hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Promille
Promille on prosentin ja ppm:n kaltainen suhteellinen pitoisuusmitta, joka ilmaisee, kuinka monta tuhannesosaa (1/1 000) jokin on jostakin; se on prosentin kymmenesosa. Sen tunnuksena käytetään promille-merkkiä: ‰. Sana promille tulee latinan sanoista "pro mille", jotka tarkoittavat "tuhannesta".Puhekielessä promille viittaa usein humalatilaan, sillä veren alkoholipitoisuus ilmoitetaan promilleina.
Promillea käytetään muun muassa rautatietekniikassa kuvaamaan nousujen ja laskujen kaltevuutta. Esimerkiksi 20 promillen (20 ‰) lasku tarkoittaa alamäkeä, jossa rata laskee 20 metriä yhden kilometrin matkalla.
Promillea on myös käytetty aiemmin kuvaamaan merien suolapitoisuutta yhdessä psu:n (practical salinity unit) kanssa, mutta nykyään suolaisuudesta ei käytetä promille-merkkiä. Suolapitoisuus ilmaistaan kuten pH, ilman minkäänlaista tunnusta.
Salakuuntelu
Salakuuntelu on muiden välisen keskustelun luvatonta kuuntelemista. Salakuuntelu on rikos, josta säädetään Suomen rikoslain 24 luvun 5 pykälässä. Salakuuntelua voi tehdä teknisin apuvälinein tai olemalla kuuloetäisyydellä mutta piilossa keskustelijoilta. Myös sähköisesti käytävän keskustelun luvatonta seuraamista pidetään salakuunteluna. Usein salakuunneltu keskustelu nauhoitetaan myöhempää käyttöä varten.
Sellaisen keskustelun, jossa on itse osallisena, nauhoittaminen on sallittua, vaikka muut osapuolet eivät siitä olisikaan tietoisia. Yritykset nauhoittavat usein puheluita pystyäkseen todistamaan, mitä asiakkaan kanssa on suullisesti sovittu. Puheluiden nauhoittamisesta tulee kuitenkin informoida asiakasta, sillä nauhoitukset muodostavat henkilörekisterin.
Salakatselu on vastaavasti sellaisen tilanteen seuraaminen, jota ei ole tarkoitettu muiden nähtäväksi.
Salakuuntelu laajassa mittakaavassa kehittyi puhelinliikenteen kehityksen myötä. Joissain maissa poikkeustilan aikana puhelinkeskusten hoitajat velvoitettiin kuuntelemaan puheluita. Joissain maissa puolestaan jatkuva salakuuntelu ilman oikeuden erityistä päätöstä poliisin kohdistamien epäilyjen perusteella oli tavanomainen käytäntö. Neuvostoliitossa salakuuntelun pystyi huomaamaan siten, että puhelussa ääni vaimeni, kun kuuntelu kytkettiin päälle. Nykyaikaisessa digitaalikeskustekniikassa ei kuuntelun päälle kytkentää huomaa.
Ruotsissa on vuodesta 2009 asti ollut voimassa laki, jonka mukaan Ruotsin puolustusvoimien radiolaitos (FRA) voi valvoa Ruotsin rajan ylittävien kaapeleiden tietoliikennettä. Tästä on seurannut Suomen lain vastainen tilanne TeliaSoneran tilaajien osalta, koska myös Suomen sisäiset puhelut hallinnoidaan Ruotsista, jolloin TeliaSoneran matkapuhelimenhaltijoiden puhelimet olisivat joutuneet Ruotsin puolustusvoimien radiolaitoksen salakuuntelun piiriin. Suomen sisäasiainministeriö siirsi matkapuhelimensa TeliaSoneralta Elisalle. TeliaSonera hallinnoi Ruotsista myös Viron matkapuhelinliittymiään.
The New York Times paljasti vuonna 2006, että Yhdysvaltojen hallitus salakuunteli luvattomasti amerikkalaisia laajasti ainakin 3 vuoden ajan ilman tuomioistuimen lupaa. Useat isot teleyhtiöt osallistuivat viranomaisten kanssa puhelimien, faxien ja sähköpostiyhteyksien vakoiluun. Hallituksen lakimiehen mukaan salakuuntelu kuuluu presidentin sodanaikaisiin valtuuksiin. Perustuslain mukaan vain kongressi voi julistaa sotatilan, mitä se ei ole tehnyt 2000-luvulla. Kongressi kumosi Bushin aloitteet salakuunteluun vuosina 2006 ja 2007.
Suomessa poliisi käyttää salakuunteluun vuodessa työaikaa huomioon ottamatta yli miljoona euroa. Tuomioistuimet myöntävät vuosittain noin 1 700 lupaa.
Vapaat suunnat
Vapaat suunnat -nimitystä käytetään protestanttisista kristillisistä liikkeistä, jotka eivät halua muodostaa läheistä suhdetta valtioon, vaan eroa kirkon ja valtion välillä pidetään luontevana. Suomessa vapaisiin suuntiin kuuluvat muun muassa baptistiyhdyskunnat, Helluntaiherätys, Metodistikirkko, Vapaakirkko, Adventtikirkko, Raamattu Puhuu, Majakka-seurakunta ja Pelastusarmeija. Kaikilla vapaisiin suuntiin kuuluvilla liikkeillä on omat opilliset korostuksensa. Pääasiallisesti ne pohjautuvat opillisesti reformoituihin ja kalvinistisiin uskonpuhdistuksen haaroihin. Kuitenkin arminiolaisuus näyttää olevan vahvasti edustettuna esimerkiksi helluntailaisuudessa Suomessa.
Suomessa vapaiden suuntien yhteistyöelimenä toimii Suomen vapaakristillinen neuvosto.
Vilho Väisälä
Vilho Väisälä (vuoteen 1906 Veisell; 28. syyskuuta 1889 Utra, Kontiolahti – 12. elokuuta 1969 Helsinki) oli suomalaisen tieteen uranuurtajia ja Vaisala Oyj:n perustaja.
Vilho Väisälä tunnetaan erityisesti ilmakehään liittyvien ilmiöiden tutkimuksesta sekä siihen liittyvistä keksinnöistään, joita patentoitiin kymmenen. Merkittävin niistä oli ilmakehän tutkimuksessa käytettävä radioluotain. Vety- tai heliumpallon avulla nostettavalla sondilla voitiin mitata ilmanpainetta, lämpötilaa, kosteutta, tuulen nopeutta ja suuntaa sekä lisäanturein muitakin suureita kuten otsonipitoisuutta ja radioaktiivisuutta ilmakehän eri kerroksissa.
Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi Väisälä työskenteli Meteorologisen Päälaitoksen Ilmalan leija-asemalla vuodesta 1912, jossa eteni esimieheksi 1916. Leija-asemalla tehtiin ylemmän ilmakehän mittauksia laittamalla piirtäviä mittareita leijan kyytiin – samaan tarkoitukseen Väisälä myöhemmin kehitti radioluotaimensa. Vuonna 1919 hänestä tuli Valtion Meteorologisen Keskuslaitoksen aerologisen osaston johtaja. Ylempien ilmakerrosten tutkiminen muodostui Väisälän omaksi alaksi.
Väisälän vuonna 1917 valmistunut "Ensimmäisen lajin elliptisen integralin käänteisfunktion yksikäsitteisyys" on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa suomenkielinen matematiikan väitöskirja Helsingin yliopistossa. Hänestä tuli filosofian maisteri 1916 pääaineenaan matematiikka, lisensiaatti 1918 ja tohtori 1919.
Vuonna 1936 Väisälä perusti Toiminimi V.Väisälän (myöh. Mittari Oy → Vaisala Oy → Vaisala Oyj), josta kasvoi alansa kansainvälisesti ehkä merkittävin yritys maailmassa. Vuonna 1948 Väisälä siirtyi meteorologian professoriksi Helsingin yliopistoon.
Vilho Väisälän ensimmäinen puoliso vuodesta 1912 oli Anna Maria Fredrika Blomqvist (1891−1954). Jäätyään leskeksi Väisälä solmi vuonna 1955 uuden avioliiton Anna Maria Immosen (ent. Airila [1888−1972]) kanssa.
Myös Vilho Väisälän veljet olivat luonnontieteilijöitä: Yrjö Väisälä oli tähtitieteilijä ja Kalle Väisälä matemaatikko.
Vilho Väisälä lahjoitti peruspääoman Väisälän palkintoa varten, joka on Väisälä rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto. Palkinto jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteen aloille. Lisäksi Vilho Väisälän nimeä kantaa Maailman ilmatieteen järjestö WMO:n Prof. Dr. Vilho Vaisala Award.
Vilho Väisälä on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Tervaleppä
Tervaleppä ("Alnus glutinosa") on leppien sukuun kuuluva kesävihanta lehtipuu. Puun nimi viittaa luultavasti sen lehtiin, jotka tuntuvat hiukan tahmeilta, kuten tervakin.
Tervaleppä kukkii jo ennen lehteen tuloa, yleensä kun säät ovat talven jälkeen alkaneet leudontua ja terminen kevät alkanut. Tällöin maassa on yleensä vielä lunta. Kukinta tapahtuu Suomen etelärannikolla tavallisimmin jo maaliskuun lopulla tai huhtikuun alussa, pohjoisempana myöhemmin – pohjoisimmilla kasvualueilla vasta huhtikuun lopulla. Tervaleppä on muiden koivukasvien tapaan tuulipölytteinen. Hedekukinnot ovat pitkät roikkuvat kellertävät norkot ja emikukinto on käpymäinen. Siemenet kehittyvät kevään ja kesän aikana, ja varisevat alkusyksystä. Tervalepän lehti on tahmea.
Tervalepän silmut ovat keväällä tahmeat. Puu tulee lehteen Etelä-Suomessa toukokuun alussa, pohjoisempana hiukan myöhemmin. Lantto- tai tylppäkärkiset lehdet ovat pyöreämmät ja vähemmän sahalaitaiset kuin tervalepän sukulaisella harmaalepällä, jonka lehdet ovat suippokärkiset. Tervaleppä on kasvutavaltaan puumaisempi ja suurempi kuin Suomen toinen leppälaji harmaaleppä. Tervaleppä kasvaa yleisesti noin 15-, poikkeuksellisesti jopa 30-metriseksi. Sen tunnistaa myös harmaalepän kuorta tummemmasta kuorestaan, joka vanhalla puulla paksuuntuu kaarnaksi. Suomen suurimmat luonnonvaraiset tervalepät kasvavat etelärannikolla, hemiboreaalisella kasvillisuusvyöhykkeellä.
Tervaleppä kasvaa kosteissa ravinteikkaissa lehdoissa, saaristossa, jokien ja puronvarsilla sekä järvien rannoilla . Tervaleppä kestää hyvin hetkellisiä tulvia. Kostealla ja aurinkoisella paikalla siitä voi Etelä-Suomessa joskus kasvaa todellinen jätti.
Tervaleppä kasvaa Suomessa runsaimmillaan maan eteläosissa, jossa sitä tapaa lähes kaikilla vähänkin kosteilla paikoilla. Vaikka se on erittäin yleinen Etelä-Suomessa, se harvinaistuu selvästi heti Keski-Suomessa, ja on lähes harvinaisuus Oulun korkeudella. Joitakin yksittäisiä esiintymiä on tavattu kuitenkin jopa Lapin maakunnan eteläosista, pohjoisimmillaan Rovaniemen korkeudella. Pohjois-Suomessa tervalepästä harvoin kasvaa paksua komeaa puuta, vaan se jää kitukasvuisemmaksi.
Luonnontilainen tai luonnontilaiseen verrattava tervaleppäkorpi on luonnonsuojelulaissa määritelty suojeltava luontotyyppi, jota on jäljellä enintään pari sataa hehtaaria koko maassa.
Tervaleppä kasvaa kaikissa Euroopan maissa lukuun ottamatta Islantia ja Maltaa. Välimeren alueella se kasvaa vuoristoissa, sillä se tarvitsee viileän lepokauden. Tervaleppä on Keski-Euroopassa yksi tavallisimmista lauhkean lehtimetsävyöhykkeen puulajeista.
Tervalepän puuainesta on alettu kauneutensa vuoksi arvostaa. Siitä valmistetaan muun muassa saunan lauteita, savustuspuruja ja kitaroita. Seinäpaneelina se on myös suosittu. Sahatavaran saantia vähentävät runsaat mustat kuivat oksat.
Michael Barclay de Tolly
Michael Andreas Barclay de Tolly (, 27. joulukuuta 1761 – 26. toukokuuta 1818) oli ruhtinas ja Venäjän keisarikunnan sotamarsalkka. Hän syntyi Liivinmaalla baltiansaksalaiseen perheeseen, jonka skottilaiset esi-isät olivat asettuneet sinne 1600-luvulla. Hän liittyi nuorena Venäjän armeijaan.
Vuosina 1788–1789 Barclay palveli Venäjän armeijassa sodissa turkkilaisia vastaan, 1790 ja 1794 Ruotsia ja Puolaa vastaan. Hänestä tuli eversti 1798 ja kenraalimajuri 1799.
Vuonna 1806 sodassa Napoleonia vastaan Barclayn osuus oli merkittävä Pultuskin taistelussa joulukuussa 1806. Hän haavoittui Eylaun taistelussa 7. helmikuuta 1807, jossa hänet ylennettiin osoittamastaan taidosta kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1808 hän komensi joukkoja Ruotsia vastaan Suomessa, ja eteni 1809 jäätyneen Pohjanlahden yli valloittaen Uumajan. Hän toimi Suomen kenraalikuvernöörinä 1809–1810. Vuonna 1810 hänet nimitettiin sotaministeriksi, jossa virassa hän toimi vuoteen 1813.
Vuonna 1812 komensi yhtä Napoleonia vastaan taistelleista armeijoista. Barclay ehdotti poltetun maan taktiikkaa ja vihollisen vetämistä pitkälle omalle alueelle. Venäläiset vastustivat ulkomaalaisen asettamista ylipäälliköksi, ja Barclayn joukkojen taisteltua Napoleonia vastaan Smolenskissa 17–18. elokuuta 1812 ja hävittyä, hänet erotettiin ja johtoon asetettiin Kutuzov.
Barclay osallistui Borodinon taisteluun 7. syyskuuta 1812, mutta hän jätti armeijan pian sen jälkeen. Hänen kunniansa palautettiin 1813 ja hänet otettiin jälleen armeijaan ja hän otti osaa taisteluihin Saksassa. Bautzen taistelun 21. toukokuuta 1813 jälkeen hänet asetettiin jälleen ylipäälliköksi, jona hän osallistui Dresdenin taisteluun , Kulmin taisteluun ja Leipzigin taisteluun. Viimeisestä taistelusta hän sai kreivin arvonimen.
Barclay osallistui Ranskan valtaukseen vuonna 1814 ja hän sai sotamarsalkan arvon Pariisissa. Vuonna 1815 hän oli jälleen ylipäällikkönä Ranskan valtauksessa, ja korotettiin ruhtinaaksi Napoleonin viimein kukistuessa.
Barclay kuoli Königsbergissä Itä-Preussissa 26. toukokuuta (vanhaa lukua 4. toukokuuta) 1818. Hänellä oli yksi poika, joka kuoli vuonna 1871 jälkeläisittä. Sotamarsalkan sisaren tyttärenpoika tuli tällöin adoptoiduksi perimään ruhtinassuvun, sen tittelit ja nimen, joka jatkui Barclay de Tolly Weymarnina.
De Tolly on haudattu Etelä-Viron Jõgevesteen.
Fabian Steinheil
Fabian Gotthard von Steinheil (, 14. lokakuuta 1762 Haapsalu, Viron kuvernementti – 23. helmikuuta 1831 Helsinki) oli venäläinen kenraali, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1810–1824.
Steinheil syntyi baltiansaksalaiseen perheeseen Venäjän keisarikunnan Viron kuvernementissa ja hänestä tuli keisarikunnan armeijan luutnantti 1782. Hän otti osaa an Suomessa 1788–1790 ja johti linnoitustöitä Vanhassa Suomessa 1791–1792, minkä jälkeen hän kartoitti Vanhan Suomen aluetta. Tuolloin hänen johdollaan vuosina 1798–1804 valmistui koko silloisen Viipurin läänin käsittänyt tarkka topografinen kartasto mittakaavassa 1:42 000. Kartastoa ei painettu. Sen alkuperäiskappale on nykyisin Venäjän Sotahistoriallisessa arkistossa Moskovassa. Tämän suurtyön lisäksi Steinheilin johdolla laadittiin suuri määrä muita karttoja sekä linnoituspiirustuksia alueelta.
Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1789, ja hän otti osaa taisteluihin Puolassa 1805 sekä Puolassa ja Preussissa 1806–1807. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1807. Suomen sodassa 1809 hän komensi venäläisjoukkoja Ahvenanmaalla.
Steinheil nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi 1810. Hän oli pidetty, ja sai 1812 kreivin arvon Suomen ritarihuoneessa. Vuonna 1813 hän otti osaa sotaan Napoleonia vastaan Kuurinmaalla ja Liivinmaalla. Steinheil ylennettiin jalkaväenkenraaliksi 1819. Kenraalikuvernööriksi nimitetyn Gustaf Mauritz Armfeltin kuoltua Steinheil palasi virkaan ja toimi asemassa maaliskuuhun 1824.
Steinheil omisti Meilahden kartanon Helsingissä, jossa hän kuoli 1831. Helsingin keskustan Fabianinkatu on nimetty hänen muistokseen.
Fredrik Vilhelm Berg
Friedrich Wilhelm Rembert Berg (alkuaan "von Berg", ; 26. toukokuuta 1794 Sangaste – 18. tammikuuta 1874 Pietari) oli venäläinen kenraalisotamarsalkka, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä 1855–1861.
Berg syntyi Sangasten kartanossa Liivinmaalla nykyisen Viron alueella baltiansaksalaiseen aatelisperheeseen. Hän opiskeli Tartossa ja liittyi Venäjän keisarilliseen armeijaan 1812. Hän komensi joukkoja Puolassa 1831 ja Krimin sodassa 1854.
Berg toimi Suomen kenraalikuvernöörinä 1855–1861. Berg oli myös Helsingin yliopiston varakansleri. Maaliskuussa 1863 hän palasi jälleen sotatoimiin kukistamaan uutta Puolan kapinaa. Hän oli Puolan käskynhaltijana 1863–1874. Keisari ylensi hänet kreiviksi vuonna 1856, ja hänet kirjattiin vuonna 1857 adoptoituine veljenpoikineen Suomen ritarihuoneen jäseneksi kreivillisenä sukuna n:o 11 nimelle Berg. Samalla hän luopui saksalaisperäisen von-liitteen käytöstä. Vuonna 1866 hänet ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi.
Määräala
Määräala tarkoittaa kiinteistön rajoiltaan määrättyä aluetta. Määräala voidaan erottaa omaksi kiinteistökseen lohkomalla. Lohkomisen tuloksena syntyvää uutta kiinteistöä kutsutaan "lohkokiinteistöksi", lohkottavaa kiinteistöä "emäkiinteistöksi" sekä emäkiinteistön jäljelle jäävää osaa "kantakiinteistöksi".
Tavallisesti määräala syntyy, kun emäkiinteistön omistaja luovuttaa alueen kiinteistöstään ulkopuoliselle. Määräalan vaihdantaan sovelletaan samoja oikeussääntöjä kuin varsinaisen kiinteistön kauppaan. Määräalalle on siksi haettava lainhuutoa samoin edellytyksin kuin kiinteistöllekin. Määräalan lohkominen tulee viran puolesta vireille, kun määräalalle myönnetään lainhuuto.
Vangin dilemma
Vangin dilemma on yksi tavallisimpia peliteorian käsittelemiä valintatilanteita. Sen kehittivät Merrill Flood ja Melvin Dresher vuonna 1950 toimiessaan Rand Corporationissa. Tosin he eivät puhuneet tästä pelistä sen nykyisellä nimellä, vaan kutsuivat sitä peliteoriaksi. Pelin kansantajuisti Vangin dilemmaksi Albert Tucker.
Kaksi henkilöä ovat tehneet rikoksen ja jääneet siitä kiinni, joten heitä uhkaa vankeus. He kuitenkin ovat sopineet yhteisen tavan toimia: olla puhumatta kuulustelijoille mitään. Kuulustelujen alettua vangit eivät voi viestiä keskenään. Kuulustelijat tarjoavat vasikoijalle hyvitystä ja uhkaavat hiljaisena pysyvää kovalla rangaistuksella. Jos molemmat pysyvät hiljaa, kumpikin saa rangaistukseksi vuoden vankeutta. Jos molemmat vasikoivat, kumpikin saa kaksi vuotta vankeutta. Jos vain toinen vasikoi, hän pääsee vapaaksi ja vaiti pysynyt saa kolmen vuoden vankeusrangaistuksen.
Pulma on siinä, että mitä tahansa toinen valitseekin, itselle parempi vaihtoehto on valita vasikointi. Yhteisen edun mukaista olisi kuitenkin molempien vaieta. Jos vanki A on vaiennut kuten sovittu, B saa vaikenemalla vuoden vankeutta, kun vasikoimalla pääsee vapaaksi. Jos A on vasikoinut, B saa vaikenemalla kolme vuotta vankeutta ja vasikoimalla vain kaksi. Tavallisesti itsekäs ja omaa etua ajatteleva valitsisi siis vasikoinnin ja varmistaisi lyhyemmän vankilatuomion mieluummin, kuin jos olisi vaiti toisen tunnustaessa. Kuitenkin yhteistuloksena tämä on huonompi kuin yhteistyöllä saavutettu tulos.
Tapauksesta tekee siis dilemman se, että ratkaisu, jossa molemmat tunnustavat, on pareto-inferiorinen. Tämä tarkoittaa, että ratkaisu on vankien yhteenlasketun kokonaishyödyn kannalta heikompi vaihtoehto kuin ratkaisu, jossa molemmat vaikenevat.
Jos vankien välillä on vakaa luottamus ja aikomus toimia yhdessä, pelin summatulos (kummankin vangin yhteenlaskettu rangaistus) on paras mahdollinen: kumpikin saavat vuoden vankeutta. Peliteorian mukaan tämä tilanne ei toteudu, mikäli peli pelataan vain kerran.
Vangin dilemman strategian piirteet tulevat esiin vasta toistuvalla vangin dilemmalla, jossa peliä pelataan toistuvasti saman kumppanin kanssa.
Vangin dilemma on matemaattinen malli, jossa muiden tekijöiden kuin vankien päätöksenteon oletetaan olevan muuttumattomia. Malli ei siis vastaa tosielämää. Kyseisessä mallissa esimerkiksi oletetaan vangeilta luottamusta vasikoinnin etujen toteutumiseen. Kyseinen malli saisi aivan toisen luonteen jos vankien luottamus toisen paljastamisesta saatavaan palkintoon olisi heikko.
Kasvipatologia
Kasvipatologia on oppi kasvitaudeista. Niitä aiheuttavat sekä bioottiset että abioottiset tekijät. Bioottisiin tekijöihin kuuluvat loiskasvit, sienet, bakteerit, virukset ja viroidit. Sen sijaan eläinten aiheuttamia tuhoja ei lasketa kasvipatologiaan. Abioottisia tekijöitä ovat muun muassa ravinnepuutokset. Suomessa kasvipatologiaa voi opiskella vain Helsingin yliopiston maataloustieteiden laitoksella.
Elfriede Jelinek
Elfriede Jelinek (s. 20. lokakuuta 1946 Mürzzuschlag, Steiermark) on itävaltalainen kirjailija, isänsä puolelta juutalais-tšekkiläistä syntyperää. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2004.
Jelinekin tuotannon teemoja ovat valta ja alistaminen, ja niinpä häntä on pidetty feministisenä kirjailijana, vaikka monissa teoksissa vallankäyttö liittyy myös luokkayhteiskunnan rakenteisiin.
Jelinek syntyi Mürzzuschlagissa, mutta kasvoi Wienissä. Lapsena hän oli hoidettavana Hans Aspergerin klinikalla. "En ollut Aspergerin autistinen, mutten myöskään kaukana siitä" hän totesi haastattelussa vuonna 1995" "Sensijaan että äitini olisi lähettänyt minut leikkimään ikäisteni kanssa, hän lähetti minut vakavasti neuroottisten ja psykopaattien joukkoon" . Jelinek opiskeli pianonsoittoa Wienin konservatoriossa, kunnes kärsi hermoromahduksesta 17-vuotiaana. Hän aloitti kirjoittamisen edistääkseen toipumista. Opiskeltuaan Wienin yliopistossa hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa 1967 ja romaaninsa 1970.
Jelinekin näytelmistä on Suomessa esitetty "Clara S" ja "Rechnitz" (Tuhon enkeli). Jelinekin teoksia on suomentanut Jukka-Pekka Pajunen: romaanin "Pianonsoittaja" ("Klavierspielerin") vuonna 2005, romaanin "Halu" ("Lust") vuonna 2008. ja näytelmän "Rechnitz" 2015.
Jelinekin muita teoksia ovat muun muassa vuonna 1967 julkaistu runoteos "Lisas Schatten", romaanit "Wir sind lockvögel, baby!" (1970), "Die Ausgesperrten" (1980) ja "Die Liebhaberinnen" (1975), näytelmä "Bambiland" (2003) sekä omaelämäkerrallinen romaani "Die Klavierspielerin" (1983), jonka pohjalta Michael Haneke ohjasi elokuvan "Pianonopettaja" (2001).
Mercedes-Benz
Mercedes-Benz on saksalainen automerkki, jonka omistaa Daimler. Mercedes-Benz valmistaa henkilö-, paketti-, linja- ja kuorma-autoja.
Karl Benz ja Gottlieb Daimler kehittivät nopeakäyntisen moottorin ja auton 1880-luvulla. He alkoivat viedä hanketta eteenpäin ja saivat rahoitusta pankeilta ja yhteistyökumppaneilta. Benz perusti yrityksensä Benz & Cie vuonna 1883 ja Daimler yrityksensä Daimler-Motoren-Gesellschaft (DMG) vuonna 1890.
Vuonna 1902 DMG sai kokonaan uuden tuotenimen "Mercedes". Nimi tuli itävaltalaisen liikemiehen Emil Jellinekin tyttären lempinimen mukaan. Mercedes on espanjalainen naisen nimi, joka tarkoittaa arvostusta ja viehkeyttä.
Vuonna 1926 nuo Saksan kaksi johtavaa ja kaksi maailman vanhinta autojen valmistajaa yhdistivät toimintansa, ja Daimler-Benz syntyi. Silloin luotiin uusi tuotemerkki, johon yhdistettiin kummankin jo olemassa olleen tuotemerkin tunnusomaiset piirteet. DMG:lle kuuluva kolmisakarainen tähti ympäröitiin tuotenimellä ”Mercedes” ja yhtä kuuluisalla nimellä ”Benz”, jonka laakeriseppele liitti nämä kaksi nimeä yhteen.
Jo alusta alkaen Mercedes-Benz keskittyi valmistamaan näyttäviä ja ylellisiä autoja. Myös urheiluautot vakiinnuttivat paikkansa Mercedeksen mallistossa. Mercedes-Benz on valmistanut klassikoksi muodostuneita autoja, joista tunnetuin lienee lokinsiipinen 300 SL (W198, 1954–1957).
1930-luvulla merkki osallistui aktiivisesti Grand Prix -kilpailuihin ja saavutti useita voittoja. Samalla tekninen tietämys kasvoi ja Mercedeksen tähdestä tuli autoalalla tunnettu symboli.
Suomeen ensimmäiset Mercedes-Benzit tulivat 1900-luvun alussa. Uudenkaupungin autotehtaalla valmistetaan nykyisin Mercedes-Benzin A-sarjaa (W176) ja GLC-malleja.
Mercedes-Benzin autot jaetaan mallisarjoihin, kuten A-sarja ja C-sarja. Mallisarjojen lisäksi jokaisella autolla on tehtaan sisäinen tyyppimerkintä, joka koostuu kirjaimesta ja kolmesta numerosta, esimerkiksi W124 tai R129. Tyyppimerkintöjen kirjaimet tarkoittavat korimallia: W124 on sedan, C124 on coupe, S124 on farmari, VF124 tai V124 on tehtaalla akseliväliltään pidennetty malli (V124: Lang-mallit, limusiinit; VF124: erikoiskori eli ambulanssit ja ruumisautot), A124 on nelipaikkainen avoauto ja R129 on roadster.
Mercedes-Benzin henkilöautot on vuoden 1994 jälkeen luokiteltu eri sarjoiksi (esimerkiksi C-sarja). Tarkemmin mallista kertoo tehtaan tyyppikoodi, joka ilmaisee korimallin (esimerkiksi W213 – nykyinen E-sarja). Esimerkiksi E 320 CDI T 4Matic: (E-sarjan farmari, 3,0 litran V6-dieselmoottori, neliveto.)
Mallien kirjainyhdistelmiä on johdettu muun muassa seuraavista sanoista:BlueTec on Mercedes-Benzin kehittämä tekniikka, jolla parannetaan autojen polttoainetaloutta ja vähennetään päästöjä. Tekniikka perustuu katalyyttiseen pelkistysprosessiin (SCR), joka vähentää esimerkiksi typpioksidi- ja hiukkaspäästöjä.
BlueTec on käytössä Mercedes-Benzin henkilö-, kuorma- ja linja-autoissa.
Mercedes-AMG on Mercedeksen omistama, Mercedeksen malleista erikoisversioita valmistava tytäryhtiö.
Juorut
Juorut eli kolmiokukat ("Tradescantia") kasvavat luonnonvaraisina Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Sukuun kuuluu muutamia kymmeniä lajeja. Amerikassa juorut ovat suosittuja puutarhakasveja. Sieltä niitä on tuotu Eurooppaan jo 1600-luvulla.
Suomessa kasvatetaan huonekasveina useita juorulajeja, pääasiassa nopean kasvunsa ja kauniisti rönsyävien runsaslehtisten versojensa takia. Kasvit todellakin leviävät kuin juoru – versot voivat kasvaa jopa muutaman metrin mittaisiksi. Useimpien juorujen kukat ovat kolmiterälehtisiä, mistä kasvit ovat saaneet kolmiokukka-nimensä. Pienikokoiset kukat ovat valkoisia tai vaaleanpunaisia.
Juoruista on jalostettu niin paljon erilaisia muunnoksia, että juorujen lajirajoista ja keskinäisistä sukulaisuussuhteista vallitsee jonkin verran epäselvyyttä. Perinteisin huonekasvi Suomessa on arkijuoru ("T. albiflora"). Arkijuorun lehdet ovat kokonaan vihreät ja kukat valkoiset. Koristeellisten kirjavien lehtien vuoksi kasvatetaan muun muassa juorukkia ("T. zebrina"), joka tunnetaan myös tieteellisellä nimellä "Zebrina pendula", ja brasilianjuorua ("T. fluminensis"). Myös arkijuorusta on jalostettu monia kirjavalehtisiä lajikkeita.
Värikkäimpiä juoruja ovat herrasjuoru ("T. cerinthoides") ja purppurajuoru ("T. pallida"), joiden lehdet muuttuvat punaisiksi kun kasvit saavat riittävästi valoa. Herrasjuorun lehdet ovat yläpuolelta vihreät tai vihreän ja vaalean kirjavat, purppurajuorun molemmilta puolin sinertävän punaiset. Purppurajuorun lehdet ovat paksut ja mehevät. Huonekasveina kasvatetaan myös sukkulajuorua ("T. navicularis") ja viherjuorua ("T. crassula").Sukuun on aiemmin sijoitettu:
Juorut kuuluvat kaikkein helppohoitoisimpiin huonekasveihin. Ne sopeutuvat hyvin monenlaisiin oloihin; kosteaan ja kuivaan huoneilmaan, paljoon ja vähään valoon ja kaikkiin asuinhuoneissa tavallisiin lämpötiloihin.
Juorut viihtyvät amppelissa ikkunalla, mutta selviytyvät niukassakin valossa. Värikäslehtisten lajien ja lajikkeiden lehdet muuttuvat vähässä valossa vihreiksi, värinsä säilyttääkseen ne tarvitsevat runsasta valoa.
Kesäisin juorut tarvitsevat runsaasti kastelua ja hyötyvät suihkuttamisesta. Lannoitusta tarvitaan kasvukaudella viikoittain. Talvella kastelua vähennetään ja lannoituksen voi lopettaa kokonaan.
Useimpien juorujen versot ovat hauraita ja katkeavat helposti kasvia käsiteltäessä. Koska ikääntyessään juorujen versot jäävät lehdettömiksi, juoruja ei useinkaan kannata vaihtaa keväisin uuteen multaan. Sen sijaan istutetaan uusia kasveja pistokkaista. Jos vanhan kasvin halua uudistaa, sen versot voi leikata aivan lyhyiksi.
Juorun lisääminen onnistuu mihin vuodenaikaan tahansa, helpoiten kuitenkin keväällä ja kesällä. Versojen latvoista katkotut pistokkaat voi juurruttaa vedessä tai istuttaa suoraan kosteaan multaan, muutama pistokas ruukkuunsa.
3G
3G () on yleinen lyhenne ns. "kolmannen sukupolven" matkapuhelinteknologioille. 3G-verkkojen suunnittelussa oli jo lähtökohtaisesti ajateltu internetin kautta tapahtuvaa tiedonsiirtoa. ensimmäistä sukupolvea (1G) edustavat analogiset standardit, kuten NMT, ja toista sukupolvea digitaaliset standardit, kuten GSM. Kolmatta sukupolvea edustaa esimerkiksi Euroopassa yleisin standardi UMTS.
ITU-T on luonut yleisimmin tunnetun 3G-määritelmän. Sen mukaan 3G-matkapuhelinjärjestelmän tulee tukea:
1) suuria bittinopeuksia
- 144 kbps laajalla ulkopeittoalueella (kulkuneuvot)
- 384 kbps laajalla ulkopeittoalueella (jalankulkijat)
- 2 Mbps tai enemmän sisäpeittoratkaisuilla
- mahdollistaa videopuhelut
2) sallia liikkuvuus eri operaattoreiden verkkojen ja eri maiden välillä, sekä mahdollistaa käyttö- ja laskutustietojen vaihtaminen eri operaattoreiden välillä
3) päätelaitteiden maantieteellisen sijainnin määrittelyä ja tukea multimediapalveluita
- kiinteänopeuksisia ja vaihtelevannopeuksisia palveluita
- epäsymmetristä lähetystä ja vastaanottoa
- laajakaistayhteyksiä 2 Mbps -bittinopeuksiin asti
Lisäksi 3G tekniikkaa standardoivat 3GPP (3G Partnership Project), joka määritteli alkuperäisen 3G UMTS -tekniikan, joka myös tunnetaan nimellä WCDMA (UTRAN), ja joka vuodesta 2001 lähtien on kehittänyt myös EDGE (GERAN) -tekniikkaa, sekä 3GPP2, joka kehittää CDMA2000-pohjaista tekniikkaa (mm. 1x, EVDO, EVDV).
3G-standardeiksi lasketaan yleensä:
FOMA
FOMA (engl. "Freedom of Mobile multimedia Access") on Japanin NTT DoCoMon kehittämä W-CDMA-pohjainen 3G-standardi ja sen markkinointinimi. FOMA lanseerattiin vuonna 2001 maailman ensimmäisenä kaupallisena 3G-palveluna.
Teoreettiset nopeudet 384 kb/s—2 Mb/s. Puhelimilla voidaan siirtää liikkuvaa kuvaa.
FOMA ei aluksi ollut yhteensopiva UMTS:n kanssa, mutta NTT DoCoMo suoritti vuoden 2004 aikana laajamittaiset verkon päivitystyöt, joiden ansiosta täysi UMTS-yhteensopivuus saatiin toteutettua.
2G
2G () on yleinen lyhenne ns. "toisen sukupolven" matkapuhelinteknologioille. Tämän ajattelun mukaan toista sukupolvea (2G) edustavat digitaaliset standardit kuten eurooppalainen GSM ja esimerkiksi Yhdysvalloissa käytetty IS-95.
GSM:ään siirtyminen mahdollisti tekstiviestien lähettämisen, joiden suosio oli huipussaan vuonna 2012.
Toisen sukupolven matkapuhelinjärjestelmille on luonteenomaista se, että ne ovat digitaalisia toisin kuin ensimmäisen sukupolven analogiset järjestelmät. 1990-luvun alussa esitellyissä verkoissa ei kaikissa ollut alun perin datayhteyksiä, mutta sittemmin niitä kehitettiin aluksi piirikytkentäisin menetelmin (esimerkiksi HSCSD GSM-verkoissa) ja vähän myöhemmin myös tietokonemaailmasta tutuin pakettikytkentäisin menetelmin (esimerkiksi GPRS GSM-verkoissa.)
Toisen sukupolven tekniikoista GSM on ylivoimaisesti suosituin standardi, ja siihen perustuvia verkkoja onkin kaikilla mantereilla ja lähes kaikissa maissa.
2G teknologiaan on myöhemmin kehitetty niin sanottuja 2.5G laajennuksia, kuten EDGE ja EGPRS, jotka huomattavasti parantavat radioyhteyden suorituskykyä.
Äpy
Äpy (kirjoitettuna myös ) on Suomen vanhin teekkarien vappulehti. Äpy-lehti syntyi jouluna 1948 Lönnrotinkadun Polilla. Ensimmäinen Äpy yhdisti humorististen joululehtien perinteen ja työttömien myymän Apu-lehden. Aluksi Äpy ilmestyi epäsäännöllisesti vuosina 1948, 1953, 1958, 1960, 1964, 1966 ja 1967. Tämän jälkeen Äpy on ilmestynyt parittomina vuosina ja sen ulkoasu on ollut aina erikoinen ja erilainen. Erikoisin lienee Äpyfoni (1983), joka oli sekä lehti, äänilevy että levysoitin. Vappuna 2009 ilmestyneen UniikkiÄpyn jokainen myyntikappale erosi sisällöltään muista.
Äpyn julkaisijana toimii Suomen Äpy-lehtien Liitto ry. Äpyn tuotoilla on kautta aikain tuettu monenlaista teekkaritoimintaa, mm. saunojen ja Polyteekkarimuseon rakentamista, konserttien ja speksien järjestämistä, historiikkeja sekä avustettu muissa tärkeissä hankinnoissa.Säänkestävä länkkäri - Gore-Tex Willer (Äpy 2011)
Mikä voi tyydyttää karjalanpiirakan? – Munavoi (Äpy 2005)
Keitetäänkö pahvit? - Vieraanvarainen sellutehtailija (Äpy 2001)
Vaimoni odotti bussia - olisittepa nähneet sen mahan! (Äpy 1999)
Hei, täällä on yksi avaamatta. – Patologi joulupäivänä (Äpy 1987)
On se siitä ennen mahtunut, sanoi Fennian portsari, kun Äpyn toimitusta ovesta ulos tunki. (Äpy 1971)
Yhteisellä hallinnolla säästäisivät molemmat maat paljon. – Suomi–Neuvostoliitto-Seura (Äpy 1967)
Joskus tilaisuus koputtaa oveen, joskus koputus oveen pilaa tilaisuuden. (Äpy 1966)
Toimituksen huomautus: Ohutkin kirja voi olla paksu. (Äpy 1958)
Naisten huumorintajun puute on estänyt monia miehiä joutumasta naurunalaiseksi. – Paul Rigaud (Äpy 1948)
Hämärä
Hämärä on vuorokaudenaika, jolloin Aurinko on jonkin verran horisontin alapuolella, mutta pimeys ei ole vielä alkanut tai on jo päättynyt. Ilmakehä sirottaa valoa, vaikka aurinkoa ei näy.
Ennen pimeyttä on kolmenasteista hämärää:
Aamulla ennen auringon nousua samat hämärät toistuvat päinvastaisessa järjestyksessä.
Pimeää on, kun Aurinko on enemmän kuin 18 astetta taivaanrannan alapuolella. Tosin käytännössä pimeän rajana voidaan pitää sitä, kun Aurinko on noin 16 astetta horisontin alapuolella. Tällöin aamulla ilmaantuu ensimmäinen hämärän kaari itäiselle taivaalle, ja illalla viimeinen hämärän kaari poistuu läntiseltä taivaalta.
Suurimmassa osassa maapalloa hämärä esiintyy kaksi kertaa vuorokaudessa, ennen auringonnousua (aamuhämärä) ja auringonlaskun jälkeen (iltahämärä). Iltahämärän alkuvaiheessa tapahtuu sininen hetki, joka on erityisen suosittu valokuvauksen ajankohta. Napapiirin ja napojen välisellä alueella, jossa Aurinko ei kaamosaikana lainkaan nouse, on vuorokaudessa tällöin vain yksi hämärä keskipäivän aikoihin, kun Aurinko on vain hieman horisontin alapuolella. Useita leveysasteita napapiirin toisella puolellakin ei keskikesällä tule lainkaan täysin pimeää, vaan iltahämärä vaihtuu suoraan aamuhämäräksi. Tietyillä alueilla napojen läheisyydessä on jonkin aikaa syyspäiväntasauksen ja kevätpäiväntasauksen tienoilla hämärää ympäri vuorokauden.
Hämärä on sitä pitempi, mitä loivemmin Aurinko nousee ja laskee. Mitä lähempänä päiväntasaajaa havaintopiste sijaitsee, sitä lyhyempi on hämärän hetki. Suomessa se on lyhimmillään syksyllä ja keväällä, jolloin Aurinko laskee jyrkästi ja pisimmillään vastaavasti talvella ja kesällä.
Päiväntasaajalla porvarillinen hämärä kestää lyhimmillään 21 minuuttia, ja täydellinen pimeys saapuu 69 minuutissa auringonlaskun jälkeen. Etelä-Suomessa porvarillinen hämärä kestää lyhimmillään 42 minuuttia. Vuoden eri aikoina hämärän keston vaihtelu on pientä päiväntasaajalta aina Pohjois-Ranskan leveysasteille saakka, mutta pohjoisemmaksi siirryttäessä tilanne muuttuu nopeasti. Etelä-Suomessa porvarillinen hämärä on pisimmillään keskikesällä tunnin ja 52 minuuttia.
Horemheb
Horemheb oli Egyptin 18. dynastian viimeinen faarao. Hän hallitsi vuosina 1323–1295 eaa.
Horemheb ei ollut kuninkaallista syntyperää, vaan hän oli toiminut edeltävien faaraoiden (mm. Tutankhamonin ja Ayn) upseerina. Faarao Ayn kuoleman jälkeen silloinen upseeri Horemheb julisti itsensä faaraoksi.
Hänen vanhemmistaan tai muusta perheestään ei ole asuinpaikan lisäksi juurikaan tietoa. He asuivat todennäköisesti Herakleopoliksessa (muinaisegyptiläiseltä nimeltään Nekhen). Vaimoja hänellä oli kolme, kaksi joiden nimiä ei tiedetä ja Mutnodjmet. Mutnodjmet oli mahdollisesti faarao Akhenatenin vaimon Nefertitin sisar.
Valtaan päästyään Horemheb julkisti "Horemhebin ediktin" nimellä tunnetun julistuksen, joka on löydetty steelaan kaiverrettuna Karnakista. Siinä kuvattiin maan tuolloista surkeaa tilaa, kansan kurjuutta ja virkamiesten väärin­käytöksiä. Ediktissä uhattiin ankarilla rangaistuksilla: vilppiin syyllistyneiltä virkamiehiltä oli leikattava nenä ja myös maanpakorangaistus palautettiin käyttöön.
Horemheb teki myös voitavansa hävittääkseen kaikki muistot Akhenatonista ja tämän kolmesta seuraajasta, Smenkhkaresta, Tutankhamonista ja Aysta, joita hän piti syyllisinä Egyptissä tuolloin vallinneeseen kurjuuteen. Niinpä heitä esittävät veistokset joko rikottiin tai niistä hakattiin nimet pois ja tilalle hakattiin uuden hallitsijan nimi. Myös Akhenatonin rakennuttamat Atonin temppelit purettiin. Horemheb selitti myös olleensa Amenhotep III:n laillinen seuraaja, minkä vuoksi egyptiläisissä asia­kirjoissa alettiin laskea hänen hallitus­vuotensakin Amenhotep III:n kuolemasta, vaikka hän todellisuudessa nousi valtaan lähes 30 vuotta myöhemmin. Sen vuoksi eräissä egyptiläisissä teksteissä hänen mainitaankin hallinneen 50 vuotta. Vielä seuraavan 19. dynastian aikaisissa luetteloissa, esimerkiksi Abydoksen kuningas­luettelossa, Horemheb mainitaan Amenhoptep III:n välittömänä seuraajana.
Horemhebin hauta sijaitsee Kuninkaiden laaksossa (hauta KV57). Lisäksi hänellä oli Sakkarassa keskeneräinen ei-kuninkaallinen hauta, joka kuitenkin jäi käyttämättä. Horemhebin kivinen sarkofagi on yhä haudassa, mutta muumiota ei ole löydetty. Sen sijaan haudasta on löydetty naisen ja vastasyntyneen lapsen muumiot, jotka ovat todennäköisesti kuuluneet Mutnodjmetille ja hänen lapselleen.
Horemhebilla ei ollut perillisiä, joten 18. dynastia päättyi hänen kuolemaansa.
Horemheb on myös keskeisessä sivuosassa Mika Waltarin romaanissa "Sinuhe egyptiläinen".
Wangari Maathai
Wangari Muta Maathai (1. huhtikuuta 1940 Nyeri, Kenia – 25. syyskuuta 2011 Nairobi, Kenia) oli kenialainen kikuju-heimoon kuuluva ympäristöaktivisti. Hän toimi Kenian apulaisympäristöministerinä. Hän sai vuoden 2004 Nobelin rauhanpalkinnon työstään kestävän kehityksen, demokratian ja rauhan puolesta.
Maathai perusti Green Belt -liikkeen vuonna 1977 taistelemaan muun muassa eroosiota vastaan puita istuttamalla. Järjestö on istuttanut miljoonia puita useissa Afrikan valtioissa.
Maathai oli ensimmäinen tohtoriksi väitellyt itäafrikkalainen nainen. Hän opiskeli ja opetti biologiaa eri yliopistoissa sekä Afrikassa että länsimaissa.
Maathai kuoli syöpään 71-vuotiaana.
Hovioikeus
Hovioikeus (lyhenne HO) on Suomen ja Ruotsin yleisten tuomioistuinten hierarkiassa toinen oikeusaste, johon asianosainen voi valittaa käräjäoikeuden ratkaisuista. Lisäksi hovioikeus käsittelee ensimmäisenä oikeusasteena valtio- ja maanpetosasioita sekä eräitä virkarikoksia.
Muiden maiden toisen asteen tuomioistuimia (esimerkiksi Yhdysvalloissa "Court of Appeals") ei suomeksi nimitetä hovioikeuksiksi, vaan "vetoomustuomioistuimiksi" tai "valitustuomioistuimiksi".
Hovioikeuksia perustettiin 1600-luvulla käyttämään aiemmin kuninkaalle kuulunutta tuomiovaltaa. Ensimmäinen hovioikeus oli Svean hovioikeus, joka perustettiin 1614. Myöhemmin perustettiin Turun hovioikeus (1623), Liivinmaan hovioikeus Tarttoon (1629), Götan hovioikeus Jönköpingiin (1634) ja Vaasan hovioikeus (1775). Hovioikeuden oli alun perin tarkoitus olla ylin tuomioistuin, mutta jo vuodesta 1615 hovioikeuden tuomiot voitiin alistaa kuninkaalle. Käytännössä ylintä tuomiovaltaa käytti valtaneuvosto, ja myöhemmin sen erillinen revisio-osasto. Valtaneuvoston lakkauttamisen jälkeen perustettiin Ruotsin korkein oikeus vuonna 1789.
Ruotsissa on nykyään kuusi hovioikeutta: Svean hovioikeus Tukholmassa, Götan hovioikeus Jönköpingissä, Skånen ja Blekingen hovioikeus Malmössä, Länsi-Ruotsin hovioikeus Göteborgissa, Ala-Norlannin hovioikeus Sundsvallissa ja Ylä-Norlannin hovioikeus Uumajassa.
Suomessa on nykyään viisi hovioikeutta, jotka ovat perustamisjärjestyksessä Turun hovioikeus (per. 1623), Vaasan hovioikeus (per. 1775), Kuopiossa toimiva Itä-Suomen hovioikeus (entinen Viipurin hovioikeus, per. 1839), Helsingin hovioikeus (per. 1952), sekä Rovaniemen hovioikeus (per. 1979).
Suomen valtioneuvosto asetti 22. lokakuuta 1953 Toivo Tarjanteen johtaman komitean tutkimaan hovioikeuksien aluerajoja.
Hovioikeutta johtaa presidentti ja oikeuden jäsentä kutsutaan hovioikeudenneuvokseksi. Hovioikeuden jaosta johtavaa tuomaria kutsutaan hovioikeudenlaamanniksi. Lisäksi esittelijän tehtävissä toimii viskaaleja ja asessoreja.
Pääsäännön mukaan mistä tahansa käräjäoikeuden tekemästä pääasiaratkaisusta voi valittaa hovioikeuteen. Hovioikeus voi kuitenkin joissain tapauksissa lopettaa valituksen enemmän käsittelyn jo alkuvaiheessa olemalla myöntämättä asiassa niin sanottua jatkokäsittelylupaa. Menettely hovioikeudessa on useimmissa tapauksissa kirjallista, mutta suullisia käsittelyjä järjestetään pääsäännön mukaan osapuolen niin vaatiessa. Hovioikeuden tekemästä ratkaisusta voi valittaa korkeimpaan oikeuteen, mikäli korkein oikeus myöntää asiassa valitusluvan. Varsinaisen ratkaisutoiminnan lisäksi hovioikeuden tulee valvoa oman hovioikeuspiirinsä käräjäoikeuksien toimintaa, mitä tehtävää hovioikeudet toteuttavat muun muassa tarkastuskäynneillä.
Netscape Navigator
Netscape Navigator on Netscapen kehittämä verkkoselain, joka on julkaistu vuonna 1994 nimellä Mosaic Netscape.
Ohjelman kehittivät Marc Andreessen ja Jim Clark, jotka perustivat Netscape-yhtiön.
Selain oli perustana myös Mozilla-projektin ohjelmistokehitykselle, josta on syntynyt Mozilla Firefox.
Käräjäoikeus
Käräjäoikeus (lyhenne KO tai KäO) on tuomioistuin, joka toimii tuomiopiirinsä yleisenä alioikeutena. Käräjäoikeudessa käsitellään ensimmäisenä asteena riita-, rikos- ja hakemusasioita.
Suomessa toimii 20 käräjäoikeutta. Käräjäoikeutta johtaa laamanni ja varsinaisina alioikeustuomareina toimivat käräjätuomarit. Lisäksi käräjäoikeudessa voi olla käräjäviskaaleja ja tuomioistuinharjoitteluaan suorittavia notaareja. Näiden toimivalta on käräjätuomaria suppeampi. Varsinaisen lainkäyttöhenkilöstön lisäksi kansliassa toimivat toimisto- ja osastosihteerit voivat ratkaista eräitä selviä ja riidattomia velkomus-, kiinteistökirjaamis- ja hakemusasioita.
Rikosasiat käräjäoikeus käsittelee tavallisimmin lautamieskokoonpanossa, johon kuuluu lainoppinut puheenjohtaja sekä kaksi maallikkotuomaria eli lautamiestä. Vaativaa rikosasiaa käräjäoikeus saattaa käsitellä laajennetussa lautamieskokoonpanossa, jossa normaaliin kokoonpanoon on lisätty mahdollisesti yksi lainoppinut lisäjäsen ja mahdollisesti yksi maallikkojäsen. Näin toimitaan yleensä, jos asian käsittelyn odotetaan kestävän kauan, sillä tämä mahdollistaa yhden lainoppineen jäsenen ja kahden maallikkojäsenen tippumisen pois kokoonpanosta. Tuomiovaltainen käräjäoikeus on lautamieskokoonpanossa, jos läsnä on lainoppineen puheenjohtajan lisäksi kaksi lautamiestä. Kesken asian käsittelyn kokoonpanoon ei koskaan lisätä tuomareita. Vähäiset rikosasiat käräjäoikeus voi ratkaista myös yhden lainoppineen tuomarin istunnossa.
Siviiliasioissa tavallisimmin oikeutta istuu yksi lainoppinut tuomari. Lainopillisesti hankalat asiat käsitellään kolmen lainoppineen tuomarin kokoonpanossa.
Asianosainen voi valittaa käräjäoikeuden tekemästä ratkaisusta hovioikeuteen 30 päivän kuluessa ratkaisun antamisesta. Useimmissa asiaryhmissä ratkaisuun tyytymättömän on ilmoitettava tyytymättömyyttä seitsemän päivän kuluessa ratkaisun antamisesta. Jos ratkaisusta ei ilmoiteta tyytymättömyyttä tai tyytymättömyyden ilmoittamisesta huolimatta siitä ei valiteta säädettyjen määräaikojen kuluessa, tulee käräjäoikeuden ratkaisusta lainvoimainen.
Seppo Räty
Seppo Henrik Räty (s. 27. huhtikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen entinen keihäänheittäjä. Hän on yksi menestyneimpiä lajissaan: maailmanmestari, kolminkertainen olympiamitalisti, EM-mitalisti sekä entinen maailmanennätyksen haltija.
Räty voitti kultaa Rooman MM-kisoissa 1987, vaikka kaatui ensimmäisellä heitollansa. Tokiossa 1991 Räty heitti MM-hopeaa Kimmo Kinnusen jälkeen. Räty epäonnistui Stuttgartin MM-kisoissa 1993 todeten sen jälkeen haastattelussa: "Saksa on paska maa". Räty onkin tullut tunnetuksi suorapuheisuudestaan.
Räty on kolmas suomalainen yleisurheilija, joka on saavuttanut mitalin kolmissa olympiakisoissa (muut ovat Paavo Nurmi ja Vilho Tuulos).
Vuonna 1991 Räty paransi maailmanennätystä kahdesti. Ensin toukokuussa Japanin Shizuokassa 91,98 ja myöhemmin 2. kesäkuuta Punkalaitumella 96,96. Molemmat tulokset Räty heitti Sandviken Champion -keihäällä. Keihään perässä oli tarranauha, joka sai aikaan golf-pallotyyppisen ilmavirtailmiön, jonka avulla keihäs liiti perä alhaalla normaalia kauemmin. Välinekehittelyn aloitti Miklós Némethin kehittelemällä rypyläpintaisen keihään, jonka IAAF kielsi Tokion MM-kisojen jälkeen. Kaikki kyseisellä keihäsmallilla heitetyt tulokset, myös Rädyn ME, pyyhittiin tilastoista.
Tohmajärveläinen Räty kärsi urheilu-urallaan useista loukkaantumisista. Hän työskenteli Niiralan tullissa ja jäi toimestaan selkävaivojen vuoksi työkyvyttömyyseläkkeelle vuonna 2013. Urheilu-uransa jälkeen Räty on valmentanut muun muassa keihäänheittäjä Oona Sormusta.
Rädylle myönnettiin kesäkuussa 2016 valtion urheilijaeläke.
Rooman MM-kilpailuista vuodelta 1987 löytyy nostettu tilastotulos 100-kiloisissa, 307,5 kg (142,5 kg + 165 kg) tempaus ja työntö.
Kimmo Kinnunen muistelee Tuhansien heittojen tarina -dokumentissa mm. Sepon nostaneen tempauksella ensin 90 kg ilmaan, sitten laskeneen niskan kautta selänpuolelle itsensä yli kantapäille asti ja nostaneen takaisin. Koko sali hiljeni puoleksi minuutiksi ja Seppo lähti kassinsa kanssa. Seppo kertoo samaisessa ohjelmassa kyykkytuloksen olleen 295 kg ja niskan takaa ylös suorille käsille 190 kg. Rädyn kerrotaan myös nostaneen noin 200 kg penkkipunnerruksesta aktiiviaikoina, joskin ennätys omien puheiden mukaan 215 kg ja ns. persevipillä 227,5 kg. Vuonna 2014 on noussut 200 kg.
Urheiluliiton lajivalmentajana toiminut Kari Ihalainen muisteli Stuttgartin vuoden 1993 MM-kisoja. Seppo nosti puolikyykystä 400 kiloa.
Lukuisista suoriteteknisistä saavutuksistaan huolimatta Räty ei juniorivuosiensa jälkeen ole venytellyt koskaan.
Sepon kuuluisat selkävaivat huolettavat suojattiaan Oona Sormusta, hän kertoi Sepon yhä vetävän maasta 300kg näytösluontoisesti. Kesäkuussa 2017 Seppo on yhä sanonut nostavansa yli 200 kiloa penkkipunnerruksessa.
Seppo Rädyn kolmen käytössä olleiden keihäsmallien ennätysten yhteismitta on 273,28 metriä (96,96 - 90,60 - 85,72). Rätyä paremmin ovat heittäneet vain Jan Železný (277,90 metriä) ja Tom Petranoff (276,28 metriä)
Luettelo Egyptin faaraoista
Tähän luetteloon on otettu kaikki nykyään tiedossa olevat muinaista Egyptiä hallineet faaraot. Osa hallitusajoista on päällekkäisiä, koska välikausien aikana vallassa saattoi olla useampikin faarao. Usein myös faaraon poika toimi kanssahallitsijana.
Seuraavat listat ei välttämättä ole täydellisiä:
Egyptin yhdistymistä edeltävien hallitsijoiden sarjaa eri puolilla Egyptiä nimitetään nolladynastiaksi; vain muutama hallitsijanimi säilynyt.
Useita eri hallitsijoita joista vain useimmin mainitut listattu.
Useita vähemmän merkittäviä hallitsijoita.
Persia valloittaa Egyptin.
Aleksanteri Suuri valloittaa Egyptin 332 eaa.
Aleksanteri Suuren kenraalin Ptolemaios I:n perustama makedonialainen Ptolemaioksen hallitsijasuku hallitsi 
Aleksanteri Suuren kuoltua.
Egyptistä tulee Rooman provinssi 30 eaa.
Marko Asell
Marko Tapio Asell (s. 8. toukokuuta 1970 Ylöjärvi) on suomalainen painin olympiamitalisti (1996) ja SDP:tä edustava poliitikko. Hän oli kansanedustaja vaalikaudella 2007–2011.
Asellin uran paras saavutus oli Atlantan olympialaisissa 1996 kreikkalais-roomalaisessa painissa 74 kg sarjassa painittu hopea. Vuonna 1997 hän paini EM-hopeaa.
Kevään 1996 EM-kilpailuissa hän ei onnistunut saamaan olympiapaikkaa. Tämän jälkeen Asell piti kuntoaan yllä lähinnä juoksemalla ja jalkapalloa pelaamalla. Pari viikkoa ennen Atlantan olympialaisten avajaisia hän sai kuitenkin kisoihin villin kortin. Lyhyestä valmistautumisestaan huolimatta hän eteni kisoissa aina finaaliin asti. Finaalissa hän hävisi kuubalaiselle Filiberto Ascuylle. Finaaliottelu oli tasainen, ja Asell sai nostettua vastustajansa junttaan. Tuomari ei kuitenkaan katsonut suoritusta riittäväksi ja täydet pisteet jäivät saamatta. Kultamitalia jaettaessa Ascuylle suosionosoitukset olivat vaisuja ja buuaustakin kuului. Sen sijaan Asell sai raikuvat aplodit. Kun muut suomalaiset painijat epäonnistuivat Atlantassa, tämä herätti keskustelua muiden painijoiden mahdollisesti liian rankasta valmistautumisesta kisoihin.
Painiurallaan Asell tunnettiin erityisesti käsivarsiheitostaan. Hän kärsi urallaan olkapäävammoista. Hän lopetti painiuransa vuonna 2001 ja siirtyi valmentajaksi. Vuonna 2012 hän osallistui SM-kilpailuihin yli kymmenen vuoden tauon jälkeen ja sijoittui 84-kiloisten sarjassa seitsemänneksi.
Asell valittiin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa SDP:n listalta Nokian kaupunginvaltuustoon. Vuodesta 2013 hän on ollut valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja.
Asell valittiin eduskuntaan 4 597 äänellä Pirkanmaan vaalipiiristä vuoden 2007 vaaleissa. Hän oli liikenne- ja viestintävaliokunnan, ympäristövaliokunnan, tulevaisuusvaliokunnan ja hallintovaliokunnan jäsen. Lisäksi hän vaikutti valtion liikuntaneuvostossa.
Vuoden 2011 vaaleissa Asell sai 5840 ääntä jääden varasijalle. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 vaaleissa, muttei tullut valituksi 4167 äänellä.
Asell on naimisissa, hänellä on kolme lasta ja asuu urheiluteoistaan kunnalta palkinnoksi saamalleen tontille talkoovoimin vuonna 1998 rakennetussa talossa Nokialla.
Jani Sievinen
Jani Nikanor Sievinen (s. 31. maaliskuuta 1974 Vihti) on entinen suomalainen uimari ja maailmanmestari. Sievisen päämatka oli 200 metrin sekauinti.
Sievisen ensimmäinen aikuisten arvokilpailuvoitto tuli 50 metrin selkäuinnissa lyhyen radan EM-kisoissa Gelsenkirchenissä 1991. Seuraavana vuonna Barcelonan olympiakisoissa hän sijoittui 200 metrin sekauinnissa neljänneksi. Tämän jälkeen Sievinen voitti 39 perättäistä 200 metrin sekauintikisaa, mukaan lukien EM-kullat Sheffieldissä 1993 ja Wienissä 1995 sekä MM-kulta maailmanennätysajalla 1.58,16 Roomassa 1994. Vuonna 1994 hänet valittiin Vuoden urheilijaksi ja häntä valmentanut isä Esa Sievinen vuoden valmentajaksi.
Ensimmäinen tappio päämatkalla Barcelonan olympiakisojen jälkeen tuli Atlantan olympiakisoissa 1996, kun Sievinen ui hopealle. Tämä hopea on Sievisen ainoa olympiamitali. Yhteensä hän on saavuttanut EM-, MM- ja olympiakisoissa 31 mitalia, joista viisi on maailmanmestaruuksia. Sievinen ilmoitti lopettavansa uintiuransa Helsingissä 7.–10. joulukuuta 2006 järjestettyihin lyhyen radan EM-uinteihin. Sievisen ura päättyi 100 metrin sekauintiin 5. sijalle ajalla 54,41 sekuntia. Sievisen valmentajana toimi isä Esa Sievinen.
Suomen Työväen Urheiluliitto valitsi Sievisen vuoden 2002 parhaaksi urheilijaksi. Samassa yhteydessä häntä valmentanut Esa Sievinen valittiin vuoden valmentajaksi.
Vuonna 2007 Sievinen kilpaili Tanssii tähtien kanssa -ohjelman toisella tuotantokaudella parinaan Helena Ahti-Hallberg. He putosivat kilpailusta neljäntenä.
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Sievinen SDP:n ehdokkaana, muttei tullut valituksi.
Jani Sievisellä on kaksi poikaa avioliitostaan Susanna Sievisen (nykyisin Ingerttilä) kanssa. Syyskuussa 2006 Sievinen toimi Miss Baltic Sea & Skandinavia -kilpailun juontajana ja tapasi Mari Samuelsenin, joka edusti kisassa Ruotsia. He avioituivat kesällä 2009. Parilla on kolme tytärtä. He erosivat vuonna 2014. Sievinen seurustelee nykyään Maria Nyqvistin kanssa.