hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rex Harrison
Sir Reginald Carey ”Rex” Harrison (5. maaliskuuta 1908 Lancashire, Englanti – 2. kesäkuuta 1990 New York, New York, Yhdysvallat) oli englantilainen Oscar- ja Tony-palkittu teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Harrison tunnetaan muun muassa Henry Higginsin roolistaan musikaalielokuvassa "My Fair Lady" (1957).
Harrison aloitti näyttelemisen 16-vuotiaana Liverpoolissa. Hän esiintyi Britanniassa sekä näyttämöllä että elokuvissa vuodesta 1930 alkaen, ja Broadwayllä ensi kerran vuonna 1936. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Britannian ilmavoimissa, mutta palasi pian elokuviin. Hän muutti Hollywoodiin vuonna 1945.
Harroson näytteli "My Fair Ladyn" tohtori Higginsin roolin teatterissa Broadwaylla 1956-1958, mistä hän sai Tony-palkinnon. Harrison näytteli saman roolin vuoden 1964 elokuvassa, josta hänet palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla. Hän näytteli lukuisissa muissakin suosituissa elokuvissa kuten Elizabeth Taylorin ja Richard Burtonin kanssa elokuvassa "Kleopatra" (1963), josta hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Rex Harrison oli elämänsä aikana kuudesti naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta. Laulaja, näyttelijä ja alppihiihtäjä Noel Harrison (1934–2013) oli hänen poikansa 
. Rex Harrison kuoli haimasyöpään 82-vuotiaana vuonna 1990.
Rex Harrisonilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Jack Stewart
Jack Stewart voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Pilot Mound
Pilot Mound tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Pilot Mound (Kanada)
Pilot Mound on noin 600 asukkaan pikkukaupunki Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee noin 60 kilometriä länteen Mordenin kaupungista. Kaupunki on entisen NHL-pelaaja John "Black Jack" Stewartin kotipaikka.
Kaupungin jääkiekkojoukkue "Pilot Mound Pilots" pelaa Tiger Hills Hockey Leaguessa.
Clint Benedict
Clinton "Clint" Benedict (25. syyskuuta 1894, Ottawa, Ontario, Kanada – 12. marraskuuta 1976) oli ammatikseen jääkiekkoa pelannut maalivahti. Benedict pelasi 13 kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Ottawa Senators ja Montreal Maroons.
Hän oli Georges Vezinan ohella toinen jääkiekon varhaisista maalivahtisuuruuksista. Kolme vuosikymmentä ennen kuin Jacques Plante teki kasvosuojuksen tunnetuksi, Clint Benedict kokeili jalkapallourheilusta tuttua nahkaista kasvomaskia. Koska suoja heikensi näkyvyyttä, hän kuitenkin luopui siitä.
Tineke Lagerberg
Catharina Bernadetta Jacoba ”Tineke” Lagerberg (30. tammikuuta 1941 Bussum, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen kilpauransa päättänyt uimari, joka voitti pronssia 400 metrin vapaauinnissa Rooman kesäolympialaisissa 1960 ajalla 4.56,9. Hän osallistui myös 4x100 metrin sekauintiviestiin sijoittuen yhdessä muun joukkueen kanssa neljänneksi.
Lagerberg rikkoi maailmanennätyksen 200 metrin perhosuinnissa 13. syyskuuta 1958 Naardenissa, Alankomaissa, ajalla 2.38,9. Lisäksi hän voitti urallaan kaksi EM-kultaa Budepestissa 1958 matkoinaan 100 metrin perhosuinti sekä 4x100 metrin vapaauintiviesti.
Tšekkoslovakian elokuva
Tšekkoslovakian elokuva oli Tšekkoslovakian olemassaolon ajan vuodesta 1918 vuoteen 1993 kyseisessä valtiossa tehtyä elokuvan tuotantoa.
Kun Tšekkoslovakia itsenäistyi vuonna 1918, elokuva koettiin tärkeäksi kansallisen identiteetin tekijäksi. Niinpä valtio päätti tukea elokuvaa erinäisin toimin, joissa jopa painostettiin laatuelokuvaa. Elokuvateatterit (joita oli hiukan yli tuhat) määrättiin esimerkiksi esittämään ainakin kahdeksan kotimaista elokuvaa vuodessa. Tšekkoslovakia olikin teatterien suhteen Euroopan kehittyneimpiä maita 1930-luvulla: niitä oli yksi jokaista 8 000 kansalaista kohden, kun esimerkiksi Puolassa niitä oli yksi jokaista 70 000 kansalaista kohden. Tuotanto kasvoi 1930-luvulla kahdeksasta elokuvasta 54:ään vuodessa. Kun kilpailu ulkomaisia elokuvia vastaan oli aluksi täysin epätasaista, omavaraisuuden aste kasvoi koko ajan. Americana- ja Biographia-yhtiöt muodostivat A + B-studion 1921, Karel Lamac taas Kavalírka-studion vuonna 1924, ja nimenomaan ensiksi mainittu teki 1920-luvun arvostetuimpia elokuvia). Vuonna 1933 perustettiin Barrandovin studiot.
Son Goten
Son Goten on kuvitteellinen Akira Toriyaman luoma Dragon Ball Z- ja Dragon Ball GT -sarjan hahmo. Hän on Gokun ja Chi-Chin lapsi ja Son Gohanin veli. Gotenin paras kaveri on Trunks.
Goten on todella vahva, ja hän pystyy saavuttamaan supersaiyalaistason, joka nostaa hänen ki-energiaa ja voimaa 50-kertaiseksi. Goten saavutti supersaiyalaisuuden ensimmäistä kertaa harjoitellessaan äitiään Chi-Chiä vastaan, mutta Chi-Chi kielsi sen käytön, eikä muuttunut supersaiyalaiseksi ennen kuin alkoi harjoitella Maailman Vahvin -turnaukseen Gohanin kanssa.
Ulkonäöltään Goten on hyvin yhdennäköinen Gokun kanssa tämän ollessa lapsi. Hänellä on hyvin paljon samoja luonteenpiirteitä kuin Gokulla, kuten puhdassydämisyys ja hyvä ruokahalu. Lisäksi kun Goten ja Goku kohtasivat ensikertaa, Goku sanoi tätä pikkuiseksi itsekseen. Dragon Ball GT:ssä Goten kuitenkin leikkaa hiuksensa ja on kiinnostuneempi tyttöystävästään kuin ottelemisesta. Hän tekee myös fuusion Trunksin kanssa, josta syntyy todella vahva Gotenks.
Goku ja Goten tapasivat ensimmäistä kertaa Maailman Vahvin -turnauksessa. Gotenia ujostutti, kun hän näki isänsä. Goten ja Trunks kamppailivat Maailman Vahvin -turnauksessa, ja Trunks voitti. Junioriturnauksen jälkeen Trunks keksi pukeutua Mahtinaamion pukuun ja taistella aikuisten turnauksessa, mutta he paljastuivat finaalissa.
Gerda Lassooy
Gerarda ("Gerda") Hendrica Maria Lassooy (22. elokuuta 1952 Amsterdam, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen entinen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972. Siellä hän karsiutui alkuerissä 200 ja 400 metrin sekauinneissa.
Gustav Suits
Gustav Suits (30. marraskuuta 1883 Võnnu kunta, Viro – 23. elokuuta 1956 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen runoilija ja vuosisadan alussa syntyneen "Noor-Eesti" eli Nuori Viro -nimisen kansallisuusliikkeen perustaja ja johtomiehiä.
Suits syntyi Võnnun kunnassa lähellä Tarttoa opettajaperheeseen. Hän opiskeli vuosina 1869–1904 Tarton kruununkymnaasissa, työskenteli Suomessa kotiopettajana kesäisin (1901–1904) ja aloitti vuonna 1904 opintonsa Tarton yliopistossa mutta siirtyi vuonna 1905 Helsingin yliopistoon opiskelemaan eurooppalaista kirjallisuutta, suomen kieltä ja kansanrunoustiedettä. Hän kuului ensimmäisiin, jotka vaativat Virolle valtiollista itsenäisyyttä.
Suits oleskeli Suomessa maansa itsenäistymiseen asti ja suoritti Helsingin yliopistossa 1910 filosofian kandidaatin tutkinnon. Hän työskenteli Helsingin yliopiston kirjastossa vuosina 1913–1917 sekä opetti suomen kieltä Helsingin venäläisessä kymnaasissa. Vuonna 1914 hän oleskeli Pariisissa Helsingin yliopiston apurahan turvin.
Vuosina 1917–1919 Suits osallistui Viron politiikkaan ja toimi Viron sosialistisen vallankumouspuolueen keskuskomiteassa.
Tarton yliopiston kirjallisuudenhistorian professorin sijaiseksi hänet nimitettiin 1921; hän toimi ylimääräisenä professorina vuodesta 1924 alkaen ja varsinaisena professorina vuodet 1931–1944. Suits loi maansa kirjallisuuteen uudenaikaisen lyriikan. Hänen esikoiskokoelmansa "Elu tuli" ilmestyi 1905 ja ennen pitkää hänestä tuli isänmaanrakkauden, vapauden ja vallankumouksen miehekäs laulaja. Hänen muita runokokoelmiaan olivat muun muassa "Tuulemaa" (1913) ja "Kõik on kokku unenägu" (1922). Suits julkaisi myös tieteellisiä tutkimuksia kansalliskirjallisuuden alalta (mm. "Nuori Kreutzwald"). Suitsin myöhäistuotantoa julkaistiin vuonna 1950 kokoelmassa "Tuli ja tuul". Hän käänsi runoutta hollannista ja ruotsista viroksi.
Vuonna 1944 Suits pakeni neuvostomiehitystä perheineen Suomeen ja siirtyi samana vuonna Ruotsiin. Hän työskenteli Nobel-instituutin kirjastossa Tukholmassa. Vuonna 1953 hänet nimitettiin Viron pakolaishallituksen kulttuuriministeriksi, mutta hän ei ottanut tehtävää vastaan.
Gustav Suitsun puoliso oli Aino Emilia o.s. Thauvón (9.11.1884–8.8.1969), Viitasaaren kirkkoherran Emil Thauvónin tytär. Heille syntyi kaksi tytärtä, Anna-Lisa (1914–1956) ja Helga (1924–1999). Helga Suits-Kangro julkaisi vanhempiensa kirjeenvaihdon vuosilta 1908–1916 kirjana "Aino ja Gustavi lugu" (1987).
Heckler &amp; Koch USP
Heckler & Koch USP (, "Universaali Itselataava Pistooli", käytetään myös "Universal Service Pistol") on saksalaisen Heckler & Koch -yhtiön valmistama muovirunkoinen itselataava pistooli. Saksan Bundeswehr valitsi sen vuonna 1995 uudeksi palveluspistoolikseen nimikkeellä P8 ("Pistole 8").
Helmut Weldlen suunnitteleman pistoolin valmistus aloitettiin vuonna 1993. Vuonna 1994 pistoolin valmistuksessa siirryttiin tavanomaisesta rihlauksesta polygonaalirihlattuihin piippuihin; P8-malli kuitenkin valmistetaan tavallisella rihlauksella. Lippaanvapautinsalpa on sijoitettu liipaisinkaaren ja kahvan yhtymäkohtaan ja on käytettävissä sekä oikealta että vasemmalta puolelta.
Asetta on valmistettu neljää eri kaliiperia: 9×19, .357 SIG (vain Compact-malli), .40 S&W ja .45 ACP.
USP:n eri versiot ovat:
FC Barcelona (jääkiekko)
Tunnetulla jalkapalloseuralla FC Barcelonalla on myös vähemmän tunnettu jääkiekkojaosto. Jääkiekkoa seurassa on alettu pelata vasta vuonna 1972. Joukkueen kotihallina toimii Pavello Pista de Gel. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan pääsarjastasolla Superligassa ja selviytyi kaudella 2005–2006 välieriin asti samoin kuin kaudella 2006–2007. Seuran edustusjoukkueen ensimmäinen päävalmentaja vuonna 1972 oli suomalainen Juhani Wahlsten.
Ensimmäisen kerran joukkue osallistui Euroopassa Continental Cupiin kaudella 1997-1998. Tuolloin sen kaksi ottelua päättyivät tappioihin lukemin 11-2 ja 13-0. FC Barcelona pelasi Continental Cupissa myös kaudella 2002–2003, mutta jäi jo ensimmäisellä kierroksella lohkonsa viimeiseksi häviten kaikki kolme otteluaan maalierolla 9–27. Seuraavalla kaudella joukkue osallistui samaiseen turnaukseen jääden jälleen lohkonsa viimeiseksi, mutta tällä kertaa tuli jo yksi tasapeli. Maaliero oli 9–32.
Marvel Super Heroes
Marvel Super Heroes on Capcomin kehittämä ja julkaisema taistelupeli. Peli julkaistiin alun perin kolikkopelinä vuonna 1995 sekä vuonna 1997 Sega Saturnille ja PlayStationille. Vuonna 2012 peli julkaistiin PlayStation Networkissa ja Xbox Live Arcadessa. Pelissä esiintyy useita supersankareita ja heidän vihollisiaan Marvelin sarjakuvista.
Peli on saman tyyppinen kuin aiempi Marvelin taistelupeli, "", mutta yksinkertaisemmalla voimien käytöllä ja peliin on myös lisätty Ikuisuuskivet, jotka antavat käyttäjälle eri voimia taisteluiden aikana.
Luettelo viimeisistä ensimmäisen maailmansodan veteraaneista maittain
Tämä on luettelo ensimmäisen maailmansodan viimeisinä kuolleista veteraaneista eri maissa. Viimeinen tunnettu veteraani, brittiläinen Florence Green, kuoli 4. helmikuuta 2012. Veteraanit on luetteloitu heidän viimeisen kotivaltionsa mukaan eikä sen mukaan, minkä valtion armeijassa he aikoinaan palvelivat.
Robert Meier
Robert Meier (10. maaliskuuta 1897 – 29. tammikuuta 2007) oli saksalainen ensimmäisen maailmansodan veteraani. Hän palveli jalkaväessä vuodesta 1915. Hän taisteli Sommessa, Saint Quentinissa ja Chemin des Damesissa.
Meier oli Saksan vanhin mies ja yksi vanhimmaksi eläneistä länsirintamalla taistelleista veteraaneista.
Topi Reinikka
Toivo Valdemar "Topi" Reinikka (18. huhtikuuta 1927 Sievi – 31. lokakuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Reinikka tunnettiin mm. sivurooleista radiokuunnelmasarjassa Knalli ja sateenvarjo. Reinikka esiintyi kaiken kaikkiaan 13 elokuvassa. Miespääosissa hän oli elokuvissa Onnen saari ja Ei enää eilispäivää, joissa Reinikka esitti alikersantti Olavi Lahtista.
Balinvuoristokoira
Balinvuoristokoira ("anjing Kintamani") on vanha, alkukantainen indonesialainen pystykorva. FCI ei ole tunnustanut sitä, mutta Indonesian Kennelliitto The All Indonesia Kennel Club (Perkin) ja Aasian Kennelunioni (AKU) sitä vastoin ovat.
Balinvuoristokoiran väri vaihtelee, mutta niistä tyypillisin on tricolour. Muita tavallisia värejä ovat kullanruskea, punainen ja musta. Myös kaksivärisiä esiintyy. Monista vaihtoehdoista huolimatta ainoa Indonesian Kennelliiton virallisessa rotumääritelmässä sallittu väritys on valkoinen (mieluiten keksinvärisin korvin), ja täten muunväriset yksilöt karsitaan nykyisin pois puhdasrotuisten balinvuoristokoirien jalostuksesta. Uroksen keskimääräinen säkäkorkeus on 45–55 cm ja paino 15–17 kg, kun taas nartulla vastaavat mitat ovat 40–50 cm ja 13–15 kg.
Alkukantaisuus näkyy balinvuoristokoiran luonteessa. Se on vieraita kohtaan varautunut eikä vahtiessaan päästä tunkeilijoita vartioimalleen alueelle. Se on yleensä melko dominoiva muita koiria kohtaan. Se on arvostettu rotu.
Balinvuoristokoira on kotoisin Kintamani-vuoristosta Balin saarelta. Kolean vuoristoilmaston takia sille on kehittynyt paksu karvapeite. On esitetty, että se polveutuu merimiesten mukana saarelle kulkeutuneesta chow chow'sta. Toisaalta sitä kuvaillaan myös alaskanmalamuutin ja samojedinkoiran välimuodoksi.
Rodusta on tullut suosittu lemmikki eri puolilla Indonesiaa, ja se on levinnyt myös isoihin kaupunkeihin kuten Jakartaan, jossa se on sopeutunut hyvin elämään urbaanissa ympäristössä. Euroopassa se on kuitenkin edelleen erittäin harvinainen, ja esimerkiksi Saksasta löytyvät tapaukset ovat balilaiselta torilta halvalla ostettuja, taustaltaan todennäköisesti enemmän tai vähemmän sekarotuisia yksilöitä. Suomeen ei ole toistaiseksi tuotu ainuttakaan balinvuoristokoiraa.
X-Men: Wolverine’s Rage
X-Men: Wolverine’s Rage on Digital Eclipsen kehittämä toimintapeli Game Boy Colorille vuodelta 2001. Peli seuraa Wolverinea tämän jahdatessa Sapelihammasta ja Lady Kuolemaniskua.
Pelissä on 20 tasoa, jotka on jaettu viiteen kappaleeseen, joiden lopuissa taistellaan päävastustajia vastaan. Useimpien tasojen tavoitteena on juosta tason läpi ennen ajan loppumista taistellen matkalla vihollisia vastaan. Peliä ei voi tallentaa, vaan jokaisen tason jälkeen pelaaja saa salasanan, jonka avulla samaan kohtaan pääsee myöhemmin uudestaan.
Tampereen yliopiston kirjasto
Tampereen yliopiston kirjasto oli Tampereella sijainnut tieteellinen kirjasto, joka toimi osana Tampereen vanhaa yliopistoa. Sen pääkirjasto sijaitsi yliopiston keskustakampuksella Linna-rakennuksessa. Kaupin kampuksella toimi Arvo-kirjasto, joka palveli Kaupin alueen yksikköjä sekä Tampereen yliopistollista sairaalaa.
Kirjasto yhdistyi vuoden 2019 alussa Tampereen teknillisen yliopiston kirjaston ja Tampereen ammattikorkeakoulun kirjaston kanssa. Näin syntyi uusi kirjasto, joka toimii osana 1. tammikuuta 2019 aloittanutta Tampereen yliopistoa.
Kirjaston historia alkoi vuonna 1925, jolloin Kansalaiskorkeakoulu perustettiin Helsinkiin. Kansalaiskorkeakoulun kanssa samaan aikaan aloittanutta ja sen ohessa toiminutta kirjastoa voidaan pitää Tampereen yliopiston kirjaston edeltäjänä. Korkeakoulu muutti kirjastoineen Tampereelle vuonna 1961, ja sen nimi vaihtui "Tampereen yliopiston kirjastoksi" vuonna 1966, kun siihen oli yhdistetty Tampereelle perustettu Tampereen tieteellinen kirjasto.
Kirjasto toimi yhden virkailijan voimin vuoteen 1933 asti, jolloin palkattiin toinen virkailija. Sittemmin kirjasto kasvoi vuosien 1927–1928 toimintakertomuksen mukaisesta 80 lainaajasta ja 661 lainauksesta yli 1,7 miljoonaan lainaan (2005). Ylikirjastonhoitajina Tampereella toimivat FM Arvo Seppälä, FL Hannele Soini ja YT Mirja Iivonen. Viimeisenä kirjastonjohtajana toimi FL Minna Niemi-Grundström.
Vuonna 1969 kirjasto jaettiin erillisiksi osastokirjastoiksi. Neljästä kirjastosta kurssikirjasto palautettiin hallinnollisestikin pääkirjaston osaksi vuonna 1994. Vuonna 2015 humanististen tieteiden osastokirjasto Humanika sulautettiin pääkirjasto Linnaan ja samalla lakkautettiin osastokirjastot.
Kirjaston toiminta päättyi vuoden 2018 lopussa. Tampereen yliopisto ja Tampereen teknillinen yliopisto yhdistyivät uudeksi säätiöyliopistoksi 1. tammikuuta 2019.
Tamcat oli Tampereen yliopiston kirjaston kokoelmaluettelotietokanta. Sen selaaminen onnistui WWW-selaimen välityksellä.
Tampereen yliopiston kirjastossa toimi Tampere University Press (TUP), joka profiloitui vuoden 2016 alusta vertaisarvioiduksi Open Access -julkaisukanavaksi ja luopui perinteisen painetun kirjan kustantamisesta. TUP tarjosi kustannus- ja julkaisupalveluita. Pääasiallinen asiakaskunta koostui tutkijoista, opettajista ja opiskelijoista, jotka olivat kiinnostuneita julkaisemaan esimerkiksi tutkimuksensa tai väitöskirjansa.
Amstelveen
Amstelveen on kaupunki Pohjois-Hollannin provinssissa Alankomaissa. Kaupungin pinta-ala on 44,05 km² (josta 2,49 km² on vettä) ja väkiluku 79 768 asukasta (2008). Amstelveenin kaupunki kuuluu Amsterdamin suurkaupunkialueeseen.
Amstelveenin naapurikunnat ovat pohjoisessa Amsterdam, luoteessa Haarlemmermeer, lännessä Aalsmeer, etelässä Uithoorn, kaakossa De Ronde Venen ja idässä Ouder-Amstel.
Punaomega
Punaomega (Arkady Rossovich) on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä roisto, joka on Ryhmä-X:n vihollinen.
Vuonna 2009 Punaomega oli listattu sijalle 95 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Punaomega on venäläinen mutantti, joka ennen työskenteli Neuvostoliiton "supersotilaana". Hänellä on yli-inhimilliset voimat ja kestävyys, ja hänen käsiinsä on istutettu pitkät karbonadiumista tehdyt lonkerot, jotka hän voi lähettää ranteistaan vainoamaan vastustajiaan. Hän kätkee sisäänsä itiöitä, jotka ovat tappavia toisille ihmisille ja hän imee muiden elinvoimaa pitääkseen yllä omaansa.
Punaomega palvelee nykyään Matsuo Tsurayabaa, joka herätti hänet staasista sieppaamaan Wolverinen. Punaomega voitti Wolverinen ja toi hänet Tsurayaballe. Punaomega ja Wolverine olivat taistelleet ennenkin, Maverickin ja Sapelihampaan kanssa 30 vuotta aikaisemmin, kun kolmikko yritti pelastaa kaksoisagentti Janice Hollenbeckin ja karbonadium-syntetisaattorin.
Punaomega taisteli Ryhmä-X:ää vastaan, ja kun Tajunta haavoitti häntä, hän hävisi Ryhmä-X:lle ja Maverickille, vaikka pystyikin pakenemaan. Myöhemmin Punaomega taisteli Siperiassa Sielunnylkijää vastaan ja jäi tämän hallintaan. Sielunnylkijä käytti häntä taistelussa Wolverinea ja Ryhmä-X:ää vastaan. Punaomega sieppasi Wolverinen ja Jubileen mutta karkasi Sielunnylkijän kuoleman jälkeen.
Punaomega taisteli myös Generation-X:ää vastaan, hävisi heille ja katosi.
Punaomegalla on kyky tuottaa vartalostaan itiöitä, jotka tappavat ihmiset hänen välittömässä läheisyydessään. Hän voi myös imeä heidän elinvoimansa pitääkseen yllä omaansa. Punaomega on yli-inhimillisen voimakas ja voi nostaa 10 tonnia. Punaomega on loistava taistelija, jonka KGB on kouluttanut aseettomaan taisteluun.
Punaomegan "kuolonitiöiden" takia hänen täytyy imeä muiden elinvoimia pysyäkseen aktiivisena. Jos hän löytäisi karbonadium-syntetisaattorin, hän voisi käyttää sitä matkimaan karbonadiumia, ainoaa metallia, joka neutraloi "kuolonitiöt", näin tasapainottaen niiden määrän kehossaan.
Onnen potkuja
Onnen potkuja ("The Pursuit of Happyness") on Gabriele Muccinon ohjaama vuonna 2006 valmistunut elämäkertaelokuva. Elokuva perustuu tositapahtumiin. Pääosissa ovat Will Smith ja hänen poikansa Jaden Smith, jotka ovat elokuvassakin isä ja poika. Elokuva oli Yhdysvaltain katsotuin elokuva ensi-iltaviikonloppunaan. Elokuva keräsi lipputuloja kolmen päivän aikana 27 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli runsaat 20 miljoonaa euroa.
Chris Gardner (Will Smith) yrittää elättää perhettään, mutta lopulta tilanne johtaa siihen, että vaimo lähtee omille teilleen. Chris jää kahdestaan viisivuotiaan poikansa Christopherin kanssa. Chris koettaa hankkia hyvin palkatun työpaikan ja yrittää tarjota paremman elämän pojalleen. Chris pääsee harjoittelijaksi hyvään työpaikkaan, mutta palkaton harjoittelujakso vie pojan ja isän San Franciscon kaduille asumaan.
Woking
Woking on kaupunki Surreyn kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Kaupungin pinta-ala on 63,60 km² ja väkiluku oli 99 500 vuonna 2011. Kaupungista on 25 kilometrin matka Heathrow’n lentoasemalle ja 25 minuutin junamatka Waterloon rautatieasemalle. Monet Wokingin asukkaat käyvät Lontoon alueella töissä.
Kirjailija H. G. Wells asui Wokingissa ja kirjoitti siellä menestysteoksensa "Maailmojen sota". Kirjassa muukalaiset iskevät ensimmäisenä Wokingiin.
Formula 1 -talli McLarenin päämaja McLaren Technology Centre sijaitsee kaupungin lähellä, kuten myös Formula 1 -kuljettaja Kimi Räikkösen ja hänen managerinsa Steve Robertsonin perustama Formula 3 -talli Räikkönen Robertson Racing.
Fort Bourbon
Fort Bourbon oli Manitoban provinssissa Kanadassa sijainnut linnoite, jonka Pierre La Vérendrye rakennutti toimiessaan alueen linnoituksien komendanttina. Linnoite rakennettiin Kanadan luoteisosiin suuntautuneiden tutkimusmatkojen aikana 1740-luvulla. Linnoite sijaitsi nykyisen Grand Rapidsin kaupungin lähistöllä Winnipegjärven pohjoisosassa paikassa, jossa Saskatchewanjoki laskee Winnipegjärveen.
Alueen ensimmäisen tutkimusmatkan suoritti La Vérendryen pojista nuorin, Louis-Joseph Gaultier de La Vérendrye vuonna 1737. Tutkimusmatkan tulokset jäivät kuitenkin laihoiksi isorokkoepidemian vuoksi. Vuonna 1740 Louis-Joseph teki onnistuneen Cedarjärvelle ja Saskatchewanjoelle suuntautuneen tutkimusmatkansa, jonka aikana hän kartoitti Cedarjärven länsipäästä paikan ensimmäiselle Fort Paskoyan linnoitteelle. Hän palasi tutkimusmatkaltaan Winnipegjärvelle ja määritti rakennuspaikan Fort Bourbonille. Hänen piirtämänsä vuodelta 1740 peräsin olevan kartan mukaan linnoite sijaitsi nykyisen Grand Rapidsin ja Winnipegjärven välisellä alueella Saskatchewanjoen pohjoisrannalla. Seuraavana vuonna hänen isänsä lähetti retkikunnan rakentamaan linnoitusta.
Ensimmäinen linnoite oli käytössä lyhyen aikaa, ja toinen Fort Bourbon perustettiin edellistä lännemmäksi.
Naisten demokraattinen toimintakeskus
Naisten demokraattinen toimintakeskus (1987–1990) oli Demokraattisen Vaihtoehdon naisjärjestö, jossa enemmistön muodostivat Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) kannattajat.
Kansandemokraattinen liike hajosi 1980-luvun puolivälissä Suomen kommunistisen puolueen sisäisten riitojen seurauksena ja hajaannus laajeni myös Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) naisjärjestöön Suomen naisten demokraattiseen liittoon (SNDL). SKP:sta erotetut perustivat keväällä 1986 Demokraattinen Vaihtoehto -yhteistyöpuolueen, jonka toimintaan liittyi mukaan kuusi SNDL:n piirijärjestöä (Etelä-Saimaa, Helsinki, Joensuu, Lahti, Pohjois-Häme ja Uusimaa). SNDL ei suvainnut harjoitettua toimintaa, ja järjestön liittotoimikunta erotti mainitut piirit 22. marraskuuta 1986.
Naisten demokraattinen toimintakeskus perustettiin huhtikuussa 1987. Perustajia olivat SNDL:n erotetut piirit ja eri puolille maata muodostetut toimintaryhmät. Perustava kokous valitsi keskukselle johdon, viisi puheenjohtajaa (Marja-Liisa Löyttyjärvi, Leena Alanen, Anita Helenius, Eeva Kaukoluoto-Perä ja Marja-Leena Mikkola) ja kaksi sihteeriä. Uusi naisjärjestö alkoi julkaista omaa lehteään "Naisten Lehti", jonka lisäksi julkaistiin vuoden 1988 alusta "Neuvostonainen"-lehteä suomenkielisenä painoksena. Toimintakeskuksen julkisessa kuvassa korostui kansainvälisyys, mikä ei kuitenkaan tarkoittanut naisten arkisten ongelmien sivuuttamista. Keskus lakkautettiin Devan kannattajien siirryttyä Vasemmistoliittoon 1990.
Monacon Grand Prix 1966
Monaco Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. toukokuuta 1966 Monacon katuradalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Jackie Stewart. Kilpailu oli myös McLarenin ensimmäinen kilpailu. Vain neljä autoa selviytyi maaliin.
Belgian Grand Prix 1966
Belgian Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. kesäkuuta 1966 Spa-Francorchamps'n radalla. Kilpailun voitti John Surtees, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Jochen Rindt saavutti ensimmäisen palkintosijan.
Ranskan Grand Prix 1966
Ranskan Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. heinäkuuta 1966 Reims-Gueux -radalla. Kilpailun voitti Jack Brabham, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Britannian Grand Prix 1966
Britannian Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 16. heinäkuuta 1966 Brands Hatchin radalla. Kilpailun voitti Jack Brabham, jolle voitto oli kauden toinen.
Marc Valiente
Marc Valiente Hernández (s. 29. maaliskuuta 1987 Granollers, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa pelaavaa Valladolidia. Valienten pelipaikka on useimmiten keskuspuolustaja, mutta hän on pelannut myös puolustavana keskikenttäpelaajana.
Valiente on Barcelonan kasvatti. Hän toimi seuran reservijoukkueen kapteenina sen saavuttaessa sarjanousun Segunda División B:hen kaudella 2007–2008. Edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2006–2007 Espanjan cupin ottelussa Badalonaa vastaan.
Kesällä 2008 Valiente siirtyi Sevillan organisaatioon. Kauden 2008–2009 hän pelasi kokonaisuudessaan seuran reservijoukkueessa Sevilla Atléticossa Segunda Divisiónissa, josta joukkue putosi kauden päätteeksi. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi 10. marraskuuta 2009 Copa del Reyssä Atlético Ciudadia vastaan, ja 21. marraskuuta 2009 hän pelasi uransa ensimmäisen ottelun Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Tenerifeä vastaan. Heinäkuussa 2010 Valiente allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Segunda Divisióniin pudonneen Valladolidin kanssa.
Valiente on pelannut kaikissa Espanjan nuorisomaajoukkueissa. Vuonna 2006 hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Kesällä 2007 hän osallistui alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin.
Laplacen yhtälö
Laplacen yhtälö on matemaatikko Pierre-Simon Laplacen mukaan nimetty osittaisdifferentiaaliyhtälö, jolla voidaan mm. mallintaa tasapainotilan potentiaaleja. Laplacen yhtälöllä on sovelluksia mm. sähkömagnetismissa, tähtitieteessä ja virtausmekaniikassa.
Laplacen yhtälö kirjoitetaan nabla-operaattorin avulla muodossa
Yleisessä käytössä, etenkin matematiikassa, on myös rinnakkainen merkintätapa
missä "Δ" on niin kutsuttu Laplacen operaattori.
Karteesisessa koordinaatistossa yhtälö voidaan kirjoittaa auki muotoon
Pallokoordinaatistossa yhtälö saa aukikirjoitettuna muodon
Laplacen yhtälön toteuttavia funktioita kutsutaan harmonisiksi funktioiksi.
Jos yhtälössä on myös vakiotermi tai koordinaateista riippuva funktio muotoa "g(x,y,z)", niin kyseessä on Poissonin yhtälö.
Länsivuonot
Länsivuonot () on niemimaa ja alue Pohjois-Islannissa.
Luonnoltaan alue on erittäin vuoristoinen ja siellä on runsaasti vuonoja. Alueella asuu 7 700 asukasta ja suurin kaupunki on Ísafjörður (n. 3 000 asukasta). Alueen ongelmana on runsas väestökato.
Hollannin Grand Prix 1966
Hollannin Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. heinäkuuta 1966 Zandvoortin radalla. Kilpailun voitti Jack Brabham, jolle voitto oli kauden kolmas.
Saksan Grand Prix 1966
Saksan Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. elokuuta 1966 Nürburgringn radalla. Kilpailun voitti Jack Brabham, jolle voitto oli kauden neljäs.
Italian Grand Prix 1966
Italian Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 4. syyskuuta 1966 Monzan radalla. Kilpailun voitti Ludovico Scarfiotti, jolle voitto oli uran ensimmäinen ja samalla ainoa.
Yhdysvaltain Grand Prix 1966
Yhdysvaltain Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. lokakuuta 1966 Watkins Glenin radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Meksikon Grand Prix 1966
Meksikon Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. lokakuuta 1966 Autódromo Hermanos Rodríguez -radalla. Kilpailun voitti John Surtees, jolle voitto oli kauden toinen.
Kurimon ruukki
Kurimon ruukki oli Särkijärven kylässä Utajärven kunnassa sijainnut rautaruukki.
Sen perustivat ruukinpatruuna Axel Backman, kauppias Adolf Laurell, rakennusmestari Johan Edvard Strömberg ja raatimies Matts Sandström Kiiminkijoessa sijaitsevan Kurimonkosken rannalle. Lupa ruukin perustamiseen myönnettiin 13. marraskuuta 1854.
Ruukin vuonna 1859 valmistuneessa masuunissa valmistettiin puuhiilen avulla järvimalmista raakarautaa. Vuonna 1863 toiminta oli laajentunut siten, että ruukin käytössä oli masuunin lisäksi kaksi putlausuunia, hitsausuuni, kankivasara, kaksi naulavasaraa sekä kahdella tuoliparilla varustettu valssi. Ruukilla oli myös valimo ja myymälä Oulussa. Ruukin toiminta oli kannattavaa, ja vuonna 1862 sen tuotanto oli 3 500 kippuntaa eli noin 560 tonnia takkirautaa.
Ruukkiyhtiö teki huomattavia maakauppoja toimintansa alkuvuosina. Vuosina 1855–1857 yhtiö hankki omistukseensa 854,04 hehtaaria maata Särkijärveltä ja Sanginkylästä. Maakauppojen hinnaksi tuli yhteensä 771 ruplaa 43 kopeekkaa. Yhtiö osti myös Särkijärvellä sijainneen Kurimuksen tilan, mutta kauppahintaa ei ole kyetty selvittämään.
Ruukin perustajat olivat saaneet perustamistoimia varten lainan, jonka maksu tuli kalliiksi ruplan arvon noustessa. Sitä seurasi Kurimon ja Suomussalmella toimineen Ämmän ruukin yhdistäminen vuonna 1864. Uusi rautaruukki sai nimekseen Kurimon–Ämmän rautatehdas Oy.
Vuonna 1867 Kurimon ruukin tuotanto senaikaisissa olosuhteissa oli huomattavat 6 600 kippuntaa eli 1 056 tonnia kankirautaa. Ruukki myös onnistui ensimmäisenä maailmassa valmistamaan terästä järvimalmista. Tuotteita esiteltiin Moskovassa teollisuusnäyttelyssä, ja suurin osa tuotannosta lähti vientiin Venäjälle.
1860-luvun lopun nälkävuodet vaikeuttivat ruukin toimintaa yhdessä pitkien kuljetusmatkojen kanssa. Ongelmia aiheutti myös valssauslaitoksen tulipalo 1. maaliskuuta 1868 sekä yhtiön velat, joita ei saatu maksettua. Ruukki luovutettiin velkojien käsiin 27. lokakuuta 1869, jotka onnistuivat myymään ruukin eteenpäin vasta 7. elokuuta 1872 englantilaiselle The Finland Carcoal Iron Works Company Limitedille.
Uusi omistaja kunnosti laitosta sekä rakensi uuden valssauslaitoksen, ja uudeksi ruukinpatruunaksi nimitettiin ruotsalainen Patrik Peterson. Tuotanto jäi kuitenkin alhaisemmaksi kuin aiempien vuosien tuotanto, ja vienti kärsi ruplan arvon alenemisen vuoksi. Valssauslaitos tuhoutui toistamiseen tulipalossa heinäkuussa 1878, ja englantilainen omistajayhtiö teki konkurssin saman vuoden lopussa.
Ruukki huutokaupattiin ja se siirtyi oululaisen porvari Viktor Åkerblomin omistukseen. Toiminnan uutta käynnistymistä odoteltiin turhaan. Koneet purettiin ja vietiin Ouluun.
Nykyisin ruukkialue on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Nykyisin ruukista on nähtävillä enää vähäisiä rakenteita, muun muassa kanava, kuonakasoja sekä kartanon paikka sitä reunustavine kuusiaitoineen.
Harry Patch
John Henry ”Harry” Patch (17. kesäkuuta 1898 – 25. heinäkuuta 2009) oli yksi viimeisinä elossa olleista ensimmäisen maailmansodan veteraaneista. Hän oli viimeinen brittiläinen jalkaväkisotilas ("Tommy"), joka oli taistellut länsirintamalla.
Patch syntyi Combe Downin kylässä, Bathissa, Somersetissa vuonna 1898 nuorimpana kolmesta veljeksestä. Heidän isänsä oli kivenhakkaaja, ja veljekset hankkivat kaikki rakennusalan ammatin. Harry opiskeli ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä putkiasentajaksi.
Patch puhui avoimesti sodasta vasta yli 80 vuoden hiljaisuuden jälkeen. Hän ei halunnut osallistua ensimmäiseen maailmansotaan ja liittyi armeijaan vasta värväytymisen ollessa pakollista. Omaelämäkerrassaan "The Last Fighting Tommy" hän sanoi: ”Somersetilaiset eivät ole sotaa ihannoivia. ...En halunnut taistella... En pitänyt armeijassaolosta. ...En ollut lainkaan isänmaallinen. Tein vain sen mitä minulta vaadittiin, en mitään muuta.” Ensimmäisessä maailmansodassa Patch palveli Cornwallin herttuan kevyessä jalkaväkirykmentissä Lewis-pikakivääriryhmässä. Patch saapui Ranskaan kesäkuussa 1917. Hän osallistui Ypresin kolmanteen taisteluun. 22. syyskuuta 1917 saksalainen ammus räjähti Patchin yläpuolella surmaten kolme hänen läheisintä ystäväänsä ja haavoittaen häntä pahoin. Hänet siirrettiin pois etulinjasta ja hän palasi Englantiin 23. joulukuuta 1917.
Sodan jälkeen Patch palasi putkiasentajan työhön. Hän toimi toisen maailmansodan aikana palomiehenä.
Vuonna 1918 Patch avioitui Ada Billingtonin kanssa, joka kuoli vuonna 1976. Heillä oli kaksi poikaa, Dennis (kuoli 1984) ja Roy (kuoli 2002). Patch solmi 81-vuotiaana toisen avioliittonsa. Uusi vaimo Jean kuoli vuonna 1984. Patchin kolmas kumppani, Doris, joka asui hänen kanssaan samassa hoitokodissa, kuoli vuonna 2007.
Patch piti pitkän ikänsä salaisuutena terveellistä elämäntapaa: ”En polta, juo tai harrasta uhkapelejä. – – asuin useita vuosia Shropshiressa lähellä Walesin vuoria. Raikas ilma, ei bensankäryä eikä autoja, se on se salaisuus.”
Patch kuoli 25. heinäkuuta 2009 Fletcher Housen hoitokodissa Wellsissä, Somersetissa 111 vuoden ja 38 päivän ikäisenä seitsemän päivää Henry Allinghamin jälkeen, joka oli ollut hänen lisäkseen ainoa Britanniassa elävä ensimmäisen maailmansodan veteraani.
Williams FW20
Williams FW20 oli Patrick Headin, Gavin Fisherin ja Geoff Willisin suunnittelema auto, jolla Williams-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat hallitseva maailmanmestari Jacques Villeneuve ja toista vuottaan tallissa ollut Heinz-Harald Frentzen.
Kausi oli tallille pettymys verrattuna edelliseen kauteen, jolloin voitettiin molemmat mestaruudet. Tallin työtä rajoitti pääsuunnittelija Adrian Neweyn siirtyminen McLarenille ja Renault'n vetäytyminen F1:stä moottoritoimittajana. Autossa oli sen sijaan Mecachrome-moottorit, jotka olivat käytännössä vanhoja Renault-moottoreita.
Villeneuve oli tyytymätön kauteen, eikä hänellä ollut mitään mahdollisuutta puolustaa mestaruuttaan. Hän allekirjoitti ensi kaudeksi sopimuksen BAR-tallin kanssa. Frentzen siirtyi Jordan-talliin vietettyään kaksi vuottaan Williamsilla tallikavereidensa varjossa.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa kolmanneksi kauas McLarenista ja Ferrarista.
Peugeot 306
Peugeot 306 on Peugeot’n vuosina 1993–2002 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka korvasi Peugeot 309:n. Sen seuraajaksi tuli Peugeot 307.
Vuoden 1998 Euro NCAP -kolaritestistä 306 sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Keväällä 1993 esitelty Peugeot 306 perustuu samalle pohjalevylle kuin kahta vuotta aiemmin markkinoille tullut Citroën ZX. Samaan perusrakenteeseen perustuvat myös pienet pakettiautomallit Citroën Berlingo ja Peugeot Partner sekä ZX:n korvaaja Citroën Xsara. Ensimmäiset korimallit olivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit. Vuonna 1994 esiteltiin lisäksi neliovinen sedan ja kaksiovinen kangaskattoinen cabriolet.
Vuonna 1997 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet ajovalot, etusäleikön ja puskurit. Uutena korimallina 306-mallistoon esiteltiin farmarimalli Break.
Toinen pienempi kasvojenkohotus tuli vuonna 1999, jolloin sumuvalot muuttuivat pyöreiksi ja kylki- sekä puskurilistat korinvärisiksi.
Rodrigo Taddei
Rodrigo Ferrante Taddei (s. 6. maaliskuuta 1980 São Paulo, Brasilia) on brasilialais-italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa. Taddein pelipaikka on keskikentän oikealla laidalla.
Taddein ammattilaisura alkoi synnyinmaassa Brasiliassa, Palmeirasissa vuonna 2000. Italiaan hän siirtyi vuonna 2002, seura oli Serie B:ssä tuolloin pelannut AC Siena. Taddei nousi toscanalaisseurassa avainpelaajan asemaan ja oli tärkeässä roolissa Sienan nousussa Serie A:han.
Vuonna 2003 Taddei taisteli hengestään, kun hän joutui vakavaan auto-onnettomuuteen yhdessä pikkuveljensä Leonardon ja maanmiehensä ja joukkuetoverinsa, Pingan kanssa. Leonardo menehtyi onnettomuudessa, Taddei itse ja Pinga selvisivät loukkaantumisilla. Loukkaantumisesta toivuttuaan Taddei palasi auttamaan Sienaa putoamistaistelussa.
Seuraavalla kaudella hän ajautui riitoihin seurajohdon kanssa kieltäydyttyään jatkosopimuksen allekirjoittamisesta. Riidat johtivat lopulta siihen, että Taddei siirtyi AS Roman joukkueeseen ilmaisella siirrolla vuonna 2005. Taddein perässä oli moni muukin seura Roman ohella, muun muassa Italian suurseurat Internazionale, Lazio ja Juventus sekä muutamat Englannin Valioliigan seurat olisivat olleet halukkaita saamaan brassilaiturin riveihinsä.
Taddei tunnetaan hyvästä tekniikastaan ja erityisesti 18. lokakuuta 2006 Mestarien liigan ottelussa kreikkalaista Olympiakosia vastaan luomastaan uudesta harhautuksesta, joka kantaa nimeä "The Aurelio". Se on nimetty Roman apuvalmentajan, Aurelio Andreazzolin mukaan. Harhautuksessa Taddei siirtää painonsa vasemmalle jalalle ja pyöräyttää oikealla jalallaan pallon vasemman jalan takaa takaisin eteen. Kyseessä on vasta toinen jalkapalloilijan mukaan nimetty harhautus, ensimmäinen sitten Johan Cruijffin lanseeraaman "Cruijffin käännöksen".
Taddei ei ole pelannut uransa aikana lainkaan A-maaotteluita. Vaikka hän on syntyperäinen brasilialainen, hän on saanut Italiassa asumiensa vuosien aikana myös Italian kansalaisuuden, joten hänellä on kutsun tullessa mahdollisuus valita Brasilian ja Italian välillä.
Murronkylä (Utajärvi)
Murronkylä on kylä Poikajoen varrella Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin seitsemän kilometriä länsilounaaseen Utajärven keskustaajamasta.
Kylässä sijaitseva Murron tila perustettiin 1700-luvulla ja tämä aloitti tuolloin Murronkylän asutuksen Poikajoen varrelle.
Kaksi vierekkäin sijaitsevaa pihapiiriä Utajärven Poikajoen maisemassa. Pihapiirissä vanha aitta/puojirakennus ja muita uudempia talousrakennuksia. Rakennustyyli on muuttunut useiden muutostöiden seurauksena. Tilan rakennuksia paloi vuonna 1880. Uusi päärakennus rakennettiin omatekoisista tiilistä ja rakennukseen lisättiin myöhemmin puinen kuisti. Tilan pihapiirissä on ilmeisesti 1700-luvulta peräisin oleva kivinavetta, hirsinen savupirtti sekä puojeja. Nykyisin päärakennus on tyhjillään.
Rakennukset maakunnallisesti arvokkaita ja pihapiirit muodostavat yhdessä maakunnallisesti merkittävän kokonaisuuden, jossa perinteistä rakennuskantaa.
Murronkylästä ovat lähtöisin Aitamurron hiihtäjäveljekset Juho, Aapo ja Antti.
Aitamurron tila on edelleen suvun omistuksessa.
Saulo Haarla
Saulo Ismaro Haarla (21. marraskuuta 1930 Helsinki – 4. lokakuuta 1971 Oulu) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hänen vanhempansa olivat näyttelijä Tyyne Haarla ja kirjailija Lauri Haarla. Tehtailija Rafael Haarla oli hänen setänsä. Saulo Haarla oli naimisissa kolmesti: 1953–1960 Helena Saloniuksen, 1961–1965 Marjatta Kallion ja 1965–1971 Aune Lahdelman kanssa.
Haarla valmistui Teatterikoulusta 1953 ja näytteli sen jälkeen Turun kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Hänen näyttämöroolejaan olivat muiden muassa Armand Jean Anouilh’n "Colombessa", Olavi "Daniel Hjortissa", Maximilian Walentin Chorellin näytelmässä "Kaksi sisarta" sekä kauppias Sumelius Jalmari Finnen "Maria Kristinassa". Haarla toimi Yleisradion teatteriosaston dramaturgina ja ohjaajana 1962–1965 ja sitten Intimiteatterin toisena johtajana ja ohjaajana. Hänen ohjauksiaan Radioteatterissa olivat muun muassa Friedrich von Schillerin "Rosvot", Leo Kalervon "Sadepäivän rapsodia" ja Hella Wuolijoen "Sahanpuruprinsessa". Työ Oulun kaupunginteatterin johtajana 1970–1971 jäi hänen viimeisekseen. Haarlan viimeinen ohjaustyö oli Ludvig Holbergin "Valtioviisas kannunvalaja".
Saulo Haarla esiintyi vuosina 1951–1961 seitsemässä suomalaisessa elokuvassa. Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat elokuvissa "Hilja maitotyttö" (1953) ja "Kaasua, komisario Palmu!" (1961). "Maitotytössä" Haarla esitti ylioppilaspoika Yrjöä ja jälkimmäisessä hulttioveljenpoikaa Kaarle Lankelaa. Haarla näytteli myös vänrikki Jalovaaraa Edvin Laineen elokuvassa "Tuntematon sotilas" (1955). Hän ohjasi vuosina 1966–1967 Tuntematon sotilas-radiokuunnelmaa. Vuodesta 1964 hän opetti mikrofonitekniikkaa Teatterikoulussa.
Näyttelemisen ohessa Haarla harrasti urheilua ja valokuvausta. Hän oli mestaruustason käsipalloilija ja saavutti seuralleen Unionille Suomen mestaruuden 1957–1960 ja 1964.
Haarla kärsi alkoholismista ja kuoli 4. lokakuuta 1971 vain 40-vuotiaana. Hänen lapsiaan Saloniuksen kanssa ovat muusikko Iro Haarla ja ympäristötaiteilija Teuri Haarla. Saulo Haarla on haudattu sukuhautaan Hietaniemeen.
Ísafjörður
Ísafjörður on Länsivuonojen alueen pääkaupunki Islannissa ja Ísafjarðarbærin kuntakeskus. Kaupungin väkiluku on noin 3 000. Siellä sijaitsee Ísafjörðuron lentoasema, josta on vakituiset lennot Reykjavíkiin. Pääelinkeino on kalastus. Kaupunki on Joensuun ystävyyskaupunki. Kaupungissa on syntynyt myös Ólafur Ragnar Grímsson, Islannin presidentti 1996-2016.
Kaupungin alueelle saapui asutusta 900-luvulla. Alueesta kehittyi hiljalleen merkittävä kauppapaikka, joka lopulta sai kunnallisoikeudet 1786. Kaupungiksi Ísafjörður tuli vuonna 1866. Ísafjörður oli itsenäinen kuntansa vuoteen 1996 saakka, jolloin se muodosti viiden muun kunnan kanssa nykyisen Ísafjarðarbærin kunnan.
Raivoisa Roland
Raivoisa Roland () on Ludovico Arioston kirjoittama ritarirunoelma, jonka ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 1516. Se on itsenäinen jatko-osa Matteo Maria Boiardon teokselle "Rakastunut Roland" (Orlando Innamorato). Molemmat runoelmat on kirjoitettu "ottava rima" -säkeillä ja ne kertovat ritari Rolandin seikkailuista. Lopullinen versio teoksesta ilmestyi vuonna 1532, ja se käsittää 46 laulua ja 38 736 säettä. Barokkiaikana teoksen pohjalta sävellettiin useita oopperoita, kuuluisimpina Antonio Vivaldin ja Georg Friedrich Händelin teokset.
Yrjö Jylhä on suomentanut teoksesta katkelman teokseen "Italian kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY, 1945, toimittanut Tyyni Tuulio).
Boiardon Rakastunut Roland kertoo ritari Rolandista ja neito Angelicasta, jotka juovat metsässä taikalähteiden vettä. Se, joka juo taikalähteestä, rakastuu siihen jonka ensimmäisenä kohtaa.
Raivoisan Rolandin alussa Angelica on paennut ahdistelijaa, Rinaldo juo taikavettä ja taistelee ahdistelijan kanssa. Rinaldon serkku Orlando rakastuu myös Angelicaan, mutta Angelica valitseekin toisen miehen. Mustasukkaisuudesta raivostunut Roland riehuu taistelutantereilla niin kristittyjä kuin pakanoita vastaan.
Intermedio
Intermedio () oli eräs Italian renessanssin musiikin muoto, joka käsitti lyhyitä esityksiä. Intermedioita esitettiin lähinnä puhedraamojen väliajoilla. Intermedio oli eräs keskeinen oopperan edelläkävijä.
Intermedioita kirjoitettiin ja esitettiin 1400-luvun loppupuolelta 1600-luvulle saakka. Huippunsa tämä musiikin taidemuoto saavutti kuitenkin 1500-luvun lopulla. Noin vuoden 1600 jälkeen tämä muoto yhdistyi oopperaan. Yleisesti intermedioita esitettiin kuitenkin enimmäkseen ei-musiikillisten näytelmien yhteydessä, etenkin akateemisissa yhteyksissä. Muoto sai myös sijansa oopperassa näytösten välissä.
Cindy Crawford
Cynthia Ann ”Cindy” Crawford (s. 20. helmikuuta 1966 DeKalb, Illinois) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä.
Crawfordista tuli malli 15-vuotiaana. Crawford nousi maailmanlaajuisesti tunnetuksi malliksi 1990-luvulla. Hän sai myös rooleja elokuvista ja televisiosarjoista. Hän on esiintynyt esimerkiksi useissa MTV:n ohjelmissa ja hänen kuvansa on ollut yli 600 lehden kannessa. Vuonna 1995 Forbes listasi Crawfordin maailman parhaiten palkatuksi malliksi. Hänet on vuonna 2004 listattu maailman sadan kautta aikain kauneimman naisen listalle.
Crawford oli avioliitossa Richard Geren kanssa vuosina 1991–1995. Hänellä on nykyisen miehensä Rande Gerberin kanssa kaksi lasta, poika Presley Walker Gerber (s. 1999) ja tytär Kaia Jordan Gerber (s. 2001), joka on toiminut mallina IMG-mallitoimistossa.
Saint
Saint on yhdysvaltalainen kristillinen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1980 Salemissa, Oregonissa. Yhtye oli aktiivinen vuosina 1980–1989, julkaisten ensimmäisen albuminsa "Warriors of the Son" vuonna 1984. Huolimatta siitä, että heitä luonnehditaan kristilliseksi yhtyeeksi, Saint tunnetaan parhaiten sanoitustensa negatiivisuudesta. Tyypillisiä ryhmän sanoitusteemoja heidän varhaisella tuotannollaan ovat helvetti, pahuus ja apokalyptiset teemat kuten lopun ajat. 
Saintin musiikkityyli on perinteistä heavy metalia. Yhtye luokitellaan usein kristilliseksi metalliksi ja heitä verrataan laajasti Judas Priestiin lähinnä sen vuoksi, että laulaja Josh Kramerin ääni muistuttaa Rob Halfordin tyyliä. Yhtyeen menestyksekkäin albumi oli vuoden 1986 "Time's End". Tyylillisesti samankaltainen "Too Late for Living" julkaistiin vuonna 1988. Seuraavana vuonna yhtye hajosi.
Vuosikymmentä myöhemmin vuonna 1999 uusittu kokoonpano ilman laulaja Krameria julkaisi albumin "The Perfect Life", joka poikkesi Saintin varhaisesta tuotannosta merkittävästi. Albumia nimitettiin vaíhtoehtoisesti garage rockiksi tai yksinkertaisesti radioystävälliseksi hard rockiksi.
Vuonna 2004 Richard Lych sai suostuteltua Kramerin takaisin kokoonpanoon. Yhtye julkaisi albumin "In the Battle", joka palasi Saintin klassisten vuosien perinteisempään heavy metal -tyyliin. Samalla linjalla jatkoivat vuoden 2006 "The Mark", vuoden 2008 "Crime Sceme Earth" ja vuoden 2010 "Hellblade".
Jean-Joseph Vadé
Jean-Joseph Vadé (18. tammikuuta 1720 — 4. heinäkuuta 1757 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, libretisti ja dramaturgi. Vadé sävelsi lukuisia marsseja, vaudevillejä ja oopperoita.
Alexander Monsigny
Pierre Alexander Monsigny (1729 St. Omer – 1817 Pariisi) oli ranskalainen oopperasäveltäjä. Monsigny oli ranskalaisen koomisen oopperan, opéra comiquen edelläkävijöitä.
Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes
Marvel vs. Capcom 2: New Age of Heroes Capcomin kehittämä "Marvel vs. Capcom" -tappelupelisarjan neljäs osa. Pelin taistelujärjestelmää muutettiin käyttäjäystävällisemmäksi ja combot olivat helpompia kuin aiemmin. Peli julkaistiin Sega Dreamcastille, PlayStation 2:lle ja Xboxille. Peli ilmestyi myöhemmin myös ladattavaksi PlayStation Networkiinn ja Xbox Live Arcadeen.
"Marvel vs. Capcom 2" on yksi menestyksekkäimmistä pelihallien tappelupeleistä 1990-luvun alun jälkeen, jolloin "Street Fighter II" ja "Mortal Kombat" julkaistiin.
Nicholas Lanier
Nicholas Lanier (myös Lanière kastettu 10. syyskuuta 1588 Rouen, Ranska – 24. helmikuuta 1666 Greenwich, Lontoo) oli englantilainen säveltäjä, laulaja, luutisti ja taidemaalari. Lanier tuli ranskalaisesta taiteilijasuvusta, joka asettautui Englantiin 1600-luvun puolivälissä. Lanier toimi useissa tehtävissä Englannin hovin hovimuusikkona.
Lanier käytti naamionäytelmässään "Lovers Made Men" ("Rakastajista miehiä", 1617) uutta italialaista resitatiivi-laulutyyliä tiettävästi ensimmäisen englantilaisena.
Pelastusooppera
Pelastusooppera on Ranskan vallankumouksen jälkeen syntynyt oopperan laji, jossa sankari pelastuu, yleensä viime hetkellä, kuolemalta tai muulta hirveltä kohtalolta tyrannin kynsistä. Pelastusoopperat esittelevät pääasiassa uskollisuuden tai urhoollisuden kaltaisia moraalisia hyveitä.
Tunnetuin lajityypin edustaja on Ludwig van Beethovenin ainoaksi jäänyt ooppera "Fidelio" (1814).
Jean-Nicolas Bouilly
Jean-Nicolas Bouilly (24. tammikuuta 1763 Joué-lès-Tours – 14. huhtikuuta 1842 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, libretisti ja Ranskan vallankumouksen poliitikkoja. Bouilly näytelmä "Leonore" (1798) sävellettiin oopperaksi lukuisia kertoja, joista tunnetuin on Ludwig van Beethovenin "Fidelio" (1814).
Mekatroniikka
Mekatroniikka on melko uusi tieteenala, jossa yhdistyvät mekaaniset laitteet, konetekniikka; esimerkiksi hydrauliikka ja pneumatiikka, sekä sähkötekniikka/elektroniikka. Mekatroniikka syntyi 1980-luvulla servo-ohjausten ja teollisuusrobottien kehittyessä. Elektroniikan koon pienentyessä tuli mahdolliseksi hajauttaa ohjaustekniikan älykkyyttä komponenttitasolle, jolloin ohjaustekniikka ja konetekniset ratkaisut tulivat kiinteämmin yhdeksi paketiksi. Robotiikka on mekatroniikan osa, joka keskittyy pelkästään robottien mekaniikkaan, ohjaustekniikkaan ja käyttösovelluksiin. Mekatroniikkaan luetaan usein sisältyviksi myös älykkäät anturit, joissa on mukana mikroprosessoreita mittaustiedon analysoimiseksi ja kommunikoimiseksi ulkopuolisten laitteiden kanssa.
Esimerkkejä mekatronisista laitteista:
Pierre Gaveaux
Pierre Gaveaux (1761 Béziers – 1825 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän aloitti uransa kirkkolaulajana Bordeaux'ssa. Hän sävelsi kaiken kaikkiaan 35 oopperaa, jotka tunnetaan luonnollisen yksinkertaisista melodioista ja dramaattisesta tyylistä. Tunnetuimpiin teoksiin kuuluva "Léonore, ou L'amor conjugal" ("Leonore, eli aviollinen rakkaus", 1799) perustuu samaan näytelmään kuin myöhempi Ludwig van Beethovenin ooppera "Fidelio" (1814).
Jacques Fromental Halévy
Jacques-François-Fromental-Élie Halévy (27. toukokuuta 1799 Pariisi – 17. maaliskuuta 1862 Nizza) oli ranskalainen säveltäjä ja Giacomo Meyerbeerin aikalainen.
Hän syntyi saksalaisperäiseen juutalaisperheeseen ja opiskeli konservatoriossa muun muassa Cherubinin johdolla. Hän toimi myöhemmin vuosina 1830–1845 Pariisin oopperan kuoromestarina.
Halévy toimi vuodesta 1833 Pariisin konservatorion professorina ja opetti siellä sävellystä 1840 alkaen. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Charles Gounod, Georges Bizet ja Camille Saint-Saëns.
Halévy sävelsi lukuisia "grand opéroita", joista tunnetuimpia on "La Juive" ("Juutalaisnainen", 1835).