hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Kalastajasaarento
Kalastajasaarento (, , ) on lähes saarimainen Barentsinmeren ympäröimä niemi Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä ja on osa Petsamoa Petsamon kuntapiirissä.
Muotkavuonon ja Pummanginvuonon rajaama Kalastajasaarento on yhteydessä mantereeseen Keskisaarennon kautta ja on hiekkakiven muodostamaa ylätasankoa, joka kallistuu loivasti luoteeseen ja jota peittää pääosin tundrakasvillisuus. Korkein kohta on 299 metriä merenpinnasta kohoava Einatunturi saarennon etelärannalla.
Venäjän keisarikunnan aikana Kalastajasaarennolla toimi pieni luostari Muotkavuonon rannalla.
Asuttaakseen Kalastajasaarentoa Venäjän keisari Aleksanteri II kutsui 1860-luvulla Ruijasta norjalaisia sekä suomalaisia eli kveenejä. Heillä oli tiiviit yhteydet Varanginvuonon asutuskeskuksiin Norjassa.
Kalastajasaarennon luoteisosa tuli kuulumaan Petsamon mukana Suomeen Tarton rauhassa 1920. Raja jakoi Vaitolahden ja kulki eteläosassa järvilaaksoa pitkin. Suomalaiset ottivat alueen haltuun alkuvuodesta 1921.
Kalastajasaarennon pohjoisosassa sijainneista Kervannon ja läntisen Vaitolahden kalastajakylistä oli yhteys Liinahamariiin kaksi kertaa viikossa Merenkulkuhallituksen Jäämeri-postilaivalla. Vaitolahdessa oli Suomen pohjoisin kansakoulu, joka sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä rajasta samassa rakennuksessa rajavartioston kanssa. Tuolloiset majakat olivat Heiskanen Plevnanniemessä (toiminta siirtynyt sittemmin Pitkäniemeen) ja Vaitolahdessa (nykyinen rakennettu 1966).
Talvisodassa Neuvostoliiton puna-armeija miehitti alueen 1939 ja Suomen oli se luovutettava Moskovan rauhassa 1940.
Suurin osa Kalastajasaarentoa jäi Tarton rauhassa kuulumaan Venäjään.
Neuvostoliitto rakensi 1930-luvulla tien etelästä itäiselle Vaitolahdelle saakka. Muita kyliä olivat Supukka pohjoisrannalla, Taipniemi saarennon itäkärjessä sekä Muotsi ja Eina etelärannalla.
Alueen ei-venäläiset asukkaat karkotettiin neuvostojohtaja Iosif Stalinin määräyksestä vuonna 1940. Pääosa päätyi pakkotyöleireille Uralille.
Toisessa maailmansodassa Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon 1941 se yritti saada kanssasotijansa Suomen puolustusvoimien avustamana myös Kalastajasaarennon, siinä onnistumatta. Kuitenkin Suomen eduskunta ilmoitti myös Kalastajasaarennon palauttamisesta Suomeen muiden Moskovan rauhassa 1940 luovutettujen alueiden kanssa jatkosodan alkuvaiheessa, itsenäisyyspäivänä 1941. Palautusilmoitusta ei tunnustanut mikään ulkovalta, ei myöskään Saksa.
Kalastajasaarennolla on vakituista asutusta Taipniemen (43 asukasta vuonna 2002) ja Vaitolahden (100 as. 2010) kylissä.
Adele Silva
Adele Silva (s. 19. marraskuuta 1980 Norbury, Surrey, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän opiskeli Sylvia Young Theatre Schoolissa Marylebonessa. 
Silva esiintyi televisiossa ensimmäistä kertaa vuonna 1989. Hän esitti vuosina 1993–2000, 2005–2007 ja 2011 Kelly Windsoria saippuasarjassa "Emmerdale".
Silva seurusteli ennen laulaja Antony Costan kanssa.
Lorenz Backman
Lorenz ”Lore” Backman (s. 18. heinäkuuta 1972) on suomalainen näyttelijä, juontaja ja muusikko. Juontotehtävissä hänet tunnettaneen parhaiten televisiosta toisena MTV3-kanavan viihdesarja "Huuman" juontajista vuosina 2005–2009. Viimeisimpänä Alfa TV:lle tuotetussa "Seniorielämää" sarjassa 2018. Hän on myös juontajana ohjelmassa "Ile & Lore" (Radio Nova). Tätä ennen hän juonsi Yle TV2:lla sarjaa "Umpimähkä" vuonna 2004. Näyttelijänä hän on esiintynyt muun muassa miespääosassa "Sydän kierroksella" -sarjassa. Hän on myös kokeellisen teatteriryhmän Circus Maximuksen jäsen. Muusikkona hän on toiminut Astro-yhtyeensä kanssa vuodesta 2006 alkaen. Astro julkaisi ensimmäisen singlensä 3. maaliskuuta 2008. Maaliskuusta 2010 Lorenz Backman on juontanut "Biisikärpänen" -viihdeohjelmaa MTV3:lla ja juontaa maaliskuusta 2012 alkaen Nelosella "Mitä tuli tehtyä" -viihdeohjelmaa. Toukokuussa 2012 hän alkoi juontaa yhdessä golfopettaja Riku Aarnion kanssa TV5:llä "Pallon viemää" -lifestyleohjelmaa. Elokuussa 2012 hän alkoi juontaa yhdessä vaimonsa Niina Backmanin kanssa Radio Novalla "Backman vs. Backman" -parisuhdeohjelmaa. Syksyllä 2012 hän aloitti myös kykyjenetsintäohjelma Talentin juontamisen yhdessä Sebastian Rejmanin kanssa. Backman näytteli vuonna 2016 valmistuneessa elokuvassa "Teit meistä kauniin" Sipe Santapukin isää Ristoa.
Backman valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1999.
Backman on naimisissa juontaja, näyttelijä Niina Backmanin (o.s. Herala) kanssa. Pariskunnalla on kaksi yhteistä lasta, huhtikuussa 2008 syntynyt tytär sekä kesäkuussa 2010 syntynyt poika. Perheeseen kuuluu myös vuonna 2004 syntynyt tytär Niinan edellisestä liitosta Wallu Valpion kanssa.
Lorenz Backmanin veli on Oliver Backman (s. 1975), joka on tuttu mm. MTV3-kanavan Uniikki-ohjelmasta.
Hjalmar Mellin
Robert Hjalmar Mellin (19. kesäkuuta 1854 Tyrnävä – 5. huhtikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko.
Mellinin isä oli kappalainen Robert Mellin ja äiti Sofia Augusta Thérmen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja lisensiaatiksi 1882. Mellinin väitöskirja käsitteli algebrallisia funktioita.
Mellin opiskeli Helsingin yliopistossa, Berliinissä opettajanaan Karl Weierstrass ja Leopold Kronecker sekä Tukholmassa. Helsingin yliopiston matematiikan dosentiksi Mellin tuli 1884 ja samana vuonna Polyteknillisen opiston yliopettajaksi. Opiston johtajana hän toimi 1904–1908. Professorin arvon Mellin sai 1897. Opiston muututtua Teknilliseksi korkeakouluksi hän toimi siellä pitkään matematiikan professorina, vuodesta 1908 aina vuoteen 1926 saakka.
Mellin tunnetaan Mellinin muunnoksesta, joka on Laplacen muunnoksen tyyppinen integraalimuunnos. Hän julkaisi vuosina 1881–1933 yhteensä 45 julkaisua. Vuonna 1897 hän sai Suomen Tiedeseuran palkinnon ja vuonna 1927 Kordelinin säätiön kunniapalkinnon. Myöhempinä vuosinaan Mellin tutki kriittisesti Albert Einsteinin kehittämiä teorioita ja pyrki luomaan oman, eetterin ominaisuuksiin perustuvan maailmankuvan.
Mellin oli kahdesti naimisissa ja sai ensimmäisestä avioliitosta neljä lasta, ensimmäinen puoliso vuodesta 1890 oli Hilda Koskinen (k. 1909) ja toinen vuodesta 1917 Hilda Maria Sofia Peltola (k. 1927).
Mellin
Mellin on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Vaitolahti
Vaitolahti () on Petsamon kaupunkikuntaan kuuluva kylä Petsamon piirissä, Murmanskin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Kalastajasaarennon pohjoispäässä Majakkaniemellä. Vuosina 1920-1940 kylän länsiosa kuului Suomelle osana Petsamon kuntaa.
Alkuperäinen kylä jakaantui vuonna 1920 Tarton rauhassa kahtia. Kylän länsiosa oli pohjoisin Kalastajasaarennolla sijainneista Suomelle kuuluneista Petsamon kalastajakylistä, mutta ei Suomen pohjoisin kylä, joka silloinkin oli Nuorgam Utsjoella.
Kylän itäinen osa kuului Neuvostoliitolle. Valtakunnan raja oli hyvin lähellä. Se kulki jopa rakennusten läpi. "Raja-Tuovilan" talosta osa oli rajan keskiviivan itäpuolella. Ensimmäisinä vuosina kylänosien yhteydet pystyttiin pitämään, mutta 1930-luvun loppupuolella raja sulkeutui ja yhteydet katkesivat.
Vaitolahti kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien Pummangin koulupiiriin. Pummanki sijaitsi Keskisaarennon pohjoisrannalla, eikä sinne ollut tieyhteyttä. Vaitolahden oma koulupiiri ja supistettu kansakoulu perustettiin vuonna 1923. Vaitolahden koulupiirin kuului myös Vaitolahden eteläpuolella sijainnut Kervannon kylä. Vaitolahden koulun ongelmia olivat tilanahtaus ja kervantolaisten vaikea koulumatka tunturin yli Vaitolahteen.Koska Nuorgamissa ei vielä ollut koulua, Vaitolahdessa oli Suomen pohjoisin kansakoulu, joka sijaitsi vain muutaman sadan metrin päässä rajasta samassa rakennuksessa rajavartioston kanssa.
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Suomen Vaitolahdessa oli 126 asukasta, jotka kaikki olivat suomalaisia. Vuonna 1918 kylä oli miltei kokonaan suomalainen ja kylä käsitti noin 30 taloa (savua).
Asukasluvun kehitys:
Samir Azzouz
Samir Azzouz (s. 27. kesäkuuta 1986) on marokkolais-hollantilainen rikollinen. 
Azzouz kuuluu terroristijärjestöksi luokiteltuun Hofstad Networkiin, jonka jäsenet ovat alankomaalaisia, yleisesti syntyperältään pohjoisafrikkalaisia miehiä.
Azzouz syntyi Amsterdamissa ja kasvoi köyhässä siirtolaiskorttelissa. Azzouz menestyi opiskelussa ja suoritti kuusivuotisen tutkinnon toisen asteen koulutuksessa. Näinä aikoina Azzouzin radikalisoituminen islamiin alkoi.
Tammikuussa 2003 Azzouz pidätettiin Ukrainassa. Hän oli menossa ystävineen Tšetšeniaan taistelemaan sissien puolelle Venäjää vastaan. Azzour käännytettiin takaisin Alankomaihin. Saman vuoden lokakuussa Azzouz ja neljä muuta pidätettiin Alankomaissa. Heitä epäiltiin terrorismikytkennöistä, mutta ilman pitäviä todisteita heidät päästettiin vapaaksi.
Azzouz pidätettiin 30. kesäkuuta 2004 supermarketin aseelliseen ryöstöön osallistumisesta. Poliisi sai myöhemmin vihjeitä, joiden mukaan Azzouz suunnittelee kumppaneineen iskua Amsterdamin Schipholin lentoasemalle ja Borsselen ydinvoimalaan. Azzouzin asuntoon tehdyssä kotietsinnässä poliisi löysi karttoja ja kemikaaleja, joilla olisi ollut mahdollista iskeä kohteisiin. Seuranneessa oikeudenkäynnissä syytteet iskujen suunnittelusta hylättiin, mutta laittomien kemikaalien hallussapidosta Azzouz sai kolmen kuukauden ehdollisen tuomion.
Uusi pidätys tehtiin 15. lokakuuta 2005, tällä kertaa laittomien tuliaseiden hallussapidosta ja uhkauksista, joita hän oli kohdistanut alankomaalaisiin poliitikkoihin. Azzouz oli lisäksi uhannut pommi-iskulla Alankomaiden turvallisuuspalvelun päämajaa, joka sijaitsee Leidschendamissa. Azzouzin juristina toimi saksalainen Britta Böhler, joka on tullut tunnetuksi terrorismiepäiltyjen puolustajana. Puolustuksen mukaan Samir Azzouz kärsii kroonisesta suolistosairaudesta (colitis ulcerosa), mikä estää vankilaan tuomitsemisen.
Azzouzilla on väitetty myös olleen yhteyksiä Mohammed Bouyeriin, joka tuomittiin elinkautiseen vankeuteen alankomaalaisen elokuvaohjaajan Theo van Goghin murhasta.
Élie Doté
Élie Doté (s. 1947 Bangui) on keskiafrikkalainen poliitikko. Presidentti François Bozizé nimitti hänet maan pääministeriksi 13. kesäkuuta 2005. Dotéa oli edeltänyt Célestin Gaombalet. Vuonna 2006 Dotésta tuli myös maansa talousministeri. Tammikuussa 2008 hänen seuraajakseen pääministerinä astui Faustin-Archange Touadéra.
Doté on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta.
Metal Gear Solid 2: Substance
Metal Gear Solid 2: Substance on päivitetty versio PlayStation 2 -konsolille julkaistusta "stä". Pelin ohjasi Hideo Kojima ja julkaisi Konami.
Peli on julkaistu uudelleen osana "Metal Gear Solid HD Collection" uusintajulkaisua PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja PlayStation Vitalle.
Peli on muuten aivan samanlainen kuin "Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty", mutta siihen on lisätty lisämateriaalia.
VR Missionsit ovat virtuaalitodellisuuteen sijoittuvia harjoitustehtäviä, joissa pelaaja voi kehittää pelitaitojansa ja opetella uusia liikkeitä, jolloin yksinpelin pelaaminen helpottuu huomattavasti. Pelissä on yli 350 erilaista VR Missionsia. Tehtävätyypit ovat:
Alternative Missionsit ovat haastavampia tehtäviä kuin VR Missionsit ja tehtävien aikana ollaan Sons Of Libertyssä nähdyissä maisemissaPelaaja saa tietyllä pelihahmolla pelattavat tehtävät suoritettuaan avattua käyttöönsä uusia hahmoja, joilla on taas aivan omat tehtävänsä. Pelaajahahmot ovat:
Snake Talesit ovat lyhyitä episodeja, joissa pelaaja pääsee ohjaamaan Solid Snakea. Ne sijoittuvat aina tarinamoodin eri paikkoihin, mutta niiden tehtävät ja juonikuviot on uusittu. Juonikuviot eivät kuitenkaan ole yhdistettävissä pelin yksinpelimoodin tarinaan, vaan ne ovat täysin itsenäisiä kappaleita. Valitettavasti Snake Taleseja varten ei ole äänitetty uutta dialogia tai tehty uusia välianimaatioita. Snake Talesit ovat:
Skateboarding on vain PlayStation 2 -versiosta löytyvä moodi, jossa pelaaja rullalautailee pelin kahdella päähahmolla, Solid Snakella ja Raidenilla, tarkoituksenaan kerätä kokoon runsaasti pisteitä. Peli käyttää moottorinaan erästä Konamin rullalautailupelin moottoria.
"Metal Gear Solid 2: Substance" sisältää lisämateriaalinsa lisäksi alkuperäisen "Metal Gear Solid 2: Sons of Libertyn", jonka juonta ja pelimekaniikkaa on paranneltu pienillä muokkauksilla. Esimerkkejä:
Samora Machel
Samora Moisés Machel (29. syyskuuta 1933 – 19. lokakuuta 1986) oli Mosambikin ensimmäinen presidentti. Hän toimi virassaan vuodesta 1975 lähtien, kunnes kuoli vuonna 1986 lento-onnettomuudessa.
Machel syntyi Chilembenen kylässä ja opiskeli sairaanhoitajaksi. Hän liittyi vuonna 1962 FRELIMO-puolueeseen. Vuonna 1964 hän johti sissihyökkäystä Portugalin siirtomaavaltaa vastaan Pohjois-Mosambikissa. Kun itsenäisyys vuonna 1975 saavutettiin, Machelista tuli maan ensimmäinen presidentti. Hän kuoli lento-onnettomuudessa, kun häntä kuljettanut Tupolev Tu-134 tuhoutui Mosambikin, Swazimaan ja Etelä-Afrikan rajamaastossa Etelä-Afrikan puolella. Machel oli matkalla Sambian pääkaupungista Lusakasta Maputoon, kun presidentinlentokone Tupolev Tu-134 osui maahan huonoissa lento-olosuhteissa vuoristoisella seudulla. On esitetty epäilyjä, että Etelä-Afrikan apartheidhallitus olisi ollut onnettomuuden takana, sillä Machel oli tukenut ANC:tä taistelussa valkoista ylivaltaa vastaan Etelä-Afrikassa, mutta vakavasti otettavia todisteita syytöksen tueksi ei ole. Onnettomuustutkinnassa syyksi todettiin koneen neuvostoliittolaisen miehistön laiminlyönnit.
Machelin leskeksi jäänyt puoliso Graça Machel (o.s. Simbine) meni myöhemmin uusiin naimisiin Nelson Mandelan kanssa.
Etelä-Afrikan poliisi käynnisti onnettomuustutkinnan uudelleen vuonna 2012 sen jälkeen, kun johtolankoja apartheid-vallan virkamiesten osallisuudesta onnettomuuteen oli tullut esiin.
James Carlisle
Sir James Beethoven Carlisle (s. 5. elokuuta 1937 Bolans) on Antiguan ja Barbudan entinen kenraalikuvernööri. Hänet nimitettiin virkaansa Wilfred Jacobsin seuraajaksi vuonna 1993, ja hän pysyi vallassa vuoteen 2007 asti.
Carlisle on kotoisin Bolansin kylästä, Antiguan saarelta. Hän opiskeli pääasiassa Isossa-Britanniassa ja valmistui hammaslääkäriksi. Vuodet 1961–1966 Carlisle palveli kuninkaallisissa ilmavoimissa ja Antigua ja Barbudan puolustusvoimissa 1983–1993, ja oli osan aikaa sen vapaaehtoisjoukkojen komentaja.
Hänet nimitettiin ensimmäisenä maassa syntyneenä Antigua ja Barbudan toiseksi kenraalikuvernööriksi 10. kesäkuuta 1993. Hän sai Pyhän Mikaelin ja Yrjön suurristin (GCMG) seuraavana vuonna.
Carlisle on seitsemännen päivän adventisti eikä tarjonnut alkoholia virallisissa tilaisuuksissa.
Wilfred Jacobs
Sir Wilfred Ebenezer Jacobs (19. lokakuuta 1919 – 11. maaliskuuta 1995) oli Antiguan kuvernööri vuodesta 1967 ja Antigua ja Barbudan ensimmäinen kenraalikuvernööri maan itsenäistyttyä marraskuusta 1981 kesäkuuhun 1993. Hänen seuraajakseen nimitettiin James Carlisle. Wilfred Jacobs haudattiin maan ensimmäisissä valtiollisissa hautajaisissa.
Metafysiikan esitys
Metafysiikan esitys ("Discours de métaphysique") on Gottfried Leibnizin vuonna 1686 julkaisema lyhyehkö, noin kuusikymmensivuinen filosofinen metafysiikkaa käsittelevä tutkielma. Teoksessa Leibniz kehittelee filosofiaansa koskien fyysisiä substansseja, liikettä, kappaleiden resistenssiä sekä Jumalan roolia maailmassa. Teos on jaettu 37:ään lukuun.
Leibnizin metafysiikan perusteet ovat, että Jumala on äärimmäisen täydellinen olento (I), että Jumala on hyvä, mutta hyvyys on olemassa Jumalasta itsenäisenä (II), ja että Jumala on luonut maailman täydellisessä järjestyksessä ja täydelliseksi (III-VII).
"Discours" esitti omana aikanaan kiistanalaisen väitteen, jonka mukaan ""skolastisten filosofien mielipiteitä ei tulisi kokonaan ylenkatsoa"" (XI). Modernin filosofian varhaiset teokset 1600-luvulla perustuivat usein kaiken keskiaikaisen filosofian hylkäämiseen. Leibniz ei suhtautunut skolastiikan virheisiin aivan yhtä ankarasti. Hän kirjoitti: ""Jos joku huolellinen ja mietiskelevä mieli näkisi vaivan selventääkseen ja ohjatakseen heidän ajatuksiaan analyyttisten geometrien tapaan, hän voisi löytää suuren aarteen tärkeitä totuuksia, jotka ovat täysin todistettavissa"".
Leibniz selittää näkemystään fyysisistä substansseista laajemmin "Monadologiassaan".
Muijala
Muijala on Lohjan 26. kaupunginosa.
Asumusto on etupäässä omakotitaloja. Alueella on paljon pyöräteitä.
"Länsi-Uusimaa"-lehden toimitus ja paino sijaitsevat Muijalassa. Muijalassa on myös muuta teollisuutta, kuten Cembrit Oy:n rakennuslevytehdas sekä uutta teknologiaa edustava nLight.
Ajoaika Muijalasta Espooseen Turun moottoritietä (E 18) pitkin on alle puoli tuntia ja linja-autoja kulkee Helsingin suuntaan ruuhka-aikana 15 minuutin välein.
Muijalan itäosissa lähellä Vihdin rajaa toimii K-market Lohjanportti, jossa on myös Postin ja Veikkauksen piste. Kaupan lähellä on autokauppa (Kamux-Lohja).
Muijalan peruskoulussa on opetusta 1.−6. luokille. Koulu tarjoaa myös harrastusmahdollisuuksia nuorille kerhojen kautta. Samoin asukasyhdistyksellä on koulun salissa omat vuoronsa esimerkiksi sählyn peluuta varten. Koulun kentällä on talvella kaukalo sekä kesällä jalkapallo- ja rantalentopallokenttä. Kentän takana metsässä on viiden väylän pituinen frisbeegolfrata.
Muijalan koulusta pohjoiseen Lohjanharjuntien yli löytyy Muijalan hiihtomaa, jossa on talvella hiihtolatu ja kesällä lenkkeilyreittejä.
Muijalassa on myös kuplahalli, jossa Lohjalaiset jalkapallo seurat harjoittelee.
Lähin ylä-aste on Mäntynummen koulu Ventelässä, 5 kilometrin päässä Muijalasta. Ja lähin lukio Anttilassa Lohjan Yhteislyseon lukio, 10 kilometrin päässä Muijalasta.
Muijalan läheltä löytyy Nälköönlampi, joka on suosittu uimapaikka. Talvella lammella on avanto. Lammen luota lähtee lenkkeily reitit Muijalan hiihtomaahan.
Muijalasta on myös löydetty vuonna 2014 huumekätköjä, joissa on ollut muun muassa amfetamiinia ja hasista. Niitä noutamaan tullut mies on tuomittu Lohjan käräjäoikeudessa. Mies on tuomittu 7 vuodeksi ja kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen törkeästä huumausainerikoksesta. Myöhemmin syyskuussa 2014 toinen kätkölle saapuneista miehistä pidätettiin Virossa ja hänet tuomittiin yhtä pitkään vankeuteen.
Muijalannummi eli Muijalan teollisuusalue 1 on Muijalan itäisin alue. Muijalannummi on ainut Muijalan alue missä on postinumero 08500, muualla Muijalassa toimii 08680. Muijalannummi kuului Ventelään 
ennen vuotta 1997, kun Lohjan kunta liittyi Lohjaan.
Nälköönsuo alueella sijaitsee Nälköönsuon lisäksi myös Nälköönlampi, jonne suon vedet laskevat.
Uusiniitun, Nälköönnummen ja Takaniityn alueilla sijaitsee Muijalan asumusto ja yleiset palvelut.
Muijalassa on sijainnut Hyvinkää-Karjaa-rataosan rautielikkennepaikka, jonka asemarakennus on tuhopoltettu 1990-luvulla. Liikennepaikasta on jäljellä rautatieläisten asuinrakennus ja matkustajalaiturille johtaneet portaat. Liikennepaikalta oli rautatieyhteys Partek Oy:n(nyk. Cembrit Oy) tehtaalle, joka purettiin Hanko-Karjaa rataosan perusparannuksen yhteydessä, samalla kuin aseman muutkin sivuraiteet ja vaihteet. Entisille Hyvinkää–Karjaa-radan asemille ollaan suunniteltu ELSA-rataa, jossa myös muijalaan tulisi rautatieasema. Arvioitu väestönkasvu olisi 5 tuhatta asukasta lisää muijalaan.
Nouveaux essais sur l’entendement humain
Nouveaux essais sur l’entendement humain (”Uusia esseitä inhimillisestä ymmärryksestä”) on Gottfried Leibnizin filosofinen teos, joka on suunnattu John Locken teosta "Essays on Human Understanding" vastaan. Leibniz kumoaa Locken ajatukset luku luvulta. Teos on toinen Leibnizin kahdesta pidemmästä teoksesta, toisen ollessa "Théodicée". Kuten monet tuon ajan teokset, se on kirjoitettu dialogimuodossa.
Leibniz kirjoitti teoksen alun perin vuonna 1704, mutta hän pidättäytyi julkaisemasta sitä kunnioituksena Locken samana vuonna tapahtunutta kuolemaa kohtaan. Teos painettiin vasta vuonna 1764/1765, jolloin suurin osa Leibnizin filosofiasta oli jo vastatuulessa.
Théodicée
Essais de Théodicée sur la bonté de Dieu, la liberté de l'homme et l'origine du mal ("Tutkielmia teodikeasta eli Jumalan hyvyydestä, ihmisen vapaudesta ja pahan alkuperästä") on Gottfried Leibnizin vuonna 1710 julkaisema filosofinen ja teologinen teos. Se käsitteli pahan ongelmaa ja on termin 'teodikea' alkuperä.
Teoksen tarkoituksena oli osoittaa, että maailmassa oleva paha ei ole ristiriidassa Jumalan hyvyyden kanssa, koska kaikesta pahasta huolimatta meidän maailmamme on paras kaikista mahdollisista maailmoista.
Teos:
Muuta:
Arijoutsi
Heikki Sakari Marttila alias Arijoutsi (1. syyskuuta 1915 Lahti – 31. tammikuuta 1993 Vantaa) oli suomalainen pakinoitsija ja kirjailija. Hän työskenteli aluksi kotkalaisessa "Etelä-Suomi"-lehdessä ja toimi vuosina 1942–1971 "Helsingin Sanomien" pakinoitsijana. Hän julkaisi myös neljä kertaa vuodessa ilmestyvää "Arijoutsin Pippuri" -pilalehteä. Arijoutsin pakinoita kuvittivat taiteilija Totti Noisniemi ja pilapiirtäjä Kari Suomalainen.
Marttila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1935 ja opiskeli sen jälkeen sanomalehtioppia Helsingin yliopistossa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuosina 1935−1938. Nimimerkkiä Arijoutsi hän käytti ensimmäisen kerran "Lipeäkala"-julkaisussa vuonna 1937; nimimerkin keksi toinen aikanaan tunnettu pakinoitsija Ensio Rislakki, joka itse käytti nimimerkkiä Valentin. Talvi- ja jatkosotaan Marttila osallistui tykistön tulenjohtajana ja patteriupseerina Karjalankannaksella, kunnes hänet siirrettiin Päämajan viihdytysosastolle. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1942.
Arijoutsi oli aikansa luetuin suomalainen pakinoitsija. Hänen sanottiin tuoneen sanomalehtipakinaan kaupunkilaista rentoutta, ja hänen vahvuutensa oli kielellisessä nokkeluudessa ja sanaleikeissä. Arijoutsin huumori oli ajoittain hyvin suorasukaistakin hänen ottaessaan kantaa päivänpolitiikkaan ja muihin kulloinkin ajankohtaisiin ilmiöihin. Muun muassa hänen sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä ja Valpon menettelytapoja kommentoineet pakinansa aiheuttivat hallituksen ja valvontakomission taholta vastalauseita, ja toisinaan "Helsingin Sanomien" päätoimittaja Yrjö Niiniluoto poistatti hänen tekstinsä ennen lehden lähettämistä latomoon. Toisaalta monien "Helsingin Sanomien" lukijoiden mielestä Arijoutsi puolusti suomalaista sananvapautta vaarallisessa tilanteessa tehokkaimmalla mahdollisella tavalla, huumorin keinoin.
Sota-aikana Marttila avusti säännöllisesti Propaganda-Aseveljien "Hopeatorvet"-lehteä. Marttila tunnettiin vahvasti isänmaallisena ja jyrkkänä kommunismin vastustajana. Sodan jälkeen hän arvosteli pakinoissaan ja suosituissa revyyteksteissään voimakkaasti vasemmistolaisia poliitikkoja. Tästä pahastuneena sisäministeri Yrjö Leino, joka oli asemansa vuoksi korkein sensuuriviranomainen, kielsi vuonna 1946 Arijoutsin kirjoittaman "Syntymämerkki"-revyyn esittämisen "hyvien tapojen vastaisena".
Arijoutsin veli oli kustannuspäällikkö Viljo Marttila (nimimerkki Jukka H. Puntari).
Jan-Erik Salo
Jan-Erik Mathias Salo (s. 26. kesäkuuta 1975) on suomalainen este- sekä keski- ja kestävyysmatkojen juoksija.
Salo voitti 3 000 metrin esteiden Suomen mestaruuden vuonna 1999 ajalla 8.43,43 . Pronssilla hän oli vuonna 2004. Hän voitti myös pronssia 1 500 metrillä vuonna 1999.
Seuratasolla Salo edustaa IF Åsarnaa.
Öljyliuske
Öljyliuske, palavakivi eli kukersiitti (, eli palava kivi) on joukko väriltään mustasta tummanruskeaan vaihtelevia liuskeita, jonka sisältämästä kerogeenistä voidaan pyrolyysin avulla valmistaa öljyä 450–500 °C:n hapettomassa lämpötilassa. Sitä käytetään nykyään muun muassa sähkön tuottamiseen ja tulevaisuudessa mahdollisesti öljyn tuottamiseen.
Öljyliuske on kivihiilen tapaan syntynyt miljoonia vuosia sitten maan puristukseen jääneistä orgaanisista aineksista. Sitä esiintyy merkittävässä määrin muun muassa Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Venäjällä, Kiinassa, Jordaniassa, Marokossa ja Virossa, jossa se on maan tärkein luonnonvara. Öljyliuskeen kaivaminen on aiheuttanut Virossa merkittäviä ympäristöongelmia. Öljyliusketta on louhittu Virossa jo 90 vuotta. Tuotanto- ja polttotapoja kehittämällä ympäristövaikutuksia on pyritty pienentämään ja raaka-ainetta hyödyntämään tehokkaammin.
Öljyliuske muodostuu kolmesta aineosasta: karbonaateista (kalsiitti ja dolomiitti, 15–70 %), orgaanisesta aineesta (leväjäännöksiä 10–60 %) ja terrigeenisestä aineesta (15–55 %).
Viron sähköntuotannosta kolme neljännestä perustui aikanaan öljyliuskeeseen; öljyliuske oli primäärienergian tuotannon kivijalka. Enemmistö sähköstä tuotettiin polttamalla öljyliusketta voimalaitoksissa. Näin tuotettua sähköä on viety myös ulkomaille.
Öljyliusketta tuottaa valtionenemmistöinen Eesti Põlevkivi Koillis-Virossa Kohtla-Järven lähellä. Sähköä siitä puolestaan tuottavat Eesti Energia- ja Kohtla-Järve Soojus -sähköyhtiöt. Öljyliuskeesta nestemäisiä öljytuotteita valmistaa Kiviter AS.
1999 Narvan voimalaitosyhtiö käytti 85% Eesti Põlevkivin tuotannosta. Yhdysvaltalainen NRG Energy osti 49 prosenttia Narvan voimalaitosyhtiöstä ja Narvan voimalaitosyhtiö 51 % Eesti Põlevkivistä. NRG Energy suorittaa noin 80 miljoonan dollarin investointiohjelmaa Eesti Põlevkivissä, joka aikoo jatkaa liuskekiven tuottamista seuraavat 40 vuotta.
Hiljattain Eesti Energia on ottanut käyttöön uuden leijukerroskattilan, jonka avulla saastepäästöjä on saatu vähennettyä niin, että ne alittavat EU:n 2016 voimaantulevat päästödirektiivit.
Öljyliusketta on yritetty hyödyntää synteettisen öljyn lähteenä useassa eri projektissa 1900-luvulla, mutta ne on jouduttu lopettamaan kannattamattomina. Tällä hetkellä asiaa tutkitaan useassa eri testiprojektissa. Öljyliuske saattaa tulevaisuudessa olla merkittävä synteettisen öljyn lähde.
Martín Torrijos
Martín Erasto Torrijos Espino (s. 18. heinäkuuta 1963 Panamá) on panamalainen poliitikko, maan presidentti 2004–2009. Hänen isänsä oli Omar Torrijos, joka johti Panamaa vuosina 1968–1981. Hän edustaa sosiaalidemokraattista PRD:tä.
Torrijos opiskeli Texas A&M Universitylla Yhdysvalloissa taloustieteitä ja politiikkaa. Hän kävi myös St. John’s Northwestern Military Academya. Ernesto Pérez Balladaresin hallinnossa hän oli sisä- ja oikeusministerin sijaisena. Torrijos allekirjoitti määräyksen maan vesihuollon yksityistämisestä, josta tuli niin epäsuosittu että se peruttiin myöhemmin.
Torrijos valittiin Panaman presidentiksi 2. toukokuuta 2004. Hän astui virkaansa 1. syyskuuta 2004. Torrijosin edeltäjä oli Mireya Moscoso. Torrijos oli ollut ehdokkaana myös vuoden 1999 presidentinvaaleissa, mutta ei voittanut.
Martín Torrijos nousi presidentiksi kiperässä diplomaattisessa tilanteessa, kun väistyvä presidentti Moscoso oli kautensa lopuksi armahtanut neljä kuubalaispakolaista, mukaan lukien Luis Posada Carrilesin, jotka olivat yrittäneet murhata Fidel Castron hänen vieraillessaan Panamassa marraskuussa 2000. Myös Venezuela veti lähettiläänsä Panamasta.
Torrijos lupasi parantaa maiden suhteita, ja näin tapahtuikin, josta oli merkkinä muun muassa hänen osallistumisensa tammikuussa 2009 Kuubassa isälleen pystytetyn patsaan paljastukseen.
Torrijos ilmoitti 2006 Panaman kanavan laajennushankkeesta, jonka toteuttamisesta järjestettiin kansanäänestys lokakuussa 2006. Työn kustannusarvio on yli viisi miljardia dollaria, josta puolet joudutaan lainaamaan yksityisiltä tahoilta.
Kaarlahti
Kaarlahti eli Kuznetšnoje () on Leningradin alueen Käkisalmen piiriin kuuluva kaupunkikunta ja kaupunkimainen taajama, jossa on noin 4 300 asukasta. Kunta sijaitsee Laatokan rannan tuntumassa Käkisalmen pohjoispuolella. Pienialainen kunta on lähes kokonaan Kaukolan kunnan ympäröimä, mutta kohtaa pohjoisessa Karjalan tasavallan Hiitolan kunnan rajan.
Suomeen kuuluessaan Kaarlahti oli Kaukolan kunnan kylä ja rautatieasema Hiitolan–Raudun radalla. Kaarlahden asema sijaitsee 18 km Hiitolasta, 155 km Pietarista.
Kaarlahden talous on toisen maailmansodan jälkeen perustunut graniitinlouhintaan, ja siellä on useita suuria louhoksia. Rakennuskiven tuotannon lisäksi louhokset ovat olleet myös Leningradin alueen tärkeimpiä sepelintuottajia. Seudulla harrastetaan kalliokiipeilyä.
Markus Ryffel
Markus Ryffel (s. 5. helmikuuta 1955 Bern) on sveitsiläinen entinen kestävyysjuoksija.
Prahan EM-kisoissa 1978 Ryffel sijoittui toiseksi 5 000 metrin juoksussa ajalla 13.28,66. Samana vuonna hänet valittiin Sveitsissä vuoden urheilijaksi. Vuonna 1979 hän sijoittui kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa Montréalissa. Moskovan olympialaisissa 1980 hän sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi. Ryffel saavutti uransa suurimman saavutuksen 1984 Los Angelesin olympialaisissa, joissa hän juoksi 5 000 metrillä hopealle ajalla 13.07,54.
Lisäksi Ryffel on voittanut sisäratojen EM-kisoissa kaksi kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin. Sveitsin mestaruuksia hän voitti urallaan 19. Hän pitää edelleen hallussaan Sveitsin ennätyksiä 5 000 ja 3 000 metrin juoksussa. Hän voitti urallaan myös useita maantiejuoksuja. Nykyisin Ryffel toimii yrityksessään Ryffel Running Kurse GmbH.
Antti Lanamäki
Antti Juhani Lanamäki (s. 27. joulukuuta 1939 Alavus) on suomalainen entinen aitajuoksija ja kilpauransa jälkeen urheiluvaikuttaja.
Antti Lanamäki voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden vuosina 1965 (14,6) ja 1967 (14,4) . Hänen ennätyksensä lajissa oli vuonna 1968 juostu 14,2.
Seuratasolla Lanamäki edusti Kuortaneen Kuntoa ja Virtain Urheilijoita.
Antti Lanamäki toimi Suomen urheiluliiton valmennus- ja koulutuspäällikkönä vuosina 1974–1984. Hän joutui jättämään paikkansa kestävyysjuoksija Martti Vainion doping-käryn jälkeen, koska hän oli salannut tämän aiemman testituloksen. Myöhemmin hän toimi Akavan järjestöpäällikkönä eläkkeelle siirtymiseensä saakka.
Legio XVIII
Legio XVIII ("kahdeksastoista legioona") oli roomalainen legioona, jonka Augustus perusti noin vuonna 41 eaa. Legioona tuhoutui Teutoburgin taistelussa vuonna 9 jaa. Sen tunnusta ja nimeä ei tiedetä, mutta se saattoi olla "Gallica" tai "Germanica".
Legioona perustettiin – kuten XVII – luultavasti alun perin vastustamaan Sextus Pompeiusta, toisen triumviraatin viimeistä vastustajaa. Legio XVIII oli ilmeisesti myös yksi niistä legioonista, jotka Octavianus (Augustus) oli luvannut Marcus Antoniukselle parthialaisia vastaan käytävään sotaan, mutta joita hän ei koskaan lähettänyt Antoniukselle.
Legioona sijoitettiin Galliaan sen jälkeen, kun Augustus oli lyönyt Marcus Antoniuksen ja Kleopatran Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa. Myöhemmin Legio XVII siirrettiin Reinin varrelle, jossa se liitettiin Drusuksen ja Tiberiuksen johtamaan Rooman Germanian armeijaan. Vuonna 7 jaa. Publius Quinctilius Varuksesta tuli Germanian maaherra ja myös Legio XVIII:n komentaja.
Syyskuussa vuonna 9 roomalaisten keruskiliittolaisten johtaja Arminius ilmoitti, että Reinillä oli syttynyt kapina. Varus siirtyi kolmen legioonansa (XVII, XVIII ja XIX) kanssa länteen kukistaakseen kapinan. Arminius oli kuitenkin pettänyt roomalaiset ja johti heidät ansaan lähellä nykyistä Osnabrückiä. Germaanit tuhosivat kaikki kolme legioonaa, ja niiden kotkat katosivat.
Nông Ðức Mạnh
Nông Ðức Mạnh (, s. 11. syyskuuta 1940) on vietnamilainen poliitikko, joka oli Vietnamin kommunistisen puolueen (Đảng Cộng sản Việt Nam) pääsihteeri ja siten koko maan "de facto" johtaja vuosina 2001–2011.
Nông Ðức Mạnh syntyi Cường Lợin kylässä Bắc Kạnin maakunnassa Vietnamin vuoristoisessa ja maatalousvaltaisessa pohjoisosassa. Hänen virallisen elämäkertansa mukaan hän on tày-kansaan kuuluvan talonpoikaisperheen poika. Raporttien mukaan Vietnamissa kuitenkin yleisesti uskotaan hänen olevan vallankumousjohtaja Hồ Chí Minhin poika, vaikka Mạnh kieltääkin tämän. Joka tapauksessa hän on ensimmäinen Vietnamin johtaja, joka syntyperältään ainakin osin kuuluu johonkin maan lukuisista ja poliittisesti marginaalisista alkuperäiskansoista. Mạnh kävi paikallista koulua ja opiskeli metsänhoitoa. 1960-luvun puolivälin tienoilla hän opiskeli venäjää Hanoin yliopistossa ja opiskeli Leningradin metsätalousinstituutissa 1966–1971.
Vallankumoukseen Mạnh liittyi 1958 ja otettiin koejäseneksi kommunistipuolueeseen 1963 ja virallisesti jäseneksi 10. heinäkuuta 1964. Mạnh työskenteli valtiontilan johdossa ja erilaisissa puolueen asemissa ja metsätalouden tehtävissä. Hänet valittiin keskuskomiteaan maaliskuussa 1989 ja samana vuonna parlamenttiinkin, jossa hän sai kansallisuuksien neuvoston varapuheenjohtajan aseman. Hänestä tuli parlamentin puhemies 1992, jossa tehtävässä hän toimi, kunnes valittiin puolueen pääsihteeriksi 2001.
Mạnh korvasi asemassa Lê Khả Phiêun jota pidettiin tiukkana sosialistina. Mạnh aloitti taistelun korruptiota vastaan ja kiihdytti maan teollistamista. Mạnh kuuluu puolueen 1986 käyttöönotetun "Đổi mới" -linjan kannattajiin, ja tukee talouden siirtymistä markkinatalouden suuntaan, mutta ehdotonta yhden puolueen valtaa ja kulttuurillisen ja ideologisen kurin säilyttämistä. Yhdysvallat päätti Vietnamin vastaisen kauppasaartonsa jo vuonna 1994 ja vuonna 2002 solmittiin uusi bilateraalinen kauppasopimus.
Pysyvät huhut väittävät, että hän olisi Hồ Chí Minhin poika. Vuonna 2001 hän vastasi toimittajalle "kaikki vietnamilaiset ovat setä Hồn lapsia." Kun häneltä kysyttiin uudelleen tammikuussa 2002, hän kielsi huhut ja lisäsi kaikkien vietnamilaisten pitävän Hồ Chí Minhiä heidän hengellisenä johtajanaan.
Mạnh on vieraillut Intiassa toukokuussa 2002 ja helmikuussa 2003 Kuuban Fidel Castro vieraili Vietnamissa maiden välisen ystävyyden merkkinä. Vietnam tarjosi myös tukensa Irakin Saddam Husseinin hallitukselle kansainvälisen liittouman hyökkäyksen alla maaliskuussa 2003.
Nông Đức Mạnh säilytti asemansa pääsihteerinä 10. puoluekokouksen jälkeen huhtikuussa 2006.
Alberto Cova
Alberto Cova (s. 1. joulukuuta 1958 Inverigo) on italialainen entinen kestävyysjuoksija.
Cova tunnettiin aktiiviaikoinaan erityisesti kovasta loppukiristään. Hänen ensimmäinen saavutuksensa oli Ateenan EM-kisoissa 1982, jossa hän yllätyksellisesti voitti ennakkosuosikki Werner Schildhauerin 10 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna Helsingin MM-kilpailuissa 10 000 metrin loppukilpailu juostiin suhteellisen hitaalla vauhdilla. Viimeisen kierroksen alkaessa kärkiryhmässä oli vielä 13 kilpailijaa. Vain 30 metriä ennen maalia Cova oli vielä viidentenä, mutta hän onnistui kirimään kilpailun voittoon jättäen Schildhauerin jälleen hopealle.
Los Angelesin olympialaisissa vuonna 1984 10 000 metrin loppukilpailu alkoi rauhallista vauhtia. Seitsemän kilometrin kohdalla suomalainen Martti Vainio aloitti irtiottonsa, jota Cova pystyi kuitenkin seuraamaan. Vainio ei jaksanut kiriä loppuun saakka, joten Cova voitti kilpailun helposti. Vuoden 1986 Stuttgartin EM-kisoissa Cova hävisi loppukirikamppailun maanmiehelleen Stefano Meille. Cova osallistui vielä Soulin olympialaisiin 1988, mutta karsiutui 10 000 metrin alkuerissä.
Cova voitti Italian mestaruuden 5 000 metrillä vuosina 1980, 1982, 1983 ja 1985, 10 000 metrillä vuosina 1981 ja 1982 sekä maastojuoksussa vuosina 1982–1986.
Terrierit
Terrierit ovat luokka alkujaan saalis- ja tuhoeläinten metsästämiseen jalostettuja koirarotuja. Nykyisin ne ovat suosittuja seurakoiria. Energisiksi ja aktiivisiksi kuvatut terrierit kuuluvat pieni- tai keskikokoisiin rotuihin.
Valtaosa terrieriroduista on kehitetty Britteinsaarilla. Rotujen nimitys tulee kuitenkin maata tarkoittavasta ranskan murresanasta "terrier", joka taas juontuu latinan sanasta "terra". Terriereillä metsästettiin paitsi maan päällä, myös maan alla, esimerkiksi ketun- ja mäyränkoloissa.
Suomen Kennelliiton noudattaman Fédération Cynologique Internationalen FCI 3 -standardin mukaisesti terrierien roturyhmään kuuluvat seuraavat rodut:
Jotkin terriereiksi kutsutut tai niitä muistuttavat rodut eivät itse asiassa ole terrierejä:
Pete Finland
Pete Finland (oik. Peter Karjalainen) on suomalainen homopornotähti. Kykyjenetsijä löysi hänet vuonna 1994 Santa Monican homoklubilla. Karjalainen muutti työn perässä Yhdysvaltoihin, missä hänestä tuli pian yksi parhaiten tunnetuista homopornotähdistä. Hänen varhaisia töitään on muun muassa elokuva "The Boys Next Door." Hänen aikaisempia taiteilijanimiään ovat olleet "Eric Finn" elokuvassa "Heatwave in LA", ja sen jälkeen Eric York. Adam Gay Video directory antoi hänelle 1996 tittelin "The best versatile performer". Pete Finland teki Playboy Channelille hetero soft core -elokuvan 1999.
Henry Saari
Henry Saari (s. 14. tammikuuta 1964 Pori) on suomalainen entinen pornotähti, ja vuoden 1993 Mr. Finland ja Mr Europe 3. sija. Saari on esiintynyt Hollywood-filmeissä ja televisiorooleissa. Hän käyttää myös nimimerkkiä "Henry Suuri" (). Saaren pornotähden ura alkoi sivuroolista elokuvassa "Hot Weekend at Ernies" 1995. Saari perusti sen jälkeen oman yrityksen, joka tuotti Henry the Great -nimisiä pornoelokuvia ja esiintyi lähes 40 videossa. Hän on toiminut myös näyttelijänä pornon ulkopuolella.
Saarelle myönnettiin työkyvyttömyyseläke vuonna 2003 polvivamman takia.
IF Brommapojkarna
Idrottsföreningen Brommapojkarna on vuonna 1942 perustettu jalkapalloseura Tukholman Brommasta. Seuraan kuuluu yli 3 000 pelaajaa ja 242 joukkuetta, ja se onkin harrastaja- ja joukkuemäärältään Euroopan suurin jalkapalloseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2015 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Superettanissa. Pääsarja Allsvenskanissa se on pelannut viisi kautta, viimeksi vuonna 2014. Seuralla on toimintaa myös salibandyssä.
Maria Kekkonen
Maria Pauliina Kekkonen eli Mariah (s. 15. joulukuuta 1976 Helsinki) on entinen suomalainen pornonäyttelijä. Hän työskenteli noin kuusi kuukautta stripparina, ennen kuin alkoi pornonäyttelijäksi vuonna 1996. Hän lopetti pornotähden uran kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 2006. Kekkonen myös työskenteli "Alastomissa uutisissa" uutisankkurina Aluetelevisio-kanavalla. Kekkonen on myös käyttänyt taiteilijanimeä Mariah Sensuel kansainväliseen levitykseen tarkoitetuissa tuotannoissa.
Sittemmin Maria Kekkonen on työskennellyt tankotanssin opettajana.
Evropesma
Evropesma, Montenegrossa Europjesma, oli Serbia ja Montenegrossa käytävä laulukilpailu, jonka voittaja edusti maata Eurovision laulukilpailussa. Sen järjesti Serbian televisio- ja radioyhtiön RTS:n ja Montenegron RTCG:n yhteinen UJRT.
Vuodesta 2005 lähtien kilpailussa oli järjestetty kaksi välieräkilpailua: Serbiassa Beovizija ja Montenegrossa Montevizija, joista kummastakin valitaan puolet finalisteista. Tätä aikaisemmin (vuonna 2004) näin ei ollut. Sekä vuoden 2005 että 2006 kilpailuissa on ollut kiistanalaisuuksia ja epäselvyyksiä. Enää Evropesmaa ei järjestettäne, sillä valtioliitto on jo purkautunut.
Vuoden 2005 kilpailussa, joka järjestettiin Montenegron Podgoricassa, ennakkosuosikkeja olivat serbialaiset Ogi Radivojević ja Jelena Tomašević. Montenegrolaiset tuomarit antoivat hyvin vähän pisteitä serbialaisille, kun taas montenegrolainen yhtye No Name kappaleellaan "Zauvijek moja" sai tuomareilta täydet pisteet ja voitti myös puhelinäänestyksen. Puhelinäänestykseen liittyi epäselvyyksiä, sillä se kesti vain kymmenen minuutin ajan ja Montenegrosta äänestäminen oli ilmaista, kun taas Serbiasta soittaminen maksoi. Serbiassa oli myös teknisiä ongelmia puhelinäänestyksen kanssa. Euroopan yleisradioyhtiö EBU epäili No Name -yhtyeen kappaletta aluksi plagiaatiksi, mutta lopulta näin ei kuitenkaan ollut.
Epäselvyydet jatkuivat myös vuoden 2006 kilpailussa, joka järjestettiin 11. maaliskuuta Serbian pääkaupungissa Belgradissa. Montenegrolaistuomarit antoivat nolla pistettä serbialaisille Flamingosi feat. Louisille ja Ana Nikolićille, ja antoivat kahdeksan pistettä vuoden 2005 voittajalle No Namelle kappaleella "Moja ljubavi" ja toiselle montenegrolaisedustajalle Stevan Faddylle. Yleisöäänestyksesä serbialaisennakkosuosikit saavuttivat kaksoisvoiton ja No Name sijoittui kolmanneksi. Äänestyksen aikana paikalla ollut serbialaisyleisö ymmärsi, etteivät heidän suosikkinsa voittaisi, ja alkoi valua pois paikalta. Paikalle jäänyt yleisö buuasi ja osoitti mieltään voittaja No Namea kohtaan tämän tultua lavalle esittämään voittokappaleensa. Lopulta UJRT ei vahvistanut No Namen voittoa, eikä Serbian ja Montenegron valtioliitto lähettänyt edustajaa vuoden 2006 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu kuitenkin esitettiin televisiossa ja maiden asukkaat saivat osallistua puhelinäänestykseen. Serbia ja Montenegron jättämän paikan loppukilpailussa sai Kroatian edustaja Severina Vučković.
Frans Karjagin
Frans Karjagin (11. kesäkuuta 1909 – 16. heinäkuuta 1977) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Karjaginin veljet Leo Karjagin ja Alexander Karjagin olivat myös jalkapalloilijoita.
”Frade” muistetaan kovaotteisena puolustajana, joka ei vastustajalle armoa antanut. Hän pelasi jalkapallossa kaikkiaan 57 A-maaottelua ja voitti HIFK:ssa neljä Suomen-mestaruutta (1930, 1931, 1933 ja 1937).
Jääpallourallaan Karjagin pelasi ensin HPS:ssä ja Töölön Vesassa. Hän oli voittamassa Vesan miehistössä TUL:n jääpallomestaruuden kahdesti ja . Sen jälkeen hän siirtyi HIFK:n riveihin, jossa pelasi SM-sarjassa vuosina 1929–1944 kaikkiaan 72 SM-sarjaottelua. Hän voitti kuusi Suomen-mestaruutta (1934, 1935, 1938, 1939, 1941 ja 1944) ja edusti Suomea kahdessatoista maaottelussa. Lisäksi Karjagin edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta vuoden 1928 Spartakiadeissa Moskovassa.
Matti Paatelainen
Matti Rauno Matias "Roto" Paatelainen (s. 17. kesäkuuta 1944) on entinen suomalainen jalkapalloilija, joka 1970-luvulla luettiin Suomen parhaiden maalintekijöiden joukkoon. Hän saavutti pääsarjan maalikuninkuuden neljästi (1970, 1972, 1976 ja 1977). Sivulajissaan koripallossa hän saavutti SM-hopeaa Hongan riveissä 1967.
Jalkapallossa hänen seurojaan olivat Suolahden Urho (1966), HPS (1967–68), HIFK (1969–1972) ja Valkeakosken Haka (1973–77).
Hän on työskennellyt yrityselämän johtotehtävissä ja tutkijana sekä toiminut jalkapallovalmentajana.
Paatelaiselle jalkapallo oli pitkään vain "höntsäilylaji", jota hän harrasti mäkihypyn, koripallon ja yleisurheilun ohella. Nuorukaisen jalkapallotaidot huomasi maajoukkuevalmentaja Olavi Laaksonen, joka oli tuonut nuorten edustusryhmän pelaamaan Suolahden ja Äänekosken yhdistettyä joukkuetta vastaan. "Roto" kutsuttiin nuorten maajoukkueeseen ja heti yhden ottelun jälkeen A-maajoukkueeseen.
Paatelainen pelasi ensimmäisen SM-sarjakautensa vuonna 1970 HIFK:n paidassa ja voitti tulokaskaudellaan sarjan maalikuninkuuden 22 osumalla yhtä monessa ottelussa.
HIFK:n riveissä Paatelainen saavutti SM-pronssia 1970 ja SM-hopeaa 1971.
HIFK:n jälkeen Paatelainen siirtyi Valkeakosken Hakaan. Siellä hän ylsi tuplamestaruuteen 1977, kun Haka voitti sekä mestaruuden että Suomen Cupin. Kaikkiaan Paatelainen teki SM-sarjassa 108 maalia 138 ottelussa.
A-maajoukkueessa Paatelainen pelasi 47 kertaa ja teki 11 maalia. Hän toimi myös A-maajoukkueen kapteenina. Paatelainen lopetti pelaajauransa vuonna 1977.
Paatelainen valmensi Valkeakosken Hakaa 1980–81 ja Ilvestä 1993.
Matti Paatelainen palveli Yhtyneillä Paperitehtailla henkilöstöpäällikkönä ja hallintojohtajana ja väitteli kasvatustieteestä vuonna 1981 sekä toimi vs. kasvatustieteen professorina Tampereen yliopistossa. Paatelainen suoritti kaksi muutakin yliopistotutkintoa: Helsingin yliopiston voimistelulaitokselta voimistelunopettaja vuonna 1969 ja Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteiden maisteri vuonna 1974.
Turun hovioikeus tuomitsi joulukuussa 2017 Paatelaisen kahden vuoden ja yhdeksän kuukauden vankeuteen törkeästä petoksesta ja törkeästä kirjanpitorikoksesta. Tuomio liittyi Paatelaisen taannoisiin liiketoimiin sijoittaja Seppo Sairasen ja Optiopaja Oy:n kanssa. Lisäksi Paatelainen ja hänen lähipiiriinsä kytkeytynyt Keski-Suomen Finanssi Oy tuomittiin maksamaan Sairaselle ja Optiopajalle satojen tuhansien eurojen vahingonkorvaukset. Paatelainen määrättiin vangittavaksi välittömästi. Tampereen käräjäoikeus oli aiemmin tuominnut Paatelaisen yli kolmen vuoden vankeusrangaistukseen, mutta tuomio aleni hovioikeudessa.
Matti Paatelaisen kolme poikaa (Mika-Matti, Mikko ja Markus) ovat kaikki menestyneet jalkapalloilijoina, ja Mika-Matti "Mixu" Paatelainen myös valmentajana.
Gunnar Åström
Gunnar Åström (15. tammikuuta 1904 Oulu – 1952) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Jalkapallossa Åström nousi HIFK:n edustusjoukkueeseen jo 17-vuotiaana. Hän voitti HIFK:n riveissä kaikkiaan neljä jalkapallon Suomen mestaruutta. Mestaruussarjassa hän pelasi 93 ottelua ja teki 47 maalia. Åström oli 1930-luvulla Suomen parhaita hyökkääjiä. Hän pelasi A-maajoukkueessa 43 ottelua ja teki niissä 16 maalia.
Jääpallossa Åström voitti kolme Suomen-mestaruutta HIFK:ssa vuosina 1934–1938 ja pelasi maajoukkueessa kolme A-maaottelua.
Åström osallistui myös HIFK:n yleisurheilutoimintaa. Hän osallistui toisinaan HIFK:n pikaviestijoukkueeseen. Ennätykset 100 metrillä 11,4, 200 metrillä 23,6 ja pituudessa 657.
Anders Westerholm
Anders "Antti" Westerholm (1. syyskuuta 1936 Helsingin mlk – 2004) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän edusti koko uransa ajan HIFK:ta. Westerholmin pelipaikka oli maalivahti.
Westerholm oli HIFK:n ykkösmaalivahti jo 1957, kun seura vuosien tauon jälkeen palasi SM-sarjaan. HIFK:n riveissä Westerholm voitti kaksi Suomen mestaruutta (1959, 1961), yhden SM-hopean (1971) ja kaksi SM-pronssia (1958, 1970).
Westerholm pelasi yhteensä 225 SM-sarjaottelua ja 10 A-maaottelua. Hän oli myös etevä käsipalloilija, ja oli mukana voittamassa viittä Suomen mestaruutta. Myös käsipallossa Westerholmin seura oli HIFK.
Leivinuuni
Leivinuuni on kivirakenteinen suurikokoinen tulisija, jota voidaan käyttää leipomiseen, ruoanlaittoon ja tuvan tai koko asunnon lämmittämiseen. Suurimassainen leivinuuni varaa puun polttamisessa syntyvää lämpöä tehokkaasti ja luovuttaa sitä hiljalleen jopa muutaman päivän ajan. Leivinuunit on muurattu perinteisesti luonnonkivistä ja savilaastista, myöhemmin tiilistä, ja nykyisin materiaaleina voi olla esimerkiksi tulenkestävä valumassa tulipesänä ja pinnassa vuolukivi.
Keskiajalle saakka savupirttejä lämmitettiin muuraamattomalla kiukaalla. Ruoka valmistettiin kesäaikana pihakodassa, mutta talvella käytettiin pientä liettä kiukaan pesän edessä. Muurattu uuni levisi Suomeen 1200-luvulla. Sen tulipesää käytettiin uunina. Savupirtin sijasta alettiin puhua savutuvasta. Tupa oli tarkoituksellisesti korkea, jotta sen yläosassa leijuva savu ei suuresti haitannut oleskelua. Savu johdettiin ulos lakeistorvesta. Savupiipullinen lämmitystapa otettiin ensin käyttöön 1300-luvulla Turun ja Hämeen linnoissa, joista se levisi kartanoihin. 1500-luvun puolivälissä niissä siirrytiin jo kaakeliuuneihin, vaikkakin niiden läpimurto tapahtui vasta 1700-luvulla. Uloslämpiävät eli savupiipulliset uunit tulivat Länsi-Suomessa laajalti käyttöön 1600-luvulla.
Perinteisissä leivinuunimalleissa tulipesä on verraten suuri, ja niissä voidaan polttaa 70–100 cm:n mittaisia puita. Ennen muurattujen savuhormien keksimistä uunin pesä oli vielä nykyistä laajempi ja korkeampi. Vanhastaan itäisen leivinuunin edessä on aina ollut liesi keittämistä varten. Karjalankannaksella tunnettiin myös pelkästä savilaastista muottiin isketyt leivinuunit. Muun muassa Pohjois-Venäjällä ja Siperiassa perinteisiä huomattavan suuria leivinuuneja on käytetty myös kylpemiseen.
Perinteisen leivinuunin edustalle voitiin muurata keittopaikka ruoanlaittoa varten. Leivinuunin yhteydessä voi olla myös "hella," jolloin lämpöä voidaan varsinaisen lämmityksen jälkeen ylläpitää polttamalla hellassa tulta. Nykyaikaisia perinteisiä malleja pienikokoisempia ja kevyempiä takan ja leivinuunin yhdistäviä tulisijoja käytettäessä voidaan usein pitää takassa tulta leivinuunia käytettäessä. Suhteellisen pienen massan ja lämmönvarauskyvyn vuoksi muussa tapauksessa leivinuunia ei useinkaan saataisi riittävän lämpimäksi useampien uuniruokien valmistusta varten.
Suomalainen ruokakulttuuri on monin tavoin kehittynyt juuri uunin ympärille. Erityisesti Savossa ja Karjalassa on suosittu uunia ruoanlaitossa, Länsi-Suomessa taas liettä eli keittämistä. Suurissa leivinuuneissa on paistettu kovassa alkulämmössä karjalanpiirakat ja erilaiset ohraiset leipomukset, kuten rieskat, hieman miedommassa lämmössä leivät, pullat, piiraat ja kukot eli kurniekat sekä lopulta haudutettu juurekset, liharuoat ja puurot kypsiksi. Uunin kokoa on joskus määritelty sen perusteella, kuinka monta rukiista leipää siinä sopi kerralla paistamaan (esimerkiksi "seitsemän leivän uuni").
Myös kerrostaloasunnoihin on tehty leivinuuneja.
Jaurakkajärvi (kylä)
Jaurakkajärvi on parin sadan asukkaan kylä Pudasjärven kaakkoisosassa, Kajaanista Rovaniemelle johtavan ”Oikotie Lappiin” -tien eli kantatie 78:n varressa. Kylän maisemalle ovat ominaisia järvet ja vaarat. Kylän vesialueita ovat Korpisenjärvi, Akonjärvi ja Jaurakkajärvi sekä näiden läpi Iijokeen laskeva Korpijoki. Jaurakkavaaraan on tehty opastettu kuntopolku ”Kupson kutsu”. Kylän nimi on saamelaisperäistä.
Kylällä ei ole omaa kauppaa, mutta myymäläautot kuljettavat kyläläisille elintarvikkeita. Lähin kauppa on Ervastin kylässä sijaitseva kyläkauppa. Suuremmat ostokset tehdään Puolangan keskustasta tai Kurenalta.