Graffiti
Graffiti on maalaus, joita on tehty kautta aikojen erilaisilla sopivilla piirtimillä, nykyisin yleensä tussilla tai spraymaalilla. Graffiti voi olla usean neliömetrin kokoinen maalaus tai esimerkiksi vessan seinään tehty pieni kirjoitus, joita slangissa yleisimmin kutsutaan ”tägeiksi”.
Sana "graffiti" on johdos italian verbistä "graffiare" ’raaputtaa’, joka edelleen on laina kreikan verbistä γραφειν ("graphein") ’kirjoittaa’.
Usein graffiti tehdään ilman lupaa, mutta joissakin kaupungeissa on myös laillisia graffitin maalauspaikkoja. Esimerkiksi joissakin paikoissa voi ”tilata” graffitin oman talonsa seinälle. Maalaaja on sitten ammattilainen.
Asenteet graffiteja kohtaan vaihtelevat: Jotkut kannattavat ankaraa nollatoleranssia, toisten mielestä graffitit ovat osa urbaania kulttuuria. Graffitien ja tägien tekeminen ilman lupaa on laitonta useimmissa maissa, myös Suomessa.
New York -tyylinen graffiti jaotellaan viiteen osa-alueeseen :
Graffitikulttuuriin kuuluvat myös sapluunat, stickerit ja kaakelit. Sapluunat eli stencilit ovat esimerkiksi pahvisia muotteja, jotka painetaan seinää vasten ja joiden läpi kuva maalataan spraymaalilla. Stickerit ovat tarroja, joihin on kirjoitettu omia tägejä tusseilla, tai jokin hahmo/iskulause. Kaakeleihin voi myös tehdä kuvia tai piirroksia, jotka liimataan seinään kiinni.
Bruggen kaupunki Belgiassa on tullut kuuluisaksi siitä, että se on luvallistanut graffitien toteuttamisen joillekin paikoille. Luvallisesta graffitista on tullut ulkotilataiteen laji, jonka tuloksia esitellään myös verkkoympäristöissä.
Keskustelu töhrimisestä sekä siitä langetetut vahingonkorvaukset ja tuomiot ovat herättäneet kysymyksen ilmaisuvapaudesta sekä siitä, onko osa graffiteista katsottava ilkivallaksi kiinteistöjä vastaan vai ilmaisuvapauden ilmentymäksi ja nuorisotaiteeksi. Joillain paikoilla on pyritty muodostamaan välittävä näkökulma ja sallimaan graffiteja paikoille, jossa se ei heikennä maiseman laatua tai loukkaa kiinteistönomistajien oikeuksia. Joissakin paikoissa – esimerkiksi alikulkutunneleiden betonisiin seiniin – on saanut maalata graffiteja luvallisesti ja ohjatusti. Hollolassa pyritään lailliseen graffitiin nuorisotoimen tarjotessa mahdollisuuden laillisen graffitin tekemiselle.
Vantaalla, Myyrmäen raitilla Vaskivuorentien alittavassa alikulkutunnelissa on ollut luvallista graffitia jo 1990-luvulla. Seinäjoen Spr-parkkihallilla graffiti oli sallittua vuoteen 2002, minkä jälkeen se kiellettiin. Sittemmin parkkihalliin on tullut luvatonta, heikkolaatuista graffitia. Parkkihallin graffitin uudelleen sallimiselle on tehty verkkoadressi.
Vuodesta 2017 lähtien Espoon länsimetron työmaa-aidoissa on ollut luvallisia graffiteja. Graffitiaita on kaikille avoin.
Graffititaiteella on nykyään myös jonkin verran kaupallista kysyntää. Salon seudun Kristillisdemokraatit tilasivat Teemu Kyynäräiseltä ("Kynsä") graffiti-tyyppiset vaalimainokset jokaiselle vuoden 2008 kunnallisvaalien ehdokkaalle. Vuonna 2011 Tampereen sähkölaitos puolestaan tilasi Tero Karvisen johtamalta ryhmältä graffititaidetta Tammerkosken yli johtavan Frenckellin patosillan työmaa-aitaan. Tuloksena oli kalevalahenkinen "Tulinen virta" -teos.
Graffitista on Suomessa tehty joitain tutkimuksia. Eräs näistä on Anna Jalavan tutkielma "Pro graffiti - turkulaisten nuorten käsityksiä nykygraffitien merkityksistä". (Kuvataidekasvatus, Lapin yliopisto, 2007). Petri Syrjänen on kirjoittanut Tampereen yliopiston pro gradu-tutkielman "Graffiti ei ole taidetta, se on rikos" (1999). Se kertoo graffitikonfliktin yhteiskunnallisista määrittelyistä. Anne Isomursu ja Tuomas Jääskeläinen käsittelevät kirjassaan "Helsinki graffiti" (1998) helsinkiläistä graffitikulttuuria juuri ennen Helsingin kaupungin nollatoleranssikampanjan alkua. Jonna Tolosen (2016) julkaistu väitöskirjatutkimus keskittyy tarkastelmaan graffitia erityisesti aktivismin ja viestinnän näkökulmasta.