Kolesteroli
Kolesteroli (CHOH) on steroideihin kuuluva tyydyttymätön, rengasrakenteinen, veteen liukenematon kiteinen alkoholi, jota on välttämättömänä ihmisen ja eläinten kaikissa kudoksissa, varsinkin rasvakudoksissa, hermoissa, maksassa ja munuaisissa. Kaikki kudokset ja erityisesti maksa voivat tuottaa kolesterolia, ja sitä voi saada myös ravinnosta, erityisesti kananmunasta, mädistä ja maksasta, jotka luontaisesti sisältävät runsaasti kolesterolia. Kolesteroli on keskeisesti eläinkunnan biokemiaan liittyvä aine, kasvikunnassa sitä ei esiinny. Vastaavankaltaisia kasvikunnan aineita ovat kasvisterolit ja kasvistanolit.
Kolesterolia syntyy maksassa, sitä imeytyy elimistöön ravinnosta ohutsuolen kautta, ja sitä erittyy sapen kautta suoleen. Synteesin ja imeytymisen välillä vallitsee tarkka tasapainotila siten, että mitä runsaampaa on imeytyminen, sitä vähäisempää on synteesi ja päinvastoin. Ravinnosta ja sapesta suoleen tulleesta kolesterolista 20–80 % imeytyy. Elimistö pyrkii siis pitämään kehon kolesterolimäärän vakiona.
Veren kolesterolipitoisuus (LDL- ja HDL-pitoisuus) riippuu ympäristötekijöistä (esimerkiksi ruokavaliosta) ja perimästä. HDL-kolesteroli on niin sanottu hyvä kolesteroli ja sen pitoisuutta nostaa säännöllinen liikunta ja tupakoinnin lopettaminen. Ruokavaliomuutoksilla päästään tyypillisesti 10–15 % kolesterolin laskuun , ja esimerkiksi statiinilääkkeillä jopa 30–40 % LDL-kolesterolia vähennettyä.
Nykykäsityksen mukaan ravinnosta suoraan saatava kolesteroli ei nosta haitallisen kolesterolin pitoisuutta veressä juuri lainkaan, eikä siten myöskään suurenna sydän- ja verisuonitautien vaaraa. On hyvin yksilöllistä, miten kolesterolin saanti ravinnosta vaikuttaa veren LDL-pitoisuuteen.
Tyydyttyneet rasvahapot nostavat sekä HDL- että LDL-kolesterolin määrää. Transrasvat laskevat HDL-kolesterolin ja nostavat LDL-kolesterolin määrää. Tyydyttyneiden rasvahappojen vähentäminen ruokavaliosta laskee LDL-kolesterolia.Tyydyttymättömien rasvahappojen saannin lisääminen laskee LDL-kolesterolia.
Erään tutkimuksen mukaan eläinrasvan korvaaminen kasvisteroleilla saa kolesterolin laskemaan enemmän kuin vain eläinrasvan karsiminen. Tutkimuksessa oli kolme ryhmää, joista yksi karsi ruokavaliosta eläinrasvat, kaksi muuta söi ravintoa jossa liha ja maitotuotteet korvattiin kasvisteroleja sisältävillä ruoka-aineilla. Kasvisterolit estävät ravinnosta saatavan kolesterolin imeytymistä elimistöön. Ne vähentävät veren kolesterolipitoisuutta, mutta tutkimukset eivät kuitenkaan ole osoittaneet niiden vähentävän sydän- ja verisuonisairauksia.
Erityisesti liukoinen ravintokuitu alentaa veren LDL-kolesterolipitoisuutta. Kauran ja ohran luontaisesti sisältämä beetaglukaani on tämänkaltaista liukoista kuitua. EU:n komissio on hyväksynyt terveysväittämän kauran ja ohran sisältämän beetaglukaanin kolesterolia alentavalle vaikutukselle. Väittämän mukaan kolesterolia alentava vaikutus saadaan, kun kauran tai ohran beetaglukaania nautitaan päivittäin 3 grammaa. Jotta elintarvike voi saada terveysväittämän, sen pitää sisältää beetaglukaania vähintään 1 g / annos.
Runsas hiilihydraattien saanti ja vähäinen rasvan saanti huonontaa kolesteroliarvoja, koska se johtaa matalaan HDL-pitoisuuteen. Jos ravinnosta vähentää hiilihydraatteja ja vastaavasti lisää rasvaa, HDL-pitoisuus nousee.
Kolesteroli on ihmiselle elintärkeä aine. Sitä tarvitaan solukalvon rakentamisessa ja sappiyhdisteiden valmistuksessa. Aivojen kuivapainosta merkittävä osa on kolesterolia – ihmiselimistön kaikesta kolesterolista 25 % on aivoissa. Lisäksi se on useiden hormonien (progestageenit, estrogeenit, androgeenit, glukokortikoidit, mineralokortikoidit) ja D-vitamiinin esiaste.
Veressä veteen liukenemattomat kolesterolimolekyylit on pakattu erityisiin kuljetusmolekyyleihin, joita kutsutaan lipoproteiineiksi. Ne on jaettu tiheyden mukaan, lipoproteiinit HDL
() ja LDL ("low density lipoprotein"). Tämän lisäksi LDL ja HDL jaetaan edelleen alaryhmiin niiden sisältämien proteiinien mukaisesti (Apo A-1, Apo B48, Apo B100, IDL, HDL1, HDL2, HDL3 ja niin edelleen).
Sen mukaan, mihin lipo­proteiiniin kolesteroli on sitoutunut, puhutaan HDL- ja LDL-kolesterolista. LDL-lipoproteiini kuljettaa rasvahappoja ja kolesterolia kudoksiin ja verisuonten seinämiin. HDL-lipoproteiini kuljettaa rasvahappoja ja kolesterolia pois kudoksista ja verisuonten seinämistä. Koska nimenomaan LDL-kolesterolilla on taipumus kertyä verisuonten seinämiin aiheuttaen terveys­haittoja, sitä sanotaan arkikielessä myös "huonoksi kolesteroliksi" ja HDL-kolesterolia vastaavasti "hyväksi kolesteroliksi".
Veren liian korkean LDL-pitoisuuden uskotaan aiheuttavan kolesterolin kertymistä verisuonten seinämiin ja siten ahtauttavan valtimoita, ja tällä tavoin sen ajatellaan aiheuttavan sydän- ja veri­suoni­tauteja. Sepelvaltimotaudin syynä on yleensä ateroskleroosi eli verisuonten rasvakovettuma. Ateroskleroosin uskotaan syntyvän siitä, että kolesterolia kertyy valtimoiden seinämään. Ajan myötä nämä kertymät ahtauttavat valtimoita ja haittaavat veren virtausta. Ahtautuneeseen kohtaan voi tulla pieni repeämä sepelvaltimon sisäseinämään, jolloin verihiutaleet takertuvat siihen, ja seurauksena voi olla veritulppa ja sydäninfarkti. Pienentämällä veren kolesterolipitoisuutta uskotaan voitavan vähentää kolesterolin kertymistä suoniin ja saada jo syntyneitä ahtaumia pienenemään. Kolesterolin kertyminen suoniin alkaa jo lapsuudessa.
Verisuonet voivat ahtautua myös muualla kuin sydämen sepelvaltimoissa, esimerkiksi aivoverisuonissa. Tämä saattaa aiheuttaa aivoverenkiertohäiriöitä. Ahtautumia voi olla myös alaraajoihin vievissä verisuonissa, jolloin seurauksena saattaa olla muun muassa katkokävelyä aiheuttava alaraajojen verenkiertohäiriö.
Vuonna 2014 tehdyssä yli 500 000 henkilön koeasetelmassa ei pystytty todentamaan vähäisen tyydyttyneiden rasvahappojen ja korkean tyydyttymättömien rasvahappojen nauttimisen hyötyjä.
Veren kolesteroli­pitoisuutta mitataan millimooleina litraa kohti. Nykyisinä tavoitearvoina pidetään: kokonaiskolesteroli alle 5,0 mmol/l, LDL-kolesteroli eli niin sanottu huono kolesteroli perusterveillä alle 3,0 mmol/l ja HDL-kolesteroli eli hyvä kolesteroli miehillä yli 1,0 mmol/l ja naisilla yli 1,2 mmol/l. Lisäksi triglyseridien tulisi olla alle 2,0 mmol/l. Diabeetikoilla ja sepelvaltimotautiin sairastuneilla LDL-kolesterolin tavoite on vielä matalampi, alle 2,5 mmol/l. On näyttöä siitä, että jos LDL-kolesteroli saadaan laskettua alle 2,0 mmol/l:n, voidaan verisuoniin jo syntyneet ahtaumia aiheuttavat kolesterolikertymät saada jopa pienenemään.
1980-luvulla normaalin kolesterolin raja-arvo oli 7 mmol/l. Nyt se on 5 mmol/l. Dosentti Timo Strandberg (sisätautien ja geriatrian erikoislääkäri, HYKS) arvelee, että nykyinen viiden tavoitekin on luultavasti liian korkea. Luonnonkansojen kolesterolitasot ovat 3–4 mmol/l. Luonnonkansojen kokonaiskolesterolipitoisuus 3–3,5 mmol/l on luonnollinen ja solujen toiminnan kannalta riittävä määrä.
1970-luvun alusta suomalaisten kolesteroliarvot ovat laskeneet 15–20 %. Terveys 2000 -tutkimuksen mukaan 80 %:lla suomalaisista kokonaiskolesterolipitoisuus oli kuitenkin yli 5,0 mmol/l. LDL-kolesterolipitoisuus oli yli 3 mmol/l 85 %:lla miehistä ja 81 %:lla naisista. Käypähoitosuositusten mukaisilla elämäntavoilla valtaosa saavuttaisi suosituskolesteroliarvot.
Jotkut ovat kyseenalaistaneet kolesterolin ja sydäntautien yhteyden eli ”rasvahypoteesin”. Tanskalainen lääkäri Uffe Ravnskov (kirjan "Kolesterolimyytti" kirjoittaja) sekä skottilainen lääkäri Malcolm Kendrick (kirja "Ei sittenkään kolesteroli") ovat käyneet kumpikin tahoillaan läpi laajan tutkimusaineiston ja väittävät, ettei ole syy-yhteyttä eri väestöryhmistä mitattujen kolesteroliarvojen ja sydän- ja verisuonitautien esiintyvyyden välillä.
Ravnskovin mukaan korkean kolesterolitason on monissa tutkimuksissa havaittu lisäävän elinvuosia. Tämä johtuu Ravnskovin mukaan siitä että kolesteroli suojaa useilta sairauksilta, etenkin niiltä jotka johtuvat tulehduksista. Hänen mukaansa vaikutus on ilmennyt myös silloin, kun kaikki tutkittavat olivat tutkimuksen alussa terveitä. Nuorilla ja keski-ikäisillä miehillä havaittu korkean kolesterolin ja sydäntaudin yhteys selittyy hänen mukaansa stressillä, joka on sydäntaudin riskitekijä ja nostaa myös kolesterolia – tällöin korkea kolesteroli on ongelman merkki, ei syy. Ravnskovin mukaan myös statiinien puuttuva hoito–vastesuhde kertoo siitä, ettei korkea kolesteroli ole kardiovaskulaarisen taudin syy.
Sen sijaan kolesterolin alentaminen statiineilla lisää Ravnskovin ja Kendrickin mukaan kokonaiskuolleisuutta (mm. syöpäkuolemia sekä tapaturmaisia kuolemia), puhumattakaan muista statiinien aiheuttamista haittavaikutuksista.
Myös suomalaiset emeritusprofessorit Matti Järvilehto ja Pentti Tuohimaa ovat kyseenalaistaneet rasvateorian. Heidän mukaansa veren korkea kolesterolipitoisuus ei voi selittää ateroskleroottisen plakin syntymistä verisuonen seinämään. He uskovat niiden syntyvän, kun verisuonten seinämien verenkierrosta huolehtivat pikkusuonet ("vasa vasorum") vaurioituvat, niin että veressä olevia aineita kuten kolesterolipartikkeleita tunkeutuu verisuonten seinämiin. Tätä tapahtumaa voitaisiin ehkäistä korkeaa verenpainetta hoitamalla.
Sydänpatologiaan erikoistunut amerikkalainen lääkäri William C. Roberts väittää että ainoa riskitekijä ateroskleroosiin on kolesteroliongelma ja muut niin sanotut ateroskleroottiset riskitekijät ovat enintään avustavia, kuten kuvassa esitetään.
Oululainen biokemian maisteri Pauli Ohukainen on kritisoinut kolesteroliteorian kyseenalaistajien argumentointia heikkolaatuiseksi ja kutsunut heitä "kolesterolidenialisteiksi". Rasvahypoteesi on yleisesti hyväksytty lakina; kiistanalaisuutta on siitä, mihin pisteeseen asti kolesterolitasoa pitäisi laskea.