hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Baudinopeus
Baudi () oli vallitseva tiedonsiirtonopeuden suure, kunnes se korvattiin tarkemmalla termillä, bps (bittiä sekunnissa). Yksi baudi kuvaa elektronisen signaalin muutosnopeutta per sekunti.
Vanhat tietoliikennejärjestelmät toimivat siten, että yhdellä sähköisen signaalin tilan muutoksella voitiin välittää yksi bitti – siis joko 0 tai 1. Tämän vuoksi esimerkiksi lankapuhelinverkossa ei voitu siirtää dataa kovin nopeasti, koska verkko oli tehty enintään 3 400 Hz puhetaajuuksia varten. Lankaverkossa siirrettävän signaalin tila voi siis muuttua enintään 3 400 kertaa sekunnissa. Tiedonsiirtonopeus voisi näin olla enintään 3 400 bittiä sekunnissa.
Vielä 1990-luvun alkuvuosina puhelinverkkoon liitettävät tietokoneiden modeemit toimivat tästä syystä esimerkiksi 1 200 tai 2 400 bit/s nopeuksilla. Tiedonsiirtonopeutta saatiin nostettua kehittämällä uusi modulointitapa, jolla voidaan välittää monta bittiä yhdellä signaalin tilan muutoksella. Esimerkiksi siten että kun signaalin vaihe hypähtää eteenpäin 90 astetta, se tarkoittaa bittiparia 00. 180 asteen vaihesiirto tarkoittaisi bittejä 01 jne.
Tarkemman bps termin käyttöönotto oli sen jälkeen välttämätöntä, kun yhdellä kantoaallon signaalinmuutoksella voitiin kuvata useaa bittiä kerralla. Esimerkiksi modeemin siirtonopeuden ollessa 2 400 bit/s ja tiedonsiirtosignaalin muuttuessa 600 (baud) kertaa sekunnissa kuvaisi yksi baudi neljää bittiä. Yhtä hyvin tiedonsiirtosignaali voisi muuttua 800 kertaa sekunnissa, jolloin yksi baudi kuvaisi kolmea bittiä. Baudia ei voida siis käyttää enää nykyään digitaalisen tiedonsiirtonopeuden mittarina.
Baudi sai nimensä ranskalaisen insinöörin Jean-Maurice-Emile Baudot’n mukaan. Suuretta käytettiin ensin kuvaamaan puhelinlinjojen lähetysnopeutta.
D. W. Moffett
Donald Warren Moffett (s. 26. lokakuuta 1954) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Koskematon kauneus" (1996) ja "Traffic" (2000).
Moffettilla oli vakituinen rooli vuosina 2007–2008 pyörineessä televisiosarjassa "Life Is Wild".
Kristaq Dhamo
Kristaq Dhamo (s. 20. huhtikuuta 1933 Fier) on albanialainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Tana" (1958), "Vitet e para" (1965), "Miqësi revolucionare" (1967), "Mëngjeze lufte" (1971), "Nga mesi i errësirës" (1978) ja "Qortimet e vjeshtës" (1982).
Ndrek Luca
Ndrek Luca (3. syyskuuta 1927 – 13. tammikuuta 1993) oli albanialainen näyttelijä.
Lucalla oli rooleja lukuisissa tunnetuissa albanialaisissa elokuvissa, joiden joukossa ovat muiden muassa seuraavat:
Hysen Hakani
Hysen Hakani (28. heinäkuuta 1932 Berat – 7. helmikuuta 2011) oli albanialainen elokuvaohjaaja.
Hakanin töiden joukossa ovat muiden muassa seuraavat:
F. M. Alexander
Frederick Matthias Alexander (20. tammikuuta 1869 – 10. lokakuuta 1955) oli australialainen näyttelijä ja Alexander-tekniikan kehittäjä.
Työskennellessään lausuntataiteilijana Alexander sai vakavia ääniongelmia. Koska lääkärit eivät osanneet auttaa, kehitti hän kokonaisvaltaisen liikettä- ja toimintaa koskevan menetelmän luultavasti vuosien 1888-1898 aikana.
Menetelmän syntymistä Alexander kuvaa kirjansa ”The Use of the Self” (1932) ensimmäisessä luvussa ”Evolution of a technique”.
1904 hän muutti Englantiin ja opetti tekniikkaansa vuodesta 1914 myös Yhdysvalloissa.
Hän julkaisi neljä teosta joissa hän kuvaa menetelmäänsä ja sen perusperiaatteita. Professori John Dewey on kirjoittanut johdannon kolmeen viimeiseen julkaisuun.
Moskovski korrespondent
Moskovski korrespondent () oli venäläinen kevytsisältöinen sanomalehti, jota julkaisi Natsionalnaja Mediakompanija syyskuusta 2007 lokakuuhun 2008. Sen päätoimittaja oli 18. huhtikuuta 2008 asti Grigori Nehorošev, myöhemmin Akram Murtazajev.
Julkaisijayhtiön omistaja on entinen Yhtenäinen Venäjä -puolueen kansanedustaja Aleksandr Lebedev, ja sen pääjohtaja on Artjom Artjomov.
Lehti sai kansainvälistä julkisuutta huhtikuussa 2008, kun se julkaisi perjantaina 11.4.2008 uutisen, jonka mukaan Venäjän pääministeri Vladimir Putin oli eronnut vaimostaan Ljudmilasta ja avioituisi entisen voimistelijan ja kansanedustaja Alina Kabajevan kanssa kesäkuussa Pietarin Konstantinov-palatsissa. Huhu levisi useisiin lehtiin, mm. Der Spiegeliin ja Helsingin Sanomiin.
Lehti lakkasi ilmestymästä ja sen verkkosivusto suljettiin 18. huhtikuuta 2008 muutama tunti sen jälkeen, kun Putin kielsi olleensa suhteessa Kabajevaan. Ilmestymisen keskeyttämistä perusteltiin taloudellisilla syillä ja uuden linjan etsimisellä, mutta yhteys romanssiuutiseen kiistettiin.
Ilona Nagy
Ilona Nagy (s. 21. tammikuuta 1951 Budapest) on unkarilainen entinen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Unkarin pronssia voittaneessa käsipallojoukkueessa Montreálin olympialaisissa vuonna 1976. Olympiaturnauksessa Nagy pelasi joukkueensa kaikki viisi ottelua, ja teki niissä yhteensä kolme maalia.
Kengurumeininki
Kengurumeininki on vuonna 1996 perustettu suomalainen lastenorkesteri.
Laki ja järjestys (albumi)
Laki ja järjestys on suomalaisen Ne Luumäet -punk-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa 1990 levymerkillä Poko Records.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 29, ja se pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Jumpstyle
Jumpstyle-nimitystä käytetään sekä musiikkityylistä (Elektronisen musiikin alalaji) että tähän musiikkityyliin liittyvästä tanssityylistä. Jumpstylen alkuaikoina monet luokittelivat sen vain hitaammaksi hardcoreksi, mutta se on kuitenkin vakiinnuttanut asemansa omana musiikkityylinään.
Jump ja Jumpstyle (musiikissa) eroavat, vaikka kuulostaakin ja tuntuu samanlaiselta: Jump on belgialaista synkkää jumpstyle-musiikkia, Jumpstyle on pehmeää, iloista musiikkia.
Jump-tanssi syntyi Belgiassa n. vuonna 1997 - Tanssi ei muuttunut syntyestään. Vuonna 2005 Jump alkoi levittäytyä koko eurooppaan ja kaikkia alkoi kiinnostaa enemmän kyseinen tanssi. Ensimmäiset jumpstyle tanssijat ovat tanssineet "Oldskool" -lajia joka kuuluu Jumpstyleen. Kuitenkin se näytti aika toistuvalta kun tanssissa käytettiin samat perusaskeleet, liikkeet ja temput, joten tanssi jatkoi kehittymistä. Vastaavasti syntyivät uudet jumpstyle ala-lajit: Freestyle, Starstyle, Tekstyle... Myöhemmin venäjällä kehittyi pikkuhiljaa uusi laji: Sidejump. Kaikista uusin tällä hetkellä on Ownstyle joka kehittyi vuodesta 2008 - 2009:ään, Puolassa. Puolalaiset yhdistivät kaikki jumpstyle ala-lajit ja siitä muodostui "Ownstyle". Kuuluisin Ownstyle tanssija on DannieL - hän näytti kunnon Ownstyle tanssin, ja teki siitä tanssista kuuluisan omilla älyttömillä videoilla.
Jumpstyle tanssijoita kertyi jokaisessa maassa paljon, joten alettiin tehdä tapaamisia eli ns. "meet-up":peja. Se tarkoittaa sitä, että kaikki jumpstyle tanssijat kokoontuvat johonkin kaupunkiin (omassa maassa oma jumpstyle miitti) ja siellä he kilpailevat toisia vastaan eli tekevät "battle"n, tanssivat ryhmä jumpstyleä, duo. Kaikki tuo tallennetaan videokameralle ja lähetetään halutessaan youtubeen. Mm. Käyttäjältä GoldInferno on hyviä esimerkkejä tästä. 
Nykyään kaikki jumpstyle tanssijat tanssivat Hardstyle musiikkiin. Ennen tanssittiin Jump ja Jumpstyle -musiikkiin.
Jumpstyle-tanssityyli voidaan jakaa tiettyihin alatyyleihin.Nykyään jumpstylen harrastajat levittävät omia videoitaan videopalvelu YouTuben kautta. "Tricks" kopioidaan usein muilta, toisista tyyleistä, tai keksitään itse.
Suurimmat jumpstyleyhteisöt omaavat maat ovat mm. Venäjä ja Puola. Näissä maissa suosituimmat tanssityylit ovat Sidejump, sekä (Polish) Ownstyle. Venäjällä on perustettu kuuluisakin yhdistys Jumpstylers.ru, joka järjestää kilpailuja, eli ns "leagues". Kilpailut tapahtuvat YouTubeen lähetettyjen videoiden kautta. Arvostelijoina toimivat kilpailun järjestäjät. Arvostelukriteereinä ovat mm. liikkeiden puhtaus, tasapaino, "spinnien" nopeus ja puhtaus, sekä tanssin energisyys. Myös Puolassa on järjestetty vastaavanlaista toimintaa. Nyt joidenkin maiden yhteisöt, kuten Tanskan, seuraavat esimerkkiä ja perustavat hekin omia kilpailujaan.
Martin Klein
Martin Klein (12. syyskuuta 1884 – 11. helmikuuta 1947) oli virolais-venäläinen painija. Hän voitti hopeaa Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 alle 75 kg:n keskisarjassa.
Olympialaisissa 1912 välierissä Klein otteli yli 11 tuntia Suomen Alppo Asikaista vastaan. Lopulta Klein voitti ottelun, mutta oli finaalissa liian väsynyt, ja luovutti Ruotsin Claes Johanssonia vastaan.
Oxfordin evoluutioväittely
Oxfordin evoluutioväittely oli Oxfordin yliopiston luonnonhistoriallisessa museossa lauantaina 30. kesäkuuta vuonna 1860 käyty kuuluisa evoluutioteoriaa koskeva väittely. Väittely puhkesi kesken British Association for the Advancement of Science -järjestön kokouksen. Väittelyyn ottivat osaa muiden muassa Thomas Huxley, piispa Samuel Wilberforce, Benjamin Brodie, Joseph Dalton Hooker ja Robert FitzRoy. Keskeisimmät väittelijät olivat evoluutioteoriaa puolustanut Huxley ja luomisopin kannalla ollut Wilberforce. Väittely tunnetaankin myös nimillä Huxleyn–Wilberforcen väittely tai Wilberforcen–Huxleyn väittely. Charles Darwin ei ottanut osaa väittelyyn, vaikka hänen ajatuksensa olivatkin sen alkusyy.
Koko väittely muistetaan parhaiten Huxleyn ja Wilberforcen käymästä kahdenkeskisestä sanaharkasta. Wilberforce aloitti puheenvuorollaan: ”Katsooko herra Huxley olevansa enemmän isoisän vai isoäidin puolelta sukua apinalle?” Tarinan mukaan Huxley kuiskasi vierellään istuvalle: ”Herra on johdattanut hänet käsiini”, ja vastasi Wilberforcelle, että hän on ”mieluummin sukua apinalle, kuin sivistyneelle miehelle, joka käyttää kulttuurilliset ja kaunopuheiset lahjansa valheen palvelemiseen”.
Väittelyssä käydyistä puheenvuoroista ei ole olemassa sanatarkkaa tietoa, joten Huxleyn ja Wilberforcen todellisia puheenvuoroja ei voida tietää.
George Washingtonin yliopisto
George Washingtonin yliopisto on vuonna 1821 perustettu yksityinen yliopisto Washingtonissa, Yhdysvalloissa. Sen alkuperäinen nimi oli "Columbian College". Nykyisen nimensä yliopisto on saanut Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin, George Washingtonin mukaan.
Yliopistossa opiskelee 10 813 perusopiskelijaa ja 13 718 jatko-opiskelijaa. Moni tärkeä amerikkalainen vaikuttaja on opiskellut yliopistossa, esimerkiksi Colin Powell, J. William Fulbright ja Harry Reid.
In Time
In Time on yhdysvaltalainen vuonna 2011 ensi-iltansa saanut tieteistrilleri. Elokuvan on ohjannut Andrew Niccol, pääosissa Amanda Seyfried, Justin Timberlake, Cillian Murphy, Olivia Wilde, ja Alex Pettyfer.
Lähitulevaisuuteen sijoittuvassa filmissä vanhenemisgeeni on kytketty pois päältä, mutta ylipopulaation välttämiseksi ajasta on tullut valuuttaa. Nuorta miestä, Will Salasta (Justin Timberlake) syytetään lisä-ajan saamiseksi tehdystä murhasta, ja hän joutuu pakomatkalle korruptoituneelta "ajanpitäjät" poliisijoukolta, yhdessä panttivangiksi ajautuvan Sylvia Weisin (Amanda Seyfried) kanssa.
Samanlainen juoni elinajasta maksuvälineenä esiintyy vuonna 1987 julkaistussa lyhytelokuvassa "The Price of Life" (Imdb).
Toni Jerrman
Toni Jerrman (s. 12. heinäkuuta 1964) on suomalainen kirjallisuus- ja elokuvakriitikko, jonka erikoisalueita ovat science fiction, fantasia ja kauhu. Jerrman on ollut "Tähtivaeltaja"-lehden päätoimittaja vuodesta 1984. Jerrman on perustanut Helsingin science fiction -seuran jakamat Tähtivaeltaja- ja Tähtifantasia-kirjallisuuspalkinnot. Jerrman on kirjoittanut kirja-arvosteluja muun muassa "Helsingin Sanomiin". Hän on toiminut myös Suomen sarjakuvaseurassa.
Fandom-aktiivina Jerrman on ollut muun muassa järjestämässä lukuisia Finnconeja ja aikanaan esitti ajatuksen Finnconien maksuttomuudesta. Hän on saanut Kosmoskynä-palkinnon vuonna 1992 kotimaisen tieteiskirjallisuuden hyväksi tehdystä työstä. Jerrman kutsuttiin kunniavieraaksi vuoden 2004 Finnconiin. Suomen sarjakuvaseura myönsi hänelle vuonna 2006 sarjakuvaneuvoksen arvonimen. Vuonna 2010 Jerrman sai Rakkaudesta kirjaan -palkinnon lukemisen ja kirjallisuuden aseman edistämiseksi tehdystä työstä.
Jerrman on opiskellut Helsingin yliopistossa yleistä kirjallisuudentutkimusta. Hän on kirjoittanut vapaana toimittajana artikkeleita ja arvosteluja muun muassa "Helsingin Sanomiin", "Kauppalehti Pressoon", "Like-uutisiin", "Sarjainfoon" ja avustanut 1990-luvulla Radiomafian Vapaa vyöhyke -ohjelmaa. Hän toimitti Jalavan julkaiseman eroottisten kauhunovellien kokoelman "Himon anatomia" vuonna 1997. Antologia sai vuonna 1998 Dark Fantasy -yhdistyksen Kultainen moottorisaha -palkinnon sarjassa vuoden paras kauhualan painotuote. Jerrman on toimittanut yhdessä Vesa Sisätön kanssa tietokirjat "Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1–2" (2004), "Kotimaisia tieteis- ja fantasiakirjailijoita" (2006) sekä Sisätön ja Jukka Halmeen kanssa teoksen "Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2" (2009).
Jerrman on toimittanut "Tähtivaeltajaa" vuodesta 1984. Tätä ennen lehti oli ilmestynyt fanzine-muodossa kahdeksan numeron verran nimellä "Time and Space". Lehden alkuaikoina sille oli ominaista rock-henkinen kapinallinen asenne. Jerrmanin linjana on ollut esitellä "Tähtivaeltajassa" suomalaisille lukijoille korkealaatuisia kirjoja, kirjailijoita, sarjakuvia, elokuvia ja taiteilijoita, jotka eivät vielä ole lyöneet itseään Suomessa läpi ja näin laajentaa kulttuurin kenttää. European Science Fiction Society palkitsi Jerrmanin parhaana päätoimittajana vuonna 1988. Jerrman sai Kemin sarjakuvafestivaalien Lehti-Lempi-palkinnon Tähtivaeltaja-lehdestä vuonna 1998.
Jerrman oli perustamassa Suomen tieteiskirjoittajat -yhdistystä vuonna 1984. Hän sai yhdistyksen jakaman Kosmoskynä-elämäntyöpalkinnon kotimaisen tieteiskirjallisuuden edistämisestä vuonna 1992.
Toni Jerrman oli toisen Finncon-tapahtuman pääjärjestäjänä Helsingissä 1989. Ensimmäinen tapahtuma oli ollut maksullinen ja vaikka ohjelma oli ollut menestys, taloudellisesti tilaisuus oli tappiollinen Jerrmanin ajatuksena oli tapahtuman maksuttomuus ja avoimuus. Tämän jälkeen Finncon on kasvanut Euroopan suurimmaksi alan tapahtumaksi. Maksuttomuudesta ja avoimuudesta kaikille on tullut suomalaisten sf-tapahtumien tyypillinen piirre, muualla maailmassa vastaavat tilaisuudet ovat maksullisia. Toni Jerrman oli Finnconin ensimmäinen kotimainen fanikunniavieras vuonna 2004.
Andy Dick
Andrew Robert "Andy" Dick (s. 21. joulukuuta 1965 Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen komedianäyttelijä, joka on näytellyt vuodesta 1986 lähtien elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa: Old School – jengi koossa (2003), Zoolander (2001) ja sarjoissa Teho-osasto (2007), The Ben Stiller Show (1992–1993). Dick on antanut äänensä peliin (2004) ja elokuvaan Tapaus punahilkka (2005).
Dick on ollut naimisissa Ivone Kowalzykin kanssa vuosina 1986–1990 ja heillä on liitosta yksi poika. Hänellä on tyttöystävänsä Linan kanssa kaksi lasta, poika ja tyttö.
Dick on aiheuttanut paljon kohua sekoilemalla päihtyneenä. Hän on kertonut olevansa biseksuaali.
Adam Taylor Gordon
Adam Taylor Gordon (s. 20. kesäkuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti uransa vuonna 2003 elokuvasta Humiseva harju. Kyseessä on elokuvan uudempi versio. Hän on näytellyt myös elokuvassa Cellular (2004) ja sarjassa Weeds yhdessä jaksossa.
Duffy
Aimée Anny Duffy (s. 23. kesäkuuta 1984 Bangor), taiteilijanimeltään vain Duffy, on walesilainen laulaja-lauluntekijä, jonka lajityyppi on soul. Kappale ”Mercy” hänen esikoisalbumiltaan "Rockferry" (2008) nousi Britteinsaarilla listojen kärkeen ja sai mainetta muuallakin Euroopassa. Duffy esiintyi vuoden 2009 Pori Jazzeilla.
Vuonna 2011 Duffy ilmoitti pitävänsä taukoa musiikinteosta toisen albuminsa "Endlesslyn" menestyttyä odotettua heikommin. 2010-luvulla hän on kokeillut myös näyttelemistä elokuvissa "Patagonia", "Secret Love" ja "Legend". Viimeksi mainittua vuoden 2015 rikosdraamaa varten Duffy äänitti myös kolme kappaletta, joista ”Whole Lot of Love” julkaistiin syyskuussa 2015 hänen ensimmäisenä singlenään viiteen vuoteen.
Keeley Hawes
Claire ”Keeley” Hawes (s. 10. helmikuuta 1976 Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka aloitti uransa 1980-luvun lopulla. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Arvoituksia arkussa" ja "Pankkikeikka" sekä televisiosarjoissa "Mutual Friends", "Ashes to Ashes", "Erikoisjoukkue" ja "Identity". Hänellä on myös useita äänirooleja "Tomb Raider" -peleissä. Vuonna 1996 hän esiintyi englantilaisen Suede-yhtyeen musiikkivideossa ”Saturday Night”. Hän näytteli Lady Agnes Hollandia BBC:n tuottamassa "Kahden kerroksen väkeä" -sarjan jatko-osassa "Upstairs, Downstairs" vuosina 2010–2012.
Keeley Hawes on ollut naimisissa näyttelijä Matthew Macfadyenin kanssa vuodesta 2004 lähtien. Heillä on kaksi lasta. Vuodet 2001–2004 Hawes oli naimisissa Spencer McCallumin kanssa. Heillä on yksi lapsi.
Alexandra Hedison
Alexandra Mary Hedison (s. 10. heinäkuuta 1969 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen valokuvaaja, näyttelijä ja ohjaaja.
Hedison sai ensimmäisen roolinsa sarjasta "Teräsmieheni" vuonna 1994. Vuosina 1996–1997 hän esitti palomies Kay Rizzoa televisiosarjassa "L.A. Firefighters". Hedison näytteli dokumenttiohjaaja Dylan Morelandia televisiosarjassa "L-koodi" vuonna 2006 ja palasi sarjaan sen viimeisellä kaudella 2009. Hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Sleep With Me" ja "Epäilyksen varjossa". Hedison on käsikirjoittanut ja ohjannut elokuvan "In the Dog House" ja ohjannut laulaja Shelby Lynnesta kertovan dokumentin "Suit Yourself".
Hedison on toiminut myös valokuvaajana. Hänellä on ollut näyttelyjä muun muassa Los Angelesissa ja Lontoossa. Hänen sademetsiä kuvaava valokuvasarjansa "Ithaca" on ollut esillä muun muassa Shoreditch Town Hallissa Lontoossa ja Gallery 28 -galleriassa New Yorkissa.
Hedison on näyttelijäpariskunta David ja Bridget Hedisonin tytär. Hän opiskeli UCLA-yliopistossa Los Angelesissa.
Hedison seurusteli talk show -juontaja Ellen DeGeneresin kanssa vuosina 2001–2004. Vuonna 2014 hän meni naimisiin näyttelijä Jodie Fosterin kanssa.
Forged by Fire
Forged by Fire on power metal -yhtye Firewindin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Century Media Records.
Kaikki kappaleet säveltäneet ja sanoittaneet Gus G. ja Chitral Somapala, ellei toisin mainittu.
Fukushiro Nukaga
Fukushiro Nukaga (; s. 11. tammikuuta 1944) on japanilainen poliitikko. Hän kuuluu maansa liberaalidemokraattiseen puolueeseen.
Nukaga on istunut Japanin alahuoneessa vuodesta 1983. Hän seurasi vuonna 2007 Koji Omia maansa talousministerinä.
Nukaga syntyi Ibarakin prefektuurissa Honshūlla ja valmistui Wasedan yliopistosta.
Kōji Omi
Kōji Omi (; s. 14. joulukuuta 1932) on japanilainen poliitikko maansa liberaalidemokraattisesta puolueesta. Hän pääsi parlamenttiin vuonna 1983 ja sai vuonna 2006 nimityksen Japanin talousministeriksi. Häntä seurasi vuonna 2007 Fukushiro Nukaga.
Ethel Waters
Ethel Waters (31. lokakuuta 1896 Chester, Pennsylvania, Yhdysvallat – 1. syyskuuta 1977 Chatsworth, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen blues- ja jazz-laulaja ja näyttelijä. Hän oli Oscar-ehdokkaana sivuosasta elokuvassa "Veren perintö" ("Pinky", 1949). Hän oli historian toinen afroamerikkalainen naisnäyttelijä, joka oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Arnold Stang
Arnold Stang (28. syyskuuta 1918 – 20. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten äänirooleistaan, joista Stang palkittiin Anniellä vuonna 2005.
Stang aloitti uransa radion parissa yhdeksänvuotiaana näytellessään "Horn and Hardart's Children's Hour" -radio-ohjelmassa. Ohjelman jälkeen hän muutti Massachusettsista New Yorkiin, jossa Stang radion lisäksi esiintyi 12-vuotiaana ensi kerran Broadwayllä näytelmässä ”All In Favour”. 1940-luvulla Stang esiintyi satunnaisesti elokuvissa, kuten "Let's Go Steady" ja "Laughter in Paris". Samaan aikaan hän teki äänirooleja animaatioihin, joista Stang tunnettiin Hermanin äänenä Famous Studiosin tuottamissa lyhytanimaatioissa, kuten "Mice Paradise", "City Kitty" ja "Bicep Built for Two". Vuonna 1951 hän esiintyi vakituisena näyttelijänä satiirisessa televisiosarjassa "Henry Morgan's Great Talent Hunt". Vuonna 1961 Stang tuli tunnetuksi ääninäyttelijänä Hanna-Barberan tuottamasta "Topi-katti" -animaatiosarjasta, jossa hän esitti pääosaa. Stang esitti myös pääosaa yhdessä Arnold Schwarzeneggerin elokuvassa "Hercules New Yorkissa" vuonna 1970.
Ai (runoilija)
Ai (21. lokakuuta 1947 – 20. maaliskuuta 2010) oli virallisen nimenmuutoksen saanut yhdysvaltalainen runoilija. Hän voitti teoksillaan lukuisia palkintoja, kuten National Book Awardin.
Ai, syntyjään Florence Anthony, suoritti loppututkinnon japanin kielestä. Hänellä oli japanilaisia ja alkuperäisamerikkalaisia sukujuuria.
P. C. Jersild
Per Christian Jersild (s. 14. maaliskuuta 1935 Katrineholm) on ruotsalainen kirjailija. Jersild opiskeli lääkäriksi, mutta ryhtyi kirjailijaksi 1977. Jersildin teokset herättivät 1970- ja 1980-luvun Ruotsissa paljon keskustelua.
"Sielun silmin" (1980) on satiirinen romaani, jossa Jersild pohtii mitä on ihmisyys. Teoksen minäkertojana on Ypsilon-niminen ruumiista irrotettu ihmisaivo. "Jälkeen vedenpaisumuksen" (1982) on synkkä kuvaus ydintuhon jälkeisestä elämästä Itämeren saarella. Romaanissa "Viideskymmenes vapahtaja" (1984) 1700-luvun Venetsiassa elävä kirjuri tapaa erikoisen Magdalenus-nimisen miehen. Asetelma perustuu Michael Baigentin, Richard Leighin ja Henry Lincolnin kirjaan "Pyhä veri, pyhä Graal" (1982). "Nerojen paluu" (1987) tarkastelee ihmiskunnan historiaa erillisten kertomusten kautta.
Jersildiltä on suomennettu myös romaanit "Sikajahti" (1968), "Song Myssä tavataan" (1970), "Baabelin talo" (1978) ja "Vanha rakastettu" (1995). Jersildin nuortenkirjoista on suomennettu "Lasten saari" (1976), "Punainen koira" (1988) sekä "Laura ja Nikko Naurutalossa" (1991).
"Baabelin talon" pohjalta tuotettiin jättisairaalajärjestelmää kritisoiva televisiosarja vuonna 1981. Kay Pollak ohjasi "Lasten saaren" pohjalta vuonna 1980 samannimisen elokuvan. Muutamista muistakin Jersildin teksteistä on sovitettu televisioelokuvia.
K. W. Jeter
Kevin Wayne Jeter (s. 1950) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän on ranskalaista sukujuurta. Jeter tunnetaan kyberpunk-henkisistä romaaneistaan. Hän on kirjoittanut myös steampunkiksi luokiteltavia teoksia ja kauhua.
Rintasokeri
Rintasokeri on historiallinen nimitys makeisena käytetylle sokerilaadulle. Yleisemmältä nimeltään kysessä on kandisokeri, jota on ollut saatavina Euroopassa 900-luvulta lähtien, alkujaan makeisena. Täsmällisemmin määriteltynä ainoastaan ohrakeitteellä terästettyä kandisokeria voidaan kutsua rintasokeriksi.
Rintasokeri on läpikuultavaa, vaaleaa tai rusehtavaa kovaa ainetta, jota myytiin kiteinä nauhoissa. Vanhoista ajoista kertovissa kirjoissa, kuten Anni Swanin teoksissa, rintasokeria kuvataan lasten keskuudessa suosituksi makeiseksi. Todennäköisesti kyseessä oli ruokosokerin ja juurikassokerin sekoitus, joka kiteytettiin ylikyllästetystä liuoksesta kiteiksi langan ympärille. Toisaalta on esitetty, että yskänlääkkeenäkin käytetty rintasokeri oli alun perin ohrasokeria, jota saatiin haihduttamalla ohrakeitettä yhdessä sokerin, appelsiini- tai sitruunamehun ja viinikiven kanssa. Rintasokerin yskää parantavat ominaisuudet olisivat tällöin liittyneet lähinnä valmistuksessa käytettyyn ohraan.
Rintasokerin nimi viitannee sen lääkkeelliseen käyttöön rintakehän sairauksissa, kuten yskässä ja "rintataudissa" eli keuhkotaudissa. Vastaava termi esiintyy myös saksan kielessä ("Brustzucker") ja ruotsin kielessä ("bröstsocker"), joista jälkimmäisestä on ensimmäinen maininta Carl Lindhin kirjassa ""Huusz-apotek ock läkie book"" (Wijsingsborg 1675). Latinaksi kyseistä makeista on kutsuttu nimellä "Saccharatum candum", jota vastaa englannin kielen termi "sugar candy". Britannian kauppahistoriasta löytyy varhainen maininta vuodelta 1390 "sugar-candysta", jota valmistettiin liuottamalla valkoista tai ruskeaa sokeria laimeaan kalsiumhydroksidiliuokseen ja antamalla sen kiteytyä.
Kandisokeria käytetään nykyään muun muassa oluen valmistamisessa ja kuumien juomien kuten teen ja kahvin makeuttamiseen.
John Cazale
John Cazale (12. elokuuta 1935 – 12. maaliskuuta 1978) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi yhdessä lyhytelokuvassa 1960-luvulla, kunnes sai roolin "Kummisetä"-elokuvasta vuonna 1972. Hän näytteli myös "Kummisetä osa II":ssa. Hänen viimeiseksi roolikseen jäi "Kauriinmetsästäjä", jossa hän esittää Stanley ”Stan” Stoshia. Cazale oli kihloissa Meryl Streepin kanssa, kunnes menehtyi luusyöpään.
Cazale näytteli urallaan vain viidessä elokuvassa, joista jokainen oli vähintään ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon. Hän sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta elokuvassa "Hikinen iltapäivä".
A Northern Soul
A Northern Soul on The Verven toinen studioalbumi, joka julkaistiin 3. heinäkuuta 1995. Albumilla yhtye meni enemmän pophakuisempaan, brittipop-tyyppiseen soundiin. Albumin kappaleet "This Is Music" ja "History" nousivat hiteiksi ja raivasivat tietä yhtyeen suurmenestykselle, joka tapahtui yhtyeen seuraavalla, vuoden 1997 albumilla "Urban Hymns". Vaikka albumi sisälsi hittejä, silti itse albumi ei ollut kovin suuri menestys. Nykyisin albumia pidetään kuitenkin suuressa arvossa.
Albumin nimikkokappaleen kirjoittaja Richard Ashcroft teki Oasis-kappaleen "Cast No Shadow" innoittamana, jonka kyseisen yhtyeen päälauluntekijä Noel Gallagher teki Ashcroftille. Täten "A Northern Soul" on omistettu Noelille.
Max Hopo
Maximilian "Max" Hopo () on Disneyn eläinmaailmassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Hän on Hessu Hopon poika.
Joissain Disneyn 1950-luvulla tekemissä lyhyissä Hessu-piirretyssä Hessulla oli poika, jota kutsuttiin nimellä Junior, mutta hän oli erinäköinen ja paljon nuorempi kuin Max. Max Hopo esiintyi ensimmäisen kerran piirrossarjassa "Hopon poppoo" (1992–1993) ja myöhemmin siihen liittyvissä elokuvissa "Hopon poppoo" (1995) ja "Hessu Hopo – Rampin rämäpää" (2000).
Esa I. Järvinen
Esa I. Järvinen (s. 26. heinäkuuta 1948 Kemi) on suomalainen toimittaja, kriitikko ja kirjailija.
Järvinen kävi Kemin lyseota ja oli mukana koulun Kwekino-elokuvakerhon toiminnassa. Hän on ollut toimittajana Lapin Kansa-lehdessä. Hänen tuotantoonsa kuuluvat muun muassa romaanit "Kaartokadun nainen" (1990), "Kimppu haaveita" (1995) ja "Salaisuuksien miehet" (2004). Järvisen tuotanto on tyylillisesti monimuotoista. Järvinen asuu Rovaniemellä.
Götaplatsen
Götaplatsen on keskeinen julkinen aukio Göteborgissa Ruotsissa. Se muodostaa kaupungin pääkadun Kungsportsavenynin eteläisen pään. Nykyisessä muodossaan aukio vihittiin käyttöön vuonna 1923, jolloin kaupunki vietti 300-vuotisjuhliaan.
Götaplatsenia voidaan pitää kaupungin kulttuurin keskipisteenä, sillä sen ympärillä sijaitsevat Göteborgin konserttisali (Göteborgin sinfoniaorkesterin kotisali), Göteborgin Taidemuseo, Göteborgin kaupunginteatteri ja kaupungin pääkirjasto. Monumentaalinen uusklassinen Taidemuseon rakennus muodostaa aukiolle juhlavan eteläpäädyn. Aukion keskelle on sijoitettu Carl Millesin veistämä Poseidonin patsas, josta on tullut yksi kaupungin symboleista.
Yas Marina Circuit
Yas Marina Circuit on moottorirata Yas Islandin tekosaarella Abu Dhabissa Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.
Yas Marina Circuitin on suunnitellut saksalainen arkkitehti Hermann Tilke. Radalla ajettiin Abu Dhabin Grand Prix ensimmäistä kertaa kaudella 2009. Rata ajetaan vastapäivään.
Yas Marina Circuit on yhdistelmä perinteistä kilparataa ja katurataa. Kilparata on pysyvä rakennelma, johon voidaan yhdistää tilapäisesti katurataosuus kilpailuja varten. Radalla on 21 mutkaa, ja se on 5,554 kilometriä pitkä. Rata sijaitsee osittain satama-alueella kuten Monacossa ja siinä on myös osio, joka muistuttaa Spa-Francorchamps’n Raidillon-mutkaa.
X1
X1 on Tukholman lähijunaverkossa käytössä oleva sähkömoottorivaunu. ASEA valmisti vaunuja 104 kappaletta vuosina 1967–1975. Vaunuilla oli tarkoitus parantaa ja nopeuttaa Tukholman lähijunaliikennettä. Vaunujen ulkonäkö on kantikas 1960-luvun tyyliin. Niiden suurin sallittu nopeus on 120 km/h. Kaikki X1-junat on jo korvattu uudemmilla X60-junilla. Viimeiset yksiköt poistuivat käytöstä huhtikuussa 2011. Jäljellä olleet 12 yksikköä oli tarkoitus romuttaa.
Yksi X1-yksikkö koostuu moottorivaunusta (X1-A) ja ohjausvaunusta (X1-B). Junan neljä moottoria sekä suurin osa sähkölaitteista sijaitsevat moottorivaunussa. Yhden vaunun kummallakin puolella on kolme pariovea, joten kokonaisesta yksiköstä ovia löytyy kaikkiaan 12. Yksiköitä voi kytkeä yhteen viisi kappaletta, jolloin muodostuu kymmenenvaunuinen juna. Yhteenkytkentä onnistuu myös uudempien X10-junien kanssa. Vaunujen istumajärjestys oli 2+3. Vaunujen sisustusta muutettiin useita kertoja.
X1-junat osoittauivat nopeasti epäluotettaviksi talvisissa olosuhteissa. Ne olivat herkkiä kylmyydelle ja kosteudelle, ja lumi pääsi katon ilmanottoaukkojen kautta moottoriin. 1970- ja 1980-luvuilla juniin tehtiin useita luotettavuutta parantavia muutostöitä. Toinen ongelma junissa oli eristeenä käytetty asbesti, joka kuitenkin poistettiin niistä.
Jennie Fletcher
Jennie Fletcher (19. maaliskuuta 1890 – 17. tammikuuta 1968) oli brittiläinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kummatkin olympiamitalinsa Tukholmassa 1912.
Fletcher voitti mitalin kummassakin naisille järjestetyssä lajissa: 100 metrin vapaauinnissa ja 100 metrin vapaauintiviestissä. 100 metrin vapaauinnissa hän voitti pronssia ajalla 1.27,0. Viestin voittaneessa joukkueessa uivat hänen lisäkseen Irene Steer, Annie Speirs ja Belle Moore. Voittoaika oli uusi olympiaennätys 5.52,8.
Fletcher teki vuonna 1909 maailmanennätyksen 100 jaardin vapaauinnissa ajalla 1.13,6. Daisy Curwen rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin.
Zoltán Latinovits
Zoltán Latinovits (9. syyskuuta 1931 – 4. kesäkuuta 1976) oli unkarilainen näyttelijä.
Latinovits oli koulutukseltaan insinööri. Hän sai uransa aikana useita teatterikiinnityksiä, mutta saavutti mainetta myös elokuvissa. Yksi näistä oli Zoltán Huszárikin "Sindbad – suuri rakastaja" (1971). Latinovits oli useita kieliä taitanut polyglotti.
44-vuotiaana itsemurhan tehneelle Latinovitsille myönnettiin vuonna 1990 postuumisti Kossuth-palkinto.
Zoltán Huszárik
Zoltán Huszárik (14. toukokuuta 1931 – 15. lokakuuta 1981) oli unkarilainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, näyttelijä ja kuvataiteilija. Hänen ohjaustöidensä joukossa on "Sindbad – suuri rakastaja" (1971).
Huszárik palkittiin muun muassa Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla vuonna 1978. Hän sai postuumin Kossuth-palkinnon vuonna 1990.
Huszárik kuoli Budapestissa 50-vuotiaana. Hänen tyttärensä Kata Huszárik on näyttelijä.
Christian Lönegren
Jan-Christian Fredrik Lönegren on suomalainen muusikko, jota on myös kuultu piirretyissä ääninäyttelijänä. Hän työskentelee myös musiikin ohella Porvoon koulumusiikin tuki ry:ssä, jossa Lönegren oli vuoden 2008 hallituksessa sihteerinä.
__notoc__
Rezső Seress
Rezső Seress (3. marraskuuta 1899 – 11. tammikuuta 1968) oli unkarilainen pianisti ja säveltäjä.
Rezső Seress on tunnetun "Szomorú vasárnap" -laulun ("Gloomy Sunday") alkuperäinen tekijä. Kappale on pahamaineinen, sillä sen väitetään aiheuttaneen itsemurhaepidemian.
Alkuperäiset sanat Vége a világnak (Maailman loppu) kertoivat sodan aiheuttamasta epätoivosta ja päättyvät hiljaiseen rukoukseen ihmisten syntien tähden. Myöhemmin runoilija László Jávor kirjoitti uudet sanat (Surullinen sunnuntai), joissa laulaja haluaa tehdä itsemurhan rakastettunsa kuoleman tähden. Tämä sanoitus tuli suositummaksi ja alkuperäinen unohtui pian. Laulun levytti ensimmäisena unkarilainen Pál Kalmár vuonna 1935.
Englanninkielisen version "Gloomy Sunday" levytti ensimmäisenä Hal Kemp vuonna 1936, sanoittajana Sam M. Lewis, ja sen levytti samana vuonna myös Paul Robeson Desmond Carterin sanoittamana versiona. Maailmanmaineeseen kappale nousi Billie Holidayn levytyksenä vuonna 1941. Lewisin versio viittasi itsemurhaan ja levykannessa se kuvattiin "Unkarilaiseksi itsemurhalauluksi" ilmeisesti markkinointikikkana.
Laulun ovat tulkinneet englannin kielellä lukuisat tähdet, esimerkiksi Artie Shaw, Sarah Vaughan, Ricky Nelson, Sarah Brightman, Sinead O'Connor ja Björk. Lisäksi mainittakoon versiot ranskan kielellä, esittäjänä Serge Gainsbourg ja venäjän kielellä, esittäjänä Viktor Klimenko.
Suomeksi sen on kääntänyt Reino Helismaa nimellä "Surullinen sunnuntai", ja sen levytti ensimmäisenä Eila Pellinen (1959). Muita tunnettuja versioita ovat levyttäneet muun muassa Fredi, Harri Marstio ja Kai Hyttinen.
Seress otti itse henkensä hyppäämällä kerrostalon asuntonsa käytävältä Budapestissa 68-vuotiaana.
X60
X60 on Alstomin valmistama moottorivaunujuna, joka on käytössä Tukholman paikallisjunaverkossa. Junayksiköitä on yhteensä 83 kappaletta. Junat otettiin käyttöön vuonna 2005, jolloin niillä korvattiin pääsääntöisesti vanhimmat, epäluotettavat X1-mallisarjan junat. Vuonna 2017 viimeisetkin X10-sarjan junat poistuivat käytöstä, mistä lähtien kaupunkiseudun paikallisjunakalusto on koostunut ainoastaan X60-junista.
Junien hankintaprosessi käynnistyi 1990-luvun alussa, kun Tukholman läänissä liikenteen suunnittelusta vastaava Suur-Tukholman paikallisliikenne SL alkoi suunnitella uusien junien käyttöönottoa. Se tilasi ensin Regina-junia, mutta ne havaittiin epäkäytännöllisiksi, joten SL vuokrasi ne SJ:lle ja käynnisti hankintaprosessin uudelleen.
Yksi X60-junayksikkö koostuu kuudesta yhteenliitetystä vaunusta. Junayksikön pituus on 107 metriä. Yhteen junayksikköön mahtuu noin 900 matkustajaa, joista 374 istumaan. Ruuhka-aikaan voidaan liittää kaksi junayksikköä yhteen. X60-junan huippunopeus on 160 km/h.
Tyylikurssi
Tyylikurssi on koulutustapahtuma, jossa perehdytään henkilön ulkoisen olemuksen kohentamiseen haluttuun suuntaan. Tyylikursseilla käsitellään mm. seuraavia asioita: ryhti, kävelytekniikka, henkilökohtainen meikkisopastus, väri- ja tyylianalyysi (ei välttämätön), vartalotyypit ja pukeutuminen. Myös etiketti- ja tapakoulutus kuuluvat usein kurssin sisältöön. Kurssien hinnat ja sisältö vaihtelevat.
Frank Black
Frank Black (oik. Charles Michael Kittridge Thompson IV, s. 6. huhtikuuta 1965) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi Black Francis -nimellä vaihtoehtorock-yhtyeessä Pixies, jossa hän toimi keulakuvana vuosina 1986–1993. Tämän jälkeen hän lähti menestyksekkäälle soolouralle, jolloin hän toimi myös Catholics-nimisen taustayhtyeen kanssa vuodesta 1998 lähtien. Myöhemmin hän kuitenkin kokosi Pixiesin uudelleen vuonna 2004, mutta jatkaa kuitenkin aktiivisesti soolouraansa.
Frank Black on ammentanut monista eri tyylilajeista vaikutteita kappaleihinsa, esimerkiksi vaihtoehtorock, pop, punk, heavy metal, country ja folk.
Claude Vilgrain
Claude Vilgrain (s. 1. maaliskuuta 1963 Port-au-Prince, Haiti) on haitilaissyntyinen kanadalainen jääkiekkoilija, joka ennen uran päättymistä pelasi oikeana laitahyökkääjänä. Hän kävi läpi harvinaisesti molemmat juniorisarjat: Kanadan CHL:n ja Yhdysvaltain yliopistosarjan. Urallaan Vilgrain pelasi pääasiassa Pohjois-Amerikan alasarjoissa ja Euroopassa, mutta kertyi hänelle 89 ottelua NHL:ssäkin. Hän myös edusti Kanadaa vuoden 1988 talviolympialaisissa.
Vilgrain aloitti uransa kanadalaisen QMJHL-junioriliigan Laval Voisinsissa 1980–1981. Kesän 1982 Detroit Red Wings varasi Vilgrainin numerolla 107. Hän jatkoi vielä kolmannen kauden QMJHL:ssä, mutta ammattilaissopimuksen sijaan hän siirtyi yliopistokiekkoilun pariin Monctonin yliopistoon. Detroit ei tehnyt Vilgrainin kanssa sopimusta, ja hänestä tuli vapaa pelaaja.
Monctonin jälkeen Vilgrain sai pelipaikan Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa ja edusti sitä 1986, 1987 ja 1988, mikä vei suurimman osan kyseisten kausien ajasta. Hän pelasi muun muassa Calgaryn talviolympialaisissa, jossa Kanada sijoittui neljänneksi.
Vancouver Canucks teki sopimuksen Vilgrainin kanssa kesäkuussa 1987, ja kaudella hän pelasi ensimmäisen ottelunsa NHL:ssä. Kauden aikana hän pelasi tosin vain kuusi ottelua. Kauden 1988–1989 Vilgrain aloitti IHL-liigan farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa, kunnes Vancouver myi hänet New Jersey Devilsiin vaihdossa Tim Lenardoniin. Vilgrain jatkoi kauden lopun New Jerseyn farmissa AHL-liigan Utica Devilsissä.
Vilgrain pelasi seuraavat kaksi kautta pääosin Uticassa ja pääsi pelaamaan vain kymmenen ottelua New Jerseyssä. Kauden alussa hänet kuitenkin kutsuttiin ensimmäisen kerran New Jerseyn harjoitusleirille, jossa hän sai vakiinnutettua paikan joukkueen kokoonpanossa. Vilgrain pelasi koko kauden New Jerseyssä ja teki 71 ottelussa 19 maalia ja 27 syöttöä. Kausi olikin hänen ainoa kokonainen NHL:ssä, ja seuraavalla kaudella hän pelasi vain neljä ottelua New Jerseyssä, muutoin jälleen Uticassa ja IHL-liigan Cincinnati Cyclonesissa.
Vilgrain näytti jäävän vaille sopimusta kaudeksi , kunnes elokuussa hän solmi vuoden sopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hän pelasi Philadelphiassa kaksi ottelua ja muutoin seuran farmissa Hershey Bearsissa AHL-liigassa.
Kun NHL-ura ei auennut, Vilgrain siirtyi Eurooppaan. Hän pelasi kolme kautta SC Herisaussa Sveitsin kakkossarjassa, minkä jälkeen hän vaihtoi seuraa vielä neljästi: 1997–1999 DEL-liigan Frankfurt Lions ja Schwenningen Wild Wings, 1999–2001 Sveitsin kakkossarjan EHC Biel ja 2001–2002 pääsarjan SC Bern. Vilgrain lopetti uransa vuonna 2002.
Liinakivääri
Liinakivääri on vanha laivoissa käytetty köydenampumalaite. Sen avulla voidaan toimittaa köysiyhteys heittoetäisyyden ulkopuolella olevaan kohteeseen. Laite voi olla joko kiinteästi telineeseen asennettu tai irrallinen; sen pääosa on noin 5 senttimetrin väljyinen putki, jonka takapäässä on taitettava lukkokoneisto sekä pistoolikahva. Putken yläosassa on viistosti asennettu tukikahva, josta tartuttaessa laite asettuu luontevasti laukaisuasentoon.
Putken suulle asennetaan erikseen metallikuorinen raketti, johon on liitetty ohut teräsvaijeri. Vaijeriin puolestaan kytketään erityisessä niin sanotussa kampatelineessä vyyhditty 5 millimetrin vahvuinen lähettiköysi. Joissakin raketeissa on lisäksi kärjessä erillinen merkkivalo, joka syttyy kun raketti laukaistaan.
Joissakin liinakivääreissä on ylakahvan sijaan liipaisimen edessä kiinnityspiste, josta ase voidaan kytkeä valmiiseen telineeseen laukaisua varten; tällaisia oli muun muassa pelastusristeilijä Isokarissa.
Kun liinakivääriä käytetään, raketin asentamisen jälkeen lukkoon lisätään erillinen laukaisupanos; ase suunnataan yläviistoon, niin että tähtäin on hiukan kohteen yläpuolella.
Ase laukaistaan, ja raketti vie perässään ohuen lähettiköyden. Raketti lentää kohteen yli ja putoaa toiselle puolelle. Nyt voidaan lähettiköyden avulla vetää aluksesta toiseen ensin vahvempi köysi tai vaijeri, jonka avulla saadaan esimerkiksi varsinainen hinausvaijeri aluksesta toiseen.
Myös kiinteillä pelastusasemilla oli näitä laitteita; niihin liittyi yleensä niin sanottu housupoiju eli pelastusrenkaasta muokattu siirtoistuin, jonka avulla ihmisiä saattaa siirtää turvallisesti köyttä pitkin pisteestä toiseen.
Liinakiväärit on nykyään pääosin korvattu kertakäyttöisillä köydenampumalaitteilla.
M/S Hellenic Master
M/S "Hellenic Master" () on kreikkalaisen Ηellenic Seawaysin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1979 Mitsui Engineering & Shipbuilding Co. Ltd:n telakalla Japanissa. "Hellenic Master" on rekisteröity Kreikan lipun alle. Nykyisin alus on Italian Porto Margheran ja Kreikan Kórinthoksen välisessä liikenteessä.
"Hellenic Masterin" sisaraluksia ovat M/S "Thebeland", M/S "Hellenic Sailor", M/S "Tyrusland", M/S "Vegaland" ja M/S "Vikingland".
Helmikuussa 1979 alus laskettiin vesille ja saman vuoden elokuussa se luovutettiin Broströms Rederi Ab:n omistukseen, joka rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Vasaland". Kotipaikaksi tuli Göteborg. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin Finska Ångfartygs Ab:n Suomen ja Välimeren väliseen liikenteeseen viideksi vuodeksi. Rahtaukseen sisältyi optio aluksen ostosta. Alus siirtyi 8. tammikuuta 1984 Oy Partek Ab:n (Finska Ångfartygs Ab) omistukseen. Uusi omistaja rekisteröi aluksen Suomen lipun alle nimellä "Hesperus". Kotipaikaksi tuli Helsinki.
Joulukuussa 1986 Partrederiet Ab Nordsjöfrakt osti aluksen ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle nimellä "Celia". Kotipaikaksi tuli Skärhamn. Uusi omistaja aikarahtasi aluksen Finncarriersin liikenteeseen reitille Suomi–Belgia–Britannia. Marraskuussa 1996 alus rekisteröitiin B&N Rederi Ab:n omistukseen. Samalla alus sai nimen "Finnriver". Laiva sai jälleen 24. kesäkuuta 2002 nimen "Celia". Alus aikarahdattiin 6. marraskuuta Grupo Boludan liikenteeseen nimellä "Celia B". Samalla myös lippuvaltioksi vaihtui Espanja. Grupo Boluda liikennöi aluksella Manner-Espanjan Cadizin ja Kanariansaarten Las Palmasin välillä. Lokakuussa 2003 espanjalainen Ocean Express osti aluksen ja rekisteröi sen Irlannin lipun alle nimellä "Silkeborg". Kotipaikaksi tuli Cork. Tämän jälkeen alus aikarahdattiin Nordana Linen liikenteeseen linjalle Pohjois-Amerikka–Karibia–Etelä-Amerikka.
Lokakuussa 2007 kreikkalainen Hellenic Seaways ilmoitti ostavansa "Silkeborgin". Luovutus Hellenic Seawaysille tapahtui joulukuussa. Yritys rekisteröi aluksen Kreikan lipun alle nimellä "Hellenic Master". Vuonna 2008 alus aloitti liikennöinnin reitillä Kórinthos–Porto Marghera.
Helmikuussa 2014 "Hellenic Master" saapui Intian Alangiin romutettavaksi.
Lizzie Borden
Lizzie Andrew Borden (19. heinäkuuta 1860 – 1. kesäkuuta 1927) oli kaksoismurhasta syytetty, mutta syyttömäksi todettu yhdysvaltalainen nainen. Oikeusjuttu herätti aikoinaan suurta kohua Yhdysvalloissa.
Hänen isänsä Andrew Jackson Borden ja äitipuolensa Abby Borden murhattiin kirveellä kotonaan Fall Riverissä, Massachusettsissa 4. elokuuta 1892. Murhat jäivät selvittämättömiksi.
Paul Wendkos ohjasi aiheesta vuonna 1975 ensiesitetyn televisiodraaman "Lizzie Borden – kirvesmurhaaja". Elokuva julkaistiin Suomessa VHS-videona.
Räsänen
Räsänen on yleinen suomalainen sukunimi. Vuonna 2012 Räsänen oli 9478 suomalaisen sukunimi.
Henrika Andersson
Henrika Madeleine Andersson (s. 2. syyskuuta 1965 Tammisaari) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija.
Andersson opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1985–1989 ja vuoden Pariisin CNSAD:issa. Hän on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiossa. Andersson on myös ohjannut ja käsikirjoittanut näytelmiä ja kirjoittanut novelleja ja lastenromaaneja. Anderssonin toinen romaani "Emma Gloria ja Kalamaran varjot" (2006) oli Finlandia Junior -palkintoehdokas. Anderssonin isä on psykiatri, entinen kansanedustaja ja ministeri Claes Andersson.
Virtaventtiili
Virtaventtiileillä vaikutetaan toimilaitteen nopeuteen muuttamalla nesteen virtausta kuristuskohdassa.
Virtaventtiilien erikoistapaus on virranjakoventtiili, joka jakaa tilavuusvirran useampaan osaan.
Atlanta Dream
Atlanta Dream on yhdysvaltalainen naiskoripalloseura, joka pelaa Women's National Basketball Association -liigassa. WNBA:n itäiseen konferenssiin kuuluva Dream pelaa kotiottelunsa Phillips Arenalla, joka sijaitsee Atlantassa, Georgian osavaltion pääkaupungissa.
WNBA-joukkueen perustamisesta Atlantaan ilmoitettiin virallisesti lokakuussa 2007. Seuran omistaa eri taho kuin NBA-organisaatio Atlanta Hawksin. Atlanta Dreamin omistaja on Dream Too LLC.
Seuran nimi, logo ja värit julkistettiin 23. tammikuuta 2008 ja seuran pelipaidat huhtikuussa 2008; Dreamin kotipaidan päävarinä on valkoinen ja vieraspaidan vaaleansininen. Kaksi viikkoa seuran nimen julkistamisen jälkeen, 6. helmikuuta, pidettiin "laajennusdraft". Muut 13 WNBA-seuraa saivat suojata ennen varaustilaisuutta enimmillään kuusi pelaajaansa, minkä jälkeen Dream sai varata itselleen yhden suojaamatta jääneen pelaajan kustakin joukkueesta. Nimekkäin ja kokenein Dreamin varaama pelaaja oli takamiehen pelipaikalla pelaava Betty Lennox, joka oli pelannut ennen Dreamiin tuloaan 236 WNBA:n runkosarjan ottelua ja voittanut vuonna 2004 Seattle Stormissa WNBA:n mestaruuden ja WNBA:n loppuotteluiden arvokkaimman pelaajan palkinnon. Muita Dreamin varauksia, joilla oli takanaan yli sata WNBA:n runkosarjan ottelua, olivat keskushyökkääjä Katie Feenstra Detroit Shockista, belgialainen keskushyökkääjä Ann Wauters New York Libertystä ja keskushyökkääjä Chantelle Anderson San Antonio Silver Starsista.
Dream teki varaustilaisuuden jälkeen kaksi ensimmäistä pelaajakauppaansa. Se kauppasi Houston Cometsista varaamansa Roneeka Hodgesin ja WNBA:n uusien pelaajien varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen neljännen varausvuoron Seattle Stormille vaihdossa brasilialaiseen takamies Iziane Castro Marquesiin ja uusien pelaajien varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen kahdeksanteen varausvuoroon. Lisäksi Dream kauppasi Los Angeles Sparksista varaamansa LaToya Thomasin ja uusien pelaajien varaustilaisuuden varausvuoron 18 Detroit Shockiin vaihdossa takamies Ivory Lattaan. 9. huhtikuuta 2008 pidetyssä uusien pelaajien varaustilaisuudessa Dream varasi ensimmäisellä kierroksella, numerolla kahdeksan Tamera Youngin, toisella kierroksella, numerolla 24 Morenike Atunrasen ja kolmannella kierroksella, numerolla 32 Danielle Hoodin.
Tilanne 15. kesäkuuta 2014:
Ifem
iFEM on festivaali luovalle kokeilulle. Tapahtumapaikkoina ovat Inarin ja Ivalon kylät Inarin kunnassa. Vuonna 2006 ensi kertaa järjestetty tapahtuma oli alkujaan pelkästään musiikkitapahtuma, mutta 2007 mukaan otettiin elokuva. Vuonna 2008 festivaalin kaksi ensimmäistä päivää soivat Kaamasessa. "Kulttuuri on saapunut Kaamaseen" Kommentoi eräs paikallinen rentoutunut vanhempi herrasmies. Ivalon päässä tuonna vuonna mukana oli installaatio-näyttely ja perinteinen kirkkokonsertti. iFEM4 järjestettiin vuonna 2009 ilman Simonia Samoin iFEM5 vuonna 2010, jolloin festivaanlin järjesti Pohjois-Lapin elävän musiikin yhdistys [PLEMU ry]. Vuoden 2013 tapahtuma on jo kuulemma suunnitteilla. Tapahtuman organisaatoreina ja promoottoreina ovat toimineet mm. Pekka Kumpulainen, Simon Wickham-Smith ja Eetu Suominen.
Festivaalilla esiintyneitä:Taidetta ja elokuvia ovat paikalle tuoneet mm.
Revolution Renaissance
Revolution Renaissance oli monikansallinen metalliyhtye, jonka kitaristi Timo Tolkki perusti erottuaan Stratovariuksesta vuonna 2008.
Tolkki kertoi Revolution Renaissancen perustamisesta 29. helmikuuta 2008 tehdyssä haastattelussa, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2008 ilmestyneessä "Soundi"-lehdessä. Stratovariuksen tulevaisuudesta Tolkki pysyi vaitonaisena kunnes 2. huhtikuuta hän tiedotti verkkosivustollaan yhtyeen hajoamisesta, vedoten ristiriitoihin useiden yhtyeen jäsenten välillä. Runsasta kuukautta myöhemmin julkaisemassaan vastineessa muut jäsenet ilmoittivat kuitenkin jatkavansa yhtyeen toimintaa ilman Tolkkia.
Revolution Renaissancen esikoisalbumi "New Era" julkaistiin italialaisen Frontiers Recordsin kautta 6. kesäkuuta 2008. Albumi sisältää Tolkin alun perin Stratovariuksen uudelle albumille säveltämiä kappaleita ja se on hänen mukaansa paluu Stratovariuksen menestysalbumien "Episode" (1996) ja "Visions" (1997) tyyliin. Ennen välirikkoa Stratovarius äänitti demoversion "New Erasta" ja esitti vuoden 2007 Wacken Open Airissa livenä kappaleen ”Last Night on Earth”.
Tolkin ohella "New Eralla" esiintyvät sessiomuusikkoina laulajat Michael Kiske, Tobias Sammet ja Pasi Rantanen, rumpali Mirka Rantanen, basisti Pasi Heikkilä ja kosketinsoittaja Joonas Puolakka. Albumin ilmestymisen jälkeen Tolkki kokosi uuden vakituisen kokoonpanon tulevia julkaisuja ja live-esiintymisiä varten.
Revolution Renaissance avasi lokakuussa 2008 verkkosivuston, jossa on materiaalia syyskuussa alkaneista demoäänityksistä. Uuden musiikin lisäksi yhtye äänitti muutamia "New Era" -albumin ja Stratovariuksen kappaleita.
Revolution Renaissancen toinen albumi, "Age of Aquarius" julkaistiin maaliskuussa 2009. Lokakuussa 2009 Timo Tolkki ilmoitti kosketinsoittaja Mike Khalilovin ja basisti Justin Biggsin eronneen yhtyeestä. Uudeksi basistiksi ilmoitettiin ruotsalainen Magnus Rosén, joka on tuttu power metal -yhtye HammerFallista. 
Bändin kolmas albumi "Trinity" julkaistiin 22. syyskuuta 2010. Bändi hajosi kolmannen albumin julkaisun jälkeen. Tolkki sävelsi kaikki kappaleet, mutta sanoitusten kirjoittamiseen osallistui muukin yhtye.