Vuonna 1984
Vuonna 1984 () on englantilaisen George Orwellin vuosina 1945–1949 kirjoittama romaani, joka julkaistiin 1949. Sitä on pidetty Aldous Huxleyn "Uljaan uuden maailman" ohella yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä tulevaisuusfiktioista. Teosta sanotaan myös 1900-luvun kuuluisimmaksi englantilaiseksi romaaniksi. Kirjasta on julkaistu kaksi suomennosta, ensimmäinen vuonna 1950 ja uusi suomennos 1999.
"Vuonna 1984" sijoittuu dystopiaan, Oseania-nimiseen valtioon. Henkilöpalvonnan kohteena oleva diktaattori nimeltä Isoveli valvoo kansalaisten kaikkia liikkeitä. Päähenkilö Winston Smith on virkamies Totuusministeriössä, joka väärentää historiaa vallanpitäjien haluamaksi. Kirjan maailmasta on tullut totalitaristisen yhteiskunnan vertauskuva. Kirjassa kuvataan valtion tapaa valvoa kansalaisia heidän yksityisyydestään välittämättä ja kykyä muokata yleistä mielipidettä vallanpitäjien kulloistenkin etujen mukaan. Kansalaisten valvonta huipentuu uuskieleen, jota käyttäen on jopa mahdotonta ajatella väärin, koska kielestä puuttuvat Puolueelle vahingollisten ajatusten ilmaisuun tarvittavat sanat.
Maailmassa on kolme suurvaltaa, jotka ovat jatkuvassa sodassa toistensa kanssa. Nämä ovat:
Nämä valtiot käyvät keskenään sotaa niistä osista maailmaa, jotka eivät kuulu niistä minkään varsinaiseen alueeseen. Näihin osiin kuuluvat muiden muassa Keski- ja Pohjois-Afrikka, Lähi-itä, Intia ja Indonesia sekä Euraasian ja Itäaasian välinen rajavyöhyke, johon kuuluu muun muassa Mongolia.
Oseania on toisinaan liitossa Itäaasian kanssa ja sodassa Euraasiaa vastaan, toisinaan taas liitossa Euraasian kanssa ja sodassa Itäaasiaa vastaan. Joka kerta kun tilanne tässä suhteessa muuttuu, Totuuden Ministeriö väärentää (itse käyttämänsä termin mukaan ”oientaa”) historialliset dokumentit, muun muassa arkistoidut vanhat sanomalehdet, siten että näyttäisi kuin Oseania olisi aina ollut sodassa sitä valtiota vastaan kuin se kulloinkin on.
Tapahtumapaikkana on Oseanian Ilmakaista 1 -nimisen () maakunnan (entinen Englanti) pääkaupunki Lontoo.
Winston Smith työskentelee Totuusministeriössä. Hän inhoaa Isoveljeä, vaikkei sitä ulospäin näytä, koska se olisi ajatusrikos. Hän on kiinnostunut Emmanuel Goldsteinista, jota pidetään valtion vihollisena, koska uskoo hänen yhdessä työväenluokan kanssa olevan avain vallankumoukseen. Hän on myös kiinnostunut kaikesta vanhasta, jonka johdosta hän käy usein syrjäisessä käytetyn tavaran kaupassa. Smith epäilee työtoverinsa O’Brienin olevan Goldsteinin kannattaja.
Eräänä päivänä Smith saa lapun toiselta työtoveriltaan Julialta, jossa Julia kertoo rakastavansa Smithiä. Ennen tätä Smith piti Juliaa Isoveljen uskollisena tukijana, mutta päätyy tapaamaan tätä salaa, jolloin hän huomaa, että Julia on Isoveljen vastustaja. He tapaavat toisiaan salaa ja päätyvät yhdessä kertomaan O’Brienille olevansa ”valtion vihollisia”, jolloin O'Brien kertoo olevansa Goldsteinin tukija. Smith saa O'Brienin kautta kirjan, jossa kerrotaan valtioiden poliittisesta sekä väestöllisestä rakenteesta.
Pian tämän jälkeen ajatuspoliisi saa Smithin ja Julian kiinni ja he joutuvat Rakkausministeriöön, jossa heitä kidutetaan ja aivopestään. Smithille selviää, että O’Brien on uskollinen valtiolle, sillä tämä toimii Smithin kiduttajana. O’Brien kertoo, että Smithiä kidutetaan niin kauan, että hän rakastaa Isoveljeä, minkä jälkeen hänet tapetaan. Smithiä kidutetaan fyysisesti ja henkisesti, kunnes tämä pyytää kiduttajaa kiduttamaan Juliaa hänen sijaansa. Hänet päästetään pois Rakkausministeriöstä. Viimeisessä luvussa hän tapaa Julian, muttei ole enää kiinnostunut hänestä. Kirjan lopussa hän huomaa rakastavansa Isoveljeä Julian sijaan.
Romaanin dystooppinen yhteiskunta on saanut vaikutteita Stalinin Neuvostoliitosta, mutta se kuvaa mahdollisesti myös aikansa brittiläistä yhteiskuntaa, jossa sota-ajan säännöstely oli edelleen voimassa ja jossa lehdistö yhä ylisti (todellisuudessa kuolevaa) brittiläistä imperiumia. Vuoden 1950 suomennoksesta kustantaja oli poistanut erään erityisen ilmeisen viittauksen Neuvostoliittoon. Viittaus on mukana vuoden 1999 suomennoksessa.
Romaani on ottanut laajasti vaikutteita vuonna 1924 julkaistusta Jevgeni Zamjatinin romaanista "Me".
Romaanin nimi on erään teorian mukaan saatu ottamalla kirjoitushetken vuosiluku ’48 ja kääntämällä sen numerot toisin päin muotoon ’84. Kirjan julkaisemisen aikoihin länsiliittoutuneiden ja Neuvostoliiton välit kiristyivät muun muassa Berliinin saarron vuoksi.
Kirja oli kielletty Neuvostoliitossa ja muissa sosialistisissa valtioissa. Sitä pidetään nykyisin universaalina varoituksena totalitarismista. Teoksen myötä on syntynyt nimitys ”orwellilainen” kuvaamaan totalitaarisia dystopioita ja siitä ovat lähtöisin yleiseen kielenkäyttöön vakiintuneet käsitteet ”isoveli valvoo”, ajatuspoliisi, ajatusrikos, kaksoisajattelu, uuskieli ja ”sota on rauhaa, vapaus on orjuutta, tietämättömyys on voimaa”.
Teos on "The Guardian" -lehden 1000 romaanin listalla, jotka jokaisen pitäisi lukea, sekä sadan parhaan romaanin listalla.
Kirjaan perustui myös Apple Macintosh -tietokoneen mainos, joka julkistettiin 22. tammikuuta 1984. Mainoksen ohjasi elokuvaohjaaja Ridley Scott. Vuonna 2010 DRM:ää vastustava verkkosivusto defectivebydesign.org valitsi uuden tarran suunnittelukilpailussaan työn, jossa kyseistä Applen mainosta parodioidaan Applen käyttämän DRM:n johdosta.
Kansainvälinen televisioformaatti "Big Brother" on saanut nimensä kirjan Isoveljestä.
Kirjan pohjalta on tehty kaksi elokuvasovitusta, joista ensimmäinen, Michael Andersonin ohjaama "1984", sai ensi-iltansa vuonna 1956.
Michael Radfordin ohjaama toinen filmatisointi valmistui vuonna 1984. Sitä pidetään hyvin uskollisena kirjalle. Monet elokuvan kohtauksista jopa kuvattiin juuri niinä päivinä, jotka kirjassa mainittiin. Elokuvan pääosia näyttelivät John Hurt, Richard Burton ja Suzanna Hamilton.
Lisäksi Terry Gilliamin vuonna 1985 ohjaama elokuva "Brazil – tämän hetken tuolla puolen" pohjautuu löyhästi Orwellin teokseen.
Kirjasta on tehty myös teatteriesityksiä, viimeisimpänä Suomessa esitys on nähty Svenska Teaternin lavalla 2015. Esitys sai ensi-iltansa 14. tammikuuta 2015. Esityksen ohjasi Jarno Kuosa (s. 1979).