hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mike Ireland
Michael "Mike" Ireland (s. 3. tammikuuta 1974 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
Ireland voitti sprinttereiden maailmanmestaruuden Inzellissä 2001. Lisäksi hän on saanut hopeaa Soulissa 2000 sekä pronssia Hamarissa 2002 ja Naganossa 2004. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sai Naganossa 2000 hopeaa 500 ja pronssia 1 000 metrillä ja Soulissa 2004 pronssia 500 metrillä. Lisäksi hän on sijoittunut 500 metrillä viidenneksi 1997 ja kuudenneksi 1998. Olympialaisissa Ireland on sijoittunut 500 metrillä kuudenneksi Salt Lake Cityssä 2002 ja seitsemänneksi Torinossa 2006.
Koikili
Koikili Lertxundi del Campo, joka käyttää pelaajanimenään pelkkää etunimeään Koikili, joskus myös lyhennettynä Koi, (s. 23. joulukuuta 1980 Otxandio, Vizcaya, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Mirandésia ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Ennen siirtymistään Athleticiin, Koikili edusti useampia joukkueita alemmilla sarjatasoilla. Hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa Athleticissa kotiottelussa Real Murciaa vastaan.
Louis Riel vanhempi
Louis Riel (vanhempi) (heinäkuu 1817 - 21. tammikuuta 1864) oli maanviljelijä, mylläri, métis-johtaja ja Louis Rielin isä.
Hän syntyi irlantilaissukuisen Jean-Baptiste Rielin ja métisi Marguerite Boucherin perheeseen Île-à-la-Crossessa nykyisen Saskatchewanin provinssin alueella. Louisin nuoruusvuosina perhe muutti Ala-Kanadaan, jossa hän opiskeli Québecissa villan karstausta. Vuonna 1838 hän siirtyi turkiskauppiaaksi Hudson's Bay Companyn palkkalistalle. Hänen asemapaikkanaan oli Rainy River (nykyisen Ontarion provinssin alueella), jossa hänen tyttärensä Marguerite syntyi 1840.
Vuonna 1842 Riel erosi yhtiön palveluksesta ja palasi takaisin Québeciin, tarkoituksenaan opiskella papiksi Saint-Hilairessa sijaitsevassa Oblates of Mary Immaculate -koulussa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa vuosi aloittamisen jälkeen. Riel palasi läntiseen Kanadaan, jossa hän hankki itselleen joenrantapalstan Saint Bonifacesta Red River Colonyssa (nykyisen Winnipegin kaupungin paikalla). Tammikuussa 1844 hän nai Jean-Baptiste Lagimodièren ja Marie-Anne Gabouryn tyttären Julie Lagimodièren. Heille syntyi kaikkiaan yksitoista lasta ja he muodostivat tiiviin ydinperheen.
Louis Riel vanhempi osallistui aktiivisesti yhteisön toimintaan ja nousi métisien johtajaksi puolustaessaan turkiskauppias Guillaume Sayeria oikeudenkäynnissä toukokuussa 1849. Prosessi oli historiallinen, sillä sen tuloksena Hudson's Bay Companyn turkiskauppamonopoli läntisessä Kanadassa päättyi. Oikeudenkäynnin jälkeen Louis jatkoi métisien oikeuksien ajamista. Hän onnistui saamaan heille edustuksen Assiniboijan hallituksessa, ja määrittelemään tasa-arvoisen aseman englannin- ja ranskankielelle oikeusistuimissa.
Louis Riel vanhempi perusti useita villanjalostus- ja tekstiiliyrityksiä. Ensimmäisen yrityksensä hän perusti John Ballendenen avustuksella 1847. Tämä ei kuitenkaan tuottanut toivottua tulosta. Myöskään toinen villan karstaus- ja jalostusyritys, sekä kolmas vuonna 1857 perustettu tekstiilitehdas, eivät kannattaneet.
Louis Riel vanhempi ei onnistunut liikemiehenä, mutta hän osoitti kykynsä voimakkaana métis-johtajana. Hänen poikansa Louis Riel nuorempi sai todennäköisesti vaikutteita isältään jatkettuaan tämän jalanjäljissä métisien johtajana. Riel nuorempi saavutti aikanaan mainetta siinä määrin, että lopulta häntä kutsuttiin Manitoban isäksi (), viitaten hänen toimiinsa, jotka johtivat Manitoban provinssin perustamiseen. Louis Riel vanhemman kuollessa 21. tammikuuta 1864 häntä suri koko Red River Colonyn alueen métisväki.
Carita Berg
Carita Berg (s. 15. huhtikuuta 1970) on Tampereella asuva kuvataiteilija. Hän on suorittanut kuvataiteilijan ammattikorkeakoulututkinnon Tampereen ammattikorkeakoulussa ja opiskellut taidekasvatusta Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa. Berg on myös luokanopettaja ja hän on valmistunut Tampereen yliopistosta kasvatustieteiden maisteriksi.
Berg käyttää töissään sekatekniikkaa, jossa hän yhdistelee serigrafiaa, akryylimaalausta, linokaiverruksia, puupiirrosta sekä valokuvaa. Hänen töissään on usein mukana naiseus - pienet tytöt ja enkelit - ja toisaalta kuva-aiheiden rinnastukset.
Bergin taidetta on kokoelmissa Albertinan taidemuseossa Wienissä, Venäjän valtion kokoelmissa sekä Nykytaiteen museo Ars Novassa Turussa. Bergin teokset Lahjahevonen ja Turvaverkko ovat Venäjän presidentin Vladimir Putinin ja hänen vaimonsa jokilaivassa.
X Minus One
X Minus One on yhdysvaltalainen science fiction kuunnelma-antologiasarja, jota esitettiin NBC:llä 24. huhtikuuta 1955 – 9. tammikuuta 1958.
Sarja oli jatkoa aikaisemmalle Dimension X -sarjalle ja ensimmäiset 15 jaksoa olivatkin uusintoja. Sarjaa tehtiin pilottijakso mukaan lukien 126 jaksoa, jotka olivat kestoltaan 30 minuuttia. Käsikirjoitukset perustuivat suurilta osin "Astounding Science Fiction"- ja "Galaxy Science Fiction" -lehdissä julkaistuihin novelleihin, joiden kirjoittajina olivat muun muassa Isaac Asimov, Robert Bloch, Robert A. Heinlein, Poul Anderson ja Theodore Sturgeon. Ernest Kinoy ja George Lefferts kirjoittivat novellien kuunnelmasovitukset.
Vuonna 1973 sarjaa yritettiin herättää uudelleen henkiin ja Renaissance Radio Features tuotti uuden jakson, joka pohjautui Robert Silverbergin novelliin "The Iron Chancellor", ja samana vuonna NBC alkoi esittämään vanhoja jaksoja uusintoina. Sarja ei kuitenkaan uusintakierroksellaan saanut mainittavaa suosiota, johtuen osittain vaihtelevista lähetysajoista, ja uusintaesitykset lopetettiin vuonna 1975.
Alfred Sandberg
Alfred Sandberg () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka jo ensimmäisessä maailmansodassa sai tulikasteensa sotilaana.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jakob Sandberg ja Brita Maria Berg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Alma Alma Sandelinin kanssa.
Sandberg kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja suoritti vuonna 1928 kansakoulukurssin Korialla. Hän suoritti Rehumestari- ja kuormastovääpelikurssin Mikkelissä vuonna 1924 ja kuormastovääpelikurssin Helsingissä vuonna 1925.
Sandberg työskenteli maanviljelijänä veljensä omistamalla maatilalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Sandberg saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kuormastovääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa ja Raivolassa.
Sandberg siirrettiin sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920, mutta astui uudelleen palvelukseen 1. marraskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Pioneeripataljoona 1:een (myöh. Pioneeripataljoona). Hän toimi aluksi pataljoonassa kuormastoaliupseerina ja 31. elokuuta 1928 alkaen rehuvaraston hoitajana sekä 1. toukokuuta 1934 alkaen 2. komppanian vääpelinä, kunnes hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1935 pioneerikurssin koulutusvääpeliksi.
Sandberg osallistui talvisotaan Pioneerikoulutuskeskuksen rehuvarastonhoitajana ja tallivääpelinä. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin eläinlääkintäaliupseeriksi ja myöhemmin hevosupseeriksi Pioneeripataljoona 14:ään, missä tehtävässä hän palveli vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin hevosupseeriksi Pioneeripataljoona 15:een, missä hän palveli vuoteen 1945 saakka. Sotien jälkeen hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä Pioneeri rykmentin 1. pataljoonassa vuoteen 1949 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli riistanvalvojana Elimäen ja Anjalan riistanhoitopiireissä vuoteen 1960 saakka.
Sandberg oli Suomen ampujainliiton erikoismestariluokan ampuja koulu- ja kaksintaisteluammunnassa pistoolilla sekä mestariluokan ampuja kouluammunnassa sotilaskiväärillä.
Allan Sandström
Allan Emil Sandström () oli suomalainen jääkärivänrikki ja kansakoulunopettaja. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka toiminnastaan tuomittiin Norjassa vankeuteen. Vanhempana hän antautui opettajan uralle. Sandström kirjoitti myös runoja ja julkaisi muutamia Kokkolan paikallishistoriaa käsitteleviä teoksia.
Sandströmin vanhemmat olivat faktori Emil August Sandström ja Nanny Mathilda Hinell. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1922 Heidi Axelqvistin kanssa.
Sandström kävi seitsemän luokkaa Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulua ja suoritti sähköttäjätutkinnon vuonna 1914. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulussa vuonna 1927. Hän toimi hospitanttina Uudenkaarlepyyn seminaarissa vuosina 1928 - 1929.
Sandström työskenteli sähköttäjänä Helsingissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 6. huhtikuuta 1916. Hän kävi neljäviikkoisen räjäytyskurssin Berliinissä ja Kielissä, joiden jälkeen hänet komennettiin erikoistehtäviin Ruotsiin, Suomeen ja Norjaan. Näillä retkillään hänet pidätettiin 6. heinäkuuta 1917 Kirkkoniemessä Norjassa niin kutsutun Rautenfelsin jutun yhteydessä ja tuomittiin Oslossa vankeuteen. Vankeudesta hän vapautui maaliskuussa vuonna 1920.
Vankeudesta vapauduttuaan hän työskenteli Ab August Kyntzell oy:n laivanvarustajakonttorin hoitajana Ykspihlajassa vuosina 1920 – 1921 ja myöhemmin saman yrityksen rahtausosaston päällikkönä Kokkolassa. Vuodesta 1922 alkaen hän työskenteli puutavara-agentuuriliike August Kyntzellin prokuristina aina vuoteen 1928 saakka. Siviilitöidensä ohella hän oli innokas suojeluskuntalainen ja toimikin vuodesta 1922 alkaen suojeluskuntalaisena ja vuodesta 1923 alkaen paikallispäällikkönä Kokkolan ruotsalaisessa suojeluskunnassa vuoteen 1924 saakka sekä rahaston hoitajana 1. helmikuuta 1925 - 1. helmikuuta 1926 välisen ajan.
Prokuristin työstä hän siirtyi 1. elokuuta 1929 alkaen opettajaksi Alavetelin Norrbyn ruotsalaiseen kansakouluun ja toimi sen ohella muutaman vuoden apukouluttajana Alavetelin suojeluskunnassa. Alavetelistä hän muutti 1. elokuuta 1935 Kokkolaan, missä hän siirtyi opettajaksi Kokkolan ruotsalaiseen kansakouluun ja toimi 1. syyskuuta 1936 alkaen samalla saksankielen tuntiopettajana Kokkolan ruotsalaisen yhteiskoulun alaluokilla.
Sandström osallistui talvisotaan aluksi toimistoupseerina Vaasan suojeluskuntapiirin esikunnassa ja myöhemmin valistusupseerina Vaasan Vartiopataljoonassa. Välirauhan aikana hän jatkoi edellisessä toimessaan, kunnes jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin valistusohjaajaksi Vaasan suojeluskuntapiirin esikuntaan, missä hän työskenteli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet kotiutettiin ja hän siirtyi takaisin entiseen siviilivirkaansa. Kokkolaan. Hänet haudattiin Kokkolaan.
Vesa Ruuska
Vesa Edvard Ruuska on viihdetaiteilija, joka on tullut tunnetuksi imitaattorina, koomikkona sekä Miina ja Manu -kirjoihin perustuvien lastennäytelmien kirjoittajana ja ohjaajana.
Vuonna 1986 Vesa Ruuska voitti imitaattoreiden ensimmäisen SM-kisan, minkä jälkeen hän aloitti vakituisen esiintymisen. Vuonna 1991 Vesa Ruuska perusti Tapani Purasen kanssa Suomen ensimmäisen stand up -yhtiön, joka sai nimekseen Tampereen Stand Up Tuotanto Oy. Vuonna 1993 Ruuska tuli tunnetuksi valtakunnan mediassa "Jämsän Huumorpeälikön" tittelillä.
Samana vuonna ilmestyi myös "Vitsiveikkojen vuosikirja", jota myytiin 10 000 kpl. Vuonna 2002 Ruuska ideoi itselleen ja pianisti Martti Rekuselle keikkashow'n "Halosta päähän", joka sai valtavan suosion. Vuoden 2008 alkuun mennessä show'n oli nähnyt arviolta yli 100 000 katsojaa. Poptori Oy teki show'sta myös samannimisen CD-levyn, jonka myynti rikkoi kultalevyyn vaadittavan rajan vuonna 2004. Show'sta tehtiin myös puolentoista tunnin mittainen teatteriversio.
Vuosina 2011–2014 Ruuska oli Suomen Stand Up Keskuksen valtakunnallisella Naurupilleri-kiertueella. Erittäin suosittuja ovat myös Ruuskan ideoimat yllätysohjelmat Poliisiratsia ja Stand Up Kokit, joita hän tekee pitkäaikaisen yhteistyökumppaninsa Tapani Purasen kanssa.
St. Vincent -luokka (taistelulaiva)
St. Vincent -luokan taistelulaivat olivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston niin kutsuttuja Dreadnoughteja. Luokkaan kuului kolme alusta ("HMS St. Vincent", "HMS Collingwood" ja "HMS Vanguard"), jotka laskettiin vesille 1908 ja otettiin käyttöön toukokuusta 1909 huhtikuuhun 1910. Alusten miehistöksi tarvittiin 758 miestä.
Luokka oli viimeinen, jossa tornit asetettiin symmetrisesti kannelle etutorni, jonka takana kaksi vierekkäin komentosillan kahtapuolta ja takana kaksi peräkkäin. Tällä tavalla aseteltuna täyslaidalliseen kykeni osallistumaan kymmenestä tykistä vain kahdeksan.
Aluksia on erittäin vaikea erottaa edeltäneestä Bellerophon-luokasta, koska luokan tärkein uusi innovaatio oli pidemmät 50 kaliiperin tykit aikaisempien 45 kaliiperin tykkien sijaan. Palveluskäytössä todettiin 50 kaliiperin tykkien ongelmat. Saavutettiin ainoastaan hieman suurempi läpäisy, mutta samalla tykkien kuluminen lisääntyi.
St. Vincent -luokan aluksissa oli kymmenen BL 12" (304,8 mm) /50 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseiden määrä lisättiin kuudestatoista kahteenkymmeneen BL 4" (101,6 mm)/50 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä kunnialaukausten ampumiseen sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Aseiden kaliiperin lisääminen aiheutti rungon pituuden lisäämisen 10 jalkaa takakannen X- ja Y-tornien välillä, jotta tornien kääntyminen olisi mahdollista. Pituuden lisääminen tarkoitti leveyden lisäämistä 18 tuumaa, jotta pituus/leveys suhde olisi saatua pidettyä oikeana. Koon lisäyksen seurauksena aluksen uppouma kasvoi 650 tonnia aikaisempaan luokkaan verrattuna.
Aluksista poistettiin 1914 kaksi 4 tuuman tykkiä, jotka oli sijoitettu etummaisen tykkitornin päälle. Samoin poistettiin torpedoverkot kaikkien luokkaan kuuluvien alusten kyljiltä 1916. Perässä ollut torpedoputki poistettiin ja yksi 4 tuuman ilmatorjuntatykeistä korvattiin kahdella 3 tuumaisella 1915-1916.
Panssaroinnin jakautuminen muuttui hieman. Paksuimman panssarin kattavuutta kyljissä lisättiin, vaikkei riittämätöntä paksuutta lisättykään. Pääkannen panssaroinnin paksuutta lisättiin hieman, mutta välikannen taas vastaavasti vähennettiin.
Rungon panssarin paksuus oli 7–10 tuumaan (180–250 mm) ja kannen paksuus 0,75–3 tuumaan (20–75 mm). Apuaseiden taisteluasemien suojana oli 5–9 tuuman (130–230 mm)panssarointi ja pääaseiden torneissa 11 tuuman (280 mm) panssari. Tulenjohto tornin panssari oli 8–11 tuumaa (200–280 mm).
Luokan alukset varustettiin tehokkaammilla nelivaihteisilla Parsons turbiineilla, joissa oli 18 Babrock & Wilcox kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 24500 hevosvoimaa, jolla saavutettiin neljännessolmun suurempi nopeus kuin aikaisemmin eli 21 solmun nopeus. Aluksen käyttösäde oli 6900 merimailia ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
Bellerophon-luokka (taistelulaiva)
Bellerophon-luokan taistelulaivat olivat Ison-Britannian Kuninkaallisen laivaston niin kutsuttuja Dreadnoughteja. Luokkaan kuului kolme alusta ("HMS Bellerophon", "HMS Superb" ja "HMS Temeraire") joista ensimmäinen laskettiin vesille samana päivänä kuin "HMS Dreadnought" otettiin palveluskäyttöön. Luokan alukset otettiin palveluskäyttöön helmikuusta toukokuuhun 1909. Alusten miehistöksi tarvittiin 733 miestä.
Luokan alukset olivat lähes täydellisiä kopioita "HMS Dreadnoughtista". Ainoana erona toinen kolmijalkainen masto.
Alukset olivat hieman suurempia kuin "HMS Dreadnought", mikä mahdollisti paremman sisäosien suojaamisen.
Etummainen masto siirrettiin savutorven etupuolelle ja lisättiin toinen masto. Tällä kyettiin korjaamaan savun aiheuttamat haitat tulenjohtajien näkyvyydelle, mutta siinä epäonnistuttiin.
"HMS Dreadnoughtiin" sijoitetut 12 paunan tykit torpedoveneiden torjuntaan, poistettiin tehottomina ja apuaseiksi sijoitettiin 4 tuuman tykit.
Bellerophon-luokan aluksissa oli kymmenen BL 12 tuuman (304,8 mm) /45 cal Mk XI tykkiä sijoitettuna viiteen kahden tykin torniin. Apuaseina kuusitoista BL 4" (101,6 mm)/45 cal Mk VII tykkiin, 4 kolmipaunaista tykkiä sekä kolme 18 tuuman torpedoputkea.
Rungon panssarin paksuus oli 5-10 tuumaan (130-250 mm) ja kannen paksuus 0,5-4 tuumaan (15-100 mm). Apuaseiden taisteluasemien suojana oli 5-9 tuuman (130-230 mm)panssarointi ja pääaseiden torneissa 11 tuuman (280 mm) panssari. Tulenjohto tornin panssari oli 8-11 tuumaa (200-280 mm).
Luokan alukset varustettiin nelivaihteisilla Parsons-turbiineilla, joissa oli 18 Babrock & Wilcox -kattilaa. Koneet antoivat laivan käyttövoimaksi 23000 hevosvoimaa ja 21 solmun nopeuden. Aluksen toimintasäde oli 5720 meripeninkulmaa ajettaessa 10 solmun risteilynopeutta.
George Lefferts
George Lefferts on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja, joka on palkittu kolmesti Emmy-palkinnolla. Hän on The New York Observer -sanomalehden entinen kolumnisti. 1950-luvulla hän kirjoitti alkuperäiskäsikirjoituksia ja dramatisointeja radiokuunnelmiin, kuten "Dimension X" ja "X Minus One". Vuonna 1975 hän tuotti televisiosarjan "Ryan's Hope". Käsikirjoituksen hän on tehnyt muun muassa opetusohjelmasarjaan "Family Album, U.S.A.".
Federico Johow
Federico Johow (5. helmikuuta 1859 – 30. huhtikuuta 1933) oli saksalaissyntyinen kasvitieteilijä. Hän aloitti uransa jo Saksassa, mutta muutti 1880-luvun lopulla Chileen ja toimi siellä Pedagogisen instituutin ensimmäisenä johtajana. Hän teki tutkimuksia muun muassa Juan Fernándezin saarilla. Hän kuoli 74-vuotiaana Valparaísossa.
King George V -luokka (1911)
King George V -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului neljä dreadnoughtia. Luokka seurasi Orion-luokkaa, jota se hieman suurempana muistuttaa.
King George V -luokan pääaseina oli kymmenen 13,5 tuuman Mk V tykkiä samoin kuin edeltävässä Orion-luokassa, mutta ampumatarvikkeet oli uusittu. Kranaatin paino oli kasvanut 1 400 paunaan 1 250 paunasta.
Apuaseina oli 16 BL 4 tuuman Mk VII -tykkiä, joiden sijoittelu oli uusittu, jotta tulta voitaisiin keskittää etusektoriin. Muina aseina olivat neljä kolminaulaista ja kolme 21 tuuman torpedoputkea.
Panssaroinnin jakaumaa oli muutettu. Vedenalaista suojaa oli lisätty, vaikka suoja ei ollutkaan riittävä. Kylkien panssarointi oli 8–12 tuumaa ja kannen 1–4 tuumaa. Tykkitornien suoja oli 11 tuumaa ja apuaseiden suojana 3–10 tuumaa.
Masto oli siirretty myös savupiipun etupuolelle. Aluksen kansirakenteita muokattiin ensimmäisen maailmansodan kuluessa, esimerkiksi lisättiin lentoonlähtörampit lentokoneille.
Aluksen voimanlähteenä neljä turbiinia, joissa 18 kattilaa. Koneiden turvin päästiin 21 solmun nopeuteen.
P-arvo
"p"-arvo on tilastollisessa hypoteesin testauksessa todennäköisyys, jolla vähintäänkin yhtä merkittävä ero tuloksessa saadaan aikaan käyttämällä nollahypoteesia. Yleisesti "p"-arvoa käytetään kokeellisten tutkimusten tulosten satunnaisvirheen tunnuslukuna.
"p"-arvo formula_1 on testistatistiikka, joka toteuttaa epäyhtälöt formula_2 kaikilla formula_3. Pienet formula_1:n arvot antavat varmuutta sille, että formula_5 on voimassa. Sanotaan, että formula_6-arvo on validi, jos kaikilla formula_7 ja kaikilla formula_8 on voimassa formula_9.
Glaukofyytit
Glaukofyytit ("Glaucophyta") on hyvin pieni ryhmä yksisoluisia vesissä eläviä leviä. Lajeja on kuvattu vain 13, ja niitä on tavattu lähinnä suolattomista vesistä. Taksonomian kannalta glaukofyytit muodostavat oman hyvin vanhan kehityslinjansa, jonka otaksutaan polveutuvan samasta muinaisesta aitotumaisten kantahaarasta kuin kasvien ja punalevien itsenäisten kehityslinjojen.
Glaukofyytit ovat solurakenteensa puolesta hyvin mielenkiintoisia, sillä niissä on käytännössä havaittavissa viherhiukkasten kehittyminen endoymbionttisista syanobakteereista. Niiden soluissa on hyvin pitkälle surkastuneita endosymbionttisia syanobakteereja, joissa on säilynyt syanobakteereille ominainen peptidoglykaanista koostuva soluseinä sekä valon vangitsemiseen käytettävä fykobiliinipigmentti. Koska nämä syanobakteerit eivät ole vielä niin surkastuneita, että niitä voitaisiin kutsua viherhiukkasiksi, eivätkä toisaalta enää kuitenkaan itsenäiseen elämään kykeneviä bakteereja, niitä nimitetään "syanelleiksi".
Glaukofyytit ovat eläviä fossiileita, joiden avulla on saatu paljon tietoa viherhiukkasten evoluutiosta. Kasvien ja viherlevien kehityslinja on ilmeisesti saanut alkunsa glaukofyyttien kaltaisista eliöistä. Molekyylisystemaattisten tutkimusten perusteella on kuitenkin päätelty, että kasvien ja viherlevien viherhiukkaset eivät suoraan polveudu glaukofyyttien syanelleista.
Sokrates-ohjelma
Sokrates-ohjelma oli Euroopan unionin koulutusohjelma, jonka tavoitteena oli tarjota mahdollisuuksia koko Euroopan laajuiseen yhteistyöhön koulutuksen alueella.
Alkuperäinen Sokrates-ohjelma oli käynnissä vuodesta 1994 aina 31. joulukuuta 1999 saakka. Sen korvasi 24. tammikuuta 2000 alkaen Sokrates II -ohjelma, joka oli käynnissä vuoteen 2006. Sokrates-ohjelman seuraaja on puolestaan Elinikäisen oppimisen ohjelma vuosille 2007-2013 (Lifelong Learning Programme 2007-2013).
Ohjelmaan osallistui 31 maata, Euroopan unioniin kuuluvien maiden lisäksi tuolloin kandidaatteina olleet Bulgaria ja Romania, sekä Islanti, Liechtenstein, Norja ja Turkki.
Ohjelma oli nimetty länsimaisen filosofian isänä pidetyn Sokrateen mukaan.
Sokrates-ohjelmassa oli kahdeksan alaohjelmaa, joista tärkeimmät olivat:Osa ohjelmista jatkaa osana Elinikäisen oppimisen ohjelmaa.
Garuda
Garuda (, ) on hindulaiseen ja buddhalaiseen mytologiaan kuuluva isokokoinen tarulintu, jonka syntymästä ja elämästä kerrotaan Mahabharatassa. Vishnu-jumala käyttää sitä kulkuneuvonaan. Taruolennon kotipaikka on Meru-vuoren juurella kasvavassa metsässä, Himaphanissa. Garudan pahin vastustaja on käärmehahmoinen Naga, ja taiteessa se kuvataan usein kamppailussa käärmeen kanssa.
Garuda on myös Indonesian ja Thaimaan vaakunaeläin.
Äkäsjoen rautatieasema
Äkäsjoen rautatieasema () Äkäsjokisuun kylässä Kolarissa oli Suomen rataverkon pohjoisin liikennepaikka vuosina 1967–1973 sekä toiseksi pohjoisin vuoteen 2005 saakka. Liikennepaikka palveli Kalkkikankaan kalkkilouhoksen ja Äkäsjoen sementtitehtaan kuljetustarpeita.
Liikennepaikka avattiin kaupalliselle liikenteelle 1. syyskuuta 1967. Liikenne päättyi 1985, mutta liikennepaikka suljettiin liikenteeltä vuonna 2004 yhdessä liikennettä vailla olevan Rautuvaaran sekä rataosuuksien Kolari–Niesa–Rautuvaara ja Niesa–Äkäsjoki kanssa, ja lakkautettiin 9.1.2005.
Sotavahinkoyhdistys
Sotavahinkoyhdistys oli Suomessa 1939–1951 toiminut yhdistys, jonka jäseninä olivat sotavahinkolain mukaisia rakennusten ja metsän palovakuutuksia myöntäneet vakuutuslaitokset. Irtaimiston palovakuutuksia myöntäneet vakuutuslaitokset muodostivat Irtaimiston sotavahinkoyhdistyksen, joka toimi 1940–1981. Vaikka yhdistyksiä oli kaksi, niitä johtivat samat henkilöt. Yhdistysten avulla vakuutuskorvaukset saatiin useamman maksajan kannettaviksi. Vuonna 1944 Sotavahinkoyhdistykselle siirrettiin lakkautettujen suojeluskuntien omaisuus ja varat. Jatkosodasta aiheutuneiden korvausten maksun jälkeen yhdistysten varat lahjoitettiin Sotavahinkosäätiölle, joka toimii edelleen.
Sotavahinkolain mukaisten vakuutusten korvaukset ja vakuutusmaksut suoritettiin vasta sodan päätyttyä. Vakuutettu omaisuus jaettiin kolmeen ryhmään, asutuskeskusten rakennukset, teollisuuslaitosten rakennukset sekä muut rakennukset ja metsät. Jos vakuutusmaksut eivät riittäneet ryhmässä sattuneiden vahinkojen korvauksiin, oli korvauksia tässä ryhmässä alennettava. Jos alennus oli yli 20 prosenttia, valtion varoista myönnettiin avustusta.
Sotavahinkoyhdistyksen kotipaikka oli Helsinki, ja sen toimieliminä olivat vuosittain pidetty yhdistyksen kokous ja hallitus. Jäsenenä olevaa yhtiötä edusti kokouksessa yhtiön valtuuttama henkilö ja jäsenenä olevaa palovakuutusyhdistystä Maaseudun palovakuutusyhdistyksen valtuuttamat henkilöt. Kokouksessa valtuutetulla oli yksi ääni jokaista palovakuutuskannan alkavaa sataa miljoonaa markkaa kohti. Äänestys voitiin suorittaa myös siten, että jokaisella valtuutetulla oli yksi ääni, jollei kukaan vastustanut tällaista menettelyä. Päätökset tehtiin enemmistön kannan mukaan, paitsi sääntömuutokset, joihin vaadittiin 2/3 edustetuista äänistä.
Yhdistyksen hallitukseen kuului viisi yhdistyksen kokouksen valitsemaa jäsentä, viisi varajäsentä ja kaksi valtioneuvoston määräämää lisäjäsentä sekä näiden varamiehet. Ensimmäisen hallituksen asetti sosiaaliministeriö. Nämä jäsenet olivat hallituksessa siihen saakka, kunnes yhdistyksen kokous oli päättänyt hallituksen jäsenistä. Hallituksen jäsenten ja varajäsenten toimikausi oli kolme vuotta. Hallitus valitsi yhdistykselle toimitusjohtajan ja tarvittavan määrän henkilökuntaa.
BMW R 1150 R Rockster
BMW R 1150 R Rockster tai BMW R1150R Rockster on BMW:n valmistama nakupyörä-tyylinen moottoripyörämalli, jossa on kaksi sylinterinen vastaiskumoottori. Malli oli BMW:n ensimmäinen "Street Fighter"-tyylinen moottoripyörämalli. Siinä oli kuitenkin kilpailijoitaan vähemmän tehoa, huipputehon ollessa 85 hv. Pyörässä on edessä Telelever-jousitus. Malli esiteltiin vuoden 2002 Münchenin moottoripyöränäyttelyssä ja sen viimeinen valmistus vuosi oli 2005.
Turtolan rautatieasema
Turtolan rautatieasema () oli rautatieasema Turtolan kylässä Pellon kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1964, kun Kaulinrannan ja Pellon asemien välinen rataosuus avattiin kaupalliselle liikenteelle.
Liikennepaikan raiteisto on purettu Kolarin radan turvalaitetöiden yhteydessä 2000-luvun alussa. Myös asemarakennus on purettu.
Entiselle asemalle johtaa valtatieltä 21 Mäntymaantie-niminen yhdystie (nro 9332).
Audismi
Audismi on termi, jota käytetään kuvaamaan kuurojen ja huonokuuloisten syrjintää. Se voi myös tarkoittaa tiettyjä stereotypioita kuuroista ja huonokuuloisista. Audismissa voidaan esimerkiksi olettaa, että kuulevien kulttuuriset tavat ovat jollain tapaa kuurojen tai viittomakielisten kulttuurisia tapoja parempia. Toisaalta voidaan ajatella, että kuurot ovat jollain tapaa kuulevia kyvyttömämpiä. Termiä voidaan käyttää myös toisin päin kuurojen syrjiessä kuulevia.
Audismin käsite ei ole kovin laajasti käytössä. Yhdysvaltalainen kuurouden tutkimuksen professori H-Dirksen L. Bauman on kuitenkin esittänyt, että sellaisen käsitteen olemassaolo, jolla voidaan kuvata kuurojen kohtaaman sorron ja syrjinnän muotoja, on hyvin tärkeä. Termiä on käsitellyt vuonna 2008 englanninkielisessä esitelmässään myös Esa Kalela.
Audistit voivat olla kuulevia tai kuuroja. Audismi on kyseessä on silloin, kun kuuro henkilö tuomitaan kykenemättömäksi tiettyyn käyttäytymiseen tai ammattiin vain, koska hän ei kuule. Audismi yhdistetään usein kuulemisen paremmuuteen: ajatellaan, että paremmin kuuleva henkilö on huonommin kuulevaa henkilöä parempi. Yksi audismin muoto on kuurojen yhteisön sisällä tapahtuva erottelu: kuurot, jotka eivät käytä viittomakieltä tai samaistu kuurojen kulttuuriin, sekä kuurot, jotka käyttävät viittomakieltä ja samaistuvat kuurojen kulttuuriin, voivat ajatella olevansa toinen toistaan parempia.
Audismin vastustajat opettavat, että kuulemista lukuun ottamatta kuurot voivat tehdä kaikkea samaa kuin kuulevatkin. On kuitenkin huomattava joitakin erikoistapauksia. Kuurot eivät voi esimerkiksi palvella armeijassa, juontaa radio-ohjelmaa tai työskennellä telemarkkinoinnin parissa. Audismin vastustajat huomioivat nämä muutamat valitut esimerkit, mutta ovat kuitenkin sitä mieltä, että kuurot pystyvät suoriutumaan loistavasti lukemattomissa eri tilanteissa ja ansaitsevat ehdottomasti tasa-arvoisen kohtelun.
Audismi (, kuulla ja -"ism", käytännön, käytöksen, uskon tai asenteen järjestelmä, ”systeemi”) on määritelty monella eri tapaa:
Kawasaki Ninja 250 R
Kawasaki Ninja 250 R on Kawasakin valmistama moottoripyörämalli, jonka kokonaan uusittu 4. sukupolvi tuli markkinoille vuonna 2008. Siinä on kaksisylinterinen rivimoottori, joka tuottaa 24,6 kW (33 hv), joten se sopii hyvin 35 kW:iin rajoitetun moottoripyöräkortin (A2-kortti) haltijalle. Polttoaineen syöttönä on eurooppalaisissa malleissa Keihinin 28 mm polttoaineensuihkutus ja Yhdysvalloissa tavanomainen kaasutin.
Alkuperäinen Ninja 250 R esiteltiin Japanin sisämarkkinoilla jo vuonna 1983. Vuonna 1986 julkaistiin vientimalli EX250E, jota oli saatavilla Kanadassa ja Yhdysvalloissa, mutta Euroopassa sitä markkinoitiin nimellä GPZ-250R. Vasta 2008 esitelty Ninja 250 R käyttää samaa mallinimeä kaikilla markkina-alueilla.
Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin tuotavat Ninja 250 R:t valmistetaan Thaimaassa. Intian markkinoilla myytävät Ninja 250R -moottoripyörät kootaan thaivalmisteisista CKD-kiteistä ("Complete Knock Down") Bajaj:n tehtailla Chakanissa Punen lähellä.
Heavy Metal Breakdown
Heavy Metal Breakdown on saksalaisen Heavy Metal yhtye Grave Diggerin esikoisalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1984.
Iso-Miehikkä
Iso-Miehikkä eli Iso-Miehikäs on asumaton saari Kiiminkijoen suistossa Onganrannan edustalla Haukiputaalla Oulussa. Saari sijaitsee joen pääuoman pohjoispuolella Vahtolanlahden suulla ja Pikku-Miehikän eteläpuolella. Kiiminkijokisuiston veneilyväylä kulkee saaren eteläpuolitse.
Saari on matala ja kasvaa pääasiassa lehti- ja sekametsää. Saarella on myös nuotiopaikka, ja se on virkistyskohde.
Edward Lucas
Edward Lucas (s. 1962) brittiläinen toimittaja, joka on erikoistunut Itä-Euroopan maihin.
Lucas työskentelee Lontoossa ilmestyvälle viikkolehdelle The Economistille. Hän on kirjoittanut Itä-Euroopan maita koskevista asioista vuodesta 1986 ja oli lehden Moskovan toimituksen päällikkö 1998–2002. Nyttemmin hän on Keski- ja Itä-Euroopan-kirjeenvaihtaja.. Hän on aiemmin ollut The Independentin ja BBC:n kirjeenvaihtaja.
Lucas on opiskellut Winchester Collegessa, London School of Economicsissa ja Jagiellonian yliopistossa Krakovassa. Hän on ollut useiden kirjojen yhtenä tekijänä, kuten "Why I am still an Anglican" (Continuum, 2006). Hänen isänsä, filosofi John Lucas, on eläkkeellä Oxfordin yliopistosta. Hän on naimisissa kolumnisti Cristina Odonen kanssa.
Edward Lucasin teos "The New Cold War" on ilmestynyt yhdessätoista maassa. Sitä ovat kiittäneet muun muassa Vladimir Bukovski, Mart Laar ja Oleg Gordijevski. Kriittisesti siihen ovat suhtautuneet John Laughland ja Alexander Zaitchik.
Lucas on Viron ensimmäinen E-kansalainen.
Lucasin mukaan Suomella on neljä vaihtoehtoista tapaa suhtautua omaan ja lähialueittensa turvallisuuteen:
HMS St. Vincent (1908)
HMS St. Vincent oli Britannian kuninkaallisen laivaston St. Vincent-luokan taistelulaiva. Alus rakennettiin Portsmouthin telakalla ja se otettiin palveluskäyttöön 3. toukokuuta 1910, jolloin se liitettiin Kotilaivastoon.
"HMS St.Vincentistä" tehtiin lippulaiva kuukautta myöhemmin koeajojen päätyttyä. "HMS St.Vincent" siirrettiin 1. Taistelulaivaviirikön lippulaivaksi toukokuussa 1912.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä "HMS St. Vincent" siirrettiin Suureen laivastoon (Grand Fleet). Se otti osaa Skagerrakin taisteluun 1916, minkä jälkeen se siirrettiin 4. Taistelulaivaviirikköön.
"HMS St. Vincent" siirrettiin reserviyksiköksi 1919, minä aikana se toimi tykistön maalialuksena, kunnes poistettiin palvelukäytöstä vielä loppuvuodesta 1919 ja myytiin romutettavaksi 1. joulukuuta 1919.
Pyruvaattikinaasi
Pyruvaattikinaasi on entsyymi, joka katalysoi glykolyysin viimeistä vaihetta. Siinä fosfaattiryhmä siirretään fosfoenolipuryvaatilta ADP-molekyylille, jolloin syntyy pyruvaattia ja ATP-molekyyli.
Reaktio tapahtuu siirtämällä fosfaattiryhmä fosfoenolipuryvaatilta ADP:lle . Fosfaattiryhmän poistaminen johtaa kemiallisesti pysymättömään enoliin, joka muuntuu nopeasti pysyvämpää ketonimuotoon pyruvaatiksi.
Massaltaan pyruvaattikinaasi on eliöstä riippuen noin 54–2000 kilodaltonia. Entsyymiin on kiinnittynyt magnesium- ja kalium-ioneja, jotka ovat tärkeitä entsyymin toiminnalle. Yhdisteitä, jotka aktivoivat entsyymiä ovat muun muassa glukoosi-6-fosfaatti ja fruktoosi-6-fosfaatti. Pyruvaatikinasin inhibiittoreita ovat ATP, sitraatit, alaniini sekä eräiden metallien kuten kuparin, nikkelin ja sinkin ionit. Parhaiten entsyymi toimii lämpötilan ollessa eliöstä riippuen 15–98 °C välillä ja pH 4,5–8.
Perinnällisessä hemolyyttisessä anemiassa pyruvaattikinaasin määrä on liian alhainen. Tässä sairaudessa glykolyysi on huomattavasti hitaampi ja näin ollen myös energian saanti heikompaa erityisesti punasoluissa, joissa ei tapahdu sitruunahappokiertoa.
Iron Duke -luokka (taistelulaiva)
Iron Duke-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului neljä niin sanottua superdreadnoughtia.
Iron Duke-luokan taistelulaivoissa oli sama pääaseistus 10 BL 13,5 tuuman Mk V tykkiä kaksoistykkitorneissa kuin edeltäneessä King George V-luokassa.
Kasvava paino laivastosta pakotti Amiraliteetin ottamaan käyttöön vuoden 1911 laivasto-ohjelmaan kuuluvissa aluksissa 6 tuuman tykit. Laivaston perusteluna oli uusien 21 tuuman torpedojen kasvanut kantama, mikä mahdollisti torpedoveneiden toimimisen 4 tuuman tykkien tehokkaan kantaman ulkopuolella. Asian ratkaisemista helpotti myös ensimmäisen meriministerin vaihtuminen Fisherin jäädessä eläkkeelle 1910. Täten apuaseet vaihdettiin kahteentoista 6 tuuman Mk VII tykkiin.
Iron Duke-luokan alukset olivat ensimmäisiä, joihin jo suunnitteluvaiheessa lisättiin ilmatorjunta-aseistusta. Aluksilla oli kaksi QF 3 tuuman 20 cwt ilmatorjuntatykkiä asennettuna kansirakenteiden takaosaan.
Iron Duke-luokan aluksiin oli asennettu neljä 21 tuuman torpedoputkea vedenpinnan alapuolelle.
Vedenalaisten osien panssarointia oli lisätty. Rungon suojana oli 12 tuuman panssarivyö, muuten runko oli 8 tuuman panssarilla varustettu. Apuaseiden taisteluasemat oli varustettu 10 tuuman suojilla ja kansi 2,5 tuuman teräsverhoilulla. Pääaseiden tykkitornit olivat 11 tuumaa paksut.
Alus oli suunniteltu osaksi 21 solmun taistelulinjaa. Sen koneina oli 4 vaiheinen Parsonin höyryturbiini, joka pyöritti neljää propellia. 18 Babcock&Wilcox tai Yarrow kattilaa antoivat 29 000 hevosvoimaa, jolla vaadittu nopeus saavutettiin. Aluksen toimintaetäisyys oli 14 000 merimailia 10 solmun risteilynopeudella.
KTM RC8
KTM RC8 on KTM:n valmistama urheilullinen moottoripyörämalli, joka tuli markkinoille vuonna 2008. Mallissa on kaksisylinterinen V-moottori. 155 hv tehoisena se oli KTM:n tehokkain moottoripyörä malli ilmestyessään. Polttoaineen syöttönä pyörässä on Keihinin ruiskurungot 52 mm läpimitoilla, joihin virtaa ilmaa kahdesta ilmanottoaukosta. Vuonna 2009 malli sai parannellun sisarmallin RC8R, jossa on 163 hv.
RC8 on rakennettu mahdollisimman kevyeksi ja ketteräksi ollakseen hyvä pyörä radalla. Sen runko painaa 7,5 kg ja moottori 64 kg. Koko pyörän kuivapaino (ilman polttoainetta) on 184 kg. RC8 on KTM:n ensimmäinen "Super Bike" -tyyppinen moottoripyörämalli.
Jälkianalyyttinen filosofia
Jälkianalyyttinen filosofia ("postanalyyttinen filosofia") on nimitys, jota käytetään analyyttisestä filosofiasta etäisyyttä ottaneesta filosofisesta liikkeestä. Analyyttinen filosofia on ollut nykyfilosofian valtavirtaus muun muassa englanninkielisissä maissa ja pohjoismaissa. Jälkianalyyttinen filosofia ammentaa ennen kaikkea nykyaikaisesta pohjoisamerikkalaisesta filosofiasta, erityisesti Richard Rortyn, Donald Davidsonin, Hilary Putnamin ja W. V. O. Quinen töistä.
Jälkianalyyttinen filosofia liittyy läheisesti yhteen paljon laajemman pohjoisamerikkalaisen pragmatistisen liikkeen kanssa. Se on yksinkertaistettuna kannattanut hyödyllisyyden ja edistyksen painottamista objektiivisen totuuden sijasta.
Termiä ”jälkianalyyttinen filosofia” itseään on käytetty lähinnä kuvailevassa mielessä, ei siinä mielessä, että kyseessä olisi mikään konkreettinen filosofinen liike. Monet jälkianalyyttiset filosofit kirjoittavat analyyttiseen tyyliin ja perinteisesti analyyttisistä aiheista. Rortyn mukaan jälkianalyyttinen filosofia ei suuntaudu analyyttistä filosofiaa tai sen menetelmiä vastaan, ainoastaan sen perimmäisiä pyrkimyksiä vastaan. Eräässä haastattelussa Rorty totesi:
Rorty on käyttänyt jälkianalyyttisestä filosofiasta myös nimitystä jälkifilosofia ("postfilosofia"). Tällä hän on korostanut sitä, ettei filosofia enää palvele yhteiskunnassa siinä tehtävässä kuin aiemmin, ja että muut mediat ovat ottaneet tämän roolin.
Tahdon naimisiin
Tahdon naimisiin (engl. "Muriel's Wedding") on australialainen romanttinen komedia vuodelta 1994. Elokuvan ohjasi P. J. Hogan, ja sen pääosissa olivat Toni Collette ja Rachel Griffiths. Elokuvassa soitetaan runsaasti Abban musiikkia. Elokuva oli suuri menestys, ja se sai lukuisia palkintoja ja oli monien palkintojen ehdokkaana. Se olikin läpimurtoelokuva niin Toni Collettelle, Rachel Griffithsille kuin P. J. Hoganillekin. Vaikka se onkin romanttinen komedia, niin siinä käsitellään useita vakavia aiheita. "Tahdon naimisiin" ilmestyi DVD:nä Suomessa 22. tammikuuta 2009
Muriel Heslop (Toni Collette) on pienessä australialaisessa Porpoise Spitin kaupungissa asuva ylipainoinen ja "ruma" tyttö. Romanttinen Muriel kuuntelee Abban musiikkia ja haaveilee naimisiin pääsystä. Lopulta hän kyllästyy elämäänsä Purpoise Spitissä ja muuttaa Sydneyyn etsimään onneaan. Hän muuttaa nimensä "Marieliksi". Hän menee asumaan vanhan ystävänsä Rhondan (Rachel Griffiths) kanssa. Rhonda sairastuu syöpään, jonka vuoksi hän joutuu loppuiäksi pyörätuoliin. Samaan aikaan "Mariel" menee naimisiin eteläafrikkalaisen uimarin kanssa, joka tarvitsee maahanmuuttoluvan Australiaan. Äitinsä tekemän itsemurhan jälkeen Muriel joutuu tutkiskelemaan itseään. Muriel päättää jättää miehensä, koska ei rakasta tätä. Elokuvan lopussa Muriel käy hakemassa äitinsä luona asuvan Rhondan takaisin luokseen Sydneyyn, ja Muriel on viimein oppinut hyväksymään itsensä.
Alfred Pennyworth
Alfred Thaddeus Crane Pennyworth on sarjakuvakustantamo DC Comicsin sarjakuvajulkaisuissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Alfredin loivat käsikirjoittajat Bob Kane ja Bill Finger sekä piirtäjä Jerry Robinson, ja hahmon ensiesiintyminen tapahtui "Batman"-sarjakuvalehden 16. numerossa vuoden 1943 huhti–toukokuussa. Alfred on Gotham Cityssä asuvan miljardööri Bruce Waynen hovimestari ja tämän alter egon, Batmanin, apuri.
Kun Bruce Waynen vanhemmat saivat surmansa, Alfredista tuli hänen kasvattajansa. Brucen varttuessa aikuiseksi ja ryhtyessä Batmaniksi suojellakseen Gotham Cityä, Alfredista tuli yksi harvoista henkilöistä, jotka tietävät Batmanin todellisen henkilöllisyyden. Alfred on hyvin merkittävä osa Batman -sarjakuvaa, ja hän on esiintynyt myös hahmoon perustuvissa televisiosarjoissa ja elokuvissa.
BMW F 800 R
BMW F 800 R tai BMW F800R on BMW:n valmistama nakupyörä-tyylinen moottoripyörämalli joka tuli markkinoille vuonna 2009. Siinä on sama kaksisylinterinen rivimoottori kuin mallissa F 800 S, mutta kaksi hevosvoimaa tehokkaampana, 87 hv:n tehoisena.
Malliin on saatavilla ABS-jarrut lisävarusteena. Jarrut ovat Brembon valmistamat. Toisin kuin yleisimmissä moottoripyörissä, F 800 R:ssä polttoainetta tankataan satulan oikealla puolella olevasta aukosta.
Nottinghamin paskasheriffi
Nottinghamin paskasheriffi on rap-artisti Seppo Lampelan "Steen1" -nimellä julkaistu EP vuodelta 2006. Levyn nimi piti alun perin olla Hauras. Lampela teki EP:n kesällä 2006 kahdessa viikossa. EP:tä painettiin 650 kappaletta ja se myytiin loppuun. Lampela julkaisi keväällä 2010 "Paskasheriffin paluu" -nimisen EP:n.
Jason Spisak
Jason Spisak (s. 29. elokuuta 1973) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja tietokoneohjelmoija, joka tunnetaan äänirooleistaan videopelien parissa erityisesti Socom-pelisarjasta, sekä Symphony OS projektin yhteiskehittäjänä.
Vehkajoki
Vehkajoki on joki Suomessa Kymenlaakson maakunnassa. Joen vesistöalue sijaitsee pääosin Haminan alueella, mutta latvaosat ulottuvat Kouvolan alueelle. Vehkajoen pituus on noin 40 km ja vesistön järvisyys 5,8 %. Suurimmat järvet ovat Kirkkojärvi ja Kannusjärvi.
Vehkajoki saa alkunsa Haminan ja Kouvolan rajaseudun järvistä, lammista ja soista. Soita on erityisesti vesistön pohjois- ja keskiosissa. Eteläosiltaan joki virtaa savi- ja hiesualueiden halki. Vesistön latvaosien päähaara on Mustajoki, jonka reitin järviä ovat muun muassa Hainus, Pyhältö ja Salmento. Toinen merkittävä latvahaara on Piutulanjoki, jonka reitin järviä ovat Haapajärvi ja Piutulanjärvi. Mustajoki ja Piutulanjoki yhtyvät Ihamaan kylän seudulla Piutulanjärven eteläpuolella. Täältä Vehkajoki virtaa Ihamaanjärven, Vuorisenjärven ja Paijärven kautta Vehkjärveen (Vehkajärvi). Vehkjärveen yhtyy luoteesta Kannusjärvestä virtaava haara Myllyjoki-Välijoki. Alajuoksulla jokeen yhtyy idästä Mäntjoki. Vehkajoki laskee vetensä Kirkkojärveen ja sieltä edelleen Mullinkosken ja Salmenvirran kautta Suomenlahteen. Kirkkojärveen virtaavat myös Pyölinjoki (Husulanjoki) lännestä ja Lelunjoki idästä.
Vehkajoella on tehty koskien perkauksia uittoa ja järvien vedenpinnan laskua varten. Uittoon jokea on käytetty viimeksi vuonna 1951. Järvien laskuista ovat merkittävimmät Vehkjärven ja Paijärven vedenpinnan laskemiset Vehkjärven alapuolella sijaitsevan Sahakosken louhinnan seurauksena. Vehkajoen vesistöalueella on viisi säännöstelypatoa, jotka estävät kalojen vaellusta.
Jarkko Nyman
Jarkko Matias Nyman (s. 25. helmikuuta 1975 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja muusikko.
Nyman on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Tali-Ihantala 1944" ja "Sooloilua". Televisiosarjoista mainittakoon "Salatut elämät", jossa hän esiintyi Sebastian Vuorelana vuodesta 2009 vuoteen 2017 asti. Hän on esiintynyt myös muutamassa televisiomainoksessa.
Teatterin saralla Nyman on näytellyt rooleja muun muassa Helsingin kaupunginteatterisa, Uudessa Iloisessa Teatterissa ja Komediateatteri Arenassa.
Lisäksi Nyman on dubannut animaatiosarjoja sekä tehnyt mainospiikkejä.
Nyman opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1999–2003 valmistuen teatteritaiteen maisteriksi. Hän toimi Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen perustajana ja ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 2000–2002.
Hänestä tuli poikalapsen isä syksyllä 2009.
Nyman on myös ääninäytellyt "Pro Pilkki 2" -pelissä, ja hänen mukaansa on nimetty yksi pelin hahmoista.
Muusikkona Nyman on soittanut bassoa Generators-yhtyeessä ja nykyään hän laulaa ja soittaa kitaraa Patela-yhtyeessä.
Jarkko Nymanin kotisivut
Rudolf Sykiäinen
Gunnar Rudolf Sykiäinen (26. toukokuuta 1924 Savotta, Inkeri – 30. joulukuuta 2005 Moskova) oli neuvostoliittolainen tiedustelumies, toimittaja, tulkki ja kirjailija.
Inkerissä syntynyt Sykiäinen kävi keskikoulun Petroskoissa ja toimi jatkosodan aikana Puna-armeijan propagandajoukoissa Maaselän kannaksella. Hän kirjoitti lentolehtisiä, kaiutti propagandaa megafonilla rintamalinjan yli ja toimi sotavankien kuulustelijana. Rudolf Sykiäisen isä Juuso Sykiäinen toimi muun muassa Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ulkoministerinä.
Sykiäinen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen sodan aikana 1943. Sodan jälkeen hän pääsi Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattiakatemiaan ja valmistui sieltä 1946 kansainvälisten suhteiden historioitsijaksi. Hän toimi sitten muun muassa Neuvostoliitossa vierailleiden suomalaisvaltuuskuntien tulkkina sekä oli Stalinin ja Molotovin tulkkina YYA-sopimusneuvotteluissa.
Sykiäinen hankki 1950-luvun puolivälistä lähtien elantonsa freelance-toimittajana, tulkkina ja kääntäjänä. Sykiäinen oli 1960-luvun puolivälistä alkaen myös Neuvostoliitossa käyneiden suomalaisten kulttuurihenkilöiden isäntänä ja hän kirjoitti kolumneja Karjalan Sanomat -lehteen. Hänen on väitetty olleen myös KGB:n palkkalistoilla, minkä Sykiäinen itse kuitenkin kiisti.
Rudolf Sykiäinen kuoli Moskovassa 81-vuotiaana vuonna 2005.
Toyota TF109
Toyota TF109 on Toyotan Formula 1 -tallin auto, jota käytettiin kaudella 2009. Auto julkistettiin 15. tammikuuta 2009.
Auto eroaa edeltäjästään, Toyota TF108 -autosta, melkoisesti lajin sääntömuutoksista johtuen. Tämä näkyi varsinkin siinä, että takasiipi on kapeampi ja etusiipi leveämpi. Lisäksi autossa käytettiin slicks-renkaita.
Autolla kilpailivat Timo Glock, Jarno Trulli ja Kamui Kobayashi.
Ragnar Nyström
Ragnar Nyström, kirjailijanimi Ragnar Rusko (10. syyskuuta 1898 Helsinki – 1939) oli suomalaissyntyinen Petroskoin suomalaisen teatterin johtaja ja kirjailija.
Helsinkiläinen Nyström jonka isä oli peltiseppä työskenteli kansakoulun käytyään useissa eri ammateissa kuten juoksupoikana, sanomalehden myyjänä, metallisorvaajana ja laivan lämmittäjänä. Nyström aloitti kirjoittamisen jo kansakoulussa ollessaan. Vuosina 1916–1917 hän opiskeli teatteriohjaajaksi iltakursseilla ja hänen tekstejään julkaistiin myös Työmies-lehdessä.
Suomen sisällissotaan Nyström otti osaa punaisten riveissä ja hän oli sodan jälkeen Tammisaaren vankileirillä. Vuonna 1921 Nyström pakeni Venäjälle jossa hän toimi aluksi oikolukijana Leningradissa ilmestyneessä Vapaus-lehdessä samalla kun hän opiskeli Pedagogisessa teknikumissa. Nyström toimi Venäjällä opettajana, toimittajana ja vuodesta 1928 lähtien Petroskoisaa teatterinjohtajana sekä näyttelijänä. Hän kirjoiti useita myös teoksia kirjailijanimellä "Ragnar Rusko".
Saksalaisten vankileirit Suomessa 1941–1945
Saksalaisten vankileirit Suomessa 1941–1945 on luettelo natsi-Saksan jatkosodan ja Lapin sodan aikana Suomen alueella ylläpitämistä vanki- ja työleireistä. Leirit olivat esimerkiksi sotavankileirejä, poliittisten vankien leirejä, omien sotilaitten "rangaistusvankileirejä" tai Organisation Todtin "pakkotyöleirejä". Mukana ovat myös Pohjois-Suomen rintamalla vallatulle Neuvostoliiton alueelle perustetut leirit.
Leirit on listattu alueellisesti paikkakuntien mukaan. Saksalaisjoukot merkitsivät tieosoitteet laskien kilometrejä eri paikkakunnilta, joten leirien paikat on ilmoitettu samaan tyyliin.
Saarion kylän sotavankileiri.
Toyota TF103
Toyota TF103 oli Toyotan Formula 1 -tallin auto, jota talli käytti kaudella 2003. Auto oli Toyota-tallin kolmas, mutta vasta toinen, jota käytettiin kilpailemiseen. Autossa käytettiin Michelinin renkaita. Tallin kuljettajina ajoivat Olivier Panis ja Cristiano da Matta.
Toyota TF101
Toyota TF101 oli Toyotan Formula 1 -tallin ensimmäinen F1-auto. Autoa käytettiin vuonna 2001, kun talli valmistautui osallistumaan F1-sarjaan kaudella 2002.
Autossa käytettiin Michelinin renkaita. Autoa testasivat Mika Salo ja Allan McNish, jotka myös jatkoivat tallin kuljettajina seuraavana vuonna.
Amok-kaččâm
Amok-kaččâm () on inarinsaameksi räppäävän Amocin esikoisalbumi. Albumi julkaistiin 6. helmikuuta eli saamelaisten kansallispäivänä vuonna 2007. Albumin ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt single "Šaali" julkaistiin joulukuussa 2006. Albumin tuotannosta vastaa kokonaisuudessaan Juan Muteniac.
Heta Hyttinen
Heta Maria Hyttinen (s. 31. toukokuuta 1975 Imatra) on suomalainen toimittaja ja juontaja.
Hyttinen aloitti uransa jo 11-vuotiaana Yleisradion Yle TV2:n "Kasmasiini"-ohjelmassa. Sittemmin hän on toiminut televisiossa muun muassa Muuvi-gaalojen (Yle TV2) juontajana 1997–1999, "Jyrki"-ohjelman (MTV3) toimittajana, juontajana ja toimituspäällikkönä 1999–2000, "Lööpin takana" -ohjelman (MTV3) toimittajana ja juontajana sekä Demoklubi-yhtyekisan (Yle TV2) toimittajana ja juontajana. Vuonna 2009 Hyttinen toimi Yleisradion Musiikki-tv:n juontajana. Hän on juontanut myös erilaisissa tapahtumissa vuodesta 1999 lähtien, muun muassa Sauna Open Air, Tuska, Ruisrock, Ankkarock, Himos Festival, Rockperry, Rantarock ja Finnish Metal Expo.
Hyttinen on toiminut myös kirjoittavana vapaana toimittajana muun muassa "Aamulehdessä", "Iltalehdessä" sekä eri aikakauslehdissä. Hän siirtyi vuoden 2009 alussa Pop Median kustantaman "Rytmi"-lehden päätoimittajaksi. Kylähullut-yhtye on tehnyt "Heta Hyttisen taskuparkki" -nimisen kappaleen.
Hyttisen ja Sami Sarkkisen The 69 Eyes -yhtyeestä tekemä dokumentti "Bat Habits – The Life and Times of The 69 Eyes" nähtiin Tampereen elokuvafestivaalilla vuonna 2003 ja se julkaistiin osana yhtyeen "Goth ’n’ Roll" -DVD-kokoelmaa vuonna 2008.
Valkoinen jänis
Valkoinen jänis on rap-artisti Seppo Lampelan "Steen1" -nimellä julkaistu EP, joka julkaistiin vuonna 2007. Lampela väsäsi EP:n 18 päivässä ja kaikki 500 painettua kappaletta meni kaupaksi. Kappale "Valkoinen jänis" on Steenin oma versio Jefferson Airplanen "White Rabbit" -kappaleesta.
Kasvukipuja (Neljän Ruusun albumi)
Kasvukipuja on suomalaisen Neljä Ruusua -yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1987. Levyn on tuottanut Hannu Leidén.
Albumilta julkaistiin single ”Itkupilli”.
Kaikki san. ja säv. Ilkka Alanko sekä sov. Neljä Ruusua, ellei muuta mainittu.
Neljä Ruusua
Tuotanto