Paranormaali ilmiö
Paranormaaleilla ilmiöillä tarkoitetaan luonnontieteellistä selitystä vailla olevia outoja ilmiöitä.
”Paranormaalin ilmiön” määritelmät vaihtelevat. Joskus niillä saatetaan tarkoittaa jopa kaikkia arkipäiväisistä poikkeavia, tiedemaailmassa epänormaaleiksi kutsuttuja ilmiöitä.
Oletetut paranormaalit ilmiöt ovat epäilemättä sukua sellaisille ilmiöille, joita sanotaan epätavallisiksi. Tieteessä esiintyy tapauksia, joita kutsutaan anomalioiksi (Antiikin Kreikkalaisesta sanasta anomalos, a + omalos joka tarkoittaa poikkeava) eli poikkeavuuksiksi: jokin hyvin toimineen selitysjärjestelmän ennusteet eivät jossakin tapauksessa pidäkään paikkaansa, vaan esille tulee havainto, joka on vastoin selitysjärjestelmän ennustuksia. Näitä ilmiöitä ei kuitenkaan sanota paranormaaleiksi.
Yhdysvaltalainen filosofian professori Stephen Braude katsoo teoksessaan "ESP and Psychokinesis" (1979), että paranormaalit ilmiöt ovat anomalioita eli poikkeavuuksia sekä tieteen että arkikokemuksen piirissä. Brauden määritelmän mukaan ilmiö on paranormaali, jos ja vain jos se täyttää seuraavat ehdot: 1) Se on selittämätön vallitsevan tutkimuksen valossa. 2) Sitä ei voi selittää tekemättä tieteeseen suuria muutoksia. 3) Se kumoaa arkiajattelun oletukset siitä, mitä siihen liittyville olioille voi tapahtua.
Paranormaalien ilmiöiden osajoukoksi Braude määrittelee parapsykologiset ilmiöt. Ne ovat hänen mukaansa ilmiöitä, jotka ovat paranormaaleja ja joissa ilmenee jonkinlaisia tietoisuuden piirteitä. Braude määrittelee myös ihmeen tai vahvasti paranormaalin ilmiön: se on ilmiö, joka on paranormaali, mutta joka ei ole periaatteessakaan selitettävissä.
Brauden määritelmässä paranormaalilta ilmiöltä siis vaaditaan, että se on vallitsevan tieteen puitteissa selittämätön ja toisaalta ristiriidassa arkiajattelun odotusten kanssa. Jälkimmäinen tunnusmerkki sulkee pois tieteen (esimerkiksi fysiikan) poikkeusilmiöt, joita koskevia arkiajattelun odotuksia meillä ei ole.
Suomessa Skepsis ry:n puheenjohtajana toiminut filosofi S. Albert Kivinen on tehnyt seuraavan tunnetun jaottelun oletetuista paranormaaleista ilmiöistä. Luettelo perustuu parapsykologisessa kirjallisuudessa yleisesti käytettyyn jaotteluun. Ryhmittely esitetään alla Risto Selinin sanaston (2001) pohjalta tarkennettuna.
(Aistien ulkopuolinen havaitseminen, engl. "extra sensory perception" eli "yliaistillinen havainnointi", lyhenne "ESP", joskus: "psi-gamma")
("PK, psykokineesi", kreikan "psykhe", henki, ja "kinesis", liike; joskus: "psi-kappa"). 
Yllä lueteltujen ilmiöiden ulkopuolella on vielä joukko muita paranormaalin tutkimuksen kohteita, kuten jälleensyntyminen ja epätavalliset parantamismenetelmät. Laajempi jaottelu alla.Dosentti Marjaana Lindemanin johtaman tutkimuksen ”Taikauskon vetovoima” mukaan käsitykset, joita on nimitetty joko paranormaaliksi, taikauskoksi, yliluonnolliseksi tai maagiseksi eli taikuudeksi, ovat kaikki yksi ja sama asia. Paranormaaleja uskomuksia voidaan parhaiten selittää yksilön taipumuksella nojautua lapsuudenaikaisiin, eritytymättömiin käsityksiin todellisuudesta. Näissä käsityksissä sekoitetaan elottomien, elollisten ja mielellisten asioiden keskeiset ominaisuudet. Aikuisilla nämä sekaannukset voivat toimia tieteellisen tiedon rinnalla. Voidaan puhua yleisestä taipumuksesta uskoa paranormaaliin.
Tutkimukseen osallistui suuri määrä eri koulutustasojen opiskelijoita ympäri Suomea. Tutkimuksen mukaan yliopisto-opiskelijoilla on vain vähän paranormaaleja uskomuksia, vähemmän kuin alemman asteen koulutuksen opiskelijoilla. Jos yliopisto-opiskelijoilla on paranormaaleja uskomuksia, koulutustaso ei vähennä niitä.