hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ranskan senaatin vaalit
Ranskan senaatin vaalit, joita kutsutaan myös senaattorivaaleiksi ovat kokemassa suurta muutosta (2007), mutta vaalien epäsuora menetelmä säilyy ja vaalin suorittavat suuret vaalikollegiot eli valitsijamiehet.
Ranskan senaatti, jota kutsutaan myös nimellä ”Haute assemblée” koostui 331 senaattorista:
Vuodesta 2004 alkaen on tehty vaalijärjestelmään muutosta, jossa senaattoreiden vaalikausi muuttuu asteittain kuuden vuoden mittaiseksi. Muutos sisältää myös äänestyskausien lukumäärän vähenemisen kahteen; nämä ovat ”série 1” ja ”série 2”. Näin puolet senaattoreista tulee valittavaksi aina kolmen vuoden välein.
Muutoksen kanssa samaan aikaan myös senaattorien paikkajako muuttuu vastaamaan paremmin Ranskan alueiden asukaslukujen muutoksia. Näin senaattoreiden kokonaismääräksi tulee muutoksen jälkeen vuonna 2008 kaikkiaan 343 jäsentä. Ja vuonna 2011 senaattoreiden lukumäärä kasvaa kaikkiaan vielä tästäkin eli heitä tulee olemaan 348. Senaattoreiden paikat jakautuvat seuraavasti:
Sen jälkeen kun laki n:o 2003-697 tuli voimaan 30. heinäkuuta 2003:
Joka kolmen vuoden kauden kuluttua, eli aina kun osa edustajista valitaan, senaatti valitsee itselleen puhemiehistön jota kutsutaan ranskaksi toimistoksi. Samalla valitaan myös senaatin puhemies, joka toimii tasavallan presidentin sijaisena tai ottaa tehtävän hoitaakseen jos presidentti on itse kykenemätön, syystä tai toisesta, virkaansa hoitamaan.
Valitsijamiehet koostuvat pääsääntöisesti (95 % valitsijamiesten kokonaismäärästä) kunnallisilla vaaleilla valituista henkilöistä, kunnanjohtajista, kuntien apulaisjohtajista, kunnanhallituksen jäsenistä sekä keskeisten kunnanvaltuustojen edustajista. Näiden edustajien lukumäärä on sidoksissa kuntien asukasmääriin. Toisaalta loput (5 % valitsijamiehistä) koostuu kansanedustajista, alueneuvostojen- sekä yleisneuvostojen jäsenistä.
Laki, joka tuli voimaan 14. helmikuuta 1875 ja koski Ranskan kolmannen tasavallan senaattia, määritteli senaatin koostuvan 300 edustajasta, joista 225 valittiin departementeista ja siirtomaista ja lisäksi 75 edustajaa valitsi kansalliskokous. Kansalliskokouksen valitsemat edustajat olivat erottamattomia, ja heidät oli valittu eliniäksi. Siksi näitä senaattoreita ei voitu erottaa, vaikka kansalliskokouksen valitsemista senaattoreista luovuttiin lailla 10. joulukuuta 1884. Viimeinen kansalliskokouksen elinajaksi valitsema senaattori kuoli vuonna 1918. Kansalliskokouksen valitsemia elinikäisiä senaattoreita oli kaikkiaan 116.
Lausitzer Füchse
EHC Lausitzer Füchse on saksalainen jääkiekkojoukkue Weißwasserin kaupungista. Se on perustettu vuonna 1953 "BSG Ostglas Weißwasser"in ja "BSG Chemie Weißwasser"in yhdistyessä. Vuoteen 1990 asti joukkueen nimi oli "SG Dynamo Weißwasser", nykyisen nimensä seura otti käyttöön vuonna 2002 muutaman välivaiheen jälkeen. Seuran sarjataso on nykyisin 2. Bundesliga. Dynamo-nimellä joukkue on voittanut DDR:n mestaruuden yhteensä 25 kertaa, joskin vuodesta 1970 liigassa pelasi vain kaksi joukkuetta (Dynamo Weißwasserin lisäksi Dynamo Berlin, nykyinen Eisbären Berlin).
The Elf and the Hawk
The Elf And The Hawk on Hawkwindin albumi joka yhdistää Hawkwind-basisti Alan Daveyn Elf-ep:n (1987) ja Hawkwindin fanikerhon johtajan Brian Tawnin kokoaman Hawkfan 12-ep:n (1986). Mukana on myös Hawkwindiin liittyviä ns. "sukulaisyhtyeitä".
Dawn of Hawkwind
Dawn Of Hawkwind on albumi joka pääasiassa esittelee Dave Brockin tuotantoa ennen Hawkwindin perustamista. Brock itse kommentoi kappaleita cd:llä. Albumia ei pidä sekoittaa samannimiseen bootleg-julkaisuun.
Matobon kukkulat
Matobon kukkulat eli Matopos-kukkulat on alue Zimbabwen eteläosassa. Sille ovat tunnusomaisia metsäiset laaksot ja niiden välissä kohoavat graniittiset kalliopaadet, "kopjet". Puiston nimi tarkoittaa kaljupäitä. Kukkulat kohoavat noin 1 500 metrin korkeuteen, kun laaksonpohjat ovat 1 100 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Kukkuloiden alue on noin 3 100 neliökilometria, mistä 424 km² kuuluu kansallispuistoon. Loput on enimmäkseen yhteislaidunta, pieni osa myös viljelymaata. Vajaa neljännes kansallispuistosta on aidattu matkailukohteeksi. Aidatulla alueella eläimiä on niin tiheässä, että mm. sarvikuonon näkeminen on melko varmaa.
Alueella on myös kalliomaalauksia ja Cecil Rhodesin hauta.
Kansallispuiston tunnetuin eläinlaji on mustakotka ("Aquila verreauxii"). Myös muita kotkalajeja on paljon, samoin kuin leopardeja ja paviaaneja sekä erilaisia matelijoita. Tamaanit ovat tärkeitä kotkien ja leopardien ravintoeläimiä.
Matobon kukkulat on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 2003.
Rapid Reload
Rapid Reload (Japanissa nimellä Gunners Heaven) on 2D ammuskelupeli PlayStationille, josta tuli todella suosittu. Rapid Reload on ns. "Gun and Run" -peli, jossa juostaan ampumapainike pohjassa vihollisia kohti.
Rapid Reload julkaistiin Japanissa vuoden 1995 alussa sekä Euroopassa vuoden 1995 lopussa.
Aarteenmetsästäjät Axel Sonics ja Ruka Hetfield lähtevät etsimään aarretta. He eivät tiedä, että ilkeä terroristi järjestö, Pumpkin Heads, on myös aarteen perässä. Arelin ja Rukan on pelastettava maailma terroristien kynsistä.
Pelin alussa pelaaja valitsee hahmokseen joko Axelin tai Rukan. Kaikissa tasoissa, poikkeuksena 3- ja 5-taso, on kolme päävastusta. Näistä kaksi on Area Bosseja ja yksi on Guardian. Tasossa 3 on vain yksi Area Boss, ja tasossa 5 on pelkkä Guardian. Monet ihmiset ovat kritisoineet pelin vaikeutta, etenkin Rukalla pelatessa tasoissa 3 ja 4.
Staffan Hildebrand
Staffan Hildebrand (alun perin Carl Thomas Staffan Hildebrand) (s. 14. heinäkuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "G" (myös nimellä "G – som i gemenskap"), "Stockholmsnatt" ja "Ingen kan älska som vi".
Hildebrand on ruotsalaisen poliitikon Carl Bildtin lapsuudenystävä.
Jonas Cornell
Jonas Cornell (alun perin Bengt Henrik Jonas Cornell) (s. 8. marraskuuta 1938 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen tuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Cornell on naimisissa näyttelijä Agneta Ekmannerin kanssa.
Sven-Bertil Taube
Sven-Bertil Taube (s. 24. marraskuuta 1934) on ruotsalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on Evert Tauben poika.
Taube julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1954. Albumi sisälsi tulkintoja hänen isänsä laulelmista. Hän on myös nauhoittanut Carl Michael Bellmanin ja runoilija Nils Ferlinin lauluja. Vuonna 2009 Tauben albumi "Sjunger Mikis Theodorakis" (1974) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Laulajanuransa lisäksi Taube on näyttelijä. Melko menestyksekkään uran myötä hän päätyi Lontooseen, jossa hän esiintyi teattereissa ja musikaaleissa. Lisäksi hän pääsi "Kahden kerroksen väkeä" -televisiosarjaan. 1970-luvulla Taube yritti löytää töitä näyttelijänä Hollywoodista, ja hän saikin joitain pieniä osia. Tunnetuimpia rooleista olivat vuoden 1970 Alistair MacLeanin jännitysromaaniin perustuva Kahlenukke, jossa Taube esitti pääosaa ja vuoden 1976 sivuosarooli toista maailmansotaa käsitelleessä draamassa "Kotka on laskeutunut".
1980- ja 1990-luvuilla Taube näytteli useissa ruotsalaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Samalla hän piti myös yllä uraansa laulajana.
Taube on ollut naimisissa neljä kertaa. Näistä avioliitoista hän on saanut neljä lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 1960, 1965, 1979 ja 1994.
Seututie 855
Seututie 855 on Iin Olhavan kylästä Oulun Tannilan kautta Pudasjärvelle johtava seututie. Tien pituus on noin 90 kilometriä.
Yli-Olhavan ja Tannilan väli on noin 18 kilometrin matkalta päällystämätöntä soratieosuutta. Tannilan kohdalla tie yhtyy seututiehen 849 noin kilometrin Yli-Iin keskukseen päin, kunnes se kääntyy vasemmalle Pudasjärvelle päin.
Raskaan liikenteen osuus tiellä on kasvanut huomattavasti, Iijoen uiton päätyttyä ja turvetuotannon kasvaessa. Koillismaan puutavaraliikenne Kemiin sekä Pudasjärven ja Yli-Iin turveliikenne käyttää tietä.
Seututien varrella sijaitsevat muun muassa Pudasjärven kirkko ja kotiseutumuseo.
Hans Alfredson
Hans Folke "Hasse" Alfredson (28. kesäkuuta 1931 Malmö – 10. syyskuuta 2017 Danderyd) oli ruotsalainen koomikko, ohjaaja, kirjailija ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten pitkästä yhteistyöstään Tage Danielssonin kanssa.
Alfredson syntyi Malmössä, mutta ollessaan seitsemänvuotias hän muutti perheensä kanssa Helsingborgiin. Hän aloitti uransa Ruotsin radiossa 1950-luvun puolivälin tienoilla. Pian hän tapasi Tage Danielssonin, ja he aloittivat tiiviin yhteistyön, joka kesti aina Danielssonin kuolemaan saakka vuoteen 1985. Tuotantoyhtiönsä AB Svenska Ordin kautta kaksikko teki yhdessä lukuisia elokuvia (mm. "Picasson seikkailut") ja revyitä. Lavalla Alfredsonin bravuuri oli Lindeman-hahmo, joka antoi humoristisia vastauksia Danielssonin esittämiin asiallisiin kysymyksiin erilaisiin ajankohtaisiin teemoihin liittyen. Alfredson ja Danielsson tekivät töitä myös erikseen; Alfredsonin omista töistä tunnetuimpia ovat esimerkiksi elokuva "Yksinkertainen murhaaja", joka voitti muun muassa parhaan filmin ja ohjauksen Guldbagge-palkinnon vuonna 1982, ja lastenlaulut kuten "Blommig falukorv". Danielssonin kuoleman jälkeen Alfredson ohjasi ja käsikirjoitti vielä joitain elokuvia, kirjoitti kirjoja ja teki revyitä Povel Ramelin ja Peter Dallen kanssa. Hän toimi myös Skansenin johtajana 1992-94.
Alfredson oli naimisissa Gunilla Olssonin kanssa vuodesta 1956 lähtien kuolemaansa saakka. Heidän lapsiaan ovat ohjaajat Daniel Alfredson ja Tomas Alfredson.
Magneettikolangiografia
Magneettikolangiografia (, MRCP) on lääketieteellinen kuvantamismenetelmä, jossa magneettikuvauksen avulla kuvannetaan sappi- ja haimatiet. Magneettikolangiografiaa voidaan käyttää esimerkiksi epäiltäessä sappi- ja haimateiden tukoksia, kasvaimia, sappikiviä ja leikkausten jälkeisiä komplikaatioita.
Toisin kuin endoskooppinen retrogradinen kolangiopankreatikografia (ERCP), magneettikolangiografia ei ole tähystystutkimus. Siten se on ERCP:tä turvallisempi, mutta toisaalta sen avulla ei pystytä tekemään toimenpiteitä, kuten poistamaan sappikiviä tai ottamaan koepaloja. Magneettikolangiografian tarkkuus on todennäköisesti ERCP:n veroinen arvioitaessa muun muassa sappitietukoksia ja -kiviä, tiehyiden anatomisia poikkeavuuksia, leikkauksen jälkeisiä muutoksia ja primaaria sklerosoivaa kolangiittia. Tutkimuksen etuna on lisäksi koko sappitiepuuston, myös tukoksen yläpuolisen osan, hyvä näkyminen. Magneettikolangiografia onkin korvaamassa ERCP:n potilailla, joilla tarvitaan ainoastaan diagnostista sappi- ja haimateiden kuvausta.
Linderin koulu
Linderin koulu oli Lohjan Ventelässä sijainnut ala-asteen koulu. Siinä oli luokat 1–6, pienluokka erityisoppilaille sekä esikoulu. Koulu sijaitsi Mäntynummen yläasteen yhteydessä. Koulu oli nimetty Hjalmar Linderin mukaan. Linderin koulu yhdistyi Mäntynummen koulun kanssa 1.10.2013 ja ne muodostavat nykyisin Mäntynummen yhtenäiskoulun.
Coma of Souls
Coma of Souls on thrash metal -yhtye Kreatorin vuonna 1990 julkaistu viides albumi.
Coby Miller
Coby Miller (s. 19. lokakuuta 1976 Ackermann, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Miller kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000, joissa sijoittui 200 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 20,35. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa 100 metrin juoksun neljäs ajalla 10,52. Kaksi vuotta myöhemmin Miller juoksi GP-finaalissa 100 metrillä kuudenneksi ajalla 10,21. Hän karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 200 metrin välierissä, mutta oli myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiahopeaa.
Miller voitti universiadeissa kultaa 200 metrillä ajalla 20,32 s Palma de Mallorcalla 1999.
Jyväskylä Summer Jazz
Jyväskylä Summer Jazz on Jyväskylässä järjestettävä jazziin ja maailmanmusiikkiin keskittyvä musiikkifestivaali. Se järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1996.
Alkuaikoinaan festivaali keskittyi latinomusiikkiin, mutta ohjelmisto on vuosien myötä kehittynyt yleisemmin maailmanmusiikin suuntaan. Myös kaupungin omat muusikot kuten Jyväskylä Big Band, Joona Toivanen ja Olavi Louhivuori ovat olleet festivaaleilla vahvasti esillä. Konsertteja pidetään niin kirkoissa kuin klubeilla, kuten Popparissa ja Lutakossa.
Jyväskylä Summer Jazzin järjestämisestä vastaa jyväskyläläinen Jyzz ry.
Batman (vuoden 2004 animaatiosarja) (1. tuotantokausi)
Batmanin (2004) 1. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 11. syyskuuta 2004 jaksolla "The Bat in the Belfry", joka tunnetaan Suomessa nimellä Uhka taivaalta. 1. kausi käsittää kolmetoista jaksoa. Yhdysvalloissa ensimmäisen kauden esitys päättyi 7. toukokuuta 2005.
Suomessa 1. tuotantokausi käynnistyi 2. syyskuuta 2006 ja päättyi 14. lokakuuta 2006. Kauden kuusi ensimmäistä jaksoa on julkaistiin Suomessa DVD:lle dubattuna samana vuonna ja kaikki jaksot sisältävä boksi vuotta myöhemmin. DVD:llä jaksojen nimet olivat yhtä lukuun ottamatta erit kuin televisioesityksissä.
Maailmankaikkeuden suuren mittakaavan rakenne
Kaikkeuden suuren mittakaavan rakenne tarkoittaa kosmologiassa aineen ja valon havaittua jakautumista suurimmilla mittakaavoilla, tyypillisesti miljardien valovuosien mittakaavassa. Taivaankappaleiden punasiirtymää ja sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksia tutkimalla on saatu selville kaikkeuden suuren mittakaavan rakennetta. Rakenteiden muodostuminen vaikuttaa seuraavan hierarkiaa aina galaksien superjoukkohin ja niiden muodostamiin galaksimuureihin saakka. Näitä suuremmassa mittakaavassa ei vaikuta olevan rakenteita.
Sasol
Sasol (alun perin "Suid Afrikaanse Steenkool en Olie") on eteläafrikkalainen yritys, jonka toimialaan kuuluu öljyteollisuus. Yritys tuottaa pääasiassa bensiiniä ja dieselöljyä, mutta myös kemikaaleja käyttäen Fischer-Tropsch-menetelmää. Sasolilla on tehtaat Sasolburgissa ja Secundassa.
Sasol on toimimut mm. Formula 1 -talli Jordanin pääsponsorina vuosina 1992–1993.
M/S Forte
M/S Forte () on ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistama sto-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 1989 Bodewess Sheepswerven B.V. -nimisellä telakalla, Alankomaissa. Kuollutta painoa aluksella on 4 001 tonnia ja jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "Forte" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Aluksella on alankomaalainen miehistö.
Forten sisaralus on M/S Largo.
Vuonna 1989 vastavalmistunut alus luovutettiin Kustvaartbedrijft Moermanin omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Samana vuonna Bror Husell vuokrasi aluksen ja se aloitti Transfennican liikenteessä Suomen ja Englannin välillä. Vuonna 1994 B&N Nordsjöfrakt osti Forten, joka myöhemmin siirtyi Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen. 6.- 9. syyskuuta 2001 välisen ajan alus oli telakalla Puolassa, johtuen karilleajon aiheuttamasta vauriosta. Vuonna 2004 Arctic Marine osti Forten. Kotisatama säilyi Rotterdamina.
Nykyisen omistajan, Rederi Ab Lillgaardin haltuun alus päätyi maaliskuussa 2005.
Maanantaiaamulla 3. joulukuuta 2007 Forte törmäsi Merenkurkussa sijaitsevaan Nordvalenin majakkaan. Törmäyksen jälkeen Ruotsin rannikkovartiosto lähetti paikalle Uumajasta veneen. Sekä majakka että alus kärsivät vaurioita. Loukkaantumisilta ja öljyvuodoilta onnettomuudessa vältyttiin. Forte oli matkalla Kemiin.
Concerto Moon
Concerto Moon () on vuonna 1995 perustettu japanilainen neoklassista/power metallia soittava yhtye. Yhtyeen keulahahmo on kitaristi "Norifumi Shima" ja sen levy-yhtiönä toimii VAP Records. Kotimaassaan Japanissa Concerto Moon on yksi suurimmista metalliyhtyeistä.
Renewal
Renewal on Kreatorin vuonna 1992 julkaistu kuudes albumi. "Renewal" poikkeaa melko radikaalisti yhtyeen aiemmasta tuotannosta ja aloitti Kreatorin historiassa kokeilevamman, vähemmän aggressiivisen vaiheen.
88 minuuttia
88 minuuttia ("88 Minutes") on Jon Avnetin ohjaama vuonna 2007 valmistunut elokuva. Elokuva kuvattiin Vancouverissa, Kanadassa syystalvella 2005.
Sonic Assassins
Sonic Assassins on Hawkwind-yhtyeen jäsenten, laulaja Robert Calvertin ja kitaristi Dave Brockin, sivuprojekti vuodelta 1977.
Devonissa tuolloin asuneet Calvert ja Brock ystävystyivät paikallisen Ark-yhtyeen jäsenten kanssa (yhtye oli jo aiemmin lämmitellyt Hawkwindia) ja ehdottivat yhteisen yhtyeen perustamista. Calvertin ja Brockin lisäksi yhtyeeseen tulivat Arkista basisti Harvey Bainbridge, rumpali Martin Griffin sekä kosketinsoittaja Paul Hayles. Nimi tuli Michael Moorcockilta, joka kutsui Hawkwindia nimellä Sonic Assassins.
Sonic Assassins soitti vain yhden keikan, Barnstaplessa Queens-hallissa 23. joulukuuta 1977. Keikka nauhoitettiin ja siihen tehtiin myöhemmin dubbauksia. Tarkoituksena oli julkaista livealbumi, mutta tähän päivään mennessä vain viisi kappaletta on julkaistu:
Legendaariseksi muodostunut "Over The Top" syntyi puhtaasti improvisaation avulla. Harjoituksista poissaollut Calvert ei ollut tietoinen muuttuneesta kappalejärjestyksestä, ja yhtyeen aloittaessa soiton Calvert oletti ensin tulevan "Master Of The Universe" -kappaleen. Jammailun kuitenkin jatkuessa Calvert improvisoi taidokkaasti uusia ja vanhoja lyriikoitaan.
Hawkwindin jatkaessa toimintaa keväällä 1978 Sonic Assassins pistettiin telakalle. Yhteiset soittohommat kuitenkin jatkuivat myöhemmin: Hawkwindin kosketinsoittajan Simon Housen erottua kesken kevään 1978 Yhdysvaltain kiertuetta Paul Hayles soitti koskettimia kiertueen loppuajan ja yhtyeen hajottua kiertueen jälkeen Griffin ja Bainbridge liittyivät Calvertin ja Brockin Hawklords-projektiin.
Mustakotka
Mustakotka ("Aquila verreauxii") on Afrikan vuoristoalueiden suurikokoinen petolintu. Se on nimetty ranskalaisen luonnontieteilijä Jules Verreauxin kunniaksi.
Mustakotka muistuttaa ruumiinrakenteeltaan maakotkaa, mutta on isompi ja tummempi. Se voi kasvaa liki metrin pituiseksi, 80–96 cm. Siipien kärkiväli on 225–245 cm ja painoa 3,6–5,7 kg. Naaras on koirasta kookkaampi. Aikuinen lintu on lähes kokonaan musta, yläselkä ja yläperä ovat valkoiset ja käsisiivellä on valkoinen laikku. Päälaki ja niska ovat kotkamaisen kellertävät.
Mustakotkaa tavataan Saharan eteläpuolisen Afrikan vuorilla Itä- ja Etelä-Afrikassa, erillispopulaationa Ennedin tasangolla Tšadissa, sekä harvinaisena Punaisenmeren vastarannalla Arabian niemimaan puolella. Lajin esiintymisalueen pinta-ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Laji on enimmäkseen paikkalintu.
Mustakotka elää vuoristoisilla seuduilla ja kuivilla savanneilla kaukana ihmisasutuksesta.
Pesä on yleensä vuoren tai kallion rinteessä ulkoneman alla, harvoin puussa. Se on laakea, matala, oksista ja risuista rakennettu, ja pesämalja on matala. Molemmat puolisot rakentavat pesää, tosin naaras aktiivisemmin. Naaras munii tavallisesti kaksi, joskus yhden tai kolme munaa. Munintaväli on kolme päivää. Haudonta-aika on 43–46 päivää. Naaras hautoo enimmäkseen öisin, koiras noin puoli päivää. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja ovat lentokykyisiä 12–14 viikon ikäisinä. Lentokykyiseksi selviää lähes aina vain yksi poikanen toisten joutuessa jossain vaiheessa sen syömäksi. Poikanen pysyy emojen seurassa vielä puolisen vuotta.
Tamaanit ovat mustakotkien pääravintoa. Niiden puutteessa kotka voi napata jonkun muun suunnilleen samankokoisen jyrsijän, matelijan tai linnun, esimerkiksi helmikanan.
M/S Largo
M/S Largo () on ahvenanmaalaisen Rederi Ab Lillgaardin omistama sto-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 1990 Bodewess Sheepswerven B.V. -telakalla Alankomaissa. Kuollutta painoa aluksella on 4 001 tonnia ja sen jääluokitus on 1A eli se pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. "Largo" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Rotterdam. Aluksella on alankomaalainen miehistö.
Largon sisaralus on M/S Forte.
Vuonna 1990 vastavalmistunut alus luovutettiin Kustvaartbedrijft Moermanin omistukseen, joka rekisteröi sen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Rotterdam. Samana vuonna Bror Husell vuokrasi aluksen ja se aloitti Transfennican liikenteessä Suomen ja Englannin välillä. Vuonna 1994 B&N Nordsjöfrakt osti Largon, joka myöhemmin siirtyi Finnlines Cargo Servicen liikenteeseen. 6.- 9. syyskuuta 2001 välisen ajan alus oli telakalla Puolassa, johtuen karilleajon aiheuttamasta vauriosta. Vuonna 2004 Artic Marine osti Forten. Kotisatama säilyi Rotterdamina.
Nykyisen omistajan, Rederi Ab Lillgaardin haltuun alus päätyi maaliskuussa 2005.
Violent Revolution
Violent Revolution on Kreatorin vuonna 2001 julkaistu yhdestoista studioalbumi. Violent Revolutionilla Kreator palasi takaisin suoraviivaiseen thrash metal -tyyliinsä muutaman kokeilevamman, vähemmän thrash-pitoisen levyn jälkeen. Violent Revolution on Kreatorin ensimmäinen studiojulkaisu, jolla on mukana kitaristi Sami Yli-Sirniö.
Friends and Relations
Friends And Relations on seitsenosainen kokoelmasarja Hawkwindin ja sen ns. sukulaisyhtyeiden kappaleita. Kokoelmasarja ei ole "best of" -tyyppinen, vaan pääpaino on ollut harvinaisissa nauhoitteissa.
Bluff Stop
Bluff Stop on ruotsalaisen Jonas Cornellin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1977. Elokuva käsittelee kouluun kyllästyneitä nuoria Stefania ja Rachelia, jotka käyvät lukiota Östermalmissa. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1957.
Heteronormatiivisuus
Heteronormatiivisuus tarkoittaa oletusta kahdesta luonnollisesta sukupuolesta, miehestä ja naisesta, joka otetaan havainnon lähtökohdaksi.
Toisaalta heteronormatiivisuudella tarkoitetaan myös yhteiskunnassa vallitsevaa oletusta, jonka mukaan heteroseksuaalinen suuntaus on normi. Koska ihmisten ylivoimaisen enemmistön tiedetään olevan heteroseksuaaleja, jokaista kohdellaan ja ajatellaan kuin hän olisi heteroseksuaali. Miesten heteroseksuaalisen miehisyyden ja naisten heteroseksuaalisen naisellisuuden ajatellaan johtuvan biologiasta ja luonnosta. Muunlaisten seksuaalisuuksien tai sukupuolten olemassaolo kielletään, tai niitä pidetään heteroseksuaalisuutta ja kaksinapaista sukupuolijärjestystä huonompina.
Queer-tutkimuksena tunnettu tutkimusala pyrkii tutkimaan sitä, kuinka heteronormatiivisuus jäsentää erilaisia yhteiskunnallisia, kulttuurisia ja historiallisia ilmiöitä, kuinka sukupuoli ja seksuaalisuus ovat kietoutuneet yhteen yhteiskunnassa.
Mulesing
Mulesing on kirurginen toimenpide, jossa lampaan peräpäästä peräaukon ympäriltä poistetaan ihoa. Syntyvä arpikudos vähentää huomattavasti loiskärpästen munimista ja kärpäsentoukkien aiheuttamaa kivuliasta myiaasi-sairautta. Menetelmä on yleisessä käytössä Australiassa erityisesti merinolampaiden kasvatuksessa.
Menetelmä on saanut nimensä J. W. H. Mules -nimisestä lampurista, joka 1930-luvulla huomasi, että keritsimien aiheuttamiin lampaiden ihon arpeutumakohtiin eivät kärpäset pystyneet munimaan yhtä helposti kuin terveeseen ihoon.
Operaatio tehdään karitsoille, määräysten mukaan alle vuoden iässä, useimmiten huomattavasti nuorempana. Toimenpiteessä poistetaan peräaukkoa (ja vulvaa) ympäröivä löysä iho. Samalla häntää typistetään. Operaation yhteydessä tai sen jälkeen ei vaadita puudutusta tai antiseptiikkaa, joskin niitä joskus käytetään. Operaation jälkeen karitsat lasketaan laitumelle. Vaikka suuri kappale ihoa poistetaan, muita kudoksia ei vahingoiteta eikä verta juuri vuoda. Haava paranee yleensä alle kuukaudessa.
Menetelmää on kritisoitu vahvasti eläinsuojelullisista syistä. Menetelmän puolustajien mielestä kärpästen toukkien aiheuttamat haavatulehdukset aiheuttavat huomattavia vahinkoja ja ovat tuskallisempia kuin itse mulesing. Vastustajien mielestä hygieenisillä keinoilla ja oikeilla kasvatusmenetelmillä vahingot voidaan estää. Australian villantuottajat kaavailivat menetelmästä luopumista vuoden 2010 loppuun mennessä, mutta suunnitelma on peruttu. Uudessa-Seelannissa menetelmästä ollaan luopumassa.
Kirkkomäki
Kirkkomäki on Hämeenlinnan kaupungissa Mäyrän kylässä oleva korkea kallio, joka sijaitsee Vanhan Härkätien varrella viisi kilometriä keskustasta. Nimensä mäen sanotaan saaneen siitä, että paikalle aiottiin aikoinaan rakentaa Hattulan kirkko. Läheinen Hyrvälän kylä oli suurempi taajama kuin Parola, mutta kirkko rakennettiin ilmeisesti varuskunnan takia sinne.
Hannu Marttila
Hannu Marttila (s. 4. huhtikuuta 1946 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän työskenteli "Helsingin Sanomien" kulttuuritoimittajana kunnes jäi eläkkeelle vuoden 2010 alussa.
Marttila opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa, mutta opinnot keskeytyivät kun hän pääsi "Uuden Suomen" kirjallisuusarvostelijaksi ja uutistoimittajaksi vuonna 1968. Vuonna 1975 hän siirtyi "Iltaset"-lehden ja "Viikko-Sanomien" kautta (molemmat lehdet lopetettiin 1975) "Ilta-Sanomien" kulttuuritoimittajaksi 1976–1985. Lehden kulttuurisivu seurasi tuolloin poleemisesti taidepolitiikkaa.
Vuonna 1985 Marttila siirtyi "Helsingin Sanomiin" Pekka Tarkan tultua kulttuuritoimituksen esimieheksi. Hän toimi lehdessä yleiskulttuuritoimittajana ja kirjallisuuskriitikkona, muun muassa kirjallisuussivuista vastaavana toimittajana vuosina 2003–2004. Kulttuuritoimituksen ulkopuolella Marttila on työskennellyt muun muassa rikos- ja ulkomaantoimittajana sekä toimitusten tietotekniikan kouluttajana.
Syksyllä 2006 Marttila alkoi kirjoittaa HS.fi-sivustolle kirjallisuusblogia. Eläkkeelle jäätyään Marttila on toiminut muun muassa Finlandia-palkinnon valintalautakunnan puheenjohtajana 2011.
Marttilan isä oli Otavan kustannus- ja mainostoimittaja ja sittemmin kuvatoimituksen päällikkö Viljo Marttila (1904–1973). Hänet tunnettiin nimimerkillä Jukka H. Puntari toimittamistaan ja laatimistaan kilpatehtäväsivuista muun muassa "Suomen Kuvalehdessä" ja veljensä Heikki Marttilan (pakinoitsija Arijoutsin) julkaisemassa pilalehdessä Arijoutsin Pippuri.
Batman (vuoden 2004 animaatiosarja) (2. tuotantokausi)
Batmanin (2004) 2. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 14. toukokuuta 2005 jaksolla "The Cat, the Bat, and the Very Ugly", joka tunnetaan Suomessa nimellä Rikoskumppanit. 2. kausi käsittää kolmetoista jaksoa. Yhdysvalloissa toisen kauden esitys päättyi 10. syyskuuta 2005.
Suomessa 2. kausi käynnistyi 15. lokakuuta 2006 ja päättyi 26. marraskuuta 2006.
Brandon Vietti
Brandon Vietti (s. maaliskuu 1974 Fresno, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Daytime Emmylla -palkittu animaatio-ohjaaja ja animaattori. Vietti aloitteli uraansa vuonna 1997 tekemällä taustoja The New Batman Adventures -sarjaan, jonka jälkeen hän muun muassa ohjasi suurimman osan Batman-animaatiosarjan jaksoista vuosina 2004–2007 ja oli mukana ohjaamassa elokuvaa vuonna 2007.
Volyymi
Volyymi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Anssi Kippo
Anssi Kippo (s. 4. syyskuuta 1976) on suomalainen tuottaja, miksaaja, säveltäjä, muusikko, äänittäjä sekä Lappeenrannassa sijaitsevan Astia-studion perustaja. Kippo perusti studionsa vuonna 1994, 18-vuotiaana ja on siitä asti työskennellyt sille. Kippo on tunnettu tuottaja Suomen metallipiireissä ja hän on saanut useita kulta- sekä platina-albumeita tuottamistaan levyistä. Hän on saanut tunnustusta ulkomaillakin sijoituttuaan seitsemänneksi Japanin suurimman musiikkiharrastajien lehden äänestyksessä parhaista tuottajista. Tuottamisen lisäksi Kippo myös soittaa instrumentteja ja laulaa taustoja tuottamiensa yhtyeiden levyillä.
Spürma
Spürma (lausutaan: "spyrma") on suomalainen punk-yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat Steen1:nä tunnettu Seppo Lampela, joka esiintyy yhtenä yhtyeen laulajista laulajana nimellä "Kale". Myös yhtyeen muut jäsenet ovat tunnettuja muista projekteistaan: Dani soitti kitaraa yhtyeessä Chaos Infinitum, Öde soittaa rumpuja yhtyeessä Sonic Roots ja Toma soittaa yhtyeissä Viola ja Echo Is Your Love. Spürman debyyttialbumi "Spürma lentää" -julkaistiin Monspin kautta alkuvuonna 2008.
Timo Puukko
Timo Kalevi Puukko (s. 12. toukokuuta 1975 Jyväskylä) on suomalainen elokuvaohjaaja. Hänen merkittävin työnsä on "Winterlong". 1. palkinto vuoden 2007 Triesten lyhytelokuva festivaaleilla Triestessä, Italiassa (Winterlong)
3. palkinto vuoden 2006 Berliinin elokuvafestivaaleilla sarjassa nuorten sarjat/ rasismin vastainen työ (Winterlong)
Scott Menville
Scott David Menville (s. 12. helmikuuta 1971 Malibu, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, muusikko ja koomikko. Hän sai vuonna 1988 kaksi Young Artist -palkintoehdokkuutta.
Ääninäyttelemisen Menville aloitti hyvin nuorena isänsä Chuck Menvillen avustuksella, joka huomasi poikansa luokassa häiriköinnit kummallisilla äänillä ja imitoinneilla. He lähettivät nuoren Menvillen näyttelemiskursseille. Vuonna 1982 hänen isänsä Chuck kuuli Hanna-Barberan pitävän koe-esiintymisiä "The Little Rascals" -animaatiosarjaan, josta hän tunsi muutaman henkilön, jotka olivat sarjan tuotannossa mukana ja sai näin koe-esiintymismahdollisuuden pojalleen Scott Menvillelle. Hän nauhoitti poikansa neljä roolia tämän huoneessaan ja lähetti ne sittemmin Hanna-Barberalle. Myöhemmin Menville sai Spankyn roolin sarjasta ja samalla Screen Actors Guild jäsenkortin, sekä agentin.
Pienten roolien jälkeen hän sai 15-vuotiaana ääniroolikseen yhden tunnetuimmista piirroshahmoista Retu Kivisen. Menville ääninäytteli hahmoa Kivikylän mukulat -piirrossarjassa vuosina 1986–1988, sekä noin puolituntia kestäneessä erikoisohjelmassa The Flintstone Kids' "Just Say No" Special. Heti perään Menville sai toisen pääroolin vuoden 1987 Jonny Quest -piirrossarjasta, josta hän sai vuotta myöhemmin Young Artist -palkintoehdokkuuden. Siitä lähtien Menville on kuultu ääninäyttelevän teini-ikäisiä ja nuoria aikuisia poikia. Johnny Questin jälkeen hän teki pieniä rooleja, kunnes vuonna 1990 Menville sai jälleen yhden pääroolin Kapteeni Planeetta-piirrossarjasta, jossa hän ääninäytteli Ma-Ti hahmoa vuoteen 1993 asti. Tämän jälkeen Menville kokeili televisiossa esiintymistä muun muassa televisiosarjassa Full House. Samalla hän teki pieniä äänirooleja muun muassa Bittipäähän, Teräsmieheen ja Tehotyttöihin.
Vuonna 2003 Menville sai uransa kenties merkittävimmän roolin Robinina animaatiosarjassa Teen Titans. Hän päätyi Robinin rooliin koe-esiinnyttyään sarjaan muiden näyttelijöiden tavoin. Menville sai sitä ennen agentiltaan faksilla käsikirjoituksen rooleja varten, joista hän huomasi Robinin ja tunsi saavansa juuri haluamansa roolin. Saavuttuaan Warner Bros. Animationiin Menville jäi odottamaan käytävelle vuoroaan koe-esiintymistä varten. Päästessään äänitykseen hän tapasi ensimmäistä kertaa sarjasta päävastuussa olleen Glen Murakamin, sekä Menvillen useita vuosia tunteneen ääniohjaaja Andrea Romanon. Koe-esiintymisessä hän kokeili Petopojan ja Robinin rooleja. Muutamaa viikkoa myöhemmin Menville sai kuulla saaneensa Robinin roolin sarjassa. Sarjan suosion myötä hän ääninäytteli hahmoa vuoteen 2006 asti, minkä jälkeen sarjasta tuotettiin vielä elokuva . Seuraavaksi Menville sai ääniroolikseen jälleen yhden tunnetun piirroshahmon animaatiosarjassa Shaggy & Scooby-Doo Get a Clue!, jossa hänen roolinaan oli Shaggy Rogers.
Menville oli basistina perustamassaan eteläkalifornialaisessa rockyhtyeessä Boy Hits Car. Hän ehti olla mukana julkaisemassa kolmea albumia, kunnes jätti yhtyeen vuonna 2006.
Juoksuhiekka (sarjakuvahahmo)
Juoksuhiekka on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui Thor-lehden numerossa 392 (1988). Hahmon loivat Tom DeFalco ja Ron Frenz.
Vietnamilaista syntyperää oleva nainen (joka sarjakuvissa on jäänyt nimeämättömäksi) työskenteli ydinvoimalassa, kun outo säteilyonnettomuus muutti hänen fysiologiansa hiekkamaiseksi substanssiksi (kuten Hiekkamiehelläkin). Koska nainen oli itsekäs ja pikkumainen, hän koki muodonmuutoksensa raskaaksi. Ottaen uuden nimen Juoksuhiekka hän hyökkäsi ydinvoimalaa vastaan kostonhimoisena. Juoksuhiekka toivoi saavansa laitoksen suljettua, mutta Thor saapui paikalle ja kukisti superroiston. Juoksuhiekka oli kuitenkin saanut aikaan ketjureaktion, joka uhkasi aiheuttaa suurtuhon, kun Thorin onnistui Mjolnirilla siirtämään koko laitos kaukaisimpaan avaruuteen.
Juoksuhiekka palkattiin myöhemmin taistelemaan Thoria vastaan uudelleen, jotta Kreivi Tagarille työskentelevä Mangusti saisi supersankarista kudosnäytteen supervoimaisen jumalrodun kloonaamiseksi. Haluton Juoksuhiekka selvisi hädin tuskin taistelusta ja pakeni nuolemaan haavojaan.
Näyttää siltä, että alussa voimiensa hyväksymisessä haluton Juoksuhiekka olisi oppinut nauttimaan voimistaan ja urastaan superrikollisena. Juoksuhiekka onkin taistellut myöhemmin niin Kapteeni Amerikkaa, Paladinia, YPKKV:n agentteja kuin myös Vuokrasankarien Luke Cagea vastaan.
Myöhemmin Juoksuhiekka liittyi Pahuuden Mestareihin toivoen saavuttavansa tiimityöskentelyllä enemmän varakkuutta. Mestarit yrittivät kiristää maailmanlaajuisella säänhallinta järjestelmällä hallituksia, mutta Ukonnuolet romuttivat näiden suunnitelmat. Juoksuhiekka oli yksi vangittujen joukossa.
Sisällissodan riehuessa Juoksuhiekka taisteli jälleen Ukonnuolia vastaan häviten karkeasti. Ukonnuolien johtaja Paroni Zemo kuitenkin ehdotti Juoksuhiekalle tämän voivan liittyä Ukonnuoliin metsästämään rekisteröintiä paenneita sankareita ja roistoja. Juoksuhiekka suostui ja toimii tätä nykyä Ukonnuolien B-ryhmässä. Juoksuhiekka toimi menestyksekkäästi ryhmän vangitessa U-Foesit.
Juoksuhiekan keho koostuu hiekkamaisesta substanssista, jota hän kykenee hallitsemaan muotoilemalla siitä esimerkiksi murskaavia graniitinkovia lekoja tai muuttamaan koko massansa valuvaksi lentohiekaksi ja siirtymään nopeasti paikasta toiseen. Hiekkamainen olomuoto suo Juoksuhiekalle myös suunnattoman suuret fyysiset voimat.
Mangusti (sarjakuvahahmo)
Mangusti on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui "Thor"-lehden numerossa 391 (1988). Mangustin loivat Tom DeFalco. Mangusti on pääasiallisesti Thorin vastustaja.
Mangusti oli alussa todellinen mangusti, ennen kuin Suuri Kehittäjä, Marvel-universumin nerokas geeniteknikko otti pienen petoeläimen käsittelyynsä. Voimillaan Kehittäjä kiihdytti eläimen evoluutiota miljoonia vuosia ja muutti mangustin ihmismäiseksi olennoksi. Lähdettyään Kehittäjän Wundagore-vuorelta Mangusti eksyi matkoillaan New Yorkiin, missä Paroni Zemo kutsui Mangustin liittymään Pahuuden Mestareihin. Myöhemmin Mangusti taisteli Hämähäkkimiestä ja Thoria vastaan New Yorkissa. Thorin onnistui kuitenkin päihittää Mangusti, joka pakeni taistelupaikalta murskattuaan sitä ennen pilvenpiirtäjän perustukset, jolloin Thorin oli jäätävä kannattelemaan rakennusta. Vihastunut Mangusti otti Thorin silmätikukseen ja päätti palata taistelemaan tätä vastaan myöhemmin.
Myöhemmin Mangusti liittoutui Juoksuhiekan ja Kreivi Tagarin kanssa saadakseen käsiinsä solunäytteitä Thorista. Juoksuhiekan taistellessa Thoria vastaan Mangusti keräsi näytteet kaikessa hiljaisuudessa. Thor tajusi kuitenkin mitä ole tekeillä ja voitti niin Juoksuhiekan, Tagarin kuin Mangustinkin.
Mangusti yritti paluuta Suuren Kehittäjän huomaan Wundagore-vuorelle, mutta tämä ei ollut tyytyväinen Mangustin rikollisiin toimiin. Raivostunut Mangusti hyökkäsi jälleen Thorin kimppuun ja onnistui miltei kukistamaan tämän. Paikalle saapunut Herkules kuitenkin nujersi superroiston. Mangusti pakeni jälleen.
Tämän jälkeen Mangusti on tyhjää elämäänsä täyttääkseen hyökännyt säännöllisin väliajoin Thorin kimppuun.
Sisällissodan riehuessa Ukonnuolien johtaja Paroni Zemo ehdotti Mangustille tämän voivan liittyä Ukonnuoliin metsästämään rekisteröintiä paenneita sankareita ja roistoja. Mangusti suostui ja toimii tätä nykyä ryhmässä.
Mangustilla on suuret fyysiset voimat, joiden avulla hän kykenee nostamaan noin 10 tonnia. Taistellessaan ensimmäistä kertaa Thoria vastaan Mangusti heitti kevyen oloisesti pienen maansiirtokoneen pilvenpiirtäjän perustuksia vasten murskaten raskaan tukipalkin. Mangusti on myös yliluonnollisen nopea ja ketterä. Hänen kipukynnyksensä on huomattavan korkea. Kaikkien näiden kykyjen tarkka yläraja on kuitenkin toistaiseksi tuntematon.
Mangusti käyttää myös hansikkaisiinsa asennettuja välineitä, kuten unettavaa kaasua tai laseraseita, joita Wundagoren asukit normaalisti käyttävät kallionlouhinnassa. Mangustilla on myös luonnostaan terävät hampaat, mutta ei ole tiedossa ovatko ne luonnolliset vai puremiseen varta vasten asennetut.
Nettiradio Mikaeli
Nettiradio Mikaeli/YLE Mikaeli oli Mikkelissä vuosina 1998-2005 toiminut suomalainen tiedotusväline. Se oli Mikkelin kaupungin omistaman Otavan Opiston, Yleisradion ja itäsuomalaisen yhteistyöverkoston tuottama journalistinen verkkomedia, joka toimitti viikoittain omalle Internet-sivustolleen laajan ääntä, kuvaa, tekstiä ja nettivideoita sisältävän juttupaketin. Aineistoista versioitiin 30 minuutin radio-ohjelmia Ylen opintoradion levitykseen. Lisäksi tiimi tuotti Yle Teemalle 30 ja 60 minuutin televisio-ohjelmia.
Nettiradio Mikaeli toteutti myös lukuisia streaming-lähetyksiä luonnosta mm. norppakiveltä ja huuhkajan talvipuuhista yhdessä Juha Taskisen kanssa. Projektitiimi järjesti myös useita journalismin ajankohtaisteemoja käsitteleviä mediaseminaareja. Tiimi koulutti avustajia cross-media -tuotantoon.
Nettiradio Mikaeli aloitti toukokuussa 1998 mikkeliläistoimijoiden hallinnoimana EU-projektina. Myöhemmin toiminta laajeni niin, että yhteistyötä tehtiin muun muassa Joensuun yliopiston Savonlinnan toimijoiden kanssa omassa mediapajassa, MAMK:n kanssa Pieksämäen Nikkarilan mediapajassa sekä useissa muissa oppilaitoksissa eri puolilla Itä-Suomea, kuten Paltamon viestintälukiossa ja Lieksan aikuiskoulutuskeskuksessa. Lisäksi verkostoihin kuului Inarin mediapaja. Yhteistuotantoihin osallistui myös SAK Etelä-Savossa ja Pirkanmaalla. Projektikausi jatkui heinäkuuhun 2002. Projektipäällikkönä toimi YTM Päivi Kapiainen-Heiskanen.
Helmikuusta 2004 joulukuun loppuun 2005 verkkomedian nimenä oli YLE Mikaeli. Toiminta lopetettiin joulukuussa 2005.
Nettiradio Mikaeli on Mikkelin kaupungin alainen tuotemerkki. Kustannussopimukset solmittiin Mikkelin kaupungin/Otavan Opiston nimiin. Mikkelin ammattikorkeakoulu osallistui tuotantoon tarjoamalla tiloja ja teknistä asiantuntemusta.
Nettiradio Mikaelin arkisto löytyy Internetistä osoitteesta: http://nettiradiomikaeli.internetix.fi
Flylow
Flylow oli helsinkiläinen popyhtye. Sen jäseniniä olivat kitaristi "Paul" Pauli Hauta-aho, laulaja-kitaristi "Luke" Ukko Kaarto, basisti Marko Haataja, ja rumpali "Jay" Veli-Matti Mattila. Yhtyeen nimi oli aikaisemmin Flylow Organization, joka myöhemmin lyheni pelkäksi Flylowksi. Aiemmin basistina toimi "Wilson" Wilson Salomaa.
Yhtyeen hajottua sen jäsenistä Hauta-Aho ja Haataja perustivat The Blanko-yhtyeen.
Dale Carnegie
Dale Breckenridge Carnegie (24. marraskuuta 1888 – 1. marraskuuta 1955) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja ihmissuhde- ja esiintymistaitojen kouluttaja. Carnegie kirjoitti lukuisia elämäntaito- ja itseopiskelukirjoja, joista tunnetuin lienee vuonna 1937 julkaistu "Miten saan ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa". Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1939 Väinö Jaakkolan kääntämänä ja WSOY:n kustantamana. Risto Mäenpään uusi suomennos kirjasta ilmestyi vuonna 1984.
Suomalaisen arjen historia
Suomalaisen arjen historia on Weilin+Göösin kustantama neliosainen tietokirjasarja. Se kuvaa Suomen ja suomalaisten historiaa keskittyen tavallisen ihmisen arkeen.
Kirjan ensimmäinen osa "Savupirttien Suomi" valmistui elokuussa 2006. Toinen osa "Säätyjen Suomi" valmistui maaliskuussa 2007. Kolmas osa "Modernin Suomen synty" valmistui myös vuonna 2007 ja viimeinen osa "Hyvinvoinnin Suomi" helmikuussa 2008.
Arjen historiaa käsitellään aikajärjestyksessä. "Savupirttien Suomi" -kirjan kattama ajanjakso ulottuu ristiretkistä isonvihan aikoihin. Säätyjen Suomi sijoittuu 1700-luvun alusta 1800-luvun loppupuolelle.
Kirjan toimituskuntaan kuuluvat dosentti Kai Häggman, professori Markku Kuisma, vs. professori Pirjo Markkola ja yliopistolehtori, FT Panu Pulma.
William Slim
Sir William Joseph Slim (6. elokuuta 1891 – 14. joulukuuta 1970) brittiläinen upseeri ja Australian kenraalikuvernööri. Hän osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan Britannian armeijan palveluksessa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Slim osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun, jossa hän haavoittui vakavasti.
Toisessa maailmansodassa Slim taisteli ensin Itä-Afrikassa 10. intialaisen jalkaväkiprikaatin komentajana. Hän haavoittui taistelussa Eritreassa. Itä-Afrikan taistelujen jälkeen Slim palveli Lähi-idän esikunnassa ja hänet ylennettiin virkaa toimittavaksi kenraalimajuriksi kesäkuussa 1941. Hän toimi 10. intialaisen jalkaväkidivisioonan komentajana Englannin–Irakin sodassa, Syyrian-Libanonin valtauksessa ja Persian valtauksessa.
Keväästä 1942 lähtien Slim taisteli Kaakkois-Aasiassa virkaa toimittavaksi kenraaliluutnantiksi ylennettynä ja hän johti ensin liittoutuneiden Burman armeijakuntaa Japanin joukkoja vastaan. Slim siirtyi komentamaan brittiläis-intialaista XV armeijakuntaa kunnes hänet nimitettiin perustetun brittiläisen 14. armeijan komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 3. huhtikuuta 1944. Kenraaliluutnantti Oliver Leese yritti siirtää Slimin 12. armeijan komentajaksi, mutta Slim nimitettiinkin Leesen paikalle liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maajoukkojen komentajaksi ylennettynä kenraaliksi.
Slim jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 1948., mutta palasi pian palvelukseen, kun hänet nimitettiin Britannian armeijan komentajaksi.
Slim ylennettiin sotamarsalkaksi 4. tammikuuta 1949.
Slim nimitettiin Australian kenraalikuvernööriksi vuonna 1953, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin varakreivin arvonimi.
Trophée des Champions
Trophée des Champions (Ranskan supercup) on jalkapallo-ottelu, jossa kohtaavat edelliskauden Ligue 1 -mestari sekä Ranskan cupin voittaja. Eniten voittoja on Olympique Lyonnais’lla, joka on vienyt turnauksen nimiinsä kahdeksan kertaa.
Trophée des Champions -ottelu avaa perinteisesti sarjakauden Ranskassa, sillä se pelataan viikko ennen liigan alkua. Nykymuotoisena supercup aloitettiin vuonna 1995. Vuosina 1955–1986 samaa kilpailua järjestettiin epäsäännöllisin väliajoin nimellä Challenge des Champions. Joukkueiden saavutuksiin lasketaan sekä nykymuotoisen että entisen kilpailun voitot.
Vuodesta 2009 lähtien turnaus on pelattu Ranskan ulkopuolella. Järjestely on saavuttanut suurta suosiota, ja turnauksen ennätysyleisö nähtiin vuonna 2010 Tunisiassa Stade 7 Novembrella, kun Olympique de Marseillen ja Paris Saint-Germainin välistä ottelua seurasi 57 000 katsojaa.
Stanisław Jerzy Lec
Stanisław Jerzy Lec [lets] (6. maaliskuuta 1909 Lviv, Itävalta-Unkari – 7. toukokuuta 1966 Varsova) oli puolalainen runoilija ja aforistikko, koko nimeltään Stanisław Jerzy de Tusch-Letz. Hän oli puolanjuutalaista ja aatelista syntyperää ja kotoisin Lvivistä, silloisesta Lembergistä Itävalta-Unkarin alueelta.
Stanisław Jerzy de Tusch-Letz syntyi puolanjuutalaiseen aatelisperheeseen Lvivissä, silloisessa Itävalta-Unkarissa. Ensimmäisen maailmansodan ajaksi Tusch-Letzin perhe muutti Wieniin. Sodan jälkeen perhe palasi Lviviin. Stanisław Jerzy suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1927 ja alkoi opiskella Lvivin yliopistossa puolalaista kirjallisuutta ja oikeustiedettä. Opiskeluaikoinaan Lec osallistui vasemmistolaisiin kulttuuririentoihin ja julkaisi yhteiskunnallisia runoja. Lec valmistui lakimieheksi vuonna 1933 ja muutti Varsovaan. Hän avusti ja toimitti vasemmistolaisia lehtiä ja julkaisi satiirisia runokokoelmia.
Vuonna 1936 Lec perusti Leon Pasternakin kanssa poliittisen kabareeteatterin, mutta se suljettiin lähes saman tien; samoihin aikoihin lakkautettiin myös lehti "Dziennik Popularny", jota hän oli avustanut. Niinpä Lec pakeni pariksi vuodeksi Romaniaan.
Toisen maailmansodan alettua Lec pakeni Varsovasta Lviviin, mutta natsit pidättivät hänet ja sulkivat Tarnopolin keskitysleiriin. Kahden pakoyrityksen jälkeen hänet tuomittiin kuolemaan, mutta kun hän kaivoi omaa hautaansa, hän onnistui surmaamaan vartijansa, varastamaan tämän univormun ja pakenemaan Varsovaan. Sodan aikana hän osallistui partisaanitoimintaan.
Sodan jälkeen Lec toimi diplomaattina Wienissä vuodet 1946–1950. Petyttyään Puolan poliittiseen tilanteeseen hän loikkasi perheineen kahdeksi vuodeksi Israeliin mutta palasi lopulta Puolaan.
Lec julkaisi ensimmäiset aforisminsa vuonna 1949. Vuosina 1952–1955 hän työskenteli kääntäjänä. Kulttuuripolitiikan liennyttyä vuodesta 1956 alkaen hänen aforismejaan voitiin julkaista Puolassa vapaammin.
Lecin aforismien taustalta voidaan erottaa ennen kaikkea saksalaisen perinteen vaikutusta: Novalis, Friedrich Hebbel, Friedrich Schlegel, Heinrich Heine, Georg Christoph Lichtenberg, Christian Morgenstern ja Karl Kraus.
Lec oli jo omana aikanaan Puolassa erittäin suosittu, ja hän sai valtiolliset hautajaiset huolimatta tummasävyisistä, yhteiskuntakriittisistä aforismeistaan. Vaikka hän julkaisi useita runoteoksia, Puolan ulkopuolella hänet tunnetaan ennen muuta aforismeistaan.
Lecin aforismeja on koottu suomeksi kirjoihin "Vastakarvaan" (1968) ja "Siistimättömiä mietelmiä" (2009).
Robert Alftan
Robert Magnus Eriksson (Roope) Alftan (s. 8. kesäkuuta 1940, Pori) on suomenruotsalainen kirjailija. Alftan on kirjoittanut suurimman osan tuotannostaan suomeksi.
Alftan palveli suomalaisissa UNFICYP YK-rauhanturvajoukoissa Kyproksella 1964. Tästä aihepiiristä hän on kirjoittanut radiokuunnelman "Rauhan palkkasoturit" (1972) ja romaanit "Rauhan soturit" (1981) ja "Sinisen baretin tango"(1991). Myös Alftan viimeisin kirja, 2006 ilmestynyt "Ensimmäinen pataljoona: Kyproksella rauhaa turvaamassa 1964" liittyy tähän aiheeseen. Alftan on ollut erityisesti kiinnostunut parista tuona aikana Kyproksella sattuneesta tapauksesta: suomalaisen jääkäri "Unto-Pekka Matikaisen" kaatumisesta ampumavälikohtauksessa 20. toukokuuta 1964 sekä UNFICYP-joukkojen palveluksessa olleen englantilaisen majuri "Edward Maceyn" ja hänen autonkuljettajansa "Leonard Plattin" katoamisesta kesäkuussa 1964. Alftan uskoo että näihin molempiin tapauksiin liittyy selvittämättömiä asioita ja niitä ei aikanaan tutkittu riittävän perusteellisesti.
Alftan on kirjoittanut myös useita radiokuunnelmia, muun muassa kuunnelmasarjan yksityisetsivä Liidun seikkailuista 1986–1990.
Sally Struthers
Sally Struthers (s. 28. heinäkuuta 1948 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Perhe on pahin -televisiosarjan äksyn "Archie Bunkerin" tyttärenä, "Gloria Stivicinä". Hän voitti roolistaan kaksi Emmyä.
Sally Struthers näytteli vuonna 2007 päättyneessä Gilmoren tytöt -televisiosarjassa "Lorelain" ja "Roryn" naapuria "Babette Delliä"
Hän on tehnyt myös mittavan uran teatterissa, esiintyen mm. Broadwaylla.
Kristin Olsoni
Kristin Olsoni (s. 14. helmikuuta 1937 Helsinki) on suomalainen ohjaaja. Hän alkoi vuonna 1991 johtaa Klockrike-teatteria yhdessä miehensä Martin Kurténin (k. 2013) kanssa.
Olsoni opiskeli Svenska Teaternin oppilaskoulussa vuosina 1954–1956. Sittemmin hän on ollut muun muassa Skolteaternin johtaja vuosina 1961–1964, Svenska Teaterskolan -koulun rehtori vuosina 1966–1973 ja Wasa Teaterin johdossa vuosina 1974–1982 yhdessä puolisonsa Martin Kurténin kanssa.
Olsoni ja Kurtén saivat vuonna 1992 Harry Martinson -seuran antaman 50 000 kruunun arvoisen palkinnon.
Olsoni sai vuonna 2004 Pro Finlandia -mitalin.
Beyond the Gates
Beyond the Gates on Possessedin toinen ja viimeiseksi jäänyt, vuonna 1986 julkaistu studioalbumi.
The Eyes of Horror
The Eyes of Horror on Possessedin vuonna 1987 julkaistu EP, ja yhtyeen viimeiseksi jäänyt studiojulkaisu.