Arabialaiset numerot
Arabialaiset numerot (myös intialaiset numerot tai intialaisarabialaiset numerot) ovat nykyään yleisin tapa esittää lukuja kirjallisesti. Tässä järjestelmässä luvut muodostetaan numeroista 0–9 sekä desimaalierottimesta, joka on maasta riippuen yleensä pilkku tai piste. Lukuun peräkkäin kirjoitetuista numeroista oikeanpuoleisin on vähiten merkitsevä ja merkitys kasvaa vasemmalle mennessä kantaluvun verran. Eli esim. 123 tarkoittaa samaa kuin 3 + 2 × 10 + 1 × 100. Vastaavasti desimaalierottimen oikealla puolella olevat numerot ilmaisevat luvun osia. Desimaalierotinta ei aina merkitä näkyviin.
Numerosymbolit 1–9 kehitettiin Intiassa 400-luvulla eaa., ja nollaa vastaavan symbolin otti ensimmäisenä käyttöön 400-luvulla elänyt intialainen matemaatikko Aryabhata. Euroopassa lukujärjestelmää kutsutaan yleensä arabialaisiksi numeroiksi, koska se välittyi eurooppalaisille arabiaksi kirjoittaneiden matemaatikkojen kuten persialaisen Al-Khwarizmin kautta. Arabian kielessä numeroita kutsutaan nimellä "arqam hindiyyah" eli "intialaiset numerot".
Arabialaisille numeroille on olemassa useampia erilaisia sarjoja glyyfejä. Laajalle levinnein näistä on Suomessakin käytetty eurooppalainen tyyli, joka kehitettiin alun perin Pohjois-Afrikan maissa ja Andalusiassa (nykyinen Espanja) ja tunnetaan siten myös länsiarabialaisina numeroina. Tästä alueesta itään, kattaen suurimman osan Arabian maista taasen suositaan ns. arabi-intialaisia numeroita, jotka tunnetaan vastavuoroisesti itäarabialaisina numeroina. Intiassa käytetään muodoltaan alkuperäisemmän kaltaisia devanagari-aakkostoon sovitettuja glyyfejä, joista omalaatuisimmiksi kehitettyjä lienevät tamilin merkit.
Monet eurooppalaiset oppineet kävivät opiskelemassa matematiikkaa Fatima al-Fihrin vuonna 859 perustamassa Al-Karaouinen yliopistossa ennen kuin Arabialaiset numerot ja nolla olivat vielä käytössä Euroopassa.
Persialainen tiedemies Al-Khwarizmi laati vuonna 825 arabiankielisen oppikirjan "Laskenta intialaisilla numeroilla", joka 1100-luvulla käännettiin latinaksi nimellä "Algoritmi de numero Indorum". Euroopassa arabialaiset numerot tulivat ensin tunnetuksi juuri tästä teoksesta. Sen kääntäjä oli muuntanut tekijän nimen muotoon Algoritmi, mikä sittemmin tuli laskentamenetelmiä tarkoittavaksi termiksi. Niiden yleistymiseen vaikutti osaltaan myös Leonardo Pisalaisen eli Fibonaccin vuonna 1202 laatima oppikirja "Liber Abaci".
Euroopassa numerot saivat jo varhain arabialaisista selvästi poikkeavat muodot. Kuitenkin sekä Euroopassa että arabimaissa ne on aina kirjoitettu siten, että pienin yksikkö on oikeanpuolimmaisena. Asiaan ei ole vaikuttanut se, että päinvastoin kuin arabiaa, eurooppalaisia kieliä kirjoitetaan vasemmalta oikealle.
Yleisempään käyttöön arabialaiset numerot kuitenkin tulivat Euroopassa vasta 1400-luvulla kirjapainotaidon myötä. Varhaisia esimerkkejä niiden käytöstä ovat kaiverrus vuodelta 1445 Heathfieldin kirkon tornissa Sussexissa ja kaiverrus vuodelta 1448 puisessa portissa Brayn kirkossa Berkshire sekä kaiverrus Huntlyn jaardin haudalla Elginin katedraalissa vuodelta 1470, sekä kaiverrus vuodelta 1487 ovessa Piddletrenthiden kirkossa Dorsetissa. 1500-luvun puolivälissä arabialaiset numerot olivat jo yleisessä käytössä suurimmassa osassa Eurooppaa. Roomalaiset numerot jäivät käyttöön vuosien merkinnässä sekä kellotauluissa.