Paul Lillrank
Paul Martin Lillrank (s. 23. elokuuta 1955 Helsinki) on Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulun tuotantotalouden (laadunohjaus ja palvelutuotanto) professori.
Lillrank on aktiivinen keskustelija ja pamfletisti myös muilla aloilla.
Lillrankin vanhemmat ovat psykiatrin erikoislääkäri Mika Lillrank ja psykologi Marianne Eklund. Hän valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1974. Hän aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa, mutta siirtyi parin vuoden kuluttua valtiotieteelliseen tiedekuntaan, missä hän opiskeli sosiaalipolitiikkaa ja valtio-oppia. Hänen pro gradu -tutkielmansa "Vankeinhoidon varastomiehet : tutkimus Helsingin lääninvankilan vartijoista" (1979) käsitteli vankeinhoitoa kohteenaan vanginvartijat.
Lillrank valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1979 ja lisensiaatiksi 1982. Hän teki tutkimusta Tokion Sophia-yliopistossa 1982–1986 ja Tokion tiedeyliopistossa 1986–1988 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1988. Lillrankin pääaineena oli taloustiede ja väitöksen aiheena olivat teollisuuden organisaatiot ja tuotantoprosessin organisointi laadun tuottamiseksi. Englanninkielisen väitöskirjan nimenä oli "Organization for continuous improvement: quality control circle activities in Japanese industry". Työn ohjaaja oli professori Noriaki Kano Science University of Tokyosta.
Lillrank työskenteli opintojensa ohella Helsingin nuorisoaseman valvojana vuosina 1976–1979 ja oli vuosina 1980–1982 Helsingin yliopiston assistentti. Väiteltyään tohtoriksi hän työskenteli Boston Consulting Groupin konsulttina 1988–1992. Lillrank oli Tukholman kauppakorkeakoulun Japanin-tutkimuksen instituutin professori 1992–1996 ja toimi Teknillisen korkeakoulun tuotantotalouden osaston johtajana 1996–1998 ja 2002–2007. Vuodesta 1994 hän on ollut TKK:n laatujohtamisen ruotsinkielinen professori. Lillrank on ollut Tokion yliopiston ja Pariisin College des Ingenieursin vieraileva professori.
Lillrank on toiminut muun muassa pohjoismaisten yliopistojen Intia-verkoston, Nordic Center in India (NCI):n hallituksessa.
Lillrank on julkaissut paitsi oman alansa oppikirjoja ja tieteellisiä julkaisuja, myös paljon yleistajuisia esityksiä. Hän on toiminut muun muassa Hufvudstadsbladetin ja Suomen Kuvalehden kolumnistina, ja kommentoi aktiivisesti erilaisia yhteiskunnallisia ja taloudellisia ilmiöitä.
Lillrankin tunnetuimpia julkaisuja lienee japanilaista laatuajattelua valottava kirja "Laatumaa" (1990). Lillrank on sittemmin julkaisuissaan paneutunut laatujohtamiseen myös muun muassa terveydenhuollossa.
Maantieteilijä ja aluepolitiikan tutkija Sami Moision mukaan Lillrank edustaa aluepoliittisissa näkemyksissään ”territoriaalista ekonomismia”, jossa ”alueellisten erojen tasoittamiselle ei ole tilaa”. Moision mukaan "Lillrankin aluepoliittisessa katsantokannassa Suomen toiminnallinen alue koostuu Helsingin seudusta ja puolesta kymmenestä alueellisesta kasvumoottorista". "Ihmiset, jotka haluavat jäädä" Lillrankin "supistetun Suomen ulkopuolelle, voivat Lillrankin mukaan tehdä sen omalla vastuullaan ja omalla kustannuksellaan". Moision mukaan Lillrankin edustamassa territoriaalisessa ekonomismissa "valtio mielletään yrityksen kaltaisena yksikkönä", ja "on olemassa markkinoiden toimintaan liittyviä optimiolosuhteita, joita voidaan vääristää poliittisella toiminnalla".