hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Eero Sissala
Erik (Eero) Helin, kirjailijanimi Eero Sissala (10. maaliskuuta 1851, Liminka – 18. huhtikuuta 1909, Vaasa) oli suomalainen kauppias ja kirjailija. Hän julkaisi teoksensa 1880- ja 1890-lukujen vaihteessa käyttäen kirjailijanimeä "Eero Sissala".
Sissalan isä oli Alajärveltä kotoisin ollut pitäjänsuutari Juho Helin (sukunimi alkujaan Sissala). Perheessä oli kymmenen lasta joista Eero oli vanhin. Eero osasi jo 5-vuotiaana Svebiliuksen katkismuksen ulkoa ja 7-vuotiaana hän aloitti suutarintyöt isänsä apuna. Hän oli jo 11-vuotiaana parempi suutari kuin isänsä ja hallitsi myös monia muita käytännön töitä. Vuodesta 1864 Sissala oli suutarina isänsä kanssa Oulussa ja vuonna 1870 hän muutti Helsinkiin jossa hän toimi suutarina ja vuodesta 1881 myös nahkakauppiaana. Sissala lopetti liikkeensä 1892 ja oli sitten jonkin aikaa toisen palveluksessa muun muassa myyjänä. Viimeksi hän toimi jalkinekauppiaana Helsingin torilla.
Sissalan esikoisteos "Helmikankaan Heikki" ilmestyi 1887 mutta hän oli kirjoittanut sen jo paljon aikaisemmin. Seuraavaksi hän julkaisi novellin "Naavalan Taavetti" kansankirjailijoiden kokoelmassa "Syvistä riveistä" ja viimeksi laajan kertomuksen "Munkkiniemen Elsa" 1891. Kaikissa Sissalan teoksissa kuvataan päähenkilön elämänvaiheita lapsuudesta kuolemaan saakka. Kaksi ensimmäistä sijoittuivat Liminkaan ja kuvaisvat köyhien maalaispoikien nousua turvemökeistä isojen talojen isänniksi, Munkkiniemen Elsa taas sijoittui Helsinkiin ja sen päähenkilönä oli köyhänä orpotyttönä Helsinkiin palvelijaksi tuleva Elsa.
Sissalan kirjailijanura jäi lyhyeksi sillä hän luopui siitä noudattaakseen körttiläisiin kuuluneen isänsä vaatimusta.
Nestor Niemelä
Nestor Niemelä (12. syyskuuta 1862 Punkalaidun – 23. toukokuuta 1889 Punkalaidun) oli suomalainen kirjailija. Niemelä julkaisi teoksia myös nimimerkillä "N. Niemelä".
Niemelä oli kotoisin Punkalaitumen Koskioisten kylässä sijainneesta Heinämäen torpasta.
Niemelä ei saanut mitään kouluoppia mutta hän kartutti tietojaan itseopiskelun avulla ja harjoitteli myös kirjoittamista. Hänellä oli aikaa kirjallisille harrastuksille koska hän ei heikon terveytensä takia kyennyt maatöihin. Viimeiset neljä vuotta elämästään Niemelä sairasti keuhkotautia ja hän kuoli 26-vuotiaana veljensä omistamassa torpassa.
Esko Virtala
Edvin Calamnius (25. kesäkuuta 1864 Kemi – 24. maaliskuuta 1927 Pietarsaari) oli tullinhoitaja ja kirjailija, joka käytti kirjailijanimiä Esko Virtala ("Wirtala") ja Esko Waltala.
Calamniuksen vanhemmat olivat lääninrovasti August Benjamin Calamnius ja Septimia Cecilia Katarina Lundahl. Hänen nuorempi veljensä oli kirjailija Ilmari Kianto. Calamnius pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1884 ja suoritti kameraalitutkinnon Helsingin yliopistossa 1887. Hän oli senaatin kopistina 1888–1890 ja toimi tullilaitoksen virkailijana vuodesta 1890 alkaen. Calamnius oli tullinhoitajana Iisalmessa 1893–1919 ja Pietarsaaressa vuodesta 1919 lähtien.
Iisalmessa Edvin valittiin 1898 Iisalmen kaupungin valtuuskuntaan (kaupunginvaltuusto), ja hän oli mukana perustamassa 1897 kaupunkiin Salmetar-lehteä toimien lehden avustajana. Calamnius toimi Iisalmessa myös Anniskeluyhtiön tilitarkastajana, Iisalmen Hiihtoseuran sihteerinä, telefooniyhdistyksen tilintarkastajana ja 1897 rahatoimikamreerina.
Calamnius kirjoitti kirjojen ohella artikkeleita eri lehtiin ja julkaisi myös runoja. Hän oli naimisissa vuodesta 1909 Anna Augusta Karjalaisen kanssa.
"Titanicin perikato" on ainoa laivan haaksirikkoa käsittelevä suomalainen romaani. Teos on osin dokumentti, sillä siinä on muun muassa lueteltu Titanicin suomalaiset matkustajat, mutta se on myös rakkaustarina. Se perustuu ruotsalaisen kirjailijan Willy Gebstin romaaniin "Dödsfärden". Silja Vuorikurun mukaan sitä voisi nykykäsityksen mukaan pitää plagiaattina.  (Kertomus "Viimeisellä kelillä", Päivälehti 3.4.1890)
Nivalan jäähalli
Nivalan jäähalli (ent. "Jokilaaksojen jäähalli") on Nivalassa sijaitseva, vuonna 1995 valmistunut jäähalli. Jäävuorotarjonnan lisäksi hallissa on viimeakoina järjestetty myös oheistapahtumia, kuten oopperaa.
Jääkiekkojoukkue Nivala Cowboys harjoittelee sekä pelaa kotiottelunsa Nivalan jäähallissa.
Sahan-Kalle
Kalle (Karl Fredrik) Saha (sukunimi alkuaan Oravala) eli Sahan-Kalle (24. kesäkuuta 1852, Toholampi – 31. elokuuta 1933, Toholampi) oli keskipohjalainen maanviljelijä ja kansanrunoilija.
Oravalan talossa syntyneen Kalle Sahan vanhemmat olivat talollinen Sakarias Mikonpoika Oravala ja Anna-Liisa Kotila. Köyhissä oloissa elänyt perhe asui useilla eri uudistiloilla. Kalle Saha piti itse elämänsä onnellisimpana aikana neljän vuoden jaksoa, jonka hän vietti renkinä. Hän meni naimisiin vuonna 1873 samassa talossa palvelleen Lohtajalta kotoisin olleen Johanna Aapantytär Luikun (alkuaan Bom; 1851–1905) kanssa.
Saha kävi Yhdysvalloissa ja asui siellä neljä vuotta, mutta ei päässyt hyviin ansioihin huonojen aikojen takia. Palattuaan Suomeen hän osti isältään Sahan kruununtorpan ja muutti sinne perheineen. Häntä alettiin kutsua Sahan-Kalleksi asuinpaikan mukaan. Perheessä oli yhdeksän lasta, mutta toimentulo oli kohtalainen ja Sahan-Kalle saattoi käyttää aikaa runojen kirjoittamiseen. Hän kirjoittikin satoja runoja eri elämän ilmiöistä ja laati niitä myös erilaisiin juhlatilaisuuksiin. Kaarle Krohn julkaisi Sahan-Kallen runoja kokoelmana, joka ilmestyi vuonna 1891.
Vuosisadan vaihteessa perheonni kuitenkin kääntyi, kun neljän vuoden sisällä seitsemän perheenjäsentä kuoli keuhko- ja sydäntauteihin. Vastoinkäymisten takia Saha joutui myymään torppansa halvalla. Hänen vaimonsa kuoli samoihin aikoihin. Kalle Saha asui sittemmin useissa eri torpissa ja meni vielä kahdesti naimisiin: vuonna 1905 Amanda Aleksintytär Lahnalammen (1864–1907) kanssa ja vuonna 1909 Anna Liisa Juhontytär Jokelan kanssa.
Saha toimi pyhäkoulunopettajana peräti 35 vuoden ajan ja kuului Toholammin säästöpankin isännistöön sekä kirkkovaltuustoon useaan otteeseen. Hänen syntymänsä satavuotispäivänä, juhannuksena 1952 pystytettiin hänen haudalleen Toholammin hautausmaalla muistokivi.
Niilo Mantere
Juhani Nikolai Merenheimo (sukunimi vuoteen 1906 Mecklin), käytti kirjailijanimeä Niilo Mantere (13. kesäkuuta 1870 Kuopio – 20. helmikuuta 1954 Pulkkila) oli rovasti ja runoilija.
Merenheimon vanhemmat olivat seppämestari Juho Niklas (Johan Nikolaus) Mecklin ja Anna Liisa Tuppurainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1893 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1899.
Merenheimo oli Oulunsalon kappalaisena 1904–1911 ja Oulunsalon kirkkoherrana 1911–1950. Hän oli myös Limingan kansanopiston uskonnon opettajana 1906–1920 ja Pyrkijä-lehden toimituksen jäsenenä 1893–1900.
Merenheimo oli naimisissa vuosina 1895-1903 Katri Häggqvistin kanssa ja vuosina 1905-1914 Hilja Katri Mertasen kanssa jääden kummastakin liitosta leskeksi. Vuonna 1915 Merenheimo meni naimisiin Elsa Agneta Heikkisen kanssa.
Butyyni
Butyyni on alkyyni, joten sen hiiliatomien välissä on yksi kolmoissidos. Sen molekyylikaava on CH. Butyynillä on seuraavat isomeeriset muodot:
Otto Tuomi
Otto Häggblom, kirjailijanimeltään Otto Tuomi, (13. marraskuuta 1869 Iisalmi – 30. marraskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kunnallisneuvosmies ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "Olli".
Häggblomin vanhemmat olivat suutari Johan Evert Alexander Häggblom ja Brita Stina Lundberg. Hän kävi Kuopion kauppakoulun 1888–1890. Häggblom asui Iisalmessa vuoteen 1893 saakka ja sitten Kuopiossa vuoteen 1927 saakka. Hän oli naimisissa Selma Bergrothin kanssa.
Tuomi oli aputoimittajana Tapio-lehdessä 1888 ja Savo-lehdessä vuodesta 1889 alkaen. Myöhemmin hän oli Savo-lehden toimitussihteerinä ja avusti myös Uutta Kuvalehteä, Päivälehteä, Valvojaa ja Nuori Suomi -lehteä.
Heteroskedastisuus
Heteroskedastisuutta esiintyy satunnaismuuttujassa silloin, kun sarjan varianssi ei ole vakioinen. Jos aikasarja ei ole heteroskedastinen, se on homoskedastinen. Homoskedastisuusoletus tarkoittaa vakiovarianssi-oletusta.
Lineaarisessa regressioteoriassa usein oletetaan, että mallin virhetermit ovat homoskedastisia eli virhetermien varianssi on vakio. Homoskedastisuus voidaan määritellä E(u)=σ kun taas puolestaan heteroskedastisuus määritellään 
E(u)=σ.
PNS-estimaattori on yhä asymptoottisesti harhaton, vaikka virhetermien homoskedastisuusoletusta ei olisikaan. PNS-estimaattori ei kuitenkaan ole enää paras estimaattori, sillä sen varianssi ei ole enää minimivarianssi. Jos heteroskedastisuus on ongelma, sitä voi yrittää korjata esimerkiksi käyttämällä yleistettyä PNS-estimointia.
Ninni Poijärvi
Ninni Poijärvi (s. 9. lokakuuta 1974) on helsinkiläinen laulaja-lauluntekijä ja muusikko, joka on julkaissut neljä sooloalbumia. Hänet tunnetaan Hoedown -yhtyeen riveistä sekä lukuisien samanhenkisten artistien taustalta (mm. J. Karjalainen, Edu Kettunen) Lisäksi hän on ollut perustamassa Club For Five -lauluyhteyttä ja esiintynyt sen riveissä vuoteen 2005 saakka. Ninni Poijärvi on julkaissut yhdessä Mika Kuokkasen kanssa kolme englanninkielistä duo-albumia ja he ovat kiertäneet esiintymässä kotimaan lisäksi Amerikassa ja Australiassa tällä ohjelmistolla.
Ninni Poijärvi on esiintynyt viihdesarjassa Mankeli (2000–2001). Hän oli myös vierailevana tuomarina MTV3:n viihteellisessä musiikkiohjelmassa Tähdet, tähdet vuonna 2015.
Wilho Soini
Aksel Wilho Soini (vuoteen 1877 Hoffrén; 26. joulukuuta 1854, Korpilahti – 6. lokakuuta 1934, Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja. Soini käytti myös nimimerkkejä "hr Soini", "-o-i", "Pii", "V. Soini", "W. Soini" ja "W.S".
Soinin vanhemmat olivat kauppias, sahanhoitaja Anders Johan Hoffrén ja Wilhelmina Eskola-Silfvenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1876. Hän opiskeli taloustieteitä Pariisissa 1881–1882. Soini oli "Uuden Suomettaren" toimittaja 1877–1890 ja lehden taloudenhoitaja 1891–1903. Hän toimi myös Kansallis-Osake-Pankin johtokunnan jäsenenä 1904–1924 ja oli mukana perustamassa Suomen Kirjailijaliittoa. Liiton rahastonhoitajana hän toimi 1897–1920, hänet kutsuttiin myös liiton kunniajäseneksi.
Soini oli naimisissa vuodesta 1889 Sigrid Ida Helena af Enehjelmin (k. 1927) kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailijat Elsa ja Yrjö Soini sekä historiantutkija Katri Laine.
Soini julkaisi Suomen kirjallisuuden ensimmäiset tukkilaiskuvaukset kertomuskokoelmassaan "Kirjavia kuvia pölkkyjen historiasta" vuonna 1877. Kirjailijana Soini oli realisti. Hänen teoksiaan ovat
Heijaste (yhtye)
Heijaste oli tamperelainen yhtye, jonka jäseniin kuuluivat A-J Keskinen (laulu), Viljami Tiainen (kitara ja taustalaulu), Juho Mustonen (basso) ja Eero Honkanen (rummut).
Keskinen, Mustonen ja Honkanen perustivat Heijasteen Hervannan yläasteella vuonna 2001. Tiainen liittyi yhtyeeseen vuonna 2004, jonka jälkeen Heijasteen aktiivinen keikkailu alkoi. Yhtye solmi vuonna 2006 yhteistyösopimuksen Tamperlaisen Sahamusic Oy:n kanssa ja vuonna 2007 levytyssopimuksen Turkulaisen Hype Recordsin kanssa. Esikoisalbumi "Silta yli kaiken" ilmestyi loppuvuodesta. Heijaste teki uransa aikana noin 400 keikkaa festivaaleilla, klubeilla ja nuorisotaloilla sekä oli esillä useissa eri medioissa. Yhtye lopetti virallisesti toimintansa vuonna 2013.
Henri Sandvik
Henri Sandvik (s. 11. maaliskuuta 1987 Nivala) on suomalainen jääkiekkoilija.
Nivala Cowboysissa ensimmäiset jääkiekko-oppinsa saanut Sandvik siirtyi B-juniori-ikäisenä Tampereen Ilvekseen. Kaudella 2007–2008 hän esiintyi myös yhdessä miesten SM-liigaottelussa. Sandvik jatkoi miesten pelejä kaudella 2008–09 LeKissä, jossa häntä valmensi edelliseltä kaudelta Ilveksen A-nuorista tuttu Sami Hirvonen. Sandvik kävi try-outilla Oulun Kärpissä harjoituskaudella 2009–10, muttei saanut sopimusta ja jatkoi pelejään LeKissä.
Sandvik pelasi SM-liigapelejä Ilveksessä kaudella 2009–10. Kauden ensimmäisessä ja SM-liigauran toisessa Ilves-ottelussaan 26. syyskuuta 2009 Sandvik teloi Jokereiden Juha Lindin laitataklauksella. Lind sai tilanteesta aivotärähdyksen ja Sandvik tuomittiin seuraavana päivänä yhden ottelun pelikieltoon. Sandvik nousi syksyllä hieman puskista Ilveksen kokoonpanoon. Hän esitti silloin pirteitä otteita vaihdosta toiseen. Keväällä paikka kokoonpanossa oli kuitenkin kiven alla, eivätkä otteet olleet enää syksyn tasolla.
Sandvik pelasi kauden 2010–2011 lainassa LeKissä ja aloitti seuraavan kauden joukkueessa ottelukohtaisella sopimuksella. Hän siirtyi marraskuussa LeKistä Itävallan kakkosliigan EHC Bregenzerwaldiin. Itävallassa hän teki 20 ottelussa peräti 25 pistettä. Seuraavaksi kaudeksi Sandvik palasi Suomeen tehtyään sopimuksen Suomi-sarjan Hermeksen kanssa. Sandvik pelasi Hermeksessä 25 ottelua ja siirtyi sen jälkeen LeKiin, jota ehti edustaa vain viisi ottelua, kunnes teki sopimuksen Britannian EPIHL-sarjassa pelaavan Swindon Wildcatsin kanssa. Kaudeksi 2017-2018 Sandvik liittyi Suomi-sarjassa pelaavan Tampereen Kooveen riveihin.
Sandvik pelasi kaudella 2009 rullakiekkoa Näätä Rollersissa ja voitti 2011 Suomen mestaruuden Koovee Rollersin riveissä.
Emil Vainio
Enok Emil Palmgren, käytti kirjailijanimeä Enok Emil Vainio (3. tammikuuta 1867 Tampere – 30. syyskuuta 1918 Kööpenhamina) oli suomalainen kirjailija ja liikkeenjohtaja. Hän käytti myös nimimerkkiä "Antti Saarela".
Vainio työskenteli kirjapainoalalla faktorina. Hän kustansi ja toimitti "Velikulta"-nimistä pilalehteä joka ilmestyi 1896–1917 sekä "Helsingin Kaiku" -viikkolehteä joka ilmestyi 1902–1916. Vainio tuomittiin majesteettirikoksesta vankeusrangaistukseen erään pilakuvan julkaisemisesta. Hän siirtyi ulkomaille koska hänen terveytensä ei olisi kestänyt vankilassa oloa. Vainio oleskeli ensin Norjassa ja sitten Tanskassa jossa hän myös kuoli.
Vainio testamenttasi osan omaisuudestaan rahastoon joka myönsi kirjapainoalan ammattilaisille apurahoja ulkomailla opiskeluun.
Kronikka
Kronikka (kreikan sanasta χρόνος, ”aika”) on aikakirja, johon on kirjattu historiallisia tapahtumia aikajärjestykseen. Kronikoita on laadittu jo antiikin aikoina, mutta tunnetuimmat kronikat ovat peräisin keskiajalta, ja ne kuuluvat aikansa tärkeimpiin historialähteisiin. Tunnettuja esimerkkejä ovat esimerkiksi "Anglosaksien kronikka", "Historia Regum Britanniae" ja "Liivinmaan kronikka". Sukukronikka valottaa tapahtumia tietyn suvun piirissä ja sen ympäristössä.
Nimitystä ”kronikka” käytetään myös runomittaisesta leikillisestä tapahtumien tai henkilöiden esittelystä.
Pietari Mansikka
Pietari Mansikka (29. heinäkuuta 1825 Kelkkala, Viipurin maalaiskunta – 20. maaliskuuta 1871) oli suomalainen kansanrunoilija.
Mansikan vanhemmat olivat tilallinen Pietari Yrjänänpoika Mansikka ja torpparin tytär Katrina Laurintytär Rapo. Isä kuoli 1829 Mansikan ollessa vasta nelivuotias. Varojen puute esti häneltä koulunkäynnin, mutta hän sai opetusta vanhemmalta veljeltään Juhanilta, joka oli käynyt Viipurin piirikoulua.
Vuonna 1844 Mansikka lähti puoleksitoista vuodeksi siltavoudiksi Käkisalmeen ja toimi sen jälkeen puhtaaksikirjoittajana erään tuomarin palveluksessa. Palattuaan 1848 Viipuriin Mansikka toimi palovartiokorpraalina aina vuoteen 1857 saakka, jolloin hän joutui jäämään eläkkeelle heikentyneen terveytensä vuoksi. Mansikka toimi sitten ravintolanpitäjänä ja harjoitti myös asianajajan tointa.
Mansikka kirjoitti paljon runoja ja sepitti lauluja. Niitä julkaistiin vuodesta 1856 alkaen ilmestyneessä Sanan-Lennätin -nimisessä sanomalehdessä ja painettiin myös erillisinä julkaisuina. Mansikka laati myös hautakiviin teksteiksi tarkoitettuja uskonnollisia runonpätkiä. Mansikan runojen aiheita olivat muuna muassa raamatunhistorian ja katekismuksen tekstit, ajankohtaiset tapahtumat, valistus, rauha ja eläinten suojelu:
Mansikan ensimmäinen puoliso vuodesta 1848 oli Anna Alexandra Kykkäinen (k. 1860) ja toinen vuodesta 1865 Johanna Karolina Åström (k. 1870), jolle avioliitto oli samoin toinen.
Merja Halmetoja
Merja Halmetoja (s. 5. maaliskuuta 1987 Nivala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Tampereen Ilvestä.
Jaakko Räikkönen
Jaakko Räikkönen (5. lokakuuta 1830 Tipuna, Valkeasaari – 22. helmikuuta 1882 Tipuna, Valkeasaari; päivämäärät Venäjällä tuolloin käytetyn juliaanisen kalenterin mukaisia) oli Inkerissä elänyt suomalainen kansanrunoilija.
Räikkösen vanhemmat olivat Abraham Jaakonpoika Räikkönen (Repsi) ja Maria Vitikka. Räikkönen syntyi avioliiton ulkopuolella sillä hänen vanhempansa eivät olleet naimisissa, koska Abraham Räikkösellä ei ollut varaa maksaa maaorjana eläneestä Maria Vitikasta tämän isännän ruhtinas Lopuhinin määräämää 300 ruplan hintaa. Kun Lopuhin myi tiluksensa kreivi Levashoville vuonna 1844, kirkkoherra Konstantin Schröder vapautti Maria Vitikan orjuudesta. Jaakko Räikkösen vanhemmat saattoivat nyt mennä naimisiin laillisesti, mutta Jaakko itse jäi maaorjaksi. Räikkönen oppi isältään kirjoittamaan venäjää, ja suomea hän oppi kirjoittamaan kirkkoherra Schroederin avulla. Räikkönen toimi sittemmin kylänvanhimpana, kirkonmiehenä ja sunnuntaikoulun opettajana.
Kun keisari Aleksanteri II kumosi maaorjuuden vuonna 1861, Räikkönen yritti huonolla menestyksellä sovitella entisten maaorjatalonpoikien ja heidän isäntiensä välille syntyneitä erimielisyyksiä päivätöiden tekemisestä kahden vuoden siirtymäkauden aikana. Venäjän kielen taitoinen Räikkönen valittiin 1861 kylänvanhimmaksi, 1865 kunnanvanhimmaksi, ja 1866 hänestä tuli talonpoikaissäädyn edusmies maalaishallintoon ja 1868 piirioikeuden lautamies. Hän luopui näistä luottamustehtävistä 1869 ja keskittyi sitten kotitalonsa hoitamiseen.
Räikkönen hankki itselleen suomenkielisiä kirjoja ja tilasi myös suomenkielisiä lehtiä muun muassa Maamiehen Ystävää. Räikkösen tekemiä runoja julkaistiin Suomettaressa, Ilmarinen-lehdessä ja eniten Pietarin Sanomat -lehdessä.
Syöpäsolu
Syöpäsolu on solu, joka jakaantuu hallitsemattomasti, koska sen apoptoosi on häiriytynyt.
Syöpäsolu kehittyy elimistön normaalista solusta, kun solun jakaantumista säätelevät tekijät lakkaavat toimimasta. Tällöin solu alkaa jakaantua hallitsemattomasti, eli siitä tulee syöpäsolu. Syöpäsolut jakautuvat edelleen, jolloin syntyy kasvain. Kasvain vaurioittaa kudosta, johon se on kiinnittyneenä, esimerkiksi haimaa tai aivoja (haima- tai aivosyöpä). Kasvaimesta voi irrota syöpäsoluja, jotka leviävät imusuoniston mukana muihin elimistön osiin, eli syntyy etäpesäkkeitä. Syövän vaarallisuus perustuu juuri etäpesäkkeiden syntyyn. Syöpäsolujen sanotaan olevan "kuolemattomia", eli ne jakaantuvat ja leviävät loputtomasti. Kasvain voidaan poistaa leikkauksella, tai solujen jakautumista voidaan hidastaa sytostaattihoidolla.
Olli Karjalainen
Olli Karjalainen eli O. Karjaliini tai O. Karjalin (1. tammikuuta 1805 Hevossalo, Kerimäki – 11. helmikuuta 1855 Kompero) oli suomalainen kansanrunoilija.
Karjalainen oppi lukemaan aapiskirjasta kotonaan jo kuusivuotiaana, ja neljätoistavuotiaana hänet lähetettiin räätälin oppiin. Karjalainen oli puotiapulaisena Puhoksella ja kierteli sitten ympäri Karjalaa, kunnes hän asettui asumaan räätälinä Liperin kirkonkylään. Viimeksi Karjalainen oli lautatarhan vartijana Siikakosken sahan lastauspaikalla Komperon kylässä. Olli Karjalainen kuoli varakkaana miehenä, ja hänen jättämällään perinnöllä veljenpoika Heikki Karjalainen osti itselleen talon Kerimäen Hevossalon kylästä.
Karjalainen kuvasi omia elämänvaiheitaan "Kulkuruno"-nimisessä runossaan. Hän lähetti runojaan ja kirjoituksiaan Elias Lönnrotille, ja niitä julkaistiin Lönnrotin Mehiläinen-aikakauslehdessä.
Juhani Ihalainen
Juhani (Juhana) Ihalainen (1. heinäkuuta 1799 Rautalampi – 5. tammikuuta 1856 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija.
Aviottomana lapsena syntynyt Ihalainen joutui jo lapsena kerjuulle. Vartuttuaan aikuseksi hän oli ensin kuusi vuotta renkinä ja sairastuttuaan ryhtyi räätäliksi. Sairaus esti kuitenkin lopulta myös räätälinä toimimisen ja 1820-luvulta alkaen Ihalainen joutui elämään ruotuvaivaisena elämänsä loppuun saakka.
Ihalaisen runoista kuusi: "Tupakkiruno", "Ylistysruno Kirjavaiselle", "Naimaruno", "Toholahden markkinoista", "Talkousruno" ja "Runo itsestänsä" ilmestyi painettuna Elias Lönnrotin Mehiläinen-aikakauslehdessä vuosina 1836-1837.
Ihalaisen runoja on ilmestynyt myös kokoomateoksessa "Juhana Ihalaisen runoja", toimittaja Vihtori Laurila (Peuran Museosäätiö, Rautalampi 1962).
Taavetti Savolainen
David (Taavetti) Savolainen (1. tammikuuta 1797, Kuopion pitäjä – 4. toukokuuta 1855, Kuopio) oli suomalainen kansanrunoilija.
Savolainen myi perinnöksi saamansa maatilan ja muutti asumaan Kuopion kaupunkiin josta hän osti kaupunkitalon. Myöhemmin Savolainen myi tämänkin talonsa ja työskenteli sitten laivamiehenä Saimaan vesistössä liikkuneissa laivoissa. Palattuaan Kuopioon Savolainen kuljetti viimeksi tavaroita Toivalan ja Kelloniemen välillä.
Pentti Lyytinen
Pentti Lyytinen (18. tammikuuta 1783 Pieksämäki – 26. helmikuuta 1871 Suonenjoki) oli suomalainen kansanrunoilija ja kestikievarin pitäjä.
Lyytisen vanhemmat olivat talollinen Olli Lyytinen ja Katriina Konttinen. Hän tuli vuonna 1812 eli 30-vuotiaana kotivävyksi Toholahden kestikievaritaloon, jonka hän sittemmin sai perintönä omakseen. Lyytinen luopui kestikievarin pidosta vasta pari vuotta ennen kuolemaansa. Nuorempana hän toimi myös lautamiehenä ja kuudennusmiehenä, mutta liiallinen alkoholin käyttö pakotti hänet luopumaan näistä tehtävistä. Vuonna 1842 hän kuitenkin kävi tarkastamassa Suomen Pankin tilejä Helsingissä.
Lyytinen osasi lukea ja kirjoittaa ja hän kirjoittikin monia runojaan itse muistiin. Tunnetuin Lyytisen runoista on "Kestikievarin viran painosta". Hänen muita runojaan ovat muun muassa:
Lyytinen kutsuttiin Suomalaisen kirjallisuuden seuran jäseneksi vuonna 1836, ensimmäisenä rahvaan miehenä. Hän esitti näytteenä runonsa suomen kielestä ja kiitosrunon hallitukselle huolenpidosta nälkävuosina. Hänen runoissaan oli uskonnollis-siveellinen perussävy, hän oli kokenut nuorena uskonnollisen murroksen. Monet runot liittyvät perhejuhliin.
Yhteensä runoja on säilynyt kuutisenkymmentä, useimmat niistä ovat loppusoinnillisia ja muut Kalevalan mittaisia. Lyytisen runoja merkitsi muistiin mm. Elias Lönnrot ja Carl Axel Gottlund. Sakari Topelius mainitsee hänet kirjassaan "En Resa i Finland" ja R.W. Ekman maalasi vuosien 1846 ja 1848 välillä hänestä kolme öljyväritaulua.
Lyytisen aviopuoliso vuodesta 1812 alkaen oli Anna Katrina Vepsäläinen (k. 1865). Hänen veljensä pojanpoika oli runoilija Optatus Lyytinen (1832–1903).
Karl Korsch
Karl Korsch (15. elokuuta 1886 Tostedt, Saksa – 21. lokakuuta 1961 Belmont, Yhdysvallat) oli saksalainen marxilainen filosofi ja marxilaisuuden teoreetikko.
Korsch opiskeli oikeustiedettä, taloustiedettä ja filosofiaa Münchenin, Berliinin, Geneven ja Jenan yliopistoissa. Hän väitteli tohtoriksi Jenasta vuonna 1910. Vuosina 1917–1933 Korsch toimi aktiivisesti vasemmistolaisessa politiikassa Saksassa, mutta jätti maan valtiopäivätalon palon jälkeen. Hän oli jonkun aikaa Englannissa ja Tanskassa ja asettui lopulta Yhdysvaltoihin vuonna 1936. Yhdysvalloissa hän opetti Tulanen yliopistossa New Orleansissa. Hän työskenteli myös Institute for Social Researchissa New Yorkissa.
Korschin pääteos oli "Marxismus und Philosophie" (”Marxilaisuus ja filosofia”), jossa hän pyrki palauttamaan marxilaisuuden hegeliläisyyden perilliseksi. Hän oli huolissaan siitä, että marxilainen teoria oli menettämässä pätevyytensä ja ”vulgarisoitumassa” erilaisten sosialististen organisaatioiden käsittelyssä. Korschin kritiikkiä ei kuitenkaan hyväksytty osaksi mitään virallista kommunistista teoriaa, vaan se jäi kommunististen toisinajattelijoiden ja akateemikkojen omaisuudeksi. Korschin ajatukset saivat kuitenkin uutta suosiota 1960- ja 1970-luvuilla. Korschilla on ollut vaikutusta muun muassa Frankfurtin koulukuntaan sekä Bertolt Brechtiin.
Pietari Väänänen
Pietari Väänänen tai Petter Wänänen (1. tammikuuta 1764, Murtolahti, Nilsiä – 19. huhtikuuta 1846, Taipalsaari) oli suomalainen kansanrunoilija ja valtiopäivämies.
Väänäsen vanhemmat olivat talollinen Lauri Pietarinpoika Väänänen ja Kristiina Nissanen. Pietari Väänänen peri kotitalonsa isänsä kuoltua 1791. Hän oli lautamiehenä ja osallistui myös vuonna 1800 Norrköpingin valtiopäiville. Norrköpingissä Väänänen osallistui Ruotsin kuninkaalle Kustaa IV Aadolfille järjestettyyn koskenlaskunäytökseen kahden muun suomalaisen talonpojan kanssa ja hän teki myös runon samaan aikaan tapahtuneen kuninkaan kruunauksen kunniaksi. Väänänen oli mukana myös vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä.
Väänänen muutti 1828 Kuopioon jossa hän toimi jonkin aikaa ruokatavarain kauppiaana ja vietti sitten loput elinvuotensa Taipalsaarella pappina toimineen poikansa luona.
Heikki Väänänen (kansanrunoilija)
Heikki (Henrik) Väänänen eli Konsa-Heikki (s. 1770-luvun lopulla) oli 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa Oulussa elänyt kansanrunoilija. Konsa-Heikki oli kiertelevä työmies ja hän oli myös taitava viulunsoittaja soittaen pidoissa ja tanssipaikoissa. Konsa-Heikin kerrotaan kuolleen hänen mentyään juovuksissa liian kuumaan uuniin makaamaan.
Hansel
Hansel Oy on Suomen valtion omistama yhteishankintayhtiö, joka kilpailuttaa ja ylläpitää palveluita ja tuotteita koskevia puitejärjestelyjä valtion hankintayksiköille, kuten ministeriöille ja niiden alaisille virastoille sekä valtion laitoksille ja liikelaitoksille. Hansel tarjoaa asiakkailleen myös kilpailuttamiskonsultointia. Yhtiö hallinnoi noin 70 puitejärjestelyä ja sen tavoitteena on tuottaa säästöjä valtiolle tehokkaiden yhteishankintojen kautta. Hanselin julkaisemien tietojen mukaan yhtiön toiminnasta koituva säästö oli vuonna 2015 noin 241 miljoonaa euroa (Hanselin vastuullisuusraportti 2015).
Hanselin hallinnoimien puitejärjestelyjen kautta tehtyjen hankintojen kokonaisarvo oli vuonna 2015 noin 700 miljoonaa euroa. Yhtiön suurimmat asiakkaat ovat muun muassa puolustusministeriön, opetus- ja kulttuuriministeriön, sisäministeriön ja valtiovarainministeriön hallinnonalat.
Yhtiö toimii julkisia hankintoja koskevassa lainsäädännössä tarkoitettuna valtion yhteishankintayksikkönä sekä tarjoaa valtion hankintayksiköille asiantuntijapalveluita hankintoihin ja hankintamenettelyihin liittyvissä kysymyksissä. Yhtiön toiminta perustuu sekä kansalliseen lainsäädäntöön että EU:n julkisista hankinnoista annettuun direktiiviin.
Pentti Hirvonen
Pentti Hirvonen () oli suomalainen kansanrunoilija.
Hirvonen kierteli ympäri Suomea ja asui muun muassa Kajaanissa, kunnes asettui maakauppiaaksi Rääkkylän kirkonkylään. Hän kuoli liiallisen alkoholin käytön seurauksiin joulukuussa 1878.
Paavo Tuovinen
Paavo Tuovinen (21. kesäkuuta 1769 Maaninka – 17. huhtikuuta 1827 Maaninka) oli suomalainen kansanrunoilija.
Tuovisen vanhemmat olivat talollinen Olli Tuovinen ja Kristiina Kröger. Hän asui Maaningalla, ensin Tuovilanlahden ja sitten Haatalan kylässä, toimien seppänä ja maanviljelijänä. Hänet tunnettiin myös runojen tekijänä. Hän seurasi innokkaasti Reinhold von Beckerin Turun Viikkosanomia ja kirjoitti 1821 lehteen suomen kielen asemaa koskeneet runot "Suomen kielen sorrosta" ja "Suomen kielen kasvannasta". Molemmat julkaistiin uudelleen 1889 ilmestyneessä kokoelmassa "Kahdeksantoista runoniekkaa".
Tuovisen ensimmäinen puoliso vuodesta 1793 oli Anna Hyvärinen (k. 1817) ja toinen vuodesta 1818 Kristiina Savolainen.
Zina Garrison
Zina Lynna Garrison (s. 16. marraskuuta 1963) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Teksasin Houstonissa afroamerikkalaisen perheen seitsemästä lapsesta nuorimpana.
Garrison pelasi ammattilaisena vuosina 1982–1997. Hän voitti sekanelinpelimestaruuden Australian avoimissa 1987 sekä Wimbledonissa 1988 ja 1990. Hän voitti vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa nelinpelissä kultaa ja kaksinpelissä pronssia.
Yksityisellä puolella Garrisonin elämää ovat pitkään varjostaneet bulimia ja masennus; hän yritti itsemurhaa helmikuussa 1999.
Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds
Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds on vuonna 1993 julkaistu tietokoneroolipeli, joka on jatko-osa ja osa Ultima-pelisarjaa. Se sijoittuu Ultima VII:n osien 1 ja 2 väliin. Uusia ominaisuuksia The Stygian Abyssiin verrattuna ovat digitaaliset ääniefektit ja uudet tasot
Avatar on kutsuttu Lord Britishin linnaan päivälliselle. Seuraavana aamuna linnan ympärille on muodostunut kupu mustasta kristallista, joka sulkee sisälläolijat ansaan. Avatar käyttää linnan alapuolisista viemäreistä löytämäänsä toista kristallia matkustaakseen muihin maailmoihin, vapauttaakseen linnan Guardianin taiasta.
Hubert Strohmaier
Hubert Strohmaier (25. maaliskuuta 1896 Arnfels/Leibnitz – 1947 Belgrad) oli Saksan armeijan kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Strohmaier oli syntynyt Arnfelsissa. Hän liittyi Itävalta-Unkarin armeijaan ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914. Hän palveli 11. kenttähaupitsirykmentissä ennen maailmansotaa, ja sodan jälkeen 3. tykistörykmentissä.
Toisen maailmansodan alussa hän liittyi natsi-Saksan armeijaan, ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1. lokakuuta 1939, ja everstiksi 1. huhtikuuta 9141. Hän oli ensin 94. tykistörykmentin ja sitten 112. vuoristotykistörykmentin komentajana. Hänet palkittiin ansioistaan kultaisella Saksan ristillä, ja sodan lipussa hän komensi 3. SS-armeijakuntaa Balkanilla, ja osallistui sotatoimiin alueen partisaaneja vastaan. Hänen joukkonsa syyllistyivät alueella lukuisiin sotarikoksiin. Sodan jälkeen Strohmaier tuomittiin Belgradissa sotarikoksista kuolemaan. Hänet hirtettiin belgradilaisessa vankilassa vuonna 1947.
Minna Parviainen
Minna Parviainen (s. 7. heinäkuuta 1989) on suomalainen taitoluistelija. Hän luistelee Espoon Taitoluisteluklubissa ja hänen päävalmentajanaan toimii Susanna Peltola.
Parviaisen tähän mennessä paras sijoitus on junioreiden 4. sija Suomen-mestaruuskilpailuissa 2008. Tämän sijoituksen myötä hänet valittiin edustamaan Suomea yhdessä Jenni Vähämaan ja Sofia Otalan kanssa taitoluistelun junioreiden MM-kilpailuihin 2008 Bulgarian Sofiaan.
Minna Parviainen luisteli ennen Kauniaisten Taitoluisteluklubissa.
Oulun Luistinseura (salibandy)
Oulun Luistinseuran (lyh. OLS) salibandyjaosto perustettiin keväällä 1998, kun Pöllöt sulautui Oulun Luistinseuran jaostoksi. Kaudella 2016–2017 seuran miesten edustusjoukkue pelaa pääsarjatasolla Salibandyliigassa. OLS pelaa kotiottelunsa 2014 valmistuneessa Kastellin monitoimitalossa, jossa on 800 katsomopaikkaa. Naisten joukkue luopui liigapaikasta kauden 2013–2014 jälkeen ja tällä hetkellä seura keskittyy kasvattamaan tyttöpelaajia juniorijoukkueissa ja harrastetoiminnassa nuorimmista tyttöjunioreista aina B-junioreihin asti.
Oulun Luistinseuran salibandyjaosto syntyi, kun pohjoissuomalainen lajin pioneeriseura Pöllöt sulautui osaksi yhdistyksen organisaatiota. Viimeisellä kaudellaan Pöllöjen miesten edustusjoukkue oli pudonnut II-divisioonaan, josta OLS nousi heti yhdistymisen jälkeen valmentaja Kari Moilasen johdolla takaisin I-divisioonaan. Nousujohteinen kehitys jatkui, ja heti keväällä kauden 1999–2000 päätteksi OLS nousi liigaan. Siellä joukkue pelasi aina kevääseen 2008, jolloin se hävisi liigakarsinnoissa FBT Porille ja tippui I-divisioonaan. OLS:n naiset saavutti SM-pronssia keväällä 2013. Mitali oli seurahistorian ensimmäinen aikuisten tasolla.
Heinrich Schwarz
Heinrich Schwarz (14. kesäkuuta 1906 München – 20. maaliskuuta 1947 Sandweier) oli Auschwitz III Monowitzin keskitysleirin komendantti toisen maailmansodan aikana Saksan valtaamassa Puolassa.
Schwarz nimitettiin Auschwitz I:n leiriin Oświęcimin kaupungin lähelle ja 30. syyskuuta 1941 hän oli aktiivinen natsien työsuunnitteluhallinnossa (Abt. IIIa). Marraskuussa 1943 Rudolf Höss nimitettiin toimistoryhmä D:n päälliköksi SS:n talouden ja hallinnon päätoimistoon (SS-WVHA) ja hän lähti Auschwitzista. Leiri jaettiin kolmeen eri hallinnolliseen yksikköön ja Schwarzista tuli komendantti Auschwitz III Monowitziin. Kun muut leirikomendantit toisilla leireillä siirrettiin muutaman kuukauden kuluttua pois, Schwarz nautti esimiehensä Oswald Pohlin suosiosta. Evakuoinnin jälkeen hänestä tuli Natzweiler-Struthofin keskitysleirin komendantti Elsass-Lorrainessa. Sodan jälkeen SS-Hauptsturmführer Schwarz joutui Ranskassa sotilasoikeuteen vastaamaan sotarikossyytteisiin. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vuonna 1947.
Matkustaja-alus
Matkustajalaiva on laiva, jonka pääasiallinen tehtävä on kuljettaa matkustajia. On myös olemassa rahtialuksia, joihin mahtuu useitakin matkustajia, mutta näitä ei yleensä lasketa matkustajalaivoiksi. Matkustajalaivan koko ja reitin pituus saattavat vaihdella paljonkin.
Jakke Honka
Jaakko Krumberg (sukunimi vuodesta 1911 Vuorimaa), käytti kirjailijanimeä Jakke Honka (1. tammikuuta 1866 – 19??) oli suomalainen kirjailija.
Future World
Future World on single Helloweenin toiselta albumilta, Keeper of the Seven Keys part I, joka ilmestyi vuonna 1987. Kitaristi Kai Hansen on kirjoittanut kappaleen. Se on vuosien aikana osoittautunut yhdeksi Helloweenin suosituimmaksi kappaleeksi. Hansenin Gamma Ray -yhtye esittää sitä myös usein keikoilla. Kyseessä ei sinänsä ole Gamma Rayn esittämä cover, koska kappale on Hansenin tekemä.
Butes
Butes () oli kreikkalaisessa mytologiassa useamman eri mieshahmon nimi.
Diann Roffe-Steinrotter
Diann Roffe-Steinrotter (s. 24. maaliskuuta 1967) on yhdysvaltalainen entinen alppihiihtäjä.
Roffe-Steinrotter voitti olympiakultaa supersuurpujottelussa Lillehammerin talviolympialaisissa 1994, sekä hopeaa suurpujottelussa Albertvillessä 1992. Hän kilpaili ensimmäisen kerran talviolympialaisissa Calgaryssä 1988, sijoittuen suurpujottelussa kahdenneksitoista ja pujottelussa viidenneksitoista.
Roffe-Steinrotter oli vasta 17-vuotias, kun hän voitti kultaa suurpujottelussa Bormion maailmanmestaruuskilpailuissa 1985. Mestaruuden myötä hänestä tuli ensimmäinen alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa voittanut Yhdysvaltalaisnainen. Vailin MM-kilpailuissa 1989 hän sijoittui suurpujottelussa yhdeksänneksi ja supersuurpujottelussa neljänneksitoista. Uransa viimeisissä MM-kilpailuissa Japanin Moriokassa 1993 Roffe-Steinrotter sijoittui suurpujottelun yhdeksänneksi sekä supersuurpujottelussa kolmanneksitoista.
Roffe-Steinrotter voitti urallaan kaksi maailmancupin osakilpailua ja saavutti yhteensä seitsemän palkintokorokepaikkaa. Hän sijoittui kaksi kertaa kymmenenneksi maailmancupin kokonaiskilpailussa kausilla 1989–1990 ja 1991–1992, lisäksi hän oli suurpujottelun maailmancupissa kolmas kaudella 1991–1992.
Roffe-Steinrotter lopetti uransa supersuurpujottelun osakilpailuvoittoon kauden 1993–1994 Vailissa järjestetyissä maailmancupin finaaleissa.
Aino Malmberg
Aino Emma Wilhelmina Malmberg os. Perenius (24. helmikuuta 1865 Hollola – 3. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja sosialistinen poliitikko.
Malmbergin vanhemmat olivat kirkkoherra Johannes Perenius ja Edla Olivia Björkstén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta opettajakandidaatiksi 1886. Malmberg toimi sitten englannin kielen opettajana eri kouluissa ja myöhemmin vuosina 1898-1908 Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa.
Malmberg joutui lähtemään Suomesta Englantiin vuonna 1910 osallistuttuaan Venäjän hallinnon vastaiseen toimintaan. Hän palasi Suomeen vasta maan itsenäistyttyä. Malmberg edusti Englannin Independent Labour Partya kansainvälisessä työväenkongressissa Kööpenhaminassa 1910. Hän piti esitelmiä Suomen oloista myös Amerikassa ja teki vierailun Australiaan 1928-1929, jossa perehtyi sikäläisten suomalaisten siirtolaisten oloihin.
Malmberg oli naimisissa vuosina 1887-1910 lehtori Emil Othniel Malmbergin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heidän poikiaan olivat kenraaliluutnantti ja suojeluskuntien komentaja Lauri Malmberg. jääkärieversti Erik Malmberg ja kirjailija Olavi Malmberg.
Malmbergin kirjallinen tuotanto sisälsi mm. novelleja ja muistelmia sekä henkilö- ja matkakuvauksia:
Sekunti (täsmennyssivu)
Sekunti on muun muassa:
Kalevan kisat 1987
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1987 Kuopiossa 14.–16. elokuuta. Kilpailupaikka oli Väinölänniemen kenttä. Kalevan maljan voitti Helsingin Kisa-Veikot.
Kalevan kisat 1988
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1988 Hämeenlinnassa 5.–7. elokuuta. Kilpailupaikka oli Kaurialan kenttä. Kalevan maljan voitti Viipurin Urheilijat.
Peter Runggaldier
Peter Runggaldier (s. 29. joulukuuta 1968 Brixen, Etelä-Tiroli, Italia) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Runggaldier sijoittui hopealle syöksylaskussa Saalbachin maailmanmestaruuskilpailuissa 1991, samoissa kisoissa hän oli alppiyhdistetyn seitsemäs. Lisäksi hän ylsi kymmenen parhaan joukkoon MM-kilpailuissa Sierra Nevadassa 1996, jossa sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi sekä Sestrieressä 1997, jossa hän oli supersuurpujottelun yhdeksäs. Yhteensä Runggaldier osallistui urallaan viisiin maailmanmestaruuskilpailuihin.
Runggaldier sijoittui Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 syöksylaskussa kahdenneksitoista ja supersuurpujottelussa viidenneksitoista. Naganon olympialaisissa 1998 hän keskeytti syöksylaskussa ja oli supersuurpujottelun yhdeksästoista.
Junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa Runggaldier saavutti alppiyhdistetyn pronssia Itävallan Bad Kleinkirchheimissä 1986.
Runggaldier voitti urallaan kaksi maailmancupin osakilpailua ja saavutti yhteensä seitsemän palkintokorokepaikkaa. Hän voitti supersuurpujottelun maailmancupin kaudella 1994–1995 ja oli parhaimmillaan maailmancupin kokonaiskilpailussa neljästoista kaudella 1995–1996.
Runggaldier lopetti uransa kauden 1999–2000 jälkeen.
Luumarja
Luumarja on mehevien hedelmien tyyppi, jossa maltokerroksen keskellä on yleensä vain yksi, hedelmän kovan sisäosan eli endokarpin (arkikielessä ”kiven”) ympäröimä siemen.
Luumarjoja ovat muun muassa ruusukasveihin kuuluvan "Prunus"-sukuun kuuluvien puiden hedelmät kuten kirsikka, luumu, persikka, manteli ja aprikoosi sekä myös samaan sukuun kuuluvan tuomen ”marja”. Samaan heimoon kuuluvilla "Rubus"-suvun kasveilla kuten vadelmalla, mesimarjalla ja lakalla on monen pienen yhteenkasvaneen luumarjan muodostama hedelmystö, kerrattu luumarja eli kerrannaisluumarja. Luumarjoja on eräillä muihinkin heimoihin kuuluvilla kasveilla, esimerkiksi oliivi ja taateli.
Juuso Mursu
Juuso Mursu (2. lokakuuta 1740 – 3. heinäkuuta 1807 Pudasjärvi) oli Pudasjärvellä ja Taivalkoskella asunut kansanrunoilija.
Renkinä ja torpparina toiminut Mursu asui nykyisen Taivalkosken alueella 1770-luvun alkupuolelta aina vuoteen 1792 jolloin hän muutti silloisen Kuusamon, nykyisen Posion puolelle, ja sieltä edelleen 1803 ilmeisesti Kouvanjärvelle Pudasjärvelle.
Mikko Salovaara
Mikko Salovaara (s. 1979) on suomalainen muusikko, joka soittaa kitaraa Kiuas-yhtyeessä. Hän oli mukana suomalaisten metallikitaristien Guitar Heroes -albumilla. Salovaara soittaa Deanin Dimebag Darrell -nimikkokitaraa.
Salovaara aloitti kitaransoiton 12-vuotiaana. Hän opiskeli musiikkia seitsemän vuotta Espoossa. Sen jälkeen hän siirtyi Pop & Jazz konservatorioon. Salovaara on myös opiskellut musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa kolme vuotta. Hän opettaa kitaransoittoa Musiikkikoulu Taukossa Espoossa.
Lisäksi Mikko Salovaara on tehnyt lauluja oman tuotannon lisäksi myös muille artisteille
kuten Ari Koivuselle. Mikko oli myös mukana Angelo De Nile-projektissa lauluntekijänä.
Mikko Salovaara toimii pääasiallisesti Kiukaan kitaristina, mutta hän on ollut mukana myös eri projekteissa.
Ramón Sampedro
Ramón Sampedro Cameán (5. tammikuuta 1943 Porto do Son, A Coruñan maakunta, Espanja – 12. tammikuuta 1998 Boiro, A Coruñan maakunta, Espanja) oli espanjalainen merimies, kirjailija ja eutanasian puolestapuhuja.
Espanjan luoteisrannikolta Galiciasta kotoisin ollut Sampedro pestautui kauppalaivastoon 19-vuotiaana tavoitteenaan nähdä maailmaa. Hän työskenteli laivoilla mekaanikkona. 25-vuotiaana hän joutui sukellusonnettomuuteen, jonka seurauksena hän neliraajahalvaantui ja päätyi vuoteenomaksi. Sampedro taisteli oikeudestaan eutanasiaan lopun elämänsä lähes 30 vuotta. Perusteena oli hänen oma vakaa tahtonsa kuolla, mutta halvaantumisesta johtuva kykenemättömyys tehdä itsemurha. Hän koki itsemurhan olevan oikeus, joka häneltä kiellettiin. Sampedro oli ensimmäinen espanjalainen, joka anoi virallisesti eutanasiaa. Hän haki tilanteeseensa lainopillista apua ensin espanjalaisista oikeusasteista ja lopulta Euroopan ihmisoikeuskomissiosta, mutta ilman toivottua tulosta. Tapaus sai huomiota ympäri maailman.
Sampedro kuoli kaliumsyanidimyrkytykseen Boirossa 12. tammikuuta 1998. Joitain päiviä myöhemmin hänen läheinen ystävänsä Ramona Maneiro pidätettiin ja asetettiin syytteeseen avunannosta itsemurhaan. Hänet kuitenkin vapautettiin syytteestä todisteiden puutteen vuoksi eikä uusia syytteitä Sampedron kuolemaan liittyen ole nostettu. Seitsemän vuotta myöhemmin, tapauksen vanhennuttua lainopillisesti, Maneiro myönsi Espanjan television keskusteluohjelmassa asettaneensa Sampedron ulottuville syanidia sisältäneen juoman ja pillin, ja kuvanneensa tämän viimeiset sanat. Hän sanoi ”tehneensä sen rakkaudesta”.
Ennen kuolemaansa Sampedro kirjoitti suullaan kaksi teosta, "Cartas desde el infierno" (1996, ISBN 8408056328) ja "Cando eu caia" (julkaistu postuumisti 1998, ISBN 8427031122). Hänen elämästään tehtiin myös Alejandro Amenábarin ohjaama ja Javier Bardemin tähdittämä elokuva "Meri sisälläni" ("Mar adentro", 2004), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja Golden Globen sekä 14 Goyaa.
How Much More
How Much More on Kemissä 1996 perustettu rockyhtye. Vuonna 2002 How Much More osallistui Rockin Suomen-mestaruuskilpailuun ja sai semifinaalissa eniten yleisön ääniä. Yhtyeen kitaristi Sami Tuomivaara palkittiin kisojen parhaana kitaristina. 2005 How Much More julkaisi esikoisalbuminsa "How Much More" oman osuuskuntansa kautta.
Ensimmäinen digisingle 'Hey' julkaistiin 13.10.2015.
Eminent Wait albumi julkaistaan 4.12.2015.
Albumit
Singlet ja EP:t
Puskutraktori
Puskutraktori on maansiirtokone, jossa on pystysuora levymäinen puskuterä.
Ensimmäinen nykyaikainen puskutraktori rakennettiin Yhdysvalloissa vuonna 1923. Tavallisia ja panssaroituja puskutraktoreita on ollut myös sotilaskäytössä. Arkikielessä puskutraktoria tai telaketjutraktoria kutsutaan myös "katerpillareiksi" (erään niitä valmistavan yrityksen nimestä Caterpillar).
Chloe Sullivan
Chloe Ann Sullivan on Allison Mackin näyttelemä hahmo televisiosarjassa "Smallville" (2001–2011). Sarjaa varten kehitetty hahmo ei perustunut suoraan olemassaoleviin sarjakuvien hahmoihin – alussa kirjoittajat suunnittelivat hänet Lois Lanen arkkityypiksi, mutta ei Lois Laneksi itsekseen.
Jos jätetään "Smallvillen" oheissarjakuvat huomiotta, Chloe Sullivan esiintyi ensimmäisen kerran DC:n sarjakuvissa Nick Spencerin käsikirjoittamassa Jimmy Olsen -tarinassa vuonna 2010.
Allison Mack oli ensiksi hakenut Lana Langin rooliin, mutta hänet valittiin yllättäen näyttelemään Chloe Sullivania. Myös Kristen Bell haki Chloe Sullivanin roolia.
Praxis-ryhmä
Praxis-ryhmä oli marxilainen humanistinen filosofinen liike, joka sai alkunsa Zagrebissa ja Belgradissa Jugoslaviassa 1960-luvulla.
Koulukunnan perustajiin kuuluivat mm. zagrebilaiset Gajo Petrović ja Milan Kangrga sekä belgradilainen Mihailo Marković. He julkaisivat vuodesta 1964 vuoteen 1974 marxilaista "Praxis"-aikakauslehteä, joka oli aikansa johtavia marxilaisen teorian julkaisuja kansainvälisesti. Samaan aikaan ryhmä piti myös suosittua Korčulan kesäkoulua Korčulan saarella Kroatiassa.
Praxis-koulukunta katsoi, etteivät leninismi ja stalinismi olleet uskollisia alkuperäiselle marxilaisuudelle. Ad hoc -luonteensa vuoksi ne olivat enemmän apologeettisiä. Ne oli muokattu puolue-eliitin näkemysten mukaan, eivätkä hyväksyneet ideologista kritiikkiä. Koulukunta syntyi myös vastauksena titolaisuuden versiolle marxismi-leninismistä.
Koulu itse painotti nuoren Karl Marxin kirjoituksia, sekä mielipiteen ilmaisun vapautta yhtä lailla idässä kuin lännessä, perustuen Marxin vaatimukseen säälimättömästä yhteiskuntakritiikistä. Erich Frommin mukaan ryhmä halusi palata oikeaan Marxiin, jonka yhtä lailla sekä sosiaalidemokraatit että stalinistit olivat vääristäneet.
Praxis-ryhmällä oli suurempi vaikutus marxismiin ja akateemiseen ajatteluun enemmän lännessä kuin idässä. Länsimaissa ryhmän ajatukset vetosivat siksi, että ne painottivat dialektista, humanistista marxilaisuutta.
Jerry Paris
Jerry Paris (25. heinäkuuta 1925 – 31. maaliskuuta 1986) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän esiintyi muun muassa hammaslääkäri Jerry Helperin roolissa "The Dick Van Dyke Show’ssa".
Paris syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa. Hän kuoli aivosyövän komplikaatioihin leikkauksessa 60-vuotiaana. Hän asui ennen kuolemaansa Los Angelesissa. Hänellä oli kolme lasta.
Ohjattuaan muutamia "The Dick Van Dyke Show’n" jaksoja Paris omistautui ohjaamaan elokuvia ja televisiosarjoja. Esimerkiksi suurin osa "Onnen päivät" -sarjan jaksoista on hänen ohjaamiaan.
R. W. Ekmanin muotokuvahermi
R.W. Ekmanin muotokuvahermi on Wäinö Aaltosen valmistama, Robert Wilhelm Ekmania esittävä veistos. Veistos valmistui vuosina 1924–1926, ja se paljastettiin 4. tammikuuta 1927. Se sijaitsee Turun keskustassa, Turun taidemuseon edustalla.
Teos on korkeudeltaan 4,1 metriä. Sen materiaali on punagraniitti, ja se on hakattu yhdestä monoliitista ja on hermi.
Teos kuuluu Turun kaupungin kokoelmiin, ja se hankittiin G. A. Petreliuksen lahjoitusvaroin.
Hermi muodostaa antiteettisen ryhmän sitä kasvokkain olevan "V. Westerholmin muotokuvahermin" kanssa.
Werner Perathoner
Werner Perathoner (s. 21. syyskuuta 1967 Selva di Val Gardena, Italia) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Perathoner sijoittui Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 supersuurpujottelussa viidenneksi ja neljä vuotta myöhemmin Naganon olympialaisissa samassa lajissa viidenneksitoista. Naganossa hän sijoittui lisäksi syöksylaskussa kuudenneksitoista. Maailmanmestaruuskilpailuissa Perathoner sijoittui kerran urallaan kymmenen parhaan joukkoon, Sierra Nevadassa 1996 hän oli syöksylaskussa seitsemäs.
Perathoner voitti urallaan kaksi maailmancupin osakilpailua ja sijoittui palkintokorokkeelle yhteensä yksitoista kertaa. Hän oli kolmas supersuurpujottelun maailmancupissa kaudella 1994–1995 ja samalla kaudella hän sijoittui viidenneksitoista kokonaiskilpailussa.
Kriittinen tunti
Kriittinen tunti ("Zero Hour") on Kanadassa valmistettu ja Britanniassa tuotettu dokumenttityylinen televisiosarja. Ohjelmassa kuvataan ihmisen aiheuttamia tapahtumia, joiden kriittinen vaihe on kestänyt noin tunnin.
Ohjelmaa on esittänyt Suomessa JIM. Jaksoja on esitetty uusintana. Muualla sitä ovat esittäneet History Channel (Yhdysvallat), History Television (Kanada), BBC (Britannia) ja Discovery Channel (Aasia, Afrikka, Alankomaat).
Suomen Huolto
Suomen Huolto oli jatkosodan ja sitä seuranneiden pulavuosien aikana toiminut, vapaaehtoista kansalaisten huoltoa tehneiden järjestöjen keskuselin, jonka tarkoituksena oli taata avustustyön tasapuolisuus ja tarkoituksenmukaisuus. Järjestön edeltäjä oli talvisodan jälkeen perustettu "Suomen huollon komitea". Virallisesta kansanhuollosta vastasi kansanhuoltoministeriö.
Suomen Huolto perustettiin vuonna 1941. Järjestö välitti ulkomailta, lähinnä Ruotsista, Tanskasta, Sveitsistä ja Yhdysvalloista aineellista apua pääasiassa sotaleskille ja -orvoille, sotainvalideille ja siirtoväelle. Suomen Huolto suoritti myös välitöntä avustustyötä lääninkeskusten ja paikallisten vapaan huollon keskusten kautta, etenkin Pohjois-Suomessa. Avustuksia jakaessaan järjestö käytti maan eri osien välillä tarveharkintaa. Suomen Huollon sääntöjen mukaan sen jäseneksi pääsi järjestö tai muu huoltoelin, joka toimi hädänalaiseen asemaan joutuneen väestön hyväksi. Vuoden 1941 lopussa Suomen Huollossa oli kaikkiaan 19 jäsenjärjestöä, muiden muassa Suomen Punainen Risti, Mannerheimin Lastensuojeluliitto, Suomen Aseveljien Liitto, Lotta-Svärd ja Pelastusarmeija.
Avustustoiminnan kokonaisarvo oli noin 14 miljardia silloista markkaa (nykyrahassa vajaat 500 miljoonaa euroa). Vuosina 1942–1949 Suomen Huolto toteutti Kansanavun suurkeräykset, jotka tuottivat noin 1,2 miljardia markkaa (noin 40 miljoonaa euroa). Tunnetussa Kansanavun suurkeräysjulisteessa oli kuvattuna evakkomatkalla ollut poika ja teksti "Oletko auttanut minua?"
Suomen Huolto isännöi vuonna 1950 Yhdysvaltain presidentin Franklin D. Rooseveltin lesken Eleanor Rooseveltin vierailua Suomessa.
Katsottuaan tehtävänsä tulleen suoritetuksi Suomen Huolto lopetti toimintansa vuonna 1952.
1-butyyni
1-butyyni on butyynin isomeeri. Sen molekyylikaava on sama kuin butyyneillä eli CH. Rakennekaavassa CHC≡CH alkyyneille ominainen kolmoissidos on kahden ensimmäisen hiiliatomin välissä.
1-butyynin moolimassa on 54,09 g/mol, sulamispiste −106 °C, kiehumispiste 8,1 °C, suhteellinen tiheys 0,678 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 107-00-6.
1-butyyniä voidaan valmistaa dehydrohalogenoimalla dihalogeenibutaaneja tai alkalimetalliasetylidien alkyloinnilla. Sillä ei ole suurta kaupallista merkitystä, mutta sitä voidaan käyttää erikoissovellutuksissa polttoaineena.