Please Please Me
Please Please Me on brittiläisen The Beatles -yhtyeen esikoisalbumi, jonka monoversio julkaistiin 22. maaliskuuta 1963 ja stereoversio noin kuukautta myöhemmin. Albumi sisältää yhtyeen ensimmäiset singlehitit ”Love Me Do” ja ”Please Please Me” ja cover-kappaleen ”Twist and Shout”. "Please Please Me" nauhoitettiin pääasiassa yhden päivän aikana, 11. helmikuuta 1963. Levy tehtiin nopeasti, koska sen tarkoitus oli käyttää hyödyksi hieman aiemmin ilmestyneen ”Please Please Me” -singlen menestystä.
Albumin lauluista huomattava osa on John Lennonin ja Paul McCartneyn itse säveltämiä ja sanoittamia. Se oli aikanaan poikkeuksellista, sillä brittiläisillä rock and roll -yhtyeillä oli tapana levyttää enimmäkseen amerikkalaisia lainakappaleita. Omien laulujen tekijätiedot on tällä albumilla merkitty muotoon McCartney/Lennon, ja vasta myöhemmin kirjoitusasuksi vakiintui Lennon/McCartney. Levyn lainakappaleet ovat rock and roll- ja R&B-tyylisiä.
”Do You Want to Know a Secret” -kappaleessa solistina on George Harrison ja kappaleessa ”Boys” Ringo Starr. Albumin tuottaja George Martin soittaa koskettimia kappaleissa ”Misery” ja ”Baby It’s You”.
The Beatles oli kesäkuussa 1962 saanut levytyssopimuksen EMIn Parlophone-levymerkiltä. Ensimmäinen single ”Love Me Do” ilmestyi 5. lokakuuta, ja se saavutti Britannian "Record Retailer" -listan 17:nnen sijan.Immonen 2005, s. 108. 14. lokakuuta Beatles esiintyi ensimmäistä kertaa televisiossa, kun se esitti Granada TV:n "People and Places" -ohjelmassa kappaleet ”Love Me Do” ja ”Some Other Guy”.
Toinen single, ”Please Please Me”, ilmestyi 11. tammikuuta 1963, ja se nousi "Record Retailer" -listan toiseksi sekä lukuisten muiden brittiläisten listojen kärkeen. Pian yhtye esiintyi ensimmäisen kerran valtakunnallisessa televisiolähetyksessä, kun se soitti ”Please Please Men” playbackinä ohjelmassa "Thank Your Lucky Stars". Ohjelmaa seurasi miljoonia nuoria katselijoita, ja Beatlesin esitys sai musiikkilehdistössä paljon kehuja. Yhtye käynnisti 2. helmikuuta kiertueen Helen Shapiron kanssa, mutta se keskeytyi esikoisalbumin äänitysten vuoksi.
Albumi tehtiin nopeasti, koska tarkoitus oli hyötyä ”Please Please Me” -singlen menestyksestä. Alun perin se ajateltiin äänittää livenä Liverpoolin Cavern Clubilla, mutta lopulta levy-yhtiö EMIn painostuksesta päädyttiin studiolevyn tekemiseen. Levy nauhoitettiin Lontoossa Abbey Roadin studiossa, joka tuolloin tunnettiin nimellä EMI Studios. Brittiläisen popalbumin standardi oli neljätoista kappaletta, joten Beatlesin piti äänittää albumia varten kymmenen kappaletta. Neljä kappaletta oli jo valmiiksi julkaistu singleillä.
Tarvittavat kymmenen kappaletta äänitettiin 11. helmikuuta 1963 sessiossa, joka kesti vajaat kymmenen tuntia ja maksoi 400 puntaa. Loput neljä kappaletta oli äänitetty jo edellisvuonna ja julkaistu kahden singlen A- ja B-puolina. ”Love Me Dosta” tosin valittiin albumille hieman singleversiota myöhemmin äänitetty levytys, jossa rumpuja soittaa Andy White. Versio julkaistiin myöhemmin EP-levyllä "The Beatles’ Hits" sekä singlenä Yhdysvalloissa. White soittaa rumpuja myös kappaleessa ”P.S. I Love You”, joka oli ilmestynyt alun perin ”Love Me Don” B-puolella. Tuottaja George Martin soittaa pianoa kappaleessa ”Misery” ja celestaa kappaleessa ”Baby It’s You”. Helmikuun 11:nnen päivän sessiossa äänitettiin myös yhdestoista kappale, ”Hold Me Tight”, jota ei kuitenkaan valittu levylle. Siitä levytettiin seitsemän kuukautta myöhemmin uusi versio, joka julkaistiin yhtyeen seuraavalla albumilla "With the Beatles".kansilehti: s. 17.
"Please Please Me" äänitettiin kaksiraitaisella BTR-nauhurilla, jolla voitiin tehdä jälkikäteen pienimuotoisia päällekkäisäänityksiä. Myöhemmin yhtye yleensä tuplasi lauluosuudet, mutta tällä levyllä efektiä käytettiin ainoastaan kappaleessa ”A Taste of Honey”. Kappale soitettiin nauhurista Paul McCartneylle, joka lauloi sen päälle toisen lauluraidan. Albumin nauhoituksissa mikrofoneja oli yksi jokaiselle vahvistimelle, yksi laulajalle, yksi bassorummulle sekä kaksi ”overheadia” rumpusetille.
Albumin stereomiksaukset tehtiin 25. helmikuuta. Stereoversiossa on yksi kanava vasemmalla ja yksi oikealla, ja vasemmasta kuuluvat soittimet ja oikeasta laulut. Lisäksi molempiin kanaviin on lisätty hieman kaikuefektiä. ”Please Please Me” -kappaleen stereoversio on kokonaan eri otto kuin monoversiossa, ja kolmannessa säkeistössä lauletaan virheellisiä sanoja.kansilehti: s. 18. Aiemmin levytettyjen ”Love Me Do” ja ”P.S. I Love You” -singlekappaleiden stereoversioita ei ollut säilytetty, joten albumin stereopainoksessa niistä julkaistiin niin sanotut ”fake stereo” -versiot, joissa tavallista monoääntä oli stereovaikutelman lisäämiseksi kaiutettu toiseen kanavaan. Se oli aikanaan yleinen tapa, mutta joutui myöhemmin epäsuosioon, minkä vuoksi vuoden 2009 stereo-CD:llä molemmat kappaleet julkaistiin monona.
"Please Please Me" -albumin äänittäminen kesti kaksitoista tuntia ja koko albumin tekeminen editointi ja miksaus mukaan lukien 25 tuntia. Vuosia myöhemmin, kun Beatlesin levytykset muuttuivat kunnianhimoisemmiksi, samassa ajassa saatiin hädin tuskin yksi kappale valmiiksi. 11. helmikuuta 2013, kun albumin tuotteliaimmasta äänityspäivästä oli kulunut 50 vuotta, joukko brittiläisiä tähtimuusikoita yritti tehdä Abbey Roadin studiolla omat versionsa levyn kappaleista kahdessatoissa tunnissa. Sessiosta tehtiin radio-ohjelma, joka julkaistiin BBC Radio 2 -kanavalla.
Albumilla on kahdeksan John Lennonin ja Paul McCartneyn kirjoittamaa laulua sekä kuusi lainakappaletta, jotka ovat rhythm and blues- ja rock and roll -tyylisiä ja kuuluivat yhtyeen keikkaohjelmistoon. Musiikillisesti Beatles otti vaikutteita Etelävaltioista peräisin olevasta afroamerikkalaisesta rhythm and bluesista ja countrysta ja yhdisti ne Yhdysvaltain koillisosien tyttöyhtyeille tyypillisiin lauluharmonioihin. Tämä loi soundin, jollaista "Paste"-lehden mukaan ”popmaailma ei ollut koskaan kuullut”. Poikkeuksellista oli myös itse kirjoitetun materiaalin määrä, sillä tuolloin brittiläiset rock and roll -yhtyeet levyttivät yleensä vain amerikkalaisia lauluja ja pyrkivät jäljittelemään niiden alkuperäistä soundia. Yhdysvaltalaisetkin tähdet Chuck Berry, Buddy Holly ja Roy Orbison turvautuivat toisinaan ulkopuolisiin laulunkirjoittajiin. "The Beatles – Suuri historia" -kirjan kirjoittaja Tenho Immonen on tämän vuoksi pitänyt albumia ”pienoisena vallankumouksena”. AllMusic-sivusto määrittelee albumin genreiksi merseybeatin, rock and rollin, poprockin ja AM-popin.
Vuonna 1963 popyhtyeet julkaisivat enimmäkseen singlejä ja EP-levyjä. LP-levyt olivat niitä kalliimpia ja harvinaisempia, ja ne oli useimmiten koottu muutamasta hitistä ja lukuisista täytekappaleista. Myös "Please Please Me" edusti tätä trendiä, ja albumin kanteen oli jopa kirjoitettu teksti ”With Love Me Do and 12 other songs” ()
Yhtyeen omista kappaleista John Lennonin kokonaan tai lähes kokonaan kirjoittamia ovat ”Ask Me Why”, ”Please Please Me”, ”Do You Want to Know a Secret” ja ”There’s a Place”. Myös ”Misery” on pääosin Lennonin tekemä, vaikka Paul McCartney on avustanut sen tekemisessä. ”I Saw Her Standing There” puolestaan on McCartneyn tekemä kappale, jonka kirjoittamisessa Lennonin rooli oli vähäinen. McCartney kirjoitti lisäksi suurimman osan kappaleesta ”Love Me Do” sekä kokonaan laulun ”P.S. I Love You”. Beatlesin käytäntö oli, että kappaleen kirjoittaja myös lauloi sen. ”There’s a Place” on poikkeus, sillä siinä Lennon laulaa soolona vain muutaman rivin ja loput yksiäänisesti McCartneyn kanssa. John Lennonin kirjoittamassa ”Do You Want to Know a Secret” -kappaleessa solistina on George Harrison ja cover-kappaleessa ”Boys” rumpali Ringo Starr. Tämä juontui perinteisestä reilun pelin hengestä, jossa kukin sai solistisen hetkensä.
Jo albumin kahdesta ensimmäisestä kappaleesta, ”I Saw Her Standing There” ja ”Misery”, tulee esiin Paul McCartneyn ja John Lennonin sanoitusten perustavanlaatuinen ero. Edellinen on enimmäkseen McCartneyn kirjoittama ja sävyltään hyvin optimistinen, kun taas jälkimmäisessä Lennon käsittelee hylätyksi tulemisen ja yksinäisyyden tuntoja, joihin hän palasi usein myöhemmässäkin tuotannossaan.
"Please Please Me" on Beatlesin ainoa albumi, jossa kappaleiden tekijöiden nimet ilmoitettiin järjestyksessä McCartney/Lennon, kun myöhemmin muodoksi vakiintui Lennon/McCartney. Albumin kokonaispituus on 31 minuuttia ja 48 sekuntia.
Albumin avaa vuonna 1961 kirjoitettu ”I Saw Her Standing There”, joka on ensimmäisiä Lennon/McCartney-sävellyksiä. Kappale kertoo tarinan pojasta, joka näkee tanssilattialla ulkonäöltään ”vertaansa vailla” olevan tytön. Lennon osallistui kappaleen tekemiseen viimeistelemällä melodian ja muuttamalla sanoituksen kahta ensimmäistä riviä. ”Miseryn” kirjoittamisen Lennon ja McCartney aloittivat erään keikan jälkeen takahuoneessa tammikuussa 1963. Kappale tehtiin alun perin Helen Shapiron levytettäväksi, mutta se päätyi lopulta Kenny Lynchille, josta tuli ensimmäinen ulkopuolinen Lennon/McCartney-kappaleen levyttänyt artisti. ”Anna (Go to Him)” on Arthur Alexanderin kirjoittama kappale, joka ilmestyi hänen singlenään syyskuussa 1962, mutta siitä ei tullut hittiä. ”Chainsin” kirjoittajat ovat Carole King ja Gerry Goffin. Se oli pieni hitti vuodenvaihteessa 1962–1963 The Cookiesin esittämänä.
Rumpali Ringo Starrin laulama ”Boys” on alkujaan tyttöyhtye The Shirellesin levytys, jonka ovat kirjoittaneet Luther Dixon ja Wes Farrell. Kappaletta oli laulanut keikoilla myös aikaisempi rumpali Pete Best.Immonen 2005, s. 120. ”Ask Me Why” on Lennonin kirjoittama kevyt rakkauslaulu, jota yhtye oli esittänyt jo pitkään Liverpoolin Cavern Clubilla. Lennonin työstämä nimikappale ”Please Please Me” sai innoituksensa jostain Roy Orbisonin balladista sekä Bing Crosbyn vuonna 1932 levyttämästä kappaleesta ”Please”.Immonen 2005, s. 114.
B-puolen aloittaa tekstiltään pintapuolinen ja sävellykseltään yksinkertainen ”Love Me Do”, joka kulkee enimmäkseen kahden soinnun varassa. Sitä seuraa ”P.S. I Love You”, jonka McCartney kirjoitti Hampurissa vuonna 1961. Sanoitukseltaan se on hänelle tyypillinen: sentimentaalinen ja optimistinen. Se on rakkauslaulu, joka McCartneyn mukaan ei kerro kenestäkään tietystä henkilöstä, vaikka hänen onkin väitetty kirjoittaneen sen silloiselle tyttöystävälleen. Albumin toinen The Shireless -cover on ”Baby It’s You”, joka oli ollut top 10 -hitti alkuvuodesta 1962. John Lennonin kirjoittamassa ja George Harrisonin laulamassa kappaleessa ”Do Yo Want to Know a Secret” kertoja huomaa rakastuneensa. Hän haluaa kuiskata tämän salaisuuden rakkaalleen ja pyytää, ettei tämä kerro asiasta kenellekään. Aihe oli peräisin elokuvan "Lumikki ja seitsemän kääpiötä" laulusta ”I’m Wishing”, jossa Lumikki laulaa kaivon ääressä kyyhkysille: ”Wanna know a secret? Promise not to tell?” () Kappaleesta tuli Billy J. Kramerin esittämänä suuri hitti, kun se kesäkuussa 1963 nousi Britannian listaykköseksi.
”A Taste of Honey” on Ric Marlow’n ja Bobby Scottin samannimiseen näytelmään kirjoittama kappale vuodelta 1960. Alun perin sen oli levyttänyt Bobby Scott and Combo elokuvan soundtrackille. ”There’s a Place” esittelee yhden Lennonin sanoituksille tyypillisen teeman: lohdutuksen etsimisen omista ajatuksista, unelmista ja muistoista.Immonen 2005, s. 128. Albumin päättää lainakappale ”Twist and Shout”, joka oli ollut edellisvuonna Yhdysvalloissa top 20 -hitti The Isley Brothersin levytyksenä. Beatlesin versio on tunnettu John Lennonin karjuvasta laulutyylistä, sillä kappale äänitettiin session viimeisenä, kun hän oli jo melkein menettänyt äänensä. Se oli jätetty viimeiseksi, koska George Martin pelkäsi, ettei Lennon pystyisi sen jälkeen enää laulamaan muita kappaleita.
Kaikkia esikoisalbumin kappaleita kuultiin myös Beatlesin konserteissa. Pisimpään soittolistalla pysyi ”Twist and Shout”, jota soitettiin vuosina 1962–1965. Se oli pitkään konserttien päätösnumero, kunnes se vuonna 1964 vaihdettiin ensimmäiseksi. Kappaleita ”Please Please Me”, ”Boys” ja ”I Saw Her Standing There” esitettiin vuoteen 1964 asti.
Beatlesin tuottaja George Martin halusi alun perin levyn nimeksi "Off the Beatle Track". Paul McCartney piirsi joitakin ideoita kantta varten, kunnes suunnitelmasta luovuttiin. Martin suunnitteli itse, että kannessa olisi kuva yhtyeestä Lontoon eläintarhan hyönteistalon edessä. Eläintarha piti kuitenkin ajatusta mauttomana eikä antanut kuvauslupaa.
Levyn lopullisessa kansikuvassa yhtyeen jäsenet katsovat alas parvekkeelta, ja se on kuvattu yläviistoon EMIn toimitalossa Lontoon Manchester Squarella. Kuuluisaksi tulleen kuvan otti helmikuussa 1963 Angus McBean, jonka nimi on merkitty kannen oikeaan alareunaan. Takakannessa on yhtyeen tiedottajan, Tony Barrow’n, kirjoittama esittely. Vuonna 1969 samassa paikassa otettiin uusi, etukannen kaltainen kuva, jota oli tarkoitus käyttää "Get Back" -albumin kansikuvana. Lopulta se päätyi vuonna 1973 ilmestyneen "The Beatles 1967–1970" -kokoelman kanteen.Immonen 2005, s. 119.
"Please Please Men" kanteen suunniteltiin myös kuvaa, jossa Beatlesin jäsenet seisovat EMIn toimitalon kierreportaissa tai jossa he hyppäävät alas rappusilta Abbey Road -studioiden ulkopuolella.
"Please Please Me" muutti modernin musiikin kasvot ja teki Beatlesistä ilmiön. Albumin monoversio ilmestyi Britanniassa 22. maaliskuuta ja stereoversio 26. huhtikuuta 1963. "Please Please Me" nousi Britannian albumilistalle 6. huhtikuuta ja pääsi ykköspaikalle 11. toukokuuta. Se säilyi ensimmäisellä sijalla ennätyksellisesti 30 viikkoa, kunnes yhtyeen seuraava studioalbumi "With The Beatles" syrjäytti sen. Ensimmäisen puolen vuoden aikana levyä myytiin 250 000 kappaletta, ja se pysyi listalla kaikkiaan 70 viikkoa. Sen menestys oli yllätys, sillä Britannian albumilistaa hallitsivat tuolloin ”aikuisempaa” makua edustaneet soundtrackit ja viihdelaulajat. Länsi-Saksassa albumi nousi neljänneksi. Ranskassa albumi julkaistiin nimellä "N°1", ja se ylsi listan viidenneksi.
Samoihin aikoihin kun "Please Please Me" ilmestyi, Beatlesin levymerkki Parlophone oli muuttamassa vinyylietikettinsä mallia. Ensimmäisessä ja toisessa painoksessa on kultainen teksti mustalla taustalla. Niistä erityisesti stereoversiot ovat nykyisin harvinaisia ja arvokkaita, sillä vuonna 1963 monoääni oli huomattavasti suositumpi äänentoistomuoto ja stereota käyttivät vain harvat ”hifistelijät”. Ilmestymisvuonna albumi julkaistiin myös kelanauhana, tosin ainoastaan monoversiona. Vinyylilevyn toista painosta valmistettiin tiettävästi vain tuhat mono- ja stereoversiota, minkä vuoksi ne ovat yhtä arvokkaita kuin ensipainoksetkin. Kolmannessa painoksessa etiketti muuttui vuoteen 1969 asti käytössä olleeseen malliin, jossa on keltainen teksti mustalla pohjalla.
Ensimmäinen C-kasettiversio ilmestyi stereona vuonna 1970, ja stereoääninen 8-raita ennen vuotta 1973. Vuonna 1987 ilmestyi uusi C-kasettipainos, nyt pelkästään monona. 26. helmikuuta 1987 julkaistiin ensimmäinen CD-versio, ja se nousi vuonna 1987 Britannian albumilistan 32. sijalle 32 ja pysyi listalla kaikkiaan neljä viikkoa. Vuonna 2009 ilmestynyt uusi CD-painos ylsi kahden viikon aikana 38. sijalle. Siitä myönnettiin vuonna 2013 kultalevy.
Yhdysvalloissa albumia ei julkaistu virallisesti ennen vuotta 1987. Vuoden 1964 alussa siellä ilmestyi kuitenkin Vee-Jay Recordsin julkaisema "Introducing... The Beatles", joka sisälsi paljon samoja kappaleita. Vuonna 1965 Capitol Records julkaisi niin ikään lukuisia "Please Please Me" -albumin kappaleita sisältäneen levyn "The Early Beatles". Vuonna 1987 julkaistu CD-versio saavutti Yhdysvalloissa platinalevyyn oikeuttavan määrän tammikuussa 1997.
Brittiläinen musiikkilehti "New Musical Express" käsitteli albumia 8. maaliskuuta 1963 ilmestyneessä numerossaan. Sen mukaan "Please Please Me" jatkaa läheisesti ”Love Me Do” -hitin linjoilla. Lehti myös povasi yhtyeelle valoisaa tulevaisuutta, eikä menestyksen uskottu nousevan yhtyeen päähän.
AllMusicin arvostelussa albumista kirjoittaa Stephen Thomas Erlewine, joka toteaa "Please Please Men" kuulostavan tuoreelta vielä vuosikymmeniä myöhemminkin. Muutamat yhtyeen omat kappaleet, kuten ”P.S. I Love You” ja ”Do You Want to Know a Secret”, eivät tosin ole täysin kestäneet ajan hammasta, mutta niissäkin on hellyttävää viattomuutta ja intoa. Erlwine nostaa myös esiin sen, kuinka tehokkaasti Beatles kokoaa albumilla yhteen eri vaikutteet: rakkaus tyttöbändeihin, lauluharmoniat, rhythm and blues ja suoraviivainen rock and roll. ”I Saw Her Standing There” -kappaletta Erlewine pitää yhtenä Beatlesin parhaista rockkappaleista, jossa on lisäksi yllättävät harmoniat ja melodiakulku. "Please Please Men" arvosana on täydet viisi tähteä.
"Consequence of Sound" -verkkolehden Alex Young toteaa "Please Please Men" olevan mestariteos ja ennen kaikkea tanssilevy, jossa yhdistyvät Chuck Berry -riffit, tyttöbändien lauluharmoniat, Burt Bacharach -tyyliset popsovitukset ja jysähtelevä rhythm and blues. Young kehuu Paul McCartneyn bassonsoittoa, mutta toteaa toisaalta albumilta löytyvän myös huomattavan paljon riitasointuja. Albumi ole täydellinen, ja esimerkiksi kappale ”A Taste of Honey” on surkea, minkä lisäksi huuliharppulisäykset kappaleissa ”Chains”, ”Love Me Do” ja ”Please Please Me” kuulostavat ”paskalta”. Youngin mukaan levy virkistää sekä jalkoja että mieltä, pienistä puutteistaan huolimatta, ja hän antaa sille arvosanaksi A–.
Yhdysvaltalainen "Rolling Stone" -musiikkilehti sijoittaa "Please Please Men" 39:nneksi vuonna julkaisemalla 2003 listallaan 500 kautta aikojen parasta albumia. Levyn todetaan olevan rockin historian parhaita esikoisalbumeja jo pelkän monipuolisuutensa vuoksi. Beatles kehitti uuden, virkistävän rock-yhtyeen soundin, joka perustui energiaan ja lauluharmonioihin.
Yhdysvaltalaisen "Paste"-verkkolehden Mark Kemp toteaa, että on vaikea pukea sanoiksi sitä, miten uudelta ja eksoottiselta albumin kappaleet ovat kuulostaneet vuonna 1963, kun työväenluokkaiset Liverpoolin pojat ovat esittäneet afroamerikkalaisia country- ja R&B-pohjaisia lauluja. Kempin mielestä yhtyeen omat kappaleet ”I Saw Her Standing There” ja ”Love Me Do” kuulostavat yhtä hyviltä kuin amerikkalaisten rockabilly- ja blues-muusikoiden esitykset, joita Lennonin ja McCartneyn sävellykset jäljittelivät.1963
1987
2009
2016
MuusikotMuut