hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jean Louisa Kelly
Jean Louisa Kelly (s. 9. maaliskuuta 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän syntyi Worcesterissä Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hänet tunnetaan todennäköisesti parhaiten elokuvasta "Uncle Buck", jossa hän näytteli pääosaa yhdessä John Candyn ja Macaulay Culkinin kanssa. Vuonna 2007 Kelly asui Los Angelesissa. Vuonna 2006 hän vieraili televisiosarjassa "Greyn anatomia".
Tiff Needell
Timothy ”Tiff” Needell (s. 29. lokakuuta 1951 Havant, Yhdistynyt kuningaskunta) on entinen brittiläinen auto-urheilija.
Needell osallistui kahteen Formula 1 -kilpailuun kaudella Ensign-tallin autolla. Belgian GP:ssa hän keskeytti ja Monacon GP:sta karsiutui. Needell lähti Belgian GP:ssä lähtöruudusta 23. Needell on osallistunut lisäksi muun muassa Britannian vakioautosarjaan, BTCC:hen.
Needell on esiintynyt televisiossa muun muassa vanhan Top Gearin ja nykyään Fifth Gearin juontajana.
Harald Ertl
Harald Ertl (31. elokuuta 1948 – 7. huhtikuuta 1982) oli itävaltalainen autourheilija. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan kausina – ja saavuttamatta ainuttakaan MM-pistettä. Hän ajoi Heskethin-, Ensignin- ja ATS-tallin autoilla.
Ertl oli yksi niistä kuljettajista yhdessä Guy Edwardsin, Arturo Merzarion ja Brett Lungerin kanssa, jotka pelastivat Niki Laudan palavasta ajokista Nürburgringillä 1976.
Ertl kuoli lento-onnettomuudessa 33-vuotiaana vuonna 1982.
Venäjä yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 2008
Venäjän joukkue Valencian sisäratojen MM-kisoihin 2008 julkistettiin 12. helmikuuta 2008.
Internet-sivusto rusathletics.comin mukaan joukkueeseen kuuluu lisäksi miehissä seitsenottelija Mihail Logvinenko sekä 4 x 400 metrin viestijuoksujoukkue Denis Aleksejev, Juri Borzakovski, Ivan Buzolin, Maksim Dyldin, Anton Kokorin ja Vladislav Frolov ja naisissa pituushyppääjä Olga Kutšerenko, kuulantyöntäjä Anna Avdejeva ja viestijoukkue Julija Guštšina, Olesja Zykina, Tatjana Levina, Natalja Nazarova, Tatjana Firova sekä Olesja Forševa.
Olé-lehti
Olé-lehti on suomenkielinen, Espanjassa kustannettu, 11 kertaa vuodessa ilmestyvä aikakauslehti, jota julkaisee Olé-kustannus. Lehden levikki on 15 000, joista noin puolet toimitetaan Suomeen tilaajille ja irtomyyntiin. "Olé-lehden" päätoimittaja on Katia Westerdahl.
Lehti ja kustannusyhtiö perustettiin vuonna 1985. "Olé-lehti" oli edelläkävijä, sillä se oli tuolloin ainoa Suomen rajojen ulkopuolella ilmestyvä suomenkielinen aikakauslehti. Lehdessä kerrotaan Espanjan tavoista ja byrokratian kiemuroista suomalaisasukkaiden kannalta sekä julkaistaan muun muassa matka- ja ruoka-aiheisia juttuja.
Kuolleiden kanssa kassajonossa
Kuolleiden kanssa kassajonossa on tähtitieteen dosentti, tiedetoimittaja Leena Tähtisen kansantajuinen tiedekirja, joka käsittelee aikamatkailua. Teos lähtee arkisista aikakäsityksistä ja kertoo kuinka perinteiset oletukset ajan ja avaruuden suhteesta murtuivat viimeistään Albert Einsteinin suhteellisuusteorian myötä. Tästä avautuu erilaisia ajatuskokeita, kuten madonreikäaikakone.
Luettelo 2000-luvun komediaelokuvista
Tämä on luettelo komediaelokuvista, jotka on julkaistu 2000-luvulla.2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Mercury Prize
Mercury Prize (aiemmalta nimeltään Mercury Music Prize, nykyisin sponsorin mukaan virallisesti Barclaycard Mercury Prize) on vuodesta 1992 alkaen jaettu vuosittainen musiikkipalkinto Ison-Britannian tai Irlannin vuoden parhaalle albumille. Palkinnon perusti alun perin British Phonographic Industry vaihtoehtona BRIT Awardsille.
Tsutomu Seki
Tsutomu Seki (; s. 3. marraskuuta 1930 Kōchi) on japanilainen tähtitieteilijä. Hänen nimensä muistetaan varsinkin Ikeya-Sekin komeetasta, jonka hän ja Kaoru Ikeya havaitsivat vuonna 1965.
Seki on uransa aikana löytänyt myös kolmattasataa asteroidia. Hän on Geisein observatorion johtaja.
Janne Kivivuori (Täällä Pohjantähden alla)
Janne Kivivuori on hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa "Täällä Pohjantähden alla". Hän on torpparipariskunta Otto ja Anna Kivivuoren vanhin poika, joka kohoaa kirjasarjan aikana sosiaalidemokraattiseksi poliitikoksi. Edvin Laineen ohjaamissa elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla" (1968) sekä "Akseli ja Elina" (1970) Janne Kivivuorta näytteli Esa Saario.
Janne oppii isältään muurarintaidot, ja hän perustaa myöhemmin oman yrityksenkin. Janne on nuoremman veljensä Oskarin tavoin naisissa juoksija, kuten oli heidän isänsäkin nuoremmalla iällä. Janne kuitenkin tasaantuu iän myötä ja hän menee naimisiin osuuskaupan perustaja Kalle Silanderin tyttären, entisen sentraalineidin, Sannin kanssa. He saavat yhden pojan, Allanin.
Janne ottaa osaa Pentinkulman työväenyhdistyksen toimintaan. Torppari Anton Laurilan häädön yhteydessä hän tutustuu lakiin Aadolf Halmeen pyynnöstä, jotta yhdistys voisi järjestää laillisen mielenosoituksen häätöpaikalla.
Työväenyhdistys Riennon innostuessa aseellisesta vallankumouksesta Venäjän malliin Janne jättäytyy pois yhdistyksen toiminnasta isänsä Oton ja Halmeen tavoin – tosin Halme suostui hoitamaan Riennon asioita velvollisuudentunnosta. Valkoisten jakaessa Pentinkulmalla kenttätuomioita Kivivuori joutuu isänsä kanssa paikalliselle vankileirille sosialistisen taustansa vuoksi. Myöhemmin hänet siirretään Tampereen vankileirille.
Sodan jälkeen Jannesta tulee kunnanvaltuutettu, sosiaalilautakunnan puheenjohtaja ja lastenvalvoja. Viimeksi mainittu tekee hänestä varsin inhotun, koska terävällä kielellään ja ovelilla kysymyksillään hän puristaa isyystunnustuksen monelta huolimattomalta pojalta, joka kauhukseen joutuukin maksamaan elatusapua eli tuolloisena terminä ruokkomaksua.
Lapuanliikkeen aikoihin hän joutuu kyyditetyksikin, tekijöinä Ensio Töyry, Päkki ja Pentti Rautajärvi ja kaksi ulkopaikkakuntalaista. Häntä hakataan ensin katajakepeillä ja istutetaan sen jälkeen muurahaispesään. Janne vie asian oikeuteen, mutta näyttöä syyllisiä vastaan ei löydy.
1930-luvulla Jannesta tulee kansanedustaja ja hän muuttaa Helsinkiin asumaan. Sarjan viimeisen osan lopussa 1950-luvulle sijoittuvassa epilogissa hän kuitenkin palaa kunnallisneuvoksena pojanpoikansa kanssa katsastamaan Pentinkulmaa.
Janne Kivivuorelle voidaan osoittaa ainakin kaksi paikallista esikuvaa. Urjalalaisen Huhdin työväenyhdistyksen puheenjohtajana toimi kirvesmies Oskari Härmä, joka oli 1930-luvulla myös Urjalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Härmä asui kirkonkylässä, kuten Jannekin, mutta eduskuntaan hän ei noussut. Kansanedustajaksi Urjalasta valittiin sosialidemokraattien Otto Toivonen, tosin jo vuoden 1917 eduskuntavaaleissa eli huomattavasti ennen Jannea. Väinö Linna tunsi Toivosen henkilökohtaisesti ja haastatteli tätä useaan otteeseen.
Ani Lorak
Ani Lorak (, oikealta nimeltään Karolina Myroslavivna Kuiek, ; s. 27. syyskuuta 1978, Kitsman, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen laulaja ja taiteilija, joka edusti Ukrainaa Eurovision laulukilpailussa Belgradissa 2008 kappaleella "Shady Lady". Hän sijoittui finaalissa toiseksi 230 pisteellä.
Ani Lorakin on oikea nimi on Karolina Myroslavivna Kuiek, ja hän sai taiteilijanimensä kääntämällä etunimensä väärinpäin. Hän esiintyi sillä nimellä ensimmäistä kertaa maaliskuussa 1995 kun hän osallistui "Morning Star" -nimisen televisio-ohjelman laulukilpailuun, johon oli jo ilmoittautunut venäläinen Karolina-niminen laulaja.
Porvoon kirkkoyhteisö
Porvoon kirkkoyhteisö (tunnetaan myös nimellä Porvoon sopimus) on kahdentoista eurooppalaisen anglikaanisen ja luterilaisen kirkon välinen sopimus, joka neuvoteltiin kirkkojen välillä Järvenpäässä vuonna 1992. Nimi tulee siitä, että viimeisenä neuvottelupäivänä vietettiin ehtoollista Porvoon tuomiokirkossa. Sopimusasiakirja, nimeltään Porvoon yhteinen julkilausuma, sisältää viisi lukua. Sopimuksen pääasiallinen sisältö on täyden ehtoollisyhteyden luominen sen allekirjoittaneiden kirkkokuntien välille.Tarkkailijajäsen:
Tsutomu Hata
Tsutomu Hata (; 24. elokuuta 1935 Tokio – 28. elokuuta 2017) oli japanilainen poliitikko. Hän toimi Japanin 80. pääministerinä alle kahden kuukauden ajan vuonna 1994.
Hata syntyi Tokiossa kansanedustajana toimineen varakkaan maanomistajan perheeseen. Hän valmistui Seijō-yliopistosta ja työskenteli sen jälkeen Odakyū-bussiyhtiölle vuoteen 1969. Vuonna 1969 hänet valittiin Japanin alahuoneeseen Naganon prefektuurista liberaalidemokraattisen puolueen jäsenenä. Hän nousi 1980-luvulla merkittävään asemaan Tanakan–Takeshitan ryhmässä ja toimi vuosina 1991–1992 talousministerinä Kiichi Miyazawan hallituksessa.
Hata jätti LDP:n vuonna 1993 perustaakseen Shinseitō-puolueen yhdessä pitkäaikaisen LDP-liittolaisen, Ichirō Ozawan kanssa. Ozawasta tuli osa Morihiro Hosokawan LDP:n vastaista koalitiohallitusta myöhemmin samana vuonna. Hata toimi Hosokawan hallituksen ulkoministerinä. 8. huhtikuuta 1994 Hosokawa erosi ja Hatasta tuli pääministeri. Japanin sosialistinen puolue kuitenkin jätti koalition, joka menetti enemmistönsä parlamentissa. 25. kesäkuuta Hata erosi mieluummin kuin osallistui luottamusänestykseen, joten Tomiichi Murayama nousi pääministeriksi.
Kun Shinseitō yhdistyi Shinshintōhon vuonna 1996, Hata haastoi Ozawan puheenjohtajuuskisassa. Hävittyään Ozawalle hän liittyi yhdessä 12 muun parlamentin jäsenen kanssa Taiyōtō-puolueeseen. Siitä tuli tammikuussa 1998 osa Minseitō-puoluetta, joka vuorostaan liitettiin Japanin demokraattiseen puolueeseen huhtikuussa 1998. Hata pysyi DPJ:ssä, jossa hän toimi puheenjohtaja Ozawan ylimpänä neuvonantajana.
HBOS
HBOS plc, myös Halifax Bank of Scotland () on brittiläinen pankki, joka syntyi vuonna 2001 kahden pankin, Halifaxin ja Bank of Scotlandin fuusion seurauksena.
HBOS on Ison-Britannian suurin talletuspankki ja kiinnitysluotottaja. Yritys hallitsee 139 miljardin punnan talletusvaroja ja sillä on noin 22 miljoonaa asiakasta. Yrityksen vuoden 2006 lopussa päättyneen tilikauden nettoliikevaihto oli 22,7 miljardia puntaa ja taseen loppusumma 591 miljardia puntaa. HBOS:in henkilöstö koostuu keskimäärin 72 000 työntekijästä 1 100 toimipisteessä.
Pankin päätoimialoja ovat vähittäispankkitoiminta, jota pankki harjoittaa Skotlannissa nimellä Bank of Scotland ja muualla maailmassa nimellä Halifax. Lisäksi pankki omistaa australialaisen BankWest-nimisen pankin.
Syksyllä 2008 HBOS joutui vaikeuksiin maailmanlaajuisen subprime-kriisin myötä. Ongelmat johtivat lopulta siihen, että 17. syyskuuta 2008 Britannian johtava finanssikonserni Lloyds TSB teki yrityksestä noin 12 miljardin punnan arvoisen ostotarjouksen (232 penceä per osake). Kauppa maksetaan kokonaan osakkeilla, suhteessa 0,83 Lloydsin osaketta yhtä HBOSin osaketta kohti. HBOSin osake oli vielä marras-joulukuussa 2007 liki 1 000 pencen arvoinen, josta se laski alle kahteen sataan syyskuun 2008 puoliväliin mennessä (markkina-arvo syyskuussa 2008 8,9 mrd. vrt. 27,8 mrd. maaliskuussa 2007). Lloydsin osakkeen muutos vastaavalla ajanjaksolla oli 600:sta noin 250:aan.
Uusi pankki tulee hallitsemaan muun muassa noin 28 prosenttia Britannian asuntoluottomarkkinoista ja 200 miljardin talletuksillaan noin puolta kaikista saarivaltion talletuksista. Yhdistymishanke ei olisi ollut käytännössä mahdollinen, ellei pääministeri Gordon Brown olisi luvannut ohittaa kilpailusäännöksiä.
Yhtiöiden yhteenlaskettu henkilöstömäärä 139 000 tulee pienenemään rajusti yhdistymisen myötä. Lloyds arvioi, että synergiaetujen avulla voidaan päästä yli miljardin punnan kustannussäästöihin vuoteen 2011 mennessä. Lloydsin nykyiset osakkeenomistajat hallitsevat yhdistymisen jälkeen 56 prosentin osuutta uudesta finanssikonsernista.
Samantha Smith
Samantha Reed Smith (29. kesäkuuta 1972 – 25. elokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen koulutyttö, joka tuli kuuluisaksi kirjoitettuaan kylmän sodan aikakaudella vuonna 1982 kirjeen Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerille Juri Andropoville. Hän tiedusteli Andropovilta tämän mielipidettä Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välisistä rauhanmahdollisuuksista. Smith oli erityisen huolestunut ydinsodan uhasta. Andropov vastasi kirjeellä, jossa hän vakuutteli rauhantahtoisuuttaan ja kutsui Smithin vierailemaan Neuvostoliittoon.
Smith vastasi kutsuun ja matkusti 7. heinäkuuta 1983 vanhempiensa kanssa Neuvostoliittoon, missä he vierailivat Leningradissa ja Moskovassa sekä pioneerileirillä Mustanmeren rannikolla. Vierailu sai paljon huomiota molempien maiden tiedotusvälineissä. Andropovia itseään Smith ei tosin päässyt tapaamaan. Hän kirjoitti vierailustaan vuonna 1985 julkaistun kirjan "Journey to the Soviet Union".
Neuvostoliiton-vierailun jälkeen Smith osallistui myös joulukuussa 1983 Japanissa pidettyyn lastenneuvoston kokoukseen. Vuonna 1985 hänet valittiin Robert Wagnerin rinnalle päänäyttelijäksi televisiosarjaan "Lime Street". Sarja jäi kuitenkin lyhytikäiseksi, sillä elokuussa 1985 Smith sai surmansa lento-onnettomuudessa.
Demokraattinen sosialistinen puolue
Demokraattinen sosialistinen puolue (, myöhemmin ) oli Japanissa vuosina 1960–1994 toiminut sosialistinen puolue.
Puolue perustettiin vuonna 1960, kun ryhmä maltillisia poliitikkoja erosi Japanin sosialistisesta puolueesta. DSP kannatti sosiaalidemokratiaa ja hyvinvointivaltion rakentamista, vastusti totalitarismia ja tuki Japanin ja Yhdysvaltain välistä liittoa. Puolueen perustajiin kuuluivat Nishio Suehiro (puheenjohtaja 1960–1967), Kasuga Ikkō (puheenjohtaja 1971–1977) ja Sasaki Ryōsaku (puheenjohtaja 1977–). Se oli sosialistisen internationaalin jäsen ja sai suuren osan kannatuksestaan Dōmei-ammattiyhdistysliikkeeltä.
1970- ja 1980-luvuilla DSP sai yleensä noin 6–7 prosentin äänisaaliin, mutta kärsi suuren vaalitappion vuoden 1990 vaaleissa. Se hajosi vuonna 1994 ja muodosti muutaman muun puolueen kanssa Shinshintō-puolueen, josta tuli vuoden 1996 vaaleissa suurin oppositiopuolue. Monet sen jäsenistä liittyivät myöhemmin Demokraattiseen puolueeseen.
Lucius Munatius Plancus
Lucius Munatius Plancus (n. 87 eaa. – 15 eaa.) oli roomalainen konsuli ja kensori ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Hän toimi konsulina vuonna 42 eaa. yhdessä Marcus Aemilius Lepiduksen kanssa ja kensorina vuonna 22 eaa.
Plancuksen elämästä tiedetään hyvin vähän. Hän oli yksi Julius Caesarin upseereista Gallian sodassa ja Caesarin kansalaissodassa. Caesarin murhan jälkeen vuonna 44 eaa. Hän oli mukana Antoniuksen ja Octavianuksen välisessä sisällissodassa. Plancus tuki aluksi Antoniusta, mutta siirtyi sitten Octavianuksen puolelle. Sisällissodan päätyttyä keisariksi noussut Octavianus, joka otti nimen Augustus nimitti hänet kensoriksi yhdessä Aemilius Lepidus Paulluksen kanssa.
Plancus on yksi harvoista antiikin roomalaisista henkilöistä, joiden hautaholvi on löydetty ja säilynyt nykyaikaan saakka. Restauroitu Plancuksen mausoleumi sijaitsee korkealla kukkulalla Gaetan kaupungissa Italiassa.
M/S Norbank
M/S Norbank () on P&O North Sea Ferriesin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1993 Van der Giessen-De Noordin telakalla Alankomaissa. Kuollutta painoa laivalla on 6 791 tonnia. "Norbank" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam.
Norbankin sisaralus on M/S Norbay.
5. kesäkuuta 1993 alus laskettiin vesille ja 29. lokakuuta se luovutettiin Nordzee Verdiensten B.V:n omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rotterdam. 31. lokakuuta North Sea Ferries aloitti liikennöinin aluksella reitillä Hull–Rotterdam. 1. tammikuuta 1997 alus rekisteröitiin Norships CV:n omistukseen, joka vaihtoi samalla nimensä P&O North Sea Ferriesiksi. Samana päivänä Norbank aikarahdattiin P&O Groupin liikenteeseen. Toukokuussa 2001 alus siirtyi Rotterdamin ja Felixstowen väliseen liikenteeseen. 7. tammikuuta 2002 Norbank siirtyi P&O Irish Sean Liverpoolin ja Dublinin väliseen liikenteeseen.
Brown Sugar
Brown Sugar voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kulmapuolustaja
Kulmapuolustaja (, lyh. "CB") on puolustuksen pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Kulmapuolustajat muodostavat puolustuksen takakentän yhdessä takapuolustajien () kanssa.
Kulmapuolustajat ovat puolustuksen nopeimpia pelaajia, joiden pääasiallisena tehtävänä on puolustaa laitahyökkääjiä vastaan. Puolustuksen suunnitelmasta riippuen tämä saattaa tarkoittaa mies-miestä vastaan puolustamista, jolloin kulmapuolustajalla on "oma mies" hyökkäyksen puolella, jota seurata tai aluepuolustusta, jolloin hänellä on jokin alue kentällä, jota hän puolustaa. Vaikka kulmapuolustajat ovatkin pääasiallisesti heittopuolustuksen erikoismiehiä, on heillä myös oma roolinsa juoksun puolustamisessa, varsinkin lähelle sivurajaa suuntautuvissa juoksupeleissä eli kiertopeleissä ().
Amerikkalainen jalkapallo on peli, jossa käydään lukuisia sisäisiä kaksinkamppailuja hyökkääjien ja puolustajien välillä. Yksi niistä on laitahyökkääjien ja kulmapuolustajien taistelu. Monesti joukkueen nopeimpien pelaajien väliset kamppailut saattavat joskus näyttää melko fyysisiltä, vaikkakin niitä säätelevät tiukat säännöt. Periaatteessa kummallakin pelaajalla on yhtäläinen oikeus tavoitella ilmassa olevaa palloa, joten kumpikaan ei saa kontaktia ottamalla estää tai häiritä toista ottamasta palloa kiinni. NFL:ssä laitahyökkääjän ja kulmapuolustajan välinen kontakti on rajoitettu alueelle, joka ulottuu viiden jaardin päähän aloituslinjasta, kun yliopistoissa ja IFAF maissa kontaktia saa olla niin kauan kuin pallo ei ole ilmassa. Ilmassa olevan pallon kiinniottotilanteessa tapahtuneet rikkeet tulkitaan yleensä syötön vastaanoton häirinnäksi, ja vaikka tilanne useimmiten tulkitaan puolustajan rikkeeksi, voidaan vastaanoton häirinnästä rangaista myös hyökkääjää. Tällöin laitahyökkääjä esimerkiksi työntää käsillään myös palloa tavoittelevaa kulmapuolustajaa päästäkseen itse parempaan kiinniottoasemaan.
Kulmapuolustajat ovat joukkueidensa nopeimpia ja ketterimpiä pelaajia. Heidän tulee pysyä yhtä lailla nopeiden laitahyökkääjien vauhdissa välillä sivuttain tai jopa takaperin juosten. Reaktiokyky hyökkäyksen tekemisiin ja ymmärrys omasta puolustussysteemistä on niin ikään edellytys kulmapuolustajalle. Eräs kulmapuolustajien avaimista on pelinrakentajan liike ja katse, jotka antavat vihjeen hyökkäyspelistä: onko kyseessä heitto- vai juoksupeli. Taklaajina heidän tulee olla äärimmäisen varmoja, sillä he useimmiten kohtaavat hyökkääjään avokentällä, jossa hyökkääjällä on enemmän tilaa väistää puolustajia. Kulmapuolustaja saattaa joskus olla myös viimeinen puolustaja ennen maaliviivaa, jolloin epäonnistunut taklaus merkitsee vastustajan maalia.
Fanny ja Alexander
Fanny ja Alexander ("Fanny och Alexander") on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva ja televisiosarja vuodelta 1982. Bergman leikkasi aineistosta aluksi neliosaisen televisiosarjan, muokkasi siitä teatterielokuvan ja työsti käsikirjoituksesta kirjan. Tarina kertoo hyvin toimeentulevan Ekdahlin teatterisuvun elämästä 1900-luvun alun Ruotsissa kahden lapsen, Fannyn ja etenkin Alexanderin kautta.
Elokuva sai neljä Oscar-palkintoa: paras vieraskielinen elokuva (palkinnon vastaanotti Ingmar Bergmanin puolesta tuottaja Jörn Donner), Sven Nykvist kuvauksesta, Anna Asp ja Sisanne Lingheim parhaasta lavastuksesta ja Marik Vos Lungh pukusuunnittelusta. Se palkittiin myös Golden Globe -palkinnolla parhaana ulkomaalaisena elokuvana.
Suomalaisista näyttelijöistä elokuvassa olivat mukana Nils Brandt, Stina Ekblad ja Majlis Granlund.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Fannyn ja Alexanderin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 30 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
I Spy
I Spy voi tarkoittaa seuraavia:Kirjallisuudessa:
Musiikissa:
Gongitsune
Gongitsune (japaniksi: ごんぎつね: Gongitsune) on kuuluisa japanilainen satu. Tarina kertoo pienestä ketusta, jonka nimi on Gon. Tarinan kirjoitti Nankichi Niimi. Niimi kirjoitti tarinan vuonna 1930 (tai 1932) vain 17-vuotiaana. Tarina perustui japanilaisiin kansantarinoihin, joita hän oli kuullut. Hän kirjoitti tarinan syntymäpaikassaan Handassa, Aichin prefektuurissa. Hänen äitinsä oli kuollut pojan ollessa nelivuotias, joten tarina Gonista kosketti häntä syvästi.
Kirjasta tehtiin samanniminen anime-elokuva, jossa Gonin äänenä toimi Mayumi Tanaka. Elokuva tuli ensi-iltaan maaliskuussa 1985.
Gon on pieni kettu. Etsiessään ruokaa Gon saapuu pieneen kylään josta hän alkaa varastamaan ruokaa ja aiheuttamaan muuta harmia. Lopulta kylän asukkaat suuttuvat hänelle.
Eräällä kerralla Gon varastaa ankeriaan, jonka mies nimeltä Hyoju (兵十) halusi antaa sairaalle äidilleen. Ilman ankeriaan parantavaa vaikutusta Hyojun äiti kuolee. Gon tajuaa virheensä ja yrittää hyvittää tekonsa tuomalla Hyojulle kaikki tavarat jotka hän oli varastanut kylästä. Tämän vuoksi kyläläiset alkavat luulla Hyojua varkaaksi ja pieksevät hänet. Tämän vuoksi Gon tuo Hyojulle vain metsästä keräämiään sieniä ja pähkinöitä. Hyoju on kiitollinen saamistaan lahjoista, mutta ei tiedä mistä ne hänelle tulevat. Eräänä päivänä Hyoju löytää ketun hiiviskelemästä asuntonsa läheltä, suuttuu äitinsä kuoleman aiheuttaneelle Gonille ja ampuu ketun kuoliaaksi. Myöhemmin Hyoju tajuaa kauhukseen, että kettu jonka hän ampui, olikin sama joka toi hänelle sieniä ja pähkinöitä.
Japanilaiset sadut eivät aina pääty onnellisesti. Tässä tarinassa Gonin äiti kuolee, Hyojun äiti kuolee, Gon ammutaan koska hän yrittää hyvittää virheensä ja Hyoju tuntee syyllisyyttä ammuttuaan ketun joka auttoi häntä. Sadun opetuksena on pidetty sitä, että jokaisen on hyväksyttävä kohtalonsa.
Länsimaiset sadut päättyvät yleensä onnellisesti ja niiden sanoma on, että jokainen on vastuussa omasta kohtalostaan. Lähin länsimainen vastine Gonin tarinalle lienee satu , joka alkaa samantyyppisesti äitipeuran kuolemalla, mutta joka kuitenkin päättyy onnellisesti.
Ketut ovat japanilaisessa kulttuurissa maagisia ja kujeilevia eläimiä. Jotkin kansantarinat kertovat ketuista, jotka osaavat muuttaa ulkomuotoaan toisiksi eläviksi olennoiksi tai esineiksi. Gon matkii välillä ihmisten käyttäytymistä, muttei käytä taikavoimia.
Koska Gon varasti ankeriaan, Hyojun äiti kuoli. Japanilaiset uskovat, että ankeriasta sisältävät ruoka-annokset lisäävät voimia, varsinkin helteisellä säällä.
François-Antoine de Boissy d’Anglas
François-Antoine de Boissy d'Anglas (8. joulukuuta 1756 Saint-Jean-Chambre – 20. lokakuuta 1826 Pariisi) oli Boissy d'Anglasin kreivi, ranskalainen kirjailija, asianajaja ja poliitikko.
Hän oli Ardècheistä kotoisin olevan protestanttisen lääkärin poika ja opiskeli lakitiedettä ja siirtyi Pariisiin, jossa hän toimi asianajajana Pariisin parlamentissa. Hän osti viran Provencen kreivin, tulevan Ranskan kuningas Ludvig XVIII:n kansliapäällikkönä. Hän tuli tunnetuksi erityisesti itsevaltiuteen kohdistamastaan kritiikistä ja taistelustaan protestanttien puolustajana.
Boissy d'Anglas oli perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsen. Hän edusti siellä, kuten konventissakin maltillista suuntausta. Hän toimi konventin puhemiehenä jakobiinimellakan aikaan 20. toukokuuta 1795.
Hän asettui viidensadan neuvoston oppositiossa direktoriota vastaan ja sai Barrasin kaappauksen yhteydessä 1797 karkotustuomion. Napoleonin kutsumana hän palasi Ranskaan, jossa toimi keisarin virkamiehenä ja kohosi pääriksi restauraation aikana ja edusti liberaalilinjaa.
Syyssonaatti
Syyssonaatti () on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1978. Se on pienimuotoinen kamarielokuva, joka kertoo kuuluisan pianistin (Ingrid Bergman) ja hänen laiminlyömänsä, nyt jo aikuisen tyttären (Liv Ullmann) kohtaamisesta. "Syyssonaatti" oli Ingmar ja Ingrid Bergmanin ainoa elokuvayhteistyö, ja Ingmar Bergman kirjoitti sen varta vasten Ingrid Bergmanin ja Liv Ullmannin näyteltäväksi.
Elokuva kuvattiin Norjassa, koska Ingmar Bergmanilla oli ongelmia Ruotsin veroviranomaisten kanssa. Elokuva palkittiin Golden Globe -palkinnolla parhaana ulkomaisena elokuvana 1979. Se oli myös Oscar-ehdokkaana parhaasta naispääosasta (Bergman) sekä käsikirjoituksesta.
Charlotte Andergast on menestynyt pianisti, joka on menettänyt aviomiehensä Leonardon. Hän matkustaa tyttärensä Evan ja tämän Viktor-miehen (Halvar Björk) luokse. Eva hoitaa kotonaan sisartaan Helenaa (Lena Nyman), joka on psyykkisesti sairas. Aluksi Eva ja Charlotte sietävät toisiaan, mutta lopulta vanhat haavat aukeavat ja molemmat puhuvat suunsa puhtaaksi suhteestaan.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano pitää elokuvaa kipeänä, vaikeana ja raskaana, mutta myös vapauttavana. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Syksyllä 2017 sai ensi-iltansa Sebastian Fagerlundin säveltämä ooppera "Höstsonaten", jonka libretto perustuu Bergmanin elokuvakäsikirjoitukseen. Kantaesityksessä Suomen Kansallisoopperassa lauloivat Anne Sofie von Otter ja Erika Sunnegårdh.
Bongorummut
Bongorummut tai bongot ovat rumpusoitin, joka koostuu kahdesta pienestä, puupalikan avulla toisiinsa kiinnitetystä rummusta. Bongorumpujen runkokin on tavallisimmin tehty puusta, mutta rumpuja valmistetaan myös metallista ja komposiittimateriaalista. Rumpujen kansi on tehty joko aidosta nahasta (yleensä vasikkaa) tai tekonahasta.
Bongorumpujen varsinaiset rummut ovat eri kokoisia. Suurempaa rumpua ("feminiininen" rumpu, "hembra") on tapana pitää soittajasta katsoen oikealla puolella, ja pienempää ("maskuliininen" rumpu, "macho") vasemmalla puolella. Oikeaoppisesti rumpuja tulee pitää polvien välissä, ja niitä soitetaan lyömällä rumpukansia sormilla ja kämmenillä. Rummuista lähtevä ääni on melko korkea. Bongorumpuja käytetään perinteisesti kuubalais- tai salsa-musiikkia esitettäessä, mutta melkein mitkä tahansa kevyttä musiikkia esittävät yhtyeet saattavat toisinaan käyttää bongorumpuja yhtenä instrumenttinaan.
Bongoja soitetaan myös Lähi-idässä, Turkissa ja arabimaissa. Esimerkiksi Marokossa soittimen paikallinen nimi on "Tbila". Marokkolaiset bongot ovat käsin tehtyä keramiikkaa.
Taikahuilu (elokuva)
Taikahuilu ("Trollflöjten") on Ingmar Bergmanin vuonna 1975 ohjaama elokuvaversio Mozartin satuoopperasta "Taikahuilu". Elokuva oli ensimmäinen Ruotsin television tuottama stereoelokuva.
Elokuva ei ole oopperaesityksen tallennus, vaan selvästi elokuvallisempi tarina. Väliin on leikattu katkelmia yleisöstä ja näyttämöntakaisesta toiminnasta Tukholman Drottningholmin linnan teatterissa. Laulajat ovat ensin levyttäneet osansa studiossa, ja näyttelevät ne sitten taustanauhan kanssa suurellisissa lavastuksissa ja osin ulkotiloissa. Laulajien valinnassa on kiinnitetty huomiota myös heidän ulkoiseen olemukseensa.
Bergman muokkasi varsin vapaasti Emanuel Schikanederin alkuperäistä librettoa. Tarinan Pamina on nyt Sarastron ja Yön Kuningattaren avioerolapsi.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat Bergmanin "Taikahuilun" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2009 "Taikahuilu" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Keisuke Okada
Keisuke Okada (, 20. tammikuuta 1868 Fukui – 17. lokakuuta 1952 Tokio) oli keisarillisen Japanin laivaston amiraali, poliitikko ja 31. Japanin pääministeri 8. heinäkuuta 1934–9. maaliskuuta 1936.
Okada syntyi nykyisen Fukuin prefektuurin alueella samuraiperheeseen. Hän osallistui Japanin keisarillisen laivastoakatemian 15. vuosikurssille ja valmistui seitsemäntenä yhteensä 80 kadetista vuonna 1889. Hän palveli korvetti "Kongōlla" ja panssarikansiristeilijä "Naniwalla". Myöhemmin hän palveli luutnanttina risteilijöillä "Itsukushima" ja "Takachiho" sekä korvetti "Hieillä".
Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa Okada oli taistelulaiva "Fujilla". Valmistuttuaan laivastosotakorkeakoulusta hän palveli taistelulaiva "Shikishimalla" ja upseerina risteilijä "Yaeyama". Venäjän–Japanin sodan aikana Okada toimi useilla aluksilla, joihin kuuluivat risteilijät "Chitose", "Kasuga" ja "Asahi", ennen kuin hänelle annettiin komentoonsa oma alus, "Kasuga" 25. heinäkuuta 1910. Hänet siirrettiin risteilijä "Kashimalle" vuonna 1912.
1. joulukuuta 1913 Okada ylennettiin kontra-amiraaliksi, minkä jälkeen hän oli useissa eri toimistotöissä. Vara-amiraaliksi hänet ylennettiin 1. joulukuuta 1917 ja amiraaliksi 11. kesäkuuta 1924. Okada asettui rengō kantai -päälaivaston komentajaksi vuonna 1924. Vuonna 1927 hänestä tuli laivastoministeri Tanaka Giichin hallituksessa, mutta hän erosi virastaan vuonna 1929 tullakseen ylimmän sotaneuvoston sotilaalliseksi neuvonantajaksi. Okada oli yksi harvoista vuoden 1930 Lontoon laivastokonferenssin mukaisen aseidenrajoittamissopimuksen kannattajista laivaston johdossa (jōyaku-ha). Hän auttoi sopimuksen neuvottelussa ja työskenteli voimakkaasti sen ratifikaation puolesta. Hän toimi uudelleen laivastoministerinä Saitō Makoton hallituksessa vuonna 1932.
Heinäkuussa 1934 Okada nimitettiin Japanin pääministeriksi. Hän kuului kasvanutta militarismia vastustaneisiin demokraattisiin ja maltillisiin ääniin, minkä vuoksi hän oli merkittävä kohde totalitaarisempaa Japania ajaville ääriaineksille. Hän selviytyi täpärästi murhayrityksestä helmikuun 26. päivän välikohtauksessa vuonna 1936, mutta erosi pian virastaan. Toisen maailmansodan aikana Okadalla oli johtava rooli Hideki Tōjōn hallituksen kaatamisessa vuonna 1944. Hän kuoli vuonna 1952.
Potkaisija
Potkaisija on pelipaikka amerikkalaisen jalkapallon joukkueen sisäisessä erikois- eli potkujoukkueessa (). Hänen tehtävänsä joukkueessa on potkaista potkumaali- ja lisäpisteyritykset sekä monesti myös aloituspotkut.
Nykyisin potkaisijat ovat erikoistilannepelaajia, jotka tulevat kentälle ainoastaan potkupeleissä. Silti varsin pitkään joukkueissa ei ollut pelkästään pallon potkimiseen erikoistuneita pelaajia, vaan tehtävät hoiti siihen parhaiten kykenevä pelaaja. Vasta 1960-luvulla ammattilaisjoukkueet alkoivat palkata pelkästään potkimiseen keskittyviä pelaajia. Erikoistuminen jatkui vielä, kun joukkueet hankkivat erikseen potkumaaleja (potkaisija, ) ja lentopotkuja (lentopotkun potkaisija, ) potkivia pelaajia.
Vaikka ammattilais- ja yliopistokentillä potkaisijat ja lentopotkujen potkaisijat ovat usein erikoistuneet omiin töihinsä, useissa amatöörijoukkueissa on ainoastaan yksi potkaisija, joka hoitaa joukkueessa molempia potkuja. Näin on Yhdysvalloissa varsinkin high school -joukkueissa. Joissain joukkueissa ei ole edes erityistä potkaisijaa. Suomessa useimmilla joukkueilla ei ole erityistä potkaisijaa.
Koska potkaisijat harvoin joutuvat kontaktitilanteisiin, heidän ei tarvitse olla erityisen vahvoja ja kookkaita. Jotkut potkaisijat saattavat olla jopa joukkueensa pienimpiä pelaajia. Heillä täytyy olla kova potkujalka: NFL-potkaisijoiden on kyettävä potkumaaleihin jopa yli 50 jaardin etäisyyksiltä ja jopa 70 jaardin mittaisiin aloituspotkuihin. Potkujen pituuden lisäksi tarvitaan myös tarkkuutta: maalihaarukka on vain 5,55 metriä leveä ja sen alarima on kolmen metrin korkeudella.
Potkaisijoilta vaaditaan myös hyvää henkistä kanttia. Parhaimpien ammattilaispotkaisijoiden keskimääräinen onnistumisprosentti potkumaaleissa on yli 75, joten heidän oletetaan myös yleensä onnistuvan potkussaan. Sää- ja tuuliolot vaikuttavat suuresti pallon lentorataan, mutta heidän tulee silti olla varmoja suorittajia, jopa "pisteautomaatteja". Potkaisijat joutuvat myös varsinkin tiukoissa peleissä kentälle ottelun loppuhetkillä, jolloin joukkueen voitto tai tappio on kiinni heidän onnistumisestaan.
Ulkopuolisen leimasta huolimatta hyvät potkaisijat on joukkueilleen korvaamattomia, sillä he ovat usein joukkueensa parhaita pisteidentekijöitä. Myös tiukoissa otteluissa potkaisijoiden merkitys kasvaa entisestään. Peliajan käydessä vähiin tappiolla oleva joukkue pyrkii hyökkäyksellään yleensä vain niin pitkälle, että potkaisijalla on mahdollisuus onnistua potkumaaliyrityksessään. Siksi kovajalkainen potkaisija saattaa olla ratkaiseva tekijä.
Nykyisin kaikki potkaisijat käyttävät ns. soccer-tyyliä, jossa palloa potkaistaan samalla tavoin kuin jalkapallossa maalivahti potkaisee rintapotkulla maalipotkut. Tyylin tekivät tunnetuksi veljekset Charlie ja Pete Gogolak, ja se yleistyi 60-luvulla varsinkin eurooppalaisyntyisten potkaisijoiden (em. lisäksi myös Jan Stenerud) myötä. Tätä ennen palloa potkittiin jalkapallon kärkipotkua muistuttavalla tavalla, jossa palloa lähestytään suoraan takaa ja jalan pystysuora saattoliike on korostettu.
Pankkiiri
Pankkiiri on yleisnimitys henkilöstä, joka harjoittaa eräitä pankkitoimintaan liittyviä tehtäviä, tekee kauppaa arvopapereilla, suorittaa rahanperimisiä ja välittää lainoja. Rinnakkaisena terminä pankkiirille käytetään yleisesti pankinjohtajanimikettä; vertaa esimerkiksi "journalisti" – "toimittaja". Toisaalta pankkiirilla voidaan ajatella olevan pankinjohtajaa laajempi yhteiskunnallisen vaikuttamisen, diplomatian sekä raha- ja finanssialan tuntemus. Pankkiiri operoi yleensä yhtä pankkia laajemmissa rahoitusalan yrityksissä.
Giulio Cabianca
Giulio Cabianca (19. helmikuuta 1923, Verona – 15. kesäkuuta 1961, Modena) oli italialainen kilpa-ajaja.
Cabianca aloitti kilpa-ajamisen pikkuautosarjoissa 1940-luvun lopussa. Hänen ensimmäinen huippuhetkensä oli vuonna 1951, kun hän voitti Italian 1.1 -luokan mestaruuden ajettuaan Louis Chironia vastaan. Menestys jatkui, kun Cabianca voitti vuotta myöhemmin 1.5 -luokan mestaruuden. Targa Florion kisan hän voitti omassa ajoluokassaan vuonna 1955 ollen seitsemäs kokonaistuloksissa. Cabianca voitti samana vuonna myös Giro di Calabrian kilpailun Ferrarillaan ajettuaan Luigi Villoresia vastaan. Vuonna 1958 hänestä tuli Italian GT -sarjan mestari. 
Cabianca osallistui neljään Formula 1:n Grand Prix'iin, joissa sai kerättyä kolme MM-pistettä. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin osakilpailuihin.
Cabianca menehtyi omituisessa onnettomuudessa Modenan radalla Italiassa. Rata sijaitsi normaalien yleisten ajoteiden läheisyydessä. Olettettavasti hänen kaasupolkimensa jäi pohjaan eikä hän voinut pysähtyä. Cabiancan Cooper ajautui radan ulkopuolelle ajotielle, jossa hän törmäsi taksiin. Cabianca ja kolme matkustajaa taksissa menehtyivät onnettomuudessa.
Inukai Tsuyoshi
Inukai Tsuyoshi (, 5. toukokuuta 1855, Okayama–15. toukokuuta 1932, Tokio) oli japanilainen poliitikko ja Japanin 29. pääministeri 13. joulukuuta 1931–15. toukokuuta 1932.
Inukai syntyi entiseen Niwasen hanin samuraiperheeseen Niwasen kylässä Bizenin provinssissa (nykyinen Okayaman kaupunki Okayaman prefektuurissa). Hän valmistui Keiō-yliopistosta Tokiossa. Uransa alkuvaiheessa hän työskenteli journalistina. Hän meni yhdessä keisarillisen Japanin armeijan kanssa rintamalle Satsuman kapinan aikana.
Inukai auttoi liberaaleja aatteita kannattaneen rikken kaishintō -puolueen perustamisessa vuonna 1882. Hän vastusti vahvasti entisten Chōshūn ja Satsuman alueiden valtaa maan hallinnossa. Hänet valittiin Japanin alahuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1890 ja sen jälkeen uudelleen yhteensä 17 kertaa. Hänen ensimmäinen hallituspaikkansa oli koulutusministerin virka Ōkuma Shigenobun ensimmäisessä hallituksessa vuonna 1898. Hän toimi posti- ja viestintäministerinä Yamamoto Gonnohyōen toisessa hallituksessa. Hän oli johtava hahmo shinpotō-, kenseitō- ja rikken kokumintō -puolueissa, joista viimeinen lopulta kaatoi Katsura Tarōn hallituksen vuonna 1913.
Vuonna 1922 rikken kokumintōsta tuli kakushin kurabu, joka liitti voimansa yhteen muiden pienten puolueiden kanssa muodostaakseen hallituksen Katō Takaaki pääministerinään vuonna 1924. Hänen aikanaan Inukai toimi taas hallituksessa posti- ja viestintäministerinä. Sitten kakushin kurabu yhdistyi rikken seiyūkai -puolueeseen, jossa Inukai jatkoi vanhempana jäsenenä. Vuonna 1929 Tanaka Giichin äkillisen kuoleman jälkeen Inukaista tuli puolueen johtaja.
Inukaista tuli Japanin 29. pääministeri vuonna 1931. Japani oli vaikeassa taloustilanteessa suuren laman vaikutusten ja kultakantaan palaamisen vuoksi. Inukain hallitus yritti välittömästi kasvattaa taloutta ja asettaa kulta vientikieltoon. Inukai ei kuitenkaan kyennyt kontrolloimaan armeijaa taloudellisesti tai sen toimia Kiinassa Mukdenin välikohtauksen jälkeen. Inukain kamppailu armeijan kanssa johti hänen murhaansa toukokuun 15. päivän välikohtauksessa vuonna 1932. Se merkitsi käytännössä politiikan siviilivallan lakkaamista toisen maailmansodan loppuun saakka.
Inukain kolmas poika oli poliitikko, kirjailija ja sodanjälkeinen oikeusministeri Takeru Inukai.
Joseph Henri Joachim Lainé
Joseph Henri Joachim, Lainén varakreivi (11. marraskuuta 1768 Bordeaux – 17. joulukuuta 1835 Pariisi) oli ranskalainen asianajaja ja poliitikko.
Tämä Bordeaux’sta kotisin oleva tukkukauppias suoritti 1789 Pariisissa asianajotutkinnon ja oleskeli sen jälkeen jonkin aikaa Saint-Dominguella. Hänet nimitettiin La Réolen hallintoon 1793 ja hän toimi kotikaupungissaan asianajajana 1796–1808.
Lainé valittiin lakiasäätävän kokouksen jäseneksi 1808 ja siellä hän tuli tunnetuksi poikkeuksellisen itsenäisestä luonteenlaadustaan.
Restauraation aikana hänet valittiin uudestaan ja hän eteni ensin edustajainhuoneen puheenjohtajaksi, toimi sitten sisäministerinä 1816–1818 ja kohotettiin päärin arvoon 1822. Hän ei kuitenkaan milloinkaan vaikuttanut miltään muulta kuin perustuslaillisen vapauden ystävältä. Juuri Lainé lausui 1830 sanat: ”"Kuninkaat väistyvät!"” ("Les rois s’en vont!").
Lainé nimitettiin 1816 Ranskan akatemian jäseneksi, jossa hän syrjäytti Hugues-Bernard Maret’n. Lainé ei jättänyt jälkeensä muistelmia julkisesta toiminnastaan, mutta aikalaiset muistelivat hänen lämmintä ja huumorintäyteistä puhetyyliään.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1959
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1959 olivat toiset maanosan mestaruuskilpailut. Turnaus pidettiin Kairossa, Yhdistyneessä araitasavallassa. Kisojen aikaan Egypti ja Syyria muodostivat valtioliiton.
Turnaukseen osallistui samat kolme maata kuin ensimmäisessä mestaruusturnauksessa kaksi vuotta aiemmin. Tuolloin mestaruuden vei Egypti, joka pelasi kotikisoissaan Yhdistyneen arabitasavallan nimellä. Mestaruuden vei toistamiseen Yhdistynyt arabitasavalta, joka voitti turnauksessa molemmat ottelunsa. Sudan sijoittui toiseksi ja Etiopia kolmanneksi.
3 maalia
2 maalia
1 maali
Renault RS10
Renault RS10 on Formula 1 -auto, jota Renault-talli käytti kaudella . RS10 oli historian toinen Renault'n F1-auto ja ensimmäinen turbomoottorinen auto, jolla voitettiin F1-osakilpailu. Auton voimanlähteenä oli Renault'n oma 1,5-litrainen V6-turbomoottori. Autolla kilpailuissa ajoivat ranskalaiset Jean-Pierre Jabouille ja René Arnoux.
Ranskan GP:sta Renault saavutti historian ensimmäisen voittonsa, kun Jabouille ajoi paalupaikalta voittoon. Arnoux täydensi tallin menestystä sijoittumalla kolmanneksi lähdettyään kilpailuun toisesta lähtöruudusta Jabouillen rinnalta. Arnoux myös ajoi kilpailun nopeimman kierrosajan. Britannian GP:ssa Arnoux ylsi toistamiseen peräkkäin palkintokorokkeelle sijoittumalla kilpailussa nyt toiseksi. Jabouille lähti Saksan GP:hin paalupaikalta, mutta joutui keskeyttämään jo kilpailun alkuvaiheessa. Itävallan GP:ssa Arnoux saavutti paalupaikan ja ajoi kilpailun nopeimman kierroksen, mutta lopputuloksissa hän oli kuudes. Jabouille saavutti paalupaikan Italian GP:sta, mutta kilpailussa hän joutui keskeyttämään. Kauden päätöskilpailussa, Yhdysvaltain GP:ssa, Arnoux ajoi palkintokorokkeelle toiseksi.
Renault saavutti kauden aikana yhteensä 26 pistettä. Valmistajien MM-sarjassa se sijoittui kuudenneksi.
Operaatio Mongoose
Operaatio Mongoose (suom. mangusti, englanniksi tunnetaan myös nimellä Cuban Project) oli yleisnimitys Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn 30. marraskuuta 1961 alulle panemille CIA:n peiteoperaatioille. Presidentti antoi luvan Fidel Castron Kuuban ja sen kommunistihallinnon vastaisille ankarille salaisille toimille. Operaatiota johti ilmavoimien prikaatikenraali Edward Lansdale.
Operaation tavoitteena oli "auttaa Kuubaa kukistamaan kommunistihallinto" mukaan lukien sen johtaja Fidel Castro, tähtäimenä oli "kansannousu, joka voisi tapahtua Kuubassa lokakuussa 1962". Yhdysvaltalaiset politiikantekijät halusivat myös nähdä "uuden hallituksen, jonka kanssa Yhdysvallat voisi elää rauhassa".
Kun hankkeen piti huipentua lokakuussa 1962, Kuuban ohjuskriisi oli pahimmillaan. Kriisin aikana Yhdysvallat ja Neuvostoliitto ajautuivat ydinsodan partaalle. Operaatio Mongoose lopetettiin 30. lokakuuta 1962.
M/S Luleå
M/S Luleå on vuonna 1922 Göteborgissa, Ruotsissa rakennettu 119,99-metrinen rahtilaiva. Alus on rakennettu raudasta. 11. heinäkuuta 1942 neuvostoliittolainen sukellusvene torpedoi aluksen ja nykyisin alus makaa noin 30 metrin syvyydessä Ruotsin edustalla.
Luleån sisaralukset ovat M/S Stråssa, M/S Asella (ent. Laponia), M/S Ulrika (ent. Luossa) ja M/S Laidaure (ent. Oxelösund).
Vuonna 1922 alus valmistui göteborgilaiselta telakalta ja se luovutettiin ruotsalaisen Trafik AB Grängesberg-Oxelösundin omistukseen. Kotisatamaksi tuli Tukholma.
Toisen maailmansodan aikana moni ruotsalainen laiva kuljetti rautamalmia Ruotsista Saksaan. Saksa tarvitsi malmia muun muassa sotateollisuuteensa. 8. heinäkuuta 1942 Luleå lastasi 7 660 tonnia malmia Luulajan satamasta ja lähti kuljettamaan lastia kohti Emdeniä. Kapteenina aluksella oli Ragnar Westin. 11. heinäkuuta kello 15 Luleå oli Västervikin saaristossa, kun neuvostoliittolainen S7 -sukellusvene ampui torpedon kohti alusta. Torpedon osuttua alukseen voimakas räjähdys lennätti lastina olleen malmin ympäriinsä samalla murskaten muun muassa toisen Luleån pelastusveneistä. Alus upposi nopeasti ja miehistö hyppäsi mereen. Luleån 27 hengen miehistöstä henkiin jäi 19. Kahdeksan menetti henkensä.
Sports Illustrated
Sports Illustrated on urheilua käsittelevä yhdysvaltalainen viikkolehti. Sen painetulla ja sähköisellä julkaisulla on noin 20 miljoonaa lukijaa.. Pääosa lehden lukijoista on miehiä. Eniten kansikuva-esiintymisiä on koripalloilija Michael Jordanilla ja toiseksi eniten nyrkkeilijä Muhammad Alilla.
"Sports Illustrated" on ilmestynyt vuodesta 1954 asti, ja nykyään se on osa Time Warner -konsernia.
Vuosittain helmikuussa lehti julkaisee huippumallien ja eksoottisten kuvauspaikkojen avulla toteutetun, kauden uima-asumuotia esittelevän "Sports Illustrated Swimsuit" -numeron, joka on ollut useana vuonna maailman luetuin lehdennumero 60 miljoonalla lukijallaan. Vuonna 2016 numerosta tehtiin tuhatkunta radio- ja televisiojuttua ja yli 3 400 verkkoartikkelia, jotka keräsivät 13 miljardia sivunäyttöä. Pelkästään paperiversiolla oli 60 miljoonaa lukijaa.
Irwin Silber
Irwin Silber (17. lokakuuta 1925 – 8. syyskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja poliittinen aktivisti. Hän oli kansanmusiikkilehden "Sing Out!" päätoimittajana vuosina 1951–1967.
Silber liittyi myöhemmin Yhdysvaltain "Guardianiin". Hänen tunnetuimpia yksittäisiä artikkeleitaan oli "Sing Out!" -lehden marraskuun 1964 painoksessa julkaistu ”avoin kirje Bob Dylanille”.
Silber julkaisi useita kirjoja. Osa niistä käsittelee täysin musiikin ulkopuolisia aiheita; esimerkkinä Lester Rodneyn uraa koskeva "Press Box Red: The Story of Lester Rodney, the Communist Who Helped Break the Color Line in American Sports" (2006).
Neidonlähde
Neidonlähde ("Jungfrukällan") on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1960. Sen tarina perustuu keskiaikaiseen 1200-luvun balladiin "Herr Töres' döttrar", joka kertoo vauraan talonpojan tyttäristä. Elokuvan kuvaus on saanut vaikutteita Akira Kurosawalta ja Mauritz Stilleriltä. Kuvauksen toteutti Sven Nykvist.
Elokuva on kuvattu Taalainmaalla muun muassa Stuggforsenissa sekä Skattungbyssä .
Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaana vieraskielisenä elokuvana 1960 ja oli ehdokkaana myös puvustuksesta. Elokuva sai myös parhaan ulkomaisen elokuvan Golden Globen vuonna 1961.
Toren ja Märetan tytär Karin lähtee viemään kynttilöitä kirkolle sisarpuolensa Ingerin kanssa. Ingeri on katkera sisarpuoltaan kohtaan. Matkalla kolme paimenta raiskaa ja tappaa Karinin. Ingeri näkee tapahtuman, mutta pelästyy eikä uskalla palata kotiin kertomaan murhasta. Paimenet saapuvat Toren ja Märetan kotiin, jossa he yrittävät myydä Karinin vaatteita Märetalle. Totuus paljastuu vanhemmille, ja isä Tore kostaa murhaamalla paimenet. Perhe lähtee Karinin ruumiin luokse Ingerin johdattamana. Tore ei ymmärrä tyttärensä murhan sallinutta Jumalaa, mutta päättää rakentaa paikalle kirkon. Karinin ruumiin alta paljastuu lähde.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 15.6.1961 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei saanut Suomessa laillisesti esittää. Elokuva vapautui sensuurista tarkastamon johtajan vaihduttua 1967, jolloin monet aiemmin kielletyt elokuvat uudelleentarkastuksissa läpäisivät sensuurin seulan.
Takapuolustaja
Takapuolustaja (, yleislyhenne "S") on puolustuksen pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Takapuolustajia on kahdentyyppisiä: vahvan (, lyh. SS) tai heikon puolen (, lyh. FS) takapuolustaja. Heidän tehtävänsä riippuvat puolustussuunnitelmasta. Yhdessä kulmapuolustajien kanssa takapuolustajat muodostavat puolustuksen takakentän, jonka päätehtävänä on heittopuolustus.
Kentän taaimmaisina pelaajina he ovat myös puolustuksen viimeinen lukko. Heidän tulee olla hyviä pelinlukijoita ja varmoja taklaajia.
Vahvan puolen takapuolustaja on kahdesta takapuolustajasta yleensä kookkaampi ja vahvempi. Hän asettuu kentällä puolustuksen vahvalle puolelle (tyypillisimmin se puoli, missä sisempi laitahyökkääjä on). Hän pelaa lähempänä aloituslinjaa ja osallistuu näin myös juoksun puolustamiseen. Miesheittopuolustuksessa hän seuraa sisempää laitahyökkääjää.
Heikon puolen takapuolustaja on yleensä virkaveljeään pienempi ja nopeampi. Hän seuraa tilannetta syvimpänä puolustajana ja hyökkää lopulta palloa kohti. Heittopeleissä hän pyrkii joko syötönkatkoon tai iskemään kiinniottajaa juuri pallon saapumisen hetkellä. Nimityksen "free safety" suora käännös on "vapaa takapuolustaja" ja se kuvaa alkuperältään takapuolustajan vastuuta miespuolustuksessa: heikon puolen takapuolustajan ei tarvitse puolustaa ketään erityistä hyökkäyksen pelaajaa, vaan hänen vastuullaan on vartioida kaikkia puolustuksen takakentälle asti pääseviä hyökkäyksen pelaajia.
Ľubomír Višňovský
Ľubomír Višňovský (s. 11. elokuuta 1976 Topoľčany, Tšekkoslovakia) on slovakialainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Los Angeles Kings varasi Višňovskýn vuonna . Hän murtautui heti ensimmäisellä kaudellaan Kingsin pelaavaan kokoonpanoon ja pelasi lähes kaikki kauden ottelut. Kings kauppasi Višňovskýn kesällä 2008 Edmonton Oilersiin. Pelattuaan pari kautta Oilersissa hänet kaupattiin maaliskuussa 2010 Anaheim Ducksiin, josta Oilersiin siirtyi puolustaja Ryan Whitney. Višňovský pelasi ssa vuonna 2007.
Višňovský on nimetty maansa parhaaksi puolustajaksi kuusi kertaa (1999, 2001, 2000, 2002, 2003 ja 2005) ja parhaaksi pelaajaksi kerran (2005).
Višňovský on edustanut Slovakiaa seuraavissa turnauksissa:
Mariano Cañardo
Mariano Cañardo Lacasta (5. helmikuuta 1906 Olite, Navarra – 20. kesäkuuta 1987 Barcelona) oli espanjalainen maantiepyöräilijä.
Cañardo on voittanut Katalonian ympäriajon ennätykselliset seitsemän kertaa, vuosina 1928–1939. Vuonna 1930 hän voitti puolestaan ensimmäisenä espanjalaisena Baskimaan ympäriajon. Cañardo sijoittui toiseksi vuoden 1935 Espanjan ympäriajossa Gustaaf Deloorin jälkeen ja voitti kilpailun viidennen etapin. Vuoden 1937 Ranskan ympäriajossa hän oli paras 14. osuudella.
Kesäinen leikki
Kesäinen leikki () on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1951. Elokuva on liikkuu kahdessa ajassa: nuoren parin rakkaustarinassa ja vanhenevan naisen muistoissa. Sitä pidetään ohjaajansa varhaisena mestariteoksena. Elokuvassa oli mukana Bergmanin luottohenkilöitä: näyttelijätär Maj-Britt Nilsson ja kuvaaja Gunnar Fischer. Myös saaristomaisemat ja lyhyen onnen kuvaus ovat teemoja, jotka toistuvat Bergmanin myöhemmissä elokuvissa.
Herse
Herse () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Kekropsin ja Aglauroksen, Aktaioksen tyttären, tytär. Hänellä oli kaksi sisarta, Aglauros ja Pandrosos, sekä veli Erysikhthon.
Tarinan mukaan Hefaistos yritti maata Pallas Athenen mutta epäonnistui. Maahan tippunut siemen siitti sen sijaan Gaian, joka synnytti pojan, Erikhthonioksen. Hän ei kuitenkaan halunnut pitää poikaansa vaan antoi sen Athenelle. Tämä puolestaan sulki lapsen laatikkoon ja antoi sen Kekropsin tyttärille vartioitavaksi varoittaen heitä avaamasta sitä. Kiellosta huolimatta Aglauros ja Herse avasivat laatikon, josta paljastui Erikhthonios. Nämä kaksi sisarusta tulivat tästä hulluiksi ja hyppäsivät alas Akropoliilta. Toisen muunnelman mukaan varis kertoi Athenelle tapahtuneesta, jolloin tämä teki nämä kaksi sisarusta hulluiksi saaden heidät heittäytymään mereen.
Toisessa tarinassa Hermes rakastui Herseen, jolloin kateellinen Aglauros asettui rakastavaisten väliin kieltäytyen liikkumasta. Suuttuneena jumalien sanansaattaja muutti Aglauroksen silloin kivipatsaaksi. Suhteesta syntyi poika, Kefalos.