Vanhentuminen
Vanhentuminen eli preskriptio () tarkoittaa jonkin oikeuden raukeamista, ellei sitä ole saatettu voimaan lain säätämässä tai sopimuksessa määritellyssä määräajassa. Vanhentumisajan kuluttua oikeus esittää vaatimus toiselle ihmiselle tai oikeushenkilölle vanhentuu eli tapahtuu oikeudenmenetys.
Vanhentumisen piiriin ei kuulu patenttioikeuden eikä tekijänoikeuden päättyminen määräajan jälkeen. Siitä ei ole myöskään kyse, kun tapahtuu prosessimääräaikojen menetys, kuten esimerkiksi haettaessa muutosta alempien oikeusasteiden päätöksiin. Eikä vanhentumiseksi käsitetä sitä oikeudenmenetystä, joka seuraa viranomaisen asettaman määräajan ylittämisestä.
Vanhentuminen ei sellaisenaan kumoa saamista, mutta velallinen voi siihen vetoamalla kieltäytyä saamisen suorittamisesta. Tuomioistuin ei omasta aloitteestaan ota vanhentumista huomioon, vaan velallisen on sitä erikseen vaadittava. Julkisoikeudellinen maksu ja vero vanhentuu viidessä vuodessa maksuunpanoa seuraavan kalenterivuoden alusta alkaen. Yksityisoikeudellinen saatava vanhentuu kolmessa vuodessa eräpäivästä lukien.
Rikosoikeudessa vanhentuminen jakautuu syyteoikeuden, rangaistuksen täytäntöönpano-oikeuden sekä konfiskaation tuomitsemisen ja täytäntöönpanon vanhentumiseen. Vanhentumissäännösten perusteena on se, että yhteiskunnan tarve syytteen nostamiseen ja rankaisemiseen vähenee ajan myötä.
Rikoksen vanhentumisaika alkaa kulua tekopäivästä ja se voidaan katkaista nostamalla syyte. Vanhentumisajalle on säädetty myös ehdottomia rajoja, joiden ylittyessä ei voida enää tuomita rangaistusta. Asianomistajarikoksissa asianomistajan pitää nostaa syyte tai tehdä syyttämispyyntö vuoden kuluessa rikoksen ja sen tekijän selvillesaamisesta. Tämä erityinen vanhentumisaika on prosessuaalinen määräaika, jonka umpeuduttua tuomioistuin jättää syytteen tutkimatta. Yleisen vanhentumisajan umpeuduttua teko ei ole enää rangaistava, minkä vuoksi tuomioistuin hylkää syytteen.
Vanhentumisajoista säädetään rikoslain 8 luvussa.
Syyteoikeus ei vanhennu, jos rikoksesta säädetty ankarin rangaistus on elinkautinen vankeus. Muissa tapauksissa se vanhentuu, jos syytettä ei ole nostettu
Oikeus tuomita rangaistus ei vanhennu, jos rikoksesta seuraava ankarin rangaistus on elinkautinen vankeus. Muissa tapauksissa rangaistuksen voi tuomita, jos rikoksesta on kulunut
Lapsen seksuaalinen hyväksikäyttö ja lapseen kohdistuneet pakottaminen seksuaaliseen tekoon, raiskaus, paritus ja ihmiskauppa törkeine tekomuotoineen vanhentuvat uhrin täyttäessä 28, ja lapsen houkutteleminen seksuaalisiin tarkoituksiin (grooming) uhrin täyttäessä 23.
Lakimuutos tuli voimaan vuonna 2006, eikä lakeja voida soveltaa takautuvasti, joten määräajat koskevat vain 1.1.2006 alkaen tehtyjä rikoksia ja edelleen on joitakin tällaisia rikoksia joissa tekohetkellä alaikäinen uhri on alle 28 mutta jotka ovat vanhentuneet. Samasta syystä osa ennen 1.7.2014 tehdyistä raiskauksista tuomitaan pakottamisena sukupuoliyhteyteen (nk. lievä raiskaus). Myös pakottaminen sukupuoliyhteyteen vanhentuu uhrin täyttäessä 28, jos hän oli tekohetkellä alaikäinen.
Perusmuotoiset ympäristön turmeleminen, luonnonsuojelurikos ja rakennussuojelurikos vanhentuvat 10 vuoden kuluttua.