hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Space Crusade
Space Crusade (joissain Euroopan maissa StarQuest) on yhdysvaltalaisen Milton Bradleyn julkaisema lautapeli, joka pohjaa britannialaisen Games Workshopin Warhammer 40,000 -maailmaan. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1990. Space Crusade on samantapainen peli kuin MB:n ja Games Workshopin aikaisempi yhteistuotantopeli HeroQuest. Peli muistuttaa hieman Space Hulk -peliä, mutta on pelimekaniikaltaan paljon yksinkertaisempi ja tarkoitettu nuoremmille pelaajille. Pelistä julkaistiin myös suomenkielinen laitos.
Peli on tarkoitettu 2–4 pelaajalle. Yksi pelaajista edustaa kaaoksen voimia ja ohjaa pelialueella olevia hirviöitä. Muut edustavat avaruusmerijalkaväkeä (suomenkielisessä versiossa "universumisotureita"): punainen pelaaja edustaa Blood Angels -joukkoa, sininen Ultramarineja ja keltainen Imperial Fists -joukkoa; suomenkielisessä versiossa eri nimillä, "Blood Angels", "Sky Terminators" ja "Space Judges". Pelin tarkoituksena on, että avaruusmerijalkaväki suorittaa erilaisia tehtäviä avaruusalusten hylyissä, jotka ovat täynnä kaaoksen hirviöitä. Kaaospelaaja koettaa voittaa avaruusmerijalkaväen ja toimii pelinjohtajana. Pelaajan ohjaamat yksiköt voivat vuorollaan liikkua ja taistella.
Avaruusmerijalkaväen ryhmässä on komentaja, raskasta asetta kantava sotilas ja boltereita kantavia sotilaita. Pelaaja voi valita komentajan aseistuksen ja raskaan aseen. Ampumisen lisäksi kaikki yksiköt kykenevät myös lähitaisteluun. Pelaajalla on käytössään komento- ja varustekortteja, joita käytetään tarvittaessa, ja kaaospelaajalla on käytössään tapahtumakortteja, joita käytetään joka pelivuorolla.
Pelilauta, joka koostuu neljästä osasta, voidaan koota tehtävän mukaan eri tavoilla. Hahmot liikkuvat ruutu kerrallaan. Näkymättömissä olevat kaaospelaajan yksiköt kuvataan pahvineliöinä, ja näkyvissä ollessaan varsinaisella pelinappulalla.
Kaaoksen puolella taistelee monia hirviöitä, kuten örkkejä, gretchineitä ja genestealereitä. Kaaoksen avaruusmerijalkaväen lisäksi heillä on käytössään dreadnought (suomenkielisessä versiossa "Destructor"). Peliin on tullut monta lisäosaa kuten Eldar Attack ja Mission Dreadnought.
Pelistä on julkaistu myös videopeli "Space Crusade" vuonna .
Wild Mood Swings
Wild Mood Swings on The Curen kymmenes albumi vuodelta 1996.
Linkkipyydys
Linkkipyydys () on verkkosivustolla oleva sisältö tai toiminnallisuus, joka houkuttelee kävijöitä linkittämään siihen omilta sivustoiltaan. Linkkipyydyksiä yritetään usein luoda osana hakukoneoptimointia, koska sivustolle osoittavat linkit nostavat sen sivujen sijoituksia hakukoneiden hakutuloksissa. Linkkipyydys voi onnistuessaan olla tehokasta markkinointia, koska tieto siitä leviää "viraalisesti" eli ihmisten suositusten kautta.
Linkkipyydyksen toimiminen edellyttää yleensä sen markkinoimista sosiaalisen median palveluissa, jotta tieto pyydyksestä lähtisi leviämään. Jotkut pitävät tätä eettisesti kyseenalaisena, jos markkinoitava verkkosivu ei ole tarpeeksi laadukas tai sitä markkinoidaan liian aggressiivisesti yleisölle, joka ei ole siitä kiinnostunut. Kuitenkin korkealaatuista ja kohdennetusti markkinoitua linkkipyydystä pidetään yleensä eettisesti hyväksyttävänä hakukoneoptimoinnin muotona.
Seija Ridell
Seija Ridell on suomalainen professori. Hän toimii Turun yliopiston viestinnän professorina mediatutkimuksen oppiaineessa. Lisäksi Ridell on toiminut dosenttina Tampereen yliopistossa.
Kirjoja:
Tolkullistamisen politiikkaa. Televisiouutisten vastaanotto kriittisestä genrenäkökulmasta (1998)
Arvo Ahola
Arvo Ahola (14. marraskuuta 1908 Sippola – 9. toukokuuta 1998 Turku) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli everstiluutnantti.
Ahola palveli lähes koko jatkosodan ajan eversti Adolf Ehrnroothin komentaman Jalkaväkirykmentti 7:n komppanianpäällikkönä sekä II pataljoonan komentajana. 9. kesäkuuta 1944 Ahola siirrettiin Erillinen Pataljoona 12:n komentajaksi, jossa tehtävässä hän palveli sodan loppuun asti. Majuri Ahola nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944 numerolla 164. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Aholan lannistumaton hyökkäyshenki sekä kylmäverinen ja taitava johtaminen. Sotien jälkeen Ahola toimi muun muassa kuljetuspäällikkönä ja varatoimitusjohtajana. Ahola toimi myös Mannerheim-ristin ritarien säätiön hallituksen varajäsenenä vuosina 1959–69 ja jäsenenä 1969–81.
Ahola on haudattu Turun hautausmaalle.
Ylennykset: Reservivänrikki 1.7.1932, vänrikki 16.5.1934, luutnantti 16.5.1936, kapteeni 20.9.1940, majuri 6.8.1942, everstiluutnantti 21.11.1958.
Harald Storbacka
Harald Storbacka (8. syyskuuta 1915 Ähtävä – 1. helmikuuta 1990 Ähtävä) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli.
Storbacka palveli talvisodassa Jalkaväkirykmentti 9:ssä ryhmänjohtajana, osallistuen taisteluihin muun muassa Summassa. Jatkosodan aikana Storbacka palveli Jalkaväkirykmentti 61:n tykkikomppaniassa joukkueenjohtajana. Mannerheim-ristin ritariksi Storbacka nimitettiin 8. helmikuuta 1943 numerolla 109. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Storbackan rohkeus ja taitavuus syöksyryhmän- ja lähitorjuntajohtajana. Sotien jälkeen Storbacka toimi konttoripäällikkönä.
Teemu Mäntysaari
Teemu Mäntysaari on suomalainen muusikko, joka toimii nykyään metallimusiikkiyhtye Wintersunissa kitaristina. Hän on soittanut myös toimintansa sittemmin lopettaneessa Imperanon-yhtyeessä. Hän syntyi vuonna 1987 Pälkäneellä ja aloitti kitaran soittamisen ollessaan 13-vuotias. Hän on tähän mennessä kirjoittanut monta julkaisematonta kappaletta Imperanonille sekä osallistunut Wintersunin jo ilmestyneen "Time I"-albumin äänityksiin.
Hermann Prey
Hermann Prey (11. heinäkuuta 1929, Berliini – 22. heinäkuuta 1998, Krailling) oli saksalainen baritoni.
Prey opiskeli Berliinissä ja teki oopperadebyyttinsä Wiesbadenissa vuonna 1952. Vuonna 1953 hän liittyi Hamburger Staatsoperiin, jossa lauloi vuoteen 1960 saakka. Hän alkoi myös vierailla muualla, muun muassa Salzburgin musiikkijuhlilla. 1960-luvulla Prey lauloi säännöllisesti Metropolitan-oopperassa ja teki debyyttinsä Bayreuthin musiikkijuhlilla vuonna 1965.
Preyn kepeä baritoni soveltui erityisen hyvin Figaron osaan Mozartin oopperassa Figaron häät ja muihinkin italialaistyylisiin koomisiin oopperoihin. Hän oli lahjakas Schubertin ja myös muiden säveltäjien liedien tulkitsija. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös konserttiesiintymisiä esimerkiksi Johann Sebastian Bachin passioissa ja Brahmsin Ein deutsches Requiemissa sekä operetin esittäminen. Michael Endres toimi monia vuosia Preyn pianistina.
Preyn levytystuotanto käsittää suuren määrän teoksia liedeistä oopperaan ja oratorioon.
Pascual Pérez
Pascual Nicolás Pérez (4. maaliskuuta 1926 Tupungato, Mendozan provinssi, Argentiina – 22. tammikuuta 1977) oli argentiinalainen nyrkkeilijä ja kärpässarjan maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Pérezin läpimurto tapahtui Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä hän voitti kärpässarjan kultamitalin. Ammattilaisena hän otteli 92 kertaa, joista hän saavutti 84 voittoa, näistä 58 tyrmäyksellä. Tappioita hän kärsi vain seitsemän. Kärpässarjan maailmanmestaruuden hän sai 26. marraskuuta 1954 voittamalla japanilaisen Yoshio Shirain, jonka kanssa oli samana vuonna otellut ainoan tasapelinsä. Tittelin hän menetti Bangkokissa 16. huhtikuuta 1960 thaimaalaiselle Pone Kingpetchille.
Pérez on haudattu Buenos Airesiin.
Martin Irungu Mathathi
Martin Irungu Mathathi (s. 25. joulukuuta 1985 Nyahururu, Kenia on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Mathathi sijoittui Helsingin MM-kisoissa 2005 viidenneksi 10 000 metrin juoksussa ajalla 27.12,51. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-pronssia 10 000 metrillä ajalla 27.12,17. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi ajalla 27.08,25 ja Daegun MM-kisoissa 2011 viidenneksi ajalla 27.23,87.
Richard Kipkemboi Mateelong
Richard Kipkemboi Mateelong (s. 14. lokakuuta 1983 Narok) on kenialainen estejuoksija.
Mateelong voitti hopeaa 2004 Afrikan-mestaruuskilpailuissa 3 000 metrin esteissä ajalla 8.26,34. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui esteissä viidenneksi ajalla 8.14,22. Seuraavana vuonna hän oli kymmenes ja 2006 toinen ajalla 8.08,62. Hän keskeytti Mombasan maastojuoksun MM-kisoissa 2007, mutta voitti myöhemmin samana vuonna esteiden MM-pronssia Osakan MM-kisoissa. hän oli toinen. Estepronssia hän saavutti myös vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisista. Samana vuonna hän voitti estejuoksun Afrikan-mestaruuden ja oli kolmas .
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Mateelong juoksi toiseksi ennätysajallaan 8.00,89. Hän hävisi maanmiehelleen Ezekiel Kemboille 0,46 sekuntia. hän oli kahdeksas. Hän sijoittui seitsemänneksi maastojuoksun MM-kilpailuissa 2010 ja kuului Kenian kultajoukkueeseen joukkuekilpailussa. Samana vuonna hän voitti estejuoksukilpailun Afrikan-mestaruuskilpailuissa, maanosien cupissa ja Delhin Kansainyhteisön kisoissa. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Mateelong sijoittui seitsemänneksi ajalla 8.19,31.
David Payne
David Payne (s. 24. heinäkuuta 1982) on yhdysvaltalainen aitajuoksija.
Payne voitti Osakan MM-kisoissa 2007 110 metrin aidoissa MM-pronssia ennätysajallaan 13,02. Osakan MM-kisoihin hän matkusti viime hetkillä, korvaamaan loukkaantuneen Dominique Arnoldin. Payne saapui Osakaan tiistai-iltana 28. elokuuta ja osallistui jo seuraavana päivänä lajinsa alkueriin. Kauden lopussa hän juoksi toiseksi. Pekingin olympialaisissa 2008 Payne nousi hopealle, kun hän kurotti maaliviivalla paremmin kuin maanmiehensä David Oliver. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sai pronssia ajalla 13,15. Hän hävisi kultaa voittaneelle Ryan Brathwaitelle yhden sadasosasekunnin ja juoksi saman ajan kuin hopeamitalisti Terrence Trammell.
Marek Plawgo
Marek Plawgo (s. 25. helmikuuta 1981 Ruda Śląska, Puola) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Plawgo voitti 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 49,23. Seuraavana vuonna hän voitti matkan Puolan mestaruuden ja juoksi Euroopan cupissa toiseksi ajalla 48,98. Hän karsiutui saman vuoden Edmontonin MM-kisoissa välierissä, mutta sijoittui kauden lopussa Universiadeissa kahdeksanneksi. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa Wienin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin sileällä ajalla 45,39, sekä pitkässä viestissä. Myöhemmin samana vuonna hän oli matkan kolmas Euroopan cupissa ja neljäs Münchenin EM-kisoissa. Vuonna 2003 hän voitti Euroopan sisäratojen cupin 400 metrin sileällä ja karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä. Birminghamissa hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa alun perin neljänneksi sijoittuneessa Puolan joukkueessa. Myöhemmin joukkue nousi kuitenkin Jerome Youngin ja Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen kolmanneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Puolan mestaruuden 400 metrin aidoissa.
Plawgo sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 400 metrin aitajuoksussa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti Puolan mestaruuden ja sijoittui Euroopan cupissa toiseksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän voitti hopeaa ajalla 48,71 ja myöhemmin samana vuonna hän juoksi yleisurheilun maailmancupissa kolmanneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 hän voitti MM-pronssia ajalla 48,12. Hän oli samoissa kisoissa mukana Puolan joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-pronssia. Pekingin olympialaisissa 2008 hän juoksi kuudenneksi 400 metrin aitajuoksussa ja Puolan joukkueessa pitkässä viestissä seitsemänneksi.
Neturei Karta International
Neturei Karta International on palestiinalaisen rabbi Amram Blaun 1938 perustama ortodoksijuutalainen liike, joka vastustaa sionismia ja Israelin valtiota pitäen niitä Tooran ja Talmudin vastaisina.
Liike kannattaa Israelin valtion rauhanomaista lakkauttamista ja maan luovuttamista palestiinalaisille itsenäisen Palestiinan valtion luomiseksi. Järjestön mukaan sionismi on militaristinen ja rasistinen ideologia, joka on juutalaisen lain vastainen.
Neturei Karta Internationalin mukaan juutalaiset eivät saa omatoimisesti perustaa juutalaisvaltiota eivätkä missään tapauksessa sortaa toista kansaa, vaan heidän on odotettava messiasta, joka perustaa juutalaisille valtion rauhanomaisesti sortamatta mitään toista kansaa. Järjestön mukaan juutalaisten on elettävä diasporassa, kunnes Messias tulee, seurauksena siitä, että juutalaiset hylkäsivät Jumalan lain.
Liikkeen mukaan Israel sortaa palestiinalaisten lisäksi myös juutalaisia. Se arvostelee sionismia ja Israelia juutalaisuuden maallistamisesta ja juutalaisten aiemmin hyvien suhteiden pilaamisesta arabeihin ja muslimeihin.
Sionistit pitävät ryhmää ääriliikkeenä, joka tukee antisemitismiä. Järjestö itse taas väittää puolustavansa juutalaista uskoa ja sionistien tukevan toiminnallaan antisemitismiä. Järjestö on puolustanut monia sionistien vastustamia henkilöitä ja järjestöjä, kuten Mahmud Ahmadinejadia, Jasser Arafatia ja Louis Farrakhania, ja se myös tuki Hizbollahia vuoden 2006 sodassa ja onnitteli Hamasia vaalivoitosta Palestiinassa.
Liikkeen nykyinen johtaja on rabbi Yisroel Dovid Weiss.
Jakkihedelmä
Intianleipäpuu eli jakkipuu ("Artocarpus heterophyllus") on mulperikasvien heimoon kuuluva puumainen kasvi, joka tuottaa jakkihedelmäksi kutsuttuja hedelmiä. Kasvia esiintyy Intiassa, Bangladeshissa, Filippiineillä, Sri Lankassa, Ugandassa ja mahdollisesti myös Malakan niemimaan itäpuolella, jonne kasvi on luultavasti levinnyt ihmisen mukana.
Jakkihedelmät ovat suuria, vain harvoin alle 25 senttimetriä läpimitaltaan. Suhteellisen nuori, halkaisijaltaan noin kymmensenttimetrinen puu voi tuottaa jopa 36 kilogramman painoisia, 90 senttimetriä pitkiä ja 50 senttimetriä läpimitaltaan olevia hedelmiä. Jakkihedelmä on maailman suurin puussa kasvava hedelmä.
Kasvin siemeniä ympäröi keltainen noin 3–5 millimetrin paksuinen suojakerros, joka muistuttaa maultaan ananasta mutta on miedomman makuinen ja vähemmän mehukas.
Jakkihedelmä kasvaa yleisesti Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Sitä viljellään myös Keski- ja Itä-Afrikassa, Brasiliassa, Surinamessa ja osissa Länsi-Intian saaristoa, kuten Jamaikalla. Se on Bangladeshin ja Indonesian kansallishedelmä.
Jakkihedelmällä on ollut historiallisesti suuri merkitys Intian maanviljelyssä. Intiassa tehdyt arkeologiset löydöt ovat paljastaneet, että kasvia viljeltiin alueella jo 3 000–6 000 vuotta sitten.
Jakkihedelmä on hyvin suosittu eri puolilla maailmaa, vaikka sen maku ei ensimmäisellä kerralla välttämättä olekaan kovin miellyttävä. Raa’an hedelmän tuoksu muistuttaa mätänevää sipulia, ja hedelmää käsiteltäessä kädet yleensä käsitellään kookosöljyllä, kerosiinilla tai parafiinilla, koska hedelmästä irtoaa valkoista, maitomaista nestettä, jota toisinaan käytetään myös liimana. Suomessa Hartwall toi markkinoille jakkihedelmänmakuisen virvoitusjuoman keväällä 2010.
Luettelo Pate Mustajärven kappaleista
Tämä on luettelo Pate Mustajärven omalla nimellä levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on myös muita kappaleita, joihin Mustajärvi on osallistunut omalla nimellään. Listassa on kaikkiaan 152 kappaletta.
Nuortenkirjallisuus
Nuortenkirjallisuudeksi kutsutaan kirjallisuutta tai teoksia, jonka kohderyhmäksi on rajattu nuoriso. Lajityyppi rinnastetaan monesti lastenkirjallisuuteen, jolloin siitä puhutaan lasten- ja nuortenkirjallisuutena.
Suuri osa lasten- ja nuortenkirjoja on julkaistu sarjoina, esimerkiksi Enid Blytonin "Viisikko", Astrid Lindgrenin "Peppi Pitkätossu" ja J. K. Rowlingin "Harry Potter" -sarja.
Jossakin määrin nuortenkirja supistui alalajina 1970-luvun puolivälistä eteenpäin ja nuoret siirtyvät lastenkirjoista aikuisten viihdekirjoihin, sota-, jännitys- ja romantiikkateemoihin. Nuorten kirjallisuudeksi tuli kansallinen sarjakuva sekä kauhukirjallisuus. Tieteiskirjallisuus teki – muun muassa Jules Vernen 1800-luvun lopun tarinoiden kiinnostuksen hiipumisen jälkeen – paluun 1980-luvun lopulla eri maiden kansallisten tieteiskirjoittajien saatua myönteisiä kustannuspäätöksiä kustantamoilta. Japanilaiset sarjakuvat tulivat suosituksi 2000-luvun alussa ja nuortenkirjallisuus koki uuden nousun.
1940-luvulla markkinoinnin helppous sai kaupallisen edun voittamaan kirjallisen laadun. Koti- ja ulkomaisia pinnallisia nuorisokirjoja tehtiin paljon sarjatuotantona ja nuorisokirjallisuuden katsottiin rihkamatuotannon takia joutuneen 1940-luvun puolivälissä lamaan. Nuorisokirjallisuuden ja kirjailijoiden etua ja laatua valvomaan perustettiin 1946 Nuorten Kirja ry, jonka toimintaa jatkaa nykyisin Suomen Nuorisokirjailijat ry.
1960-luvulla yhteiskunnallinen perusvaade koski kaikkia kirjoja ja realistiset nuortenkirjat saivat uusia ilmeitä. Yhteiskunnallisviritteistä ja arkirealistista nuorisokirjallisuutta kirjoittivat esimerkiksi Eve Garnett, Eleanor Estes ja Mary Stoltz.
José Luis Arrieta
José Luis Arrieta Lujambio (s. 15. kesäkuuta 1971 San Sebastian) on espanjalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1993–2010. Hän edusti Banesto / Illes Balears -tallia vuoteen 2005, jonka jälkeen ammattilaisuransa loppuun Ag2r-joukkuetta. Kaudesta 2011 hän on toiminut johtotehtävissä Team Movistar -joukkueesa.
Arrieta sijoittui kolmanneksi Subida a Urkiola -kilpailussa vuonna 1994. Hän voitti Asturian ympäriajon ensimmäisen etapin sekä Metas Volentes -kilpailun Grande Premio M. R. Cortez/Mitsubishi -kilpailussa vuonna 2002. Seuraavana vuonna hän oli kolmas Espanjan ympäriajon 18. osuudella.
Arrietan uran suurin saavutus on vuoden 2006 Espanjan ympäriajon 19. etapin voitto.
Valvojaoppilas
Valvojaoppilas () on brittiläisissä ja amerikkalaisissa sisäoppilaitoksissa toimiva yleensä ylimpien luokkien oppilas, jonka tehtävä on olla oppilaskunnan vanhimpana ja yleisvalvojana, erityisesti asuntolassa. Jos oppilaitoksessa on poikia ja tyttöjä, tehtävään valitaan molempia. Valvojaoppilaiden lukumäärä riippuu oppilaitoksen koosta, mutta yleensä heitä on vähintään kaksi. Monissa oppilaitoksissa valvojaoppilailla on rinnassa kannettava metallinen tehtävätunnus. Valvojaoppilailla on tietty hyvin rajallinen kurinpitovalta.
Suomessa triviaalikoulun aikana ennen itsenäisyyttä oli vastaava tehtävä, jota kutsuttiin nimellä "Ostiarius"; tehtävään viikoksi kerrallaan valittu ylimmän luokan oppilas piti kuria ennen opettajien saapumista ja sivalteli tarvittaessa notkeista koivunoksista punotulla "klopa"-patukallaan vallattomia ja meluavia. Tämä vanhempien oppilaiden harjoittama kurinpito sai joskus mielivallan piirteitä.
Ostiariuksen tehtävä katosi virallisesti triviaalikoulujen myötä vuoden 1843 koulu-uudistuksen jälkeen, joskin merkkejä siitä nähtiin vielä ensimmäisen maailmansodan aikoihin asti.
Harry Potter -kirjoissa valvojaoppilaat ovat olennaisessa asemassa tarinan kuljetuksen kannalta; monet tarinan avainhenkilöt - Hermione Granger, Ron Weasley ja Draco Malfoy - ovat juuri valvojaoppilaita.
Emmanuelle Arsan
Emmanuelle Arsan eli Marayat Rollet-Andriane (syntynyt nimellä "Marayat Bibidh" 1932 Bangkok, Thaimaa – kuollut 12. kesäkuuta 2005 Chantelouve, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, joka tuli kuuluisaksi julkaistuaan vuonna 1957 kohutun eroottisen romaanin nimeltä "Emmanuelle". Romaanista tehtiin useita jatko-osia poikinut menestyselokuva "Emmanuelle", joka sai ensi-iltansa vuonna 1974.
Arsan avioitui 16-vuotiaana ranskalaisen Unesco-diplomaatin Louis-Jacques Rollet-Andrianen kanssa, jota pidetään Emmanuelle-romaanin todellisena kirjoittajana.
Baugnezin risteys
Baugnezin risteys on Malmedyn kaupungin alueella Liègen provinssissa Belgiassa sijaitseva viiden tien risteys. Kolme suurempaa tietä johtavat Malmedyyn, Ligneuvilleen ja Waimesiin. Risteys sijaitsee noin neljä kilometriä Malmedysta kaakkoon, ja lähin kylä on Thirimont risteyksestä kaakkoon.
Toisen maailmansodan aikana risteyksellä oli strategista merkitystä etenkin Ardennien taistelussa. Amerikkalaiset kutsuivat sitä nimellä ”Five Points” risteyksestä lähtevien viiden tien mukaan.
Baugnezin risteyksen ja siinä sijaitsevan kahvilarakennuksen Café Bodarwén eteläpuolella olevalla pellolla tapahtui Kampfgruppe Peiperiin kuuluneiden SS-miesten suorittama noin 80 amerikkalaisen sotavangin joukkomurha 17. joulukuuta 1944. Sotarikos tunnetaan Malmedyn verilöylynä. Noin 60 metrin päähän tapahtumapaikasta on pystytetty verilöylystä kertova muistomerkki.
Vasikan häntä
Vasikan häntä eli suomalaisen ylioppilaan kolttonen asuintoverilleen on järjestyksessä toinen suomalainen näytelmäelokuva. Elokuva kuvattiin Tampereella ja sen ensi-ilta oli 11. toukokuuta 1908 Tampereella Ympäri Maailman -elokuvateatterissa, joka sijaitsi Hämeenkatu 8:ssa. Elokuvan tuottajana oli tamperelainen kauppaneuvos Isak Julin (1879–1950), jolla oli muun muassa kirjakauppa, kirjankustantamo ja kirjapaino Tampereella.
Elokuvan kuvamateriaali ja käsikirjoitus ovat tuhoutuneet. Komediallisen juonen sisältö oli Elokuva-Aitta-lehdessä vuonna 1933 ilmestyneen muistelman mukaan seuraava:
"Kaksi miestä rakasti samaa naista. Toinen oli kunnon mies, toinen koiranleuka. Kunnon mies kävi ostamassa paakari Heliniltä laatikollisen paakelsia, koiranleuka sen sijaan satulamaakari Sundellilta vasikanhännän."
"Sillä aikaa kun kunnon mies pukeutui juhlatamineisiin mennäkseen tapaamaan rakastettuaan, vaihtoi koiranleuka leivokset vasikanhäntään. Sankari ja sankaritar kuhertelivat Espiksen penkillä ja Pyynikin rinteellä ja lopuksi avattiin leivosrasia. Minkä jälkeen sankari sai sankarittarelta korvilleen rasiasta löydetyllä vasikanhännällä. Loppu."
Kuvauksen Espis viittasi nähtävästi Hämeenpuistoon, ja paakari Helin oli todennäköisesti leipuri Oskari Helin, jolla oli konditorialiike Hämeen­kadun ja Kuninkaankadun kulmassa sijainneessa Pulla-Helinin talossa (nykyisen Sokoksen tavaratalon paikalla).
Annette Obrestad
Annette "Annette_15" Obrestad (s. 18. syyskuuta 1988) on norjalainen pokerinpelaaja. Hän voitti syyskuussa 2007 pelatun ensimmäisen World Series of Poker Europen pääturnauksen. Voitollaan 18-vuotiaasta Obrestadista tuli kaikkien aikojen nuorin WSOP-turnausvoittaja (Yhdysvalloissa kasinoilla ikäraja on 21 vuotta). Miljoonan punnan ykköspalkinto (noin 1,45 miljoonaa euroa) oli suurin naispelaajan koskaan voittama pokeriturnausvoitto. Samalla Obrestadista tuli toinen yli miljoona dollaria WSOP-turnauksissa voittanut nainen. Ennen häntä Annie Duke oli ensimmäisenä naispelaajana voittanut yhdessä turnauksessa yli miljoona dollaria, samoin Duke oli eniten WSOP-turnauksissa ansainnut naispelaaja.
Obrestad aloitti nettipokerin 15-vuotiaana (mistä tulee hänen pokerinimimerkkinsä "Annette_15"). Hän aloitti pelaamisen leikkirahalla (pelimuotona seitsemän kortin avopokerin hi/lo -muoto) ja ilmaisturnauksissa, koska hänen äitinsä kieltäytyi antamasta hänelle rahaa. Muutamaa vuotta myöhemmin Obrestadista oli tullut internetpokeriturnausten menestyjiä ja tunnetuimpia nimimerkkejä. Marraskuuhun 2008 mennessä hän on voittanut PokerStarsin ja Full Tilt Pokerin online-turnauksissa yli 1,5 miljoonaa dollaria ja yli 50 turnausta.
Ennen WSOPE-voittoaan Obrestad oli sijoittunut rahoille neljässä livepokeriturnauksessa. Lokakuussa 2007 hän oli EPT:n Dublinin osakilpailussa toinen ansaiten 297 800 euroa.
WSOPE:n aikana Obrestad solmi sponsorisopimuksen brittiläisen vedonlyönti- ja pokeriyhtiö Betfair.comin kanssa. Sittemmin hän oli Full Tilt Pokerin sponsoroima pelaaja, joka loppui Pokerin mustaan perjantaihin. Hän asuu Sandnesissa, Norjassa. Marraskuussa 2008 Obrestadin pokeriuran liveturnausansiot ylittivät 2,5 miljoonaa dollaria
Annetten solmi sponsorisopimuksen Lock Pokerin kanssa 24. huhtikuuta 2012.
Lauri Letonmäki
Lauri Aukusti Letonmäki (aiemmin Helin, 22. joulukuuta 1886 Tampere – 20. marraskuuta 1935 Neuvostoliitto) oli toimittaja ja Suomen kansanvaltuuskunnan oikeusasiainvaltuutettu, joka pakeni sisällissodan jälkeen Venäjälle.
Letonmäen vanhemmat olivat höyrylaivan kapteeni Matti Helin ja Kristina Matilda Dahlberg. Päästyään ylioppilaaksi 1903 Tampereen Reaalilyseosta Letonmäki toimi Tampereella "Kansan Lehden" toimittajana ja vuoteen 1918 "Työläisnuoriso"-lehden avustajana. Hän oli myös "Rajavahdin" vastaavana toimittajana Sortavalassa 1911–1912. Hänet tuomittiin vankeuteen majesteettirikoksesta 1912. Sisällissodan aikana Letonmäki toimi Suomen kansanvaltuuskunnan oikeusasiainvaltuutettuna ja huoltoasiain päällikkönä sekä toimeenpanevana sihteerinä, ja hän oli lisäksi Työväen järjestyskaartin yleisesikunnan jäsen.
Sisällissodan loppuvaiheessa Letonmäki pakeni Venäjälle. Hän oli mukana maanalaisessa puoluetyössä Suomessa ja Ruotsissa 1919–1920 sekä toimi Sosialistisen aikakauslehden avustajana Suomessa ja Viesti-lehden toimitusneuvoston jäsenenä Ruotsissa. 1920-luvulla Letonmäki opetti SKP:n poliittisilla kursseilla Pietarissa 1920–1921 ja Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa 1922–1923. Myöhemmin hän toimi Kominternin Länsi-Euroopan propagandasihteeristön Suomen osaston hoitajana 1924, Punainen Karjala -lehden päätoimittajana 1927–1931 ja työskenteli kustannusliike Kirjassa poliittisen kirjallisuuden osaston toimittajana 1931–1935, jolloin hän suomensi kirjallisuutta ja toimitti yhdessä Kullervo Mannerin kanssa Lenin koottujen teosten suomennosta. Letonmäki joutui epäsuosioon 1935, ja hänet erotettiin NKP:stä syytettynä yhteyksistä nationalisteihin. Letonmäki teki tämän jälkeen itsemurhan 20. marraskuuta 1935.
Letonmäki oli SDP:n kansanedustajana 1914–1917 Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Ennen sisällissotaa Letonmäki oli sos.dem. puoluetoimikunnan jäsen, ja Venäjälle siirryttyään hän kuului jäsenenä Suomen työväen toimeenpanevaan komiteaan ja SKP:n keskuskomiteaan. Letonmäki oli naimisissa vuodesta 1910 kansanedustaja Maria Alina Kurkelan kanssa.
Kyriákos Ioánnou
Kyriákos Ioánnou (, s. 26. heinäkuuta 1984 Limassol, Kypros) on kyproslainen korkeushyppääjä.
Ioánnou karsiutui 2001 Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa tuloksella 190. Seuraavana vuonna hän karsiutui Kingstonin nuorten MM-kisoissa hypättyään 212. Tampereen alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2003 hän oli kuudes tuloksella 215. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 225. Seuraavana vuonna hän karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa, mutta Helsingin MM-kisoissa hän selviytyi loppukilpailuun, jossa sijoittui kymmenenneksi. Hän voitti kultaa Välimeren kilpailuissa Almeriassa tuloksella 224 ja sijoittui neljänneksi Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Vuonna 2006 hän sijoittui kolmanneksi Kansainyhteisön kisoissa.
Osakan MM-kisoissa 2007 Ioánnou voitti MM-pronssia tuloksella 235, joka oli uusi Kyproksen ennätys. Mitali oli ensimmäinen kyproslaisen voittama mitali yleisurheilun MM-kisoissa. Bangkokin universiadeissa hän sai hopeaa. Maaliskuussa 2008 hän saavutti pronssia sisäratojen MM-kisoissa Valenciassa tuloksella 230. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta. Vuonna 2009 hän saavutti hopeaa Torinon EM-hallikilpailuissa tuloksella 229 sekä Berliinin MM-kilpailuissa hypättyään 232. Pescaran Välimeren kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 230.
Ioánnou sijoittui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 neljänneksi tuloksella 228. Vuonna 2012 hän karsiutui loppukilpailusta Helsingin EM-kilpailuissa ja sijoittui 13:nneksi Lontoon olympialaisissa. Hän sai hopeaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 tuloksella 228. Hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta sekä Prahan EM-hallikilpailuissa 2015 että Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi.
Ioánnou on voittanut Kyproksen-mestaruuden 2004, 2005, 2009, 2012, 2011, 2012 ja 2014. Kreikan sisäratojen mestaruuden hän on voittanut 2005, 2006, 2007 ja 2009 sekä ulkoratojen mestaruuden 2005 ja 2007.
Maikki Letonmäki
Maria (Maikki) Alina Letonmäki (o.s. Kurkela) (2. marraskuuta 1882 Keuruu – 15. marraskuuta 1937 Petroskoi) oli SDP:n kansanedustaja. Hän oli toimittaja-kansanedustaja Lauri Letonmäen puoliso.
Maikki Letonmäen vanhemmat olivat torppari Manu Kurkela ja Maria Matilda Mähönen. Hän meni naimisiin Lauri Letonmäen kanssa 1910 ja oli sos.dem puhujana Vaasan läänin itäisessä vaalipiirissä ja valittiin sieltä myös kansanedustajaksi 1917.
Suomen sisällissodan loppuvaiheessa Maikki Letonmäki pakeni miehensä kanssa Venäjälle. Hän toimi Neuvosto-Venäjällä SKP:n keskuskomitean huoltoryhmässä vuoteen 1923 ja muutettuaan 1924 Petroskoihin työskenteli siellä muun muassa lastentarhanopettajana 1931 kunnes jäi myöhemmin eläkkeelle. Letonmäki vangittiin 2. elokuuta 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta ja tuomittiin ammuttavaksi. Hänet teloitettiin 15. marraskuuta 1937 Petroskoin lähellä. Letonmäen maine palautettiin Neuvostoliitossa 1956.
Schulman (suku)
Schulman on vanhaa aatelia ("uradel") edustava suku, joka on tullut Suomeen ja Ruotsiin 1600-luvulla. Sukunimi esiintyi ensimmäisen kerran Itä-Preussissa 1300-luvun puolivälissä ja Saarenmaalla (Ösel) 1400-luvun lopussa. Schulmanien tarkempi alkuperä ei ole tiedossa, todennäköisesti suku on peräisin Itä-Preussista ja saapunut Baltiaan saksalaisen ritarikunnan myötä. Mahdollisesti suku saapui Saarenmaalle 1200-luvun alussa kuningas Valdemar II Sejrin sotajoukkojen mukana.
Schulmanien sukuvaakuna on musta kolmio kultaisella pohjalla. Ikonografiassa kultainen tausta viittaa Jumalan valtakuntaan ja kolmio Pyhään kolmiyhteiseen Jumalaan eli Isään, Poikaan ja Pyhään henkeen. Ottaen huomioon, että luostarilaitos toimi Europpassa keskiajan alussa ainoana kouluna ja papit opettajina, voidaan olettaa Schulman/Koulumies-nimen ja uskonnollista symboliikkaa sisältävän sukuvaakunan viittaavan tällaiseen taustaan.
Everstiluutnantti Otto Schulman introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1634 sukuna numero 176. Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen sen järjestäytyessä vuonna 1818 numerolla 13. Osa suvun suomalaisista jäsenistä on suomentanut nimen muotoon Koulumies.Schulmanien nuorempi suku
Schulmanien suvun nuorempi sukuhaara käyttää nykyään nimeä Koulumies. Sukuhaara sai alkunsa Otto Christopherin pojan Gustaf Robertin nuoremmasta pojasta. Tämän sukuhaaran huomattavia jäseniä ovat:
Jalo Kohonen
Jalo Johan (Juhani) Kohonen (20. elokuuta 1884 Viipuri – toukokuussa 1935 Petroskoi, Neuvosto-Karjala) oli toimittaja ja Suomen kansanvaltuuskunnan raha-asiainvaltuutettu, joka pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Venäjälle ja menehtyi Stalinin ajan puhdistuksissa 1930-luvulla.
Kohosen vanhemmat olivat ylijunailija Petter Kohonen ja Klara Maria Kakkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1910. Kohonen työskenteli toimittajana Työ-lehdessä Viipurissa 1910–1915 ja Sanantuoja-lehdessä Kuopiossa 1915–1917. Hän toimi myös työväenopiston opettajana 1911–1915, Viipurin sos.dem. nuorisopiirisihteerinä (ks. SSN) 1911–1912 sekä osuuskaupallisena piirineuvojana Viipurissa ja Kuopiossa 1912–1916. Kohonen oli SDP:n kansanedustajana 1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä; hän oli myös tämän vaalipiirin sos.dem. piiritoimikunnan puheenjohtajana.
Vuonna 1917 Kohosesta tuli työväen vallankumousoikeuden keskusneuvoston tiedotusosaston hoitaja ja Suomen sisällissodan aikana hän oli kansanvaltuuskunnan raha-asiainvaltuutettuna ja Suomen Pankin komissaarina. Sodan loppuvaiheessa Kohonen pakeni Venäjälle ja oleskeli sitten 1918–1920 Ruotsissa SKP:n keskuskomitean edustajana valvoen ns. Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan muodostamista 1919. Palattuaan Venäjälle Kohosesta tuli Kustannusosuuskunta Kirjan hallituksen jäsen 1923 ja Inkerin suomalaisen sivistystoimiston johtaja 1925.
1930-luvulla Kohonen oli Leningradin opettajaopiston suomen kielen opettajana 1930–1935 ja kuului Punainen Karjala -lehden toimituskuntaan 1931. Viimeksi hän oli Petroskoin radioaseman ulkomaanosaston kielenkääntäjänä vuodesta 1933 alkaen, josta tehtävästä hänet erotettiin 1935. Kohonen pidätettiin 1935 ja hän kuoli toukokuussa 1935.
Kohonen oli naimisissa vuodesta 1911 kansanedustaja Johanna (Hanna) Rönkön kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä, jotka elivät 1950-luvulla Moskovan lähellä.
Deskriptivismi
(Metodologinen) deskriptivismi on tieteenfilosofinen näkemys, jonka mukaan tieteellisen teorian tehtävänä on ensisijaisesti havaittujen ilmiöiden mahdollisimman yksinkertainen kuvaaminen, ei niiden selittäminen. Deskriptivismin mukaan tiede ei siis vastaa kysymykseen ”miksi?” vaan kysymykseen ”miten?”.
Deskriptivismin käännettävyysteesin mukaan teoreettiset väitteet on pystyttävä kääntämään havaintoja koskeviksi väitteiksi.
Histria
Histria oli antiikinaikainen kaupunki, joka sijaitsi Mustanmeren rannalla Tonavan suulla nykyisen Romanian valtion alueella. Kaupunki tunnetaan myös kreikkalaisella nimellä Istros. Kaupungin perustivat kreikkalaiset 600-luvulla eaa. Merenranta tarjosi hyvän paikan satamalle, ja kalastus oli tärkein elinkeino. Ajanlaskumme alussa kaupungista tuli roomalainen, jollaisena se oli ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla jaa. Tonavan muta täytti vähitellen lahden, jonka rannalla kaupunki sijaitsi, mutta kaupankäynti jatkui kuudennelle vuosisadalle saakka. Kansainvaellusten aikana kaupunki tuhoutui ja jäi unohduksiin, kunnes sen rauniot löydettiin vuonna 1868. Arkeologiset kaivaukset alkoivat alueella vuonna 1914. Kaivaukset jatkuvat edelleen, ja kaupunkiin on perustettu museo.
Suomessa Histria tuli tunnetuksi vuonna 1966 Muksujen laulun "Histria" ansiosta.
Hanna Kohonen
Johanna (Hanna) Kohonen (os. Rönkkö, 11. lokakuuta 1885 Iisalmi – 22. helmikuuta 1944 Karaganda, Kazakstan, Neuvostoliitto) oli toimitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Hän pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Venäjälle miehensä Jalo Kohosen kanssa, hänet vangittiin 1930-luvulla ja hän menehtyi vankileirillä Kazakstanissa.
Kohosen vanhemmat olivat mökkiläinen Tuomas Rönkkö ja Reetrikka Korhonen. Hän kävi kansakoulun ja meni 1911 naimisiin toimittaja Jalo Kohosen kanssa. Suomen sisällissodan aikana Hanna Kohonen oli Suomen kansanvaltuuskunnan elintarvikeasiain osaston toimitsijana. Sodan loppuvaiheessa hän pakeni miehensä kanssa Venäjälle. Kohonen oli Vapaus-lehden toimittajana Pietarissa 1922 ja opetti Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa vuosina 1923–1927 kommunistipuolueen historiaa. Vuonna 1932 Kohoset siirtyivät Petroskoihin, jossa Jalo Kohonen toimi tutkijana tieteellisessä tutkimuslaitoksessa ja Hanna Kohonen oli Kustannusosuusliike Kirjan kirjaltajain liiton ammattiliittokomitean puheenjohtajana ja vuodesta 1935 Petroskoin keskuskirjaston kirjastonhoitajana.
Hanna Kohonen vangittiin 23. joulukuuta 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen ja hänet passitettiin suorittamaan rangaistusta Kazakstaniin Karagandan työleirille. Hanna Kohonen kuoli Karagandassa 22. helmikuuta 1944. Hänen maineensa puhdistettiin 1955.
Hanna ja Jalo Kohosella oli kaksi tytärtä jotka elivät 1950-luvulla Moskovan lähellä.
Godokoro
Godokoro oli shōgunin gon opettaja ja gota käsittelevän valtion viraston johtaja Edo-kauden Japanissa. Godokoron virka ja virasto olivat toiminnassa vuodesta 1603 aina Meiji-restauraatioon asti. Godokoro oli korkein mahdollinen asema, jonka gon pelaaja voi saavuttaa. Go viraston ja Godokoron viran perusti Tokugawa Ieyasu. Ensimmäinen Godokoro oli Honinbo Sansa. Godokoroksi pyrkivällä miehellä piti olla hallussaan maan parhaan pelaajan titteli; Meijin.
Godokoro myönsi gon pelaajien "ylennykset" pelaajien luokittelujärjestelmässä, sovitteli neljän gon koulukunnan välisiä kiistoja ja toimi shōgunin henkilökohtaisena gon opettajana. Tämän lisäksi hänellä oli myös monia muita tehtäviä. Godokoron virka oli elinikäinen, sillä virkaa tekevä Godokoro ei saanut osallistua peleihin, joissa hän olisi voinut hävitä Godokoron tai Meijin tittelinsä.
Konsta Lindqvist
Konstantin (Konsta) Evert Lindqvist (aikaisemmin Kraft) (26. joulukuuta 1877 Kymi – Pietari) oli veturinkuljettaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Suomen kansanvaltuuskunnan liikenneasiain valtuutettuna toiminut Lindqvist pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Venäjälle, missä hän kuoli pari vuotta myöhemmin.
Lindqvist työskenteli valtion rautateiden palveluksessa veturimiehenä ja veturinkuljettajana, viimeksi Kajaanissa 1908–1909 ja Kuopiossa 1910–1918. Hän oli SDP:n kansanedustajana 1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Lindqvist tuli edustajaksi varasijalta 3. heinäkuuta 1917 edustaja Otto Piisisen tilalle. Lindqvist oli myös Kajaanin sos.dem. piirin piirisihteeri ja toimi Suomen veturimiesten liiton puheenjohtajana 1917–1918.
Suomen sisällissodan aikana Lindqvist oli Suomen kansanvaltuuskunnan liikenneasiain valtuutettuna. Sodan loppuvaiheessa hän pakeni Venäjälle jossa hän toimi Buissa ym. paikoissa vallankumousasioiden järjestelijänä, työskenteli SKP:n teollisuuskomitean palveluksessa ja toimi viimeksi puolueen sotilasjärjestössä. Lindqvist oli yksi Kuusisen klubin murhien uhreista, ja hänet haudattiin Pietarin Mars-kentälle.
Lindqvist oli naimisissa vuodesta 1903 Anna Siviä Backmanin kanssa.
Laikos Orthodoksos Synagermos
Laikos Orthodoksos Synagermos (, ΛΑ.Ο.Σ; LA.O.S, LAOS) on kreikkalainen oikeistopuolue, jonka perusti vuonna 2000 Nea Dimokratiasta erotettu lehtimies Georgios Karatzaferis. Hän johtaa puoluetta edelleen.
LAOSin poliittista linjaa luonnehditaan lähinnä populistiseksi ja nationalistiseksi. Se tukeutuu vahvasti ortodoksiseen kirkkoon, ja sitä nimitetään ajoittain äärioikeistolaiseksi.
Karatzaferis pitää oikeisto- ja vasemmistojakoa merkityksettömänä kylmän sodan jälkeisessä maailmassa ja katsoo jakolinjan olevan globalisaation puolesta tai sitä vastaan. Hän on kuvannut puolueen linjaa "diktatuuria edeltävän ajan oikeistolaiseksi", vasemmiston ja oikeiston yhteensulaumaksi ja "populaariliberalismiksi." Hän sanoo tukevansa isänmaallisuutta ja sosiaalista solidaarisuutta. Karatzaferis on myös pyrkinyt eroon oikeistolaisen maineesta sanomalla pitävänsä Che Guevaran ja Fidel Castron kuvia toimistossaan "symboleina amerikkalaisia vastaan." Alkuaikoina LAOSia pidettiin nationalistisena ortodoksipuolueena, josta Karatzaferis on sittemmin sanoutunut irti kutsuen nationalismia "myrkyksi" ja olevansa vain isänmaallinen.
Europarlamentissa LAOS kuuluu Vapaa ja demokraattinen Eurooppa-ryhmään.
Vuonna 2004 vaaleissa puolue sai 2,2 prosenttia äänistä eikä ylittänyt 3 prosentin äänikynnystä, ja ei siten saanut yhtään paikkaa. Europarlamenttivaaleissa kolme kuukautta myöhemmin se sai 4,12 prosenttia äänistä ja yhden paikan. Vuoden 2007 vaaleissa puolue sai 3,79 prosenttia äänistä ja 10 parlamenttipaikkaa.
LAOS otettiin marraskuussa 2011 mukaan Loukas Papadimosin koalitiohallitukseen, joka muodostettiin Kreikan velkakriisin ratkaisemiseksi.
Helmikuussa 2012 puolueen ministerit kuitenkin erosivat hallituksesta vastustaessaan viimeisintä säästöpakettia.
Vuoden 2012 vaaleissa puolue hävisi sekä Toukokuun ennenaikaiset parlamenttivaalit, että kesäkuun uusintavaalit, eikä saanut kummissakaan vaaleissa edustajiaan parlamenttiin.
Lähde
Moon Cakes
Moon Cakes on vuonna 1990 perustettu suomalainen rockmusiikkia tekevä yhtye. Alun perin sen nimi oli Moon.
Yhtyeen jäsenistä Sakari Pesola on aikaisemmin soittanut Kolmas Nainen -yhtyeessä ja Kirka Sainio on puolestaan ollut mukana yhtyeissä Airdash ja LAB.
Moon Cakesilta tuli uutta musiikkia keväällä 2011, single maaliskuussa ja albumi myöhemmin keväällä.
Iida Yrjö-Koskinen
Iida Maria Fredrika Yrjö-Koskinen (o.s. Petander, 12. kesäkuuta 1857 Kuopion maalaiskunta – 18. maaliskuuta 1937 Helsinki) oli vapaaherratar, opettaja, toimittaja ja suomalaisen puolueen ja kokoomuksen kansanedustaja.
Iida Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat tilanomistaja August Probus Petander ja Lovisa Fredrika Malmberg. Hän pääsi tyttökoulusta 1872 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1879. Iida Yrjö-Koskinen toimi opettajana Hämeenlinnan suomalaisessa tyttökoulussa 1879–1886 ja Tampereen talouskoulussa ja suomalaisessa yhteiskoulussa 1900–1916. Myöhemmin hän oli toimittajana Koti ja yhteiskunta ja Suomen nainen -lehdissä vuosina 1916–1930.
Iida Yrjö-Koskinen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1914 ja 1917–1918 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919. Hän edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä ja tuli alun perin eduskuntaan varasijalta edustaja Aleksi Kävyn tilalle 19. lokakuuta 1909. Yrjö-Koskinen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen ja presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Iida Yrjö-Koskinen oli naimisissa vuosina 1884–1916 rehtori ja kansanedustaja Eino Sakari Yrjö-Koskisen kanssa.
Andrei Fjodorov
Andrei Vladimirovitš Fjodorov [ˈfʲoːdərəf] ( kyrillisesti Андрей Владимирович Фёдоров, s. 30. toukokuuta 1955 Moskova) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän neuvostotasavallann varaulkoasiainministerinä 1990-1991. Fjodorov tuntee Suomen hyvin ja puhuu suomen kieltä, sillä hän asui ja kävi koulua Helsingissä 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin hänen isänsä Vladimir Fjodorov työskenteli Neuvostoliiton Suomen-suurlähetystössä. Fjodorovin suhteet Venäjän presidentti Boris Jeltsinin hallintoon katkesivat, kun hän vuonna 1991 nimitettynä varapresidentin Aleksandr Rutskoin neuvonantajana osallistui Venäjän vallankaappausyritykseen 1993.
Nykyisin Fjodorov toimii politiikan analyytikkona ja suuryritysten neuvonantajana. Hän on kommentoinut myös Suomessa käytävää keskustelua jäsenyydestä NATO:ssa. "Argumenty i fakty" -lehden kolumnissa elokuussa 2007 Fjodorov kertoi, että Venäjän hallitus laski vuoden 1992 alussa hinnan (15 miljardia dollaria), jolla luovutettu Karjala voitaisiin myydä Suomelle. Myymistä pidettiin kuitenkin vaarallisena ennakkotapauksena ja ajatus haudattiin nopeasti.
Robert Robinson
Sir Robert Robinson (13. syyskuuta 1886 Rufford – 8. helmikuuta 1975 Great Missenden) oli brittiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1947 antosyaanien ja alkaloidien tutkimisesta. Robinson toimi vuodesta 1930 Oxfordin yliopistossa kemian professorina ja myöhemmin tutkijana Magdalen Collegessa.
Robinson syntetisoi vuonna 1917 kokaiinin esiasteen tropinonin. Tämä ei ollut pelkästään suuri askel alkaloidien kemian tutkimuksessa, vaan osoitti myös, että tandemreaktio käy bisyklisten molekyylien valmistamiseen niin sanotulla one-pot -synteesillä.
Robinson toimi vuosina 1945–1950 Royal Societyn puheenjohtajana.
Lauri Yrjö-Koskinen
Lauri Almos Yrjö-Koskinen (sukunimi vuoteen 1882 Forsman, 2. maaliskuuta 1867 Helsinki – 30. huhtikuuta 1936 Helsinki) oli vapaaherra ja tilanomistaja sekä suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Lauri Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 ja valmistui maanmittariksi 1888 ja filosofian kandidaatiksi 1890. Yrjö-Koskinen oli maanmittarina vuosina 1886–1902 ja vuodesta 1895 lähtien tilanomistajana Lopella. Hän toimi Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin valistusohjaajana vuodesta 1927. Hän kannatti konekiväärien lisäämistä maaseudun suojeluskunnissa.
Yrjö-Koskinen oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1911–1913 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli naimisissa vuodesta 1897 Fanny Ossia von Schönemanin kanssa.
Eija Ahlberg
Eija Marjut Ahlberg (o.s. Kare, s. 1959) on entinen VR:n myyntipäällikkö. Hän teki vuosina 1985–2013 sivutyönään Suomen rautatieasemilla ja henkilöjunissa kuultavia kuulutuksia, joita kuulevat päivittäin erään laskelman mukaan kymmenettuhannet ihmiset. Häntä luonnehdittiin jopa ”VR:n viralliseksi ääneksi”.
Ahlbergin edeltäjänä kuulutustehtävissä toimi Sirkka-Liisa Aro, jolla oli hyvin selkeä artikulaatio. Ahlbergia pyydettiin ensin tehtäväänsä kielitaidon perusteella, koska kuulutukset oli tehtävä suomeksi, ruotsiksi sekä englanniksi – erikoistapauksissa alkuaikoina joskus jopa saksaksi. Idänliikenteessä käytettäviä venäjänkielisiä kuulutuksia Ahlberg ei tehnyt.
Helsingin junissa ja Helsingin rautatieasemalla tehtyjen testien jälkeen Ahlbergin ääni todettiin tehtävään sopivaksi. Yleisesti tehtäviin haluttiin naisen ääntä, joka koetaan äidillisenä ja turvallisena sekä uskottavana niin lentoyhtiöissä kuin rautateilläkin. Tosin Ahlberg on kertonut saaneensa myös kritiikkiä Helsingin metron silloiselta kuuluttajalta Carla Rindelliltä Hufvudstadsbladetissa.
VR alkoi hakea uutta kuuluttajaa vuonna 2013, kun Ahlberg ei enää työskennellyt yhtiön palveluksessa. Uudeksi kuuluttajaksi VR:n juniin valittiin vuonna 2014 Reidar Wasenius ja Liikenneviraston ylläpitämille rautatieasemille Eva Lönnblad.
Eija Ahlbergista tiedetään muutoin julkisuudessa varsin vähän. 1990-luvun lopulta ainakin vuoteen 2007 hän on toiminut suomalaisen VR-Yhtymän kansainvälisen markkinoinnin myyntipäällikkönä ja hän on työskennellyt VR:n ja sen edeltäjän, Valtionrautateiden, palveluksessa vuodesta 1979 lähtien. Työtehtäviensä myötä hän on perehtynyt myös japanin kieleen ja tapakulttuuriin. Ahlberg tuli julkisuudessa uudestaan esiin toukokuun loppupuolella 2018. Silloin hän on kouluttautunut uusiin työtehtäviin asiakaspalvelussa VR:n ajan jälkeen. Ahlberg työllistyi yksityisen työnvälityksen kautta. Eija Ahlberg kertoo törmänneensä usein stereotypioihin.
Aimo Ajo
Aimo Olavi Ajo (12. kesäkuuta 1932 Lavansaari – 8. lokakuuta 2005) oli metsänhoitaja, rovasti, Rovalan työkeskuksen johtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Ajon vanhemmat olivat pursimies Lauri Elias Ajo ja Laina Maria Ryöppönen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 Kallion yhteiskoulusta Helsingissä ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1956. Vuonna 1962 Ajo suoritti teologian kandidaatin tutkinnon ja hänet vihittiin papiksi. Ajo toimi papiston apulaisena Helsingin Malmin seurakunnassa vuosina 1962–1964 ja työkeskus Rovalan johtajana Rovaniemellä 1964–1995. Ajo sai rovastin arvonimen 1986.
Ajo oli SDP:n kansanedustajana 1972–1990 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1978, 1982 ja 1988 presidentinvaaleissa ja oli myös Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsen.
Orient Thai Airlines
Orient Thai Airlines () on thaimaalainen lentoyhtiö, jonka toimipaikka on Bangkok. Yhtiö lentää ulkomaan ja kotimaan tilaus- ja reittilentoja kotikenttänään Suvarnabhumin kansainvälinen lentoasema. Orient Thailla oli kokonaan omistuksessaan halpalentoyhtiö One-Two-Go, jonka lisäksi sillä on 49 prosentin osuus Kampuchea Airlines -lentoyhtiöstä. Yhtiö on perustettu vuonna 2000. Yhtiön logossa on punainen lentävä lokki.
Orient Thain lentokaluston toimittaja on Boeing. Yhtiöllä on 19 konetta (heinäkuussa 2016).Orient Thai lentää neljään ulkomaan kohteeseen.
Sylvi Siltanen
Sylvi Cecilia Siltanen (o.s. Johansson, myöh. Sinervo; 22. marraskuuta 1909 Ruotsinpyhtää – 8. joulukuuta 1986 Turku) oli kirjanpitäjä, sosialidemokraattien kansanedustaja ja Suomen ensimmäinen naispuolinen maaherra.
Siltasen vanhemmat olivat kirvesmies Johan Hjalmar Johansson ja Hilja Maria Lantta. Hän kävi kansakoulun ja suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton KK:n osuuskauppakoulun 1927. Siltanen toimi Osuusliike Warman kirjanpitäjänä Pietarsaaressa 1927–1928, Keski-Karjalan osuusliikkeen kassanhoitajana Hiitolassa 1928 sekä osuuskauppa Mäki-Matin kirjanpitäjänä Jyväskylässä 1928–1932. Hän oli Turun työväen säästöpankin säästötilienhoitajana 1938–1943, Turun asevelipiirin kirjanpitäjänä 1943–1945 ja piti omaa tilitoimistoa Turussa vuosina 1945–1958. Turun ja Porin läänin maaherrana Siltanen oli vuosina 1972–1977. Hän jäi eläkkeelle 1. helmikuuta 1977. Siltanen sai sosiaalineuvoksen arvonimen vuonna 1980.
Siltanen oli SDP:n kansanedustajana 1958–1972 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän luopui edustajapaikastaan siirtyessään Turun ja Porin läänin maaherraksi 1. huhtikuuta 1972. Siltanen toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1962, 1968, 1978 ja 1982 presidentinvaaleissa ja oli myös jäsenenä Turun kaupunginvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa.
Siltanen oli naimisissa vuodesta 1932 Felix Siltasen kanssa.