hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Unikot
Unikot ("Papaver") eli valmut on unikkokasveihin ("Papaveraceae") kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 200 lajia. Unikkoa kasvatetaan Suomessa yleisesti kesäkukkana. Sitä voidaan käyttää myös mausteena. Unikonsiemeniä käytetään sämpylöiden koristeena ja vehnäleivän täytteenä. Lisäksi niitä voi ripotella salaatin mausteeksi ja viilin sekä jogurtin pinnalle..
Venäjän federaation sankari
Venäjän federaation sankari (ven. Герой Российской Федерации) on korkein mahdollinen Venäjän federaation Venäjän kansalaiselle myöntämä arvonimi. Arvonimen myöntämisestä päättää pääasiassa Venäjän presidentti. Kriteerinä arvonimen myöntämiselle on erityistä urhoollisuutta osoittavien tekojen ja aikaansaannosten toteuttaminen valtion hyväksi. Arvonimi perustettiin 20. maaliskuuta vuonna 1992 Neuvostoliiton sankari -arvonimen tilalle.
Arvonimiä on annettu lähinnä kosmonauteille ja Tšetšenian sotilasoperaatioihin osallistuneille. Arvonimi voidaan myöntää myös kuoleman jälkeen, kuten tehtiin Tšetšenian murhatulle presidentille Ahmad Kadyroville.
Venäjän federaation sankarin arvonimiä on myönnetty vuoden 2007 maaliskuuhun mennessä 876 kappaletta, joista 408 kuoleman jälkeen.
Kunniamitalin tähden muotoinen rakenne on samanlainen kuin Neuvostoliiton sankari -mitalissa. 19,5 x 15 millimetrin kokoisessa nauhassa ovat Venäjän lipun värit: valkoinen, sininen ja punainen. Tähden kääntöpuolella lukevat sanat Герой России (), sekä sarjanumero, joka osoittaa kuinka mones kunniamerkki järjestyksessään on.
Solulima
Solulima eli sytoplasma on solukalvon sisällä, mutta tuman ulkopuolella oleva nesteseos, joka on suurimmaksi osaksi vettä ja siihen liuenneita tai suspensoituneita aineita, kuten ioneja, sokereita, aminohappoja, rasvahappoja ja proteiineja. Soluliman erottaa soluväliaineesta solukalvo (kasvisoluilla lisäksi soluseinä) ja tumasta tumakotelo. Solulimakalvosto jakaa soluliman lokeroiksi. Monet solun aineenvaihduntareaktiot ja biosynteettiset toiminnot tapahtuvat solulimassa tai siellä olevissa soluorganelleissa.
Soluliman nestemäistä osaa kutsutaan sytosoliksi. Soluliman ulointa kerrosta kutsutaan puolestaan ektoplasmaksi ( ’ulkopuolella’, "plasma" ’muovautunut’). Se on jäykähkö kerros, jossa ei ole soluelimiä. Se sisältää kuitenkin vettä ja elektrolyyttejä, erityisesti kalium- ja kloridi-ioneja, sekä veriplasman ainesosia kuten proteiineja. Lihassolujen solulimaa kutsutaan myös sarkoplasmaksi.
Aiemmin käytettiin termiä "protoplasma" eli "alkulima", jonka käsitteeseen sisältyy myös tuma.
Kalsiumionien liike solulimaan ja sieltä pois on arveltu olevan aineenvaihdunnan akviteetin signaaleja.
Raymond Kurzweil
Raymond Kurzweil on yhdysvaltalainen teknologiayhtiö Googlen tekninen johtaja. Hän on myös palkittu keksijä ja uranuurtaja muun muassa optisen hahmontunnistuksen, puheen syntetisoinnin, puheentunnistusteknologian ja elektronisten kosketinsoittimien alalla. Hän on julkaissut kirjoja niin terveydestä, tekoälystä, transhumanismista kuin teknologisesta singulariteetistakin. Kurzweilille on myönnetty 11 kunniatohtorin arvonimeä.
Vuonna 2009 hän oli mukana perustamassa Kaliforniaan "Singularity-yliopistoksi" nimettyä oppilaitosta, jonka tavoitteena on "koota, kouluttaa ja innostaa joukko johtajia, jotka pyrkivät ymmärtämään ja edistämään eksponentiaalisesti kehittyviä teknologioita ja soveltaa, keskittyä ja ohjata näitä työkaluja ihmiskunnan suurten haasteiden ratkaisemiseksi".
"The Law of Accelerating Returns" on Kurzweilin muunnelma Mooren laista, jonka mukaan transistorien lukumäärä halvasti toteutettavissa mikropiireissä kaksinkertaistuu noin kahden vuoden välein. Kurzweil on myös herättänyt huomiota ajatuksillaan ihmiskunnan tulevaisuudesta. Hänen mukaansa ihminen saavuttaa kuolemattomuuden noin vuoden 2030 paikkeilla teknologian kehityksen ansiosta
Kurzweil Music Systems on Kurzweilin syntetisaattoreita valmistava yhtiö. Kurzweil on myös yksi kirjoittajista (sekä aihe) vuonna 2002 julkaistussa kirjassa "Are We Spiritual Machines?: Ray Kurzweil vs. the Critics of Strong A.I.". Hän kirjoitti myös johdannon tietokonegrafiikkakirjaan "Virtual Humans" (2003) ja oli mukana kanadalaisen yhtyeen Our Lady Peacen albumilla "Spiritual Machines" (2000). Elokuva "Simone" (2002) on saanut innoituksensa Kurzweilin "Ramona"-virtuaalipersoonasta.
Verensokeri
Verensokeri tarkoittaa veren glukoosipitoisuutta. Sen yksikkö on mmol/l eli millimoolia litrassa. Normaalisti paastoverensokeri eli 12 tunnin paastoamisen jälkeen mitattu glukoosipitoisuus on välillä 3,5–6,0 mmol/l, ja puolesta kahteen tuntia ruokailun jälkeen arvo on välillä 5–8 mmol/l.
Hypoglykemia on matalan verensokerin tila ja hyperglykemia korkean verensokerin tila. Diabeteksessa verensokeri kohoaa helposti viitearvojen yläpuolelle insuliinin erityksen vähenemisen tai sen vaikutuksen heikentymisen vuoksi.
Ravinnosta saadut hiilihydraattiyhdisteet hajoavat ruoansulatuksessa monosakkarideiksi. Ne imeytyvät verenkiertoon. Elimistö muuttaa kaikki monosakkaridit glukoosiksi. Verestä glukoosi siirtyy soluun solukalvon kantajaproteiinin avulla.
Kun verensokeri on korkea esimerkiksi aterian jälkeen, haimasta vapautuu insuliini-nimistä hormonia, joka varastoi glukoosia glykogeeniksi maksaan ja lihaksiin. Kun verensokeri on matala, haima erittää glukagonia, joka pilkkoo glykogeenia glukoosiksi verenkiertoon.
Molybdeeni
Molybdeeni () on alkuaine. Sen järjestysluku on 42, CAS-numero 7439-98-7 ja kemiallinen merkki Mo.
Molybdeeni on hopeanvalkoinen metalli. Puhtaan molybdeenin sulamispiste 2 623 °C on korkeimpia puhtaiden metallien sulamispisteitä. Carl Wilhelm Scheele tunnisti sen uudeksi alkuaineeksi 1778 ja Petter Jakob Hjelm valmisti sitä epäpuhtaana 1782.
Molybdeeni on tärkeä kasviravinne. Sitä on myös noin 20 entsyymissä. Levät pääsevät sen avulla eroon rikistä. Kasveille molybdeeni on välttämätön typpiaineenvaihdunnassa. Se on osallinen nitraatin pelkistyksessä. Kasvit tarvitsevat sitä hyvin vähän, ja kalkituksen avulla korkeana pidetty pH turvaa sen saannin. Myös typensitojabakteerit tarvitsevat molybdeenia. Sen saanti on tärkeää palkokasvien juurinystyröiden toiminnalle.
Molybdeeni on ihmiselle välttämätön hivenaine, mutta sitä tarvitaan hyvin pieniä määriä. Suurina määrinä se voi aiheuttaa kuolettavia epämuodostumia. Eniten kärsivät luut, iho, maksa ja munuaiset.
Liika typpi poistuu ihmisen elimistöstä molybdeenin avulla virtsahappona. Molybdeenin avulla maksaan varastoitunut rauta lähtee liikkeelle ja kudokset saavat happea. Molybdeeni vaikuttaa kuparin imeytymiseen ja aineenvaihduntaan. Sen avulla poistuu maksaan kertynyttä kupariylimäärää.
Molybdeeni alentaa kolesteroli-, triglyseridi- ja fosfolipiditasoja. Hiilihydraattiaineenvaihdunnassa tarvitaan molybdeenia, samoin alkoholin palamisessa maksassa. Molybdeenia tarvitaan sulfiittien muuttamiseen elimistössä sulfaateiksi, ja siksi sillä voi olla vaikutusta sulfiittiyliherkkyydestä johtuvan astman hoidossa.
Hammaskiilteessä on paljon molybdeenia, joka voi tehostaa fluorin hyväksikäyttöä hampaitten suojana. Molybdeeni nostaa elimistön emäksisyyttä, ja ainakin teoriassa siitä voi olla hyötyä syövän, virusten ja loisten hoidossa. Molybdeeni pystyy poistamaan syöpää aiheuttavia kemikaaleja, mikä on päätelty siitä, että alueilla, joilla maaperässä on vähän molybdeenia, pohjukaissuolisyöpää on todettu lähes kolmanneksen enemmän. Molybdeeni voi helpottaa unen saantia. Sen on todettu tehostavan elimistön antioksidanttimolekyylien aktiivisuutta.
Molybdeenia voidaan pieninä määrinä käyttää teräksen kovettamiseen. Japanilaiset soturit kovettivat sen avulla miekkoja 1300-luvulla. Britit taas käyttivät molybdeeniterästä panssarivaunuissa ensimmäisessä maailmansodassa. Kun molybdeenia sekoitetaan ruostumattomaan teräkseen, syntynyt teräslaatu on haponkestävää.
Molybdeeni-99-isotoopista valmistetaan sairaaloissa teknetium-99m-isotooppia gammakuvausta varten. Teknetiumia ei voi varastoida sellaisenaan lyhyen puoliintumisajan takia. Molybdeeni-99:n puoliintumisaika on 66 tuntia.
Röntgenium
Röntgenium (aiemmin "unununium", tunnus Uuu, tai "eka-kulta") on superraskas alkuaine. Sen järjestysluku on 111 ja kemiallinen merkki Rg. Alkuaineen löysi Peter Armbrusterin ryhmä Raskaiden ionien tutkimuslaitoksessa (saks. Gesellschaft für Schwerionenforschung) Darmstadissa Saksassa joulukuun 8. 1994. Röntgeniumia valmistettiin törmäyttämällä vismutti- ja nikkeliatomeja. Alkuaine sai nimensä maineikkaan saksalaisen fyysikon Wilhelm Röntgenin mukaan. Puhtaan ja sovelletun kemian kansainvälinen yhteisö IUPAC hyväksyi röntgenium-nimen 1. marraskuuta 2004 korvaten alkuaineesta käytetyn väliaikaisen nimen unununium.
Röntgenium on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka pitkäaikaisimman isotoopin Rg puoliintumisaika on 1,6 minuuttia. Se on luultavasti raskas, kiinteä ja hohtava metalli, joka saattaa muistuttaa kemiallisilta ominaisuuksiltaan kultaa, sillä se sijaitsee kullan alapuolella I B-sivuryhmässä. Sen väriä ei todennäköisesti saada lähitulevaisuudessa tietää.
Röntgeniumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan ainakin 7 radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 272–282. Massalukujen 273 ja 275–277 isotooppeja ei tunneta. Isotoopeista vakain on Rg, jonka puoliintumisaika on noin 1,6 minuuttia. Seuraavaksi stabiileimmat ovat Rg jonka puoliintumisajaksi on mitattu 24±8 sekuntia, ja Rg (noin 4,3 s). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat merkittävästi alle yhden sekunnin. Röntgeniumilla saattaa olla yksi tai useampi meta­stabiili ydinisomeeri, mutta yhtään sellaista ei ole vielä onnistuttu varmistamaan kokeellisesti.
Röntgeniumin isotoopit hajoavat pelkästään alfahajoamisella, poikkeuksena Rg joka hajoaa yksinomaan spontaanilla fissiolla. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden olemassaolo ja puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan (vuonna 2016):
Mercyful Fate
Mercyful Fate on vuonna 1981 Tanskassa perustettu metalliyhtye. Sen perustivat kitaristi Hank Shermann ja laulaja King Diamond.
Yhtyeen soundi on lähellä klassisen hevin edustajia kuten Iron Maiden, mutta kappaleet ovat erittäin monimutkaisia progressiivisen rockin tavoin. Yhtyeen laulaja käytti kasvomaalausta ("corpse paint") ja sanoitukset käsittelivät okkultistisia ja satanistisia teemoja, joten Mercyful Fatesta tuli myöhemmin tärkeä esikuva black metal -yhtyeille. Arvostetuimmat levyt ovat debyyttialbumi "Melissa" (1983) ja sitä seurannut "Don't Break the Oath" (1984).
Mercyful Fate hajosi huhtikuussa vuonna 1985, kun Shermann alkoi vierastaa yhtyeen raskasta musiikillista linjaa ja sen synkkää imagoa. Shermann olisi halunnut tehdä synkän hevin sijaan enemmän Twisted Sisterin ja Mötley Crüen kaltaista musiikkia. King Diamond ei huolinut Shermannin säveltämiä kevyempiä kappaleita Mercyful Faten ohjelmistoon, joten Shermann perusti uuden yhtyeen nimeltä Fate, kun taas King puolestaan lähti soolouralle. King Diamondin nimeä kantava uusi yhtye, joka pysyi uskollisena Mercyful Faten perinnölle, menestyi hyvin, kun taas Faten menestys jäi vähäisemmäksi.
Mercyful Fate palasi yhteen vuonna 1993, ja julkaistuaan kaikkiaan viisi uutta albumia vuoteen 1999 mennessä, yhtye jäi tauolle.
Pakhomios
Pyhä Pakhomios (k. noin vuonna 345 Egyptissä) katsotaan usein ensimmäiseksi kristillisten luostarien perustajaksi.
Pakhomios syntyi egyptiläiseen pakanaperheeseen, ja kääntyi kristityksi palveltuaan Rooman armeijassa. Legendan mukaan hänet pakkovärvättiin ja vietiin vankeuteen, ja siellä paikalliset kristityt harjoittivat laupeudentyötä ruokkimalla vankileiriläisiä, ja tämä kiinnitti Pakhomiuksen huomion.
Armeijasta lähdettyään Pakhomios alkoi elää erakon elämää lähellä Pyhää Antoniusta, jonka elintapoja hän matki. Hän organisoi muutkin Antoniuksen seuraajat yhteisöksi, joka asui vaatimattomissa oloissa.
Tätä ennenkin kristityt olivat omistaneet elämäänsä Jumalalle erakkomunkkeina tai -nunnina, mutta tehneet sen aina yksinäisyydessä. Pakhomius toi luostarilaitokseen järjestyksen ja yhteisöllisyyden. Hänen määrittelemänsä luostarijärjestys on edelleen pohjana ortodoksisen kirkon luostarijärjestykselle.
Pakhomioksen kuollessa luostareita oli jo 3 000 eri puolella Egyptiä.
Lämpövuo
Lämpövuo eli lämpövirran tiheys on fysikaalinen suure, joka on lämpövirta pinta-alayksikköä kohden. Lämpövuon yksikkö SI-järjestelmässä on watti neliömetriä kohti (W/m²).
Lämpövuolla on käytännöllistä merkitystä muun muassa rakennustekniikassa arvioitaessa lämmönhukkaa ja siten lämmityksen tarvetta.
Maan sisäisiä lämpövirtoja on tutkittu myös syväkairauksen avulla Suomessakin vuodesta 1960. On todettu, että nämä ovat suhteellisen pieniä verrattuna esimerkiksi Japaniin tai Islantiin, joissa geotermistä energiaa voidaan hyödyntää.
Myös meteorologia käyttää lämpövuon ominaisuuksia tutkimuksissaan.
Lämpövirta
Lämpövirta (tunnus H) kuvaa lämpömäärän muutosta aikayksikössä eli lämpömäärän muutosnopeutta tai lämmön virtausnopeutta. Kaavana ilmaistuna suureilla on seuraava yhteys: H = dQ/dt. Lämpövirran yksikkö on joulea sekunnissa eli watti (J/s = W).
Lämpövirralle käytetään myös muita symboleita kuten Φ ja F.
Lämpövuo on vastaavasti lämpövirta pinta-alayksikköä kohden.
Leinikit
Leinikit ("Ranunculus") on leinikkikasveihin ("Ranunculaceae") kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 300 lajia, joista suurin osa kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon viileillä ja lauhkeilla alueilla.
Kasvit ovat pääasiassa ruohomaisia ja yleensä monivuotisia, kirkkaan valko- tai keltakukkaisia. Kukat ovat yksittäin. Verho- ja terälehtiä kukassa on yleensä viisi. Terälehdet ovat usein kiiltäviä ja niiden tyvessä on mesikuoppa. Valkokukkaisilla on kuitenkin keltaterälehtisten tapaan keltainen keskus. Pieni osa lajeista on yksivuotisia, tai esimerkiksi punainen- tai oranssiterälehtisiä. Leinikkien hedelmät ovat pähkylöitä.
Kaikki leinikit sisältävät tuoreina myrkyllisiä yhdisteitä. Glykosideihin kuuluva ranunkuliini hajoaa haihtuvaksi protoanemoniiniksi. Kasvien kitkerän maun vuoksi eläimet kuitenkin jättävät ne yleensä syömättä. Naudat ja hevoset saattavat syödä vahingossa leinikkejä, jos pienikokoisia kasveja kasvaa korkeassa ruohikossa.
Leinikkien myrkyllisyys katoaa kasvin kuivuessa, joten niitä sisältävä kuivaheinä ei ole myrkyllistä.Ryhmälajit: Osa leinikeistä lisääntyy apomiktisesti. Nämä lajit muodostavat jopa satojen pikkulajien ryhmiä.
Vanhuus
Vanhuus on keski-ikää seuraava viimeinen ikäkausi ennen kuolemaa. Se on ajanjakso, jolloin ruumilliset ja henkiset voimat heikkenevät ja solut rappeutuvat vanhenemisen myötä.
Länsimaissa naiset kuolevat vanhuuteen keskimäärin 80–85 vuoden iässä, ja miehet yleisimmin 75–80-vuotiaana. Saman suvun naiset elävät yleensä noin 7–10 vuotta saman suvun miehiä pidempään, joten naiset ovat biologisesti pitkäikäisempiä kuin miehet. Erittäin pitkä elinikä on naisilla tyypillisempää kuin miehillä. Suurin osa sata vuotta ylittäneistä ihmisistä on naisia.
Historian vanhin tunnettu ihminen oli 122-vuotiaaksi elänyt Jeanne Calment. Maailmassa tunnetaan hänen lisäkseen yksi 120 ikävuoden mahdollisesti ylittänyt henkilö, Shigechiyo Izumi. Hänen on oletettu kuolleen 120-vuotiaana, mutta todellinen ikä on sittemmin kyseenalaistettu. Jos Izumi eli todella 120-vuotiaaksi, hän on kaikkien aikojen vanhin mies; muussa tapauksessa vanhin on 116-vuotiaana kuollut Jirōemon Kimura.
Yli 110-vuotiaaksi eläneitä on maailmassa dokumentoitu satoja. Cruz Hernándezin väitettiin olleen 128-vuotias, kun hän kuoli 8. maaliskuuta 2007. On myös väitetty nepalilaisen Bir Narayan Chaudhurin eläneen 141-vuotiaaksi.
Nykyään on tutkinnan alla olevia väitteitä eräistä hyvin iäkkäistä ihmisistä. Yhdessä näistä kohteena on israelilainen Mariam Amash, jonka henkilökortissa annettu syntymävuosi on 1888.
Suomen historian vanhin ihminen on virallisesti Lempi Rothovius, joka eli 112-vuotiaaksi. 117-vuotiaaksi väitetyn Maria Anderssonin ikää ei ole pystytty aukottomasti todistamaan. Aarne Arvosen kuoltua 111-vuotiaana tammikuussa 2009 uutisoitiin, että Suomessa eli 523 yli satavuotiasta henkilöä.
Lapuanjoki
Lapuanjoki on Lapuanjoen vesistön laskujoki, joka saa alkunsa Alavuden Sapsalammesta ja virtaa aluksi Pahajoki-nimisenä noin 20 kilometrin matkan Alavuden Kirkkojärveen (Alavudenjärvi) , josta joki jatkaa Kuortaneen, Lapuan ja Kauhavan kautta laskien vetensä Uudessakaarlepyyssä Pohjanlahteen. Suupuolta sanotaan Uudenkaarlepyynjoeksi.
Lapuanjoki on pituudeltaan noin 150 km ja Pahajoki mukaan laskettuna noin 170 km. Joen valuma-alueen pinta-ala on 4 122 km². Joen latvaosa Sapsalammilla on noin 113 metriä merenpinnan yläpuolella. Lapuanjoki virtaa Kuortaneenjärven läpi.
Lapuanjoen vedenlaatu on latvaosan Pahajoessa hyvä, alemmissa osissa tyydyttävä tai välttävä. Lapuan alapuoliseen osaan vaikuttavat vesirakentaminen, hajakuormitus ja sulfaattimailta tuleva kuormitus. Pääuoman alajuoksulla on paljon peruskuivattuja sulfaattimaita,
jotka happamoittavat vesiä erityisesti tulva-aikana. Keski- ja yläjuoksulla vedenlaatua heikentävät maa- ja metsätalouden hajakuormitus, asutuksen jätevedet ja turvetuotanto. Pahajoki ja latvapurot ovat kohtuullisen hyvässä luonnontilassa, vaikka maa- ja metsätalous kuormittavat niitäkin vaihtelevasti.
Lapuanjokeen laskevat vetensä mm. seuraavat joet: Lakajoki, Kaarankajoki, Uitonluoma, Tiistenjoki, Tiisipuro, Kätkänjoki, Nurmonjoki, Kauhavanjoki ja Töysänjoki.Antti Tuuri kuvaa kirjassaan "Perhokalastus Pohjanmaalla" Lapuanjoen tilaa, ja kirjan kuvaus on aiheuttanut laajaa keskustelua, lehtikirjoittelua ja eduskuntakyselyjä joen pelastamiseksi.
Tampereen Näsijärvi laski noin 4 000 vuotta sitten Lapuanjokea pitkin Pohjanlahteen. Maankohoamisen vuoksi Näsijärvi mursi väylän Kokemäenjokeen, jossa se virtaa nykyään.
Erotiikka
Erotiikka (< kreikk. "erōtiko's", 'rakkautta koskeva') on aistillista rakkautta ja rakkauselämää tai yleisesti seksuaalisuutta.
Faye Dunaway
Dorothy Faye Dunaway (s. Bascom, Florida) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Dunaway opiskeli Bostonin yliopistossa ja esiintyi teatterissa vuosina 1962–1967. Ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1967 ilmestyneessä elokuvassa "Huomenna on uusi päivä". Samana vuonna hän sai roolin myös "Bonnie ja Clyde" -elokuvasta, josta hänet palkittiin Oscar-ehdokkuudella.
1970-luvulla hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Korppikotkan kolme päivää", "Palapeli", "Pieni suuri mies", "Chinatown" ja "Kasvot kuvaruudussa", josta hän voitti Oscar-palkinnon.
Dunaway on ollut naimisissa kaksi kertaa ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Immenkalvo
Immenkalvo () on rengasmainen ohuesta, venyvästä sidekudoksesta muodostuva poimu emättimen suulla. Immenkalvon tehtävä on suojata emätintä. Ennen ensimmäisiä penetraatioita immenkalvo on suhteellisen tiukka, mutta sen elastisuus lisääntyy sitä harjoitettaessa. Lisäksi kalvo saattaa vetäytyä sivuun. Jos kyllin pitkä aika on kulunut ilman venytystä, immenkalvo voi palautua entiseen muotoonsa ja menettää elastisuuttaan. Immenkalvo saattaa penetraation seurauksena hiertyä rikki ja vuotaa verta, tai siihen saattaa tulla repeämä.
Immenkalvoja on erilaisia. Immenkalvojen moninaisuutta on jopa verrattu lumihiutaleiden vaihtelevuuteen. Kuitenkin immenkalvot tavataan jakaa neljään päätyyppiin.
Monissa kulttuureissa, joissa seksuaalitietous on puutteellista, immenkalvoa luullaan väliaikaiseksi, ja sitä saatetaan pitää niin kutsutun neitsyyden merkkinä. Esimerkiksi osissa Aasiaa ja Afrikkaa, ja Arabimaissa ja vanhoillisen islamilaisen kulttuurin piirissä monet vaativat, että morsiamen on oltava neitsyt naimisiin mennessään. Neitsyys kuuluu menettää hääyönä sulhasen kanssa. Naisen neitsyyden todisteena pidetään verenvuotoa emättimestä.
Mikäli verta ei vuoda hääyönä, saattaa nainen joutua gynekologin tarkastukseen, jonka tarkoituksena on yrittää tutkia, oliko nainen ollut yhdynnässä aiemmin. Tätä on kuitenkin nykytiedon mukaan mahdotonta saada selville anatomiaa tutkimalla. Monissa kulttuureissa naisesta saa heti eron, jos hän ei ole vuotanut hääyönä verta. Naisen isä, veli tai muu sukulainen saattaa jopa tappaa naisen palauttaakseen perheen kunnian. Näitä kunniamurhia tehdään YK:n arvioiden mukaan maailmassa noin 5 000 vuodessa.
Suomessa tehdään kymmeniä immenkalvon korjauksia johtuen naisille aiheutuneesta väkivallan uhasta. Maahanmuuttajanaisia tukevan Monika-naisten kanta leikkauksiin on ehdottoman kielteinen.
Latvamätä
Latvamätä on kalsiumin puutoksesta aiheutuva kasvitauti. Latvamätä tummuttaa (mädättää) esimerkiksi kasvavan tomaatin pohjan syömäkelvottomaksi. Syynä voivat olla liian pieni kalsiumpitoisuus, liiallinen kalium- tai magnesiumpitoisuus tai korkea johtoluku. Yleinen syy latvamädän syntymiseen on kuitenkin kalsiumin saannin häiriintyminen. Liian suuri ilmankosteus tai veden puute aiheuttavat myös latvamätää. Myös juuriston ongelmat, kuten liian suuret vesimäärät tai kasvualustan kylmyys, voivat olla syynä.
Myös perunarutto saattaa aiheuttaa tomaattien mustumista.
Kaivuono
Kaivuono (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Kaivuonon kunta sijaitsee Yykeänvuonon itälaidalla, jossa on myös vuonosta erkaneva Kaivuono. Sen perukan Pirttivaaran kylästä on itäisintä Ruijaa lukuun ottamatta linnuntietä lyhin matka Pohjoiselta jäämereltä Suomeen, Haltille: runsas 27,5 kilometriä.
Kunnan pinta-ala on 950 km². Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 208 asukasta. Keskustaajama on nimeltään Junttaniemi (). Kunnan läpi kulkee E6-tie.
Kaivuonon kunta rajoittuu pohjoisessa ja idässä Raisiin, kaakossa Suomen Enontekiöön, lounaassa Omasvuonon kuntaan, sekä luoteessa Yykeänvuonoon (Lyngenvuono).
Junttaniemi, Kaivuono, Norssi/Notkoniemi, Olmavankka, Pirttivaara, Siennalahti, Talvisvankka
Vuonon pohjassa makaa useitakin saksalaisia sota-aluksia; tämä on tehnyt paikasta suositun sukelluskohteen jo 1970-luvulta alkaen. Vesi on kirkasta ja paikalla esiintyy runsaasti sekä kampeloita että kissakaloja, minkä takia myös sukelluskalastajat suosivat paikkaa.
Urheilusukeltajat kutsuvat paikkaa Tirpitziksi, koska juuri siellä oli sotavuosina saksalaisen taistelulaiva Tirpitz suojattu erikoistukikohta ja X-luokan pienoissukellusveneet tekivät uskaliaan hyökkäyksensä.
Saksalaiset purkivat pääosan varusteista vetäytyessään Norjasta ja norjalainen Hǿvdingin pelastusyhtiö, joka osti Norjan valtiolta kaikki saksalaiset sotaromut vuosina 1945–1946, purki loput kiinteät rakenteet 1950-luvun alussa. Muutamia yksittäisiä kallioon upotettuja sukellusveneverkon kappaleita oli jäljellä vielä 1990-luvulla.
Paikka oli väärinkäytösten vuoksi pitkään sukelluskiellossa 1990-luvulla.
Yykeä
Yykeä (vanhemmissa kirjallisissa lähteissä myös "Jyykeä", , ) on Norjan kunta Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Pohjois-Norjassa. Sen pinta-ala on 810 km², ja sen väkiluku on tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 3 013. Kunnan keskustaajama on Yykeänmuotka eli Muotka (). Alue on kuuluisa huikeista merinäkymistään ja linnustostaan. Yykeän kirkko on vuodelta 1731.
Kunta sijaitsee pääosin nimensä mukaisen niemen pohjoisosassa sekä osittain lähes niemen halki yltävän Kjosen-lahden eteläpuolella. Kuntaa ja Lyngenin niemeä ympäröi lännessä Ullsfjorden-vuono ja idässä Yykeänvuono ja sen perukka, Storfjorden.
Kunnan ja niemen pinnanmuotoja hallitsevat paikoin jopa yli 1 800 metrin korkeuteen yltävät vuoret, jotka on nimetty ”Lyngenin alpeiksi” (Lyngsalpene tai Lyngsfjellan). Suurella osalla huipuista korkeus jää noin 1 000 ja 1 600 metrin välille. Hallitsevia laaksoja kunnassa ovat pohjoisesta etelään luettuna Nordlenangsbotn (Kvasstinddalen), Reindalen, Veidalen, Strupskardet, Russedalen, Stortinddalen, Fastdalen, Tytebærdalen, Kvalvikdalen ja Lyngsdalen.
Kunnan korkeimpiin kuuluvia huippuja:
Itarivuono (Nordlenangen), Yykeänvankka (Furuflaten), Kariniemi (Karnes), Kolsivuopio (Kvalvik), Kuotsavuopio (Rottenvik), Yykeänmuotka eli Muotka (Lyngseidet), Muotkalahti (Kjosen), Voivuono (Pollen), Vuosvankka (Furuflaten)
Tobey Maguire
Tobias ”Tobey” Vincent Maguire (s. 27. kesäkuuta 1975 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Tunnetuimmat roolityönsä hän on tehnyt elokuvissa "Pleasantville – Onnellisten kaupunki", "Oman elämänsä sankari", "Spider-Man – hämähäkkimies", "Seabiscuit – amerikkalainen legenda" ja "Brothers".
Tobey Maguirella ja hänen vaimollaan Jennifer Meyerillä on kaksi lasta, tytär Ruby Sweetheart Maguire (s. 2006) ja poika Otis Tobias Maguire (s. 2009). Pari tapasi toisensa vuonna 2003, he avioituivat vuonna 2007 ja lokakuussa 2016 he ilmoittivat eroavansa.
Harmaahome
Harmaahome ("Botrytis cinerea", syn. "Botryotinia fuckeliana") on yleinen kasveihin tarttuva sienitauti. Laji on sama kuin viininviljelyssä käytettävä jalohome.
Harmaahome luetaan kotelosieniin, mutta siitä tunnetaan vain suvuton vaihe. Tarkemmin laji on luokiteltu levysieniin. Harmaahome säilyy kosteissa oloissa erityisinä inaktiivisina "rihmastopahkoina" samoin kuin sukulaisensa homepahkasieni ("Sclerotinia sclerotiorum").
Harmaahome on tyypillinen haavaloinen, eli se tarttuu erityisesti kasvin vioittuneisiin kohtiin. Se ilmenee aluksi valkoisina homepisteinä, jotka muuttuvat pian harmaiksi. Pinta on nukkamainen. Tartunta lähtee usein liikkeelle vahingoittuneesta kasvikudoksesta, mutta se voi saastuttaa myös tervettä solukkoa. Tauti aiheuttaa hedelmän tai marjan pehmenemisen ja lopulta mätänemisen. Harmaahome pitää kosteudesta ja varjoisasta paikasta. Erittäin suosiollista harmaahomeen leviämiselle ovat yli 10 asteen yölämpötilat.
Harmaahome on yleinen varsinkin puutarhamansikalla. Esimerkiksi mansikasta on kehitetty homeenkestäviä lajikkeita. Harmaahome saastuttaa myös varsin muunalaisia kasveja, kuten rypsiä ja porkkanaa, sekä jopa puuvartisia kasveja, kuten herukoita.
Marjojen ummehtunut homeenmaku ei johdu toksiineista, sillä harmaahome ei tuota niitä lainkaan. Näin ollen marjat eivät ole ihmiselle syötynä vaarallisia, joskin ne ovat pahanmakuisia.
Harmaahometta torjutaan kemiallisesti hyvää viljelyhygieniaa noudattaen, ja myös biologisia torjuntamenetelmiä on kokeiltu menestyksekkäästi esimerkiksi "Gliocladium catenulatum" -sienen rihmastoa ja itiöitä hyödyntäen. Vioittuneet hedelmät olisi syytä poistaa erottelemalla, sillä harmaahome leviää nopeasti saastuneista hedelmistä terveisiin. Kemiallinen torjunta suoritetaan heti ensimmäisten oireiden ilmenemisen jälkeen. Kemiallisen torjunnan ongelmana on se, että epäspesifit rikki- tai kuparipitoiset ympäristömyrkyt ovat yleensä vaarallisia koko ympäristölle, myös ihmiselle. Biologiset kasvinsuojeluaineet ovat taudinaiheuttajassa loisivia mikrobeja. Sienten torjunta-aineista käytetään nimitystä fungisidi.
Kunniamurha
Kunniamurha on kunniaväkivallan äärimmäinen muoto, jossa yhteisö (usein suku tai perhe) murhaa jäsenensä tai hyväksyy tämän murhaamisen säilyttääkseen kunniansa. Murhan kohteeksi valikoituu yleensä henkilö, jonka katsotaan rikkoneen kunniasääntöjä, minkä taas katsotaan oikeuttavan murhatyön.
Kunniamurhat ovat tyypillisiä klaaniyhteiskunnille ja kunniakulttuureille, joissa järjestäytyneen yhteiskunnan ote ihmisistä on vähäinen.
Härmä (kasvitauti)
Härmät ovat härmäsienten aiheuttamia yleisiä ja nopeasti leviäviä kasvitauteja. Härmä tarttuu useisiin kasvilajeihin, ja sen huomaaminen on helppoa, koska itiöpesäkkeet ovat suuria ja vaaleita. Härmä kasvaa vain kasvin maanpäällisissä osissa, joissa sen pienet itiöpesäkkeet lopulta yhtyvät suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Tartunta lähtee leviämään alalehdistä ylöspäin. Myös varret saavat osansa härmästä.
Härmä viihtyy viileässä, varjoisassa ja huonosti tuulettuvissa kasvustoissa. Korkea ilmankosteus saa härmän itämään ja leviämään terveisiin lehtiin.
"Erysiphe graminis" eli sieni, joka aiheuttaa härmän, selviää kylmissä olosuhteissa. Se selviää talven yli viljapelloissa. Härmän suosimia olosuhteita yritetään karsia tartuntojen vähentämiseksi. Jos viljakasvusto on liian tiheä, ilma ei pääse liikkumaan, mikä nostaa kasvuston ilmankosteutta suureksi ja lisää härmän leviämisriskiä.
Härmää voidaan torjua kemiallisilla kasvinsuojeluaineilla.
Mia Farrow
Maria de Lourdes Villiers Farrow eli Mia Farrow (s. 9. helmikuuta 1945 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa ovat ohjaaja John Farrow ja näyttelijä Maureen O’Sullivan. Hän on kolmas Farrowin ja O’Sullivanin seitsemästä lapsesta. Farrow sairasti yhdeksänvuotiaana polion ja joutui vuodeksi hengityslaitteeseen, mutta toipui.
Mia Farrow tuli suuren yleisön tietoisuuteen yhden aikansa suosituimman televisiosarjan, "Peyton Placen", Allison Mackenzien roolissa vuosina 1964–1966.
Hänen tunnetuin elokuva-osansa on päärooli Roman Polańskin ohjaamassa "Rosemaryn painajaisessa" (1968).
Farrow oli naimisissa Frank Sinatran kanssa kaksi vuotta 1966–1968. Tämän jälkeen hän avioitui André Previnin kanssa vuonna 1970. Ennen avioeroaan 1979 he ehtivät saada kolme yhteistä lasta ja kolme adoptiolasta. Vuonna 1987 Farrow sai lapsen Woody Allenin kanssa, jonka kanssa hän myös adoptoi kaksi lasta. Heidän eronsa jälkeen Farrow syytti televisiohaastattelussa Allenia adoptiolapsensa hyväksikäytöstä. Vuoteen 1994 mennessä Farrow’lla on 14 lasta, joista yhdeksän on adoptoitu. 
Previnin ja Farrow’n Vietnamista vuonna 1973 adoptoima tytär Lark Previn kuoli 35-vuotiaana pitkään kestäneeseen sairauteen New Yorkissa 25. joulukuuta 2008. Lark Previnillä oli tuolloin 12- ja 13-vuotiaat tyttäret. Yksi Farrown adoptiolapsista, Thaddeus Farrow teki itsemurhan syyskuussa 2016.
Mia Farrow toimii aktiivisesti Unicefin toiminnassa ja Rotary-liikkeessä polion hävittämisen ja rokotuskampanjoiden puolesta.
Nukleiinihappo
Nukleiinihappoja ovat DNA (deoksiribonukleiinihappo) ja RNA (ribonukleiinihappo).
Nukleiinihapon rakenneyksikkö on nukleotidi. Nukleotidit koostuvat fosfaatti-, sokeri- ja emäsosasta. DNA:n sokeriosa on deoksiriboosi, johon 2. hiileen on liittyneenä vety, kun taas RNA:n sokeri on riboosi ja siinä on kakkoshiileen liittyneenä OH-ryhmä. Perusemäksiä on viittä erilaista: adeniini, tymiini, guaniini, sytosiini ja urasiili. Urasiili esiintyy tymiinin tilalla RNA:ssa.
Nukleotidit liittyvät nukleiinihapporihmaksi fosfaattiosan kiinnittyessä fosfo­di­esteri­sidoksen välityksellä sokeriosan 5'-hiileen. Nukleiinihapot kasvavat vain sokeriosan päädystä, joten nukleiinihapoilla on suunta. Merkinnät 3' ja 5' ilmaisevat nukleiinihapon suuntaa. 5'-pää on ketjun fosfaattiin päättyvä puoli, kun taas 3'-pää loppuu sokeriin.
DNA esiintyy yleensä kahden nukleiinihapporihman muodostamana kaksoiskierteenä, kun taas RNA esiintyy yleensä yksöisrihmana. Erilaiset tekijät stabiloivat DNA kaksoiskierteen rakennetta. Ensinnäkin emästen niukkaliukoisuus ajaa niitä molekyylin sisään ja fosfaattiryhmien hydrofiilisyys vetää ne molekyylin ulkopuolelle (veden vaikutus). Lisäksi vetysidokset emästen välillä aiheuttavat spesifisen pariutumisen siten, että adeniini (puriiniemäs) liittyy kahdella vetysidoksella kiinni tymiiniin (pyrimidiiniemäs), RNAssa urasiiliin, ja guaniini (puriiniemäs) kolmella vetysidoksella sytosiiniin (pyrimidiiniemäs).
Avaruushallinto NASA:n mukaan Kaliforniasta kerrotaan löydetyn mikrobeja, joiden nukleotideissa ei ole fosforia vaan sen sijasta arseenia.
Nukleiinihapot toimivat eliöissä perinnöllisen informaation säilytysmolekyyleinä. Eliö valmistaa tarvitsemansa proteiinit nukleiinihappojen emäsjärjestyksen pohjalta.
Operaatio Salama
Operaatio Salama () oli kroaattisotilaiden ja poliisin yllätyshyökkäys Itä-Kroatiassa aluetta miehittäneitä serbejä vastaan Kroatian sodan aikana 1. toukokuuta 1995. Tässä hyökkäyksessä kroaatit valtasivat takaisin serbien miehittämän Kroatiaan kuuluvan Länsi-Slavonian osan. Alue oli YK:n suoja-alue.
Operaatio Salama kesti 31 tuntia. Se alkoi 1. toukokuuta kello 5:30 ja päättyi seuraavana päivänä iltapäivällä. Siihen osallistui noin 7200 kroaattia, joista 42 kuoli ja 162 haavoittui.
Hyökkäyksen kohde oli Pakracin-Okucanin alue, jolla asui ennen iskua noin 13 000 serbiä. Se muodosti YK:n läntisen suoja-alueen, jota UNPROFOR-joukkojen piti suojella. Joukot eivät kuitenkaan puuttuneet toukokuun 1. päivän tapahtumiin.
Kroaateille operaatio merkitsi Länsi-Slavonian vapauttamista. Alue oli merkittävä muun muassa moottoritien ja rautatien takia. Kroaatteja vastassa oli 5 500 serbikapinallista ja Serbian sotilasjoukko. Serbejä kaatui noin 350 ja haavoittui 1 000–1 200. Kesäkuun alkuun mennessä noin 12 000 serbiä oli paennut alueelta.
Serbikomentaja Milan Martić tulitti tykistöllä kostoksi Zagrebia, Sisakia ja Karlovacia operaatiota seuranneina päivinä.
Eräät YK:n virkailijat syyttivät heti tapahtumien jälkeen kroaatteja ihmisoikeusrikkomuksista. Seuraavalla viikolla paikalla käynyt Human Rights Watch -järjestö ilmoitti rikkomuksia olleen, mutta ne eivät olleet laajamittaisia ja ne vaatisivat lisätutkimuksia.
Operaatio Medakin motti
Operaatio Medakin tasku (, ) oli Kroatian armeijan hyökkäys Kroatian sodassa 9.–17. syyskuuta 1993 Likan alueella sijaitsevan Medakin kylän (lähellä Gospicia) ympärillä olevan pienen alueen valtaamiseksi serbeiltä. Valtauksen onnistumisen jälkeen YK:n rauhanturvaajat määräsivät kroatialaiset perääntymään alkuperäisiin asemiin. Perääntymisen aikana kroatialaiset tulittivat YK:n joukkoja ja tuhosivat serbien asuttamia kyliä.
Vallattu alue oli viisi kilometriä pitkä, kuusi kilometriä leveä, ja sillä asui ennen valtausta noin 400 serbisiviiliä. Kroatialaiset Mirko Noracin johtamat joukot valtasivat sen noin kahdessa paivässä. Jugoslavia-tuomioistuimessa 2004 luetun syytekirjelmän mukaan operaation seurauksena alueen kylät tuhottiin asumiskelvottomiksi, ja serbiväestö menetti kotinsa ja elinmahdollisuudet alueella.
16. syyskuuta kanadalaiset rauhanturvaajat pakottivat kroaatit palaamaan alkuperäisiin asemiin. Sitä edeltävinä päivinä YK joukot olivat kokeneet tykistön tulitusta ja kroatialaisten iskuja rynnäkkö- ja konekivääreillä. Kroatian armeijan tappiot olivat 27 kuollutta, YK:lla ei ollut tappioita.
Kroaatit suostuivat YK:n vaatimuksiin vetäytymisestä. He viivyttelivät vetäytyessään, ja päästessään alueelle kanadalaiset huomasivat, että kroaatit olivat pyrkineet hävittämään jäljet etnisestä puhdistuksesta ja tuhoamaan kaiken serbiastuksen alueelta.
Kanadassa tapahtumista kuultiin vasta vuosia myöhemmin. Alueella oli vähän kanadalaisia journalisteja, ja viranomaiset tiedottivat tapahtumista vain erikseen kysyttäessä.
Jugoslavia-tuomioistuimessa vuonna 2004 Kroaattien operaatiokomentajaa Mirko Noraćia ja alempia komentajia Tihomir Oreškovićia ja Stjepan Grandićia syytettiin Gospicin alueen rikoksista, joihin kuuluivat kidutukset, tapot, ryöstöt ja asuntojen tuhoaminnen. Kaikki kolme on tuomittu vankilaan.
Vuonna 2012 kuulusteltiin useita muitakin sotilaita mutta heidät vapautettiin.
Ensimmäinen buurisota
Ensimmäinen buurisota tai Transvaalin sota oli ensimmäinen yhteenotto brittien ja Transvaalin buurien välillä. Yhteenoton syntyä joudutti Sir Theophilus Shepstone, joka liitti Transvaalin (Etelä-Afrikan tasavalta) brittien omistukseen 1877. Britit lujittivat valtaansa englantilaisten ja zulujen sodan jälkeen suurimmassa osassa Etelä-Afrikan siirtomaa-alueita vuonna 1879. Buurit protestoivat pakkoliittämistä nousemalla kapinaan joulukuussa 1880.
Ensimmäinen buurisota alkoi 16. joulukuuta 1880 Transvaalin buurien ampuessa laukauksia Potchefstroomin kylässä pian sen jälkeen, kun Transvaal oli julistanut itsenäisyytensä Isosta-Britanniasta. Tätä seurasi Bronkhorstspruitin taistelu 20. joulukuuta 1880. Buurit väijyttivät brittien saattueen ja tuhosivat sen. Brittien varuskunnat Transvaalissa joutuivat piiritetyiksi 22. joulukuuta 1880 ja piiritys kesti 6. tammikuuta 1881 asti.
Buurit pukeutuivat arkivaatteisiinsa, jotka olivat useimmiten väriltään khakia tai maanvärisiä, kun taas britit käyttivät yhä kuuluisaa kirkkaanpunaista univormuaan. Afrikan luonnossa brittisotilaat erottuivat kauaksi, mikä helpotti jo valmiiksi taitavina tarkka-ampujina tunnettujen buurien taistelutoimintaa.
Brittiläisen varuskunnan piiritys johti Laing’s Nekin taisteluun 28. tammikuuta 1881. Kenraalimajuri Sir George Pomeroy Colleyn johtamat brittijoukot yrittivät murtaa buurien asemat Drakensbergin vuoristossa vapautuakseen piirityksestä. Piet Joubertin komentamat buurit kuitenkin torjuivat kaikki jalka- ja ratsuväen hyökkäykset.
Schuinshoogten taistelussa 8. helmikuuta 1881 brittiläiset joukot hädin tuskin pelastuivat tuholta. Suurin nöyryytys briteille kuitenkin tapahtui 27. helmikuuta 1881 Majuba Hillin taistelussa, kun buurijoukot valtasivat rynnäköllä kukkulan, jolta brittiläiset joukot ajettiin pois kovin tappioin. Colley kaatui tässä taistelussa.
Imperialistisista sodista eroon pyrkinyt William Gladstonen johtama brittihallitus katsoi sodan hävityksi ja allekirjoitti aselevon 6. maaliskuuta. Lopullinen rauhansopimus allekirjoitettiin 23. maaliskuuta 1881. Transvaalin buureille myönnettiin itsehallinto, jonka mukaan Britannia huolehti sen ulkopolitiikasta.
Mesodermi
Mesodermi on yksi alkionkehityksen alussa määräytyvistä alkiokerroksista, joka sijaitsee alkiolevyssä endodermin ja ektodermin välissä.
Mesodermin soluista syntyy mm. selkäranka, selkäjänne, sydän, verisuonet, verisolut, munuaiset, lihakset, luita, ruumiinontelon seinämä ja ihon verinahka. Varhaisessa mesodermissa sijaitsee alkion gastrulaation aloittava organisaattorikeskus.
Mesodermi syntyy varhaisesta ektodermista endodermin indusoimana. Parhaiten mesodermin induktio tunnetaan kynsisammakolla ("Xenopus"), jonka yksilönkehitystä on tutkittu runsaasti. "Xenopus"-varhaisalkio on jakautunut kahteen erinäköiseen puoliskoon: vaaleampaan ruskuaisen täyttämään vegetaaliseen puoleen ja pigmentoituneeseen tummaan animaaliseen puoleen. Vegetaalisesta puolesta kehittyy endodermi ja animaalisesta puolesta pääsääntöisesti ektodermi. Vegetaalinen puoli sisältää erityisiä munasolusta perittyjä proteiineja (mm. Vg-1 ja VegT), jotka viestittävät osaa animaalisesta puolesta kehittymään mesodermiksi.
Erilaiset monimutkaiset viestireitit vaikuttavat mesodermin erilaistumiseen moniksi mesodermityypeiksi.
Alla on lueteltuna alkion mesodermityypit, sekä niistä kehittyvät yksilön osat.
Tank Girl
Tank Girl oli Jamie Hewlettin piirtämä ja Alan Martinin käsikirjoittama sarjakuva, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1988 "Deadline Magazinessa". Myöhemmin sarjaa käsikirjoitti Peter Milligan.
Vuonna 1995 sarjakuvasta tehtiin elokuvasovitus "Tank Girl", mutta se ei saavuttanut suurempaa menestystä. Deadline-lehti lopetettiin samana vuonna, eikä sarjakuva ole ilmestynyt sen jälkeen.
Aleksandr Gribojedov
Aleksandr Sergejevitš Gribojedov (; 15. tammikuuta 1795 Moskova – 11. helmikuuta 1829 Teheran) oli venäläinen diplomaatti, näytelmäkirjailija ja säveltäjä. Hänen venäläisiä aristokraatteja pilkkaava näytelmänsä "Haittaa järjestä" (Горе от ума, "Gore ot uma") on Venäjällä kaikkein suosituin näytelmä kautta aikojen.
Diane Keaton
Diane Keaton (oikealta nimeltään Diane Hall, s. 5. tammikuuta 1946 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Vuonna 1967 Keaton sai pienen roolin "Hair"-musikaalissa Broadwaylla, ja vuonna 1969 Woody Allen antoi hänelle osan näytelmässään "Kerta vielä, Sam", josta Keaton myös voitti Tony-palkinnon. Elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1970 elokuvassa "Rakastajia ja muita veijareita". Hänen läpimurtonsa tapahtui Francis Ford Coppolan elokuvassa "Kummisetä" (1972). Hän voitti Oscar-palkinnon parhaana näyttelijättärenä vuonna 1977 ensi-iltansa saaneesta "Annie Hall" -elokuvasta. Se perustuu paljolti Allenin ja Keatonin todellisen elämän suhteeseen ja kuvaa Annien kehittymistä ujoudesta itseluottamukseen.
Keaton on toiminut myös ohjaajana. Hän on ohjannut dokumentin "Taivas" (1987), muutamia musiikkivideoita, kaksi televisiolokuvaa sekä "China Beach" ja "Twin Peaks" -sarjojen jaksoja. Hän on ohjannut myös elokuvat "Unstrung Heroes" (1995), "Mother's Helper" (1999) ja "Soitellaan" (2000). Tuottajanakin Keaton on toiminut.
Keaton ei ole koskaan ollut naimisissa, mutta hänellä on kaksi adoptiolasta.
Elokuva-alan lisäksi hän toimii kiinteistöbisneksessä.
Action Force
Action Force eli G. I. Joe: A Real American Hero on Hasbron armeijahenkinen action-figuurisarja, josta tehtiin myös sarjakuvalehtiä ja piirrosanimaatioita. Sarjakuvia tuottivat muun muassa Marvel Comics ja Dark Horse Comics -kustantamot, tuotteliain ja tunnetuin sarjan tekijöistä lienee Larry Hama. Vuodesta 2008 lähtien IDW Publishing on jatkanut sarjakuvien julkaisemista. Figuurit ja sarjakuvat uudelleennimettiin Euroopassa "Action Forceksi" luultavasti liian Yhdysvalta-keskeisyyden välttämiseksi. Sarjan perusidea on, että Yhdysvaltain armeijan erikoisjoukko Action Force taistelee pahaa terroristijärjestöä Cobraa vastaan.
Hasbro alkoi tuottaa sotilasnukkeja 1960-luvulla pojille, vastavetona tyttöjen Barbie-nukeille, ja alun perin ne olivatkin lähes samankokoisia. Vuonna 1982 hahmoista tehtiin "Tähtien sota" -figuurien korkuisia ja ne saavuttivat suursuosion, minkä johdosta alettiin tuottaa sarjakuvia, animaatiosarjaa ja pelejä. Vuonna 1985 "G. I. Joe" oli parhaiten myyvä lelu Yhdysvalloissa.
Sarjakuvaa julkaisi Suomessa Semic vuosina 1988–1995.
Action Force on Yhdysvaltain armeijan salainen erikoisyksikkö, jonka tarkkaan valituilla jäsenillä on perustaistelutaitojen lisäksi erikoisosaamista jollakin sodankäynnin alalla. Cobra on terroristijärjestö ja Action Forcen päävihollinen.
Action Forcen päämaja sijaitsi aikaisemmin tavallisen sotilasalueen alla, mutta se tuhoutui myöhemmin. Eräs Cobran tärkeimmistä tukikohdista oli Cobra-saari, joka oli syntynyt maanjäristyksen seurauksena. Toinen Cobran tukialue oli Springfieldin kulissikaupunki. Action Forcen hyökättyä sinne paikka evakuoitiin ja asukkaat siirrettiin Cobra-saarelle.
The Cure for Insomnia
The Cure for Insomnia () on vuonna 1987 julkaistu juoneton, noin 87 tuntia pitkä videolle kuvattu taide-elokuva, joka koostuu L. D. Grobanista lukemassa 4 080-sivuista runoaan yhdistettynä satunnaisiin pätkiin erotiikkaa ja heavy metal -videoita. Elokuva oli aikanaan "Guinnessin ennätysten kirjan" tunnustama maailman pisin elokuva. 2000-luvulla on kuitenkin julkaistu muutamia sitä pidempiä elokuvia, kuten "Cinématon" ja "Modern Times Forever (Stora Enso Building, Helsinki)".
Elokuvan ensiesitys oli Chicagon The School of the Art Institutessa 31. tammikuuta – 3. helmikuuta 1987. Ei ole selvillä, onko elokuvaa näytetty yleisölle sen jälkeen.
Aleksei Jermolov
Aleksei Petrovitš Jermolov (; 4. kesäkuuta 1777 Moskova – 23. huhtikuuta 1861 Moskova) oli venäläinen kenraali ja Venäjän romantiikan ajan sotasankari. Hänen karismaattista johtotaitoaan ylistivät runoissaan Aleksandr Puškin, Vasili Žukovski ja muut runoilijat.
Jermolov astui armeijan palvelukseen vuonna 1791. Vuodet 1798–1801 hän joutui viettämään maanpaossa Kostromassa liian vapaamielisten näkemystensä vuoksi. Jermolov kunnostautui Napoleonin sodissa. Tämän jälkeen hän johti Kaukasian valloitusta.
Jermolov joutui eroamaan tehtävistään 1827 epäiltynä yhteyksistään dekabristikapinaan. Viimeiset 30 elinvuottaan hän vietti huvilallaan Orjolissa.
Operaatio Maslenica
Operaatio Maslenica oli kroaattien tekemä hyökkäys Zadarin lähellä Kroatian sodassa 22. tammikuuta - 10. helmikuuta 1993. Tämä merkitsi kroaattien voimistumista ja propagandavoittoa kroaateille. Maslenican silta oli yhdysväylä Etelä- ja Pohjois-Kroatian välillä ja siksi strategisesti tärkeä kohde. Serbit olivat vallanneet Maslenican sillan syyskuussa 1991.
Kroaatit hyökkäsivät 22. tammikuuta 1993 Zadarin seuduilla. Kolmen päivän aikaana vallattiin 15 kylää Zadarin ympäristöstä. Niiden avulla syntyi kulkuyhteys Etelä-ja Pohjois-Kroatian välille.
YK:n turvallisuusneuvosto vaati kroaatteja vetäytymään valtaamiltaan alueilta 31. heinäkuuta 1993 mennesä, ja asetti alueelle 2000 rauhanturvaajaa. Kroatia ei päästänyt YK:n joukkoja kaikkialle mihin nämä halusivat.
Vaikka kroaatit valtasivat Maslenican sillan, he kykenivät rakentamaan ainoastaan tilapäisen ponttonisillan, jonka kautta kulki vain hieman liikennettä, sillä Maslenican sillan seutu ja Zemunikin lentokenttäkin olivat serbien tykkitulen alla.
Operaatio Maslenicaa pidetään sodan käännekohtana, sillä se oli kroaattien ensimmäinen merkittävä voitto serbeistä. Sillä oli suuri merkitys kummankin osapuolen joukkojen taisteluhengelle.
Operaatio Pyörretuuli
Operaatio Pyörretuuli (, ) joulukuussa 1991 oli kroaattien epäonnistunut hyökkäys Kroatian sodassa. 
Kroaattien joukkojen hyökkäys alkoi 102. prikaatin ja tankkipataljoonan voimin Kupa-joen matalan kohdan yli aikaisin aamulla 12. joulukuuta 1991.
Ylityskohta oli kylien Gračanica Šišinečka ja Stankovac välistä kylän Šišinec lähellä. Tämä kansalliskaartin ja erikoispoliisin tekemä hyökkäys päättyi ilman merkittävää enenemistä, paitsi muutaman kylän verran, ja vetäytyvät kroattijoukot kärsivät tappioita. Operaatio loppui 13. joulukuuta 1991.
Operaatio liittyi laajempaan serbien niin kutsumaan Operaatio Unaan.
102. prikaatin suorittama hyökkäys epäonnistui pääosin joukkojen kouluttamattomuuden, korkeiden komentajien vastuuttomuuden ja joukkojen kurittomuuden takia. Suunnittelijoilla ei ollut käsitystä taistelukentän todellisista oloista, eivätkä joukot kyenneet toteuttamaan mutkikkaita sotilaallisia operaatioita. Muutamia kymmeniä kuoli operaatiossa.
Lihassolu
Lihassolut ovat elimistön tai sen osan liikkumisen mahdollistavia, pitkänmallisia ja supistuvia soluja.
Poikkijuovainen lihassolu on jättisolu, jossa on useita tumia. Mikroskoopissa solun rakenteessa erottuu poikkijuovia, joista solutyyppi on saanut nimensä. Lihassolun supistuva osa muodostuu myofibrilleista, joiden perusrakenne muodostuu peräkkäin olevista sarkomeereista. Myofibrillin supistumiskyky perustuu kahden proteiinin, aktiini- ja myosiinifilamentin, toimintaan. Hermoimpulssi saa solun pitkien säikeiden aktiini- ja myosiinirihmat liukumaan toistensa lomaan, jolloin sarkomeeri lyhenee ja lihas supistuu. Aktiini näkyy solussa vaaleina juovina ja myosiini tummina. Poikkijuovaiset lihassolut liittyvät kiinni toisiinsa päistään kytkylevyjen avulla muodostaen poikkijuovaista lihaskudosta. Poikkijuovaisia lihassoluja hermottaa somaattinen eli tahdonalainen hermosto. Luurankolihakset muodostuvat poikkijuovaisista lihassoluista.
Sileälihassolut ovat poikkijuovaisia lihassoluja pienempiä ja niissä on vain yksi tuma. Sileät lihassolut ovat kuitenkin poikkijuovaisia lihassoluja kestävämpiä. Niitä hermottaa autonominen eli tahdosta riippumaton hermosto. Sileälihassolut muodostavat sileää lihaskudosta sisäelinten seinämien lihaskerroksiin.
Sydänlihassolu on erittäin kestävä ja se on rakenteeltaan poikkijuovaisten lihassolujen kaltainen. Nimensäkin mukaan sydänlihassolua löytyy vain sydämestä. Ne ovat haaroittuneita yksitumaisia soluja, jotka noin 50–150 mikrometriä pitkiä ja 10–20 mikrometriä paksuja. Sydänlihassolut ovat yhteydessä toisiinsa aukkoliitoksin, jotta aktiopotentiaali pääsisi nopeammin leviämään solusta toiseen. Sydänlihassoluille on myös ominaista, että niissä on paljon mitokondrioita, koska ne tarvitsevat toimiakseen runsaasti energiaa. Sydänlihassolut käyttävät energiantuotantoonsa
Aiemmin sydänlihassolukon uudismuodostumista pidettiin mahdottomana ihmisellä aikuisiässä. 2000-luvulla useat tutkimusryhmät ovat kuitenkin osoittaneet sydänlihaskantasolujen olemassaolon sydänlihaksessa. Myös muualta ihmiskehosta, varsinkin luuytimestä, eristettyjä kantasoluja on käytetty onnistuneesti sydäninfarktin hoidossa.
Operaatio Hurrikaani (sota)
Operaatio Hurrikaani () oli Kroatian armeijan hyökkäys Kroatian sodassa 12. joulukuuta 1991 – 3. tammikuuta 1992 Jugoslavian kansanarmeijaa ja Länsi-Slavonian paikallispuolustusjoukkoja vastaan Savajoen laaksossa Länsi-Slavoniassa. Operaatio tapahtui Länsi-Slavoniassa Papukin vuorella ja sen ympäristössä. Kroaatit valtasivat merkittävän Pakrac–Požega-tien, joka vei Itä-Slavoniaan läntisestä Kroatiasta, ja turvasivat taemman Podravska magistralan rauta- ja maantien.
Hyökkäys tapahtui monella alueella pitkin Länsi-Slavonian rintamaa. Papukin sektorilla kaksi joukko-osastoa teki pihtiliikeen serbien asemiin. Eräällä sektorilla kroaatit vapauttivat Vocinin ja humin 15. joulukuuta 1991, ja etenivät serbien tukialueelle Bučjeen. Slatina sektorilla kroaatit valtasivat Požegan alueella 15.–18. joulukuuta 1991 Novo Zvečevomin, Kamenskan ja muutamia muita kyliä. 19. joulukuuta serbit valtasivat Mašička Šagovinan kylän Nova Gradiškan sektorilla. 127. prikaati eteni edelleen ja valtasi Grahovljane ja Dragovićin kylät 24.–25. joulukuuta, ja sillä välin 104. Kroatian armeijan prikaati valtasi Kusonjen. 25. joulukuuta 1991 kroaatit olivat edenneet serbian tukialueella Bučjeen.
Operaatio oli menestyksekäs, ja vain tulitauko esti kroaatteja etenemästä Savajoelle. Kroaatit valloittivat tässä hyökkäyksessä osan Länsi-Slavoniasta; kroaattiarmeija HV vapautti 170 neliökilometriä maata Kroatialle, ja valtasi 21 serbien linnoitettua asemaa.