Miranda Vuolasranta
Miranda Vuolasranta on eräs tunnetuimmista Suomen romaneista. Hän on SDP:n poliittinen vaikuttaja ja erityisasiantuntija, joka on toiminut esimerkiksi Romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteerinä, Euroopan romanifoorumin varapuheenjohtajana ja Suomen Romani­foorumin puheenjohtajana. Hän on niin ikään työskennellyt Euroopan neuvostossa sen historian ensimmäisenä romanina.
Vuolasranta on luonut uran romanin kielen opettajana. Hän on alun perin kotoisin Suolahdesta, mutta muuttanut Espooseen. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme aikuista lasta.
Vuolasranta on ollut kansanedustajaehdokkaana pääsemättä kuitenkaan eduskuntaan. Kirjailija Kiba Lumberg nosti häntä vastaan rikosilmoituksen törkeästä kunnianloukkauksesta kesällä 2007. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi 6. marraskuuta 2008 Vuolasrannan kunnianloukkauksesta 30 päiväsakkoon (1 350 euroa) sekä lisäksi maksamaan Lumbergille 2 500 euroa. Hovioikeus alensi rangaistusta 20 päiväsakkoon ja 2 000 euron korvaukseen maaliskuussa 2010.
Muun muassa taiteilija Kiba Lumberg, iskelmälaulaja Rainer Friman ja kirjailija Veijo Baltzar, jotka kaikki ovat romaneja, kertovat, että Vuolasranta johtaa lähes yksinvaltiaana konservatiiviromaneja, jotka pyrkivät vähättelemään ongelmia ja sulkemaan kriittiset äänet yhteisön ulkopuolelle. Lumberg pitää Vuolasrantaa jopa fundamentalistina.
Miranda Vuolasranta syntyi romaniperheeseen 1950-luvun lopussa. Isoisä Aleksander Bollström oli Karjalan romaneita, jonka koti oli rajan taakse jääneessä Ruskealassa. Aleksander Bollström oli Suomen talvisodan ja jatkosodan veteraani, joka toimi sodan aikana rintamien välisenä pikalähettinä. Perhe evakuoitiin junalla ensin Wärsilään, Leppävirralle, Suonenjoelle ja lopulta Keski-Suomeen Suolahden pitäjään, jossa myös Miranda Vuolasranta kasvoi ja aloitti koulun.
Vuolasranta kuului siihen ensimmäiseen romanisukupolveen, joilla oli sodan jälkeen mahdollisuus päästä kouluun. Monetkaan romaniperheet eivät vielä tuolloin ymmärtäneet koulutuksen merkitystä ja suuri osa Suomen romaneista kiersi, mutta Vuolasrannan vanhemmat Helli (o.s. Svarts) ja Pekka Bollström olivat vakaasti sitä mieltä, että vaikka he itse olivat jääneet luku- ja kirjoitustaidottomiksi, lasten tulee opiskella ja saada paremmat mahdollisuudet suomalaisessa yhteiskunnassa.
Vuolasranta kävi peruskoulun ja keskikoulun Suolahdessa Telakkakadun yksityisessä oppikoulussa (nimi tuolloin). Hän halusi jo tuolloin edistää romanien asemaa ja omaa äidinkieltä, romania. Seitsemäntoistavuotiaana hän muutti Ruotsiin, äidin sukulaisten luo, kuultuaan että Ruotsissa oli aloitettu oman äidinkielen kokeileva koulutus ”hemspråkslärarutbildning”. Vuolasranta haki ja pääsi ohjelmaan. Hän opiskeli sekä myöhemmin toimi romanikielen ja historian opettajana 7 vuotta Södertäljen ja Tukholman alueen suomenkielisillä ala-asteilla.
Jo tuolloin Ruotsin Invandrarverket – Maahanmuuttovirasto kutsui hänet maahanmuuttaja- ja romanikysymyksiä pohtivaan työryhmään, joka kokoontui Tukholman vanhalla valtiopäivätalolla joka toinen kuukausi. Vuolasranta teki tässä työryhmässä aloitteita mm. romanien koulutuksen ja työllisyyskoulutuksen edistämiseksi.
Ruotsin aikanaan Vuolasranta osallistui myös Kouluylihallituksen (Skolöverstyrelsen) työryhmään, joka pyysi häntä valmistamaan oman työnsä aikana tuottamastaan materiaalista romanikielistä oppimateriaalia. 1970-80-lukujen vaihteessa ei vielä ollut julkaistu romanikielistä opetusmateriaalia, mutta Vuolasranta katsoi että sen aika ei vielä ollut tullut. Hän osallistui myös Ruotsissa toimineen Nordiska Zigenarrådetin toimintaan ja oli perustamassa useita Suomen romanimaahanmuuttajien kansalaisjärjestöjä, joiden tavoitteena oli osallistaa romaneita. Vuonna 1984 hän muutti perheineen takaisin Suomeen ja asettui asumaan Nurmijärvelle.
1987 Vuolasranta aloitti jälleen opettamisen ensin Romano Mission (ent. Mustalaislähetys ry) lastenkodeissa, opettaen siellä romanikieltä, romanien historiaa tukien myös keskustelujen ja ohjauksen kautta lasten kasvua terveeseen aikuisuuteen. Noihin aikoihin Romano Missio alkoi kiinnittää huomiota lastenkodeissa kasvavien romanilasten identiteetti ongelmiin, joiden katsottiin olevan syynä kahden kulttuurin väliin putoamiselle ja lastenkoti lasten aikuisiän ongelmille.
1989 Miranda Vuolasranta tapasi Helsingin kaupungin sivistys- ja opetustoimen edustajat, jossa keskustelussa hän esitti romanikielen opetuksen aloittamista pääkaupungin peruskouluissa, vedoten valioneuvoston silloiseen asetuspäätökseen, vieraan äidinkielen opetuksen oikeudesta, jota oli annettu siihen mennessä vain maahanmuuttaja perheiden lapsille.
Romanikielen opetus aloitettiin Vuolasrannan toimesta syksyllä 1989 kokeiluluonteisena kouluajan ulkopuolella annettavana vapaaehtoisena oppiaineena. Tämä oli historiallinen ensimmäinen askel romanikielen olemassaolon tunnustamiseen. Vuolasranta antoi opetusta kaksi vuotta, tuntipalkkaisena opettajana, joka palkkaus ei kattanut hänen omia työn ja kodin välisiä kulujaan. Opetusta kuitenkin annettiin ja se laajeni kahden vuoden aikana Helsingistä, Vantaalle, Espooseen ja Nurmijärven peruskouluihin, lasten innostuksen myötä.
1990 Helsingin Opetusvirasto raportoi parin vuoden ajan annetusta romanikielen opetuksesta Suomalaisena vähemmistökielenä ensimmäisen kerran Opetusministeriölle. Tuolloin oli aika uudistaa myös Valtioneuvoston asetusta, joka koski vieraan äidinkielen opetuksen antamista Suomessa. Tämän uudistuksen yhteydessä romanikieli, jonka opetuksesta oli nyt ensimmäistä kertaa raportoitu, lisättiin mainittiin uudistettuun asetukseen vähemmistökielenä ensimmäisen kerran.
Vuonna 1989 Romano Missio ry. nimesi Miranda Vuolasrannan edustajakseen Romaniasiain neuvottelukuntaan, jossa Vuolasrannan aloitteesta alettiin keskustella erillisen koulutusjaoston perustamisesta. Jaosto perustettiin ja sen puheenjohtajaksi nimettiin Voitto Ahlgren ja jäseniksi jaoston romanitaustaiset jäsenet. Jaosto esitti heti työnsä alussa silloiselle Ammattikasvatushallitukselle Romaniväestön Koulutusyksikön perustamista. Tätä koulutusyksikköä suunnittelemaan nimettiin Eine Lillberg, Miranda Vuolasranta ja Tuula Åkerlund. Koulutusyksikkö perustettiin Ammattikasvatushallituksen yhteyteen 1992, josta se siirtyi 1993 Opetushallituksen alaisuuteen ja toimii edelleen.
1993 alkoi K.J. Långin johdolla Suomen Perustuslainsäädännön uudistusprosessi. Långin työryhmä pyysi lausuntoesitystä asian johdosta myös Romaniasiain neuvottelukunnalta. Neuvottelukunta asetti työryhmän, johon myös Vuolasranta kuului. Tämä työryhmä esitti erillisen artiklan luomista perustuslainsäädäntöön, jossa tulisi mainita saamelaiset ja romanit ja heidän oikeutensa oman äidinkielen ja kulttuurin edistämiseen. Perustuslainsäädännön uudistus saatiin valmiiksi 1995 ja siihen tuli Euroopankin lainsäädännön kannalta historiallinen uusi artikla §17.3, jossa tunnustetaan historiallisten vähemmistöjen kuten alkuperäisväestö saamelaisten ja romanien oikeudet oman kielen ja kulttuurin edistämiseen.
1990-luku oli monien romaneita koskevien edistystoimenpiteiden ja muutosten aikaa, joissa Vuolasranta oli vahvasti mukana vaikuttamassa romaniasian neuvottelukunnan ja oman asiantuntemuksensa kautta. Näistä muutamia:
Miranda Vuolasrantaa kuultiin näiden molempien uudistusten yhteydessä romanikielen ja kulttuurin asiantuntijana.
Julkaisut joissa Miranda Vuolasranta on ollut laatijana tai tuottajatyöryhmän jäsen:
Opetushallitus tuotti myös useita käsikirjan omaisia oppaita eri ammattiryhmille, romaniväestöä ja heidän kulttuuriaan koskevan tiedon levittämistarkoituksessa, joiden laadintatyöryhmissä Miranda oli mukana kirjoittajan/osakirjoittajan ominaisuudessa.
Miranda Vuolasranta on toiminut romanikielen ja historian opettajana, oppimateriaalin ja opetussuunnitelmien laatijana Ruotsissa ja sittemmin Suomessa yhteensä noin 18 vuoden ajan.
Ennen siirtymistään valtion palvelukseen Vuolasranta toimi kaksi vuotta Virossa Suomen ulkoasianministeriön ja Fida-lähetyksen lähialuekehitysyhteistyö projektien suunnittelijana ja vetäjänä. Projektien tavoitteena oli lisätä kansalaisyhteiskunnan demokratiatietämystä ja kouluttaa sosiaalityön osaajia. Koulutus aloitettiin koko Viroa koskevalla taustatietokartoituksella ja toteutettiin Viron sosiaaliministeriön tuella Tallinnan lähellä sijaitsevassa Surupin opistossa. Koulutukseen osallistui 22 kansalaisyhteiskunnan edustajaa Virosta, Latviasta ja Liettuasta. Koulutuksen antajaksi kutsutut opettajat tulivat sekä Euroopasta, Suomesta että Viron hallinnon eri osa-alueilta.
Miranda on myös luennoinut sekä romanikultturista että romanien kokemasta holkaustista korkean tason tapaamisissa kuten konferensissa johon osallistui Saksan entinen liittokansleri Rauss sekä toiminut asiantuntijana kahdessa lyhytdokumentti elokuvassa, jotka käsittelivät Baltian romanien holokaustia toisen maailmansodan aikana. Nämä dokumentit Ihmiset unohtavat Jumala ei 20 min. ja Oikeus muistaa 5 min. on tuottanut Yleisradio. Dokumentteja pidetään harvinaisuuksina edelleen tänä päivänä. Dokumentit myötävaikuttivat romaneita koskevan holokaustin muistomerkin pystyttämiseen Tallinnan lähellä sijaitsevan Kalev-Liivan keskitysleirin alueelle.
Valtion virkatehtävät
Vuonna 2009-2011 Miranda Vuolasranta suoritti Romanikulttuurin ohjaajan erityisammattitutkinnon Järvenpään Luther-opistossa erityisalanaan Kansainvälinen ihmisoikeuspolitiikka ja Romanipolitiikan asiantuntijatehtävät.
Siirtyminen EU:n Komissioon
Aiemmin myönnetyt kunniamerkit tai kunniamaininnat
Edellä esitetty koulutus-, työ- ja ansioluettelo huomioon ottaen voidaan sanoa, että Miranda Vuolasranta on tehnyt ainutlaatuisen ja osittain jopa historiallisesti merkittävän työuran suomalaisena romaninaisena ollessaan ensimmäinen korkean tason viranomainen julkisessa viroissa. Mirandan on sanottu median ja poliitikkojen suulla antaneen julkisuudessa Suomen romanipolitiikalle näkyvät kasvot.
Hänet tunnetaan tänä päivänä joka puolella Eurooppaa sekä romanien että pääväestön toimijoiden parissa. Vaikka tässä biografiassa mainitussa työssä on luonnollisesti ollut muitakin romanipolitiikan vaikuttajia mukana, on Mirandan henkilökohtainen osuus sekä Suomen että Euroopan romanien aseman kehittämisessä ollut todella merkittävä. Hänen omien tunnetuksi tulleiden sanojensa mukaan: ” …yhden ihmisen valinnoilla on merkitystä ja yhteisön sitoutuminen laadittuihin tavoitteisiin on tärkeää yhteiskunnallisen kehityksen näkökannalta.”