hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rotterdamin metro
Rotterdamin metro () on Alankomaiden toiseksi väkirikkaimman kaupungin Rotterdamin metrojärjestelmä. Ensimmäinen linja, jotka kutsuttiin Pohjois-Etelälinjaksi, avattiin 8. helmikuuta 1968. Linja kulki Centraal Stationilta Zuidpleinille alittaen Niuwe Maas -joen tunnelissa. Tämä oli Alankomaiden ensimmäinen metrolinja. Samaan aikaan se oli myös yksi maailman lyhimmistä metrolinjoista pituuden ollessa vain 5,9 kilometriä.
Vuonna 1982 avattiin toinen linja nimeltään Itä-Länsi-linja, joka kulki Capelsebrugista Coolhaveniin. 1990-luvun lopulla linjat nimettiin kahden historiallisesti merkittävän rotterdamilaisen henkilön mukaan, Erasmus-linja (Pohjois-Etelä) Erasmus Rotterdamilaisen mukaan ja Caland-linja (Itä-Länsi) Pieter Calandin mukaan. Näistä nimistä luovuttiin kuitenkin joulukuussa 2009, jolloin otettiin käyttöön linjojen kirjaimet sekä värit. Tällä haluttiin selkeyttää alkuperäisestä huomattavasti laajentuneen metroverkon linjoja, varsinkin entisen Itä-Länsi-linjan osalta.
Rotterdamin metron tekee poikkeukselliseksi sen kulku pikaraitiotien kaltaisesti muun liikenteen seassa osassa rataverkkoa. Pääsääntöisesti metrojunat käyttävät radan vieressä kulkevaa virtakiskoa, mutta Capelsebrugin aseman jälkeen linjojen A (Binnehof) ja B (Nesselande) metrojunien yläpuolella nostetaan virroittimet, jonka jälkeen virta saadaan metrojuniin niiden yläpuolisesta ajojohtimesta. Tämän jälkeen metrojunat (sarja 5200 ja 5400) kulkevat maan tasalla pikaraitiotien tapaisesti ohittaen useita vartioituja tasoristeyksiä. Tällä rataosuudella kulkevat metrojunat on varustettu myös suuntavilkuilla, aivan kuten muut maantieajoneuvot.
Huomioitavaa on myös, että linjan B metrojunat laskevat virroittimen alas De Tochenin aseman jälkeen ja jatkavat matkaansa Nesselandiin käyttämällä radan vieressä kulkevaa virtakiskoa. Lisäksi linja E, joka kulkee Slingestä Rotterdamin päärautatieaseman kautta Haagiin, käyttää junan yläpuolista ajojohdinta. Junan yläpuolinen virroitin otetaan käyttöön metrojunan poistuessa tunnelista Blijdorpin ja Melanchtonwegin asemien välillä.
Belayneh Densamo
Belayneh Densamo (s. 28. kesäkuuta 1965 Diramo Afarrara) on etiopialainen kestävyysjuoksija, jonka suurimmat saavutukset ovat tulleet maratonjuoksuissa.
Densamo juoksi vuoden 1988 Rotterdamin maratonilla uuden maailmanennätyksen 2.06.50. Tulos kesti lajin maailmanennätyksenä kolmanneksi pisimpään kautta aikojen; sen rikkoi Ronaldo da Costa vuonna 1998.
Sammy Korir
Sammy Korir (s. 12. joulukuuta 1971) on kenialainen kestävyysjuoksija, joka keskittyi urallaan pääasiassa maratonjuoksuun.
Korir on historian toinen henkilö, joka on juossut maratonin alle kahden tunnin ja viiden minuutin. Tämä tapahtui hänen sijoituttuaan toiseksi vuonna 2003 Berliinin maratonilla, sekunnin voittajalle ja uuden maailmanennätyksen juosseelle Paul Tergatille hävinneenä ajalla 2.04.56. Kyseisessä kilpailussa hänen oli alun perin tarkoitus toimia jäniksenä, mutta hän tunsi olonsa vahvaksi juoksun edetessä ja päätti taistella kilpailun voitosta.
Samana vuonna Korir kävi Evans Rutton kanssa tiukan kamppailun Lontoon maratonin voitosta. Kilpailun loppupuolella molemmat liukastuivat kostealla asvaltilla ja nousivat ylös, mutta myös tällä kertaa Korir jäi kakkoseksi. Vuonna 2006 hän voitti Rotterdamin maratonin ajalla 2.06.38, mikä oli kauden maailmantilaston kakkosaika. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Amsterdamin maratonin kahdesti.
Tammikuussa 2008 Korirista tuli historian ensimmäinen henkilö, joka on alittanut 2.09 maratonilla kymmenen kertaa.
Korir on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 60 kilogrammaa.
World Marathon Majors
World Marathon Majors on vuonna 2006 käynnistynyt maratonjuoksukilpailujen sarja.
Sarjaan kuuluu kuusi maailman suurimpiin lukeutuvaa maratonkilpailua: Tokion, Bostonin, Lontoon, Berliinin, Chicagon ja New Yorkin maratonit. Lisäksi vuosina, jolloin käydään yleisurheilun MM-kisat tai kesäolympialaiset, kuuluvat näiden maratonkilpailut myös mukaan sarjaan. Yksi sarjan kausi koostuu maratonkilpailuista vuoden ajalta ja alkaa ja päättyy aina samaan maratoniin, ei kuitenkaan arvokilpailumaratoniin. Sarjan yhdestoista kausi alkoi huhtikuussa 2017 Lontoosta ja päättyi samaan kilpailuun huhtikuussa 2018. Ensimmäinen kausi käytiin vuosina 2006–2007. Alun perin sarjan kilpailukausi oli kahden vuoden pituinen ja ensimmäiset voittajat palkittiin marraskuussa 2007 ja sen jälkeen vuosittain. Vuonna 2015 kilpailukausi muuttui vuoden pituiseksi.
Kilpailuissa jaetaan viidelle parhaiten sijoittuneelle juoksijalle pisteitä seuraavasti: voittaja saa 25 pistettä, toiseksi sijoittunut 16, kolmas yhdeksän, neljäs neljä ja viides yhden pisteen. Sarjaan lasketaan mukaan juoksijan kaksi parasta sijoitusta. Tasatilanteessa ratkaisee keskinäiset sijoitukset ja tarvittaessa kilpailujärjestäjien äänestys. Sekä miesten että naisten sarjan voittajat saavat palkinnoksi puoli miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Sarjan neljännen (2009–2010) ja viidennen kauden (2010–2011) naisten kilpailun alkuperäinen voittaja Lilija Šobuhova jäi kiinni dopingin käytöstä ja menetti voittonsa vuonna 2015. Kahdeksannen kauden (2013–2014) naisten kilpailun voittaja varmistui vuonna 2016 kun alun perin eniten pisteitä keränneen Rita Jeptoon dopingkäry ja siitä johtuneet hylkäykset varmistuivat.
Chaconne
Chaconne (myös ciaccona) on sävellys, joka sisältää yleensä muunnelmia lyhyestä, toistetusta sointukulusta, sekä kolmijakoinen tanssi.
Chaconne ilmaantui Espanjaan 1600-luvun alussa ja levisi ympäri Eurooppaa. Monien aikalaisten, muun muassa Miguel de Cervantesin, Francisco Gómez de Quevedon ja Lope de Vegan mukaan tanssi on latinalaisamerikkalaista alkuperää. Levitessään ympäri Eurooppaa chaconne muuttui muuntelua sisältäväksi musiikin muodoksi, jossa basso continuo -kuviot toistuivat yhä uudelleen ylempien äänien vastatessa muuntelusta.
Eri puolilla Eurooppaa chaconnesta kehittyi monia eri tyylejä. Italiassa chaconne sisälsi usein tasaisen basso continuon, mutta myös muuttuvia bassokuvioita käytettiin. Ranskassa chaconnesta kehittyi arvokkaampi ja hitaampi ja tässä muodossa se levisi Englantiin ja Saksaan. Saksassa italialainen ja ranskalainen tyyli lähenivät toisiaan.
Yksi tunnetuimmista – ellei tunnetuin – esimerkki chaconnesta on Johann Sebastian Bachin Partitan d-molli sooloviululle viimeinen osa. Tämä 12–14 minuutin kestoinen teos koostuu 64 muunnelmasta, jotka pohjautuvat samaan neljän tahdin sointukulkuun. Muunnelmat seuraavat chaconnelle tyypilliseen tapaan toisiaan ilman taukoja. Bachin chaconne on keskeinen osa sooloviulun repertuaaria ja se on myös sovitettu monille eri soittimille, kuten pianolle (Ferruccio Busoni, Johannes Brahms), klassiselle kitaralle (muun muassa Andrés Segovia), uruille, orkesterille ja fagotille (Arthur Weisberg).
Barokin jälkeen chaconnen suosio hiipui, joskin Ludwig van Beethovenin "32 muunnelmaa c-molli" on chaconne. Myöhemmät säveltäjät, kuten Johannes Brahms ("Neljäs sinfonia", viimeinen osa), elvyttivät chaconne-muodon. Nykyaikana chaconneja ovat säveltäneet muun muassa John Adams, Philip Glass, Gustav Holst ja Benjamin Britten.
Tyypillinen chaconne on duurisävellajissa ja tahtilaji on kolmijakoinen. Se alkaa yleensä tahdin toisella iskulla. Teema on tyypillisesti neljän tahdin mittainen. Nykyajan chaconne on vapaamuotoisempi eikä tahtilajin tarvitse olla kolmijakoinen.
Douglas DC-7
Douglas DC-7 on viimeisiä mäntämoottorein varustettuja suuria liikennekoneita. Se laskettiin markkinoille vain muutamia vuosia ennen Douglas DC-8 ja Boeing 707-koneita. Nelisenkymmentä kaiken kaikkiaan 338 koneesta on edelleen käytössä.
Konetyyppiä suunniteltiin alun perin USAAF:n käyttöön nimellä C-74 Globemaster. Toinen maailmansota ehti kuitenkin päättyä, ja C-74-koneita valmistui vain 14 kappaletta. Niiden merkittävin käyttöaika oli Berliinin ilmasilta.
Douglas jatkoi rungon kehittämistä siviililiikenteeseen sopivaksi, ja DC-7 teki ensilennon 1953. DC-7 oli Douglasin koneista ensimmäinen, joka kykeni lentämään välilaskutta Lontoosta New Yorkiin tai vaihtoehtoisesti Yhdysvaltain rannikolta toiselle. Kilpailevan Boeingin mallistossa vastaava kone oli Boeing 377.
Suomen ilma-alusrekisterissä ei ole ollut yhtään DC-7 -konetta.
Ronaldo da Costa
Ronaldo da Costa (s. 7. kesäkuuta 1970 Descoberto) on brasilialainen maratonjuoksija, lajin entinen maailmanennätysmies.
Da Costa sijoittui kolmanneksi Puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1994.
Vuodenvaihteessa 1994–1995 da Costa voitti São Paulon uudenvuodenyönjuoksun. Hänen voittonsa oli ensimmäinen brasilialaisen juoksijan kotivoitto kymmeneen vuoteen. Da Costan voittoaika 15 kilometrin kilpailussa oli 44.11 ja hän voitti kilpailun kolmella sekunnilla.
Vuoden 1998 Berliinin maratonilla hän juoksi uuden maailmanennätyksen 2.06.05 rikkoen Belayneh Densamon kymmenen vuotta vanhan ennätyksen 45 sekunnilla. Da Costan puolimatkan väliaika oli 1.04.42 ja jälkimmäiseen puoliskoon hän käytti aikaa 1.01.23.
Reggie Miller
Reginald Wayne ”Reggie” Miller (s. 24. elokuuta 1965 Riverside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut NBA-koripalloilija. Miller pelasi koko 18-vuotisen uransa Indiana Pacersissa. Hänet tunnettiin erityisesti kolmen pisteen heitoistaan, ja hän onkin toiseksi eniten kolmosia NBA:ssa heittänyt pelaaja (2560).
Maajoukkueessa Miller voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 sekä maailmanmestaruuden Kanadassa pelatuissa vuoden 1994 MM-kisoissa. Jälkimmäisissä hänet valittiin kisojen tähtiviisikkoon.
Miller valittiin vuonna 2012 Basketball Hall of Famen jäseneksi. Hänen isosiskonsa Cheryl Miller valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 1995 ja voitti olympiakultaa Los Angelesissa 1984.
Harri Huhtala
Harri Hilmer Huhtala (s. 13. elokuuta 1952 Paattinen) on suomalainen moukarinheittäjä. Urheilu-uran päätyttyä hän on toiminut nuorten moukarinheittäjien valmentajana. Hän on ammatiltaan poliisi.
Huhtala edusti moukarinheittäjänä Suomea kolmissa olympiakisoissa, kaksissa MM-kisoissa ja kolmissa EM-kisoissa. Hänen paras arvokisasijoituksensa oli viides Ateenan EM-kisoissa 1982.
Kotimaassa Harri Huhtala edusti Tampereen Pyrintöä. Hän voitti yhdeksän Suomen-mestaruutta, mikä oli moukarinheittäjien ennätys vuoteen 2007, jolloin Olli-Pekka Karjalainen voitti kymmenennen mestaruutensa. Huhtala sai Kalevan kisoissa 17 mitalia. 1980-luvulla Suomen-mestaruuksia Huhtalan lisäksi voitti ainoastaan Juha Tiainen (kolme).
Vuoden 1980 Kalevan kisoissa Huhtala heitti Suomen ennätyksen 75,28 metriä. Hän paransi tulosta vielä samana vuonna Kotkassa 75,94 metriin. Uransa pisimmän heiton Huhtala heitti 78,74 metriä Turussa kesäkuussa 1984. Hän päätti aktiiviuransa vuoden 1989 jälkeen, mutta voitti vielä 1990-luvulla muun muassa viisi poliisien Suomen-mestaruutta.
Huhtala paransi tulostaan 17 vuotta peräkkäin 1968–1984. Kalevan kisoihin Huhtala osallistui 21 kertaa.
Villaviciosa de Odón
Villaviciosa de Odón on kunta Madridin itsehallintoalueella Espanjassa. Se sijaitsee metropolialueella noin 20 kilometriä lounaaseen itsehallintoalueen ja maan pääkaupungista Madridista. Kunnan pinta-ala on 68 neliökilometriä ja vuonna 2016 siellä oli 27 276 asukasta.
Villaviciosa de Odónin nähtävyyksiin kuuluu 1400-luvun lopussa rakennettu linna ("Castillo de Villaviciosa de Odón"), joka toimii nykyään ilmavoimien museona. Kunnan läpi virtaa Guadarramajoki.
Kunnan alueella on kuvattu useita suosittuja espanjalaisia televisiosarjoja, kuten "Al salir de clase", "El comisario" ja "Serranon perhe".
ItaloBrothers
ItaloBrothers(myös Italobrothers) on saksalainen dance-yhtye. Yhtyeeseen kuuluu kolme jäsentä: Zacharias Adrian (DJ ja tuottaja), Kristian Sandberg (sanoittaja ja säveltäjä) ja Matthias Metten (laulaja).
Bruno Metsu
Bruno Metsu (28. tammikuuta 1954 Coudekerque-Village, Dunkerque – 14. lokakuuta 2013 Coudekerque-Village, Dunkerque) oli ranskalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja.
Metsu kääntyi islaminuskoon vuonna 2002. Sen seurauksena hän otti käyttöön musliminimen Abdul Karim.
Metsu pelasi urallaan Ranskassa ja Belgiassa. 17 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan Metsu pelasi 250 ottelua Ranskan pääsarjassa ja 152 ottelua toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Valmennusuransa Metsu aloitti AS Beauvaisen organisaatiossa 1985 ja nousi päävalmentajaksi lopetettuaan pelaajauransa 1987. Metsu valmensi ranskalaisseuroja toukokuuhun 1999 saakka, jolloin hän jätti ASOA Valencen päävalmentajan tehtävät. Tämän jälkeen hän toimi lyhyen aikaa Guinean maajoukkuevalmentajana, kunnes nousi marraskuussa 2000 Senegalin maajoukkueen päävalmentajaksi. Metsu johdatti Senegalin maan historian ensimmäisiin MM-kisoihin Japaniin ja Etelä-Koreaan 2002. Senegal eteni aina puolivälieriin saakka, joissa se hävisi Turkille.
Jätettyään Senegalin maajoukkueen MM-kisojen päätteeksi, Metsu siirtyi Arabiemiraatteihin ja Al Ayn Clubin päävalmentajaksi. Metsu valmensi Al Aynin kahteen Arabiemiraattien mestaruuteen sekä Aasian mestarienliigan voittoon. Hän siirtyi 2004 qatarilaisen Al Gharrafa Dohan päävalmentajaksi. Tuplamestaruuteen päättyneen kauden jälkeen Metsu jatkoi uraansa Saudi-Arabiassa Al Ittihad Jeddan joukkueessa. Kesäkuusta 2006 lähtien hän valmensi Arabiemiirikuntien maajoukkuetta. Metsu johdatti Arabiemiraatit Coupe de Golfen voittoon tammikuussa 2007.
Syyskuussa 2008 Metsu siirtyi Qatarin maajoukkuevalmentajaksi. Hänen johdollaan Qatar ei selvinnyt MM-kisoihin 2010, mutta hän sai silti jatkaa tehtävässään. Metsu luotsasi Qatarin Gulf Cupin välieriin 2009, mutta seuraavana vuonna tie katkesi jo lohkovaiheeseen. Metsun viimeiseksi turnaukseksi Qatarin valmentajana jäi maassa pelatut Aasian mestaruuskisat tammikuussa 2011. Qatarin tie katkesi puolivälierätappioon Japanille ja kisojen jälkeen Metsu sai potkut.
Maaliskuussa 2011 Metsusta tuli Qatar Stars Leaguessa pelaavan Al-Gharrafan uusi päävalmentaja. Metsu sai potkut tehtävästään vuoden urakoinnin jälkeen maaliskuussa 2012.
Huhtikuussa 2012 Metsu oli ehdolla Senegalin maajoukkueen päävalmentajaksi, muttei lopulta tullut valituksi tehtävään.
Heinäkuussa 2012 Metsu palasi valmennustehtäviin, kun dubailaisseura Al Wasl FC palkkasi hänet erotetun Diego Maradonan seuraajaksi. Metsu jätti seuran henkilökohtaisten syiden vuoksi jo lokakuussa 2012.
Metsulla todettiin paksusuolen syöpä kesällä 2012, ja hän kuoli kotikaupungissaan 14. lokakuuta 2013.
Michelle Burgher
Michelle Burgher (s. 12. maaliskuuta 1977) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.
Burgher kilpaili Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004, mutta karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 54,18. Myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti olympiapronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
MM-kilpailuissa hän sai 4 × 400 metrin viestijuoksussa kultaa Edmontonissa 2001 ja pronssia Pariisissa 2003 vaikka juoksi molemmilla kerroilla vain alkuerässä.
Väinö Kokko
Väinö Wilhelm Kokko (27. syyskuuta 1880 Oulu – 5. joulukuuta 1943 Oulu) oli jääkäriliikkeen perustamiseen keskeisesti vaikuttanut suomalainen aktivisti, lehtimies, kansanedustaja ja pankinjohtaja.
Maisteri Kokko oli Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan kuraattori. Hän kuului vuoden 1914 filosofisen tiedekunnan promootiotoimikuntaan promootion gratistina. Promootiossa esitettiin ajatuksia Suomen itsenäistymisen mahdollisuuksista. Promootiotoimikunnan jäsenistä moni muukin oli sittemmin itsenäisyysliikettä johtaneen keskuskomitean jäsen.
Oululainen Kokko valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1901, filosofian kandidaatiksi 1911 ja promovoitiin filosofian maisteriksi 1914. Opintojensa ohessa hän toimi Uusmaalainen-lehden toimittajana ja taloudenhoitajana vuosina 1905–1907. Nuori Suomi -lehden päätoimittajaksi hänet valittiin 1907. Länsi-Uusimaa -lehden päätoimittajana Hangossa hän toimi vuosina 1916–1928.
Kokko toimi 1914 puheenjohtajana Pohjalaisten osakuntatalossa järjestetyssä kokouksessa, jota pidetään jääkäriliikkeen alkuna. Hän edusti Ylioppilaiden keskuskomiteassa eli jääkäreiden ensimmäisessä värväysorganisaatiossa Pohjois-Pohjalaista osakuntaa. Väinö Kokko opetti Hangon suomalaisessa yhteiskoulussa luonnonhistoriaa ja maantietoa sekä toimi koulun johtajana vuosina 1915–1919 ja uudelleen vuosina 1925–1926.
Vuonna 1931 Kokko palasi takaisin kotiseudulleen Ouluun tullessaan Säästöpankki Sammon toimitusjohtajaksi. Tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti kansanedustajuuden rinnalla. Kokko oli ensin Kokoomuksen kaupunginvaltuutettu Oulussa vuosina 1934–1936 ja sen jälkeen kansanedustaja vuosina 1936–1943.
Konvektiivinen inhibitio
Konvektiivinen inhibitio (, CIN tai CINH, joskus "negative buoyant energy" NBE) on ilman nousun estävää voimaa kuvaava luku. Konvektiota estävä kerros on inversio, joka on ylä- ja alapuolista ilmaa lämpimämpi. Konvektiivinen inhibitio eli konvektion esto CIN ilmaistaan energiana J/kg tai nopeuden neliönä m²/s². Negatiivinen ilmakehän noste CIN on CAPE:lle vastakkainen. Sbcinh on cin maan pinnalle, ja mlcinh niin sanotulle sekoittumiskerrokselle.
Helteen tukaluus
Helteen tukaluus tai kosteusindeksi on lämpötilan ja kosteuden yhteisvaikutusta kuvaava luku. Korkea ilman kosteus lisää helteen tukaluutta, koska se hidastaa hien haihtumista.
Tukaluuden arvioimista varten järjestettiin kokeita, joissa joukko ihmisiä kuvaili kokemiaan lämmön ja epämukavuuden tunteita säädellyissä olosuhteissa. Näin laskettiin paljonko kosteus lisää tukaluutta kussakin lämpötilassa. Esmerkiksi lämpötila 25 °C ja suhteellinen kosteus 90 % koetaan yhtä tukalaksi kuin 34 °C lämpötila, jos kosteus on vain 10 %.
Helteen tukaluutta kuvaavan luvun kehittivät 1970-luvulla J. M. Masterton ja F. A. Richardson. Heidän "humidex" -nimellä kutsumaansa mittalukua käytetään sellaisenaan Kanadassa, mutta siitä on paikallisia versioita eri puolilla maailmaa. Kanadan ilmatieteen laitos ei käytä humindexin perässä asteen merkkiä koska se on indeksi, ei lämpötilaluku.
Humidex lasketaan lisäämällä lämpötilaan kosteudesta riippuva luku h, joka määriteltiin alkujaan vesihöyryn osapaineesta e:
formula_1
Tästä voidaan johtaa helppokäyttöisempiä kaavoja, kun vesihöyryn osapaine ratkaistaan yleisemmin mitattavista kosteussuureista kuten kastepisteestä tai suhteellisesta kosteudesta.
Yhdysvalloissa NOAA ja kansallinen sääpalvelu NWS käyttävät samantyyppistä indeksiä, mutta käyttävät sen yksikkönä Fahrenheitiä.
Käbi Laretei
Käbi Alma Laretei (14. heinäkuuta 1922 Tartto – 31. lokakuuta 2014 Tukholma) oli virolais-ruotsalainen pianisti ja kirjailija. Hän opiskeli pianonsoittoa Tallinnan konservatoriossa ja pakeni vuonna 1940 Ruotsiin, jossa hänen isänsä Heinrich Laretei (1892–1973) työskenteli Viron suurlähettiläänä ja sittemmin asianajajana. Hän jatkoi pianonsoiton opiskelua Ruotsissa ja Sveitsissä. Laretei teki kansainvälisen uran ja järjesti varsinkin luentokonsertteja, esiintyi myös televisiossa ja levytti muun muassa Eduard Tubinan musiikkia sekä julkaisi kirjoja. Hän teki yhteistyötä Paul Hindemithin ja Igor Stravinskin kanssa. Vuodesta 1968 hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Käbi Laretei saattoi palata synnyinmaahansa vasta vuonna 1988, ja Viron itsenäistyttyä uudelleen hän konsertoi Tallinnassa ja Tartossa.
Laretei oli vuosina 1959–1969 naimisissa Ingmar Bergmanin kanssa. Heidän poikansa on ohjaaja Daniel Bergman.
Konrad Winkler
Konrad Winkler (s. 17. helmikuuta 1955 Neuhausen) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä ja maailmanmestari. Hän edusti aktiiviurallaan Saksan demokraattista tasavaltaa.
Winkler sai 20-vuotiaana yhdistetyn hiihdon olympiapronssia Innsbruckissa 1976. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti maailmanmestaruuden Lahden kisoissa. Kaksissa seuraavissakin arvokisoissa hän oli mitaleilla (olympiapronssia Lake Placidissa 1980 ja MM-hopeaa 0,04 pistettä Norjan Tom Sandbergille hävinneenä Oslossa 1982). Oslon kisoissa hän voitti yhdessä Uwe Dotzauerin ja Günther Schmiederin kanssa kaikkien aikojen ensimmäisen yhdistetyn hiihdon joukkuemaailmanmestaruuden.
Sergei Obuhov
Sergei Gennadjevitš Obuhov (s. 29. kesäkuuta 1974) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kirovin Rodinaa. Hän lukeutui lähes 20 vuotta Venäjän maajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin.
Obuhovin kasvattajaseura on Rodina, missä hän pelasi viiden kauden ajan vuosina 1990–1995 ennen siirtoaan Ruotsiin Falu BS:n riveihin kaudeksi 1995–1996. Falunissa hän pelasi kaikkiaan seitsemän kauden ajan, käytyään välissä kaudella 2002–2003 Arkangelin Vodnikissa, jonka jälkeen palasi vielä yhdeksi kaudeksi Faluniin. Kauden 2004–2005 hän vietti vielä Arkangelissa ennen siirtymistään Moskovan Dynamoon, jossa hän pelasi viisi menestyksekästä kautta ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Dynamo Kazaniin. Syksyllä 2012 Obuhov palasi kasvattajaseuraansa Kirovin Rodinaan, josta hän oli lähtenyt 17 vuotta aikaisemmin.
Vuonna 2001 ""Obbe"" valittiin Ruotsissa vuoden jääpalloilijaksi. Ruotsin liigan maalikuninkuuden hän voitti kolmena viimeisenä kautenaan Falu BS:ssä. Venäjän mestaruuden hän on voittanut Vodnikin riveissä vuosina 2003 ja 2005, ja Dynamon paidassa vuosina 2006 ja 2007. Venäjän cupin hän on voittanut vuosina 2004/05 (Vodnik) ja 2005/06 (Dynamo), ja jääpallon maailmancupin vuosina 1998 (Falun), 2003, 2004 (Vodnik) ja 2006 (Dynamo). Venäjän liigan maalikuninkuuden hän on voittanut kuusi kertaa ja valittu vuoden pelaajaksi Venäjällä kolme kertaa.
Venäjän maajoukkueessa Obuhov debytoi kaudella 1993–1994. Hän on ollut voittamassa viidesti maailmanmestaruutta: 1999, 2001, 2006, 2007 ja 2008. Hän on myös MM-kisojen kaikkien aikojen maalikuningas 58 MM-kisaottelulla ja 121 maalia.
Obuhovin arvostusta kotimaassaan kuvaa se, että hän tullee olemaan Sotshin talviolympialaisten soihtuviestin viejä kotiseudullaan Kirovin alueella.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti.
Richard Dreyfuss
Richard Stephen Dreyfuss (s. 29. lokakuuta 1947) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Dreyfuss syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, amerikanjuutalaisille vanhemmille. Hän muutti 9-vuotiaana perheineen Los Angelesiin ja valmistui vuonna 1965 Beverly Hills High Schoolista. Hän aloitti näyttelemisen jo nuorena Beverly Hillsissä ja pääsi jo 15-vuotiaana televisioon. Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui kuitenkin vasta vuonna 1967, jolloin hänellä oli vähäinen osa Mike Nicholsin elokuvassa "Miehuuskoe".
Ensimmäisen pääroolinsa Dreyfuss sai elokuvasta "Syntymäfiksu" vuonna 1974. Hänelle myönnettiin Parhaan miespääosan Oscar-palkinto roolista elokuvassa "Rakkaus ei sula sateessa" (1977). Hänen muita merkittäviä elokuviaan ovat "Svengijengi '62" (1973), "Tappajahai" (1975), "Kolmannen asteen yhteys" (1977) sekä myöhemmin muiden muassa "Kyttäyskeikka" (1987) ja "Toinen kyttäyskeikka" (1993).
Dreyfuss alkoi noin vuonna 1978 kärsiä kokaiiniriippuvuudesta. Neljän vuoden kuluttua hän joutui pidätetyksi huumausaineen hallussapidosta törmättyään autollaan puuhun. Hän toipui ja sai vuonna 1986 tunnetun roolin elokuvassa "Beverly Hillsin pummi". Hän pääsi Oscar- ja Golden Globe -ehdokkaaksi osastaan elokuvassa "Mr Holland's opus – elämän sinfonia" (1995). Hän on jatkanut uraansa vielä kuusikymppisenä ja esiintynyt mm. elokuvassa "Poseidon" vuonna 2006.
Dreyfussin suvun mukaan näyttelijä joko polveutuu suoraan Alfred Dreyfusista tai on tälle etäisempää sukua. Väite on vahvistamaton. Dreyfuss sairastaa kaksisuuntaista mielialahäiriötä, ja Stephen Fry haastatteli häntä asian tiimoilta vuoden 2006 dokumentissaan. Dreyfussilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Dreyfuss oli vuosina 1983–1995 naimisissa Jeramie Rainin kanssa ja sai tämän kanssa kolme lasta. Hän meni vuonna 1999 naimisiin Janelle Laceyn kanssa, mutta otti sittemmin jälleen eron ja solmi 16. maaliskuuta 2006 elämänsä kolmannen avioliiton Svetlana Erokhinin kanssa Virginian Harrisonburgissa. Pari asuu yhdessä San Diegossa.
Masterplan (albumi)
Masterplan on saksalaisen power metal -yhtye Masterplanin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2003 AFM Recordsin kautta.
Rajoitetun painoksen bonusraidat:
Janne Wirman soitti suurimman osan albumin kosketinsoitinosuuksista, mutta ei voinut kuitenkaan jäädä Masterplaniin pääyhtyeensä Children of Bodomin vuoksi.
Tomo Miličević
Tomislav ”Tomo” Miličević (s. 3. syyskuuta 1979 Sarajevo, Jugoslavia (nyk. Bosnia ja Hertsegovina)) on yhdysvaltalainen muusikko ja 30 Seconds to Mars -yhtyeen entinen kitaristi. Miličević oli yhtyeen jäsen vuodesta 2003 vuoteen 2018.
HK Vodnik Arkangeli
Vodnik () on arkangelilainen jääpalloseura, joka pelaa Venäjän pääsarjassa.
Vodnik on perustettu vuonna 1925. Seura pelasi useita kausia Neuvostoliiton mestaruussarjassa, mutta mitalisijoja se ei koskaan saavuttanut. Vodnikin suurimmat menestysvuodet ovat ajoittuneet vuosien 1996–2005 väliselle ajalle, jolloin se voitti yhdeksän Venäjän mestaruutta. Ainoastaan vuonna 2001 se jäi hopealle mestaruuden mentyä Kransnojarskin Jeniseille. Jääpallon maailmancupin Vodnik voitti vuosina 2003 ja 2004, ja oli hopealla vuonna 2002. Kaudeksi 2006 suuri osa huippujoukkueen tähtipelaajista siirtyi Moskovan Dynamoon, minkä seurauksena Vodnik vajosi sarjassa keskikastiin ja Dynamo nousi Venäjän uudeksi superjoukkueeksi.
Suomalaisista Venäjän Superliigaseurassa on pelannut Sami Laakkonen kaudella 2004-2005.
Saavutuksia Venäjän liigassa
Flowing Tears
Flowing Tears oli saksalainen goottimetalliyhtye. Sen alkuperäistä nimeä Flowing Tears And Withered Flowers käytettiin kahdella ensimmäisellä albumilla.
Flowing Tearsilla oli uransa aikana kolme päälaulajaa. Debyyttialbumilla "Swansongsilla" (1996) lauloi Manfred Bersin; vuosina 1998–2004 laulajana toimi Stefanie Duchêne ja vuoden 2004 jälkeen Helen Vogt.
20. lokakuuta 2004 kaksi jo yhtyeestä eronnutta alkuperäisjäsentä, Björn Lorson ja Cristian Zimmer, kuolivat liikenneonnettomuudessa.
Majgull Axelsson
Majgull Axelsson (oik. "Andersson", s. 1947 Landskrona) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän vietti lapsuutensa Nässjössä ja asuu Upplands Väsbyssä
Axelsson on ollut toimittajana päivä- ja ammattilehdissä ja tehnyt reportaaseja katulapsista ja lapsiprostituutiosta. Hän on saanut Ruotsin Teollisuustyöntekijöiden liiton kulttuuristipendin 1998 siitä, että hän on ainutlaatuisella tavalla kuvannut todellisia työoloja ja syrjäytyneitä. 1997 hän sai August-palkinnon romaanistaan "Aprilhäxan" (suom. "Huhtikuun noita").
Maurilio De Zolt
Maurilio De Zolt (s. 29. syyskuuta 1950) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Maurilio De Zolt kilpaili jo Lahden MM-hiihdoissa 1978. Tuolloin hän sijoittui Italian viestijoukkueen jäsenenä 11:nneksi ja 30 km:llä 17:nneksi. 50 kilometrillä hän oli 42:s, ja häntä hitaammin maaliin hiihtivät vain Liechtensteinin Herbert Ritter ja Suomen Juha Mieto.
Maailman hiihtohuipulle Maurilio De Zolt nousi yli 30-vuotiaana. Ennen hänen menestyksiään vain kolme italialaista maastohiihtäjää oli saanut henkilökohtaisen arvokisamitalin ja Franco Nones oli ainoa arvokisavoittaja. De Zoltin vanavedessä muutkin italialaiset alkoivat menestyä, ja Italia nousi 1980-luvun lopulla yhdeksi maastohiihdon kärkimaista. Tämä osui yksiin luistelutyylin läpimurron kanssa, ja se olikin De Zoltin vahvempi tyyli. Viimeisen arvokisavoittonsa De Zolt sai Lillehammerin 1994 olympiakisojen viestistä, jossa hän 43-vuotiaana hiihti avausosuuden perinteisellä tyylillä.
De Zolt saavutti ensimmäiset arvokisamitalinsa Seefeldin MM-kisoissa 1985. Tuolloin menestyneimmät maastohiihtäjät käyttivät jo luistelutyyliä. Oberstdorfin MM-kisoissa 1987 luistelutyyli oli erotettu omaksi lajikseen, ja De Zolt vei uuden tyylin ainoan henkilökohtaisen kultamitalin, matkana 50 kilometriä. Hän aloitti kilpailun lujaa ja johti 5,6 kilometrin väliajoissa toisena olevaa maanmiestään Albert Walderia 24 sekunnilla. Alussa hankittu johto säilyi maaliin saakka: 16,7 kilometrin kohdalla eroa Walderiin oli 27 sekuntia, 33,3 kilometrin kohdalla eroa toiseksi nousseeseen Sveitsin Andi Grünenfelderiin oli 45,5 sekuntia, ja maaliin hopeamitalimies Thomas Wassberg saapui 22,3 sekuntia De Zoltia hitaampana.
Oberstdorfin 50 kilometrin kultamitali jäi De Zoltin ainoaksi henkilökohtaiseksi arvokisavoitoksi, mutta yhteensä hän sai yhdeksän arvokisamitalia.
Mihail Ippolitov-Ivanov
Mihail Mihailovitš Ippolitov-Ivanov (; 19. marraskuuta 1859 Hatsina – 28. tammikuuta 1935 Moskova) oli venäläinen säveltäjä.
Ippolitov-Ivanov syntyi Hatsinassa Pietarin lähellä ja aloitti vuonna 1875 opiskelun Pietarin konservatoriossa. Vuonna 1882 hän valmistui säveltäjäksi opettajanaan Nikolai Rimski-Korsakov, jonka vaikutukset pysyivät vahvoina Ippolitov-Ivanovin myöhemmässäkin tuotannossa.
Ippolitov-Ivanov vietti seitsemän vuotta Tbilisissä, jossa hänellä oli virka musiikkiakatemian johtajana ja orkesterin kapellimestarina. Vuonna 1893 hänestä tuli Moskovan konservatorion professori, ja hän johti konservatoriota vuosina 1905–1924. Hänen oppilaidensa joukkoon kuuluivat Reinhold Glière ja Sergei Vasilenko.
Hänen tuotannossaan on Rimski-Korsakovin sävellysten lisäksi vaikutteita mm. kansanmusiikista, varsinkin georgialaisesta. Hänen tunnetuimpiin orkesteriteoksiinsa kuuluu muun muassa sarja "Kaukasialaisia kuvia" ("Kavkazskije eskizy") nro 1 op. 10 vuodelta 1894. Lisäksi hän viimeisteli Modest Musorgskin keskeneräistä oopperaa "Ženitban".
Alkyone
Alkyone tai Halkyone (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa tuulten hallitsijan Aioloksen ja Enareten tytär. Hän meni naimisiin Keyksin, Hesperoksen pojan kanssa.
Alkyone ja Keyks elivät onnellisina yhdessä Trakhiissa, jopa niin onnellisina, että he vertasivat itseään Zeukseen ja Heraan. Tämä suututti Zeuksen, ja kun Keyks lähti merelle, jumala iski alukseen vasamallaan tappaen tämän. Keyksin haamu, itse asiassa unien jumala Morfeus ilmestyi Alkyonelle kertoen mitä hänelle oli tapahtunut, ja suruissan Alkyon heittäytyi mereen. Myötätunnosta jumalat muuttivat heidät molemmat jäälinnuiksi (, "halkyon"); tämä lintu yhdistetään usein kuningaskalastajaan.
Koska Alkyone pesi meren äärellä, tuulen nostama aallokko esti häntä hautomasta muniaan. Hänen isänsä Aiolos pidättäytyi puhaltamasta tuulia viikon ajaksi joka vuosi ennen talvipäivänseisausta, jotta hänen tyttärensä pesintä onnistuisi. Tarina selittää sanan alkuperän termille "jäälinnun päivät" (kreikaksi "Halkyonia"), joka tarkoittaa ensisijaisesti tätä tyvenen jaksoa, jolloin talvimyrskyjä ei koskaan esiinny, mutta myös yleensäkin rauhallista aikaa.
Alkyone oli myös Atlaksen ja Pleionen tytär, plejadi. Orionin yritettyä ahdistella sisaruksia, Zeus muutti heidät tähdiksi tyynnytelläkseen heidän isäänsä; heidät voidaan edelleen nähdä taivaalla Seulasten tähtijoukkona.
Gorky Park
Gorky Park () on venäläinen rock-yhtye, jonka kulta-aika sijoittuu vuosille 1989–1998. Yhtye on tähän asti julkaissut yhteensä neljä albumia. Gorky Park oli 1990-luvulla hyvin suosittu Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Gorky Park tunnetaan venäläisten stereotyyppien, kuten perinteisten venäläisten vaatteiden, balalaikan muotoisen kitaran sekä moukarin ja sirpin logossaan käytöstä.
Laulava muukalainen
Laulava muukalainen on Jarkko Even taiteilijanimellä Eve julkaistu sooloalbumi vuodelta 1986. Albumi julkaistiin uudelleen remasteroituna CD:nä vuonna 2002. Levyn kappaleet löytyvät kahta lukuun ottamatta (”Kun meri tyyntyy” ja ”Viimeinen syksy”) Even kokoelmalevyltä "20 suosikkia - Rankkasateessa".
Kuun poika Luca
Kuun poika Luca on Jarkko Even viimeisin studioalbumi vuodelta 1995.
Rankkasateessa
20 suosikkia – Rankkasateessa on Jarkko Even kokoelmalevy vuodelta 1998. Se sisältää musiikkia hänen neljältä studioalbumiltaan vuosilta 1985–1995.
Eve (albumi)
Eve on Jarkko Even debyyttialbumi vuodelta 1985, joka julkaistiin Even erottua Dingosta edellisenä kesänä. Albumia on myyty 26 500 kappaletta ja se on Even soololevyistä ainoa, joka on ylittänyt kultalevyrajan.
Australian vihreät
Australian vihreät () on vihreää ideologiaa Australiassa edustava poliittinen puolue.
Australian vihreiden juuret ovat vuonna 1972 perustetussa United Tasmania Groupissa, jota pidetään maailman ensimmäisenä vihreänä puolueena. Puolue nykyisellään on perustettu 1992, ja sillä on yhdeksän paikkaa nykyisessä 76-jäsenisessä senaatissa:Australian vihreiden puoluejohtaja huhtikuusta 2012 alkaen on Christine Milne sen jälkeen, kun puoluetta 16 vuoden ajan johtanut Bob Brown ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Puolueen varapuheenjohtajaksi Christine Milnen tilalle valittiin kansanedustaja Adam Bandt.
Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa vihreät lisäsivät edustustaan senaatissa yhdeksään paikkaan ja saivat ensimmäisen kansanedustajansa parlamentin alahuoneeseen. Lakimies Adam Bandt valittiin vuonna 2010 kansanedustajaksi Melbournen vaalipiiristä, jota Australian työväenpuolue oli pitänyt hallussaan vuodesta 1906 alkaen.
Oudenaarde
Oudenaarde () on kunta Itä-Flanderin provinssissa, Belgiassa. Vuoden 2017 alussa siellä oli 30 972 asukasta. Kunnan pinta-ala on 68,06 neliökilometriä.
Petsamo (täsmennyssivu)
Petsamo tarkoittaa seuraavia asioita:
Marit Bergman
Liv-Marit Bergman (s. 21. toukokuuta 1975) on ruotsalainen muusikko. Bergman on julkaissut kolme sooloalbumia, jotka ovat menestyneet erinomaisesti hänen kotimaassaan. 1990-luvulla Bergman soitti riot grrl punk -yhtye Candysuckissa. Lisäksi hän on esiintynyt ja levyttänyt muutamissa muissa musiikkiprojekteissa. Bergman on kotoisin Rättvikistä, mutta asuu nykyään Tukholmassa.
Marit Bergmanin soolodebyyttialbumi "3.00 A.M. Serenades" julkaistiin vuonna 2002 hänen oman levy-yhtiönsä Sugartoy Recordingsin kautta. Kriitikot ylistivät albumia ja BMG julkaisi sen uudelleen seuraavana vuonna. Bergman palkittiin vuoden naisartistina P3 Guld -gaalassa 2003.
Toinen albumi "Baby Dry Your Eye" ilmestyi maaliskuussa 2004. Se nousi suoraan Ruotsin albumilistan ykköseksi ja sai myös suurta suosiota kriitikoilta. Bergman sai viisi Grammis-ehdokkuutta ja voitti kaksi sarjaa: vuoden säveltäjä ja vuoden naisartisti. Lisäksi hän sai kaksi P3 Guld -palkintoa: vuoden naisartisti ja ”Guldmicken” eli vuoden live-esiintyjä.
Vuonna 2005 julkaistiin live-DVD "Live at Rival". Kolmas sooloalbumi "I Think It's a Rainbow" julkaistiin syyskuussa 2006. Tammikuussa 2007 "Elle"-lehti valitsi Bergmanin vuoden parhaiten pukeutuvaksi naiseksi.
Suomessa Bergman on konsertoinut kolmesti: The Cardigansin lämmittelijänä vuonna 2003, Tavastia-klubilla syksyllä 2006 sekä Pietarsaaressa kesällä 2007.
Bergman on aiemmin ollut toimittajana "Darling"-aikakauslehdessä. Lisäksi hän on kirjoittanut kirjaan "Pilluparvi" artikkelin tyttöbändeistä.
Me hirviöt (televisiosarja)
Me hirviöt () on vuosina 1964–1966 CBS-televisioyhtiölle tuotettu yhdysvaltalainen 70-osainen tilannekomediasarja. Mustavalkoinen sarja kertoo omakotilähiössä goottilaisessa kartanossaan asuvasta, kuuluisia elokuvahirviöitä muistuttavasta Munsterien perheestä. Aikaisemmin sarjan suomennosnimi oli "Mitäs me Hirviöt". ABC-televisioyhtiö tuotti samoihin aikoihin "The Addams Family" -sarjan, jossa on paljon samoja piirteitä.
Luoma-ahon nuorisoseura
Luoma-ahon Nuorisoseura r.y. Alajärvellä Luoma-ahon kylässä toimiva nuorisoseura. Yhdistys kuuluu jäsenenä Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuraan. Yhdistyksen puheenjohtajana on Merja Hannulabacka-Mäki ja sihteerinä Mika Korkea-aho.
Yhdistyksen juuret ulottuvat vuonna 1912 Luoma-ahon kylään perustettuun lukurenkaaseen. Jo 1914 lukurengas muutettiin kirjastoseuraksi, jonka nimeksi tuli Luoma-ahon kylän kirjastoseura. Kirjastoseura liittyi jäseneksi Suomen Kirjastoseuraan. Varsinainen nuorisoseura perustettiin 1920 nimellä Luoma-ahon nuorisoseura. Nuorisoseura liittyi jäseneksi Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuraan ja myös Lappajärven aluepiiriin.
Yhdistys oli valtakunnallisesti esillä julkisuudessa 1983, koska maatalousministeriö otti kielteisen kannan Luoma-ahon nuorisoseuran ja Luoma-ahon maamiesseuran yhteisesti järjestämien kesäjuhlien sianjuoksukilpailu-tapahtumaan sioille aiheutuvan kohtuuttoman rasituksen vuoksi. Vastaava kilpailu oli järjestetty jo edellisenä vuonna, ja se oli ollut jo silloin yleisömenestys. Sianjuoksukilpailu kuitenkin pidettiin, eikä siitä jälkikäteen aiheutunut järjestäjille oikeudellisia seuraamuksia. Tapahtumaan osallistui lähes 5000 katsojaa ja järjestäjät saivat näin tapahtumasta tuloja toiminnalleen muutamien seuraavien vuosien aikana.
PlayStation Home
PlayStation Home (Home™) oli Sonyn kehittämä 3D virtuaalimaailma yhteisöpalvelu PlayStation 3 -pelikonsolille.Sitä pidettiin alun perin kopiona Second Life pelistä, mutta siitä puuttui mahdollisuus käyttäjien luomaan sisältöön. Se oli osa PlayStation Networkia. Palvelun julkinen betatestaus alkoi 11. joulukuuta 2008 eli se oli vapaassa testikäytössä. 
Kuten virtuaalimaailmapeleissä yleensä käyttäjä pystyi luomaan pelikonsolilleen avatarin eli virtuaalihahmon. Hahmon mukana tuli oma huone, jota pystyi sisustamaan erilaisista saavutuksista saaduilla esineillä. Käyttäjät pystyivät puolestaan keskustelemaan ja kiertämään palvelun virtuaalimaailmoja keskenään.
Palvelusta pystyi suoraan siirtymään peleihin, joka mahdollisti turnausten ja muiden tapahtumien järjestämisen ystävien kanssa.
Palvelu esiteltiin Game Developers Conferencessa 7. maaliskuuta 2007. Se oli ilmainen ja sen asennuspaketin piti olla alle puolen gigatavun kokoinen. Home tuli ladattavaksi PlayStation 3:n käyttöjärjestelmäpäivityksen mukana.
Vuoden 2007 E3-pelitapahtumassa Homesta kerrottiin lisätietoa. Vaatevalikoimasta tuli runsas ja palvelun sisäisiin televisioihin pystyi pistämään pyörimään minkä tahansa videon tai pelin, jonka muut näkivät.
PlayStation Homessa oli myös paljon maksullista sisältöä. Käyttäjä pystyi vierailemaan pelin sisäisessä kauppakeskuksen (Shopping Centre) eri kaupoissa joissa oli myynnissä vaatteita ja huonekaluja, jota voi käyttää.
PlayStation Home suljettiin 1. huhtikuuta 2015, joten palvelua ei voi enää käyttää.
Belgian Grand Prix 1996
Belgian Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 594. osakilpailu, joka ajettiin 25. elokuuta 1996 Spa-Francorchampsin radalla. Kilpailun voitti Ferrari-kuljettaja Michael Schumacher.
City-Center
City-Center oli Viljo Revellin vuosina 1958–1960 Helsinkiin laatima yleissuunnitelma, joka käsitti kokonaisuudessaan Kaivokadun, Keskuskadun ja Aleksanterinkadun rajaaman korttelin. Tarkoitus oli luoda yhtenäinen arkkitehtoninen ja toiminnallinen kokonaisuus. Revellin kuoltua 1964 Heikki Castrén jatkoi City-Centerin suunnittelutyötä.
Sen toteuttaminen täydellisenä olisi edellyttänyt vanhan rakennuskannan purkamista ja näin ollen merkittäviä kaupunkikuvallisia muutoksia. Suunnitelmasta toteutettiin vain 1967 valmistunut Makkaratalo Kaivokadun ja Keskuskadun kulmaan. Siinä on nykyisin Citycenter -niminen kauppakeskus. Tontilta purettiin Theodor Höijerin 1870 suunnittelema kulmatalo, Skohan talo, jossa aikoinaan oli toiminut Suojeluskuntain kauppa Oy, sekä pieni yksikerroksinen liikerakennus Keskuskadulta. Muita suunnitelman purettavaksi edellyttämiä, mutta siltä välttyneitä rakennuksia ovat Tallbergin talo (1899) Aleksanterinkatu 21:ssä ja Hermeksen talo (1898) Aleksanterinkatu 19:ssa, Keskuskadun kulmassa.
Kirsti Simonsuuri
Kirsti Katariina Simonsuuri (s. 26. joulukuuta 1945 Helsinki) on kirjailija ja antiikin kirjallisuuden tutkija.
Kirsti Simonsuuri kirjoitti ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta vuonna 1965, suoritti Postgraduate Diploman Edinburghin yliopistossa Skotlannissa 1969 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1971. Filosofian tohtoriksi (PhD) Simonsuuri väitteli Cambridgen yliopistossa Englannissa vuonna 1977.
Vuosina 1978–1981 Simonsuuri toimi kirjallisuuden apulaisprofessorina ja professorina Oulun yliopistossa. Simonsuuri on työskennellyt tutkijana Cambridgessa (1971–1977, 2003), Strasbourgissa, Bostonissa (1984-1986), New Yorkissa (1986–1988), Pariisissa (1989–1990), Berliinissä (1992–1993, 2001), Oxfordissa (1994), Budapestissa (2003–2004) ja Uppsalassa (2006–2007), johtajana Suomen Ateenan-instituutissa 1995–1997 sekä Suomen Akatemian akatemiatutkijana.
Kirsti Simonsuuren isä oli kansanrunouden tutkija Lauri Simonsuuri. Simonsuuren avopuoliso on Pirkko Hämäläinen.
Pavilijonki
Pavilijonki [sic] ("The Pavilion") on C. Grant Mitchellin ohjaama western-elokuva, joka julkaistiin suoraan videolle vuonna 2004. Elokuvan pääosissa näyttelevät Craig Sheffer, Patsy Kensit, Richard Chamberlain ja Daniel Riordan.
Henriikka
Henriikka ja "Henrika" ovat naisen etunimiä, Henrik-nimen naispuolisia vastineita. Henriikka on nimen suomenkielinen muoto, useissa muissa kielissä on käytössä muoto Henrika tai Henrica. Henriikan nimipäivä on Suomessa suomenkielisessä kalenterissa 19. tammikuuta samoin kuin Henrikinkin, ja sama päivä on myös suomenruotsalaisessa kalenterissa Henrikan nimipäivä. Ennen vuotta 2010 Henriikan nimipäivä oli päivää myöhemmin, 20. tammikuuta.
Suomessa nimi Henriikka on 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 6211 ja Henrika 1516 henkilölle, jotka kaikki ovat naisia. Nimestä ovat kehittyneet etunimet Henna, Henni ja Riikka.
Keltarintavireo
Keltarintavireo ("Vireo flavifrons") on amerikkalainen varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1808.
Linnun pituus on noin 14 cm ja paino 15–21 g. Rinta ja kurkku ovat keltaiset, pää ja niska oliivinvihreät, vatsa valkoinen ja yläpuoli harmaan, mustan ja valkoisen kirjava. Tummalla siivellä on 2 valkoista siipijuováa. Silmän ympärillä on keltainen rengas. Nokka on tumma ja kerttumaisen voimakas. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Koiras laulaa myös talvehtimisalueella.
Kanadan eteläisemmistä osista läpi Yhdysvaltain itäisen puoliskon Meksikonlahdelle saakka. Lajin kanta on elinvoimainen ja maailman populaation koko on noin 1,4 miljoonaa yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan koillisosassa. Vähäinen osa talvehtii Floridassa. Laji on tavattu myös Euroopassa.
Pesimäaikana erityyppiset metsät, pääasiassa sekametsät. Talvehtimisseuduilla trooppiset sademetsät 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Pesä on puussa usein melko korkealla, jopa 15 metrin korkeudella, ja se on oksanhaaraan ripustettu kasvinosista rakennettu malja. Munia on 3–5, tavallisesti 4.
Syö hyönteisiä, hämähäkkejä ja muita pieniä selkärangattomia. Syksymmällä syö myös marjoja ja hedelmiä.
Lot-et-Garonne
Lot-et-Garonne on departementti Lounais-Ranskassa. Se on saanut nimensä Garonne- ja Lot-jokien mukaan. Departementti koostuu neljästä arrondissementista, 40 kantonista ja 319 kunnasta. Sen pinta-ala on 5 361 neliökilometriä ja siellä on 322 283 asukasta (vuonna 2006).
Lot-et-Garonne on yksi Ranskan 83:sta alkuperäisestä departementista, jotka luotiin Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1790.
National Medal of Arts
National Medal of Arts (suomennettuna "Kansallinen taidemitali") on Yhdysvaltain kongressin vuonna 1984 luoma palkinto, jolla kunnioitetaan taiteen alalla menestyneitä yhdysvaltalaisia. Palkinnon saajat valitsee liittovaltion kulttuuritukivirasto National Endowment for the Arts ja sen myöntää seremoniallisesti Yhdysvaltain presidentti.
Runoilija Adrienne Rich kieltäytyi vuonna 1997 "National Medal of Artsista" poliittisista syistä.
Mitalin on suunnitellut kuvanveistäjä Robert Graham.
Reijo Jokela
Reijo Jokela on suomalainen korkeushyppyvalmentaja. Hän on valmentanut muun muassa Oskari Fröséniä, Mikael Rajalaa, Niko Kyyhkystä, Reetta Kalliota ja Eleriin Haasia.
The Gift – Enne
The Gift – Enne on Sam Raimin ohjaama elokuva. Elokuva on yliluonnollisia aineksia sisältävä jännityselokuva. Päähenkilö Annie Wilson (Cate Blanchett) sekaantuu murhamysteeriin, kun hän todistaa rikoksen ennustajan kyvyillään.
Duncan Hunter
Duncan Lee Hunter (s. 31. toukokuuta 1948) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän on edustanut Kaliforniaa edustajainhuoneen jäsenenä vuodesta 1981. Hän on toistuvasti äänestänyt NAFTAn kansainvälisiä vapaakauppasopimuksia vastaan. Hänen vaikutuksestaan Yhdysvaltain-Meksikon rajalle on alettu rakentaa turva-aitaa laittoman maahanmuuton rajoittamiseksi.
Hän pyrki republikaanipuolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 2008 vaaleihin, mutta ei saanut riittävää kannatusta ensimmäisissä esivaaleissa ja lopetti kampanjan Nevadan esivaalien jälkeen. Hän ilmoitti tukevansa Mike Huckabeeta.
Hunter osallistui Vietnamin sotaan vuosina 1969–1971. Hän valmistui lakimieheksi 1976. Hunterin jäätyä eläkkeelle hänen poikansa, Duncan D. Hunter, joka palveli Yhdysvaltain merijalkaväen upseerina Irakin sodassa, asettui ehdolle samasta vaalipiiristä 2008 kongressivaaleissa ja tuli valituksi.
Hunter vastustaa aborttia ja alkion kantasolujen käyttöä lääketieteessä. Hän vastustaa aikataulun asettamista joukkojen vetämiselle Irakista. Hän on ilmoittanut kannattavansa taktisten ydinaseiden käyttöä Iranin ydinkriisin ratkaisemiseksi, mikäli muut vaihtoehdot ovat käytetyt.
Hunter ilmoitti 30. lokakuuta 2006 hakevansa republikaanien presidenttiehdokkuutta 2008 presidentinvaaleissa. Hän sai kannatusta joissakin piirikunnissa eri puolilla maata, mutta jäi valtakunnallisesti suhteellisen tuntemattomaksi ja lopetti kampanjoinnin tammikuussa 2008.
Matka kuuhun (vuoden 1902 elokuva)
Matka kuuhun ("Le Voyage dans la lune") on Georges Mélièsin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama ranskalainen lyhyt mustavalkoinen mykkä tieteiselokuva vuodelta 1902. Elokuva perustuu Jules Vernen romaanin "Maasta Kuuhun" ideoihin. Elokuvan tunnetuimmassa kohtauksessa avaruusalus osuu kuu-ukkoa silmään.
"Matka kuuhun" on Mélièsin kuuluisimpia teoksia ja tieteiselokuvan varhainen klassikko. Elokuvalla on ollut merkittävä vaikutus koko lajityyppiin aina nykypäiviin asti.
Kaikkien käsin ruutu ruudulta väritettyjen kopioiden luultiin kadonneen, mutta vuonna 1993 Barcelonasta löytyi huonokuntoinen kela, joka entisöitiin ja esitettiin toukokuussa 2011.
Elokuva alkaa kun Mélièsin itsensä esittämä professori Barbenfouillis yrittää saada kollegansa vakuuttuneeksi ja lähtemään matkalle Kuuhun. Matka alkaa ja ohjusmainen avaruusalus osuu ja uppoaa ihmismäisesti kuvatun kuu-ukon silmään. Kuussa tiedemiehet törmäävät pian paikallisiin asukkaisiin (”Selene”), jotka johdattavat vierailijat kuninkaansa luokse. Tiedemiehet kuitenkin huomaavat, että kuun asukkaat katoavat muuttuen pölypilveksi, kun heitä koskettaa sateenvarjolla. Niinpä vierailijat onnistuvat karkaamaan ja palaavat sankareina Maahan, Pariisiin.
Y&amp;T
Y&T (Yesterday & Today, ) on vuonna 1974 perustettu kalifornialainen rockyhtye.
London Records julkaisi yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia; "Yesterday & Today" 1976 ja "Struck Down" 1978. Niiden jälkeen levy-yhtiö vaihtui A&M Recordsiin, jolle merkittävimmät julkaisut olivat "Earthshaker" 1981, "Black Tiger" 1982, "Mean Streak" 1983 ja "In Rock We Trust" 1984. Myöhempiä albumeja on julkaissut lisäksi Geffen Records ja Avex Trax.
Y&T:n perustajajäsenet olivat Dave Meniketti (kitara ja laulu), Leonard Haze (rummut),
Phil Kennemore (basso) ja Joey Alves (kitara). 1980-luvulla tapahtui parikin muutosta kokoonpanossa, 1986 Jimmy DeGrasso korvasi Hazen ja 1989 Stef Burns korvasi Alvesin.
Virallisesti yhtye ilmoitti lopettaneensa vuonna 1991, joskin joitakin keikkoja soitettiin sen jälkeenkin.
Vuonna 2001 Y&T kasattiin uudelleen kokoonpanolla Meniketti, Kennemore, Burns ja Haze. Burns kuitenkin korvattiin pian John Nymanilla, joka oli aiemmin laulanut taustoja yhtyeen levyillä. Vuonna 2006 Haze korvattiin Mike Vanderhulella.
Y&T:n suurimmat hitit olivat 1980-luvulta "Summertime Girls" ja "Mean Streak". Parhaiten myynyt albumi oli "In Rock We Trust", joka oli 46. Billboardin albumilistalla ja jota myytiin 450 000 kappaletta.
Yhtyeen basisti Phil Kennemore kuoli 7. tammikuuta 2011 keuhkosyöpään. Phil Kennemore oli yksi bändin tärkeimmistä biisintekijöistä, David Meniketin ohella.
Yhtyeen alkuperäinen rumpali Leonard Haze menehtyi 11. syyskuuta 2016 61-vuotiaana. Hän oli kärsinyt vuosia keuhkoahtaumataudista.
Yhtyeen alkuperäinen kitaristi Joey Alves kuoli 12. maaliskuuta 2017 63-vuotiaana paksusuolen tulehdukseen ja siitä aiheutuneisiin komplikaatioihin.
Mackinac Bridge
Mackinac Bridge on Yhdysvalloissa sijaitseva riippusilta, joka ylittää Mackinacinsalmen ja yhdistää Michiganin osavaltion ylemmän ja alemman niemimaan toisiinsa. Siltaa suunniteltiin 1880-luvulta lähtien, mutta se avattiin liikenteelle vasta vuonna 1957, vuosikymmenten kamppailun jälkeen. Sillan suunnitteli David B. Steinman. Se johtaa St. Ignacen kaupungista pohjoisessa Mackinaw Cityyn etelässä.