hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Grönlannin kieli
Grönlanti on kieli, jota puhutaan Grönlannissa. Se kuuluu eskimo-aleuttilaisen kielikunnan eskimokielten ryhmään ja tämän inuittikielten alaryhmään.
Kieli jakautuu kolmeen päämurteeseen: pohjoiseen, läntiseen ja itäiseen. Läntistä grönlantia, murteista puhutuinta, jota kutsutaan nimellä kalaallisut, käytetään Grönlannin virallisena kielenä. Pohjoista murretta, inuktunia puhutaan Qaanaaqin (Thule) ympäristössä ja se on lähimpänä Kanadan inuktitutia. Grönlantia puhuu noin 54 000 ihmistä eli sillä on puhujia enemmän kuin kaikilla muilla eskimo-aleuttilaisilla kielillä yhteensä.
Grönlannin eskimo-aleuttilaisille kielille tyypillinen vokaalijärjestelmä sisältää kolme vokaalia: , ja . Ainoa diftongi on , joka esiintyy vain sanan lopussa. Ennen uvulaarikonsonanttia ääntyy ja ääntyy . takaistuu :ksi samassa ympäristössä. pyöristyy :ksi ennen labiaaleja. edistyy :ksi koronaalien välissä.
esiintyy ainoastaan joissakin murteissa ja ääntyy muuten :nä. ääntyy ennen vokaalia . Soinnittomia klusiileja ei ole; tanskalaisten lainasanojen ⟨b d g⟩ pidetään oikeinkirjoituksessa sellaisinaan mutta äännetään soinnittomina.
Grönlannin tavun rakenne on (K)(V)V(K), jossa K on konsonantti, V on vokaali ja V on kaksoisvokaali tai sananloppuinen . Omaperäiset sanat voivat alkaa ainoastaan vokaalilla tai konsonanteilla ; loppua ne taas voivat konsonantteihin tai harvoin . Konsonanttiklustereita esiintyy ainoastaan sanansisäisesti tavurajan yli; tällöin kaikki konsonanttiklusterin konsonantit ovat soinnittomia nasaaleja lukuun ottamatta.
Grönlanti on polysynteettinen kieli. Yhdyssanoja ei juurikaan ole, vaan ilmaukset rakennetaan erilaisten johdinten avulla. Kielessä on kaksi produktiivista sanaluokkaa: substantiivit ja verbit. Kumpikin niistä jakautuu transitiiviseen ja intransitiiviseen luokkaan. Persoonia on neljä: ensimmäinen, toinen, kolmas ja refleksiivinen. Kieliopillisia lukuja on kaksi: yksikkö ja monikko. Toisin kuin inuktitutissa, kaksikkoa ei ole. Verbeillä on kahdeksan tapaluokkaa: indikatiivi, partisipiaali, imperatiivi, optatiivi, konditionaali, interrogatiivi, kausatiivi ja kontemporatiivi. Useita näistä käytetään vain sivulauseissa, mutta muotonsa puolesta ne ovat finiittisiä verbimuotoja. Sijamuotoja on kahdeksan: absolutiivi, ergatiivi (jolla on myös genetiivin funktio), ekvatiivi, instrumentaali, lokatiivi, allatiivi, ablatiivi ja prolatiivi. Transitiivisilla substantiiveilla on possesiivinen taivutus.
Tanskalainen kielitieteilijä Rasmus Rask on esittänyt, että grönlannin kieli on sukua uralilaisille kielille, mitä ei ole kuitenkaan kyetty todistamaan.
Athanasios Suuri
Athanasios Suuri eli Athanasios Aleksandrialainen (joskus "Atanasios"; ; noin 298–373) oli yksi kuuluisimmista alkukristillisen ajan suurista kirkkoisistä, joka kunnostautui erityisesti areiolaisuutta vastaan käydyssä kiistelyssä. Hän puolusti voimakkaasti oppia Isän ja Pojan yhdestä olemuksesta.
Ortodoksinen kirkko on antanut Athanasiokselle lisänimen Ortodoksisuuden isä, ja kirkko kunnioittaa Athanasiosta hänen kirkollisena muistopäivänään 18. tammikuuta.
Athanasios osallistui Aleksandrian piispan Aleksandroksen sihteerinä Nikean ensimmäiseen yleiseen eli ekumeeniseen kirkolliskokoukseen ja herätti huomiota erinomaisella väittelytaidollaan. Vuonna 328 Aleksandros kuoli ja Athanasios valittiin hänen seuraajakseen. Muutaman vuoden päästä keisari Konstantinus määräsi että areiolaiset on otettava takaisin kirkon yhteyteen, mutta Athanasios kieltäytyi. Siitä seuranneiden levottomuuksien vuoksi Konstantinus karkotti Athanasioksen Egyptistä ja hänet lähetettiin Trierin piispaksi.
Konstantinuksen kuoltua 337 Athanasios palasi Aleksadriaan. Paavi Julius kutsui hänet kuitenkin pian Roomaan, jottei hän aiheuttaisi kaupungissa jälleen levottomuuksia. Hän palasi Aleksandriaan uudelleen 346 juhlasaatossa, mutta joutui pakenemaan kaupungista kymmenen vuotta myöhemmin syttyneissä levottomuuksissa areiolaisten kanssa. Athanasios vetäytyi erämaahan, jossa hän vaelsi erakkoyhteisöstä toiseen kymmenen vuoden ajan.
Pakonsa aikana Athanasios kirjoitti useita kirjeitä Nikean uskontunnustuksen puolesta. Hän yritti palata Aleksandriaan kahdesti joutuen molemmilla kerroilla poistumaan kaupungista. Vuonna 366 Athanasios saapui kuudennen kerran Aleksandriaan, ja hän sai pitää siellä piispanvirkansa kuolemaansa 373 saakka.
Athanasioksen yksi suurimmista kirjallisista töistä on erämaaisä Antonios Suuren pyhimyselämäkerran "Antonios Suuren elämä" kirjoittaminen. Athanasios tutustui Antoniokseen oleskellessaan erämaaluostareissa. Elämäkerta käännettiin useille kielille ja se on aikakautensa merkittävimpiä hengellisiä klassikoita.
Athanasioksen uskontunnustus on nimetty Athanasioksen mukaan. Se on kuitenkin todellisuudessa läntistä alkuperää ja latinankielinen.
Basileios
Basileios () on kreikkalainen nimi. Se on johdettu kreikan sanasta "basileus", joka tarkoittaa kuningasta. Tätä nimeä kantoivat muun muassa:
Kolmas osapuoli
Kolmannella osapuolella tarkoitetaan tahoa, joka on kahden osapuolen välisessä suhteessa ulkopuolinen, mutta kuitenkin jotenkin osallistuu siihen. Esimerkiksi yksityishenkilö voi ostaa joltain valmistajalta laitteen. Tällöin ostaja ja valmistaja ovat kaksi ensimmäistä osapuolta. Monien laitteiden valmistajat myyvät niihin erikseen myös valmistamiaan lisävarusteita. Laitteen ostaja voi kuitenkin päättää ostaa lisävarusteen joltain muulta valmistajalta. Tämä valmistaja on kolmas osapuoli.
Videopeleissä kolmannella osapuolella (englanniksi "3rd party") tarkoitetaan jonkun muun kuin varsinaisen lisenssiomistajan valmistamaa tuotetta. Käsite on tuttu videopeleissä jossa johonkin pelisarjaan tehdään peli joka poikkeaa sen pääasiallisesta genrestä. Tällöin peliyhtiö tai julkaisija yleensä lisensoi tuotteen ulkopuoliselle kehittäjälle joka on yleensä erikoistunut tietyn genren peleihin.
Esimerkiksi LucasArts'in Star Wars FPS-pelit ("Jedi Knight" -sarja) on kehittänyt "Raven Soft" joka on erikoistunut laadukkaiden FPS-pelien tekoon. 3rd Party käsitteen alakäsitteenä voidaan pitää 2nd Partyä joka on periaatteessa julkaisijan tai lisenssinomistajan alaisuudessa toimiva, mutta silti erillinen kehittäjä. Jälleen kerran LucasArts'in "Rogue Squadron"-avaruuslentopelit ovat sen sisäisen ryhmän, "Factor 5:n" kehittämiä.
Modaus
Modaus (, lyhennetty sanasta "modifying") on laitteistojen tai ohjelmistojen muokkaamista siten, että saavutetaan ominaisuuksia tai toimintoja, joita alkuperäinen valmistaja ei ole suunnitellut. Autojen modaamista kutsutaan myös tuningiksi eli "tuunaukseksi".
DVD-soittimia ja pelikonsoleita modataan usein aluekoodijärjestelmän ohittamiseksi; tällöin laitteessa on mahdollista käyttää muilta alueilta hankittuja levyjä ja pelejä. Osa pelikonsolimodauksista mahdollistaa myös laittomasti kopioitujen pelien pelaamisen. Modatuilla laitteilla voidaan käyttää emulaattoreilla esimerkiksi muille alustoille tarkoitettuja tuotteita. Elektroniikan omatoiminen modaaminen ei ole laitonta, mutta se rikkoo usein käyttöehtosopimusta ja vähintäänkin raukaisee tuotteen takuun.
Tietokoneiden modauskulttuuriin kuuluu muun muassa koteloiden maalaaminen, valojen ja ikkunoiden asentaminen koteloon sekä koneen suorituskyvyn parantaminen ylikellottamalla ja erilaisia lisäjäähdyttimiä asentamalla.
Autoista ja moottoripyöristä pyritään muokkamaan usein näyttävämpiä kuin tehdastuotetut. Autoihin voidaan vaihtaa esimerkiksi etu- ja takapuskurit sekä erilaisia listoja ja maalauksia.
Ensimmäisiä modauskulttuuria synnyttäneitä videopelejä olivat id Softwaren "Doom" ja "Quake", mutta ahkerimmin modausta on harrastettu "Half-Lifen" pohjalta. Yksi "Half-Lifen" modi, terrorismin vastaiseen sotaan sijoittuva "Counter-Strike", saavutti niin suuren suosion, että Valve Corporation teki siitä kaupallisen julkaisun. Modauskulttuuri jatkaa elämäänsä nykyäänkin lukuisten faniprojektien tukemana lukemattomissa peleissä.
"Half-Life 2":n Source-pelimoottorilla on tehty paljon pelejä, esimerkiksi "" ja "Black Mesa"
Tietokoneen modauksessa tietokoneesta yritetään saada ulkoisesti näyttävämmän näköinen muokkaamalla sen koteloa. Yleisimpiä modaustapoja ovat erilaisten valojen (kuten katodivaloputkien ja LED-valojen) asentaminen ja tietokoneen kotelon maalaus sekä ikkunan asentaminen kotelon sivupaneeliin. Modifionti on varsin arvostettua LAN-tapahtumia kiertävien keskuudessa. Tietokonetta voidaan modata myös hiljaisempaan ja yksinkertaisempaan suuntaan näyttävien tehostemuokkausten ynnä muiden sellaisten sijaan.
Kiiviköynnös
Kiiviköynnös ("Actinidia deliciosa") on laikkuköynnösten sukuun kuuluva puuvartinen kiinalainen köynnöskasvi.
Kiiviköynnöksen hedelmä on hieman kananmunaa isompi ruskea hedelmä. Se on soikion muotoinen, ja sitä ympäröi ohut karvainen kuori. Erittäin makea hedelmäliha on helakanvihreä ydinosaa lukuun ottamatta, jossa se on valkoista. Siemenet ovat pieniä, hennosti purppuranvärisiä ja ympäröivät valkeaa hedelmälihaa.
Kiinasta kasvin siemenet toi vuonna 1906 Uuteen-Seelantiin Isabel Fraser. Vuonna 1910 köynnöksistä saatiin ensimmäiset hedelmät. Lajin kaupallinen tuotanto kehittyi 1940-luvulla. Uudesta-Seelannista hedelmät tuotiin Eurooppaan, jossa sitä on saanut 1970-luvulta saakka. Nimi juontaakin juurensa Uuden-Seelannin kansallislintuun kiiviin, jota hedelmä muistuttaa.
Kiiviä voi myös kasvattaa itse huonekasvina. Siemeniä saa vaikkapa kaupassa myytävistä hedelmistä.
Ennen kylvöä on kuitenkin muistettava, että kiivin siemeniä on vähän aikaa lioitettava haaleassa vedessä, jotta kaikki hedelmäliha irtoaisi siemenistä. Kiivin siemenet tarvitsevat yleensä myös viikon kylmäkäsittelyn jääkaapissa, jotta siemenet itäisivät. Kylvä siemenet tavalliseen kostutettuun kylvömultaan mullan pinnalle, peitä ohuesti mullalla ja sulje ruukku muovipussiin, johon on painettu ilmareikiä neulalla. Vie kylvös johonkin hajavaloiseen paikkaan n. 23–24 °C:n lämpötilaan. Siemenet itävät 1–2 viikon sisällä. Kun siemenet ovat itäneet, niin siirrä taimet varovasti omiin ruukkuihinsa.
Ananas
Ananas eli hedelmäananas ("Ananas comosus") on tropiikissa kasvava yksisirkkainen kasvi. Myös sen mehukasta, käpymäistä latvakukintoa eli epähedelmää kutsutaan ananakseksi. Kasvin ruusukkeiset lehdet ovat jäykät ja okalaitaiset, ja ne muodostavat erikoisen vedenkeräysaltaan kasvin juurelle. Kukat ovat sinipunaiset ja kasvavat tähkämäisenä ryhmänä lyhyen varren yläosassa pienen latvaruusukkeen alapuolella. Kasvi kasvaa noin metrin mittaiseksi.
Hedelmä on jopa kolmen–neljän kilogramman painoinen, kellertävän tai sinertävän ruskea ja sisältää runsaasti A-, B- ja C-vitamiineja. Se sisältää myös runsaasti mangaania. Hedelmän päältä kasvaa pieniä vihreitä lehtiä (niin kutsuttu "ananaksen kruunu"). Nykyisin ananas on tärkeä hedelmäkasvi, jonka sadosta suurin osa tölkitetään. Suurin ananaksen tuottajamaa on Filippiinit. Muita suuria ananaksentuottajia ovat muun muassa Thaimaa, Costa Rica, Indonesia, Kiina, Brasilia ja Intia. Kaakkois-Aasiassa sitä viljellään myös kuitukasvina ("ananashamppu").
Ananaksen hedelmä kehittyy kokonaisesta kukinnosta, jonka yksittäiset marjat kasvavat yhteen ja paisuvat muodostaen kerrotun hedelmän. Ananaksen voisi siis luokitella marjaksi tai marjasadoksi.
Ananas sisältää bromelaiini-nimistä entsyymiä, joka hajottaa proteiineja ja siten helpottaa ruokien sulattamista. Bromelaiini vähentää tulehduksia, mutta sitä on sekä tölkkiananaksessa että tuoreessa melko vähän. Ananaksella on diureettinen vaikutus.
Etelä-Amerikan intiaanien tiedetään viljelleen ananasta jo esihistorialliselta ajalta lähtien, mutta Eurooppaan se tuli vasta, kun Kolumbus toisella matkallaan vuonna 1494 löysi ananaksen Guadeloupen saarelta, jolloin hän nimesi sen ”mäntyomenaksi”, koska hedelmä muistutti käpyä. 1500-luvulla Jean de Lery väitti löytäneensä ananaksen ensimmäisenä eurooppalaisena Brasiliasta. Pian tämän jälkeen kasvi tuotiin Ranskaan ja Englantiin, mutta vielä 1800-luvun alussa ananas oli erittäin harvinainen ja kallis herkku.
Kōji Kondō
Kōji Kondō () (s. 13. elokuuta 1961, Nagoya) on japanilainen säveltäjä, joka on tullut tunnetuksi lukuisista videopelisävellyksistään, jotka kaikki ovat olleet Nintendon peleihin. Kondō loi alkuperäisen "Super Mario" -tunnusmusiikin, joka lukeutuu maailman tunnetuimpiin videopelimusiikkeihin. Kondō toimii edelleen aktiivisesti videopelien säveltämisessä ja hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "The Legend of Zelda" -pelien musiikit.
Kōji Kondō pitäytyy sävellyksissään varsin tarkasti japanilaisen musiikkikulttuurin rajoissa (vaikka poikkeuksiakin on) toisin kuin monet muut japanilaiset videopelimusiikin säveltäjät, joiden tuotokset kuulostavat usein paljon länsimaisemmilta.
Kerberos (lehti)
Kerberos oli helsinkiläinen, neljä kertaa vuodessa ilmestyvä kulttuurilehti. Sen päätoimittaja oli runoilija Timo Hännikäinen. Kerberosta julkaisi Savukeidas Kustannus. Lehti lopetti toimintansa vuonna 2014.
Kerberos (tietotekniikka)
Kerberos on todennusprotokolla. Kerberoksen avulla käyttäjät voivat todistaa henkilöllisyytensä toisilleen verkon yli ja se on suunniteltu käytettäväksi Internetin kaltaisissa verkoissa, joissa ei suoraan ole salausmenetelmää käytössä. Kerberos perustuu Needhamin ja Schroederin avaintenjakomalliin. Käyttäjien todennuksen lisäksi Kerberos estää salakuuntelun ja tunnistaa, jos viestiä on muokattu matkalla.
Protokolla voidaan kuvata seuraavalla keskustelulla, jossa A todistaa henkilöllisyytensä B:lle palvelinta S käyttäen:
formula_1
formula_2
formula_3
formula_4
Protokollan turvallisuus nojaa vahvasti aikaleimojen toimintaan viestinvaihdon tuoreuden ilmaisimina (katso BAN-logiikka). Nämä tarvitaan toistohyökkäysten estämiseen.
Aikaisemmin Kerberos luokiteltiin sotatarvikkeeksi eikä sen toteutuksia saanut viedä pois Yhdysvalloista vientikiellon takia. Ruotsissa kehitettiin ulkopuolinen toteutus, jonka ansiosta Kerberos on ollut saatavilla USA:n ulkopuolella jo ennen kuin Yhdysvallat muutti vientimääräyksiään. Tällä hetkellä Kerberos on melko vapaasti käytettävissä.
Hieman epästandardi versio Kerberoksesta on mukana Microsoftin Windows 2000-käyttöjärjestelmässä ja sitä kautta Kerberoksesta on tullut kaupallisesti merkittävä. IETF on standardoimassa omaa versiotaan Kerberos-protokollasta, mutta työ ei ole edennyt kovin ripeästi muun muassa sen takia, että protokollan turvallisuudesta on esitetty epäilyjä. RFC-dokumentti RFC 4120 kuvaa Kerberoksen version viisi.
Kerberoksesta on saatavissa myös vapaasti käytettävissä olevia toteutuksia, muun muassa MIT-yliopiston alkuperäinen toteutus on vapaasti saatavissa.
Striptease
Striptease eli strippaaminen on eroottiseksi tarkoitettu tanssiesitys, jonka aikana tanssija "strippaa" eli riisuu vaatteensa yksi kerrallaan. Striptease-tanssija esiintyy usein erotiikkaravintoloissa ja -klubeilla. Strippaajia on sekä miehiä että naisia. Strippaajat saavat usein tuloja myös juomarahasta, jota asiakkaat heille antavat. Striptease-esiintyjästä käytetään usein nimitystä strippari ().
Strippaajat ovat erikoistuneet tarjoamaan silmin seurattavaa eroottis-seksuaalista palvelua. Striptease-tanssijan toimenkuvaan ei kuulu tarjota seksikontaktia tai hierontaa. Häneen ei saa koskea, ellei hän itse anna siihen lupaa, ja usein striptease-tanssijoita on kielletty koskemasta asiakkaisiin paritussyytteiden välttämiseksi.
Strippaaminen on Suomessa laillinen ammatti. Yksityisiä esityksiä voi tilata täysi-ikäinen henkilö, mutta tällaisten palvelujen ostaminen alaikäiseltä on rikos. Strippareita voidaan tilata esimerkiksi erilaisiin illanviettoihin ja kesäjuhliin.
Meulaboh
Meulaboh on kaupunki Sumatran saarella Indonesiassa Acehin maakunnassa. Se sijaitsee 175 km Banda Acehista kaakkoon.
Meulaboh oli Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksen pahiten tuhoutuneita alueita. Se sijaitsee ainoastaan 150 km järistyksen keskustasta. Tsunami tuhosi kaupungin rakennuksia ja huuhtoi kalastaja-aluksia jopa 3 km sisämaahan. Arvioiden mukaan 40 000 kaupungin 120 000 asukkaasta kuoli.
Ennen tsunamia kaupunki oli yksi läntisen Sumartan tärkeimmistä satamista.
Specific Carbohydrate Diet
Specific Carbohydrate Diet (SCD) on ruokavalio, jossa pyritään pitkäketjuisten ja kompleksisten hiilihydraattien määrän rajoittamiseen. Se on tarkoitettu Crohnin tautia, keliakiaa, colitis ulcerosaa tai reumasairauksia sairastaville tai henkilöille, jotka kärsivät ruuansulatusjärjestelmän toiminnallisista häiriöistä.
Elaine Gottschallin kirjaan "Breaking the Vicious Cycle" perustuvan ruokavalion taustalla on Sidney V. Haasin keliakiaakikoille 1920-luvulla kehittämä ruokavalio. Alkuvaiheen jälkeen ruokavalioon kuuluvat mm. useimmat vihannekset ja hedelmät, liha, kala, muna, kovat juustot, palkokasvit ja rasvat. Hieman paleoruokavalion tapaan SCD suosii perusruoka-aineita einesten ja prosessoidun tai teollisesti valmistetun ruoan sijaan. Makeutusaineena voi käyttää hunajaa tai makeita hedelmiä.
Sallitut hiilihydraatit koostuvat pääosin monosakkarideista, jotka eivät tarvitse mahahappokäsittelyn lisäksi pilkkomista ohutsuolessa, vaan ne imeytyvät suoraan suolen pintasolujen läpi verenkiertoon. Ruokavaliosta puuttuvat mm. viljatuotteet sekä tärkkelys kuten peruna ja riisi sekä laktoosipitoiset maitotuotteet. Ruokavalio ei ole hoitomuotona virallinen, koska siitä ei ole tehty riittävästi lääketieteellisiä tutkimuksia.
Cirque du Soleil
Cirque du Soleil (”Aurinkosirkus”) on entisen tulennielijän Guy Lalibertén vuonna 1984 perustama viihdeyritys, jonka päämaja sijaitsee Montréalissa Kanadassa ja jolla on useita pysyviä ja kiertäviä sirkusseurueita. Cirque du Soleil ei käytä esityksissään eläimiä vaan korostaa ihmisten käyttöä esiintyjinä. Sen esitykset yhdistävät uuden sirkuksen tavoin useita eri elementtejä, sirkustaitoja, tanssia, teatteria ja eri musiikkityylejä oopperasta rockiin.
Esitykset sisältävät monenlaisia artisteja: notkeusakrobaatteja (ns. käärmeihmisiä), vauhtiakrobaatteja, käsilläseisojia, jonglööreitä, klovneja, ilma-akrobaatteja (esimerkiksi trapetsitaiteilijoita, vertikaali- ja kangastaiteilijoita), mahtuupa joukkoon voimamiehiä sekä taitouimareitakin. Heidän asunsa ovat hyvin värikkäitä ja luovia, mikä luo sadunomaista ilmapiiriä.
Cirque du Soleil on tuottanut esitysten lisäksi useita Imax-elokuvia, DVD-näytäntöjä ja CD-soundtrackejä.
Vuonna 2015 Cirque du Soleil myytiin yhdysvaltalaiselle pääomasijoitusyhtiö TPG Capitalille ja kiinalaiselle Fosun International -yhtiölle 1,5 miljardilla dollarilla.
Vuoden 2018 maaliskuussa Tampassa Floridassa sirkuksen ilma-akrobaatti Yann Arnaud putosi kesken esityksensä lavalle ja kuoli saamiinsa vammoihin.
Pysyvät näyttelijäseurueet ovat asettuneet suurimmaksi osaksi Yhdysvaltojen viihdekeskuksiin, Las Vegasiin ja Orlandoon.Cirque du Soleilin esiintyjäkaartiin on kuulunut myös suomalaisia esiintyjiä. Ilma-akrobaatti Pauliina Räsänen oli kiinnitetty Alegría-esitykseen vuosina 2002–2007. Telinevoimistelija Olli Torkkel teki sirkuksen kanssa syksyllä 2009 kahden ja puolen vuoden sopimuksen. Vuonna 2016 sirkukseen palkattiin laulajaksi ja viulistiksi Camilla Bäckman.
Bitch Alert
Bitch Alert oli suomalainen riot grrrl- ja punk rock -yhtye, johon kuuluvat Heinie (laulu, kitara), Maritta (rummut) ja Kimmo (basso).
Yhtye perustettiin alun perin 1997, jolloin siinä soitti Heinien ja Maritan lisäksi basisti Maria. Myöhemmin Maria kuitenkin erosi ja tilalle tuli Kimmo. Vuonna 2000 yhtyeen nimi Bitch muuttui Bitch Alertiksi levytyssopimuksen yhteydessä.
Ennen levytyssopimusta Poko Rekordsin kanssa, Bitch Alert teki kolme demoa: "...Mama, Wanna Play My Barbies No More..." (1998), "Baby" (1998) ja "3rd Demo Tape" (1999). Ensimmäinen single oli ”God Doesn't Like Me”.
Ensimmäinen levy-yhtiön kautta julkaistu single "Monday/Pornstar" ilmestyi tammikuussa 2001. Yhtye on saanut hyvän vastaanoton myös ulkomailla. Vuonna 2003 Saksassa julkaistiin EP "He's so Cute". Kesällä 2004 Bitch Alert oli kiertueella Isossa-Britanniassa ja siellä julkaistiin EP "Monday". Yhtye lopetti keväällä 2008.
Bitch Alertissa soitti lukuisia livekitaristeja. Pisimpään tällaisena toimi Candy Cane -yhtyeen solisti Marko Neuman, joka soitti myös usealla Bitch Alert -levyllä. Markon jälkeen Bitch Alertin livekitaristeina vaikuttivat The Prisondreamin vokalisti-kitaristi Jukka Kujansivu joka soitti mm. yhtyeen Englannin kiertueella, Brightboy-vokalisti Antti Westman sekä Incredible Nothing -vokalisti Jukka Åkerman.
Kappaleista ”Monday”, ”Loveson”, ”Sandy” ”Latenight Lullaby” ja "Skeleton" on tehty musiikkivideot.
Numerologia
Numerologia on okkulttinen näennäistiede, jonka mukaan henkilön syntymähetken ja nimen sisältämien kirjaimien lukuarvoista voidaan laskea erilaisia henkilön luonteeseen, tulevaisuuteen ja kohtaloon liittyviä asioita. Nimi tulee latinan sanasta "numerus". Numerologiassa on piirteitä astrologiasta ja horoskoopeista. Kreikkalaista Pythagorasta (582–496 eaa.) pidetään numerologian perustajana.
Universal Media Disc
Universal Media Disc (UMD) on Sonyn kehittämä tallennusmedia, jota käytetään PlayStation Portablessa (PSP). UMD on kehitetty erityisesti PSP:tä varten ja toisin kuin Sonyn MiniDisc-levyjä, tyhjiä UMD-levyaihioita ei aiota laskea myyntiin piratismin välttämiseksi.
Levylle voidaan tallentaa 1,8 gigatavua pakattua dataa – kuten pelejä, elokuvia tai musiikkia.
UMD-elokuvien valmistus on lopetettu vuonna 2011 heikkojen myyntitilastojen takia.
Woody Allen
Woody Allen (alkup. nimi Allen Stewart Konigsberg, virallinen nimi Heywood Allen, s. 1. joulukuuta 1935, Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on 1900-luvun jälkipuoliskon ja 2000-luvun alun tunnetuimpia ja arvostetuimpia yhdysvaltalaisia elokuvaohjaajia ja koomikoita. Hän käsikirjoittaa ohjaamansa elokuvat ja myös näyttelee useimmissa niistä.
Allenin elokuville on tyypillistä, että hänen esittämänsä hahmo on hiukan neuroottinen ja toisinaan puhuu suoraan kameralle. Useimmat Brooklynistä kotoisin olevan amerikanjuutalaisen Allenin elokuvat sijoittuvat New Yorkiin ja Manhattanille. Juutalaisuuden vaikutus hänen taiteeseensa on ilmeinen.
Vuoden 1977 elokuva "Annie Hall" voitti neljä Oscaria, joista Allen itse voitti kaksi: parhaasta ohjauksesta ja käsikirjoituksesta. Arvostelumenestyksiä ovat olleet myös muiden muassa "Manhattan", "Hannah ja sisaret", "Radio Days", "Midnight in Paris" ja "Blue Jasmine". Innoittajakseen Allen mainitsee Ingmar Bergmanin, jonka vaikutus näkyy esimerkiksi elokuvista "Syyskuu" ja "Sisäkuvia".
Woody Allen tunnetaan myös innokkaana jazzmusiikin harrastajana ja klarinetinsoittajana. Elokuvissaan sitaatteja viljelevä Allen on maininnut lukevansa klassikkokirjallisuutta velvollisuudentunnosta: ”Luen [kirjallisuutta] velvollisuudesta, en nautinnokseni. Nautinto minulle on olut ja futisottelu.”
Allen on saanut neljä Oscar-palkintoa: vuonna 1977 elokuvasta "Annie Hall" sekä parhaasta ohjauksesta että käsikirjoituksesta, vuonna 1986 elokuvasta "Hannah ja sisaret" parhaasta käsikirjoituksesta ja vuonna 2011 "Midnight in Parisista" parhaasta käsikirjoituksesta. Ehdokkaana hän on ollut 21 kertaa, joista 14 kertaa on ollut alkuperäiskäsikirjoituksesta, mikä on lajissaan ennätys.
Allen on naimisissa entisen vaimonsa Mia Farrow’n adoptiotyttären Soon Yi Allenin kanssa.
Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus
Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus (lyhenne Stakes) oli Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla vuosina 1992–2008 toiminut asiantuntijakeskus, jonka ydintoimintoja olivat tutkimus, kehittäminen ja tietovarannot. Stakes aloitti toimintansa 1. joulukuuta 1992, jolloin sen edeltäjä, 1. maaliskuuta 1991 perustettu Sosiaali- ja terveyshallitus lakkautettiin. Sosiaali- ja terveyshallitus oli puolestaan luotu yhdistämällä Lääkintöhallitus ja Sosiaalihallitus.. Stakes toimi vuodesta 2002 Helsingissä Sörnäisten rannassa.
Vuoden 2006 lopussa Stakesilla oli 474 työntekijää. Noin 70 prosentilla henkilöstöstä oli korkeakoulututkinto, viidenneksellä oli tohtorintutkinto. Naisia henkilöstöstä oli 74 prosenttia.
Vuoden 2009 alussa Stakes yhdistyi Kansanterveyslaitoksen kanssa. Uuden organisaation nimeksi tuli Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL), ja sen johtajaksi on valittu Kansanterveyslaitoksen pääjohtaja, LKT Pekka Puska.
Inuktitut
Inuktitut eli itäisen Kanadan inuktitut on inuittikieli, joka kuuluu eskimo-aleuttilaisen kielikunnan eskimokielten haaraan. Inuktitut on polysynteettinen kieli.
Inuktitutia puhutaan kaikilla alueilla puurajan pohjoispuolella Kanadassa: osissa Newfoundlandin ja Labradorin ja Quebecin provinsseja, jossain määrin Manitoban koillisosassa sekä Nunavutissa ja Luoteisterritorioissa. Sitä on puhuttu myös Pohjoisen jäämeren rannalla Yukonissa.
Inuktitut on virallinen kieli Nunavutissa ja Luoteisterritorioissa. Sillä on laillinen asema myös Quebecin Nunavikissa ja joitakin oikeuksia Nunatsiavutissa, Labradorissa.
Inuiittikielten murteita Luoteisterritorioissa kutsutaan usein yhteisellä nimellä inuvialuktun, mutta tämä luokittelu on harhaanjohtava.
Inuktitutin puhujien määrä vaihtelee lähteestä riippuen. Kanadan väestönlaskenta antaa arvioksi noin 30 000 puhujaa. Joissakin lähteissä määrä on 14 000 (vuonna 1991, L. Kaplan) .
Murtovesi
Murtovesi on vettä, joka on suolapitoisempaa kuin makea vesi, mutta pitoisuus ei saavuta valtamerten veden suolapitoisuutta. Murtoveden suolapitoisuus on alle 24,6 promillea. Tätä pienemmillä suolaisuuksilla veden maksimitiheyden lämpötila on aina korkeampi kuin jäätymislämpötila. 24,6 promillessa lämpötilat ovat yhtä suuret.
Murtovesialueita voi syntyä meriveden sekoittuessa makeaan veteen esimerkiksi jokisuistoissa. Sitä voi olla myös pohjavesissä ja lähteissä. Monet suolajärvet ja keitaat ovat murtovetisiä. Murtovesi aiheuttaa eliöstölle poikkeavat sopeutumisvaatimukset mutta myös -mahdollisuudet.
Laajoja murtovesialueita ovat Itämeri, Mustameri ja Kaspianmeri. Murtovettä on myös monien suurten jokien estuaareissa.
Eskimokielet
Eskimokielet on toinen eskimo-aleuttilaisen kielikunnan haaroista. Toisen haaran muodostavat aleuttilaiset kielet, joihin kuuluu ainoastaan aleutti.
Eskimokieliin kuuluu kaksi haaraa ja yhteensä kymmenen kieltä. Tarkempi luokittelu on alla.
Aleuttilaiset kielet
Aleuttilaiset kielet on kieliryhmä, joka kuuluu eskimo-aleuttilaiseen kielikuntaan. Ryhmän ainoa kieli on Aleuteilla puhuttava aleutin kieli. Aleutit saapuivat nykyisille asuinsijoilleen Aasiasta yli 4000 vuotta sitten. Vähintään yhtä vanha on jako eskimo- ja aleuttikieliin.
Sumu
Sumu on pilvi, joka on kosketuksissa maahan. Näkyvyys sumussa on alle 1 km.
Sumua syntyy, kun ilmassa oleva näkymätön vesihöyry tiivistyy pieniksi pisaroiksi (tai joskus härmistyy jääkiteiksi). Tiivistyminen alkaa, kun ilma on tarpeeksi kylmää ja kosteaa: ilman kyllästystila vesihöyryn suhteen riippuu lämpötilasta. Sumu vaatii normaalisti tiivistyäkseen 100 %:n suhteellista kosteutta. Sumu voi muodostua useilla tavoilla, riippuen jäähtymisen tapahtumistavasta.
Sumua esiintyy harvoin 2–15 asteen pakkasella, koska silloin sumupisarat jäätyvät. Yli 15 asteen pakkasessa yleistyvät jääsumut, jotka muistuttavat koostumukseltaan untuvapilviä. Enimmäkseen napa-alueilla esiintyvää jääsumua syntyy yli 35 asteen pakkasessa. Sumua esiintyy maailmassa eniten Newfoundlandin tienoilla maalla ja merellä.
Sumunkaltainen (kosteuden aiheuttama) mutta lievempi ilmiö on utu. Sen sijaan auer heikentää näkyvyyttä pölyn tai muun kuin veden sisältämän aineen takia.Sumu huonontaa näkyvyyttä. Siitä on haittaa etenkin lentoliikenteelle. Laivoissa turvaudutaan tutkaan. Autojen on ajettava hitaammin ja käytettävä tarkemmin rajattuja, lähelle suunnattuja valoja. Erityisen vaarallisia ovat pienet paikalliset sumuhattarat, kun niihin ajava autoilija yllättyy sumusta.
Virginia Woolf
Adeline Virginia Woolf (o.s. Stephen, 25. tammikuuta 1882 Lontoo – 28. maaliskuuta 1941 Rodmell, Sussex) oli englantilainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja feministi. Hän oli keskeinen jäsen Lontoossa vaikuttaneessa Bloomsburyn ryhmässä, johon kuului useita kirjailijoita ja kuvataiteilijoita. Bloomsburyn ryhmään kuuluessaan Woolf osallistui muun muassa vuonna 1910 järjestettyyn Dreadnought-huijauksena tunnettuun jäynään.
Woolfin esikoisteos "Menomatka" ilmestyi 1915. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Mrs. Dalloway" (1925), "Majakka" (1927), "Orlando" (1928), "Oma huone" (1929) ja "Aallot" (1931).
Woolf oli James Joycen ohella merkittävimpiä modernin kirjallisuuden ja erityisesti niin sanotun tajunnanvirtatekniikan uranuurtajia Euroopassa. Woolf oli myös tuottelias journalisti ja toimi kustantajana miehensä Leonard Woolfin kanssa pariskunnan perustamassa Hogarth Pressissä. Woolfin suhteen Vita Sackville-Westiin on usein sanottu olleen biseksuaali.
Woolfin äiti oli Julia Jackson Duckworth, joka oli aiemmin ollut naimisissa Herbert Duckworthin kanssa, ja isä oli kirjallisuuskriitikko Leslie Stephen, jonka ystäväpiiriin kuului ajan merkittävimpiä brittiläisiä kirjailijoita, kuten Henry James, Tennyson, Matthew Arnold ja George Eliot. Molemmilla vanhemmilla oli lapsia aiemmista liitoistaan. Virginia Woolf sai kotiopetusta, mitä hän myöhemmin hämmästeli Sackville-Westille. Hän joutui nuorena kokemaan tunne-elämän järkytyksiä, joista yksi oli velipuoli Gerald Duckworthin seksuaalisen hyväksikäytön kohteeksi joutuminen. Molemmat vanhemmat kuolivat melko varhain, ja sittemmin hän asui sisarustensa kanssa Bloomsburyn talossa, jossa syntyi Bloomsburyn ryhmä. Hän alkoi kirjoittaa vuonna 1905 Times Literary Supplementiin. Vuonna 1912 hän avioitui Leonard Woolfin kanssa.
Woolf oli hyvin hauras, hänen terveytensä ja mielialansa heilahtelivat. Woolf teki vuonna 1941 itsemurhan hukuttautumalla Ousejokeen.
Mika Saukkonen
Mika Saukkonen (s. 3. kesäkuuta 1966 Valkeala, Kouvola) on suomalainen urheilutoimittaja.
Saukkonen aloitti 1990-luvulla MTV3-kanavan Tulosruudun toimittajana ja uutistenlukijana. Hän oli ensin toimittajana kaukalon laidalla ja myöhemmin juontajana sekä selostajana sunnuntaisin esitetyssä Hockey Night -ohjelmassa, jossa näytettiin jääkiekon SM-liigan otteluita. Saukkosen aisaparina toimi läpi lukuisten vuosien Timo Jutila.
Hockey Night lopetettiin vuonna 2005, minkä jälkeen Saukkonen on jatkanut Tulosruudun urheilutoimittajana. Hän selostaa yhä jääkiekkoa sekä yleisurheilua MTV3-kanavalla, joka on hankkinut lähetysoikeudet muun muassa Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden ja jääkiekon Mestarien liigan näyttämiseen. Saukkonen kirjoittaa myös jääkiekkoaiheisia kolumneja MTV3:n Internet-sivuille.
Saukkonen suoritti varusmiespalveluksensa Lahden Urheilukoulussa ja on sotilasarvoltaan alikersantti. Saukkonen on koulutukseltaan luokanopettaja.
Keskimatkojen juoksijana Saukkonen saavutti SM-hopeaa 4 × 1 500 metrin viestijuoksussa vuonna 1989 Kouvolan Urheilijain joukkueessa sekä nuorten sarjoissa yhdeksän SM-mitalia.
Antrean verkko
Antrean verkko on Karjalankannakselta, Antrean Korpilahden kylästä, vuonna 1913 löytynyt kalaverkko ajalta noin 8540 eaa. Se on yksi maailman vanhimmista kalaverkoista. Juha Ylimaunun väitöskirjan mukaan verkko olisi kalaverkon sijaan hyljeverkko. Verkko on nykyisin esillä Suomen kansallismuseossa.
Antrean verkko on osa Antrean löydöksi kutsuttua löytöä. Sen teki syksyllä 1913 maanviljelijä Antti Virolainen eli "Ämm-Mati Antti" kotitilansa Ämmä-Mattilan suoniityllä syventäessään viemäriojaa, jolloin hänen lapioonsa osui joukko kivi- ja luuesineitä. Seuraavana kesänä Theodor Schwindt kävi paikalla ja totesi löytöpaikan tarkemman tutkimuksen arvoiseksi. Sakari Pälsi toteutti paikalla kaivauksen heinäkuun lopulla vuonna 1914. Kaivauksessa paikalta löytyi 18 verkon kohoa, 31 painokiveä ja hiukan itse verkkoa. Löydettyihin esineisiin kuului lisäksi kivi-, luu- ja sarviesineitä, tuohta ja mahdollisesti tulen teossa käytettyjä käävän paloja eli taulaa. Kaivauksen perusteella tavarat olivat joutuneet paikalle samalla kertaa yhdessä kasassa. Tavarat olivat kadotessaan ilmeisesti uponneet noin 10 metrin syvyyteen Ancylusjärven pohjasaveen. Verkko on upotessaan ollut mahdollisesti puikkariin koottuna.
Itse verkko on kudottu harmaapajun niinestä. Verkkon solmimistapana on käytetty ns. ryssänsolmua, jota on käytetty vielä paljon myöhemminkin itäsuomalaisella alueella ja Virossa. Verkon silmäkoko on ollut noin 6 cm, mikä on sopinut esimerkiksi lahnan ja lohen pyyntiin. Männynkaarnakohojen pituus oli noin 30 cm ja paksuus noin 1 cm. Nyrkinkokoiset verkon painokivet eli kivekset oli kiinnitetty verkon paulaan kapeilla tuohinauhoilla. Kohojen ja kivesten lukumäärän perusteella verkon pituudeksi on arvioitu 27–30 metriä ja korkeudeksi 50–70 cm. Märkänä se on painanut kolmisenkymmentä kiloa, josta kivesten paino on ollut noin puolet.
Paikalta löytyneet kiviset työkalut ovat kookas kirveenterä, tasataltta, taltan teelmä sekä kourutaltta. Kourutaltta on valmistettu Äänisen viherliuskeesta. Kivikirveen tyyppiä esiintyy myös Virossa ja Itä-Karjalassa. Paikalta löytyi myös pieniä kvartsinsirpaleita, hiekkakivisiä hiomakiviä sekä pieniä sileitä luonnonkiviä. Löydetty luuaines on puolestaan enimmäkseen peräisin hirvestä. Silmiinpistävin löytynyt luuesine oli 27 cm pitkä ja 3,3 cm leveä luukärki, joka oli teritetty kvartsinsirpaleilla. Paikalta löytyneitä joutsenen putkiluiden palojen on arveltu olleen peräisin kourutaltasta, yksinkertaisesta huilusta tai pilleistä joita muun muassa saamelaisten tiedetään käyttäneen. Luuesineille tunnetaan vastineita Kundan kulttuurin piiristä Baltiasta ja Luoteis-Venäjällä.
Punjab
Punjab tai Pandžab (kirjoitetaan joskus Panjab) on alue Intian ja Pakistanin rajalla. Se oli aiemmin yhtenäinen alue, mutta nyt se on jakautuneena kahden valtion alueelle, Intian Punjabiin ja Pakistanin Punjabiin. Intian puolella Punjabin alueen koko on 50 362 km² ja asukasluku 28 miljoonaa (2011), Pakistanin alue on 205 344 km² ja asukasluku 91 miljoonaa.
Nimi Punjab tarkoittaa ”viiden joen maata” ja muodostuu persian sanoista "panj" ’viisi’ ja "aab" ’vesi’. Nimi viittaa Indusjoen sivujokiin Beas, Chenab, Jhelum, Ravi ja Sutlej.
Punjabin alue tuli brittien hallintaan Englannin Itä-Intian kauppakomppanian liitettyä sen itseensä 29. maaliskuuta 1849. Siitä tehtiin Brittiläisen Intian provinssi, jonka pääkaupungiksi tuli Lahore. Alue jaettiin 34 ruhtinaskuntaan, joiden paikalliset johtajat olivat provinssin kuvernöörin alaisia. Provinssi jaettiin kahtia vuonna 1947, kun Intia ja Pakistan itsenäistyivät.
Sikhiläisyys on alueen pääuskonto Intian puolella. Noin 60 % asukkaista on sikhejä, 37 % hinduja ja loput 3 % ovat pääasiassa kristittyjä ja muslimeja. Pakistanin puolella punjabilaisten valtauskonto on islam, jota tunnustaa yli 99 prosenttia väestöstä.
Munkki (täsmennyssivu)
Munkki voi tarkoittaa seuraavia:
Partiolippukunta
Partiolippukunta on partiotoiminnan perusyksikkö. Lippukunnan koko on yleensä noin 20–200 partiolaista. Lippukunnan sisäisiä ryhmiä ovat laumat, vartiot ja vaeltajaryhmät. Lippukunnat voivat olla tyttö-, poika- tai yhteislippukuntia. Suomen noin 850 lippukunnasta yli puolet on yhteislippukuntia.
Keskusjärjestö Suomen Partiolaisten puitteissa toimivat lippukunnat kuuluvat johonkin 11 partiopiiristä, joiden jako myötäilee maakuntien rajoja, pois luettuna Finlands Svenska Scouter r.f., joka on Suomen ruotsinkielisten lippukuntien valtakunnallinen partiopiiri. Lisäksi Suomessa toimii pieni määrä keskusjärjestöön kuulumattomia lippukuntia.
Lippukunnat ovat usein itsenäisiä, rekisteroityjä yhdistyksiä, joilla saattaa olla tukenaan taustayhteisö, joka usein on seurakunta. Taustayhteisönä saattaa toimia myös aatteellinen tai uskonnollinen yhdistys, kunta, vanhempainneuvosto tai yritys. Taustayhteisö rahoittaa lippukunnan toimintaa joko kustantamalla lähes koko toiminnan tai avustamalla lippukuntaa jonkin verran. Monet lippukunnat hankkivat rahoitusta toimintaansa myös myymällä erilaisia tuotteita, paketoimalla lahjoja jouluna tai muilla tempauksilla.
Perinteisin varainhankintakeino on partiolaisten adventtikalenteri. Adventtikalenterin toivat Suomeen partiotytöt jo vuonna 1947. Kalenterin ensimmäinen luukku avataan ensimmäisenä adventtina, viimeinen jouluaattona. Luukkujen perinteisiä kuva-aiheita ovat esimerkiksi adventtikynttilät, itsenäisyyspäivän Suomen lippu, Lucian päivän Lucia-neito ja jouluaaton Jeesus-lapsi.
Meripartiolippukunnat tarjoavat normaalin maapartiotoiminnan lisäksi jäsenilleen veneitä sekä muita vesiliikennevälineitä.
Meripartiolippukuntien käyttämät termit poikkeavat jonkun verran muista lippukunnista. Esimerkiksi vartiota kutsutaan meripartioinnissa venekunnaksi ja vartionjohtajaa vastaavasti venekunnanjohtajaksi. Lisäksi on myös lippukuntakohtaisia nimityksiä, kuten joissain maapartiolippukunnissakin.
Munkki (leivonnainen)
Munkki tai donitsi on rasvassa uppopaistettu, pullataikinasta tai kakkutaikinasta valmistettu makea leivonnainen. Munkkien yleisimmät muodot ovat pallo, jonka sisällä on hilloa tai muuta makeaa täytettä, ja rengas, joka on perinteisesti tehty kietomalla taikina kepin ympärille. Nykyään saatetaan käyttää myös leikkuria, joka leikkaa taikinan keskeltä pienen palasen. Nämä palaset voidaan paistaa erikseen ”donitsireikinä”.
Sana "munkki" on ollut käytössä leivonnaisen nimityksenä ainakin jo 1600-luvulla. Se juontuu vertauskuvallisesta assosiaatiosta luostarimunkkeihin: ”kun nokare munkkitaikinaa pannaan kuumaan rasvaan, se pullistuu nopeasti hyvinvoivan ruskeakaapuisen munkin kaltaiseksi”.
Perinteisesti Suomessa on valmistettu seuraavan tyyppisiä munkkileivonnaisia:
Toroidi (käämi)
Toroidi on sähkötekniikassa toruspinnan muotoinen käämi, jossa eristettyä johtoa on käämitty toroidin muotoon. Toroidin muotoisessa kuristimessa tai muuntajassa sydän on yleensä rautaa tai muuta ferromagneettista materiaalia kuten ferriittiä.
Toroideja käytetään kuristimina erilaisissa sähköisissä piireissä kuten radiolähettimissä ja -vastaanottimissa, koska toroidilla voidaan saavuttaa kokoonsa nähden korkea induktanssi ja korkea Q-arvo.
Toroideja käytetään myös muuntajissa ja hakkurivirtalähteissä. Toroidin muotoisilla käämeillä on solenoidia pienempi resistanssi johtuen pienemmästä johdinkierrosmäärästä. Magneettinen vuo sijoittuu toroidin muotoisissa käämeissä kokonaan toroidin ytimen sisään eli sillä on pienempi hajakenttä kuin vastaavalla solenoidilla eikä siten häiritse lähellä olevia muita kohteita.
Anni Swan
Anni Emilia Swan (vuodesta 1907 Manninen; ) oli suomalainen kirjailija. Swan kirjoitti useita lasten- ja nuortenkirjoja, toimitti lapsille tarkoitettuja lehtiä ja toimi suomentajana. Swania pidetään suomalaisen tyttökirjallisuuden luojana. Hän kirjoitti myös poikakirjoja. Swanin puoliso oli runoilija ja professori Otto Manninen. Swanin ja Otto Mannisen lapsia olivat hallintovirkamies, suomentaja ja tietokirjailija Antero Manninen (1907–2000), runoilija Sulevi Manninen (1909–1936) ja teatterinjohtaja Mauno Manninen (1915–1969).
Swanin isä oli Carl Gustaf Swan, aikanaan tunnettu kulttuurihenkilö, joka muun muassa perusti Lappeenrannan ensimmäisen sanomalehden. Swanin äiti Emilia Malin harrasti kirjallisuutta ja opasti varhain kaikki yhdeksän tytärtään (yhdeksän mustaa joutsenta) lukemaan satuja ja kertomuksia. Swanin koti oli ruotsinkielinen, mutta J. V. Snellmanin innoittama isä omistautui suomalaisuusaatteelle ja puhui suomea melko hyvin; äidin suomen kielen taito jäi melko heikoksi.
Swan suoritti ylioppilastutkinnon yksityisoppilaana Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa vuonna 1895 ja sen jälkeen opiskeli Helsingin yliopistossa humanistisia aineita mutta ei suorittanut tutkintoa vaan vuonna 1899 lähti Jyväskylän seminaariin valmistuakseen kansakoulunopettajaksi. Opettajana hän toimi viitisentoista vuotta Viaporissa ja Helsingissä.
Swanin ensimmäinen satukokoelma, nimeltään ytimekkäästi "Satuja", julkaistiin vuonna 1901. Ensimmäinen nuortenkirja, pojille suunnattu "Tottisalmen perillinen", ilmestyi 1914. "Tottisalmen perillisen" lisäksi Swanin tunnetuimpia nuortenkirjoja ovat "Iris rukka", "Ollin oppivuodet" sekä "Sara ja Sarri". Swanin nuortenkirjojen rohkeat ja neuvokkaat päähenkilöt ovat olleet esikuvana monien myöhempien nuortenkirjojen sankareille ja sankarittarille.
Swan oli lastenlehtien "Pääskynen" (1907–1918) ja "Nuorten toveri / Sirkka" (1919–1945) toimittaja. Lisäksi hän suomensi muun muassa Grimmin satuja sekä kertomuksia Kettu Repolaisesta ja Jänis Vemmelsäärestä. Hän suomensi myös Lewis Carrollin "Liisan seikkailut ihmemaailmassa" vuonna 1906 yhteistyössä sulhasensa Otto Mannisen kanssa.
Swanin mukaan on nimetty nuortenkirjalle myönnettävä palkinto, Anni Swan -mitali.
Swan on haudattu Helsingin Hietaniemeen: U28-3-3.
Lappeenrannassa ja Mikkelissä sijaitsee kirjailijalle nimetty "Anni Swanin katu". Kangasniemellä on Anni Swanin puisto.
Netwar
Netwar, verkkosota, tarkoittaa informaatiosodankäynnin ylintä, strategista tasoa. Se liittyy yhteiskuntiin ja niiden näkemyksiin itsestään ja ympäristöstään ja tämän näkemyksen muokkaamista diplomatialla, propagandalla, psykologisilla toimilla, poliittisella ja kulttuurisuostuttelulla, soluttautumisella paikalliseen mediaan ja tietokoneverkoihin jne. Verkkosota ei ole vain tietokoneverkkosodankäyntiä.
Tietokoneverkkojen lisäksi tärkeitä ovat muun muassa
Verkkosota on vihamielistä vaikuttamista, jossa ei välttämättä kuolla. Verkkosodan ymmärtäminen on yhä tärkeämpää, koska kyky vaikuttaa yhteiskuntiin on kasvanut merkittävästi viime vuosikymmeninä niiden avauduttua, verkotuttua. Myös globalisaatio ja erityisesti uusi tietotekniikka edistää verkkosotaa.
Verkkosodan keskeinen väline on ensin tieto, joten esimerkiksi tiedustelu, media, internet ja koulutus (ulkomailla) ovat keskeisiä verkkosodan välineitä. Tietoa ovat muun muassa verkon jäsenten tunteminen ja heidän osaamisensa tunteminen sekä verkossa muuten oleva tieto. Yli 90 prosenttia maailmassa vuonna 2002 taltioidusta tiedosta oli magneettisessa muodossa, muun muassa tietokoneiden kiintolevyillä.
Toiseksi verkkosodan keskeinen väline on kyky jakaa tietoa, siis tietotekniikan kontrolli. Tärkeäksi nousevat tällöin ohjelmistot, niihin liittyvä ohjelmistosodankäynti, joukkotiedotus (media) ja etenkin internet ja sen teknologinen pohja.
Verkkosodan yhteiskunnallisesta taustasta sosiologi Manuel Castells kirjoittaa: ” Informationalimissa hyvinvoinnin luominen, voiman käyttö, ja kulttuurisäännöstöjen luonti tulivat riippumaan yhteiskuntien ja yksilöiden teknologisesta kapasiteetista, kapasiteetista, jossa informaatioteknologia oli ko. kapasiteetin ydin. Informaatiosta tuli välttämätön väline sosio-ekonomisten prosessien tehokkaassa uudelleenjärjestelyissä. Erityisen tärkeä oli informaation rooli sen salliessa verkostoitumisen kehittymistä inhimillisen toiminnan dynaamisena ja itsestään laajentuvana organisaatiomuotona. Tämä hallitseva, verkostoitumisen logiikka muuttaa kaikkia sosiaalisen ja taloudellisen elämän alueita. ”
Viron pronssipatsasmellakat vuonna 2007 aiheuttivat palvelunestohyökkäyksiä Viron valtion virastojen, pankkien ja tiedotusvälineiden nettisivuille. Tapahtumista käytetään nimitystä "Web War One", ensimmäinen verkkosota.
Stuxnet, kesäkuussa 2010 havaittu kehittynyt tietokonevirus, joka hyökkää Siemensin Simatic-tehdasautomaatiojärjestelmää vastaan ja tekee siihen tuntemattomia muutoksia.
Inupiatun
Inupiatun (tai inupiaq) on Alaskassa puhuttava eskimo-aleuttilainen kieli. Se kuuluu inuiittikielten murrejatkumoon, joka alkaa Alaskasta ja jatkuu nauhamaisena ketjuna pitkin Pohjois-Amerikan mantereen pohjoisrannikkoa aina Labradorin niemimaalle saakka ja edelleen Baffininsaaren kautta Grönlannin länsi- ja itärannikolle. Inupiatun on tämän kieliryhmän läntisin edustaja. Sen läheisimmät sukukielet ovat Kanadan inuvialuktun ja inuktitut sekä kaikkein itäisimpänä grönlanti.
Kieltä puhuva inuiitti-kansa on inupiatit, joita on alle 8 000. Omaa kieltä puhuu lähinnä vanhempi väestö.
"Inupiatun"/"inupiaq" tarkoittaa "aitoa" tai "oikeaa ihmistä". Se koostuu kahdesta sanasta: "inuk" "ihminen" ja "piaq" "aito, oikea". Sanan kaksikko on "inupiak" ja monikko "inupiat". Kielen nimi on inupiatun. Pohjois-Alaskan murteissa käytetään vastaavasti myös muotoja iñupiaq, iñupiak ja iñupiat sekä kielen nimestä muotoa iñupiatun. Suomen kielessä näkee joskus käytettävän kielestä nimeä inupiak, mikä on epäloogista, koska kyseessä on sanan kaksikkomuoto.
Inupiatunia puhutaan Yhdysvalloissa Alaskan osavaltiossa. Sen puhuma-alueeseen kuuluu koko Alaskan pohjoisrannikko sekä länsirannikkoa etelään aina Sewardin niemimaalle asti. Etnisesti ryhmään kuuluu 13 000 ja heistä noin 3 000 puhuu inupiatunia äidinkielenään.
Kieli jakautuu kahteen päämurteeseen, jotka ovat Pohjois-Alaskan murre ja Sewardin niemimaan murre. Pohjois-Alaskan murre jakautuu edelleen kahteen alamurteeseen, joista North Slopen murteen alue on hyvin laaja. Se kattaa koko pohjoisen rannikkoalueen sekä Kotzebuenlahden pohjoisrantaa aina Kivalinan kaupunkiin asti.
Toista inupiatunin pohjoisalaskalaista murretta, Malimiutin murretta, puhutaan Kotzebuenlahden ympäristössä ja Kobuk-joen varrella. Myös Seewardin niemimaan murteella on kaksi alamurretta, jotka ovat Qawiaraqin murre ja Beringinsalmen murre. Qawiaraqin murretta puhutaan Tellerissä ja Sewardin niemimaan eteläosissa. Beringinsalmen murteen puhuma-alue on Beringinsalmen ranta-alue Alaskassa sekä Diomede Islands.
Inupiatunin päämurteet eroavat toisistaan aika paljon ja kuulijalta vaaditaan runsaasti harjaantuneisuutta, jotta hän pystyy ymmärtämään toisen murteen puhujaa. Eroja on sekä sanastossa että äänteissä. Esimerkiksi Pohjois-Alaskan murteessa sanotaan "qaqtut" "puhuvat" ja Sewardin niemimaan murteessa "qaniqtut" "puhuvat". Äänne-eroista voidaan mainita esimerkkinä verbi "keittää", joka on Pohjois-Alaskan murteessa "igarut" "keittävät" ja Sewardin niemimaan murteessa "iarut" "keittävät".
SIL International luokittelee inupiatunin päämurteet eri kieliksi ja käyttää siksi Pohjois-Alaskan murteesta eli Pohjois-Alaskan inupiatunista lyhennettä esi ja Sewardin niemimaan murteesta eli Luoteis-Alaskan inupiatunista lyhennettä esk.
Joensuun lyseo
Joensuun lyseo on toiseksi vanhin oppikouluista heti Jyväskylän lyseon jälkeen. Suomen kouluolot järjestettiin vuonna 1843 annetulla kymnaasi- ja koulujärjestyksellä, ja se oli peruste saada koulukysymyksiin ratkaisu myös 1848 perustetussa Joensuussa.
Joensuun lyseo perustettiin säätyjen ja senaatin hyväksynnällä 1865, ja se aloitt toimintansa 1. syyskuuta niin sanottuna "yläalkeiskouluna". Tällaisena se toimi aina vuoteen 1874 saakka.
Koulut irrotettiin 1887 tuomiokapitulien hallinnosta ja perustettiin Koulutoimen ylihallitus ohjaamaan ja valvomaan koulujen toimintaa. Vuonna 1872 valmistui uusi koulujärjestys, jonka mukaisesti yläalkeiskoulu Joensuussakin muutettiin 1874 "neliluokkaiseksi lyseoksi", opetuskielenä edelleen suomi.
1883 annettiin uusi alkeisoppilaitoksia koskeva asetus, jonka perustella Joensuun neliluokkainen lyseo vaihtoi jälleen nimensä "alkeiskouluksi", jossa edelleen oli neljä luokkaa ja lähes samanlainen oppiainejako kuin aiemminkin.
Vuosina 1871–1885 tehtiin useita yrityksiä laventaa koulumuoto "täydelliseksi lyseoksi". Vihdoin ehdotukset menivät läpi, ja valtiopäivien päätös vahvistettiin senaatin ehdotuksesta 1887, ja laajentuminen määrättiin aloitettavaksi syksyllä 1889 luokittain.
Täysiluokkaisena lyseona pienin muutoksin Joensuun lyseo toimi aina vuoteen 1974 saakka, jolloin Joensuussa siirryttiin peruskoulujärjestelmään. Koulun nimi vaihtui 1974 Joensuun Keskustan lukioksi, mutta jo vuonna 1980 Joensuun lyseon lukioksi. Lyseo toimii nyt Koulukadun toisella puolella, entisen Joensuun tyttölyseon rakennuksessa.
Lyseon oppilasmäärä oli korkeimmillaan vuonna 1962, jolloin siellä oli liki 900 oppilasta. Oppilasmäärä laski vähitellen, ja viimeisenä toimintavuotena 1974 se oli 714.
Yleisalkeiskoulu toimi aluksi 1865 kaupungin luutnantti Schlåterilta vuokraamissa rakennuksissa. Vuonna 1877 näihin tiloihin tuli kansakoulu ja yläalkeiskoulu siirtyi ensin kauppias A. Vataselta vuokrattuun rakennukseen Kauppakadulle ja sitten 1880 A. Svärdin omistamaan rakennukseen Kauppakadun ja Suvantokadun kulmaukseen.
Uusi muutto tapahtui jo 1886 Kirkkokadun ja Malmikadun kulmaukseen raatimies J. Nousiaisen rakennukseen, minkä lisäksi 1891 vuokrattiin lisätilaa konttoristi Hallilta Torikadun ja Kalastajankadun kulmasta.
Kaupunki lahjoitti koululle vuonna 1889 oman tontin, ja kolme vuotta myöhemmin päästiin rakentamaan arkkitehti Theodor Deckerin piirtämää koulurakennusta, joka otettiin käyttöön elokuun alusta vuonna 1894.
Koulua laajennettiin useita kertoja seuraavien vuosikymmenien kuluessa, mutta ei koskaan niin paljoa, että se olisi riittänyt hyvin koulun ja lisääntyneen oppilasjoukon tarpeisiin. Nykyisin rakennus ei ole enää koulukäytössä, vaan siinä sijaitsee Joensuun taidemuseo.
Syksyllä 2006 rakennus sai takaisin alkuperäisen keltaisen värin.
Vahtimestarin asunto valmistui Koski- ja Koulukadun kulmaan 1936.Joensuun lyseosta on ilmestynyt kolme matrikkelia:
Vuonna 2015 ilmestyi juhlakirja, jossa oppilasluettelo 1974-2015: