hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Juha Kinnunen
Juha Kinnunen on Itä-Suomen yliopiston terveyshallintotieteen osa-aikainen professori ja Keski-Suomen sairaanhoitopiirin johtaja.
Hän on ollut yhteiskuntatieteiden ja kauppatieteiden tiedekunnan dekaani, Minna Canth -instituutin varajohtaja sekä Kuopion hyvinvointitutkimuskeskuksen (KWRC, Kuopio Welfare Research Center) ma. johtaja.
Kinnunen on väitellyt terveydenhuollon tohtoriksi Kuopion yliopistossa 1990. Väittelynsä jälkeen hän on työskennellyt Kuopion yliopiston lisäksi Oulun yliopistossa sekä vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa (Massachusetts Institute of Technology, Sloan School of Management).
Kuopion yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan varadekaani hän oli 1995-2000 ja dekaani 2001-2004.
Kuopion yliopiston ylioppilaskunta osoitti kunnioitustaan Kinnusen työlle opiskelijoiden hyväksi ja aktiiviselle näkymiselle tiedeyhteisön ulkopuolisessa mediassa valitsemalla hänet Uitettavaksi Proffaksi vuonna 2005. Uitettava proffa paljastetaan vapunaattona Kuopion torilla, jossa hänet heitetään uimaan Velj'mies-patsaan altaaseen. Proffa on heitetty altaaseen vuodesta 1974.
Kinnusen vetämässä Kuopion yliopiston Terveyshallinnon ja -talouden laitoksen HumanRe-tutkimusprojektissa (2004–2007), jossa tutkitaan henkilöstövoimavarojen johtamisen innovaatioita terveydenhuollossa, alustavat tulokset ylittivät uutiskynnyksen Suomen Kuvalehdessä. Lehti uutisoi näyttävästi ko. tutkimuksen mukaan Suomen terveydenhuollossa olevan paljon ylikapasiteettia. Esimerkiksi leikkauksista 30–40 prosenttia kerrottiin olevan turhia, terveyskeskuksissa on 2–3 kertaa enemmän henkilöstöä kuin on tarpeen ja sairaalapaikkoja on 5 000 liikaa. Vielä keskeneräisen tutkimuksen lopulliset tulokset julkaistaan lokakuussa.
Tutkimus poiki heti tuoreeltaan kritiikkiä peruspalveluministeri Paula Risikolta, jonka mielestä tutkimus sisältää rajuja yleistyksiä. Ministeri aikoi kuitenkin tarkastella terveysalan rakenteita, sillä leikkausjonoja on, mutta viime aikoina ei ole kiinnitetty huomiota siihen, mistä nämä johtuvat.
Etelä-Eurooppa
Etelä-Eurooppa on Euroopan eteläinen osa-alue. Yhdistyneiden kansakuntien tilastoinnissa siihen kuuluvat Portugali, Espanja, Gibraltar, Andorra, Italia, San Marino, Vatikaanivaltio, Malta, Slovenia, Kroatia, Bosnia ja Hertsegovina, Montenegro, Serbia, Albania, Makedonia ja Kreikka.
Kumpukerrospilvi
Kumpukerrospilvi ("Stratocumulus", Sc) on joka puolella maailmaa hyvin yleinen pilvityyppi. Kumpukerrospilvi koostuu hattaroista ja rakenteeltaan se on usein kerrosmainen.
Kumpukerrospilviä on yleensä alle 2,4 kilometrin korkeudessa, tavanomaisesti niitä esiintyy 500-2000 metrin korkeudessa.
Vaikka kumpukerrospilvi on joskus tumma ja uhkaavan näköinen, se sataa harvoin ja silloinkin vain jonkin verran vettä tai lunta. Kumpukerrospilvi voi myös paksuuntua sumupilveksi.
Stratocumuluspilvi on pehmeistä pilvilaikuista tai litteistä hattaramaisista jonoista, "rullista" tai "makkaroista" koostuva matto. Tavallisemmin pilvi on laikkuina tai "aaltoina", joiden keskiosat ovat harmaita, reunat vaaleampia. Merien yllä joukko stratocumuluksia järjestyy toisinaan satelliittikuvista selvästi havaittaviin suuriin muotoihin. Pilvien alaosa voi olla tasainen, mutta yläosa on tavanomaisesti epätasainen. "Stratocumulus" muistuttaa toisinaan litteää, vieri vieressä harmaana pilvikerroksena olevia kumpupilviä.
Kumpukerrospilven väri voi olla valkoisen ja tummanharmaan väliltä. Tummat osat ovat mosaiikkimaisia tai kumpuilevia.
Kumpukerrospilvi muistuttaa hahtuvapilveä ("altocumulus"), mutta kumpukerrospilven hattarat ovat kookkaampia. Joskus kumpukerrospilvi muistuttaa paksua kumpupilveä, mutta on reunoiltaan epäterävä.
Joskus kumpukerrospilvi syntyy kumpupilvien latistuessa kerrosmaiseksi matoksi inversiokerrosta vasten. Monet tummat "yöpilvet" ovat päiväisten kumpupilvien jäänteitä, "raatocumuluksia". Kumpukerrospilvi syntyy siis usein levinneistä kumpupilven keski- tai yläosista. Kumpukerrospilvi voi syntyä myös ylhäällä olevan sumupilven noustessa tai tullessa epävakaaksi nousevissa, laskevissa ja aaltoilevissa ilmavirtauksissa.
Kumpupilviä muuttuu päivällä ja illalla kumpukerrospilveksi. Illalla kumpupilvistä syntyy "yöpilviä", "Stratocumulus vesperalis", joka kuuluu ylempään luokkaan "Statocumulus cumuliformis".Esimerkiksi statocumulus statisformis opacus cumulogenitys on mattomainen kumpupilvimäisten kumpukerrospilvien muodostama harmaa pilvikerros.
Stratocumulus undulatus-pilvet ovat litteitä kumpukerrospilviä. Statocumulus cumuliformis-pilviin liittyy pystysuoria, kumpupilvimäisiä osia.
Subtrooppinen vyöhyke
Subtrooppinen vyöhyke eli lämmin vyöhyke on maapallon lämpövyöhyke trooppisen ja lauhkean vyöhykkeen välillä. Se ulottuu molemmilla pallonpuoliskoilla suunnilleen kääntöpiireiltä leveysasteelle 40. Pohjoisella pallonpuoliskolla subtrooppiseen vyöhykkeeseen kuuluvat muun muassa Välimeren maat, suurin osa Lähi-itää, Etelä-Kiina, Meksikon pohjoisosa ja Yhdysvaltojen eteläosa. Eteläisellä pallonpuoliskolla subtrooppisella vyöhykkeellä ovat Etelä-Afrikka, suuri osa Australiaa sekä Etelä-Amerikassa, Argentiinan ja Chilen pohjoisosat sekä Uruguay. "Meridionaalinen" vyöhyke on viileämpi osa subtrooppisesta vyöhykkeestä. Sademäärien ja kasvillisuuden puolesta vyöhyke on hyvin vaihteleva.
Subtrooppisella vyöhykkeellä on pitkä, kuuma kesä ja lyhyt, leuto talvi. Yleensä ainakin kolmena kesäkuukautena keskilämpötila on yli 20 astetta. Viileimmän talvikuukauden keskilämpötila on yleensä 5–15 astetta riippuen alueen sijainnista. Vuoden keskilämpötila on lämpimällä vyöhykkeellä 13–18 astetta.
Sademäärä ja sateen jakautuminen eri vuodenaikoihin vaihtelee suuresti. Pääosa maailman kuivista autiomaista sijaitsee lähellä kääntöpiirejä, subtrooppisella korkeapainevyöhykkeellä. Merelläkin on vastaavilla leveysasteilla pysyvän korkeapaineen alueita, jotka tunnetaan hepoasteiden nimellä. Kauempana päiväntasaajasta sateet keskittyvät tyypillisesti mannerten länsirannikoilla kuten Välimeren maissa ja Kaliforniassa talveen, mannerten itärannikoilla kuten Kiinassa ja Japanissa sen sijaan kesään. Subtropiikin joillekin alueille saapuu trooppisia pyörremyrskyjä kesällä ja syksyllä, etenkin kosteammille seuduille.
Sademäärällä ja sen jakautumisella eri päivien on suuri vaikutus kasvillisuuteen. Subtrooppisen vyöhykkeen alueella sijaitsee valtaosa maailman kuivuusaavikoista. Mantereiden länsirannikoilla talvisateiden alueilla on nahkealehtistä välimerenkasvillisuutta. Itärannikoilla kesäsateiden alueilla subtrooppista sademetsää esimerkiksi Kiinassa ja Uudessa-Seelannissa sekä monsuunimetsää Intiassa ja Bangladeshissä. Kuivilla ja runsassateisten vaihtelevien kausien alueilla kasvaa monsuunimetsiä, kuivemmilla alueilla voi olla savanneja tai piikkipensassavanneja. Lehtipuut ovat yleensä ainavihreitä.
Länsi-Eurooppa
Länsi-Eurooppa on alue Euroopassa. Yhdistyneiden kansakuntien tilastoinnissa siihen kuuluvat Ranska, Saksa, Itävalta, Alankomaat, Belgia, Luxemburg, Sveitsi, Liechtenstein ja Monaco.
Kylmän sodan aikana poliittisella Länsi-Euroopalla tarkoitettiin kaikkia ei-sosialistisia Euroopan maita vastineena sosialistiselle itäblokille.
Verhopilvi
Verhopilvi ("Altostratus, As") on 2–5 kilometrin korkeudessa esiintyvä keskipilvi. Se muodostaa lähes piirteettömän pilvilautan, joka peittää usein koko taivaan. Kostealla ilmalla verhopilvestä tulee paksu ja harmaa, ja se peittää Auringon. Kuivalla ilmalla verhopilvi jää ohueksi ja läpikuultavaksi, jolloin Aurinko näkyy sen läpi ja Kuun ympärille voi syntyä punertava pilvikehä.
Verhopilvi koostuu yleensä pilvipisaroista, mutta joskus lisäksi jääkiteistä. Siinä saattaa olla aaltomaisia kuvioita. Verhopilvi muodostuu kosteasta ja nousevasta ilmasta tai ylempää laskeutuneesta harsopilvestä, joka on muuttunut paksummaksi. Se ennustaa lämmintä rintamaa ja pitkään kestävää sadetta, kesällä myös ukkosta.
Verhopilvipeite voi olla tuhansien neliökilometrien laajuinen. Kun verhopilvi on tarpeeksi paksu, se muuttuu laajaksi sadepilveksi ja siitä sataa vettä tai lunta. Silloin kun verhopilvi sataa maahan asti, sade on vähäistä. Verhopilvi voi aiheuttaa jään kerääntymisen sen läpi lentävään koneeseen.
Laaja sadepilvi
Laaja sadepilvi ("Nimbostratus, Ns") on matalalla roikkuva muodoton ja piirteeltään sateisen näköinen pilvipeite, jonka alapinta on keskimäärin reilun kilometrin korkeudella. Se on tavallisesti yhteneväinen ja väriltään tumman harmaa. Laajasta sadepilvestä saadaan tasaisesti lunta tai vettä, mutta siitä ei tule tihkua.
Laaja sadepilvi syntyy kostean ilman kohotessa hitaasti ylös laajalla alueella, tai muiden pilvien kuten verhopilvien paksuuntuessa. Se on laaja-alainen, jopa useita tuhansia kilometrejä leveä, ja niin paksu että se peittää Auringon kokonaan. Laajan sadepilven alapuolelle voi syntyä repaleisia lisäpilviä ("fractus/pannus"), jotka ovat tiivistyneet sateesta haihtuneesta vesihöyrystä. Laajasta sadepilvestä ei ole alalajeja ja muunnoksia, vaan se on aina yhtenäinen, satava pilvimassa.
Harsopilvi
Harsopilvi ("Cirrostratus, Cs") on laaja, tasapaksu ja ohut yläpilvi, jota esiintyy yli viiden kilometrin korkeudessa.
Harsopilviä on yli viiden kilometrin korkeudessa. Harsopilvi syntyy usein laajojen ilmamassojen kohotessa hitaasti, untuva- ja palleropilven osien yhteyteen tai palleropilvestä putoilevista jääkiteistä. Pilvi voi syntyä myös verhopilvien ohetessa ja kuuropilvien alasimen levitessä.
Harsopilvi on on laaja ja tasapaksu. Joskus siinä esiintyy pitkiä juovia ("Cirrostatus fibratus"). Aurinko näkyy aina sen läpi, ja joskus se on niin ohut, että sitä ei päivällä huomaa. Harsopilvi aiheuttaa usein haloilmiöitä Auringon ja Kuun ympärille.
Jos harsopilvessä näkyy varjoja, on se laskeutunut ja paksuuntunut ja enteilee varsinkin tasaisena usein lämpimän rintaman saapumista. Korkeammalle noustessaan se ei ennakoi nopeaa sään muutosta.
Palleropilvi
Palleropilvi ("Cirrocumulus, Cc") on kumpumaisista palleroista koostuva, valkoinen tai läpikuultava yläpilvi. Sen pallerot ovat syntyneet siksi, koska sen kehittyessä ilma on melko epävakaa. Se voi muodostua myös muiden yläpilvien kuten harso- tai untuvapilvien paksuuntuessa tai hajoavan hahtuvapilven noustessa alempaa korkeammalle. Palleropilviä ilmaantuu usein lämpimän rintaman tulon myötä, jolloin ilman kosteus on lisääntynyt korkealla. Palleropilvien ilmaantuminen ei kuitenkaan yleensä aiheuta säässä muutoksia.
Palleropilven alareuna on yli viidessä kilometrissä. Palleropilviä voi esiintyä erillisinä pieninä kokonaisuuksina tai laaja-alaisena lauttana, joka kattaa taivaasta alle puolet. Niissä voi olla aaltoja ja tasaisia alueita sekä kennomaisia tai vallinharjamaisia rakenteita, ja niiden osat ovat usein tasaisen kokoisia. Yksittäiset pallerot ovat suunnilleen ojennetun käden pikkurillin levyisiä. Palleropilvissä ei ole varjoja.
Keski-Sulawesi
Keski-Sulawesi (indonesiaksi "Sulawesi Tengah") on provinssi Indonesiassa. Se sijaitsee Sulawesin saarella. Keski-Sulawesilla on yhteistä maarajaa Gorontalon, Etelä-Sulawesin, Länsi-Sulawesin sekä Kaakkois-Sulawesin provinssien kanssa. Provinssin itäpuolella on Bandanmeri ja Molukkienmeri, sekä Sulawesin saaren rajaama Tomininlahti. Itäpuolella on Makassarinsalmi. Provinssin pinta-ala on 61 841 neliökilometriä ja asukasluku noin 2 521 800 (vuonna 2010). Keski-Sulawesin pääkaupunki on Palu.
Provinssin väestö koostuu kymmenistä eri etnisistä ryhmistä, joista mikään ei muodosta selkeää väestön enemmistöä. Runsaslukuisimmat ovat kailit ja bugisit.
Cumulus humilis
Cumulus humilis (Cu hum) on pieni kumpupilvi. Nämä pilvet ovat pieniä, päivällä valkeita, litteitä tai hattaramaisia ja lyhytikäisiä. Niitä esiintyy korkeapaineen aikana. Nämä pilvet ovat leveyttään matalampia. Pienet "cumulus humilikset" ovat pilvenriekaleita. Niitä kutsutaan myös kauniin ilman kumpupilviksi, koska ne esiintyvät muuten miltei pilvettömällä taivaalla.
Cumulus humilis on tyypillisesti yli kolme kertaa korkeuttaan matalampi.
"Cumulus humilis" -pilviä esiintyy tavallisesti 500–1 000 metrin, joskus jopa 2 000 metrin korkeudessa. Pilvien esiintymiskorkeus riippuu ilman kosteus- ja lämpötilajakaumasta. Korkeapaineen aikana yleinen laskeva ilmavirtaus estää suurten kumpupilvien syntymisen, ja tuolloin esiintyy vain "Cumulus humiliksia". "Cumulus humilis" -pilvien kasvu suuremmiksi keskipäivään mennessä voi ennakoida rankkoja iltapäivä- ja ukkoskuuroja.
Cumulus humilis pilven elinikä on tyypillisesti 20 minuuttia, mutta vaihtelee välillä 5–30 minuuttia.
Barranquilla
Barranquilla, Atlánticon departementin pääkaupunki, sijaitsee Pohjois-Kolumbiassa Magdalenajoen koillispuolella.
Asukasluvultaan kaupunki on Kolumbian neljänneksi suurin. Barranquillan suurkaupunkialueella asui vuonna 2009 noin 1,8 miljoonaa ihmistä, itse kaupungissa 1,2 miljoonaa.
Kaupunki perustettiin 1600-luvulla, mutta sen taloudellinen nousu alkoi vasta 1800-luvulla. Nykyään Barranquilla on yksi Kolumbian suurimmista vientikaupungeista ja myös suosittu matkakohde. Barranquillassa järjestetään Rio de Janeiron sambakarnevaalien jälkeen maailman toiseksi suurimmat karnevaalit joka vuosi. Barranquillan karnevaali on Unescon Aineettoman kulttuuriperinnön luettelossa.
Barranquilla valittiin vuonna 2013 Amerikan kulttuuripääkaupungiksi.
Väestö- ja rekisteröintilaki
Väestö- ja rekisteröintilaki () oli vuonna 1950 säädetty asetus, jonka mukaan Etelä-Afrikan kaikki kansalaiset oli luokiteltava rodullisten ominaisuuksien mukaan osana apartheid- eli erillisyysjärjestelmää. Kansalaisoikeudet, poliittiset oikeudet, koulutusmahdollisuudet ja taloudellinen asema riippuivat paljolti siitä, mihin väestöryhmään kansalainen kuului. Asetus kumottiin 1991.
Ihmisen rodun määrittelyn perustaksi otettiin "yhteisön hyväksyntä", ja sitä laajennettiin myöhemmin ottamaan lukuun henkilön ulkonäkö ja sukujuuret, jotta voitiin estää vaaleiden afrikkalaisten "esiintyminen" valkoisina. Värillisten erottamiseksi valkoisista käytettiin muun muassa seuraavia määrittelyjä:
Konvektiosolu
Säätieteessä konvektiosolu tarkoittaa yleensä
yksittäistä kuuropilveä, joka syntyy nousevassa ilmavirtauksessa. Pilveen kehittyy laskuvirtaus, jolloin ilma alkaa kiertää.
Ilmakehässä on myös suuremman mittakaavan konvektiojärjestelmiä.
Konvektiivinen järjestelmä
Konvektiivinen järjestelmä eli ukkospilvijärjestelmä () koostuu monesta ukkospilvestä, jotka ovat järjestyneet systeemiä ylläpitäväksi kokonaisuudeksi. Se on luonteeltaan monisolukuuro, joka elää useita tunteja ja on halkaisijaltaan yli sata kilometriä. Konvektiivisia järjestelmiä on luokiteltu alaluokkiin läjhinnä niiden muodon mukaan.
Kuuropilvijono on kuuro- tai ukkospilvien muodostama nauhamainen jono, joka eroaa muista konvektiivisistä järjestelmistä pitkän ja kapean muotonsa takia.
Jono muodostuu useista erillisisitä kuuropilvistä, joten pienellä alueella on monia nousu- ja laskuvirtausalueita. Se on siis monisolu-ukkonen, mutta rakenne poikkeaa muista monisolu-ukkosista. Kuuropilvet ovat asettuneet jonoksi, ja niiden laskuvirtaukset kehittävät yhtenäisen puuskarintaman jonon etupuolelle.
Toinen konvektiivisten järjestelmien erikoistapaus on MCC:ksi ("Mesomittakaavan konvektiivinen kompleksi") kutsuttu pyöreä ja kylmä järjestelmä. Se määriteltiin jo 1980, kun monet muihin konvektiivisiin järjestelmiin liittyvät määritelmät ovat peräisin vasta 1990-luvun ja 2000-luvun kenttä- ja mallikokeista.
Mesomittakaavan konvektiivinen kompleksi (MCC) on sellainen konvektiivinen järjestelmä, joka täyttää tietyt kokoon ja pyöreyteen liittyvät ehdot. Ne on määritelty infrapunakanavan satelliittikuvista havaittavien ominaisuuksien perusteella. Niiden täytyy säilyä ainakin kuuden tunnin ajan. Liian pitkulaiset, pienet tai lyhytikäiset järjestelmät luokitellaan muihin konvektiivisiin järjestelmiin.
Konvektiivisen kompleksin pinta-ala, joka määritellään osana jossa pilven huipun lämpötila on –32 °C tai alle, pitää olla vähintään 100 000 km². Lisäksi alueen, jossa pilven huipun lämpötila on kylmempi kuin –52 °C, pitää olla yli 50 000 km². Pilvirykelmän soikeuden eli eksentrisyyden on oltava 0,7 tai yli, eli lyhyimmän halkaisijan on oltava ainakin 70 % pisimmästä halkaisijasta.
MCC:n keskiosa havaitaan maanpinnalla heikkona korkeapaineena, koska siinä on niin kylmää ilmaa. MCC:iä havaitaan usein öiseen aikaan. Ne syntyvät usein konvektiivisen kehityksen kuten monisolu.ukkosen loppuvaiheessa. Niiden pitkä elinikä liittyy järjestelmän omaan virtauksenttään, jossa on ylätroposväärissä divergenssiä ja antisyklonaalista pyörteisyyttä, keskitroposfäärissä syklonaalista pyörteisyyttä ja maanpinnan lähellä konvergenssia, jonka saa aikaan pilven etureunasta ulos virtaava ilma.
Pitkäikäiset MCC:t luovat oman virtausjärjestelmän ja duynaamisen kentän, johon syntyy torposfäärin yläosaan korkeapaine ja alaosaan matalapaine.
Mesomittakaavan konvektiivinen pyörre (engl. "Mesoscale Convective Vortex", MCV) on esimerkiksi ukkosta aiheuttavan mesomittakaavan konvektiivisen järjestelmän keskuksessa voimakkaimman konvektiivisen lämmityksen alapuolella oleva matalapainepyörre, joka on noin 50–100 km leveä ja 1,5–5 km korkea. Yleensä MCV:tä ei mainita sääanalyyseissä, mutta se on pitkäikäinen ja elää jopa 12 tuntia mesomittakaavan konvektiivisen järjestelmän kuoltua. Tämä jäljelle jäänyt MCV voi käynnistää uuden ukkosen. Trooppisilla merillä, esimerkiksi Meksikonlahdella MCV voi käynnistää trooppisen matalapaineen tai hurrikaanin.
SALT II
SALT II oli toinen kierros Strategisten aseiden rajoittamisneuvotteluja (eng." Strategic Arms Limitation Talks") vuosina 1972–1979. Niihin osallistuivat Yhdysvallat ja Neuvostoliitto, jotka hakivat rajoitteita strategisten ydinaseiden tuotantoon. SALT II oli jatkoa SALT I -neuvotteluiden menestykselle.Sopimus strategisten ohjusten rajoittamisesta allekirjoitettiin 18. kesäkuuta Wienissä. Allekirjoittajina olivat Leonid Brežnev ja Jimmy Carter. Samoihin aikoihin Neuvostoliitto hyökkäsi Afganistaniin, eikä Yhdysvaltain senaatti siksi ratifioinut SALT II -sopimusta, mutta silti molemmat osapuolet ovat kunnioittaneet sen ehtoja.
Vallinharjapilvi
Vallinharjapilvi ("castellanus") on pitkänomainen, alareuraltaan tasainen ja yläreunaltaan vallinharjan eli linnanmuurin muotoisesti kumpuileva pilvilaji. Sitä esiintyy erityisesti kumpukerrospilvissä ja hahtuvapilvissä, joskus myös palleropilvissä. Vallinharjapilvi syntyy, kun ilma kylmenee pilven yläpuolella ja lämpimän ilman kuplia nousee rinnakkain ylemmäs kylmempään ilmaan, tiivistyen siellä pilven sakaroiksi. Vallinharjapilvi onkin merkki epävakaisuudesta ilmakehän keskikerroksissa, ja se enteilee iltapäiväksi kuuroja ja ukkosta.
Güellin puisto
Güellin puisto (, ) on Antoni Gaudín suunnittelema puisto Gràcian kaupunginosassa Barcelonassa. Puisto on yksi 1900-luvun tunnetuimmista maisema-arkkitehtuurin luomuksista, ja vuodesta 1984 lähtien se on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puisto sijaitsee Muntanya Peladalla (suom. 'paljaaksi ajeltu vuori'). Kyseessä ei itse asiassa ole varsinainen vuori, vaan korkea kukkula, jonka kasvillisuus on harvaa ja yksinkertaista kuivan maan kasvillisuutta.
Toimeksiantaja Eusebi Güell halusi asuintalostaan "kaupunkipuutarhan", ja Güellin puiston rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900. Puiston oli tarkoitus olla 60 yksityisen tontin lähiö, mutta vaikka Güell myikin muutaman tontin, alkuperäinen suunnitelma ei koskaan toteutunut, vaan puistosta tuli vuonna 1923 kaupungin omaisuutta.
Gaudí tahtoi kunnioittaa luontoa puistoa suunnitellessaan, minkä vuoksi hän halusi luoda luonnollisen, tyypilliseen Välimeren alueen kasvistoon perustuvan ympäristön, joka vaatii vähän ylläpitoa ja kestää hyvin kuivuutta. Hän halusi myös säilyttää alueen yhtä mäkisenä kuin se alun perinkin oli, ja tästä syystä hän suunnitteli alueen kävelytiet niin, että mäkisimmille osuuksille rakennettiin alueen kivillä päällystettyjä siltoja sen sijaan, että maata olisi ruvettu tasaamaan.
Puisto valmistui 1914, ja sitä ympäröi kivimuuri, jossa on seitsemän sisäänkäyntiä. Pääsisäänkäynti sijaitsee Olot-kadulla, ja sen molemmilla puolilla puiston sisäpuolella on kaksi tyypillisellä katalonialaisella "trencadís"-keramiikalla mosaiikkimaisesti koristeltua paviljonkia, jotka rakennettiin vuosina 1901 ja 1902. Gaudí suunnitteli paviljongit niin, ettei kummassakaan ole ainoatakaan suoraa kulmaa, ja niiden alkuperäinen tarkoitus oli toimia talonmiehen asuntona ja isännöintirakennuksena.
Heti sisäänkäynnin edestä nousevat portaat niin sanottuun sadan pylvään saliin ("Sala de las Cien Columnas"), joka on sivuseinätön, 84 pylvään tukema avoin sali. Useat pylväistä ovat tarkoituksellisesti kallellaan, ja niiden tukema salin katto on koristeltu mosaiikein. Tämän puiston osan alkuperäinen tarkoitus oli toimia alueen asukkaiden markkinapaikkana. Portaikon keskiössä on koko puiston ehkä kuvatuin kohde, niin ikään värikkäin mosaiikein koristeltu liskomainen patsas, joka symboloi lohikäärmettä. Portaat jatkuvat sadan pylvään salin viertä myöten ja johtavat salin katolle, missä sijaitsee puiston kuuluisa näköalapaikka, josta näkee yli koko Barcelonan kaupungin aina merelle saakka. Gaudín arkkitehti Josep M. Jujolin kanssa yhteistyössä suunnittelemaa, vuonna 1906 valmistunutta näköalapaikkaa kiertävät käärmemäisesti kiemurtelevat värikkäin kaakelein koristellut kaiteet, joihin on rakennettu kiinni penkkejä vierailijoita varten. Näköalapaikalta lähtee kävelyteitä puiston eri osiin, joista läntisessä osassa huomionarvoisinta on suuri risti, joka seisoo toisella Barcelonan keskustaan avautuvalla näköalapaikalla.
Alueella sijaitsee myös Gaudín itselleen rakennuttama talo, jossa hän puiston rakennustöiden aikaan asuikin, ja jossa nykyisin toimii pienimuotoinen Gaudí-museo, Casa-Museu Gaudí.
Taipaanit
Taipaanit ("Oxyuranus") ovat Australiassa eläviä erittäin myrkyllisiä käärmeitä. Taipaaneita tunnetaan kolme lajia: "Oxyuranus scutellatus", aavikkotaipaani ("Oxyuranus microlepidotus") ja "Oxyuranus temporalis", sekä kaksi alalajia, papuantaipaani ("Oxyuranus scutellatus canni") ja rannikkotaipaani ("Oxyuranus scutellatus scutellatus").
Jopa kolmemetrinen myrkkykäärme iskee ahdistettuna herkästi ja usein monta kertaa peräjälkeen. Myrkky on vahvaa, ja iskuissa sitä joutuu runsaasti kudoksiin. Se sisältää sekä hermomyrkkyjä että kudoksia tuhoavia entsyymejä. Aavikkotaipaania pidetään maailman myrkyllisimpänä käärmeenä.
Taipaanien kotiseutuja ovat Australia ja Papua-Uusi-Guinea.
Taipaanit syövät pieniä jyrsijöitä, kuten rottia.
Taipaanilla on merkittävä osuus myös Australian aboriginaalien mytologiassa, jossa se usein samastetaan Sateenkaarikäärmeeseen.
Mastiksipistaasi
Mastiksipistaasi ("Pistacia lentiscus") on sumakkikasveihin kuuluva puu. Se on ikivihreä, nahkealehtinen puu, joka kasvaa 4,5–7,5 metriä korkeaksi. Alun perin se on kotoisin Välimeren seudulta.
Mastik on Kreikan saaristosta Khioksen saarelta tuleva mauste, jota pidetään yhtenä arabialaisen keittiön keskeisimmistä mausteista. Mauste on mastiksipistaasipuun pihkaa. Kyproksella on mastiksilla maustettua leipää, Libanonissa ja Syyriassa kotirouvat maustavat perinteistä juustoa, joka on voimakkaasti mastiksilla maustettu. Arabimaissa mastiksin makua pidetään ylellisyytenä ja toiset maustavat jopa maidon sillä. Sellaisenaan mastiksia käytetään purukumina. Latinankielinen nimi mastiksille onkin "mastico", joka tarkoittaa jauhamista (tieteellinen nimi "Pistacia lentiscus" on mastiksipistaasipuun nimi).
Alexandre Dumas
Alexandre Dumas voi viitata
Tupperware
Tupperware on tuotemerkki perinteisesti muovisille mutta tänä päivänä myös metallisille kotitaloustuotteille sekä ruuan valmistukseen, säilytykseen, kuljetukseen että tarjoiluun. Niitä kehittää, markkinoi ja valmistaa alun perin amerikkalainen Tupperware Brands Corporation (ent. Tupperware Corporation).
Tupperware-astiat kehitti Earl Silas Tupper 1940-luvulla. Vuonna 1946 tuotteet esiteltiin ensimmäisen kerran yleisölle. Tuotemerkki rekisteröitiin vuonna 1947. Brownie Wise, Tupperware-yrityksen myyntiedustaja, alkoi esitellä tuotteita kotiesittelyissä vuonna 1949. Tämä 'home party' -konsepti on siitä lähtien ollut Tupperwaren pääasiallinen toimintamalli. Tänä päivänä Tupperware on New Yorkin pörssissä (NYSE) noteerattu suoramarkkinointiyritys, jonka tuotteita myyvät itsenäiset konsulentit yli 100 maassa ympäri maailman. Tuotevalikoimasta löytyy edelleen perinteisiä muovisia Tupperware-tuotteita, mutta yritys jatkaa innovatiivisten tuotteiden kehittelyä. Uusimpina mm. Pikakeitin, joka kypsentää paineella mikroaaltouunissa.
Tupperwaren myyntiorganisaatio: Kuka tahansa, joka haluaa myydä Tupperwarea, aloittaa itsenäisenä konsulenttina. Tupperwaressa voi edetä uralla edelleen tiiminjohtajaksi ja aina maahantuojaksi asti.
Suomeen Tupperware-tuotteet tulivat 1965, maahantuojanaan Elisabeth Rehn.
Terminator 3: Koneiden kapina
Terminator 3: Koneiden kapina () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Jonathan Mostow’n ohjaama yhdysvaltalainen tieteiselokuva.
Elokuvan ohjasi edellisistä "Terminator"–elokuvista poiketen Jonathan Mostow. "Terminator – tuhoaja" ja "Terminator 2 – Tuomion päivä" -elokuvien ohjaaja James Cameron osallistui kuitenkin yhdessä Gale Anne Hurdin kanssa elokuvan henkilöroolien suunnitteluun. Pääosassa olevaa tulevaisuudesta lähetettyä terminaattoria näyttelee Arnold Schwarzenegger. Muissa elokuvan päärooleissa esiintyvät Nick Stahl ja Claire Danes. Elokuvan toista naispuolista terminaattoria näyttelee Kristanna Loken.
"Koneiden kapina" on kolmesta ensimmäisestä "Terminator"-elokuvasta kallein, mutta se ei kuitenkaan menestynyt odotusten mukaisesti, vaikkakin oli hyvä jatko elokuvasarjalle "Rotten Tomatoes" -verkkosivun arvostelun mukaan. Suuremmasta budjetista huolimatta "Koneiden kapina" jäi pienemmälle voitolle kuin edeltävä osa. James Cameron on sanonut kolmannen ja neljännen osan jääneen heikommiksi, kun niitä vertaa ensimmäisiin kahteen osaan.
John Connor (Nick Stahl) onnistui estämään tuomiopäivän kymmenen vuotta aikaisemmin, mutta odottaa silti sen tulemista. Skynet-yhtymä on osallisena lähettäessään naishahmoisen terminaattorin, T-X:n (Kristanna Loken), menneisyyteen Connorin perään, ja tulevaisuudessa elävä kapinallisjoukko lähettää oman mieshahmoisen terminaattorin, T-101:n (Arnold Schwarzenegger), hänen turvakseen. Aikaisemmasta kohtaamisesta Connor muistaa terminaattorille opettamiaan asioita, joita uusi terminaattori, jolla on samanlainen ihmismäinen muoto kuin edellisellä, ei muista. T-101 kertoo, ettei ole sama, joka tuhoutui edellisessä elokuvassa, koska T-101-mallia valmistetaan vieläkin tulevaisuudessa Skynetin tehtaissa.
Skynet on saanut tietoisuuden ja ryhtynyt sotaan tuhotakseen ihmiskunnan, käyttäen aseinaan ihmisen kehittämiä teknisesti kehittyneitä ja aseistukseltaan vahvoja taistelurobotteja. T-X tappaa Kate Brewsterin (Claire Danes) isän sen jälkeen, kun isä on luovuttanut Skynetille Yhdysvaltain ydinaseiden hallinnan. T-101 onnistuu tehtävässään suojella Connoria ja tämän vaimoa Katea, ja saa heidät turvaan Yhdysvaltain presidentille varattuun maailmanlaajuisen ydinsodan kestävään väestösuojaan johtamaan taistelua koneita vastaan. Suojassa ei ollut Yhdysvaltain johtoa, koska Skynet onnistui yllättämään Yhdysvaltojen asevoimien johdon. Skynetin sota ihmiskunnan tuhoamiseksi alkaa käyttäen Yhdysvaltain ydinaseita koko maailman kattavasti klo 18.18, ja Connor lausuu ensimmäiset sanat ihmisten vastarintaliikkeen johtajana. Skynetin tuhoaminen ei olisi ollut alun alkaenkaan mahdollista, koska tietokoneohjelma oli siirtynyt yksittäiseltä palvelimelta tietoverkkoon, ja se oli siten muuttunut verkkoteorian mukaan tuhoamattomaksi. Skynetin laukaisemat ydinaseet räjähtävät aiheuttaen sienipilviä.
Varèse Sarabande -studion "Terminator 3: Rise of the Machines (Original Motion Picture Soundtrack)" albumi julkaistiin vuonna 2003.
Kallion I hallitus
Kallion I hallitus oli Suomen tasavallan 9. hallitus. Se oli Maalaisliiton ja Edistyspuolueen muodostama vähemmistöhallitus, joka toimi 431 hallituspäivää 14. marraskuuta 1922 – 18. tammikuuta 1924. Kallion ensimmäinen hallitus oli Suomen ensimmäinen maalaisliittolaisenemmistöinen hallitus ja Kyösti Kallio ensimmäinen maalaisliittolainen pääministeri.
Kallion hallituksen toimikaudella hyväksyttiin laki valtakunnanoikeudesta sekä siihen liittyvä ns. ministerivastuulaki eli laki eduskunnan oikeudesta tarkastaa valtioneuvoston jäsenten ja oikeuskanslerin virkatoimien lainmukaisuutta. 1910-luvulla Suomeen rantautunut luonnonsuojeluaate pääsi vaikuttamaan myös lainsäädäntöön, kun eduskunta hyväksyi Suomen ensimmäisen luonnonsuojelulain vuonna 1923. Juuri itsenäistynyt Suomen ortodoksinen kirkko jaettiin Helsingin ja Kuopion hiippakuntiin. Suomen evankelisluterilaiseen kirkkoon perustettiin ruotsinkielinen Porvoon hiippakunta ja aikaisemman Porvoon hiippakunnan piispanistuin siirrettiin Tampereelle. Kallion hallitus pyrki hillitsemään yhä kiihtyvää kielitaistelua suomen- ja ruotsinkielisten kesken lailla, joka määräsi opetuskielen Helsingin yliopistossa riippuvaksi eri kieliryhmiin kuuluvien ylioppilaiden suhteellisesta määrästä.
Kallion hallitus kaatui tammikuussa 1924. Kommunistit olivat käyttäneet vallinneessa vapaamielisessä ilmapiirissä heille myönnettyjä toimintavapauksia ulkoparlamentaariseen toimintaan Kominternin ohjeiden mukaan. Sisäministeriön määräyksestä Etsivä keskuspoliisi (EK) pidätti elokuussa 1923 noin 200 johtavaa suomalaista kommunistia, mukaan lukien kaikki 27 Sosialistisen työväenpuolueen (SSTP) kansanedustajaa. Lisäksi takavarikoitiin puolueen kirjapainot ja estettiin SSTP:n sanomalehtien ilmestyminen. Osa vangituista vapautettiin myöhemmin, mutta muut asetettiin syytteeseen valtiopetoksen valmistelusta tai avunannosta siihen ja tuomittiin vankeusrangaistuksiin. Porvaripuolueiden mielestä ennen uusien vaalien määräämistä oli odotettava hovioikeuden päätöstä, joka ratkaisisi kommunistien oikeuden ottaa osaa vaaleihin. Sosialidemokraatit puolestaan vaativat eduskunnan välitöntä hajottamista sen tultua vajaalukuiseksi SSTP:n kansanedustajien vangitsemisen vuoksi. Pääministeri Kyösti Kallio kieltäytyi eroamasta, mutta presidentti K. J. Ståhlberg asettui kiistassa sosialistien kannalle, määräsi uudet eduskuntavaalit, vapautti Kallion hallituksen ministerit tehtävistään ja nimitti aikaisemman pääministerin Aimo Cajanderin muodostaman virkamieshallituksen.
Kenraali Bruno Jalander joutui eroamaan puolustusministerin tehtävästä Leppävirralla paljastuneen vakoilutapauksen vuoksi kesäkuussa 1923. Tämän jälkeen pääministeri Kyösti Kallio hoiti puolustusministerin tehtäviä, kunnes uudeksi puolustusministeriksi tuli kenraali Vilho Nenonen. Nenonen puolestaan oli eronnut rannikkotykistön komentajan tehtävästä kesäkuun alussa 1923 riitauduttuaan armeijan johdon kanssa.
Mantelipilvi
Mantelipilvi ("lenticularis") on usein pyöreä, lautasmainen pilvi. Pilvessä voi olla useita kerroksia, joiden leveys vaihtelee. Tällöin pilvi muistuttaa lautaspinoa, jossa on eri levyisiä lautasia. Pilvi on joskus pitkulainen niin että se muistuttaa surffauslautaa tai lentokoneen siipeä. Mantelimainen pilvi on kansainvälisessä pilviluokittelussa lähinnä kumpukerrospilvien (Sc), hahtuvapilvien (Ac) tai palleropilvien (Cs) eräs ulkomuoto. Pilven latinalainen nimi "lenticularis" on johdettu sanasta "lenticula", joka on linssiä tarkoittavan "lens"-sanan diminutiivimuoto.
Mantelipilvi muodostuu yleensä vuorten ja vuorijonojen läheisyyteen kohtalaisen tai kovan tuulen puhaltaessa kohtisuoraan vuorijonoa kohti ja ilmamassan pysyessä stabiilina (konvektio ei saa käynnistyä). Ilmakerrokseen syntyy aaltoliikettä. Tuulen puhaltaessa vuoren rinnettä vasten ilma lähtee nousuliikkeeseen ja saavuttaa kastepistelämpötilan, jolloin muodostuu mantelipilven etureuna. Vuoren takana ilma lähtee laskuliikkeeseen ja lämpiää kastepisteen yläpuolelle, jolloin muodostuu pilven takareuna. Ilman aaltomainen liike tekee mantelipilven tunnusomaisen muodon.
Mantelipilvi on usein indikaattori vuoristoaallosta, joka saattaa aiheuttaa vaaran ilma-aluksille.
Cumulus mediocris
Cumulus mediocris (lyhenne "Cu med") on keskikokoinen kumpupilvi, joka on kasvanut jonkin verran korkeammaksi kuin "Cumulus humilis". Sen huipuissa on kukkakaalimaista muotoa, mutta pilvi ei yleensä sada mahdollisia sadejuovia lukuun ottamatta.
Cumulus congestus
Cumulus congestus eli korkeaksi pullistunut kumpupilvi on valtava, möykkymäinen, tornimainen tai kukkakaalimainen kumpupilvi, joka ei ole vielä varsinainen ukkospilvi, muttei monestikaan enää kauniin ilman pilvi. Kesällä voi usein nähdä mahtavia, tornimaisia congestus-muotoja, jotka hajoavat pian.
"Cumulus congestus" saattaa sataa ja aiheuttaa lyhyen sadekuuron. Korkea kumpupilvi kasvaa aina ylöspäin pyrkien pian kehittymään kuuropilveksi. Varsinkin terävärajainen, jykevä "Cumulus congestus" kehittyy kesäisenä iltapäivänä ukkospilveksi. Valtavan kukkakaalimaisen congestuksen näkeminen aamu- tai iltapäivällä onkin lähes aina varma merkki iltapäiväkuuroista ja/tai ukkosesta ehkä jo tunnin-parin sisään. Mutta pehmeärajainen "congestus" ei tavallisesti ennakoi ukkosta, eikä myöskään välttämättä pieni tornimainen congestus.
Pilvessä tapahtuu voimakas virtaus ylöspäin. Pilvi saattaa olla tuulen vaikutuksesta vinossa. Näiden pilvien läpimitta on yleensä ainakin 5–10 astetta läheltä katsottuna. "Cumulus congestus"-pilven korkeus on muutama kilometri, ja se ulottuu jopa noin 5 kilometrin korkeuteen. Pilven alaraja on tyypillisesti 500–1500 m Suomessa. Tällaisen pilven alapinta on harmaa. Monesti pilvi on kukkakaalimainen, tornimainen tai kartiomainen. Nousunopeus pilvessä on 1–10 m/s.
Useinkin syntyvä kuuropilvi jää "congestukseksi", kun se ei inversion takia pääse nousemaan. Inversion alla "congestus" alkaa muuttua kumpukerrospilveksi, Stratocumulukseksi.
"Cumulonimbus calvus" on korkea kumpupilvi, jonka yläosassa näkyy kuituisuutta, mutta alasin ei ole syntynyt. Tyylipuhtaassa calvuksessa näkyy kumpupilvimäinen yläosa, joka on muuttunut kuituiseksi ja epäteräväksi. Se ei ole vielä ehtinyt välttämättä nousta maksimikorkeuteen ja latistua troposfäärin yläosaan.
Cumulonimbus calvus
Cumulonimbus calvus (lyhenne "Cb cal") on valtava kukkakaalimainen kuuropilvi, joka voi sataa ja ukkostaa, mutta jossa ei ole alasimen muotoista yläosaa.
Erään määritelmän mukaan pilvi on "Cumulonimbus calvus" vasta sitten, kun sen kumpuileva yläosa on muuttunut alkuperäistä, terävärajaista pehmeämmäksi ja sileämmäksi,
Pilvi ulottuu 5–6 kilometrin korkeuteen, jossa lämpötila on -15 - -25 astetta ja alijäähtyneen veden jäätyminen alkaa.
Cumulonimbus incus
Cumulonimbus incus (lyhenne "Cb inc") eli alasinpilvi on kuuropilvi, jolla on selvästi kehittynyt alasin. Monesti pilveen liittyy sadetta ja kesällä ukkosta.
Alasin on pilven yläosassa oleva yleensä valkealta näyttävä kuituinen osa, joka on tavallisimmin muistuttava sivulta katsottuna. Joskus alasin näyttää harmaalta, kun se jää korkealla olevan yläpuolen tai pilven itsensä varjoon.
Kun alasinpilvi tulee kyllin lähelle, sen alapuolella pilven varjossa oleva tumma osa tulee näkyville. Monesti se näyttää harmaalta tai sinimustalta.
Varsinkin kesä-elokuussa pilveen liittyy ukkosta. Ukkoseen voi vihjata pienikin kuituisuus kumpupilvissä. Yksittäiset, kaukaiset alasinpilvet ennakoivat joskus suuremman ukkospilven tuloa kohdalle. Myös ukkostamaton alasinpilvi, joka sataa kuurona, voi ennakoida myöhemmin kohdalle tulevaa ukkospilveä.
Tämäntyyppinen kuuropilvi on jo vanhenemassa. Vanha alasinpilvi muuttuu pohjaltaan epäteräväksi, sumuiseksi, ja sen sade heikkenee. Lopulta alasinpilvestä jää pelkkä keski- ja yläpilvien korkeudelle ulottuva alasin, jonka jälkeen vain cirruspilviläiskä ennen pilven lopullista katoamista.
Kuuropilven alasin syntyy, kun sen nouseva virtaus leviää sivulle ja siinä oleva vesihöyry jäätyy jääkiteiksi, jotka luovat kuituisen ulkonäön. Kun pilven nousuvirtaus lakkaa, pilven alaosa hajoaa ja taivaalle jää pelkkä alasimenmuotoinen yläosa, joka näyttää Cirrus-pilveltä. Lähestyvä alasinpilvien rintama kertoo monesti kuurosateen tai ukkosen saapumisesta ja kylmästä rintamasta. Yksittäinen kaukana oleva alasinpilvi ei välttämättä tuo huonoa säätä omalle kohdalle, koska nämä pilvet näkyvät jopa 300 km:n päähän.
Silti se voi kertoa ilmakehän epävakaisuudesta, ja kesällä mahdollisesti myöhemmin tulevasta ukkosesta varsinkin, jos taivaalla näkyy muuten kasvavia kumpupilviä.
Se tuottaako cumulonimbus incus ukkosta, riippuu siitä miten korkea pilvi on. Matala pieni alasinpilvi ei välttämättä tuota ukkosta, jos pilven huipun lämpötila on alle -20 C. Melko varmasti ukkosta tuottaa paksu alasinpilvi, jonka huippu nousee alle -35 C lämpötilassa olevaan ilmakerrokseen. Näin ollen pilven huipun lämpötila on yksi olennaisimmista ukkosriskin ennustajista.
Ureanitraatti
Ureanitraatti (CHNO, NO) on löyhä urean (virtsa-aine) ja nitraatin yhdiste, joka on TNT:n veroinen räjähdysaine.
Ureanitraattia tehdään nitraamalla ureaa typpihapolla alhaisessa lämpötilassa (lähellä 0 °C). Aine räjähtää suunnilleen nopeudella 4000 m/s. Ureanitraatti on melko vakaa, se kestää kohtalaisen hyvin iskuja ja kitkaa, vaatien siten räjähtääkseen erillisen aloiteräjähteen. Ureanitraattia on käytetty Lähi-idän terrori-iskuissa aineen suhteellisen helpon tuotettavuuden takia. Ureanitraattia käytettiin muun muassa WTC:n pommi iskussa vuonna 1993.
Nitrourea
Nitrourea on räjähdysaine. Nitrourea on ureanitraattia voimakkaampi räjähdysaine, jota valmistetaan edellisestä rikkihappokäsittelyllä alhaisessa lämpötilassa. Aine räjähtää nopeudella 6 000-7 000 m/s.
Yhdysvaltain asevoimat
Yhdysvaltain asevoimat () on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen sotilasorganisaatio.
Puolustusministeriö hallinnoi asevoimia, jotka koostuvat maavoimista, laivastosta, ilmavoimista ja merijalkaväestä. Rannikkovartiostoa hallinnoi kotimaan turvallisuuden virasto (Department of Homeland Security), mutta aina sotatilan vallitessa se siirtyy laivaston alaiseksi.
Vapaaehtoiset hakeutuvat töihin tai reserviin Yhdysvaltain puolustusvoimiin. Yhdysvaltain asevoimiin kuuluu yhteensä noin 1,4 miljoonaa palvelevaa Yhdysvaltain kansalaista Lisäksi joitakin satojatuhansia henkilöitä palvelevia sotilasreserviläisiä sekä osa kansalliskaartissa. Kansalliskaartiin kuuluu sekä kaartiarmeijan (Army National Guard) että ilmakaartin (Air National Guard) alaisia joukkoja. Kansalliskaartin joukot käsittävät noin puolet armeijan taistelujoukoista ja kolmanneksen sen huoltojoukoista. Kansalliskaartin joukot palvelevat kaksi viikkoa vuodessa ja ne sitoutuvat työskentelemään puolustusvoimille aina maan sisäisen kriisitilanteen niin vaatiessa.
Yhdysvaltain asevoimilla on puolustusyhteistyösopimukset useiden maiden kanssa ja ovat vahvasti läsnä muun muassa Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Etelä-Koreassa, Taiwanissa, Afganistanissa, Irakissa, Saksassa, muualla Euroopassa ja Atlantilla. Yhdysvalloilla on yhteensä 702 sotilastukikohtaa 132 eri maassa ja kaikilla mantereilla paitsi Etelämantereella. Yhdysvalloilla on toiseksi eniten ydinaseita Venäjän jälkeen ja sillä on ydinsuojasopimukset Euroopan eri maille kuten Saksalle tai Alankomaille. Yhdysvaltain puolustusmenot ovat maailman suurimmat ja omassa kokoluokassaan. Ne vaativat 4 prosentin osuuden maan kansantuotteesta.
Asevoimat jakautuu viiteen puolustushaaraan:
Yliopiston kansleri
Yliopiston kansleri on muutamissa Suomen yliopistoissa käytettävä korkea tehtävänimike, jonka hoitajan tehtävänä on edistää tieteitä ja valvoa yliopiston yleistä etua ja toimintaa. Jos yliopistossa on kansleri, hän on yliopiston ylin viranomainen. Yliopistolain mukaan Helsingin yliopiston kanslerilla on oikeus olla läsnä ja käyttää puhevaltaa valtioneuvostossa käsiteltäessä Helsingin yliopistoa koskevia asioita. Alkujaan Helsingin yliopiston ja sen edeltäjien kansleri oli kuninkaan ja sittemmin keisarin nimittämä hallitsijan edustaja autonomisessa yliopistossa. Historian kuluessa kanslerin rooli on muuttunut tästä yliopiston korkeimmaksi edustajaksi valtiollisissa ja yhteiskunnallisissa yhteyksissä. Tästä historiasta johtuen kanslerin muodollisen nimityksen teki aina vuoteen 2009 asti tasavallan presidentti valtioneuvoston esityksestä, joskin käytännössä yliopiston asettamasta ehdokkaasta. Vuoden 2010 alusta lukien yliopistot ovat nimittäneet kanslerinsa itse.
Kanslerin tehtävistä määrätään nykyisin yliopistojen sisäisissä johtosäännöissä. Esimerkiksi Helsingin yliopistossa kansleri nimittää yliopiston professorit ja myöntää dosentin arvot sekä myöntää luvat promootioiden järjestämiseen. Lisäksi kansleri vastaa yliopiston sisäisen tarkastuksen järjestämisestä. Yliopiston omista varoista myönnettävällä kanslerin matkatuella rahoitetaan yliopiston tutkijoiden ja opettajien tieteellisiä ulkomaanmatkoja. Aiemmin kansleri ratkaisi myös tiettyihin virantäyttöasioihin liittyviä laillisuusmuistutuksia ja vahvisti yliopiston johtosäännöt ja muut määräykset. Kanslerin apuna toimii lainoppinut kanslerinsihteeri ja esikuntana kanslerinvirasto.
Kanslerin valintatavasta määrätään nykyisin yliopistojen omissa johtosäännöissä. Käytännössä esimerkiksi Helsingin yliopistossa on ollut pitkään tapana, että kanslerin jäädessä eläkkeelle uudeksi kansleriksi on siirtynyt yliopiston senhetkinen rehtori.
Yliopistojen kanslerit Suomessa:
Creative Commons
Creative Commons on Yhdysvalloissa vuonna 2001 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, joka pyrkii edistämään luovan työn tuotteiden levittämistä maksuttomien juridisten työkalujen avulla. Järjestö tarjoaa erilaisia lisenssejä, joilla voi määrätä, mitkä tekijänoikeuslain suomista yksinoikeuksista tekijä pitää itsellään ja mitkä jakaa muille. Creative Commonsin työkalujen avulla on myös mahdollista julkaista teoksia Internetissä niin, että ne on helppo löytää.
Vuonna 2008 internetissä oli arviolta yli 130 miljoonaa CC-lisensoitua teosta. Lokakuussa 2011 jo pelkästään kuvapalvelu Flickrissä oli 200 miljoonaa CC-lisensoitua kuvaa.
Creative Commons Inc perustettiin vuonna 2001. Creative Commons -lisenssien ensimmäinen versio 1.0 on suomennettu vuonna 2004. Suomessa sivuista ja lisensseistä vastasivat tuolloin Taideteollinen korkeakoulu sekä Tietotekniikan tutkimuslaitos HIIT. Seuraavia versioita 2.0 ja 3.0 ei suomennettu. Version 4.0 kansainvälinen kehitystyö alkoi vuonna 2012 ja siinä yhtenä pyrkimyksenä oli huomioida eurooppalainen tietokantojen lähioikeussuoja.
Vuonna 2012 Creative Commonsin Suomen toiminnan vastuu siirtyi Aalto-yliopistolle. Suomen toiminnoista vastaavat tutkijat Tarmo Toikkanen (Medialaboratorio) ja Sanna Marttila (Medialaboratorio) sekä tekijänoikeusasiamies Maria Rehbinder (Taideyliopistojen tekijänoikeuspalvelut).
Versio 4.0 suomennettiin vuonna 2014 ja CC0 vuonna 2015.
Creative Commons -lisenssijärjestelmä koostuu neljästä eri ehdosta, joista johdetaan kuusi erilaista päälisenssiä. CC-lisenssien lähtökohtana on, että kaikilla on oikeus tehdä teoksesta kopioita, esittää ja näyttää teos julkisesti, levittää ja välittää teosta eteenpäin sekä tehdä siitä johdannaisteoksia. Näitä perusoikeuksia voidaan rajoittaa käyttämällä erilaisia ehtoja.
CC-lisenssien neljä ehtoa ovat:
Päälisenssit kirjoitetaan siten, että ensimmäisenä on kirjainyhdistelmä CC. Tätä seuraa välilyönti ja väliviivoilla eroteltu luettelo lisenssiehtojen lyhenteistä. Ehdoista ensimmäinen on aina BY, jonka jälkeen tulee mahdollinen NC ja jota seuraa mahdollinen kolmas ehto.
Ehtoja yhdistelemällä saadut päälisenssit ovat:Peruslisenssien lisäksi Creative Commonsilla on erityinen CC0-lisenssi, jolla tekijä voi luopua kaikista oikeuksistaan teokseen siinä määrin kuin se on lainsäädännön puitteissa mahdollista. Suomessa tekijä ei voi luopua moraalisista oikeuksistaan, joten tekijän nimi tulee aina mainita.
Yhdysvaltain maavoimat
Yhdysvaltain maavoimat ("United States Army") on yksi viidestä Yhdysvaltain asevoimien puolustushaarasta.
Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin George Washingtonin katsotaan perustaneen Yhdysvaltain maavoimat. Sen välitön edeltäjä oli puolisotilaallinen Minute Men -vastarintaliike, jonka jäsenten piti järjestön nimen mukaisesti olla minuutin lähtövalmiudessa hälytyksen tullessa. Ensimmäisen sotansa Yhdysvaltain maavoimat kävi itsenäisyyden puolesta brittien "punatakkeja" vastaan 1775–1776. Lopullisen voittonsa se sai ranskalaisten avustuksella.
Myöhemmin Yhdysvaltain maavoimat oli mukana niin sanotuissa intiaanisodissa, joissa intiaanit pakotettiin luovuttamaan alueensa valkoisille siirtolaisille. Yhdysvaltain maavoimien tunnetuimpia upseereita on temperamenttinen George Armstrong Custer, joka johti 7. ratsuväkiprikaatinsa itsemurhaksi osoittautuneeseen hyökkäykseen yhdistyneiden heimojen leiriä vastaan Little Bighornissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdysvaltain maavoimien divisioonat käänsivät sodan painopisteen ympärysvaltojen voitoksi saksalaisia vastaan vuonna 1917. Ympärysvallat saattoivat tällöin pelkällä lukumäärällään saattaa saksalaisten taktiikan kaaokseen: operaatioihin kuului harhautushyökkäyksiä, pieniä saarrostuksia ja laajoja kiertoliikkeitä.
Toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain maavoimat kävi kahta sotaa samanaikaisesti ja sen käytössä oli suunnattomat resurssit. Se menestyi vahvan ilma-aseen tukemana.
Korean ja Vietnamin sodissa toisen maailmansodan taktiikkaan pitäytynyt Yhdysvaltain maavoimat oli vaikeuksissa vastapuolen harrastamaa sissisotataktiikkaa vastaan. Vietnamin sota oli ensimmäinen niin sanottu epäsymmetrinen sota, jossa pieni ja vaikeasti havaittava vihollinen saattoi kätkeytyä siviiliväestön joukkoon iskien vain siellä, missä se oli sille edullisinta.
Persianlahden sodassa Irakin valloittaman Kuwaitin itsenäisyyden palauttamiseksi käydyissä sotatoimissa maahyökkäystä edelsi useiden viikkojen ilmasodankäynti. Maahyökkäyksessä päävastuu oli maavoimilla, mutta myös merijalkaväenjoukkoja osallistui taisteluihin.
Yhdysvaltain maavoimissa palvelee noin 471 000 sotilasta eli se on Yhdysvaltojen henkilöstöltään suurin puolustushaara. Yhdysvalloissa ei ole yleistä asevelvollisuutta vaan ammattiarmeija. Maavoimat jakautuu ammattiarmeijaan ("Regular Army"), reserveihin ("Army Reserve") ja osavaltiohallintojen alaisiin kansalliskaartin yksiköihin ("National Guard"), jotka tarvittaessa voidaan liittää myös tavallisiin joukkoihin. Maavoimilla on useita erikoisjoukkoja, kuten Delta Force.
Yhdysvaltain maavoimien komentoketju:
Maavoimien päätehtävänä on Yhdysvaltojen suojaaminen, kun merijalkaväen tehtävänä on suorittaa mm. maihinnousut. Kuitenkin maavoimilla on joukkoja ympäri maailman. Vaikka merijalkaväki on ensisijainen joukko, maavoimat ovat osallistuneet useisiin sotiin ulkomailla.
Inspehtori
Inspehtori on osakunnan valvoja, jonka tulee olla yliopiston virkaan nimitetty professori. Inspehtorin tehtävänä on tukea ja valvoa osakunnan toimintaa sekä olla yhdyssiteenä yliopiston ja osakunnan välillä. Alun perin inspehtorin tehtävänä oli valvoa ja hillitä riehakkaasti juhlivia ylioppilaita. Osakuntalaitos perustettiin, jotta huonotapaiset ylioppilaat saataisiin kuriin. Osakuntien inspehtorit muodostavat inspehtorikollegion, jolle voi valittaa osakunnan tekemästä päätöksestä. Puheenjohtajana toimii pisimpään inspehtorina toiminut.