hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mike Connors
Krekor J. Ohanian eli Mike Connors (15. elokuuta 1925 Fresno, Kalifornia – 26. tammikuuta 2017 Tarzana, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Joe Mannixin pääroolia television rikossarjassa "Mannix" vuosina 1967–1975.
Connorsilla oli armenialaista taustaa. Hän syntyi Fresnossa, Kaliforniassa, ja valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesista ("UCLA"). Hänellä oli rooleja myös elokuvissa, ja varhaisella urallaan 1950-luvulla hänet tunnettiin taiteilijanimellä Touch Connors. Kyseessä oli lempinimi, jonka hän sai jo nuorena koripalloilijatovereiltaan.
Muita televisiosarjoja, joissa Connors esiintyi, olivat "Tightrope" (1959–1960) ja "Today’s F.B.I." (1981–1982). Hänet palkittiin vuonna 1970 Golden Globella. Hän meni 10. syyskuuta 1949 naimisiin Mary Lou Willeyn kanssa, ja parille syntyi kaksi lasta.
Connors kuoli 91-vuotiaana Kalifornian Tarzanassa 26. tammikuuta 2017. Hän oli sairastanut leukemiaa.
Ilolanjoki
Ilolanjoki () on Itä-Uudellamaalla sijaitseva pieni joki, joka on Ilolanjoen vesistöalueen laskujoki. Sen katsotaan saavan alkunsa Myrskylässä sijaitsevasta Järvelänjärvestä. Joki kulkee Askolan ja Porvoon alueella ja laskee Suomenlahteen Porvoossa Pienen Pernajanlahden pohjukkaan. Joen valuma-aluetta on myös Pukkilassa ja Loviisassa. Joen pituus Järvelänjärvestä Pieneen Pernajanlahteen on 37 kilometriä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 309 neliökilometriä.
Ilolanjoessa ja sen sivupuroissa on ollut useita pieniä myllyjä, Postimäenkoskessa jo keskiajalta lähtien. Postimäenkoskessa on ollut myös saha, joka toimi 1960-luvulle saakka. Joen koskia on perattu 1700-luvulta alkaen, viimeksi vuoden 1952 suuren tulvan johdosta vuonna 1955. Joessa on ollut myös pieni meritaimenkanta.
Uinti kesäolympialaisissa 1956
Vuoden 1956 kesäolympialaisissa, Australian Melbournessa, uitiin yhteensä 13 uintimatkaa. Miehet kilpailivat seitsemässä ja naiset kuudessa lajissa. Uutena uintimuotona ohjelmassa oli rintauinnista omaksi lajikseen erotettu perhosuinti.
Bijapur
Bijapur () on kaupunki Intian Karnatakan osavaltiossa, 530 km Bangaloresta luoteeseen. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli 326 360 asukasta.
Bijapur oli keskiajalla Bijapurin sulttaanikunnan pääkaupunki, ja niiltä ajoilta vanhassa kaupungissa (citadel) on upeita temppeleitä. Gol Gumbazin kupolia sanotaan maailman toiseksi suurimmaksi (suurin on Pietarinkirkossa).
Viking Supply Ships
Viking Supply Ships AB (vuoteen 2015 Rederi AB Transatlantic) on ruotsalainen varustamo, jonka osake on listattuna Tukholman pörssissä. Viking Supply Ships on keskittynyt offshore-liiketoimintaan.
Viking Supply Shipsin historia alkaa vuodesta 1946, kun Berndt Rasmussen perusti "Excelsior"-varustamon. Alkuvuosina yhtiön laivasto koostui lähinnä tankkereista. Excelsior jätti tankkeritoiminnot vuoden 1973 lopulla ja liiketoiminnan painopiste siirtyi offshore-tukialuksiin. Offshore-liiketoimintaa varten yhtiö perusti "Viking Supply Ships" -markkinointiorganisaation 1974. Viking tilasi ruotsalaisen Rederi AB Transatlantic -yhtiön kanssa muodostetun yhteisyrityksen kautta kolme jäänmurtajaa vuonna 1998. Lopulta Rederi AB Transatlantic muutti nimensä Viking Supply Ships AB:ksi vuonna 2015.
Norjalaisyhtiö Kistefos omistaa enemmistön Viking Supply Shipistä (78,6 % osakkeista ja 74,9 % äänistä 31. tammikuuta 2018). Kistefosista tuli yhtiön omistaja Rederi AB Transatlanticin hankittua vuonna 2010 omistukseensa TransViking -yhteisyrityksen osakkeet.
Viking Supply Shipsin ydinosaamista on arktisen alueen offshore- ja jäänmurtajatoiminta. Yhtiön laivasto koostuu kolmesta AHTS-jäänmurtajasta, neljästä jääluokitellusta AHTS-aluksesta, yhdestä tavanomaisesta AHTS-aluksesta sekä viidestä offshore-tukialuksesta (PSV-alus).
Konsernin ruotsalainen emoyhtiö on Viking Supply Ships AB, jonka varsinainen liiketoiminta on sen tanskalaisen tytäryhtiön Viking Supply Ships A/S:n alla. Konsernin pääkonttori on Ruotsin Stenungsundissa, mutta liiketoiminta on ollut keskitettynä vuodesta 2013 Viking Supply Ships A/S:n Kööpenhaminan ja Kristiansandin konttoreihin, jolla puolestaan on paikallistoimistot Stenungsundissa ja Moskovassa.
Rahtilaivausta yhtiö harjoitti vuoden 2017 loppuun saakka TransAtlantic-nimellä. Konserni oli tehnyt edellisenä vuonna päätöksen luopua kokonaan rahtilaivaustoiminnasta.
Arja Puikkonen
Arja Marjatta Puikkonen (o.s. "Santanen", s. 26. lokakuuta 1948 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija ja sanataiteen opettaja.
Puikkonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1967 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Hän työskenteli kirjastossa ja suoritti kirjastoalan tutkinnon vuonna 1974.
Vuosina 1973–1978 Puikkonen työskenteli Helsingin kaupungin vesiensuojelulaboratorion tutkijana, kirjastonhoitajana ja informaatikkona. Hän opetti luovaa kirjoittamista Kirkkonummen kansalaisopistossa vuosina 1986–2005 ja oli sanataideopettaja Kirkkonummen sanapajassa 1994–2010 ja Espoon kulttuuritoimessa 1994–2009. Puikkonen on myös ollut Nuoren Voiman Liiton kriitikko.
Puikkosen teoksista on palkittu esikoisteos novellikokoelma "Siskokulta" (Otavan novellikilpailu 1983) sekä lastenkirja "Haloo, kuuleeko kaupunki" (Finlandia Junior 2003). Helsingin kirjamessuilla 2002 hän sai Rakkaudesta kirjaan -palkinnon.
Puikkoselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014. Hän asuu Kirkkonummella Veikkolassa.
Kynsihyyppä
Kynsihyyppä ("Vanellus spinosus") on hyyppien sukuun kuuluva kahlaaja. Lajin nimesi ja kuvaili Carl von Linné 1758. Tuntee myös tieteellisen nimen "Hoplopterus spinosus".
Linnun pituus on 25–27 cm, siipien kärkiväli 69–81 cm ja paino 127–159 g. Räkättirastaan kokoinen pitkäjalkainen kahlaaja, jonka höyhenpuku on selkäpuolelta ruskea, rinta musta, maha valkoinen, sekä kaula, niska ja posket valkoiset. Päälaki on musta. Koivet ovat mustat, samoin nokka. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Tavallisin ääni on hellittämättä inttävä 'kik'.
Pesii laikuittaisesti, Euroopassa vain paikoin Kreikassa, Balkanilla ja Turkissa. Lähi-idässä pesii paikoin Israelissa, Jordaniassa, Syyriassa ja Irakissa. Pääosa kynsihyypistä pesii Afrikassa Saharan ja päiväntasaajan välissä sekä Niilin laaksossa ja suistossa. Maailman populaation koko on 130 000–180 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Eurooppalaiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtinevat Afrikassa.
Alavien maiden aukeat suot, tulvaniityt, jokien rannat ja suistot sekä järvenrannat. Etiopiassa ja Turkissa voi pesiä myös vuoristossa 2700 metrin korkeuteen saakka.
Koiras raaputtaa maahan muutamia kuoppia, joista naaras valitsee yhden pesäksi. Munia on lähes aina 4. Pesyeitä voi olla kesän aikana 2. Haudonta-aika on 22–24 päivää, molemmat puolisot hautovat. Poikaset ovat pesäpakoisia ja oppivat lentämään 7–8 viikon ikäisinä, jonka jälkeen ne pian itsenäistyvät.
Maassa elävät pienet selkärangattomat, pääasiassa hyönteiset.
Mysteeri (täsmennyssivu)
Mysteerillä tarkoitetaan yleensä jotain salaperäistä tai arvoituksellista asiaa.
Muita merkityksiä:
Edmund Barton
Sir Edmund Barton, GCMG, QC, (18. tammikuuta 1849 – 7. tammikuuta 1920) oli australialainen poliitikko ja tuomari. Hän oli myös Australian korkeimman oikeuden ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1903–1920.
Barton toimi Australian ensimmäisenä pääministerinä 1901–1903, minkä myötä hänestä tuli kansallissankari. Hänen merkittävin saavutuksensa oli Australian itsenäistymisliikkeen johtaminen 1890-luvulla. Hänet valittiinkin maan ensimmäiseksi pääministeriksi, mutta hän jätti tehtävän siirtyäkseen Australian korkeimman oikeuden tuomariksi.
Barton syntyi Sydneyn esikaupungissa Glebessä. Hän oli pörssivälittäjä William Bartonin ja Mary Louise Bartonin yhdeksäs lapsi. Hän opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja valmistui erinomaisin arvosanoin. Hänestä tuli asianajaja vuonna 1871. Hän pelasi myös krikettiä ja eräällä pelimatkalla Newcastleen vuonna 1870 hän tapasi tulevan vaimonsa Jane Mason Rossin. He avioituivat vuonna 1877.
Vuonna 1879 Barton oli erotuomari Australian ja Englannin välisessä krikettiottelussa. Kiistanalaisen tuomion jälkeen katsojat ryntäsivät kentälle ja syntyi kansainvälisen kriketin ensimmäinen mellakka. Barton auttoi rauhoittamaan tilanteen ja sai runsaasti huomiota.
Vuonna 1876 Barton oli Sydneyn yliopiston vaalipiirissä ehdolla Uuden Etelä-Walesin parlamentin alahuoneeseen, mutta häntä ei kuitenkaan valittu kuin vasta kolmannella kerralla vuonna 1879. Vaalipiiri kuitenkin lakkautettiin jo heti seuraavana vuonna ja Bartonista tuli Wellingtonin vaalipiirin edustaja vuosiksi 1880–1882. Itä-Sydneyn vaalipiirin edustajana hän toimi vuosina 1882–1887. Tässä vaiheessa Barton ei pitänyt tarpeellisena korostaa vapaakauppamyönteisyyttään. Vuonna 1882 hänestä tuli parlamentin puhemies ja vuonna 1887 hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeseen. Tammikuussa 1889 hänestä tuli George Dibbsin hallituksen oikeuskansleri.
Jacques Hadamard
Jacques Salomon Hadamard (8. joulukuuta 1865 – 17. lokakuuta 1963) oli ranskalainen matemaatikko. Hän todisti alkulukulauseen vuonna 1896.
Hadamard opiskeli École Normale Supérieuressa ja ryhtyi poliittisesti aktiiviseksi Dreyfusin tapauksen yhteydessä; kapteeni Alfred Dreyfus oli hänen velipuolensa. Hänen opiskelijoitaan olivat muiden muassa Maurice Fréchet, Paul Lévy, Szolem Mandelbrojt ja André Weil.
Hadamardin mukaan on myös nimetty Hadamardin matriisi. Hänelle myönnettiin Grand Prix des Sciences Mathématiques vuonna 1892 ja Prix Poncelet vuonna 1898. Hän kuoli Pariisissa 97-vuotiaana.
Berkley Bedell
Berkley Warren Bedell (s. 5. maaliskuuta 1921) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Bedell syntyi Spirit Lakessa, Iowassa. Hän valmistui Spirit Lake High Schoolista vuonna 1939 ja opiskeli sen jälkeen Iowa State Universityssä. Hän on toisen maailmansodan veteraani.
Bedell istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Iowan 6. vaalipiiristä vuosina 1975–1987. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle vuonna 1986 sairastuttuaan Lymen tautiin. Hän on perustanut vuonna 1998 merkittävän vaihtoehtolääkintäkeskuksen. Hän uskoo vaihtoehtolääkinnän menetelmiin ja panee myös eturauhassyövästä toipumisensa sen tiliin.
Deanna Durbin
Edna Mae ”Deanna” Durbin (4. joulukuuta 1921 Winnipeg, Kanada – 20. huhtikuuta 2013 Neauphle-le-Château, Ranska) oli kanadalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa James ja Ada olivat maahanmuuttajia Lancashirestä, Englannista. Heillä oli myös toinen lapsi, tytär Edith, josta tuli opettaja.
Durbin sai sopimuksen Metro-Goldwyn-Mayerilta vuonna 1935. Hän tuli Hollywood-uransa aikana tunnetuksi varsinkin heleästä lauluäänestään. Hänelle myönnettiin jo vuonna 1938 Oscar-kunniapalkintoihin kuulunut niin sanottu Juvenile Award.
Durbinin tunnettuja elokuvia ovat muiden muassa "Se alkoi Eevasta" (1941), "Tuli ja tuhka" (1944) ja "En antaudu" (1945). Hän eli 1950-luvun alusta alkaen enimmäkseen poissa julkisuudesta. Muiden muassa Anne Frank ja Winston Churchill nimesivät Durbinin suosikkifilmitähdekseen.
Durbinilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän oli naimisissa kolmeen otteeseen; kolmas avioliitto alkoi vuonna 1950 ja päättyi vasta puolison kuolemaan 1. maaliskuuta 1999. Deanna asui ennen kuolemaansa Sveitsissä. Hän kuoli 91-vuotiaana huhtikuussa 2013.
Sylvia Ruuska
Sylvia Elina Ruuska (s. 4. heinäkuuta 1942) on yhdysvaltalainen uinnin olympiamitalisti.
Ruuska voitti Melbournen olympialaisissa 1956, vain 14-vuotiaana, kaksi mitalia. Hän ui 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä hopealle ja henkilökohtaisessa 400 metrin vapaauintikilpailussa pronssille. Urallaan hän ui sekauinnissa useita maailmanennätyksiä. 27. kesäkuuta 1958 hän ui 400 metrin sekauinnissa ajan 5.46,6, joka oli matkan ensimmäinen virallinen maailmanennätys.
Sylvia Ruuskan isä Weikko Ruuska oli suomalaissyntyinen.
Between Fire and Ice
Between Fire and Ice on kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavsonin seitsemäs soololevy ja Organ Fusion Bandin ensimmäinen levy. Organ Fusion Band soitti myös useita keikkoja levyn kokoonpanolla sekä kitaristi Pekka Nylundin kanssa, ennen levyn valmistumista nimellä Jang Vans. "Fraktaali symmetria" on omistettu basisti "Joe" Veronalle.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Jukka Gustavson.
Uusi realismi (filosofia)
Uusi realismi oli 1900-luvun alkupuolen tietoteoriaan keskittynyt filosofinen suuntaus, jonka muodostivat ennen kaikkea kuusi yhdysvaltalaista filosofia: Edward Gleason, Edwin Holt, Walter Marvin, William Montague, Ralph Barton Perry ja Walter Pitkin. Uusi realismi suuntautui idealismia ja erityisesti hegeliläisyyttä vastaan, ja pyrki erottamaan metafysiikan tietoteoriasta. Uutta realismia voidaan pitää naiivin realismin muotona.
Uudet realistit hylkäsivät tietoteoreettisen subjektivismin eli sen, että kaikki tietomme olisi fenomenologista ja koskisi maailmaa vain sellaisena kuin se näyttäytyy meille. Ryhmä katsoi, että kun ihminen on tietoinen jostain oliosta, olisi virhe sanoa, että silloin olisi olemassa kaksi tosiasiaa – tieto oliosta mielessä, ja mielen ulkopuolinen olio itsessään. Uudet realistit katsoivat, että ne esineet, joista jotakin tiedetään tai ei tiedetä, voivat olla olemassa riippumatta siitä, oltiinko niistä tietoisia tai ei. Uudet realistit uskoivat siis objektiivisen todellisuuden olemassaoloon.
Perry oli uuden realismin ensimmäisiä edustajia teoksellaan "The Ego-Centric Fredicament" (1910). Laajemmaksi filosofiseksi liikkeeksi uusi realismi muodostui edellä mainitun ryhmän julkaistua artikkelin "The Program and First Platform of Six Realists" ("The Journal of Philosophy", 1910) sekä teoksen "The New Realism" (1912). Brittiläisistä filosofeista uutta realismia kannattivat mm. Bertrand Russell, G. E. Moore, T. P. Nunn, Samuel Alexander ja George Stout, ja yhdysvaltalaisista mainittujen lisäksi mm. F. J. E. Woodbridge, G. S. Fullerton ja E. B. McGilvary.
Kriittinen realismi oli myöhempi realistinen liike, joka suuntautui muun muassa uutta realismia vastaan.
Uusi realismi
Uusi realismi () (myös uusrealismi, uudet realistit, Nouveau Realisme tai Nouveaux realistes) on taidesuuntaus, jonka perustivat vuonna 1960 Ranskassa taidekriitikko Pierre Restany ja taidemaalari Yves Klein. Suuntauksen jäsenet pyrkivät saattamaan elämän ja taiteen lähemmäs toisiaan. He sanoivat näkevänsä maailman kuvana, josta ottavat osia ja sijoittavat ne osaksi teoksiaan. Dadaistien ja Marcel Duchampin antitaiteen tavoin uusrealistit pyrkivät käyttämään arkisia, tosielämän esineitä taiteessaan. Assemblaasin ja valmisesineiden käyttö oli tyypillistä uusrealisteille.
Uudet realistit olivat mannereurooppalainen vastine englantilaiselle ja amerikkalaiselle pop-taiteelle, joka oli syntynyt Englannissa 1950-luvun lopulla. Ryhmässä olivat Yves Kleinin lisäksi muun muassa Arman, François Dufrêne César, Christo, Raymond Hains, Martial Raysse, Mimmo Rotella, Daniel Spoerri ja Jean Tinguely ja myöhemmin Niki de Saint Phalle.
Uusrealistien taidetta nähtiin Suomessa ainakin Ars 69 -näyttelyssä. Pierre Restany kutsuttiin esitelmöimään Helsinkiin ja Arsissa olivat esillä ryhmästä Arman ja César. Manner-Euroopan pop-taiteen virtaukset eivät kuitenkaan herättänet voimakasta vastakaikua Suomen taiteessa, vaan täkäläisinä esikuvina pidettiin pikemminkin popin amerikkalaisia suuntauksia.
Marion Barry
Marion Shepilov Barry, Jr. (6. maaliskuuta 1936 Itta Bena, Mississippi – 23. marraskuuta 2014 Washington) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Syntyjään mississippiläinen Barry kasvoi Memphisissä, Tennesseessä. Hän pääsi Booker T. Washington High Schoolista vuonna 1954 ja valmistui sen jälkeen LeMoyne-Owen Collegesta vuonna 1958 sekä Fisk Universitystä vuonna 1960. Hän oli "Eagle Scout" ja muutti Washingtoniin vuonna 1965.
Kaupunginvaltuuston jäsenenä ollessaan 9. maaliskuuta 1977 hän joutui ammutuksi mutta toipui hyvin. Hän toimi vuosina 1979–1991 Washingtonin toisena pormestarina; ura katkesi tilapäisesti koko Yhdysvaltoja kuohuttaneeseen huumausaineskandaaliin, joka syntyi, kun poliisi löysi 18. tammikuuta 1990 Barryn ja hänen naisystävänsä hallusta kokaiinia. Barry sai lokakuussa 1990 kuuden kuukauden vankeustuomion mutta onnistui jatkamaan poliittista uraansa, ja hän toimi Washingtonin pormestarina toistamiseen vuosina 1995–1999.
Barry oli diabeetikko ja toipunut eturauhassyövästä. Hän kuoli washingtonilaisessa sairaalassa 78-vuotiaana 23. marraskuuta 2014.
Yli rajojen
Yli rajojen (Beyond Borders) on vuonna 2003 valmistunut draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Martin Campbell. Pääosissa ovat Angelina Jolie ja Clive Owen.
Vilho Askola
Vilho Askola (9. marraskuuta 1906 Pietari – 27. huhtikuuta 1994) oli nurmijärveläinen taidegraafikko. Hänet muistetaan muun muassa suomalaista maisemaa kuvaavista puupiirroksistaan. Askolan kotikieli oli suomi, ja suurimman osan elämästään hän asuikin Suomessa.
Ollessaan 20-vuotias Askola aloitti opiskelunsa Taideteollisessa keskuskoulussa Helsingissä, opiskeli siellä 1927–1929, ja sen jälkeen hän jatkoi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1929–1931.
Hänen ensimmäinen kansainvälinen näyttelynsä oli Moskovassa vuoden 1934 puolivälissä. Nurmijärvelle Askola lähti vuonna 1941, jossa asui myös hänen aviopuolisonsa Pirkko. Heillä oli yksi tytär. Vilho Askola on myös kirjoittanut kirjoja.
Vuonna 2006 tuli kuluneeksi sata vuotta Vilho Askolan syntymästä, ja Nurmijärven museo julkaisi juhlavuodesta internetsivut.
Todd Akin
Todd Akin (s. 5. heinäkuuta 1947 New York) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Missourin toisesta vaalipiiristä 3. tammikuuta 2001 – 3. tammikuuta 2013.
Newyorkilaissyntyinen Todd Akin muutti myöhemmin St. Louisiin ja opiskeli John Burroughs Schoolissa. Sieltä päästyään hän valmistui Worcester Polytechnical Institutesta Massachusettsissa. Hän pääsi Missourin edustajainhuoneeseen vuonna 1988 ja tuli valituksi uudelleen viisi kertaa.
Akin, joka on toipunut eturauhassyövästä, on ollut kesäkuusta 1975 saakka naimisissa vaimonsa Lullin kanssa.
Akin sanoi vuonna 2012 ollessaan senaattoriehdokkaana että oikeasta raiskauksesta ei voi tulla raskaaksi, mihin presidentti Obamakin jyrähti. Republikaanit peruivat tukensa häneltä ja hän menetti 5 miljoonan dollarin rahoituksen.
Tiglat-Pileser I
Tiglat-Pileser I (1115–1076 eaa.) oli Assyrian kuningas, joka perusti lyhytikäisen suurvallan ja oli eräs Assyrian mahtavimmista kuninkaista. Tiglat-Pileser I:n nimi oli alun perin assyriaksi "Tukulti-apil-Esharra", ”luotan Esharran poikaan”, useimmiten käytetään kuitenkin Raamatun mukaista nimeä. Tiglatpileser I:n luoma imperiumi oli sataan vuoteen uusi Assyrian loistokausi, ja se kesti vain kolme sukupolvea. Alussa hän hyökkäsi luultavasti fryygialaisia Mushki-kansoja vastaan, ja myöhemmin laajensi valtaansa Syyriassa ja Kurdistanin vuorilla, ja valtasi lopulta Babylonian.
Tiglat-Pileser pystyi rakentamaan suurvallan, kun Egypti oli jakautuneena Tanisin ja Theban johtamiin valtioihin, ja heettiläisten valtakunta oli luhistunut. Nebukadnessar I:n johtama Babylonia oli Assyriaa heikompi. Tiglat-Pileser I ajoi 1114 eaa. pois maahan tunkeutuneet fryygialaiset mushkit Ylä-Eufratilta Assyrian alueelta. Se onnistui armeijan Tur Abdinin vuortn yli johtamalla pikamarssilla. Tiglat-Pileser valtasi samalla retkellä Kommagenen itäisen Eufratin ja Kilikian välissä. Suuri määrä vihollisia surmattiin armotta, vankeja vietiin Assyriaan. Vallattiin myös Itä-Kappadokia.
Assyria voitti myös heettiläisten rippeet Pohjois-Syyriasta ja laittoi heidät maksamaan veroja, samoin Malatiasta koilliseen Assyrian Subartun provinssista. Assyrialaiset etenivät Vanjärven eli Nairin suuren meren eteläpuoliseen vuoristoon Khabikhin maahan ja kääntyivät länteen vallatakseen Mussrin ja Malatian. Etelä-Amenian Nairimaat voitettiin ja pakotettiin maksamaan veroa. Viidentenä vuonna Tiglat-Pileser I valtasi Comanan ja Kappadokian ja alueita Kilikiassa. Pohjois-Syyrian aramealaisten kimppuun hyökättiin myös.
Tiglat-Pileser palautti Assyrian entiseen kokoonsa, ja päätti ylittää suurvallan rajat. Tiglatpileser pyrki Välimerelle, ja kauhistuneet Foinikian kaupungit Byblos, Siidon ja Arvad, ja monet muut kaupungin päättivät maksaa veroa kuultuaan Assyrian armeijan hirmotöistä, toisaalta ne aivan oikein uskoivat Assyrian rauhoittavan aramealaisia ryöstelijöitä. Tiglatpileser marssi Libanoniin, josta Amurruun ja meren yli Simyraan kuuden tunnin purjehduksen päähän. Libanon valloitettiin 1095 eaa., foinikialaiset maksoivat Assyrialle veroa. Tiglatpileser taisteli monta kartaa maahan tunkeutuvia aramealaisia vastaan tunkeutuen Syyrian Palmyraan eli Tadmoriin.
Kun Babylonian kuningas Nebukadnessar kuoli, hänen seuraajansa päätti hyökätä Assyriaan ryöstämään maata. Tiglatpileserin johtamat assyrialaiset kostivat hyökkäämällä Babyloniaan valloittaen Babylonin ja loput maasta. Sinettitaide oli yleistymäsäs näihin aikoihin. Kuningas rakennuttii temppeleitä ja viljavarastoja. Usko pahoihin aaveisiin, joka oli ollut yleistä aiemmin, yleistyi erityisesti, ja papit loitsivat niitä vastaan.
Frank Borman
Frank Frederick Borman II (s. 14. maaliskuuta 1928, Gary) on yhdysvaltalainen astronautti, joka toimi komentajana Kuun ensimmäistä kertaa kiertäneellä Apollo 8 -lennolla joulukuussa 1968. Lisäksi hän osallistui Gemini 7 -lennolle 1965.
Borman toimi vuoteen 1986 Eastern Air Linesin toimitusjohtajana. Yhdysvaltain kongressi on myöntänyt hänelle vuonna 1978 "Congressional Space Medal of Honor" -kunniamerkin. Hänet on lisäksi otettu vuonna 1993 Astronaut Hall of Fameen, ja hän kuuluu myös National Aviation Hall of Fameen. Hän oli vuonna 1968 "Time"-lehden Vuoden henkilö.
Borman meni vuonna 1950 naimisiin Susan Bogbeen kanssa. Parille syntyi kaksi poikaa, Frederick ja Edwin. Hänen omaelämäkertansa "Countdown: An Autobiography of Frank Borman" on vuodelta 1988. Hänellä on ollut eturauhassyöpä.
Andrew Young
Andrew Jackson Young, Jr. (s. 12. maaliskuuta 1932) on afroamerikkalainen ihmisoikeusaktivisti ja demokraattipoliitikko.
Young syntyi New Orleansissa, Louisianassa, ja aloitti opintonsa Dillard Universityssä, mutta siirtyi sitten Howardiin, josta hän valmistui vuonna 1951. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Georgian viidennestä vaalipiiristä vuosina 1973–1977.
Young toimi vuosina 1977–1979 Yhdysvaltain ensimmäisenä mustana YK-suurlähettiläänä, ja vuosina 1982–1990 hän toimi Atlantan pormestarina. Hän on tunnettu mustien oikeuksien puolustaja ja julkaisi vuonna 1996 teoksen "An Easy Burden: The Civil Rights Movement and the Transformation of America".
Youngille on myönnetty ihmisoikeuksien eteen tehdystä työstä Presidential Medal of Freedom. Hän voitti vuonna 1978 myös Spingarn Medalin. Hän sairastui syksyllä 1999 eturauhassyöpään, joka onnistuttiin havaitsemaan jo taudin varhaisessa vaiheessa.
Aryeh Eldad
Aryeh Eldad (‎, s. 1. toukokuuta 1950) on israelilainen plastiikkakirurgi ja poliitikko. Hän edustaa knessetissä Kansallista uskontopuoluetta.
Eldad on väitellyt lääketieteen tohtoriksi Tel Avivin yliopistosta. Hän oli Israelin puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1997–2000.
Black Country derby
Black Country Derby on englantilainen jalkapallon paikallisottelu, joka pelataan West Bromwich Albionin ja Wolverhampton Wanderersin kesken. Ottelusarja on alallaan yksi maailman vanhimmista ja eniten vihamielisiä tunteita herättävä paikalliskamppailu.
Ensimmäinen Black Country Derby pelattiin 2. tammikuuta 1886, kun joukkueet kohtasivat FA Cupissa West Bromwichin silloisella kotikentällä Stoney Lanella. Albion voitti kamppailun numeroin 3–1 ja on koko ottelusarjan yli 120-vuotisen historian ollut niskanpäällä cupotteluissa, sillä 11 joukkueiden kesken pelatusta FA Cupin ottelusta Wolves on pystynyt vain kerran kukistamaan verivihollisensa kahden ottelun päättyessä tasan. Liigaotteluissa joukkueet ovat sitä vastoin olleet erittäin tasaväkisiä, sillä 140 liigakohtaamisesta molemmat joukkueet ovat voittaneet 51 ottelua ja 38 kertaa on päädytty pistejakoon.
Yksi Black Country Derbyn erityispiirteitä on ollut joukkueiden samankaltainen historia ja tasavahva menestys. Molemmat joukkueet perustettiin 1870-luvun lopussa ja ovat vuonna 1888 aloitetun Englannin Liigan perustajajäseniä. Englannin pääsarjassa Albion on pelannut 71 kautta ja Wolves 60 kautta. Liigamestaruuksia Wolvesilla on kolme Albionin yhtä vastaan. FA Cup mestaruudet ovat 5–4 Albionin hyväksi ja Liigacupin voittoa Wolverhamptonissa on juhlittu kahdesti, West Bromwichissa kerran.
West Bromwich ja Wolverhampton eivät ole naapurikaupunkeja, vaan niiden välissä sijaitsee Walsall, josta myös tulee perinteikäs liigajoukkue, Walsall FC. Walsall FC:n menestys on kuitenkin ollut vuosien saatossa sen verran vaatimattomampaa, että sille ei ole kehittynyt yhtä merkittävää paikalliskilpailijan statusta.
Akvaariorakkaus
Akvaariorakkaus on vuonna 1993 valmistunut Claes Olssonin ohjaama suomalainen elokuva. Se perustuu Anna-Leena Härkösen romaaniin "Akvaariorakkautta".
Elokuva kertoo tarjoilijasta Saarasta, joka on seksuaalisuudestaan tietoinen ja sillä miehiä härnäävä. Saara tapaa toimittajan nimeltään Joni, jonka luokse hän muuttaa asumaan.Elokuva on saanut seuraavat Jussit:
Seven Seals
Seven Seals on Primal Fearin kuude studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2005.
Panu Pekkanen
Panu Pekkanen (28. kesäkuuta 1932 Kotka – 16. heinäkuuta 1986) oli suomalainen suomentaja. Pekkanen oli suomentajana varsin monipuolinen. Hänen suomennostyönsä vaihtelevat aikuisten romaaneista runoihin ja lastenkirjoihin. Kenties parhaiten hänet tunnetaan useiden J. R. R. Tolkienin teosten runojen suomentajana.
Pekkanen syntyi Kotkassa, mutta perhe muutti ilmeisesti jo hänen lapsuudessaan Helsinkiin, missä hän kävi koulunsa. Hänen vanhempansa olivat luennoitsija August Pekkanen ja Sylvi Kaplas. Pekkanen valmistui 1958 Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi, ja vuodesta 1961 lähtien hän toimi WSOY:llä kielentarkastajana. Hän oli naimisissa Pirkko Laitisen kanssa vuosina 1957–1973. Pekkanen kuoli 54 vuoden ikäisenä vuonna 1986. Hänen 1950-luvun lopulla alkanut uransa suomentajana ehti kestää hiukan yli neljännesvuosisadan. Myös Pekkasen nuorempi sisar Hilkka Pekkanen toimii suomentajana.
Pekkasen loppuelämän kestänyt työ J. R. R. Tolkienin teosten parissa sai alkunsa 1970-luvulla, kun hän liittyi Kersti Juvan ja Eila Pennasen avuksi kääntämään Tarun sormusten herrasta (1973–1975) runoja. Sen jälkeen hän suomensi runot ja säkeet myös "Silmarillionista" (1979), "Hobitista" (1985) ja "Keskeneräisten tarujen kirjasta" (1986). Lisäksi hän käänsi kokonaisuudessaan Tolkienin lyhyistä satukirjoista "Maamiehen ja lohikäärmeen" (1978), "Sepän ja Satumaan" (1983) sekä "Herra Blissin" (1983). Juvan kanssa suomennosyhteistyö jatkui myös Richard Adamsin "Ruohometsän kansassa" (1975) ja useissa A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa, joihin Pekkanen käänsi säemuotoiset osuudet.
Pekkasen kokonaan omia suomennoksia ovat muun muassa George Orwellin "Eläinten vallankumous" (1969), Wil Huygenin ja Rien Poortvlietin "Suuri tonttukirja" (1978) sekä Tove Janssonin "Outo vieras Muumitalossa" (1980). Pekkanen suomensi 1970-luvulla myös Charles M. Schulzin "Tenavat"-sarjakuvaa.
Mihail Devjatjarov
Mihail Talgatovitš Devjatjarov (, s. 25. helmikuuta 1959 Tšusovoi, Permin aluepiiri, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihdon olympiavoittaja.
Devjatjarov voitti 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan olympiakultaa Calgaryssa 1988 ennen Pål Gunnar Mikkelsplassia. Hän kuului samoissa kisoissa myös Neuvostoliiton hopeajoukkueeseen 4 × 10 kilometrin viestissä.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Devjatjarov saavutti pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa Marco Albarellon ja Thomas Wassbergin jälkeen sekä hopeaa Neuvostoliiton viestijoukkueen jäsenenä.
Devjatjarov voitti urallaan kaksi maailmancupin kilpailua: olympiakilpailun Calgaryssa sekä 15 kilometrin kilpailun Murmanskissa vuonna 1984.
Larry Kramer
Larry Kramer (s. 25. kesäkuuta 1935) on yhdysvaltalainen näytelmä- ja romaanikirjailija sekä homojenoikeusaktivisti.
Kramer syntyi Bridgeportissa, Connecticutissa, ja opiskeli Yalen yliopistolla. Hän yritti itsemurhaa vuonna 1953, mutta valmistui "Bachelor of Artsina" vuonna 1957. Hän on ollut nyttemmin ehdolla Oscarin sekä Pulitzerin saajaksi ja saanut kaksi Obie-palkintoa. Lisäksi hänet on palkinnut Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemia.
Kramerin tunnetuimpia näytelmiä on 1980-luvulla rajuna puhjennutta AIDS-kriisiä käsittelevä "The Normal Heart", joka sai kantaesityksensä vuonna 1985. Muihin tunnettuihin töihin kuuluu New Yorkin homojen elämää käsittelevä romaani "Faggots" (1978).
Kramerilla itsellään havaittiin HIV vuonna 1987. Yhdysvalloissa ehdittiin jopa uutisoida hänen kuolemastaan jo kesällä 2001, jolloin hän kärsi vaikeasta maksavauriosta, mutta Kramerin pelasti viime hetken onnistunut maksansiirto saman vuoden 21. joulukuuta. Hän on elänyt vuodesta 1991 yhdessä arkkitehti David Websterin kanssa.
Elsa Nyström
Elsa Maria Nyström (27. tammikuuta 1890 – ?) oli suomalainen näyttelijä.
Nyström esitti yhdessä Toivo Niskasen kanssa ensi kerran Suomessa tangoa julkisesti 2. marraskuuta 1913 Apollo-teatterissa Helsingissä.
Nyströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1955.
Afeidas (Ateenan kuningas)
Afeidas oli kreikkalaisessa mytologiassa Oksynteksen poika, joka seurasi isäänsä Attikan kuninkaana. Hänen lyhyeksi jääneen – vain vuoden mittaisen – valtakautensa jälkeen kuninkaaksi nousi hänen veljensä Thymoites.
Holly Johnson
William Holly Johnson (s. 9. helmikuuta 1960) on brittiläinen popmuusikko ja kuvataiteilija. Hän nousi kuuluisuuteen Frankie Goes to Hollywood -kokoonpanon jäsenenä 1980-luvulla.
Johnson syntyi Liverpoolissa, Englannissa, vaikka joidenkin lähteiden mukaan syntymäpaikka olisi ollut Khartum; kyseessä on ilmeisesti Johnsonin itse haastattelun välityksellä levittämä vitsi. Hän jätti Frankie Goes to Hollywoodin vuonna 1987 ja halusi siirtyä tekemään soolomateriaalia. Yhtyeen ja levy-yhtiön välinen sopimus ei sitä sallinut, joten Holly päätti viedä asian oikeuteen. Pitkän oikeusprosessin jälkeen Holly pääsi irti levytyssopimuksesta, mutta samalla tuli antaneeksi kaikki FGTH:n julkaisuoikeudet levy-yhtiölle.
Johnsonin ensimmäinen sooloalbumi "Blast" (1989) julkaistiin MCA Recordsin kautta, ja se oli huomattava menestys. Listaykköseksi nousseelta ja platinaa myyneeltä albumilta nousivat hitit "Love Train", "Americanos", "Atomic City" ja "Heaven's Here". Huhtikuussa 1993 hän ilmoitti julkisuuteen kärsineensä jo jonkin aikaa HIV-tartunnasta.
Johnsonin omaelämäkerta "A Bone In My Flute" on vuodelta 1994. 1990-luvun loppua kohden hän menestyi taidemaalarina, jonka teoksia on ollut esillä muun muassa Tate Liverpoolissa ja Royal Academyssä.
Edmund White
Edmund Valentine White III (s. 13. tammikuuta 1940) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on ollut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1996.
White syntyi Cincinnatissa, Ohiossa, ja kasvoi suurilta osin Chicagossa. Cranbrook Schoolin käytyään hän opiskeli Michiganin yliopistossa ja työskenteli sitten toimittajana New Yorkissa. Hän asui vuodesta 1983 vuoteen 1990 Ranskassa.
Whiten tunnetuin romaani lienee oman seksuaalisuuden etsimistä käsittelevä "A Boy's Own Story" (1982). White itse on avoimesti homoseksuaali, ja monet hänen kirjoistaan sivuavat kyseistä aihetta. Hän on lisäksi myöntänyt kärsivänsä HIV-tartunnasta.
White on ranskalaisen Ordre des Arts et des Lettres'n "Officier" ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen. Hänen tuotantonsa ei rajoitu proosaan, vaan häneltä on lisäksi ilmestynyt muun muassa näytelmä "Terre Haute" (2006). Hänelle on myönnetty homokirjallisuuden arvostettu Lambda-palkinto.
Thymoites (Ateenan kuningas)
Thymoites () oli kreikkalaisessa mytologiassa Oksynteen poika ja Attikan myyttinen kuningas, joka seurasi valtaistuimelle veljeään Afeidasta. Hänet syrjäytti vallasta Melanthos, johon loppui myös kekropidien valtakausi.
Nikolai Bažukov
Nikolai Serafimoviš Bažukov (, s. 23. heinäkuuta 1953 Troitsko-Petšorsk, Komin tasavalta, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut entinen venäläinen maastohiihtäjä, olympiavoittaja. Etniseltä taustaltaan hän on komi.
Bažukov saavutti 15 kilometrin olympiakultaa Innsbruckissa 1976 voitettuaan toiseksi tulleen maanmiehensä Jevgeni Beljajevin vajaalla kolmella sekunnilla. Samoissa kisoissa hän kuului lisäksi Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen 4 x 10 kilometrin viestissä sekä sijoittui 30 kilometrillä viidenneksi.
Lahden MM-kilpailuissa 1978 Bažukov sijoittui yhdeksänneksi sekä 15:llä että 50 kilometrillä. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Vasili Rotšev, Jevgeni Beljajev ja Nikolai Zimjatov.
Thymoites
Thymoites () viittaa seuraaviin myyttisiin kuninkaisiin kreikkalaisessa mytologiassa:
Hullu juttu
Hullu juttu on vuodesta 2007 esitetty suomalainen asiaohjelma. Ohjelma on Tarinatalon tuottama ja Yle TV2 -kanavan esittämä. Sarjassa käsitellään viikoittain vaihtelevia ajankohtaisia aiheita, usein tutkivan journalismin keinoin. Ohjelmaa juontaa ja tuottaa Esko Naskali sekä toimittaa Marjut Tervola ja Ina Mikkola.
Syksyllä 2013 ohjelma uudistui siten, että sen keskiössä on viikoittain "Hullun jutun matsi", kahden eri näkökulman tarkastelu erilaisissa nuorten aikuisten elämän valintatilanteissa.
Erik Enroth
Erik Sigfrid Enroth (11. joulukuuta 1917 Helsinki – 16. huhtikuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Enroth opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1938–1945, Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholma 1945–1947, Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie André Lhotessa Pariisissa Ranskassa 1955–1956 sekä Accademia di belle arti di Firenzessä Italiassa 1957.
Enroth oli opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa 1951 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1965–1968.
Kuvasto on perustanut Erik Enrothin muistopalkinnon, sillä hänen ansiostaan tekijänoikeuslakiin saatiin kuvataiteilijan luoksepääsyoikeus.
Enrothin isä oli tuntematon Donin kasakka, hänen äitinsä oli sairaskuntouttaja Signe Wahlborg Enroth. Enrothin ensimmäinen puoliso vuosina 1949–1962 oli Sara Hildén. Enrothin toinen puoliso oli Sinikka Sanelma Enroth o.s. Summanen.
Alvar-Aalto-Kulturhaus
Alvar-Aalto-Kulturhaus on kulttuuritalo saksalaisessa Wolfsburgin kaupungissa Ala-Saksin osavaltiossa. Talon on suunnitellut suomalainen arkkitehti Alvar Aalto. Aalto voitti rakennuksesta järjestetyn suunnittelukilpailun ehdotuksellaan "123451" vuonna 1958 ja rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1962.
Kulttuuritalo on kokonaistaideteos, jossa niin ovenkahvat kuin huonekalutkin ovat Aallon suunnittelemia. Rakennuksen alkuperäinen tarkoitus oli toimia kaupunginkirjastona, kansankorkeakouluna ja nuorisokeskuksena. Näistä kaupunginkirjasto sijaitsee edelleen rakennuksessa. Sen lisäksi siellä toimii kaupungin kulttuurivirasto, kaupungin kulttuuri- ja koulutustoimipiste, italialainen bistro ja kukkakauppa.
Ivan Garanin
Ivan Ivanoviš Garanin (, s. 1. elokuuta 1945) on Neuvostoliittoa edustanut entinen kazakstanilainen maastohiihtäjä, joka harjoitteli Qostanayn alueella Kazakstanissa.
Garanin hiihti avausosuuden hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton 4 x 10 kilometrin viestijoukkueessa Falunin MM-kisoissa 1974. Hän sijoittui lisäksi neljänneksi 30 kilometrillä.
Innsbruckin olympiakisoissa 1976 Garanin saavutti pronssia 30 kilometrillä Sergei Saveljevin ja Bill Kochin jälkeen sekä hiihti ankkuriosuuden pronssia voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Jevgeni Beljajev, Nikolai Bažukov ja Sergei Saveljev. Garanin sijoittui lisäksi neljänneksi niin 15 kuin 50 kilometrilläkin.
Vuonna 1977 Garanin voitti Vasaloppetin.
Sosialistinen työväenpuolue
Sosialistinen työväenpuolue voi tarkoittaa seuraavia puolueita:Sosialistinen työväenpuolue voi tarkoittaa myös seuraavia puolueita, joiden nimen osa termi on:
Aiemmin nimellä Sosialistinen työväenpuolue tunnettiin seuraavat puolueet:
Jari-Pekka Keurulainen
Jari-Pekka Keurulainen (s. 7. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän on kuulunut Suomen maajoukkueen valmennusjohtoon sekä Antti Muurisen että Roy Hodgsonin päävalmentajakausilla.
Aikaisemmin Keurulainen on valmentanut Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubia (1992–1994, 1996), Tampereen Pallo-Veikkoja (1995) ja Finnairin Palloilijoita (1997–1998). HJK:ssa hän saavutti Suomen mestaruuden vuonna 1992 ja Suomen Cupin vuosina 1993 ja 1996.
Suomen Jalkapallovalmentajat ry valitsi Keurulaisen vuoden valmentajaksi vuonna 1992. Koulutukseltaan hän on fysioterapeutti.
Fredrik Stenman
Fredrik Stenman (s. 2. kesäkuuta 1983 Munktorp, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Stenman edustaa tällä hetkellä Alankomaiden Eredivisien Groningenia. Aiemmin hän on edustanut kotimaassaan Västeråsia, Elfsborgia ja Djurgårdenia sekä Saksassa Leverkusenia.
Stenman on pelannut myös Ruotsin maajoukkueessa. Hän kuului Ruotsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Pahan perimä
Pahan perimä (WSOY, ISBN 978-951-0-33065-4) on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, joka julkaistiin vuonna 2007 ja oli vuoden 2007 Suomen myydyin kaunokirja 133 100 kappaleellaan. Kirjan kansikuvassa on suomalainen astronautti ja hakaristilippu Kuun pinnalla. Kansikuvan pohjamateriaalina on Neil Armstrongin 21. heinäkuuta 1969 ottama kuva Edwin ”Buzz” Aldrinista.
Rolf Narva katoaa Saksassa. Hänen poikansa Erik lähtee etsimään isäänsä, mutta yllätyksekseen hän huomaa vanhempiensa historian olevan täynnä salaisuuksia: Erikin äiti, Ingrid Stormare työskenteli toisen maailmansodan aikana rodunjalostuksen parissa, ja isä Rolf Narva Adolf Hitlerin atomipommiprojektissa. Erikille vanhemmat ovat valehdelleet olleensa koko sodan ajan Yhdysvalloissa, vaikka siirtyivätkin sinne vasta operaatio Paperclipissä. Saksassa ei ole kateissa pelkästään Rolf, vaan myös noin 160 grammaa fissiokelpoista uraania.
Kirjan sivujuonessa suomalaisteekkareiden rakentama ja laukaisema ohjus osuu Pietarissa olevaan puistoon. Kirjan loppupuolella CIA tekee pahan virheen, ja Lontoossa räjähtää likainen pommi.
Jevgeni Beljajev
Jevgeni Prokopjevitš Beljajev (, 20. maaliskuuta 1954 – 15. maaliskuuta 2003) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen maastohiihtäjä, viestin olympiavoittaja.
Beljajev saavutti Innsbruckin olympialaisissa 1976 hopeaa 15 kilometrillä hävittyään vajaat kolme sekuntia Nikolai Bažukoville. Lisäksi hän hiihti avausosuuden pronssia voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa.
Lahden MM-kilpailuissa 1978 Beljajev sai 15 kilometrillä hopeaa hävittyään runsaat kaksi sekuntia Józef Łuszczekille. Hän saavutti hopeaa myös 50 kilometrillä Sven-Åke Lundbäckin jälkeen ja oli viides 30 kilometrillä.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Beljajev hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Vasili Rotšev, Nikolai Bažukov ja Nikolai Zimjatov. Beljajev oli lisäksi viides 15 kilometrillä ja kuudes 50 kilometrillä.
Pakarinen
Pakarinen on suomenkielinen sukunimi:Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Pakarinen:
Füllner
Füllner Werke AG eli Heinrich Füllner Maschinenfabrik oli muun muassa paperikoneita valmistanut konepajayritys Bad Warmbrunnissa Saksassa (nykyisin Puolassa). Yritys on toiminut myös nimillä Fampa ja Beloit Poland. Yritys toimii nykyään nimellä PMPoland.
Vuonna 1854 Heinrich Füllner perusti korjauspajan paperinvalmistuslaitteita varten Bad Warmbrunniin. Kymmenen vuotta myöhemmin yritys rakensi ensimmäisen kokonaisen paperikoneen. Koneet tulivat tunnetuksi etenkin Saksassa. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa johtoon tuli Eugen Füllner ja yrityksen paperikoneet tulivat kansainvälisesti tunnetuiksi ja asiakkaita oli suurimmassa osassa Euroopan maita, mutta myös Amerikoissa ja Aasiassa.
Toisen maailmansodan aikana Füllnerin paperikonetehdas käytti työvoimaa useista Itä-Euroopan maista. Työolosuhteet olivat kyseenalaiset ja myös vankityövoimaa käytettiin. 1945 Neuvostoarmeija takavarikoi kaikki tehtaan koneet ja laitteet. Puolalaiset viranomaiset ottivat tyhjän tehtaan haltuunsa ja löysivät dokumentteja paperikoneiden rakentamiseen. Tämän avulla tehtiin päätös paperikonetehtaan rakentamiseksi uudelleen. Kysyntää paperikonemarkkinoilla oli runsaasti, koska sota oli vaurioittanut pahoin useita Puolan paperitehtaista.
Tehdas nimettiin uudelleen Fampa-nimiseksi ja ensimmäinen uusi paperikone valmistui vuonna 1950. Fampasta muodostui tärkeä paperikonevalmistaja Puolassa ja Varsovan liiton maissa. Vuonna 1964 Fampa osti lisenssin Amerikkalais-Brittiläisiin Beloit-Walmsley-paperikoneisiin, jotka edustivat alansa ehdotonta huipputeknologiaa. Lisenssillä valmistettuja koneita asennettiin muun muassa seuraaville puolalaisille paperitehtaille: Kostrzyn, Swiecie, Myszków ja Kwidzyn. Myös useat muut kommunistisen itäblokin maiden paperitehtaat hankkivat Fampan länsiteknologiaa edustavia koneita.
Vuonna 1991 Itä-Euroopan kommunistisen järjestelmän romahtamisen jälkeen amerikkalainen Beloit osti enemmistön yrityksestä. Beloitin mentyä konkurssiin vuonna 2000 yritys on kuulunut puolalais-amerikkalaiseen PMPoland-konserniin. Yrityksellä on toimintoja Puolan lisäksi myös Yhdysvalloissa, Kiinassa, Saksassa ja Tšekissä. PMPoland on keskittynyt paperikoneiden ja muiden paperiteollisuuden laitteiden valmistukseen ja uusintaan. Yritys on kuitenkin pieni valmistaja alalla, jonka markkinajohtajia ovat suomalainen Valmet ja saksalainen Voith Paper.
Füllner toimitti Suomeen useita paperi- ja kartonkikoneita 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa aina 1930-luvun loppuun asti. Ennen ensimmäistä maailmansotaa (1914) Füllner toimitti 8 kartonkikonetta Suomeen.
Martta Suonio
Martta Suonio (16. joulukuuta 1899 Helsinki – 25. toukokuuta 1967) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. 
Suonio oli Oulun teatterin taiteellisena johtajana 1955–1957 Matti Tapion kanssa.
Suoniolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1955.
Leo Golowin
Leonid (Leo) Golowin (25. helmikuuta 1903 Pietari, Venäjä – 23. toukokuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä.
Leo Golowinin vanhemmat olivat kenraalimajuri Alexander Golowin ja Elin Weckström ja toinen puoliso vuodesta 1942 Maggie Furuhjelm. Ylioppilaaksi Golowin tuli 1921 ja teki useita teatterialan opintomatkoja Keski-Eurooppaan 1920- ja 1930-luvuilla. Näyttelijän työnsä hän aloitti 1925, näyttelijänä ja ohjaajana hän työskenteli 1931–1937. Golowin oli Åbo Svenska Teaternin johtaja 1937–1945 ja Helsingin Svenska Teaternin johtaja 1945–1952. Hänet palkittiin vuonna 1957 Pro Finlandia -mitalilla.
Paul Valéry
Paul Valéry (30. lokakuuta 1871 Sète Ranska − 20. heinäkuuta 1945 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, runoilija, filosofi ja Ranskan akatemian jäsen.
Valéry syntyi perheeseen, jonka isä oli alkuperältään korsikalainen ja äiti yhdistyneen Italian Genovasta. Perusopetuksensa Paul Valéry sai dominikaanien veljien opetuksessa Sètessä ja kävi lyseon Montpellier’ssa. Siellä hän myös aloitti oikeustieteen opintonsa vuonna 1889. Samoihin aikoihin hän julkaisi ensimmäiset runonsa "Revue maritime de Marseille" -lehdessä. Nuo ensimmäiset kirjalliset saavutukset voidaan luokitella symbolistiseen kirjallisuuden suuntaukseen.
Vuonna 1900 Paul Valéry avioitui Jeannie Gobillardin kanssa, ja heillä oli avioliitostaan kolme lasta.
Vuonna 1894 runoilija muutti Pariisiin, ja tällöin hänen runotuotantonsa jäi taka-alalle ja hän keskittyi siviilivirkoihinsa sekä itsensä ja maailman tuntemiseen.
Vasta vuonna 1917 ja varsinkin André Giden vaikutuksesta hän palasi takaisin runouden pariin ja julkaisi Gallimardin kustantamana teoksen "La Jeune Parque". Heti sen jälkeen vuonna 1920 seurasi ”Le Cimetière marin”, joka on ehkä runoilijan tunnetuin runo. Vuonna 1922 tuli julkisuuteen runokokoelma "Charmes".
Esseistinä Valéryn kirjoitukset kertovat siitä huolesta, mitä hän tunsi länsimaisen sivilisaation ja oikeudenmukaisuuden hengen säilymisestä sekä kirjallisuuden roolista kasvatuksessa, ihmisyksilön taantuvassa kehityksessä.
Pariisiin muutettuaan Valéry toimi sotaministeriön virkamiehenä ja uutistoimisto Havasin johtajan Lebeyn sihteerinä. Vuonna 1924 hänestä tuli Ranskan Pen-klubin puheenjohtaja, mutta jo seuraavan vuonna hänet äänestettiin Ranskan akatemiaan edesmenneen Anatole Francen jälkeen tyhjäksi jääneelle paikalle.
Ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen ja runotuotannon alettua uudelleen Valérysta tuli eräänlainen valtakunnan virallinen runoilija. Hän oli erittäin tunnettu, ja hänelle annettiin runsaasti erilaisia kunnianosoituksia. Avajaispuheessaan vuonna 1927 puhui kunnioittavasti edesmenneestä edeltäjästään mainitsematta kertaakaan hänen nimeään.
Vuonna 1932 hänet valittiin jäseneksi Ranskan kansalliseen museoneuvostoon, vuonna 1933 hänet nimitettiin Nizzan yliopiston kansleriksi. Vuonna 1936 oli vuorossa nimitys maailmannäyttelyn kulttuuriyhteistyön puheenjohtajuus, vuonna 1937 hän sai perustaa oman runouden oppituolinsa maineikkaaseen Collège de Franceen ja vuonna 1939 hänestä tuli Ranskan kirjailijoiden, säveltäjien ja kustantajien yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.
Saksalaismiehityksen aikana Valéry kieltäytyi järjestelmällisesti yhteistyöstä miehittäjän kanssa. Siksi hän menetti Nizzan yliopiston kanslerin viran, mutta säilytti akateemikon arvon ja aseman.
Valéry kuoli vain muutama viikko toisen maailmansodan päättymisen jälkeen vuonna 1945. Hänelle järjestettiin kenraali Charles de Gaullen pyynnöstä valtiolliset hautajaiset. Hänet haudattiin syntymäkaupunkiinsa Sèteen, sen merelliselle hautausmaalle, josta hän oli kirjoittanut juuri tunnetuimman runonsa.
Toivo Lyytikäinen
Toivo Ensio Lyytikäinen (5. tammikuuta 1928 Utajärvi – 4. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka toimi myös metallityömiehenä sekä kiertävässä tivolissa harmonikansoittajana.
Tuottelias kirjailija julkaisi uuden romaanin vuosittain pienkustantamo Kesuuran kustantamana. Hänen kirjansa kuvaavat usein omakohtaisesti tutuksi tulleita aiheita, kuten harmonikan soittajien elämää. Lyytikäinen teki myös historiallisia, 1800-luvulle sijoittuvia romaaneja.
Lyytikäisen tuotantoon kuuluu myös neljä kuunnelmaa.
Löyly-Viihde
Löyly-Viihde on kahden rap-artistin, Voittajafiiliksen, Mängin ja entisen Royal Family artistin, Skandaalin perustama levy-yhtiö, joka toimii Helsingissä.
Löyly-Viihteen tunnetuimpia artisteja ovat olleet mm. Aste sekä Herrasmiesliiga, josta Brädi on nykyään Rähinä Recordsin artisteja.
Valdemar I
Valdemar I Suuri (, 1131–1182) oli Tanskan kuningas 1157–1182. Hänen isänsä oli kuningas Eerik I Ejegodin poika Knut Lavard, joka murhattiin ennen Valdemarin syntymää. Valdemarin äiti oli Kiovan ruhtinaan Mstislav I:n tytär Ingeborg.
Valdemar asui nuorena Asser Rigin luona. Asserin pojista Absalonista ja Esbern Snaresta tuli myöhemmin Valdemarin läheisimpiä ystäviä ja poliittisia liittolaisia. Valdemarin ollessa 16-vuotias kuningas Eerik III Lam luopui kruunusta. Syttyi sisällissota Eerik II Emunen pojan Sven Grathen, Niilo Sveninpojan lapsenlapsen Knuut Maununpojan ja Valdemarin välillä. Valdemar hallitsi tuolloin Jyllantia. Sisällissota jatkui vuoteen 1157, jolloin Sven murhasi Knuutin. Valdemar kukisti tämän jälkeen Svenin Grathe Heden taistelussa. Tämän jälkeen Valdemar oli Tanskan kiistaton hallitsija.
Vuonna 1158 Absalonista tuli Roskilden piispa. Valdemar aloitti Absalonin painostuksesta sodan vendejä vastaan. Vuonna 1168 Valdemar valtasi Arkonan Rügenin saarella. Vendit kääntyivät kristinuskoon, ja Tanskan valta levittäytyi aina Pommeriin asti.
Valdemar oli naimisissa Minskin ruhtinaan Volodarin tyttären Sofian kanssa (noin 1141–1198). He saivat seuraavat lapset:
John Berryman
John Allyn Berryman (25. lokakuuta 1914 – 7. tammikuuta 1972) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Berryman syntyi McAlesterissa, Oklahomassa, ja valmistui Columbian yliopistosta vuonna 1936. Hän piti esikuvanaan William Butler Yeatsia, ja hänen ensimmäinen kokoelmansa "Poems" on vuodelta 1942. "77 Dream Songs" ilmestyi vuonna 1964 ja toi kirjoittajalleen Pulitzer-palkinnon.
"77 Dream Songs" ja sen ”jatko-osa” "His Toy, His Dream, His Rest" koottiin vuonna 1969 yhdeksi kokoelmaksi, joka julkaistiin nimellä "Dream Songs". Runoilija kärsi nuoresta aikuisiästään saakka alkoholismista ja oli lisäksi kliinisesti masentunut ja epileptikko. Hän teki 57-vuotiaana itsemurhan hyppäämällä Minneapolisin Washington Avenue Bridgeltä.