hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lamborghini Jalpa
Lamborghini Jalpa (Projekti 118) on Lamborghinin vuosina 1981–1988 valmistama urheiluautomalli. Jalpa oli kehitetty edeltäjästään Lamborghini Silhouettesta, mutta oli paljon menestyneempi. Yhteensä mallia myytiin 415 kappaletta. Jalpa oli isoveljeään Lamborghini Countachia paljon halvempi, moottorikin oli pienempi 3,5-litrainen V8. Auton korin oli muotoillut Bertone.
Nimi "Jalpa" tulee härkätaistelusta, sillä Ferruccio Lamborghini oli suuri härkätaistelun ystävä.
Countachiin verrattuna Jalpa on paljon helpompi ajettava, siitä on parempi näkyvyys ja sillä on helppo ajaa myös vilkkaassa liikenteessä ja hitaissa nopeuksissa.
Alun perin korin muoviosat olivat valkoisia (puskurit, ilmanottoaukot ja moottorin peitto). Takavalot olivat kulmikkaat, samat kuin Silhouettessa. Vuonna 1984 muoviosat kuitenkin muutettiin korinvärisiksi ja takavalot pyöreiksi.
Chrysler, Lamborghinin uusi omistaja päätti lopettaa Jalpan tuotannon vuonna 1988, ja koko 1990-luvun ajan Lamborghinilta puuttui kokonaan halvempi malli. Seuraaja Gallardo tuli myyntiin vasta vuonna 2003.
Ferrari 599 GTB Fiorano
Ferrari 599 GTB Fiorano on kaksipaikkainen, vuonna 2006 esitelty Ferrarin tehokkain V12-moottorilla varustettu ja sarjatuotantona valmistettu Berlinetta-malli. Ferrarin mallistossa se korvasi Ferrari 575M Maranellon.
Mallin ulkomuodot on luonut Pininfarina. Ensimmäisiä tietoja uudesta mallista saatiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2006. Virallinen esittely tapahtui helmikuussa Genevessä. Kasvavilla Aasian markkinoilla auto esiteltiin ensimmäisen kerran Pekingin autonäyttelyssä marraskuussa 2006.
Vaihteistoksi voi valita normaalin 6-portaisen manuaalivaihteiston tai aikaisemmista malleista kehitetyn "F1-Superfast"-vaihteiston. Vaihteisto on nopeudeltaan huippuluokkaa, vaihteenvaihtaminen kytkimen toiminta mukaan lukien kestää vain 0,1 sekuntia. Autossa on CST-luistonesto- ("F1-Trac") ja ajonvakautusjärjestelmä sekä TPTMS-järjestelmä, joka valvoo renkaiden paineita ja lämpötilaa. Ihanteellisen painojakauman saavuttamiseksi vaihteisto on sijoitettu taka-akselin yhteyteen. Auton kokonaispainosta 85 % on saatu akselien välille.
Pyöräntuenta on toteutettu päällekkäisillä kolmiotukivarsilla. Erillisjousitus on GM:n alihankkijan Delphin tuotantoa. Perusteiltaan samaa "MagneRide"-jousitusta käytetään muun muassa Chevrolet Corvetessa ja Cadillac STS:ssä. Nestetäytteisten iskunvaimentimien ominaisuuksia voidaan muuttaa "lennossa" nesteen viskositeettia muuttamalla. Vaikka laitteisto mekaanisilta osiltaan onkin lähes yhteneväinen GM:n tuotteiden kanssa, on ohjelmisto ja sen toiminta kuitenkin kehitetty Ferraria varten. Eräistä muista malleista tuttu elektronien tasauspyörästö on 599 GTB:ssä korvattu mekaanisella systeemillä, jossa lukitusaste moottorin vetäessä on 25 % ja moottorijarrutuksessa 45 %.
Jarrut ovat lukkiutumattomat ja sekä edessä että takana levyjarrut ovat jäähdytetyt. Lisävarusteena on saatavissa myös keraami-hiilikuitujarrulevyt (CCM - Carbon Ceramic Material).
Eteen pitkittäin sijoitettu 6-litrainen V12-moottori on otettu suoraan Ferrari Enzosta ja muutosten jälkeen siitä irtoaa 620 hv. Samaa moottoria käytetään myös FXX-superautossa, mutta 599 GTB:ssä se sopii ominaisuuksiltaan paremmin myös normaalikäyttöön mm. suuremman alaväännön vuoksi. Sylinteririvit on 65 asteen kulmassa toisiinsa nähden. Litrateho on 103 hv/l. Tehokkaan moottorin sekä kevyen alusta- ja koriyhdistelmän avulla auton tehopainosuhde on vain 2,6 kg/hv. Kierrosrajoitin on asetettu 8400 r/min kohdalle.
Ferrari 612 Scaglietti
Ferrari 612 Scaglietti on vuodesta 2004 vuoteen 2011 valmistettu 2+2-paikkainen coupe-malli.
Mallin on suunnitellut Pininfarina. Ferrarin johtaja Luca di Montezemolo nimesi auton modenalaisen alumiinin muotoiluun erikoistuneen Sergio Scagliettin mukaan. Scagliettin käsialaa ovat muun muassa monet 50- ja 60-luvun aikana valmistetut Ferrarit. 612 Scaglietti on Ferrarin toinen kokonaan alumiinista valmistettu malli (ensimmäinen oli 360 Modena). Auton mallimerkinnän 612 ensimmäinen numero tulee auton litratilavuudesta (noin 6 l) ja kaksi jälkimmäistä viittaavat moottorinsylinterilukuun.
Ferrarin perinteet 612 Scaglietin tapaisen 2+2-paikkaisen Grand Tourer -mallin valmistamiselle ovat pitkät. Ensimmäinen V12-moottorilla varustettu auto Ferrari 166 Inter esiteltiin vuonna 1948 ja ovat seuranneet muun muassa 212 Inter (1951), 250 GT (1960), 330 GT (1964), 365 GT ja viimeisimpänä 456M 1990-luvulla.
Moottori on sijoitettu ohjaamon etupuolelle, hieman etuakselin takapuolelle. Samoin vaihdelaatikon sijoittamisella on pyritty saamaan auton painopiste mahdollisimman taakse ja alas. Auton painosuhde on 46/54 % (edessä/takana), joka on hyvä saavutus etumoottoriselle autolle.
Tammikuussa 2007 Ferrari esitteli 60-vuotisen historiansa kunniaksi yksilöllisen 612 Scaglietti Sessanta -erikoismallin, jota valmistetaan ainoastaan 60 kappaletta. Siinä on F1-vaihdelaatikko sekä lukuisa joukko erikoisvarusteita, muun muassa CCM-jarrujärjestelmä, Bosen mediajärjestelmä, peruutustutka kameralla, tv-viritin ja vakionopeudensäädin.
Moottori on sama vapaastihengittävä 65-asteinen V12-tyyppinen kone, jota käytetään myös 575M Maranellossa. 
Vaikka auto tarjoaakin kohtuullisen mukavat tilat neljälle hengelle, ei se häviä suorituskyvyssä monellekaan urheiluautolle.Jokainen malli tilataan "Carrozzeria Scaglietti Personalisation" -ohjelman kautta, jolloin asiakas pääsee vaikuttamaan itse auton eri osa-alueisiin: race & track, ulkonäkö ja väri, sisusta ja materiaalit sekä varustelu ja matkustus. Vuodesta 2006 lähtien saatavilla on myös HGTS- ja HGTC-urheiluvarustepaketit, jotka sisältävät mm. erilaisia vanne-, pakoputkisto-, jousitus- ja vaihdelaatikkovaihtoehtoja.
Autossa on pitkä akseliväli sekä pieni etu- ja takaylitys.
Ferrari 575M Maranello
Ferrari 575M Maranello on kaksipaikkainen GT-luokan auto, joka on lähinnä päivitetty versio edellisestä Ferrari 550 -mallista, muotoilussa on pieniä Pininfarinan Frank Stephensonin tekemiä uudistuksia.
Vuonna 2005 saataville tuli GTC-paketti ja Superamerica-avoversio, jota valmistettiin vain 599 kappaletta.
sylinterien kulma on 65 astetta
Ferrari F50
Ferrari F50 on erittäin suorituskykyinen urheiluauto. F50 esiteltiin vuonna 1995 juhlistamaan Ferrarin 50-vuotiasta historiaa. Auto on kaksiovinen, kaksipaikkainen avoauto, irrotettavalla katolla.
Autossa on 4,7-litrainen vapaasti hengittävä 60-venttiilinen V12-moottori, joka kehitettiin F1-moottorista.
Autoa valmistettiin vain 349 kappaletta, yksi vähemmän joka alun perin arveltiin mahdolliseksi myydä. Viimeinen F50 valmistettiin Maranellossa heinäkuussa 1997.
F50:sen moottori oli aikaisemmin jo käytössä Amerikan IMSA kilpasarjassa F333SP-mallissa 1994.
Kilpaillaakseen GT1-luokassa, Ferrari kehitti prototyypin F50:seen perustuen F50 GT. Autossa oli kiinteä katto, suuri takaspoileri, uusi etuspoileri ja muita muutoksia. 4,7-litrainen moottori viritettiin 750 hevosvoiman tehoon. Projekti keskeytettiin myöhemmin. Ferrari myi pois 3 autoa jotka tehtiin ja loput 3 tuhottiin.
Côte-d’Or
Côte-d’Or on Ranskan departementti numero 21. Departementti sijaitsee Itä-Ranskassa Burgundin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 8 763 neliökilometriä, ja siellä on 517 168 asukasta (vuonna 2006). Côte-d’Orin pääkaupunki on Dijon. Côte-d’Or on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 43 kantoniin ja 707 kuntaan.
Côte-d’Or oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Côte-d’Or muodostettiin osasta Burgundin provinssia.
Departementista on kaksi kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Châteauneuf-en-Auxois ja Flavigny-sur-Ozerain.
Ferrari 456
512 TR:n tavoin 456:sta vauhdittaa 12-sylinterinen moottori, mutta tässä mallissa sylinterit ovat V:n muodossa. Venttiilejä on 48 kpl ja tehoa irtoaa 442 hv. Huipuksi ilmoitetaan yli 300 km/h. Vaikka auto on ulkomuodoiltaan siron näköinen, painaa se lähes 1700 kg. Brunein sulttaani on tilannut 7 kappaletta 456 GT Venice-farmarimallia, joista hän osti 6.
Alkuperäinen 456 oli saatavana GT- ja (vuodesta 1996) GTA-mallina. Mallinimen ero kertoo, että GT:ssä on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto ja GTA:ssa 4-vaihteinen automaatti. Automaatti oli vasta neljäs Ferrarin historiassa. Muotoilu oli pyöreämpää verrattuna edelliseen malleihin.
5,5-litrainen (5474 cm) 65° V12-moottori oli johdannainen Dino V6-moottorista eikä perinteisemmästä 60° V12-moottorista, jota käytettiin 412 ja Daytona malleissa. Moottori tuotti tehoa 436 hv. Mallinimi tulee moottorin yksittäisen sylinterin iskutilavuudesta, joka on 456 cm ja se kerrottuna 12 tekee yhteensä 5,5 litraa.
Auton kaikkia malliversioita rakennettiin yhteensä noin 2600 kappaletta. "Modificata" 456M esiteltiin vuonna 1998 sekä GT- ja GTA-mallista. Autoon oli tehty monia muutoksia, jotta saatiin parannettua aerodynamiikkaa ja jäähdytystä. Myös sisustaa oli uudistettu muun muassa uusilla istuimilla. Tehot nousivat 442 hevosvoimaan, mutta suorituskyky pysyi samana.
Ferrari 348
Ferrari 348 on kaksipaikkainen V8-keskimoottorilla varustettu urheiluauto. Malli korvasi Ferrari 328 -mallin vuonna 1989.
Autoa myytiin kahtena versiona: 348tb (Coupe) ja 348ts (Targa). Molemmissa oli 3,4-litrainen versio V8-moottorista, joka löytyy myös 308/328-sarjoista. Moottori tuotti 312 hv (233 kW) ja on sijoitettu pitkittäin poikittain olevan vaihdelaatikon kanssa. Sama rakenne on myös 
Ferrari Mondial t mallissa, jonka kanssa se jakaa paljon osia. Moottorin sijoitus oli merkittävä askel Ferrarille. Kaikissa aikaisemmissa pienissä Ferrari-malleissa oli poikittain asennettu moottori.
Autoa valmistettiin yli 8 000 kappaletta. 348:n kyljissä olevat ilmanottoaukot antavat sille Ferrari Testarossan ulkonäköä, tämän takia sitä pidetään Testarossan ”pikkuveljenä”.
Autoa kritisoitiin äkkinäisestä käytöksestä. "Car and Driver" -lehti testasi sitä Acura NSX:ää vastaan ja totesi olevan helppoa saada auto spinnattua. Ferrari F355 -mallissa käytöstä yritettiin parantaa, mutta sitäkin jotkut toimittajat moittivat ajokäytöksestä.
Vuonna 1993 348:lle tehtiin uudistuksia ulkonäköön ja moottori sai lisää tehoa, tuottaen nyt 320 hv samasta 3,4-litraisesta moottorista. Uudistettu auto sai mallimerkinnät 348gtb ja 348gts.
BMW M1
BMW M1 voidaan lukea superautojen luokkaan, se oli ensimmäinen ja tähän mennessä ainoa keskimoottorinen BMW. Autossa oli DOHC M88/1 3.5 L 6-sylinterinen moottori. Samaa moottoria käytettiin myöhemmin M635 CSi ja E28 M5 -malleissa. Moottorissa oli kuusi erillistä kaasuläppää (yksi joka sylinterille), neljä venttiiliä/sylinteri, Kugelfischerin mekaaninen polttoaineensuihkutus ja Magneti-Marellin elektroninen sytytys. Näillä eväillä se tuotti tehoa 277 hv (204 kW) katuversiona. Auton huippunopeus on 262 km/h. Turboahdettu kilpaversio tuotti jopa 850 hv.
Malli perustuu alun perin Giugiaron suunnittelemaan, vuonna 1972 esiteltyyn Turbo Concept -autoon. BMW Motorsport GmbH vastasi käsinvalmistetun auton tuotannosta vuodesta 1978 vuoteen 1981 luokittelumallina. Alun perin BMW antoi Lamborghinin vastuulle huolehtia korin yksityiskohdista ja valmistaa prototyypit ja sarjatuotantoautot. Lamborghinin taloudellinen tilanne pakotti BMW:n kuitenkin ottamaan projektin vastuulleen huhtikuussa 1978, seitsemän prototyypin jälkeen.
Tuotantomallit kokosi osittain ItalDesign Torinossa, loppukokoonpanon teki Stuttgartissa Saksassa korivalmistaja Baur. Autoa valmistettiin ainoastaan 456 kappaletta.
Vaikka M1 ei koskaan saavuttanut mitään merkittävää kilpamenestystä, se silti muistetaan hienostuneena superautona jossa oli hyvät ajo-ominaisuudet. Vuonna 2004 yhdysvaltalainen Sports Car International lehti nimesi auton kymmenenneksi Top Sports Cars of the 1970's listallaan.
BMW M1 katuautoversio kiihtyy noin 5,6 sekunnissa 0–100 km/h ja huippunopeus on 262 km/h. Auto oli vuoteen 1985 asti nopein saksalainen tuotantoauto.
Bertie Wooster
Bertram Wilberforce ”Bertie” Wooster on kuvitteellinen hahmo, jonka loi englantilainen kirjailija P. G. Wodehouse. Wooster on tyhjäntoimittaja ja alempaan aatelisluokkaan kuuluva nuorukainen, joka ei koskaan kulje minnekään ilman äärimmäisen älykästä palvelijaansa, ”herrasmiehen henkilökohtaista herrasmiestä”, Jeevesiä. Palvelijan tehtäväksi lankeaakin usein pelastaa isäntänsä tai joku tämän ystävistä tukalista tilanteista. Bertie Wooster esiintyi yli 40 novellissa ja kymmenessä romaanissa tarinan kertojana.
Kirjojen lisäksi Wooster on esiintynyt elokuvassa, radiokuunnelmissa ja televisiosarjoissa, joista tunnetuin lienee "Kyllä Jeeves hoitaa". Sarjassa Bertie Woosteria esittää Hugh Laurie.
Bertien molemmat vanhemmat ovat kuolleet, mutta hänellä on ainakin kolme tätiä ja setää isänsä puolelta, joskin Wodehouse mainitsee ohimennen Bertien isällä olleen useampia sisaruksia. Tädeistä ainoastaan Dahlialla ja Agathalla on tarinoissa merkittävät roolit.
Woosterilla on ainakin kuusi setää, joista kolme on naitu sukuun:
Bertien serkuilla Claudella ja Eustacella on samoin merkittävä osa useissa tarinoissa, kuten myös Dahlia-tädin lapsilla Angelalla ja Bonzo Traversilla ja Agathan pojalla Thomas ”Thos” Gregsonilla.
Aluksi Bertie Wooster on riippuvainen setänsä Willoughbyn taloudellisesta tuesta, mutta sedän kuoleman myötä hän perii tämän suunnattoman omaisuuden. Wooster pelkää tätiään Agathaa, joka pitää veljenpoikaansa selkärangattomana ja taakkana yhteiskunnalle. Dahlia-täti päinvastoin pitää Bertiestä todella paljon ja kutsuukin hänet usein maatilalleen Brinkley Courtiin.
Bertiellä on myös serkku nimeltä Gussie Mannering-Phipps, joka mainitaan ensimmäisessä Jeeves-tarinassa. Myöhemmin Wodehouse nimesi suvun uudelleen. Gussieta ei tule sekoittaa Bertien kouluaikaiseen ystävään Augustus ”Gussie” Fink-Nottleen, jolla on suurempi rooli tarinoissa.
Bertie on saanut korkealaatuisen koulutuksen; hän on opiskellut sekä Eton Collegessa että Oxfordin yliopistossa. Bertien päähän eivät opetukset kuitenkaan näytä tarttuneen, hän esimerkiksi ei tunnista Jeevesin lainaamia tekstejä William Shakespearen tuotannoksi. Ilmeisesti ainoa taito, minkä Wooster on oppinut Oxfordin ajoilta, on poliisien kypärien varastaminen.
Bertie ei koskaan avioitunut, joskin hän on kihloissa lähes jokaisessa tarinassa. Agatha-tädin mukaan Bertien on syytä mennä naimisiin ja saada Woosterin suku jatkumaan. Eräässä tarinassa Agatha yrittääkin naittaa Bertietä Lady Florence Crayelle, mutta avioliittosuunnitelmat romuttuvat, kun nuorukainen myöhemmin toteaa naisen liian hallitsevaksi. Bertien oli myös mahdoton hyväksyä Florencen vaatimus erottaa Jeeves.
BMW Z8
BMW Z8 (E52) on BMW:n vuosien 2000 ja 2003 välillä valmistama automalli, jota tehtiin 5703 kappaletta, joista 555 oli Alpinan virittämiä. Z8 oli tuotantomalli vuoden 1997 Z07-konseptimallista, jonka oli suunnitellut BMW Designworksin Henrik Fisker Kaliforniassa. Z07 oli alun perin muotoilututkielma vuoden 1956 BMW 507 -mallin mukaisesti. Suuren kysynnän vuoksi konseptiauton mukaista Z8:aa valmistettiin rajoitettu 5 703 kappaleen erä, joista noin puolet meni Yhdysvaltain markkinoille.
Auto oli James Bondin autona elokuvassa "Kun maailma ei riitä" vuonna 1999. Auton esiintyminen elokuvassa oli tuotesijoittelua. BMW:n malleja oli esiintynyt myös kahdessa edellisissä elokuvissa "007 ja kultainen silmä" (BMW Z3) ja "Huominen ei koskaan kuole" (BMW 750Li ja R1200C).
Bugatti EB110
Bugatti EB110 on Bugatti Automobili SpA:n vuosina 1991–1995 valmistama superauto. Sen seuraajaksi tuli vuonna 2005 Bugatti Veyron.
Kun EB110:n suunnittelu aloitettiin, oli suunnittelijoiden tavoitteena tehdä erittäin suorituskykyinen urheiluauto ilman kompromisseja. EB110-nimi tulee Bugattin perustajan Ettore Bugattin nimikirjaimista ja 110:stä syntymäpäivästä.
Vuonna 1995 Bugatti meni konkurssiin ja saksalainen Dauer Racing osti keskeneräiset autot ja osat, joihin perustuen tehtiin myös B Engineering Edonis -urheiluauto.
Bugatti EB110:n korin on suunnitellut Marcello Gandini ja valmistanut lentokonevalmistaja Aerospatiale. Kori on tehty hiilikuidusta ja moottorin kohdalla on lasinen ikkuna, jonka takaa V12-moottori näkyy joidenkin Ferrarien tavoin. EB110:n takasiipi nousee nopeuden mukaan ylös oikeaan asentoon.
EB110:n ovet aukeavat kääntyvät ylös eteenpäin, joka on toteutettu monimutkaisen mekanismin avulla.
Vuonna 1992 myyntiin tuli myös tehokkaampi 110 SS (Sport Stradale) -versio, jonka huippunopeus oli 352 km/h ja huipputeho 592 hevosvoimaa.
Porsche Carrera GT
Porsche Carrera GT on useita autoalan palkintoja voittanut saksalainen takavetoinen superauto, joka esiteltiin loppuvuodesta 2003. Autoja on valmistettu yhteensä vajaa 1 300 kappaletta.
Carrera GT on valmistettu katukäyttöön soveltuvaksi. Ominaisuuksiensa puolesta sen voidaan kuitenkin sanoa olevan kilpa-auto. Varusteista voidaan mainita muun muassa luistonesto, ilmastointi, GPS-navigaattori, Bosen hifijärjestelmä ja viisiosainen nahkainen laukkusarja.
Autoa valmistettiin Saksassa Leipzigissä. Ensimmäiset autot olivat vuosimallia 2004 ja tulivat myyntiin Yhdysvalloissa tammikuun lopussa. Viimeinen auto valmistui 6. toukokuuta vuonna 2006.
Pohjalevy ja jousitus perustuvat pitkälti vuoden 1998 Porsche 911 GT1 Le Mans -autossa käytettyihin ratkaisuihin. Auton kori on itsekantava hiilikuiturakenne apurungolla. Popular Science -tiedelehti nimesi auton vuonna 2003 "Best of What's New" -palkinnon saajaksi siinä käytetyn teknologian ja korisuunnittelun vuoksi. Rakenne on erittäin kevyt, mutta samalla vahva. Koko runko painaa vain runsaat 100 kg.
Autossa käytetään PCCC-kytkintä (Porsche Ceramic Composite Clutch), jonka halkaisija on ainoastaan 169 mm.
Vain 214 kg:n painoinen moottori on kehitetty alun perin LeMansin kestävyyskisoissa käytetystä 5,5-litraisesta vapaastihengittävästä V10-moottorista. Mallia varten moottorin iskutilavuutta kasvatettiin 0,2 litraa. Sylinteririvit ovat 68 asteen kulmassa toisiinsa nähden.3. http://www.porsche.com/germany/models/918/918-spyder/
Porsche 959
Porsche 959 on urheiluauto, jota valmistettiin vuosina 1986–1989. Alun perin auto suunniteltiin B-ryhmän ralliautoksi, mutta siitä täytyi tehdä tiekelpoinen versio täyttämään FIA:n säännöt. Auton prototyyppi esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä vuonna 1983, katuversio esiteltiin samassa paikassa vuonna 1985 vuosimalliksi 1986.
Yhdysvalloissa 959 ei ollut laillinen yleiseen liikenteeseen, koska Porsche ei halunnut lähettää Yhdysvaltojen tiehallinnolle luokittelua varten neljää autoa, jotka olisi tarvittu törmäystestien suorittamiseksi. Syy tähän oli autojen erittäin pieni valmistusmäärä, vajaa 200 kappaletta.
Auton korista haluttiin kevyt, joten sen valmistuksessa käytettiin alumiinia ja kevlaria, lattiassa käytettiin Nomexia, joka on tavallista terästä kevyempää.
Myös auton aerodynamiikkaan on kiinnitetty huomiota tasapainon saamiseksi ja autossa on myös automaattinen alustankorkeudensäätö.
959:n moottori on alun perin Porsche 935/78 "Moby Dick" -kilpa-autoa varten kehitetty turbomoottori. Vaihteisto on 6-vaihteinen. Polttoaineensyöttönä on Bosch Motronic ja polttoainetankin koko on 85 l.
Aston Martin V8 Vantage
Aston Martin V8 Vantage on brittiläisen Aston Martinin kaksipaikkainen auto. Se on merkin pienin ja edullisin malli. Siitä valmistetaan sekä kovakattoista Coupe-mallia että Roadster-avomallia.
Auton prototyyppi (AM V8) esiteltiin ensimmäisen kerran Detroitissa vuonna 2003. Varsinainen tuotantomalli oli nähtävillä Genevessä keväällä 2005. Kori on valmistettu alumiinista, teräksestä ja erilaisista komposiittimateriaaleista. Näin on pyritty pitämään painopiste mahdollisimman lähellä tienpintaa. Marraskuussa 2006 esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä myös avoversio V8 Vantage Roadster. Roadsterissa käytetään kolmikerroksista kangaskattoa, joka liikkuu sähköisesti asennosta toiseen 18 sekunnissa. Ensimmäiset Roadsterit tulevat asiakkaille alkukesästä 2007.
Auton valmistus tapahtuu uudehkossa tehtaassa, Ison-Britannian Gaydonissa. Moottorit valmistetaan Fordin Kölnissä, Saksassa, sijaitsevassa tehtaassa.
Moottori on mallinimen mukaisesti V8 ja sen iskutilavuus on 4,3 litraa. Se on alun perin Jaguarin 4,2 l moottori, joka myöhemmin viritetään ja suurennetaan 4,3 litraan Aston Martinin tehtaalla Saksassa. Moottori on edessä, mutta painojakauman vuoksi sijoitettu mahdollisimman taakse, lähes keskelle autoa. Vaihdelaatikko (6-vaihteinen manuaali tai Sportshift-automaatti) on puolestaan sijoitettu lähelle taka-akselia.Molemmille malleille valmistaja ilmoittaa samat suorituskykylukemat.
Aston Martin DB9
Aston Martin DB9 on GT-luokan auto, joka tuli myyntiin vuonna 2004. Se oli ensimmäinen automalli, jota valmistettiin uudessa Gaydonin tehtaassa. Nimi DB tulee nimestä David Brown, joka oli Aston Martinin omistaja suurimman osan ajasta sen historiassa. Auton suunnittelun aloitti Ian Callum ja päätti hänen seuraajansa Henrik Fisker. Autoa valmistetaan 1 000 kappaleen vuosivauhdilla ja se perustuu Fordin VH-pohjalevyyn.
Auton avomalli tunnetaan nimellä DB9 Volante ja se on käsinvalmistettu rajoitettuina erinä.
Vuonna 2006 esiteltiin Sports Pack -varustelupaketti, jossa on jäykempi runko, kevyemmät 19" kevytmetallivanteet, 6 mm madallus sekä paremmat jouset ja iskunvaimentimet.
Vuonna 2009 myyntiin on tulossa DB9:seen perustuva Aston Martin Rapide, joka on neliovinen urheiluauto. Aston Martin otti vuonna 2008 tuotantoon DBS-mallin, jolla James Bond ajoi elokuvassa "Casino Royale". Se on kehitelty DB9-mallista.
Vaihteistona on joko kuusivaihteinen manuaali tai kuusivaihteinen automaatti.
Auton moottori on peräisin auton sisarmallista, Aston Martin Vanquishista.0-100 4,9.s
0-300 61.s
Aston Martin Virage
Aston Martin Virage oli Aston Martinin valmistama urheiluauto, joka esiteltiin Birminghamin autonäyttelyssä vuonna 1988. Se oli muodoiltaan täysin uusi, mutta tekniikka oli osittain samaa kuin edeltäneessä V8-mallissa. Moottori oli nyt 32-venttiilinen 330-hevosvoimainen.
Vuonna 1992 esiteltiin Virage Volante, joka on Viragen kangaskatolla varustettu avomalli. Sitä myytiin 2-paikkaisena, mutta kaikki tuotantomallit olivat kuitenkin käytännössä 2+2-paikkaisia. Tätä mallia valmistettiin 224–233 kappaletta ennen kuin sen valmistus loppui vuonna 1996.
Vuonna 1992 markkinoille tuli myös tehokkaampi malli Aston Martin Vantage, jota valmistettiin vuosina 1993–1999. Auto on Viragea leveämpi, matalampi ja siinä on pyöreät takavalot. Auton moottoriin on lisätty Roots-tyyppiset kompressoriahtimet, jolloin tehoa on saatu irti huomattavasti enemmän kuin 6.3-mallista.
Vuonna 1992 Aston Martin käynnisti myös muutospalvelun, jolla auto pystyttiin muuntamaan Virage 6.3 -malliksi vaihtamalla siihen suurempi moottori Aston Martin AMR1 -kilpa-autosta. Lisäksi autossa on suuremmat 14" jäähdytetyt levyjarrut ja 18" vanteet. Samana vuonna markkinoille tuli myös harvinainen farmarimalli Shooting Break, jota valmistettiin ainoastaan neljä kappaletta.
Vuonna 1993 esiteltiin Lagonda -malli, joka on neliovinen sedan ja Lagonda Shooting Break, joka on viisiovinen farmarimalli. Vantage-malleissa esiteltiin myös uusi, tehokkaampi 6,3 litran V8-moottori. Molempia malleja valmistettiin vain 4 kappaletta, joten ne ovat erittäin harvinaisia. Farmarimallissa on myös taaksepäin olevat lastenpenkit tavaratilassa, tehden siitä ensimmäisen seitsemänpaikkaisen Aston Martinin.
Vuonna 1996 markkinoille tuli uusi avomalli, V8 Volante, jonka muotoilu perustui V8 Coupéen. Tätä mallia valmistettiin ainoastaan 63 kappaletta.
Vuonna 1998 markkinoille tuli 600 hv moottorilla varustettu V600-malli.
Vuonna 2000 tuli markkinoille V8 Vantage Volante -avomalli, jota valmistettiin ainoastaan 9 kappaletta.
Vaihteistovaihtoehtoja on neljä: kolmi- ja nelivaihteinen automaatti sekä viisi- ja kuusivaihteinen manuaali.
Aston Martin Lagonda
Aston Martin Lagonda on luksusluokan neliovinen sedan, jota Aston Martin valmisti Newport Pagnellissa, Englannissa vuosina 1976–1989. William Townsin suunnittelema auto on hyvin harvinainen, sillä sitä valmistettiin ainoastaan 645 kappaletta. Muotoilu on hyvin kulmikasta ja se on aina jakanut mielipiteet. Lagonda on maailman ensimmäinen tietokoneohjattu tuotantoauto, minkä lisäksi siinä on digitaalinen mittaristo. Tietokoneiden suunnittelu Lagondaan maksoi neljä kertaa auton budjetin verran. Alkuperäisten ledeillä toimivien digitaalimittaristojen tilalle tuli seuraavassa sarjassa CRT-kuvaputkilla toteutetut näytöt.
__notoc__Vaihteistona on kolmivaihteinen Chryslerin TorqueFlite-automaattivaihteisto.
Moottori on 32-venttiilinen DOHC V8.
BMW Z4
BMW Z4 on kaksiovinen takavetoinen urheiluauto. Sen tuotanto alkoi vuonna 2002 ja se korvasi BMW:n mallistossa Z3-mallin. Kaksipaikkainen auto vastaa konseptiltaan edeltäjäänsä, mutta muodot muutettiin vastaamaan muun BMW-mallisarjan mukaista muotoilua.
Auton muodot on suunnitellut Anders Warming. Aluksi Z4 esiteltiin Roadster-mallina. Ensiesittely tapahtui Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2002 ja tuotanto alkoi syyskuussa 2002. Aluksi auto oli tarjolla kahdella kuusisylinterisellä moottoreilla (2.5i ja 3.0i) mutta vuoden 2003 syksyllä valikoimaan tuli myös 2.2i-vaihtoehto. Vuoden 2005 alussa lista piteni rivinelosella (2.0i).
Vuonna 2006 esiteltiin myös kovakattoinen Coupé. Coupe-version konseptimalli oli aikaisemmin esitelty syksyllä 2005 Frankfurtin autonäyttelyssä. Coupén valmistus aloitettiin huhtikuussa 2006 ja ensimmäiset autot ehtivät asiakkaille samana kesänä.
Z3:n tapaan kaikki autot valmistetaan Spartanburgissa, South Carolinassa (BMW Manufacturing Corporation), samassa paikassa X5-SUVin kanssa.
Toisen sukupolven Z4 esiteltiin vuoden 2009 Detroitin autonäyttelyssä.
Moottoreista Suomen tuontiohjelmaan kuuluvat 2.0i, 2.5i (192 hv), 2.5si, 3.0si ja M.
Alfa Romeo GT
Alfa Romeo GT on Alfa Romeon vuosina 2003–2010 valmistama coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Alfa Romeo 147- ja 156-malleihin. Se esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2003.
Bensiinimoottoreina olivat aluksi nelisylinterinen 2,0-litrainen (165 hv) ja 3,2-litrainen V6 (240 hv). Ainoa dieselmoottori oli 1,9 JTD (150 hv), josta tuli vuonna 2008 myös 170-hevosvoimainen versio. Vuonna 2005 moottorivalikoimaa laajennettiin 1,8-litraisella (140 hv) bensiinimoottorilla.
Cadillac XLR
Cadillac XLR on Cadillacin valmistama luksusluokan roadster, joka tuli myyntiin vuonna 2004, XLR nimi tulee sanoista "Extra Luxury Roadster" ja se valmistetaan Kentuckyn Bowlingissa. Auto perustuu samaan Y-alustaan Chevrolet Corvetten kanssa, mutta moottorina on Cadillacin Northstar. XLR:n muotoilu on kulmikkaan ja pyöreän sekoitusta ja siinä on sähköisesti sisään taittuva alumiininen kovakatto. XLR esiteltiin vuoden 2003 Detroitin autonäyttelyssä ja tuli tuotantoon seuraavana vuonna, ennen tuotannon aloittamista auto kulki autonäyttelyissä nimellä Evoq. Auto ei ole myynyt odotusten mukaisesti, vaan sitä on mennyt kaupaksi alle 6 000 kappaletta vuodessa. XLR sai North American Car of The Year -palkinnon vuonna 2004.
XLR:n valmistus lopetettiin 2009.
XLR on suunniteltu sekä urheilulliseksi että luksusautoksi joten siinä lämmitetyksellä ja viilennyksellä varustetut nahkapenkit, puusisusta, 18" alumiinivanteet ja sivuturvatyynyt. Navigaatio, äänentoistojärjestelmä ja DVD-soitin toimivat kaikki 7" kojelaudassa olevan näytön kautta ja vakiovarusteena on myös avaimeton pääsy. Kojelautanäytön kautta pääsee myös Internetiin.
Marraskuussa 2006 Cadillac esitteli XLR-, STS- ja DTS-malleistaan Platinum-erikoisversiot. Kyseessä on rajoitettu erä autoja, jotka on varusteltu normaalimallia ylellisemmin. Cadillacilla on jo vuosina 2004–2006 ollut markkinoilla Cadillac Escalade ESV Platinum -malli. XLR-mallin Platinum-varustukseen kuuluu mm. 18-tuumaiset vanteet ja aikaisempaa kirkkaampi krominen jäähdyttäjänsäleikkö ja ainutlaatuinen nestemäisen ametistin värinen sisustus. Sisustuksessa on käytetty paljon aitoa nahkaa ja Alcantaraa. Markkinoille auto tulee keväällä 2007.
Vuonna 2005 esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä tehokkaampi XLR-V-versio, jossa on 4,4 litran mekaanisesti ahdettu V8-moottori, muita eroja perusmallii on kuusivaihteinen automaattivaihteisto, isommat jarrut Z51 Corvettesta ja 19" vanteet.
Nissan 350Z
Nissan 350Z Z33 tuli paikkaamaan edeltäjänsä 300ZX:n 90-luvun lopulla jättämää aukkoa Nissanin urheiluautomallistoon.
Auton prototyyppi esiteltiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1999. Tuotanto aloitettiin vuonna 2002. Kyseessä on kaksipaikkainen ja takavetoinen urheiluauto, jossa on käytetty edistyksellistä tekniikkaa. Vuonna 2005 esiteltiin GT4 Coupé -malli, jossa on 3,5-litrainen 301-hevosvoimainen moottori. Huippunopeus on 250 km/h ja kiihtyvyys 0-100 km/h 5,8 sekuntia.
350Z:n moottori on osa Nissanin VQ-moottoriperhettä, joka on ollut jo 10 vuotta Ward's Auto Magazinen Ward's 10 Best Engines listalla. 350Z nousi heti ensiesittelynsä jälkeen suureen suosioon maailmalla, erityisesti tuning-piireissä.
Euroopassa ja Aasiassa 350Z esiteltiin 280-hevosvoimaisella moottorilla, mutta USA:ssa moottorin maksimiteho on ollut 287 hp.
Vuonna 2006 Nissan Technical Centre Europe julkisti GTS-konseptimallin, jossa on Novidemin mekaaninen ahdin ja tehoa 383 hv. Auton tuotantoon tulosta ei ole tietoa.
Maserati Quattroporte V
Maserati Quattroporten viides sukupolvi on esitelty vuonna 2003 ja se on Pininfarinan muotoilema loistoluokan sedan, jolla on kuitenkin lähes urheiluauton suorituskyky.
Nykyinen Quattroporte on vuonna 1963 aloitetun sarjan viides sukupolvi. Quattroporte on italiaksi "neliovinen". Viimeisimmän sukupolven ulkomuodoissa on edelleen nähtävissä paljon samaa verrattuna ensimmäiseen sukupolveen. Lähes puolet auton 3 500 kappaleen vuosituotannosta on tarkoitettu Yhdysvaltojen markkinoille. Vuodesta 2003 vuoden 2006 loppuun Quattroporte on saanut lehdistöltä yhteensä 28 erilaista kunniamainintaa tai palkintoa.
Autossa on 4,2-litrainen V8-moottori sijoitettuna etuakselin taakse ja takana sijaitsee omana yksikkönään vaihdelaatikko tasauspyörästön yhteydessä (transaxle). Tämä sijoittelu antaa autolle hyvän painojakauman. Jarrut ovat Brembon valmistamat ja sekä edessä että takana on jäähdytetyt levyt. Jousitus on elektronisesti ohjattu.
Vaihteistona on Coupé Cambiocorsassa aikaisemmin nähty 6-vaihteinen ZF:n valmistama automatisoitu (hydraulisesti ohjattu) kytkimetön Duo-Select-manuaalivaihteisto, jota voidaan käyttää automaattina tai vaihtoehtoisesti ohjata ratin vivuista. Vaihteisto on saanut lehdistössä jonkun verran kritiikkiä epätäsmällisestä toiminnastaan ja Sport GT:ssä onkin pyritty asia korjaamaan.
Joulukuussa 2006 esiteltiin Quattroporte Automatic, jossa vaihteistona on nimensä mukaisesti 6-vaihteinen automaattivaihteisto. Auto oli ensimmäisen kerran esillä Detroitin autonäyttelyssä ja tuli maailmanlaajuiseen myyntiin tammikuussa 2007. Uusi vaihteisto aiheuttaa muutoksia auton painojakaumaan. Automaticissa suhde on 49/51 (edessä/takana) kun Duo-Selectillä varustetussa autossa vastaavat lukemat ovat 47/53.
4,2-litrainen V8-moottori (DOHC) on tuttu Maseratin Coupé- ja Spyder-malleista, mutta edellä mainittuihin malleihin verrattuna moottorissa on 400 hv. Moottorin lohko on alumiinia. 
Varusteluun kuuluu muun muassa ABS-jarrut, ajonvakautusjärjestelmä (MSP, Maserati Stability Program), kaksois-xenon-valot, nahkasisusta, Bosen äänentoistojärjestelmä, turvatyynyt, sähköisesti säädettävät istuimet ym.
Sport GT -versio esiteltiin Frankfurtissa vuoden 2005 syyskuussa. Mallissa on mm. toiminnaltaan parannettu vaihteisto (35 % nopeammat vaihdot), parannettu jousitus sekä hiilikuitusomisteinen kojelauta. Myös pakoputkistoa on muutettu antamaan urheilullisemmat pakoäänet. Varusteisiin on lisäksi ilmestynyt mm. pysäköintitutka, alumiiniset polkimet ja urheilullinen ratti sekä käsijarrun kahva. Sport GT -version tunnistaa ulkoisesti mm. tummennetusta jäähdyttäjän säleiköstä. Renkaat ovat kooltaan edessä 245/35 ZR 20 ja takana 285/30 ZR 20.
Myös Executive GT -versio esiteltiin vuonna Frankfurtissa vuonna 2005 samanaikaisesti Sport GT:n kanssa. Kyseessä on normaalia mallia ylellisempi versio. Sisustuksessa on käytetty kromia, puuta ja alcantaraa. Nahkaiset istuimet ovat ilmastoidut ja niissä on myös hierontatoiminto. Myös jäähdyttäjän säleikkö edessä on saanut kromisomistukset. Alla on 245/40 ZR19- ja 285/35 ZR19 -renkaat.
Auto on saavuttanut monia palkintoja mm.
Maserati Coupé
Maserati Coupe ja Spyder julkaistiin vuonna 2002. Molemmat autot perustuvat vuonna 1998 markkinoille tulleeseen 4-paikkaiseen 3200 GT -malliin. Coupen seuraajaksi esiteltiin keväällä 2007 GranTurismo ja myös Spyder sai seuraajakseen GranCabrion.
Coupe ja Spyder ovat molemmat ItalDesignin Giugiaron käsialaa. Spyderin akseliväli on lyhyempi ja se on kaksipaikkainen kun taas Coupe on nelipaikkainen. Spyder esiteltiin ensi kertaa yleisölle Frankfurtin autonäyttelyssä vuonna 2001, Yhdysvaltojen ensiesiintymisen se teki Detroitin autonäyttelyssä vuonna 2002. Spyderista tuli Maseratin ensimmäinen malli, jota myytiin Yhdysvalloissa vuoden 1990 jälkeen. Spyder on valmistettu Coupea lyhyemmälle pohjalevylle.
Nämä ovat myös Maseratin ensimmäiset vapaastihengittävillä V8-moottorilla varustetut mallit yli 20 vuoteen. Vuoden 2004 syksyllä järjestetyssä Pariisin autonäyttelyssä esiteltiin uudelleen muotoillut mallit.
Kumpaakin mallia saa kahdella eri vaihteistolla: Perusmallisessa Coupe GT:ssa on perinteinen manuaalivaihteisto ja Cambiocorsa-mallissa on 6-portainen automatisoitu manuaalivaihteisto, jota käytetään ohjauspyörään sijoitetuilla vivuilla. Kumpaankin malliin saa lisävarusteena tietokoneohjatun automaattisen jousitusjärjestelmän nimeltään "Skyhook", Brembon jarrut ja vaikeakäyttöisen informaatiokeskuksen joka sisältää audio- ja ilmastoinnin ohjauksen. Navigointi- ja handsfree-järjestelmä ovat myös lisävarustelistalla. Molemmissa oli vuonna 2002 vakiona 15-puolaiset 18 tuuman alumiinivanteet ja vuoden 2003 jälkeen useimmissa oli viisipuolaiset vanteet. Värin voi valita useasta vaihtoehdosta ja sisustaan saa kymmentä eri väristä nahkaa.
Vuoden 2004 keväällä esitellyssä Geneven autonäyttelyssä esiteltiin GranSport-erikoismalli on muutettu versio Coupesta ja Spyderista (Spyder-versio on nimeltään 90th Anniversary Edition): korisarja, krominen keulamaski, hiilikuitu sisusta ja 19 tuuman erikoisvanteet.4.2 litrainen V8 tuottaa nyt 400 hevosvoimaa.Huippunopeus valmistajan mukaan on 290 km/h ja kiihdyttäminen 0-100 kestää 4.8 sekuntia. Mallissa käytetään Skyhook-aktiivijousitusta 10,2 mm matalammalla maavaralla. Cambiocorsa vaihteisto on edelleen kehitetty nopeammaksi. Myös auton pakoputkisto on viritetty antamaan syvemmän äänen.
MC Victory -erikoisversio esiteltiin vuonna 2006 Geneven autonäyttelyssä juhlistamaan Maserati MC12 -mallin kilpamenestystä. Tässä versiossa oli extra-hiilikuitu-koripaneelit ja erilainen sisusta.
Kummassakin autossa on eteensijoitettu vapaastihengittävä 4,2-litrainen V8, joka tuottaa 390 hv (291 kW). Huippunopeus on 285 km/h ja kiihdytys 0-96 km/h vie 4,9 sekuntia. V8-moottori on Ferrarin kehittämä ja Maseratin valmistama. Moottorissa on muuttuva imuventtiilien ajoitus, kun taas korkeammin viritetty moottori Ferrari F430 -mallissa sisältää myös pakoventtiilien ajoituksen.
Maserati Mistral
Maserati Mistral on nimetty ranskalaisen kylmän pohjoistuulen mukaan. Mistral on ensimmäinen tuulen mukaan nimetty Maserati, jonka muodot oli suunnitellut Pietro Frua. Auto esiteltiin vuoden 1963 Torinon autonäyttelyssä ja sitä pidetään yhtenä kaikkien aikojen kauneimmista Maserateista. Autoa valmistettiin 830 kpl Coupena ja 125 kpl Spyderina. Se maksoi lähes 8 miljoonaa liiraa ja oli siten omana aikanaan yhtiön kallein malli.
Vaihteistona on ZF:n viisivaihteinen manuaalivaihteisto. Moottorissa oli kaksoissytytys ja kaksi sytytystulppaa
per sylinteri, lisäksi Lucaksen epäsuora polttoaineensuihkutus
Aston Martin DB4
Aston Martin DB4 oli Aston Martinin vuosien 1958–1963 välillä valmistama urheiluauto. DB4 ei perustunut edeltäneeseen DB Mark III -malliin kuin moottorinsa osalta, joka muunnettiin 2,9-litraisesta 3,7-litraiseksi (3 670 cm³). Tadek Marekin suunnittelemalla, kahdella yläpuolisella nokka-akselilla varustetulla suoralla 6-sylinterisellä moottorilla oli alkuun taipumusta ylikuumenemiseen, mutta kaksois-SU-kaasuttimella varustettu 240-hevosvoimainen (179 kW) versio sai ostajat antamaan anteeksi moottorin pienet puutteet. Autossa oli myös ensin Dunlopin, sitten Girlingin levyjarrut kaikissa pyörissä.
Auton kevyen putkirunkoisen niin sanotun superleggera-korin oli suunnitellut milanolainen Carrozzeria Touring ja sen mannermainen muotoilu oli suuri sensaatio vuoden 1958 Lontoon autonäyttelyssä. Vaikka auton suunnittelu ja rakennustekniikka oli italialaista perua, oli DB4 kuitenkin ensimmäinen Aston Martinin malli, jota valmistettiin Newport Pagnellin tehtaalla Englannin Buckinghamshiressä. Yhteensä mallia valmistettiin 1 185 kappaletta.
Tehtaan omaa suunnittelua ollut avomalli tuli myyntiin vuonna 1962, sitä valmistettiin vain 70 kappaletta.
GT Zagato -malli esiteltiin vuoden 1960 Lontoon autonäyttelyssä. Italialaisen Zagaton osittain uudelleen muotoilema ja 314-hevosvoimaiseksi virittämä malli perustui perusmallin GT:hen. Autoa valmistettiin vain 20 kappaletta.
Vuonna 1961 myyntiin tuli myös hyvin suorituskykyinen Vantage-malli, jossa on kolme SU-kaasutinta ja erikoismalliset sylinterinkannet, joilla moottoriin saatiin 266 hevosvoimaa (198 kW). Mallia valmistettiin 136 kappaletta umpikorilla ja 32 kappaletta avomallina.
Ascari A10
Ascari A10 on brittiläisen Ascari Carsin valmistama käsin rakennettu superauto, joka esiteltiin Birminghamissa järjestetyssä MPH'06-autonäyttelyssä marraskuussa 2006. Auto on suunniteltu ja käsin tehty Englannissa, Banburyssä. Siinä on hiilikuidusta valmistettu kori, jonka ansiosta auto painaa noin 1 200 kg. Kiihdytys 0–60 mph (0-96 km/h) kestää 2,8 sekuntia ja 0–100 mph (0-160 km/h) alle 6 sekuntia.
Auto on kehitetty Ascari KZ1 -superauton pohjalta. Ulkonäoltään autot muistuttavatkin pitkälti toisiaan. Autoja tullaan valmistamaan tilauksesta vain noin 10 kappaletta.
Brittiläinen televisio-ohjelma Top Gear testasi A10:n ohjelmassaan ja ajoi sillä 1. sijan testiradallaan.
Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Moottori on kehitetty BMW M5:n moottorista, jossa on F1-kilparadoilta saatua tekniikkaa.
Ascari KZ1
Ascari KZ1 on Ascarin valmistama urheiluautomalli, joka on saanut nimensä Ascarin omistajan, hollantilaisen liikemiehen Klaas Zwartin etukirjaimista. Autoa ei valmisteta 50 kappaletta enempää, joten se on melko harvinainen automalli. Jokainen auto on käsin tehty ja sen valmistus kestää 340 tuntia. Auton ostaja saa mahdollisuuden ajaa autollaan Ascarin omalla radalla Espanjassa.
Brittiläinen televisio-ohjelma "Top Gear" testasi KZ1:n ohjelmassaan ja ajoi sillä 8. sijan testiradallaan.
Vaihteistona on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. Moottori on BMW:n valmistama V8-moottori, jossa on muuttuva venttiilienajoitus.
Bristol Fighter
Bristol Fighter on brittiläinen superauto, jota on valmistanut pienessä mittakaavassa vuodesta 2004 Bristol Cars.
Autossa on sulavamuotoisen lokinsiipiovilla varustetun coupe-koria, on suunnitellut entinen Brabham F1 -insinööri Max Boxstrom. Ilmanvastuskerroin ("c") on 0,28 ja väitetty huippunopeus 338 km/h.
Fighterissa on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto tai 4-vaihteinen automaatti. Ensimmäinen auto esiteltiin lehdistölle toukokuussa 2003. Ensimmäisen kerran lehdistö ajoi sitä huhtikuun 2005 EVO Magazinessa.
Bristol on käyttänyt Chryslerin moottoreita vuodesta 1961. Fighterissa käytetään eteen asennettua Dodge Viperistä peräisin olevaa iskutilavuudeltaan 7996 cm:n kokoista V10-moottoria. Moottori tuottaa tehoa 532 hv (391 kW) 5600 r/min käyntinopeudella ja vääntöä 698 Nm 4200 r/min käyntinopeudella. Tehokkaammassa Fighter S -versiossa on 636 hv (kovassa vauhdissa ilman patoefektin ansiosta 669 hv).
Marraskuussa 2006 Bristol julkisti kahdella turboahtimella varustetun Fighter T -version, jossa on edelleen modifioitu V10-moottori, joka tuottaa tehoa 1012 hv 5600 r/min käyntinopeudella ja vääntöä 1403 Nm 4500 r/min käyntinopeudella. Tehtaan mukaan auto pystyy jopa 432 km/h huippunopeuteen, mutta se on rajattu kuitenkin 306 km/h:een. Kiihtyvyys 0–60 mph tapahtuu alle 3,5 sekunnissa. Auton 6-portainen manuaalivaihteisto on vahvistettu kestämään suuri vääntö ja ykkösvaihteella pystytään kiihdyttämään 100 km/h nopeuteen asti. Alustaa on huomattavasti vahvistettu ja myös maavara on 10 mm normaalimallia pienempi. Vannekoko sekä edessä että takana on 19".
Kun Fighter T siirtyy tuotantoon se tulee olemaan tehokkaampi kuin Bugatti Veyron. Tehokkaampana mallina pysyy kuitenkin edelleen SSC Ultimate Aero TT. Ensimmäiset linjalta tulevat autot toimitetaan asiakkaille todennäköisesti syyskuussa 2007.
Caparo T1
Caparo T1 on vuonna 2006 esitelty erittäin kevyt kaksipaikkainen, keskimoottorinen, superauto, joka on muotoiltu hieman Formula 1 -autojen tyylin mukaisesti. USA:ssa ensiesittely tapahtui lokakuun lopussa vuonna 2006 Las Vegasissa (SEMA-Show).
Car Magazine kommentoi autoa lauseella ""A power-weight ratio double the Bugatti Veyron's, and so much downforce you will be able to drive it upside down in tunnel at 150 mph"", eli auton tehopainosuhde on kaksi kertaa Bugatti Veyronia parempi ja ajettaessa 240 km/h nopeudella auto tuottaa niin paljon downforcea, että se pysyisi tunnelin katossa. Auto on tiekäyttöön luokittelematon, eli se on lähinnä radalle tarkoitettu Ferrari FXX:n tavoin. Idea auton rakentamiselle tuli Ben Scott-Geddesiltä ja Graham Halsteadilta. Auton ovat kehittäneet samat insinöörit, jotka kehittivät McLaren F1:n. Protyyppivaiheessa ajo-ominaisuuksien testaamisesta ja kehittämisestä radalla huolehtii kilpa-ajaja Chris Goodwin.
Auton kevyestä, komposiittimateriaaleista valmistetusta, korista johtuen tehopainosuhde on jopa 1000 hv (1045 bhp) / 1000 kg , joka on yksi parhaista tehopainosuhteista missään autoissa. Caparo on ensimmäinen sarjavalmisteinen auto, joka rikkoo em. rajan. Auton kokonaispaino on vain 550 kg.
Mallin ensimmäinen ajokelpoinen prototyyppi (XP1) valmistui syyskuun lopussa 2006. Toisen prototyypin (XP2) on tarkoitus valmistua ennen joulua ja ensimmäisen tuotantokappaleen ennakoidaan valmistuvan maaliskuussa 2007. Autoa on tarkoitus valmistaa vain noin kahden kappaleen kuukausivauhdilla, jolloin tuotantomääräksi per vuosi saadaan 24 kpl. Auton ensimmäinen julkinen esittely toimivan version muodossa tapahtuu Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa kesäkuussa 2007. Ensimmäinen auto luovutetaan asiakkaalle heinäkuussa 2007.Luotettavuuden takia maksimi käyntinopeus on rajoitettu 10 500 r/min:een, mutta valmistajan ilmoituksen mukaan maksimi on 12 000 r/min.
Cizeta-Moroder V16 T
Cizeta-Moroder V16 T oli italialainen superauto, jota valmistettiin vuosien 1991 ja 1995 välillä ainoastaan 10 kappaletta. Näiden 10 valmistuneen auton lisäksi kaksi keskeneräistä autoa on ollut vuodesta 1998 Detroitissa kontteihin pakattuina ja ovat ilmeisesti edelleen.
V16 T on yhtiön ainoa automalli, jota saa tosin edelleen tilaustyöstä valmistettuna. Nimi V16 T juontuu V16-moottorista ja siitä että se oli asennettu poikittain keskimoottoriksi. Moottori ei kuitenkaan ollut aito V16, vaan oli paremminkin tehty kahdesta "flat plane" V8-moottorista, joiden välissä oli yksi vaihteisto, joka välitti ulostulon pitkittäiseen voimansiirtoon. Siihen asti kun Bugatti Veyron tuli tuotantoon, Cizeta-Moroder V16T oli ainut sodanjälkeinen auto, jossa oli 16-sylinterinen moottori.
Autoa pidettiin luksus-superautona, joka pystyi jopa 320 km/h huippunopeuteen ja kiihdytys 0–96 km/h vei aikaa vain n. 4 sekuntia. Autossa oli 5-vaihteinen ZF:n valmistama manuaalivaihteisto ja hunajakennorakenteinen alusta yhdistettynä Marcello Gandinin sutjakkaan alumiinista valmistettuun koriin. Auton suunnittelusta vastasivat entiset Lamborghinin työntekijät. Jarrut ovat nelimäntäiset, Brembon 12" uritetuin ja jäähdytetyin levyin. 17-tuumaiset takarenkaat, leveydeltään 335 mm, olivat suurimmat siihen asti tehdyt.
Nykyään samanlaisen auton saa rakennetettua tilaustyönä Cizeta USA:lla huimaan $ 649 000 hintaan, avomalli maksaa $ 200 000 enemmän.
Auton erikoisin osa oli edistyksellinen 6 litran moottori, joka suunniteltiin alusta asti 16-sylinteriseksi ja neliventtiilitekniikalla varustetuksi (yhteensä 64 venttiiliä). Rakenteen täydensi kahdeksan nokka-akselia ja jäähdytykseen tarvittiin kaksi sivuille asennettua jäähdytintä. Näillä ominaisuuksilla se tuotti 547 hv ja 542 Nm.
Orca 113
Orca 113 on Sveitsissä valmistettu superauto, jota myy liechtensteinilainen Orca Engineering Ltd. Autoa on valmistettu vain 198 kappaletta, joista puolet on C113-coupé-mallia ja puolet R113-roadster-mallia. Auton huippunopeus on jopa 410 km/h, joten se on yksi nopeimmista sarjavalmisteisista automalleista. Prototyyppi esiteltiin alun perin vuonna 2003 Geneven autonäyttelyssä ja ensimmäiset valmiit autot toimitettiin asiakkaille jo vuonna 2004. Auton runko on tehty alumiinista, magnesiumista sekä titaanista ja koripaneeleissa on käytetty hiilikuitua sekä kevlaria. Autoa valmistetaan 10–15 kappaleen vuosivauhdilla.
Moottorina on Audin V8-moottori tai Volvon viisisylinterinen turbomoottori.
Suomen Kaapelitehdas
Suomen Kaapelitehdas Osakeyhtiö oli suomalainen vuosina 1917–1966 olemassa ollut yritys, joka valmisti pääasiassa erilaisia sähkö-, lennätin- ja puhelinkaapeleita. Yhtiö fuusioitiin vuonna 1967 osaksi Nokia-konsernia.
Yhtiön edeltäjä oli Arvid Wikströmin 1912 perustama "Suomen Punomatehdas Oy", jonka Ab Gottfr. Strömberg Oy osti vuonna 1916. Strömberg luovutti punomatehtaan vuonna 1917 uudelle perustetulle yhtiölle Suomen Kaapelitehdas Osakeyhtiölle, johon tuli Strömbergin lisäksi useita muita osakkaita. Strömbergin jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin vuonna 1922 kaapelitehtaan enemmistöomistajaksi tuli Suomen Gummitehdas Osakeyhtiö, joka omisti ennestään Nokia Aktiebolag -yhtiön osake-enemmistön.
Kaapelitehtaan tehdasrakennus, nykyinen Merikortteli sijaitsi 1920-luvulla Helsingissä Pursimiehen-, Merimiehen- ja Telakkakatujen varrella. Uusi kaapelitehdas rakennettiin 1939–1944 Salmisaareen ja sitä laajennettiin vielä 1954. Vuonna 1961 avattiin uusi tehdas Pikkalaan Kirkkonummelle jonne tuotantoa alettiin siirtää Salmisaaresta.
Kaapelitehdas laajensi toimintaansa elektroniikan ja tietokoneiden alueille, kun yhtiön elektroniikkaosasto ja laskentakeskus perustettiin keväällä 1960. Yhtiön laskentakeskuksen ensimmäinen tietokone Elliott 803 otettiin käyttöön Salmisaaressa syksyllä 1960. Joulukuussa 1961 laskentakeskuksen pääkoneeksi tuli Siemens 2002. Kaapelitehdas edusti Suomessa Siemensin, ranskalaisen Bullin ja amerikkalaisen General Electricin tietokoneita ja reikäkorttikoneita. Tietokoneosasto erotettiin omaksi yksikökseen 1963. Vuonna 1967 tapahtuneen fuusion jälkeen kaapelitehtaan elektroniikka- ja tietokoneosastoista muodostettiin yksi Nokian neljästä teollisuusryhmästä, joka sai nimekseen "Nokia Elektroniikka".
Vuonna 1957 perustettiin Salmisaareen kondensaattoreita valmistanut yksikkö. Tästä yksiköstä kehittyi sitten Nokian kondensaattoritehdas ja nykyisin se toimii nimellä Grid Solutions Oy.
Nokia jatkoi kaapelituotantoa vuoden 1967 fuusion jälkeen "Nokia Kaapeli" -teollisuusryhmässä. Vuonna 1997 nimeksi muuttui "NK Cables", jonka toimintaa jatkoivat "Draka Comteq Finland Oy", "Draka NK Cables Oy" ja "Draka Fibre Finland Oy". Lokakuussa 2012 yhtiöt fuusioituivat Prysmian-yhtiöiden kanssa muodostaen Prysmian Finland Oy:n.
Vector M12
Vector M12 on Vector Aeromotive Corporationin suunnittelema superauto. Se on ensimmäinen Vector-malli, joka valmistettiin sen jälkeen, kun Megatech osti Vectorin Jerry Wiegertiltä. Autoa valmistettiin vain 17 kappaletta.
Auto perustuu aikaisempaan Vector WX-3 -malliin, joka kuitenkin jäi prototyyppiasteelle Vectorin siirtyessä Megatechin omistukseen. Moottorina on Lamborghinin V12-moottori, jonka takia kori jouduttiin suunnittelemaan kokonaan uudelleen (WX-3 oli suunniteltu käyttämään V8-moottoria).
M12:n valmistus lopetettiin vuonna 1999, kun yhtiöllä ei enää ollut rahaa maksaa Lamborghinille moottoreista.
Vector W8
Vector W8 on Vector Supercarsin valmistama urheiluauto, jonka on suunnitellut Gerald Wiegert. Mallia valmistettiin vain 21 kappaletta, joista 17 meni myyntiin ja 4 on prototyyppejä. Auton myyntihinta oli aluksi jopa  455 000 Yhdysvaltain dollaria, mutta nykyään niitä saa käytettynä alle puoleen hintaan.
W8 perustui yhtiön aiempaan prototyyppiin W2:seen.
Auton moottorina on Chevroletin pikkulohko V8:sta kehitetty moottori, johon on kytketty kolmivaihteinen automaattivaihteisto. Autossa on kaksi turboahdinta.