hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Peter McLaren
Peter McLaren (s. 2. elokuuta 1948 Toronto) on kanadalainen kasvatustieteilijä, joka toimii professorina (Distinguished Professor in Critical Studies) Chapman-yliopistossa Kaliforniassa.
Aiemmin hän oli Kalifornian yliopiston (Los Angeles) kasvatustieteen professori 1993-2014. McLaren teki 1970-luvulla opetustyötä köyhien asuinalueella synnyinkaupungissaan. Vuonna 1983 hän väitteli tohtoriksi Toronton yliopistossa, ja sai kasvatustieteen lehtorin paikan Brockin yliopistosta. 1980-luvun puolivälissä McLaren muutti työskentelemään Yhdysvaltoihin ohiolaiseen Miami University -yliopistoon yhdessä Henry Giroux’n kanssa.
McLaren on luennoinut lukuisissa yliopistoissa kaikilla mantereilla ja kuuluu kriittisen pedagogiikan johtaviin teoreetikoihin maailmassa. Hänen tieteellinen tuotantonsa kattaa neljä tutkimusaluetta: kriittisen pedagogiikan, kriittisen etnografian, kriittisen teorian ja monikulttuurisen kasvatuksen. McLaren on kirjoittanut ja toimittanut kymmeniä useille kielille käännettyjä teoksia. McLaren on Royal Society of Arts and Commercen jäsen ja saanut vuonna 2002 Chapman yliopiston myöntämän Paulo Freire-palkinnon tutkimus- ja opetustyöstään, joka on edistänyt sosiaalisen oikeudenmukaisuuden tutkimusta ja toteutumista. Vuonna 2004 McLaren vihittiin Lapin yliopiston kunniatohtoriksi (ks. http://www.ulapland.fi/home/vies/promootio2004/indeksi.htm). Samana vuonna Moskovan sosiaali- ja taloustieteiden yliopiston (Moscow School of Social and Economic Sciences) järjestämä kansainvälinen arviointi nimesi McLarenin teoksen "Life in Schools" maailman kahdentoista merkittävimmän kasvatusteoreettisen tutkimuksen joukkoon. Muita nimiä olivat muun muassa John Dewey, Ivan Illich ja Paulo Freire.
McLarenilta on suomennettu tekstejä Tapio Aittolan ja Juha Suorannan toimittamaan kokoelmaan Giroux, Henry McLaren, Peter, "Kriittinen pedagogiikka" (Vastapaino 2001). Vuonna 2009 kasvatustieteen päivillä Tampereella julkaistiin "Che, Freire ja vallankumouksen pedagogiikka" (Like 2009), joka on suomennos vuonna 2000 ilmestyneestä "Che Guevara, Paulo Freire, and the Pedagogy of Revolution" -teoksesta.
McLaren on vieraillut Suomessa useaan otteeseen muun muassa avaten Tampereen yliopiston yhteydessä toimivan Paulo Freire tutkimuskeskuksen 2007 ja luennoiden kriittisen pedagogiikan kesäkoulussa Tampereen yliopistossa 2008 ja 2009.
McLaren tunnetaan alansa tyylitaiturina, joka on teksteissään arvostellut saalistuskapitalismiksi kutsumaansa talous- ja yhteiskuntajärjestelmää, ja sille perustuvaa koulutusta sekä presidentti George W. Bushin johtaman Yhdysvaltain keskushallinnon sisä- ja ulkopolitiikkaa. Kriittisen opetuksensa ja tutkimuksensa johdosta McLaren on kiistelty hahmo kriittisen pedagogiikan ja erityisesti poliittisen oikeiston piirissä.Artikkeleita
Kurikan Ryhti
Kurikan Ryhti (KuRy) on vuonna 1917 perustettu kurikkalainen urheiluseura. Nimenä oli alun perin Kurikan nuorisoseuran voimistelu- ja urheiluosasto Ryhti. Kansalaissodan jälkeen vuonna 1922 seura sai hetken hiljaiselon jälkeen uutta henkeä ja nimikin vaihdettiin muotoon "Voimistelu ja Urheiluseura Kurikan Ryhti". Vuonna 2002 nimeä vaihdettiin nykyiseen muotoon, joka on Kurikan Ryhti ry.
Ilmari Reinikka osallistui vuonna 1932 Los Angelesissa korkeushyppyyn. Hän oli paras eurooppalainen tuloksella 194 ja sijoittui viidenneksi.
Aulis Reinikka edusti Suomea vuonna 1936 Berliinissä. Hän oli kymmenottelun 11:s. Pariisin Euroopan mestaruuskisoissa 1938 hän oli kuudes. Samana vuonna hän myös ylitti seiväshypyssä 400 cm:n rajan toisena suomalaisena.
Reino Kuivamäki oli Suomen edustajana Lontoon olympialaisissa 1948 ja Helsingissä 1952 moukarinheitossa.
Keijo Kuntola oli Suomen edustaja ampumahiihdossa vuonna 1980. Kuntola voitti seitsemän nuorten MM-mitalia. Näistä kaksi on kultaisia.
Tunnetuin kurikkalainen olympiaedustaja on Juha Mieto. Mieto edusti Suomea Innsbruckissa 1976, Lake Placidissa 1980 ja Sarajevossa 1984. Innsbruckista Mieto sai viestikultaa, ja Lake Placidissa Mieto jäi sadasosasekunnin erolla hopealle. Mieto on saanut olympialaisista kaksi henkilökohtaista hopeamitalia sekä yhden kultamitalin viestistä. Mieto saavutti urallaan 20 Suomenmestaruutta.
Kurikan Ryhti aloitti toimintansa yleisurheilusta ja seuraavana jaostona perustettiin hiihto. Nykyisin jaostoja on pitkälti toistakymmentä. Jaostoja on perustettu seuraaville urheilulajeille: ampumahiihto, hiihto, jalkapallo, jousiammunta, jääkiekko, lentopallo, salibandy, sulkapallo, uinti, yleisurheilu ja nyrkkeily. Jääkiekossa KuRy pelaa II-divisioonassa Keskimaan lohkossa.
Suunnistusjaos erkani vuonna 1980 omaksi seurakseen, joka sai nimen Rasti-Kurikka. 
Myös tennis- ja judojaokset ovat erkaantuneet omiksi erikoisseuroikseen. Tennisjaoksesta tuli Kurikka Tennis-Club ja judojaoksesta Kurikan Seibukan.
Könölä
Könölä on maaseutukylä Torniossa Keminmaan rajalla, noin 22 kilometriä koilliseen kaupungin keskustasta. Kylän laajan peltoaukean halki virtaa Kaakamajoki. Kylän asukasluku vuonna 2005 oli 158. Läheiset kylät ovat Lautamaa, Arpela, Korpijärvi, Ruottala ja Kantojärvi sekä Keminmaan kunnassa Viitakoski.
Seinäsammal
Seinäsammal ("Pleurozium schreberi") on Suomen yleisin sammallaji, jota esiintyy koko maassa. Se kuuluu seinäsammalten sukuun ja kerrossammalten heimoon. Tieteellisen lajinimensä se on saanut eläin- ja kasvitieteilijä J.C. Schreberin mukaan.
Seinäsammalen punaiset varret ovat pystyjä ja ne haarovat sulkamaisesti. Sivuversot eivät ole kuitenkaan yhtä siistissä järjestyksessä kuin sulkasammalella. Lehdet ovat alle millimetrin pituisia, suoria ja tylppiä.
Seinäsammal viihtyy kuivahkoissa, happamissa kasvupaikoissa ja karttaa lehtoja. Se kuuluu taigan tyyppilajeihin ja valtaa usein metsän pohjakerroksen itselleen tukahduttaen mm. jäkäliä.
Seinäsammalta käytettiin aiemmin seinien tiivistämiseen, mistä se on suomenkielisen nimensäkin saanut.
Malli
Malli voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Taku
Taku voi viitata seuraaviin asioihin:
Ambigrammi
Ambigrammit ovat grafiikan muoto, jossa pyritään muotoilemaan sanasta sellainen, että se on luettavissa myös 180 astetta käännettynä. Ambigrammi voi olla myös kuva tai logo. Sana "ambigrammi" tulee sanoista "ambi" ’kumpikin’ ja "gram" ’sana’.
Ambigrammit ovat keskeisessä roolissa Dan Brownin romaanissa "Enkelit ja demonit" vuodelta 2000. Kirjan ambigrammit on suunnitellut yhdysvaltalainen taiteilija John Langdon, jonka mukaan kirjan päähenkilö Robert Langdon on nimetty.
Myös esimerkiksi kirjailija Clive Barkerin "Abarat"-sarjan logo on ambigrammi.
Dirac
Dirac voi viitata muun muassa seuraaviin:
Hughes (Alaska)
Hughes on pieni kaupunki Alaskassa. Sen asukasluku oli 78 väestönlaskennassa vuonna . Näistä 78,21% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Seurakuntapastori
Seurakuntapastori on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa seurakunnan tai seurakuntayhtymän papin virka. Viran kelpoisuusehtona on teologian maisterin tutkinto ja pappisvihkimys. Seurakuntapastorin virkanimike korvasi vuoden 1994 kirkkolakiuudistuksessa entiset virallisen apulaisen ja ylimääräisen apulaisen virkanimikkeet. Virka on virkamiesoikeudelliselta luonteeltaan "apupapin" kaltainen, mikä näkyy virantäyttömenettelyssä ja siinä, että seurakuntapastorin viran hoitaja voidaan periaatteessa tuomiokapitulin määräyksellä siirtää toiseen seurakuntaan.
Seurakuntapastorin virkaa hoidetaan virkamääräyksellä, jonka hiippakunnan tuomiokapituli antaa papille. Seurakunnalla on oikeus antaa lausunto virkamääräyksestä ennen sen antamista. Seurakuntapastorin virka, toisin kuin kappalaisen virka voidaan täyttää ilman viran julkista auki julistamista.
Seurakuntapastorin viran tehtävät eivät välttämättä nykyään eroa kappalaisen viran tehtävistä. Merkittävin ero on virkoihin vaadittavassa vähimmäispätevyydessä. Seurakuntapastorin virkaan voi hakea myös teologian maisteri, jolla ei ole pappisvihkimystä. Valituksi tultuaan tuomiokapituli lyhyen ordinaatiokoulutuksen jälkeen vihkii hakijan papiksi. Sen sijaan kappalaisen virkaan voi hakea vain kokenut pappi, joka on seurakuntapastorin työn ohessa suorittanut kappalaisen viran pätevöitymisopintoina "pastoraalitutkinnon" . Yleensä sen suorittamiseen seurakuntapastorin työn ohessa menee noin neljä vuotta.
Koska avoimiin kappalaisen virkoihin on usein kova kilpailu, niin monet kokeneetkin pastoraalitutkinnon suorittaneet papit ovat seurakuntapastorin virassa aina eläkeikään saakka. Taustalla ovat usein myös perhe- ja muut syyt, joiden myötä ei ole mahdollista muuttaa kirkollisessa urakehityksessä edetäkseen. Kappalaisen virkojen vähyys verrattuna seurakuntapastorin virkoihin on perua vanhasta menettelystä, jolla seurakuntakirkkoa tai kappelia kohti oli vain yksi riittävää kokemusta ja suoritettua kirkollista jatkokoulutusta edellyttävä papinvirka, jona toimi juuri kappalaisen virka. Näin turvattiin, että jokaista kirkkoa kohti oli vähintään yksi kokenut pappi.
Olenegorsk
Olenegorsk (, , myös vanhastaan Petra) on noin 23 000 asukkaan kaupunki ja samannimisen kaupunkipiirin keskus Murmanskin alueella Pohjois-Venäjällä Kuolan niemimaan keskiosassa.
Olenegorsk on Muurmannin radan varrella 112 km Murmanskista etelään. Kaupungissa siitä eroaa haararata Montšegorskiin.
Kaupungin talous perustuu paljolti rautakaivokseen ja sen malmin rikastukseen. Kaivos sijaitsee muutaman kilometrin radasta länteen.
Olenegorskin rautakaivos oli alun perin avolouhos. Avolouhos on kolme kilomeriä pitkä ja 390 metriä syvä. Enää avolouhosta ei syvennetä, eikä siitä juurikaan oteta malmia. Vuonna 2005 avolouhoksen puolivälistä aloitettiin kaivostunnelin louhinta. Kaivostunneli yltää viiden kilometrin syvyyteen. Malmivarantojen on arvioitu riittävän vielä 30 vuotta. Kaivosta hallinnoi kaivosyhtiö Olcon.
Kaupungin itäpuolella Permusozero-järven takana on Olenjan sotilaslentotukikohta ja siihen liittyvä Vysokin (Высокий) taajama.
Olenegorskissa on ohjustentorjuntaan liittyvän varhaisvaroitusjärjestelmän osana tutkajärjestelmä. Tutka-asema rakennettiin kylmän sodan aikana vuosina 1963–1976. Tutkan antennisto on Y:n muotoinen 200 metriä pitkä ja 20 metriä korkea. Sen avulla voidaan tehdä havaintoja jopa viiden tuhannen kilometrin päästä.
Olenegorskin kaupungin (23 072 as.) lisäksi Olenegorskin kaupunkipiirissä ("Gorodskoi okrug gorod Olenegorsk s podvedomstvennoi territoriei") asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yhteensä 6 949 maaseudun asukasta.
Aiemman tilaston (2005) mukaan maaseutukylien asukasjakauma oli:
Superego (albumi)
Superego on suomalaisen popyhtye Egotripin vuonna 1997 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin tunnetuin kappale lienee ilmestyessään hitiksi noussut "Unihiekkaa". Muita tunnettuja kappaleita ovat: "Se on tosi jees", "Tänään ei kukaan vastaa" ja "Lydia".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.
Carte du Ciel
Carte du Ciel ("Kartta taivaasta") oli kansainvälinen projekti, jonka tarkoituksena oli mitata miljoonien tähtien paikat taivaalla erittäin tarkkaan. Projektiin kuuluneet himmeimmät tähdet olivat luokkaa 11 tai 12 magnitudia. Englanninkielessä sitä kutsuttiin toisinaan nimellä Astrographic Chart.
Sen aloitti vuonna 1887 Pariisin observatorion johtaja Amédée Mouchez, joka oli huomannut uuden valokuvaustekniikan mullistavuuden tähtikarttojen luomisessa. Hän suunnitteli projektin, jossa koko taivas kuvattaisiin 22 000:lla valokuvauslevyllä. Jokaisen levyn tuli kattaa 2°×2° kuvan taivaasta. Projektiin kuului myös useita observatorioita ympäri maailmaa, joille jokaiselle annettiin tehtäväksi kuvata tietty osa taivaasta.
Työ koostui kahdesta osasta. Ensin tähtitieteilijät määrittivät tarkat paikat useille viitetähdille eri puolilla taivasta seuraamalla niiden meridiaanin ylitystä. Toisessa vaiheessa tähtitieteilijät ottivat kuvia valokuvauslevyille, jonka jälkeen tähtien tarkat paikat laskettiin mahdollisimman tarkkaan levyiltä. Laskut suoritettiin käsityöllä ilman tietokoneita. Laskijat mittasivat käsin jokaisen tähden paikan suhteessa useisiin viitetähtiin samalla levyllä. Näistä mittauksista pystyttiin laskemaan tähtien rektaskensio ja deklinaatio.
Vuosikymmenien työ käytettiin kansainvälisesti ennen kuin projekti syrjäytettiin nykyaikaisilla tähtitieteen tekniikoilla. Projekti ei koskaan valmistunut, vaikka katalogi julkaistiin 1959.
Yhtenä ongelmista oli, että työhön meni huomattavasti kauemmin, kuin oli laskettu. Esimerkkinä Algerian observatorio, joka oli projektin aktiivisimpia osallistujia, valmistui vasta vuonna 1919. Alkuperäisen suunnitelman mukaan ohjelman piti kestää vain 10–15 vuotta.
Helsingin yliopiston Observatorion työtä johti Anders Donner. Observatorion
osalla oli deklinaatioväli +39...47 astetta. Kaikki 1008 luettelolevyä saatiin otetuiksi vuoden 1896 kevääseen mennessä. Niistä valmistettiin kahdeksan niteen tähtiluettelo, joista viimeinen ilmestyi 1937. Niteissä oli 4224 sivua. Niissä oli 284 663 tähden paikkaa.
Ohjelman avulla löydettiin joitakin kaksoistähtiä ja tähtiä, joilla oli huomattavan suuri ominaisliike, mutta muuta erityisen huomattavaa siitä ei hyödytty, tähtien tarkkojen paikkojen lisäksi.
Maksasammalet
Maksasammalet ("Marchantiophyta") on yksi kasvikunnan kaarista. Aiemmassa luokittelussa maksasammalet oli kaari sammalten alakunnassa. Ne ovat pieniä sekovartisia tai lehdellisiä kasveja. Niiden lehdissä ei ole keskisuonta. Suomessa elää 231 maksasammallajia, koko maailmassa lajeja on yhteensä 6 000-8 000.
Ne kasvavat yleensä maanpinnalla, joskus kallion tai puun kyljessä. Ne ovat ilmeisesti saaneet nimensä antiikin aikaisesta uskomuksesta, että niitä voisi käyttää maksavaivojen parantamiseen.
Maksasammalet jaetaan kolmeen luokkaan teilisammaliin, maksasammaliin ja aitomaksasammaliin. Teilisammalten luokkaan kuuluu Suomessa havaituista lajeista vain hävinnyt teilisammal ("Haplomitrium hookeri").
Suomessa kasvavia maksasammalia ovat esim.:
Vaikeasti tapettava
Vaikeasti tapettava ("Hard to Kill") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Bruce Malmuth ja pääosassa on Steven Seagal. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa noin 47,4 miljoonaa dollaria.
Seagalin esittämä poliisi, Mason Storm saa selville, että senaattori Vernon Trent on syyllinen edellisen senaattorin traagiseen kuolemaan, johon myös muutama poliisi on sotkeutunut. Jonkin ajan kuluttua hänen kotiinsa tulee muutama tappaja, jonka seurauksena Mason Stormin vaimo saa surmansa.
Ampumavälikohtauksessa Mason joutuu koomaan 7 vuodeksi ja hänen poikansa pääsee livahtamaan pakoon. Luotettavan ja kauniin sairaanhoitajan avulla Storm onnistuu pakenemaan sairaalasta. Pian Stormin toipumiskohu pääsee murhaajienkin korviin, jolloin alkaa pitkä pakomatka sairaanhoitajan kanssa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 "Vaikeasti tapettava" saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" kehuu roolitöitä ja antaa elokuvalle kaksi tähteä neljästä.
Sarvisammalet
Sarvisammalet (Anthocerotophyta) ovat pieniä sekovartisia kasveja, jotka ovat saaneet nimensä sarvea muistuttavasta muodostaan. Suomessa kasvaa ainakin kaksi sarvisammallajia: sarvisammal eli musta sarvisammal ("Anthoceros agrestis") ja puikkosammal eli keltainen sarvisammal ("Phaeoceros carolinianus"), mahdollisesti myös "Anthoceros punctatus". Euroopassa tavataan kahdeksan lajia jotka kuuluvat kolmeen eri sukuun. Koko maailmassa lajeja arvioidaan olevan noin kaksisataa.
Lisa Ekdahl
Lisa Ekdahl (s. 29. heinäkuuta 1971) on ruotsalainen pop/jazz-laulaja ja muusikko. Hän on levyttänyt pääosin ruotsiksi, mutta on julkaissut myös muutamia englanninkielisiä albumeja.
Sarvisammal
Sarvisammal ("Anthoceros agrestis") on sarvisammalten sukuun kuuluva laji.
Sarvisammal muistuttaa ulkonäöltään puikkosammalta. Se on yksikotinen ja sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat kärkiosastaan mustia.
Sarvisammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla vyöhykkeellä ja havumetsävyöhykkeen eteläosassa. Suomessa sitä on tavattu Ahvenanmaalta, Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta, Satakunnasta, Etelä- ja Pohjois-Hämeestä sekä Etelä- ja Pohjois-Savosta ja Pohjois-Karjalasta.
Sarvisammal on ihmisen seurassa viihtyvä lyhytikäinen pioneerilaji. Se kasvaa paljaalla hienojakoisella maalla pellonojissa, kasvimailla ja peltoteillä.
Chris Cooper
Christopher W. Cooper (s. 9. heinäkuuta 1951 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Chris Cooper syntyi Missourin Kansas Cityssä lääkäri ja karjankasvattaja Charles Cooperille ja tämän vaimolle Mary Annille. Hän kävi Missourin yliopistoa Columbiassa pääaineinaan maatalous ja draama. Valmistumisensa jälkeen Cooper muutti New Yorkiin tavoitteenaan uranluonti.
Cooperin varhaisista rooleista huomattavimmat olivat osat John Saylesin elokuvassa "Matewan – kuoleman kaivos" ja minisarjassa "Vaarojen maa". Cooper muistetaan etenkin elokuvista "Junakytät", "Lone Star", jossa hän on harvinaisessa pääosaroolissa texasilaisena šeriffinä, jota syytetään vuosikymmeniä vanhasta jutusta, ja "American Beauty", jossa hän näyttelee kaapissa olevaa homofobista Yhdysvaltojen armeijan merijalkaväen everstiä. Monet olivat sitä mieltä, että Cooper olisi ansainnut roolistaan "American Beautyssä" parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden. Hän sai kyseisen palkinnon kolme vuotta myöhemmin elokuvasta "Adaptation. Minun versioni".
Uhrijuhla
Uhrijuhla ("The Wicker Man") on vuonna 1973 valmistunut brittiläinen kauhuelokuva. Genreksi sille on kauhun lisäksi määritelty myös jännitys, mysteeri, musikaali ja rikos. Se kertoo uskovaisesta poliisista, joka lähtee etsimään kadonnutta tyttöä pakanalliselle saarelle. Saaren asukkaita johtaa eriskummallinen lordi Summerisle (Christopher Lee). Saaren asukkaat väittävät, etteivät ole kuulleet mitään koko tytöstä.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Uhrijuhlan" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. Elokuva myös jakoi mielipiteitä. "Helsingin Sanomien" tv-sivulla 1986 Mikael Fränti tiivisti "Uhrijuhlan": ”Kerronta on tylsää ja tarina yhtä hölynpölyä.”
Elokuvasta tehtiin vuonna 2006 huonot arvostelut saanut uusintaversio "The Wicker Man".
Heisimadot
Heisimadot ("Cestoda") on laakamatojen ("Platyhelminthes") luokka, jonka jäsenet elävät aikuisvaiheensa loisina selkärankaisten ruoansulatuskanavassa. Kehitysvaiheissaan heisimadoilla on välittäjinään väli-isännät. Ihmisen heisimadoista merkittävimmät ovat leveä heisimato eli lapamato ("Diphyllobothrium latum"), väkäpäinen heisimato ("Taenia solium"), jonka väli-isäntänä on sika, ja sileäpäinen heisimato ("Taenia saginata"), jonka väli-isäntänä on nauta.
"Anoplocephala perfoliata" on ainoa Suomessa esiintyvä hevosen heisimato.
Heisimadot ovat nauhamaisia, jaokkeellisia matoja, joilta puuttuu ruumiinontelo. Jaokkeet, proglottidit, ovat madon alkupäässä erilaistumattomia, mutta siirryttäessä kohti madon loppupäätä niihin kehittyvät sukuelimet. Lajista riippuen matojen jaokkeet ovat joko tyhjiä tai niissä on munia. Heisimadoilta puuttuu ruoansulatuskanava, ja niiden ravinnon sisäänotto tapahtuukin niiden ulkopinnan läpi. Ravinnon sisäänottoa edesauttaa matojen litteys, joka lisää imeytymispinta-alaa. Matojen hermosto muodostuu pääosassa sijaitsevasta hermosolmusta ja siitä jokaiseen jaokkeeseen lähtevästä hermosta. Kaikki heisimadot ovat hermafrodiitteja.
Linnut (täsmennyssivu)
Linnut voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Descartesin neljän ympyrän lause
Descartesin neljän ympyrän lauseen mukaan neljän pareittain toistensa ulkopuolella olevien toisiaan sivuavien ympyröiden säteille r, r, r, r on voimassa:
formula_1
Jos määritellään "k" = 1/"r" (eli "k" on kaarevuus), niin lause saa muodon:
formula_2
Kylähullut
__notoc__Kylähullut on vuonna 2004 perustettu suomalainen punk rock- ja speed metal -yhtye. Yhtyeen levy-yhtiö on Kråklund Records. Alexi Laiho ja Vesa Jokinen saivat idean yhtyeestä, kun Children of Bodom oli tekemässä cover-kappaletta Klamydian "Seokset" EP:lle. rumpali-basistiksi värvättiin aikaisemmin muun muassa Sinergyssä ja To/Die/Forissa soittanut Tonmi Lillman.
Maaliskuussa 2007 vähemmistövaltuutettu Mikko Puumalainen paheksui Kylähullujen kappaleen "Lisää persettä rättipäille" sanoitusta.
Studioalbumit
EP:t
Hymnologia
Hymnologia eli virsioppi on käytännöllisen teologian haara, joka tutkii virsihistoriaa, virsiteoriaa, muuta hartauksissa käytettyä laulurunoutta ja virsien sekä laulujen sävelmiä.
Virsihistorian osalta tieteenala keskittyy etenkin virsien syntyyn ja kehitykseen. Virsiteoria sisältää virsille kuuluvien ominaisuuksien analyysin.
Sokkeli
Sokkeli on maapohjaisen rakennuksen perustuksen osa, jonka tehtävänä on siirtää yläpuolisten seinien välittämä kuorma edelleen perustuksille. Se voi toimia myös maanpainetta välittävänä rakenteena.
Sokkeli tehdään anturan päälle ja sen päälle tulee rakennuksen runko. Mikäli rakennuksen alla on riittävän kantavaa maata, rakennuksen painoa laajemmalle alalle jakava antura ei välttämättä ole tarpeen. Sokkeli jää yleensä osittain maan alle ja osittain näkyviin maan pinnalle.
Sokkelista käytetään myös nimitystä perusmuuri.
Sokkeli valetaan yleensä terästangoin vahvistetusta betonista tai muurataan kevytsoraharkoista anturan päälle. Teräsbetoninen, lämmöneristeellä halkaistu sokkeli toteutetaan nykyisin lähes poikkeuksetta elementtinä. Tällainen sokkeli halkaistaan usein noin 100 mm paksulla mineraalivilla- tai solumuovikaistalla.
Ennen valettavia sokkeleita sokkeli tehtiin yleensä kivistä, jolloin sokkeli ja antura olivat samaa rakennetta.
Sokkeli tarkoittaa myös jonkin huonekalun alaosassa olevaa perustuksenomaista osaa. Puhutaan esimerkiksi kaappien sokkelista.
Hymni
Hymni () on juhlallinen laulu tai ylistysvirsi.
Hymnejä ei alun perin otettu mukaan katolisen kirkon jumalanpalveluskaavaan. Niitä kuitenkin laulettiin aamu- ja iltarukouksien yhteydessä seurakunnissa ja luostareissa.
Kreikankielinen hymnirunoilija Efraim Syyrialainen (k. 373) toi hymneihin rakenteen, jossa iskullinen sävel vastaa korollista tavua. Läntisen kirkon piirissä Milanon piispa Ambrosiuksen vaikutuksesta psalmeja ja hymnejä alettiin laulaa seurakunnissa. Neli-iskuista ja nelipolvista jambia kutsutaan Ambrosiuksen mitaksi.
Idän kirkossa hymnejä esitettiin vuorolauluna. Tällöin kanttori huolehti esilaulajan tehtävistä. Lännen kirkossa hymnejä alettiin laulaa antifonisesti; säkeistöt esitettiin vuoron perään, kunnes kaikki lauloivat lopuksi Gloria Patri -säkeistön. Hymnit olivat latinankielisiä, sillä jumalanpalvelukset pidettiin latinaksi.
Atsimuutti
Atsimuutti on suunnan horisontaalinen komponentti (suuntima), joka mitataan horisonttia pitkin aloittaen yleensä pohjoisesta itään siis myötäpäivään ja yleensä mitaten asteissa. Navigoinnissa suuntimiseen käytetään kompassia tai hyrräkompassia ja saadusta suuntimasta korjataan kompassin tunnetut virheet pois, jolloin saadaan tosisuuntima. Se voidaan mitata myös aloittaen etelästä. Tämä on yleistä tähtitieteessä. Tähtitieteellisessä navigoinnissa atsimuutilla tarkoitetaan tosisuuntimaa tähteen.
Horisonttijärjestelmässä, jota käytetään myös tähdistä suunnistamisessa ja lautasantennin asennuksessa, atsimuutti on koordinaatti, joka ilmoittaa suuntaa maata pitkin. Toinen koordinaatti on "korkeus" ("deklinaatio"), joka ilmoittaa asteluvun horisontista ylöspäin.
Lentokoneissa atsimuutilla tarkoitetaan suuntaa, johon ollaan lentämässä. Tykistössä atsimuutti tarkoittaa putken horisontaalista suuntausta.
Suomen Arkkitehtiliitto
Suomen Arkkitehtiliitto (lyhenne SAFA, täydellinen nimi "Suomen Arkkitehtiliitto – Finlands Arkitektförbund ry. SAFA") on suomalaisten arkkitehtien ammatillinen ja aatteellinen yhteisö sekä edunvalvoja. Yhdistyksen tehtävä on toimia aktiivisesti rakennustaiteen ja laadukkaan elinympäristön puolesta. Sen edeltäjä "Arkitektklubben" perustettiin vuonna 1892, ja vuonna 1919 klubin jäsenet muodostivat nykyisellä nimellään toimivan itsenäisen yhdistyksen. Vuoden 2016 lopussa liittoon kuului 3 059 jäsentä ja lisäksi 497 opiskelijajäsentä. Liiton jäsen voi käyttää titteliä ”arkkitehti SAFA”. Pääosa yhdistyksen jäsenistä käyttääkin loppupäätettä, sillä Suomessa arkkitehdin ammattinimike ei ole suojattu. Pääte ”SAFA” takaa, että arkkitehti on liiton jäsen ja siten taatusti suorittanut yliopistotasoisen arkkitehtikoulutuksen.
Liitto julkaisee kaksikielistä arkkitehtuurilehteä "Arkkitehti – The Finnish Architectural Review".
Liitto myöntää useita palkintoja
Slavofilia
Slavofilia oli aikaisemmin aatesuunta, jossa uskottiin slaavilaisten kansojen ylivertaiseen kulttuuriin erityisesti länsieurooppalaiseen kulttuuriin nähden. Nykykielessä sillä tavallisesti tarkoitetaan slaavilaisen kulttuurin ihailua aikaisemman ylivertaisuusnäkemyksen sijaan. Panslavismi, eräs slavofilian muoto, kannatti slaavilaisten kansojen sulautumista Venäjän tsaarin johdolla.
Slavofilia aatesuuntana syntyi 1830-luvulla Venäjällä ja siihen kuului lukuisia slavofiilisiä liikkeitä ja järjestöjä. Slavofiilin vastakohta oli zapadnikki, joka vastusti slavofiliaa. Tsaarin valta suhtautui kielteisesti moniin slavofiilien kirjoituksiin. Yhteistä tsaarien politiikalle ja slavofilialle oli ortodoksia ja kansallismielisyys.
Slavofilismi alkoi Venäjällä Moskovassa 1830-luvulla ja slavofiilit suhtautuivat kielteisesti aikaisempien Venäjän hallitsijoiden Pietari Suuren ja Katariina Suuren tekemiin länsimaistamistoimiin Venäjällä. Ensimmäinen slavofiili oli Aleksei Homjakov (1804–1860), jonka mielestä ortodoksinen Venäjä kulki omaa tietään, eikä saanut yrittää matkia läntisiä instituutioita ja tapoja. Muita Homjakovin lisäksi perustavia slavofiilejä olivat muun muassa Ivan Kirejevski (1806–1856) ja Konstantin Aksakov (1817–1860).
Noin 1870-luvulla eräs slavofilian suunta kehittyi erityisen vanhoilliseksi ja siihen kytkeytyi juutalaisvastaisia aineksia, ja syntyi slavofilia nimeltä "potšvennitšestvo" (”maaperä”), joka näkyi ortodoksikirkon johtajan Konstantin Pobedonostsevin ja tsaarien Aleksanteri II:n ja Nikolain II:n politiikassa.
Nänni
Nänni eli nisä () on rinnan (utareen) keskellä sijaitseva ulkoneva osa, johon rinnan maitotiehyet avautuvat. Nännin ympärillä olevaa pigmentoitunutta aluetta kutsutaan nännipihaksi eli areolaksi. Ihmisellä on normaalisti kaksi nänniä. Muillakin nisäkkäillä nännejä eli nisiä on tyypillisesti parillinen määrä, ja ne sijaitsevat symmetrisesti rintakehällä. Nisien lukumäärä vaihtelee eläimillä riippuen siitä, montako poikasta ne yleensä saavat kerrallaan.
Nännien fysiologinen tarkoitus on maidon toimittaminen poikaselle imetyksessä. Nänniin avautuu rinnasta noin 15–20 maitotiehyttä, joiden kautta maito virtaa ulos. Myös miehillä ja urospuolisilla nisäkkäillä on nännit, joilla ei kuitenkaan ole tiettävästi erityistä biologista merkitystä. Toisaalta sairauksia kuten kasvaimia, esimerkiksi ihmisen rintasyöpä, voi kehittyä myös uroksille. Nisäkkäiden DNA sisältää ohjeet molempien sukupuolisen rakentamiseksi; ainoa ero on siinä, että naaraalla on kaksi X-kromosomia ja uroksella yksi X- ja yksi Y-kromosomi, joka todennäköisesti on alkuperäisen X:n rappeuma. Näin ollen nisät ovat nisäkkään perusominaisuus, joka eivät ole mitenkään sidoksissa sukupuoleen.
Nännit ovat ihmisellä normaalisti hieman ulkonevat. Seksuaalinen kiihotus aiheuttaa nännien jäykistymisen. Saman ilmiön voi saada aikaan imetys ja kylmä ilma. Joillakin ihmisillä on sisäänvetäytyneet nännit, mikä on yleensä ainoastaan kosmeettinen haitta.
Tytöllä rintojen kasvun käynnistyminen merkitsee murrosiän alkua. Rintojen kehittyessä nänni ja nännipiha muodostavat ensin erillisen kumpareen, ja nännit tummuvat ja kasvavat. Myöhemmin rinnat kypsyvät, ja aikuistyyppisissä rinnoissa nännipiha on laskeutunut rinnan tasoon, jolloin ainoastaan nänni on koholla. Rintojen kehitys kestää yleensä kolmesta neljään vuotta. Myös pojilla nännit tummuvat, yleensä murrosiän keskivaiheilla kasvupyrähdyksen aikoihin.
Nännipiha
Nännipiha eli areola on ihmisen anatomiassa rintojen kärkiosassa väriltään tummempi, pyöreä alue, jonka keskellä nänni sijaitsee. Nännipihan läpimitta on tyypillisesti noin 2–10 cm. Nännipiha ja nänni ovat erogeenisia alueita.
Nännin ohella nännipihassa on pieniä rauhasia, jotka ulkonäöltään muistuttavat pieniä pullistumia. Nimeltään ne ovat Montgomeryn rauhasia (tai nystyröitä). Parhaiten ne näkyvät imettävillä naisilla. Montgomeryn rauhaset erittävät voidemaista ainetta, joka hoitaa ja rasvaa nännipihan ihoa. Nännin ja nännipihan epiteeli on keratinisoitunutta kerrostunutta levyepiteeliä kuten iho, mutta melko ryppyistä ja nystyistä ja voimakkaasti pigmentoitunutta. Nännipihan väri voi vaihdella vaaleanpunaisesta suklaanväriseen. Tummaihoisilla ihmisillä nännipiha on yleisesti tummempi kuin vaaleaihoisilla. Raskauden aikana nännipihan väritys voi tummentua ja läpimitta kasvaa.
Vielä koittaa uusi aika
Vielä koittaa uusi aika on Egotripin keskiviikkona 22. helmikuuta 2006 julkaistu kuudes studioalbumi. Albumi on Egotripin uran ensimmäinen Suomen albumilistan ykköseksi mennyt julkaisu sen saavutettua jo viikossa kultalevyyn oikeuttavan 15 000 kappaleen myyntimäärän.
Suomi talviolympialaisissa 2006
Suomen joukkueen vahvuus XX talviolympialaisissa Italian Torinossa 10. helmikuuta – 26. helmikuuta vuonna 2006 oli 93 urheilijaa, joista 31 oli naisia ja 62 miehiä. Joukkue julkistettiin lopullisesti 25. tammikuuta.
Palander oli pujottelun ensimmäisen laskunsa jälkeen sadasosan jäljessä kilpailua johtanutta Itävallan Benjamin Raichia. Hän teki kuitenkin toisessa laskussaan virheen, suksi meni kepin väärältä puolelta, ja lasku hylättiin. Palander jatkoi kuitenkin maaliin missä hän oli 45 sekunninsadasosaa nopeampi kuin silloin ensimmäisenä ollut Reinfried Herbst. Rajala laski ulos jo ensimmäisellä laskullaan.
Alkusarja
Suomi voitti lohkonsa otteluin 7 – 2.
Välierä
Loppuottelu
Suomen maajoukkue:
Joukkueesta jäivät pois ennen turnauksen alkua loukkaantumisen takia Miikka Kiprusoff, Kari Lehtonen, Joni Pitkänen, Ossi Väänänen, Tuomo Ruutu, Sami Kapanen ja Antti Miettinen. Sami Salon olkapään loukkaantumisen vuoksi Lasse Kukkonen lensi Torinoon aamulla 23. helmikuuta.
Alkusarja
Suomi voitti lohkonsa.
Puolivälierä
Välierä
Loppuottelu
Suomelle olympiahopea oli historian toinen.
Alkusarja
Suomi oli lohkonsa toinen.
Välierä
Pronssiottelu
Ensimmäistä kertaa Suomen olympiakomitea palkitsi suomalaisia mitaliurheilijoita rahapalkinnoilla. Yksilölajien kultamitalisti sai 20 000 euroa, hopeamitalisti 10 000 euroa ja pronssimitalisti 5 000 euroa. Joukkuelajeissa kullasta sai 5 000, hopeasta 2 500 ja pronssista 1 000 euroa. Naisten jääkiekkojoukkueen kannuste oli kullasta 40 000, hopeasta 30 000 ja pronssista 20 000 euroa. Miesten jääkiekkojoukkueelle palkintorahoja ei maksettu.
Rahoitusjärjestelmän pyörittämiseen ei käytetty valtionavustuksia, vaan rahat olivat peräisin yhteistyöyrityksiltä. Bonukset menivät urheilijoiden valmennusrahastoihin.
Maitorauhanen
Maitorauhanen () on avoeritteinen rauhanen, joka kuuluu ihon rauhasiin. Maitorauhaset erittävät synnytyksen jälkeisenä aikana maitoa. Maitorauhasia on naaraalla yleensä parillinen määrä. Esimerkiksi lehmällä maitorauhasia on neljä kun taas ihmisellä niitä on kaksi, vaikkakin joillakin pussieläimillä niitä on 27 kappaletta, joka on suurin havaittu kappalemäärä. Lehmällä maitorauhaset ovat niin tiiviisti yhteydessä toisiinsa, joten niitä kutsutaan yhteisnimellä utareet.
Maitorauhaset koostuvat erillisistä lohkoista, joita yhdistää sidekudoksinen väliseinä.
Maitorauhaset ovat kehittyneet alun perin suurista hikirauhasista, jotka ovat peräisin ihon epidermistä. Murrosiässä maitorauhasiin alkaa kertyä rasvakudosta ja lisäksi niiden tiehytjärjestelmä laajenee. Maitorauhasten lopullinen kehittyminen tapahtuu kuitenkin raskauden aikana, jolloin maitorauhaskudos on vallitsevana rakenteena. Maidon erittymisen loputtua maitorauhaskudos korvautuu vähitellen sidekudoksella.
Giubilanti d’amore fraterno
Giubilanti d’amore fraterno oli San Marinon kansallislaulu vuoteen 1894 asti. Tuolloin sen korvasi nykyäänkin käytössä oleva "Inno Nazionale".
Acheron
Acheron voi viitata seuraaviin:
Frankensteinin morsian
Frankensteinin morsian ("The Bride of Frankenstein") on vuonna 1935 valmistunut James Whalen ohjaama kauhuelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Frankenstein" (1931). Frankensteinin hirviötä elokuvassa esittää Boris Karloff, ja hänen morsiantaan esittää Elsa Lanchester. Nimikkohahmo tunnetaan hiuksissaan olevasta valkoisesta raidasta.
Elokuva alkaa siitä, mihin edellinen osa jäi. Frankensteinin hirviö ei kuollut tuulimyllyn palossa vaan pakeni. Hirviö harhailee metsässä ja herättää kauhua, kunnes saa ystävän sokeasta miehestä, joka opettaa hänet puhumaan. Siitä huolimatta hirviö ei saa hyväksyntää ihmisiltä.
Samaan aikaan Henry Frankensteinin (Colin Clive) luokse saapuu omaperäinen tohtori Pretorius (Ernest Thesiger), joka pyytää Frankensteinia jakamaan tietonsa elämän luomisesta. Tähän Frankenstein ei kuitenkaan suostu.
Sattumalta Pretorius tapaa hirviön mausoleumissa ja lupaa rakentaa hirviölle morsiamen. Siihen hän tarvitsee kuitenkin Frankensteinin apua ja käyttää hirviötä suostuttelukeinona. Hirviö kaappaa Frankensteinin puolison (Valerie Hobson) ja Frankenstein ei voi muuta kuin auttaa Pretoriusta luomaan morsiamen hirviölle.
Kirkonopettaja
Kirkonopettajilla (lat. "Doctor Communis Ecclesiae") tarkoitetaan katolisessa kirkossa teologeja, joiden opetuksista on ollut hyötyä koko kristilliselle kirkolle, ja joiden oppineisuuden ja pyhyyden paavi tai ekumeeninen kirkolliskokous on tunnustanut. Arvo myönnetään hyvin harvoin, ja ainoastaan kuoleman ja pyhimykseksi julistamisen jälkeen. Mikään ekumeeninen kirkolliskokous ei ole vielä käyttänyt oikeuttaan julistaa joku kirkonopettajaksi.
Alun perin luetteloon kuuluivat ainoastaan läntisen kirkon teologit Ambrosius, Augustinus, Hieronymus ja paavi Gregorius Suuri, jotka nimitettiin opettajiksi vuonna 1298. Itäisen kirkon opettajat, Athanasios, Basileios, Johannes Khrysostomos ja Gregorios Nazianzilainen nimitettiin opettajiksi yhdessä läntisen teologin Tuomas Akvinolaisen kanssa vuonna 1568. Viidestä viimeisestä nimityksestä neljä on annettu naisille.
Kirkonopettajien ansiot ovat aiheiltaan ja laadultaan hyvin erilaisia. Jotkut heistä olivat ensisijaisesti kirjeitä ja lyhyitä tutkielmia kirjoittaneita kirjoittajia (kuten Gregorius ja Ambrosius). Jotkut olivat mystikkoja (kuten Katariina Sienalainen, Jeesuksen Teresa ja Ristin Johannes). Varhaisten kirkonopettajien kirjoitukset antavat hyvän kuvan varhaiskristillisyydestä. Monet kirjoittivat puolustuskirjoituksia kirkolle harhaoppeja vastaan (kuten Augustinus, Bellarmino). Augustinus kirjoitti myös varhaisimman tunnetun omaelämäkerran ("Tunnustukset"). Bedan "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" ("Englannin kansan kirkkohistoria") on merkittävä varhaiskeskiaikaisen Englannin tietolähde. Systemaattisiin teologeihin kuuluvat skolastikot Tuomas Akvinolainen, Anselm Canterburylainen ja Albert Suuri, jotka nähdään myös yksinä merkittävimmistä läntisen Euroopan ajattelijoista keskiajalla.
Katolinen kirkko lukee seuraavat kolmekymmentäseitsemän henkilöä kirkonopettajiksi. Luettelossa on annettu nimitysvuosi, jos se on tiedossa. Tähdellä merkityt ovat myös ortodoksisen kirkon kunnioittamia, mutta ortodoksinen kirkko ei käytä termiä "kirkonopettaja".
Resiina (lehti)
Resiina on talkootyönä tehtävä raideliikenneharrastajien tieteellinen ja sitoutumaton aikakausjulkaisu, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Lehteä julkaisevat yhteistyössä Museorautatieyhdistys sekä Suomen Rautatiehistoriallinen Seura. Lehti on myös julkaisijayhdistysten jäsenlehti. Lehden perustaja raideliikenneharrastaja Eljas Pölhö julkaisi ensimmäinen Resiina-lehden 23. kesäkuuta 1969. Lehden päätoimittajana on toiminut myös Pölhön isä, Seppo Pölhö. Lehden nykyinen päätoimittaja on Jonne Seppänen.
Lehti on lähes neljän vuosikymmenen aikana kehittynyt yhdeksänsivuisesta A4-kokoisesta vahamonistusmenetelmällä painetusta lehdykästä nykymuotoonsa, neliväriseksi ja 52-sivuiseksi rautatietekniikka ja -historiajulkaisuksi. Vuoden 2008 helmikuussa rautatievalokuvasivusto Vaunut.org siirtyi osaksi Resiinan nettisivustoa.
Utsjoen pappila
Utsjoen pappila on alkujaan pappilaksi suunniteltu rakennus Utsjoella. Sen on valmistunut vuonna 1843 ja on arkkitehti Carl Ludwig Engelin viimeisimpiä ja pohjoisimpia töitä. Pappila valmistui kulttuurihistoriallisesti arvokkaaseen miljööseen vanhojen kirkkotupien läheisyyteen. Pappilan pihapiirin aitat ovat peräisin 1770-luvulta.
Tätäkin pohjoisempi Engelin toimiston piirtämä rakennus on nykyisin Utsjoen saamenkielisenä ala-asteena toimiva alun perin kansakouluksi rakennettu uusklassinen koulurakennus, joka valmistui vasta 1920-luvulla.
Yhdessä viereisten Utsjoen kirkon ja Utsjoen kirkkotupien kanssa Utsjoen pappila on osa Museoviraston vuonna 2009 valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemää Utsjoen kirkkomaisemaa.
Lijepa naša domovino
Ņ
Lijepa naša domovino (”Kaunis meidän kotimaamme”) on Kroatian kansallislaulu. Se toimi vuodesta 1972 Jugoslavian federaatioon kuuluneen Kroatian sosialistisen valtion kansallislauluna, ja maan itsenäistyessä 1991 siitä tuli itsenäisen Kroatian kansallislaulu.
Laulun sanoitti kroaattirunoilija Antun Mihanović. Mihanovicin runo julkaistiin nimellä ”Horvatska domovina” (”Kroatialainen kotimaa”) vuonna 1835. Laulun sävelsi sotilas Josip Runjanin 1846. Toisten lähteiden mukaan sävel on otettu Gaetano Donizettin laulusta ”Lucia di Lammermoor”.
Vatroslav Lichtenegger sovitti laulun sen nykyiseen muotoon 1891. Samana vuonna se esitettiin ensi kertaa Kroatian kansallislaulun asemassa samana vuonna nimellä ”Lijepa naša” (”Meidän kaunis”). Kroatiankielisillä alueilla laulua käytettiin kansallislauluna jo Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian aikana, ja se soitettiin niillä aina välittömästi keisarihymnin perään. Laululla oli virallinen asema myös sotienvälisenä aikana Jugoslavian kuningaskunnassa, ja saksalaismiehityksen aikana sitä käyttivät sekä fasistisen Ustaša-liikkeen johtama Kroatian valtio että sitä vastaan taistelevat partisaanit.
"Vapaa käännös"
Historiallisen ja poliittisen kehityksen myötä laulun sanat ovat vaihdelleet, erityisesti sen kolmannessa säkeistössä. Mihanovićin alkuperäisessä runossa rakkauden kohteena on dom (koti, kotiseutu), ei suinkaan narod (kansakunta). Säkeistö ei mainitse merta, joten Dalmatian rannikkoa ei lueta kotimaahan, ja yhdyssiteenä maailmaan toimii Tonava:
Nykyisinkin käytettävässä versiossa maan rajoiksi mainitaan meri ja Dravajoki, joten myös historiallinen Dalmatia luetaan Kroatian alueisiin. Kroaatin rakkauden kohteena on nyt hänen kansakuntansa (narod). Jokia puhutellaan, joten niistä käytetään vokatiivia.
Säkeistöstä on lisäksi kolmaskin variantti, jota käytettiin Ustaša-liikkeen hallitsemassa Kroatiassa 1940-luvulla. Siinä mainitaan maantieteellisenä rajana Drinajoki, joten Kroatiaan kuuluvaksi lasketaan siis koko nykyinen Bosnia-Hertsegovina.
Rishikesh
Rishikesh (, ) on Pohjois-Intiassa, Uttarakhandin osavaltiossa sijaitseva hindujen pyhä kaupunki. Se sijaitsee 24 kilometrin päässä toisesta pyhästä kaupungista Haridwarista, ja sitä pidetään porttina kaupunkeihin, jotka muodostavat Char Dhamin pyhiinvaellusreitin Badrinathista Kedernathiin, Gangotriin ja Yamunotriin.
Pyhä Ganges-joki virtaa Rishikeshin läpi lisäten sen luonnonkauneutta ja hengellistä merkitystä. Joki laskee Rishikeshissä Himalajalta Pohjois-Intian tasangoille.
Kaupungissa on joen varrella useita temppeleitä, niin muinaisia kuin uusiakin. Rishikeshissä käy vuosittain tuhansia pyhiinvaeltajia ja matkailijoita sekä muualta Intiasta että ulkomailta.
Rishikeshissä on monia ashrameita eli joogakeskuksia. The Beatles -yhtyeen jäsenet kävivät 1960-luvun puolivälissä harjoittelemassa transsendenttistä meditaatiota lajin gurun, Maharishi Mahesh Yogin ashramissa, joka on sittemmin lopettanut toimintansa.
Viestihiihto
Viestihiihto on hiihdon viestikilpailu, jossa tyypillisesti neljä hiihtäjää hiihtää oman osuutensa kokonaismatkasta. Eri joukkueiden ensimmäisen osuuden hiihtäjät lähtevät yhtä aikaa, ja maaliin saapuessaan ensimmäisen osuuden hiihtäjä lähettää joukkuetoverinsa toiselle osuudelle, tämä taas kolmannelle ja kolmas ankkurin eli viimeisen osuuden hiihtäjän. Myös kolmen jäsenen joukkueille järjestetään viestihiihtoja.
Olympialaisissa ja monissa muissa suurissa kisoissa hiihdetään miesten 4 x 10 km viesti ja naisten 4 x 5 km viesti 10 kertaa olympialaisissa) tai 3 x 5 km viesti (5 kertaa olympialaisissa vuosina 1956-1972). Kilpailuissa on erilaisia yhdistelmiä, joissa toiset osuudet hiihdetään perinteisellä, toiset vapaalla hiihtotyylillä. Neljän osuuden kilpailuissa kaksi ensimmäistä osuutta hiihdetään yleensä perinteisellä, ja kaksi jälkimmäistä osuutta vapaalla hiihtotyylillä. Koululaisille järjestetään myös kisoja, joissa joukkueeseen pitää kuulua sekä tyttöjä että poikia.
Caen
Caen () on 115 000 asukkaan kaupunki Luoteis-Ranskassa Calvadosin departementissa, Ala-Normandian hallintoalueella. Kaikkiaan Caenin kaupunkialueella on 420 000 asukasta. Kaupunki tunnetaan Vilhelm Valloittajan aikaisista rakennuksista ja hänen hautapaikastaan, sekä toisessa maailmansodassa vuonna 1944 kokemistaan iskuista.
Caen sijaitsee kymmenkunta kilometriä Englannin kanaalin rannikolta Ornejoen varrella. Meriyhteys on järjestetty kanavan avulla.
Kaupunki kärsi suuria tuhoja toisessa maailmansodassa ja on rakennuskannaltaan uudenaikainen. Kaupungissa kuitenkin säästyi myös vanhoja rakennuksia. Niistä tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat kaupungin linna, "Château de Caen", jonka on rakennuttanut Vilhelm Valloittaja sekä kaksi 1060-luvulla rakennettua luostaria. Luostarit ovat "Abbaye aux Hommes" (miesten luostari), joka tunnetaan myös nimellä "St-Étienne" sekä "Abbaye aux Dames" (naisten luostari), joka tunnetaan myös nimellä "La Trinité".
Caen on vanha yliopistokaupunki jonka yliopisto on perustettu vuonna 1432.
Liittoutuneet pitivät Caenia tärkeänä kohteena ja Normandian maihinnousun ”Sword Beach” -maihinnousuranta sijoitettiin sen vuoksi kaupungin lähelle. Britit pommittivat Caenia raskaasti maihinnousun alussa ilmeisesti olettaen kaupungin olevan evakuoitu. Näin ei kuitenkaan ollut, ja 2 000 kaupungin asukasta kuoli parina ensimmäisenä päivänä. Caenia ei kuitenkaan saatu vallattua viikkojen raskaista taisteluista huolimatta, minkä seurauksena liittoutuneet päättivät mattopommittaa kaupungin. Brittiläinen sotahistorioitsija Antony Beevor on arvostellut Caenin pommituksia ”melkein sotarikokseksi”.
Jalkapallojoukkue SM Caen pelaa Ranskan pääsarjassa, kuten myös jääkiekkojoukkue Drakkars de Caen.
Soulset
Soulset oli suomalaisten jazzmuusikoiden Martti "Edward" Vesalan ja Seppo "Paroni" Paakkunaisen vuonna 1968 perustama soul-musiikkia soittanut yhtye. Laulajaksi he löysivät Tukholmasta sudanilaissyntyisen Al Sharpin. Yhtye voitti Sofiassa nuorisofestivaalin pop-yhtyeiden sarjan kesällä 1968. Soulset toimi ajoittain myös Ringan ja Kaksosten, M. A. Nummisen, Pekka Strengin ja Sirkka Keiskin taustayhtyeenä.
Soulset soitti ensimmäisen keikkansa SKDL:n vappujuhlassa Helsingin Suurkirkon portailla vuonna 1968. 
Yhtyeen ainoa varsinainen levy oli vuonna 1969 julkaistu Nykysuomalaista - Contemporary Finnish, jonka raidoilla 1–5 soittaa Soulset laulajanaan nyt Harri Saksala ja 6–9 Edward Vesala Jazz Band. Levyllä kokoonpano oli Saksala (laulu, huuliharppu), Paakkunainen (huilu, saksofonit), Ilja Saastamoinen (kitara), Mamba Koskinen (piano), Heikki "Häkä" Virtanen (sähköbasso) ja Vesala (rummut). Tämän levyn lisäksi Soulsetiltä ilmestyi harvinainen rajoitetulle ryhmälle jaettu "Yksi, kaksi, kolme, neljä souljumppaa".
Soulsetin kappale "The Dish" on mukana Love Recordsin "Reunion" -kokoelma-albumilla. Soulset soittaa kahdella Pekka Strengin Magneettimiehen kuolema -albumin vuoden 2003 CD-julkaisun bonusraidalla.
Gaboninkyy
Gaboninkyy ("Bitis gabonica") on Afrikan sademetsissä elävä myrkkykäärme. Se voi kasvaa jopa kaksimetriseksi ja painaa yli kymmenen kiloa. Silloin sen myrkkyhampaat voivat olla jopa viisi senttimetriä pitkät, joten niillä on mahdollista ruiskuttaa myrkky syvälle uhriin. Gaboninkyyn myrkyssä on sekä hermostoa vaurioittavia aineita että verisoluja tuhoavia ainesosia.
Gaboninkyy on kauttaaltaan ruskeiden, harmaiden ja purppuranpunaisten geometristen kuvioiden peitossa. Sillä on suuri, litteä, päältä vaalea, lehden muotoinen pää. Kuvioinnin ansiosta käärmettä on hyvin vaikea havaita lehtikasoista, joissa se vaanii saalistaan. Paksun keskiruumiin päässä on hyvin lyhyt häntä. Gaboninkyyllä on kaksi alalajia. Itäafrikangaboninkyyn ("B. g. gabonica") tunnistaa Länsi-Afrikassa elävästä sarvigaboninkyystä ("B. g. rhinoceros") pienemmistä kuonon sarvimaisista kyhmyistä. Sen ravintoa ovat nisäkkäät, kuten rotat ja oravat, joskus jopa pienet antiloopit ja piikkisiat. Yöaktiivinen gaboninkyy synnyttää 16-60 poikasta.
Gaboninkyitä ei pidetä kovinkaan aggressiivisina, vaan ne ovat pikemminkin arkoja. Sen takia ihmisiin kohdistuneita purematapauksia raportoidaan vain harvoin. Hyvä suojaväri on usein syynä ihmisiin kohdistuvissa hyökkäyksissä, sillä naamiointia tehostaa vielä valon ja varjon vaihtelu metsänpohjassa. Silloin ihminen ajautuu helposti liian lähelle käärmettä ja saa sen hyökkäämään.
Jäyhyysmomentti
Jäyhyysmomentti (jäyhyys, neliömomentti, tasapinnan hitausmomentti, tunnus I) on lujuusopin suure, jonka SI-järjestelmän mukainen yksikkö on m. Jäyhyysmomentti kuvaa poikkileikkaukseltaan tietyn muotoisen homogeenisen kappaleen kykyä vastustaa taipumaa poikkileikkaustason tietyn akselin suuntaan.
"y-z" tasossa olevan poikkileikkauspinnan jäyhyysmomentti "z" akselin suhteen onJäyhyysmomentti "y"-akselin suhteen saadaan vastaavasti vaihtamalla yllä olevassa kaavassa "y" ja "z" keskenään.
Poikkileikkaukseltaan suorakaiteen muotoisen profiilin jäyhyysmomentti profiilin painopisteen kautta kulkevan z-akselin suhteen lasketaan kaavalla
missä "h" on suorakaiteen korkeus ja "b" on leveys "z"-suunnassa.
Taivutusvastus
Taivutusvastus (tunnus W, ) on lujuusopin suure, jonka yksikkö m (mm). Taivutusvastus on muodon ominaisuus, joka kuvaa tietyn muotoisen kappaleen kykyä vastustaa taipumaa.
Taivutusvastus on taivutusmomentin suhde taivutusjännitykseen:
Taivutusvastus riippuu kappaleen paksuuden toisesta potenssista. Umpinaisen kappaleen seinämän vahvuuden puolittuessa taivutusvastus siis putoaa neljäsosaan.
Taivutusvastus (määrätyn akselin suhteen) voidaan määrittää myös poikkileikkauksen neliömomentista (I). Tällöin kaava on W=I/e. e on suurin reunaetäisyys neutraaliakselista taivutusmomentin tason suunnassa.