hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Peter André
Peter André (s. 27. helmikuuta 1973) on Englannissa syntynyt laulaja ja lauluntekijä sekä televisiopersoona. Hän on sukujuuriltaan kyproksenkreikkalainen. Hän on julkaissut useita albumeita.
André "löydettiin" australialaisessa "New Faces" -show'ssa vuonna 1990. Hänen debyyttisinglensä "Gimme Little Sign" nousi listan kolmoseksi ja toi laulajalle ARIA-palkinnon. Ensimmäinen Top 50 -single Britanniassa oli "Only One" (#16), ja hän sai laajempaa kansainvälistä suosiota hitillään "Mysterious Girl".
André ja Katie Price menivät naimisiin 10. syyskuuta 2005 Berkshiren Highclere Castlessa. He saivat kaksi lasta, jotka syntyivät vuosina 2005 ja 2007. Pari erosi vuonna 2009.
Robert Tisdall
Robert Tisdall (16. toukokuuta 1907 Nuwara Eliya, Ceylon – 27. heinäkuuta 2004 Nambour, Queensland, Australia) oli irlantilainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Robert Tisdall voitti olympiakultaa 400 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932. Ennen kisoja hänen ennätyksensä oli 54,2, mutta Los Angelesissa hän voitti välieränsä ajalla 52,8 ja finaalin maailman parhaalla ajalla 51,7, jota ei hyväksytty maailmanennätykseksi, koska Tisdall kaatoi viimeisen aidan. Seuraavilla sijoilla olivat lajin tuleva olympiavoittaja Glenn Hardin sekä edelliset olympiavoittajat Morgan Taylor ja David Burghley. Samana päivänä, 1. elokuuta, Irlanti sai myös toisen olympiavoiton, kun Patrick O'Callaghan voitti moukarinheiton.
Los Angelesin olympiakisoissa Tisdall sijoittui kymmenottelussa kahdeksanneksi. Kisojen jälkeen hän muutti Etelä-Afrikkaan. Hänen 400 metrin aitojen aikansa 51,7 pysyi 1980-luvulle saakka Irlannin ennätyksenä.
Täplänuolikko
Täplänuolikko ("Ptereleotris heteroptera") on nuolikoihin kuuluva kala.
Täplänuolikko kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sen vartalo on vaaleansininen, evät tummemmat. Pyrstössä on kalalle nimen antanut musta täplä.
Täplänuolikko elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Täplänuolikkoja tavataan luonnossa usein pareittain. Akvaariossa se on niin aggressiivinen lajitovereita tai muita suunnilleen saman muotoisia kaloja kohtaan, että sitä pidetään joko yksin tai parina mutta ei useampien nuolikkojen kanssa.
Täplänuolikko syö eläinplanktonpitoista ruokaa sekä vedestä että pohjalta. Sitä on syötettävä kolme kertaa päivässä, ellei altaassa kasva tarpeeksi planktonia, jota se voi saalistaa itsekseen.
Itsenäisten valtioiden yhteisön jalkapallomaajoukkue
Itsenäisten valtioiden yhteisön jalkapallomaajoukkue edusti Itsenäisten valtioiden yhteisöä jalkapallon kansainvälisissä kisoissa puolen vuoden ajan vuoden 1992 alkupuolella. Koska Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkue oli saanut vuoden 1991 karsinnoissa paikan vuoden 1992 Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin, hajonneen Neuvostoliiton pelaajien ainoa laillinen tapa osallistua kisoihin oli perustaa yhteisjoukkue. Koska Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Viro, Latvia ja Liettua olivat jo perustaneet kansalliset joukkueensa, IVY:n joukkueeseen tuli pelaajia muista 12 entisestä neuvostotasavalloista. Suurin osa pelaajista tuli Venäjältä, mutta lisäksi mukana oli neljä ukrainalaista, yksi georgialainen ja yksi valkovenäläinen pelaaja.
Joukkue hävisi lohkonsa EM-kisoissa yhdellä häviöllä ja kahdella tasapelillä.
Maalivahdit:
Puolustajat:
Keskikenttäpelaajat:
Hyökkääjät:
Glenn Hardin
Glenn Hardin (1. heinäkuuta 1910 Derma, Mississippi – 6. maaliskuuta 1975 Baton Rouge, Louisiana) oli yhdysvaltalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Glenn Hardin sai olympiahopeaa 400 metrin aitajuoksussa Los Angelesissa 1932. Hän juoksi ajan 51,9 ja sai nimiinsä maailmanennätyksen (pyöristettynä 52,0, joka sivusi Morgan Taylorin ennätystä), kun kilpailun voittaja Robert Tisdall kaatoi yhden aidan. Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa Milwaukeessa 30. kesäkuuta 1934 Hardin juoksi ajan 51,8 ja sai maailmanennätyksen yksin nimiinsä. Tukholmassa 26. heinäkuuta 1934 Hardin paransi ME-aikaa ennätykselliset 1,2 sekuntia. Aika 50,6 kesti maailmanennätyksenä yli 19 vuotta.
Vuonna 1935 Hardin keskittyi sileälle neljännesmailille ja 220 jaardin aitoihin. Jälkimmäisessä lajissa hän hävisi Jesse Owensille Yhdysvaltain yliopistomestaruuskilpailuissa. Vuonna 1936 Hardin palasi päälajinsa pariin ja voitti olympiakultaa Berliinissä ajalla 52,4.
Hardin oli 188 senttiä pitkä. Hän juoksi 440 jaardin sileän matkan vuonna 1934 aikaan 46,8, joka oli tuolloin maailman kaikkien aikojen toiseksi paras tulos.
Glenn Hardinin poika Billy Hardin juoksi 400 metrin aidat alle 50 sekunnin ja osallistui Tokion 1964 olympialaisiin.
Durango (Colorado)
Durango on kaupunki La Platan piirikunnassa, Coloradossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli 15 501. Animas River virtaa keskustan läpi.
Durangossa on mahdollisuus harrastaa monenlaisia ulkoilma-aktiviteetteja, kuten vaellusta, maastopyöräilyä, metsästystä, kalastusta ympäri vuoden ja golfaamista. 
Vuoden väestönlaskennassa Durangossa oli 13 922 asukasta, 5 492 kotitaloutta ja 2 603 kaupungissa asuvaa perhettä. Asukastiheys oli 792,8/km². 17,2 % asukkaista ja 7,3 % perheistä eli köyhyysrajan alapuolella. 
Kaupunki on perustettu 1880, San Juanin kaivosalueelle. Denver and Rio Grande Railroad (D&RG), rautatieyhtiö rakensi rautatieyhteyden Silvertoniin 1882 kuljettamaan hopea- ja kultamalmia sekä matkustajia. Kaupungissa oli suuri tulipalo 1889 ja sen kaupunki ohjeisti uudelleenrakentaa tärkeimmät rakennukset tiilestä ja kivestä.
Viisikymmenluvulta lähtien alueella on kuvattu monia lännenelokuvia, Kaksintaistelu vuorilla, Luotien maa, Teräskannus -elokuvat. Myöhemmin kuvattuja elokuvia ovat mm. Durango Kids, Kaupunkicowboyt ja osa Cliffhanger:stä on kuvattu alueella.
Vuosittain, Durangon historiallisessa Strater Hotellissa, järjestettävät Jazz-festivaalit.
Perinnerautatie Durangosta Silvertonin kaivoskylään. Höyryjunia 1920-luvusta taaksepäin.
Vuosittain, tammi-helmikuun vaihteessa, järjestettävä Snowdown Festival -tapahtuma. Kyläkilpailuja, ilotulituksia ja paraatin sisältävä juhla.
Archie Williams
Archie Williams (1. toukokuuta 1915 Oakland, Kalifornia – 24. kesäkuuta 1993 Fairfax, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Archie Williams nousi vuonna 1936 tuntemattomuudesta suoraan 400 metrin juoksun huipulle. Hän juoksi Yhdysvaltain yliopistojen mestaruuskisojen alkuerässä maailmanennätyksen 46,1 Chicagossa 19. kesäkuuta. Berliinin olympiakisoissa Williams voitti kultaa ajalla 46,5 (epävirallinen sähköaika 46,66). Yhdysvallat päätti tulla toimeen 4 × 400 metrin viestissä ilman Williamsia ja muita henkilökohtaisen 400 metrin juoksijoita, ja viestin kultamitalin voitti Iso-Britannia. Kaksi viikkoa myöhemmin Yhdysvallat ja Brittiläisen Kansainyhteisön joukkue kohtasivat Lontoossa, ja sillä kertaa amerikkalaisilla olivat Williams ja muut parhaat miehet mukana 4 × 440 jaardin viestijoukkueessa. Amerikkalaiset jäivät tälläkin kertaa toiseksi, ja molemmat joukkueet saivat maailmanennätyksen alittavan ajan 3.10,6. Williams lopetti juoksu-uransa vuonna 1936 vasta 21-vuotiaana. Hän oli 400 metrin juoksun ensimmäinen tummaihoinen olympiavoittaja.
Vesterålen
Vesterålen (pohjoissaameksi "Viestterálas", luulajansaameksi "Vester-allase") on Nordlandin läänissä, Pohjois-Norjassa sijaitseva saariryhmä. Juuri Lofoottien pohjoispuolella sijaitseva Vesterålen koostuu Andøyn, Bøn, Hadselin, Sortlandin ja Øksnesin kunnista, ja on pinta-alaltaan 2 511 km².
Vesterålen on yhdistetty mantereeseen kiinteällä tieyhteydellä, ja lauttayhteys Melbun ja Fiskebølin välillä yhdistää sen Lofootteihin.
Saariryhmällä sijaitsee Norjan rannikkovartioston tukikohta.
Vesterålen koostuu Langøyan, Andøyan ja Hadseløyan saarista, sekä Hinnøyan länsi- ja Austvågøyan pohjoisosista. Saariryhmään kuuluu myös joitakin pienempiä saaria. Vesterålenin suurin saari on Langøya, jonka pinta-ala on 850,2 km².
Vesterålen on maisemaltaan vuoristoista ja saariryhmällä sijaitsevat vuoret ovat melko rosoisia. Alueella on myös muutamia järviä ja vuonoja.
Saariryhmän talvet ovat leutoja ja siellä vallitseekin meri-ilmasto. Stokmarknesin tammikuun keskilämpötila on –1,8 °C ja siellä vuosittainen sademäärä on noin 1 220 mm.
Forrest Towns
Forrest Towns (6. helmikuuta 1914 Fitzgerald, Georgia – 9. huhtikuuta 1991 Athens, Georgia) oli yhdysvaltalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Forrest Towns teki läpilyöntinsä pika-aidoissa voittamalla Yhdysvaltain juniorimestaruuden 1935 ajalla 14,4 – tosin myötätuulessa. Yliopistojen mestaruuskilpailuissa Chicagossa 19. kesäkuuta 1936 hän juoksi uuden 110 metrin aitojen maailmanennätyksen 14,1.
Berliinin olympiakisoissa 1936 Towns voitti 110 metrin aitojen kultaa ajalla 14,2. Välierän hän oli voittanut maailmanennätystään sivuavalla ajalla 14,1. Kisojen jälkeen 27. elokuuta Oslossa Towns paransi ME-aikaa ennätykselliset 0,4 sekuntia juostessaan ajan 13,7. Se hyväksyttiin viralliseksi ennätykseksi vajaan kahden vuoden puntaroinnin jälkeen, ja se alitettiin vasta lähes 14 vuoden kuluttua. Vuonna 1937 Towns lopetti juoksu-uransa 23-vuotiaana.
Gratkorn
Gratkorn on kunta Steiermarkin osavaltiossa Itävallassa. Sen asukasluku vuonna 2005 oli 6 936.
Gratkorn sijaitsee 11 kilometriä Grazista pohjoiseen, Mur-joen itäpuolella. Se kuuluu Graz-Umgebungin piiriin. Kunnan pinta-ala on 34,6 neliökilometriä. Toisella puolella jokea sijaitsee naapurikeskus Gratwein.
Gratkornin asukastiheys oli vuonna 2001 191,7 asukasta/neliökilometri, ja ulkomaalaisten osuus väestöstä oli 3,8%
Mur-joen länsipuolella sijaitsee Gratkornin ja Gratweinin yhteinen rautatieasema. Grazin lentoasema sijaitsee noin 20 kilometriä etelään.
Lotta Engberg
Lotta Engberg (s. 5. maaliskuuta 1963, Ylikainuu, Ruotsi), on ruotsalainen laulaja. Engberg edusti Ruotsia euroviisuissa Belgiassa 1987 laululla "Boogaloo" ja sijoittui 12. sijalle.
Diracin kuva
Diracin kuva eli vuorovaikutuskuva on kvanttimekaniikassa Schrödingerin kuvan ja Heisenbergin kuvan välimuoto. Edellisessä kuvassa tilavektorit ja jälkimmäisessä operaattorit kehittyvät ajan suhteen. Vuorovaikutuskuvassa molemmat kehittyvät ajan suhteen.
Mustakulmatikka
Mustakulmatikka ("Melanerpes chrysogenys") on meksikolainen tikka.
Linnun pituus on 19–22 cm. Sen selkäpuoli on tumma ja valkoraitainen. Alapuoli, kaula ja naama ovat vaaleat, kurkussa ja silmäkulmalla on musta juova. Päälaella on punaista ja oranssia.
Mustakulmatikka on kotoperäinen meksikolainen tikka. Laji asustaa 160 000 neliökilometriä laajalla alueella, ja sen kanta on elinvoimainen.
Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset kuivat metsät sekä alavien maiden kosteat metsät.
Viktor Sanejev
Viktor Sanejev (s. 3. lokakuuta 1945 Suhumi, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen yleisurheilija ja kolmiloikan kolminkertainen olympiavoittaja.
Sanejev voitti olympiakultaa kolmiloikassa Méxicon kesäolympiakisoissa 1968 ME-tuloksella 17,39, Münchenin kesäolympiakisoissa 1972 tuloksella 17,35 ja Montrealin kesäolympiakisoissa 1976 tuloksella 17,29 sekä saavutti Moskovan kesäolympiakisoissa 1980 olympiahopeaa tuloksella 17,24. Hän voitti kolmiloikan Euroopan mestaruuden 1969 tuloksella 17,34 ja 1974 tuloksella 17,23. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui hopealle hävittyään tuloksella 17,10 kuuden senttimetrin erolla itäsaksalaiselle Jörg Drehmelille. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sai hopeaa yhden senttimetrin erolla kultaa voittaneeseen jugoslavialaiseen Milos Srejovićiin tuloksella 16,93.
Sanejev paransi kolmasti kolmiloikan maailmanennätystä; hänen ennätystuloksensa ovat 17,23 ja 17,39 Méxicon olympialaisissa 1968 sekä 17,44 Suhumissa 1972. Hän voitti kuusi sisäratojen Euroopan mestaruutta kolmiloikassa vuosina 1970, 1971, 1972, 1975, 1976 ja 1977. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1967–1971, 1973–1975 ja 1978.
Moskovan olympialaisten avajaisissa Sanejev toi olympiasoihdun stadionille.
Vernon Smith
Vernon Lomax Smith (s. 1. tammikuuta 1927, Wichita, Kansas) on yhdysvaltalainen ekonomisti, joka sai vuoden 2002 Nobelin taloustieteen palkinnon yhdessä Daniel Kahnemanin kanssa.
Smithin tutkimustyö on perustunut paljolti laboratoriokokeiden käyttöön taloustieteellisessä tutkimuksessa. Nykyisin Smith toimii taloustieteen professorina George Mason Universityssä ja tutkijana yliopiston poikkitieteellisessä taloustutkimuksen laitoksessa.
Matti Luoma-aho
Matti Luoma-aho (26. joulukuuta 1885 Alajärvi – 27. joulukuuta 1943 Helsinki) oli Maalaisliiton kansanedustaja 1939–1943. Eduskunnassa Luoma-aho oli Lakivaliokunnan, Sivistysvaliokunnan, Suuren valiokunnan ja Talousvaliokunnan jäsen. Luoma-aho oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä. Maanviljelyn ohella hän hoiti poliisikonstaapelin virkaa Alajärven nimismiespiirissä 1918–1937.
Kirkolliskokoukseen hän osallistui Kauhavan rovastikuntaan kuuluvan Alajärven maallikkoedustajana vuosina 1933, 1938 ja 1943. .
Nicholas Aylward Vigors
Nicholas Aylward Vigors (1785 – 26. lokakuuta 1840) oli irlantilainen eläintieteilijä ja poliitikko.
Vigors syntyi Old Leighlinissä, Carlow’n kreivikunnassa. Hän opiskeli Trinity Collegessa Oxfordissa. Hän palveli Wellingtonin armeijassa 1809–1811 ja oli mukana sotimassa Napoleonin joukkoja vastaan Iberian niemimaalla, missä hän haavoittui vakavasti. Palattuaan Oxfordiin hän väitteli siellä 1817 (BA) ja 1818 (MA).
Vigors oli yksi Lontoon eläintieteellisen seuran perustajajäsenistä 1826, ja seuran ensimmäinen sihteeri vuoteen 1833 saakka, jolloin hän perusti Royal Entomological Society of Londonin. Hän oli Linnean Societyn ja Royal Societyn jäsen. Hän julkaisi noin 40 tieteellistä artikkelia, pääasiassa lintutiedettä käsitteleviä. Hän myös toimitti tekstiosuuden John Gouldin teokseen "A Century of Birds from the Himalaya Mountains (1830–32)."
Vigors nimesi joitakin lintulajeja, muun muassa mustakulmatikan.
Politiikassa Vigors peri isänsä aseman vuonna 1828. Hän oli Irlannin Carlow’n vaalipiirin edustaja Britannian parlamentissa vuodesta 1832 kuolemaansa saakka.
Félix d’Herelle
Félix d’Herelle (25. huhtikuuta 1873 Montreal, Quebec – 22. huhtikuuta 1949) oli kanadanranskalainen mikrobiologi ja yksi keskeisistä bakteriofagien löytäjistä ja tutkijoista.
Félix d’Herelle syntyi ranskalaisten siirtolaisten perheeseen Kanadassa. Hänen isänsä kuoli Félixin ollessa kuuden vanha ja perhe palasi Ranskaan.
Wetat
Wetat ovat yli 70 suorasiipisiin lukeutuvan hyönteislajin joukko. Lajit kuuluvat "Anostostomatidae"- ja "Rhaphidophoridae"-heimoihin. Ne ovat endeemisiä uusiseelantilaisia lajeja ja muistuttavat ulkonäöltään pitkäkoipista torakkaa.
Wetat liikkuvat öisin. Useimmat niistä ovat kasvinsyöjiä, mutta jotkut syövät myös hyönteisiä. Wetojen tieteellinen luokittelu on käynnissä. Ulkomuotonsa ja elinympäristöjensä perusteella wetat jaetaan viiteen ryhmään:
Suurimmat wetat voivat kasvaa kymmensenttisiksi. Luonnonpuistona toimivalla Little Barrier -saarella esiintyvä "Deinacrida heteracantha" voi kasvaa reilun 70 gramman painoiseksi, mikä tekee siitä maailman painavimman hyönteisen.
Wetat ovat antaneen nimensä kahdelle tunnetulle uusiseelantilaiselle elokuva-alan yhtiölle, Weta Digitalille ja Weta Workshopille.
Škoda Praktik
Škoda Praktik on syksyllä 2006 esitelty kaksipaikkainen pieni pakettiauto. Siinä on ohjaamosta eristetty tavarankuljetustila. Auto on kehitetty vuonna 2006 esitellyn Škoda Roomsterin pohjalta. Auton valmistuksen aloitus ja markkinoilletulo ajoittuu keväälle 2007. Škodan maahantuoja Helkama-Auto ilmoitti, ettei Praktik kuulu Suomen maahantuontiohjelmaan.
Aikaisemmin Škodan mallistossa ollut Praktik-malli oli Škoda Fabia -pohjainen. Se on koriltaan sama kuin farmarimalli, mutta siinä ei ole takapenkkiä eikä takaikkunoita. Mallia myydään edelleen joissakin maissa, mutta korvautunee Roomster-pohjaisella Praktikilla sen tuotannon alettua.
Varsin pienestä korista huolimatta tavarankuljetustilasta on pyritty tekemään suuri. Tilavuudeltaan se on yhteensä 1 783 litraa (pituus 1 555 mm, leveys 1 106–1429 mm ja korkeus 987 mm).
Tarjolla on kaksi ottomoottoria ja yksi dieselvaihtoehto.
Sailor (albumi)
SAILOR on Sailor-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin elokuussa vuonna 1974. Levy-yhtiö halusi ehdottomasti "Traffic Jam" -kappaleen albumille, vaikkakin yhtyeen jäsenet olivat hiukan eri mieltä asiasta, mutta lopputuloksen kannalta olivat tyytyväisiä levy-yhtiön oikeaan ratkaisuun. Yhtye tapasi vuonna 1974 Josephine Bakerin, joka oli USA:ssa syntynyt ja Ranskassa laulajan ja tanssijan uransa luonut naisartisti. Levyllä olevat muut kappaleet käsittelevät romantisoitua merimieselämää mm. Amsterdamin punaisten lyhtyjen kaduilta. Single "Traffic Jam" menestyi ainoastaan Alankomaissa: 1974 TOP 40:ssä 7 viikkoa sijoituksen ollessa parhaimmillaan kolmas, sekä vielä 1975 listoilla 2 viikkoa. Myös single "Sailor" oli Alankomaissa TOP 40:ssä parhaimmillaan kakkosena (2 viikkoa) pysytellen siellä 10 viikkoa. Alankomaissa 1975 albumilistalla numero yksi. Alankomaista kultalevy vuonna 1975. Albumin kansista on tehty kolme eri versiota. Albumi on julkaistu LP-levynä ja c-kasettina (EPC 80337). Sony Music on uudelleenjulkaissut albumin CD:nä 2001 (Epic 4694452).
Pekka Lampela
Pekka Lampela (s. 18. joulukuuta 1948 Helsinki) on suomalainen elokuvaäänittäjä ja -leikkaaja.
Hän aloitti äänittäjäuransa 1960-luvun lopulla. Lampela oli vuodesta 1979 lähtien mukana miltei kaikissa Spede Pasasen elokuva- ja tv-tuotannoissa. Usein hän myös vilahti pienissä avustajan rooleissa elokuvissa. Nykyään hän on eläkkeellä ja asuu Tyrvännössä.
Lampelalla on kolme lasta: Tiia Aarnipuu sekä Titta ja Taneli Lampela, ja viisi lastenlasta. Pekka Lampelan äiti oli näyttelijä Kaija Rahola (1920-1962) ja isä ohjaaja Viljo Lampela (1918-2008).
Heikki Flöjt
Heikki Juhani Flöjt (30. marraskuuta 1943 Kajaani – 30. syyskuuta 2000 Alastaro) oli suomalainen ampumahiihtäjä.
Flöjt saavutti viestihopeaa ampumahiihdon MM-kilpailuissa 1974. Vuoden 1967 MM-kilpailuissa hän sijoittui 20 kilometrillä kymmenenneksi. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän sijoittui viestissä viidenneksi. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1968 ja 1973 sekä Kainuun Ärjyn joukkueessa viestin Suomen-mestaruuden vuosina 1967, 1972 ja 1975.
Heikki Flöjt edusti kotimaassa Kainuun Ärjyä, Kajaanin Suunnistajia, Kainuun Hiihtoseuraa ja Kuhmon Peuroja. Hän menehtyi pyöräsuunnistuksen SM-kilpailuissa 2000. Hänen pikkuveljensä Henrik Flöjt oli ampumahiihdon maailmanmestari ja olympiamitalisti ja vaimo Aila Flöjt hiihtosuunnistuksen viestin maailmanmestari.
Crip Walk
Crip Walk eli C-Walk on Crips-jengiläisten oma kävelytyyli. Kävely näyttää aivan tanssimiselta, mutta jäsenet painottavat ettei se ole tanssia vaan kävelyä, kuten räppäri Ice-T sanoo: ”Gangstas don't dance, they boogie”.
Crip walkia näkee joskus artistien musiikkivideoissa ja kiertuetallenteilla. Myös internetissä on C-Walk-videoita. Muun muassa Crips-jengiin kuulunut artisti Xzibit on tehnyt kappaleen ”Get Your Walk On”, jonka musiikkivideolla nähdään lähes pelkkää C-Walk-kävelyä. Toinen kappale on Kuruptin (joka myös kuuluu Cripseihin) C-Walk, jossa on pelkkää Crip Walkia. Tyylikäs Crip Walk on vaikeahkoa ja vaatii opettelua. Oikeaoppisesti käveltynä näyttää kuin kävelijä leijuisi lattialla puolelta toiselle.
Crip Walk -kävelytyylistä on kehittynyt tanssityyli Clown Walk, joka on nopeatempoisempaa kuin Crip Walk. Usein luullaan, että Crip- ja Clown Walk olisivat sama asia. Crip Walk on kielletty useissa yhdysvaltalaisissa kouluissa, koska se on johtanut ampumistapauksiin ja välienselvittelyihin kouluaikana. Crip walkin tekeminen Yhdysvalloissa on vaarallista Bloods-katujengin takia.
Kanavanippu E
Kanavanippu E:llä tarkoitetaan Digitan rakentamaa viidettä digitaalista lähetysverkkoa, joka avattiin 1. syyskuuta 2007, kun Suomi siirtyi pelkästään digitaalisiin televisiolähetyksiin. Kanavanippu E on B:n ja C:n tavoin varattu toimiluvanvaraiseen käyttöön. Osa sen sisältämistä kanavista on maksullisia, ja niiden katseluun tarvitsee kortinlukijalla varustetun digisovittimen sekä maksu-tv-kortin. Kanavanippu C:n tavoin kanavanippu E:n kanavatarjonta vaihtelee alueittain. Kanavanipun välittää Digita käyttäen DVB-T teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Syyskuun 2007 alussa kanavanippu E:n väestöpeitto oli noin 63 % ja lokakuun alussa noin 80 %. Keväällä 2008 nippu kattoi jo 95 % väestöstä.
Kanavanipun käynnistäminen myöhästyi hieman Lahden ja Päijät-Hämeen alueilla teknisistä syistä. Nippu käynnistyi näillä alueilla sunnuntaina 2. syyskuuta 2007.
Digi-tv lupia kanavanippu E:hen haki kaiken kaikkiaan 21 eri yhtiötä, lupien hakuaika päättyi 2. toukokuuta 2006. Valtioneuvosto katsoi, että osalla ilmaiskanavan lupaa hakeneista ei ollut riittäviä edellytyksiä harjoittaa televisiotoimintaa.
Osa yrityksistä haki toimilupaa useammallekin kanavalle. Osa puolestaan haki entisen toimiluvan laajentamista. The Walt Disney Company sai toimiluvan lähettää päiväsaikaan lastenohjelmia olemassa olevassa kanavanippu C:ssä.
Toimiluvan saaneet yritykset on lihavoitu.
1.9.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta:
Espoo, Fiskars, Jyväskylä, Kruunupyy, Lahti, Lapua, Pernaja, Pyhävuori, Tampere, Turku ja Vaasa.
1.10.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään lisäksi seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta:
Anjalankoski, Eurajoki, Kuopio ja Oulu.
1.1.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää Tammelan, Haapaveden, Vuokatin, Mikkeli, Kolin ja Joutsenon päälähetinasemilta sekä Raahen, Puolangan ja Lieksan täytelähetinasemilta.
6.6.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää myös Ylitornion Ainiovaaran täytelähetinasemalta.
Harry Hannus
Harry Hans Erik Hannus (s. 20. joulukuuta 1949 Porvoon maalaiskunta) on suomalainen kilpapyöräilijä. Hän oli Suomen paras maantiepyöräilijä 1970-luvulla.
Porvoon Akillesta edustanut Harry Hannus osallistui olympiakisoihin neljästi. Parhaimmillaan hän sijoittui ratapyöräilyssä 13:nneksi – 4 kilometrin takaa-ajossa 1976 – ja henkilökohtaisessa maantieajossa 12:nneksi 1980.
Hannuksen kansainvälinen huippuhetki oli maantiepyöräilyn MM-kisojen neljäs sija San Cristóbalissa, Venezuelassa 1977. Se on Suomen miesten pyöräilyhistorian paras MM-sijoitus. Vuonna 1973 Hannus sijoittui Barcelonan MM-kisoissa kuudenneksi. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 1974. Vuoden urheilija -äänestyksessä Hannus sijoittui yhdeksänneksi 1977. Hannus ajoi vuonna 1974 tunninajon Suomen ennätyksen 45,299 km. Se säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2015 asti, jolloin Jussi Nummikko rikkoi sen.
Seppo Wallin
Seppo Nyyrö Wallin (30. elokuuta 1928 Tampere – 9. helmikuuta 2003 Tampere) oli suomalainen televisio-ohjaaja ja näyttelijä.
Wallin oli yksi varhaisen suomalaisen televisioteatterin vakituisista ohjaajista. 1960-luvulla hän ohjasi muun muassa Arthur Millerin näytelmään pohjautuvan televisioelokuvan "Kauppamatkustajan kuolema" (1961), jossa pääosan näytteli Tauno Palo, ja William Shakespearen näytelmään pohjautuvan elokuvan "Miten haluatte" (1964). Näiden ohella Wallin teki muun muassa Televisioteatteriin Harold Pinter -filmatisoinnit "Muotinäytös" (1962) ja "Teekutsut" (1965).
Wallinin TV2:lle ohjaama kolmiosainen televisiosarja "Jäähyväiset lasihevoselle" (1985) oli ensimmäinen Pentti Kirstilän Hanhivaara-dekkareihin pohjautuva elokuva.
Ohjaajanuransa lisäksi Wallin näytteli myös pieniä sivuosia niin Jaakko Pakkasvirran ("Runoilija ja muusa" 1978, "Linna" 1986), Mikko Niskasen ("Sissit" 1963) kuin Erkko Kivikoskenkin ("Kesyttömät veljekset" 1969) elokuvissa.
Seppo Wallin kävi ylioppilaaksi tultuaan Suomen teatterikoulun ja opiskeli radio- ja tv-työtä muun muassa Englannissa ja Asla-stipendiaattina Yhdysvalloissa. Hän oli kiinnitettynä näyttelijänä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin vuosina 1950–1953 ja 1955–1957 sekä välillä Radioteatteriin 1953–1955. Sen jälkeen hän oli ohjaajana Suomen Televisiossa 1957–1961, Televisioteatterissa 1961–1968 ja Mainos-TV:n teatterissa 1969–1973 ja teatteripäällikkö 1973–1983 ja ohjaaja 1983–1988.
Kennoperhokala
Kennoperhokala ("Chaetodon rafflesii") on perhokaloihin kuuluva kala. Sitä käytetään meriakvaariossa. Se syö sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Kennoperhokala kasvaa 15 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä, yleisväri on keltainen ja tummemmat suomunreunat muodostavat vinoruutukuvion. Silmän läpi kulkee musta juova, ja pyrstön kärki on musta. 
Kennoperhokala elää Fidžillä ja Indopasifisella merialueella. 
Kennoperhokala viihtyy suojaisilla koralliriutoilla ja laguuneissa. Se liikkuu usein yksin tai pareittain 1–15 metrin syvyydessä.
Kennoperhokala syö koralleja, merivuokkoja, äyriäisiä ja levää.
Samurai Jack (hahmo)
Samurai Jack on kuvitteellinen päähahmo piirrossarjasta "Samurai Jack". Hän esiintyi ensimmäisen kerran sarjan ensimmäisessä jaksossa, elokuussa 2001. Hahmon ääninäyttelijänä toimi Phil LaMarr, ja dubattuna suomalaisia ​​Taisto Oksanen.
Samurai Jack syntyi Japanissa muinaisajalla, jolloin hänen isänsä oli Japanissa erään alueen hallitsijana. Samoihin aikoihin riehui paha olento nimeltä Aku, joka vapautui vankilastaan monien vuosien jälkeen ja alkoi pian vallata maailmaa itselleen. Jack sai myös kokea tämän kauhun pienenä ja hänen vanhempansa lähettivät poikansa pois, toivoen hänen oppivan keinon jolla voittaa Aku. Hän harjoittelekin Bujitsu koodin mukaisesti ja lisäksi kävi Kreikan filosofien, tiibetiläisten munkkien ja italialaisten tiedemiesten opeissa, jotta hänen mielensä olisi terävä. Lisäksi Jack opiskeli ratsastusta, miekan käsittelyä ja useita eri kamppailulajeja. Vuosia kestäneen harjoittelun päätteeksi hän palasi takaisin kotimaahansa, jossa kohtasi Akun. Pahuuden velhosta ei ollut vastusta Jackin erityisen arvokkaalle katana-miekalle, jolla hän oli voittaa Akun. Aku ehti kuitenkin siirtää Jackin tulevaisuuteen pois perheensä luota. Tämän jälkeen hän on etsinyt portaalia, jonka avulla hän voisi matkata takaisin kotimaahansa ja onkin kierrellyt useissa paikoissa. Koska hänen oikeaa nimeä ei ole paljastettu, kuitenkin sarjan aikana häntä on nimitetty Samurai Jackiksi.
Jack omaa sankarina erittäin selkeän stoalaisen asenteen. Hän on erittäin kohtelias ja nöyrä vaikka joutuukin elämään futuristisessa maailmassa. Erittäin vahvan moraalinsa myötä Jack usein auttaa köyhiä ja avuttomia olentoja keinolla millä hyvänsä. Hän jopa jättää oman tavoitteensa palata takaisin ajassa taaksepäin, pelastaakseen kylän tai yksittäisen ihmisen pahuuden käsistä.
Lapsena hän matkusti ympäri maailmaa harjoittaakseen kehoaan ja mieltään, kohdatakseen Akun. Jack opiskeli useiden oppineiden kanssa kuten kreikkalaisen filosofien ja pyrki myös oppimaan kaiken mahdollisen taistelulajin, jota eri kulttuureissa harjoitettiin. Jack harjoitteli taistelu tekniikoita muun muassa Viikinkien, Robin Hoodin, Shaolin munkkien ja kreikkalaisten urheilijoiden kanssa. Huolimatta siitä miten taitava hän onkaan aseiden kanssa tai ilman, Jack luottaa aina miekkaansa. Lisäksi harjoittelun myötä hän ymmärtää hyvin eläimiä, joiden avulla Jackin vaistot ovat osittain kehittyneet, sekä refleksit joiden avulla hän kykenee väistelemään jopa luoteja.
Samurai Jack omistaa taikamiekan, jonka takoivat kolme jumalaa Odin, Ra ja Rama, kolmen kuolevaisen kautta. Miekkaan asetettiin Jackin isän puhdas hyvyyden henki, jonka avulla pahuuden velho Aku voitaisiin tuhota. Miekka on myös rikkoutumaton, sillä mikään maallinen aine ei ole kyennyt katkaisemaan sitä.
Petronella (nimi)
Petronella on muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Alankomaissa ja Saksassa käytetty naisen etunimi.
Petronella on muunnos italian Petronillasta, joka puolestaan on kehittynyt hellittelymuotona roomalaisesta sukunimestä Petronius.
Petronius liittyy mahdollisesti latinan talonpoikaa tai moukkaa merkitsevään sanaan
tai ehkä kreikan kiveä merkitsevään sanaan.
Vuoden 2015 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 474 Petronella-nimen saanutta naista ja alle 10 miestä.
Lauri Hanhivaara
Lauri Hanhivaara on kuvitteellinen poliisi, joka ratkoo rikoksia Pentti Kirstilän dekkareissa. Hanhivaara on tamperelainen, nasevapuheinen ylikonstaapeli. Hän esiintyy jo Kirstilän ensikoisromaanissa "Jäähyväiset rakkaimmalle" (1977).
Kirstilän Hanhivaara-romaaneja on filmatisoitu runsaasti. Matti Kassila ohjasi "Jäähyväiset presidentille" (1987) elokuvateatterilevitykseen. Elokuvassa Tarmo Manni esittää Kekkosen näköistä presidenttiä, joka joutuu attentaattiyrityksen kohteeksi.
Televisioelokuvia ja -sarjoja on useita. Ohjaajina ovat toimineet Seppo Wallin, Anssi Mänttäri ja Taisto-Bertil Orsmaa. Hanhivaaraa näissä sovituksissa ovat esittäneet Tapani Perttu, Raimo Grönberg kahdesti ja muistetuimpana Antti Litja kaikkiaan viisi kertaa.
Karvamansikka
Karvamansikka ("Fragaria viridis") on pienimarjainen mansikkalaji, jota tavataan Euroopassa ja Keski-Aasiassa. Suomessa laji on uhanalainen.
Karvamansikka kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Rönsyjä on runsaasti, ja ne voivat kasvaa parikin metriä pitkiksi. Varsi, lehtiruodit ja kukkaperät ovat ulospäin tai alaviistoon sirottavien karvojen peitossa. Lehdet ovat kolmesormisia ja alta tiheään lyhytkarvaisia. Lehdykät ovat soikeita tai vinoneliömäisiä ja sahalaitaisia, ja lehdykän kärkihammas selvästi muita pienempi. Kukan valkeat terälehdet ovat 8–10 mm pituisia, vastapuikeita, suippoja ja eivät kosketa toisiaan. Verholehdet ovat marjan myötäisiä. Karvamansikka kukkii touko-kesäkuussa. Marja on karvainen ja vaikeasti irtoava.
Karvamansikka muistuttaa ulkonäöltään ahomansikkaa ("F. vesca"). Tärkein tuntomerkki on marjan ulkonäkö: karvamansikat ovat usein kypsinäkin osittain vihertäviä, ja niiden siemenet ovat hiukan sisäänpainuneita. Keskimmäisen lehdykän hampaat ovat kärjestä lyhyemmät kuin sivuilta, kun taas ahomansikalla pisimmät hampaat ovat lehdykän kärjessä.
Karvamansikka voi risteytyä ahomansikan kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Karvamansikkaa tavataan Euroopassa Keski-Ranskasta itään läpi Etelä-, Keski- ja Itä-Euroopan aina Keski-Aasiaan saakka. Pohjoisessa lajin esiintymisalue ulottuu Etelä-Norjaan, -Ruotsiin ja -Suomeen. Lisäksi sitä tavataan Kaukasuksen alueella. Suomessa laji on melko harvinainen, ja sitä tavataan Ahvenanmaalla sekä muutamin paikoin Etelä-Suomessa.
Karvamansikkaa tavataan tyypillisesti kedoilla, pientareilla ja kuivilla niittytöyräillä. Laji on kalkinsuosija.
Pälviperhokala
Pälviperhokala ("Chaetodon ulietensis") on perhokaloihin kuuluva kala. Se syö sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Pälviperhokala kasvaa 15 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä, valko-harmaa-keltakuvioinen. Silmän läpi kulkee musta juova . 
Pälviperhokala elää Fidžillä ja Indopasifisella merialueella.
Pälviperhokala tarvitsee akvaariossa sekä paljon piilopaikkoja että avointa uintitilaa. Luonnossa sitä tavataan yleensä pareittain koralliriutoilla.
Pälviperhokala syö sienikoralleja, merivuokkoja ja kivikoralleja sekä levää.
Die So Fluid
Die So Fluid on englantilainen yhtye, johon kuuluvat laulaja-basisti Grog, kitaristi Drew Richards ja rumpali Al Fletcher. Yhtyeen debyyttialbumi "Spawn of Dysfunction" julkaistiin vuonna 2004 ja toinen albumi "Not Everybody Gets A Happy Ending" helmikuussa 2008. Die So Fluid on keikkaillut useasti Suomessa ja yhtyeen toisen albumin julkaisi suomalainen levy-yhtiö Parole Records.
Grog on soittanut bassoa Kelly Osbournen ja Spice Girlsistä tutun Mel C:n keikkakokoonpanoissa. Grog on myös soittanut bassoa ja laulanut ""Feline"" -yhtyeessä, jonka 
hän perusti vuonna 1995. Yhtye julkaisi yhden albumin, "Save your face", jonka jälkeen yhtye hajosi.
Avaris
Avaris (egyptin kielellä: , Hatwaret, ) oli Niilin suistoalueella sijainnut kaupunki toisella välikaudella (1650–1550 eaa.) Se oli Egyptiä hallinneiden aasialaisten paimentolaisten, hyksojen vahvasti linnoitettu pääkaupunki.
Tutkijat ovat löytäneet maan alta kaupungin, jonka arvioidaan olevan juuri Avaris. Kaupungista on saatu tutkakuvia, jotka osoittavat, että siellä on satama, katuverkosto, talojen sijainnit ja hautoja. Egyptiläiset valloittivat alueen ja tuhosivat kaupungin. Löydetty kaupunki sijaitsee lähellä Tal al-Dabaan kaupunkia Egyptin pääkaupungista Kairosta koilliseen.
Juhani Linnovaara
Pertti Ensio Juhani Linnovaara (s. 7. tammikuuta 1934 Hämeenlinna) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan muun muassa surrealistisista töistään, joissa on usein myös huumoria. Linnovaara on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia nykymaalareita.
Linnovaaran ura alkoi 1950-luvulla realistisilla, melkein fotorealistisilla asetelma- ja maisemamaalauksilla. 1970-luvun alussa hän teki sarjan ”historiallisia muotokuvia” joiden tyyli ja värimaailma olivat menneiltä aikakausilta, mutta hahmoina esiintyi sympaattisia sammakkomaisia sarjakuvasankareihin rinnastuvia olioita. Ensimmäinen yksityisnäyttely hänellä oli Porvoossa 1953. Pariisin nuorten biennaalin pääpalkinnon hän sai 1969 ja edusti Suomea Venetsian biennaalissa 1970.
Linnovaara on suunnitellut koruja Lapponialle ja on tehnyt maalausten lisäksi veistoksia. Veistos "Kävelyllä" herätti huomiota Venetsian biennaalissa 1970.
Linnovaaralle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1971 ja professorin arvonimi 1994. Lisäksi hän oli Helsingin juhlaviikkojen Vuoden taiteilija 1978.
Nasida Ria
Nasida Ria on yhdeksän naisen muodostama indonesialainen "qasidah modern" -yhtye Semarangista, Keski-Jaavalta. Yhtye on perustettu vuonna 1975 ja tullut kansainvälisesti tunnetuksi levystä "Keadilan" (1994). Kokoonpanoa johtaa H. Mudrikah Zain.
Greg LeMond
Gregory James ”Greg” LeMond (s. 26. kesäkuuta 1961 Lakewood, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän on kolminkertainen Ranskan ympäriajon voittaja.
LeMond voitti junioreiden maantieajon maailmanmestaruuden vuonna 1979. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1981 "Renault-Elf-Gitane"-joukkueessa ja saavutti seuraavana vuonna hopeamitalin maantieajon MM-kilpailussa Giuseppe Saronnin jälkeen. Vuonna 1983 hän voitti ammattilaisten maailmanmestaruuden ensimmäisenä yhdysvaltalaispyöräilijänä.
LeMond osallistui Ranskan ympäriajoon ensimmäisen kerran vuonna 1984. Hän sijoittui heti kolmanneksi ja voitti nuorten kilpailun. Seuraavana vuonna hän avusti tallinsa "La Vie Clairen" kapteenia Bernard Hinault’ta, joka oli loukkaantunut kolarissa, voittamaan viidennen Ranskan ympäriajonsa; LeMond sijoittui toiseksi 1.42 ranskalaiselle hävinneenä. Myöhemmin syksyllä LeMond sijoittui MM-kilpailuissa toiseksi Joop Zoetemelkin jälkeen. Seuraavana vuonna LeMond ja Hinault ajoivat edelleen samassa tallissa. Ranskan ympäriajossa Hinault lupasi avustaa LeMondia vastapalvelukseksi edellisvuodesta, mutta miehet ajoivatkin tiukasti toisiaan vastaan LeMondin voittaessa lopulta kilpailun ensimmäisenä ei-eurooppalaisena pyöräilijänä.
20. huhtikuuta 1987 LeMondin lanko ampui metsästysretkellä erehdyksessä haulikolla häntä selkään. Kahden vuoden toipumisajan jälkeen, 37 haulia edelleen kehossaan, LeMond aloitti Ranskan ympäriajon tavoitteenaan pääsy 20 parhaan joukkoon. Ennen viimeistä etappia, aika-ajoa, hän oli kuitenkin toisena 50 sekuntia Laurent Fignon’n takana. LeMond käytti pyörässään uudenmallisia Aerobars-lisäkahvoja, jotka antoivat hänelle merkittävän aerodynaamisen edun. Hän voitti aika-ajon 58 sekunnilla ja kokonaiskilpailun ennätyksellisen pienellä kahdeksan sekunnin erolla ennen Fignonia. Muutamaa viikkoa myöhemmin LeMond voitti toistamiseen maailmanmestaruuden kukistettuaan loppukirissä Dmitri Konyševin ja Seán Kellyn. Sports Illustrated -lehti nimesi LeMondin ensimmäisenä pyöräilijänä vuoden miesurheilijaksi 1989.
LeMond voitti Ranskan ympäriajon kolmannen kerran vuonna 1990. Kilpailun ensimmäisellä etapilla ryhmä, johon kuului Claudio Chiappucci, voitti LeMondin 10 minuutilla 35 sekunnilla. LeMond kuroi eroa kiinni pikkuhiljaa ja ennen viimeistä aika-ajoa hän oli vain viisi sekuntia Chiappuccia jäljessä. Voitettuaan italialaisen aika-ajossa yli kahdella minuutilla LeMond varmisti kokonaiskilpailun voiton, ilman yhtään etappivoittoa.
Uransa viimeisen merkittävän voiton LeMond sai oltuaan paras Tour DuPont -kilpailussa vuonna 1992.
Robert Evans
Robert Evans (syntyjään Robert J. Shapera, s. 29. kesäkuuta 1930 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka tunnetaan parhaiten Paramount-yhtiölle 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa tuottamastaan "tetralogiasta" "Rosemaryn painajainen", "Love Story", "Kummisetä" ja "Chinatown". Hän tuotti kaikkiaan yli 300 elokuvaa. Lisäksi hän on saanut kuuluisuutta hedonistisen elämäntapansa ja seitsemän avioliittonsa kautta. Hän julkaisi vuonna 1997 omaelämäkerrallisen äänikirjan "The Kid Stays in the Picture".
Evansilla on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Irving Thalberg
Irving Grant Thalberg () oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka oli 1924–1936 Metro-Goldwyn-Mayer-yhtiön ensimmäinen tuotantopäällikkö. Hänelle annettiin lempinimi "The Boy Wonder", joka kuvasti yhtäältä hänen nuoruuttaan, toisaalta tuottajan kykyä löytää parhaat käsikirjoitukset, näyttelijät ja elokuvantekijät. MGM:n vuosina hän tuotti menestyselokuvan toisensa perään.
Thalberg oli Hollywoodissa erittäin arvostettu tuottaja ennen kaikkea lahjakkuutensa mutta myös vaatimattomuutensa takia. Tuottajana hänen nimeään ei koskaan mainittu elokuvien alkuteksteissä. Thalberg kuoli vain 37-vuotiaana. Kuolemansa jälkeen Thalbergista on tullut yksi Hollywoodin suurista legendoista.
Talberg oli naimisissa näyttelijä Norma Shearerin kanssa.
Yhdysvaltain elokuva-akatemia perusti 1937 Irving G. Thalbergin muistopalkinnon, joka jaetaan ansioituneille tuottajille.
Olav Jordet
Olav Jordet (s. 27. joulukuuta 1939) on entinen norjalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari.
Olav Jordet on ensimmäinen norjalainen ampumahiihdon maailmanmestari. MM-kisoissa 1965 hän ampui 20 kilometrin kilpailussa ensimmäisellä ampumapaikalla yhden ohilaukauksen ja oli väliajoissa kolmantena, mutta jatkossa hän osui kaikki laukauksensa tauluun ja voitti kultaa 22 sekunnin erolla Neuvostoliiton Nikolai Puzanoviin. Toinen kultamitali tuli joukkuekilpailussa.
Jordet on myös ensimmäinen norjalainen ampumahiihdon olympiamitalisti saatuaan pronssia Innsbruckissa 1964. Toisen olympiamitalinsa hän sai viestissä Grenoblessa 1968.
Louis B. Mayer
Louis Burt Mayer (oik. Eliezer (Lazar) Meir ) oli yhdysvaltalainen, juutalaiseen perheeseen Venäjällä syntynyt, elokuvatuottaja. Mayer oli 1930- ja 1940-luvuilla yksi Hollywoodin vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän johti lähes 30 vuotta Metro-Goldwyn-Mayer-studiota. MGM syntyi, kun Marcus Loew fuusioi Mayerin perustamat Metro Pictures- ja Louis B. Mayer Pictures -yhtiöt Goldwyn Pictures -yhtiön kanssa. Mayer perusti 1927 Yhdysvaltain elokuva-akatemian, joka jakaa vuotuiset Oscar-palkinnot. Uransa huippuvuosinaan Mayer ansaitsi yli miljoona dollaria vuodessa ja oli siten Yhdysvaltojen parhaiten palkattu henkilö. Mayer oli myös aktiivisesti mukana republikaanisen puolueen toiminnassa ja oli 1930-luvulla kaksi vuotta Kalifornian republikaanisen puolueen puheenjohtajana.
Mayer syntyi Minskissä, josta perhe muutti ensin New Yorkiin ja sieltä Kanadaaan. Kanadassa hänen isällään oli hyvin menestyvä jäte- ja romumetalliyritys. Mayer menestyi itse samalla alalla Bostonissa ennen kuin osti elokuvateatterin Massachusettsistä 1904. Mayerista tuli pian Uuden-Englannin suurin elokuvateattereiden omistaja. 1914 Mayer ryhtyi levittämään elokuvia ja perusti pian sen jälkeen kaksi elokuvien tuotantoyhtiötä: Metro Pictures ja Louis B. Mayer Pictures. Marcus Loew fuusioi Mayerin perustamat yhtiöt Goldwyn Pictures -yhtiön kanssa ja uuden yhtiön nimeksi tuli Metro-Goldwyn-Mayer. Mayerista tuli myös samalla yhtiön johtaja, jossa virassa hän toimi vuoteen 1951 asti, jolloin hänet erotettiin.
MGM:n johtajana Mayer tuli tunnetuksi kyvystään tuottaa menestyselokuvia ja löytää parhaat ihmiset tekemään niitä. Hänen ensimmäinen tuotantopäällikkönsä oli Irving Thalberg. Mayer pyrki myös ylläpitämään elokuvissa tiukkoja konservatiivisia moraaliarvoja, minkä takia monet MGM:n elokuvat hänen aikanaan olivatkin perhe-elokuvia.
Dore Schary, tuolloin MGM:n tuotantopäällikkö, syrjäytti Mayerin 1951. Viimeiset vuotensa Mayer työskenteli Cinerama-yhtiölle.
Luettelo tunnetuista ALS-tautisista
Luettelo tunnetuista henkilöistä, joilla on todettu ALS-tauti.
Jon Istad
Jon Istad (29. heinäkuuta 1937 Voss – 17. toukokuuta 2012) oli norjalainen ampumahiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Istad osallistui ampumahiihdon arvokisoihin jo Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960, mutta vasta vuoden 1966 MM-kilpailuissa hän ylsi henkilökohtaisella matkalla mitaleille. Tuolloin hän voitti 20 kilometrin kilpailun neljästä sakkominuutistaan huolimatta. Toisen kultamitalinsa hän saavutti viestissä. Seuraavana vuonna hän kuului jälleen Norjan voittoisaan viestijoukkueeseen, mutta henkilökohtaisella matkalla hän jäi pronssille ammuttuaan 12 sakkoa. Olympiamitalin hän saavutti Grenoblesta 1968 Norjan sijoituttua 4 × 7,5 kilometrin viestissä hopealle.
Istad oli Norjan parhaimmistoa myös sotilaskivääriampujana. Hänen poikansa Sverre Istad on ampumahiihdon MM-mitalisti, ja hän oli ampumahiihdon maailmanmestari Gro Marit Istad-Kristiansenin eno tai setä. Istad kuoli 17. toukokuuta 2012.
Lähde:
Wanda Metropolitano
Estadio Wanda Metropolitano on jalkapallostadion Espanjan pääkaupungissa Madridissa ja Club Atlético de Madridin kotistadion kaudesta 2017–2018 alkaen.
Stadion avattiin vuonna 1994 ja tuolloin noin 20 000 -paikkainen stadion oli alun perin pääasiassa yleisurheilukäytössä. Vuonna 2017 valmistuneen laajennuksen jälkeen stadionilla on 67 703 paikkaa ja se on Espanjan kolmanneksi suurin stadion Camp Noun ja Santiago Bernabéun jälkeen.
Stadion sijaitsee San Blasin – Canillejasin alueella Madridin koillisosassa, lähellä Barajasin lentoasemaa. Stadionia palvelee Madridin metron seitsemänteen linjaan kuuluva Estadio Metropolitanon asema.
Stadionin ovat suunnitelleet sevillalaiset arkkitehdit Antonio Cruz ja Antonio Ortiz. Vuonna 1994 valmistuneella stadionilla oli alun perin noin 20 000 katsojapaikkaa ja se oli pääosin yleisurheilukäytössä. Vuosina 1994–2004 sillä järjestettiin kansainvälinen Meeting de Atletismo, joka kahtena jälkimmäisenä vuotena toimi samalla kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n Super Grand Prix’nä, ja vuonna 2002 IAAF:n maailmancup. Stadionilla on järjestetty myös konsertteja.
Stadion kuului Madridin itsehallintoalueen omistukseen vuoteen 2002 asti, jolloin se siirtyi Madridin kaupungille. Marraskuussa 2011 alkoivat laajennustyöt, jotka kasvattivat kapasiteetin noin 68 000:een.
Stadion oli mukana vuosien 2012, 2016 ja 2020 kesäolympialaisten valintaprosesseissa, ja se olisi toiminut olympiastadionina, mikäli Madrid olisi saanut kilpailut järjestääkseen. Stadion kuului Madridin olympiarenkaan itäiseen sektoriin, johon oli suunniteltu stadionin lisäksi rakennettavan myös olympiakylä sekä uintilajien, voimistelun, ja pyöräilyn suorituspaikkoja. Mahdollisia olympialaisia varten stadionille olisi jätetty tilaa juoksuradoille ja muille yleisurheilun suorituspaikoille. Kolmen epäonnistuneen yrityksen jälkeen kaupunki päätti olla hakematta vuoden 2024 kilpailuja.
Baskiseparatistijärjestö Eta räjäytti autopommin stadionin edustalla 27. kesäkuuta 2005, runsas viikko ennen vuoden 2012 kesäolympialaisten isäntäkaupungin valintaa. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta Madridin kaupunginjohtaja Alberto Ruiz-Gallardón uskoi tapahtuneen vahingoittaneen Madridin kisaehdokkuutta.
Jalkapalloseura Club Atlético de Madrid siirtyi pelaamaan kotiottelunsa stadionille kaudesta 2017–2018 alkaen. Samalla seura luovutti Manzanaresjoen rannalla sijaitsevan vanhan stadioninsa Vicente Calderónin Madridin kaupungille, joka purkaa stadionin ja muuttaa alueen puistoksi.
Stadionilla pelataan Mestarien liigan loppuottelu vuonna 2019.
Stadion on historiansa aikana tunnettu nimillä Estadio de la Comunidad de Madrid (Madridin itsehallintoalueen stadion) ja Estadio Olímpico de Madrid (Madridin olympiastadion) sekä lempinimellä La Peineta (”kampa”), joka viittaa pääkatsomon muotoon.
Atlético Madridin siirryttyä stadionille se sai nimen Wanda Metropolitano vuosina 1923–1966 Atléticon kotistadionina toimineen Metropolitanon ja seuran osaomistajan Wandan mukaan. Uefan kilpaluissa stadionista käytetään nimeä Estadio Metropolitano.
Surrealismin manifesti
Surrealismin manifesti () on surrealistisen taidesuuntauksen piirissä julkaistujen kahden julistuksen nimitys.
Ensimmäisen manifestin kirjoitti ranskalainen kirjailija André Breton vuonna 1924, ja se julkaistiin 1925. Manifestissa luetellaan surrealismin edelläkävijöitä, kuten markiisi de Sade, Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud, Lautréamont, Raymond Roussel ja jopa Dante. Manifestissa kuvataan surrealismin olemusta ja siteerataan runoudessa surrealismia kehittäneiden runoilijoiden teoksia, kuten Philippe Soupaultin, Paul Éluardin, Robert Desnos'n ja Louis Aragonin.
Tekstissä Breton käytti absurdia huumoria havainnollistamaan dada-suuntausta, joka Ranskassa edelsi surrealismia ja jossa siinäkin Breton oli keskushenkilönä. Tekstissä vakuutetaan, että surrealismi ei noudata mitään tiettyä suunnitelmaa eikä perinteistä mallia ja että surrealistit ovat nonkonformisteja.
Manifestin allekirjoittivat muun muassa Louis Aragon, Antonin Artaud, Jacques Baron, Joe Bousquet, Jacques-André Boiffard, Jean Carrive, Rene Crevel, Robert Desnos, Paul Éluard, Max Ernst ja Breton.
Manifestin on suomentanut Väinö Kirstinä.
Vuonna 1929 Breton julkaisi muiden teoreettisten erittelyjen ohella surrealismin toisen manifestin. Julistuksessa suljettiin surrealismin ulkopuolelle taiteilijoita, jotka eivät halunneet osallistua kollektiiviseen toimintaan: Leiris, Limbour, Morise, Baron, Queneau, Prévert, Desnos, Masson ja Boiffard. He siirtyivät aikakauskirjan "Documents" piiriin. Lehteä julkaisi Georges Bataille.
Breton luonnosteli kolmannenkin manifestin, mutta se jäi julkaisematta.
Sanchi
Sanchi on kylä Intiassa, Madhya Pradeshin osavaltiossa, 45 kilometriä Bhopalin kaupungista. Kylä on kuuluisa buddhalaisista monumenteistään, jotka rakennettiin kolmannen vuosisadan ennen ajanlaskua ja 1100-luvun välisenä aikana. Sanchi on merkittävä ja ainutlaatuinen paikka, jossa on parhaiten säilyneitä stupia. Lisäksi alueelta pystyy näkemään Intian buddhalaisen arkkitehtuurin synnyn, kukoistuksen ja rappion. Vuonna 1989 Sanchin buddhalaiset monumentit listattiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Ašoka, joka oli kääntynyt buddhalaisuuteen luultavasti vuonna 258 eaa. aloitti pyhäkön rakentamisen. Hän rakennutti alueelle kahdeksan stupaa sekä 12 metriä korkean pylvään, johon on kaiverrettu hänen julistuksiaan. Kuuluisin näistä stupista on Stupa 1, eli ns. "suuri stupa".
Suuri stupa on 36,6 metriä halkaisijaltaan ja korkeudeltaan 16,46 metriä. Sen kupoli on lähes täydellisen puolipallon muotoinen. Sitä on laajenettu kolmeen otteeseen, viimeisen kerran 400-luvun puolivälissä. Erityisen kuuluisa Suuri stupa on neljästä monumentaalisesta portistaan, "torana", jotka on koristeltu näyttävästi.
Sanchi hylättiin 1300-luvulla. Sanchin monumentit löydettiin uudelleen vuonna 1818, kun brittiläinen kenraali tuli alueelle. Kasvillisuus oli jo tällöin pitkälti peittäneet rakennukset. Monumentit kärsivät tämän jälkeen amatööriarkeologien ja aarteenmetsästäjien käsissä ja vasta 1910-luvulla arkeologi John Marshallin johdolla Sanchi sai nykyisen kuntonsa.
Eirik Kvalfoss
Eirik Kvalfoss (s. 25. joulukuuta 1959) on entinen norjalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Eirik Kvalfoss oli Norjan paras ampumahiihtäjä 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa. Hän voitti urallaan 16 arvokisamitalia. Niistä neljä oli henkilökohtaisia kultamitaleja, arvokkaimpana olympiakulta 10 kilometrillä Sarajevon 1984 kisoissa.
Kvalfoss on kotoisin Vossin kaupungista kuten toinen ampumahiihdon maailmanmestari Odd Lirhuskin.
Antje Kempe
Antje Zöllkau s. Kempe (s. 22. kesäkuuta 1963 Saalfeld) on entinen itäsaksalainen keihäänheittäjä.
Antje Kempe saavutti juniorien Euroopan-mestaruuskisoissa toisen sijan vuonna 1981. Vuotta myöhemmin hän oli aikuisten Euroopan-mestaruuskisojen hopealla.
Maailmanmestaruuskisat 1983 olivat hänelle verrattaen kova pettymys hänen jäädessään 11. sijalle, eikä hänen yleisurheilu-uransa kestänyt vanhemmalle iälle huipputasolla. Omassa maassaan hän jäi pari vuotta vanhemman ja raamikkaamman Petra Felken varjoon.
Vuonna 1983 Antje Kempe heitti kuitenkin tuloksen 71,00 vanhanmallisella keihäällä ylittäen 70 metrin haamurajan ensimmäisenä saksalaisnaisena. Hänen ennätyksensä keihäänheitossa on 72,16.
Antje Kempe edusti ensin Jenan joukkuetta, siirtyi OSC Berliniin ja myöhemmin länteen Mannheimiin. Antjella on poika Max Zöllkau, joka on syntynyt 1989.