hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Tsaarin panssarivaunu
Tsaarin panssarivaunu, tunnetaan myös nimillä Netopyr () ja Lebedenko panssarivaunu (), oli hyvin epätavallinen venäläinen panssariajoneuvo, jota kehitettiin vuosina 1914–1915.
Vaunu erosi malliltaan kaikista muista panssarivaunuista siinä, että telaketjujen sijaan se perustui kolmipyörärakenteeseen. Kaksi etupyörää olivat halkaisijaltaan lähes 9 metriä, vaunun takapyörinä oli kolme rinnakkaista 1,5 metristä pyörää. Vaunu oli 17,8 metriä pitkä, sen runko oli 12 metrin levyinen, ja ylempi tykkitorni oli lähes kahdeksan metrin korkeudella, siinä oli myös kaksi rungon sivuilla olevaa konekivääri/tykkiasemaa. Rungon alle suunniteltiin asennettavaksi lisäaseistusta. Vaunussa oli kymmenen hengen miehistö ja sen maksiminopeus oli 17 km/h.
Jättimäisten pinnapyörien oli tarkoitus ylittää suuretkin esteet ja kaivannot, mutta virheellisten painopistelaskelmien vuoksi liian painava takapyörästö upposi helposti pehmeään maahan tai juuttui maaston epätasaisuuksiin, eikä vaunun kahden 240 hevosvoimaisen Maybach-moottorin teho aina riittänyt kiskomaan 60 tonnia painanutta vaunua irti. Tämä rakennevika aiheutti vaunun ensiesittelyn epäonnistumisen elokuussa 1915.
Vaunun kehittely lopetettiin kun vaunu huomattiin paitsi alitehoiseksi, myös hyvin haavoittuvaksi tykistötulelle.
Tsaarin panssarivaunun ainoa valmistettu kappale romutettiin 1923.
Solera
Solera on sarja tynnyreitä tai muita astioita, joita käytetään vanhentamaan nesteitä, kuten sherryä, madeiraa, marsalaa, mavrodafnia (kreikkalainen tummanpunainen väkevöitetty jälkiruokaviini), muscatia, muscadelleä ja balsamiviinietikkaa.
Menetelmässä osa viiniä poistetaan ja pullotetaan vain soleran viimeisestä, vanhimmasta tynnyristä. Tyhjentynyt tynnyri täytetään viimeistä edeltävästä, toiseksi vanhimmasta tynnyristä ja niin edelleen, kunnes ensimmäinen, nuorin tynnyri on täytetty uudella viinillä. Tynnyrit jätetään sitten vanhenemaan, kunnes prosessi toistetaan. Solera voi olla viinitilan suurin pääoma, ja siinä käytetyt tynnyrit siirtyvät yleensä sukupolvelta toiselle.
Yläsävel
Yläsävelillä tarkoitetaan sävelen harmonisessa spektrissä esiintyviä perustaajuutta korkeampia osasäveliä. Yläsävelten muodostama harmoninen sarja koostuu perussävelestä ja sen yläsävelistä. Nuotinnettuna harmonisen sarjan kaikkien sävelten paikat eivät vastaa aivan tarkasti absoluuttista sävelkorkeutta.
Soittimen ääni syntyy, kun sen kieli tai muu ääntä tuottava osa värähtelee. Perussävel on koko kielen mittainen, eli kun aallonpituus on yhtä pitkä kuin kieli, syntyy perussävel. Ensimmäinen yläsävel on oktaavia korkeammalla, kun aallonpituus on puolet kielen pituudesta. Toisen yläsävelen synnyttää aallonpituus, joka on kolmannes kielen pituudesta, kolmas neljäsosan ja niin edelleen. Kokonaisuutena syntyy sävel, joka koostuu eri taajuuksista.
Jokaisella soittimella on aivan oma spektrinsä, joka luo sille omanlaisensa äänen sointivärin. Näin ihmisen korva pystyy tunnistamaan soittimen vain sen perusteella, mitkä yläsävelet soivat vahvimmin ja mitkä heikoimmin. Myös soittaja itse voi vaikuttaa yläsäveliin tietyissä rajoissa ja luoda näin erilaisia sävyjä. Yläsävelten vaikutusta äänen sävyihin on tosin tutkittu vasta vähän.
Elektronisesti on mahdollista saada aikaan siniaallon muotoisia säveliä, joihin ei liity lainkaan yläsäveliä. Kaikki muun muotoiset jaksolliset ääniaallot sitä vastoin voidaan ajatella muodostetuiksi perussävelestä ja siihen liittyvistä yläsävelistä, joiden taajuus on perussävelen taajuuden monikerta. Matemaattisesti tämä seuraa siitä, että jaksolliset funktiot voidaan kehittää Fourier'n sarjoiksi.
Laura Nyro
Laura Nyro (18. lokakuuta 1947 – 8. huhtikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen laulaja ja laulunkirjoittaja. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat mm. "And When I Die", "Stoney End", "Wedding Bell Blues", "Stoned Soul Picnic", "Sweet Blindness", "Save the Country" ja "Eli's Coming".
Nyro kertoi 24-vuotiaana jättävänsä musiikkialan huonon kaupallisen menestyksen vuoksi. Viiden vuoden kuluttua hän kuitenkin palasi julkaisemalla albumin "Smile". Nyro kuoli munasarjasyöpään 49-vuotiaana.
SimCity 4
SimCity 4 on Maxis-yhtiön kehittämä ja Electronic Arts-yhtiön alun perin 2003 julkaisema "SimCity"-kaupunginrakennuspeli. Pelille julkaistiin "Ruuhka-aika"-niminen lisäosa vuonna 2004. SimCity 4 -peliä edeltänyt peli oli SimCity 3000.
Pelissä tarkoituksena on luoda ja hallita virtuaalista kaupunkia. Pelaaja päättää kaupunkinsa budjetista, järjestää kaupunkilaisille tarvittavat palvelut ja kaavoittaa alueita asumisen, kaupan ja teollisuuden tarpeisiin. Kaupungin houkuttelevuus riippuu verotuksen tasosta ja palveluiden määrästä. Sähkö on kaupungin syntymisen perusedellytyksenä, mutta vettä kaupunki ei alkuvaiheessa tarvitse. Kehittyneemmän kaupungin palveluita ovat koulut, terveydenhuoltopalvelut, poliisi ja palokunta. Kaupungin kasvaessa sinne voidaan perustaa palkintorakennuksina esimerkiksi pörssi, yliopisto ja avaruuskeskus. Pelissä voi määrätä itse talojen rakennustyylit. Rakennustyylejä on neljä: Chicago 1890, New York 1940, Houston 1990 ja Nyky-Eurooppa. Pelissä voi myös rakentaa pormestarin talon, mutta se kuuluu palkintorakennuksiin. Palkintorakennus on rakennus jonka saa vasta kun sen jokin ehto on täytetty. Ehtoina voivat olla esimerkiksi tietty asukasluku tai asukkaiden tyytyväisyys pormestariin.
AKT-mittari kertoo asuntojen, kaupallisten palveluiden ja teollisuuden kaavoitustarpeesta.
Uutuutena peliä voi pelata myös The Sims -pelistä tuttujen sim-hahmojen kautta. Uutta on myös yön ja päivän vuorottelu, mutta säätila pelissä ei vaihtele. Aiemmista versioista poiketen pelaaja voi rakentaa samalle alueelle useita kaupunkeja, muodostaa niiden välille liikenneyhteyksiä ja solmia niiden kesken erilaisia sopimuksia. Alueet ovat todellisia kaupunkeja, ja niiden alueelle voi rakentaa parikymmentä erikokoista kaupunkia. Pelissä ajanlasku alkaa 1. tammikuuta 2000.
Pelissä on paljon erilaisia taloja pihavaihtoehtoineen; samannäköisellä talolla voi olla jopa 500 erilaista pihaa.
Yksi simoleon vastaa arvoltaan noin 10 000 dollaria, ja se on otettu käyttöön jotta pelissä esiintyvät rahasummat pysyivät kohtuullisen pieninä ja helposti käsitettävinä.
SimCity 4:n grafiikka on 2.5D-pohjaista. Kaupunkia voi katsella neljästä eri ilmansuunnasta ja näkymää voi zoomata lähemmäksi, jolloin kaupungista pystyy erottamaan yksittäisiä asukkaita liikkumassa kaduilla.
SimCity 4 Lot Editor on ohjelma, jonka avulla voi tehdä omia rakennuksia peliin. Uusia 3D-mallinnuksia ei voi tehdä, mutta sillä voi ottaa tontin rakennuksineen muokattavaksi. Esimerkiksi talojen siirtely tontilla ja tontin yksityiskohtien muokkaaminen on mahdollista. Tämä täysin ilmainen lisäosa ei toimi sellaisenaan, jos varsinaista peliä ei ole asennettu.
"Ruuhka-aika"-lisäosan (engl. "Rush Hour") mukana tulee paljon uusia liikennejärjestelyihin liittyviä ominaisuuksia. Yksi ominaisuus on mahdollisuus asettaa tietulleja kaduille, parkkihalleja ja monorailin mahdollisuus. Ruuhka-ajassa tulee myös vaikeustasot (helppo, normaali ja vaikea)
Fort Yukon
Fort Yukon on kaupunki Alaskassa. Vuoden väestönlaskennan aikaan sen asukasluku oli 595. Näistä 86,05% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja. Fort Yukon sijaitsee 13 kilometriä Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella, paikassa jossa Yukon- ja Porcupinejoet kohtaavat.
Fort Yukonissa on mitattu Alaskan kaikkien aikojen lämpöennätys: + 37 °C 27. kesäkuuta 1915.
Fort Yukon perustettiin kanadalaisena Venäjän alueella sijainneena siirtokuntana vuonna 1847. Se oli Hudson Bay Companyn etuvartioasema vuoteen 1869 kunnes Alaskan Yhdysvalloille myynnin jälkeen sen otti hallintaansa Alaska Commercial Company. Ensimmäinen postikonttori perustettiin 12. heinäkuuta 1898, ensimmäinen postimestari oli nimeltään John Hawksly. Seuraavien vuosikymmenien aikana siirtokunta kärsi useista epidemioista ja vuoden 1949 tulvasta.
1950-luvulla Yhdysvaltojen ilmavoimat perusti tukikohdan ja tutka-aseman Fort Yukoniin. Kaupunkioikeudet se sai 1959. Fairbanksin läheisyyden ja sijainnin napapiirin pohjoispuolella vuoksi kaupungista on tullut myös matkailukohde.
Origin (Evanescencen albumi)
Origin on yhdysvaltalaisen Evanescence-rockyhtyeen ensimmäinen albumi (demoalbumi), joka ilmestyi vuonna 2000 pienen BigWig Enterprises -levymerkin kustantamana. "Originia" painettiin vain muutama tuhat kappaletta ja painos on sittemmin myyty loppuun. Yhtyeen jäsenet ovat kuitenkin antaneet luvan kappaleiden lataamiseen internetistä. "Origin" sisältää kolme samaa kappaletta kuin Evanescencen läpimurtoalbumi "Fallen" (”Whisper”, ”Imaginary” ja ”My Immortal”), mutta kappaleiden versiot ovat erilaisia. Albumin piti alun perin sisältää myös kappaleet ”Demise” ja ”Listen to the Rain”, jonka Amy Lee levytti lukionsa kuoron kanssa, mutta kappaleet jätettiin pois levyn lopullisesta painoksesta.
Bryan Ferry
Bryan Ferry (s. 26. syyskuuta 1945, Washington, Tyne and Wear, Englanti) on brittiläinen laulaja, muusikko ja lauluntekijä, joka tunnetaan Roxy Music -yhtyeen keulahahmona ja myös pitkältä soolouraltaan. Ferry perusti Roxy Musicin vuonna 1971 haettuaan yhtyeeseen jäseniä lehti-ilmoituksella. Ferry oli paitsi yhtyeen keulakuva, myös useimpien sen laulujen kirjoittaja.
Ferry tuli tunnetuksi huolitellusta, klassisesta tyylistään smokkeineen ja sliipattuine kampauksineen. Ferry piti yllä imagoaan julkaisemalla useita cover-levyjä pop-, musikaali- ja rock-standardeista. "These Foolish Things" -albumi (1973) oli alku menestyksekkäälle soolouralle, jota Ferry loi Roxy Musicin pitäessä taukoa ja yhtyeen hajottua 1983. Soololevyilleen Ferry on niin valinnut lainamateriaalia kuin kirjoittanut uusiakin lauluja. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. Dave Stewartin, Robin Trowerin sekä Roxy Musicin ensimmäiseen kokoonpanoon kuuluneen Brian Enon kanssa.
Vuodesta 2001 Ferry on kuulunut yhteen palanneen Roxy Musicin riveihin.
Bryan Ferry on ollut kahdesti aviossa. Ensimmäisen kerran hän avioitui 26.6.1982 malli Margaret "Lucy" Hellmoren (myöh. Birley) kanssa. Avioliitto päättyi eroon maaliskuussa 2003. Tästä liitosta Ferryllä on neljä lasta. Toistamiseen Ferry avioitui Amanda Sheppardin kanssa 4. tammikuuta 2012. He ovat myös jättäneet erohakemuksen.
Morrison Hotel
Morrison Hotel on The Doorsin helmikuussa 1970 julkaisema studioalbumi. Albumin tunnetuin kappale on avausraita ”Roadhouse Blues”.
Levy jakautuu kahteen osaan. A-puoli on nimeltään "Hard Rock Cafe" ja b-puoli albumin mukaisesti "Morrison Hotel"."'A-puoli: "Hard Rock Cafe"
"'B-puoli: "Morrison Hotel"
Cynic
Cynic on vuosina 1987–1994 ja uudelleen vuodesta 2006 eteenpäin toiminut yhdysvaltalainen death metal -yhtye. Cynicin muodostivat Paul Masvidal (kitara ja laulu), Jason Gobel (kitara), Sean Malone (basso) ja Sean Reinert (rummut). Yhtyeen ensimmäistä studioalbumia "Focus" vuodelta 1993 pidetään deathmetal-genren klassikkona. Kyseisellä albumilla Cynic yhdistelee heavy metallia, jazzia, death metal -laulua, puhdasta laulua ja elektronisia efektejä tavalla, joka tuottaa hyvin omaperäisen äänimaailman. Levyllä on kuultavissa vaikutteita myös progressiivisesta rockista, mikä ilmenee moniosaisten kappalerakenteiden ja tahtilajin vaihdosten muodossa.
"Focus"-albumin julkaisun jälkeen Cynic keikkaili USA:ssa ja Euroopassa Cannibal Corpsen ja Pestilencen kanssa. Kiertueen jälkeen Cynic alkoi valmistella toista albumia, mutta yhtyeen jäsenillä oli ylitsepääsemättömiä erimielisyyksiä siitä mihin suuntaan musiikkia ryhdytään kehittämään. Cynic hajosi tämän johdosta, mutta ex-jäsenet ovat edelleen aktiivisia muusikoita. Cynicin johtohahmot Paul Masvidal ja Sean Reinert perustivat Aeon Spoke- nimisen progressiivista rockia soittavan yhtyeen. Basisti Sean Malone opettaa musiikin teoriaa Oregonin yliopistossa.
Yhtye koottiin uudelleen vuonna 2007, ja uusi albumi Traced in Air julkaistiin lokakuun lopussa.EP:t
Petropavlovsk-Kamtšatski
Petropavlovsk-Kamtšatski () on noin 180 000 asukkaan kaupunki Kamtšatkan niemimaalla Venäjän kaukoidässä. Se on Kamtšatkan aluepiirin hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee korkeiden vuorten ja tulivuorten keskellä, idästä niemimaahan työntyvän Avatšanlahden pohjoisrannalla. Kaupungin perusti löytöretkeilijä Vitus Bering, joka löysi Avatšanlahden vuonna 1740.
Kaupungin ilmasto on hieman leudompi kuin Siperiassa, mutta kuitenkin talvisin varsin kylmä. Tammikuun keskilämpötila on noin –8 °C, elokuun runsaat + 12 °C. Seutu on erittäin maanjäristysherkkää.
Petropavlovsk-Kamtšatskiin ei ole tie- tai rautatieyhteyttä Kamtšatkan niemimaan ulkopuolelta. Noin 30 km kaupungin ulkopuolella Jelizovossa on kansainvälinen lentokenttä, josta lennetään muun muassa Vladivostokiin, Habarovskiin ja Moskovaan. Matkustajalaivaliikenne on kuihtunut.
Kaupungin naapurissa lahden toisella puolella Viljutšinskissä on Venäjän Tyynenmerenlaivaston ydinsukellusvenetukikohta.
Alueella sijaitsee muun muassa Suomesta katsottuna kaukaisin Hesburger.
Numeerinen ohjaus
Numeerinen ohjaus (NC, "Numerical Control") tarkoittaa työstö- tai muun koneen ohjaamista yksiselitteisillä symboleilla, jotka koneen ohjauselektroniikka toteuttaa muuntamalla ne tarvittaviksi servo-ohjattujen moottorien liikkeiksi. Numeerista ohjausta käytetään metalliteollisuudessa ohjaamaan sorveja, jyrsimiä, poria ja polttoleikkauskoneita.
Alussa NC:llä ("numerical control") tarkoitettiin työstökonetta, jota ohjatiin reikänauhalla tai reikäkortilla: työstökoneessa oli vain lukija reikänauhalle tai -kortille. Noin vuoden 1974 jälkeen alettiin valmistaa CNC-työstökoneita ("computerized numerical control - tietokoneistettu numeerinen ohjaus"), joiden ohjaukseen kuului pientietokone ja ohjelmamuisti. CNC-termin on nykyisin korvannut NC. . Minitietokone-CNC-työstökoneissa saattoi olla esimerkiksi PDP-8.
Tarve CNC:lle syntyi 1940-luvulla, kun helikopterin roottorin lapojen koneistaminen riittävän tarkasti laskelmien mukaan ei enää onnistunut silloin käytettävissä olleilla laitteilla. Vaikka tarvittava numeerinen ohjauskoodi oli laskettu tietokoneella, se jouduttiin antamaan koneistajalle, joka käänsi syöttöruuvien kampia ohjeen mukaan, mikä oli epätarkkaa ja hidasta. Silloiset automaattiset NC-sarjatuotantokoneet oli suunniteltu ja rakennettu valmistamaan vain yhtä osaa, eivätkä ne soveltuneet kyseiseen tarkoitukseen.
Nykyisenkaltaisen CNC-yläjyrsimen kehittäminen alkoi 1940-luvun lopulla John T. Parsonsin aloitteesta Yhdysvaltain ilmavoimien rahoituksella yhteistyössä MIT Servomechanisms Laboratoryn kanssa. CNC-yläjyrsimen patenttihakemus jätettiin 1952, ja patentti myönnettiin 1958. Laite vastaanotti komennot tietokoneelta reikänauhalla.
Suomen ensimmäinen numeerisesti ohjattu kone, avarruskone, otettiin käyttöön Valmetin lentokonetehtaalla 1962.
NC-koneita ohjataan yleisesti G-koodilla. Komentokielen kehitti Gerber Scientific Instruments valmistamiaan kynäpiirtureita varten 1960-luvulla. Moni kielen komento alkaa G-kirjaimella, mistä seurasi kielen nimi. Kielen käyttö yleistyi ja sitä laajennettiin paremmin jyrsimiin soveltuvaksi lisäämällä hallittavien akselien määrää alkuperäisestä kahdesta (X, Y). Electronic Industries Alliance standardoi G-koodin RS274D:ksi helmikuussa 1980. Harva laitevalmistaja enää noudattaa tarkalleen tätä standardia.
G-koodi on matalan tason komentokieli. Monimutkaisen liikeradan ohjelmointi suoraan G-koodilla on työlästä, ja jos työkalun mallia muutetaan, pitää kirjoittaa G-koodi uudelleen. Kuitenkin pienet työkalun pituusmuutokset voidaan hoitaa mitta- ja teräkorjaimilla. 
G-koodin kirjoittamisen voi antaa CAM-ohjelman tehtäväksi valmistettavan kappaleen CAD-mallin ja käytettävissä olevan työkalun mittojen perusteella.
Täydellinen ohjelma G70- ja G71-työkierroilla ja rouhintatyökalulla ja viimeistely-silitystyökalulla. Teräksisen aihion halkaisija on 40 mm, johon olisi tarkoitus tehdä 20 mm pitkä olake halkaisijaan 20 mm.
Drapetomania
Drapetomania oli psykiatrinen termi, jolla tarkoitettiin mustaihoisten orjien taipumusta karata omistajiltaan. Termin keksi louisianalainen lääkäri Samuel A. Cartwright vuonna 1851. Drapetomania on tärkeä historiallinen esimerkki tieteellisestä rasismista.
Monet orjanomistajat uskoivat parantavansa orjien elämää, eivätkä siten käsittäneet miksi jotkut halusivat karata. Cartwright uskoi, että drapetomania oli hoidettavissa oleva sairaus. Tehokkaiksi parannuskeinoiksi hän ehdotti ruoskimista. Cartwright keksi myös termin "Dysaethesia Aethiopica" kuvaamaan orjien motivaationpuutetta ja ruoskiminen oli parannuskeino tähänkin vaivaan.
Hermès (sukkula)
Hermès [ermes] oli Ranskan avaruusjärjestön 1980-luvulla kehittämä avaruussukkula, josta tuli ESAn ohjelma 1990-luvulla. Hermès-ohjelma alkoi Ranskassa vuonna 1978. Nimettynä sukkulaprojektina se alkoi vasta marraskuussa 1987. Tällöin sen kaavaltiin olevan käytössä vuonna 1995. Ohjelma kuitenkin lopetettiin vuonna 1993 ohjelman kustannusylitysten ja ESAn rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Ohjelma oli syntynyt aikana, jolloin NASA Avaruussukkula oli operatiivisessa käytössä ja Neuvostoliitto rakensi Buran-sukkulaansa. Hermeksen piti lentää länsi-eurooppalaiselle avaruusasemalle (Man-Tended Free Flyer, MTFF), mutta tämäkään hanke ei toteutunut.
Euroopan avaruusjärjestöllä ESAlla on kuitenkin edelleen oma avaruussukkulaohjelmansa, nimeltä "Phoenix". Tavoitteena on saada sukkula käyttöön suunnilleen vuosina 2015–2020. ESA teki toukokuussa 2004 Kiirunassa sukkulan pienoismallilla koelennon, jolla testattiin onnistuneesti automaattista laskeutumista.
ESAn kehitellessä Hermès-sukkulaansa keskittyi Saksa omaan Sänger-avaruussukkulaansa. Myös Englanti suunnitteli HOTOL-sukkulan rakentamista. Molemmat projektit kuitenkin lopetettiin jo kauan ennen prototyypin rakentamista, syynä rahoitusongelmat.
Hermès oli tarkoitus laukaista Ariane 5-kantoraketilla, eikä sukkulassa ollut lainkaan omia voimakkaita rakettimoottoreita.
Hermès-sukkulassa on samoja piirteitä kuin amerikkalaisessa 1950-luvun lopun X-20 Dynasoar-sukkulasuunnitelmassa. Hermèsiin sopi kolme astronauttia ja 3 000 kg rahtia. Sen laukaisumassa oli 21 000 kg.
Hermès-sukkulan kehityksen päätekijät olivat ranskalaiset lentokonetehtaat Aérospatiale ja Dassault.
ESAlla on käynnissä uusien kantorakettien kehitysohjelma (FLTP, Future Launcher Technology Programme). Siihen on vuosien ajan kuulunut esitutkimuksia myös avaruussukkuloista. NASAn Orion-alukseen ESA ei ole ottanut siihen kantaa, vaikka sen alkuvaiheessa oli mukana EADS ja Alenia. Venäjän Kliper-sukkulaa ESA on rahoittanut pienellä summalla 2000-luvulla.
Korona (suurjännitetekniikka)
Koronapurkaus esiintyy usein korkeajännitteisissä siirtojohtimien eristimissä. Purkaus on eräänlainen salama. Tämä salama näkyy ihmisen silmällä, sekä kuulostaa sirinältä tai rätisevältä paukkeelta mikäli purkaus on tarpeeksi vahva. Purkaus johtuu siitä, että korkea jännite ionisoi ilman ja ionisoitu ilma taas johtaa sähköä. Tämän seurauksena esimerkiksi siirtolinjan mastossa tällainen koronapurkaus saattaa esiintyä johtimen ja maadoitetun rungon välillä. Yleensä tämä purkaus kulkee johtimen eristeen päältä runkoon. Ilmiön voi myös tavata korkeajännitteisten muuntajien eristimien ja johdinten yhteydessä.
Koronaa esiintyy yleensä lähinnä 400 kV jännitetasolla. Koronan synnyttämä ääni on voimakkaimmillaan kostealla säällä tai talvella, kun johtimiin muodostuu huurretta.
Korona-ilmiö on ihmiselle vaaraton lukuun ottamatta suoraa kosketusta valokaareen.
Roxy Music
Roxy Music oli Lontoossa 1971 perustettu brittiläinen yhtye. Sen ydinkokoonpanon muodostivat Bryan Ferry (laulu, kosketinsoittimet), Phil Manzanera (kitara), Andy Mackay (saksofoni, oboe) ja Paul Thompson (rummut). Brian Eno soitti yhtyeessä vuosina 1971–1973 ja hänen tilalleen tuli Curved Airista tuttu multi-instrumentalisti Eddie Jobson. MUSA-lehden artikkelissa vuonna 1972 lasketaan leikkiä yhtyeen "opettajavaltaisuudesta": kokoamisen aikaan Bryan Ferry antoi taidetunteja, Manzanera opetti kitaransoittoa, Mackay oli englanninkielen opettaja ja Brian Eno luennoi elektroniikkaa; vain rumpali Paul Thompson oli poikkeus: hän työskenteli koneistajana suurella telakalla. Basisti puolestaan vaihtui joka levyllä. Ferry olisi mielellään vaihtanut rumpalinkin, mutta koska Paul Thompson istui peruskokoonpanoon näin hyvin, hän saikin jäädä ja hänestä tuli yksi aikakauden huomattavimpia rumpaleita.
Yhtyeen näkyvä taiteellisuus lienee tätä intellektuaalista alkuperää; erityisesti ensimmäisten levyjen kansissa esiintyvät maalatut vampit ja yhtyeen jäsenten kuvia ja esiintymisiä varten laadittu kimalteleva, myös voimakkaasti maskeerattu ulkoasu ovat näkyvimpiä merkkejä. Ferry kutsui tätä poptaiteeksi, kun haastattelijat kysyivät tästä erikoisesta piirteestä.
Etenkin ensivuosinaan Roxy Musicissa kiteytyi se mitä joskus kutsutaan taiderockiksi. Bryan Ferryn teatraalinen esiintyminen ja sisäänpäin lämpiävä huumori yhdistettynä kosketinsoittaja Brian Enon orkestroimaan kokeelliseen äänimaailmaan toivat yhtyeelle ystäviä etenkin rock-harrastajien ja -kriitikoiden piiristä. Ferry ja Eno olivat kuitenkin kaksi liian voimakasta dynamoa mahtuakseen samaan yhtyeeseen ja parin vuoden yhteistyön jälkeen miesten polut erosivat, "taiteellisiin erimielisyyksiin" vedoten. Ferryn johdolla Roxy Music murtautui valtavirran suosioon.
Yhtye vetäytyi tauolle tehtyään monta kehuttua albumia. 1970-luvun lopussa uuden tulemisen tehnyt, mm. tanssimusiikista vaikutteita saanut Roxy Music sai nuivan vastaanoton monilta sitä ennen rakastaneilta kriitikoilta mutta myi hyvin, valloittaen kotimaassaan albumilistan ykkössijan kerta toisensa jälkeen. Yhtyeen ainoaksi singlelistan kärkitilan valtaukseksi jäi John Lennon -laina ja -tribuutti "Jealous Guy" (1981).
Vuonna 1982 Roxy Music teki monien mielestä taiteellisen comebackinsa. Tunnelmallinen ja monikerroksinen "Avalon" on yksi neljästä yhtyeen albumista, jotka ylsivät Rolling Stone -lehden 500 parhaan albumin listalle vuonna 1995. "Avalon" jäi kuitenkin Roxy Musicin toistaiseksi viimeiseksi studioalbumiksi ja yhtye lopetti vuonna 1983.
Vuonna 2001 Roxy Music teki paluun, ja yhtye teki keikkoja vuoteen 2011. Roxy Music esiintyi muun muassa 2. heinäkuuta 2005 Live 8 -konsertissa Berliinin lavalla. Suomessa yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Helsingin Kaisaniemessä 17. kesäkuuta 2010.
Huuto vapaudelle
Huuto vapaudelle ("Cry Freedom") on Richard Attenborough'n vuonna 1987 ohjaama elokuva, joka käsittelee kansalaisaktivistin Steve Bikon elämää. Steve Bikon roolia esittää elokuvassa Denzel Washington. Elokuva perustuu Donald Woodsin kirjoittamiin teoksiin.
Elokuva oli ehdolla kolmeen Oscar-palkintoon, joista merkittävin oli Denzel Washingtonin uran ensimmäinen ehdokkuus parhaasta miessivuosasta.
Constantin Guys
Constantin Guys (1802, Vlissingen – 1892, Pariisi) toimi sotakirjeenvaihtajana ja kuvittajana englantilaisille ja ranskalaisille sanomalehdille. Hän oli myös akvarellisti, jota Charles Baudelaire kutsui ”modernin elämän maalariksi”.
Constantin Guys syntyi Vlissingen,(Flessingenissä), Hollannissa 1802 Pohjois-Hollannin kauppalaivaston pääjohtajan poikana. Hän eli pitkän kulkijanelämän ja kuoli yhdeksänkymmenvuotiaana vuonna 1892 valtion hoitolaitoksessa Pariisissa lähes pennittömänä. Guysista on saatavana vain vähän varmaa tietoa. Joissakin kirjoituksissa hänet kuitataan toisarvoisena taiteilijana.
Guys työskenteli sanomalehdelle "Illustrated London News" 1839–1860, lähettäen tarinoita ja piirustuksia Englantiin Espanjasta, Italiasta, Saksasta, Turkista, Egyptistä ja Krimiltä. Guys kuvitti myös "Punch"-lehteä. Hän tallensi muun muassa Kreikan itsenäisyyden muistojuhlallisuudet Ateenassa ja sulttaanin Bairam juhlan Konstantinopolissa. Vuonna 1855 hänet lähetettiin kuvittamaan Krimin sotaa ja hän todisti Inkermanin ja Balaclavan taistelut.
Jälkimaailma tuntee Guys´n enemmänkin hänen maineensa kuin teostensa ansiosta. Guys oli modernisti ennen varsinaista modernismia, koska hänen teoksensa kuvittavat runoilija Charles Baudelairen kaavailemaa moderniteettia. Baudelaire kirjoitti esseensä "Modernin elämän maalari" vuosina 1859–1860, jonka kohdehenkilö ’M.G.” on juuri Constantin Guys.
Baudelaire kirjoitti Guys’ta:
Paitsi Baudelairen modernin elämän kuvittaja, Guys oli useiden modernistien ihailema taiteilija 1900-luvun alkupuolella. H. Ahtela/Einar Reuter kertoo kirjassaan "Kauneutta tavoittamassa" nähneensä Guys’n teoksia ensimmäisen kerran 1907 Meyer-Graffen "Impressionisteja" -taidekirjassa. Hän tutustui alkuperäisiin teoksiin myöhemmin Pariisin "Carnavalet" –museossa. Schjerbeck innostui Guysin maalauksista ja teki mukaelmia niistä ja joskus laveerauksia ”á la Guys”.
Helene Schjerfbeck kiinnostui Guys’ta, kun hänen ystävänsä Einar Reuter suositteli hänelle innokaasti tutustumista Guys’n tuotantoon Ivar Aroseniuksen ohella heti heidän ensimmäisestä tapaamisestaan vuonna 1915 alkaen.
Schjerfbeckin elämäkerran kirjoittaja Riitta Konttinen toteaa hänen kiinnostuneen Guys’stä niin paljon, että maalasi joitakin toisintoja tämän teoksista. Konttisen mukaan Schjerfbeck kiintyi taiteilijaan yhä enemmän, koska tämä oli niin inhimillinen, mutta häntä kiehtoi myös Guys’n kyky muutamalla kynänvedolla loihtia eloon esimerkiksi henkilöidensä ihon pehmeys ja kalpeus.
Guys täytti kaikki modernin elämäntavan tunnukset, joihin kuuluivat flaneeraus, dandyismi, ehostus, hetkellisyys, journalismi ja karakterimaisuus.
Konttisen mukaan Guys alkoi kiinnostaa Schjerfbeckiä varsinkin talvella 1918–1919 yhä enemmän:
Timo Blomqvist
Timo Pauli Blomqvist (s. 23. tammikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja olympiamitalisti. Hän oli olympiahopeaa vuoden 1988 talviolympialaisissa Calgaryssa voittaneen jääkiekkojoukkueen kapteeni. Blomqvist pelasi leijonapaidassa kahdet MM-kisat sekä kahdet olympialaiset. Blomqvistille kertyi yhteensä 80 A-maaottelua.
SM-liigassa Blomqvist pelasi Jokerien, Kiekkoreippaan sekä Kiekko-Espoon väreissä 202 ottelua tehden 42 (24+18) pistettä ja istuen 217 jäähyminuuttia. Ruotsin Elitserienissä Blomqvist edusti MoDoa ja Malmö IF:ää. Sarpsborgissa Norjassa hän pelasi kauden 1993–1994 ja CE Wienissä Itävallassa 1996–1997.
NHL:ään Blomqvistin varasi Washington Capitals vuonna viidennellä kierroksella numerolla 89. Washingtonin lisäksi hän pelasi NHL:ssä New Jersey Devilsissä. NHL:ssä Blomqvist pelasi 243 ottelua tehoin 4+53=57.
Peliuran jälkeen Blomqvist on toiminut valmennustehtävissä muun muassa HIFK:n liigajoukkueessa sekä Jokereiden A-junioreissa. Kaudella 2000–2001 hän oli yhden ottelun ajan HIFK:n päävalmentaja, ottelussa jossa HIFK hävisi Espoossa Bluesille 5–3. Hänet on valittu jääkiekkoleijonaksi #127.
Blomqvist toimii nykyään New Jersey Devilsin kykyjenetsijänä.
Timo Blomqvistin isä Paul pelasi SM-sarjaa Karhu-Kissoissa vuosina 1950–1954. Myös Timon poika Sami on jääkiekkoilija. Sami debytoi SM-liigassa kaudella 2007–2008 ja hänestä tuli kaikkien aikojen toinen kolmannen sukupolven SM-liigapelaaja. Ensimmäinen on Juuso Hietanen. Timo Blomqvist on golfpelaaja Minea Blomqvistin setä.
Oravi
Oravi on kylä Haukiveden ja Joutenveden välissä sijaitsevalla kapealla kannaksella nykyisen Savonlinnan kaupungin, entisen Säämingin kunnan alueella. Asukkaita kylässä on ympärivuotisesti noin sata.
Oravin kylässä toimi 1900 -luvun alkuun asti ruukki ja kylä olikin tuolloin asukkailtaan runsaslukuisempi . Oravi on perinteisesti elänyt vesiliikenteestä. Vuonna 1861 valmistui tukinuittoa varten Oravin avokanava, mutta se kävi pian ahtaaksi nippu-uitolle ja 1960 valmistui läheisyyteen Haponlahden kanava, joka ruopattiin myöhemmin syväväyläksi. Kanavan valmistuminen lyhensi Savonlinnan ja Joensuun välistä vesiyhteyttä 35 kilometrillä. Pitempi reitti kulkee Tappuvirran kautta.
Oravissa on kaksi matkailukohdetta: Linnansaaren kansallispuisto ja melontakeskus. Varsinkin kesäisin Oravissa vierailee mökkiläisiä ympäröiviltä alueilta, sekä turisteja muista Euroopan maista. Kylässä toimii kesäisin 1-2 ravintolaa, ravintola Ruukinranta, sekä satunnaisesti vastarannalla Makasiinirakennuksessa esim. pop-up Thai-ravintola.
Oravin kautta kulkee Savonlinnasta Varkauteen johtava seututie 468.
Ahvensalmelle 9 km
Enonkoskelle 21 km
Savonlinnan lentoasemalle 35 km
Savonlinnan Pääskylahden rautatieasemalle 39 km
Savonlinnaan 42 km
Varkauteen 60 km
David Byrne
David Byrne (s. 14. toukokuuta 1952, Dumbarton, Skotlanti) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja muusikko. Hänet tunnetaan Talking Heads -yhtyeen laulaja-keulahahmona sekä soolouraltaan. Vuonna 2002 hänet nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen Talking Headsin mukana.
David Byrne syntyi Skotlannin Dumbartonissa 14. toukokuuta 1952 mutta kasvoi Pohjois-Amerikassa, lähinnä Kanadan Ontarion provinssin Hamiltonissa ja Yhdysvaltojen Marylandin osavaltion Baltimoressa. Byrne opiskeli Rhode Islandin designopistossa mutta jätti opinnot kesken jo vuoden jälkeen. Taidekoulussa hän tapasi Chris Franzin ja Tina Weymouthin, tulevat yhtyetoverinsa Talking Headsissa. Vuonna 1979 Talking Heads oli noussut new waven eturintamaan, ja yhtyeen lauluntekijä ja laulaja Byrne oli tunnettu ja arvostettu muusikko.
Talking Heads teki viimeisen albuminsa vuonna 1988. Byrne oli siihen mennessä tehnyt jo useita soololevyjä, joista ensimmäisen 1981. Hän on lisäksi säveltänyt elokuvamusiikkia esimerkiksi elokuviin Wall Street – rahan ja vallan katu ja "Viimeinen keisari", kumpikin vuodelta 1987.
Byrne on muusikon uransa lisäksi myös muun muassa taidemaalari, valokuvaaja ja multimediataiteilija. Hän perusti 1990-luvun alussa oman levymerkkinsä Luaka Bop, joka keskittyy afrikkalaisiin esiintyjiin ja maailmanmusiikkiin.
Byrnellä on yksi tytär, Malu Valentine (s. 1990), vuonna 2004 päättyneestä avioliitostaan Adelle Lutzin kanssa.
Tuiran kirkko
Tuiran kirkko on Tuiran seurakunnan kirkko Tuiran kaupunginosassa Oulussa.
Kirkko on alun perin rakennettu rukoushuoneeksi, mihin tarkoitukseen se vihittiin 25. elokuuta 1916. Rakennuksen on suunnitellut Oulun lääninarkkitehti Harald Andersin ja se on tyyliltään kansallisromantiikkaa.
Oulussa toteutettiin seurakuntajako vuonna 1966. Tällöin Tuira erotettiin omaksi seurakunnakseen ja rukoushuone vihittiin kirkoksi. Samalla aloitettiin kirkon laajennustyöt. Arkkitehti Mikko Huhtelan suunnittelema laajennus valmistui vuonna 1967.
Vuosina 1988–1992 kirkko peruskorjattiin ja kirkkosali entisöitiin. Korjaustyön suunnittelivat arkkitehdit Ulla ja Lasse Vahtera. Kaikkien muutosten jälkeen Tuiran kirkkorakennus on aika hauskakin sekoitus uutta ja vanhaa.
Kirkkosaliin mahtuu 240 henkeä.
Tuiran kirkon lasimaalaukset "Kristuksen syntymä" ja "Kristuksen taivaaseenastuminen" ovat taidemaalari Paavo Leinosen käsialaa. Yksinkertaisen eleetön krusifiksi on kuvanveistäjä ja taidemaalari Martti Tarvaisen tekemä.
Dirk Bogarde
Sir Dirk Bogarde (28. maaliskuuta 1921 Lontoo – 8. toukokuuta 1999 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä ja kirjailija. Kasteessa nimen Derek Jules Gaspard Ulric Niven van den Bogaerde saaneesta Bogardesta tuli kolmilapsisen perheen kuuluisin jäsen. Bogarden puoliksi hollantilainen isä työskenteli sanomalehdessä ja äiti näyttelijättärenä.
Bogarde teki näyttämödebyyttinsä vuonna 1939 lontoolaisessa Q Theatressa. Toinen maailmansota vei Bogarden mukaan taisteluihin, joissa hän ansaitsi muutamia mitaleja ja saavutti lopulta majurin arvon. Hän palasi sodan jälkeen näyttelemään. Hänen elokuvadebyyttinsä oli elokuvassa "Dancing with Crime" (1947). Kuuluisaksi Bogarde tuli lopulta komediallisesta elokuvasarjasta, jossa hän esitti tohtori Simon Sparrow’ta (mm. "Doctor in the House", 1954).
1960-luvulla Bogarde siirtyi kaupallisista elokuvista niin kutsuttuihin taide-elokuviin. Vuonna 1961 hänet nähtiin kohuelokuvassa "Victim". Elokuvan aihepiiri vieraannutti Bogarden entisiä ihailijoita näyttelijästä. Näyttelijä teki vielä ennen eläköitymistään runsaasti kehutun roolisuorituksen elokuvassa "Daddy Nostalgie" (1990).
Bogarde sai elinaikanaan Sir-arvonimen (1992) ja muun muassa kaksi BAFTAn parhaan näyttelijän palkintoa.
Malminkartanon rautatieasema
Malminkartanon rautatieasema () on pääkaupunkiseudun lähiliikenneasema Vantaankosken radalla Helsingin Malminkartanossa aivan Helsingin ja Vantaan rajalla. Se sijaitsee Kannelmäen ja Myyrmäen asemien välissä, noin 11 kilometriä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen.
Malminkartanon asema on siitä erikoinen, että junat pysähtyvät kolmisensataa metriä pitkään tunneliin. Asema kuuluu Helsingin kaupungin liikennelaitoksen vastuulle. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
Asematunnelin betoniseinään tehtiin vuonna 1982 Suomen ensimmäinen taiteellinen graffiti. Graffiti syntyi yhteistyössä Helsingin kaupungin liikennelaitoksen ja nuorisoasiainkeskuksen kanssa. Graffititaiteilijoita oli yhteensä 40, ja he maalasivat tunnelin molemmat 400-metriset seinät yhden viikonlopun aikana. Vuonna 2004 graffiti poistettiin, sillä Helsingin kaupungin Stop töhryille -projektin mukaan myös aikoinaan laillisesti tehdyt graffitit on poistettava, koska niiden väitetään lisäävän myös laittomien graffitien määrää. Tilalle maalattiin keltaisia lamppuja sinisellä pohjalla, jotka on myös pyyhitty myöhemmin pois.
Lokakuussa 2017 asema maalattiin jälleen kauttaaltaan 50 eri taiteilijan toimesta. Aseman uusista maalauksista tehtiin aloite nuorten vaikuttamisjärjestelmä Ruutin kautta.
Leslie Howard
Leslie Howard (oik. Leslie Howard Steiner, 3. huhtikuuta 1893 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 1. kesäkuuta 1943 Biskajanlahti) oli brittiläinen näyttelijä. Howardin ehkä tunnetuin roolityö oli elokuvassa "Tuulen viemää" (1939) Ashley Wilkesinä.
Howard työskenteli pankissa, kunnes ensimmäinen maailmansota ja sen aiheuttama šokki johtivat hänet valitsemaan näyttelijän ammatin terapeuttisista syistä. Hänet tunnettiin brittinäyttämöillä ”täydellisenä engelsmannina”: hoikkana, pitkänä ja älykkäänä miehenä, johon naiset rakastuivat helposti. Tämä tulee esiin myös hänen roolissaan Robin Hoodiin verrattavana oikeudenpuolustajana, Sir Percy Blakenynä, elokuvassa "Punainen neilikka" (1934).
Toinen maailmansota koitui näyttelijän kuolemaksi, kun saksalaiset ampuivat alas häntä kuljettaneen lentokoneen Biskajanlahdella.
Kannelmäen rautatieasema
Kannelmäen rautatieasema (, ) on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen asema Vantaankosken radalla, Helsingin Kannelmäessä. Se sijaitsee Pohjois-Haagan ja Malminkartanon asemien välissä, noin kymmenen kilometriä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen. Aseman kunnossapidosta vastaa Helsingin kaupungin liikennelaitos. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
Pohjois-Haagan asemalle ei ole suoraa kevyenliikenteen yhteyttä, vaan asemalta toiselle kulkeva joutuu kiertämään kauempaa ylittääkseen Kehä I:n. Sen sijaan Malminkartanon asemalle on suora yhteys radan vartta pitkin ja Malminkartanonhuippu näkyy myös hyvin Kannelmäen asemalla.
Kannelmäen asema on aiemmin saanut kielteistä mainetta siellä tapahtuneista tappeluista, jotka kannelmäkeläisten tietolähteiden mukaan ovat olleet vähenemään päin.
Pohjois-Haagan rautatieasema
Pohjois-Haagan rautatieasema (, ) on pääkaupunkiseudun lähiliikenteen asema Vantaankosken radalla Helsingissä. Se sijaitsee nimestään huolimatta Lassilan osa-alueella, joka on Huopalahden ja Kannelmäen asemien välissä, noin 8 km Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen. Se on siis ensimmäinen asema sen jälkeen, kun Vantaankosken rata ja Rantarata eroavat toisistaan. Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
1960-luvun metrosuunnitelmissa kaavailtiin metrolinjaa nykyisen ratalinjan itäpuolelle keskelle Pohjois-Haagaa. Kun rautatie valmistui Pohjois-Haagan ja Lassilan välille, alue oli vielä syrjäseutua. Rautatieaseman ympäristöön kaavoitettiin kuitenkin asunto- ja toimistorakentamista. Liikenteen alkaessa kesäkuussa 1975 asema toimi väliaikaisissa tiloissa, kunnes Helsingin kaupungin rahoittama ja omistama asemarakennus valmistui saman vuoden lokakuussa. Rakennuksen asiakaspalvelutilat sijoitettiin katutasoon, josta noustaan portaita laitureille. Lipunmyynti Pohjois-Haagan asemalla lopetettiin monien muiden lähiliikenneasemien tavoin vuonna 2004.
Aseman lähettyviltä, sillalla olevan radan alapuolelta, lähtee kevyenliikenteen reitti, jota seuraamalla pääsee radan vartta kulkien keskustaan asti. Sen sijaan toiseen suuntaan, Kannelmäkeen, ei radan vartta voi kulkea, sillä Pohjois-Haagan jälkeen rata jatkaa kapealla sillalla. Toisinaan jalankulkijat käyttävät siltaa päästäkseen Kehä I:n toiselle puolelle. Tämä on aiheuttanut vaaratilanteita.
Asema kuuluu Helsingin kaupungin liikennelaitoksen vastuulle.
Cuchulainn
Cuchulainn (myös Cú Chulainn, Cuchulinn tai Cúchulainn, irlanniksi "Culannin koira") on Irlannin kelttiläisen mytologian tunnetuin sankari ja Ulaid-taruston keskushahmo. Hän on Lughin ja Deichtinen poika ja kuuluu Conchobarin sukuun. Hänen alkuperäinen nimensä oli Sétanta.
Cuchulainn osoitti jo varhain merkkejä poikkeuksellisista kyvyistä ja eli lyhyen, mutta kiihkeän elämän. Cuchulainnin ainutlaatuisuutta korostavat ulkoiset piirteet; hänellä on kummassakin kädessään seitsemän sormea, kummassakin jalassaan seitsemän varvasta ja kummassakin silmässään seitsemän silmäterää. Cuchulainnin seikkailut ovat mielikuvituksellisia ja värikkäitä, ja hahmona häntä voidaan verrata kreikkalaisen mytologian Herakleeseen.
Cuchulainn eroaa kuitenkin kreikkalaisista sankareista raivokkuudellaan ja sotaisuudellaan, muistuttaen siten useita skandinaavisen mytologian sankareita ja berserkkisotureita. Taistelussa hän kykenee kiihdyttämään itsensä raivotilaan, jossa hän muuttuu hirviömäiseksi olennoksi. Hän onkin lähes voittamaton.
Cuchulainnin viholliset voittivat hänet oveluudella. Cuchulainnille oli asetettu kaksi kieltoa ("geasa"): olla kieltäytymättä tarjotusta ateriasta ja olla syömättä koiran lihaa. Cuchulainnin viholliset tarjosivat hänelle koirasta valmistetun aterian, jolloin hänen oli pakko rikkoa toinen kielloista. Näin hän heikkeni ja hänen vihollisensa pystyvät lopulta tappamaan hänet.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1972
Jääkiekko oli ohjelmassa 1972 talviolympialaisissa Sapporossa. Turnaukseen oli kutsuttu 12 joukkuetta, kaikki 6 MM-kisojen A-sarjassa pelaavat joukkueet, 5 B-sarjan parasta joukkuetta ja isäntämaa Japani. DDR kuitenkin luopui paikastaan, joten turnaukseen osallistui lopulta 11 joukkuetta. Turnauksessa järjestettiin ensin Innsbruckissa ja Grenoblessa yksiosainen karsinta, jossa määritettiin A-ryhmään (sijat 1–6) ja B-ryhmään (sijat 7–11) kuuluvat joukkueet. Karsintaottelun hävinnyt joukkue joutui B-ryhmään ja voittaja pääsi A-ryhmään. Ottelut pelattiin 3.–12. helmikuuta 1972.
Koska osallistujia oli pariton määrä, edellisten olympialaisten voittaja ja hallitseva maailmanmestari Neuvostoliitto päätettiin päästää A-sarjaan ilman karsintaottelua. Muut karsintaparit määräytyivät edellisvuoden MM-kilpailujen sijoitusten perusteella. Neuvostoliitto voitti turnauksen ja otti neljännen olympiakullan. Kisojen suurin yllätys oli MM-kisojen B-sarjassa pelanneen Yhdysvaltojen hopeatila.
Neuvostoliitto pääsi A-ryhmään ilman karsintaottelua.
Puusepänteollisuus
Puusepänteollisuus jalostaa saha- ja levyteollisuuden tuotteita, ja sen keskeisimpiä teollisuuden aloja ovat rakennuspuusepänteollisuus ja huonekaluteollisuus. Toimiala käsittää huonekalujen, keittiökalusteiden ja tilauskalusteiden valmistuksen sekä puulattia-, ovi- ja ikkunateollisuuden. Ala on merkittävä työllistäjä Suomessa.
Puusepänteollisuus eroaa sekä perinteisestä puusepän ammatista että puuseppäartenomin tai -artesaanin työstä. Siinä missä perinteinen puuseppä, artenomi ja artesaani ovat tyypillisesti käsityöläisiä, teollisuuspuuseppä on nimensä mukaisesti teollinen ammatti, ja työ saattaa olla liukuhihnamaista rakennusteollisuuden alihankintaa. Lisäksi työskentelyssä hyödynnetään automaatiota ja tietotekniikkaa.
Alalla toimii tuottajaliittona Puuteollisuusyrittäjät ry, jonka jäseninä on noin 450 yritystä. Se valitsee vuosittain "Vuoden Puuteollisuusyritys"-palkinnon, jonka 2018 sai Hollolan Viilu ja Laminaatti.
Skyforger
Skyforger on latvialainen folk metal -yhtye. Se sai alkunsa Grindmaster Death -nimisestä yhtyeestä, joka soitti death metalia ja oli jo julkaissut kolme underground-piireissä menestynyttä levytystä vuosina 1992-94. Jo tuolloin yhtyeen folk-vaikutteiset sovitukset erottivat sen muista saman tyylisyynnan edustajista. Vuoteen 1997 mennessä jäsenten kiinnostus Latvian pakanoiden historiasta oli kasvanut yhä enemmän ja enemmän ja lopulta yhtye julkaisi ensimmäisen demonsa "Semigall's Warchant" uudella nimellä Skyforger vuonna 1997. Nimen ja levyn lyriikoiden vaikutteina olivat latvialaisten pakanaheimojen taistelut ristiretkeläisiä vastaan. Myös musiikin tyylisuunta oli vaihtunut death metalista black metalliksi kansanmusiikkivaikuttein. Demon menestys palkitsi yhtyeen levytyssopimuksella. Skyforgerin sanoitukset pohjautuvat pääosin Latvian historiaan ja paikallisiin legendoihin. Musiikissa viljellyt folk-vaikutteet tekivät yhtyeen tunnetuksi myös black metal-piirien ulkopuolella: Pelkästään kansanmusiikkia sisältävä akustinen levytys "Zobena Dziesma/Sword Song" julkaistiin Latvian kansallishistoriallisen seuran rahoittamana. Yhtyeen nykyinen kokoonpano on: Peter (laulu, kitara, huilu, perinnesoittimet), Motors (kitara), Edgars Zirgs (basso, folk instrumentit), Kaspars (folk instrumentit) ja Edgars Mazais (rummut).
Ons Heemecht
Ons Heemecht (tai aiemmin "Ons Hémécht") on Luxemburgin kansallislaulu. Sen luxemburginkielinen nimi on suomeksi ”Kotimaamme”. Laulun on säveltänyt Jean Antoine Zinnen vuonna 1864 Michel Lentzin vuonna 1859 kirjoittamiin sanoihin. Laulusta tuli kansallislaulu vuonna 1895.
Virallinen kansallishymni koostuu säkeistöistä 1 ja 4.
Suorasanainen käännös suomeksi:
Myyrmäen rautatieasema
Myyrmäen rautatieasema () on pääkaupunkiseudun lähiliikenne- ja linja-autoasema Myyrmäessä Vantaankosken radalla Vantaalla. Se sijaitsee Malminkartanon ja Louhelan asemien välissä, noin 12 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemasta pohjoiseen. Se on ensimmäinen Vantaan puolella oleva rautatieasema Vantaankosken radalla Helsingistä päin tultaessa. Lipunmyynti asemalla on lopetettu 2000-luvulla.
Lentoasemalle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2. Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin syksyllä 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi. Asemalla on sivulaiturit.
Heti aseman länsipuolella on kauppakeskus Myyrmanni ja Myyrmäkitalo (muun muassa Myyrmäen kirjasto, elokuvateatteri Kino Myyri ja Vantaan taidemuseo Artsi). Aseman itäpuolella sijaitsevat puolestaan Myyrinpuhos, Myyrmäen bussiasema sekä Myyrmäen sosiaali- ja terveysasema.
Myyrmäen rautatieaseman suunnitteli Arkkitehtitoimisto Lehtovuori, Tegelman ja Väänänen. Rakennus valmistui vuonna 1975.
Aseman tilat pääsivät vuosien varrella heikkoon kuntoon, mutta Kehäradan valmistumista ennen radan vanhan osan asemat perusparannettiin. Aseman peruskorjaus alkoi vesieristysten korjauksella vuoden 2013 aikana. Seuraavaksi remonttiin menivät laiturialueet sekä bussiterminaali. Laiturialueiden päällyste uusittiin ja opastusta parannettiin. Bussiterminaaliin rakennettiin uusia linja-autopysäkkejä Jönsaksentien varteen sekä siirrettiin taksitolppa pois bussiterminaalin alueelta.
Neljä Kilterin koulun oppilasta maalasi kokeneen graffitimaalarin ohjauksessa huhtikuussa 2013 graffitteja Myyrmäen asemahalliin. Työt pysyivät esillä remontin käynnistymiseen saakka. Myyrmäen asemahallin remontti alkoi kesäkuussa 2014 ja koko sen ajan asemahalli oli poissa käytöstä. Asemahallin remontin oli tarkoitus olla valmis vuoden 2014 marraskuussa. Työt kuitenkin viivästyivät ja asemahalli päästiin avaamaan vasta vuoden 2015 puolella. Maaliskuussa 2015 päättyneen remontin yhteydessä asemalle asennettiin liukuportaat, uudet hissit sekä lisättiin kameravalvontaa. Vanhassa lipunmyyntihallissa avattiin grilli-kahvila Mike’s Diner. Aseman avajaisissa paljastettiin aseman sisätiloihin toteutettu, tuolloin Suomen suurin pysyvään julkisen tilan katutaideteos. "MCD x 01600" -nimisen teoksen maalasi viiden viikon aikana kymmenen Multicoloured Dreams -ryhmän taiteilijaa. Loppukeväästä 2015 aseman seinämaalauksia täydennettiin asemarakennuksen kolme seinää kattavalla ulkoteoksella, jonka maalasi chileläinen Un Kolor Distinto -katutaidekaksikko.
Myyrmäen asemalta löytyy nykyisin myös julkinen piano.
Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmä
Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattinen ryhmä (S&D) on Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattinen ryhmittymä, johon kuuluvat Euroopan sosialidemokraattiseen puolueeseen kuuluvat puolueet. Ryhmä on ainoa, jossa on jäseniä jokaisesta 28:sta EU:n jäsenmaasta. Kaudella 2014–2019 ryhmä on europarlamentin toiseksi suurin 191 edustajallaan. Suomesta ryhmään kuuluvat SDP:n europarlamentaarikot Liisa Jaakonsaari ja Miapetra Kumpula-Natri.
Euroopan parlamentin kaudella 2014–2019 ryhmän puheenjohtaja toimii italialainen Gianni Pittella. Varapuheenjohtajina toimivat:
Aljaksandr Hleb
Aljaksandr Paulavitš Hleb (, , s. 1. toukokuuta 1981 Minsk) on valkovenäläinen jalkapalloilija, joka pelaa Valko-Venäjän liigassa pelaavassa BATE:ssa. Hleb on keskikenttämies ja pelaa myös säännöllisesti maansa edustusjoukkueessa.
Hleb aloitti ammattilaisuransa kaudella 1999–2000 Valko-Venäjän liigan BATE:ssa, josta hän siirtyi Saksan Bundesliigan VfB Stuttgartiin noin 150 000 Yhdysvaltain dollarin siirtosummalla vuonna 2000. Hleb nousi nopeasti yhdeksi VfB:n kantavista pelaajista.
Kesäkuun 28. 2005 Hleb siirtyi Valioliigan Arsenaliin. Pelaajan sopimus englantilaisseuran kanssa oli nelivuotinen. Hleb tunnetaan erikoistilanneosaajana ja hänestä kaavailtiin kulma- ja vapaapotkujen vakioantajaa. Hleb teki ensimmäisen maalinsa ”Gunnersille” jo kahden minuutin kuluttua tulostaan kentälle toisen puoliajan alussa ennen kauden alkua käydyssä harjoitusottelussa.
Hleb pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa Arsenalissa 21. elokuuta 2005 Stamford Bridgellä Chelsean vieraana. Hänen esitystään ylistettiin, mutta hieman tämän jälkeen hän loukkasi polvensa edustaessaan Valko-Venäjää maaottelussa. Hleb palasi sairauslomalta 7. joulukuuta Mestarien liigan otteluun Ajaxia vastaan. Kaudella 2005–2006 hänen onnistui vakiinnuttaa paikkansa Arsenalin aloituskokoonpanossa.
Kesällä 2008 Hleb siirtyi 15 miljoonan euron siirtosummalla Espanjan pääsarjassa pelaavaan FC Barcelonaan. Kesällä 2009 hän siirtyi lainasopimuksella Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfB Stuttgartiin, jossa hän oli pelannut aikaisemminkin vuosina 2000–2005. Elokuussa 2010 hän siirtyi lainalle Valioliiga-seura Birmingham Cityyn. Elokuussa 2011 hän siirtyi loppuvuoden ajaksi lainalle Saksan Bundesliigassa pelaavaan VfL Wolfsburgiin.
Helmikuussa 2012 Hleb siirtyi Venäjän valioliigassa pelaavaan Krylja Sovetoviin. Saman vuoden heinäkuussa hän siirtyi Valko-Venäjän liigan BATE:en, jossa oli pelannut aikaisemminkin vuosina 1999–2000.
Hlebin veli Vjatšaslau Hleb on myös jalkapalloilija. Hän pelaa seuratasolla Kreikan Kallonissa sekä edustaa Valko-Venäjän maajoukkuetta.