hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pekka Myllykoski
Pekka Johannes Myllykoski (13. joulukuuta 1959 Mänttä – 22. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja sanoittaja, joka muistetaan parhaiten kantriyhtye Freud Marx Engels & Jungin laulusolistina. Häneltä ilmestyi kaksi albumia Maltaan Haukat -kokoonpanon kanssa. Hän toimi satunnaisesti Jytäjemmarit-yhtyeen laulusolistina. Myllykoski tunnetaan arvostetuista käännösteksteistä. Hänen sanoittamansa on muun muassa hitti ”Särkynytsydämiset (viekää minut baariin)” (alun perin Guy Clarkin ”Broken Hearted People”).
Pekka Myllykoski sai Suomen Kulttuurirahaston Yrjö Koskisen stipendin hyvästä suomenkielisestä aineesta valmistuttuaan ylioppilaaksi keväällä 1978 Helsingin Normaalilyseosta. Palkitun aineensa hän kirjoitti aiheesta ”Kirjailijan viesti minulle”, jossa hän käsitteli Kurt Vonnegutia.
Myllykoski opiskeli lääkäri-isänsä toiveesta lääketiedettä, mutta jätti opinnot kesken lääketieteen kandidaattina, harjoiteltuaan kuitenkin muun muassa terveyskeskuspäivystäjänä.
Nuorena Myllykoski oli kiinnostunut mustasta bluesista ja sen jälkeen rockista ja punkista. Sanoittaja hänestä tuli, kun Eppu Normaali -yhtyeessä vaikuttanut Mikko Saarela tutustutti Myllykosken Juice Leskisen tuotantoon. Hän innostui myös aikaisemmin pelkkänä viihteenä pitämästään kantrista. ”Kantrissa käsitellään suuria tunteita aforisminomaisella, tiivistetyllä kielellä”, Myllykoski totesi. Myllykoski perusti toimittaja Arto Pajukallion kanssa rentturomanttista outlaw-kantria soittavan Freud Marx Engels & Jungin. Myllykoski oli myös luontoharrastaja.
Myllykoski oli vuosina 1993–2004 Vihreiden kaupunginvaltuutettu Helsingissä. Kaudella 2005–2008 hän oli toinen varavaltuutettu.
Myllykoski puhui avoimesti alkoholismistaan julkisuudessa, muun muassa Hymy-lehdessä ja TV:ssä. Marraskuussa 2014 uutisoitiin Myllykosken sairastavan syöpää, jonka johdosta hän joutui sairauslomalle, mutta palasi takaisin keikoille kesäkuussa 2015. Myllykoski kuoli syöpään 57-vuotiaana 22. huhtikuuta 2017.
Pekka Myllykosken veli on teologian tohtori, dosentti Matti Myllykoski.
Suomen fauna: Tunnista eläimet
Suomen fauna: Tunnista eläimet on CD-romilla julkaistu virtuaalinen tietoteos, joka on osa Heino ja Martti Hanhelan sarjaa. Suomen Fauna -sarjaa kuuluvat myös:
Tunnista eläimet -osan opiskelusivulta löytyy 670 värillistä ruuduntäyteistä kuvaa ja pienempiä kuvia noin 80. Lisäksi tehtäväsivulla on yli 650 suurkuvaa ja kuvahakemistossa pikkukuvia saman verran lisää. Levyllä esiintyy kaikki Suomessa esiintyvät tärkeimmät luonnonvaraiset eläimet, yhteensä 670 lajia tai ryhmää. Teoksesta voi opetella tunnistamaan myös 300 eläimen äänet.
Poljčane
Poljčane on noin 3,500 asukkaan kaupunki itäisessä Sloveniassa. Se sijaitsee 35 kilometriä Mariborista etelään ja 35 kilometriä Celjestä koilliseen. Kaupungissa on rautatieasema, koulu, terveyskeskus, postitoimisto, kaksi valintamyymälää, pubeja, baareja ja ravintoloita.
Kellon Kraaseli
Virallisesti Kraaseli, yleisesti Kellon Kraaseli, on Perämeren saari Oulun kaupungissa, Kellon kylän edustalla. Nimi "kraaseli" on perua ruotsin kielen sanasta "gråsäl", joka tarkoittaa harmaahyljettä.
Kellon Kraaseli on matala saari: Sen korkein kohta kohoaa vain muutaman metrin merenpinnan yläpuolelle. Saaren rantaviivan kokonaispituus on noin 10 kilometriä. Saari on lähes kauttaaltaan lehtimetsän peitossa. Saarelle tunnusomaisia ovat laajat ranta-alueet, jotka peittyvät meriveden ollessa korkealla. Saaressa on ainoastaan kesäasuntoja ja suojasatama.
Saarta käytettiin yhteislaitumena aina 1980-luvun alkuun saakka, ja se toimi lehmien ja lampaiden laidunmaana.
Nykyisin saaren erottaa Rapakarin saaresta Kraaselin kaivanto -niminen huviveneväylä, jonka nimellissyvyys on 1,8 metriä. Väylä tunnetaan myös oululaisittain "Suenväylänä" tai "Sudenväylänä" suunnittelijansa sukunimen "Susi" mukaan. Saaren pohjoispuolinen alue tunnetaan yleisesti Kellonlahtena, ja itäpuolinen merialue Oulun Pateniemen edustalla on nimeltään Kuivasmeri. Vesialue on kohtalaisen suojainen, minkä takia se on yleinen ankkurointipaikka. Kellon Kiviniemen kylän asukkaat ovat ennen vieneet kalastusveneensä myrskyiltä suojaan Kuivasmerelle tai Kraaseliin.
Birkirkara
Birkirkara on yli 23 000 asukkaan kaupunki Maltan keskiosassa. Se on ollut asukasluvultaan Maltan suurin kaupunki keskiajalta lähtien, mutta vuoden 2017 arvioissa St. Paul’s Bayssa on enemmän asukkaita. Muun muassa Maltan presidentti, Edward Fenech Adami sekä Maltan entinen pääministeri, Alfred Sant ovat kotoisin Birkirkarasta. Kaupungin motto on "In hoc signo vinces" eli "Tässä merkissä voitat".
Kello (kaupunginosa)
Kello on Oulun kaupunginosa Kellon suuralueella entisen Haukiputaan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Kaupunginosa muodostettiin 1. tammikuuta 2013 kuntaliitoksen myötä.
Kaupunginosaan kuuluvat Holstinmäen, Kiviniemen, Virpiniemen, Takkurannan ja Pohjois-Kellon kylät ja alueet.
Kylän uskotaan saaneen nimensä kirkonkellosta. Kellossa oli vielä keskiajalla oma kirkko, jolloin kylä oli isompi kuin Haukiputaan kylä. Kirkko tuhoutui venäläisten hävityksessä, jolloin kirkko rakennettiin Kiiminkijoen suulle.
Alueen tärkeimmät tiet ovat seututie 847 eli niin sanottu "Vanha nelostie" sekä valtatie 4. Joukkoliikenne linjat 8.8.2018-2.6.2019: 20,20B,20N,21,22,23,23B,25,26. Joukkoliikenne linjat 3.6-7.8.2019: 20B,21,23B. Joukkoliikenne uudistukset n.2020-2021 linjat: 20,20B,20N,21,22,23,23B,25,26,26K.￼
Oulun ja Tornion välinen rautatie sivuaa Kellon kylää. Rautateiden henkilöliikennettä ei ole, ja Kellon rautatieasema on lakkautettu.
Abaújszántó
Abaújszántó on kaupunki Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä Unkarin pohjoisosassa. Se sijaitsee 40 kilometrin päässä läänin pääkaupungista Miskolcista. Kaupungin pinta-ala on 47,36 neliökilometriä, asukasluku 3 169 (vuonna 2009) ja väestötiheys siten 66,9 asukasta neliökilometrillä.
Abaújszántósta tuli kaupunki vuonna 2004. Aiemmin se oli ollut kaupunki yli 600 vuotta vuoteen 1902 saakka.
Limbaži
Limbaži () on kaupunki ja kuntakeskus pohjoisessa Latviassa, 90 kilometriä Latvian pääkaupungista Riiasta pohjoiseen. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2012 alussa 8 290, ja koko Limbažin kunnan (Limbažu novads) 19 211. Vuoden 1385 paikkeilla kaupunki oli Riian jälkeen Latvian toiseksi suurin.
Limbaži perustettiin 1200-luvulla ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1385. Se on yksi Latvian vanhimmista kaupungeista. Kaupungin asukkaista 87 prosenttia on latvialaisia, ja loput ovat ulkomaalaisia.
Rauskut
Rauskut (Batoidea) ovat litteäruumiisia rustokaloja. Rauskuilla on leveät rintaevät, joita aaltomaisesti liikuttaen ne uivat. Suu ja kidusaukot ovat ruumiin alapinnalla. Rauskut elävät lähellä pohjaa ja vaanivat saalista pohjaliejussa maaten.
Rauskut on perinteisesti luokiteltu toiseksi nykyisten leveäsuisten kalojen alaluokan kahdesta ylälahkosta, haiden rinnalle. Tämä on ollut kiistanalaista, kun morfologian perusteella rauskut näyttävät pikemmin sijoittuvan yhdeksi alaryhmäksi haiden joukkoon. Joka tapauksessa tässä käsitelty rauskujen ryhmä (Batoidea) muodostaa yhtenäisen luonnollisen ryhmän. Se jaetaan nykyisin neljään lahkoon, joissa on 17 heimoa ja noin 540 lajia.
Lahkoista vanhin on sähkörauskukalat, jonka edustajat lamauttavat saaliinsa sähköiskuilla; lahkossa on monia sokeita lajeja. Saharauskukaloilla on litteä hammaslaitainen kuonolauta.
Suurin rauskulaji on rauhallinen planktonia syövä paholaisrausku.
Piikkirauskulla on terävä, myrkyllinen väkänen pyrstön päässä.
Moerewa
Moerewa on kaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaaren pohjoisosassa. Sen asukasluku on 1 533. Yli 80 % kaupungin asukkaista on maoreja.
Murtomäen rautatieasema
Murtomäen rautatieasema () sijaitsee Murtomäen kylässä, noin 20 kilometriä Kajaanin keskustasta etelään rataosalla . Murtomäki on risteysasema: liikennepaikalla pääradasta haarautuu Otanmäen rata ja Talvivaaran kaivosrata.
Murtomäen asemamiljöö on säilynyt lähes alkuperäisessä asussaan ja muodostaa siten kulttuurihistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden. Asema-alueen rakennukset on rakennettu Rautatiehallituksen pääarkkitehdin Bruno Granholmin suunnitelmien pohjalta.
Asema-alueen rakennukset kuvastavat kansallisromanttisia ihanteita, mikä ilmenee rakennuksissa taidokkaina puuleikkauksina. Alkuperäisistä rakennuksista Murtomäellä ovat säilyneet asemarakennuksen lisäksi ainakin asemapäällikön asunto, makasiini ja maakellari.
Museovirasto on määritellyt Murtomäen rautatieaseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
VR:n henkilöjunat eivät pysähdy Murtomäellä eikä liikennepaikalla ole tavaraliikennettä.
Murtomäen liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäyttöisesti Iisalmesta käsin. Asemarakennus on liikenteenohjauksen päätyttyä siirtynyt yksityisomistukseen.
Toimintaelokuva
Toimintaelokuva on näyttävä ja nopearytminen elokuva, jonka tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa takaa-ajot, räjähdykset, väkivaltaiset tappelut, katastrofit, nopea rytmi sekä pääosassa kekseliäs, voimakas ja rohkea sankari. Toimintaelokuva on lajityyppinä usein sekoittunut muihin lajityyppeihin (esimerkiksi tieteiselokuva, kauhuelokuva, seikkailuelokuva, rikoselokuva, sotaelokuva, lännenelokuva). Toimintaelokuvat ovat usein yleisömenestyksiä, mutta koska toimintaelokuvien maailma on hyvin mustavalkoinen, niistä on melko harvoin tullut arvostelumenestyksiä.
Toimintaelokuvat ovat luonteeltaan eskapistisia viihde-elokuvia, joiden kohdeyleisönä on 13–25-vuotiaat miehet. Toimintaelokuvan pääosassa on tyypillisesti miessankari, jolla on vastassaan lähes mahdottomalta vaikuttava uhka. Uhan ratkaiseminen vaatii yleensä sankarilta lähes yli-inhimillistä fyysistä voimaa ja väkivaltaa. Toimintaelokuvan nainen on tavallisesti joko sankarin liittolainen tai rakkauden kohde. Viime vuosikymmeninä vahvoja naisia on myös ruvettu näkemään toimintaelokuvien sankarina.
Toimintaelokuvan juuret ovat mykkäelokuvan sarjaelokuvissa. Varhaisimmaksi toimintaelokuvaksi voidaan lukea Edwin S. Porterin "Suuri junaryöstö" vuodelta 1903. Lajityyppinä toimintaelokuvan kukoistuksen voidaan katsoa alkaneen 1980- ja 1990-luvulla, jolloin erikoisefektien kehittyminen antoi mahdollisuuden tehdä entistä näyttävämpiä elokuvia. Samalla toimintaelokuvien juonen rytmi nopeutui ja väkivallan määrä kasvoi.
Toimintaelokuvien juuria voi nähdä toisen maailmansodan jälkeen valmistuneissa spektaakkelielokuvissa, joilla aikoinaan pyrittiin vastaamaan television aiheuttamaan kilpailutilanteeseen. Myös itämaiset taistelulajifilmit ovat vaikuttaneet lajityyppiin ylirealistisilla taistelukohtauksillaan ja näyttävillä koreografioillaan.
Veneheitto
Veneheitto on kylä Vaalan kunnan länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla Oulujärven länsipuolella Oulun läänissä. Kylän asukasluku on noin 450.
Kylä sijaitsee seututien 800 varressa. Sen etäisyys on Kestilästä 17 kilometriä ja Vaalasta 25 kilometriä.
Veneheitto on valittu vuoden 1997 "kainuulaiseksi kyläksi". Kylässä toimii nykyisin 35 karjatilaa, joista 10 on luomutiloja. Aarne Tervonen on laatinut Veneheiton epävirallisen vaakunan.
Veneheitto sai nimensä siitä, että 1500-luvulla ihmiset tulivat veneellä Siikajokea pitkin kohti Oulujärveä kalastamaan ja kirkkoon. He joutuivat jättämään veneensä nykyisen Veneheiton kylän keskustan kohdalle ja jatkamaan kulkuaan jalkaisin vajaat kymmenen kilometriä.
Veneheiton kauppa lopetti toimintansa vuonna 2017.
Zurab Tsereteli
Zurab Tsereteli (, , 4. tammikuuta 1934) on georgialaissyntyinen venäläinen kuvanveistäjä, taidemaalari ja arkkitehti. Hän on toiminut vuodesta 1997 Venäjän taideakatemian johtajana.
Tserteli valmistui Tbilisin taideakatemiasta. Vuonna 1978 hänet nimitettiin Brockroptin yliopiston professoriksi Yhdysvalloissa.
Tsereteli on Venäjän taideakatemian (vuodesta 1988), Moskovan UNESCO:n tukisäätiön (1991) ja Unescon kansainvälisen taidetoimikunnan puheenjohtaja.
Tsereteli on luonut muun muassa Moskovassa vuonna 1997 paljastetun Pietari Suuren jättimäisen laivapatsaan,Rooman Gogol-monumentin, Sevillan Kolumbukselle omistetun "Uuden ihmisen synty" ja YK:lle lahjoitetun "Hyvä voittaa pahan" -veistoksen ja New Jerseyn Bayonnen satamaan, vastapäätä New Yorkia syyskuussa 2006 paljastetun, terrori-iskuihin liittyvän "Murheen kyynel" -monumentin. Hän on myös suunnitellut suurempia monumentteja, kuten Poklonnaja-kukkulan sotamuistomerkin ja Maneesitorin.
Tseretelin satametrinen Pietari Suuri -veistos Moskovassa on useaan otteeseen valittu maailman rumimpien monumenttien listalle, ja sitä on ehdotettu siirrettäväksi sen jälkeen kun Tseretelin suosija Moskovan pormestari Juri Lužkov erotettiin virastaan.
Limamadot
Limamadot (Nemertea), aiemmin myös "nauhamadot", on eläinkunnan pääjakso. Limamadoilla ei ole ruumiinonteloa. Niillä kuitenkin on ruoansulatuskanava, umpinainen verenkierto sekä saalistuselimenä ulostyöntyvä imukärsä (proboscis).
Limamatoja elää merissä, joissa, järvissä ja kosteassa maassa. Yleensä ne syövät pieniä vesieläimiä, mutta eräät ovat myös loisia. Eri lajien pituus vaihetee muutamasta millimetristä useisiin metreihin. "Lineus longissimus" -laji voi kasvaa jopa 30 m pitkäksi ja on pisin tunnettu eläin.
Limamatolajeja tunnetaan yli 1250, joista useimmat elävät kylmissä merissä. Suomesta tunnetaan kaksi lajia, "Cyanophthalma obscura" ja "Prostoma graecense".
Rataseläimet
Rataseläimet (Rotifera) on eläinkunnan pääjakso. Rataseläimet ovat tavallisemmin alle 2 mm:n pituisia ja läpikuultavia. Niitä elää kaikkialla maapallolla. Lajeja tunnetaan Suomesta yli 400.
Rataseläinten ihon pinnalla on kiinteä panssari ja ruumiin takapäässä jalka, jolla eläin kiinnittyy alustaan. Suun ympärillä on kaksiosainen levy, jonka ripsikiehkurat ohjaavat ravintohiukkasia suuhun ja toimivat myös liikuntaelimenä. Rataseläimet ovat yksineuvoisia ja lisääntyvät munimalla. Niille on tyypillistä sukupolvenvuorottelu partenogeneettisesti lisääntyvän ja hedelmöittyvän sukupolven välillä.
Rataseläimet elävät sammalikoissa, maassa ja suolattomassa vedessä. Osa rataseläimistä on myös loisia. Pikkumatojen ja äyriäisten ravintona niillä on merkitystä sisävesien planktonissa. Kuivuneina rataseläimet kestävät äärimmäisiä olosuhteita ja voivat tällöin pysyä elossa 3–4 vuotta ja levitä tuulen mukana paikasta toiseen. Rataseläimiä on myös tavattu keinotekoisissa ympäristöissä, kuten akvaarioissa ja piha-altaissa.
Sukkulamadot
Sukkulamadot ("Nematoda") on eläinkunnan pääjakso. Molemmista päistä suipoilla lajeilla on valeruumiinontelo. Jaokkeisuutta ei ole, mutta ihoa peittävässä sitkeässä kutikulassa voi näkyä renkaisuutta. Verenkierto- ja hengityselimistöä ei ole. Ruokatorvea ympäröi hermostorengas, josta lähtee yleensä kuusi hermorunkoa.
Lisääntymiselimistö on hyvin kehittynyt, useimmat lajit ovat yksineuvoisia. Sukkulamatolajeja tunnetaan noin 90 000 lajia. Monet mikroskooppiset sukkulamadot elävät maassa, karikkeessa ja sammalikossa, missä niitä voi olla useita miljoonia yksilöitä neliömetrillä. Useat ovat vakavia kasvien ja eläinten loisia.
Ihmisen suolistossa voivat loisia muun muassa piiskamadot ("Trichuris") sekä kaivosmato, kihomato, suolinkaiset ja trikiini.
Trooppisia lajeja ovat mm. imusuonistossa elävä filariamato, joka aiheuttaa norsutautia, ja guineanmato ("Dracunculis medinensis"), joka loisii raajoissa. Silmämadot ("Loa") elävät sarveiskalvossa, ja Onchocera-lajit aiheuttavat jokisokeutta. Myös kotieläimillä on runsaasti sukkulamatoloisia sekä suolistossa että keuhkoissa. Keuhkomadot vaivaavat etenkin lampaita, mutta myös nautaeläimiä ja jäniksiä. Märehtijöiden ja hevosen vaarallisimpia loisia ovat limakalvomadot ("Strongylus"), jotka elävät paksu- ja umpisuolessa. Kasveja haittaavat mm. ankeroiset.
Suomen Romaniyhdistys
Suomen romaniyhdistys (vuoteen 1989 Suomen mustalaisyhdistys) on Suomen romanien yhdistys. Järjestö perustettiin 1967. Yhdistys keskittyy yhteiskunnallisten asioitten ajamiseen kuten syrjintä- ja ihmisoikeuskysymyksissä poliittisten kanavien ja lehdistön kautta.
Algarve
Algarve (arabian sanasta "al gharb", tarkoittaa länttä) on Portugalin etelärannikosta koostuva alue, jolla sijaitsevat muun muassa Faron, Lagosin ja Sagresin kaupungit. Alueen hallinnollinen keskus on Faro, jossa on muun muassa kansainvälinen lentokenttä. Algarven pinta-ala on 5 412 neliökilometriä ja alue on mäkistä. Alueella oli vuonna 2011 noin 450 000 asukasta. Tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluu muun muassa matkailu.
Yhteinen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistössä Algarve on NUTS II -tason alue. Faron piiri on sen ainoa NUTS III -tason alue, joten kahden tason alueiden tilastot ovat yhtenevät.
Algarvessa sijaitsevat kunnat ovat:Algarven sisämaassa maalaiselämä jatkuu vanhaan tapaan ja seuraa vuodenaikojen kiertoa. Rannikolla kalastetaan ja kerätään meren selkärangattomia, mutta matkailu on muuttanut siellä elinkeinoelämää. Etenkin rannikon keskiosassa hotellit ja niihin liittyvät toiminnat dominoivat maisemaa. Itäosassa on rauhallisia pikkukyliä ja korkkipuu- ja oliivilehtoja, länsiosassa villimpää luontoa ja paikkoja joihin luontoharrastajat matkustavat näkemään lintuja ja delfiineitä.
Algarve on aikoinaan ollut merkittävää mantelien viljelyaluetta. Sata vuotta sitten Portugali oli maailman tärkein mantelinviejä, ja keväällä varisevia mantelinkukkia sanottiin ”Algarven lumeksi”. Algarvessa tuotettiin 10 000 tonnia manteleita vuodessa vuoteen 1965 asti, mutta sitten matkailu syrjäytti viljelyn elinkeinona, mantelitarhoja raivattiin turismin tarpeisiin ja 1980-luvun jälkeen mantelintuotantoa ei ole enää tilastoitu. Alueen uusi viljelykasvi on johanneksenleipäpuu, jota hyödynnetään biopolttoaineiden tuotannossa. Myös mantelien kuoria käytetään polttoaineena.
Mark Hughes
Mark Hughes tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Jouhimadot
Jouhimadot ("Nematomorpha" tai "Gordiacea") on eläinkunnan pääjakso. Jouhimatolajeja tunnetaan makeasta vedestä noin 300 lajia, merivedestä viisi, "Nectonema"-sukuun kuuluvaa lajia. Suomessa elää kolme pitkää ja kapeaa, suolattomissa vesissä elävää lajia. Suomessa on matalissa lahdissa varsin yleinen n. 1 mm:n paksuinen, mutta jopa 35 cm pitkä jouhimato (Gordius aquaticus).
Jouhimatojen toukat elävät loisina vesihyönteisissä tai äyriäisissä. Aikuiset eivät syö mitään eivätkä myöskään tunkeudu uimassa olevien ihmisten ihoon, niin kuin joskus väitetään. Lankamaisia jouhimatoja löytyy eniten lieju- ja mutapohjaisten järvien rantavesistä. Aikuisen jouhimadon ruoansulatuselimistö on surkastunut, ja siksi se ei syökään mitään. Sen elämän ainut tarkoitus on parittelu ja lisääntyminen. Aikuiset jouhimadot voivat olla yli 20 cm:n mittaisia.
Sinimailanen
Sinimailanen ("Medicago sativa") eli alfalfa, joskus myös luserni, on valkuaisainepitoinen hernekasvi. Sen sinipunertavat kukat ovat tertuissa. Lehdet ovat kolmilehdykkäisiä. Kasvin varren pituus on 50–70 cm, ja sillä on voimakkaat juuret. Sinimailaselle kasvaa heinä-elokuussa pallomaiset siniset-sinivioletit kukat. Laji on levinnyt kaikkialle Eurooppaan Islantia lukuun ottamatta sekä Aasian länsipuolelle. Se on yleinen rehukasvi. Sinimailasen alalaji on sirppimailanen ("Medicago sativa" ssp. "falcata"), joka voi risteytyä sinimailasen kanssa.
Sinimailasta käytettiin ja kasvatettiin hevosten rehuksi jo ennen ajanlaskun alkua. Kiinalainen Han-dynastian keisari "Wudi" (140–87 eaa.) hankki nykyisessä Uzbekistanissa sijaitsevasta Ferganan laaksosta (ks. Ferganan alue) kookkaita sotahevosia, joiden tärkeä rehu sinimailanen oli.
Sinimailasta voi idättää. Idut sisältävät muun muassa A-, C-, E- ja K-vitamiineja.
Tutkijat huomasivat, että sinimailanen erottaa luonnostaan kasvualustastaan kultaa. Lisäksi se säilöö kullan nanohippuina, jotka sopivat mainiosti nanoelektroniikan käyttöön.
Kasvit käyttävät juuriaan ravinnon hankintaan. Ne erottavat maaperästä veden ja mineraalien lisäksi raskasmetalleja. Kansainvälinen tutkijaryhmä selvitti kasvien kykyä imeä metalleja kasvualustastaan tutkimalla sinimailasta. Pian he huomasivat, että sinimailanen todella kerää alustastaan kultaa nanohippuina, jotka ovat kooltaan 5–15 nanometriä.
Elektroniikkateollisuus on jo pitkään käyttänyt hyväkseen kullan lämmön- ja sähkönjohtokykyä sekä sitä, ettei se hapetu helposti. Kasvien tuottamilla kultahipuilla olisi kysyntää, sillä nanokokoisten hippujen kemiallinen valmistus on hankalaa.
Stanfordin yliopiston tiedote kertoo, että amerikkalaiset ja meksikolaiset tutkijat yrittävät parhaillaan löytää keinon kullan erotteluun. Ensimmäiseksi kokeillaan "linkoamista" sentrifugilla.
Tampereen Ylioppilasteatteri
Tampereen Ylioppilasteatteri ry on Tampereella vuodesta 1960 toiminut harrastajateatteri. Teatteri tuottaa vuosittain neljästä kuuteen isompaa ensi-iltaa. Se järjestää myös tapahtumia, pienoisesityksiä ja vierailutoimintaa. Teatteri on Tampereen seudun aktiivisin harrastajateatteri.
Teatteri ei ole nimestään huolimatta hallinnollisessa yhteydessä yliopistoon tai ylioppilaskuntaan. Teatteri syntyi Tampereelle kuitenkin yliopiston draamastudion (nyk. teatterin ja draaman tutkimus) kupeeseen. Kun Yhteiskunnallinen korkeakoulu muutti Tampereelle, myös opiskelijateatterille tuli tarve.
Draamastudion pitkäaikainen johtaja Kari Salosaari oli Tampereen Ylioppilasteatterin perustajia. Hän sovelsi Helsingissä jo useita vuosia toimineen Ylioppilasteatterin sääntöjä uuden yhdistyksen säännöiksi.
1960-luvun alussa perustettiin ylioppilasteattereita myös muualle, muun muassa Turkuun. Tällä hetkellä ylioppilasteattereita on kaikissa yliopistokaupungeissa.
Ylioppilasteattereita kutsutaan ytimekkäämmin kirjainyhdistelmällä YT.
Ylioppilasteatterit harjoittavat yhteistoiminta oman liiton, Ylioppilasteatteriliitto SYTY:n, kautta. Liiton tärkein tarkoitus on järjestää vuosittaiset Ylioppilasteatterifestivaalit. Järjestelyvuoro kiertää jäsenteattereiden kesken. Lisäksi liitto järjestää tapaamisia ja koulutusta.
Tampereen Ylioppilasteatteri on toiminut vuodesta 1998 lähtien entisessä elokuvateatteri Ilveksessä osoitteessa Itsenäisyydenkatu 12-14. Aiemmin TaYT on toiminut muun muassa toimintakeskus Vuoltsun talossa.
Tampereen Ylioppilasteatteri järjestää vuosittain syyskauden alussa pääsykokeet, joilla valitaan uusia jäseniä. Pääsykokeissa arvioidaan hakijan yhteistyö- ja ilmaisukykyä. Hakijoilta ei edellytetä ylioppilaslakkia, ainoa vaatimus on 18 vuoden ikä. Vuosittain teatteri ottaa noin kaksikymmentä uutta jäsentä, joista noin puolet näyttelijäjäseniä. Teatterin monialaisiin tehtäviin pääsee käsiksi myös yksittäisten produktioiden kautta.
Herra Martti
Herra Martti (, , käytetään myös nimeä "Martti Olavinpoika"; kuoli 1580-luvulla, mahdollisesti 1585) oli Tukholman suomalaisen seurakunnan ensimmäinen nimeltä tunnettu pappi ja myöhemmin Ruotsin hovisaarnaaja. Hänet muistetaan parhaiten mahdollisesti vuonna 1548 tekemästään Kristofferin maanlain suomennoksesta, joka oli ensimmäinen suomennettu lakikirja.
Tukholman suomalainen seurakunta oli perustettu uskonpuhdistuksen yhteydessä vuonna 1533, ja Martti mainitaan asiakirjoissa sen kappalaisena ensi kerran vuonna 1545. Hänet on mainittu suomalaissyntyiseksi, ja hänen on arveltu saaneen pappisvihkimyksensä jo ennen uskonpuhdistusta. Martin tiedetään omistaneen vaimonsa perimän talon Tukholman Kindstugatanilla. Hän sai vuonna 1550 kirkkoherranviran Roslagenin Börstilistä ja toimi vuosikymmenen puolivälissä Frösåkerin rovastina. Vuosina 1558–1577 Martti toimi Rauman kirkkoherrana Suomessa. Vuonna 1578 hänestä tuli kuningas Juhana III:n hovisaarnaaja, missä tehtävässä hän oli pääsiäiseen 1585 saakka. Katolisuutta lähentynyt Juhana halusi henkilökohtaiseksi sielunhoitajakseen apostolisen suksession saaneen papin. Martti toimi hovisaarnaajan viran ohella vuosina 1581–1584 myös Strängnäsin Ösmon kirkkoherrana.
Martti suomensi ehkä kuningas Kristofferin maanlain vuodelta 1442. Suomennos on säilynyt vain käsin kirjoitettuna kopioina. Vanhin kuudesta käsikirjoituksesta on kannen exlibriksessä päivätty vuodelle 1548, jolloin Martti toimi vielä suomalaisen seurakunnan kappalaisena. Ruotsin valtionarkiston hoitaja Johannes Bureus mainitsi vuonna 1609 Martin suomennoksen tekijänä. Käännös painettiin vuonna 1905 kokonaisuudessaan teokseen "Suomen kielen muistomerkkejä" nimellä "Kristoffer kuninkaan maanlaki: herra Martin suomeksi kääntämä". Muista suomennoskopioista on säilynyt vain osia. Käännöksen kieliasu viittaa Lounais-Suomen murteisiin. Käännöksessä on virheitä, jotka johtunevat kääntäjän perehtymättömyydestä lain käyttöön.
Martin laatimaan käännökseen perustuen Ljungo Tuomaanpoika laati vuonna 1601 uuden suomennoksen maanlaista, joka julkaistiin painettuna vasta 250 vuoden kuluttua, vuonna 1852.
Eräiden arvioiden mukaan Martti olisi kuitenkin vuonna 1580 vain kopioinut Jaakko Suomalaisen eli Jacobus Finnon jo aiemmin laatiman suomennoksen.
Guayas
Guayas on maakunta Ecuadorissa. Se on nimetty maakunnan läpi virtaavan Guayasjoen mukaan. Maakunnan pääkaupunki on Guayaquil, joka on Ecuadorin suurin kaupunki. Guayas on pinta-alaltaan Ecuadorin neljänneksi suurin maakunta. Sen pinta-ala on noin 20 902 km².
Muita maakunnassa sijaitsevia jokia Guayaksen lisäksi ovat muun muassa Daule ja Babahoyo.
Guayas on asukasluvultaan Ecuadorin suurin maakunta. Sen asukasluku vuonna 2010 oli noin 3 645 000.
Mathias Johannis
Mathias Johannis (West) (k. 1549) oli Rauman kappalainen ja kaupunginpedagogi. Häntä pidetään ruotsalaisen vuoden 1541 kirkkokäsikirjan ja messun suomentajana. Suomennos, Westhin koodeksi, on valmistunut noin 1546 mutta julkaistu vasta 1893 teoksen "Suomen kielen muistomerkkejä" ensimmäisessä osassa. Sen lisäksi hän suomensi mahdollisesti myös Urbanus Rhegiuksen oppaan sairaiden lohduttamiseen (alkuteos 1537), joka sisältyy samaan koodeksiin. Käsikirjoituksen tekstit ovat kuitenkin eri käsialoja.
Perna
Perna () on pehmeä, tummanpunainen, pavun muotoinen ja nyrkin kokoinen imukudoksesta koostuva elin lähes kaikilla selkärankaisilla. Ihmisellä se on väriltään ruskehtava ja sijaitsee vatsaontelon yläosassa vasemmalla puolella alimman kylkikaaren suojassa.
Rakenteeltaan perna on kuin suuri imusolmuke ja toimiikin pääasiassa veren suodattimena. Perna ei ole elintärkeä elin, mutta se osallistuu kehon immuunipuolustukseen. 
Pernaa ympäröi hauras sidekudoskotelo, ja lisäksi sidekudosta on myös sen sisällä. Pernan koveralla puolella on pernan portti, josta verisuonet kulkevat pernaan ja sieltä pois. Perna koostuu sekä valkoisesta että punaisesta ytimestä. Valkoinen ydin on tavallista imukudosta, jota on etenkin pernan valtimoiden ympärillä. Valkoista ydintä on myös erillisinä keräsinä. Punaista ydintä on puolestaan laskimoiden ympärillä, ja siinä on kaikkia veren soluja, mutta erityisen paljon siinä on makrofageja.
Valkoisen ytimen keräset toimivat imusolujen muodostumispaikkana. Lisäksi valkoisessa ytimessä muodostuu vasta-aineita. Punainen ydin puolestaan suodattaa verta ja hajottaa veren vanhoja ja vaurioituneita punasoluja. Lisäksi noin puolet kehon monosyyteistä on varastoituneena punaiseen ytimeen. Perna myös varastoi verta ja kierrättää rautaa.
Perna ei ole aikuiselle elintärkeä elin, sillä jos se poistetaan, muut elimet ottavat sen tehtävät, ja joiltakin ihmisiltä perna puuttuu synnynnäisesti. Poistosta kuitenkin voi seurata suurempi alttius mikrobitartunnoille, koska pernassa tapahtuu paljon immuunipuolustusta.
Sikiökaudella perna toimii yhdessä maksan kanssa verisolujen muodostumispaikkana.
Pernan synnynnäistä tai myöhemmin leikkauksella aiheutettua puuttumista kutsutaan aspleniaksi. Pernan sairaalloista laajenemista taas kutsutaan splenomegaliaksi. Se on ominaista useille sairauksille ja se voi olla esimerkiksi malarian yksi oire. Suurentunut perna voi tuntua kylkikaarien alapuolella. Hepatosplenomegaliassa pernan lisäksi maksa on epätavallisen suuri.
Lauri Pietarinpoika Tammelinus
Lauri Pietarinpoika Tammelinus eli Laurentius Petri Aboicus (1605 Turku – 1671) oli suomalainen pappi. Hän toimi Loimaan kappalaisena vuodesta 1637 ja Tammelan kirkkoherrana vuodesta 1648. Hän julkaisi suomeksi saarnateoksia sekä riimikronikan "Ajantieto Suomenmaan menoist ja uscost" (1658)..
Tammelinuksen julkaisema riimikronikan tapainen "Ajan tieto" on historiallisen runouden ensimmäinen Suomessa painosta julkaistu tuote.
Tammelinin poika oli pappi, sananlaskujen kerääjä Gabriel Tammelin ja pojanpoika piispa Laurentius Tammelin.
Juhana Cajanus
Juhana (Johan) Cajanus nuorempi (27. joulukuuta 1655 Paltamo – 27. kesäkuuta 1681 Turku) oli suomalainen professori ja ensimmäisiä suomenkielisiä virsirunoilijoita. Hän on kirjoittanut muun muassa virren "Etkös ole, ihmisparka, aivan arka" (nykyisin virsi 612), joka on väkevä runoelma katoavaisuudesta.
Juhana Cajanuksen vanhemmat olivat Paltamon kirkkoherra Juhana Cajanus vanhempi ja hänen toinen puolisonsa Anna Mathesius. Cajanus kävi Kajaanin ja Oulun pedagogioita sekä Uudenkaarlepyyn triviaalikoulua päästen ylioppilaaksi Uppsalassa 1671. Hän valmistui Uppsalan yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1679.
Cajanus nimitettiin 1680 ylimääräiseksi filosofian professoriksi Turun akatemiaan. Hän oli ehdolla käytännöllisen filosofian professorin virkaan Samuel Gyldenstolpen jälkeen mutta hänet sivuutettiin valinnassa Cartesiuksen filosofian kannattajana. Cajanus sai ylimääräisen filosofian professorin arvonimen mutta hän kuoli jo 27. kesäkuuta 1681, 25-vuotiaana, kesken lupaavan uran.
Honolulu Magazine
Honolulu Magazine on Havaijin osavaltiossa, Yhdysvalloissa julkaistava aikakauslehti. Sanomalehteä alettiin julkaista vuonna 1888 nimellä "Paradise of the Pacific". Vuonna 1966 sen nimi vaihdettiin "Honolulu Magazine"ksi.
Makkaramadot
Makkaramadot ("Priapulida") on pieni eläinkunnan pääjakso. Makkaramadon jaokkeeton ruumis on liereä, pehmeä ja lihaksikas. Sen takapäässä on hengityslisäkkeitä, etupäässä sisään vedettävä kärsä, joka on sekä liikunta- että saalistuselin. Eri lajien pituus vaihtelee 0,5 mm:stä noin 40 cm:iin.
Nykyisiä makkaramatoja tunnetaan noin 16 lajia. Näistä 2–3 cm:n pituinen kylmien merten okamakkaramato ("Halicryptus spinulosus") elää Suomenkin rannikkoseuduilla pohjaliejussa.
Fossiiliaineistojen perusteella makkaramadot olivat tärkeä petoeläinryhmä kambrikaudella.
Alasinluu
Alasinluu () on keskimmäinen välikorvassa sijaitsevista kolmesta kuuloluusta. Se niveltyy toisesta päästään vasaraluuhun ja toisesta jalustinluuhun. Yhdessä kuuloluut muodostavat kuuloluuketjun, joka johtaa ääniaaltojen aiheuttamat tärykalvon värähtelyt ns. soikeaan ikkunaan (eteisikkunaan), joka on väli- ja sisäkorvan välisessä luuseinässä.
Zoltán Jeney
Zoltán Jeney (s. 1943 Szolnok, Unkari) on unkarilainen säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä Ferenc Farkasin johdolla Budapestissä vuosina 1961–1966. Hän alkoi säveltää 1970-luvulla pääosin minimalistista musiikkia.
Hän on opettanut Budapestin Liszt-akatemiassa vuodesta 1986.
Jalustin (luu)
Jalustin () on yksi välikorvan kuuloluista. Jalustin on korvan sisin kuuloluu, ja se välittää kuuloluuketjun värähtelyjä eteisikkunan kautta sisäkorvaan. Noin kolmen millimetrin pituudellaan jalustin on pienin ja kevyin ihmisen luista.
Mattias Salamnius
Mattias Salamnius (n. 1650 – 21. tammikuuta 1691, Parainen) oli suomalainen pappi ja runoilija.
Salamniuksen vanhemmista ja henkilöllisyydestä ei ole juurikaan tietoa, mutta hänen oletetaan syntyneen Pohjois-Pohjanmaalla. Hänen arvellaan opiskelleen Uppsalassa tai Tartossa, mutta siitäkään ei ole varmuutta.
Se tiedetään, että Salamnius toimi pappina Inkerinmaalla vuosina 1680–1686. Hänen jo 1681 Turussa painattamansa ruumissaarna on hävinnyt, mutta sen sijaan hänen tunnetuin teoksensa on säilynyt. Se on vanhaan suomalaiseen runomittaan kirjoitettu "Ilo-Laulu Jesuxesta" vuodelta 1690, joka kuvaa Jeesuksen elämää ja kärsimyshistoriaa. Se sisältää 29 laulua ja 2265 säettä. Teos on Suomen huomattavin Ruotsin vallan aikainen runokirja, josta otettiin kahdensadan vuoden aikana peräti kuusitoista painosta.
Samana vuonna eli 1690 painettiin toinenkin Salamniuksen teos, 1600 säkeen mittainen Juhana Gezelius vanhemman hautajaisiin kirjoitettu "Surullinen ja Jumalinen Jälkimuisto". Se on taas kuivakiskoiseksi luonnehdittu kronikka piispan elämänvaiheista.
Vasaraluu
Vasaraluu () on yksi keskikorvassa sijaitsevista kuuloluista. Muita kuuloluita ovat jalustinluu ja alasinluu. Ne johtavat ääniaaltojen aiheuttamat tärykalvon värähtelyt ns. soikeaan ikkunaan (eteisikkunaan), joka on keski- ja sisäkorvan välisessä luuseinässä.
Edu Kettunen
Erkka Lauri ”Edu” Kettunen (s. 12. huhtikuuta 1961 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Edu Kettunen aloitti uransa 1980-luvun alussa Broadcast-yhtyeen kitaristina, mutta siirtyi myöhemmin soolouralle. Kettusen tunnetuin kappale on ”Lentäjän poika” samannimiseltä albumilta vuodelta 1986. Kappale on päässyt peruskoulujen musiikkikirjaankin.
Vuonna 1998 Kettunen levytti yhdessä Mikko Kuustosen ja Esa Kaartamon kanssa albumin "Kaartamo, Kettunen, Kuustonen". Levyn avausraita, Kettusen sanoittama ”Elämän haamu”, soi runsaasti radiossa. Vuonna 2002 tehtiin toinen KKK-albumi. Tällä tuplalevyllä oli mukana useita muitakin artisteja, kuten Kari Tapio ja Maarit Hurmerinta.
Kettuselle annettiin yhdelle suomalaiselle sanoittajalle vuosittain myönnettävä Juha Vainion rahaston tunnustuspalkinto vuonna 2006. Palkinnon arvo oli 5 000 euroa. Kettunen sai kiitosta muun muassa taitavasta rytminkäsittelytaidosta ja hänen sanoitustensa riimittömästä ilmaisusta. Edu Kettusen tekstit ammentavatkin rytmisen rakenteensa osalta runsaasti vaikutteita Skandinavian eeppisestä lyriikasta ja niissä on siten nähtävissä myös kalevalaista perinnettä. Kettunen on ilmaissut pitävänsä ”loppusointua kahlitsevana ja suomenkieleen sopimattomana”.
Kettunen tunnetaan myös muille sanoittamistaan ja säveltämistään kappaleista, muun muassa Broadcast-yhtyekumppani Kim Lönnholmin hitistä ”Minä olen muistanut” vuodelta 1989. Nykyisin hän tekee musiikkia myös poikansa kanssa. Albumilla "Pomminpurkajan maanantai" on tämän säveltämä kappale "Teeskentelijä", ja se on itse asiassa ensimmäinen Edun albumilla oleva kappale, joka ei ole kokonaan hänen itsensä tekemä.
Aikaisemmin Kettunen ei tuntenut esiintyvän taiteilijan roolia omakseen, josta syystä häntä nähtiin harvoin keikkailemassa lukuun ottamatta satunnaisia hyväntekeväisyyskonsertteja. Tilanne on kuitenkin viime vuosina muuttunut, kun mm. levy-yhtiön Pekka Ruuska on häntä keikkailuun kannustanut.
Musiikin lisäksi Kettunen on tehnyt piirroksia ja pienoismalleja. Toukokuussa 2010 avattiin helsinkiläisessä Art Frida -galleriassa hänen töitään esittelevä näyttely. Hän on myös alkanut rakennella kitaroita.
Mielikuvaharjoittelu
Mielikuvaharjoittelu eli visualisointi on tekniikka, jossa muodostetaan mielikuva halutusta lopputuloksesta, ja toistetaan mielessä tätä mielikuvaa.
Mielikuvaharjoittelua käytetään vaihtoehtoisena hoitomuotona erilaisissa sairauksissa, mutta varsinkin syövässä. Tällöin hoidossa muodostettava mielikuva voi olla esimerkiksi syöpäsolujen ampuminen konekiväärillä. Mielikuvaharjoittelun käyttö ei sulje pois muita perinteisen tai vaihtoehtoisen lääketieteen menetelmiä.
Mielikuvaharjoittelua voidaan myös käyttää apuna esimerkiksi laihdutuksessa, esiintymisjännityksen lieventämisessä tai tupakanpolton lopettamisessa.
Monet huipputason urheilijat käyttävät mielikuvaharjoittelua osana valmentautumistaan, ja mielikuvaharjoittelusta voi tutkimusten mukaan olla hyötyä myös nuorille urheilijoille.
Mielikuvaharjoittelu muistuttaa jossain määrin meditaatiota tai pyyntörukousta.
Johan Wegelius nuorempi
Johan (Johannes) Wegelius nuorempi (14. toukokuuta 1693 Tukholma – 13. toukokuuta 1764 Oulu) oli suomalainen varhaisherännäisyyttä edustanut kirkkoherra.
Wegeliuksen vanhemmat olivat Tyrvään kirkkoherra Johan Wegelius vanhempi ja Kristina Lauraeus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1709 ja opiskeli Turun akatemiassa sekä Uppsalan yliopistossa. Wegelius vihittiin papiksi Härnösandin hiippakunnassa 1721.
Wegelius oli Enontekiön kappalaisena vuodesta 1721 mutta sai eron sairauden takia 1724. Hän oli sitten isänsä kuoltua armovuodensaarnaajana Tyrväällä 1725 ja toimi Tornion pedagogion rehtorina vuodesta 1726. Oulun kirkkoherrana Wegelius oli vuodesta 1756 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1758.
Wegelius oli isänsä tavoin varhaisherännäisyyden johtomiehiä. Hän sai vaikutteita pietisteiltä ja herrnhutilaisilta, mutta oli näitä maltillisempi. Hän julkaisi kaksiosaisen postillan "Pyhä evankeliumillinen valkeus" (1747–1749).
Johan Wegelius oli naimisissa vuodesta 1722 Margareta Törnerin kanssa tämän kolmannessa avioliitossa.
Kieli (anatomia)
Kieli () on suuontelon pohjassa sijaitseva erisuuntiin risteävistä poikkijuovaisista lihaksista muodostunut elin, joka auttaa pureskelemista ruoan esikäsittelyssä. Kieli on kehon nopein tahdonalainen lihaskimppu, ja samalla se on tärkein artikulaatioelin. Lisäksi sillä on koirilla tärkeä tehtävä lämmönsäätelyssä. Koiran läähättäessä kielen runsas verisuonisto on laajentuneena ja lämpöä poistuu ympäröivään ilmaan. Kielen pinnassa on makuaistimuksia välittäviä soluja eli makureseptorisoluja, jotka sijaitsevat makusilmuissa. Makusilmuja on kielen limakalvon lisäksi muuallakin suuontelossa sekä nielussa. Kielen takaosan makureseptorisolut aistivat parhaiten karvaan, reunaosat happaman ja suolaisen sekä etuosa makean maun. Kielen etuosan makuhermona toimii muiden toimintojensa ohella kasvohermo (seitsemäs aivohermo). Kielen takaosan makuhermona toimii puolestaan kieli-kitahermo (yhdeksäs aivohermo).
Kieli on myös tärkeä elin puheen muodostamisessa sekä nielemisessä. Puhuttaessa kieli muodostaa kapeikkoja ääniväylälle, siis kieli lähestyy suun kattoa tai nielun takaseinämää, mikä aikaansaa erilaisia äänteitä. Äänteiden muodostumiseen vaikuttaa kapeikon leveys ja kielen etisyys, eli onko kieli suun etu- vai takaosassa.
Kielen alle laitettava lääkeaine imeytyy verenkiertoon suoraan limakalvon läpi nopeammin kuin nieltävä ruoansulatuskanavasta. Lääkkeenantotapaa kutsutaan sublinguaaliseksi.
Kielessä erotetaan kolme osaa: kärkiosa, runko-osa ja tyviosa. Kielen runko-osa on kiinnittyneenä limakalvon poimun eli kielijänteen () välityksellä suuontelon pohjaan. Koiralla kielen dorsaalipinnalla voidaan erottaa keskellä uurre, joka jakaa kielen kahteen puoliskoon. Myös kielen sisälle jatkuu uurteen kohdalla väliseinä. Kieli muodostuu kielen sisäisistä lihaksista ja kieltä kallon rakenteisiin liittävistä lihaksista. Hevosella on lihasten lisäksi kielen dorsaalipuolella rustoa (), joka vahvistaa kielen rakennetta. Kieltä liittävät lihakset ovat yhdistyneet alaleukaluuhun, ohimoluuhun sekä kieliluuhun. Kielen lihaksia hermottaa kielen liikehermo, joka on kahdestoista aivohermo. Kielen pintaa verhoaa keratinisoitunut kerrostunut levyepiteeli, jonka pinnassa on erilaisia kielinystyjä. Makusilmuja, jotka aistivat makua, on lehti-, sieni- ja vallinystyissä.
Kieleen voi tulla suusyöpä kielikarsinooman muodossa esimerkiksi tupakoinnin sekä runsaan alkoholin käytön seurauksena. Kielessä voi myös esiintyä leukoplakioita, jotka saattavat edeltää syövän kehittymistä.
Mansikkakieli on tavanomainen oire tulirokossa.
Kieleen ilmaantuvaa tulehdusta nimitetään glossiitiksi.
Johan Wegelius vanhempi
Johan Wegelius vanhempi (noin 1660 – 3. toukokuuta 1725 Tyrvää) oli suomalainen kirkkoherra joka oli ensimmäisiä pietismin kannattajia Suomessa.
Wegeliuksen vanhemmat olivat Seinäjoen kylän Uppalan talollinen Ilmajoella Tomas Jakobsson ja Karin Josefsdotter. Hän kävi Oulun pedagogiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1680.
Wegelius oli Oulun triviaalikoulun ylempänä kollegana vuodesta 1685 ja Pudasjärven kirkkoherrana vuodesta 1689. Hänet erotettiin kirkkoherran virasta pietismin kannattajana 1691 mutta hän pääsi palaamaan papinvirkaan seuraavana vuonna 1692. Wegelius oli tämän jälkeen Paimion kappalaisena vuodesta 1693 ja Tyrvään kirkkoherrana vuodesta 1697. Hän sai rovastin arvon 1706 ja hänestä tuli lääninrovasti 1707. Wegelius oli synodaaliväitöksen respondenttina pappeinkokouksessa Turussa 1696 ja saarnaajana pappeinkokouksessa 1701. Isonvihan aikana hän oli kahdeksan ja puoli vuotta venäläisiä paossa Torniossa.
Johan Wegelius oli naimisissa vuodesta 1684 Kristina Lauraeuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat Oulun kirkkoherra Johan Wegelius nuorempi (1693–1764), Tammelan pitäjänapulainen David Wegelius (1696–1731) ja Karkun kirkkoherra Gabriel Wegelius (1701–1746).
Juhana Wegelius
Juhana Wegelius voi viitata kahteen varhaisherännäisyyden johtomieheen:
Lantio
Lantio () on alaraajojen ja selän välissä oleva anatominen alue, jonka tukirangan muodostaa luinen lantiorengas. Lantioon kuuluu alueella olevia lihaksia ja sisäelimiä, kuten virtsarakko, peräsuoli ja kohtu. Lantiorengas muistuttaa suppilomaista rakennetta; suppilon yläosaa kutsutaan isoksi lantioksi ja alaosaa pikkulantioksi. Pikkulantion muoto ja koko ovat tärkeitä synnytyksen kulun kannalta.
Lantiorengas koostuu lonkkaluista, ristiluusta ja häntäluusta. Lonkkaluut muodostavat lantion etu- ja sivuseinät, ja ne yhdistyvät edessä toisiinsa häpyliitoksella ("symphysis pubis"). Takana lonkkaluut yhdistyvät ristiluuhun ristisuoliluunivelillä (SI-nivelet, "articulatio sacroiliaca").
Lantion pohjalla tarkoitetaan niitä pehmeitä rakenteita, jotka rajaavat lantion aukon alaosan. Lantion pohjan muodostavat peräaukon kohottajalihas ("musculus levator ani"), häntälihas ("musculus coccygeus") ja sidekudoskalvo ("fascia"). Peräaukon kohottajalihaksen oikea ja vasen osa yhdessä muodostavat lantion välipohjan ("diaphragma pelvis"). Käytetään myös termiä lantion alapohja ("diaphragma urogenitale"), joka koostuu virtsaputken sulkijalihaksesta ("musculus sphincter urethrae"), "musculus transversus perinei profundus"- ja "musculus transversus perinei superficialis"-lihaksista ja välilihan kalvosta.
Kaikilla selkärankaisilla on lantio, mutta nisäkkäillä se on kehittynein.
Lantiota voidaan käyttää määrittämään sukupuoli esimerkiksi oikeuslääketieteessä. Naisen lantio on leveämpi ja matalampi kuin miehellä, ja häpyluiden välinen kulma on suurempi. Lisäksi häpyliitos on kaksi kertaa miehen häpyliitosta kapeampi. Miehen lantio on yleensä raskasrakenteisempi ja pidempi pystysuunnassa. Naisen lantio on muovautunut siroksi ja leveäksi, jotta synnytys olisi mahdollista. Miehen kapeammalla ja raskasrakenteisemmalla lantiolla on taas ollut luultavasti se hyöty, että se on kestänyt paremmin kolhuja, ja ollut eduksi ketteryydessä. Lantion kehittyminen joko naisen tai miehen lantioksi määräävät kromosomit. Jos kromosomiyhdistelmässä on enemmän kuin yksi X, tulee henkilölle naismainen lantio, vaikka olisikin mies. Miehille tyypillinen naismaisia rakenteita lantioon aiheuttava kromosomipoikkeama on yhdistelmä XXY.
Comeback
Comeback () on usein käytetty nimitys artistin tai yhtyeen tekemästä paluusta, joka tapahtuu usein uuden äänilevyn julkaisun tai live-esiintymisen muodossa. Ennen comebackia artisti tai yhtye on ollut joko pitkällä tauolla tai ilmoittanut lopettavansa kokonaan. Comeback-sanaa käytetään musiikkimaailman lisäksi muuallakin, kuten esimerkiksi urheilussa.
Mikael Choraeus
Mikael Choraeus (15. maaliskuuta 1774 Vöyri – 3. kesäkuuta 1806 Karlberg, Ruotsi) oli suomalainen runoilija. Hän toimi Turun akatemian retoriikan dosenttina vuosina 1799–1802. 1802 hän siirtyi Ruotsiin papiksi. Hänen runoistaan tunnetaan erityisesti lyhyet runot, jotka muistuttavat F. M. Franzenin runoja. Choraeus oli juhlarunoilija, mutta kirjoitti myös pilkka- ja pilarunoja.
Choraeuksen vanhemmat olivat Kristiinankaupungin kappalainen Mikael Choraeus (1739-1790) ja Anna Margareta Hammar. Hän kävi Västeråsin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1792. Choraeus valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1797 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1802.
Choraeus oli Turun akatemian kaunopuheisuuden dosenttina 1799–1802, ja hän toimi kotiopettajana kenraali Ernst Gustaf von Willebrandin luona 1799–1800 sekä maaherra Robert Wilhelm de Geerin luona 1800–1802. Hän oli sitten Ruotsissa Karlbergin sota-akatemiassa teologian apulaisena vuodesta 1802 ja Södermanlandin rykmentin pastorina sekä ylimääräisenä kuninkaallisena hovisaarnaajana vuodesta 1803.
Choraeus oli naimisissa vuodesta 1805 Sofia Kristina Westerin kanssa.
Turun Ruissalossa sijaitsee Choraeuksen lähde, joka oli Choraeuksen mielipaikkoja. Hän ylisti Ruissaloa myös runoissaan.
Olof ja Siri Granholmin säätiö on vuodesta 1995 jakanut Mikael Choraeuksen mukaan nimettyä Choraeus-kirjallisuuspalkintoa ("Choraeuspriset").
Pääkallonmetsästys
Pääkallonmetsästäjät uskovat, että kun ottaa tappamansa vihollisen pään voitonmerkiksi, hänen sielunvoimansa siirtyy voittajaan. Pääkallonmetsästäjiä ovat olleet tietyt luonnonkansat, esimerkiksi was-heimo Burmassa, Borneon dajakit sekä muutamat Etelä-Amerikassa, Filippiineillä ja Uudessa Guineassa asuvat heimot.
Jotkut heimot käsittelevät päät niin että ne kutistuvat, mutta kasvonpiirteet säilyvät ennallaan. Esimerkiksi Ecuadorin jivaro-intiaanit poistavat pään luut ja kuivaavat ja savustavat pään nahan niin, että se kutistuu nyrkin kokoiseksi "tsantsaksi".
Kompas
Kompas (indonesiaksi "kompassi") on Indonesiassa ilmestyvä sanomalehti. Sitä on julkaistu vuoden 1965 kesäkuusta lähtien.
Kompasia alettiin julkaista 28. kesäkuuta 1965 Jakartassa. Lehden nimi oli aluksi "Bentara Rakyat", mutta presidentti Sukarnon ehdotuksesta nimeksi muutettiin "Kompas".
Mäski
Mäski on oluen ja erilaisten tislattujen alkoholijuomien valmistuksessa saatava sivutuote, joka jää jäljelle, kun osa mallasrouheen tärkkelyksestä on mäskäyksessä amyloitu mallassokeriksi ja dekstriiniksi.
Oluen valmistuksessa sanalla "mäski" tarkoitetaan sitä "sivutuotetta", joka jää jäljelle, kun panoksesta on erotettu nestemäinen vierre. Varsinainen olut siis valmistetaan vierteestä.
Viinan tai hiivan valmistamisessa sanalla "mäski" on eri merkitys, ja se merkitsee "käymispanosta". Mäskiä kutsutaan "rankiksi", kun mäskistä on tislattu pois alkoholi esimerkiksi pontikaksi. Oluen "mäski" on siis viinan tai hiivan "rankki".
Mäskijätettä käytetään karjan ruokinnassa rehuna, ja kaljamaltaan rukiista valutettua mäskiä voi myös käyttää leivonnassa.
The Jakarta Post
The Jakarta Post on Indonesian luetuin englanninkielinen sanomalehti. Lehteä alettiin julkaista vuonna 1983. Sitä julkaistaan päivittäin.
Jöns Budde
Jöns Andersinpoika Budde (myös Jöns Raek tai Räk, Johannes Andreas Budde; s. mahd. noin 1437, k. 1491 jälkeen) oli Naantalin luostarin munkki ja uskonnollinen kirjailija. Hän on Suomen kirjallisuuden ensimmäisiä nimeltä tunnettuja henkilöitä sekä keskiajan tunnetuimpia suomalaisia. Budden syntymä- tai kuolinvuotta ei tiedetä, mutta varhaisin merkintä hänestä on vuodelta 1461 ja myöhäisin 1491. Hän kirjoitti ruotsiksi.
Varhaisin tieto Buddesta on vuodelta 1461, jolloin hän oli todistajana eräässä oikeudenkäynnissä. Tuolloin hän lienee ollut vielä noviisi; vasta seuraavana vuonna hänet mainitaan varsinaisena munkkina. Koska birgittalaisveljeltä edellytettiin vähintään 25 vuoden ikää, olisi Budde näin ollen syntynyt viimeistään vuonna 1437. Hänen on epäilty olleen kotoisin ruotsinkieliseltä Pohjanmaalta, mutta tätä ei tiedetä varmasti. Kielitaitonsa perusteella Budde lienee opiskellut ainakin Turun katedraalikoulussa ja mahdollisesti myös ulkomailla.
Kaikki häntä koskevat tiedot liittyvät hänen toimintaansa Naantalin luostarissa, jossa hän käänsi latinankielisiä kirjoituksia nunnien lukemistoksi. Budde käänsi pyhimyslegendoja sekä laati vanhimmat ruotsinnokset eräistä Vanhan testamentin kirjoista. Sen lisäksi häneltä tunnetaan noin 20 muuta teosta, jotka ovat enimmäkseen käännöksiä latinasta ruotsiksi. Näistä tunnetuin on "Jöns Buddes bok". Hänen tekstejään käytettiin papiston tarpeisiin, mutta niitä luettiin myös ajanvietteenä.
Buddea pidetään usein Suomen ensimmäisenä kirjailijana, mutta tosiasiassa ainakin suurin osa hänen teoksistaan oli käännöksiä. Hän pyrki kuitenkin käännösvalinnoillaan vaikuttamaan ympäristönsä oloihin, ja näin pyhimysten auktoriteettiin nojaavat tekstit saivat kokonaan uuden merkityksen tarpeen mukaan. Keskiajalla kääntäjän rooli oli tärkeämpi kuin nykyisin, koska harva osasi lukea tai kirjoittaa ja vielä harvempi hallitsi latinan.
Viimeisin merkintä Buddesta on vuodelta 1491, joten hänen oletetaan kuolleen pian sen jälkeen. Budde jätti kuoltuaan Naantalin luostarille alttarikalkin ja omistuskirjoituksella varustetun öylättilautasen.
"Jöns Buddes bok" on Budden tuotannon ainut teos, josta on säilynyt yksi alkuperäiskappale nykypäiviin asti; se löydettiin 1700-luvulla Turun tuomiokirkosta ja sijoitettiin Tukholman kuninkaalliseen kirjastoon. Muista hänen käännöksistään on säilynyt vain 1500-luvulla tehtyjä kopioita (kaikki Ruotsissa) ja pyhän Birgitan elämäkerta tunnetaan ainoastaan H. G. Porthanin kuvauksista, sillä sen viimeinen tunnettu kopio tuhoutui Turun palossa vuonna 1827.
Kaikki latinasta ruotsiksi.