hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Moby
Moby (oikealta nimeltään Richard Melville Hall, s. 11. syyskuuta 1965 Harlem, New York) on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin artisti. Moby on ottanut taiteilijanimensä sukulaisensa, kirjailija Herman Melvillen kirjasta Valkoinen valas, alkuperäiskielellä Moby Dick.
Moby soittaa itse kosketinsoittimia, kitaraa ja bassokitaraa. Hän on kuulunut punk-yhtyeeseen "Vatican Commandos", mutta siirtyi elektroniseen musiikkiin vuonna 1989.
Hänen ensimmäinen levynsä Elektra Records -levy-yhtiölle oli "Everything Is Wrong", joka sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Tämän jälkeen Moby julkaisi levyt "Animal Rights" ja "I Like to Score", jotka eivät menestyneet kaupallisesti ja Mobyn ja Elektra Recordsin tiet erkanivat.
Mobyn lopullinen läpimurto tuli levyn "Play" myötä. Mobyn ja levyn suosiota edisti se, että levyn kaikki 18 kappaletta lisensoitiin elokuviin, televisioon tai mainoksiin.
Moby julkaisi vuonna 2005 albumin "Hotel", jolta on taottu hitti "Lift Me Up".
Moby on avoimesti tunnustuksellinen kristitty ja vegaani. Levyjen "Everything Is Wrong" ja "Play" kansilehdissä hän kirjoittaa mm. veganismista, luonnonsuojelusta, fundamentalismista ja humanitarismista. Vuonna 2001 hän syytti Eminemin musiikkia misogynistiseksi ja homofobiseksi. Hän on kutsunut George W. Bushia ”Saatanasta siinneeksi” (”Spawn of Satan”). Tämä voi viitata isä-Bushiin (George H. W. Bush), tai olla yleisluontoinen vertauskuva Bushin hallinnosta.
Mobylla on New Yorkissa kahvila nimeltä TeaNY, jossa hän toisinaan tarjoilee.
Arkontti
Arkontti () oli johtavan virkamiehen nimitys monissa antiikin Kreikan kaupunkivaltioissa, etenkin Ateenassa.
Ateenassa arkontteja oli kolme, "arkhon eponymos" eli eponyymi arkontti, "arkhon polemarkhos" eli polemarkki (joka korvattiin vuonna 501 eaa. kymmenellä "strategoksella") sekä "arkhon basileus" eli ”kuningasarkontti” (joka oli seremoniallinen jäänne Ateenan kuninkaista).
Vuoden 683 eaa. jälkeen arkontin virka kesti yhden vuoden. Vuosi nimettiin "arkhon eponymoksen" mukaan. "Arkhon eponymos" oli arkonttien pää ja edusti bulen ja ekklesian kokouksissa. "Arkhon eponymos" oli valtion päämies jopa demokratian aikana, vaikka tällöin hänen merkityksensä olikin vähäisempi. Vuoden 457 eaa. jälkeen entisistä arkonteista tuli automaattisesti areiopagin neuvoston elinikäisiä jäseniä, vaikka neuvosto ei ollutkaan kovin merkittävä enää tuohon aikaan.
William Byrd
William Byrd (noin 1540–1623) oli arvostettu englantilainen säveltäjä. Katolinen Byrd johti kuninkaallista kappelia ja toimi anglikaanisen kirkon palveluksessa. Byrdin laaja tuotanto sisältää myös katolista kirkkomusiikkia.
William Byrd syntyi vuonna 1539, 1540, tai 1543. Hän alkoi laulaa kuorossa jo melko nuorena. Myöhemmin hän toimi laulajan lisäksi urkurina ja säveltäjänä. Vuonna 1575 Byrd julkaisi ensimmäisen kolmesta "Cantiones Sacrae" -kokoelmastaan. Loput kaksi ilmestyivät vasta vuosina 1589 ja 1591. Vielä merkittävämpiä olivat hänen englanniksi lauletut teoksensa, "Psalmes, Sonets and Songs" (1588) sekä "Songs of Sundrie Natures" (1589).
Arcangelo Corelli
Arcangelo Corelli (17. helmikuuta 1653 Fusignano – 8. tammikuuta 1713 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja viulisti.
Tiedot Arcangelo Corellin historiasta ovat puutteellisia. Corelli oli vauraan maanomistajaperheen viides lapsi Fusignanon kylässä lähellä Ravennaa. Todennäköisesti Corillin ensikosketus musiikkiin tuli paikallisen papiston kautta, viimeistään Lugossa ja Faenzassa. Morte Ferrarassa toimineen urkuri ja säveltäjä Giovanni Battista Bassanin on väitetty olevan Corellin ensimmäinen opettaja. Corellin tiedetään muuttaneen Bolognaan vuonna 1666, missä hän tapasi Giovanni Benvenutin ja viuluvirtuoosi Leonardo Brugnolin. Vuonna 1675 (tai ehkä vasta vuonna 1671) Corelli opiskeli sävellystä Roomassa laulaja Matteo Simonellin johdolla. Roomassa asuessaan 19-vuotias Corelli teki oletettavasti matkan Ranskaan ja ehkä myös Espanjaan. Vuonna 1675 Corellista on mainitnta Roomassa asumistesta, missä hän johtaa orkesteria kuningatar Christina Alexandran kunniaksi. Vuonna 1680 Corelli vierailee Saksassa.
Vuosina 1689-1690 Corelli on Modenan herttuan suojeluksessa ja hän palaa vuonna 1708 Roomaan, asuen kardinaali Ottobonin palatsissa. Corelli vierailee Napolissa ja saa kutsun kuninkaan luo samana vuonna. Vuodesta 1681 kuolemaansa asti Corelli asui Roomassa. Hän oli aktiivinen esiintyjä ja johtaja pienissä ja suuremmissa instrumentaalikamarikokoonpanoissa Rooman kodeissa, kirkoissa ja julkisissa tilaisuuksissa. Hänen tunnetuimmat oppilaansa lienevät viulistit Francesco Geminiani ja Pietro Locatelli.
Corelli tunnetaan parhaiten hänen säveltämiensä Concerto grossojen ansiosta. Maineikas on myös hänen "La Folia" -muunnelmansa viululle.
Corelli on haudattu Pantheoniin Roomassa.
Francesco Geminiani
Francesco Geminiani (1687-1762) oli italialainen säveltäjä ja viulisti.
Geminiani syntyi Luccassa 5. joulukuuta 1687. Hän opiskeli musiikkia aluksi Alessandro Scarlattin johdolla. Sitten hän alkoi soittaa viulua Carlo Lonatin ja myöhemmin Arcangelo Corellin johdolla. Vuodesta 1711 saakka Geminiani toimi eräässä napolilaisessa oopperaorkesterissa ensiviulistina. Vuonna 1714 hän muutti Lontooseen. Täällä Geminiani pääsi soittamaan omia viulukonserttojaan Georg Friedrich Händelin kanssa. Sen jälkeen hän asui jonkin aikaa Pariisissa, kunnes palasi Englantiin vuonna 1755. Geminiani kuoli 17. syyskuuta 1762.
Osborne Reynolds
Osborne Reynolds (23. elokuuta 1842 – 21. helmikuuta 1912) oli pohjoisirlantilainen insinööri.
Reynolds valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1867 opiskeltuaan matematiikkaa. Hänestä tuli insinööritieteden professori Manchesterissä. Vuonna 1877 hänet hyväksyttiin Royal Societyyn ja vuonna 1888 hän sai Royal Medal -palkinnon. Eläkkeelle hän jäi 1905 ja kuoli Watchetin kaupungissa Somersetin läänissä, Englannissa vuonna 1912.
Reynolds tunnetaan ennen muuta Reynoldsin luvusta. Reynolds tutki fluidien (eli nesteiden ja kaasujen) virtausta putkissa ja huomasi, että virtaukset voidaan karkeasti jakaa laminaareihin ja turbulentteihin perustuen dimensiottomaan lukuun, joka on inerttien ja viskoosien voimien osamäärä. Luku on tärkeässä asemassa virtausdynamiikassa nykyäänkin. Osborne Reynoldsin mukaan on nimetty myös Reynoldsin jännitys.
Eräs Marsin kraatteri on nimetty Reynoldsin mukaan.
Reynoldsin luku
Reynoldsin luku on tärkeä dimensioton suhdeluku virtausmekaniikassa. Se saadaan jakamalla fluidiosaseen vaikuttava inertiavoima osasen muodonmuutosta vastustavilla voimilla. Reynoldsin luku on nimetty fyysikko Osborne Reynoldsin mukaan, joka esitti sen vuonna 1883. Sen kuitenkin esitteli ensi kerran vuonna jo vuonna 1851 George Gabriel Stokes.
Reynoldsin luku määritellään yhtälöllä Jos Reynoldsin luku on pieni, ovat osasen muodonmuutosta vastustavat voimat merkittäviä. Tällöin virtaus on laminaarinen: se pysyy paremmin koossa. Vastaavasti jos Reynoldsin luku on suuri, virtaus on turbulenttinen. Tällöin sisäisen kitkan vaikutus virtauksessa on pieni eivätkä fluidiosasten liikeradat ole yhdensuuntaisia. Avoimen uoman virtaus on laminaarista jos Reynoldsin luku on pienempi kuin 500 ja turbulenttista, jos se on suurempi kuin 1 000–2 000.
Se, että virtaus pystyy kuljettamaan mukanaan väliainetta tiheämpiä hiukkasia perustuu turbulenssiin.
Fluidin käyttäytymisellä on tärkeä osa lämmön siirtymisessä ja sekoitusoperaatioissa. Turbulentti virtaus aiheuttaa putken sisäpinnalle ohuemman kalvon kuin laminaarinen virtaus ja mahdollistaa siten suuremman lämpövirran.
Putkivirtaukselle Reynoldsin luku merkitään muotoon:Putkivirtauksessa Reynoldsin luku tulkitaan seuraavasti:
Virtauksen muuttuminen täysin turbulenttiseksi on vaikea ennustaa tarkasti, ja vasta kun Re on noin 10 000 voidaan virtausta pitää varmasti täysin turbulenttisena.
Embraer
Empresa Brasileira de Aeronáutica S.A. eli Embraer on brasilialainen, vuonna 1969 perustettu lentokonetehdas.
Embraer on suurimpia syöttöliikenteen () lentokoneita valmistavia yhtiöitä. Se oli Brasilian suurin vientiyritys 1999–2001 ja toiseksi suurin vuonna 2002. Vuonna 2002 yhtiössä työskenteli 12 160 ihmistä.
Embraer perustettiin 19. elokuuta 1969 ja se aloitti toimintansa 2. tammikuuta 1970. Lentokoneiden valmistuksen ohella se aloitti 1980-luvulla komposiittiosien valmistuksen Sikorsky S-70C -helikopteriin sekä McDonnell Douglas MD-11 -lentokoneeseen.
Yhtiön pääkonttorin sijaintipaikka on São José dos Campos, São Paulo, Brasiliassa. Embraer-yhtiötä omistavat Brasilian valtio (20 % osakkeista), EADSin, Dassault-Breguet'een ja SNECMAn sekä Thalesin konsortio (20 % osakkeista). Aérospatiale omisti osan Embraeria ja tämä osakkuus periytyi EADSille. Dassaultin osakkuus on peruja Embraerin tarkoituksesta valmistaa Rafale-konetta lisenssillä. Loput osakkeista on pörssin kautta myyty ympäri maailmaa.
Embraer on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen ja edustettuna tämän johtokunnassa.Embraerin liikelentokoneita
Patria valmisti Embraer ERJ-145-koneen takarunkoja 1999, tuolloin tosin Finavitec-yhtiönä.
Sotilaskoneita
Acid jazz
Acid jazz on eräs jazzin tyylilaji. Se kehittyi 1980–1990-luvuilla erityisesti Lontoossa, ja siinä on vaikutteita jazzin lisäksi soulista, funkista, diskosta ja hip hopista. Suosittuja acid jazz -yhtyeitä ovat muun muassa Pier Paolo De Bovis, Jamiroquai, Incognito, Galliano, Brand New Heavies, James Taylor Quartet, Young Disciples ja Corduroy. Yleensä acid jazzia soittaviin yhtyeisiin kuuluvat laulajan lisäksi bassokitara, sähkökitara, rummut, vaskipuhaltimia, DJ ja jokin kosketinsoitin. Musiikin tuotannossa ja live-esiintymisissä voidaan hyödyntää elektronisen ja hip hop -musiikin elementtejä, kuten sampleja ja skrätsäystä.
Hisham Abbas
Hisham Abbas on yksi suosituimmista egyptiläisistä laulajista. Hän syntyi Kairossa 13. syyskuuta 1963. Abbas on noussut suureen kansainväliseen suosioon muun muassa hittinsä "Habibi Dah"in ("Nary nary") ansiosta.
Siirat
Siirat ("Isopoda") on kuoriäyriäisten luokkaan kuuluva eläinlahko. Siirat on poikkeuksellinen äyriäisryhmä, sillä niitä elää sekä maalla että vesissä. Noin puolet 10 000 tunnetusta siiralajista on maasiiroja ("Oniscidea"-alalahko), 500 elää makeissa vesissä ja noin 4 500 on merieläimiä. Suomessa on tavattu 33 siiralajia.
Siirojen ruumis on yleensä litteä ja päältä katsottuna soikea tai pitkulainen. Pää on kilpimäinen, siinä on kaksi verkkosilmää. Keskiruumiissa on kahdeksan jaoketta, joista ensimmäiset ja viimeiset saattavat olla päähän kiinni kasvaneita tai surkastuneita. Raajat ovat perusrakenteeltaan seitsenjaokkeiset, mutta yleensä kuusi jaoketta on liikkuvaa. Siirojen lahkon tieteellinen nimi "Isopoda" tarkoittaa yhtäläisjalkaisia ja tämä johtuu keskiruumiin hyvin yhdenmukaisista raajapareista. Näitä raajapareja on seitsemän. Pään jaokkeiden raajat ovat kehittyneet tuntosarviksi, ruuan tavoittamiseen ja leukaraajoiksi. Takaruumiin raajat ovat puolestaan hengitysraajoja ja ensimmäinen usein paritteluelin. Kuoren luonti tapahtuu kahdessa vaiheessa: ensin etuosa, parin päivän päästä takaosa.
Siirojen alkiot (n. 30 kappaletta) kehittyvät parittelun ja hedelmöityksen jälkeen naaraan vatsapuolella raajojen välissä sijaitsevassa hautomataskussa, ilman erillistä toukkavaihetta. Ne lähtevät liikkeelle aikuisen näköisinä pikkusiiroina, joilla tosin on yksi raajapari vähemmän.
Suurikokoisimpia siiroja ovat syvän meren jättiläissiirat ("Bathynomus"), jotka voivat kasvaa lähes puolen metrin mittaisiksi ja parin kilon painoisiksi. Useimmat siirat ovat 5–50 mm:n pituisia.
Maalla elävät siirat suosivat kosteita ympäristöjä kuten rantojen ruskoleväkasoihin, kostean metsän ja puutarhojen karikkeeseen, lautojen ja kivien alle. Ravintona ovat kasvit, jätteet ja toiset eläimet. Siirat elävät kaikissa vyöhykkeissä vuorovesialueelta syvän meren hautoihin. Porasiira ("Limnoria lignorum") tekee vahinkoa kaivamalla käytäviä puisiin rantarakennelmiin.
Girona (maakunta)
Girona () on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Katalonian itsehallintoalueen pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Ranska ja Andorra sekä Lleidan ("Lérida") ja Barcelonan maakunnat. Gironan maakuntaan kuuluva Llívian kunta on Espanjan eksklaavi, sillä se on kokonaan Ranskan ympäröimä.
Maakunnan väkiluku on 755 716 (vuonna 2017), joista noin kahdeksasosa asuu pääkaupungissa Gironassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Figueres ("Figueras"), Olot, Banyoles, Besalú ja Lloret de Mar.
Girona on maantieteellisesti Katalonian monimuotoisin maakunta. Gironan pitkä Välimeren rantaosuus tunnetaan nimellä Costa Brava. Se on jyrkkien merenrantakallioiden ja tasaisten suistoalueiden muodostama kokonaisuus. Gironan alueella Garrotxan piirikunnassa ("comarca") on sammuneita tulivuoria ja pohjoisessa se rajoittuu Pyreneiden vuoristoon.
Strontium
Strontium () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Sr ja järjestysluku 38. Se on maa-alkalimetalleihin kuuluva metalli, jota esiintyy runsaasti maankuoressa. Se on kuitenkin harvinaisempi kuin esimerkiksi kalsium tai magnesium, jotka ovat maa-alkalimetalleista yleisimmät.
Strontium on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteä, hopeanvalkoinen, kevyt ja pehmeä. Täysin kuivassakin ilmassa säilytettynä metalli hapettuu täydellisesti. Strontiumin tiheys on 2,64 g/cm³, sulamispiste 777 °C, kiehumispiste 1 382 °C ja CAS-numero 7440-24-6.
Strontiumin elektronegatiivisuus on 0,95 ja ensimmäinen ionisoitumisenergia 548 kJ/mol. Strontiumin pinta on heti leikkaamisen jälkeen hopeankiiltävä, mutta hapettuu ilmassa pian kellertäväksi. Hienojakoinen strontiumjauhe syttyy ilmassa itsekseen. Strontium reagoi myös hitaasti ilman typen kanssa. Strontiumnitraattia (Sr(NO)) käytetään irislasin valmistukseen ja ilotulitteissa punaisen värin aikaansaamiseksi. Haihtuvat strontiumsuolat värjäävät kaasuliekin karmiininpunaiseksi. Strontiumhydroksidia (Sr(OH)) ja -sulfidia (SrS) käytetään loistevärien valmistuksessa ja strontiumkromaatti (SrCrO) on puolestaan käytössä keltaisena maalipigmenttinä, mutta on myrkyllistä. Strontiumsulfaattia (SrSO) puolestaan käytetään valkoisena maalipigmenttinä.
Keinotekoinen ja verrattain pehmeä strontiumtitanaatti (SrTiO) taittaa valoa voimakkaasti ja sillä on hyvä dispersiokyky sekä suuri dielektrinen vakio. Luonnossa oleva strontium ei ole radioaktiivista toisin kuin strontiumin isotooppi Sr-90, jolla on vaarallisuudestaan huolimatta teknistä käyttöä ydinparistoissa. Luonnon strontiummineraaleista tärkeimmät ovat strontianiitti (SrCO) ja selestiini (SrSO).
Tärkeimmät strontiumesiintymät sijaitsevat Saksassa Reinin alueella, Strontiassa Skotlannissa ja Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Strontiumia ei kuitenkaan valmisteta taloudellisesti huomattavia määriä, vaikka sitä käytetään muun muassa lasiteollisuudessa, jalostuksessa, optisissa materiaaleissa, ilotulitteissa ja kestomagneeteissa. Radioaktiivisia isotooppeja, joista tunnetuin on strontium-90, käytetään ainakin luuydinsyövän hoitoon.
Metallista strontiumia valmisti ensimmäisenä englantilainen Sir Humphry Davy vuonna 1808. Strontiumia on ensimmäistä kertaa löydetty skotlantilaisen Strontian-kylän kaivoksesta, josta alkuaine on myös perinyt nimensä.
Strontium toimii elimistön aineenvaihdunnassa kalsiumin kaltaisesti eli se muun muassa kertyy luustoon.
Kosketinsoitin
Kosketinsoittimet ovat soittimia, joita soitetaan koskettimistolla. Eri kosketinsoittimet muistuttavat toisiaan lähinnä ulkonäöltään ja soittotavaltaan, mutta ääni voi niissä syntyä hyvinkin eri tavoilla: vasaroiden lyödessä kieliin kuten pianossa, ilmapatsaan värähtelystä kuten uruissa ja urkuharmonissa tai sähköisesti kuten syntetisaattorissa ja Hammond-uruissa. Useat kosketinsoittimet voidaan luokitella myös muihin soitinlajeihin, kuten kielisoittimiin, puhallinsoittimiin tai vapaalehdykkäsoittimiin. Nykyään yleisimmät kosketinsoittimet lienevät piano ja syntetisaattori. Kosketinsoittimia soittava henkilö on kosketinsoittaja.
Kaikissa tavallisimmissa kosketinsoittimissa on oktaavia kohti 7 valkoista ja 5 mustaa kosketinta, ja mustat koskettimet ovat lyhempiä, mutta korkeampia kuin valkoiset. Valkoisilla koskettimilla soitetaan diatonisen perusasteikon (C-duuriasteikon) sävelet, mustilla taas useimmat korotetut ja alennetut sävelet (poikkeuksena kuitenkin eis ja his sekä ces ja fes). Enharmonisia säveliä kuten gis ja as tai eis ja f vastaa sama kosketin. Kosketinsoitinta ei voi virittää täysin puhtaaksi kaikissa soinnuissa ja sävellajeissa; tavallisimmin nykyään käytetään tasavireistä viritystä.
Varhaisimpana kosketinsoittimena pidetään urkuja, jotka kehittyivät jo 500-luvulla eaa. Siitä renessanssin alkuun saakka urut olivat ainoa käytössä ollut kosketinsoitin. Renessanssin aikana kehittyivät klavikordi ja cembalo, joista erityisesti viimeksi mainitusta tuli barokin aikana hyvin suosittu. Ensimmäiset pianoa muistuttavat soittimet kehitettiin 1700-luvun alkupuolella. 1900-luvun alkupuolella syntyivät sähköiset kosketinsoittimet, kuten ondes Martenot.
C. S. Lewis
Clive Staples Lewis (29. marraskuuta 1898 Belfast – 22. marraskuuta 1963 Oxford) oli Irlannissa syntynyt ja suurimman osan elämästään Britanniassa viettänyt kirjailija, keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden tutkija ja tunnettu kristinuskon puolustaja. Hänen teoksistaan tunnetuimpia ovat kaunokirjallinen kristillinen teos "Paholaisen kirjeopisto", tieteis- ja fantasiakirjallisuutta edustava "Ransom-trilogia" ja lapsille kirjoitettu fantasiakirjasarja "Narnia".
Lewis syntyi Belfastissa, Irlannissa. Ystävät ja tuttavat kutsuivat häntä Jackiksi, minkä nimen hän oli omaksunut. Nelivuotiaana Clive oli ilmoittanut itseään osoittaen: ”Hän on Jacksie.” Ja siitä lähtien hän kieltäytyi tottelemasta mitään muuta nimeä.
Lewis kuului The Inklings -nimiseen epämuodolliseen kirjallisuuspiiriin, johon kuuluivat myös muun muassa J. R. R. Tolkien, Hugo Dyson, Owen Barfield sekä Lewisin veli Warren Lewis. The Inklings kokoontui 1930-luvulta alkaen usein oxfordilaisessa The Eagle and Child -pubissa. Toisen maailmansodan alussa seuraan liittyi omintakeista fantasiaa ja realistista kirjallisuutta yhdistänyt Charles Williams. Kokoontumisissa vierailivat myös runoilija Roy Campbell ja fantasiakirjailija E. R. Eddison.
Lewis toimi Oxfordin yliopiston Magdalen Collegen opettajana vuosina 1925–1954 ja siirtyi sitten Magdalene Collegeen Cambridgen yliopistoon, jossa hän toimi keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden professorina vuodesta 1954 alkaen.
Ajatus fantasiamaailma Narniaan sijoittuvan kirjan kirjoittamiseen syntyi C. S. Lewisin päässä hänen ollessaan kuudentoista vuoden ikäinen. Tällöin hän tuli ajatelleeksi faunia kantamassa lahjapaketteja lumisessa metsässä. Myöhemmin, toisen maailmansodan aikana Lewisin taloon majoitettiin koulutyttöjä pakoon Lontoon pommituksia. Tällöin Lewis sai ajatuksen kirjasta, josta myöhemmin kehittyi Narnia-sarja. Lewis jätti kuitenkin kirjoitustyön kesken, ja vasta vuosien kuluttua sodan jo loputtua hän palasi jatkamaan teostaan.
Lewis esitteli kirjansa "Velho ja leijona" ensimmäisenä muille Inklingseille. "Velho ja leijona" ei kuitenkaan saanut lämmintä vastaanottoa J. R. R. Tolkienilta. Lewis päätti kuitenkin julkaista kirjan ja teos ilmestyi 1950. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin se sijoittui "Times"-lehden äänestyksessä brittilapsien toiseksi suurimmaksi kirjallisuussuosikiksi heti Roald Dahlin "Jali ja suklaatehdas" -kirjan jälkeen. Sarjan muut osat olivat "Prinssi Kaspian" (1951), "Kaspianin matka maailman ääriin" (1952), "Hopeinen tuoli" (1953), "Hevonen ja poika" (1954), "Taikurin sisarenpoika" (1955) ja "Narnian viimeinen taistelu" (1956). Viimeinen osa palkittiin lastenkirjallisuuden Carnegie-mitalilla.
Marko
Marko tai Marco on miehen etunimi.
Muodossa Marko nimi on käytössä muun muassa Suomessa, Virossa, Kroatiassa, Sloveniassa ja baskeilla, muodossa Marco varsinkin Italiassa sekä espanjan- ja portugalinkielisissä maissa. Kyrillisillä kirjaimilla nimi kirjoitetaan "Марко", ja näin kirjoitettuna se esiintyy Ukrainassa, Serbiassa, Bulgariassa ja Makedoniassa.
Nimet Marko ja Marco tulevat latinalaisesta nimestä Marcus. Se on peräisin antiikin roomalaisten sodanjumalan Marsin nimestä, jonka uskotaan liittyvän latinan sanaan "mas" ’mies’.
Markon, samoin kuin Markun ja Markuksen, nimipäivä on mukaan 25. huhtikuuta, evankelista Markuksen muistopäivänä. Suomen ruotsinkielisessä kalenterissa nimi Marco on samalla päivällä. Marko on ollut kalenterissa vuodesta 1973, Marco vuodesta 2015.
Marko-nimisiä on Väestörekisterikeskuksen mukaan ollut Suomessa huhtikuuhun 2015 mennessä noin 33 360 miestä ja muutama nainen. Marco-nimisiä on noin 1 430.
Orlando Bloom
Orlando Jonathan Blanchard Bloom (s. 13. tammikuuta 1977) on englantilainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia roolisuorituksia lienevät hänen läpimurtoroolinsa "Taru sormusten herrasta" -trilogian (2001–2003) Legolasina sekä Will Turnerin rooli "Pirates of the Caribbean" -sarjassa (2003–2017).
Orlando Bloom syntyi Canterburyssä, Kentin kreivikunnassa, Englannissa. Hänet nimettiin 1600-luvun alulla vaikuttaneen säveltäjä Orlando Gibbonsin mukaan. Lapsena hänelle kerrottiin, että hänen isänsä oli hänen äitinsä Sonia Constance Copelandin puoliso, Etelä-Afrikassa syntynyt kirjailija ja apartheidin vastustaja Harry Bloom. Todellisuudessa Orlandon isä oli kuitenkin perheystävä Colin Stone, josta tuli hänen huoltajansa Harry Bloomin kuoltua vuonna 1981. Totuus isyydestä paljastettiin Orlandolle vasta kun hän oli 13-vuotias.
Bloom opiskeli kolme vuotta näyttelemistä lontoolaisessa Guildhall School of Music and Dramassa.
Bloom tuli tunnetuksi "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogian myötä, jossa hän näytteli Legolasia, Sormuksen Saattueeseen kuulunutta haltiaa. Hän pyrki alun perin Faramirin rooliin, mutta koska David Wenham oli jo valittu siihen, hänelle suositeltiin Legolasin roolia. Bloomin ensimmäinen pääosarooli oli elokuvassa "Kalsiumipoika" vuonna 2004. Hän näytteli myös kolmessa ensimmäisessä "Pirates of the Caribbean" -elokuvassa. Neljännessä hän ei esiintynyt, mutta palasi rooliinsa viidennessä elokuvassa "" vuonna 2017.
Bloom näytteli Legolas-haltiaa myös Peter Jacksonin ohjaaman "Hobitti"-elokuvatrilogian toisessa ja kolmannessa osassa.
Bloom teki Broadway-debyyttinsä "Romeon ja Julian" miespääosassa vuonna 2013.
Bloom seurusteli neljän vuoden ajan katkonaisesti näyttelijä Kate Bosworthin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2006. Bloom alkoi seurustella huippumalli Miranda Kerrin kanssa tiettävästi vuonna 2007. Pari ilmoitti kihlautumisestaan kesäkuussa 2010, ja he menivät naimisiin kuukautta myöhemmin. He saivat pojan 6. tammikuuta 2011. Syksyllä 2013 pari ilmoitti eroavansa. Bloom on seurustellut noin vuoden vuonna 2016 laulaja Katy Perryn kanssa.
Paleomagnetismi
Paleomagnetismi tutkii Maan muinaista magneettikenttää, jonka suunta ja voimakkuus voidaan mitata magneettisia mineraaleja sisältävistä kivistä. Muinaisia kivikerrostumia tutkimalla huomataan Maan magneettikentän suunnan vaihdelleen pitkien aikojen kuluessa siten, että välillä magneettikenttä vaihtuu päinvastaiseksi. 
Koska kuitenkin Maan magneettikenttä on ollut yleensä suunnilleen pyörimisakselin suuntainen, sen avulla on voitu yrittää kartoittaa mannerliikuntoja. Joillekin kerrostumilla voi paleomagnetismin avulla yrittää antaa karkeita ikärajoja.
Napaisuuskäännöksen aikana Maan magneettikentän suunta vaihtuu vastakkaiseksi. Se kestää jonkin aikaa, ja sen aikana Maan magneettikenttä heikkenee ja vahvistuu taas vastakkaiseksi. Viimeinen Maan magneettikentän napaisuuskäännös oli Brunhes-Matuyama 780 000 vuotta sitten. Tietokonesimulaatioiden mukaan napaisuuskäännöksien aikana magneettikenttä ei häviä kokonaan vaan muuttuu monimutkaisemmaksi.
Yksi napaisuuskäännös kestää heikkenemisineen ja uuden kentän vahvistumisineen vain noin 50 000 vuotta. Maan magneettikentän napaisuus on vaihdellut pitkään 1–5 kertaa miljoonassa vuodessa. Keskimääräinen napaisuuskausi kestää 250 000 vuotta, mutta vaihtelee kymmenistätuhansista miljooniin vuosiin. Harvinaisesti Maan magneettikentän napaisuus oli kymmeniä miljoonia vuosia sama liitukaudella, kaudella "C34" ajalla 120 – 83 miljoonaa vuotta sitten, Aptian- Santonian-kausilla. Pitkäkestoisia, miljoonia vuosia kestäviä, saman napaisuuden kausia kutsutaan "epookeiksi" ja lyhytkestoisia, korkeintaan satoja tuhansia vuosia kestäviä sanotaan "tapahtumiksi".
Tämänhetkistä magneettikentän suuntaa sanotaan normaaliksi (kompassit osoittavat pohjoisnapaa kohti). Seuraavan napaisuuskäännöksen jälkeen kompassit osoittavat etelänapaa kohden.
Planeettamme magneettikenttä suojelee osaltaan meitä kosmisilta säteiltä. Maan magneettikentän heikkeneminen päästää maan pinnalle enemmän kosmista säteilyä, mutta paleontologian mukaan maan magneettikentän ajoittaiset heikkenemiset eivät ole aiheuttaneet suuria eläinten joukkosukupuuttoja. Maan magneettikenttä on heikentynyt 150 viime vuoden aikana 10–15 %, ja se heikkenee 1 400 vuoden puoliintumisajalla. Viime maksimi oli 2 000 vuotta sitten, mistä kenttä on heikentynyt 35 %. Jos Maan magneettikenttä pienenee nykyistä vauhtia, se heikkenee kokonaan vuonna 3000–4000 jaa. Mutta toisaalta Maan magneettikenttä on vaihdellut huomattavasti Brunhes-kaudella.
Ohessa on lista viimeisimmistä paleomagneettista kausista. Lista ei sisällä monia
lyhyitä käänteisen napaisuuden kausia.
Merkinnät: "N" (engl. n) on normaalikausi (napaisuus sama kuin nyt) ja "K" (engl. r) on käänteisen
napaisuuden kausi. Käänteisen napaisuuden kausien sisällä on lyhyitä normaalikausia.Tarkemmista paleomagneettisista kausista käytetään kirjainlyhenteistä, esimerkiksi Brunhes on C1n, ja Matuyama
C1r, C2n, C2r eli Matuyama RI, Olduvai+Rheunion ja matuyama II.
Perdikkas III
Perdikkas III oli Makedonian kuningas vuosina 364–359 eaa. veljensä Aleksanteri II:n jälkeen. Perdikkas oli Amyntas III ja Eurydiken poika. Kun Aloroksen Ptolemaios murhasi Aleksanterin Perdikkas oli vielä alaikäinen ja Ptolemaios hallitsi hänen sijaansa. Lopulta Perdikkas murhasi Ptolemaioksen ja otti vallan omiin käsiinsä.
Perdikkas kuoli taistelussa Illyrian Bardylistä vastaan. Uudeksi kuninkaaksi tuli Perdikkaan alaikäinen poika Amyntas IV. Vallan otti kuitenkin käsiinsä Perdikkaan veli Filippos II joka julistautui samana vuonna itse kuninkaaksi.
Aleksanteri II (Makedonia)
Aleksanteri II oli Makedonian kuningas vuosina 370–367 eaa. isänsä Amyntas III:n kuoleman jälkeen. Hän oli Amyntaan ja Eurydiken kolmesta pojasta vanhin. Noustessaan valtaistuimelle Aleksanteri oli vielä nuori mies. Hän joutui heti vaikeuksiin kun Argeadien hallitsijasuvun vastustajat ryhtyivät hyökkäykseen samalla kun illyrialaiset uhkasivat hyökätä Makedoniaan.
Samalla hyökkäsi idästä valtaa havitteleva Pausanias. Pausanias valtasi helposti joitain kaupunkeja ja oli uhata Eurydikeä ja hänen nuoria poikiaan Makedonian pääkaupungissa Pellassa. Aleksanteri löi vastustajansa ateenalaisen kenraalin Ifikrateen avustuksella.
Myöhemmin Aleksanteri sekaantui Thessalian sisällissotaan ja sai halttuunsa Larissan kaupungin. Hän petti kuitenkin tekemänsä lupaukset ja asetti kaupunkiin varuskunnan. Kreikan senhetkinen johtava kaupunkivaltio Theba tulkitsi tämän vihamielisenä tekona ja aloitti sodan. Thebalainen kenraali Pelopidas ajoi makedonialaiset pois Thessaliasta.
Aleksanteri ajautui pian konfliktiin Ptolemaios Aloroslaisen kanssa. Ptolemaios oli ilmeisesti Aleksanterin äidin Eurydiken rakastaja ja ehkä Amyntas II:n poika. Theba kutsuttiin setvimään Aleksanterin ja Ptolemaioksen kiista. Aleksanteri joutui luovuttamaan panttivankeja, heidän joukossaan hänen nuorempi veljensä Filippos. Vuoden 367 eaa. keväällä Ptolemaios murhasi Aleksanterin, jonka alaikäisestä veljestä Perdikkaasta tuli kuningas. Ptolemaioksesta tuli kuitenkin hallitsija.
Amyntas IV
Amyntas IV oli Makedonian nimellinen kuningas vuonna 359 eaa. Hän oli Perdikkas III:n poika, mutta oli isänsä kuollessa liian nuori hallitsemaan. Perdikkaan nuoremmasta veljestä Filippoksesta tuli Amyntaan holhooja ja Makedonian hallitsija. Jo samana vuonna Filippos julisti itsensä kuninkaaksi. Amyntas murhattiin Aleksanteri Suuren noustessa valtaan vuonna 336 eaa.
Amyntas III
Amyntas III oli Makedonian kuningas vuosina 393–369 eaa.
Vuonna 383 eaa. illyrialaiset karkottivat Amyntaan Makedoniasta, mutta hän palasi thessalialaisten avustuksella seuraavana vuonna.
Vaimonsa Eurydiken kanssa Amyntas sai kolme poikaa, jotka kaikki hallitsivat Makedonian kuninkaina: Aleksanteri II, Perdikkas III ja Aleksanteri Suuren isä Filippos II.
Cyrix Cx486
Cyrix Cx486 oli Cyrixin ensimmäinen suoritin. Se julkaistiin toukokuussa 1992. Aikaisemmin Cyrix oli valmistanut matematiikkasuorittimia.
Cx486 oli seuraajansa Cyrix Cx5x86:n kanssa hybridisuoritin. Se sisälsi uuden sukupolven suorittimen ominaisuuksia (tässä tapauksessa Intel i486:n), mutta sopi edeltäjänsä suoritinkantaan (Intel 80386:n). Se käytti 25, 33 tai 40 megahertsin kellotaajuutta. Se sisälsi 486:n käskykannan sekä 1 kilotavu L1-välimuistia. Pienen välimuistin sekä hitaan 386:n väylän takia Cx486 ei pärjännyt Intelin tai AMD:n 486:lle nopeudessa. Sen etuna oli kuitenkin se, että sen rinnalle pystyi asentamaan 387-matematiikkasuorittimen, mikä paransi suorituskykyä.
Cx486 oli saatavana kahtena eri mallina: Cx486SLC ja Cx486DLC.
Intelin pudotettua oman mallistonsa hintoja Cyrix ei kyennyt enää myymään suoritinta tarpeeksi, joten se julkaisi 486:n kanssa yhteensopivan suorittimen 1993.
Cx486SLC vastasi 80386SX:ää, eli siinä oli 16-bittinen ulkoinen väylä. Cx486SLC:tä käytettiin halvoissa PC-klooneissa sekä sen pienen virrankulutuksen takia kannettavissa tietokoneissa.
Cx486DLC vastasi 80386DX:ää. Cx486DLC oli suosittu tietokoneharrastajien keskuudessa edullisen hintansa sekä kohtuullisen suorituskyvyn ansiosta.
Arkeeinen aioni
Arkeeinen aioni on geologinen ajanjakso 4,0–2,5 miljardia vuotta sitten. Arkeeista aionia on kutsuttu myös arkeotsooiseksi aioniksi. Arkeeista aionia edelsi eloton hadeeinen aioni. Arkeeisen kauden alussa alkoi elämä, joka oli bakteerien kaltaisia alkeistumaisia. Niistä on jäänyt jäljelle kerrostuneita bakteerimattoja, stromatoliitteja. Viimeistään kauden lopulla sinibakteerit alkoivat yhteyttää. Monet tutkijat sanovat Maan olleen kaudella huomattavasti nykyistä lämpimämpi, minkä toiset tutkijat kiistävät. Aurinko oli nykyistä himmeämpi, ja paksu hiilidioksidikasukehä lämmitti Maata.
Elämän arvellaan syntyneen 4,0–3,5 miljardia vuotta sitten, joissain tarkasteluissa vasta noin 3,2 miljardia vuotta sitten. Elämä oli tällä kaudella yksisoluisia, alkeistumallisia. Sinibakteerien kaltaiset eliöt kasautuivat kerrostuessaan stromatoliitteiksi kauden alusta lähtien. Varsinaisia eubakteereja on löydetty vain vähän. On myös löydetty fossiilisia äärioloihin sopeutuneita ekstremofiileja, jotka kuuluvat arkeoneihin. Aitotumaisten fossiileja ei tunneta tältä ajalta.
Luultavasti kaasukehässä ei ollut juurikaan happea, mutta tästä on kiistelty. Yhteyttäminen syntyi tällä kaudella (sinibakteerit eli sinilevät). On teoretisoitu, että osa alkeellisista tumattomista solutyypeistä olisi kuollut viimeistään arkeeisen kauden lopussa sukupuuttoon.
Arkeeinen kausi oli elämän synnyn kausi. Sen eliöistä on todisteina vain äärimmäisen harvat ja vaikeasti tutkittavat fossiilit. Eräs vanhimmista fossiileista nimeltään Corycium enigmaticum on löytynyt Suomesta Tampereen lähistöltä, ja sen ikä on eräiden arvioiden mukaan jopa yli kaksi miljardia vuotta. Corycium enigmaticum on pieni pussimainen hiilimuodostuma. Isotooppitutkimusten mukaan sen hiili on elollisesta olennosta peräisin. Se on saattanut olla jonkinlainen alkeellinen leväkasvi.
Kaudella syntyivät mantereet. Viimeistään kauden lopulla maan geologia oli nykyisenlaisine mannerliikuntoineen ja muine tektonisine tapahtumineen.
Tulivuoritoiminta oli huomattavasti nykyistä voimakkaampaa ja maalämpö kauden alussa kolme kertaa nykyistä voimakkaampi ja kauden lopussa kaksi kertaa nykyistä voimakkaampi. Useimmat arkaaisen kauden sedimentit ovat toisin kuin myöhemmän proterotsooisen kauden sedimentit, 
syvän veden metamorfisia kiviä. Kaudelle tyypillinen vihreäkivi liittyy saarikaariin. Arkeeisella kaudella syntyi 7 % nykyisistä mannerytimistä, kratoneista. Karbonaattikivet ovat harvinaisia, mikä viittaa suureen veteen liuenneen hiilihapon määrään.
Kauden alussa suurin meteoriittipommitus hiljeni. Yleensä tutkijat ovat sitä mieltä, että arkeeisella jaksolla Maan ilmakehä oli kasvihuoneilmiön takia jopa kymmeniä asteita nykyistä kuumempi mutta lämpötilaltaan alle 100 °C. Korkea lämpötila johtui kasvihuonekaasuista. Toisten mielestä Maa olisi ollut suunnilleen yhtä viileä kuin nyt.
Arkeeisella kaudella aurinko oli nykyistä himmeämpi, sen kirkkaus oli vain 75 % nykyisestä, mikä olisi tuottanut nykyisenlaisella ilmakehällä kasvihuoneilmiöineen noin -5 asteen pintalämpötilan.Paikallisia kerrostumia:
Proterotsooinen aioni
Proterotsooinen aioni on geologinen ajanjakso 2 500–542 miljoonaa vuotta sitten. Proterotsooisella ajalla mantereista tuli vakaita, happi lisääntyi ilmakehässä ja syntyi supermantereita monien mantereiden törmätessä toisiinsa. Edellisellä arkeeisella eonilla syntynyt elämä kehittyi bakteerien ja sinilevien kaltaisista alkeistumallisista ensin aitotumaisiksi 2,5–1,5 miljardia vuotta sitten. Monisoluiset syntyivät ehkä 1,5–1,0 miljardia vuotta sitten, viimeistään niitä oli noin 800 miljoonaa vuotta sitten, jolloin useimmat bakteerimatot, stromatoliitit oli syöty. Ajalta noin 2,0–1,8 miljardia vuotta sitten on rautaraitoja, niitä lienee syntynyt eniten noin 2,5–2,0 miljardia vuotta sitten raudan hapettuessa ilmakehässä olleen vapaan hapen takia. Ilmakehän vapaa happi lienee ollut fotosynteesin ja bakteerien kemiallisen toiminnan aikaansaamaa.
Vihreät levät syntyivät ehkä noin 1,3 miljardia vuotta sitten ja alkueläimiä saattoi olla hieman alle miljardi vuotta sitten. Ensimmäiset jääkaudet koettiin ainakin jo 2,3 miljardia vuotta sitten. Happipitoinen ilmakehä syntyi välillä 2,0–0,5 miljardia vuotta sitten.
Jättiläismanner Rodinia syntyi noin 1,1 miljardia vuotta sitten. Kauden lopulla ediacarakaudella noin 570 miljoonaa vuotta sitten eli ainakin kymmeniä alkueläinlajeja. Viimeistään proterotsooisen kauden lopussa maan lämpötila oli suunnilleen sama kuin myöhemmin fanerotsooisella kaudella, mutta melko varmasti jo kauden alussa.Tai myös
Neoproterotsooinen maailmankausi
Neoproterotsooinen maailmankausi alkoi noin tuhat miljoonaa vuotta sitten ja päättyi kambrikauden ja paleotsooisen maailmankauden alkuun 542 miljoonaa vuotta sitten. Tätä kautta luonnehtivat ensimmäiset monisoluiset ja monisoluisten eliöiden varhainen kehitys. Alkueläimet kehittyivät viimeistään tämän kauden aikana. Kauden tarkkaa alkamisajankohtaa ei tiedetä, sillä jotkut ensimmäisten monisoluisten fossiilit ovat kiistanalaisia. Jotkin löydöt viittaavat siihen, että monisoluisten aika olisi alkanut jo 2000 miljoonaa vuotta, toiset taas 900-600 miljoonaa vuotta sitten.
Neoproterotsooisella maailmankaudella oli huomattavia jääkausia, kuten niin sanottu Sturt-Varanger jääkausi kryogeeni- ja tonuskausilla 950–600 miljoonaa vuotta sitten, joka jakautui 2–4 kylmään vaiheeseen. Sturt-jääkausi oli 800 miljoonaa vuotta sitten ja Varanger- tai Marino-jääkausi 650 miljoonaa vuotta sitten. Juuri ennen kambrikautta esiintyi Ediacara-eläimistö (vendikauden eläimistö) 620–542 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin oli olemassa muun muassa matoja ja merisulka- ja merivuokkomaisia ja muita alkeellisia selkärangattomia merieläimiä.
Eoarkeeinen maailmankausi
Eoarkeeinen maailmankausi noin 3,8-3,6 miljardia vuotta sitten käsittää ajan, jolta on löydetty kivissä olevia hiilipusseja, joita pidetään todisteena ensimmäisestä akteerityyppisestä elämästä. Hiilipussien eloperäinen alkuperä ei ole täysin varma. Niissä olevien isotooppien eli alkuaineiden alalajien suhde on sama kuin eliöissä.
Paleoproterotsooinen maailmankausi
Paleoproterotsooinen maailmankausi eli "Huron-kausi" 2,5–1,5 miljardia vuotta sitten oli prekambrin proterotsooisen eonin kolmesta jaksosta ensimmäinen. Sitä luonnehtivat hapen määrän kasvu ilmakehässä ja ensimmäinen jääkausi, Huron-jääkausi. 
Happea tuottivat luultavasti sinibakteerit (sinilevät). Aitotumaiset eli eukaryootit kehittyivät molekyyleistä päätellen noin 2,2 miljardia vuotta sitten, mutta tämä ei liene täysin varmaa, eukaryoottien synty ajoitetaan joskus
aikaan 1,5–1 miljardia vuotta sitten.
Tällä kaudella syntyi kerrostumiin rautaraitoja ilmakehässä olleen hapen hapettaessa rautaa. Tämä viittaa yhteyttämiseen tai muunlaiseen bakteeritoimintaan, joka tuottaa happea ilmakehään.
Kauden keskivaiheilla Vredefortiin ja Sudburyyn osuivat suuret asteroidit, jotka synnyttivät valtavat kraatterit.
Mesoproterotsooinen maailmankausi
Mesoproterotsooinen maailmankausi oli 1,6–1,0 miljardia vuotta sitten, Se oli prekambriajan proterotsooinen eonin keskimmäinen jakso. Tällä kaudella kehittyivät monisoluiset levät ja jättiläismanner Rodinia muodostui. Mantereet olivat jo vakaita.
Happea oli ilmakehässä huomattavia määriä.
Noin 1,5 miljardia vuotta sitten Maa pyöri 2–2,5-kertaisella nopeudella.
Paleoarkeeinen maailmankausi
Paleoarkeeinen kausi oli 3,6–3,2 miljardia (3 600–3 200 miljoonaa) vuotta sitten. 
Tältä kaudelta on löydetty ensimmäiset varmat todisteet bakteereita muistuttavasta alkeistumallisesta yksisoluisesta elämästä. Väitetään, että tällä kaudella olisi elänyt happea tuottavia bakteereita, päätellen kivikerrostumissa olevasta hapettuneesta raudasta.
Kaudella oli varmasti suuria meriä. Kauden ajoitus on epämääräinen, eikä sille ole paikkaa kivikerrostumasarjassa.
Kyyvesi
Kyyvesi on suuri järvi Etelä-Savossa, Kangasniemen kunnan ja Pieksämäen ja Mikkelin kaupunkien alueella. Järvi kuuluu Kymijoen vesistöalueeseen osana Mäntyharjun reittiä.
Kyyveden pinta-ala on 129,95 neliökilometriä ja vedenpinnan keskimääräinen korkeus merenpinnasta 100,6 m. Sen pituus on luoteesta Siikalahdesta kaakkoon Mustalahteen on noin 35 km ja suurin leveys Rauhasalmesta Karvannonsalmeen noin 15 km. Järvelle luonteenomaista on voimakas luode-kaakko -suuntaisuus sekä pitkät, kapeat niemet ja lahdet. Kyyveteen laskee koillisesta pohjoisesta ja luoteesta useita vesireittejä. Suurin on alaosaltaan Nykälänjokena tunnettu reitti, joka kokoaa vedet laajalta alueelta Pieksämäen etelä- ja länsiosasta, muun muassa Naakkimajärvistä, Naarajärvestä ja Pyhäjärvestä. Toinen on Kangasniemen Kutemajärvestä laskeva reitti. Kyyvesi laskee Rauhasalmen kautta noin puoli metriä alempana olevaan Rauhajärveen ja edelleen Läsäkosken kautta Puulaan. Pääosa Kyyvedestä on Mikkelin kaupungin alueella. Haukivuoren keskustaajama sijaitsee järven itärannalla. Länsirannalla Luusniemen kylä kuuluu Kangasniemen kuntaan, ja luoteessa järvi ulottuu hiukan myös Pieksämäen alueelle.
Kyyvedessä on lähes 1 400 saarta. Kyyveden pintaa laskettiin vuosina 1869–1870 yhteensä 1,78 metriä, mikä näkyy rantaluhtien, somerikkojen ja pienten saarten lukuisuutena ja vesialueen kivikkoisuutena. Järven keskisyvyys on vain 4,4 metriä. Järvenlaskun seurauksena suuria osia järvestä, esimerkiksi Rauhajärvi ja Suovunselkä, kurourui erillisiksi altaiksi. Nykyisin järveä ei säännöstellä, joten vedenpinnan vaihtelut ovat luonnonmukaisia.
Kyyveden ainoa venesatama on Haukivuoren keskustaajamassa. Järven vesi on humuspitoista ja väriltään ruskeaa.
Mesoarkeeinen maailmankausi
Mesoarkeeinen kausi oli 3,2–2,8 miljardia vuotta sitten. Tältä ajalta ovat ensimmäiset tunnetut stromatoliitit, kivettyneiden bakteerien muodostamat orgaanisen aineen kupumaiset kerrostumat. Elämä oli tällä ajalla edelleen vain mikroskooppisen pientä. Oli edelleen vain bakteereja muistuttavia monisoluisia. Luultavasti tällä ajalla oli jo manner nimeltä Ur noin 3 miljardia vuotta sitten.
Neoarkeeinen maailmankausi
Neoarkeeinen maailmankausi vallitsi 2,8–2,5 miljardia vuotta sitten. Stromatoliitit, nykyisin kivettyneet bakteerimassat yleistyivät tällä kaudella noin 2,8 miljardia vuotta alkaen. Tältä ajalta havaitaan myös merkkejä vapaasta hapesta ilmakehässä, tosin happea oli vähän. Happi synnytti kiviin hapettuneen raudan kerrostumia. Kaudella syntyivät hapettumisen tuloksena raitaiset rautamalmit 2,8–2,2 miljardia vuotta sitten. Auringon säteilykyky tällä kaudella oli ehkä vain 70 % nykyisestä. Kaudella ei edelleenkään ollut aitotumallisia soluja, oli
vain alkeistumallisia bakteereita. Kauden päätti joko aitotumallisten synty tai vapaan hapen määrän kasvu.
Puccini (täsmennyssivu)
Puccini on italialainen sukunimi, joka voi viitata muun muassa seuraaviin henkilöihin:Muihin merkityksiin kuuluvat:
Cyrix Cx5x86
Cyrix Cx5x86 on Cyrixin valmistama x86-arkkitehtuurin mukainen suoritin. Se julkaistiin elokuussa 1995, neljä kuukautta ennen kuuluisamman Cyrix 6x86:n julkaisua. Cx5x86 oli nopein suoritin, joka sopi Socket 3 -suoritinkantaan.
Suoritin perustui 6x86:n käyttämään M1-ytimeen, mutta siitä oli poistettu puolet transistoreista. Tämä pudotti hieman suorituskykyä, joka oli noin 80-prosenttinen 6x86:een verrattuna. Cx5x86:ssa oli Intel i486:n 32-bittinen väylä, mutta sisäisesti sillä oli enemmän yhteistä 6x86:n, AMD K5:n, Intel Pentiumin ja jopa Intel Pentium Pron kanssa kuin 486:n. Siksi Cx5x86:ta ei tulisi sekoittaa AMD Am5x86:een, joka oli käytännössä nopea 486.
Mesotsooinen maailmankausi
Mesotsooinen maailmankausi eli elämän keskiaika oli geologinen ajanjakso noin 251–65 miljoonaa vuotta sitten.
Maailmankausi tunnetaan dinosaurusten ja muiden matelijoiden valtakautena. Matelijat valloittivat maan, veden ja ilman ja niistä kehittyi suuria kasvinsyöjä- ja lihansyöjäliskoja. Kauden loppupuolella nisäkkäät ja linnut lajiutuivat omiksi ryhmikseen. Hyönteiset ja kalat alkoivat muistuttaa nykyisiä. Kasvillisuutta hallitsivat käpypalmut ja saniaiset. Koppisiemeniset kasvit ilmestyivät liitukaudella. Maailmankausi jaetaan kolmeen kauteen: triaskauteen, jurakauteen ja liitukauteen.
Maapallolla oli tänä aikana lämmintä ja kuivaa, liitukauden keskivaiheilla saavutettiin kaikkien aikojen lämpöhuippu. Lämmin ja kuiva ilmasto suosi matelijoita. Millään mantereella ei ollut jäätiköitä.
Tällä kaudella jättiläismanner Pangea (Pangaia) hajosi pohjoiseksi Lauraasiaksi ja eteläiseksi Gondwanamaaksi. Lauraasiassa oli mm. Amerikka ja Aasia, Gondwanamaassa taas mm. Etelä-Amerikka ja Afrikka.
Gondwana alkoi pian hajota Amerikaksi ja Afrikaksi ja Aasia irrota Amerikasta.
Monia alkeellisempia matelijoita kuoli suuressa sukupuuttoaallossa trias- ja jurakauden välissä noin 200 miljoonaa vuotta sitten. Mesotsooisen maailmankauden lopuksi
jättiläisliskot kuolivat sukupuuttoon noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Samaan aikaan hävisi meristä lukuisia elämänmuotoja kuten ammoniitit. Henkiin jäi vain alle kolmemetrisiä eläimiä.
Tämän liitukauden lopun katastrofin syynä pidetään yleisimmin suuren asteroidin törmäystä maahan. Samoihin aikoihin tapahtui myös Intiassa Deccanin ylängöllä valtavia tulivuorenpurkauksia.
Karkea jako:Mesotsooista maailmankautta edelsi paleotsooinen maailmankausi (elämän vanha aika) ja seurasi nykyinen kenotsooinen maailmankausi (uusi aika). Juuri ennen mesotsootsooisen kauden alkua oli permikausi. Mesotsooisen maailmankauden päätti liitukauden "Maastricht-vaihe", jota seurasi kenotsooisen maailmankauden "Dania-vaihe". Maailmankausien taitekohdassa on liitukauden päättänyt KT-raja (LT-raja).
Tarkempi jako:
Geopotentiaali
Geopotentiaali on Maan painovoimakentän potentiaali.
Painovoima, joka on pyörivän Maan pinnalla vallitseva gravitaation ja Maan pyörähdysliikkeen yhteisvaikutus, on konservatiivinen voimakenttä. Tämä merkitsee sitä, että kentässä liikkuva koemassa ei suorita eikä siihen suoriteta työtä, kun se liikkuu suljetun polun ympärillä.
Konservatiivista voimakenttää voidaan kuvata potentiaalin gradienttina: voima per massayksikkö, painovoiman 
tapauksessa sama kuin vapaan putoamisen kiihtyvyys, on potentiaalin paikan derivaatta. Potentiaali kuvaa yksikkömassan
saavuttamaa energiatasoa, kun se on siirrety tarkasteltavana olevaan paikkaan sovitusta lähtöpisteestä.
Pisteen absoluuttinen potentiaali ei ole suoraan mitattavissa, mutta pisteiden väliset potentiaalierot kyllä, tarkkavaaituksen avulla. Potentiaalin lähtö- eli datumpisteeksi valitaan yleensä keskimerenpinta, esimerkiksi Suomen N60-korkeusjärjestelmä käyttää lähtötasonaan vuoden 1960 alun keskimerenpintaa Helsingin satamassa. N60-järjestelmän metriset korkeudet johdetaan itse asiassa geopotentiaaliluvuista, joita lasketaan keskimerenpinnasta ylöspäin.
Avaruudessa geopotentiaali merkitsee taas inertiaalijärjestelmässä "gravitaatiokentän" potentiaalia, jonka gradientti on vetovoima. Tämä potentiaali on nolla äärettömyydessä. Fysikaalisen määritelmän mukaan se on negatiivinen maapallon läheisyydessä. Geodesiassa se kuitenkin määritetään päinvastaisella etumerkillä, jolloin se on Maan läheisyydessä positiivinen.
Geopotentiaalin yksikkö on formula_1.
Geopotentiaaliluku formula_2 on Maan painovoimakentän potentiaali geoidilla formula_3 vähennettynä potentiaalilla havaintopisteessä formula_4:
Geodesiassa painovoimakentän potentiaali määritellään siten, että se pienenee ylöspäin. Geopotentiaaliluku on nolla geoidilla ja kasvaa ylöspäin. Geopotentiaalilukujen mittausyksikkö on geopotentiaaliyksikkö (lyh. "GPU", ), joka on formula_6 ja vastaa lähestulkoon metrin korkeuseroa, koska geopotentiaalin pystygradientti eli painovoima Maan pinnalla on noin formula_7.
Nykypäivä
Nykypäivä on vuonna 1955 perustettu kerran kuukaudessa ilmestyvä Kansallisen Kokoomuksen järjestöjulkaisu, joka on ollut puolueen pää-äänenkannattaja 1970-luvulta lähtien. Nykypäivä ilmestyi kerran viikossa syyskuuhun 2015 asti, jolloin lehti muuttui kerran kuukaudessa ilmestyväksi. Painetun lehden levikki on vuonna 2014 ollut 20 009.
Kokoomus julkaisee omistamansa Kansalliskustannus Oy:n kautta myös netissä toimivaa Verkkouutiset-julkaisua.
Nykypäivän päätoimittajana toimii Alberto Claramunt, ja toimitusjohtaja on Timo Elo.
Usurpaattori
Usurpaattori (, ottaa haltuunsa, käyttää) tarkoittaa vallananastajaa. Erityisesti sillä tarkoitetaan Rooman keisarien vallantavoitelussa epäonnistuneita henkilöitä. Usurpaatioksi nimitetään yleisestikin julkisen vallan anastamista.
Roomalaisessa oikeudessa usurpaatiolla tarkoitettiin alun perin esineen hallinnan menetystä.
Vallananastusyritykset olivat varsin yleisiä Rooman valtakunnassa keisariajalla. Koska keisarius ei ollut perinnöllinen ja Augustus oli virallisesti väittänyt säilyttävänsä tasavallan sen tuhotessaan, oli vallantavoittelu helppo perustella ennakkotapauksilla. Rooman 200-luvun kriisi johti jatkuvaan poliittiseen epävakauteen ja lukemattomiin vastakeisareihin, joiden menestys oli vaihtelevaa. Kaikkia ei varmasti nykyisin tunneta edes nimeltä. Ehkä kuuluisimmat epäonnistuneet usurpaattorit olivat Gallian keisarikunnan keisarit, joiden nujertaminen ei silloiselta heikolta keskushallinnolta pitkään aikaan onnistunut.
Usurpaattori oli usurpaattori vain kunnes pääsi keisarin purppuraan. Tämän jälkeen hänestä tuli laillinen hallitus, ja häntä vastustaneet muuttuivat vallananastajaksi. Tämän vuoksi usurpaattoriksi määritteleminen on epämääräistä. Keisareiksi nousseita usurpaattoreita olivat muun muassa Otho, Vitellius ja Vespasianus.