hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Sergei Saveljev
Sergei Petrovitš Saveljev (s. 26. helmikuuta 1948 Raitsinsk, Amur, Neuvostoliitto – 29. lokakuuta 2005) oli venäläinen hiihtäjä ja olympiavoittaja. Urallaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Saveljev hiihti kansainvälisissä arvokilpailussa ensimmäisen kerran Falunin MM-kilpailuissa 1974, jolloin hän sijoittui kymmenenneksi 50 kilometrillä ja 12:nneksi 15 kilometrillä. Innsbruckin talviolympiakisoissa 1976 hän voitti kultaa 30 kilometrillä ja saavutti pronssia Neuvostoliiton viestijoukkueessa, joskin oman viestiosuutensa hän hiihti heikosti ja tuli viimeiseen vaihtoon vasta kuudentena. Kisat päättäneellä 50 kilometrillä hän sijoittui 21:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän voitti kultaa 30 kilometrillä sekä sijoittui viestissä neljänneksi ja 50 kilometrillä 23:nneksi. Vielä Lake Placidin olympiakisoissa 1980 hän sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi.
Saveljev voitti Salpausselän Kisoissa 50 kilometrin hiihdon vuosina 1976 ja 1977. Neuvostoliiton mestaruuksia hän voitti vuosina 1973 ja 1976-1978. Hän on opiskellut Habarovskin yliopistossa liikuntatieteitä.
Nikolai Zimjatov
Nikolai Semjonovitš Zimjatov (, s. 28. kesäkuuta 1955) on Neuvostoliittoa uransa aikana edustanut entinen hiihtäjä.
1978 MM-kilpailuissa Lahdessa Zimjatov sijoittui 30 kilometrillä hopealle maanmiehensä Sergei Saveljevin takana. 1980 talviolympialaisissa Lake Placidissa hän voitti kultaa sekä 30 ja 50 kilometrin kilpailuissa sekä Neuvostoliiton viestijoukkueessa.
1984 talviolympialaisissa Sarajevossa Zimjatov uusi 30 kilometrin voittonsa ja oli mukana Neuvostoliiton hopealle hiihtäneessä viestijoukkueessa.
Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta
Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta () oli lyhytikäinen hallintoalue Neuvosto-Venäjän eteläosassa Mustanmeren rannikolla ja Kubanjokea ympäröivällä Kubanin alueella alkukesällä 1918. Tasavallan pääkaupunki oli Jekaterinodar (nykyinen Krasnodar) ja toimeenpanevan keskuskomitean puhemies Avram Rubin.
Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta muodostettiin 30. toukokuuta 1918 yhdistämällä aiemmin samana vuonna perustetut Kubanin neuvostotasavalta ja Mustanmeren neuvostotasavalta. Jo 6. heinäkuuta 1918 uusi neuvostotasavalta lakkautettiin ja liitettiin Pohjois-Kaukasian neuvostotasavaltaan.
Kubanin neuvostotasavalta
Kubanin neuvostotasavalta oli lyhytikäinen neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa Kubanin ympäristössä. Sen pääkaupunki oli Jekaterinodar (nykyinen Krasnodar).
Kubanin neuvostotasavalta perustettiin 13. huhtikuuta 1918, mutta vain vajaat kaksi kuukautta myöhemmin, 30. toukokuuta se lakkautettiin ja sen alue liitettiin Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavaltaan.
Christian Hoffmann
Christian "Hoffi" Hoffmann (s. 22. joulukuuta 1974 Aigen) on entinen itävaltalainen maastohiihtäjä. Hänen suurimmat saavutuksensa ovat olympiakulta 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa ja viestimaailmanmestaruus 1999 MM-kisoista Ramsausta.
Hoffmannin ensimmäinen maailmancupin kilpailu oli viestihiihto Nové Městossa vuonna 1998. Samalla kaudella hän saavutti joitakin palkintosijoja sekä kolmossijan sprinttimaailmancupin kokonaiskilpailussa.
1998 talviolympialaisissa Naganossa hän kaikkien yllätykseksi hiihti 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa pronssille. Vuonna 1999 Hoffmann oli mukana voittamassa sensaatiomaista viestikultaa Itävallan joukkueessa. Hoffmann hiihti viestissä ankkuriosuuden ja kukisti loppusuoran kirikamppailussa kovana kirimiehenä tunnetun Norjan Thomas Alsgaardin. Samoissa kisoissa hän oli seitsemäs 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Vuonna 2002 Salt Lake Cityssä, Utahissa, Yhdysvalloissa pidetyissä talviolympialaisissa Hoffmann sijoittui aluksi 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa toiseksi, mutta voittaja Johann Mühlegg kärähti myöhemmin kielletyn darbepoetiini-hormonin käytöstä ja menetti kultamitalinsa, jolloin Hoffmann nousi olympiavoittajaksi.
Hoffman on sijoittunut 50 kilometrin vapaan hiihtotavan MM-kilpailuissa viidenneksi Lahdessa 2001 ja kymmenenneksi Val di Fiemmessä 2003.
Hoffman on voittanut maailmancupissa kaksi osakilpailua: 10 km (v) Ramsaussa 21. joulukuuta 2003 ja 30 km (v) Pragelatossa 14. maaliskuuta 2004. Lisäksi hän on ollut kuusi kertaa toinen ja yksitoista kertaa kolmas.
Vuonna 2009 Itävallan antidopingjärjestö Nada asetti Hoffmannin kilpailukieltoon epäiltynä veridopingin edistämisestä. Tämän jälkeen hän lopetti uransa. Vuonna 2011 Hoffmannin kilpailukiellon pituudeksi vahvistettiin kuusi vuotta. Hoffmann ei ole koskaan antanut positiivista dopingnäytettä, mutta Nadan mukaan hän on ollut aktiivisesti mukana veridopingissa ja on muun muassa luovuttanut vertaan dopingtarkoituksessa.
Seuratasolla Hoffmann edusti SU Böhmerwald Ulrichsbergia.
Franco Nones
Franco Nones (s. 1. helmikuuta 1941) on italialainen maastohiihdon olympiavoittaja.
Hiihdon MM-kilpailuissa 1966 Oslossa Nones oli mukana Italian viestipronssia saavuttaneessa joukkueessa ja sijoittui 30 kilometrillä kuudenneksi.
Kaksi vuotta myöhemmin vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa Nones voitti 30 kilometrin hiihdon olympiakultaa lähes 50 sekunnin erolla kakkoseksi sijoittuneeseen Norjan Odd Martinseniin. Tätä ennen talviolympiakisoissa oli hiihdetty kaikkiaan 35 hiihtokilpailua, ja Nones oli kautta aikain ensimmäinen ei-pohjoismaalainen tai ei-neuvostoliittolainen hiihtäjä, joka voitti talviolympialaisten maastohiihdossa mitalin.
Saint-Denis
Saint-Denis [] on Pariisin esikaupunki kaupungin pohjoispuolella. Se sijaitsee Seine-Saint-Denis’n departementissa noin 9,4 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Saint-Denis’n asukasluku oli 97 875 vuonna 2006.
Suuri osa kaupungin asukkaista on muslimisiirtolaisia Pohjois-Afrikasta. Vuonna 1999 asukkaista 23 % oli syntynyt EU:n ulkopuolella, eikä heillä ollut Ranskan kansalaisuutta. Saint-Denis on kuuluisa basilikastaan, johon on haudattu lähes kaikki Ranskan kuninkaat. Basilika ja koko kaupunki ovat saaneet nimensä Pariisin suojeluspyhimyksen, Pyhän Dionysiuksen mukaan ().
Saint Denis’ssä sijaitsee myös Ranskan kansallinen stadion "Stade de France", joka rakennettiin vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoja varten. Stadionilla pidettiin myös vuoden 2003 yleisurheilun MM-kilpailut.
Saint-Denis’ssä on neljä rautatieasemaa, kaksi metrolinjaa ja kaksi RER-linjaa, jolla pääsee junalla Gare du Nordille.
Aamulla 18. marraskuuta 2015 Saint-Denisissä tapahtui ampumavälikohtaus, joka liittyi Pariisin terrori-iskuihin marraskuussa 2015.
Ivar Formo
Ivar Formo (24. kesäkuuta 1951 – 26. joulukuuta 2006) oli norjalainen maastohiihtäjä ja suunnistaja.
Formo sijoittui vuoden 1972 talviolympialaisissa Sapporossa pronssille 15 kilometrin kilpailussa ja hopealle viestissä. Vuoden 1976 kisoissa Innsbruckissa Formo voitti 50 kilometrin hiihdon olympiakultaa ja sijoittui jälleen hopealle Norjan viestijoukkueessa. Hiihdon MM-kisoissa Formo voitti pronssia sekä vuoden 1974 Falunin että 1978 Lahden kisojen viestissä.
Suunnistuksessa Formo voitti MM-pronssia viestissä vuonna 1974. Lisäksi hän oli vuonna 1979 mukana oslolaisen Lynin joukkueessa voittamassa Jukolan viestiä.
Formo löydettiin jouluna 2006 hukkuneena Store Sandungen -järvestä Nordmarkassa, lähellä Osloa. Hän oli lähtenyt luistelemaan jäälle ja pudonnut avantoon.
Mihail Ivanov
Mihail Ivanov (s. 20. marraskuuta 1977 Ostrovissa, Neuvostoliitossa) on venäläinen entinen maastohiihtäjä.
2001 MM-kisoissa Lahdessa Ivanov hiihti pronssille 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Seuraavana vuonna 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä hän voitti 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun kultamitalin. Alun perin Ivanovin sijoitus 50 kilometrin kilpailussa oli toinen, mutta hän nousi voittajaksi kun Johan Mühlegg kärähti kielletyn darbepoetiini-hormonin käytöstä ja menetti kultamitalinsa.
Maailmancupissa Ivanov on voittanut kaksi kertaa, molemmat perinteisellä hiihtotavalla. Voittojen lisäksi hänellä on kaksi kakkostilaa.
Pål Tyldum
Pål Tyldum (s. 28. maaliskuuta 1942 Høylandet) on norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja.
Tyldum voitti olympialaisten viestikultaa Norjan joukkueessa Grenoblessa 1968 ja 50 kilometrin kultaa sekä hopeaa viestissä ja 30 kilometrillä neljä vuotta myöhemmin Sapporossa. Vielä Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän hiihti Norjan hopealle sijoittuneessa viestijoukkueessa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui olympialaisissa muutoinkin: Grenoblessa neljänneksi 50 kilometrillä ja seitsemänneksi 15 kilometrillä sekä Innsbruckissa seitsemänneksi 50 kilometrillä. Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui neljänneksi viestissä ja 30 kilometrillä sekä viidenneksi 15 kilometrillä.
Holmenkollenin hiihtokisoissa Tyldum voitti 50 kilometrin kilpailun vuosina 1969 ja 1972. Salpausselän Kisoissa hän voitti 15 kilometriä vuonna 1968 ja 50 kilometriä vuonna 1971. Vuonna 1970 Tyldymille luovutettiin saavutustensa perusteella Holmenkollen-mitali.
Kansallisella tasolla Tyldum voitti seitsemän henkilökohtaista Norjan-mestaruutta. Hänen edustamansa seura oli høylandetilainen Hållingen IL.
Maarahva Liit
Eesti Maarahva Liit oli vuoden 1917 alussa perustettu Viron maaseutuväestön asiaa ajava puolue. Se perustettiin uudelleen 1991 ja 1994 siitä tuli yhdistyessään muihin samanhenkisiin puolueisiin Viron Kansanliitto.
Racketlon
Racketlon on urheilulaji, mailapelien neliottelu. Racketloniin kuuluvat lajit ovat pöytätennis, sulkapallo, squash ja tennis.
Lajit pelataan mainitussa järjestyksessä siten, että koko ajan siirrytään kevyemmästä mailasta painavampaan ja lyhyempikestoisesta pitempikestoiseen suoritukseen. Jokaisessa lajissa noudatetaan pistelaskussa pöytätenniksen vanhaa sääntöä eli erä pelataan 21 pisteeseen. Lopputuloksissa kaikkien neljän lajin pisteet lasketaan yhteen.
Racketlon on varsin nuori urheilulaji. MM-kisoja on järjestetty vuodesta 2001 lähtien. Virallinen kansainvälinen lajiliitto IRF ("International Racketlon Federation") perustettiin marraskuussa 2005 Wienissä järjestettyjen MM-kilpailujen yhteydessä. IRF-liitto pyrki saamaan racketlonia jo osaksi 2016 kesäolympialaisia. Vuonna 2009 on pyrkimyksenä aloittaa ammattilaisten Bundesliiga.
Tällä hetkellä menestyneimmät racketlonin pelaajat ovat kolminkertainen maailmanmestari, jääkiekkoakin Vaasan Sportissa kaudella 1998–1999 pelannut ruotsalainen Magnus Eliasson, sekä suomalainen Mikko Kärkkäinen, joka on maailmanmestari vuosilta 2001, 2005, 2006, 2007 ja 2008.
Se pelaaja, joka kahden pelaajan keskinäisessä pelissä kerää enemmän pisteitä, on voittaja. Voitettujen lajien lukumäärä ei ratkaise, vaan kaikissa lajeissa yhteensä saadut pisteet.
Esim. pelaajien A - B ottelu:
Pöytätennis 21 – 4
Sulkapallo 12 - 21
Squash 19 - 21
Tennis 17 - 21
Yhteensä: 69 - 67
Pelaaja A on ottelun voittaja.
Mikäli pelaajien yhteenlasketut ottelupisteet ovat tasan, ratkaistaan voittaja seuraavasti: viimeisen lajin (tennis) jälkeen suoritetaan arvonta, jonka voittaja saa valita, ottaako hän itselleen syötön vai syötön vastaanoton. Pelataan tenniksessä 1 (yksi) piste, jonka voittaja on koko ottelun voittaja. Tässä ratkaisevassa pisteessä syöttäjällä on vain yksi syöttö (ei kakkossyöttöä).
Suomen racketlonliitto ry. perustettiin lokakuussa 2005 Vantaalla liikuntakeskus Crossissa lajin SM-kilpailujen yhteydessä. Perustavina seuroina tuolloin olivat MyyrSquash (Vantaa), Jyväskylän Tennis Seura (JTS), Racketlon Club Uleåborg (RCU), Imatran Pallo-Salamat (PaSa) ja Lahden Kortteliliiga.
Ensimmäiset racketlonliiton hallituksen jäsenet olivat pj. Martti Vottonen (MyyrSquash), Henri Bruun (JTS), Tommi Laine (RCU), Kari Hukkanen (PaSa), Jari Utriainen (Lahden Kortteliliiga) ja sihteerinä toimi Markku Merta (MyyrSquash).
Vaasahiihto
Vaasahiihto ("Vasaloppet") on Ruotsissa vuosittain maaliskuun ensimmäisenä sunnuntaina järjestettävä maailman suurin yksittäinen maastohiihtokilpailu. Vaasahiihdossa hiihdettävä matka Sälenistä Moraan on noin 90 kilometriä.
Ensimmäisen kerran hiihto järjestettiin vuonna 1922, ja vain kolmena vuonna on kilpailu jouduttu perumaan. Vaasahiihtoon liittyvä legenda kertoo, kuinka Gustav Eriksson olisi vuonna 1520 yrittänyt paeta Ruotsista Lyypekkiin, mutta Taalainmaan talonpojat olisivat lähettäneet kolme hyvää hiihtäjäänsä tavoittamaan hänet johtamaan Ruotsin talonpoikien kansannousua Tanskan kuningas Kristian II:a vastaan. Tarina on Kustaan avustajan, Västeråsin piispan Peder Svartin keksimä.
Nils Karlsson
Nils Emanuel "Mora-Nisse" Karlsson (25. kesäkuuta 1917 Östnor, Mora – 16. kesäkuuta 2012) oli ruotsalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja, erityisesti pitkien matkojen erikoismies.
Toisen maailmansodan vuoksi Karlsson pääsi ensimmäisiin arvokilpailuihinsa vasta 30-vuotiaana. Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 hän sijoittui 18 kilometrillä viidenneksi eikä päässyt viestijoukkueeseen, mutta 50 kilometrillä hän voitti kultaa yli 4,5 minuutin erolla Harald Erikssoniin. Lake Placidin MM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui 18 kilometrillä 13:nneksi ja sai pronssia 50 kilometrillä, jossa Ruotsi otti neloisvoiton. Oslon olympialaisissa 1952 hän kilpaili toipilaana kurkkutulehduksesta ja sijoittui 18 kilometrillä viidenneksi sekä 50 kilometrillä kuudenneksi.
Vaasahiihdon Karlsson voitti ennätyksellisesti yhdeksän kertaa (1943, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951 ja 1953). Ainoan tappionsa hän kärsi vuonna 1944, kun Gösta Andersson oli yhden sekunnin nopeampi. Holmenkollenin kisoissa hän voitti molemmat hiihtomatkat vuonna 1947 sekä 50 kilometriä vielä vuonna 1951. Salpausselällä hän sijoittui parhaimmillaan 50 kilometrillä kolmanneksi vuonna 1953. Karlsson voitti Ounasvaaran kisoissa 50 kilometriä vuonna 1950. Hän hiihti samana vuonna Östersundomin kisojen 50 kilometrillä kolmanneksi. Ruotsin mestaruuksia "Mora-Nisselle" kertyi 19, joista 17 henkilökohtaisia. Vuonna 1944 hänet palkittiin Svenska Dagbladetin kultamitalilla.
Željko Mavrović
Željko Mavrović (s. 17. helmikuuta 1972 Zagrebissa) on kroatialainen entinen raskaan sarjan nyrkkeilijä.
Mavrović on kuusinkertainen Euroopan mestari. Hän otteli 28 ammattilaisottelua, joista voitti 27 ja hävisi yhden. Voitoista 22 tuli tyrmäyksellä.
Ammattilaisena Mavrović oli viisi vuotta voittamaton, kunnes hävisi 26. syyskuuta 1998 Lennox Lewisille WBC:n maailmanmestaruusottelussa. Mavrovićin oli tarkoitus kohdata tämän jälkeen Hasim Rahman, mutta vain pari viikkoa ennen ottelua hän joutui lopettamaan uransa vakavan sairauden takia.
Ray Davies
Sir Raymond Douglas ”Ray” Davies (s. 21. kesäkuuta 1944 Lontoo) on englantilainen rockmuusikko, joka tunnetaan parhaiten The Kinks -yhtyeen keulakuvana, laulajana, lauluntekijänä ja kitaristina. Hän perusti yhtyeen vuonna 1964 pikkuveljensä Dave Daviesin kanssa. Myöhempinä vuosikymmeninä hän on ollut myös soolouralla sekä osallistunut teatterille ja televisioon tehtyihin esityksiin näyttelijänä, ohjaajana ja tuottajana.
The Kinksin lopetettua toimintansa 1990-luvun alussa Ray Davies on esiintynyt soolokiertueilla vieraillen myös Helsingissä. Ensimmäinen soololevy kuitenkin ilmestyi vasta vuoden 2006 alussa. 
Vuonna 2010 Davies julkaisi albumin "See My Friends", jolla hän tulkitsee vanhoja The Kinks -klassikoita yhdessä nimekkäiden vierailijoiden kanssa. Mukana ovat muun muassa Bruce Springsteen, Jon Bon Jovi, Metallica, Billy Corgan, Amy Macdonald ja Paloma Faith.
Tunnetuimpiin Ray Daviesin tekemiin kappaleisiin kuuluvat ”You Really Got Me”, ”All Day and All of the Night”, ”Waterloo Sunset”, ”Lola”, ”Sunny Afternoon” ja ”Celluloid Heroes” (josta Suomessa maineikas Juice Leskinen Slamin käännösversio ”Paperitähdet”).
Ray Davies aateloitiin ritariksi maaliskuussa 2017. Hänelle oli myönnetty jo vuonna 2004 korkea CBE-arvonimi.
Eduard Tubin
Eduard Tubin (18. kesäkuuta 1905 Torila, Kokora, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. marraskuuta 1982 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Kokorassa Kallasten lähellä ja opiskeli Tarton opettajainkoulutuslaitoksessa.
Tubin oli kuuluisan säveltäjän ja pedagogin Heino Ellerin oppilas; hän kävi myös Budapestissä Zoltán Kodályn opissa vuonna 1938. Vuodesta 1926 lähtien hän toimi opettajana Nõossa, lähellä Tarttoa, vuodesta 1930 vuoteen 1944 teatteri Vanemuisen konserttimestarina ja kapellimestarina.
Vuonna 1944 Tubin pakeni Ruotsiin, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Hän työskenteli vuosina 1945–1972 Drottningholmin linnateatterissa sovittajana ja nuotistonhoitajana. Kun Tubin kuoli vuonna 1982, häneltä jäi kesken yhdestoista sinfonia, josta hän oli ehtinyt säveltää vain ensimmäisen osan.
Tubin sai varhaisimpiin sävellyksiinsä, kuten balettiin "Kratt" (1938–1940), vaikutteita virolaisesta kansanmusiikista.
Petteri Summanen
Jukka Petteri Summanen (s. 20. maaliskuuta 1969 Säkylä) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän tuli televisiossa tunnetuksi Julmahuvi-komediaryhmän sketsiohjelmien myötä erityisesti sarjasta "Studio Julmahuvi". Hän on myös dubannut animaatioelokuvia sekä mainoksia. Summanen ohjasi MTV3-kanavalla esitettävän "Putous"-sarjan 2. ja 3. tuotantokaudet.
Summanen on opiskellut Teatterikorkeakoulussa. Hän teki 1990-luvun puolivälissä Suomen Kansallisteatterissa muun muassa Timon roolin Aleksis Kiven "Seitsemässä veljeksessä". Vuonna 2004 hän oli mukana Helsingin Kaupunginteatterin näytelmässä "Kloonit", ja 2010-luvulla hän on ohjannut ja kirjoittanut produktioita Komediateatteri Arenassa. Summanen toimi elokuusta 2014 alkaen turkulaisen Linnateatterin taiteellisena johtajana. Vuoden 2016 lokakuusta lähtien hän ryhtyi elokuva- ja tv-alalla toimivan Zodiak Finlandin kehityspäällikköksi.
Summasen vanhemmat erosivat pojan ollessa 3-vuotias ja hän jäi asumaan upseeri-isänsä kanssa Porin prikaatin varuskunta-alueelle Säkylään. Myöhemmin isä ja poika muuttivat Rovaniemelle. Summanen kirjoitti ylioppilaaksi Lauritsalan lukiosta vuonna 1988.
Summanen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Summasen setä on kirjailija Matti Summanen.
Klotar I
Klotar I, lisänimeltään "Le Vieux" eli "Vanha" (Chlothar tai Chloderic, n. 497–561) oli frankkien kuningas, joka kuului merovingien hallitsijasukuun. Klotar oli Soissonsin (511–561), Orléansin (532–561), Burgundin (534–561) ja Austrasian kuningas (555–561). Vuosina 558–561 hän oli lopulta koko frankkien valtakunnan kuningas. Klotar oli yksi Klodvigin neljästä pojasta, joiden kesken frankkien valtakunta jaettiin Klodvigin kuoleman jälkeen. Muut olivat Kildebert I, Klodomir ja Teoderik I.
Klodvigin kuoltua 511 valtakunta jaettiin neljään osaan hänen poikiensa kesken. Klotar asettui Soissonsiin. Kunnianhimoinen Klotar alkoi pian suunnitella hallintoalueensa laajentamista.
Klotarilla oli osuus veljensä Klodomirin lasten murhassa 524. Klotar osallistui useisiin sotaretkiin burgundeja vastaan ja otti haltuunsa Grenoblen, Dien ja useita muita kaupunkeja, kun burgundien valtakunta hävitettiin 534. Visigoottien jätettyä Provencen frankeille Klotar valtasi Orangen, Carpentrasin ja Gapin. Vuonna 531 hän hyökkäsi veljensä Teoderikin kanssa thüringeniläisiä vastaan ja 542 Kildebertin kanssa Espanjassa olevia visigootteja vastaan. Kun Teoderikin pojanpoika Teodebald kuoli 555, valtasi Klotar Teodebaldin hallitseman alueen. Kildebertin kuoltua 558 Klotarista tuli koko Gallian ja kaikkien frankkien valtias.
Klotar hallitsi myös suurta osaa nykyisen Saksan alueesta, teki sotaretkiä Sachseniin ja pakotti saksit maksamaan jonkin aikaa veroa itselleen. Klotarin hallintokauden loppuaikoja sävyttivät Klotarin ja hänen kapinallisen poikansa Chramnin väliset erimielisyydet. Lopulta Klotar saarsi kapinallisen poikansa Bretagnessa ja sytytti palamaan rakennuksen, jossa Chramn oli perheineen piilossa. Klotar katui tekoaan ja matkusti Toursiin pyytämään Pyhältä Martinukselta syntejään anteeksi. Myöhemmin samana vuonna hän kuoli Compiègnessa.
Mustanmeren neuvostotasavalta
Mustanmeren neuvostotasavalta oli lyhytikäinen neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa Mustanmeren rannikolla. Se käsitti suunnilleen Venäjän keisarikunnan aikaisen Tšernomorskajan kuvernementin. Maan pääkaupunki oli Novorossijsk.
Mustanmeren neuvostotasavalta perustettiin huhtikuussa 1918, mutta vain vajaa kaksi kuukautta myöhemmin, 30. toukokuuta 1918 se lakkautettiin ja sen alue liitettiin Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavaltaan.
Stavropolin neuvostotasavalta
Stavropolin neuvostotasavalta () oli lyhytikäinen neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa ja käsitti Venäjän keisarikunnan aikaisen Stavropolin kuvernementin. Neuvostotasavallan pääkaupunki oli Stavropol.
Stavropolin neuvostotasavalta perustettiin 1. tammikuuta 1918, mutta jo 7. heinäkuuta samana vuonna se lakkautettiin ja liitettiin Pohjois-Kaukasian neuvostotasavaltaan.
Terekin neuvostotasavalta
Terekin neuvostotasavalta (venäjäksi Те́рская Сове́тская Респу́блика, "Terskaja Sovetskaja Respublika") oli lyhytikäinen neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa Terekin ympäristössä. Se käsitti suunnilleen Venäjän keisarikunnan aikaisen Terekin kuvernementin. Terekin neuvostotasavallan pääkaupunkina oli ensin Pjatigorsk ja sitten Vladikavkaz.
Terekin neuvostotasavalta perustettiin maaliskuussa 1918. Heinäkuussa samana vuonna se liitettiin osaksi Pohjois-Kaukasian neuvostotasavaltaa, ja lopullisesti Terekin neuvostotasavalta lakkasi olemasta helmikuussa 1919.
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta (venäjäksi Северо-Кавказская Советская Республика, "Severo-Kavkazskaja Sovetskaja Respublika") oli lyhytikäinen neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa Pohjois-Kaukasiassa loppuvuodesta 1918. Sen pääkaupunkina oli aluksi Jekaterinodar (nykyinen Krasnodar) ja elokuusta lähtien Pjatigorsk.
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta perustettiin 7. heinäkuuta 1918 yhdistämällä Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta, Stavropolin neuvostotasavalta ja Terekin neuvostotasavalta. Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta lakkautettiin kuitenkin jo joulukuussa 1918, koska suurin osa tasavallan alueesta oli joutunut Venäjän sisällissodassa valkoisten haltuun.
Puolalaisten autonominen piiri
Puolalaisten autonominen piiri tarkoittaa kahta 1920- ja 1930-luvuilla Neuvostoliittoon kuulunutta hallintoaluetta:
Kadonneen kirjaston vartijat
Kadonneen kirjaston vartijat (engl. "The Guardians of the Lost Library") on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä 28-sivuinen sarjakuvatarina vuodelta 1993. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäisen kerran osana sarjakuvakokoelmaa "Kadonneen kirjaston vartijat ja muita Don Rosan parhaita" vuonna 1995.
Roope Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Sudenpentujen vihikoira kenraali Nuuh lähtevät etsimään muinaisen Aleksandrian kirjaston kadonneita kirjoituksia, joita Roope haluaa käyttää apunaan etsiessään muinaisia aarteita. Käytyään Egyptissä, Istanbulissa, Venetsiassa ja Espanjassa he päätyvät lopulta takaisin Ankkalinnaan.
Puolalaisten autonominen piiri (Valko-Venäjän SNT)
Puolalaisten autonominen piiri, Dzierzynszczyzna oli Valko-Venäjällä vuosina 1932-1935 sijainnut autonominen hallintoalue, jonka väestöstä merkittävä osa oli puolalaisia. Piiri sijaitsi lähellä Valko-Venäjän SNT:n pääkaupunkia Minskiä Puolan rajan tuntumassa. Sen pääkaupunki oli Dzierżyńsk (aikaisemmalta nimeltään "Kojdanów"). Piiri oli nimetty puolalaisen bolševikkivallankumouksellisen ja Neuvostoliiton salaisen poliisin ensimmäisen johtajan Feliks Dzeržinskin mukaan.
Piiri perustettiin 15. maaliskuuta 1932. Sen väestö vastutti omaisuuden kollektivisointia, mutta poliittisista syistä tähän vastarintaan ei kuitenkaan aluksi puututtu rajuilla toimenpiteillä. Vuonna 1935 piiri kuitenkin lakkautettiin osana 1930-luvulla Neuvostoliitossa toteutettuja suuria poliittisia puhdistuksia. Suurin osa piirin johdosta ja hallinnosta teloitettiin ja alueen väestö karkotettiin Kazakstanin ASNT:aan.
Taajuuslaskin
Taajuuslaskin on elektroninen mittaväline, jolla mitataan taajuutta tai jaksonaikaa. Koska taajuus on määritelty tapahtumien määränä aikajaksolla, taajuuden mittaaminen on varsin suoraviivaista. Useimmissa taajuuslaskimissa on jonkinlainen kello ja laskuri, joka laskee tapahtumien määrän, ja tietyn ajanjakson (esimerkiksi sekunnin) kuluttua havaittujen tapahtumien lukumäärän ja kuluneen ajan osamäärä näytetään näytössä.
Jos laskettava tapahtuma on sähköinen, laskimen liittäminen on suoraviivaista. Joskus tarvitaan vahvistimia ja kaistanpäästösuodattimia sekä muuntimia. Usein taajuuslaskennan etuasteessa on esijakaja, jotta päästään mittaamaan mahdollisimman korkeita taajuuksia.
Korkeille radiotaajuuksille tarvitaan yleensä taajuusjakaja, jotta taajuuslaskin toimisi oikealla taajuusalueellaan. Sekoittaja-aste ja paikallisoskillaattori auttavat hyvinkin korkeiden taajuuksien mittaamisessa.
Taajuuslaskimen tarkkuus riippuu ratkaisevasti sen perusoskillaattorin taajuuden tarkkuudesta ja stabiilisuudesta. Hyvään tarkkuuteen voidaan päästä muun muassa pitämällä perusoskillaattoria vakiolämpötilassa termostaattiohjatussa "uunissa", minkä avulla oskillaattoritaajuus pysyy vakiona laitteen ympäristön lämpötilasta riippumatta.
Nykyajan tietoliikenteen järjestelmissä käytettyjen taajuuksien tarkkuus on tullut koko ajan tärkeämmäksi, joten taajuuslaskimen tarkkuus on erittäin tärkeä ominaisuus.
Taajuudenmittausperiaatteena voi olla käytössä suora taajuusmittaus tai taajuuden periodimittaus. Usein taajuuslaskureilla voi mitata muutakin: esimerkiksi jaksonaikaa tai tapahtumien lukumäärää.Mekaanisten liikkeiden taajuus voidaan määrittää stroboskoopilla.
Tapani Rinne
Tapani Rinne (s. 2. helmikuuta 1962 Pori) on suomalainen jazzmuusikko ja saksofonisti. Hänet tunnetaan erityisesti RinneRadion johtohahmona. Rinne opiskeli Sibelius-akatemiassa vuosina 1981–1985 ja oli mukana 1985–1989 Edward Vesalan Sound & Fury -työpajoissa. RinneRadion lisäksi Rinne on ollut mukana muun muassa Jimi Tenorin, Wimme Saaren ja Kimmo Pohjosen levyillä sekä levyttänyt Slow'n (oik. Vellu Maurola) kanssa nimellä SlowHill.
Vuonna 2011 Rinne palkittiin yhtenä kolmesta muusikosta Wimme Saaren albumista "Mun".
Suomen Jazzliitto myönsi Rinteelle vuoden 1992 Yrjö-palkinnon
Mu'taziliitit
Mu'taziliitit (myös "mutaziliitit", arab. المعتزلة "al-muʿtazilah" 'erottautua') oli islamilaisen filosofian ja teologian (Kalam) koulukunta, joka kukoisti 800-luvun alkupuolella. Filosofiassaan mu'tazilitiit olivat omaksuneet aristoteelisen filosofian ja erityisesti sen logiikan menetelmät. Vuosina 827–848 mu'taziliittien islamin tulkinta oli abbasidien valtakunnassa julistettuna islamilaisen maailman ainoaksi oikeaksi uskonnoksi. Traditionalistiset hadith-oppineet syrjäyttivät mu'tazilitiit 800-luvun puolessa välissä. Nykyään šiialainen teologia voidaan nähdä mu'taziliittien ajattelun jatkajana.
Opillinen erimielisyys koski ihmisen vapaasta tahdosta ja predestinaatiosta. Jos Jumala on kaikkivaltias, hänen voidaan ajatella olevan vastuussa myös ihmisten synneistä. Mu'taziliitit puolustivat näkemystä, että ihmisellä on vapaa tahto. He perustelivat tätä oikeudenmukaisuudella: olisi väärin, jos Jumala rankaisisi ihmistä teoista, joille ihminen ei mahda mitään. Jumalan kaikkivaltiuteen ei heidän mielestään sisälly mahdollisuutta tehdä väärin. Aate sai vahvimmin kannatusta šiialaisten keskuudessa.
Mu'taziliitit saivat Persiassa vahvan aseman abbasidien noustua valtaan vallankumouksessa kesäkuussa 747. He hyökkäsivät tämän jälkeen voimakkaasti Persiassa harjoitettua manikealaisuutta vastaan ja puolustivat yksijumalaisuuta. Vuonna 827 laadittiin Al-Mamunin kalifikaudella säädös, joka totesi mutaziliittien opin ainoaksi päteväksi. Pian aloitettiin myös kerettiläistuomioistuimet, jotka pyrkivät muiden aatesuuntien kukistamiseen. Tällöin alettiin sunnalaisen oppisuunnan parissa voimakkaasti vastustaa persialaislähtöistä mutaziliittien oppia ja kyseinen määräys peruutettiin vuonna 848. Persialaisten ei haluttu ottavan uskonnollista johtajuutta arabeilta. Riita ratkaistiin lopulta 1000-luvun puolivälissä kompromissilla: “Jumala johdattaa oikeaan kenet tahtoo, armeliaisuudesta, ja hän eksyttää kenet tahtoo, oikeudenmukaisuudesta.”
Puolalaisten autonominen piiri (Ukrainan SNT)
Puolaisten autonominen piiri, Marchlewszczyzna () oli Ukrainassa vuosina 1925–1935 sijainnut autonominen hallintoalue, jonka väestöstä noin 70 prosenttia oli puolalaisia. Hallintopiiri sijaitsi Volyniassa noin sata kilometriä länteen Žytomyristä. Sen pääkaupunki oli Marchlewsk (aikaisemmin "Dołbysz", nykyisin ). Piiri oli nimetty puolalaisen bolševikin Julian Marchlewskin mukaan.
Piiri perustettiin 1925. Sen kokonaisväkiluku oli alkuun noin 41 000 ja kasvoi aluelisäysten myötä 52 000:een, puolalaisten osuus pysyi samana. Piiriin sisältyi noin sata kylää, pikkukaupunkia tai muuta asutuskeskusta. Piirin väestö vastusti omaisuuden kollektivisointia. Poliittisista syistä tähän vastarintaan ei kuitenkaan aluksi puututtu rajuilla toimenpiteillä. Vuonna 1935 piiri kuitenkin lakkautettiin osana 1930-luvun Neuvostoliiton suuria poliittisia puhdistuksia. Suurin osa piirin johdosta ja hallinnosta teloitettiin. Väestö karkotettiin Kazakstanin ASNT:aan.
Hintadiskriminointi
Hintadiskriminointi eli hintasyrjintä tarkoittaa taloustieteessä tuotteen myymistä eri hinnalla ostajasta riippuen. Koska kuluttajat eroavat toisistaan maksuhalukkuudeltaan ja maksukyvyltään, yrityksen kannattaa segmentoida asiakkaita eri ryhmiin ja myydä tuotetta aina kalliimmalla mahdollisella hinnalla, jonka asiakas on valmis maksamaan.
Esimerkki: jos teatteriesitykseen tai valmismatkalle jää tyhjiä paikkoja, ne kannattaa myydä edes halvemmalla opiskelijoille ja "äkkilähtöinä", mutta samaa alennusta ei kannata antaa niille, jotka olivat valmiit ostamaan kalliimpia paikkoja.
Hintadiskriminointi perustuu maksukyvyltään eroavien asiakasryhmien tunnistamiseen. Tyypillinen esimerkki hintadiskriminoinnista on opiskelija-alennukset. Opiskelijat mielletään usein asiakasryhmänä maksukyvyltään muita ryhmiä heikommiksi eivätkä he ole esimerkiksi valmiita maksamaan ravintolaruoasta tai linja-autolipusta normaalia hintaa. Jos linja-autoyhtiö ottaisi opiskelijoilta normaalin matkalipun hinnan, moni opiskelija jättäisi matkan tekemättä ja autot kulkisivat tyhjempinä. Yhtiö pyrkii näin siis autojen parempaan käyttöasteeseen ja skaalatuottoihin. Halvempien lippujen tarjoaminen kaikille ei kuitenkaan lisäisi parempituloisten matkustushalukkuutta niin paljon, että se korvaisi alennuksesta johtuvat lipputulojen menetykset. Alennuksen sitominen opiskelijastatukseen ei myöskään tunnu muista epäoikeudenmukaiselta ja vähennä heidän ostohalukkuuttaan.
Käytännössä tämä ei tietenkään ole aina näin yksinkertaista. Jotta hintadiskriminointi onnistuisi yrityksen näkökulmasta, pitää tuotteen tai sen levitystavan olla sellainen, että halvemmalla saava asiakas ei voi myydä tuotetta eteenpäin niille, jotka joutuisivat muuten ostamaan tuotetta korkeammalla hinnalla.
Hintadiskriminoinnissa käytetään hyödyksi kuluttajan ylijäämää. Täydellisessä hintadiskriminoinnissa yritys myy tuotteen aina siihen hintaan, jonka ostaja on enimmillään valmis maksamaan. Tällöin yrityksen rajatuottokäyrä (katso rajahyöty ja rajakustannus) on sama kuin kysyntäkäyrä.
Tuottajan kannattaa myydä tuotettaan jokaiselle, joka maksaa siitä enemmän kuin muuttuvien kustannusten (eli yhden lisätuotteen tuottamisen) hinnan, esimerkiksi lisäkirjan painokustannuksen. Jotta kiinteät kustannukset (esimerkiksi kirjan kirjoittajan, kääntäjän, kustantamisen, taittamisen ja markkinoinnin kulut) saataisiin katettua, maksuhalukkaammilta tulee voida periä muuttuvia kustannuksia korkeampia hintoja, muuten koko tuotetta ei kannata tehdä lainkaan.
Mikäli hintasyrjintä onnistuu täydellisesti, tuote myydään kaikille tällaisille kuluttajille ja yhteiskunnallinen hyöty maksimoituu mutta tämä koko hyöty päätyy tuottajalle. Käytännössä tietysti yleensä tulos on kummassakin suhteessa epätäydellinen: moni jää turhan ilman tuotetta ja toisaalta hyödystä suuri osa päätyy niille kuluttajille, jotka saavat tuotteen halvemmalla kuin olisivat suostuneet siitä maksamaan.
Marien autonominen alue
Marien autonominen alue oli hallinnollinen alue Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa ja käsitti suunnilleen saman alueen kuin nykyinen Marin tasavalta.
Marien autonominen alue perustettiin 4. marraskuuta 1920 marien asuinalueen ydinosasta. Marien autonomisesta alueesta tuli Marin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 5. joulukuuta 1936.
Potnapekka
Potnapekka on Oulussa liikennöivä katujuna. Se liikennöi kesäisin kahdella eri kiertoajelureitillä, jotka kulkevat kaupungin puistojen ja kauneimpien kaupunginosien halki. Potnapekkaa ei kaupungin ydinkeskustan ulkopuolella yleensä näe ajoradalla, sillä junabussin reitti kulkee pääosin kevyen liikenteen väyliä pitkin. "Potnapekka-ajelut" ovat suosittuja Oulun kiertoajeluita. Ensimmäinen "Potnapekka" tuli liikenteeseen vuonna 1989.
Potnapekkaa operoi paikallislinja-autoyhtiö Oulun taksipalvelut oy. Oulun murteessa sana "potnapekka" tarkoittaa myös koskikorentoa. "Potnapekan" pysähtymispaikat on merkitty katujen ja teiden varsille omalla pysäkkimerkillään, jossa on keltaisella pohjalla musta koskikorennon kuva.
Potnapekan molemmat reitit alkavat kaupungin keskustasta, kävelykatu Rotuaarilta. Kiertoajelu kestää noin tunnin.
Oulun seudulla potnapekaksi nimitetään hankikorreja, koskikorentoihin kuuluvia hyönteisiä, joita kuoriutuu Merikoskesta tuhatmäärin aikaisin kevättalvella. Saamen kielen sana "botne" tarkoittaa pohjaa. "Beahkki" taas tarkoittaa konttaamista tai ryömimistä. Potnapekka on siis pohjankonttaaja, ja se tarkoittaa vähän puhujasta riippuen vesiperhosten tai kaikkien vesihyönteisten toukkia, jotka elävät vesistöjen pohjassa.
Porin raatihuone
Porin raatihuone sijaitsee kaupungin keskustassa Hallituskadun varrella. Vuonna 1841 valmistuneen uusklassismia edustavan rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel. Raatihuone on Porin tunnetuimpia ja arvokkaimpia rakennuksia, jonka arvoa korostaa sen edessä avautuva historiallinen Raatihuoneenpuisto.
Porin raatihuone ja Raatihuoneenpuisto ovat osa vuonna 2002 perustettua Porin kansallista kaupunkipuistoa. Ne kuuluvat myös niin sanottuun Kivi-Poriin, jonka Museovirasto on määritellyt valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Vanha 1700-luvulla rakennettu raatihuone oli puurakenteinen ja se sijaitsi hieman nykyistä etelämpänä, silloisen kauppatorin pohjoislaidalla. Uutta alettiin suunnittelemaan jo vuonna 1823, kun kaupungilla oli tarve saada uusi vankila. Rakentamiseen ryhdyttiin kuitenkin vasta vuonna 1839 taloudellisten seikkojen ja alueen asemakaavamuutoksen johdosta. Uusi kaksikerroksinen rapattu tiilirakennus valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Se käsitti kaupungin hallinnon sekä oikeuslaitoksen tilojen lisäksi kellarikerrokseen sijoitetun vankilan ja putkan sekä palovartijan vartiotuvan. Sokkelikivet louhittiin lähiseudulta, mutta rakentamiseen käytettiin myös Virosta ja Öölannista tuotua kalkkikiveä. Raatihuoneen ikkunalasit olivat Tuorsniemen lasitehtaan valmistamat. Huonekaluja tuotiin Pietarista ja Helsingistä sekä muuta sisustusta Tukholmasta ja Hampurista.
Uusi raatihuone kärsi suuria vaurioita vuoden 1852 Porin palossa, mutta se korjattiin lähes välittömästi alkuperäisen mallin mukaiseksi. Ainoastaan palanut puurakenteinen torni korvattiin uudella vasta vuonna 1891, jolloin valmistui nykyinen arkkitehti J. E. Stenbergin suunnittelema palotorni. Stenberg ideoi myös samana vuonna katolle asennetut sinkkiveistokset, jotka valmistettiin Saksassa. Veistokset kuvaavat Antiikin Rooman oikeudenjumalatarta Justitiaa ja tämän molemmilla puolilla seisovia airuita. Rakennuksen julkisivua hallitsee neljän pilasterin kannattelema päätykolmio, jossa on latinankielinen kirjoitus "Curia Arctopolis" eli suomennettuna "Karhukaupungin oikeus". Tekstin yläpuolella on Porin vaakuna. Tornikello on ilmajokelaisen Juho Yli-Könnin vuonna 1853 valmistama ja se on edelleen käytössä. Raatihuone toimi Porin kaupungintalona aina vuoteen 1961 saakka, jolloin kaupunki osti tilanpuutteen vuoksi Raatihuoneenpuiston itälaidalla sijainneen Junneliuksen palatsin.
Raatihuoneen viimeisin peruskorjaus on suoritettu 1980–1990-lukujen vaihteessa. Kattoveistokset entisöitiin vuosina 2012–2014. Niiden konservointi kesti lähes kaksi vuotta määrärahojen puutteen sekä ammattitaitoisten kunnostajien löytämisen vuoksi.
Nykyään raatihuoneen tiloissa sijaitsee Porin kaupungin kulttuuriasiainkeskus. Kellarikerroksessa puolestaan toimii ravintola Raatihuoneen Kellari. Raatihuoneen portailla kuullaan vuosittain perinteinen joulurauhanjulistus. Rakennuksen edustalla olevalle kivimuurille on sijoitettu kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin vuonna 1938 paljastettu veistos "Satakunnan karhu", jonka porilaiset opiskelijat lakittavat vappuna.
Pepa Päivinen
Pertti ”Pepa” Päivinen (s. 2. kesäkuuta 1955) on suomalainen jazzmuusikko ja saksofonisti. Hänen pääsoittimensa on baritonisaksofoni, mutta hän hallitsee sen lisäksi basso-, tenori- sekä sopraanofonin, klarinetin, bassoklarinetin sekä erilaisia huiluja.
Päivinen aloitti huilunsoiton 12-vuotiaana Vantaan musiikkiopistossa, opettajanaan Seppo ”Paroni” Paakkunainen ja 14-vuotiaana saksofoninsoiton Viipurin Työväen Soittajissa. Varhaisia vaikutteita olivat silloiset rockyhtyeet Soulset, Tasavallan Presidentti ja ulkomaisista Colosseum ja Blood, Sweat & Tears. Jazzista Päivinen sanoo kiinnostuneensa 16–17-vuotiaana. Vuonna 1975 Päivinen ryhtyi opiskelemaan Oulunkylän pop- & jazzopistossa saksofoniopettajanaan Juhani Aaltonen ja sovitustekniikan opettajana Kaj Backlund. Päivinen siirtyi ammattilaiseksi 1970-luvun alussa ja liittyi Sami Hurmerinnan Taivaanvuoheen. Hän kiersi keikoilla Tapani Kansan ja Arto Sotavallan yhtyeissä. Jukka Tolonen Bandin (JTB) mukana Päivinen kiersi Eurooppaa vuosikymmenen lopulla. 1980-luvulla hän tutustui Edward Vesalaan, jonka Sound & Fury -toimintaan hän otti osaa vuodesta 1984 lähtien. Päivinen soitti myös useilla Vesalan levyillä.
Päivinen soittaa myös muun muassa UMO:ssa, oli mukana Saxperiment-saksofonikvartetissa ja osallistui yhdysvaltalaisen saksofonistin Anthony Braxtonin Ensemble Braxtonian kiertuekokoonpanoon. Vesalan tukemana ilmestyi vuonna 1997 Päivisen ensimmäinen sooloalbumi "Saxigon". Sillä soittivat Päivinen, Vesala, kosketinsoittaja Iro Haarla ja kitaristi Jouko ”Jimi” Sumén. Seuraavat levyt ilmestyivät Pepa Päivinen Trion nimellä ("Umpsukkelis" vuonna 1999 ja "Fun Faraway" vuonna 2002). Triossa soittivat kahdella ensilevyllä Hannu Rantanen (basso) ja Mikko Hassinen (rummut). Myöhemmin Rantasen korvasi Ville Huolman ja vuonna 2005 yhtyeeseen jonka nimeksi muuttui Pepa Päivinen Quartet, liittyi kitaristi Timo Kämäräinen.
Edward Vesalan lesken Iro Haarlan kanssa Päivinen on julkaissut duolevyn "YarraYarra" (2001).Yhtyeen johtajana:
Marin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Marin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Marin ASNT) oli autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti nykyisen Marin tasavallan alueen.
Marin ASNT perustettiin 5. joulukuuta 1936 Marien autonomisesta alueesta. Neuvostoliiton hajotessa Marin ASNT julistautui Marin tasavallaksi (Mari El) 22. joulukuuta 1990.
Lumisen virran mies
Lumisen virran mies ("Snowy River: The McGregor Saga") on australialainen televisiosarja, joka kertoo McGregorin perheen elämästä. Sarja perustuu Banjo Patersonin balladiin "The Man from Snowy River". Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun puolivälin Australiaan, Snowy Mountains -vuoristossa sijaitsevaan kuvitteelliseen Paterson's Ridgen pikkukaupunkiin. Sarjaa esitti Suomessa Yle TV1 ja syksyllä 2009 sen esitti uusintana Yle TV2.
Perämeren kansallispuisto
Perämeren kansallispuisto () sijaitsee Pohjanlahden perukassa Perämerellä Kemin–Tornion alueella. Vuonna 1991 perustetun luonnonsuojelualueen pinta-ala on 157 km², josta maata on 2,5 km². Aluetta hoitaa Metsähallitus.
Perämeren kansallispuiston alueella olevat saaret ovat syntyneet maannousun myötä, ja alueen maisema on edelleenkin jatkuvasti muuttuva. Alueella on myös lukuisia perinteisiä kalastustukikohtia. Koko alue on laajaa perinnemaisemaa, joskin alueen yksi perinteisistä käyttötavoista, metsästys, on kielletty.
Kansallispuisto on tavoitettavissa veneellä, joskin siellä vierailua suositellaan vain kokeneille pienveneilijöille. Retki- ja suojasatamien rakentaminen on kuitenkin lisännyt venematkailijoiden määrää; vuonna 2014 kävijämäärän arvioitiin lämpimän kesän ja kohentuneen palvelutason johdosta nousevan 15 000:een. Alueella on myös sukeltajille tarkoitettu vedenalainen luontopolku.
Metsähallituksen tilastoissa tämän varsin hankalasti saavutettavan merellisen kansallispuiston kävijämääräksi on tilastoitu vuosittain 7 800–9 800 (vuosina 2012–2017).
Kabardian autonominen alue
Kabardian autonominen alue (myös Kabardien autonominen alue), oli lyhytikäinen hallintoalue Neuvosto-Venäjällä Pohjois-Kaukasiassa. Se sijaitsi nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan alueella. Kabardian autonominen alue perustettiin kabardien asuinalueen ydinosasta 1. syyskuuta 1921. Seuraavana vuonna autonomista aluetta laajennettiin ja siitä muodostettiin Kabardi-Balkarian autonominen alue.
Kabardi-Balkarian autonominen alue
Kabardi-Balkarian autonominen alue oli hallintoalue Pohjois-Kaukasiassa Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti suunnilleen nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan.
Kabardi-Balkarian autonominen alue perustettiin vuonna 1922 yhdistämällä Kabardian autonominen alue ja balkaarien asuinalueen ydinalue. Autonominen alue korotettiin Kabardi-Balkarian autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi 5. joulukuuta 1936.
Kaiserslautern
Kaiserslautern on Saksan Rheinland-Pfalzin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 96 340 asukasta., joiden lisäksi siellä asuu yli 50 000 Yhdysvaltain kansalaista alueella sijaitsevien NATO-sotilastukikohtien vuoksi. Se on suurin amerikkalaisten yhteisö Yhdysvaltojen ulkopuolella. Tukikohdissa työskentelee ihmisiä myös 70 muusta maasta. Ramsteinin lentotukikohdan lisäksi alueella on 11 muuta sotilaskohdetta. Amerikkalaiset kutsuvat kaupunkia nimellä K-town. Kaupungin pinta-ala on 139,72 neliökilometriä.
Kaupungin nimi tulee sanasta Kaiser, keisari, ja paikallisesta Lautern-joesta. Keisari Fredrik I Barbarossa rakennutti sinne palatsin 1100-luvulla. Kaiserslautern oli keskeinen paikka vuosien 1848-1849 Pfalzin vallankumouksessa. Se teollistui nopeasti ja oli 1900-luvun alussa Pfaltzin merkittävimpiä teollisuuskeskuksia rautaruukkeineen ja puuvillakehräämöineen.
Kaupungin perinteinen jalkapallojoukkue 1. FC Kaiserslautern menestyi 1950- ja 1990-luvuilla.
Kabardi-Balkarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Kabardi-Balkarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Kabardi-Balkarian ASNT, vuosina 1944-1957 Kabardian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta) oli autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Pohjois-Kaukasiassa Venäjän FSNT:ssa Neuvostoliitossa. Se käsitti nykyisen Kabardi-Balkarian tasavallan alueen.
Kabardi-Balkarian ASNT muodostettiin Kabardi-Balkarian autonomisesta alueesta 5. joulukuuta 1936. Toisessa maailmansodassa Saksa valloitti Kabardi-Balkarian ASNT:n loppukesällä 1942, mutta Neuvostoliitto valtasi alueen takaisin seuraavana vuonna. Neuvostojohto syytti balkaareja yhteistoiminnasta saksalaisten kanssa ja koko kansa karkotettiin Keski-Aasiaan 1944. Balkaarien karkotuksen jälkeen tasavallan nimeksi tuli Kabardian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Balkaarit saivat palata kotimaahansa vuonna 1957 ja tasavallan nimeksi palautettiin Kabardino-Balkarian ASNT.
Neuvostoliiton hajotessa 1991 Kabardi-Balkarian ASNT antoi suvereenisuusjulistuksen ja muutti nimensä Kabardi-Balkarian tasavallaksi. Maaliskuussa 1992 Kabardi-Balkaria allekirjoitti sopimuksen Venäjän federaation kanssa ja tuli näin sen osaksi.
Hans Sloane
Sir Hans Sloane (16. huhtikuuta 1660, Killyleagh – 11. tammikuuta 1753, Lontoo) oli skotlantilaiseen perheeseen syntynyt lääkäri ja keräilijä. Hans Sloane testamenttasi keräämänsä merkittävän kokoelman kasveja, eläimiä, kirjoja, käsikirjoituksia, painotöitä, kuvia, mitaleja, kolikoita, sinettejä, kameroita ja muita esineitä valtiolle. Kokoelma muodosti vuonna 1759 avatun British Museumin kokoelman perustan.
Bugbear Entertainment
Bugbear Entertainment on suomalainen videopelejä kehittävä yritys, joka on tunnettu erityisesti ajopelien kehittäjänä. Yritys on perustettu vuonna 2000, ja sen kotipaikka on Helsinki.
Yrityksen tuotteisiin kuuluu "FlatOut" -pelisarja, jota julkaisi Empire Interactive. Oikeudet sarjan immateriaalioikeuksiin ja sarjan kehitys ovat siirtyneet toisille kehittäjille Empiren mentyä konkurssiin.
Vuonna 2012 julkaistiin Bugbearin kehittämä "Ridge Racer Unbounded", joka on osa Namcon "Ridge Racer" -pelisarjaa. Yritys on kehittänyt usean vuoden ajan "Wreckfest"-ajopeliä, joka on julkaistu Steam-palvelussa early access -nimikkeenä vuonna 2014. Vuonna 2016 yritys julkaisi ensimmäisen pelattavan version "Stuntfest" pelistä early access -julkaisuna.
"Wreckfest" on julkaistu virallisesti kesäkuussa 2018.
Bugbearin kantamuoto Carts Entertainment perustettiin jo vuonna 1997. Take-Two Interactive halusi julkaista Carts Entertainmentin "Wipeout"-henkisen kaahailupelin, jota he olivat markkinoineet Lontoon ECTS-messuilla. Julkaisija halusi kulkuneuvoihin renkaat, eikä ohjausta saatu muutoksien jälkeen toimimaan kunnolla. Vuonna 1999 julkaistu "Thrust, Twist’n Turn" sai huonon vastaanoton kriitikoilta. Carts Entertainmentin tarina loppui pelin julkaisuun, sillä kehittäjät eivät halunneet enää tehdä töitä Take-Twolle. Yrityksellä oli tuolloin myös TV-peli "Pirate Ships" (1998) MoonTV:lle
Janne Alanenpää suunnitteli Tatu Blombergin kanssa toisenlaista peliä "Thrust, Twist’n Turnin" grafiikkamoottorin päälle, mutta hankkeen saamiseksi käyntiin heidän piti perustaa uusi yritys, Bugbear. Rallipelin prototyyppi valmistui puolessa vuodessa, ja sitä lähdettiin esittelemään Lontoon ECTS-messuille. Julkaisusopimus tehtiin itävaltalaisen JoWood-yrityksen kanssa. Se tarjosi tuplasti pelin tuotantobudjetin verran rahaa ja maksoi heti alkuun puolet summasta, mikä helpotti pienen yrityksen toimintaa huomattavasti. Vuonna 2001 julkaistu "Rally Trophy" myi yli 600 000 kappaletta ja sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Jatko-osaa ei ehditty tehdä, sillä JoWood ajautui ongelmiin pörssissä. Tyhjän päälle pudonnut Bugbear kehitti Activision Value -julkaisijalle Yhdysvaltain markkinoille suunnatun "Tough Trucks" -autopelin.
Seuraavaksi Bugbear alkoi kehittää jokamiesluokasta vaikutteita saanutta "FlatOut"-autopeliä, jolle ei löytynyt julkaisijaa ellei sitä kehittänyt samaan aikaan myös konsoleille. Blomberg käänsi pelimoottorin PlayStation 2:lle, ja kahdessa kuukaudessa pelin esittelyversio konsolille oli valmis. Julkaisija Empire oli käännöksestä innoissaan ja saapui seuraavalla viikolla Suomeen, jolloin julkaisusopimus allekirjoitettiin. Vuonna 2004 julkaistu "FlatOut" menestyi niin, että jatko-osan kehittäminen oli selvää.
Bugbear Entertainment
Carts Entertainment