hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Belgianpaimenkoira laekenois
Belgianpaimenkoira laekenois ("Berger belge laekenois"), joka tunnetaan hollanniksi myös nimellä laekeninpaimenkoira ("Lakense herder"), on Belgiasta kotoisin oleva koirarotu, belgianpaimenkoiran karkeakarvainen muunnos. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 1. Laekenois on belgianpaimenkoiramuunnoksista harvinaisin ja sitä kasvatetaan eniten Hollannissa. Se on yhdessä malinoisin kanssa onnistuttu - osittain karumman ulkonäkönsä ansiosta - säilyttämään puhtaammin työkoirana kuin nykyisin usein näyttelyä silmällä pitäen jalostetut, pitkäkarvaiset muunnokset tervueren ja groenendael.
Laekenoisin ulkonäkö tuo mieleen picardienpaimenkoiran ja ardennienkarjakoiran. Karkea, pörröinen ja hieman kihartuva, rungon alueella noin 6 cm pitkä karvapeite on rotumääritelmän mukaan aina punaruskea, mutta käytännössä sen sävy vaihtelee vaalean kellertävästä (fawn) punaiseen. Lisäksi ns. hiilikkoväriä ("charbonné") eli mustia karvankärkiä - joka vastaa joidenkin muiden rotujen seesamia, soopelia ja riistanväriä eli agoutia - esiintyy hännässä ja kuonossa harmaan maskin muodossa, joka on paljon heikommin erotettavissa kuin malinoisin ja tervuerenin musta maski. Säkäkorkeus on sama kuin muillakin belgianpaimenkoirilla: uroksilla noin 60-66 cm ja nartuilla 56-62 cm. Urokset painavat keskimäärin 25-30 kg ja nartut noin 20-25 kg. Laekenoisin rotumääritelmä on yhteinen kaikkien kolmen muun belgianpaimenkoiran kanssa, joten ainoat poikkeamat koskevat karvanlaatua ja väritystä.
Rodulla on saavutettu hyviä tuloksia muun muassa agility-kilpailuissa. Belgianpaimenkoira onkin palveluskoirana ehdottomasti onnellisin silloin kun sillä on jokin tehtävä, olkoon se sitten palveluskoiralaji, agility, vetoharrastus, pelastuskoiratoiminta tai mitä tahansa missä se saa toteuttaa itseään ja kuluttaa energiaansa ja käyttää älyään (aktivointi). Monipuolisena rotuna eri harrastusmahdollisuuksia belgianpaimenkoiran kanssa on runsaasti. Belgianpaimenkoiran kiintymys omaan perheeseen on suuri ja tämä on otettava huomioon koulutuksessa - omistajan pitää itse kouluttaa belgialaisensa.
Belgianpaimenkoira tarkkailee jatkuvasti mitä sen ympärillä tapahtuu ja on puolustaa tarvittaessa myös isäntäänsä. Se suhtautuu vieraisiin epäluuloisesti. Rodulla esiintyy kuitenkin myös heikkohermoisuutta, pehmeyttä sekä paukkuarkuutta.
Laekenois on kotoisin Brysselin esikaupunkialueella sijaitsevasta Laekenin kunnasta, josta se on saanut nimensä. Se muistuttaa ulkonäöltään enemmän ardennienkarjakoiraa kuin muita belgianpaimenkoiria, ja koska Ardennit sijaitsevat juuri Brysselin eteläpuolella, nämä kaksi rotua voivat hyvinkin olla sukua toisilleen. Alun perin muunnoksesta tunnettiin myös tuhkanharmaa väritys, mutta se kuoli sittemmin sukupuuttoon. Kaikki belgianpaimenkoiran eri muunnokset yhdistettiin vuonna 1892 virallisesti samaan rotuun kuuluviksi, joista laekenois tunnettiin alussa nimellä karkeakarvainen belgianpaimenkoira.
Nalle Virolainen
Keijo ”Nalle” Virolainen (s. 1958) on helsinkiläinen itseoppinut kuvataiteilija, joka on tullut tutuksi myös sarjakuvan tekijänä, tatuointien puolestapuhujana ja sadomasokismi-henkisistä performansseistaan.
Kuvataiteilijana Virolainen on erikoistunut etenkin akryylimaalausten tekemiseen. Nalleilla on niissäkin merkittävä osansa niin kuin koko hänen taiteessaan. Hän on pitänyt koko joukon taidenäyttelyitä muun muassa galleria Bakeliittibambissa.
Sarjakuvia Virolainen on julkaissut erityisesti omissa ja muiden pienlehdissä, joista tunnetuimpia lienee Tampereen Sarjakuvaseuran julkaisema Sarjari, jossa hänen sarjakuviaan on nähty lähes koko lehden historian. Hänen tunnetuimpia omakustanteitaan ovat "Nalleposti" ja "Nalleri". Sarjakuvat ovat usein olleet räikeän yliampuvaa splatter-henkistä ilotulista, sadomasokistisia perversioita tai hellyttäviä nalletarinoita, joissa usein punk-henkiset nallet filosoivat elämää. Hän on julkaissut toisen helsinkiläisen sarjakuvataiteilijan Petri Hiltusen kanssa yhteisen "Goretta"-nimisen sarjakuva-albumin.
Tatuointien puolestapuhujana Virolainen on esiintynyt omissa sekä muiden pienlehdissä kuten "Tattoo Freak". Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan elävänä esimerkkinä, sillä hän on kauttaaltaan kasvoja lukuun ottamatta tatuoitu henkilö. Lukuisat tatuointinsa hän on tehnyt itse käyttämättä sähköisiä tatuointikoneita. Hän perusteli tatuointejaan aikoinaan Ilta-Sanomissa näin: ”Valmistaudun kuolemaan tietynnäköisenä.”
Sadomaso-henkisiä performanssejaan Virolainen esitti pääosin 1990-luvulla tyttöystävänsä kanssa. Osana esityksiä kuultiin usein klassista musiikkia ja nähtiin myös lävistysriittejä. Nalle esiintyi myös sadomasokistisessa sivuroolissa Iiris Koistisen kanssa Christian Lindbladin ohjaamassa elokuvassa "Ripa ruostuu". Nalle esiintyi myös Seinäjoen Provinssirockissa.
Bergamasco
Bergamasco on Italiasta kotoisin oleva koirarotu. Se on lähtöisin Pohjois-Italian alppien alueilta, ja nyttemmin personoitunut Bergamon kaupunkiin, josta se on saanut myös nimensä. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 1. Bergamasco on massiivinen ja voimakas. Se vaatii paljon liikuntaa, vaikkakaan ei välttämättä juosten.
Luonteeltaan bergamasco on älykäs, lapsirakas ja eloisa. Perheen ollessa läsnä se on kaikille avoin ja ystävällinen, mutta yksin ollessaan varovainen ja vieraita kohtaan epäluuloinen. Koira tekee mielellään töitä, mutta sitä on mahdoton kouluttaa pakottamalla. Koska bergamascoa on kauan sitten käytetty paimenena ja vahtina vuoristossa, sillä on voimakas suojeluvaisto.
Bergamascolla on aikuisena koirana nyörimäinen tai laattamainen turkki kuten pulilla tai komondorilla.
Rasvaiselta tuntuva turkki näyttää hoitamattomalta, mutta pitää koiran lämpöisenä ja kuivana.
Itävallan vaakuna
Itävallan vaakuna on Itävallan tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön nykyistä vastaavassa muodossa vuonna 1919, poistettiin käytöstä vuonna 1934, ja palautettiin käyttöön vähäisin muutoksin vuonna 1945. Aiemmassa Itävalta-Unkarin keisarikunnan vaakunassa kotkalla oli kaksi päätä, samankaltainen versio oli käytössä myös austrofasistisen diktatuurin aikana vuodesta 1934 vuoteen 1938.
Vaakunan keskellä on vanha Itävallan ruhtinaskunnan kilpi, joka on toiminut pohjana myös Itävallan lipulle. Suvereniteettia ilmentävä kotka pitelee jaloissaan sirppiä ja vasaraa, jotka symboloivat maanviljelijöitä ja työläisiä. Kotkan päässä on muurikruunu edustamassa porvaristoa. Katkennut ketju lisättiin vaakunaan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 kuvaamaan vapautumista kansallissosialistisesta diktatuurista.
La Grande Écurie et la Chambre du Roy
La Grande Écurie et la Chambre du Roy on vuonna 1966 perustettu kamarimusiikkiyhtye, joka on keskittynyt pääsääntöisesti soittamaan barokkimusiikkia aikakauden soittimia käyttäen. Orkesterin perustamisen keskeisenä voimahahmona oli ranskalainen oboensoittaja Jean-Claude Malgoire ja hänen muusikkoystävänsä.
Orkesterin perustaja ja hänen ystävänsä kysyivät toisiltaan, miten ”autenttista” 1600- ja 1700-lukujen musiikin tulkinta oikein oli. Vastauksena kysymykseen oboen- ja englannintorven soittaja Jean-Claude Malgoire saattoi lisätä ansioluetteloonsa kapellimestarin ja musikologin ammatit sekä teatterin ja orkesterin vetäjänä toimimisen, sillä kysymykset johtivat hänen johdollaan toimivan ”La Grand Écurie et la Chambre du Roy” -kamariorkesterin perustamiseen.
Orkesterin ohjelmana on noudattaa aina Frans I:n aikoihin asti ulottuvaa perinnettä, mutta luonnollisesti keskeinen paino on barokkimusiikissa. Voidaan jopa leikkisästi sanoa, orkesterin kaksiosaisen nimityksen perusteella, että "La Grande Écurie" koostuu instrumenteista, jotka pitävät melua (trumpetit ja tamburiinit), ja vastaavasti "La Chambre du Royn" instrumentit ovat miellyttäviä kuunnella (oboet ja viulut).
Aluksi orkesteri oli kiinnostunut 1600- ja 1700-luvun säveltäjien teoksista kuten Jean-Baptiste Lullyn, Jean-Philippe Rameaun tai Georg Friedrich Händelin oopperoista. Kuitenkin orkesterin 20-vuotisjulaa vietettäessä sen ohjelmistoon kuului kaksi "Alcaste"-oopperaa, Lullyn ja Cluckin. Molempia esitettiin orkesterin "Théâtre des Champs-Elysées" -teatterissa. Myös Camparan motetit esitettiin Versaillesin linnan kuninkaallisessa kappelissa sekä Händelin ooppera Amadeo "Opéra Clmique" -teatterissa. Perustamisensa jälkeen orkesteri on soittanut reilusti yli 1 500 konserttia eri puolilla maailmaa. Useista konserteista on tehty myös niiden ensimmäisiä äänityksiä, näin on laita myös Händelin" Rinaldo"-, Lullyn "Alceste"- ja Marc-Antoine Charpentierin "Les Vêpres Solennelles" -oopperoiden kanssa.
Orkesteri saa tukea Ranskan valtion opetusministeriön budjettivaroista.
Hyperpyreksia
Hyperpyreksia tarkoittaa poikkeuksellisen korkeaa kuumetta, joka voi pahimmillaan aiheuttaa pysyviä elinvaurioita tai kuoleman. Pahanlaatuinen hyperpyreksia on erillinen oireyhtymänsä, jossa kuume voi nousta peräti 42–45 asteeseen.
Hyperpyreksian voi aiheuttaa muun muassa vakava-asteinen serotoniinisyndrooma, verenmyrkytys, mononukleoosi, lämpöhalvaus ja tiettyjen lääke- ja huumausaineiden väärinkäyttö. Yleisten virus- ja bakteeri-infektioiden aiheuttama kuume nousee vain harvoin vaarallisen korkeaksi.
Hyperpyrektisessa tilassa oleva potilas on saatava välittömästi hoitoon: yli 42 asteen lämpötila voi aiheuttaa potilaalla aivovaurion tai jopa kuoleman.
PARTECO
PARTECO on lyhenne suomalaisesta tutkimus- ja kehityshankkeesta nimeltä "Participatory Economy and Beyond: Developing tools and processes for open and participatory knowledge creation and content production". Hankkeessa tutkitaan sosiaalista mediaa, ideamarkkinoita ja osallistumistaloutta.
PARTECO-hanketta johtaa Tampereen yliopiston hypermedialaboratorio, ja tutkimuskumppaneina ovat Journalismin tutkimusyksikkö sekä Tampereen ammattikorkeakoulu. Tutkimusta rahoittavat Tekes, Aina Group, A-lehdet, Ericsson, Tuotantoyhtiö Energia, Professia ja Mediamaisteri Group.
Hankkeen ensimmäisenä tuloksena syntyi kirja nimeltä "Community Created Content. Law, Business and Policy". Kirjan kirjoittivat Herkko Hietanen, Ville Oksanen ja Mikko Välimäki Turre Legal Oy:stä. Sosiaalisen median liiketoimintamallien pohdiskelua jatkoivat Cai Melakoski, Helena Tirronen ja Sohvi Sirkesalo Tampereen ammattikorkeakoulusta. Heidän tekemänsä selvitys ""Himottaa, mutta pelottaa?" Suomalaisen sisältötuotantoalan näkemyksiä osallistumistaloudesta ja sosiaalisesta mediasta" julkaistiin 29. huhtikuuta 2007.
PARTECO on kaksivuotinen hanke. Se päättyy kesällä 2008.
PARTECO on myös PARTECO-niminen italialaisyritys, joka valmistaa elementtejä puhdashuoneisiin. Yrityksen toimipiste on Milanossa, ja se on harjoittanut liiketoimintaa jo parikymmentä vuotta.
Aaron Kanter
Aaron Kanter on yhdysvaltalainen pokerinpelaaja. Kanter tuli tunnetuksi World Series of Pokerin vuoden 2005 pääturnauksen nelostilan myötä. Nettisatelliitin kautta turnaukseen päässyt Kanter ansaitsi palkintorahoina 2 miljoonaa dollaria. Lokakuussa 2005 Kanter voitti Bay 101 Openin 1 000 dollarin sisäänoston limit hold'em -turnauksen.
Kanter asuu Elk Grovessa, Kaliforniassa. Elokuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 2,1 miljoonaa dollaria.
Enter (albumi)
Enter on hollantilaisen Within Temptation -yhtyeen ensimmäinen albumi vuodelta 1997. Albumilta julkaistiin singlenä kappale Restless.
Johannes Svenonis Raumannus
Johannes Svenonis Raumannus, syntyi todennäköisesti Suomessa noin 1570 ja kuoli 1614. Hän oli teologian tohtori, matematiikan ja teologian professori ja Uppsalan yliopiston rehtori 1610–1613.
Reformaation jälkeen Johannes Svenonis Raumannus oli ensimmäinen teologian tohtorin arvon saanut suomalaistaustainen. Hän opiskeli useassa yliopistossa Saksassa. Ulkomaisten opiskelujensa välillä hän toimi Uppsalan yliopiston matematiikan ja teologian professorina. Hän sai nimityksen Tukholman pääkirkkoherraksi, palattuaan tohtorina Ruotsiin. Kuningas Kaarle IX siirsi hänet tästä virasta erityisvaltuuksin Uppsalan yliopiston rehtoriksi ja teologian professoriksi 1610, joissa viroissa hän toimi vuoteen 1613.
Johannes Svenonis Raumannus vietti lapsuutensa Raumalla. Hänen isänsä oli nimeltään Sven Bertilsson ja oli Rauman kaupungin varakkain mies. Johannes Svenonis Raumannuksen äiti oli nimeltään Kerstin. Kerstinin äiti oli Anna Christersdotter (Jägerhorn af Spurila), joka eli 1595 ja oli naimisissa porvari Eskil Krämerin kanssa. Oletettavasti Eskil Krämer oli siis Kerstinin isä. Anna Christersdotter oli menettänyt perintönsä veljensä vaatimuksesta koska oli nainut aatelittoman.
Krimin rintama
Krimin rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 28. tammikuuta 1942 Kaukasuksen rintamasta. Se hajotettiin 19. toukokuuta 1945. Rintaman komentajana toimi kenraaliluutnantti Dimitri Kozlov. Perustamishetkellä rintamaan kuuluivat 44., 47. ja 51 armeija.
Krimin rintama osallistui kevättalvella 1942 Krimin taisteluun valloittamalla sillanpääaseman Kertšistä. Puna-armeijan aloitettua 30. tammikuuta hyökkäyksen Izjumin alueella siirrettiin Krimiltä kaksi Luftwaffen pommikoneryhmää tuolle alueelle ja Krimin saksalaisten joukkojen komentaja Erich von Manstein päätti viivyttää hyökkäystä Krimin rintamaa vastaan. Saksalaisten hyökkäys alkoi vasta 8. toukokuuta ja ne löivät nopeasti neuvostoliittolaiset joukot, vaikka Krimin rintamalla oli kaksi kertaa enemmän joukoja kuin saksalaisilla. Tässä "operaatio Trappenjagdissa" puna-armeija menetti 162 282 sotilasta, lähes kaikki rintaman raskaat aseet ja 417 lentokonetta.
Kaukasuksen rintama
Kaukasuksen rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 30. joulukuuta 1941 Transkaukasuksen rintamasta. Se jaettiin 28. tammikuuta 1942 Transkaukasuksen sotilaspiiriksi ja Krimin rintamaksi. Rintaman komentajana toimi kenraaliluutnantti Dimitri Kozlov. Perustamishetkellä rintamaan kuuluivat 44., 47. ja 51 armeija.
Tutkija (televisiosarja)
Tutkija () on saksalainen television rikossarja, jota Suomessa esitti Yle TV2.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Hampuriin. Päähenkilönä on rikosylikomisario Paul Zorn, jota esittää Oliver Stokowski.
Toiminnan sijasta sarjassa keskitytään enemmän Zorniin ja hänen tapaansa ratkaista rikoksia. Vaikka Zornin isä ja isoisä olivat poliiseja, Zorn ryhtyi poliisiksi omasta kiinnostuksestaan. Zorn työskentelee mieluiten yksin ja käyttää hyvää huomiokykyään, vaistoaan ja ihmistuntemustaan.
Sarjaa valmistettiin vuosina 2000–2005. Kakkonen esitti saksalaissarjasta kaikki 29 jaksoa. Viimeisessä jaksossa Paul Zorn menehtyy rikollisen luoteihin, jakso nähtiin Suomessa 3. helmikuuta 2007.
Sarja palkittiin parhaana sarjana ja parhaan miesnäyttelijän palkinnolla Saksassa vuonna 2001.
Fransiskaanikirkko (Ljubljana)
Fransiskaanikirkko () on kirkkorakennus Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se sijaitsee Prešerenin aukiolla, kaupungin keskustassa. Väritykseltään vaaleanpunainen rakennus edustaa barokin tyylisuuntaa, ja se rakennettiin vuosina 1646-1660. Kirkon julkisivu valmistui vuonna 1700, ja se rakennettiin uudelleen 1800-luvulla sekä kunnostettiin vuonna 1993. Julkisivua koristaa Neitsyt Marian patsas.
Pohjois-Kaukasuksen rintama
Pohjois-Kaukasuksen rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 20. toukokuuta 1942 Krimin rintaman joukoista ja sai lisäjoukkoja lakkautetusta Etelän rintamasta 28. heinäkuuta 1942. 3. syyskuuta se uudelleenjärjestettiin Mustanmeren joukko-osastoksi ja asetettiin Transkaukasuksen rintaman alaisuuteen. Rintama muodostettiin uudelleen 24. tammikuuta 1943 Transkaukasuksen rintaman pohjoisen ryhmän joukoista. 20. marraskuuta 1943 siitä tehtiin erityinen rannikkoarmeija ja se nimettiin reservijoukoksi.
Saksalaisten aloitettua vuoden 1942 kesäoffensiivin armeijaryhmä A:lla kohti Kaukasian öljykenttiä se sai vastaansa ensin Pohjois-Kaukasuksen rintaman ja syyskuusta 1942 Transkaukasuksen rintaman. Neuvostoliiton myöhempi johtaja Leonid Brežnev palveli Pohjois-Kaukasuksen rintamassa poliittisena upseerina.
Prešerenin aukio
Prešerenin aukio () on Slovenian pääkaupungin Ljubljanan pääaukio. Aukio on nimetty Slovenian kansallisrunoilijan France Prešerenin mukaan. Siellä sijaitsee myös kansalliskirjailijan patsas. Aukion pohjoisosaa reunustaa barokkia edustava Fransiskaanikirkko.
Aukion läheisyydessä sijaitsee myös Tromostovje, kaupungin kuuluisin silta.
Ljubljanica
Ljubljanica on joki Sloveniassa. Se on Savajoen sivujoki ja noin 41 kilometriä pitkä. Slovenian pääkaupunki Ljubljana sijaitsee Ljubljanican varrella. Joen valuma-alue on noin 1 860 neliökilometrin suuruinen.
Varjakan saha
Varjakan saha oli Varjakansaarella Oulunsalon Varjakassa vuosina 1900–1928 toiminut sahalaitos, joka oli aikanaan Pohjoismaiden suurin. Sahan rakennutti vuonna 1898 perustettu Varjakka Trävaru Aktiebolaget. Vuonna 1912 saha siirtyi vastaperustetun Ab Uleå Oy:n hallintaan. Enimmillään sahan palveluksessa oli noin 700 henkilöä. Varjakan saarella oli sahan pääkonttori, työntekijöiden asuntoja, ruokala, kaksi kauppaa, elokuvateatteri ja oma palokunta. Varjakan saarelta päästiin mantereelle Hulinaksi ristityn kapulalossin avulla.
18. lokakuuta 1907 Varjakan sahan lähellä sattui onnettomuus, jossa hukkui 20 sahalla norjalaista "Haugesund"-parkkia lastaamassa ollutta oulunsalolaista naista, kun heitä kuljettanut hinaajan vetämä purjevene kaatui. Vain neljä naista ja proomun peräsimessä roikkunut venemies pelastuivat.
Saha paloi vuonna 1919, mutta se rakennettiin uudelleen entistä suurempana. Vuonna 1928 sahan pääakseli katkesi, ja koska sahatavaran menekki oli sillä hetkellä heikentynyt, ei sahan omistanut Uleå-yhtiö ryhtynyt kalliisiin korjaustöihin, vaan lopetti laitoksen toiminnan. Sahan laitteet siirrettiin yhtiön Pateniemen sahalle ja saharakennus purettiin Oulu Oy:n Nuottasaaren tehtaan rakennustarvikkeiksi.
Varjakan alue siirtyi Oulunsalon kunnalle vuonna 1987.
Saaren halki kulki noin kahden kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie. Rata kulki Varjakan sahalta Pyydyskarin telakan satamaan, josta sahatavara kuljetettiin eteenpäin maailmalle.
Tromostovje
Tromostovje ("Kolmoissilta") on silta Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se on yksi kaupungin symboleista. Sillan vanhin osa valmistui vuonna 1842, ja sen suunnitteli italialainen arkkitehti Giovanni Picco. Tuolloin silta tunnettiin vielä nimellä "Francev most". Kolmoissilta-nimitystä alettiin käyttää sen jälkeen, kun slovenialaisen arkkitehdin Jože Plečnikin suunnittelemat lisäkävelysillat valmistuivat vanhan sillan molemmille puolille vuonna 1932.
Ljubljanan kaupungintalo
Ljubljanan kaupungintalo on rakennus Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se rakennettiin alun perin 1400-luvun loppupuoliskolla. Nykyisen ulkoasunsa se sai vuosina 1717-1719. Rakennus on uudelleenrakennettu useaan otteeseen, laajimmin vuonna 1963. Tuolloin uudelleenrakennussuunnitelman teki arkkitehti Svetozar Križaj. Kaupungintalon julkisivu on venetsialaissävytteinen.
Ljubljanan tuomiokirkko
Ljubljanan tuomiokirkko eli Pyhän Nikolaoksen kirkko sijaitsee Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se on rakennettu vuosina 1701–1706, mutta nykyinen kupoli valmistui kuitenkin vasta vuonna 1841. Kirkko edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan barokkia. Kirkon suunnitteli jesuiitta-arkkitehti Andrea Pozzo. Kirkon pronssiset ovet ovat vuodelta 1996.
Gruberin palatsi
Gruberin palatsi () on palatsi Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Siellä sijaitsee nykyisin Slovenian kansallisarkisto. Rakennus rakennettiin vuosina 1773–1781 ja sen suunnitteli Gabriel Gruber. Se edustaa myöhäisbarokkia. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa sijaitsee myös kappeli, joka on kuvitettu Neitsyt Marian elämästä kertovilla maalauksilla. Maalaukset ovat peräisin 1700-luvun loppupuoliskolta, ja niiden maalauksesta on vastannut itävaltalainen Johann Martin Schmidt.
Ylösnousemuskappeli
Ylösnousemuskappeli on Turun hautausmaalla sijaitseva kirkkorakennus. Sen on suunnitellut turkulainen funkisarkkitehti Erik Bryggman. Kappelin suunnittelussa ja toteutuksessa on piirteitä ainakin italialaisesta kansanrakentamisesta, suomalaisesta kivikirkkoperinteestä, pohjoismaisesta 1920-luvun klassismista sekä funktionalismista. Ylösnousemuskappeli on yksi Erik Bryggmanin päätöistä. Kappeli valmistui huhtikuussa 1941.
Ylösnousemuskappeli on suunniteltu sulautumaan ympäristöönsä, mikä ilmenee myös sisätiloissa, kun suuren salin yhtenäinen lasiseinä tuo mäntymetsän latvuston siivilöimää valoa kirkkosaliin. Kappeli on täynnä monikerroksellista symboliikkaa. Kappelin hiekkakivireliefit ja muut kuvanveistotyöt ovat tehneet turkulaiset taiteilijat Jussi Vikainen ja Ennu Oka. Ylösnousemuskappelia on pidetty Pohjoismaiden kauneimpana kappelina ja yhtenä myöhäisen funktionalismin hienoimmista teoksista koko Euroopassa.
Ylösnousemuskappelissa on hyvä akustiikka ja suomalaiset urut vuodelta 1958.
Anatoli Kinah’
Anatoli Kyrylovytš Kinah’ (, s. 4. elokuuta 1954) on ukrainalainen poliitikko. Hän oli pääministeri 2001–2002 ja valtiovarainministerinä Viktor Janukovytšin hallituksessa 21. maaliskuuta 2007 alkaen. Hän on teollisuuden ja yrittäjien puolueen (Партія промисловців і підприємців України, PPPU) johtaja.
Kinah’ syntyi Bratušanyn kylässä Moldavian SNT:ssa ja opiskeli Leningradin laivanrakennusinstituutissa, josta valmistui 1978. Hän työskenteli Tallinnan telakalla ja vuodesta 1981 Mykolajivissa.
Huhtikuussa 1990 Kinah’ valittiin Ukrainan parlamenttiin ja nimitettiin 1992 presidentin edustajaksi Mykolajivin alueelle. Vuonna 1995 hänet nimitettiin varapääministeriksi vastuuseen teollisuuspolitiikasta. Hän oli pääministerinä 2001–2002, kunnes Kutšma erotti hänen hallituksensa. Hänet valittiin vuonna 2000 teollisuuden ja yrittäjien puolueen puheenjohtajaksi ja parlamenttiin vuonna 2002 Yhtenäisen Ukrainan puolesta! -listalta. Hän oli presidenttiehdokkaana 2004 vaaleissa teollisuuden ja yrittäjien puolueen ehdokkaana. Vaalikampanjan aikana hän rikkoi välinsä Viktor Janukovytšiin julistamalla ”ettei rikollisesta voi tulla Ukrainan presidenttiä”, ja oli aktiivisesti mukana vastaehdokas Viktor Juštšenkon oranssissa vallankumouksessa yhtenä sen viidestä johtajasta. Hänet valittiin maaliskuussa 2006 parlamenttiin presidentti Juštšenkoa tukevan Meidän Ukrainamme -listan kakkospaikalta. Hän oli kansallisen turvallisuuden ja puolustusneuvoston sihteerinä.
Maaliskuussa 2007 Kinah’ liittyi Janukovytšin II hallitukseen talousministeriksi Arseni Jatsenjukin ryhdyttyä ulkoasiainministeriksi. Hänen mukanaan kymmenen edustajaa siirtyi hallituksen taakse. Nimitys oli pettymys Juštšenkolle, joka nimitti sitä ”moraaliseksi häpeäksi”.
Brjanskin rintama
Brjanskin rintama oli Neuvostoliiton puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 16. elokuuta 1941 kahdesta armeijasta. Rintama hajotettiin 10. marraskuuta 1941 ja se muodostettiin 24. joulukuuta 1941 uudelleen kolmesta armeijasta. Se nimettiin 12. maaliskuuta 1943 uudelleen Reservirintamaksi. Se luotiin jälleen 28. maaliskuuta 1943 Orelin rintamasta ja rintama nimettiin 10. lokakuuta 1943 Baltian rintamaksi.
Elokuussa 1941 rintaman, joka koostui vakavia tappioita kärsineistä 13. ja 50. armeijasta, komentajaksi nimitettiin Andrei Jerjomenko. Se osallistui Lännen rintaman ja Reservirintaman kanssa epäonnistuneeseen vastahyökkäykseen Smolenskissa, jonka tarkoituksena oli pysäyttää Saksan Keskustan armeijaryhmän eteneminen kohti Moskovaa.
Syyskuussa 1941 Saksan 2. panssariarmeija aloitti operaatio Taifuuniksi nimetyn hyökkäyksen kohti Moskovaa Orelin ja Brjanskin kautta. 6. lokakuuta saksalaiset tunkeutuivat Brjanskin rintaman linjojen läpi ja sen 3., 13. ja 50. armeija jäivät mottiin. 23. lokakuuta rintaman joukkojen onnistui kuitenkin murtauta motista ja pysäyttää 2. panssariarmeijan eteneminen kohti Orelia ja hidastaa myös saksalaisten etenemistä Tulaan antaen lisäaikaa Moskovan puolustuksen järjestämiseen.
Kurskin taistelun aikaan vuonna 1943 rintama luotiin uudelleen 3., 61. ja 64. armeijasta ja 63. panssariarmeijasta. Se vapautti Brjanskin kaupungin kenraalieversti Markian Popovin komennossa elo-syyskuussa 1943.
Pyhän Florianin kirkko
Pyhän Florianin kirkko () on kirkkorakennus Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Sen rakennuttivat alun perin Ljubljanan asukkaat tulipalon tuhonneiden Stari trg -aukion ja Gornji trg -aukion muistoksi vuonna 1660. Vuonna 1774 kirkko kuitenkin paloi maan tasalle. Sen jälkeen se on kokenut useita uudelleenrakennustöitä. Nykyisen ulkoasun sille on luonut arkkitehti Jože Plečnik, ja se toteutettiin vuosina 1933-1934. Kirkon sisätilat on koristeltu barokki-henkisillä maalauksilla.
25 (luku)
25 (kaksikymmentäviisi) on luonnollinen luku, joka edeltää lukua 26 ja seuraa lukua 24.
25 on neliöluku, toisin sanoen 25 = 5. Se on pienin neliöluku, joka on kahden neliöluvun summa: 25 = 5 = 3 + 4 = 9 + 16. Kun kolmion hypotenuusa on 5 yksikköä ja kateetit 3 ja 4 yksikköä, kolmio on suorakulmainen (esimerkki Pythagoraan lauseesta). Tällaista kolmiota kutsutaan myös kirvesmiehen kolmioksi.
Pyhän Jaakobin kirkko (Ljubljana)
Pyhän Jaakobin kirkko () on kirkkorakennus Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Sen rakennuttivat jesuiitat vuosina 1613-1615, ja se rakennettiin entisen jesuiittaluostarin paikan viereen. Vuoden 1701 tienoilla kirkkorakennus rakennettiin läpikotaisin uusiksi. Sen alttarin ja patsaiden suunnittelusta on vastannut Francesco Robba, joka teki ne vuosina 1728-1732. Kirkon yhteydessä sijaitsee kappeli, jossa on vuosina 1709-1720 rakennettu barokkialttari.
Erkki Haukipuro
Erkki Antero Haukipuro (18. helmikuuta 1921 Raahe – 27. syyskuuta 2001 Oulu) oli Oulun läänin entinen maaherra, kansanedustaja, ministeri ja ammatiltaan maanviljelijä.
Ennen maaherranimitystään maanviljelijänä Merijärvellä toiminut Haukipuro oli käynyt kansakoulun ja kansankorkeakoulun Alkio-opistossa. Kunnallispoliittisen uransa hän aloitti 1951 Merijärven kunnanvaltuutettuna ja vuodesta 1954 kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Eduskunnan jäseneksi hänet valittiin 1966 ja uudelleen 1970, ja maa- ja metsätalousministeriksi hän tuli Sorsan I hallitukseen 1972, josta tehtävästä hän 1973 siirtyi Oulun läänin maaherraksi toimien siinä tehtävässä aina eläkkeelle siirtymiseen eli vuoteen 1986 asti. Presidentin valitsijamieheksi hänet valittiin 1968.
Tampereen yliopiston hypermedialaboratorio
Tampereen yliopiston hypermedialaboratorio teki vuorovaikutteisen median tutkimusta, kohteenaan mm. digitaaliset pelit ja Internet. Yksikkö oli osa Tampereen yliopiston informaatiotieteiden tiedekuntaa, ja tutkimuspalvelujen lisäksi se tarjosi uusmediaan, Internetiin ja tietoyhteiskuntaan liittyviä opintoja.
Tampereen yliopiston hypermedialaboratorio yhdistyi informaatiotutkimuksen laitokseen vuoden 2009 alussa. Uuden yksikön nimi on Informaatiotutkimuksen ja interaktiivisen median laitos.
Tampereen yliopiston hypermedialaboratoriossa tutkittiin, mitä digitaalinen media merkitsee yhteiskunnan, kulttuurin, yhteisöjen ja yksilöiden näkökulmasta. Tutkimus perustui ihmistieteisiin, ja tutkittavia aiheita ovat muun muassa avoin lähdekoodi, oppimisympäristöt, sosiaalinen media, digitaaliset pelit, pelisuunnittelu ja osallistuva suunnittelu. Enemmistö tutkimus- ja kehityshankkeista toteutettiin yritysten ja muiden tutkimusorganisaatioiden kanssa yhteistyössä.
Tampereen yliopiston opiskelijat saattoivat valita hypermedian sivuaineekseen. Perusopinnot perehdyttivät digitaaliseen viestintään ja hypermediasovellusten käytännön toteuttamiseen. Aineopinnoissa opiskelijat harjoittelivat, miten hypermediaa voidaan suunnitella, arvioida, tutkia ja soveltaa.
Grazin raatihuone
Grazin raatihuone () on rakennus Grazin kaupungissa, Itävallassa. Sen ovat suunnitelleet wieniläiset arkkitehdit Wielemans & Reuter. Heidät valittiin tehtävään arkkitehtuurikilpailun jälkeen, joka pidettiin vuonna 1886. Rakennus valmistui lopulta vuonna 1893. Vanhaa saksalaistyyliä mukailevan rakennuksen tieltä raivattiin pois lähes kokonainen kortteli: vain kolme kapeahkoa taloa jäi jäljelle.
Grazin ensimmäinen raatihuone, nimeltään "Alte Kanzlei", rakennettiin Judengasselle vuonna 1450. Se kävi nopeasti kuitenkin liian pieneksi, ja nykyisen raatihuoneen paikalle rakennettiin vuonna 1550 uusi, renessanssiasuinen raatihuone. Se purettiin vuonna 1803 ja korvattiin klassistisella Christoph Stadlerin suunnittelemalla rakennuksella vuosina 1805–1807. Stadlerin rakennus on nykyisen raatihuoneen edeltäjä.
V150
V150 on erityisesti muokattu TGV-juna, joka rikkoi tavanomaisten junien nopeusennätyksen 3. huhtikuuta 2007. Juna on valmistettu Ranskassa ja se saavutti nopeuden 574,8 km/h LGV Est-radalla.
Japanilainen Maglev-juna (JR-Maglev) on kulkenut magneettista levitaatiota käyttäen vielä suuremmalla nopeudella.
Vitali Masol
Vitali Andrijovytš Masol (, 14. marraskuuta 1928 – 21. syyskuuta 2018), oli ukrainalainen poliitikko, Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtaja 1987–1990 ja uudelleen vastaavassa tehtävässä Ukrainan pääministerinä 16. kesäkuuta 1994 – 1. maaliskuuta 1995.
Hän valmistui 1951 Kiovan polyteknisestä instituutista. Hänestä tuli 1972 Ukrainan kommunistisen puolueen varapuhemies ja 1979 varapääministeri ja Ukrainan valtion suunnittelukomitean puhemies.
Masol vastusti Ukrainan kommunistisen puolueen 28. kokouksen päätöstä Ukrainan suvereniteetista ja siirtymisestä säänneltyyn markkinatalouteen, sekä vaatimuksia Neuvostoliiton hajauttamisesta uudelleen liittosopimuksella. Masolin hallitus kaatui lokakuussa 1990 opiskelijaprotesteihin ja lakkoihin ruoan puutteen vuoksi.
Hän muodosti hallituksen uudelleen 1994. Hänen hallituksensa 24 ministeristä vain neljä oli ensikertalaisia. Masolin hallitus kesti vuoteen 1995, jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Grazin kellotorni
Grazin kellotorni () on rakennus Grazin kaupungissa, Itävallassa. Se sai nykyisen ilmeensä 1500-luvun puolivälissä. Kellotornin nykyinen koneisto on peräisin vuodelta 1712, ja niiden rakennuksesta on vastannut Sylvester Funck. Kellotornissa sijaitsee myös Grazin vanhin kello, vuodelta 1385. Rakennus yltää 28 metrin korkeuteen.
Grazin oopperatalo
Grazin oopperatalo () on Itävallan toiseksi suurin oopperatalo.
Oopperatalon rakennus ei alun perin kuitenkaan toiminut oopperatalona vaan teatterina. Sen ensimmäinen esitys olikin Friedrich Schillerin draamanäytelmä "Wilhelm Tell", joka esitettiin 16. syyskuuta vuonna 1899. Rakennuksen suunnittelivat wieniläiset arkkitehdit Fellner & Helmer, jotka kaupunginvaltuuston pyynnöstä suunnittelivat rakennuksen grazilaisen barokkiarkkitehdin Johann Bernhard Fischer von Erlachin tyyliin, sillä von Erlach itse ei ollut suunnitellut ainoatakaan rakennusta kotikaupunkiinsa Graziin.
Toisessa maailmansodassa tapahtuneen pommiräjähdyksen jälkeen oopperatalon alkuperäinen pylväskäytävä purettiin ja rakennuksen julkisivua yksinkertaistettiin. 1980-luvun keskivaiheilla oopperatalon hillitty laajennusosa valmistui. Sen suunnitteli Günther Wawrik.
Nestor (mytologia)
Nestor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Pyloksen kuninkaan Neleuksen ja Khloriin poika. Hänestä tuli kuningas Herakleen surmattua Neleuksen ja kaikki Nestorin veljet ja sisaret. Hänen vaimonsa oli joko Eurydike tai Anaksibia, ja heidän lapsiaan olivat Perseus, Peisistratos, Aretos, Thrasymedes, Pisidike, Polykaste, Stratikhos, Ekhefron ja Antilokhos.
Nestor oli argonautti, joka auttoi taistelussa kentaureja vastaan ja osallistui Kalydonin metsäkarjun metsästykseen. Myöhemmin hän ja hänen poikansa Antilokhos ja Thrasymedes taistelivat akhaialaisten puolella Troijan sodassa. Vaikka Nestor oli jo vanha mies sodan alkaessa, hänet tunnettiin edelleen rohkeudestaan ja puhetaidoistaan. "Iliaassa" hänet kuvataan antamassa usein neuvoja nuoremmille sotureille; hän kehotti myös Agamemnonia ja Akhilleusta sopimaan erimielisyytensä. Vanhuus esti häntä osallistumasta varsinaiseen taisteluun, mutta hänen johtaessaan Pyloksen joukkoja Paris surmasi yhden hänen valjakkonsa hevosista jousensa nuolella. Patrokloksen hautajaisissa Nestor neuvoi poikaansa Antilokhosta, kuinka hän voisi voittaa kilpa-ajot. Antilokhos joutui pian tämän jälkeen Memnonin surmaamaksi.
"Odysseiassa" Nestor oli jo palannut turvallisesti takaisin Pylokseen, ja Odysseuksen poika Telemakhos matkusti sinne kysyäkseen isänsä kohtaloa. Nestor otti Telemakhoksen vieraanvaraisesti vastaan mutta ei pystynyt auttamaan Odysseuksen kohtalon selvittämisessä millään tavoin.
Nestorin palatsiksi kutsuttu mykeneläisaikaisen palatsin arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Pýloksen kaupungin pohjoispuolella. Homeroksen Nestorilla oli tunnettu malja, niin kutsuttu Nestorin malja, ja nimi on kytketty myös kahteen myöhempään arkeologiseen löytöön.
Eggenbergin linna
Eggenbergin linna () on linna Grazissa, Itävallassa. Se edustaa barokin tyylisuuntaa, ja rakennettiin vuosina 1625-1656. Sen rakennutti keisari Ferdinand II:n poliittinen neuvonantaja Hans Ulrich von Eggenberg. Linnan suunnittelusta vastasi arkkitehti Giovanni Pietro de Pomis. Sen arkkitehtonisia esikuvia olivat Madridin El Escorial ja Toledon Alcázarin linnoitus. Nykyisin linnaa käytetään kulttuurisissa tarkoituksissa, ja siellä sijaitsee muun muassa Joanneumin museon kokoelmia.
Eggenbergin linna valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2010. Se hyväksyttiin Grazin historiallisen keskustan laajennukseksi.
Heta Välimäki
Heta Välimäki (s. 22. kesäkuuta 1981 Espoo) on helsinkiläinen valtiotieteiden kandidaatti, joka toimi Demarinuorten puheenjohtajana vuosina 2006-2010. Ennen valintaansa Välimäki toimi kolme vuotta kansanedustaja Risto Kuisman eduskunta-avustajana.
SDP asetti Välimäen ehdokkaaksi kevään 2007 eduskuntavaaleissa, mutta äänimäärä ei riittänyt kansanedustajan paikkaan. Välimäki on varavaltuutettu ja Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsen.
Malaccamax
Malaccamax on laivanrakennukseen liittyvä nimitys, joka tarkoittaa suurinta laivaa, joka voi kulkea Malakan salmen läpi. Malaccamaxiksi määritellään laiva, joka kuljettaa kontteja 18 000 TEU, on kantavuudeltaan 300 000 tonnia, pituudeltaan 470 metriä, leveydeltään 60 metriä tai syväykseltään 20 metriä. Laivan kokoa rajoittaa salmen matalin kohta, jossa on syvyyttä vain 25 metriä.
Post-Malaccamax-laiva, eli Malaccamaxia suurempi, joutuu kiertämään Australian tai käyttämään Lombokin salmea, joka on Balin ja Lombokin saarten välissä.
Unto Kupiainen
Unto Aulis Kupiainen (8. huhtikuuta 1909 Helsinki – 4. heinäkuuta 1961 Savonlinna) oli suomalainen runoilija, kääntäjä ja kirjallisuudentutkija.
Unto Kupiaisen vanhemmat olivat toimittaja Alpo Kupiainen ja Aune Kaihovaara. Unto Kupiainen kävi koulunsa Viipurissa ja tuli ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta vuonna 1927. Lukuvuoden 1927−28 hän toimi kansakoulunopettajana Viipurin mlk:n Kilpeenjoen koulussa. Käytyään Reserviupseerikoulun 21. kurssin hän työskenteli valistusohjaajana suojeluskuntajärjestössä talvisodan syttymiseen saakka. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 ja lisensiaatiksi 1940 sekä väitteli tohtoriksi 1947.
Kupiainen opetti kirjallisuutta Pohjois-Karjalan Opistossa Niittylahdessa 1947–49. Hän toimi vuodesta 1950 kotimaisen kirjallisuuden professorina Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa sekä vuodesta 1955 korkeakoulun vararehtorina.
Unto Kupiainen oli naimisissa kaksi kertaa, vuosina 1934–41 Salme Hietamiehen kanssa ja vuodesta 1947 Kerttu Sihvosen kanssa.
Kupiainen kirjoitti salanimillä "Kakkonen" ja "Mikko Naula" humoristisia ajanvieteromaaneja ja -kertomuksia. Nimimerkillä "Haavi" kirjoittamissaan pakinoissa hän ruoti kotimaisen kulttuurin ja kirjallisuuden ilmiöitä ja virtauksia. Kupiaisen ensimmäinen runokokoelma "Lyyra ja miekka" ilmestyi 1935 ja viimeiseksi jäänyt runokokoelma "Polaris" vuonna 1961.
Kupiainen oli jatkosodan aikana kirjoittanut runokokoelman "Kuolemaan vihityt", josta Olavi Paavolainen sai tehtävän antaa lausunnon sotavuonna 1942. Se oli joutunut sotasensuurin huomion kohteeksi, ja Paavolainen kommentoi: ”– – kokoelma uhkuu synkintä sotaväsymystä ja morbidia kauhunkuvausta.” Kokoelma ei ainakaan sellaisenaan ilmestynyt, mahdollisesti joitakin runoja oli kahdessa seuraavassa kokoelmassa "Mustan linnun puu" (1942) ja "Vangittu laulu" (1944).
FK Šahtjor Karaganda
FK Šahtjor Karaganda (, ) on jalkapalloseura Karagandasta, Kazakstanista. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Superliigassa.
Šahtjor perustettiin vuonna 1958. Seura on pelannut Kazakstanin Superliigassa sarjan perustamisesta (1992) lähtien.
Neuvostoaikana Šahtjor oli yksi johtavista kazakstanilaisseuroista. Kazakstanin Superliigan mestaruuden se on voittanut vuosina 2011 ja 2012. Šahtjor pääsi ensimmäisen kerran eurokentille vuoden 2006 Intertoto-cupissa, jossa se kohtasi ensimmäisellä kierroksella valkovenäläisen FC MTZ-RIPOn häviten yhteismaalein 4–6.
Šahtjor pelasi kauden 2013–2014 Mestarien liigan karsinnoissa. Se pudotti valkovenäläisen BATEn ja albanialaisen Skënderbeun mutta hävisi viimeisellä karsintakierroksella skotlantilaiselle Celticille eikä näin selvinnyt lohkovaiheeseen. Häviö viimeisellä kierroksella oikeutti sekin kuitenkin Šahtjorin osallistumaan alempaan Eurooppa-liigaan historiallisesti ensimmäisenä kazakstanilaisjoukkueena.
Juha Malinen palkattiin seuran valmentajaksi helmikuussa 2007 kaksivuotisella sopimuksella. Hän ehti toimia seurassa 7 kuukautta, kunnes tiet erosivat. Malisen erottamishetkellä seura oli kolmannella tilalla kauden ollessa puolivälissä.
Kapitan Bukaev
Kapitan Bukaev on venäläinen jokijäänmurtaja. Se on yksi kuuden murtajan sarjasta, joka on tarkoitettu toimimaan Volgan ja Itämeren välisellä vesireitillä sekä Siperian joilla. Avoveden aikana murtajat toimivat hinaus- ja pelastusaluksina. Laivan nimi esiintyy myös muodossa Kapitan Bukayev. Murtajan sisaralukset ovat Kapitan Chechkin (1977), Kapitan Plahin (1977), Kapitan Chadaev (1978), Kapitan Krutov (1978) ja Kapitan Zarubin (1978).
Kapitan Bukaevin koneisto on dieselsähköinen ja sen dieselteho on 4 650 kilowattia ja akseliteho 3 300 kilowattia. Aluksessa on kolme Wärtsilä-Vaasa 12V22 -dieselmoottoria, kolme potkuria ja kolme peräsintä. AEG:n valmistamat potkurimoottorit toimivat tasavirralla ja niitä syötetään tyristorisiltojen kautta. Koneisto toimii voimalaitosperiaatteella, jossa pääkoneet tuottavat kaiken tarvittavan sähkötehon, joten apukoneita murtajassa ei ole. Konehuone on miehittämätön. Jäissäkulkua helpottamassa on Wärtsilän ilmapuhallusjärjestelmä ja siltojen alittamiseksi mastot, tutkamastot ja antennit voidaan kääntää alas.
Daniel Bovet
Daniel Bovet (23. maaliskuuta 1907 – 8. huhtikuuta 1992) oli sveitsiläissyntyinen italialainen farmakologi, jolle myönnettiin vuonna 1957 Nobelin lääketieteen palkinto.
Bovet syntyi Neuchâtelissa ja tuli tunnetuksi muun muassa antihistamiinin löytämisestä 1930-luvulla. Hän valmistui Geneven yliopistosta 1927 ja sai tohtorinarvon 1929. Hän työskenteli vuoteen 1947 saakka Pariisin Pasteur-instituutissa, mutta siirtyi sitten Roomaan.
Bovetista tuli mm. vuonna 1964 Sassarin yliopiston professori. Hän kuoli Italiassa 1992. Bovet puhui äidinkielenään esperantoa.
Ranskan merentakaiset alueet
Ranskan merentakaiset alueet ovat Euroopassa sijaitsevan Ranskan alueet, jotka sijaitsevat manner-Ranskasta tai "Kuusikulmiosta" (valtion muoto kartalla) katsottuna valtameren takana. Alueet kuuluvat Euroopan unioniin, mutta eivät Schengen-alueeseen. Niiden rahayksikkönä on euro, ottamatta lukuun kylläkin euron arvoon sidottua CFP-frangia käyttäviä Ranskan Polynesiaa ja Uutta-Kaledoniaa.
Grazin tuomiokirkko
Grazin tuomiokirkko () on gotiikkaa edustava kirkkorakennus Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa Grazissa. Se on rakennettu alun perin 1400-luvulla, mutta se on kokenut historiansa aikana monia muutoksia. Myöhäisellä 1600-luvulla ja varhaisella 1700-luvulla sen toimiessa jesuiittakirkkona sen sisätilat uudelleensisustettiin barokkia edustaviksi. Kirkon freskot ovat peräisin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Fredrik III:n ajalta, ja alttarin on suunnitellut Georg Kraxner. Tuomiokirkkona kirkko on ollut vuodesta 1786 lähtien. Sen nykyiset urut on rakennettu vuonna 1978.
Rautakeuhko
Rautakeuhko eli tankkirespiraattori oli ensimmäinen käyttökelpoinen hengityslaite. Sen kehitti 1929 Philip Drinker Yhdysvalloissa.
Rautakeuhko toimii alipaineperiaatteella. Potilas makaa teräksisen tankin sisällä niin, että vain pää tulee ulos. Kaulan kohdalla on ilmatiivis kumikalvo. Sähkömoottorin ja nokka-akselilla toimivan alipainepumpun avulla tankin sisään kehitetään alipainetta niin, että potilaan pallea vetää hengityselimiä alipaineen tahdissa ja alipaine aikaansaa normaalin hengitysrytmin.
Rautakeuhko pelasti monen poliopotilaan hengen 1940- ja 1950-lukujen suurissa polioepidemioissa. Vaikeimmissa paralyyttisissä poliotapauksissa potilaan hengityslihakset halvaantuvat ja ilman tekohengitystä hän kuolee tukehtumiseen: kun potilas sijoitettiin rautakeuhkoon, hänet saatiin pidettyä hengissä kriittisen vaiheen yli. Yleensä tekohengitystä tarvittiin muutamasta vuorokaudesta muutaman kuukauden ajaksi kunnes taudista selvinneet neuronit kehittivät uusia aksoneja ja potilas kykeni jälleen hengittämään omin voimin, mutta joissakin tapauksissa halvaus jäi pysyväksi.
Rautakeuhko jäi pois käytöstä 1950-luvun puolivälistä lähtien, kun tehokkaammat ja kevyemmät ylipainehengityslaitteet yleistyivät. Suomessa rautakeuhkoja oli 1950-luvulla käytössä Auroran sairaalassa, kunnes ne korvattiin ylipainehengityslaitteilla. Rautakeuhkon kaltaisia alipainehengityslaitteita käytetään kuitenkin yhä joissakin tilanteissa, kuten Ondinen syndrooman hoidossa, jossa joko kurkkuavanteen tekeminen hengityslaitteen letkua varten on epäkäytännöllistä tai jossa tekohengitystä tarvitaan vain vaikkapa yöajaksi.
Arabivastaisuus
Arabivastaisuus tarkoittaa vihamielisyyttä arabeja kohtaan. Käsite liitetään usein islamofobiaan, johtuen arabien stereotyyppisestä asemasta muslimeina, vaikkakin arabeja kuuluu myös muihin uskontoihin. Arabivastaisuuteen liittyy läheisesti rasismi.
Arabivastaisuus periytyy Euroopassa ajalta, jolloin Euroopan älymystö ajatteli eurooppalaisten olevan huomattavasti muita kulttuureita ja ihmisiä kehittyneempiä. Yksi esimerkki historiallisesta arabivastaisuudesta on pitkään Intiassa englantia opettaneen Thomas Macaulayn väite: ”"En ole koskaan tavannut heistä ketään, joka kiistäisi että yksi hylly eurooppalaista kirjallisuutta on yhtä arvokas kuin koko Intian ja Arabian kansalliskirjasto."”
Kirjailija Conor Cruise O'Brienin mukaan arabivastaisuus on ymmärrettävistä syistä laajalle levinnyttä Israelin juutalaisten keskuudessa. Yhdysvaltojen vuonna 2005 julkaiseman raportin mukaan valtio yleisesti ottaen kunnioittaa kansalaistensa ihmisoikeuksia, mutta ongelmia on joillakin alueilla. Eräät turvallisuusjoukkojen työntekijät pahoinpitelevät palestiinalaisvankeja. Olot joissakin tutkinta- ja kuulusteluvankiloissa ovat huonot. Viranomaiset pidättivät ja pitivät vankeudessa tuhansia ihmisiä turvallisuusnäkökohtien nojalla ilman syytettä. Useimmat heistä ovat miehitetyiltä alueilta kuten Gazasta ja Länsirannalta. Physicians for Human Rights in Israel -järjestö on luonnehtinut vankiloissa tapahtuvia asioita järjestelmälliseksi vankien laiminlyönniksi. Valtio on tehnyt vain vähän estääkseen Israelin arabien institutionaalista, juridista ja sosiaalista syrjintää. Israel ei tunnusta muiden kuin ortodoksisten rabbien suorittamia aviotoimituksia, mikä houkuttaa useat parit menemään naimisiin ulkomailla.
Syyskuussa 2000 arabien mellakoista Umm al-Fahmissa, Tamrassa, Nasaretissa, Furdeisissa ja eräissä muissa kylissä alkanut tapahtumaketju huipentui lokakuussa juutalaisten mellakoihin. Nasaretissa (satoja ihmisiä) ja Tel Avivissa (tuhansia ihmisiä) mielenosoittajat kivittivät arabeja, tuhosivat heidän omaisuuttaan ja huusivat iskulauseita, kuten ”kuolema arabeille”.
Joulukuussa 2005 Sydneyn suuret Cronulla-mellakat olivat paikallisten johtajien mukaan arabivastaisten voimien yksi merkittävimmistä tapahtumista. Uuden Etelä-Walesin pääministerin Morris Iemman mukaan väkivaltaisuudet paljastivat ”rasismin rumat kasvot tässä maassa.”
Human Rights and Equal Opportunity Commissionin vuoden 2004 raportin mukaan yli kaksi kolmasosaa muslimeista ja Australian arabeista on kokenut rasismia syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen. Naispuolisista vastaajista 90 prosenttia kertoi joutuneensa rasismin tai rasistisen väkivallan kohteeksi.
Prodrive
Prodrive on englantilainen urheiluautovalmistaja, joka on perustettu vuonna 1984. Toiminnanjohtajana aloitti David Richards, joka oli aiemmin saavuttanut kartturina maailmanmestaruuden rallin MM-sarjassa suomalaisen ralliajajan Ari Vatasen kanssa vuonna 1981.
Prodriven päämaja sijaitsee Banburyssa Isossa-Britanniassa ja yritys suunnittelee sekä rakentaa autoja tunnetuille kilpatalleille kuten Subaru ja Aston Martin.
Vuonna 2006 Prodriven kilpatalli hyväksyttiin FIAn Formula 1 -sarjaan kaudelle 2008. Tästä huolimatta talli jätti osallistumatta kauteen 2008, koska se ajautui erimielisyyksiin FIAn kanssa asiakastalleja koskevassa autokiistassa (Prodrive olisi tehnyt yhteistyötä McLarenin kanssa). Talli haki myös paikkaa kaudeksi 2010, mutta ei tullut hyväksytyksi.
Prodrive on tunnettu yhteistyöstään Subarun kanssa rallin MM-sarjassa, jossa Richards toimi myös tallipäällikkönä, mutta yhteistyö päättyi Subarun vetäytymiseen lajista kauden 2008 jälkeen.. Tallin väreissä ajoi muun muassa viimeisin suomalainen rallin MM-sarjan voittaja Marcus Grönholm, joka teki hetkeksi säväyttävän paluun rallin pariin vuoden 2009 Portugalin MM-rallissa onnistumatta kuitenkaan ajamaan kisassa maaliin saakka. 2010-luvun alussa Prodrive teki yhteistyötä Mini John Cooper Works WRC-rallitallin kanssa, mutta menetti Minin tehtaan tuen vuonna 2012.
Mariatrostin basilika
Mariatrostin basilika () on basilika Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa Grazissa. Se sijaitsee noin 469 metriä korkean Purberg-mäen huipulla, ja kirkkoon johtaa 216 porrasta. Kirkon kaksi tornia ovat korkeudeltaan 61 metriä.
Basilika edustaa arkkitehtoonisesti barokin tyylisuuntaa. Sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Andreas Stengg ja Johann Georg Stengg, ja se rakennettiin vuosina 1714-1724. Sisätilojen freskot ovat Lukas von Schramin ja Johann Baptist Scheidtin käsialaa. Kirkon saarnatuolin on puolestaan luonut Veit Königer vuonna 1779.
Kirkkorakennus on ollut basilika vuodesta 1999 lähtien, jolloin tittelin myönsi sille Paavi Johannes Paavali II. Sitä ennen kirkko tunnettiin Mariatrostin pyhiinvaelluskirkkona. Vuosina 1842-1996 kirkko toimi fransiskaaniluostarina.
Stadtpfarrkirche
Stadtpfarrkirche on kirkko Grazissa, Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa.
Kirkon historia alkaa vuodesta 1440, jolloin keisari Fredrik III rakennutti pienehkön kappelin Grazin entiseen juutalaiskaupunginosaan. Dominikaanit, joiden hallussa kappeli oli, muuttivat sen kolmilaivaiseksi goottilaista arkkitehtuuria edustavaksi kirkoksi. Dominikaanit joutuivat lähtemään kirkosta vuonna 1585, kun arkkiherttua Kaarle II muutti kirkon kunnalliseksi pitäjänkirkoksi.
1800-luvulla kirkon barokkiaikaiset alttarit korvattiin uusgoottilaisilla alttareilla. Barokkinen Johannes Nepomukin kappeli on kuitenkin säilynyt. Sen rakennutti alun perin Josef Hueber. Kirkon urut ovat puolestaan peräisin vuodelta 1970. Urut rakennutti vorarlbergiläinen yritys Rieger.
Kirkon torni valmistui vuoden 1780 tienoilla, ja sen suunnitteli arkkitehti Joseph Stengg.
Snorkkeli
Snorkkeli on putki, jonka avulla ihminen tai kone saa pinnalta ilmaa veden alle. Nimitys tulee samaa tarkoittavasta saksan kielen sanasta "schnorchel".
Snorkkeli on maskin ja räpylöiden ohella sukeltajan perusvälineitä. Sitä käytetään matkauintiin pinnalla: snorkkelia käyttävä sukeltaja voi tarkkailla näkymiä vedessä ja uida tasaisesti tekemättä ilmanottoliikkeitä.
Urheilusukelluksessa käytettävissä snorkkeleissa putken yläpää on avoin tai siinä on veden roiskumista estävä läppä. Snorkkelissa olevan ilman ansiosta sinne ei mene helposti vettä. Avoin snorkkeli tyhjennetään tarvittaessa puhaltamalla. Markkinoilla on kuitenkin myös pingispalloon tai vastaavaan yksinkertaiseen kelluvaan sulkukappaleeseen perustuvia venttiilisnorkkeleita, jotka voivat epäkuntoon joutuessaan olla vaarallisia.
Snorkkeli kiinnitetään maskin vasemmalle puolelle. Snorkkeli tulee valita sukeltajan koon mukaan ja sen suukappaleen tulee olla sellainen, ettei se hakaa. 
Dieselkäyttöinen sukellusvene käyttää sähkömoottoreita sukelluksissa ajoon ja dieselmoottoreita ollessaan pinnalla. Snorkkelin avulla sukellusveneet saattoivat pysytellä poissa pinnalta ja silti käyttää pääkoneitaan ja säästää akkujaan.
Sukellusveneen snorkkelia on kutsuttu myös ilmamastoksi.
Lähinnä sotilasajoneuvoissa, kuten maastoautoissa ja panssarivaunuissa voi olla snorkkeli vesistöjen ylittämiseksi uiden tai pohjaa pitkin kahlaten.