä oli vanhoja sketsejä radion Yömyöhä -kuunnelmista. Sketsien lisäksi joka jaksossa oli mukana myös kolme musiikkivideota.Pan Vision julkaisi syyskuussa 2006, Neurovision samassa julkaisussa vuonna 1996 esitetyn "Hömppäveikot" -televisiosarjan kanssa. Sarjan alkuperäiset jaksot on DVD:llä koostettu kuuteen jaksoon, jotka sisältävät sarjan parhaita sketsejä.
Mennään melomaan
Mennään melomaan on suomalaisen rockyhtyeen Jussi & The Boysin studioalbumi.
None of Us Live in Glass Houses
None of Us Live in Glass Houses on Jermainen ensimmäinen demo-EP. Se julkaistiin elokuussa 2004. Avausraita Boston Massacre otettiin Duudsonielämää-sarjan tunnusmusiikiksi. Sarjassa kuultiin myös toista Jermainen kappaletta, Mercer Street. Boston Massacresta tehtiin myös toukokuussa 2004 musiikkivideo, jonka ohjasi Jan-Niclas Jansson. Levyn äänitti ja miksasi heinäkuussa 2004 Petri Mäkelä. Levyn masteroi Henri Virsell.
Levyn alkuperäinen painos on loppuunmyyty. Kappaleita on myöhemmin myyty yhdessä toisen demon, Post Whatever, kanssa samalla levyllä. Petri Mäkelä - Laulu, Kitara 
Tuomas Lammi - Basso 
Antti Loponen - Kitara 
Petri Valkiala - Rummut, Kosketinsoittimet
Yrjö Boije
Yrjö Boije af Gennäs (, n. 1540–7. joulukuuta 1617) oli suomalainen valtaneuvos, laamanni ja sotilas.
Yrjö tai Yrjänä Boije oli Niilo Antinpoika Boijen ja Briita Kristerintytär Horn af Åminne. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Anna Yrjänäntytär, joka oli Högsjögårdin herran Yrjänä Hannunpojan ja tämän puolison Märta Tönnentytär Tott. Hänen toinen puolisonsa oli Magdaleena Schade, joka oli Frans Schaden ja Barbara von Heringin tytär.
Boije toimi pitkän vihan aikana välillä Suomessa olleen armeijan ylipäällikkönä ja oli yksi Täyssinän rauhan allekirjoittajista. Hän oli käskynhaltijana Itä-Suomessa vuosina 1584–1588 ja Virossa 1592–1600. Hän oli Etelä-Suomen laamanni vuosina 1583–1599 ja 1602–1617. Vuonna 1602 Boijesta tuli valtaneuvos.
Boije osallistui Helsingin maapäiville vuonna 1616 aatelissäädyn edustajana.
Zuleyka Rivera
Zuleyka Jerris Rivera Mendoza (s. 3. lokakuuta 1987 Cayey, Puerto Rico) on puertoricolainen Miss Universum 2006.
Rivera voitti tittelin Los Angelesin Shrine Auditoriumissa käydyssä kisassa 23. heinäkuuta 2006. Hän oli voittaessaan kilpailun vain 18-vuotias ja näin yksi nuorimmista Miss Universumeista. Rivera oli viides puertoricolainen kisan voittaja nostaen maansa toiseksi menestyneimmäksi Miss Universum -kilpailuissa Yhdysvaltojen jälkeen.
Rivera on naispuolinen päähahmo Luis Fonsin musiikkivideolla ”Despacito”, joka julkaistiin tammikuussa 2017 ja on YouTuben katsotuin video kautta aikojen.
Gloria Swanson
Gloria Swanson (oik. Gloria May Josephine Svensson, 27. maaliskuuta 1899 Chicago – 4. huhtikuuta 1983 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Lukuisista mykkäkauden elokuvistaan huolimatta hänet muistetaan parhaiten vuonna 1950 tehdystä elokuvasta "Auringonlaskun katu". Vaikka tarina ei olekaan omaelämäkerrallinen, Swansonin oman uran kehitys on hyvin samankaltainen kuin elokuvan päähenkilöllä: unohdettu mykkäfilmien tähti palaa vuosikymmenten jälkeen valkokankaalle.
Swansonin mittava tuotanto kattaa niin komedioita kuin draamoja. Valtaosa hänen elokuvistaan on mykkiä ja äänielokuvan tulo aloitti hänen uransa laskun.
Swanson oli naimisissa kuudesti: Wallace Beeryn, Herbert K. Sombornin, Henry de la Falaisen, Michael Farmerin, William N. Daveyn ja William Duftyn kanssa. Hänellä oli kolme lasta, kaksi tytärtä ja adoptoitu poika.
Tytti
Tytti on suomalainen naisen etunimi. Nimeä on käytetty eri puolilla Suomea myös Tyyne-nimisten kutsumanimenä, mutta ristimänimenä se yhdistyy luontevimmin "tyttö"-sanan hellittelymuotoon "tytti". Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi oli Suomessa annettu Väestörekisterikeskuksen mukaan 3 286 naiselle.
Pikkukultarinta
Pikkukultarinta ("Iduna caligata", aikaisemmin "Hippolais caligata") on pienikokoinen kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Linnun pituus on 11–12,5 cm ja paino 7–9 g, pajulinnun kokoinen. Väritykseltään harmahtava päältä ja vaalea alta. Vaalea silmäkulmanjuova. Laulu on erittäin kiihkeä, parin-kolmen sekunnin mittainen livertely. Kutsuääni, lyhyt maiskahdus, muistuttaa hieman kerttujen ääniä.
Keskiaasialainen laji, jonka esiintymisalue on laajenemassa länteen. Muutamia pareja pesii Suomen itäosissa, Karjalassa jo runsaampi. Katso myös aavikkokultarinta. Laji on muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Intian niemimaalla.
Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopassa elää 60 000–160 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Erityyppiset metsät ja pensaikot sekä puutarhat.
Pesä on matalalla pensaassa tai kasvillisuuden varassa. Munia on 4–6 ja muna painaa noin 1,27 g. Molemmat emot hautovat 12–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 13 päivän ikäisinä ja itsenäistyvät noin 2 viikkoa myöhemmin. Pesii yleensä vain kerran kesässä.
Hyönteissyöjä.
2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatti
2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatin kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CHOCHCH(CH)OCOCH. 2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatista käytetään myös nimityksiä "1-etoksi-2-propanoliasetaatti", "2-etoksi-1-metyylietyyliasetaatti", "1-etoksi-2-asetoksipropanoli", "1-etoksi-2-propyyliasetaatti" tai "2PG1EEA".
2-propyleeniglykoli-1-etyylieetteriasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 146,2 g/mol, sulamispiste −89 °C, kiehumispiste 160 °C, suhteellinen tiheys 0,98 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 9,5 g/100 ml, leimahduspiste 53 °C c.c., itsesyttymislämpötila 325 °C ja CAS-numero 54839-24-6.
Aavikkokultarinta
Aavikkokultarinta ("Iduna rama", aikaisemmin "Hippolais rama") on vaatimattoman värinen pieni varpuslintu. Lajin nimesi William Henry Sykes 1832.
Linnun pituus on 11-13 cm. Muistuttaa suuresti pikkukultarintaa, jonka alalajina sitä on aiemmin pidetty. Höyhenpeite on yläpuolelta vaalean ruskeanharmaa, alapuolelta harmaanvalkoinen. Aavikkokultarinta on harmaampi ja hiukan isompi kuin pukkikultarinta, ja muistuttaa jonkun verran myös vaaleakultarintaa.
Pesimäalue on Lähi-itä ja Aasian lounaiset osat. Talvehtii Intian niemimaalla. Tavattu Euroopassa vain noin 15 kertaa. Suomessa tavattu kerran Rariteettikomitean hyväksymästi, 9. lokakuuta 1997 Signilskärin lintuasemalla.
Aavikkokultarinta on hyönteissyöjä.
Nashville (Jussi Raittisen albumi)
Nashville on suomalaisen laulajan Jussi Raittisen studioalbumi.
Holašovice
Holašovice () on kylä Tšekissä eteläisessä Böömissä 15 kilometriä länteen České Budějovicestä ja 18 kilometriä pohjoiseen Český Krumlovista.
Kylä on UNESCOn maailmanperintökohde. Holašovicen valintaa luetteloon on perusteltu sen erikoismerkityksellä kahden kansanomaisen rakennustyylin onnistuneella fuusiolla ja sillä, että se on loistava esimerkki hyvin säilyneenä keskieurooppalaisena maaseutuasutuskeskuksena.
Holašovicen alueella on ollut asutusta 100-luvulta eaa. lähtien. Slaaveja asui alueella 800- ja luvulla. Virallisesti kylä perustettiin 1200-luvun puolivälissä ja ensimmäinen maininta siitä on vuodelta 1292, jolloin kylän omistus luovutettiin sisterssiläisille, joiden hallussa Holašovice oli aina vuoteen 1848.
Vuonna 1521 Böömissä raivonnut rutto jätti vain kaksi kyläläistä henkiin ja sisterssiläiset toivat muilta omistamiltaan mailta Baijerista ja Itävallasta uusia asukkaita. Tästä alkanut lyhyt kukoistuksen kausi päättyi kolmikymmenvuotiseen sotaan (1618–1648), josta kylä toipui kuitenkin hyvin. Kylän maatilojen määrä pysyi pitkään vakiona 17:ssä. Vasta 1900-luvulla Holašovicen asukasluku kasvoi, ja nykyään siellä on noin 120 rakennusta ja 23 maatilaa.
Rollin’ the Rock
Rollin' the Rock on suomalaisen laulajan Jussi Raittisen studioalbumi.
Elasto Mania
Elasto Mania (tunnetaan myös nimellä Elma) on Balázs ja Csaba Rózsan tekemä tietokonepeli vuodelta 2000. Elasto Mania on 2D-moottoripyöräpeli Microsoft Windowsille ja MS-DOSille. Siinä on tarkoitus kerätä kartasta kaikki omenat ja ajaa maaliin, joka tavallisesti on kukka. Moottoripyörä on epärealistinen, sillä sen jouset voivat venyä lähes kymmenkertaisiksi. Peli on jatko-osa MS-DOSille julkaistulle moottoripyöräpelille "Action SuperCross" (1997). Eroina edeltäjään ovat parempi grafiikka ja uudet tasot. Pelin ilmaisjakeluversio sisältää 18 rataa, kun taas maksullisessa kokoversiossa niitä on 54.
Pelin tasoissa painovoiman suunta voi vaihdella (ylös, alas, oikealle tai vasemmalle). Omia tasoja voi tehdä pelin sisäisellä tasoeditorilla vasta läpäistyään pelin viisi ensimmäistä tasoa. Elasto Manialle on myös ulkoinen tasoeditori nimeltään Advanced Level Editor (ALE).
Myös kaksinpeli on mahdollista. Siinä pelaajan pitää saada kiinni toinen pelaaja, eikä pelaajan tarvitse myöskään kerätä omenoita tai päästä maaliin.
Peli poiki myös klooneja kuten X-Moton.
Sojuz 16
Sojuz 16 oli kolmas Saljut 3 -avaruusasemalle tehty lento.
Laukaisu tapahtui Baikonurista Sojuz U -kantoraketilla 2. joulukuuta 1974 ja paluu 8. joulukuuta 1974.
Sojuz 17
Sojuz 17-lento (ven. Союз-17) oli ensimmäinen Saljut 4-avaruusasemalle tehty lento.
Laukaisu tapahtui Baikonurista Sojus U-kantoraketilla 10. tammikuuta 1975 ja paluu 9. helmikuuta 1975. Lennon nimi oli Зенит, Zeniitti.
Purokorento
Purokorento ("Cordulegaster boltonii") on kookas ja kirkasvärinen puroilla ja pikkujoilla elävä aitosudenkorento.
Suurikokoinen, mustakeltainen ja vihreäsilmäinen purokorento on suurimpia Suomessa esiintyvistä sudenkorennoista rannikkoukonkorennon ja isoukonkorennon kanssa. Laji on usein hyvin helppo tunnistaa kaukaakin. Korento muistuttaa muodoltaan ukonkorentoja, mutta on läheisempää sukua kiiltokorennoille ja jokikorennoille. Koko ruumis on mustan ja keltaisen kirjava ja siivet ovat kirkkaat.
Purokorentoa tavataan erilaisten pienten puhtaiden purojen ja pikkujokien tuntumassa. Naaras munii pystysuorassa asennossa suoraan joenpohjaan. Laji on melko yleinen, mutta paikoittainen.
Purokorennon lentokausi on kesä-syyskuu, päälentokausi on puolestaan heinäkuu. Sitä tavataan Pohjois-Pohjanmaalta etelärannikolle asti.
Technos Japan Corporation
Technos Japan Corporation oli japanilainen videopelejä kehittävä ja julkaiseva yritys, joka oli toiminnassa vuosina 1981-1996.
Pelitalo muistetaan lähinnä "Double Dragon" ja "Nekketsu Kōha Kunio-kun" (johon kuului mm. River City Ransom) -pelisarjoista. Pelitalon perustivat 1981 kolme Data Eastin entistä työntekijää, mukaan lukien Kunio Taki, jonka mukaan myös "Nekketsu Kōha Kunio-kun" -sarja nimettiin. Technosilla oli myös Yhdysvalloissa tytäryhtiö "American Technos Inc." julkaisemassa heidän pelejään.
Technosin ensimmäinen peli oli vuonna 1982 julkaistu "Minky Monkey". Ensimmäisten vuosien aikana Technosilla ei ollut varaa julkaista itse pelejään, vaan niiden julkaisijana toimi useimmiten Data East tai Taito. 1986 julkaistu "Nekketsu Kōha Kunio-kun" ja sitä seurannut Double Dragon -sarja tekivät Technosista tunnetun beat 'em up -tyylisten pelien kehittäjän. Technos myös teki useita urheilupelejä, kuten "Tag Team Wrestling", "Karate Champ" ja "Super Spike V'Ball".
Toimintansa Technos lopetti 1996 taloudellisten ongelmien vuoksi. Rahaongelmat alkoivat 90-luvun alun jälkeen Japanin talouden ajauduttua lamaan. Technosin sulkemisen jälkeen kaikki oikeudet sen pelisarjoihin siirtivät yritykselle nimeltä "Million Corp.", jossa on mukana entisiä Technosin työntekijöitä. Lopulta kesäkuussa 2015 Million myi kaikkien Technosin pelisarjojen oikeudet pelitalo Arc System Worksille.
Nykyäänkin Japanissa on yritys nimeltä Technos Japan, mutta se valmistaa välineitä auttamaan vammautuneita ihmisiä, eikä liity mitenkään videopelejä valmistaneeseen yritykseen.
Eino Nieminen
Eino Emil Nieminen (30. toukokuuta 1903 – 4. joulukuuta 1933 Leningrad, Neuvostoliitto) oli suomalainen kommunistisen "Työn Ääni" -lehden faktori, joka muistetaan joutumisestaan Lapuan liikkeen kannattajien pieksämäksi Vaasan kaupungintalon edessä 4. kesäkuuta 1930.
Eino Niemisen isä oli työväenaatetta kannattanut porilainen leipuri Eemil Kustaa Nieminen, joka vangittiin Suomen sisällissodan lopussa hänen paettuaan perheineen valkoisia Kylmäkoskelle, vaikka hän ei ollut edes kuulunut punakaartiin. Myös Eino joutui tuolloin 14-vuotiaana Hämeenlinnan vankileirille, josta hän tosin vapautui pian. Hän liittyi myöhemmin Porissa sosiaalidemokraattiseen nuorisojärjestöön ja oli 1920-luvulla kaksi vuotta vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi. Sittemmin Nieminen asettui Vaasaan, jossa hän työskenteli aluksi kauppa-apulaisena ja kirjoitteli vasemmistolehtiin. Hänet palkattiin vuosikymmenen lopussa "Työn Äänen" lehtipainoon.
Lapuan liikkeen miehet tunkeutuivat 28. maaliskuuta 1930 "Työn Äänen" kirjapainoon ja rikkoivat kangin molemmat latomakoneet sekä kaikki kolme painokonetta. Oikeudenkäynti asiasta järjestettiin 4. kesäkuuta 1930 Vaasan kaupungintalolla. Oikeudenkäynti alkoi kello 13.00 ja se kesti koko iltapäivän. Väliaika alkoi kello 16.00, jolloin istuntosalin eteisessä puhkesivat levottomuudet. Oikeudessa todistanut faktori Nieminen riitaantui lapualaisaktivistien kanssa, jolloin nämä alkoivat syyttää häntä SKP:n organisaattoriksi ja punaupseeriksi. Lopulta häntä kirottiin "ryssän ruplilta haisevaksi saatanaksi". Hänet vedettiin oikeusistunnon päätteeksi istuntosalin eteisestä kadulle, jossa hänet hakattiin pahoin ja riisuttiin valokuvaajien edessä alushoususilleen poliisin puuttumatta asiaan. Lehtikuvaaja Paavo Poutiainen yllytti pahoinpitelijöitä ja otti tapahtumasta kuuluisat valokuvat. Myös kirjapainoa oikeudessa edustanut asianajaja Asser Salo siepattiin ja kyyditettiin Lapuan kautta Viitasaarelle. Väkivaltaa sai samassa yhteydessä kokea kaksi muutakin kommunistia.
Niemisen revityt flanellihousut anastettiin. Matti Kuusen muistelmien mukaan niistä leikattuja flanellinpaloja käytettiin myöhemmin Akateemisen Karjala-Seuran seremoniassa, jossa ne kiinnitettiin uusien kokelaiden rintapieliin.
Eino Nieminen ja hänen vaimonsa Svea Staaf-Nieminen pakenivat poliittista vainoa aluksi Ruotsiin, josta he siirtyivät Neuvostoliittoon lokakuussa 1930. He asettuivat Petroskoihin, jossa Nieminen alkoi pian sairastella, mahdollisesti lapualaisten pahoinpitelyn jättämien vammojen vuoksi. Hän kuoli leningradilaisessa sairaalassa keuhkotautiin joulukuussa 1933. Hänen leskensä joutui vangituksi Stalinin vainoissa, mutta selvisi hengissä ja palasi Suomeen vuonna 1983. Toimittaja Anna-Lisa Sahlström on kirjoittanut heistä dokumenttiromaanin "Mordet på kören" (2003). Niemisen Neuvostoliitossa syntynyt poika Folke Nieminen oli muun muassa Neuvosto-Karjalan Taiteilijaliiton puheenjohtaja.
Siebel
Siebel, alun perin Flugzeugbau Halle, oli vuonna 1933 perustettu saksalainen, Hallessa sijainnut lentokonetehdas. Siebel valmisti omien lentokonetyyppiensä lisäksi lisenssillä muun muassa Focke-Wulfin, Heinkelin, Dornierin ja Junkersin koneita. Toisen maailmansodan lopulla toimintansa lopettanut tehdas perustettiin sodan jälkeen uudelleen nimellä Siebelwerke/ATG (SIAT) ja liitettiin MBB:hen 1970.
Siebelin lentokoneita olivat mm.
Etelänukonkorento
Etelänukonkorento ("Aeshna mixta") on yksi Euroopan yleisimpiä ukonkorentoja. Suomessa laji on vähälukuinen syksyinen muuttovieras etelästä.
Etelänukonkorento on kooltaan 56-65 mm pitkä. Se on ukonkorennoksi pienikokoinen; kooltaan se on samaa luokkaa kuin karvaukonkorento ja pohjanukonkorento, eli selvästi yleistä siniukonkorentoa pienempi. Muodoltaan se on muita ukonkorentoja lyhytruumiisempi ja töpäkämpi, lennon ollessa usein selvästi ylös alas heittelehtivää.
Lajin otsa on vaaleampi kuin muilla ukonkorennoilla ja sen olkajuovat ovat hyvin lyhyet ja kapeat. Keskiruumiin sivuilla on leveät vaaleat raidat, jotka ovat koiraalla keltaiset ja naaraalla vaaleankellertävät. Koiraan takaruumis on musta selkein sinisin kirjailuin ja takaruumiin etuosan sivut ovat laajalti siniset. Paras ja varmin tuntomerkki on kuitenkin takaruumiin toisen jaokkeen selkeä keltainen, mustareunainen T- tai naulakuvio. Toisen jaokkeen alareuna on sininen. Samankaltainen T-kuvio on vain suurempikokoisella naaraskirjoukonkorennolla, jolla on kuitenkin etelänukonkorentoa leveämmät olkajuovat. Etelänukonkorennon perälisäkkeet ovat pitkät.
Lajin naaras on kuten koiras, mutta väritys on ruskea. Kuviot, jotka koiraalla ovat sinisiä, ovat naaraalla keltaisia. Naaraan yleisväritys on hailakka, takaruumiin etuosan ja keskiruumiin sivujen ollessa hyvin vaaleat.
Etelänukonkorennon elinympäristöjä ovat lähes kaikenlaiset seisovat makeat vedet, joissa runsas kasvillisuus. Suomessa lajia havaitaan useimmiten rannikon tuntumassa, tällöin usein esimerkiksi saarissa, merenlahdilla, rannikon niemillä, kaupunkien puistoissa ja puutarhoissa. Usein havaintopaikka sijaitsee kaukana vedestä.
Lajin päälentokausi on Euroopassa kesäkuusta joulukuuhun. Suomessa lajia tavataan elo-lokakuun aikana, mutta sen päälentokausi täällä on elo-syyskuu.
Etelänukonkorento löydettiin Suomesta ensimmäisen kerran Porvoosta syksyllä 2002. Tämän jälkeen on lajin havaittu olevan melko tavallinen vieras etelärannikolla elo-syyskuussa, ja 2006 havaittiin useita kymmeniä yksilöitä. Lajin esiintyminen meillä lienee toistaiseksi lähinnä Baltian harhailijoiden varassa, sillä lisääntymistä ei ole toistaiseksi todistettu. Etelänukonkorentojen syksyiset vaellukset osuvat yksiin etelänpuoleisten tuulien kanssa. Vuoden 2006 voimakas vaellus selittynee osin Keski-Euroopan ja Baltian hyvin voimakkaalla vaelluksella.
Euroopassa laji on levittäytynyt kovaa vauhtia kohti pohjoista ja on esimerkiksi Britannian eteläosissa syksyisin tavallisin ukonkorentolaji.
Dark Fortress
Dark Fortress on Landshutissa vuonna 1994 perustettu saksalainen black metal -yhtye.
Dark Fortressin perusti kitaristi Asvargr. Vuonna 1996 julkaistiin demo "Rebirth of the Dark Age" ja vuonna 1997 Barad Dûrin kanssa jaettu albumi "Towards Immortalitiy". Ensimmäinen täysimittainen levyjulkaisu oli "Tales from Eternal Dusk", joka julkaistiin Red Stream -yhtiön kautta 2001.
Yhtyeen laulaja Azatoth jätti bändin toukokuussa 2007 henkilökohtaisista syistä. Uusi laulaja löytyi kolmen kuukauden kuluttua. Morean on freelance-säveltäjä ja progressiivisen death/thrash -bändi Noneuclidin kitaristi.
Approksimaatio
Approksimaatio on epätäsmällinen esitys jostain asiasta siten, että se on suurin piirtein oikein. Approksimaatiota käytetään usein helpottamaan esimerkiksi päässälaskutoimitusta pyöristämällä numerot helpommin laskettaviksi, mutta approksimoida voidaan myös esimerkiksi matemaattisia funktioita ja muotoja.
Approksimaatioita saatetaan käyttää, kun tarjolla ei ole kaikkea tarvittavaa tietoa aiheesta. Joskus taas tietoa saattaa olla, mutta sen käyttäminen monimutkaistaa laskuja huomattavasti. Esimerkiksi fysiikassa Maan gravitaatiovuorovaikutusten laskeminen on hankalaa analyyttisesti, jos Maan muodoksi otetaan sen todellinen muoto (geoidi), kun taas approksimoimalla Maa palloksi päästään paljon helpommalla. Lopputulos ei yleensä kärsi approksimaatiosta, jos approksimaatio on tarpeeksi pieni ja sen rajoitukset tiedostetaan. Sen sijaan uuden, ensimmäistä kertaa käytetyn approksimaation puutteet on monesti hyvä testata esimerkiksi simulaatiolla, jotta sen vaikutukset ratkaisuun ja ratkaisun tarkkuuteen käyvät ilmi.
Matemaattinen approksimaatio tehdään käytännössä yleensä kehittämällä jokin monimutkaisempi lauseke esimerkiksi Taylorin sarjaksi ja jättämällä useamman kertaluvun termit pois.