hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hannu Mäkirinta
Hannu Matias Mäkirinta (30. huhtikuuta 1949 Jurva – 17. helmikuuta 1989) oli suomalainen suunnistaja, joka oli vuosina 1974 ja 1976 tuomassa Suomelle MM-mitalia suunnistusviestissä.
Mäkirinta voitti poikien sarjassa Pohjoismaiden mestaruuden 1969 ja nousi seuraavalla vuosikymmenellä miesten maajoukkueeseen. MM-kisoihin hän osallistui ensi kerran Tanskan Viborgissa 1974. Henkilökohtaisessa kisassa saaliina oli vain 19. sija, mutta viestikilpailuun hän pääsi Suomen joukkueen avaajaksi. Ruotsi karkasi kisan aikana lähes 16 minuutin päähän, mutta Mäkirinta, Markku Salminen, Risto Nuuros ja Seppo Väli-Klemelä saivat uurastuksestaan palkinnoksi hopeisen mitalin. Syksyllä 1975 Mäkirinta kamppaili PM-kisoissa jopa henkilökohtaisen kisan voitosta, mutta Ruotsin maailmanmestari Bernt Frilen jätti suomalaisen kuitenkin hopealle. Aviemoren MM-kisoissa Skotlannissa 1976 Mäkirinta joutui tyytymään 15. sijaan. Viestiin hän pääsi taas avausosuudelle ja suunnisti Markku Salmisen, Matti Mäkisen ja Kimmo Rauhamäen kanssa pronssille.
Suomen mestariksi Mäkirinta suunnisti normaalimatkalla 1974 ja yömestaruus tuli 1975. Samana vuonna hän ankkuroi vielä Jukolan viestin voiton. Parhaina menestysvuosinaan (1973–1977) hän edusti Alavuden Urheilijoita.
Mäkirinta menehtyi sairaalassa Malagassa vuonna 1989.
Salminen
Salminen on suomalainen sukunimi. Se kuuluu ns. Virtanen-tyyppiin, 1800-luvun loppupuolella yleisiksi tulleisiin lähinnä länsisuomalaisiin sukunimiin, jotka on muodostettu liittämällä vanhojen itäsuomalaisten sukunimien mallista saatu johdin -"nen"- johonkin kansallisromanttista luontosanastoa edustavaan luontoaiheiseen sanaan, joka ei ole eläinlajin nimi. Nimen taustalla on osassa tapauksista jokin salmi-alkuinen talon tai torpan nimi. Harvinaisempana nimi Salminen, kuten osa muistakin Virtanen-tyypin nimistä oli olemassa jo ennen nimien yleisiksi tuloa.
Kilisin maakunta
Kilisin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee eteläisessä Turkissa lähellä Syyrian rajaa. Maakunnan pääkaupunki on Kilis. Sieltä on maantieyhteys Syyrian Aleppon maakuntaan; valtakunnanrajalle on kaupungista maanteitse kymmennen kilometriä. 
Maakunnan pointa-ala on 1 412 neliökilometriä. Vuonna 2014 maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 128 781 asukasta. Maakunta on jaettu neljään piirikuntaan; Elbeyli, Kilis, Musabeyli ja Polateli.
Carlos Sastre
Carlos Sastre Candil (s. 22. huhtikuuta 1975 Madrid) on espanjalainen kilpapyöräilijä, joka ammattilaiseksi siirryttyään aloitti vuonna 1997 ONCE-tallissa. Vuosina 2002–2008 hän oli Team CSC:n luotettava jäsen. Kausilla 2009–2010 hän edusti UCI Continental Circuits -tasolla kilpaillutta Cervélo TestTeamia ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2011 hän kilpaili saman tason Geox-TMC -joukkueessa.
Sastre luokiteltiin ajajien ja innokkaiden kannattajien keskuudessa pitkään "ulkopuoliseksi", koska hän ei ollut kerännyt merkittäviä voittoja, mutta oli kuitenkin tarmokkaasti saattanut esimerkiksi tunnetut seuratoverinsa Laurent Jalabert'n, Joseba Belokin ja Ivan Basson melkoisiin saavutuksiin näiden uran aikana. Sastre oli uransa aikana loistava mäkimies ja ollut aina arvostettu suurien kisojen osallistuja, kuten esimerkiksi Tour de Francen ja Espanjan ympäriajon osallistumiset osoittavat.
Vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa Sastre voitti Alpe d'Huez'lle päättyneen 17. osuuden karattuaan kärkiryhmästä heti nousun alkaessa. Samalla hän sai maillot jaune -paidan haltuunsa. Toiseksi viimeisellä etapilla, aika-ajossa, hän pystyi säilyttämään kokonaisjohdon Cadel Evansiin yli minuutissa, varmistaen samalla kilpailun voiton.
Malá Dáma
Malá dáma (suomeksi "Pieni daami") oli Tšekin edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2007. Tämä oli myös maan ensimmäinen edustuskappale. Sen esitti hard rock-bändi Kabát. Kappale esitettiin laulukilpailun semifinaalissa, mutta se jäi viimeiseksi saaden vain yhden pisteen Virosta ja jäi pois finaalista.
Salmisen rautatieasema
Salmisen rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Suonenjoen kunnan Salmisen kylässä noin 13 kilometriä pohjoiseen Suonenjoen rautatieasemalta, Pieksämäen ja Iisalmen välisellä osuudella. Asemarakennus on vuodelta 1889.
Liikennepaikka toimii ainoastaan junakohtauspaikkana, eikä siellä ole kaupallista henkilö- tai tavaraliikennettä. Ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi kaksi sivuraidetta, joita käytetään junaliikenteessä. Ratapihalla on myös neljäs raide vaunujen säilytystä varten. Liikennepaikka on miehittämätön, ja liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Pieksämäen rautatieasemalta käsin.
Asemarakennus on osittain laitetilana. Rakennuksen alkuperäinen henkilökunnan asuinhuoneistopääty on kesäasuntona.
Kaarevuus
Kaarevuus tarkoittaa matematiikassa lukuisia geometrisia käsitteitä. Ylimalkaisesti ilmaistuna kaarevuus tarkoittaa poikkeamaa suoruudesta tai laakeudesta.
Yksinkertainen esimerkki kaarevuudesta on ympyrä, jonka kaarevuus on kääntäen verrannollinen säteeseen.
John Diehl
John Diehl (s. 1. toukokuuta 1950 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Diehl tunnetaan parhaiten rooleistaan Charles Kawalskynä vuoden 1994 elokuvassa "Tähtiportti", etsivä Larry Zitona 1980-luvun sarjassa 
"Miami Vice", apulaispoliisipäällikkö Ben Gilroyna "Shieldissä" ja Cruisena "Stripessa". Hän on esittänyt myös Cooperia "Jurassic Park III:ssa" (2001). Diehl esiintyi myös "Pearl Harborissa".
John Diehl on ollut naimisissa laulaja Julie Christensenin kanssa vuodesta 1992 lähtien. Parilla on myös yhteinen poika Jackson (s. 1993).
Seppo Väli-Klemelä
Seppo Tapio Väli-Klemelä (s. 13. marraskuuta 1949 Helsinki) on entinen suomalainen suunnistaja, joka saavutti vuonna 1974 suunnistusviestin MM-hopeaa. Hän on Länsi-Uudenmaan SKV:n toimitusjohtaja.
Väli-Klemelä osallistui suunnistuksen MM-kisoihin Tanskan Viborgissa 1974. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän jäi 14. sijalle, mutta viestikilpailuun hän sai paikan Suomen joukkueen ankkurina. Ruotsi voitti Suomen lähes 16 minuutilla, mutta Hannu Mäkirinta, Markku Salminen, Risto Nuuros ja Väli-Klemelä saivat hopeamitalin. Suomen edellisestä miesten viestimitalista oli silloin kuusi vuotta. MM-tasolla Väli-Klemelä ei tämän jälkeen enää kilpaillut, ja PM-kisoissa parhaaksi saavutukseksi jäi Norjan Bergenissä 1973 Risto Nuuroksen, Simo Nurmisen ja Tuomo Peltolan kanssa saatu viestivoitto. Henkilökohtaisessa PM-kilpailussa Väli-Klemelä sai viidennen sijan 1973 ja neljännen sijan 1977.
Väli-Klemelä edusti urallaan Kaarinan Urheilijoita, Karkkilan Poikia ja Angelniemen Ankkuria. Hän oli ankkurina Angelniemen Ankkurin viestijoukkueessa, joka voitti Jukolan viestin vuonna 1973. Vuoden 1979 viestissä Lapualla hän oli mukana yhdessä kilpailun historian tiukimmista lopputaistoista, jossa hän tuli Angelniemen Ankkurin kilpailijana neljänneksi 12 sekunnin erolla voittajaan. Tiomila-viestissä hän sijoittui joukkueineen toiseksi 1973 ja 1987.
1970-luvun alussa Väli-Klemelä kuului niin sanottuun "Hautausmaan jengiin" Erkki Knuuttilan ja Veikko Kiilin kanssa, ja keväällä 1972 mukaan liittyi myös tuleva maailmanmestari Liisa Veijalainen. Joukko sai nimensä juoksemalla lenkkejään Turun hautausmaan maisemissa, ja he kaikki saivat valmennusapua juoksuvalmentaja Kari Sinkkoselta.
Väli-Klemelä on valmentanut useita suunnistajia, muun muassa Mika Kuismaa ja Marika Mikkolaa sekä tyttöjen viestimaailmanmestaruutta 2003 voittamassa ollutta Annamaria Väli-Klemelää. Hän on ollut vastuussa Angelniemen Ankkurin, Deltan ja Turun Suunnistajien huippuryhmien valmennuksesta ja on toiminut syksystä 2007 lähtien Paimion Rastin edustussuunnistajien managerina.
Kenji Miyamoto
Kenji Miyamoto (; 17. lokakuuta 1908 Yamaguchi – 18. heinäkuuta 2007 Tokio) oli Japanin kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuosina 1958–1970 ja puolueen presidiumin puhemiehenä 1970–1997. Hän oli kaksi kautta ylähuoneen jäsenenä.
Miyamoto syntyi Yamaguchin prefektuurissa. Hän opiskeli taloustiedettä Tokion keisarillisessa yliopistossa ja liittyi puolueeseen 1931. Sotapoliisi pidätti hänet 1933 poliisinvakoojan kuolemaan sekaantumisesta epäiltynä ja hänet vangittiin kahdeksitoista vuodeksi, kunnes Japani antautui toisen maailmansodan lopussa 1945.
Miyamoto nousi kommunistisen puolueen johtoon 1961, jolloin se erkaantui Neuvostoliiton ja Kiinan esikuvista. Vuonna 1976 puolueen tavoitteista poistettiin proletariaatin diktatuuri, jonka tilalle tavoitteiksi otettiin vapaus ja demokratia.
Miyamoto oli puolueen puhemiehenä kunnes jäi eläkkeelle syyskuussa 1997 ja piti senkin jälkeen kunniapuheenjohtajan asemaa. Hän kuoli sairaalassa Tokiossa 98 vuoden ikäisenä.
Julie Christensen
Julie Christensen (s. 21. tammikuuta, Iowa) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän on työskennellyt monien muusikoiden kanssa. Heitä ovat mm. 
Leonard Cohen, Todd Rundgren, Robben Ford, Iggy Pop, Public Image Limited, Van Dyke Parks, John Doe, Exene Cervenka, Steve Wynn ja k.d. lang.
Christensen oli "The Divine Horsemenin" jäsen vuodesta 1983 vuoteen 1987, mukana oli myös hänen ex-miehensä Chris D.
Boris Gryzlov
Boris Vjatšeslavovitš Gryzlov (, s. 15. joulukuuta 1950 Vladivostok) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän valtioduuman puhemiehenä vuosina 2003–2011. Gryzlov kuuluu maan johtavan puolueen Yhtenäisen Venäjän johtohahmoihin ja häntä pidetään Vladimir Putinin läheisenä liittolaisena.
Gryzlov syntyi Vladivostokissa, mutta kasvoi Leningradissa (nyk. Pietari). Hän valmistui Leningradin viestinnän sähköinstituutista 1973 ja työskenteli radioinsinöörinä. Joulukuussa 1999 Gryzlov valittiin duumaan Sergei Šoigun johtaman Yhtenäisyys-puolueen ehdokkaana ja hän toimi puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 2001–2003 hän oli Venäjän sisäministeri.
Gryzlov valittiin duuman puhemieheksi vuonna 2003. Hän ilmoitti joulukuussa 2011 eroavansa puhemiehen tehtävistä, kun Yhtenäinen Venäjä oli menettänyt juuri pidetyissä duuman vaaleissa parlamenttipaikkoja ja maassa oli mielenosoituksia. Eroilmoituksella arveltiin pyrkivän rauhoittamaan protesteja.
Salmisen seisake
Salmisen seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Rehtijärven kylän länsipuolella, kaksi kilometriä etelään Minkiön asemalta ja neljä kilometriä pohjoiseen Jokioisten asemalta. Se sijaitsee ratakilometrillä 10,0 museorautatien ja Hiitelänmäentien tasoylikäytävän vieressä, aivan Kujanpää-nimisen tilan pihapiirin tuntumassa.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 22. toukokuuta 1932, kun Jokioisten rautatie aloitti moottorivaunuliikenteen Forssan ja Humppilan välillä. Liikennepaikka lakkautettiin 31. toukokuuta 1949. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt matkustajalaituri. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Salminen on ollut junanlähetyspaikkana Höyryfestivaalien yhteydessä, kun LWR 6 -veturilla on ajettu Minkiön ja Salmisen väliä. Seisakkeelle ei ole kiinteätä puhelinyhteyttä, vain käsipuhelimet.
Scott Langkow
Scott Langkow (s. 21. huhtikuuta 1975 Edmonton, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkomaalivahti.Langkowilla on vaimo ja kaksi lasta, tyttö ja poika. Hänen nuorempi veli Daymond Langkow, on pelannut NHL:ssä.
Urho Kujala
Urho Kujala (s. 18. toukokuuta 1957, Vampula) on suomalainen entinen suunnistaja, joka oli tuomassa Suomelle MM-pronssia suunnistusviestissä 1978 ja voittamassa Tiomila-viestiä 1982.
Urho Kujala edusti Suomea kolmissa suunnistuksen MM-kisoissa. Debyytti tapahtui Norjan Kongsbergissa 1978, kun Kujala sai paikan Suomen viestijoukkueen ykkösosuuden suunnistajana. Norja ja Ruotsi pysyivät selvästi edellä, mutta pronssimitalin Suomeen hankkivat Kujalan lisäksi Jorma Karvonen, Simo Nurminen sekä Risto Nuuros, joka sai pidettyä Sveitsin juoksijan seitsemän sekunnin päässä takanaan. Kujalan MM-kisaura sai jatkoa Sveitsin Thunissa 1981, mutta henkilökohtaisen kisan vaatimaton 39. sija ei tuottanut jatkotehtäviä. Vuoden 1983 MM-kisoissa Unkarin Zalaegerszegissa Kujala oli henkilökohtaisessa kisassa viidestoista ja pääsi viestiin kakkososuudelle, mutta tällä kertaa viestikisa tuotti vain seitsemännen sijan.
Liedon Parmaa edustanut Urho Kujala pääsi 1982 juhlimaan Tiomila-viestin voittoa, mikä onnistui tuolloin vasta toista kertaa ei-ruotsalaiselta joukkueelta. Edelliset suomalaisjuhlat ruotsalaisviestissä oli vietetty 1954, kun Helsingin Suunnistajat oli ykkönen. Kujala juoksi viestissä yhdeksännen osuuden, ja Hannu Kottonen ankkurina varmisti voiton 20 sekunnin erolla isäntämaan Almby IK:hon.
Raemäen seisake
Raemäen seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Kiipunmäki-nimisen kohouman päällä lähellä Raemäen tilaa, suunnilleen Jokioisten ja Minkiön asemien välisen noin kuuden kilometrin mittaisen rataosuuden puolivälissä. Se sijaitsee ratakilometrillä 11,7 Kiipunmäentien ja Klemeläntien tasoylikäytävien välissä.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 30. syyskuuta 1951. Koeliikenteen aikana vuosina 1972–1973 Raemäessä pysähdyttiin kahvitauolle; junan mukana oli toisena jarruvaununa toimivaan tavaravaunuun sisustettu kahvinmyyntipiste.
Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 25. kesäkuuta 1978.
Raemäen asemarakennuksena on pieni puhelinvartiotupa, jonka edustalla on lyhyt puurakenteinen henkilölaituri. Liikennepaikka miehitetään vain tarvittaessa peräkkäin kulkevien junien vuoksi. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Nykymuotonsa liikennepaikka sai vuonna 1988, kun JR4 -veturi palasi kolme vuotta kestäneestä täyskorjauksestaan Kuopiosta ja sen kotiinpaluun kunniaksi ajettiin normaalien henkilöjunien lisäksi myös JR4 -vetoinen tavarajunapari. Turvallisuuden vuoksi Raemäkeen perustettiin junanlähetyspaikka, joka valvoi että kaksijunaliikenne sujui moitteetta: tavarajuna odotti paikalla, kunnes Jokioinen ilmoitti henkilöjunan olevan valmiina lähtöraiteella, sivuraiteen olevan vapaa tavarajunalle ja tulovaihteen olevan käännetty sille valmiiksi.
Sittemmin miehitystä on käytetty mm. Evakkojuna-tapahtuman yhteydessä, kun henkilöjunassa käytettiin kaksinvetoa. Koska Jänhijoen sillalle ei painorajoituksen vuoksi saa ajaa kuin yhden veturin kerrallaan, etummainen veturi ajoi Minkiön ja Raemäen välisellä rataosuudella erillään muusta junasta.
Kirkkotien seisake
Kirkkotien seisake (, ratakm 13+300) on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee ratakilometrillä 13,3 lähellä Kalakosken koulua Jokioisten ja Minkiön asemien välisellä noin kuuden kilometrin mittaisella rataosuudella. Liikennepaikan etäisyys Minkiön asemalta on 5,3 kilometriä ja Jokioisten asemalta 900 metriä.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 31. toukokuuta 1949. Museorautatie Forssa–Humppila ry otti seisakkeen uudelleen käyttöön 3. kesäkuuta 1973, ja se oli käytössä 2. syyskuuta 1973 saakka. Jokioisten Museorautatie otti liikennepaikan käyttöön vuonna 1978, kun museojunaliikenne käynnistyi toistamiseen.
Jokioisten kirkolle johtavan Kirkkokujan tasoylikäytävän vieressä sijaitsevalla liikennepaikalla on lyhyt henkilölaituri sekä seisakekyltti. Asemarakennusta, ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Pitempään siellä pysähtyvät ne tilausjunat, joiden matkustajaryhmät ovat menossa Jokioisten kirkkoon tai tulossa sieltä.
Rockperry
Rockperry Festivaali oli Vaasassa vuosittain järjestetty musiikkifestivaali. Tapahtuma aloitti kesällä 2000 Laihialla, mutta siirrettiin heti seuraavana vuonna Vaasaan, jossa se järjestettiin kaikkiaan kymmenen kertaa. Tapahtumaa järjesti Rockperry Oy.
Vuorelan seisake
Vuorelan seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Idänkulmantien tasoylikäytävän luona Vuorela-nimisen talon pihapiirin tuntumassa 1,9 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 5,9 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 6,1.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se oli käytössä 1930–1940-luvuilla moottorivaunuliikenteen aikana, mutta sitä ei ole mainittu rautatien aikatauluissa. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt kivireunainen sorapintainen matkustajalaituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Liikennepaikan alkuperäinen seisakekyltti on esillä Kapearaidemuseon kokoelmissa Minkiön aseman keltaisen makasiinin kahviossa. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Syyläkaktukset
Syyläkaktukset ("Mammillaria") on noin 170 lajillaan eräs laajimmista kaktuskasvisuvuista. Useimmat suvun lajit ovat peräisin Meksikosta, mutta suvun lajeja esiintyy koko Yhdysvaltojen eteläosista Kolumbiaan, Venezuelaan ja Karibianmeren saarille ulottuvalla alueella. Syyläkaktukset ovat pyöreitä tai pitkänomaisia, 1–20 cm leveiksi ja 1–40 cm korkeiksi kasvavia kaktuksia. Monet lajit ovat helppohoitoisia ja siksi suosittuja huonekasveja. Monipuolisen ulkonäkönsä vuoksi "Mammillaria"-suku on suosittu kauppojen kaktuslajitelmissa.
Suvun tieteellinen nimi tulee latinan sanasta "mammilla", joka tarkoittaa nänniä ja viittaa sukuun kuuluvien kaktusten tyypilliseen piirteeseen; syyläkaktusten varressa ei ole kaktuksille tyypillisiä pitkittäissuuntaisia uurteita vaan nystymäisiä podarioita. Myös suomenkielinen nimi juontaa juurensa tästä. Podarioiden muoto vaihtelee pyöreästä kartiomaiseen mutta myös täysin sylinterimäisiä muotoja esiintyy (esimerkiksi "M. luethyi").
Syyläkaktusten ominaisin piirre on kuitenkin areolien sijainti, sillä podarioita esiintyy myös rebutioilla. Syyläkaktuksilla on muista kaktussuvuista poiketen kahdenlaisia areoleja: podarian kärjessä sijaitsevasta areolista kasvaa tavalliseen tapaan piikkikimppu kun taas podarioiden välissä olevasta areolista ei koskaan kasva piikkejä mutta usein villamaista karvaa. Kukat puhkeavat aina piikittömästä areolista kun taas mahdolliset sivuhaarat kasvavat podarian kärjen areolista.
Syyläkaktukset kukkivat yleensä runsaasti. Kukat puhkeavat kehämäisesti kasvin yläosasta ja ne ovat tavallisesti melko pieniä, 7–40 mm leveitä. Kukkien väri on tavallisimmin punainen tai vaaleanpunainen, mutta lajista riippuen myös valkoisia tai vihreitä kukkia esiintyy. Terälehdissä on usein tumma pitkittäisjuova. Pölyttyneestä kukasta syntyy pieni, yleensä punainen, marjamainen hedelmä.
Syyläkaktusten levinneisyysalue käsittää kokonaisuudessaan Yhdysvaltojen lounaisosan, Meksikon, Karibian alueen, Keski-Amerikan ja Etelä-Amerikan pohjoisosan.
Seuraavassa luetellut 171 lajia noudattaa pääosin kansainvälisen tutkijaryhmän (the International Cactaceae Systematics Group) ja syyläkaktusyhdistyksen (the Mammillaria Society) näkemyksiä. Suku voidaan jakaa neljään alasukuun: "Dolichothele", "Mammillaria", "Mamillopsis" ja "Oehmea". Joskus viidentenä pidetään alasukua "Cochemiea", joka tässä esityksessä on käsitelty omana sukunaan. Suomalainen nimi on vain viidellä lajilla
Apueläin
Apueläin on tutkijoiden käyttämä nimitys suomalaisen tietäjän lähinnä yliluonnollisina apureina pitämistä todellisista elätti-eläimistä, jotka eivät kuitenkaan olleet suoranaisesti kesyjä kotieläimiä. Tunnetuimpia olivat käärmeet. Käärmeiden arveltiin olevan sukua salamoille ja siten taivaan jumalalle, johtuen osittain sahalaita-kuviosta niiden selässä. Käärmeitä käytettiin sairaiden hoidossa, myös pelästyttämisessä. Pelätyt käärmeet antoivat tietäjälle arvovaltaa.
Toisinaan on pidetty myös korppeja eli "kaarne"ita. Tässä saattaa olla taustalla sama ikivanha perinne kuin skandinaaveilla, joilla korpit ovat jopa ylijumala Odinin apureita.
Tietäjä saattoi myös käyttää kaloja toimituksissaan. Esimerkiksi ihmisen saattoi pilata eli sairastuttaa, jos hänen hiuksensa tai kynnenpalansa laittoi kalan suuhun, ja päästi kalan karkuun. Kala vei ihmisen osan veden pohjan läpi Tuonelaan ja ihmisen osan kurja kohtalo heijastui jotenkin ihmiseen itseensä, sairastuttaen hänet.
Merkittävin kala oli tietäjälle usein hauki. Kaivossa tai lähteessä kasvoi toisinaan sinne siirretty "kaivohauki", jota pidettiin paitsi puhdistamassa vettä elukoista, usein myös tietäjän yliluonnollisena apurina.
Nick Cave and the Bad Seeds
Nick Cave and the Bad Seeds on Nick Caven luotsaama rockyhtye.
Nick Cave and the Bad Seeds perustettiin vuonna 1983 australialaisyhtye The Birthday Partyn raunioihin. Ensimmäisessä kokoonpanossa oli mukana Nick Cave (laulu, huuliharppu, koskettimet) ja monen soittimen taitava Mick Harvey. Yhtye vahvisti rivejään vielä Einstürzende Neubautenin kitaristi Blixa Bargeldilla, niin ikään kitaristi Hugo Racella sekä pianisti-basisti Barry Adamsonilla Magazine-bändistä.
Ensimmäinen levy, "From Her to Eternity", julkaistiin samana vuonna tällä kokoonpanolla. The Bad Seedsin soittajat ovat vaihtuneet tiheään. Yhtyeeltä on ilmestynyt 15 kokopitkää albumia, joista vuonna 2004 julkaistu "Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus" on tuplalevy.Kolmen näistä vielä mukana olevan jäsenen lisäksi yhtye koostuu Caven henkilökohtaisesti valitsemista muusikoista:Cave on 90-luvulta lähtien esiintynyt myös pienemmällä kokoonpanolla, johon kuuluu viulisti Ellis sekä vaihteleva rytmiryhmä.
Santavaihde
Santavaihde () on Jokioisten Museorautatien liikennepaikka Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee keskellä Palomäen peltomaisemaa 3,9 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 3,9 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 4,1.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se oli käytössä linjavaihteena koko rautatien toiminta-ajan liikenteen loppuvuosia lukuun ottamatta. Liikennepaikka käsitti pääraiteen vaihteen ja siitä koilliseen haarautuvan noin puolen kilometrin mittaisen pistoraiteen, joka päättyi soraharjuun ja siellä sijaitsevalle soranottopaikalle, josta ajettiin soraa rautatien rakennus- ja kunnossapitotarpeisiin sekä 1940-luvulla suoraan Jokioisten siirappitehtaan laajennustyömaalle.
Nykyisin liikennepaikalla on vaihde ja sivuraide, kyseinen vaihde laitettiin paikoilleen 21-22.10.2017. Soranottopaikalle johtanutta sivuraidetta on uudelleen rakennettu osan matkaa kesällä 2018. Rataa jatketaan noin puoliväliin vanhan soraraiteen linjausta noudattaen. Sivuraiteen pohja on näkyvissä lähes koko matkaltaan. Liikennepaikkamerkit laitettiin paikoilleen 22.06.2018 jolloin santavaihteen ensimmäinen osuus luovutettiin liikenteelle. Liikennepaikalle rakennettiin vuonna 2016 uusi, 11,5 metriä pitkä puinen henkilölaituri, ja pysähdykset sillä aloitettiin saman vuoden kesäkuussa. Liikennepaikalle ei ole tieyhteyttä, ja se palveleekin lähinnä läheisen laavun retkeilijöitä, mutta jo aiemmin se oli käytössä museorautatien resiinaretkien ruokailu-, levähdys- ja nuotiopaikkana.
Hiukan Santavaihteelta Minkiölle päin on alkuperäisen vesitornin paikka; läheisen mäen päällä olevan lähteen luona oleva vedenottojärjestelmä on osittain jäljellä, itse vesitornirakennus purettiin huonokuntoisena sen jälkeen, kun vedenotto siirtyi Humppilaan jo ammattiliikenteen aikana. Rakennuksen ulkonäkö ja huonejako tunnetaan asiasta tehdyn perusteellisen haastattelun perusteella.
Jeffrey Jones
Jeffrey Duncan Jones (s. 28. syyskuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu keisari Joosef II Milos Formanin Oscar-palkitussa elokuvassa "Amadeus". Muihin elokuviin lukeutuvat "Vaihdetaan vapaalle, Ferris" (1986), "Ed Wood" (1994), "Paholaisen asianajaja" (1997) ja "Päätön ratsumies" (1999).
Jones syntyi Buffalossa, New Yorkin osavaltiossa Douglas Bennett Jonesin ja Ruthin pojaksi. Isä kuoli pojan ollessa nuori. Jones on esiintynyt 1970-luvulta alkaen lukuisten elokuvarooliensa lisäksi erinäisissä televisioshow-ohjelmissa. Hän sai vuonna 1985 Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan edellisvuonna julkaistussa "Amadeus"-menestyselokuvassa. Näyttelijä Julian Coutts on hänen poikansa.
Jones opiskeli "London Academy of Music and Dramatic Artissa" ja sai sen jälkeen kolmivuotisen kiinnityksen Stratfordin teatteriin Ontariossa. Hän joutui heinäkuussa 2003 seksuaalirikollisrekisteriin ja sai viisi vuotta ehdollista vankeutta otettuaan pornograafisia kuvia 14-vuotiaasta pojasta. Hän joutui myöhemmin ongelmiin lain kanssa muutettuaan ilmoittamatta viranomaisille. Hän rikkoi Megan Kankan mukaan nimettyä "Meganin lakia", jonka mukaan seksuaalirikoksista tuomitun henkilön muuttamisesta seudulle on tehtävä julkista tietoa.
Palomäen seisake
Palomäen seisake () on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Taipaleentien tasoylikäytävän luona Palomäki-nimisen mäen ja talon pihapiirin tuntumassa 4,3 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 3,5 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 3,7.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se otettiin käyttöön moottorivaunuliikenteen alkaessa 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 30. syyskuuta 1951. Liikennepaikalla on ollut kyläläisten talkootyönä rakentama pieni odotushuonerakennus, joka valmistui vuonna 1946. Rakennus oli käytössä liikennepaikan lakkauttamiseen saakka; se purettiin samalla kertaa kuin rataosuuskin vuonna 1975. Rakennuksen ulkonäkö ja rakenne tunnetaan.
Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994, kun uudelleenrakennettu osuus Minkiöltä Humppilaan vihittiin käyttöön.
Nykyisin liikennepaikalla ei ole asemarakennusta tai laituria, ainoastaan seisakkeen nimikyltti. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Palomäkeä käytettiin useana vuotena junanlähetyspaikkana Humppilan toripäivän yhteydessä, jolloin sen ja Humppilan välillä liikennöi erityinen torijuna.
Kermalan seisake
Kermalan seisake (, ratakm 1+700) on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Selkätien tasoylikäytävän luona 6,3 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 1,5 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 1,7.
Muista museorautatien seisakkeista poiketen Kermalan seisake ei alun perin kuulunut Jokioisten rautatien liikennepaikkoihin. Kermalan seisakkeen lähellä sijaitsi 1930-luvulla Huhtaa-niminen seisake. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen käyttöön 5. kesäkuuta 1994, kun uudelleenrakennettu osuus Minkiöltä Humppilaan vihittiin käyttöön.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt laituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Humppilan toripäivän aikana viikko ennen juhannusta Humppilan ja Kermalan välillä liikennöi torijuna, ja tällöin Kermala toimii junanlähetyspaikkana. Vuoteen 2003 saakka juna liikennöi Humppilasta Palomäkeen.
Johnny Wayne
Johnny Wayne (alun perin John Louis Weingarten, 28. toukokuuta 1918 Toronto, Kanada – 18. heinäkuuta 1990) oli tunnettu kanadalainen koomikko ja komediakäsikirjoittaja. Hän oli parhaiten tunnettu komediaparivaljakon "Wayne ja Shuster" yhteydestä, aisaparinaan Frank Shuster. Heitä pidetään kanadalaisen TV-komedian "isinä" ja he tekivät yhteistyötä 1930-luvulta lähtien, esiintyen näyttämöllä, radiossa ja televisiossa. Wayne kuoli syöpään ja on haudattu kotikaupunkiinsa Torontoon.
Risto Nuuros
Risto Nuuros (s. 26. joulukuuta 1950 Suomusjärvi) on suomalainen entinen suunnistaja, joka ylsi neljä kertaa MM-mitaleille 1970-luvulla. Nykyisin hän toimii maanmittausneuvoksena Suomen maa- ja metsätalousministeriön alaisessa Maanmittauslaitoksessa.
Nuuros valittiin ensi kertaa suunnistuksen MM-kisamiehistöön Stare Splavyn kisoihin 1972. Henkilökohtaisessa kisassa hän oli parhaana suomalaisena seitsemäs, mutta viestissä iski epäonni, kun hän kolmannella osuudella leimasi väärällä rastilla. Suomen suoritus hylättiin ja Suomea hitaammin reitin kiertänyt Unkari nousi pronssille. Hylkäyksen koki tosin myös Suomea nopeampi Norjan joukkue. Kaksi vuotta myöhemmin Viborgin MM-kisoissa Nuuros suunnisti jo mitalien tuntumaan neljänneksi, ja viestistä tuli vihdoin uran ensimmäinen arvokisamitali. Hopeajoukkueessa olivat Nuuroksen lisäksi Hannu Mäkirinta, Markku Salminen ja Seppo Väli-Klemelä. Aviemoren MM-kisoissa 1976 Nuuros joutui jälleen henkilökohtaisessa kisassa tyytymään neljänteen sijaan ja viestiin hän ei osallistunut.
Uransa ainoan henkilökohtaisen MM-mitalin Nuuros sai Kongsbergin kisoissa 1978, kun 21 rastin radan kiersi häntä nopeammin vain Norjan Egil Johansen. Viestijoukkueen ankkurina Nuuros toi Suomen pronssille seitsemän sekuntia Sveitsin edellä. Miehen MM-ura päättyi Tampereen kisoissa 1979, jossa hän oli jälleen henkilökohtaisella matkalla paras suomalainen sijoittuessaan seitsemänneksi. Viestissä suosikkina matkaan lähtenyt Norja putosi kyydistä kahdella ensimmäisellä osuudella, ja Seppo Keskinarkauksen, Hannu Kottosen, Risto Nuuroksen ja Ari Anjalan muodostaman joukkueen edellä maaliin saapui vain Ruotsi, joka teki eroa Suomeen yli 15 minuuttia.
PM-kisoissa Risto Nuuros ylsi viestikultaan poikien sarjassa 1970 ja Simo Nurmisen, Tuomo Peltolan ja Seppo Väli-Klemelän kanssa miesten sarjassa 1973. Ainoaksi henkilökohtaiseksi PM-mitaliksi jäi Tanskan Hortensissa 1975 hankittu pronssi.
Risto Nuuros edusti Suomusjärven Sisua, jonka joukkue ei hänen aikanaan yltänyt Jukolan viestissä vuoden 1974 kahdeksatta sijaa korkeammalle. Suomen mestaruuteen Nuuros ylsi kahdesti.
Vuodesta 1974 Risto Nuurosta valmensi Jukka Kalliokoski, joka toimi myös maailmanmestari Outi Borgenströmin valmentajana.
Robert Hunter (pyöräilijä)
Robert Hunter (s. 22. huhtikuuta 1977 Johannesburg) on eteläafrikkalainen maantiepyöräilijä, Ranskan ja Espanjan ympäriajoissa etappeja voittanut kirimies.
Hunter aloitti ammattilaisuransa Lampre-tallissa vuonna 1999, jolloin hän voitti Espanjan ympäriajon ensimmäisen etapin ja sijoittui pistekilpailussa toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti Alankomaiden ympäriajossa toisen ja kolmannen osuuden sekä pistekilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Maantieaika-ajon MM-kilpailussa hän oli viidestoista. Vuonna 2001 Hunter voitti Espanjan ympäriajon seitsemännentoista etapin ja sijoittui Ranskan ympäriajon toisella etapilla kolmanneksi.
Kaudella 2002, Mapei-tallissa ajaessaan, Hunter sijoittui kahdenneksitoista Flanderin ympäriajossa. Lisäksi hän oli kuudes Gent-Wevelgemissä ja voitti Puolan ympäriajon avausetapin.
Seuraavat kaksi vuotta Hunter ajoi Rabobank-tallissa. Vuonna 2004 hän voitti Qatarin ympäriajon kokonaiskilpailun sekä Sveitsin ympäriajon kolmannen ja viidennen osuuden. Kaudet 2005–2006 Hunter edusti Phonak-joukkuetta. Avausvuosi sveitsiläistallissa toi hänen meriittilistalleen ykköstilan Doha International GP:ssä sekä etappivoitot Setmana Catalana -kilpailussa, Georgian ympäriajossa ja Välimeren ajossa. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan aika-ajomestaruuden ja oli maantieajossa kolmas.
Vuodet 2007-2009 Hunter edusti Barloworld-tallia. Maaliskuussa 2007 hän voitti Volta Ao Santarem -etappikilpailun ja sijoittui kymmenenneksi Milano–San Remossa. Toukokuussa hän oli paras Tour de Picardie -kilpailussa. Ranskan ympäriajossa Hunter oli vahva usealla kirietapilla: hän oli neljäs toisella, viides kolmannella ja toinen neljännellä etapilla. Kilpailun yhdennellätoista osuudella, Marseille–Montpellier, Hunter lopulta onnistui täydellisesti loppukirinsä ajoituksessa, ylitti maalilinjan ensimmäisenä ennen Fabian Cancellaraa ja toi villillä kortilla kilpailussa mukana olleelle Barloworld-tallille jo toisen etappivoiton Mauricio Solerin voiton lisäksi. Seuraavalla etapilla Hunter sijoittui kolmanneksi ja kilpailun päätösosuudella neljänneksi. Pistekilpailussa hän sijoittui toiseksi Tom Boonenin jälkeen.
Vuonna 2008 Hunter voitti kaksi etappia Intaka Tech Worlds View Challenge -kilpailussa sekä neljännen etapin GP CTT Correios de Portugal -ajossa. Vuonna 2009 hän voitti Välimeren ajon neljännen osuuden ja Giro del Trentino -etappikilpailun kolmannen etapin. Italian ympäriajossa hän oli seitsemännellä osuudella toinen.
Hunter siirtyi kauden 2010 alussa Garmin-Transitions-talliin. Hän voitti samana vuonna Vuelta a Murcian kaksi ensimmäistä etappia. Kaudella 2011 hän edusti Team RadioShackiä. Hän voitti Tour de Mumbai II -kilpailun ja Itävallan ympäriajon ensimmäisen etapin. Viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2012–2013 hän ajoi Garmin-joukkueessa.
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (Leevi and the Leavingsin albumi)
Lauluja rakastamisen vaikeudesta on Leevi and the Leavingsin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuosina 1994 ja 1999.
Piemonte Volley
Piemonte Volley, sponsorinimeltään Bre Banca Lannutti Cuneo, on italialainen lentopallojoukkue, joka pelaa Italian A1-liigassa.
Cuneon joukkue on kuulunut jo kauan Italian A1-liigan kestomenestyjiin. 2006 vuonna joukkue voitti muun muassa Italian Cupin. Cuneossa ovat pelannut muun muassa Suomen lentopallomaajoukkueen entinen kapteeni Tuomas Sammelvuo sekä maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi arvostettu Giba. Cuneosta Giba lähti 2006–2007 kauden päätteeksi kovatasoiseen Venäjän liigaan.
Kaudella 2006–2007 Cuneon joukkue voitti A1-liigan runkosarjan, mutta putosi lopulta Play-Off -peleissä välierissä Piacenzan joukkueelle. Italian A1-liigan voitti kaudella 2006–2007 lopulta Sisley Volley, joka oli runkosarjassa kolmannella sijalla.
Simo Nurminen
Simo Nurminen (s. 2. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen entinen suunnistaja, joka ylsi kaksi kertaa MM-mitaleille vuonna 1978.
Simo Nurminen edusti Suomea suunnistuksen PM-kisoissa jo nuorten sarjassa, ja miesten puolella hän suunnisti Bergenin 1973 kisoissa viestivoittoon Risto Nuuroksen, Tuomo Peltolan ja Seppo Väli-Klemelän kanssa. MM-edustajaksi Nurminen kelpuutettiin vasta Kongsbergin kisoihin syksyllä 1978. Ensikertalainen saalisti kisoista kaksi pronssia, kun hän henkilökohtaisen kilpailun lisäksi suunnisti viestin kolmannen osuuden. Vuotta myöhemmin kotikulmilla, Tampereen MM-kisoissa Nurminen jäi henkilökohtaisella matkalla 24:nneksi eikä päässyt viestimiehistöön.
Nurminen voitti urallaan neljä Suomen mestaruutta ja edusti muun muassa Tampereen Pyrintöä, Ikaalisten Nousevaa Voimaa ja Kankaantaan Kisaa.
Kolbäckin silta
Kolbäckin silta () on siltayhteys itäisessä Uumajassa. Se koostuu kahdesta sillasta, 530-metrisestä Pylonbronista ja 170-metrisestä Lillåbronista, joilla on yhteensä pituutta 700 metrin verran. Kolbäckin sillan on suunnitellut Inger Berglund, ja sitä alettiin rakentaa vuonna 1998. Käyttöön se vihittiin 5. syyskuuta vuonna 2001. Sillan ylittää Eurooppatie E4.
Glory Glory Man United
Glory Glory Man United on jalkapallojoukkue Manchester Unitedin kannustuslaulu, jonka sävelmä on The Battle Hymn of the Republicista.
Ensimmäistä kertaa ManUn kannattajat lauloivat laulua 1960-luvulla ja se onkin nykyään suosittu fanien kesken. Myös Tottenhamilla ja Leeds Unitedilla on oma versionsa laulusta.
Crimes of the Future
Crimes of the Future on David Cronenbergin ohjaama, tuottama, kuvaama leikkaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1970. Kuten Cronenbergin aiempi elokuva "Stereo" myös "Crimes of the Future" kuvattiin äänettömänä ja siihen lisättiin jälkeenpäin kertojan ääni. Kertojana on Ronald Mlodzikin esittämä hahmo Adrian Tripod.
Frank Shuster
Frank Shuster O.C. (5. syyskuuta 1916 Toronto, Kanada – 13. tammikuuta 2002, Toronto) oli kanadalainen koomikko ja komediakäsikirjoittaja. Hän on parhaiten tunnettu Johnny Waynen kollegana komediaduosta "Wayne ja Shuster", joita yhdessä pidetään kanadalaisen TV-komedian "isinä".
Frank Shuster oli Teräsmies-sarjakuvan luojan, Joe Shusterin serkku. Hän kuoli keuhkokuumeeseen.
Rashomon – paholaisen portti
Rashomon – paholaisen temppeli, myös Rashomon – paholaisen portti, () on vuonna 1950 ensi-iltansa saanut japanilainen elokuva. Sen on ohjannut Akira Kurosawa, ja elokuva perustuu kahteen Ryūnosuke Akutagawan kirjoittamaan tarinaan. Rashomon sai Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan vuonna 1951. Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon se sai erikoispalkintona, koska tätä palkintoa ei virallisesti vielä ollut perustettu. Rashomon oli Kurosawan läpimurtoelokuva, ja sen jälkeen yleensäkin japanilainen elokuva on noussut kansainväliseen suosioon. Elokuvaa pidetään yhtenä Kurosawan parhaista, ja myös näyttelijä Toshiro Mifune tuli sen kautta tunnetuksi.
Roisto raiskaa naisen ja murhaa tämän puolison. Siltä ainakin vaikuttaa. Mutta kun tarina kerrotaan neljästä eri näkökulmasta – naisen, roiston, murhatun miehen ja todistajan – ei enää ole lainkaan varmaa, mitä todella tapahtui. Tarinasta tulee entistä ristiriitaisempi. Kenen sanaan ja tekoihin on uskominen? Alkaa vaikuttaa siltä, ettei yksikään neljästä tarinasta ole erityisen totuudenmukainen.
Japanilaisissa kriitikoissa herätti hämmästystä, että elokuva sai lännessä myönteisen vastaanoton. Epäiltiin, että syynä oli toisaalta sen eksoottisuus, toisaalta se, että se on japanilaisia elokuvia länsimaisempi. Heidän näkemyksensä mukaan Kurosawa otti liiaksi vapauksia aineistoon nähden. Kurosawa puolestaan näki japanilaisten kriittisen asenteen johtuvan juuri siitä, että elokuva menestyi lännessä, mikä herättää epäilyksiä sen aitoudesta.
Elokuvassa kuvataan murhaa ja raiskausta neljän eri todistajan kertomien selostusten kautta. Elokuvan juoni asettaa totuuden luonteen kyseenalaiseksi. Katsojan on kuitenkin määrä omaksua epätoivon sijaan myönteinen asenne – kuten köyhä mies, joka ottaa hylätyn lapsen suojaansa.
"Helsingin sanomien" Timo Peltosen mukaan Kurosawa poikkeaa elokuvaperinteestä, jossa roolihenkilö voi valehdella, mutta näytetty takauma kertoo totuuden. Elokuva ei kuitenkaan torju katsojaa, vaan päinvastoin vetää hänet mukaan pohtimaan totuutta. Kurosawa tekee loppuratkaisusta toisenlaisen kuin Akutagawan tarinoiden pessimistinen päätös. Kriitikon mukaan sodan jälkeen tarvittiin toivonkipinää.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kokoon luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Rashomon" pääsi mukaan kahdeksalla äänellä. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen neljänneksi parhaaksi ei-englanninkieliseksi elokuvaksi.
"Rashomon" on vaikuttanut voimakkaasti myöhempiin takaumiin perustuviin elokuviin. Martin Ritt on ohjannut "Rashomonista" western-version "Häväisty" (1964), jonka pääosassa näyttelee Paul Newman.
"Rashomon" ilmestyi blu-ray-muodossa 6. maaliskuuta 2009.
Copra Piacenza
Copra Piacenza eli Piacenza on Italian A1-liigassa pelaava lentopallojoukkue Piacenzan kaupungista. Joukkue oli 2006-2007 kaudella Italian A1-liigassa toinen häviten finaalisarjan 3-0 Sisley Volleyn joukkueelle. Piacenza voitti 2006 kaudella arvostetun Top Teams Cupin. Italian A1-liigaan joukkue nousi 2002 voittamalla A2-liigan.
Suomen lentopallomaajoukkueen kapteeni Tuomas Sammelvuo on myös pelannut Piacenzassa, A1-liigassa 2002-2003 kaudella. Kaudella 2009-2010 Piacenzassa pelasi Matti Oivanen.
Kylmät väreet
Kylmät väreet ("Shivers") on kanadalaisen David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1975. Elokuva on ohjaajan ensimmäinen täyspitkä elokuva.
Elokuvassa elinsiirrännäisiksi tarkoitetut parasiittiset eliöt aiheuttavat kantajissaan väkivaltaisuutta ja seksuaalista himoa.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 kutsui elokuvan viisi minuuttia leikattua VHS-videoversiota ”väkevän seksuaalikielteiseksi shokkielokuvaksi”. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Pallavolo Modena
Pallavolo Modena on italialainen lentopalloseura Modenasta. Se on kautta aikojen menestyksekkäin lentopalloseura Italiassa. Seura on voittanut maailman parhaimpana pidettävän Italian A1-liigan peräti yksitoista kertaa, sekä maailman arvostetuimman seurakilpailun Mestareiden liigan neljä kertaa. 
1988, 1989, 1995, 1998, (4)
1986, 1995, 1997 (3)
Modena pääsi nauttimaan A1-liigan mestaruudesta ensimmäisen kerran kaudella 1972 sekä kaudella 1974. Kauden 1974 jälkeen joukkue voitti jälleen mestaruuden kaudelta 1976. Kaudella 1979 sekä 1980 joukkue otti kotimaisen cupin voitot sekä cup-voittajien cupin voiton 1980. CEV-Cupin voittoa joukkue juhli peräti kolmena vuotena peräkkäin vuosina 1983,1984 sekä 1985. Kauden 1985 joukkue saavutti myös kotimaisen cup mestaruuden. Seuraava joukkueen todellinen menestys putki Italian A1-liigassa tapahtui 1980-luvun puolivälissä. Pallavolo Modena voitti neljä mestaruutta peräkkäin kausien 1985-1989 välillä. Seuraavat A1-liigan mestaruudet joukkue nappasi kausilta 1995, 1997 sekä viimeisin kaudelta 2002. Lentopallon Mestareiden liigan voittoa joukkue juhli kolmena kautena peräkkäin kausina 1996, 1997 sekä 1998. Neljännen mestaruutensa joukkue oli ottanut Euroopassa vuonna 1990.
Cimone Modenassa on pelannut suomalaisista lentopalloilijoista Jouni Parkkali ja Petteri Laurila, joka voitti joukkueen kanssa Modenan viimeksi voittaman A1-liigan mestaruuden 2002 vuonna. Parkkali pelasi Modenassa 1981-1982 kaudella menestyksekkäästi voittaen Italian Cupin hopeaa sekä etenemällä välieriin liigassa.
Cimone Modena on myös yhteistyössä Lentopallon SM-liigassa pelaavan Raision Loimun kanssa tiiviisti. Modenan ja Loimun yhteistyö sopimus mahdollistaa Loimun pelaajien leireilyn Italiassa, ja Modenan pelaajien pelaamisen Loimussa mikäli pelipaikka ei aukea joukkueessa. Modena ja Loimu pelasivat suomalaisseuran 50-vuotisjuhlaottelun jonka suomalaisjoukkue voitto yllättäen 3-2.
Kanadan Grand Prix 1996
Kanadan Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 589. osakilpailu. Se ajettiin 16. kesäkuuta Circuit Gilles Villeneuvella. Williams-talli otti kilpailussa kaksoisvoiton, kun Damon Hill ajoi ruutulipulle ensimmäisenä ja kotiyleisön edessä ajanut Jacques Villeneuve tuli toiseksi.
Verenimijät
Verenimijät ("Rabid") on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama kanadalainen kauhuelokuva vuodelta 1977.
Epäonnisen hoitotoimenpiteen seurauksena potilaalle syntyy verenhimoinen lisäke, joka levittää vesikauhumaista tautia.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kuvaa "Verenimijöitä" kylmän kliiniseksi kauhuelokuvaksi, joka esittää fantasian varjolla kiusallisia kysymyksiä sairaudesta, yhteiskunnallisesta kontrollista ja sukupuolisesta hierarkiasta. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Fast Company
Fast Company on David Cronenbergin ohjaama elokuva vuodelta 1979. Elokuva kuvattiin pääasiassa Edmonton International Speedway -kilparadalla Edmontonissa. Fast Company on ensimmäinen Cronenbergin pitkä elokuva, joka ei perustu hänen omalle idealleen.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Mayenne
Mayenne on Ranskan departementti numero 53, joka on saanut nimensä Mayenne-joen mukaan. Departementti sijaitsee Länsi-Ranskassa Pays de la Loiren hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 175 neliökilometriä ja siellä on 299 000 asukasta (vuonna 2006). Mayennen pääkaupunki on Laval. Mayenne on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 32 kantoniin ja 261 kuntaan.
Mayennen departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Mayenne muodostettiin osasta Mainen provinssia.
Sarthe
Sarthe on Ranskan departementti numero 72, joka on saanut nimensä Sarthe-joen mukaan. Departementti sijaitsee Länsi-Ranskassa Pays de la Loiren hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 6 206 neliökilometriä ja siellä on 565 718 asukasta (2011). Sarthen pääkaupunki on Le Mans. Sarthe on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 40 kantoniin ja 375 kuntaan.
Sarthen departementti syntyi Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Sarthe muodostettiin osasta Mainen provinssia.
Viimeinen yhteys: The Dead Zone
Viimeinen yhteys: The Dead Zone on David Cronenbergin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1983. Se perustuu Stephen Kingin romaaniin "Kosketus". Siinä viisi vuotta koomassa maannut mies (Christopher Walken) huomaa herättyään saaneensa selvänäköisyyskyvyn.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo "Viimeistä yhteyttä" surumielisyydessään ja hillityssä tyylissään harvinaisen hienoksi kauhuelokuvaksi. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. "VideoHound’s Golden Movie Retriever" pitää elokuvaa hyvänä Kingin romaanin filmatisointina ja antaa sille kolme tähteä neljästä.
Videodrome – tuhon ase
Videodrome – tuhon ase on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama surrealistinen tieteistrilleri vuodelta 1983. Elokuvan juoni kertoo pienen kaapeli-TV-aseman johtajasta, joka löytää salaperäisen satelliittisignaalin ja joutuu äärimmäisten väkivalta- ja surmakuvausten pauloihin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Videodromen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Keith David
Keith David Williams (s. 4. kesäkuuta 1956 Harlem, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu kahdesti Emmyllä kertojan ääniroolistaan Ken Burnsin dokumenteissa "" (2005) ja "Amerikkalaiset sodassa" (2007).
Jo lapsena David huomasi haluavansa näyttelijäksi näyteltyään pelokasta leijonaa koulunsa näytelmässä "The Wizard of Oz". Myöhemmin David päätyi opiskelemaan New Yorkin High School of Performing Artsiin, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Juilliardissa. Valmistumisensa jälkeen David näytteli teattereissa ja aloitti samalla uransa televisiossa 1980-luvulla. Hän on esiintynyt uransa aikana monissa elokuvissa, kuten "The Thing – ”se” jostakin", "Platoon – nuoret sotilaat", "Saigon – kahden poliisin helvetti", "Armageddon" ja "Vihollisen keskellä 2 – pahuuden akseli". Lisäksi hän on vieraillut useissa televisiosarjoissa kuten "Greyn anatomia", "Everwood", "Seitsemäs taivas", "Teho-osasto" ja "Kosketus".
Teatterinäytelmissä David sai Tony-ehdokkuuden vuonna 1992 sivuroolistaan Broadwayn musikaalissa "Jelly’s Last Jam".
David on työskennellyt myös ääninäyttelemisen parissa, jossa hän on hyvin suosittu, erityisesti videopelien "Halo 2", "Halo 3", "Mass Effect" ja "Mass Effect 2" myötä. Matalan ja komentavan äänensä ansiosta David on usein saanut sarjoissa ja videopeleissä konnien rooleja kuten Despero ("Justice League"), Mufasa ("Mikin klubi"), Atlas ("Teen Titans") ja Barricade (""). Lisäksi hän on usein eri televisiosarjoissa kertojaäänenä ja voitti elokuvasta , sekä televisiosarjasta The War Emmy-palkinnon kertojan ääniroolistaan.
Alaston lounas
Alaston lounas on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1991. Se perustuu William S. Burroughsin samannimiseen romaaniin. Elokuva kertoo Bill Leestä, joka työskentelee tuholaistorjujana. Hän tulee vaimonsa kanssa riippuvaiseksi hyönteismyrkystä, joka alkaa aiheuttaa Billille erilaisia hallusinaatioita.
Elokuva on saanut 13 palkintoa ja viisi palkintoehdokkuutta. Se palkittiin yhteensä seitsemällä palkinnolla kanadalaisessa Genie-palkintogaalassa. David Cronenberg sai gaaloissa tunnustusta ohjauksestaan ja käsikirjoituksestaan.