hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Piran
Piran () on kaupunki Slovenian lounaisosassa Adrianmeren rannikolla Piraninlahdella. Piranin kunnassa on 16 758 asukasta (vuonna 2002) ja sen pinta-ala on 46,6 neliökilometriä. Itse kaupungissa asukkaita on 4 576 (2002) yhden neliökilometrin alueella. Piranin kunta on kaksikielinen (sloveeni ja italia). Se rajoittuu etelässä Kroatiaan, pohjoisessa mereen ja idässä Izolaan ja Koperiin.
Piranin vanhakaupunki, joka sijaitsee Piranin niemen nokassa, muistuttaa suurta ulkoilmamuseota keskiaikaisen arkkitehtuurinsa ja rikkaan kulttuuriperintönsä ansiosta. Kapeat kujat ja pienimittakaavaiset rakennukset tekevät kaupungista viehättävän. Piran on yksi Slovenian tärkeimmistä turistikohteista ja Portorožin rantalomakohde sijaitsee kunnan alueella.
Piran on säveltäjä-viulisti Giuseppe Tartinin syntymäpaikka (8. huhtikuuta 1692). Hänellä on ollut kaupungille suuri merkitys, ja Piranin keskusaukio Tartinijev trg eli Piazza Tartini onkin nimetty hänen mukaansa. Tartinin 200-vuotissyntymäpäivää juhlistamaan kaupunki rakennutti suuren patsaan hänen kunniakseen – patsas saatiin paikoilleen vuonna 1896. Nykyään se hallitsee keskusaukiota Pyhän Yrjön katedraalin edessä.
Resident Evil: Tuho
Resident Evil: Tuho () on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut brittiläis-kanadalainen tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Russell Mulcahy. Elokuva on 
"Resident Evil" -elokuvasarjan kolmas osa. Elokuva oli suunnittelunimeltään "Resident Evil: Afterlife", mutta nimi annettiin , joka sai ensi-iltansa vuonna 2010.
Elokuva aiottiin alun perin kuvata Australiassa, mutta tuotantosyistä kuvauspaikka vaihdettiin Meksikoksi.
Izola
Izola () on kaupunki Slovenian lounaisosassa Adrianmeren rannikolla Istrian niemimaalla. Kaupungissa on noin 14 500 asukasta ja sen pinta-ala on 28,4 neliökilometriä. Izolan kunta on kaksikielinen (slovenia ja italia).
Izolan kunta rajautuu idässä Koperiin, etelässä ja lännessä Piraniin ja pohjoisessa mereen. Izola oli alun perin saari, ja sen nimi tarkoittaakin saarta. Mantereeseen kaupunki liitettiin vuoden 1800 tienoilla. Izolan kaupungin lisäksi kuntaan kuuluvat Baredin, Cetoren, Dobravan, Jagodjen, Korten, Malijan, Nožedin ja Šaredin asutuskeskukset.
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Pyhän Maurin vuonna 1547 rakennettu kirkko, barokkityyliä edustava vuosina 1775–1781 rakennettu Besenghi degli Ughin palatsi, Manziolin palatsi vuodelta 1470 ja Parenzana-museo, joka kertoo Triesten ja Porečin välisestä kapearaiteisesta rautatiestä.
Aimaran kieli
Aimara (aym. "aymar aru") on Andeilla elävien aimarojen puhuma kieli. Sillä on eri lähteistä riippuen 1–2,7 miljoonaa puhujaa Titicaca- järven ympäristössä, ja se on yksi virallisista kielistä Boliviassa ja Perussa. Lisäksi sitä puhutaan jonkin verran Chilessä ja Argentiinassa.
Aimara on monin paikoin polysynteettinen kieli, kuten monet muutkin alueella puhuttavat kielet. Aimaran kielen sanajärjestys on SOV (subjekti-objekti-verbi).
Aimara on kolmivokaalinen kieli. Vokaalit ovat /a, i, u/. Niistä on olemassa lyhyet ja pitkät versiot. Pitkiä versioita ilmaistaan treemoilla: ä, ï, ü. Uvulaarien yhteydessä tapahtuu seuraavanlaista allofoniaa: I → [e] sekä U → [o].
Konsonantteja aimarassa on 25, joista viisi on ei-pulmonisia (tässä tapauksessa ejektiivejä).
Sanapaino on aimarassa lähes poikkeuksetta toiseksi viimeisellä tavulla, tosin pitkät vokaalit voivat muuttaa sitä esim. sanataivutuksen yhteydessä. Yleisin tavurakenne aimarassa on CV mutta myös CCV tai V(C)CV ovat mahdollisia
Substantiiveilla ei aimarassa ole sukua, lukua tai sijaa ilmaisevia päätteitä. Sen sijaan omistamista ilmaistaan possessiivisuffikseilla, kuten suomessakin.
Pronominien kohdalla monikkomuotoa ilmaistaan päätteellä, joka on aina -naka. Kielessä tehdään ero inklusiivin ja ekslusiivin välillä. Inklusiivia käytetään kun puhuja laskee kuulijan mukaan ”me”-ryhmään. Ekslusiivia taasen käytetään, kun puhutaan ”meistä” ryhmänä, johon kuulija ei kuulu.
Verbi taipuu subjektin mukaan, ja se näkyy sekä verbissä että persoonapronominissa suffiksina. Preesensmuodot voivat viitata yleis- tai kestomuotoon; se riippuu kontekstistä.
Aikamuotoja on kolme: preesens, preteriti ja futuuri. Aimara on ainut kieli maailmassa, jossa futuurilla viitataan tapahtumiin, jotka ovat tapahtuneet ennen puhehetkeä. Muissa kielissä, esim. monissa indoeurooppalaisissa, tähän käytetään menneen ajan muotoja. Verbin aspekteja ovat mm. progressiivi (tekeminen on edelleen käynnissä) ja komplitiivi (tekeminen on loppuun suoritettu).
Aimaran ei ole näytetty olevan sukua millekään muulle maailman kielelle; sitä on usein verrattu naapurikieleen ketšuaan, mutta monet pitävät yhtäläisyyksiä pitkällisen vuorovaikutuksen seurauksena. On kuitenkin oletettu, että aimaralla on ollut vähintään kaksi sukulaiskieltä, jotka kuolleet satoja vuosia sitten todennäköisesti ketšuan vaikutuksesta. Toisten mielestä jaqarun kieli muodostaa aimaran kanssa aimaralaisten kielten perheen. Tästä kieliperheestä käytetään vaihtoehtoisesti myös nimiä jaqi, aru, jaqui, aimara tai haki.
Jos aimaralainen kieliperhe tunnustetaan laajalti hyväksyttäväksi, siitä tulisi toinen Andien hallitseva, ei-indoeurooppalainen, kieliperhe. Toinen on ketšualaisten kielten perhe.
Alla on YK:n yleismaailmallisen ihmisoikeusjulistuksen 1. artikla aimaraksi.
""Taqpach jaqejh khuskat uñjatatäpjhewa munañapansa, lurañapansa, amuyasiñapansa, ukatwa jilani sullkanípjhaspas ukham uñjasipjhañapawa.""
Kranj
Kranj () on 53 000 asukkaallaan (2007) Slovenian neljänneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee noin 25 kilometriä pääkaupungista Ljubljanasta luoteeseen Sava- ja Kokra-jokien yhtymäkohdassa ja on Gorenjskan alueen keskus. Kaupunki on 385 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen pinta-ala on 150,9 neliökilometriä.
Kranjissa on hyvin säilynyt vanhakaupunki, joka julistettiin historialliseksi ja kulttuuriseksi muistomerkiksi vuonna 1983. Sen keskus on Glavni trgin aukio, jonka reunalla on näyttelytilaksi muutettu kaupungintalo, 1500-luvulla rakennettu historiallinen Pavšlarin talo ja myöhäisgoottilainen kirkko. Kaupungin muihin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi France Prešerenin museo, vuonna 1527 rakennettu tullihuone, puolustusmuurien jäänteet, Khislsteinin linna ja Leopold Layerin talo.
Kaupunki sijaitsee Ljubljanan ja Villachin välisen rautatien ja moottoritien varrella. Brnikin lentoasema sijaitsee kaupungin lähellä.
Isot Sundasaaret
Isot Sundasaaret ovat Malaijien saaristoon länsiosassa sijaitseva saariryhmä. Isoihin Sundasaariin kuuluvat saaret ovat Borneo, Jaava, Sulawesi ja Sumatra. Saarista Sulawesi, Sumatra ja Jaava kuuluvat Indonesiaan, Borneo on jaettu Brunein, Indonesian ja Malesian kesken.
Isot Sundasaaret muodostavat yhdessä Pienten Sundasaarten kanssa Sundasaaret.
Pienet Sundasaaret
Pienet Sundasaaret ("Nusa Tenggara") on Malaijien saaristoon kuuluva saariryhmä. Saaristo muodostaa Isojen Sundasaarten kanssa Sundasaarten saariston. Saaristo kuuluu pääosin Indonesiaan, Timorin saari on jaettu Indonesian ja Itä-Timorin kesken.
Pieniin Sundasaariin kuuluvat muun muassa seuraavat saaret:
Briceni
Briceni on kaupunki Moldovan pohjoisosassa Bricenin piirissä lähellä Ukrainan rajaa. Se on piirikeskus. Kaupungissa on noin 9 900 asukasta (vuonna 2014).
Moldovan vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 8 765 asukasta, joista moldovalaisia oli 3 344, ukrainalaisia 4 271 ja venäläisiä 737.
Palu’e
Palu’e on saari Floresista pohjoiseen, Floresinmerellä, Indonesiassa. Se on osa Pieniä Sundasaaria.
Asukkaat elävät kahdeksassa kylässä. Saarella ei ole teitä. Rokatendan tulivuori sijaitsee Palu’en pohjoisosassa. Se purkautui viimeksi 23. maaliskuuta 1985.
Saaren asukkaat puhuvat palu’en kieltä.
Palu’en kieli
Palu’e on 10 000 ihmisen Indonesiassa puhuma austronesialainen kieli. Vaikka suurin osa kielen puhujista asuu Palu’en saarella, Pienten Sundasaarten saariryhmässä, myös Floresilla on palu’en puhujia. Palu’e kuuluu samaan murrejatkumoon kuin Li'on kieli.
Solor
Solor on tuliperäinen saari Pieniin Sundasaariin kuuluvulla Solorsaarilla, Indonesiassa. Saarella on ainakin viisi tulivuorta. Solorilla sijaitsevia kyliä ovat muun muassa Aplame, Balawelin, Kukuwerang, Lamakera, Lamawolo ja Liko.
Saaren asukkaat puhuvat adonaran ja lamaholotin kieliä.
Tiraspol
Tiraspol (, ) on itsenäiseksi julistautuneen Transnistrian pääkaupunki, myös Moldovan kolmanneksi suurin kaupunki. Varsinaisen Tiraspolin kaupungin asukasluku on 133 807 ja laajemmassa Tiraspolin kaupunkipiirissä asui 145 332 henkeä (vuonna 2014). Kaupunkipiiriin sisältyy myös Dnestrovskin (Dnestrovsc) kaupunki (10 436 as.) sekä joukko maaseutuasukkaita (1 089 as.). Tiraspol sijaitsee Dnestr-joen itärannalla Moldovan itäosassa.
Kaupungin perustamisajankohdaksi katsotaan vuosi 1792, jolloin A. V. Suvorov, Venäjän ja Turkin välisen sodan jälkeen perusti osmaanien vuonna 1787 polttaman vanhan Sucleian moldovalaiskylän paikalle linnoituksen. Vuonna 1795 linnan äärellä sijainnut kylä nimettiin ajan tavan mukaan pseudokreikkaisittain Tiraspoliksi (pohjana Dnestrin kreikankielisen nimi Týras - Tiras ja pólis - kaupunki) ja julistettiin kaupungiksi. Siitä tuli Mustanmeren rannikolla sijainneen "Otšakovin alue"en pääkaupunki. Vuonna 1806 Venäjän keisarikunnan Hersonin kuvernementin kihlakuntakaupungiksi. Vuonna 1873 rautatieyhteys Chișinăuhun (ks. Moldovan rautatiet). Vuosina 1918–20 valkoisten joukkojen hallinnassa. "Vapautettiin" 12. helmikuuta 1920, osaksi Neuvostoliittoa 1922. Vuosina 1929–1940 oli Moldovan autonomisen neuvostotasavallan pääkaupunki. Heinäkuusta 1941 lähtien 12. huhtikuuta 1944 saakka natsimiehitys.
Toisen maailmansodan jälkeen talous alkoi elpyä. Kaupunki kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla. Rakentaminen jatkui vuoden 1990 Transnistrian konfliktiin asti. Vuodesta 1992 Transnistriassa on vallinnut jäätynyt konfliktitilanne.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli vielä noin 182 000 asukasta, joista 41 prosenttia oli venäläisiä, 32 prosenttia ukrainalaisia ja 18 prosenttia moldovalaisia.
Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkipiirin asukasluku oli 159 163 as. Tästä Tiraspolin asukkaita oli 144 199 Varsinaisen Tiraspolin asukkaita oli 144 199, Dnestrovskin 12 382, Novo-Tiraspoliskin taajaman 1 488 ja maaseudun 1 094. Kaupunkipiirin asukkaista venäläisiä 41,6, Ukrainalaisia 33,0, moldovalaisia 15,2 prosenttia väestöstä, kun kansallisuudeltaan epäselviksi (tai ei ilmoittanut) kirjattiin 4,1 prosenttia väestöstä. Joidenkin arvioiden mukaan Transnistrian viranomaiset ovat pakottaneet Moldovan–Transnistrian konfliktin jälkeen monet moldovalaiset jättämään kaupungin. Väkeä on myös muuttanut töihin ulkomaille.
Kaupungissa on muun muassa elintarviketeollisuutta (kuten säilyketuotantoa, hedelmien ja kasvisten jalostusta, viinin ja konjakin valmistusta), sähköteknistä, lasi-, tekstiili-, vaatetus-, kaluste-, autonvalmistus-, konepaja-, kemian- ja puunjalostusalan teollisuutta.
Tiraspolissa toimii muun muassa yliopisto, kasvatustieteellinen instituutti, elinarviketeollisuuden, terveydenhoitoalan ja musiikin oppilaitokset, teatteri, historiallinen museo ja taidemuseo.
Kaupungissa vaikuttaa Moldovan menestyneimpiin kuuluva ja Eurooppa-liigaan osallistunut jalkapallojoukkue FC Sheriff Tiraspol.
Trondheim, ; Eilenburg, ; Tskhinvali, /; Severodvinsk, .
Jacques Ellul
Jacques Ellul (6. tammikuuta 1912 – 19. toukokuuta 1994) oli ranskalainen filosofi, sosiologi, teologi ja kristillinen anarkisti. Hän kritisoi kirjoissaan "teknologista yhteiskuntaa" ja käsitteli kristillisyyden ja politiikan suhdetta. Ellulin mukaan anarkismin ja kristillisyyden tavoitteet ovat monilta kohdin yhteneväiset. Ellul syntyi Bordeaux'ssa Ranskassa, opiskeli Bordeaux'n ja Pariisin yliopistoissa ja työskenteli oikeus- ja sosiaalihistorian professorina Bordeaux'n yliopistossa.
1930-luvulla Ellul oli Ranskan kommunistisen puolueen jäsen. Hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä toisen maailmansodan aikana ja oli aktiivinen ekumeenisessä liikkeessä. Jacques Ellul oli naimisissa Yvette Ellulin (o.s. Lensvelt) kanssa vuodesta 1937 ja heille syntyi neljä lasta.
Ellul seurasi elämänsä ohjenuorana ajatusta "Ajattele globaalisti, toimi paikallisesti".
Ellul vaikuttui nuoruudessaan Karl Marxin kirjoituksista ja yhteiskunta-analyysistä ja alkoi kehitellä ystävänsä Bernard Charbonneaun kanssa yhteiskuntakriittistä filosofiaa, jossa oli aineksia Emmanuel Mounierin personalismifilosofiasta, liberalismista ja anarkismista. Ellul halusi synnyttää vallankumouksellisen liikkeen, joka koostuisi paikallisista, itseään ohjaavista ryhmistä. Ellul kuitenkin kieltäytyi kaikesta väkivallasta muutoksen aikaansaamiseksi. Toisaalta hän piti sitä taktisesti huonona ratkaisuna ja oli sitä mieltä, että Gandhi, Martin Luther King ja Lech Wałęsa olivat onnistuneet juuri sen takia, että kieltäytyivät väkivallasta. Toisaalta Ellul viittasi Raamattuun, jonka mukaan asioiden muuttamisen väline on rakkaus eikä väkivalta.
Ellulin käsitys teknologiasta oli deterministinen: hän kirjoitti "teknologian tyranniasta", joka väistämättä uhkasi humanismia, vapautta ja kristillista uskoa. Aiemmin yhteiskunnassa luontoa pidettiin pyhänä, sitten uskonnollisia kirjoituksia ja myöhemmin luonnontiedettä. Ellulin mukaan nykyisessä yhteiskunnassa teknologiasta on tullut pyhä.
Puhuessaan teknologiasta Ellul ei ensisijaisesti tarkoita koneita vaan niihin liittyvää tehokkuuden periaatetta. Ellulin mukaan teknologiasta ja siihen liittyvästä tehokkuuden ajatuksesta on tullut totalisoiva voima, joka pakottaa ihmiskuntaa elämäntapaan, jossa tehokkuus ei ole enää vain yksi vaihtoehto, vaan ainoa mahdollinen tapa toimia. Tekniikan ainoa periaate on tehokas järjestäminen. Teknologianfilosofisessa pääteoksessaan "La technique ou l'enjeu du siècle" (1954) Ellul eritteli modernin tekniikan seitsemän pääpiirrettä, jotka ovat 1) rationaalisuus, 2) keinotekoisuus, 3) teknisen vaihtoehdon oletusarvoisuus, 4) itseäänkasvattavuus, 5) ykseys (monismi), 6) universalismi ja 7) autonomisuus.
Ellulin mielestä on perusteetonta tehdä erottelua tekniikan ja sen käytön välillä, sillä tekniikalla on aina sosiaalisia ja psykologisia seurauksia jotka eivät riipu omista pyrkimyksistämme. Kyse ei ole niinkään siitä teemmekö tekniikan suhteen moraalisia valintoja, vaan siitä käytämmekö tekniikkaa ollenkaan. Moraalinen teknikko lakkaa siten olemasta teknikko.
Ellul kirjoitti elämänsä aikana 43 kirjaa ja satoja artikkeleita, joiden aiheet liittyivät teologiaan, etiikkaan ja teknologiseen yhteiskuntaan.
Luettelo Aleuttien saarista
Tämä on luettelo Aleuteilla sijaitsevista saarista. Luettelo ei ole täydellinen, saaria on yhteensä yli 200.
Pintajännitys
Pintajännitys on fysiikassa nesteen pinnan ilmiö, jonka vuoksi pinta käyttäytyy kuin joustava kalvo. Se mahdollistaa vesimittarien kaltaisten hyönteisten kävelyn veden pinnalla ja aiheuttaa muun muassa kapillaari-ilmiön.
Pintajännitys johtuu nesteen molekyylien välisistä vetovoimista, koheesiosta, jotka puolestaan johtuvat molekyylien sisäisistä voimista. Nesteessä yleisesti jokaiseen molekyyliin vaikuttavat ympäröivät molekyylit joka suunnasta yhtä suurella voimalla, jolloin voimien summa on nolla. Nesteen pinnalla oleviin molekyyleihin vaikuttavat alapuolella olevien molekyylien vetovoimat, mutta nesteen ulkopuolella ei ole molekyylejä tasaamassa näitä voimia. Veden pinnassa on ikään kuin tiukasti toisiinsa sitoutuneiden vesimolekyylien kerros, jonka tiheys on suurempi kuin veden tiheys pinnan alapuolella. Veden pinta on kuin kalvo, joka kannattaa kevyitä esineitä. Ilmamolekyylit vaikuttavat myös nesteen pintaan, mutta koska ilma on huomattavasti vettä harvempaa, tämä voima voidaan jättää huomioitta.
Pintajännitystä mitataan yksikössä newtonia metriä kohden (N/m), ja suureen symbolina on yleensä σ, γ tai "T". Dimensioanalyysillä voidaan osoittaa, että pintajännityksen yksikkö (N/m) on yhtäpitävä yksikön joulea neliömetriä kohden (J/m) kanssa. Tämä tarkoittaa, että pintajännitys voidaan ajatella myös pintaenergiana.
Vaatteita pestäessä pelkkä vesi ei helposti pysty tunkeutumaan pestäviin kuituihin suuren pintajännityksensä takia. Kun veteen lisätään pesu- tai puhdistusainetta, joka sisältää tensidejä eli pinta-aktiivisia aineita, veden pintajännitys pienenee, jolloin vesi "kastelee" paremmin. Lisäksi lämpötilan nousu pienentää pintajännitystä. Pintajännitys riippuu myös nesteestä: esimerkiksi veden pintajännitys on suuri, koska poolisten vesimolekyylien väliset vetysidokset ovat voimakkaita.
Stalagmometrillä voidaan mitata nesteiden pintajännityksiä.
Luettelo matelijoista
Matelijoita on noin 9500 lajia. Osittainen luettelo:
Luettelo hämähäkeistä
Tämä on epätäydellinen luettelo hämähäkeistä.
Johtuminen
Johtuminen eli konduktio on lämmön siirtymistä aineen sisällä. Lämpö voi siirtyä johtumalla myös aineesta toiseen, mikäli aineet ovat kosketuksissa toisiinsa. Muut lämmön siirtymistavat ovat lämpösäteily ja konvektio.
Johtumisessa lämpö siirtyy aina korkeammasta matalampaan lämpötilaan eli lämpimästä kylmään lämpöopin lainalaisuuksien mukaan siten, että lämpötilaerot pyrkivät tasoittumaan. Eri aineet johtavat lämpöä eri lailla. Metallit johtavat lämpöä hyvin, mutta nesteet ja kaasut huonosti.
Lämmön johtumista mitataan lämpöresistanssilla tai sen käänteisarvolla lämmönjohtavuudella.
Jaavanmeri
Jaavanmeri () on noin 433 000 neliökilometrin suuruinen sisämeri Indonesian saaristossa Jaavan ja Borneon välissä. Se on Tyynimeren läntinen reunameri. Jaavanmeri on matala meri, ja sen keskisyvyys on 46 metriä. Sen suolaisuus on myös matala, ja sen pintaveden lämpötila on 28–29 astetta ympäri vuoden.
Jaavanmeri on Tyynenmeren läntinen reunameri ja Indonesian sisämeri Jaavan ja Borneon saarten välissä. Borneo reunustaa sitä pohjoisesta ja Jaava etelästä. Jaavanmerestä koilliseen on Makassarinsalmi, ja siitä itään ovat Sulawesi, Flores ja Bali. Sundasalmi erottaa sen lounaassa Intian valtamerestä. Lännessä sitä rajoittaa Sumatra ja luoteessa Bangkan ja Belitungin saaret. Jaavanmeren luoteispuolella sijaitsee Etelä-Kiinan meri, itäpuolella Floresinmeri ja kaakkoispuolella Balinmeri.
Jaavanmeri on itä-länsi-suunnassa 1 450 kilometriä ja pohjois-etelä-suunnassa 420 kilometriä pitkä. Sen pinta-ala on 433 000 neliökilometriä.
Geologisesti Jaavanmeri on Sundan mannerjalustan eteläisin osa. Se on matala meri, ja sen keskisyvyys on 46 metriä. Koska Jaavameren pohja on lähes täysin tasaista ja siellä on selkiä vanhoja jokiuomia, mannerjalusta oli joskus tasaista peneplaania.
Jaavanmeren pintavirrat virtaavat kesäkuulta elokuulle lännestä itään, kun Etelä-Kiinan meren virtaus tulee Jaavanmereen Karimatansalmen kautta. Vesi virtaa Jaavanmerta pitkin kohti Floresinmerta. Syyskuulta toukokuulle virtaus on Floresinmerestä kohti Jaavanmerta.
Jaavanmeren suolapitoisuus on matala, koska se saa runsaasti vettä siihen virtaavista joista. Monsuuni vaikuttaa selvästi sekä sen lämpötilaan että sen suolaisuuteen. Talvella meren pintalämpötila on noin 29 astetta ja suolaisuus 31,3–32,0 ppt. Kesällä sinne virtaa merellisempää vettä, minkä seurauksena suolaisuus länsiosassa on noin 32,0 ppt ja itäosassa 34,0 ppt. Pintalämpötila on noin 28,5 astetta.
Jaavanmereltä saadaan sekä öljyä että maakaasua. Meren eteläosa Jaavan rannikolla sekä alue Borneon kaakkoispuolella mahdollistavat öljyntuotannon.
Vuonna 1942 Jaavanmerellä käytiin toisen maailmansodan Jaavanmeren taistelu. Liittoutuneet menettivät taistelussa viisi alustansa, ja sen ansiosta japanilaiset aloittivat Jaavan miehittämisen.
Qeqertarsuaq
Qeqertarsuaq eli Disko on saari Grönlannin länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 8 578 neliökilometriä, joten se on yksi maailman sadasta suurimmasta saaresta. Saaren etelärannikolla sijaitsee Qeqertarsuaqin kaupunki (ent. Diskofjord), jossa on muun muassa satama. Kaupungissa on noin tuhat asukasta. Saarella on Kööpenhaminan yliopiston arktinen tutkimusasema. Siellä on myös ruskohiili- ja rautamalmiesiintymiä.
James M. Buchanan
James McGill Buchanan (3. lokakuuta 1919 – 9. tammikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka tunnetaan erityisesti julkisen valinnan teorian kehittäjänä. Buchanan sai vuoden 1986 Nobelin taloustieteen palkinnon juuri ansioistaan tämän teorian kehityksessä.
Buchanan julkaisi 59 kirjaa ja melkein 600 muuta tieteellistä julkaisua. Hänen tunnetuin teoksensa on "The Calculus of Consent: Logical Foundations of Constitutional Democracy" vuodelta 1962.
Buchanan totesi, että poliitikkoja ja virkamiehiä ajaa oman edun tavoittelu siinä missä muitakin. Siksi politiikassa vaikuttavat pyrkimys uudelleenvalintaan, painostusryhmien edut, lahjonta ja muu korruptio, ja vähemmistöt ja veronmaksajat usein kärsivät. Myyttiä vallanpitäjien epäitsekkyydestä Buchanan piti haitallisena. Vain kilpailu voi pitää itsekkyyden kurissa.
Buchanan ehdotti ratkaisuksi, että suuret menonlisäykset ja muut merkittävät lait vaatisivat määräenemmistöä ja lakien pitäisi vaikeuttaa valtiovelan lisäämistä. Kansanäänestys voisi olla eräs tarvittava uusien lakien lisäkynnys.
Balilaiset aakkoset
Balilaiset aakkoset ovat aakkoset, joita ennen käytettiin balin kielen kirjoittamiseen. Balilaiset aakkoset ovat ns. abugida-aakkoset, eli niissä perusmerkit ilmaisevat konsonanttia. Useimmat vokaalit ilmaistaan tarkemerkeillä tai joissakin tapauksissa jätetään kokonaan ilmaisematta.
Suurin osa balin puhujista ei hallitse balilaisia aakkosia, sillä nykyään latinalaiset aakkoset ovat korvanneet ne. Balilaisia aakkosia käytetään enää joihinkin uskonnollisiin kirjoituksiin.
Meowth
Meowth on kissan näköinen, kahdella jalalla seisova Pokémon. Tämä Pokémon rakastaa pyöreitä ja kiiltäviä asioita ja esineitä, kuten kolikoita. Jos omistaa Meowthin, saa aina ottelun päätyttyä ylimääräistä rahaa, Meowthin Palkkapäivä ("Pay Day")-nimisen hyökkäyksen ansiosta. Meowthit eivät ole ylivoimaisia mitään vastustajaa vastaan eivätkä ne pärjää hyvin kummitus- tai kivityypin Pokémoneja vastaan.
Meowthin seuraava taso on Persian ja siksi Meowth kehittyy tasolla 28.
Meowth on tullut tunnetuksi siitä, että Rakettiryhmän Jessiellä ja Jamesilla on Meowth joukkueessaan. Tämä Meowth on ainoa tunnettu Meowth, joka osaa puhua, sillä sen ihastuttua erään rikkaan rouvan Meowthiin, Meowzieen (), tämä halusi, että Meowth tulisi rikkaaksi ja opettelisi puhumaan ja kävelemään ihmisen tavoin. Vaikka Meowth opetteli puhumaan ja kävelemään ihmisten lailla, Meowzie ei edelleenkään huolinut sitä. Niinpä Meowth liittyi Rakettiryhmään tullakseen rikkaaksi. Tämä takaumaosuus nähtiin animesarjan jaksossa "Lähde länteen, nuori Meowth". Jaksossa BW043 Meowth sai potkut Rakettiryhmästä ja liittyi Ashin, Iriksen ja Cilanin mukaan, mutta jaksossa BW047 selvisi että Meowth ei saanut potkuja laisinkaan, vaan se kuului juoneen varastaa Ashin ja hänen kavereittensa Pokèmonit. Kuten Ashin Pikachu, Meowthkaan ei matkusta Pokepallossa.
Myös Ash Ketchumin vastustaja Tyson omistaa Meowthin. Se esiintyi ensi kerran jaksossa "Meowth käy kuumana" ("Like a Meowth to a Flame"), jossa se pelasti Ashin ja kumppanit Murkrow-parven hyökkäykseltä. Tämä Meowth on pukeutunut saappaisiin ja sulkahattuun, aivan kuten Saapasjalkakissa.
Maj Karma
Maj Karma on Harjavallassa vuonna 1992 perustettu yhtye, joka soittaa melodista heavyrockia.
Yhtyeen nykyisessä kokoonpanossa vaikuttavat laulaja Herra Ylppö, kitaristi Häiriö, rumpali J. Savolainen ja vuoden 2005 vaihteessa yhtyeeseen liittynyt basisti Kimmo Kurittu. Häiriö on tunnettu muun muassa Lapko- ja Klaani -yhtyeiden tuottajana. Kurittu soittaa myös Penniless-yhtyeessä. Ylppö vaikutti vuosina 2005–2014 myös Herra Ylppö & Ihmiset -yhtyeessä ja vuodesta 2015 Musta Paraati -yhtyeessä.
Yhtyeen seuraavan studioalbumin oli määrä ilmestyä elokuussa 2008, mutta julkaisua jouduttiin siirtämään yli puolella vuodella. Syyksi bändi ilmoitti virallisessa tiedotteessaan rumpali J. Savolaisen koiran tuhonneen rumpu- ja bassoraidat sisältäneen kovalevyn, mutta tämä osoittautui myöhemmin pilaksi. Yhtyeen uusin albumi Salama julkaistiin 28. maaliskuuta 2009 ja albumin ensimmäinen single Salama julkaistiin tammikuussa 2009. Yhtye ilmoitti vuoden 2009 elokuussa jäävänsä toistaiseksi tauolle.
Yhtye on käyttänyt konserteissaan alkumusiikkina usean vuoden ajan Wendy Carloksen sovitusta Henry Purcellin "musiikkia kuningatar Marian hautajaisiin" marssista (Z 860). Sovitus on tehty Stanley Kubrickin "Kellopeliappelsiini" -elokuvaa varten ja se esiintyy muun muassa elokuvan ensimmäisessä kohtauksessa. Konserttien loppumusiikkina on niin ikään Kellopeliappelsiinissa soiva Gene Kellyn tulkinta kappaleesta "Singin' in the Rain".
Herra Ylppö ilmoitti Radio Rockin haastattelussa 23. joulukuuta 2010 Maj Karman palaavan tauolta vuonna 2013. Paluu kuitenkin venyi, ja Karmarockissa 2014 yhtye ilmoitti alkavansa työstää uutta albumia. Yhtye esiintyy joillakin Don Huonojen 25-vuotiskiertueen keikoilla lämmittelijänä keväällä 2015.
Joulukuussa 2015 yhtye julkaisi uuden singlen "Puumiekka" "Peltisydän"-albumilta. Albumi julkaistiin Sonyn Ratas-levymerkillä.
Maaliskuussa 2017 Sakara Records tiedotti Facebookissa Maj Karman levyttävän jatkossa Sakara-levymerkillä.
Aluksi yhtye toimi nimellä Maij’ Karman Kauniit Kuvat. Nimi muutettiin vuonna 1997 muotoon Maj Karman Kauniit Kuvat nimen jatkuvan väärinkirjoittamisen vuoksi. Vuonna 2004 nimi lyhennettiin muotoon Maj Karma. Myös lyhenne MKKK oli käytössä vuoteen 1998, jolloin yhtye lopetti kirjainyhdistelmän käytön, koska KKK liitetään usein Ku Klux Klaniin. Media käytti ajoittain lyhennettä myöhemminkin.
Yhtyeellä on myös oma festivaali, Karmarock, jonka yhtye järjesti ensimmäisen kerran kesällä 1992 Harjavallassa ja on sen jälkeen järjestänyt vuosittain. Ensimmäisinä vuosina festivaali oli ilmainen ja hyvin pieni, mutta se on kasvanut yhtyeen suosion myötä ja on nykyään maksullinen.
Oitti
Oitti on kylä Hausjärven kunnassa. Oitin postinumeroalueella asuu 2 632 asukasta (31.12.2016). Se on yksi Hausjärven kolmesta taajamasta Hikiän ja Ryttylän lisäksi. Oitti on Hausjärven hallinnollinen keskus, ja siellä sijaitsee Hausjärven kunnanvirasto, Hausjärven pääkirjasto sekä Hausjärven seurakuntatalo.
Oitissa on Hausjärven ainoa yläaste sekä lukio. Lisäksi kylässä on ala-aste jonka yhteydessä toimii esikoulu sekä päiväkoti. Kylässä on myös pieni paloasema, kaksi ruokakauppaa (S-market ja K-Market), kioski, Alko, baari, kaksi bensa-asemaa, autokoulu, kaksi taksiasemaa (toinen ajoittain suljettu), kolme kahvilaa (yksi vain kesäisin auki), turkkilainen ravintola, kaksi kampaamo-parturia, terveyskeskus, hammaslääkäri, apteekki, vakuutusyhtiö, kaksi pankkia ja posti. Oitissa on myös urheiluvälinekauppa Pyörä ja Urheilu A. Koskinen.
Oitista oli kotoisin kiekonheiton olympiavoittaja vuodelta 1920 Elmer Niklander. Oitissa on myös Niklanderin nimeä kantava urheilukenttä.
Oitin rautatieasema sijaitsee Riihimäki–Lahti-radan varrella.
Ratavirasto
Ratavirasto () oli Ruotsin valtion omistama rautatiehallinnon väylävirasto joka vastasi Ruotsin rataverkon valtiollisen osan ylläpidosta sekä rautatieliikenteen ohjauksesta. Viraston vastine Suomessa oli Ratahallintokeskus. Se perustettiin vuonna 1988, kun Statens Järnvägar jaettiin osiin. Rataviraston pääkonttori sijaitsi Borlängessä, ja sen viimeinen virkaatekevä johtaja oli Minoo Akhtarzand.
Rataviraston toiminnot siirrettiin 1. huhtikuuta 2010 aloittaneeseen Liikennevirastoon.
Maija Karma
Ann-Maj Kaarina ”Maija” Karma (vuoteen 1931 Gustafson; 11. joulukuuta 1914 Mikkeli – 23. lokakuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen graafikko ja piirtäjä.
Maija Karma tunnetaan lastenkirjojen kuvituksista. Monille hänen kuvituksensa on jäänyt mieleen eri aapisista ("Satuaapinen", "Kultainen aapinen") ja ennen kaikkea Kurenniemen "Onnelista ja Annelista" sekä Kirsi Kunnaksen "Tiitiäisen satupuusta".
Maija Karman taidonnäytteitä ovat mm. kaikki Marjatta Kurenniemen kirjat sekä suuri osa Kirsi Kunnaksen ja Topeliuksen kirjoista. Kaiken kaikkiaan hän kuvitti uransa aikana yli 110 kirjaa. Hän teki kansikuvia myös lastenlehtiin, kuten "Lasten Maailmaan". "Koululaiseen" hän piirsi 1950-luvulla sarjakuvaa "Kaksoset", jota käsikirjoitti Aale Tynni. "Lotta Svärd" -lehteä hän kuvitti vuodesta 1939 alkaen lehden loppumiseen saakka vuoteen 1944.
Karma opiskeli Ateneumissa kuvaamataidonopettajaksi mutta alkoi kuvittaa satukirjoja jo 1930-luvulla. Esikuvikseen hän mainitsi Carl Larssonin ja Albert Edelfeltin. Karma sai Rudolf Koivu -palkinnon viisi kertaa 1950–1960-luvulla. Palkinto sopi hänelle hyvin, sillä hän aloitteli kuvittajan uransa yhdessä Rudolf Koivun kanssa "Raul Roineen Satuja" -kirjaan.
Lea Pennasen "Piilomaan pikku aasista" Karma teki televisioversion vuonna 1977. Reijo Miettisen ohjaama piirrosseikkailu kertoo pikku aasista, joka etsii isäänsä Piilomaasta.
Maija Karma sai tunnustuspalkinnon elämäntyöstään 1980. Hänen uransa jatkui pitkään, ja vielä 1980-luvulla hän kuvitti Topeliuksen "Vattumadon" (1984), "Valtterin seikkailut" (1986) ja "Adalmiinan helmen" (1990). Karma maalasi myös muotokuvia.
Maija Karma syntyi ensimmäisen maailmansodan alla Mikkelissä rautatieläisperheeseen. Hänen isänsä oli sähkötarkastaja Alfons Gustavson. Vuonna 1931 hän yhdessä sisarustensa kanssa muutti nimensä Karmaksi.
Karma opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1935–1938 ja valmistui piirustuksenopettajaksi, mutta ei koskaan ryhtynyt opettajaksi. Lisäksi Karma opiskeli Helsingin Yliopiston piirustussalilla 1934–1935 ja Turun piirustuskoulussa 1938-1939. Hän oli myös Aukusti Tuhkan taidegrafiikan kurssilla 1946–1947 ja Tuulikki Pietilän grafiikan jatkokurssilla 1957. Hän kävi myös Vapaan taidekoulun kursseja 1940–1950-luvulla.
Henna Raita
Henna Raita (s. 24. tammikuuta 1975 Lahti) on suomalainen entinen alppihiihtäjä. Hän edusti urallaan Lahden Hiihtoseuraa. Raita lopetti uransa kesäkuussa 2006.
Raita on opiskellut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa.
Hulluuden vuorilla
Hulluuden vuorilla () on H. P. Lovecraftin kirjoittama pienoisromaani, joka on ilmestynyt suomeksi ensimmäisen kerran Jalavan julkaisemissa novellikokoelmassa "Nimetön kaupunki." Sittemmin tarina on ilmestynyt myös kokoelmissa "Temppeli, Nimetön kaupunki ja muita kertomuksia" sekä "Vaaniva pelko ja muita kertomuksia".
Folke Bernadotte
Folke Bernadotte (2. tammikuuta 1895 Tukholma, Ruotsi – 17. syyskuuta 1948 Jerusalem, Israel) oli ruotsalainen diplomaatti, upseeri, kreivi ja Punaisen Ristin johtaja. Hänet muistetaan neuvotteluista, jotka johtivat 27 000 vangin vapauttamiseen saksalaisilta keskitysleireiltä toisen maailmansodan aikana sekä YK:n neuvottelijana arabien-Israelin konfliktissa vuosina 1947–1948.
Folke Bernadotte oli kuningas Oskar II:n pojanpoika ja Kustaa V:n veljenpoika. Hänen isänsä Oscar Bernadotte oli kuitenkin luopunut kruununperimysoikeuksistaan avioituessaan Ebba Munckin kanssa, minkä vuoksi myöskään Folke Bernadottea ei sukulaisuudestaan huolimatta pidetty kuningashuoneeseen kuuluvana.
Folke Bernadotte meni naimisiin syntyjään amerikkalaisen Estelle Manvillen (1904–1984) kanssa 1920-luvun lopulla.
Sodan aikana Bernadotte oli Ruotsin Punaisen ristin varapuheenjohtaja. Hän yritti 1945 neuvotella aselepoa Saksan ja liittoutuneiden välille. Hän sai Heinrich Himmleriltä 24. huhtikuuta 1945 antautumisehdotuksen, jossa Saksa tarjoutui lopettamaan sotatoimet Isoa-Britanniaa ja Yhdysvaltoja vastaan, mutta jatkamaan taisteluita Neuvostoliittoa vastaan. Bernadotte välitti tarjouksen Harry Trumanille ja Winston Churchillille.
Bernadotte johti pelastusoperaatiota, jossa norjalaisia, tanskalaisia ja ruotsalaisia internoituja haettiin valkoisilla busseilla keskitysleireiltä Ruotsin sairaaloihin. 27 000 vankia vapautettiin, huomattava osa heistä juutalaisia. Vuonna 1946 Bernadotte valittiin Ruotsin Punaisen Ristin puheenjohtajaksi.
Vuonna 1948 Bernadotte oli YK:n neuvottelijana Palestiinan kysymyksessä. Äärisionistiseen Lehi-ryhmään kuuluvat salamurhaajat tappoivat hänet Israelissa 17. syyskuuta 1948. Murhan tehnyttä sissiryhmää johti myöhempi Israelin pääministeri Jitzhak Shamir.
George Bernard Shaw
George Bernard Shaw (26. heinäkuuta 1856 Dublin, Irlanti – 2. marraskuuta 1950 Hertfordshire, Englanti) oli irlantilaissyntyinen, brittiläinen näytelmäkirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1925. Hänen tunnetuin näytelmänsä on "Pygmalion" (1912), jonka pohjalta on tehty elokuva "Pygmalion" (1938) ja yhdysvaltalainen musikaali "My Fair Lady". Shaw sai "Pygmalionin" elokuvakäsikirjoituksesta parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon, ja hän on ensimmäinen henkilö, joka on palkittu sekä kirjallisuuden Nobelilla että Oscarilla.
Shaw oli vanhempiensa kolmesta lapsesta nuorin ja ainoa poika. Hänen vanhempansa edustivat Irlannin köyhtynyttä yläluokkaa, isä oli ensin virkamies ja sitten viljakauppias.
Shaw ei juuri käynyt kouluja, häntä opetti kotona pappissukulainen ja 16-vuotiaana hän meni toimistotöihin.
Shaw meni naimisiin Charlotte Payne-Townshendin kanssa vuonna 1898. Solmiessaan avioliiton he olivat jo 40-vuotiaita. 1930-luvulla pariskunta matkusteli ahkerasti ja kävi Amerikassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa ja Japanissa. Charlotte eli selibaatissa, sillä hän pelkäsi ajatusta seksuaalisesta kanssakäymisestä ja synnytyksestä.
Shaw aloitti uransa lehtikirjoituksilla, muun muassa musiikkiarvosteluilla.
Shaw’n ensimmäinen julkaistavaksi hyväksytty romaani oli "The Unsocial Socialist", joka ilmestyi jatkokertomuksena 1884 ja kirjana 1887. Tätä ennen hän oli jo kirjoittanut kolme romaania, jotka ilmestyivät niin ikään jatkokertomuksina 1885-1888. Varhaisin säilynyt romaani "Immaturity" julkaistiin vasta 1930, yli 50 vuotta kirjoittamisensa jälkeen.
Ensimmäinen menestys oli näytelmä "Candida" (1898).
Näytelmissään Shaw käsitteli ajankohtaisia teemoja ironian ja paradoksien keinoin. Monet hänen sukkeluutensa elävät irrallisina sitaatteina: ”Ne, jotka osaavat, tekevät. Ne jotka eivät osaa, opettavat.”
Ensimmäiseen maailmansotaan asti hän kirjoitti lähinnä komedioita. Sodan jälkeen häneltä ilmestyi vakavampaa draamaa.
Shaw ja Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence tutustuivat ja ystävystyivät 1920-luvulla. Shaw kirjoitti myöhemmin näytelmän "Too True to Be Good" (1932), jonka päähenkilö parodioi Lawrencea. Lawrence myös käytti myöhemmin valenimeä Shaw.
Shaw oli poliittisesti sosialisti ja yksi Fabian Societyn tunnetuimmista jäsenistä. Vuonna 1893 hän osallistui uuden työväenpuolueen puolueohjelman kirjoittamiseen.
Shaw kannatti yksityisestä maanomistuksesta luopumista, vaalijärjestelmän uusimista ja englannin oikeinkirjoituksen yksinkertaistamista.
Kenties isänsä alkoholismin takia Shaw on täysin raitis.
Shaw oli yksi niistä lännen intellektuelleista, jotka tukivat Stalinin asettamaa Terijoen hallitusta ja talvisotaa Suomea vastaan.Lisäksi teatterit ovat käännättäneet näytelmiä omaan käyttöönsä.
Some Might Say
Some Might Say on rock-yhtye Oasiksen kappale ja single, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 1995. Single oli erittäin odotettu ja nousikin saman tien Ison-Britannian single-listan sijalle 1. "Some Might Say" oli ensimmäinen single menestysalbumilta "(What’s the Story) Morning Glory?" ja samalla yhtyeen ensimmäinen Britannian singlelistan ykkönen. Singleä on myyty pelkästään kotimaassaan Britanniassa yli 640 000 kappaletta. Sen B-puolia ovat ”Talk Tonight”, ”Acquiesce” ja ”Headshrinker”. Kappaleesta ”Acquiesce” tehtiin musiikkivideokin ja se julkaistiin radiosinglenä vuonna 1998 B-puolikokoelman "The Masterplanin" promotoimista varten. ”Some Might Say” julkaistiin myös yhtyeen ”best of” -kokoelmalla "Stop the Clocks", kuten myös b-puolen kappaleet ”Talk Tonight” ja ”Acquiesce”.
Noel Gallagher on todennut ”Some Might Say” -kappaleesta: ”Kirjoitin laulun kun olin köyhä ja asuin Chiswickissä (Hounslow, Lontoo). Niihin aikoihin minulla oli tapana olla todella kännissä ja pihalla kirjoittaessani, joten en voi tietää mitä ajattelin.” ja ”Minulle se on esimerkki Oasis-biisistä. Mielestäni Some Might Say määrittelee mistä Oasiksessa on kyse.”
Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
Pietro Mennea
Pietro Paolo Mennea (28. kesäkuuta 1952 Barletta – 21. maaliskuuta 2013 Rooma) oli italialainen pikajuoksija, myöhemmin poliitikko. 200 metrin maailmanennätys 19,72 oli hänen nimissään 17 vuoden ajan.
Mennea aloitti kansainvälisen uransa 1971, jolloin hän osallistui yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuihin saavuttaen EM-pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Vuoden 1974 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Roomassa Mennea voitti 200 metriä kotiyleisönsä edessä sekä tuli toiseksi 100 metrillä ja 4 × 100 m viestissä. Vuoden 1978 EM-kilpailuissa Prahassa hän voitti kultaa sekä 100:lla että 200 metrillä.
Olympialaisissa hän voitti pronssia 200 metrillä Münchenissä 1972, ja kultaa Moskovassa 1980. Montrealissa 1976 hän selvisi 200 metrillä neljänneksi, vaikka oli harkinnut poisjääntiä koko kisoista.. Pikaviestissä hän sijoittui Italian joukkueen mukana kuudenneksi. Moskovan kisoissa Mennea karsiutui 100 metrillä välierissä, mutta voitti 200 metriä ajalla 20,19. 100 metrin voittaja Allan Wells hävisi kahdella sadasosalla. Pikaviestijoukkuetta Italialla ei ollut, mutta pitkässä viestissä Mennea ankkuroi Italian pronssille.
Vuonna 1979 Mennea osallistui opiskelijoiden maailmanmestaruuskilpailuihin Mexico Cityssä. Hän juoksi ohuessa ilmanalassa maailmanennätyksen 19,72, jonka rikkoi vasta Michael Johnson vuonna 1996.
Jo kerran uransa lopettanut Mennea teki paluun vuoden 1982 EM-kisoihin Italian 4 × 400 metrin viestijoukkueessa sijoittuen kuudenneksi. Hän otti osaa myös yleisurheilun ensimmäisiin MM-kisoihin Helsingissä 1983 saavuttaen pronssia 200 metrillä ja hopeaa pikaviestissä. Seuraavana vuonna hän kilpaili neljännen kerran peräkkäin olympialaisten 200 metrin finaalissa sijoittuen seitsemänneksi.
Los Angelesin kisojen jälkeen Mennea vetäytyi kilparadoilta, mutta teki vielä kerran paluun ottaen osaa Soulin olympialaisiin. Mennea selvisi jatkoon 200 metrin ensimmäisistä alkueristä, mutta ei ilmestynyt lähtöviivalle toisiin alkueriin.
Mennea voitti universiadeissa kultaa 100 metrin juoksussa vuonna 1975 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1973, 1975 ja 1979. Hän voitti Italian mestaruuden 100 metrillä vuosina 1974, 1978 ja 1980 sekä 200 metrillä ennätykselliset 11 kertaa vuosina 1971–1974, 1976–1980 ja 1983–1984.
Muistokirjoituksissa on todettu hänen myöntäneen kasvuhormonikokeilun aikana, jolloin se ei vielä ollut kiellettyä. Uransa jälkeen Mennea suoritti poliittisen tieteen, juridiikan ja kirjallisuuden yliopistotutkinnon sekä oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1999–2004.
21. maaliskuuta 2013 Mennea kuoli sairaalassa parantumattomaan sairauteen.
Rooman Golden Gala 6. kesäkuuta on Pietro Mennean muistokilpailu. Rooma-Milano - väliä vuonna 2014 aloittanut luotijuna kantaa Pietro Mennean nimeä.
Eva Dahlgren
Eva Charlotte Dahlgren-Attling (s. 9. kesäkuuta 1960 Uumaja) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä.
Eva Dahlgren on ollut suosittu artisti Pohjoismaissa jo pitkin 1980-lukua, mutta vuoden 1991 albumista "En blekt blondins hjärta" muodostui hänen tähänastisen uransa menestyksekkäin myyntiluvuilla mitattuna. Albumilla ovat muun muassa kappaleet "Vem tänder stjärnorna" ja "Kom och håll om mig". Vuoden 1995 albumi "Jag vill se min älskade komma från det vilda" syntyi poikkeuksellisesti yhteistyössä kapellimestari Esa-Pekka Salosen ja Tukholman sinfoniaorkesterin kanssa.
Keväällä 2003 julkaistiin Dahlgrenin uuden yhtyeen Buddaboysin ensialbumi "Lost Peoples Area". Dahlgren on kirjoittanut myös "Lasse ja Urmas" (Lars och Urban) -lastenkirjoja. Eva Dahlgren on ollut vuodesta 1996 asti aviossa Efva Attlingin kanssa ja asuu Tukholmassa.
Dahlgren on yksi suosituimmista ruotsalaisista laulajista. Suomessa hän on myynyt 5 kultalevyn verran.
Wonderwall
”Wonderwall” on brittiläisen rock-yhtye Oasiksen kappale ja single vuodelta 1995. Sen on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut yhtyeen kitaristi Noel Gallagher, ja se on kolmas kappale Oasiksen toisella studioalbumilla "(What’s the Story) Morning Glory?". ”Wonderwall” julkaistiin 30. lokakuuta 1995 albumin neljäntenä singlenä, ja se nousi muun muassa Britannian singlelistan kakkossijalle. Se on eräs Oasiksen uran suosituimmista ja tunnetuimmista kappaleista.
Noel Gallagher teki ja omisti ”Wonderwallin” silloiselle tyttöystävälleen, Meg Mathewsille. Kappale on saanut nimensä George Harrisonin vuoden 1968 albumista "Wonderwall Music". Singlejulkaisun kannen on suunnitellut Brian Cannon, jota inspiroivat belgialaisen René Magritten surrealistiset maalaukset. Tyttö kuvassa on Oasiksen levyjä julkaisseen levy-yhtiö Creation Recordsin työntekijä. Kehyksiä pitävä käsi kuuluu Brian Cannonille. Kuvauspaikkana toimi Primrose Hill Lontoossa. Singlen b-puolia ovat "Round Are Way", "The Swamp Song" ja "The Masterplan".
Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
Bass-saaret (Ranskan Polynesia)
Bass-saaret ovat saariryhmä Ranskan Polynesiassa. Sen saaria pidetään joskus Australsaarten eteläisimpänä osana. Bass-saaret sijaitsevat kuitenkin syrjässä muista Australsaarista. Bass-saaret muodostavat Ranskan Polynesian eteläisimmän osan. Saariryhmän suurimmat saaret ovat Rapa ja Marotiri. Rapa on saariryhmän ainoa asuttu saari. Siellä on runsaat viisisataa asukasta. He puhuvat rapan kieltä.
Rapa ja Marotiri sijaitsevat noin 420 kilometrin päässä toisistaan.
Igbon kieli
Igbo eli ibo on noin 18 miljoonan ihmisen puhuma nigeriläiskongolainen kieli. Puhujat, jotka pääosin ovat igboja, asuvat entisen Biafran alueella, Nigeriassa. Nigerialaisista noin 18 prosenttia puhuu igboa äidinkielenään, mikä tekee tästä maan kolmanneksi suurimman kielen, hausan ja joruban jälkeen. Yhdessä näiden kielten kanssa igbolla on Nigeriassa erikoisasema, jonka perusteella sitä opetetaan koulussa myös muille kuin igboille.
Igboa on kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla vuodesta 1900 lähtien.
Igbo on tonaalinen kieli, jossa tavujen äänenkorkeus vaikuttaa sanan merkitykseen. Igbossa on kaksi äänenkorkeutta: matala ja korkea. Äänenkorkeuden merkitsemiseen ei ole vakiintunutta käytäntöä, usein sitä ei merkitä lainkaan.
Kieli jakautuu useisiin murteisiin, joista kaikkien puhujat eivät aina kykene ymmärtämään toisiaan. Tämä vaikeutti aikoinaan yhteisen kirjakielen luomista.
Paavo Rintala
Paavo Rintala (20. syyskuuta 1930 Viipuri – 8. elokuuta 1999 Kirkkonummi) oli suomalainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu näytelmiä, kuunnelmia ja romaaneja.
Rintala pohtii kirjoissaan suuria perusasioita: totuutta, pyhyyttä, kauneutta. Ensimmäisissä kirjoissa korostuu uskonnollinen pohdiskelu. Rintalan "Sissiluutnantti" herätti kirjasodan, sillä siinä kerrottiin lottien tarjonneen seksipalveluita ja kenraalien tapattaneen miehiään turhautuneisuuttaan.
Paavo Rintala on saanut kirjallisuuden valtionpalkinnon vuosina 1956, 1963, 1966, 1972, 1973 ja 1991 sekä Runeberg-palkinnon vuonna 1994.
Maatalousteknikko Otto Adiel Rintalan ja sairaanhoitaja Aino Amalia Nikulan perhe asui Antreassa. Paavo-poika syntyi Viipurissa. Rintala lähti äitinsä kanssa talvisodan alta evakkoon. Isä kuoli talvisodassa Vuosalmen taistelussa 12. maaliskuuta 1940, ja Rintala jäi äitinsä, enonsa ja mummonsa kanssa asumaan Ouluun. Keväällä 1941 he muuttivat Raksilaan tilavampaan asuntoon, enoa lukuun ottamatta. Raksilan kaupunginosa sodanaikaisine poikaporukoineen näkyykin hänen yhdessä tunnetuimmassa teoksessaan Pojat. Mikko Niskanen ohjasi 1962 kirjan pohjalta samannimisen menestyselokuvan, jossa erityisesti nuori Vesa-Matti Loiri kunnostautuu Jaken roolissa.
Rintala pääsi oppilaaksi Oulun lyseoon 1942 ja pääsi ylioppilaaksi 1951. Syksyllä hän aloitti varusmiespalveluksen, kävi reserviupseerikoulun ja yleni vänrikiksi. Palveluksen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa teologian lisäksi kirjallisuutta ja valtiotieteitä. Opinnot keskeytyivät kuitenkin parin vuoden päästä. Presidentti Kekkosen pyynnöstä hän aloitti vuonna 1969 Suomen rauhanpuolustajien puheenjohtajana. Tässä tehtävässä hän pysyi vuoteen 1984, jolloin erosi.
Rintala avioitui Lauri Pihkalan tyttären Railin kanssa 1955. He saivat neljä tytärtä. Vuonna 1960 he muuttivat asumaan Kirkkonummelle. Vuonna 1965 Rintalat rakensivat Kirkkonummen Abramsbyhyn omakotitalon, joka sai nimen Päiväaho. Varsinaista asuinrakennusta täydensi kaksi vuotta myöhemmin käyttöön otettu tuparakennus, jossa Paavo Rintala ja hänen pianonsoitonopettajavaimonsa työskentelivät. Päiväahossa kirjailija asui kuolinvuoteensa 1999 saakka. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Rintalan kuoleman jälkeen hänen omaisensa lahjoittivat kirjailijan työhuoneen irtaimiston Oulun kaupungille. Oulun kaupunginarkistoon (Kansankatu 55 A) sisustettiin "Kirjailija Paavo Rintalan työhuone", joka avattiin yleisölle Paavon päivänä 25.1.2006. Vaikka huone ei olekaan kooltaan ja muodoltaan tarkka kopio Päiväahossa olleesta työhuoneesta, antaa se oivan kuvan kirjailijan työympäristöstä.
Igbot
Igbot eli ibot ovat pääasiassa Nigeriassa elävä etninen ryhmä, johon kuuluu joitakin kymmeniä miljoonia afrikkalaisia. Heitä on noin 15 prosenttia Nigerian väestöstä sekä monia kamerunilaisia. Myös heidän puhumansa kieli on nimeltään igbo eli ibo.
Nigerian igboista suurin osa asuu Abian, Anambran, Ebonyin, Enugun ja Imon osavaltioissa (yli 90% väestöstä kussakin) sekä myös Deltan ja Riversin osavaltioissa (noin 40% väestöstä kummassakin).
Vuonna 1966 hausaväestön muslimit aloittivat kristittyjen igbojen massamurhaamisen, joka johti igbojen karkaamista kotimaastaan itään, jossa heidän kansansa oli etnisistä ryhmistä runsaslukuisin.
Kulmakarvat
Kulmakarvat ovat sarja karvoja, jotka kasvavat silmäkuopan yläpuolella olevassa luisessa harjanteessa ihmisillä ja useimmilla muillakin nisäkkäillä. Kulmakarvat suojaavat silmää hieltä ja vedeltä. Ihmisellä kulmakarvoja on noin 500.
Kulmakarvojen tehtävä on suojata silmää esimerkiksi hieltä ja sateelta ohjaamalla ne silmien ohi. Niitä voi käyttää myös ilmehtimiseen.
Ihmisellä on yhteensä 500, ehkä jopa 1 100 kulmakarvaa. Kulmakarvat uusiutuvat kokonaan noin neljässä kuukaudessa.
Joillakin ihmisillä kulmakarvat ovat kasvaneet yhteen. Länsimaissa on yleensä suosittu pitää rakoa kulmakarvojen välissä, mutta joissakin Aasian maissa yhteen kasvaneet kulmakarvat ovat olleet arvostettuja.
Kulmakarvat kasvavat hitaammin ja jäävät lyhyemmiksi kuin hiukset, sillä niiden kasvukausi on vain neljä kuukautta. Muihin ihokarvoihin verrattuna niiden kasvu riippuu vähemmän ihmisen hormonitoiminnasta. Kulmakarvojen karvatupet ovat herkkiä vammoille, joiden seurauksena kulmakarvat saattavat joskus lakata kokonaan kasvamasta.
Kulmakarvoja on kaunisteltu aikojen saatossa eri tavoin. Kulmakarvoja tummennettiin yleisesti jo muinaisessa Egyptissä ja Babyloniassa. Kreikassa naiset käyttivät joskus tekokulmakarvoja, joita tehtiin vuohen karvoista. Roomalaiset naiset nyppivät kulmakarvojaan muotoillakseen niitä. Bysantin naisilla oli joskus tapana nyppiä kulmakarvansa suoraan linjaan ja maalata niiden alle musta viiva. Keskiajan Euroopassa naiset ajelivat usein kaikki kulmakarvansa, sillä ihanteena oli korkea otsa. Myös Kiinassa, Intiassa, Lähi-idässä ja muissa osissa Aasiaa kulmakarvojen nyppiminen on ollut suosiossa. Japanissa naiset ovat harrastaneet kulmakarvojen muotoilua. 1900-luvulta lähtien kulmakarvamuodit ovat länsimaissa vaihdelleet tuuheasta kapeaan. 1920-luvulla muodissa olivat kapeat kulmakarvat, minkä on arveltu johtuneen niiden ilmeikkyydestä elokuvissa. 1940-luvulla luonnollisemmat kulmakarvat palasivat naisilla jälleen muotiin. Seuraavina vuosikymmeninä tyylit vaihtelivat puoleen ja toiseen, mutta 1980-luvulla isot kampaukset tulivat muotiin ja sen myötä tuuheat kulmakarvatkin.
Kulmakarvoja voidaan trimmata nyppimällä, kemiallisesti, vahalla tai elektrolyysillä. Ne voidaan myös nyppiä kokonaan pois, jolloin tilalle voidaan piirtää halutun muotoiset kulmat esimerkiksi meikkikynällä – se oli suosittua ensi kertaa 1960-luvulla. Nykyisin suosittuja ovat myös kulmalävistykset ja tatuoinnin kaltainen kestovärjäys.
Maailman pisimmät kulmakarvat on mitattu japanilaiselta Sumito Matsumuralta, 18,1 senttimetriä.