hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Liitännäisvaltio
Liitännäisvaltio on valtio, joka on poliittisesti sidoksissa toiseen, usein suurempaan valtioon, mutta on silti käytännössä itsenäinen alue ja säilyttää perustuslaillisen yhteyden siteen toiseen osapuoleen vapaasta valinnastaan. Tällainen valtio voi itsenäistyä koska tahansa yksipuolisella päätöksellä.
Perustuslaillinen yhteys itsenäiseen valtioon saattaa sisältää kyseisen valtion kansalaisuuden, mutta liitännäisvaltiolla voi silti olla oma maahanmuuttopolitiikkansa ja oma valuutta. Tavallisesti liitännäisvaltioilla ei kuitenkaan ole minkäänlaista käytännön tason poliittista yhteyttä emävaltioon, vaan ne ylläpitävät omaa hallitustaan ja lainsäädäntöelimiään. Esimerkiksi Cookinsaarilla ei ole edustusta Uuden-Seelannin parlamentissa sillä Uuden-Seelannin lait eivät koske Cookinsaaria.
Uusi-Kaledonia on ollut samanlaisessa yhteydessä Ranskaan vuodesta 1998 lähtien, mutta sillä on silti edustus Ranskan parlamentissa.
Ulkopolitiikka kuuluu tavallisesti emämaan hoidettavaksi, mutta liitännäisvaltio saattaa myös perustaa omia diplomaattisia edustustoja emämaasta riippumatta. Esimerkiksi Cookinsaarilla on omia lähetystöjä useissa naapurimaissa, mukaan lukien Uudessa-Seelannissa.
Britannia piti tällaisen yhteyden nojalla alaisuudessaan lukuisia maita, jotka ovat sittemmin valinneet täyden itsenäisyyden. Näitä ovat Antigua ja Barbuda (1967–1981), Dominica (1967–1978), Grenada (1967–1974), Saint Christopher-Nevis-Anguilla (1967–1983), Saint Lucia (1967–1979) ja Saint Vincent  (1969–1979).
Jättikengurut
Jättikengurut eli suurkengurut ("Macropus") on kenguruiden (Macropodidae) heimoon kuuluva pussieläinsuku. Siihen kuuluu 14 lajia, joiden joukossa on suurin nykyisin elävä pussieläin, punajättikenguru.
Muiden kenguruiden tapaan jättikengurutkin ovat kasvinsyöjiä, joten niiden ravintoon kuuluvat ruohot, lehdet ja juuret. Kengurut ovat joutuneet sopeutumaan Australian mantereen kuumaan ilmastoon ja usein pitkiin kuiviin kausiin. Kenguru saa vetensä pääosin syömästään kasveista, eikä sen tarvitse erikseen juoda vettä.
Lajit on jaettu kolmeen alasukuun:
Popstars
Popstars on uusiseelantilaiseen formaattiin perustuva television kykyjenetsintäohjelma, jossa tavoitteena on muodostaa yksittäisistä kilpailijoista karsintojen kautta tytöistä tai pojista muodostuva lauluyhtye, joka pääsee levyttämään ohjelman jälkeen.
"Popstarsia" esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2002. Ensimmäisen tuotantokauden yhtye oli Gimmel, jonka esikoislevy "Lentoon" oli myös vuoden toiseksi myydyin levy Suomessa. Ensimmäisestä "Popstars"-ohjelmasta ponnahti julkisuuteen myös rap-artisti Kana sekä sarjan loppuvaiheessa Gimmelistä erkaantunut Jonna Pirinen. Gimmelin Jenni Vartiaisesta on yhtyeen lopettamisen jälkeen tullut yksi Suomen menestyneimmistä sooloartisteista. "Popstarsin" kautta pinnalle nousivat myös viimeisessä vaiheessa pudonneet Paula Vesala ja Mira Luoti, jotka tapasivat toisensa ohjelman nauhoitusten jälkeen ja perustivat PMMP:n, joka nousi yhdeksi Suomen suosituimmista yhtyeistä.
Toinen tuotantokausi Suomessa oli vuonna 2004 nimellä "Popstars 2". Ohjelmassa toimi tuomarina muun muassa Risto Asikainen. Tällä kertaa kilpailun voitti kolmihenkinen poikabändi INDX. Toiseksi jäi tyttökvartetti Jane. INDX:n debyyttialbumi "Jee jee jee" floppasi myynnillisesti pahoin ja yhtye hajosi syksyllä 2005. Trioksi supistunut Jane julkaisi kaksi albumia ennen hajoamistaan alkuvuodesta 2007.
Popstarsia esitettiin Suomessa MTV3-kanavalla. Se korvasi vuodesta 1968 lähtien esitetyn Syksyn sävelen, joka ei enää kiinnostanut sponsoreita ja oli kannattamaton.
Ensimmäisen Popstars-tuotantokauden jälkeen MTV3 lanseerasi seuraavana vuonna 2003 brittiläisen formaatin mukaisen, sooloartisteja etsivän Idols-ohjelman. Tämän jälkeen Popstarsia ja Idolsia esitettiin vuorovuosina, kunnes Popstars lopetettiin toisen tuotantokauden jälkeen. Idols jatkui pidempään, ensin yhtäjaksoisesti vuoteen 2013 asti ja sittemmin uudelleen vuodesta 2017 alkaen.
Antwerpen
Antwerpen () on kaupunki Pohjois-Belgiassa Flanderissa. Se on Belgian toiseksi suurin kaupunki ja myös samannimisen provinssin pääkaupunki. Väkiluku vuonna 2006 oli 461 496. Kaupungin pinta-ala on 204,51 neliökilometriä ja asukastiheys 2 257 as./km². Enemmistö asukkaista puhuu äidinkielenään hollantia.
Antwerpen sijaitsee Scheldejoen rannalla, ja sen kautta kaupunki on yhteydessä Pohjanmereen. Albertin kanava puolestaan yhdistää kaupungin Liègeen.
Antwerpenilla on pitkä ja värikäs historia, ja se on ollut tärkeä kaupankäynnin keskus jo 1400-luvulla. Erityisesti se on tunnettu timanttikaupasta sekä satamastaan, joka on Euroopan vilkkaimpia.
Kahdeksankymmenvuotisen sodan tapahtumien vuoksi kulku Antwerpenin satamaan estettiin vuonna 1585 ja satamatoiminta keskittyi Amsterdamiin. Tätä kesti liki 200 vuotta, ja Antwerpen taantui tuona aikana paljon. Sataman uusi nousu koitti, kun Napoleon alkoi rakennuttaa Antwerpeniin uusia satama-altaita tarkoituksenaan tehdä siitä tukikohta englantilaisia vastaan. Nykyään satamatoiminta on siirretty pois kaupungista uuteen satamaan lähemmäksi merta.
Antwerpenissa järjestettiin kesäolympialaiset 1920.
Antwerpenilla on yhdeksän ystävyyskaupunkia:
Luettelo tiedustelupalveluista
Tämä on luettelo tiedustelupalveluista, menneistä ja nykyisistä:
Oktoberfest
Oktoberfest on kaksiviikkoinen olutfestivaali, joka pidetään joka vuosi Münchenissä Theresienwiesenin aukiolla Saksassa syyskuun ja lokakuun vaihteessa. Se on yksi kaupungin historian kuuluisimmista tapahtumista ja maailman suurin ja tuottoisin kansanjuhla, johon osallistui vuonna 2002 kuusi miljoonaa ihmistä. "Oktoberfest"-nimellä järjestetään juhlia myös muualla ympäri maailmaa.
Vuoden 2010 Oktoberfest oli järjestyksessään 177. Olutjuhlat on peruttu muun muassa koleraepidemian ja molempien maailmansotien aikana.
Ensimmäinen Oktoberfest järjestettiin hevosajojen muodossa 17. lokakuuta 1810 kruununprinssi Ludvig Baijerilaisen ja Therese von Sachsen-Hildburghausenin häiden kunniaksi. Aiemmin hevosajoja oli järjestetty Marienplatzilla, mutta tällä kertaa Münchenin kaupunki järjesti tapahtuman kaupungin muurien ulkopuolella lähellä Sendlinger Bergiä. Kuningas Maksimilian I määräsi alueen nimeksi Theresienwiesen miniänsä mukaan. Vuonna 1850 Ludvig I Baijerilainen, nyt kuningas, pystytti alueelle suuren pronssivalupatsaan, jota suurempi oli viimeksi valettu antiikin Roomassa.
Alkuvuosina juhla-alueella ei saanut nauttia alkoholia, mutta melko pian sallittiin oluen tarjoilu. Niitylle rakennettiin karuselli ja keinuja vuonna 1818, mutta hevosajot jäivät pois vuonna 1819. Huvipuistotoiminta laajeni huomattavasti 1870-luvulla. Suurikokoiset oluthallit otettiin käyttöön vuonna 1896.
Jäppilä
Jäppilä oli Etelä-Savossa sijainnut Suomen kunta. Kunnan maa-ala oli 331 km ja asukkaita oli 1 600 (vuonna 2000). Lisäksi kunnalla on runsaasti kesäasutusta. Jäppilä, Pieksämäen maalaiskunta ja Virtasalmi yhdistyivät uudeksi Pieksänmaan kunnaksi 1. tammikuuta 2004. 1. tammikuuta 2007 alkaen Jäppilä on ollut osa Pieksämäen kaupunkia.
Jäppilän seutu asutettiin luultavasti 1400-luvun puolivälissä. Perimätiedon mukaan Jäppilä on saanut nimensä Jäppisten suvusta, joka ensimmäisenä asutti Heikinlammen rantoja jo 1500-luvulla. Tieyhteydet puuttuivat alueelta lähes kokonaan aina 1870-luvulle saakka. Oma seurakunta kunnalla on ollut vuodesta 1894. Jäppilän kirkko rakennettiin 1800- ja 1900-luvulla.
1980-luvulla silloisille savolaiskunnille nimettiin omat nimikkoruoat. Jäppilän perinneruoiksi äänestettiin talkkuna ja tirripaisti. Pitäjäruokaprojektissa niin ikään 1980-luvulla nimettiin Jäppilälle potatti ja kasti, suolamuikut, rosolli, uunijuusto, naurishaudikkaat ja apposet. Apposjauho sisältää karkeita ruis- tai ohrajauhoja, tattarijauhoa ja pellavansiemeniä.
Jäppilän vaakunassa on tyylitelty kultainen haahla (hammastuksella säädettävä padan koukku) mustassa kentässä.
Hietakylä, Jäppilä, Järvikylä, Kontiomäki, Kotamäki, Kukkola, Kuvansi, Kähkölä, Maavesi, Oittila, Rummukka, Ruuhilampi, Sarkaniemi, Siikamäki, Sormula, Suontientaipale, Syvänsi, Tihusniemi, Tossavalansaari, Utriala, Väyrylä
Puukirkko (Ferdinand Öhman, 1870), Veikko Tyrväisen muistopatsas (K. Räsänen, 1988), Tuomiojärven lintujärvi ( http://www.tuomiojarvi.fi ) ja Syrjänharjun retkeilyreitti.
Jäppilässä toimii urheiluseura Jäppilän urheilijat (JäU). Jäppilän urheilijoilla on mm. lentopallo-, yleisurheilu-, hiihto- ja salibandyjaostot.
Pieksämäen maalaiskunta
Pieksämäen maalaiskunta () oli Etelä-Savon maakunnan luoteisosassa sijainnut Suomen kunta. Se ympäröi Pieksämäen kaupungin joka suunnalta. Jäppilä, Pieksämäen maalaiskunta ja Virtasalmi yhdistyivät uudeksi Pieksänmaan kunnaksi 1. tammikuuta 2004. Vuoden 2007 alussa Pieksänmaa yhdistyi Pieksämäen kaupunkiin.
1980-luvun alkupuolella kaikille Savon silloisille kunnille äänestettiin oma nimikkoruoka. Pieksämäen maalaiskunnan omaksi perinneruoaksi valittiin ohrajauhosta, maidosta ja kermasta leivottu tuohirieska, joka paistetaan tuohesta taivutellussa tuokkosessa,
Virtasalmi
Virtasalmi oli Etelä-Savossa sijainnut Suomen kunta. Sen maapinta-ala oli 263 km² ja asukasluku 1 200 vuonna 2000.
Virtasalmen naapurikunnat olivat Haukivuori, Joroinen, Juva, Mikkeli ja Pieksämäen maalaiskunta.
Virtasalmen länsiosan kautta kulkevat Mikkelin ja Pieksämäen välinen kantatie 72 sekä Savon rata. Ainoa rautatieliikennepaikka Virtasalmen alueella oli Loukolammen seisake, joka lakkautettiin muiden Savon radan pienten liikennepaikkojen tavoin vuonna 1990.
Kunta yhdistyi vuoden 2004 alussa Jäppilän ja Pieksämäen maalaiskunnan kanssa Pieksänmaan kunnaksi. 1. tammikuuta 2007 Pieksänmaan ja Pieksämäen kaupungin kanssa tehdyn kuntaliitoksen jälkeen Virtasalmi on osa Pieksämäen kaupunkia.Ankele, Hällinmäki, Längelmäki, Montola, Narila, Pohjoismäki, Salmenkylä, Tikkalanmäki, Valkeamäki, Virtasalmi, Väisälä.
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Virtasalmen perinneruoiksi valittiin kouratalkkuna ja vadelmista tai muista marjoista keitettävä kesävelli. Pitäjäruokaprojektissa niin ikään 1980-luvulla nimettiin Virtasalmelle tyypillisiksi ruoiksi muikusta ja siankyljestä haudutettu suutarinpaisti, kesävelli ja ryynirieska.
Virtasalmi yhdistys ry:n kotisivut
Mona Sahlin
Mona Ingeborg Sahlin (o.s. Andersson, s. 9. maaliskuuta 1957 Sollefteå) on ruotsalainen poliitikko. Hän toimi sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajana vuosina 2007–2011. Sahlin on istunut kansanedustajana vuodesta 1982 lähtien. Hän toimi työministerinä Ingvar Carlssonin hallituksessa vuosina 1990–1991. Vuoden 1994 valtiopäivävaalien jälkeen hänestä tuli varapääministeri oltuaan puoluesihteerinä näkyvästi esillä vaalikampanjassa.
Sahlinista odotettiin Ruotsin ensimmäistä naispääministeriä, mutta loppuvuodesta 1995 paljastuneet luottokortin väärinkäytökset johtivat vetäytymiseen päivänpolitiikasta. Hän oli käyttänyt valtion luottokorttia omiin ostoksiinsa yli 50 000 kruunun edestä. Sahlin perusteli holtittomuutta muun muassa lastenhoitoon liittyvillä seikoilla ja ilmoitti haluavansa pitää taukoa politiikasta. Lehdistötilaisuudessa 16. lokakuuta 1995 Sahlin syytti luottokorttisotkusta epäselviä sääntöjä.
Sahlin palasi hallitukseen vuonna 1998, jolloin hän nousi apulaiselinkeinoministeriksi. Paluuta siivitti hänen kokemuksistaan kirjoittamansa kirja "Med mina ord" (1996), josta tuli Ruotsissa myyntimenestys. Vaalikaudella 2002–2006 hän toimi yhteiskuntasuunnitteluministerinä. Lisäksi hänen vastuualueellaan olivat tasa-arvoasiat.
Sahlin valittiin yksimielisesti sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2007.
Toukokuussa 2016 syntyi uusi kohu, kun kävi ilmi, että Sahlin oli antanut kollegalleen valheellisen tulotodistuksen. Teko on poliisin tutkittavana ja Sahlin eroaa tehtävästään kulttuuriministeriössä.
Sahlin liittyi sosiaalidemokraattiseen nuoriso- ja opiskelijajärjestöön jo vuonna 1973. Hän osallistui Vietnamin sotaa vastustaneisiin mielenosoituksiin.
Sahlinilla on tytär Ann-Sofie (s. 1978) David Peñan kanssa. Hän meni naimisiin Bo Sahlinin kanssa 1982 ja heillä on kolme yhteistä lasta, Jenny, Gustav ja Johan. Johan kuoli alle yksivuotiaana.
Piippola
Piippola on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan eteläosassa. Lakkautushetkellä kunnassa asui ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km².
Vuonna 2009 Piippola liitettiin osaksi Siikalatvan kuntaa.
Piippolan kunnan entisellä alueella on Suomen maarajojen mukainen keskipiste, joka sijaitsee Kestilän ja Piippolan välillä Talasnevan suoalueella. Keskipisteen merkki () pystytettiin vuonna 1958 Suomen Kuvalehden avustuksella Leskelän kylään valtatie 4:n varteen. Leskelä on Lamun ohella yksi Piippolan sivukylistä. Kunnan matkailukohteita ovat Viitainahon kotiseutumuseo ja kirjaston Haanpää-huone.
Ensimmäisen kerran Piippola mainitaan vuoden 1562 voudintileissä nimellä "Korteiskylä". Piippolaksi sitä alettiin kutsua vasta saman vuosisadan lopulla suurimman talon ja suvun "Piipon" mukaan. Piippola oli kauan aikaa osa Siikajoen ja sittemmin Pulkkilan pitäjää. Vuonna 1768 Lamun, Piippolan ja Tavastkengän talolliset rakensivat oman kirkon Piippolaan, ja muutaman vuosikymmenen kuluessa alue itsenäistyi omaksi kappeliseurakunnakseen. Seuraava aluemuutos tapahtui vuonna 1899, kun Lamun ja Tavastkengän kylät erotettiin Piippolasta ja niistä muodostettiin Pyhännän seurakunta.
Piippolassa on kolme oppilaitosta, Pentti Haanpään koulu, Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto ja Siikalatvan lukio.
Piippolan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lihavelli, ohraryynipuuro ja puolukkasoppa.
Kirkonkylä, Kangaskylä, Lamu, Leskelä
Pohja
Pohja () on Suomen entinen kunta ja vanha uusmaalainen kirkkopitäjä, joka nykyään on osa Raaseporin kaupunkia Uudenmaan maakunnassa. Kuntaliitoksen aikaan kunnassa asui ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km², josta  km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km². Vuoden 2009 alussa Pohjan kunta ja Karjaan ja Tammisaaren kaupungit lakkautettiin ja muodostettiin uusi Raaseporin kaupunki.
Pohjan kunta oli kaksikielinen; 59 prosenttia sen asukkaista puhui suomea ja 37 prosenttia ruotsia.
Pohjan naapurikunnat olivat Karjaa, Karjalohja, Kisko, Tammisaari ja Tenhola.
Pohja on Suomen metalliteollisuuden synnyinsijoja. Pitäjään perustettiin noin vuonna 1630 Antskogin ruukki, vuonna 1641 Billnäsin ruukki ja vuonna 1649 Fiskarsin ruukki.
Merkittävin yksityinen työnantaja on Fiskars Brands Finland Oyj.
Nähtävyyksistä tärkeimpiä ovat ruukit ja kirkonkylän noin vuonna 1470 rakennettu harmaakivikirkko. Entisen kunnan alueella on myös kolme täysimittaista golfkenttää, Ruukkigolf sekä Nordcenter, jossa kaksi kenttää. Lisäksi alueella on kaksi ratsastuskeskusta, Påminne-laskettelukeskus sekä urheiluopisto Kisakeskus.Andkärr, Anskuu (Antskog), Baggby, Björsby, Bockboda, Bollsta (Bollstad), Borgby, Brunkom, Brödtorp, Böle, Dalkarby, Degernäs, Djekenkulla, Ekerö, Elimo, Fiskari (Fiskars), Gammelby, Gennäs, Grabbskog, Grännäs, Gumnäs, Hindraböle, Hällskulla, Jernvik, Kiila (Kila), Klinkbacka, Koppskog, Kuovila (Skogböle), Kvarnby, Kyrkbacka, Lillfors, Mörby, Näsby, Pappila (Prästgården), Persböle, Pinjainen (Billnäs), Pohjankuru (Skuru), Ramskulla, Sidsbacka, Sjösäng, Skarpkulla, Skogäng, Skryttskog, Slicko, Sonabacka, Spakanäs, Starrböle, Sunnanvik, Svedjeby, Sällvik, Tomasböle, Torby, Trädbollstad, Uusikartano (Nygård), Vesterby, Åminne (Joensuu), Åminnefors (Joensuunkoski)
Kolmen rotkon pato
Kolmen rotkon pato () on maailman suurinta vesivoimalaa varten rakennettu pato Jangtsejoen laaksossa Kiinan Hubein maakunnan Yichangin prefektuuritason kaupungin Yilingin piirin Sandoupingin kaupungissa. Pato muodostaa tekojärven Hubein Yichangin ja Chongqingin Fulingin piirin välillä. Padon rakentaminen alkoi vuonna 1994. Tekojärvi alkoi täyttyä 1. kesäkuuta 2003. Voimalan rakenteet valmistuivat toukokuussa 2006. Allas täyttyi kokonaan ja voimala saavutti maksimitehonsa 22 500 MW lokakuussa 2010.
Kuten monien muidenkin rakenteilla olevien patojen yhteydessä, tässäkin tapauksessa on kyse projektin hyvistä ja huonoista puolista. Kannattajat vetoavat taloudellisiin hyötyihin, joita tulvien hallinta ja vesivoimasähkön tuotto tuovat. Vastustus keskittyy huoleen 1,9 miljoonan alueella asuvan ihmisen tulevaisuudesta, arvokkaiden arkeologisten ja kulttuuristen alueiden vajoamisesta veden alle, ja myös padon ympäristövaikutuksiin.
Padon rakentamisesta johtuvien ympäristöongelmien pelätään kasvavan valtaviksi, jopa niin suuriksi, että vesivoiman tuotanto keskeytyy. Patoaltaaseen jäävien tehtaiden ja kaupunkien kemikaalipäästöt liukenevat veden noustessa, ja valtavan lietemäärän arvioidaan täyttävän altaan varsin pian.
Kiina aikoo siirtää vielä 3–4 miljoonaa ihmistä 10–15 vuoden aikana Jangtsejoen varrelta. Ihmisten lisäsiirrot johtuvat mahdollisista patoaltaan saasteista ja joenpartaiden romahtamisista. Kaikkiaan ainakin 1,4 miljoonaa ihmistä on jo pakkosiirretty, monet useampaan kertaan. Patohankkeen rakennuspäällikön mukaan pato voi aiheuttaa ekologisen katastrofin.
Kiinassa on 22 000 isoa patoa. Kolmen rotkon padon miljoonien ihmisten uudelleenasutusprojektissa on paljastunut laajoja korruptioskandaaleja jo vuodesta 2003. Padon alueelta siirrettiin 1,4 milj. ihmistä vuonna 2007. Evakkokustannukset on arvioitu kolmasosaksi koko projektin 26 mrd. $:n kustannuksista. Sadat virkamiehet ovat varastaneet varattuja varoja. Evakot ovat valittaneet elämänlaadun laskusta ja korvauksien niukkuudesta. Korruptiosta mieltään osoittaneita on pidätetty. Transparency Internationalin mukaan tulisi varmistaa, että kotoaan häädettyjä ihmisiä ei rangaista toistamiseen ja ettei pakkomuutto johda köyhyysloukkuun.
Dysfasia
Dysfasia eli kielellinen erityisvaikeus tarkoittaa kielen kehityksen häiriötä. Henkilöllä voi olla kielellisiä ongelmia joko puheen ymmärtämisessä tai tuottamisessa tai näissä molemmissa.
Dysfasia-sanan alkuperä on kreikan kielessä: "dys"- tarkoittaa vaikeutta ja "phasis" puhetta.
Tarkkaa syytä dysfasialle ei tiedetä, mutta perinnöllisyys näyttäisi olevan merkittävä osatekijä. Kielellisessä erityisvaikeudessa lapsen muu kokonaiskehitys on normaalia. Ongelmat painottuvat selkeästi puheen ja kielen kehityksen osa-alueille. Dysfasia voi syntyä myös aikuisella aivovaurion yhteydessä (aivokontuusio, aivohalvaus, aivoverenvuoto). Dysfasian sijaan aikuisten aivovaurioiden yhteydessä käytetään nykyään termiä afasia jonka aste voi vaihdella puhumattomuudesta muutaman esineen nimeämisvaikeuksiin. Dysfasiaa ei pidä sekoittaa termiin dysfagia (nielemisen häiriö).
Dysfasiaa on mahdollisuus luokitella monella tavalla muun muassa vaikeusasteen perusteella ja sen perusteella, kohdistuuko ongelma puheen tuottamiseen (ekspressiivinen vaikeus) vai ymmärtämiseen (reseptiivinen vaikeus) vai molempiin. Seuraavassa yksi käytetty luokittelu (Rapin&Allen 1987):Kansainvälisessä ICD-10-diagnoosiluettelossa dysfasia kuuluu ryhmään F80.
Saxo Grammaticus
Saxo Grammaticus (n. 1150 – n. 1220) oli keskiajan tanskalainen historioitsija kuningas Valdemar I:n ajalta. Hän toimi arkkipiispa Absalonin kirjurina. Hänen elämästään ei tiedetä paljoakaan, mutta hänen otaksutaan opiskelleen Ranskassa.
Saxo Grammaticus laati latinankielisen historiateoksen "Gesta Danorum" (”Tanskalaisten teot”). 16 kirjasta koostuva teos alkaa mytologisesta muinaisuudesta ja päättyy vuoteen 1186. "Gesta Danorum" on tutkimukselle arvokas sekä skandinaavisen muinaistaruston muistiinmerkintänä että 1100-luvun Tanskasta ja vendejä vastaan tehdyistä ristiretkistä kertovana lähteenä. Renessanssihumanisti Erasmus Rotterdamilainen ylisti Saxon suvereenia latinan kielen hallintaa ihmetellen, miten moinen tyyliniekka oli saattanut elää 1100-luvun barbaarisessa Tanskassa.
Teoksen jälkivaikutukseltaan merkittävin episodi käsittelee "Amletia". Välivaiheiden kautta William Shakespeare sai tästä katkelmasta aineistoa näytelmälleen "Hamlet". Grammaticusta käyttivät lähteenään myös 1600-luvun ruotsalainen historioitsija Johannes Messenius ja Suomen kronikan tuntematon kirjoittaja. Nämä tulkitsivat Grammaticuksen kuvaukset finneistä ja näiden myyttisistä kuninkaista suomalaisiin viittaaviksi.
Afasia
Afasia tarkoittaa puheen ymmärtämisen ja tuottamisen vaikeaa häiriötä, joka johtuu dominantin aivopuoliskon toimintahäiriöstä, vaikka älykkyys sekä aisti- ja lihastoiminnot ovat normaalit. Afasialla tarkoitetaan myös mitä tahansa aivovammasta johtuvaa kielellistä häiriötä, kuten sanasokeutta, sanamykkyyttä tai kirjoituskyvyttömyyttä. Sanan alkuperä on kreikan kielessä: "a"- tarkoittaa puuttumista ja "phasis" puhetta. Afasian syitä ovat muun muassa aivoinfarkti, aivoverenvuoto, erilaiset aivovammat, dementia ja etenevät aivosairaudet.
Afasia on motorinen, mikäli potilaalla on vaikeuksia puheen tuottamisessa. Aivovaurio on otsalohkossa, Brocan puhealueessa.
Motorista afasiaa kutsutaan myös Brocan afasiaksi (Broca's aphasia). Motoriselle afasialle on tyypillistä työläs ja katkeileva puhe sekä ongelmat konjunktioissa, prepositioissa, sananlopuissa ja kieliopillisissa keinoissa.
Sensorisessa afasiassa potilaalla on häiriöitä puheen ymmärtämisessä. Vika on ohimolohkon sensorisella puhealueella. Sensorisesta afasiasta kärsivällä potilaalla vika on usein Wernicken alueella, jolloin sanojen tulkitseminen vaikeutuu tai on mahdotonta. Puhe muuttuu tällöin epäloogiseksi, mutta sanat ovat oikein. Myös lukemisen ymmärtäminen ja tulkitseminen voi häiriintyä.
Pulkkila
Pulkkila on entinen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kaakkoisosassa Oulun läänissä. Kunnassa asui ihmistä ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km.
Pulkkilan kirkonkylä sijaitsee Siikajoen suurimman sivujoen Lamujoen varrella, noin 90 kilometriä Oulun eteläpuolella. Jyväskylään on matkaa 247 kilometriä.
Pulkkilassa on metalliteollisuutta, ja siellä sijaitsee mm. teräsputkia valmistava tehdas.
Vuoden 2009 alussa Pulkkilasta tuli yhdessä Kestilän, Piippolan ja Rantsilan kanssa osa kuntaliitoksessa muodostettua Siikalatvan kuntaa.
Pulkkilan pysyvä asutus syntyi ilmeisesti 1500-luvun puolivälissä. Ensimmäisen kerran se mainitaan asiakirjoissa vuonna 1562 nimellä Naaraskoski. Nimi "Pulkkila" vakiintui saman vuosisadan loppuun mennessä tuolloisen kylän suurimman talon mukaiseksi. Itsenäinen seurakunta Pulkkila oli vuodesta 1671 lähtien. Tuolloin sen alue käsitti koko nykyisen Siikalatvan. Vuonna 1768 Lamun, Piippolan ja Tavastkengän talolliset rakensivat Piippolaan oman kirkon ja vähitellen Pulkkilan itä- ja eteläosat itsenäistyivät Piippolan kappeliseurakunnaksi.
Ennen kuntaliitosta ylintä päätösvaltaa käytti Pulkkilan kunnanvaltuusto, johon kunnallisvaaleissa valittiin 17 jäsentä. Keskusta ja Vasemmistoliitto olivat perinteisesti kunnan vahvimmat puolueet.
Listalla on mukana tunnettuja pulkkilalaisia sekä Pulkkilassa syntyneitä.
Pulkkilan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "palvilihavelli", ohraryyneillä höystetty lihakeitto palvatusta naudanlihasta.
Punkaharju
Punkaharju on Suomen entinen kunta, nykyisin osa Savonlinnan kaupunkia, joka sijaitsee Etelä-Savon maakunnassa. Kunnassa asui lakkauttamishetkellä ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Punkaharju on maisemistaan tunnettu pitäjä, jonka keskustaajama on Punkasalmi ja toinen taajama Putikko. Punkaharjun naapurikunnat olivat Kerimäki, Kesälahti, Parikkala, Ruokolahti, Savonlinna ja Sulkava.
Alueella oli asutusta jo kivikaudella vaara-asutuksena. Keskiajalla seutu oli karjalaisten ja savolaisten kalastusalueena, ja pysyvä asutus muodostuikin 1400-luvulla. Kirkollisesti Punkaharju kuului alkujaan Sääminkiin ja vuodesta 1647 alkaen Kerimäkeen. Punkaharjun seurakunta itsenäistyi vuonna 1922 ja kunta aloitti toimintansa 1924. Punkaharjuun liitettiin vuonna 1973 alueita Säämingin kunnasta. Vuonna 2013 kunta liitettiin Savonlinnaan.
Punkaharju on kuuluisa Salpausselästä luoteeseen erkanevista kauniista harjuistaan, joista kunta on saanut nimensä. Jääkauden aikana muodostunut kapea seitsemän kilometriä pitkä Punkaharju on yksi Suomen kansallismaisemista. Se kulkee Puruveden poikki jakaen sen Pihlajaveteen ja Puruveteen , joiden väliset salmet sijaitsevat harjun kummassakin päässä. Harjualueella sijaitseva Punkaharjun luonnonsuojelualue on perustettu vuonna 1991. Alueesta muodostui merkittävä matkailukohde jo 1800-luvulla, jolloin harjun pohjoispäässä sijainneesta metsänvartijan asunnosta vähitellen muotoutui Valtionhotelli. Punkaharjun Valtionhotelli siirtyi vuonna 2016 yksityiseen omistukseen ja toimii nykyään mittavan hotellin saneeraustyön jälkeen nimellä Hotelli Punkaharju. Hotellin yrittäjänä toimii Saimi Hoyer.
Punkaharjun muita nähtävyyksiä ovat Punkaharjun puukirkko (R. Rouhe, 1923), Taidekartano Johanna Oras, Punkaharjun valtionpuisto ja huvipuisto Kesämaa. Punkaharjulla sijaitsevat myös Metsäntutkimuslaitoksen toimintayksikkö, Suomen metsämuseo ja metsätietokeskus Lusto (1994), sekä Metsäntutkimuslaitoksen puulajipuisto.
Punkaharjun kautta kulkee Savonlinnan rata, jonka varrella kunnan alueella ovat Punkaharjun ja Luston asemat sekä Retretin seisake. Rata kulkee Punkaharjun pohjoisreunaa pitkin yhdessä valtatien 14 kanssa. Punkaharjulta pääsee kesäisin myös laivalla Savonlinnaan.
Punkaharjun merkittävimpiä työnantajia ovat Finnforestin vaneri- ja kertopuutehtaat sekä kuntoutuskeskus Kruunupuisto.
Taidekartano Johanna Oras ja Putikko järjestävät kesäisin taidenäyttelyitä. Punkaharjulla toimivia urheiluseuroja ovat muun muassa Kulennoisten Pallo (KuP) ja Punkaharjun Urheilijat (PuU). Rallikuski Juho Hänninen on kotoisin Punkaharjulta. Biisonimafian tekijät ovat kotoisin Punkaharjulta; ja myös B2-elokuva on kuvattu Punkaharjulla.
1980-luvulla kaikille silloisille Savon kunnille valittiin omat perinneruoat. Punkaharjun nimikkoruoiksi äänestettiin kalapaisti ja porkkanamuhennos sekä herneistä ja ruisjauhosta imelletty imelärokka, joka syödään kylmänä sokerin kera.
Pyhäselkä
Pyhäselkä on entinen Suomen kunta ja nykyinen Joensuun kaupunginosa, joka sijaitsee Pohjois-Karjalan maakunnassa, Itä-Suomen läänissä. Kuntaliitos Joensuun kaupungin kanssa tapahtui 1.1.2009. Entisen Pyhäselän kunnan väkiluku oli ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Keskustaajama (hallinnollinen keskus) oli Hammaslahti ja suurin taajama puolestaan Reijola. Kunnanvaltuusto oli päättänyt 17. joulukuuta 2007 yhdistymisestä Enon kunnan ohella Joensuun kaupunkiin vuoden 2009 alusta.
Entisen Pyhäselän naapurikunnat olivat Joensuu, Liperi, Rääkkylä ja Tohmajärvi. Aiemmin naapurina oli myös Kiihtelysvaara, joka liittyi Joensuuhun 2005.
Pyhäselässä sijaitsee Pyhäselän vankila.
Tunnettuja Pyhäselässä asuvia kulttuurihenkilöitä ovat muun muassa kirjailija Eeva Tikka, kirjailija Matti Mäkelä, kuvataiteilija Saara Tikka, kuvataiteilija Aino Strandén-Sorvisto, taiteenkerääjä, liikemies Kyösti Kakkonen ja teatteriohjaaja Hannele Autti.
Pohjois-Karjalan Opisto Niittylahdessa on ollut aina kunnan tärkeä kulttuurikeskus. Tällä hetkellä opistossa on näyttämötyön linja, ja siihen liittyvä teatteri Väkivahva tuottaa vuosittain näytelmän, jota esitetään Niittylahden lisäksi eri puolilla maakuntaa ja Suomea.
Entistä Pyhäselän kuntaa halkoo pohjois-eteläsuunnassa valtatie 6 ja valtatie 9 sekä Karjalan rata. Hammaslahden rautatieasemalta on matkustajaliikenteen lakattua ainoastaan puutavaraliikennettä. Paikallisliikennettä Joensuun keskustaan hoidetaan nykyään linja-autoilla. Muita teitä ovat itä-länsisuuntaiset seututiet 484 Rääkkylään ja 492 Kiihtelysvaaraan.
Tunnetuin urheilija on ollut keihäänheiton maailmanmestari Aki Parviainen, joka on edustanut Pyhäselän Urheilijoita. Olympiahiihtäjä ja -soutaja Jorma Kortelainen on syntyisin Pyhäselästä.
Entisen Pyhäselän alueella olevia kyliä ovat keskustaajama Hammaslahden lisäksi Kumpu, Mulo, Niittylahti, Niva, Reijola, Rekivaara, Suhmura ja OhvanaViimeinen kunnanjohtaja oli vuoden 2007 alusta kunnan talous- ja hallintojohtajana toiminut Jere Penttilä.
Hänen edeltäjänsä Lasse Haaranen siirtyi Joensuun Yrityskiinteistöt Oy:n toimitusjohtajaksi 1.3.2007.
Pyhäselän kunnanvaltuusto päätti 15.2.2007, että kunta osallistuu Joensuun kanssa tehtävään kuntaliitosselvitykseen . Kunnanvaltuusto päätti 17.12.2007 liittyä 1. tammikuuta 2009 alkaen Joensuun kaupunkiin . Kuntaliitos toteutui sittemmin päätöksen mukaisesti.
Pyhäselän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla "ryynirokka", perunasoseesta ja ohrajauhosta leivottu "perunakakkara", "lohkopiirakka" ja "mustikkasoppa".
Pylkönmäki
Pylkönmäki on entinen Suomen kunta, joka perustettiin vuonna 1914 Karstulan ja Saarijärven kuntien osista ja liitettiin Saarijärven kaupunkiin 2009. Pylkönmäen naapurikunnat olivat Karstula, Multia, Saarijärvi, Soini ja Ähtäri. Pylkönmäki sijaitsi Länsi-Suomen läänissä ja Keski-Suomen maakunnassa, Suomenselän vedenjakajalla.
Lähin rautatieasema sijaitsee Myllymäellä, Haapamäki–Seinäjoki-radan varrella.
Pylkönmäen kunnanvaltuusto päätti 29. tammikuuta 2007 aloittaa kuntaliitosneuvottelut Saarijärven kanssa. Sekä Pylkönmäen että Saarijärven valtuustot hyväksyivät 25. kesäkuuta 2007 kuntaliitoksen toteuttamisen vuoden 2009 alussa, jolloin Pylkönmäki liitettiin Saarijärveen. Uudessa Saarijärven kaupungissa oli hieman yli 10 800 asukasta. Pylkönmäen seurakunta yhdistyi Saarijärven seurakuntaan jo vuoden 2007 alussa.Kukko, Kuoppala, Mahlu, Paajala, Puolimatka, Mulikka, Pajumäki, Soidinmäki, Vihanti, Pääjärvi
Pylkönmäen asioista kertovat paikallislehdet Sampo ja Viiden Kunnan Sanomat sekä maakuntalehti Keskisuomalainen.
Paikkakunnalla toimiva urheiluseura Pylkönmäen Yrittävä on perustettu vuonna 1912. Seura järjestää vuosittaiset Pylkön hiihdot, jotka pidettiin helmikuussa 2007 jo 59:nnen kerran. Pylkönmäki-päivät järjestetään vuosittain heinäkuun puolivälissä.
2. marraskuuta vuonna 1977 kaksi Suomen ilmavoimien lentäjää sai surmansa Fouga Magister-harjoituskoneen FM-65 maahansyöksyssä Pylkönmäellä. Konetyyppi määrättiin onnettomuuden vuoksi lentokieltoon.
Pylkönmäen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla madekeitto ja mustikkapuuro.
Varpaisjärvi
Varpaisjärvi on Lapinlahdella sijaitseva taajama ja aikaisemmin itsenäinen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa. Kunnassa asui lakkautushetkellä ihmistä, ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Varpaisjärven naapurikunnat olivat Lapinlahti, Nilsiä, Rautavaara, Siilinjärvi ja Sonkajärvi.
Varpaisjärven länsipuolella kulkee valtatie 5, jolle taajamasta on matkaa noin 19 kilometriä. Lapinlahden kirkonkylään on matkaa 21 kilometriä. Lähimmät suuret kaupungit ovat 45 kilometrin päässä sijaitseva Iisalmi ja 60 kilometrin päässä sijaitseva Kuopio.
Varpaisjärvellä on monia järviä, esimerkiksi Varpanen.
Kunnassa on kirkonkylällä toimivan peruskoulun ja kansalaisopiston lisäksi kyläkoulu. Varpaisjärven kirjasto, liikuntahalli ja keskusurheilukenttä sijaitsevat kirkonkylän koulun läheisyydessä. Elinkeinoelämä Varpaisjärvellä keskittyy raaka-aineiden tuotantoon ja jatkojalostukseen.
Varpaisjärven kunta liittyi Lapinlahden kuntaan vuoden 2011 alusta. Varpaisjärven seurakunta säilytti itsenäisyytensä kuntaliitoksen jälkeenkin, se muodostaa yhdessä Iisalmen, Lapinlahden, Pielaveden ja Sonkajärven seurakuntien kanssa Ylä-Savon seurakuntayhtymän.1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Varpaisjärven perinneruoaksi valittiin uunipaisti, sienisalaatti ja ”hillapuuro”, ruisjauhoon keitetty puolukkapuuro.
Varpaisjärven paloasemalla Lapinlahdentiellä sijaitsevat yksiköt PS681 Sammutusauto, PS683 Säiliöauto, PS687 Miehistö- ja ensivasteauto. Näiden lisäksi palokunnan käytössä vene ja päivystävän yksikönjohtajan auto VA P5.
Varpaisjärven ensihoitopalvelun tuottaa Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri. Varpaisjärvellä on yksi ambulanssi PS133. Ambulanssi on välittömässä lähtövalmiudessa joka päivä kello 8-20, muina aikoina ambulanssi tulee Lapinlahdelta tai lähimmän yksikön periaatteella. 
Aikaisemmin Varpaisjärven ensihoitopalvelun tuotti Varpaisjärven ensihoito Oy.
Varpaisjärven paloasema uudistettiin 2010-2011. Rakennukseen rakennettiin mm. uusi harjoitustorni ja tiloja laajennettiin.
Vehmersalmi
Vehmersalmi oli Pohjois-Savossa sijainnut Suomen kunta. Vuonna 2004 kunnassa asui 2 115 ihmistä ja sen pinta-ala oli 550,59 km², josta 202,47 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 5,91 asukasta/km². Vehmersalmen naapurikunnat olivat Kuopio, Leppävirta ja Tuusniemi.
Kunnan nimi tuli Kallaveden ja Suvasveden välisestä salmesta, jonka rannalla sen keskus sijaitsee. Tavinsalmen eli Kuopion pitäjään kuulunut seurakunta sai itsenäisyyden 1900-luvun vaihteessa. Vehmersalmen kunta itsenäistyi vasta 1922.
Vehmersalmen vuonna 1920 valmistunut tiilinen kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema.
Vuoden 2005 alussa Vehmersalmen kunta liittyi Kuopion kaupunkiin. Vehmersalmen keskustan kaksi taajamaa-aluetta ja kaistale Ritonimeä (entinen Ritoniemen lomakylä) muodostavat nykyisin Kuopion 42. kaupunginosan; loppu aiemmasta Vehmersalmen kunnasta luetaan Kuopion maaseutualueeksi.
Enonlahti, Horsmanlahti, Juonionlahti, Jänissalo, Litmaniemi, Miettilä, Niinimäki, Putroniemi, Puutosmäki, Ritoniemi, Roikansaari, Räsälä, Vuorisalo, Mustinlahti ja Kohma
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Vehmersalmen perinneruoaksi valittiin kapakalakeitto.
Vähäkyrö
Vähäkyrö () on entinen Suomen kunta, joka liitettiin vuoden 2013 alussa Vaasan kaupunkiin. Nykyään Vähäkyrö on Vaasan kuudenneksi suurin suuralue. Mustasaaren kunta erottaa Vähänkyrön muusta Vaasasta, mikä tekee siitä Vaasan eksklaavin. Suuralueella asuu 4 543 ihmistä (31.12.2016). Vähänkyrön alkuperäinen nimi oli Alastaro, jota ei tule sekoittaa Varsinais-Suomessa sijaitsevaan samannimiseen entiseen kuntaan.
Vähäkyrö liittyi osaksi Vaasan kaupunkia 1. tammikuuta 2013. Vähänkyrön kunnanvaltuusto hyväksyi yhdistymissopimuksen 27. kesäkuuta 2011. Kunta kuului Pohjanmaan maakuntaan ja Kyrönmaan seutukuntaan. Vähäkyrö oli yksikielisesti suomenkielinen ja asukkaita kunnassa oli lakkauttamishetkellä . Kunnan pinta-ala oli  km, josta  km vesistöjä, ja väestötiheys asukasta/km. Vähänkyrön naapurikuntia olivat Isokyrö, Laihia, Mustasaari ja Vöyri.
Rautakaudella Kyrönjoen suu sijaitsi Vähässäkyrössä. Alue oli suojainen sisäsaaristo, joka oli otollinen asutukselle. Rautakautista Vähääkyröä voi myös luonnehtia Pohjanmaan kaupalliseksi keskukseksi. Merkittäviä muinaisjäännösalueita on kunnan monessa osassa. Vanhin tunnettu rautakautinen esine on Pääkköönmäeltä vuonna 1837 löydetty, 100-luvulla valmistettu roomalainen viinikauha. Merkittävimmät hautaröykkiökeskittymät ovat Perkiön ja Tervajoen kylissä. Erikoisimpiin muinaisjäännöksiin kuuluu niin kutsuttu Jättiläisen tie. Pohjanmaan ainoa viikinkiaikainen aarre- tai kätkölöytö on Vähänkyrön Housulanmäen rahalöytö.
Vähäkyrö perustettiin Isonkyrön saarnakuntahuoneena vuonna 1561 ja oli vuodesta 1593 Isonkyrön kappelina nimellä Alastaro. Vuonna 1607 siitä tuli itsenäinen kirkkoherrakunta. Vähänkyrön kivinen ristikirkko valmistui vuonna 1803. Sen kellotapuli on vuodelta 1767. Vähän kunta perustettiin vuonna 1868.
Vähänkyrön läpi virtaa Kyrönjoki, jossa on hyviä kalastuspaikkoja, muun muassa Perkiönkoski ja Hiirikoski.
Haarajoki, Hiiripelto, Hyyriä, Järvenkylä, Kalsila, Krekilä (Greggilä), Kuuttila, Merikaarto, Mullonkylä, Ojaniemi, Perkiö, Saarenpää, Saarensivu, Savilahti, Selkämäki, Tapoila, Tervajoki, Torkkola
Vähäkyrö on perinteisesti tunnettu pläkkäreistä eli läkkipeltisepistä ja heidän tekemistään "fyrryistä", lasten leluista joissa pilliin puhaltamalla saa siipipyörän pyörimään. Fyrry on Vähänkyrön maakuntaesine, ja Vähänkyrön lempinimi onkin paikallismurteella "Fyrrykyröö". 1950-luvulla Vähäkyrö tunnettiin myös emäntien sivuansioikseen ompelemista esiliinoista.
Vähänkyrön pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla "riivinkropsu" eli raastetusta perunasta tehty pannukakku.
Ruukki
Ruukki oli Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut Suomen kunta. Kunta syntyi Paavolan ja Revonlahden kuntien yhdistyessä vuonna 1973. Kunnan nimi tuli tuolloisen Paavolan kunnassa sijainneen Ruukin kylän nimestä. Kunnassa asui 4 600 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 772,58 km², josta 5,79 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 5,88 asukasta/km².
1. tammikuuta 2007 Ruukki ja Siikajoki lakkautettiin ja samalla perustettiin uusi Siikajoen kunta.
Ruukki-sana tarkoittaa varhaista raudan- ja kuparinvalmistukseen keskittynyttä laitosta ja sen ympärille muodostunutta aluetta.
Hartaanselkä, Luohua, Paavola, Relletti, Revonlahti, Ruukki, Tuomioja, Saarikoski
Kunnan päätiet olivat valtatie 8 (Kasitie) ja kantatie 86. Edellinen kulkee Revonlahden ja jälkimmäinen Paavolan kirkonkylän kautta. Vanhastaan Siikajoki on toiminut tärkeänä sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemminpuolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja "Huokausten silta" on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä. Radasta erkanee Tuomiojan rautatieasemalla Raahen rata. Lähin lentokenttä on Oulun lentoasema.
Ruukissa toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (FinnBlast, MariComp, Reko-Kone, JMC Engine), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.
Ruukissa tuotetaan vesivoimaa Pöyryn ja Ruukinkosken voimalaitoksissa, jotka siirtyivät Revon Sähkön myynnin yhteydessä Vattenfallin omistukseen.
Ruukissa on kaksi toisen asteen oppilaitosta, Siikajoen lukio (ennen kuntaliitosta nimeltään Ruukin lukio) ja Ruukin maaseutuopisto. Oppilaitokset tekevät yhteistyötä hevostalouden alalla.
Ruukissa sijaitsee myös Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen (MTT) alainen Pohjois-Pohjanmaan tutkimusasema.
Sisäasiainministeriö päätti maaliskuussa 2009 perustaa SPR:n ylläpitämän vastaanottokeskuksen entiseen Ruukkiin, jossa oli siis aiemminkin toiminut vastaanottokeskus.Ruukin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla "lahtivelli" eli klimppisoppa ja porkkanakiisseli.
Suomenniemi
Suomenniemi on entinen Suomen kunta, joka aiemmin oli osa Etelä-Karjalan maakuntaa. Kunnassa asui lakkauttamishetkellä ihmistä ja sen pinta-ala oli  km, josta  km oli vesistöjä. Väestötiheys oli asukasta/km. Suomenniemen naapurikunnat olivat Mäntyharju, Puumala, Ristiina ja Savitaipale.
Suomenniemi oli asukasluvultaan Manner-Suomen pienin kunta. 1.1.2013 lähtien Suomenniemestä tuli osa Mikkeliä ja sen myötä osa Etelä-Savon maakuntaa, kun Mikkeli, Ristiina ja Suomenniemi yhdistyivät uudeksi Mikkelin kaupungiksi vuoden 2013 alussa.
Vapaa-ajan asuntojen määrä oli pinta-alaan nähden suuri, 1 383.
Suomenniemellä sijaitsee Shukokai Karate -opisto.
Vuoden 2011 taajamarajauksen mukaan Suomenniemellä ei ollut lainkaan taajamia.
Kakkola, Kauriansalmen kylät, Kiesilä, Laamalansaari, Luotolahti, Lyytikkälä, Pajulahti, Pukkila, Punkka, Suomenniemi
Karkaus–Sydänmaa valittiin vuoden eteläkarjalaiseksi kyläksi vuonna 2006.
Suomenniemeä ympäröi Kuolimojärvi, ja jossain paikoin myös Saimaa.Suomenniemen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tirripaisti ja potaattituuvinki, pihkamaito sekä mustikkapiirakka.
Maapähkinä
Maapähkinä ("Arachis hypogaea") on hernekasveihin ("Fabaceae") kuuluva kasvi.
Maapähkinä on kotoisin Etelä-Amerikasta. Kasvi kasvaa 30–50 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat muodoltaan hernekasveille tyypillisiä. Kukkimisen jälkeen varsi laskeutuu vähitellen maan tasalle, ja palot alkavat kehittyä maanpinnan alla. Yhdessä palossa on 1–3 siementä ("pähkinää").
Maapähkinää viljellään laajalti subtrooppisella ja lämpimänlauhkealla ilmastovyöhykkeellä. Suurimpia tuottajia ovat Intia, Kiina ja Yhdysvallat.
Maapähkinät voi syödä sellaisinaan tai käyttää ruuanvalmistuksessa. Maapähkinä on myös tärkeä öljykasvi, jonka siemenistä puristetaan maapähkinäöljyä. Yhdysvalloissa suuri osa sadoista käytetään maapähkinävoin valmistukseen.
TMC
RDS-TMC (Radio Data System – Traffic Message Channel) tarkoittaa analogisten radiolähetysten mukana lähetettäviä digitaalisia liikennetiedotteita. RDS-TMC:ssä välitetään tietoa kaikista tieliikenteen häiriöistä niille kuljettajille, jotka ovat hankkineet erillisen RDS-TMC-viestien vastaanottamiseen sopivan ajoneuvolaitteen. Vastaanottimen avulla välitetään hyödyllistä ja ajantasaista tietoa tietöistä, onnettomuuksista, ruuhkista ja kelistä.
Suomessa TMC-tietoa välittää Destia (ent. Tieliikelaitos). Koodatut viestit muutetaan TMC-vastaanottimissa ja esitetään vastaanottimen mahdollistamalla kielellä joko tekstinä näytöllä tai merkein karttapohjalla. Jotta viesti voidaan Suomessa näyttää karttapohjalla, on TMC-vastaanottimen muistissa oltava Tiehallinnon tarjoama tietokanta. Tietokannan jakelua säädellään lisenssillä.
Nykyään yleisin vastaanotin TMC-viesteille on GPS-navigointilaite eli navigaattori.
RDS-TMC-liikenneviesti koostuu neljästä perustiedosta: häiriön syystä ja seurauksesta, sijainnista, vaikutusalueen laajuudesta sekä arvioidusta häiriön kestoajasta. TMC-sanomat välitetään pienellä datansiirtonopeudella (1187,5 b/s). Tarvittavat tiedot voidaan lähettää muutamalla tavulla, joiden perusteella vastaanotin esittää tapahtumaa vastaavan tiedotteen omalta muistikortilla olevasta tietokannastaan. RDS-TMC sanoma sisältää paikannustiedot alueesta, teistä ja paikoista.
Esimerkki TMC-viestistä: ""Tie 51, Länsiväylä, Otaniemi, Kehä I. Rikkoutunut linja-auto. Koskee suuntaa: Keilaniementie (Tie 101, Kehä I)""
Vuosina 1998-2006 Tiehallinto ylläpiti ilmaista testipalvelua Yleisradion ja Digitan kanssa. Tiehallinnolta palvelu siirtyi Destialle, joka huhtikuussa 2007 alkoi lähettää palvelua salattuna Yleisradion Yle Radio Suomen taajuudella. Samanaikaisesti kaikki käytössä olleet TMC-vastaanottimet lakkasivat toimimasta. Tilanne muuttui huhtikuussa 2008, kun Destia solmi ensimmäiset palvelusopimukset navigaattorivalmistajien kanssa. Navigaattorivalmistajista Navigon, Garmin, TomTom ja Mio ovat allekirjoittaneet sopimuksen Destian kanssa ajantasaisen RDS-TMC liikennetiedon hyödyntämisestä.
Nykyään Suomessa RDS-TMC liikennetietoja tuottaa ranskalaisomistuksessa oleva Mediamobile Nordic.
Meksikon osavaltiot
Meksikossa on 31 osavaltiota ja lisäksi erillinen liittovaltion alue ("Distrito Federal"), jossa sijaitsee maan pääkaupunki México.
IP
IP () on TCP/IP-mallin Internet-kerroksen protokolla, joka huolehtii IP-tietoliikennepakettien toimittamisesta perille pakettikytkentäisessä Internet-verkossa. Se on internetin toiminnan ydin, joka yhdistää internettiin liittyneitä laitteita palvelimiin ja sitä kautta mahdollisesti toisiin käyttäjiin. IP ei yksilöi käyttäjää.
IP-paketit toimitetaan perille IP-osoitteiden perusteella. IP-osoite on tavallisesti numerosarja kuten esimerkiksi: ""192.168.1.1"" (IPv4) tai 2002:a00::260:1dff:fe22:5a85/64 (IPv6). Verkkotunnuksien muuttamisesta IP-osoitteiksi vastaa DNS-järjestelmä.
IP-pakettien perille toimittamista sanotaan reitittämiseksi ja sen tekevät reitittimet perustuen reititysprotokollien välittämään tietoon IP-osoitteiden sijaintipaikoista Internetissä ja lyhyimmistä reiteistä näiden välillä.
IP-paketti ei vielä välttämättä ole pienin verkossa kuljetettava yksikkö vaan se joissakin tapauksissa joudutaan vielä jakamaan pienemmiksi osapaketeiksi ("fragmenteiksi").
IP-paketissa kuljetettavat protokollat on numeroitu. Protokollan numerosta vastaanottaja tietää, mitä IP-paketin sisällä on. Yleisimpiä protokollia ovatTällä hetkellä Internetissä on yleisimmin käytössä IP-protokollan neljäs versio eli IPv4.
Jo pitkään on odotettu uudemman IPv6-version korvaavan nykyinen versio IPv4, mutta toistaiseksi IPv6:n käyttö on vähäistä, vaikka se on saatavissa useimmille tietokoneille. Tärkeimpänä uudistuksena IPv6-versiossa on osoitteiden pidentäminen, jolloin osoitettavia tietokoneita tai laitteita voi olla paljon nykyistä neljää miljardia enemmän. Tarvetta siirtyä käyttämään sitä on vähentänyt mm. se, että osoitteenmuunnosratkaisut ovat auttaneet osoitteiden riittävyydessä. IPv6-tietoliikenne ei ole käsiteltävissä sellaisilla tietokoneilla tai reitittimillä, jotka tukevat vain IPv4:ää.
IP-protokolla määritellään RFC-dokumenteissa
Standardi
Standardi (normi) on jonkin organisaation esittämä määritelmä siitä, miten jokin asia tulisi tehdä. Merkittäviä ”virallisia” "standardisoimisjärjestöjä" ovat kansainväliset ISO ja IEC, saksalainen DIN, eurooppalaiset CEN, Cenelec ja ETSI sekä suomalainen SFS. ITU on tietoliikennehallintojen yhteinen standardisointielin. Standardeja laativat myös "ammatilliset organisaatiot" kuten IEEE (Ethernet-lähiverkot ym.) ja vielä vähemmän organisoitunut IETF (Internet). ANSI on Yhdysvaltojen virallinen edustaja ISO:ssa ja IEC:ssä. NIST on Yhdysvaltojen kauppaministeriön alainen virasto joka kehittää mm. mittausstandardeja.
Standardeja on käytetty hyväksi jo Kheopsin pyramidissa 4 500 vuotta sitten. (Yrjölä 1990, 8). Sähköalalla ensimmäisenä standardina pidetään Morsen aakkosjärjestelmää vuodelta 1832. (Yrjölä 1990, 11). Ensimmäinen kansallinen standardointiorganisaatio oli Britanniassa 1901 perustettu BSI (British Standards Institution). Suomessa SFS perustettiin 1924.
Viime aikoina standardoinnissa merkittävän roolin ovat ottaneet yritysten yhteiset melko epävirallisesti organisoidut konsortiot ja foorumit, esimerkiksi W3C (WWW-teknologiat) ja ATM Forum. Lisäksi on olemassa yritysten välisiä hyvin organisoituja standardointielimiä: esimerkiksi ETSI (GSM-verkot, GPRS, UMTS), ECMA ja SAE (autoala).
Standardien nimitykset vaihtelevat suuresti:
De facto -standardit ovat laajalti käytettyjä määriteltyjä toteutustapoja, jotka ovat saavuttaneet standardinomaisen aseman ilman virallisen stardardin statusta. Ratkaisut perustuvat ainoastaan menetelmän kehittäjän valintoihin, eivätkä laajaan eri tavoitteiden huomioimiseen kuten viralliset standardit yleensä.
Standardit mahdollistavat muun muassa:
Näiden eri tekijöiden yhteisvaikutuksesta standardoidun tuotteen tms. valmistamisen yksikkökustannukset voivat alentua ja se voi saada laajemman markkinan. Tuotteen käyttäjien kannalta standardit mahdollistavat kilpailuttamisen ja toimitusvarmuuteen pyrkimisen.
Standardien merkityksestä esimerkki on valtiollisella tasolla esimerkiksi DIN, Deutsche Industrie Normen. Se teki saksalaisista tuotteista yhteensopivia tietyllä tasolla. Globalisaation myötä maailmanlaajuisista standardeista tulee yhä tärkeämpiä.
Jos yritys on mukana uuden standardin luonnissa, se saa siitä kilpailuetua. Se voi vaikuttaa standardin lopulliseen sisältöön ja se ymmärtää standardia nopeammin ja syvällisemmin kuin sivusta mukaan tullut yritys.
Viittoma
Viittomat ovat viittomakielen rakenneosia, jotka vastaavat puhuttujen kielten sanoja. Viittomia käytetään myös puhetta tukevassa ja korvaavassa kommunikaatiossa vammaisten ja neurologisesti poikkeavien kohdalla.
Viittomat koostuvat pienemmistä rakenneosista, joita ovat:
Viittomat voivat olla yksi- tai kaksikätisiä. Yksikätiset viittomat tehdään aktiivisella kädellä, joka on oikeakätisillä oikea ja vasenkätisillä vasen käsi. Kaksikätisissä viittomissa liikkeen suorittaa aktiivinen käsi tai molemmat kädet symmetrisesti.