Daitō-ryū aiki jūjutsu
Daitō-ryū aikijūjutsu () on perinteinen japanilainen kamppailulaji. Daitō-ryū aikijūjutsu tunnetaan parhaiten levittäjästään Sōkaku Takedasta (1859-1943). Kyseisellä tyylisuunnalla saattaa olla pitkäkin historia, mutta kirjattuja tietoja ei koulukunnasta ole ennen Takedaa. On hyvin mahdollista, että Takeda oli Daito-ryûn perustaja.
Nykyään Daito-ryû voidaan jakaa ainakin kahteen "tyyliin": Daito-ryû aikibudô on Sokakun pojan, Tokimune Takedan, perustama formaali suunta 1950-luvun alussa. Tokimune laati formaalit vyökoetekniikat ja jakoi nämä osiin modernien kyû-dan-vyöarvojen mukaan (Hiden mokuroku a.k.a Shoden)ja otti käyttöön judosta tutun kyû-dan-järjestelmän osoittamaan edistymistä aikibudôssa. Daitô-ryû aikijûjutsu taas noudattelee Sokaku Takedan opetuksia ja epämuodollista opetustapaa. Yleistyksenä voidaan sanoa, että aikibudô on hyvin formaali systeemi, jossa japanilaiset käytöstavat (reihô) näyttelevät suurta osaa ja lopetukset suoritetaan lähinnä käsin, sekä muodollisella miekaniskulla. Vastustaja myös heitetään usein kauaksi itsestä. Aikijûjutsu puolestaan käyttää kolmea periaatetta: Älä seiso vastustajan edessä, heitä/kaada/pudota vastustaja lähelle omia jalkojasi ja käytä lopetuksiin käsiä vahvempia jalkoja. Muodollisuudet eivät myöskään näyttele samanlaista roolia kuin aikibudôssa. Nämä tyylit eroavat käytännössä melko tavalla toisistaan, eikä asiaa tuntemattoman olisi kovin helppoa tunnistaa niitä samaan koulukuntaan kuuluviksi.
Sodan jälkeisen Japanin voimakas pasifismi toi suuria muutoksia taistelulajien (budô/bujutsu) harjoitteluun. Enää ei ollut kovinkaan hyväksyttävää puhua vastustajan tappamiseen tähtäävistä tekniikoista, vaan luonteen kasvattaminen nousi tärkeimmäksi päämääräksi. Lajit myös muuttuivat entistä enemmän näytöksissä suurta suosiota nauttivien näyttävien liikkeiden ja heittojen suuntaan. Ihmisillä ei ollut turvallisessa Japanissa varsinaista käyttöä tehokkaille, mutta kivuliaammille ja vähemmän näyttäville tekniikoille.
Edellä kerrottu auttaa selittämään tekniikoiden muuntumisen myös Daitô-koulukunnassa. Suurin osa Daitô-ryûn nimellä kulkevista tyyleistä on käytännössä formaalia ja näyttävyyteen tähtäävää aikibudôa (esim. Katsuyuki Kondon haara ja Seishinkai) tai pääasiassa aiki-tekniikoihin (aikijutsu/aiki no jutsu) perustuvaa "pehmeää" suuntausta (Kôdôkai, Roppôkai etc)tai näiden variaatioita. Sokaku Takedan opettamaa tekniikkaa harjoitellaan sellaisenaan enää hyvin harvassa paikassa.
Pasi Savoranta (nyk. Sasuga ry.) ja Marko Kempas (nyk. Mudoson ry.) toivat Daitô-ryûn Suomeen (Helsinki) vuonna 1995 harjoiteltuaan Osakassa kolme kuukautta.
Suomessa Daitô-ryû aikijûjutsuun keskittyvää linjaa edustaa Sasuga ry.. Tämän seuran pääopettaja on Yutaka Amatsu, joka oli Takuma Hisan paras oppilas ja ainoa, jolle Hisa opetti koko järjestelmän Menkyô kaiden -tekniikoita myöten. Hisa puolestaan sai ainoana todistuksen kaiken tiedon välityksestä (Menkyô kaiden) Sokaku Takedalta.
Fudoshin ry. ja Mudoson ry. opettavat sekä Daitô-ryû aikijûjutsua että Daitô-ryû aikibudôa samaan aikaan. Nämä seurat kuuluvat Takumakaihin , joka on alun perin Takuma Hisan oppilaiden 1970-luvulla perustama järjestö. Takuma Hisan kuoltua vuonna 1980 osa oppilaista toi Takumakain perustekniikoiksi Tokimune Takedan aikibudô-järjestelmän (Hiden mokuroku).
Pehmeämpää Daitô-ryû aikijutsua edustaa puolestaan Muden Juku-järjestöön kuuluva ryhmä Helsingissä vastuuhenkilönään Markku Kumpulainen.