Voynichin käsikirjoitus
Voynichin käsikirjoitus on salaperäinen kuvitettu kirja, jonka sisältöä ei ymmärretä. Tuntematon kirjoittaja on käyttänyt sen tekemiseen tunnistamatonta kirjoitusta ja käsittämätöntä kieltä.
Koko muistiin merkityn historiansa ajan Voynichin käsikirjoitus on ollut sekä ammattimaisten että harrastelijapohjaisten salakirjoituksen ratkojien tiiviin tutkimuksen kohde. Näihin yrittäjiin kuuluu esimerkiksi muutamia amerikkalaisia ja brittiläisiä toisen maailmansodan tehtävissä kunnostautuneita huipputason koodinmurtajia, mutta hekään eivät ole onnistuneet tulkitsemaan siitä sanaakaan. Onkin epäilty, että teksti on mahdollisesti huijaus: mielivaltaisia merkkejä, jotka eivät tarkoita mitään.
Kirja sai nimensä puolalais-amerikkalaisen Wilfrid M. Voynichin mukaan, joka sai sen haltuunsa vuonna 1912. Alkuperäisteosta säilytetään Yalen yliopiston kirjastossa. Ensimmäinen näköispainos kirjasta julkaistiin 2005. Espanjalainen kustantamo Siloe sai vuonna 2016 Yalen yliopistolta luvan julkaista kirjasta uuden näköispainoksen, jonka sivut käsitellään niin, että kirja vaikuttaa vanhalta. Kustantamo aikoo julkaista 898 kappaletta näköispainoksia, jotka se myy 7 000–8 000 eurolla.
Arizonan yliopiston tutkijat kertoivat vuonna 2011 ajoittaneensa käsikirjoitukseen käytetyn pergamentin radiohiilimenetelmällä vuosiin 1404–1438. Ajoitus perustui neljään näytteeseen satunnaisesti valituilta sivuilta. Aiempi musteanalyysi Chicagossa oli osoittanut, että dokumentti on kirjoitettu musteella pergamentin ollessa vielä melko tuoretta. Greg Hodginsin mukaan uudet tutkimustulokset sulkevat pois joitakin aikaisempia käsikirjoituksen kirjoittajasta esitettyjä teorioita.
Nykyisten arvioiden mukaan kirjassa on alun perin ollut 272 sivua. Jäljellä on 240 pergamenttisivua. Teoksen sivunumerointi on ilmeisesti peräisin myöhemmältä ajalta kuin itse teksti. Puutteet sivunumeroinnissa osoittavat, että kirjasta puuttui sivuja jo kun Voynich sai sen. Tekstiin ja kuvien ääriviivoihin on käytetty sulkakynää ja kuviin jokseenkin huolimattomasti värillistä maalia. Väritys saattaa olla myöhemmältä ajalta.
Käsikirjoituksen kuvat valaisevat vain vähän sen sisältöä. Kuvat kuitenkin viittaavat siihen, että kirja koostuisi kuudesta tyyliltään ja aiheeltaan erilaisesta luvusta. Melkein joka sivulla on ainakin yksi kuva, mutta viimeinen luku sisältää vain kirjoitusta. Seuraavassa lukujen nimet ja lyhyt kuvaus:
Kirjoitus etenee vasemmalta oikealle. Tekstin oikea reuna ei ole aivan tasainen. Pidemmät kappaleet jakautuvat osiin, ja niiden vieressä vasemmassa reunassa on välillä eräänlainen luettelomerkki. Selvää pilkutusta ei tekstissä näy. "Ductus" eli kirjainten tekemisessä käytetty nopeus, huolellisuus ja kallistuneisuus etenee tasaisesti, ikään kuin kirjoittaja olisi ymmärtänyt kirjoittamansa.
Pääosan tekstin kirjainmerkeistä voi kirjoittaa ja on kirjoitettu muutamalla yksinkertaisella kynänvedolla, ja ne on yhdistetty toisiinsa ohuilla viivoilla käsialakirjoituksen tavoin. Eri kirjainten määrää on vaikea tarkasti määritellä, mutta niitä on arveltu olevan 20–30. Lisäksi tekstissä erottuu jonkin verran kirjainmerkkejä, joita on käytetty vain kerran tai kaksi. Pidemmät välit jakavat kirjoituksen 35 000 eripituiseen "sanaan". Nämä sanat näyttävät noudattavan jonkinlaisia foneettisia tai ortografisia lakeja. Esimerkiksi jotkut tietyt merkit eivät voi olla peräkkäin, ja vain tiettyjä merkkejä voi olla kaksi peräkkäin.
Tekstistä tehty tilastoanalyysi osoittaa tekstin sisältävän luonnollisille kielille ominaisia rakenteita. Esimerkiksi sanojen esiintymistiheys noudattaa Zipfin lakia. Joitakin sanoja esiintyy läpi koko käsikirjoituksen, kun taas toisia vain tietyissä luvuissa tai muutamalla sivulla. Kasvitieteellisessä luvussa jokainen sivu alkaa sanalla, joka esiintyy vain sillä sivulla. Nämä sanat voisivat olla esimerkiksi kasvien nimiä.
Voynichin käsikirjoituksen "kieli" poikkeaa toisaalta monessa suhteessa eurooppalaisista kielistä. Sanat ovat käsikirjoituksessa varsin keskipituisia: esimerkiksi yli kymmenkirjaimisia sanoja ei ole juuri ollenkaan, mutta myös yhden tai kahden kirjaimen sanat ovat harvinaisia. Kirjainten jakaantuminen sanojen eri kohtiin on myös aika erikoinen: joitakin merkkejä esiintyy vain sanan alussa, joitakin vain lopussa ja joitakin aina sanan keskellä. Senkaltaista järjestystä esiintyy arabialaisessa, mutta ei latinalaisessa, kreikkalaisessa eikä kyrillisessä aakkostossa.
Kirjoitus tuntuu sisältävän tavallisia eurooppalaisia kieliä enemmän toistoa. Tekstissä voi joskus esiintyä sama yleinen sana kolme kertaa samalla rivillä. Myös sanoja, jotka eroavat vain yhden kirjaimen suhteen, toistuu poikkeuksellisen usein.
Käsikirjoituksessa on muutamia sanoja, jotka on kirjoitettu latinalaisilla kirjaimilla. Viimeisellä sivulla on neljä riviä kirjoitusta latinalaisilla kirjaimilla. Kirjaimet muistuttavat hyvin paljon 1400-luvun latinalaista kirjoitusta, mutta sanat eivät ole mitään tunnettua kieltä. Joissakin "astronomialuvun" kuvissa esiintyy kymmenen kuukauden nimet maaliskuusta joulukuuhun kirjoitettuna latinalaisilla kirjaimilla keskiaikaisilla kielillä ranskaksi tai Pyreneiden niemimaalla puhutulla kielellä. On epävarmaa, ovatko sanat kuuluneet alkuperäiseen tekstiin vai onko joku lisännyt ne jälkikäteen.
Voynichin käsikirjoituksen historia tunnetaan huonosti, varsinkin sen varhaisimmat vaiheet. Kirjoituksen kirjaimisto ei muistuta ainoatakaan tunnettua kirjoitusta, ja tekstin sisältö on edelleen täysin tuntematonta. Käsikirjoituksen suhteen ei ole toistaiseksi tehtävissä muuta kuin tutkia kirjan ikää ja alkuperää. Erityisesti kuvissa näkyvien ihmisten hiukset ja vaatetus sekä linnojen ja rakennusten tyyli voivat kertoa alkuperästä. Ne muistuttavat tyyliltään eurooppalaista ja ovat usein tunnistettavissa vuosina 1450–1520 tehdyistä kirjoista. Sen perusteella voidaan tiedossa olevat asiat arvioida yhdessä muiden seikkojen kanssa.
Kirjoituksen ensimmäinen varmistettu omistaja oli 1600-luvulla elänyt prahalainen alkemisti Georg Baresch. Bareschin tiedetään olleen yhtä ällistynyt kuin nykyiset tieteilijät tästä kummajaisesta, joka vei hänen "kirjastossaan tilaa turhan päiten" useita vuosia. Kuultuaan, että Collegio Romanon jesuiittatutkija Athanasius Kircher oli julkaissut koptin kielen sanakirjan ja "avannut" (väärin) hieroglyfejä, Baresch lähetti Kircherille näytekopion kirjoituksesta ja pyysi tekstin tutkimista. Bareschin vuonna 1639 Kircherille lähettämä kirje on ensimmäinen maininta käsikirjoituksesta.
Ei tiedetä vastasiko Kircher kirjeeseen. Hän kuitenkin kiinnostui kirjasta niin paljon, että halusi sen, mutta Baresch ei suostunut luopumaan siitä. Barechin kuoltua käsikirjoitus päätyi hänen toverilleen Jan Marek Marcille, joka oli Prahan Kaarlen yliopiston rehtori. Hän toimitti käsikirjoituksen heti Kircherille, joka oli hänen pitkäaikainen ystävänsä ja kirjeenvaihtoystävänsä. Mukana tullut Marcin kirje (1666) on edelleen liitettynä käsikirjoitukseen.
Kirjan kohtaloista seuraavina 200 vuotena ei ole tietoa, mutta Kircherin kirjeenvaihdosta päätellen se oli Collegio Romanon kirjastossa. Todennäköisesti se jäi sinne silloinkin, kun kuningas Viktor Emanuel II:n joukot valtasivat Rooman 1870 ja yhdistivät italialaiset pikkuvaltiot. Uusi Italian hallitus päätti takavarikoida kirkon omaisuutta, myös yliopiston kirjaston. Xavier Ceccaldin kyselyn mukaan monet niistä, joilla oli mahdollisuus, ottivat mukaansa yliopiston kirjaston kirjoja, etteivät kirjat joutuisi valtiolle. Kircherin kirjeenvaihto oli näiden kirjojen joukossa, samoin Voynichin käsikirjoitus. Molemmat päätyivät kirjastonhoitaja Petrus Beckxille.
Beckxin "henkilökohtainen" kirjasto siirrettiin Rooman lähelle Frascatiin isoon Villa Mondragoneen palatsiin, jonka jesuiittajärjestö oli ostanut vuonna 1866. Siellä sijaitsi jesuiittojen Collegio Ghisleri.
Collegio Romano lienee ollut vuonna 1912 rahapulassa, koska joutui myymään omaisuuttaan. Wilfrid Voynich hankki "poistomyynnistä" noin 30 käsikirjoitusta. Niiden joukossa oli käsikirjoitus, joka nykyään kantaa hänen mukaansa nimeä "Voynichin käsikirjoitus". Voynichin kuoltua 1930 käsikirjoitus siirtyi hänen leskelleen Ethel Lilian Voynichille. Ethel Lilian Voynich kuoli 1960 ja jätti käsikirjoituksen hyvälle ystävälleen Anne Nillille. Nill myi 1961 kirjan antiikkikirjakauppias Hans P. Krausille. Kraus ei löytänyt kirjalle ostajaa, joten hän lahjoitti käsikirjoituksen Yalen yliopistolle 1969.
Voynichin käsikirjoituksen kirjoittajasta ei ole varmaa tietoa, mutta siitä on useita teorioita.
Marcin ystävän Raphael Mnishovskyn mukaan Marcin Kircherille vuonna 1665 lähettämässä saatekirjeessä sanotaan, että kirjan oli aikoinaan ostanut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Rudolf II 600 dukaatin hintaan. Kirjeen mukaan Rudolf (tai ehkä Raphael Mnishovsky) uskoi, että kirjan kirjoittaja oli fransiskaanimunkki Roger Bacon.
Vaikka Marci ei itse ottanut kantaa väitteeseen, Voynich piti sitä hyvänä vaihtoehtona ja arveli, että Bacon oli todennäköisin kirjoittaja. Hänen kantansa vaikutti vahvasti kaikkeen käsikirjoituksen tutkimukseen ensimmäiset 80 vuotta. Baconin muihin teoksiin perehtyneet Voynichin käsikirjoitusta tutkivat tieteilijät eivät pitäneet mahdollisena, että Bacon olisi kirjoittanut käsikirjoituksen. Raphael Mnishovsky kuoli 1644, ja kirjan täytyy olla kirjoitettu ennen Rudolf II:n vallasta luopumista 1611, siis ainakin 55 vuotta ennen Marcin kirjettä.
Oletus, että Roger Bacon olisi kirjoittanut kirjan, sai Voynichin pohtimaan, olisiko käsikirjoituksen Rudolfille myynyt henkilö Englannin kuningatar Elisabet I:n hovissa toiminut astrologi ja matemaatikko John Dee. Deen tiedetään omistaneen laajan kokoelman Baconin käsikirjoituksia, joten yksi niistä on voinut olla Voynichin käsikirjoitus. Dee ja hänen selvänäkijänsä Edward Kelley asuivat joitakin vuosia Böömissä ja yrittivät myydä palveluksiaan keisarille. Dee piti tarkkaa päiväkirjaa, mutta niissä ei ole mainintaa kaupasta, joten se näyttää epätodennäköiseltä. Jos siis Bacon ei kirjoittanut käsikirjoitusta, yhteyttä Deehen ei silloin ole. Toisaalta Dee on voinut itse kirjoittaa käsikirjoituksen ja väittää, että se on ollut alkujaan Baconin tekemä, ajatellen voivansa myydä sen aikanaan.
Edward Kelley oli Deen mukana Prahassa. Hän oli alkemisti ja väitti osaavansa muuttaa kuparia kullaksi salaisella tomulla, jota hän oli kaivanut piispan haudasta Walesista. Deen selvänäkijänä hän väitti voivansa puhua kristallipallon avulla enkeleiden kanssa. Hän sanoi käyneensä niiden kanssa pitkiä keskusteluja, minkä Dee velvollisuudentuntoisesti kirjasi ylös. Hän antoi enkelien kielelle nimen hanok Metusalahin isän Hanokin mukaan. Raamatun kertomuksen mukaan enkelit olivat vieneet Hanokin taivaaseen, ja myöhemmin hän oli kirjoittanut kirjaan siitä, mitä oli siellä nähnyt. On esitetty, että samalla tavalla kuin Kelley keksi hanokin kielen huijatakseen Deetä, hän teki käsikirjoituksen petkuttaakseen keisaria, joka jo ennestään maksoi Kelleylle hänen alkemian asiantuntemuksestaan. Jos siis Roger Bacon ei kirjoittanut käsikirjoitusta, Kelleyn yhteys käsikirjoitukseen on yhtä olematon kuin Deen.
Käsikirjoituksen alkujaan löytänyttä Wilfrid Voynichia on usein arveltu sen kirjoittajaksi. Vanhojen kirjojen kauppiaana hänellä oli tarpeeksi tietoa ja syitä sen kirjoittamiseen, sillä salaperäisestä ja "kadonneesta" kirjasta voitaisiin maksaa huomattavia summia. Sen vaihtoehdon ovat kuitenkin sulkeneet pois kirjan iän määritys ja Kircherin kirje.
Voynichin ennen vuotta 1921 käsikirjoituksen ensimmäisestä sivusta ottamassa fotostatkopiossa näkyy hämärästi kirjaimia, jotka vaikuttavat siltä kuin tekstiä oli pyyhitty pois. Pyyhityssä kohdassa näkyi vielä kirjoitettuna nimi "Jacobj à Tepenece". Se saattaa viitata "Tepenecin Jakub Horcickyyn" joka tunnetaan paremmin latinankielisellä nimellä Jacobus Sinapius. Hän oli lääkintään perehtynyt mies ja Rudolf II:n henkilökohtainen lääkäri sekä tämän kasvitieteellisen puutarhan johtaja. Voynich mukaan lukien monet ovat "nimikirjoituksesta" arvelleet Sinapiuksen omistaneen käsikirjoituksen ennen Bareschia, joka oli sen ensimmäinen tunnettu omistaja, ja pitävät sitä vahvistuksena Raphael Mnishovskyn tarinalle. On myös esitetty arveluja, että kirjoittaja olisi ollut Jacobus.
Käsikirjoituksen "nimikirjoitus" ei kuitenkaan vastaa Jacobuksen nimikirjoitusta Jan Hurichin hiljattain löytämässä dokumentissa. Sivun 'f1r' kirjoitus saattaa olla jonkun myöhemmän omistajan tai kirjastonhoitajan lisäämää ja siten vain "nimikirjoituksen" kirjoittajan arvelu kirjan tekijästä. Lisäksi Voynichin nimikirjoituksen esiin saamiseksi käyttämät kemikaalit ovat muuttaneet pergamentin pintaa; onkin arveltu että Voynich olisi itse lisännyt nimikirjoituksen tueksi teorialle, että kirjan kirjoittaja olisi Robert Bacon.
Jan Marek Marci tapasi Kircherin viedessään prahalaisen Kaarlen yliopiston lähetystöä Roomaan 1638. Seuraavat 27 vuotta he kävivät aktiivista kirjeenvaihtoa tieteellisistä aiheista. Marcin matka oli osa Prahan yliopiston yrityksiä pysyä riippumattomana jesuiittojen vaikutusvallasta. Jesuiitat olivat järjestäneet kaupunkiin oman yliopistonsa, Klementinumin opiston. Näistä toimista huolimatta yliopistot yhdistyivät 1654, ja ne molemmat joutuivat jesuiittojen valtaan. On spekuloitu sillä, että yhdistymisen aikana Marci olisi vihoissaan jesuiittojen kasvavalle poliittiselle vallalle sepittänyt Bareschin kirjeet ja myöhemmin Voynichin käsikirjoituksen tarkoituksenaan tahrata jesuiittojen "sankarin" Kircherin maine.
Marcin persoonaa ja tietämystä on pidetty riittävän tasokkaina käsikirjoituksen kirjoittamiseen. Kircher, "Tohtori Kaikkitietäväinen", joka nykyisin tunnetaan paremmin lukuisista virheistään kuin ansioistaan, oli helppo ja hyvä kohde. Tosin Bareschin kirje muistuttaa jonkin verran huijausta, jonka Andreas Müller teki Kircherille. Müller sepitti käsikirjoituksen ja lähetti sen Kircherille väittäen, että se oli hankittu Egyptistä. Hän pyysi Kircheriltä käännöstä, ja Kircher laati sen.
On huomionarvoista, että ainoat todisteet Georg Bareschin olemassaolosta ovat kolme Kircherille lähetettyä kirjettä: yksi Bareschin kirje ja kaksi Marcin kirjettä. Omituista on myös se, että kirjeenvaihto Marcin ja Kircherin välillä päättyi 1665, samaan aikaan kun Voynichin käsikirjoitusta koskeva saatekirje lähetettiin. Vaikka Marcilla oli salaista kaunaa jesuiittoja kohtaan, hartaana katolisena hän silti oli opiskellut jesuiitaksi. Hänet hyväksyttiin jesuiittajärjestön kunniajäseneksi vähän ennen kuolemaansa 1667.
Marcin ystävä Raphael Mnihovsky, jonka kirjeestä teoria Baconista kirjoittajana sai alkunsa, oli kirjoitusten asiantuntija. Hän oli aikoinaan nähtävästi keksinyt salakirjoituksen, jota piti mahdottomana tulkita, jollei tiennyt sen avainta. Siitä syntyi teoria, että hän kirjoitti Voynichin käsikirjoituksen omalla salakirjoituksellaan ja testasi sen toimivuutta käyttäen Bareschia "koekaniinina". Teorian mukaan kun Kircher oli julkaissut kirjan koptin kielestä, Mnihovsky ajatteli, että Bareschi olisi parempi testauskohde. Mnihovsky ehdotti Bareschille, että tämä pyytäisi apua jesuiitalta. Sitten Mnihovsky olisi keksinyt Robert Bacon -teorian innostaakseen Bareschia. Teorialle ei kuitenkaan ole pitäviä todisteita.
Yhtenä monien joukosta Voynichin käsikirjoitusta on yrittänyt ratkaista syöpätutkija ja harrastelijapohjainen koodinmurtaja tohtori Leonell Strong. Strongin mukaan selitys käsikirjoituksen kirjaimiin oli "omalaatuinen järjestelmä, jossa oli käytetty useita kirjaimistoja". Strongin mukaan käsikirjoituksen tekstistä kävisi ilmi, että sen olisi 1500-luvulla kirjoittanut englantilainen Anthony Ascham. Samainen Ascham on kirjoittanut myös vuonna 1550 ilmestyneen kirjan "A Little Herbal" ('Pieni kasvioppi'). Ascham-teoriaa on vastustettu, vaikka Voynichin käsikirjoituksessa on kuvituksesta päätellen kasveja käsitteleviä kappaleita. Ei tiedetä, mistä Ascham olisi saanut tietoonsa erilaisia kirjaimistoja ja riittävästi tietoa salakirjoituksesta.
USA:ssa asuva Sukhwant Singh on tutkinut käsikirjoitusta ja kyennyt kääntämään sen kaikista osioista tekstejä. 
Kirja jakautuu neljään osaan, se on kirjoitettu 1500-luvun alkupuolella, jolloin Khojki oli laajemmin käytössä. Kirjan omisti "pyhä" mies joka kulki kaupunkista kaupunkiin ja jonka tietämyksen ja faktojen tuntemisen perusteella hoidettiin vammoja, masennusta, pahoja unia, avioliittoja, liiketoimia jne. Tämä mies antoi suositteluja miten asiat tulisi tehdä. Kirjassa käsitellään myös millaisia naiset ovat riippuen siitä minkä tyyppisiä hiukset ja mitä vaatteita hänellä on, mitä voi odottaa miehen toiselta vaimolta jne. Mitä tehdä, jos joku on noiduttu ja mistä sen tietää ja suositukset miten siitä pääsee eroon. Kirjaa ei ole kirjoitettu muiden luettavaksi ja se kulki perheessä Isältä Pojalle tai jollekin kyvykkäämmälle, jonka "Mahajan" opetti ja koulutti oppipojakseen. Sukhwant Singh on tehnyt aiheesta myös lukuisia youtube-videoita useilla kielillä.
1970-luvulla Voynichin käsikirjoituksen parissa työskennellyt Yhdysvaltain laivaston koodinmurtaja Prescott Currier päätteli, että "kasvikappale" on kirjoitettu kahdessa erässä. Currierin mukaan tekstin käsialassa on selvää vaihtelua. Hän oli sitä mieltä, että Voynichin käsikirjoitus oli kahden tai useamman tekijän kirjoittama. Eri kirjoittajat olisivat olleet eri alojen tuntijoita ja eri ajoilta, mutta käyttäneet samaa kirjaimistoa. Viimeaikaiset tutkimukset ovat kyseenalaistaneet tämän teorian. Kirjaa tutkinut käsiala-asiantuntija piti sitä yhden ja saman kirjoittajan kirjoittamana. Lisäksi eri lukuja tutkittaessa käsialassa on havaittu asteittaista muuttumista. Currierin havainnot saattavat johtua yksinkertaisesti siitä, että teksti on kirjoitettu kahdessa vaiheessa, joiden välillä on kulunut pitkä aika.
Teoksen sisältö ja tarkoitus on yhtä tuntematon kuin sen kirjoittaja. Kirjan alkuperästä ja sisällöstä on erilaisia arvailuja. Kirjaa on arveltu muun muassa kasvitieteelliseksi tutkielmaksi, lääketieteelliseksi teokseksi ja alkemistiseksi teokseksi. Se saattaa olla pelkkä hyödynsaamismielessä tehty huijaus.
Kirjan ensimmäinen luku sisältää kuvituksesta päätellen kasvitiedettä. Kuvien kasveja ei kuitenkaan yleensä ole tunnistettu vertailtaessa niitä nykyisin tunnettuihin kasveihin tai käsikirjoituksen aikaisiin tyyliteltyihin kuviin kasveista. Jokseenkin varmasti on tunnistettu vain muutama kasvi. Ensimmäisen luvun kuvat muistuttavat "lääkeluvun" kuvia, mutta ovat ikään kuin puhtaaksi piirrettyjä versioita niistä. Ensimmäisen luvun kuvissa epäselvät kohdat on kuitenkin täytetty itse keksityn oloisilla kuvilla. Näyttää siltä, että monet kasvikuvat ovat yhdistelmiä eri kasvien osista: varsi yhdestä, lehdet toisesta ja kukat kolmannesta.
Robert S. Brumbaugh uskoi, että yksi kuvista esittää Amerikan mantereen auringonkukkaa. Jos asia on näin, se helpottaa käsikirjoituksen iän arviointia ja avaa mielenkiintoisia vaihtoehtoja sen alkuperästä. Auringonkukka nimittäin kasvaa luonnostaan vain Amerikassa, ja Kolumbus löysi Amerikan vuonna 1492 – Eurooppaan hän palasi 1493. Jos kuva siis esittää auringonkukkaa, kirja ei voi olla vanhempi kuin vuodelta 1493. Kuvan kasvin yhdennäköisyys auringonkukkaan on melko vähäinen. Kasvi voi olla yhdistelmä useista eri kasveista. Myöskään ei tunneta kuvien kokoa ja mittasuhteita verrattuna todelliseen auringonkukkaan. Kuva voi esittää mitä tahansa auringonkukan sukulaiskasvia, joita taas elää useita myös "vanhalla mantereella".
"Biologisen" luvun altaat ja putket saattavat viitata alkemiaan. Se sopisi kuvaan siinäkin tapauksessa, että kirja sisältäisi lääketieteellisten yhdisteiden valmistusohjeita. Aikakauden alkemiakirjoille oli kuitenkin tyypillistä yhteinen kuvakieli, jossa materiaaleja ja kemiallisia prosesseja edustivat tietyt kuvat ja alkemialliset merkit. Esimerkiksi tarkoittaa rautaa, eikä Voynichin käsikirjoituksesta voi varmasti tunnistaa yhtäkään tällaista merkkiä.
Muinaisten kasvioiden asiantuntija Sergio Toresella on esittänyt, että Voynichin käsikirjoitus on saattanut olla väärennetty alkemistinen kasvio, jota "huijarilääkäri" saattoi pitää mukanaan vain tehdäkseen vaikutuksen asiakkaisiinsa. Sillä ei siis olisi mitään tekemistä varsinaisen alkemian kanssa. Tällaisten kirjojen valmistus oli tuohon aikaan ilmeisesti pienteollisuuden muoto Pohjois-Italiassa. Kirjat kuitenkin poikkeavat Voynichin käsikirjoituksesta paitsi tyyliltään ja ulkoasultaan, myös siksi että ne on kirjoitettu selkokielellä.
Astrologialla oli käsikirjoituksen oletettuna kirjoitusajankohtana usein suuri merkitys kasvien keräämisessä, suoneniskennässä ja muissa lääketieteellisissä menetelmissä. Tämä käy ilmi esimerkiksi Nicholas Culpeperin kirjoista. Voynichin käsikirjoituksessa on selvästi tunnistettavia eläinradan merkkejä ja kaavio, joka mahdollisesti kuvaa jo teoksen kirjoittamisen aikana tiedossa olleita paljain silmin näkyviä planeettoja. Siitä huolimatta kuvia tai tekstiä ei ole kyetty tulkitsemaan tunnettujen eurooppalaisten tai muiden astrologisten perinteiden mukaan.
"Astronomialuvun" pyöreä kehä esittää epäsäännöllistä hahmoa, jossa on neljä käyrää haaraa. Jotkut ovat tulkinneet sen kuvaksi galaksista. Tällainen kuva voidaan saada vain kaukoputken avulla. Toiset piirrokset taas on tulkittu mikroskoopilla nähdyiksi soluiksi, mikä viittaisi siihen, että käsikirjoituksen kirjoittamisajankohta olisi sittenkin uuden ajan alussa eikä keskiajalla. Pyöreän kehän yhdennäköisyys galakseihin on kuitenkin kyseenalainen. "Galaksin" keskimmäinen osa näyttää tarkemmin tutkittaessa pikemminkin vesialtaalta. Lisäksi jotkut kuvat muistuttavat merisiilejä.