Ko Chang
Ko Chang tai Koh Chang ( eli "elefanttisaari") on Thaimaan toiseksi suurin saari. Saari on 30 km pitkä ja 14 km leveä, pinta-alaltaan 429 km. Se sijaitsee Siaminlahdella Tratin provinssissa noin kahdeksan kilometrin päässä rannikosta ja 400 km Bangkokista. Ilmasto on trooppinen. Vuoden keskilämpötila on 27 astetta. Virallinen asukasluku on ainoastaan 4 399 henkeä (2000). Muu väestö (ei kirjoilla) on 30 000 henkeä.
Saaren vielä suhteellisen koskematon luonto houkuttelee paikalle satojatuhansia turisteja vuosittain. Paras matkailuajankohta sijoittuu joulukuusta maaliskuulle, jolloin on vähiten sateita ja ilmasto on viileämpi. Varsinainen sesonki on marraskuusta toukokuuhun. Suuri matkailijoiden tulva on aikaansaanut kasvavia ongelmia ympäristölle, eikä infrastruktuuri ole pystynyt vastaamaan haasteisiin.
Ko Chang on pinnanmuodostukseltaan vuoristoinen. Korkein huippu on "Khao Salak Phet" saaren eteläosassa (743m). Saari kuuluu osana yli 50 saaresta koostuvaan "Moo Ko Changin" meriluonnonpuistoalueeseen, joista mainittakoon vielä Ko Mak ja Ko Wai. Ko Chang muodostaa itsessään oman hallinnollisen alueensa "king amphoe" (erotettu Laem Gnopista 1994), joka jakautuu vielä kahteen tamboniin: "Ko Chang" ja "Ko Chang Tai".
Alun perin saarta asuttivat kalastajat. Saari oli pitkään miltei tuntematon ulkomaailmalle tullakseen yleiseen tietoisuuteen 2000-luvun alussa, jolloin sisäpiiritiedon turvin joukko Bangkokin liikemiehiä ja poliitikkoja osti suuria maa-alueita saaren länsipuolelta. Aiemmin maan käyttö hotellitoimintaan oli ollut kiellettyä luonnonpuistolain nojalla. Nyt jo unohdettu tarkoitus oli kehittää saaresta "ekoturismikeskus". Lainmuutoksen myötä maan hinta moninkertaistui muutamassa vuodessa.
Alkuaikojen reppumatkailijat ovat saaneet seuraansa massaturistit ja vaatimattomat bungalowit ovat väistymässä suurten hotelliketjujen tieltä. Hyvin nopeasti Ko Chang on kehittynyt Samuin ja Phuketin veroiseksi matkailukohteeksi. Tätä silmällä pitäen Bangkok Airways rakennutti Tratiin lentokentän, joka aloitti toimintansa vuonna 2003 (lentoaika Bangkokista 50 minuuttia). Varsinkin 2004 tapaninpäivän tsunamikatastrofin jälkeen saari on kokenut todellisen turistiryntäyksen. Saari on myös suosittu viikonloppukohde Bangkokin keskiluokalle.
Saaren sisäosa on vuoristoista sademetsän peittämää kansallispuistoa, jossa on mm. "Than Mayom"in vesiputous.
Länsirannikko on hiekkarantoineen turistien kansoittama. Suurin asutus- ja turistikeskus on "Hat Sai Khao" (White Sand Beach). Täällä järjestetään Ko Pha Nganin kaltaiset "täydenkuun juhlat" (Full Moon Party). Pankki- ja postipalvelut löytyvät myös täältä. Muita rantoja ovat "Hat Khlong Prao" (Coconut Beach), "Hat Kai Bae", "Hat Thanam" (Lonely Beach) ja "Hat Bai Lan". 
Kalastajakylästä matkailunähtävyydeksi kehittynyt "Ban Bang Bao" sijaitsee etelärannikolla. Sieltä on laivayhteys lähisaarille Ko Wai, Ko Mak ja Ko Kut.
Itäpuoli on pääosin kivikkoista ja paikallisten kalastajien asuttamaa, kuten "Ban Salak Phet". Itärannikolle on raivattu koskemattomaan metsään uusi kiistelty betonitie "Chek Bae"sta "Hat Sai Yao"lle (Long Beach). Tietä pitkin pääsee Ko Changin "meritaistelun muistomerkille" (), joka kunnioittaa Thaimaan laivaston voittoa ranskalaisista 17. tammikuuta 1941. Varsinainen taistelukenttä lepää Ao Salak Phetin pohjassa saaren eteläosassa, jonne upposi kolme thaimaalaista sota-alusta (Songkhla, Chonburi ja Thonburi).
Saarelle on kulkuyhteys Tratin rannikolta "Ao Thammachat"ista, "Center Point"ista ja "Laem Gnop"ista autolautoilla. Lauttamatka kestää 30-45 minuuttia. Ko Changin lauttasatama on itäpuolella "Ao Sapparot"issa. Julkinen liikenne saaren eri rannoille hoidetaan lavatakseilla. Oma tai vuokrattu auto tai skootteri on miltei välttämättömyys jos haluaa tutustua saareen tehokkaasti. Saarta kiertää päällystetty, hyvin jyrkkä ja mutkainen tie, joka päättyy etelärannikolle. Suunnitteilla on tehdä reitti kulkemaan koko saaren ympäri kehätienä. Tien valmistuttua on odotettavissa, että itäpuolen turismi lisääntyy merkittävästi.