hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Absurdi teatteri
Absurdi teatteri () on eräiden kirjailijoiden 1940–1960-luvulla kirjoittamien näytelmien nimitys. Nimitystä käytetään myös heidän teoksistaan syntyneestä teatterityylistä. Näytelmien tyyppiesimerkki on Samuel Beckettin näytelmä Huomenna hän tulee (1949). Toinen merkittävä tyylin edustaja on Eugène Ionesco. Teatteri ja tyyli liitetään usein eksistentialistiseen filosofiaan.
Tyylin nimen keksijän Martin Esslinin mukaan sen keskeisiä kirjailijoita Beckettin ja Ionescon ohella ovat Arthur Adamov, Jean Genet ja Harold Pinter. Muita siihen liittyviä nimiä ovat hänen mukaansa Tom Stoppard, Friedrich Dürrenmatt, Fernando Arrabal, Edward Albee ja Jean Tardieu.
Kuin tuhka tuuleen (kappale)
Kuin tuhka tuuleen on Chrisse Johanssonin vuonna 1972 sanoittama kappale, jonka Sammy Babitzin levytti suomeksi ensimmäisenä. Englanninkielisen alkuperäiskappaleen "Don't Pull Your Love" tekijät ovat Dennis Lambert ja Brian Potter.
Johnny Ojala
Johnny Ojala (s. 7. huhtikuuta 1979) on suomalainen Pietarsaaresta kotoisin oleva salibandyn pelaaja. Kaudella 2008–2009 Ojala edusti I-divisioonassa pelaavaa uusikaarlepyyläistä Blue Foxia. Aikaisemmin urallaan hän on edustanut Nurmon Jymyä, OLS:ia, Loviisan TOR:ia, SPV:tä ja Jeppis Penguinsia. Hän on tehnyt viidessä pelaamassaan A-maaottelussa tehot 2 + 1 = 3.
Eino Karvinen
Eino Karvinen (11. tammikuuta 1893 Savonranta - 23. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Karvinen ja Sofia Hirvonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Taimi Elin Forsellin kanssa.
Karvinen kävi Joensuun kauppakoulun vuosina 1912–1914 ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Hämeenlinnan lyseossa vuonna 1924 ja seitsemännen luokan Oulun yhteislyseossa vuonna 1929. Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1928 ja majurikurssin vuonna 1931.
Karvinen työskenteli konttoristina, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta hankkivan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Karvinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, ja hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918.
Karvinen palveli sisällissodan jälkeen 3. komppanian päällikkönä 3. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonassa, mistä hänet siirrettiin myöhemmin perustettuun Kuopion vartiopataljoonaan. Vartiopataljoonasta hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1918 nuoremmaksi upseeriksi Kaartin jääkäripataljoonaan, mistä hänet siirrettiin edelleen 21. kesäkuuta 1920 Jääkäriprikaatin miinanheittäjäkomppanian päälliköksi ja 1. huhtikuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan. Sissipataljoonassa hänet määrättiin 31. toukokuuta 1924 alkaen 1. komppanian ja 17. elokuuta 1928 alkaen 2. komppanian päälliköksi, Hänet siirrettiin 5. lokakuuta 1928 Pohjanmaan kutsuntapiirin ja 27. marraskuuta 1931 alkaen Viipurin kutsuntapiirin päälliköksi. Kutsuntapiirin päällikön tehtävistä hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Viipurin sotilaspiirin päälliköksi.
Talvisotaan Karvinen osallistui edelleen samassa tehtävässä ja välirauhan aikana hänet siirrettiin Etelä-Pohjanmaan 1. suojeluskuntapiirin yleisesikuntaupseeriksi, josta hänet nimitettiin myöhemmin suojeluskuntapiirin komentajaksi. Jatkosodan puhjetessa hän toimi edelleen samassa tehtävässä sodan loppuun saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Karvinen toimi Kajaanin sissipataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1926 ja puheenjohtaja vuonna 1928. Hän oli Suomen ampujainliiton mestariluokan ampuja kivääri- ja kaksintaisteluammunnassa.
Tarmo Pukkila
Tarmo Pukkila (s. 26. maaliskuuta 1946) on entinen sosiaali- ja terveysministeriön (STM) ylijohtaja.
Tarmo Pukkila on ollut Tampereen yliopiston rehtori ja tilastotieteen professori. Hän toimi myös Suomen Tietoviisas -televisio-ohjelman tuomarina 1990-luvun alussa.
Destroyer Box Set
Destroyer Box Set on vuonna 2008 julkaistu Kissin box-kokoelma. Boksi on julkaistu ainoastaan Japanissa ja se sisältää 10 albumia.
Ari Santanen
Ari Santanen (s. 5. huhtikuuta 1969 Pori) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Santanen pelasi SM-liigaa yhteensä seitsemänä kautena Ässissä ja SaiPassa. Santanen toimi SaiPan kapteenina kolmena kautena. Hän pelasi urallaan SM-liigan runkosarjassa 280 ottelua tehoin 73+74=147. Santanen joutui lopettamaan pelaajauransa kauteen 1999–2000 polvivamman vuoksi.
Santanen toimi SaiPan edustusjoukkueen apuvalmentajana vuosina 2004–2006 ja 2007–2016. Santanen työskenteli kyseisinä vuosina Heikki Mälkiän, Ari-Pekka Selinin sekä Pekka Tirkkosen apuvalmentajana. Santanen nimitettiin SaiPan päävalmentajaksi kaudesta 2016–2017 alkaen Tirkkosen siirryttyä valmentamaan sveitsiläistä EHC Klotenia. SaiPa jäi kaudella 2016–2017 Liigan runkosarjan viimeiseksi, mikä johti siihen, että Santanen erotettiin tehtävistään kauden päätyttyä. SaiPa vapautti Santasen päävalmentajan tehtävistä vedoten siihen, että SaiPa jäi merkittävästi urheilullisista tavoitteistaan.
AMT (yritys)
AMT ("Aluminum Metal Toys") oli yhdysvaltalainen yhtiö, joka tuotti 1950-luvun lopulta lähtien erilaisia muovisia pienoismalleja. Se on tunnettu etenkin mittakaavaan 1:25 tehdyistä amerikkalaisten autojen pienoismalleista ja Star Trek -sarjaan liittyvistä pienoismalleista. Yhtiön kotipaikka oli Troyssa Michiganin osavaltiossa. Vuonna 1981 Ertl osti AMT:n ja yhtiön nimeksi tuli AMT-Ertl. Ertl myi AMT:n edelleen vuonna 2007, ja nykyään malleja valmistavat eri yhtiöt, kuten Stevens International ja Modern King.
Venäläisen taiteen museon kokoelmat
Venäläisen taiteen museon kokoelmat kattavat venäläisen kuvataiteen 900-luvulta nykypäiviin. Tämä artikkeli luo katsauksen museon taide-esineisiin. Yhteensä kokoelmissa on 40 000 teosta.
Martin Block
Martin Block (1901 tai 1903 – 18. syyskuuta 1967) oli yhdysvaltalainen radiokuuluttaja ja eräs ensimmäisiä kuuluisuuteen nousseita radio-DJ:eitä.
Block aloitti radiouransa lukemalla mainoksia tijuanalaisella radioasemalla Meksikossa. Sieltä hän siirtyi Los Angelesiin KFWB-asemalle, jossa työskenteli myös DJ Al Jarvis, jolla oli oma suosittu paikallisesti lähetetty ohjelmansa "Make Believe Ballroom", jossa Jarvis soitti äänilevyjä ja puhui artisteista aivan kuin he olisivat olleet todellisuudessakin paikalla. 1934 Block siirtyi New Yorkiin WNEW-asemalle. Kun Charles Lindberghin pojan kidnappauksesta ja murhasta epäillyn Bruno Hauptmannin oikeudenkäynti alkoi 1935, WNEW oli ainoa radiokanava, jonka sallittiin seurata oikeudenkäyntiä, muiden tiedotusvälineiden käyttäessä pitkälti WNEW:n uutisointia lähteenään. Uutisointi tuotti ongelmia WNEW:lle, sillä tietoja oikeudenkäynnistä tuli epäsäännöllisin väliajoin ja väliajat jouduttiin täyttämään musiikilla. WNEW palkkasi 25-henkisen orkesterin, joka tuli kalliiksi ja usein esitykset jouduttiin keskeyttämään kesken kappaleen, joka ei ollut muusikoiden mieleen. Martin Block ehdotti aseman johtajalle orkesterin korvaamista äänilevyillä. Ehdotukseen ei aluksi suostuttu, sillä äänilevyjen soittamista ei pidetty ammattimaiselle radioasemalle sopivana. Lopulta kustannussyistä levyjen soittaminen kuitenkin aloitettiin ja Block kopioi uuden ohjelman idean ja nimen suoraan Al Jarvikselta ja ensimmäinen Blockin "Make Believe Ballroom" lähetettiin 3. helmikuuta 1935. Alkuaikoina ohjelma lähetettiin aina tarvittaessa, mutta vähitellen se vakiintui ohjelmistoon ja vuonna 1940 se pääsi syndikointiin.
Block juonsi ohjelmaa aina vuoteen 1958 asti, jolloin hänet korvasi William B. Williams, lukuun ottamatta vuosia 1946–1948, jolloin hän työskenteli Los Angelesissa.
Martin Block nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1988.
Kristiina Lyytinen
Kristiina Maria Lyytinen (o.s. "Häikiö", 1943 Kuopio – 9. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen dramaturgi, joka teki elämäntyönsä Helsingin Kaupunginteatterin dramaturgina (1969–1997) ja suomentajana. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineena suomen kieli.
Lyytinen on toimittanut Viljo Kajavan muistelmat "Aika rakastaa, aika laulaa, Runoilija muistelee" (Otava 1990).
Lyytisen puoliso oli dosentti Eino Lyytinen, ja hänen poikansa toimittaja Jaakko Lyytinen. Lyytisen isä oli Juuso Häikiö ja veli Martti Häikiö.
Martti Häikiö
Martti Johannes Häikiö (s. 1. lokakuuta 1949 Mikkeli) on dosentti ja historiantutkija. Hän on koulutukseltaan valtiotieteen tohtori. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi 5. joulukuuta 2008.
Häikiö on ollut Uuden Suomen ja Kanava-lehden toimittaja ja vuodesta 1978 Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti. Hän on kirjoittanut useita yrityshistoriikkeja, muun muassa Alkon ja Nokian historiikit sekä Tampereen teknillisen yliopiston historiateoksen ja ollut Suomen kansallisbiografian tasavallan ajan päätoimittaja. Tammikuussa 2010 julkaistiin hänen kirjoittamansa kaksiosaisen V. A. Koskenniemen elämäkerta. Häikiön vuonna 2017 julkaisema P. E. Svinhufvud -elämäkerta "Suomen leijona" on saanut Veli-Pekka Leppäseltä kovaa kritiikkiä: Häikiö lupaa "välttää arvoarvostelmia ja kuvata tapahtumia sellaisina kuin ne olivat", mihin Leppänen huomauttaa: "Historiankirjoitus koostuu arvovalinnoista ja tulkinnoista – eikä tämäkään teos ole poikkeus" ja osoittaa useita kohtia, joissa tämä hänen mukaansa ilmenee.
Häikiö toimi Helsingin kokoomuksen puheenjohtajana 2004–2009. Vuosina 1986–1988 Häikiö oli Suomalaisuuden liiton puheenjohtaja. Liiton kunniajäsenyyden hän sai vuonna 1996. Vuoden 2011 alussa Häikiö aloitti Paasikivi-seuran puheenjohtajana.
Martti Häikiön isä on Juuso Häikiö ja sisar dramaturgi Kristiina Lyytinen. Häikiön puoliso on filosofian lisensiaatti Tytti Varmavuo-Häikiö (2000–). Edellisestä avioliitosta (1969–2000) valtiotieteen maisteri Kristiina Häikiö, o.s. Erholan kanssa hänellä on lapset Juuso (1972), Paavo (1976), Antti (1980).
Häikiö on kirjoittanut lääkeyhtiö Orionin 90-vuotishistoriikin. Se kuitenkin hyllytettiin ja sitä luvattiin käyttää tulevan satavuotishistoriikin yhteydessä. Orionin silloinen pääjohtaja Jukka Viinanen on kiistänyt, että syynä olisi teoksen mahdollisesti kiusallinen sisältö mutta todennut että voi olla "viisasta, että otetaan pientä aikaperspektiiviä erilaisiin tapahtumiin". Juha Seppälä on tuonut esille seikkoja, jotka ovat kuitenkin saattaneet vaikuttaa käsikirjoituksen hyllyttämiseen, esimerkiksi yhtiön jakautumisen lääkeyhtiöksi ja tukkuyhtiöksi tai osakesarjojen yhdistämispyrkimykset. Satavuotishistoriikin "Hyvinvointia rakentamassa – Orionin vuosisata" (2017) lähteissä Häikiön teosta ei kuitenkaan mainita.
Englannin 2. divisioona
Englannin 2. divisioona () oli vuosina 1892–1992 Englannin jalkapalloilun toiseksi korkeimman sarjatason nimi. Vuosina 1992–2004 se oli sarjajärjestelmän kolmanneksi ylimmän tason nimi.
2. divisioona perustettiin vuonna 1892, kun Englannin kaksi kilpailevaa liigaa Football League ja Football Alliance yhdistyivät. Kaikki joukkueet eivät mahtuneet samaan sarjaan, joten Football League jaettiin kahteen sarjatasoon. Myöhemmin 2. divisioonan alle perustettiin uusia sarjatasoja. Kaudelle 1992–1993 syntyi Football Leaguen yläpuolelle Valioliiga, jolloin 2. divisioonasta tuli sarjajärjestelmässä kolmas porras. Nimi 2. divisioona katosi 2004, kun Football Leaguen sarjojen nimiä muutettiin ja 2. divisioonasta tuli Ykkösliiga ().
Veikko Torkkeli
Veikko Torkkeli on entinen suomalainen jääkiekkoilija ja jääpalloilija. Torkkeli pelasi jääkiekkoa Kärpissä ja Tapparassa sekä toimi Kärppien päävalmentajana.
Torkkeli pelasi 348 ottelua tehoin 42+49=136. Jäähyjä hän sai 270 minuuttia. Pudotuspeleissä hän pelasi 43 ottelua tehoin 6+9=15 jäähyin 57 minuuttia. Torkkeli voitti pelaajana yhden kullan ja neljä pronssia.
Torkkelin neljä vuotta nuorempi veli Jorma oli myös Kärppien miehiä .
Torkkeli toimii nykyään junioripäällikkönä Kiekko-Oulu nimisessä jääkiekkoseurassa.
Seppo Häkkinen
Seppo Auvo Antero Häkkinen (s. 2. kesäkuuta 1958 Kuopio) on Mikkelin hiippakunnan piispa helmikuusta 2009 lähtien. 
Aiemmin Häkkinen työskenteli Kirkkohallituksen toiminnallisen osaston johtajana 2002–2009, Heinolan maaseurakunnan kappalaisena 1987–2001 ja Imatran seurakunnan virallisena apulaisena 1983–1987.
Koulutukseltaan Häkkinen on teologian tohtori. Hänen vuonna 2010 hyväksytty väitöskirjansa "Ihanne ja todellisuus" käsitteli kirkon jäsenyyteen sitoutumista ja kirkosta eroamista.
Häkkisen perheeseen kuuluvat vaimo Maria sekä neljä lasta.
Karol Kurpiński
Karol Kurpiński (6. maaliskuuta 1785 – 18. syyskuuta 1857) oli puolalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän aloitti musiikinopintonsa uruilla. Jo kaksitoistavuotiaana hän pääsi urkuriksi kirkkoon, jossa hänen setänsä toimi pappina. 15-vuotiaana hän liittyi viulistiksi kreivi Feliks Polanowskin yksityiseen orkesteriin, johon hänen toinen setänsä kuului.
Vuoden 1808 vaiheilla Kurpinski sävelsi ensimmäisen oopperansa "Pygmalionin". Vuonna 1810 hän asettui Varsovaan, missä pääsi oopperan kapellimestariksi. Hän opetti musiikkia monissa alan oppilaitoksissa ja perusti musiikkilehden.
Kurpinski sävelsi 24 näyttämöteosta (oopperoita ja baletteja), pianomusiikkia, lauluja sekä kamarimusiikkia.
Mäntyankeroinen
Mäntyankeroinen ("Bursaphelenchus xylophilus") on sukkulamatoihin kuuluva ankeroislaji. Se elää havupuissa ja voi sopivissa olosuhteissa lopulta tappaa puut. Mäntyankeroinen on kasvinterveyden suojelemisesta annetun lain mukaan luokiteltu Suomessa vaaralliseksi kasvintuhoojaksi, jonka esiintymistä epäiltäessä on viipymättä otettava yhteyttä Elintarviketurvallisuusvirasto Eviraan.
Mäntyankeroinen on läpikuultava pieni mato, joka on aikuisenakin alle millimetrin pituinen. Se voi elää puussa vuosikausia, mutta puusta toiseen siirtyäkseen se tarvitsee siirtäjähyönteisen. Tällaisina kuljettajina voivat toimia esimerkiksi "Monochamus"-suvun tukkijäärät: suutari ("Monochamus sutor") ja ranskanräätäli ("Monochamus galloprovincialis").
Mäntyankeroisia tavataan Pohjois-Amerikassa, Aasiassa ja Portugalissa. Syyskuussa 2008 myös Suomessa poltettiin portugalilaisia pakkauslaatikoita mäntyankeroisien vuoksi. EU:n komissio on julistanut Portugalin saastuneeksi alueeksi ja maan havupuunvientiä on rajoitettu.
Jos olosuhteet ovat hyvät, mäntyankeroisen määrä voi kasvaa kymmentuhatkertaiseksi parissa viikossa. Mäntyankeroisen vaivaavat männyt kuolevat nopeasti. Niiden pihkaneritys tyrehtyy ja latvus muuttuu punaruskeaksi, kun neulaset kuolevat.
Cetonia
Cetonia on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva suku.
Beechcraft Bonanza
Beechcraft Bonanza on yhdysvaltalainen Beech Aircraft Corporationin valmistama yksimoottorinen nelipaikkainen yleisilmailulentokone, joka esiteltiin vuonna 1947. Konetta valmistaa nykyään Hawker Beechcraft. Bonanzaa ja sen muunnoksia on valmistettu yli 17 000 kappaletta.
Kun Bonanza alun perin suunniteltiin 1947, siinä oli V-pyrstö. Tämä konstruktio kuitenkin osoittautui erittäin onnettomuusalttiiksi, ja kone sai lempinimen "fork-tailed doctor killer", lukuisien onnettomuuksien jälkeen. Pyrstökonstruktio muutettiin lopulta tavanomaiseksi, ja koneen käsittelyominaisuudet paranivat huomattavasti.
Vuonna 1974 saamelaisvaltuuskuntaa Ivalosta Bodöhön kuljettanut V-pyrstöinen kone katosi jäljettömiin vähän ennen laskeutumista.
Pro Estonia
Pro Estonia on suomalainen ja suomenkielinen aikakauslehti, joka on perustettu vuonna 1989. Lehti ilmestyy nykyisin neljä kertaa vuodessa, painos on keskimäärin 3 000 kpl. Lehti kertoo muun muassa Viron kulttuurista, historiasta, matkailusta ja taloudesta.
Yhteistyökumppaneita ovat Suomalais-Eestiläinen kauppayhdistys ry., Suomen Viro-yhdistysten liitto ja Tuglas-seura.
Pro Estonian ja sen verkkolehden päätoimittajana on toiminut vuodesta 1997 alkaen Matti Niiranen. Hän on myös lehden kustantaja.
Helmikuussa 2009 Pro Estonian paperipainoksen ilmestyminen päätettiin keskeyttää toistaiseksi. Kustannus Pro Estonia Oy ilmoitti samalla keskittyvänsä vuonna 2000 perustetun Pro Estonian verkkolehden kehittämiseen.
Josselyn Van Tyne
Josselyn Van Tyne (11. toukokuuta 1902 Philadelphia – 1957) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Josselyn Van Tynen vanhemmat olivat Claude Halstead Van Tyne ja Isabella Joslin Van Tyne. Hänen isänsä oli historioitsija, joka työskenteli Pennsylvanian yliopistossa ja myöhemmin Michiganin yliopistossa, jossa hänestä tuli Historia-osaston johtaja.
Josselyn Van Tyne avioitui Helen Belfield Batesin kanssa 1933.
Van Tyne kiinnostui linnuista jo poikana. Hän vieraili usein Ann Arborin eläintieteellisessä museossa. Hän opiskeli Harvardissa ja väitteli filosofian tohtoriksi Michiganissa 1928. Väitöskirjan aiheena oli rikkitukaanin ("Ramphastos sulfuratus", silloin "R. brevicarinatus") biologia, jota varten Van Tyne tutki lajia Panaman kanavan alueella Barro Colorado Islandilla. Hänen kiinnostuksensa tukaaneihin jatkui läpi elämän.
Van Tyne työskenteli Michiganin yliopiston eläinmuseossa ensin apulaiskuraattorina ja vuodesta 1931 alkaen kuraattorina, jossa virassa hän pysyi kuolemaansa saakka. Eläintieteen professori hän oli vuodesta 1953 lähtien. Van Tyne tutki etenkin lintujen systematiikkaa, esiintymistä, ekologiaa ja biologiaa. Hän työskenteli pääasiassa museossa mutta kävi joka vuosi pitkällä retkellä. Hän kävi Indo-Kiinassa 1928–1929, Keski-Amerikassa, arktisessa Kanadassa, Euroopassa ja monissa paikoissa Yhdysvaltoja. Hän oli tehokas keräilijä ja preparoi erinomaisesti tuhansia lintuja.
Van Tyne toimitti "The Wilson Bulletinia" vuosina 1939–1948. Toimittajana hän oli äärimmäisen pikkutarkka ja perehtyi käsikirjoitukseen ja viitteisiin ylettömän huolellisesti, mistä aiheutui monenlaisia ongelmia. Van Tyne liittyi vuonna 1922 American Ornithologists' Unioniin, jossa hän palveli useissa toimikunnissa ja myös yhdistyksen puheenjohtajana 1950–1953. Vuonna 1954 hän toimi puheenjohtajana International Ornithological Congressin tapaamisessa Baselissa, Sveitsissä.
Van Tyne kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa luolapääskyn alalajin "citata".
Van Tyne oli tuottelias kirjoittaja ja alla olevassa listassa on vain pieni osa hänen kirjoituksistaan.
Ken Nelson
Ken Nelson voi viitata ainakin seuraaviin:
Allomyrina
Allomyrina tai Trypoxylus on kovakuoriaisiin ("Coleoptera") kuuluva suku.
Punikki
Punikki on historiallinen, halventava nimitys punakaartin jäsenistä, erityisesti Suomen sisällissodan toiseen osapuoleen, vasemmistolaisiin, kansanvaltuuskuntalaisiin eli "punaisiin" kuuluneista. Sävyltään punikki vastaa Suomen sisällissodan toisesta osapuolesta, valkoisista, erityisesti suojeluskuntalaisista käytettyä lahtari-nimitystä. Nämä nimitykset ovat yleensä osapuolten toisistaan käyttämiä. Niitä käyttivät aikuisten esimerkkiä seuraten myös lapset kirjallisessakin muodossa esimerkiksi päiväkirjoissa.
Yhdysvalloissa ilmestyi amerikansuomalaisten vasemmistolaisten Tyomies Societyn julkaisema pilalehti "Punikki" vuosina 1921–1936.
Näiden merkitysten lisäksi Punikki voi viitata erisnimenä lehmään kuten esimerkiksi Mansikki – mikä antaa vihjeen myös esikristillisestä naisennimestä – sekä yleisnimenä ruskeaan lehmään, ja siitä sieniryhmälaji punikkitattiin.
Suomalais-Eestiläinen kauppayhdistys
Suomalais-Eestiläiseen kauppayhdistykseen kuuluu noin 150 suomalais-virolaista kauppaa tekevää yritystä. Yhdistyksestä käytetään lyhennettä SEKY. Se järjestää seminaareja, matkoja ja muita tilaisuuksia, joilla vahvistetaan suomalaisten ja virolaisten yritysten tuntemusta suomalais-virolaisista suhteista.
SEKY:n toiminasta tiedotetaan yhdistyksen kotisivujen lisäksi Pro Estonia -lehden välityksellä.
Järjestön puheenjohtajana toimii Neste Markkinointi Oy:n Ingmar Dahlblom. Sekyn asioita hoitaa World Trade Center Helsinki ja siellä sihteerinä kesästä 2008 alkaen Taina-Tellervo Vilkama.
Hylsykartonki
Hylsykartonki on kierre- tai parallel-hylsyjen valmistukseen käytetty kartonkilaatu. Hylsykartonki valmistetaan usein kierrätysmateriaalista, kuten aaltopahvi, pakkauspahvi, jätepaperi sekä nestepakkauksista peräisin oleva kierrätyskuitu. Lisäksi käytetään koivusta valmistettua kemimekaanista massaa ns. puolisellua, mikäli valmistetaan palstautumislujuudeltaan lujempia kartonkilaatuja. Hylsykartongista valmistettuja hylsyjä käytetään muun muassa paperiteollisuudessa paperirullien pohjina, joiden päälle rulla muodostetaan.
Vaeltajasimpukka
Vaeltajasimpukka ("Dreissena polymorpha") on pienikokoinen, ensisijaisesti sisävesissä elävä simpukkalaji. Se on levinnyt vieraslajina moniin luontaisen elinalueensa ulkopuolella sijaitseviin vesistöihin, ja sitä pidetään maailmanlaajuisesti yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
__notoc__
Vaeltajasimpukka kasvaa 15–30 mm pitkäksi. Kuoren muoto on ympyrän sektorin kaltainen. Väritys vaihtelee, lajista on kellanruskea, punaruskea ja ruskeavalkoraitainen värimuoto. Näistä raidallinen on yleisin.
Vaeltajasimpukka on alkujaan kotoisin Kaakkois-Euroopasta Mustanmeren ja Kaspianmeren alueen järvistä. Itämeren alueelle se levisi jo 1800-luvulla laivojen mukana. 1900-luvun lopulla se on edelleen levinnyt toisten laivojen mukana Pohjois-Amerikan Suurille järville. Nykyisin sitä tavataan 40 %:ssa Yhdysvaltojen sisävesireiteistä. Suomen vesialueilla Suomenlahden itäosissa sen havaittiin lisääntyvän 1990-luvun lopussa.
Vaeltajasimpukat kiinnittyvät pohjan rakenteisiin ja toisiinsa ryppäiksi ja voivat muodostaa yhtenäisiä simpukkamattoja. Ne voivat tukkia vedenalaisia putkia ja haitata veneillä liikkumista. Yhdysvalloissa lajin on arvioitu aiheuttaneen jo kymmenien miljardien tappiot.
Kyllä Euroopalle
Kyllä Euroopalle oli 1990-luvun puolivälissä toiminut kansalaisliike. Yhdistyksen tarkoitus oli edistää Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa, minkä johdosta kansalaisliike teki mittavan kampanjakiertueen, joka ulottui Suomen kaikkiin osiin. Yhdistys julkaisi "Kyllä Euroopalle" -lehteä, jonka painos oli suurimmillaan yli 500 000 kappaletta. Lehden päätoimittajana toimi Matti Niiranen ja yhdistyksen pääsihteerinä Pauli Kivipensas.
Kansalaisliike lakkautettiin Suomen liittyessä Euroopan unioniin vuonna 1995. Sen tilalle perustettiin Suomen Eurooppaliike, joka ryhtyi samana vuonna julkaisemaan Eurometri -lehteä.
Costa Serena
Costa Serena on italialaisen Costa Crociere -yhtiön 2007 valmistunut Välimerellä ja Kanariansaarilla risteilevä risteilyalus. Laivalla on muun muassa teatteri, neljä uima-allasta, viisi ravintolaa ja 13 pubia. Laivassa on yli 500 parvekkeellista hyttiä.
Alus tilattiin 15. syyskuuta 2004 Fincantierin Sestri Ponenten telakalta Genovasta Italiasta. Sen köli laskettiin 17. toukokuuta 2005 telakkanumerolla 6130 ja alus laskettiin vesille 4. elokuuta 2006. Alus luovutettiin 14. toukokuuta 2007 Costa Crociere SpA:lle Genovassa Italiassa ja se kastettiin 19. toukokuuta Marseillessa.
Alus aloitti risteilyt toukokuussa 2007. Se oli vuonna 2009 National Geographic TV:n kuvaamassa ohjelmassa "Cruise Ship Diaries".
Daniel Wayne Smith
Daniel Wayne Smith (22. tammikuuta 1986 Mexia, Texas, Yhdysvallat – 10. syyskuuta 2006 Nassau, Bahama) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Anna Nicole Smithin (1967–2007) poika. Hän esiintyi muun muassa äitinsä "The Anna Nicole Show'ssa", jota näytettiin vuosina 2002–2004. Hänellä oli myös pieniä elokuvarooleja, ja hän oli yksi "Illegal Aliens" -elokuvan (2007) tuottajista.
Smith kuoli lääkkeiden yliannostukseen 20-vuotiaana ollessaan äitinsä luona Nassaussa. Anna Nicolelle oli syntynyt tytär, Daniel Waynen sisarpuoli Dannielynn, vain kolme päivää aikaisemmin. Äiti itse kuoli alle puoli vuotta poikansa jälkeen.
The Anna Nicole Show
The Anna Nicole Show oli Anna Nicole Smithin elämään perustunut yhdysvaltalainen tosi-TV-sarja. Se näytettiin ensi kertaa 4. elokuuta 2002 ja lopetettiin vuonna 2004. Smithin itsensä lisäksi sarjassa esiintyi muiden muassa hänen poikansa Daniel Wayne Smith.
Jaksot esitti E! Entertainment. Suomessa sarja tuli Neloselta.
Shimon ben Gamliel
Shimon ben Gamliel (hepreaksi שמעון בן גמליאל) (n. 10 eaa. - 70) oli tannaisti ja juutalainen rabbi. Hän seurasi isäänsä Gamalielia Sanhedrinin johtajana vuonna 50. Roomalaisten kerrotaan surmanneen hänet.
Shimon oli Daavidin jälkeläinen. Hänen hautansa Kafr Kannassa Pohjois-Israelissa tunnetaan yhä.
Ranskan ympäriajo 2009
Vuoden 2009 Ranskan ympäriajo oli 96. Ranskan ympäriajo. Se alkoi Monacosta aika-ajolla 4. heinäkuuta ja päättyi Pariisiin 26. heinäkuuta. Kilpailu vieraili Espanjassa, Andorrassa, Sveitsissä sekä Italiassa. Reitillä oli kymmenen tasamaaetappia, seitsemän vuorietappia, yksi mäkietappi, kaksi henkilökohtaista aika-ajoa ja yksi joukkueaika-ajo. Kilpailun kokonaispituus oli 3 459,5 kilometriä.
Espanjalainen Alberto Contador voitti kokonaiskilpailun 4 minuutin ja 11 sekunnin erolla luxemburgilaiseen Andy Schleckiin, joka voitti toisen kerran peräkkäin nuorten ajajien kilpailun. Kolmas oli yhdysvaltalainen kilpailun seitsenkertainen voittaja Lance Armstrong. Pistekilpailun voitti norjalainen Thor Hushovd 280 pisteellä ja mäkikirikilpailun italialainen Franco Pellizotti 210 pisteellä. Paras joukkue oli kazakstanilainen Astana. Yritteliäimmän ajajan tittelin sai Liquigas-tallin Franco Pellizotti.
Kilpailuun kutsuttiin seuraavat 20 joukkuetta:
Kilpailun ennakkosuosikkeihin kuuluivat muun muassa edellisvuoden voittaja Carlos Sastre, kaikki suuret ympäriajot voittanut Alberto Contador, Italian ympäriajon 2009 voittaja Denis Menšov, Liége–Bastogne–Liègen 2009 voittanut Andy Schleck, Ranskan ympäriajossa kahdesti toiseksi sijoittunut Cadel Evans ja kilpailun seitsenkertainen voittaja Lance Armstrong.
Punaisella kehyksellä merkityt etapit päättyvät mäen tai vuoren päälle.
Lähde:
DNF = ei tullut maaliin, DNS = ei lähtenyt etapille, HD = etapin prosenttimääräisen enimmäisaikarajan ylitys
Viisi päivää kilpailun päättymisen jälkeen 16. etapin voittaneen Euskaltel-Euskadi-tallin espanjalaisen Mikel Astarlozan ilmoitettiin antaneen positiivisen dopingnäytteen kahdeksan päivää ennen kilpailun alkua. Astarlozan tulokset mitätöitiin, ja etapilla toiseksi tullut Sandy Casar merkittiin voittajaksi.
Lokakuussa 2012 Lance Armstrongin kaikki tulokset vuodesta 1998 lähtien, myös Ranskan ympäriajo 2009, mitätöitiin järjestelmällisen dopingin takia.
RT
RT (aiemmin Russia Today) on kansainvälisesti näytettävä venäläinen tv-uutiskanava, joka tarjoaa englannin-, saksan-, espanjan- ja arabiankielisiä uutisia Venäjältä ja maailmalta. Merkittävä osa kanavan vieraskielisen ohjelmatoiminnan rahoituksesta tulee Venäjän federaation budjettivaroista.
RIA Novostin perustama kanava aloitti toimintansa 10. joulukuuta 2005. Englanninkielisen toimituksen rinnalle perustettiin 4. toukokuuta 2007 toimintansa aloittanut arabiankielinen Rusiya Al-Yaum. Sittemmin seurasi myös espanjankielinen toimitus. Kanavalla on myös venäjänkielistä tuotantoa. Tv-kanavan mukaan sillä on yhteensä 22 toimipistettä kaikkiaan 19 eri maassa tai territoriossa. Ulkomaantoimipaikka on esimerkiksi Berliinissä, Lontoossa, New Yorkissa, Washingtonissa, Gazassa, Kairossa ja Bagdadissa. Toimituksissa työskentelee yli 1 000 henkeä, vuoden 2010 uutisen mukaan henkilökuntaa oli tuolloin jo 2 000. Vuonna 2008 kanavan budjetti oli 147 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (3,6 miljardia ruplaa). Vuonna 2013 budjettituki oli noussut 11,2 ja vuonna 2014 yhteensä 11,871 miljardiin ruplaan (noin 262 milj. EUR).
Kanava näkyy noin 644 miljoonalle ihmiselle yli sadassa maassa. Yhtiön mukaan se tavoittaa maailmanlaajuisesti yli 28 prosenttia kaikista kaapelitelevision tilaajista ja on saatavilla yli 2,7 miljoonassa hotellihuoneessa.
Televisiokanava RT:n taustaorganisaatio on valtion tukema, epäkaupallinen organisaatio ANO TV-Novosti (), joka on hallinnollisesti erillään FGUP Rossija segodnja ()-mediakonsernista. Näiden organisaatioiden katuosoite on kuitenkin sama (Zubovski bul. 4, rak. 1, Moskova). Sama päätoimittaja Margarita Simonjan vastasi ainakin vuoden 2014 aikana sekä televisiokanava RT:n että Rossija segodnja -mediatalon toimituksellisesta sisällöstä.
Mm. Toimittajat ilman rajoja -järjestö, Yle, Helsingin Sanomat, saksalainen Der Spiegel, brittiläiset The Guardian ja The Independent sekä Al Jazeera ovat syyttäneet RT:tä Kremlin propagandan levittämisestä. The Economist-lehden "Eastern approaches" -blogi puolestaan on syyttänyt RT:tä salaliittoteorioiden levittämisestä.
Venäjän parlamentin jäsen ja liberaalidemokraattien johtaja Vladimir Žirinovski uhkaili duuman lehdistötilaisuudessa Itä-Ukrainan kriisin aikaan vuonna 2014 raskaana olevaa Russia Todayn toimittajaa ja kehotti alaistaan raiskaamaan tämän. Toimittaja yritti kysyä onko tämä kaavaillut vastavuoroisia pakotteita Ukrainaa kohtaan. Tapausta pidettiin törkeänä, sillä Žirinovski kehotti avoimeen väkivaltaan duuman seinien sisällä.
Pro Evolution Soccer 4
Pro Evolution Soccer 4 (Japanissa nimellä "World Soccer: Winning Eleven 8" ja Yhdysvalloissa nimellä "World Soccer: Winning Eleven 8 International") on Konamin kehittämä ja julkaisema "Pro Evolution Soccer" -pelisarjan neljäs osa, joka julkaistiin vuonna 2004 PlayStation 2:lle, Xboxille ja Microsoft Windowsille. Peli oli sarjan ensimmäinen Xboxille.
Peli sisältää yli 3 000 lisensioitua pelaajaa, kolme täysin lisensioitua liigaa (Espanjan La Liga, Italian Serie A sekä Alankomaiden Eredivisie) ja 57 jalkapallomaajoukkuetta. Parannuksia edellisiin versioihin on tehty muun muassa harjoitteluun, harhautuksiin sekä animointiin.
Paris for President
"Paris for President" on Paris Hiltonin toinen julkaistu kappale. Se on Hiltonin itse kirjoittama.
"Paris for President" julkaistiin musiikkivideona 27. lokakuuta 2008 swaghousemedia.com -sivustolla. Sivustolla kaupattiin pakettia, jonka ostamalla sai itselleen kappaleet "Paris for President" sekä "Jailhouse Baby" ja lisäksi videopätkiä, kuvia ja näytteet kappaleista "Crave", "Platinum Blonde" sekä "Girl Tax".
Kappaleelle kuvattiin video 3. lokakuuta 2008 Los Angelesissa, jossa Hilton esiintyy puvussa ja uima-asussa. Hän esiintyy presidenttiehdokkaana pitämässä puhettaan. Videolla kolmen hengen agenttiryhmä (näyttelijät Bryan McMullin, Matt Hall ja William Chan) laulaa "Paris for president". Myös Hiltonin koira Tinkerbell esiintyy videolle.
Verta käsissämme
Verta käsissämme on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Se perustuu Mika Waltarin pienoisromaaniin "Ei koskaan huomispäivää". Sensuuri kielsi elokuvan esittämisen sen alkuperäisessä muodossa. Perusteluna oli rikosten esitteleminen niitä tuomitsematta. Uusi Suomi -lehden uutisen mukaan "Ulkopolitiikalla ei elokuvan kieltämisessä ollut minkäänlaista osaa."
Elokuva on kolmiodraama, jonka henkilöinä ovat sotavankeudesta palannut upseeri, tämän rintamatoveri ja tämän vaimo.
Birżebbuġa
Birżebbuġa (tunnetaan myös nimillä Birzebbugia ja BʼBuġa) on kunta Maltalla. Se sijaitsee Maltan saaren eteläosassa. Kaupungin asukasluku oli noin 12 500 vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaita oli 10 412.
Birżebbuġa on suosittu matkailukohde aivan kylän keskustassa sijaitsevan hiekkarantansa vuoksi. Rannan läheisyydessä on myös paljon kauppoja ja ravintoloita. Kunnan alueella on myös muutamia arvokkaita arkeologisia kaivauksia.
Ritva Haavikko
Ritva Kyllikki Haavikko, o.s. "Hanhineva", ent. "Rainio", (s. 7. tammikuuta 1929 Mikkeli) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja tietokirjailija.
Ritva Haavikon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Kaarlo Aksel Hanhineva ja liikkeenharjoittaja Ilma Amanda Pesonen. Hän valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta 1948, filosofian kandidaatiksi 1952 ja filosofian lisensiaatiksi 1980 Helsingin yliopistosta. Haavikko sai professorin arvonimen 2001. Haavikko on toiminut opetus- ja tutkimustehtävissä eri yliopistoissa, muun muassa Joensuun yliopiston kirjallisuuden lehtorina ja vt. apulaisprofessorina. Hän on ollut myös Mainostelevisiossa perhetoimituksen päällikkönä.
Haavikko oli naimisissa professori Kullervo Rainion kanssa 1952–1970. Avioeroon päättyneestä liitosta hänellä on vuosina 1955 ja 1957 syntyneet kaksi poikaa. Avioliitto runoilija Paavo Haavikon kanssa kesti vuodesta 1971 tämän kuolemaan asti 2008, mutta pariskunta asui erillään vuodesta 1983.. Ennen vuotta 1971 julkaistun tuotantonsa Haavikko on julkaissut nimellä Ritva Rainio.
Haavikon ura Mika Waltari -asiantuntijana on vuosikymmenien mittainen. Hän haastatteli kirjailijaa 1970-luvulla laajasti elämäkertaa varten. Haavikko ehdotti Waltarille, että tämän tuotannosta koottaisiin retrospektiivinen tekstivalikoima julkaistavaksi "Ihmisen ääni" -sarjassa. Syntyneessä kokoomateoksessa "Ihmisen ääni. Nöyryys – intohimo" (WSOY, 1978), jonka Haavikko toimitti, ilmestyivät myös Waltarin viimeiset julkaistut tekstit. Kirjailijan kuoltua ilmestyivät Haavikon toimittamana Waltarin teokset "Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978" (1979) ja "Kirjailijan muistelmia" (1980). Haavikko toimitti myös artikkelikokoelman "Mika Waltari – mielikuvituksen jättiläinen" (WSOY, 1982). Syksyllä 2008 ilmestyy Haavikon kirjoittama elämäkertateos "Mika Waltari, sananvalloittaja", jossa hän tarkastelee muun muassa Waltarin kirjallisia vaikuttajia ja teosten syntyprosessia.
Haavikon yhteistyöstä Helvi Hämäläisen kanssa syntyi kaksi teosta: hän toimitti Hämäläisen muistelmateoksen "Ketunkivellä. Helvi Hämäläisen elämä 1907–1954" (WSOY, 1993) ja päiväkirjan "Päiväkirjat 1955–1988" (WSOY, 1994).
Haavikon hevosharrastus kulminoituu tietokirjassa "Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa" (WSOY, 2003). Tästä teoksesta Haavikolle myönnettiin Lauri Jäntin säätiön palkinto 2004. Hän on uransa alkupuolella julkaissut myös lastenkirjan "Tuli kerran tyttö ja susi" (WSOY, 1966).
Haavikon panos kirjojen ja kirjasarjojen toimittajana on mittava. Erityisesti hänet tunnetaan toimittamastaan kirjasarjasta "Miten kirjani ovat syntyneet" 1–4 (1969–2000), jossa kirjailijat kertovat teoksiensa syntyprosessista. Hän on toimittanut myös artikkelikokoelman "Kirjallisuuskritiikki ja opetus" (Äidinkielen opettajain liitto, 1971) ja sen laajennetun laitoksen "Kirjallisuuden tulkinta ja opetus" (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1978). Hän oli yksi kansakoulun äidinkielen oppikirjasarjan "Luen ja kirjoitan" (1967) tekijöistä. Artikkelikokoelman "Luovuuden ulottuvuudet" (Weilin + Göös, 1984) Haavikko toimitti Jan-Erik Ruthin kanssa.
Leijukerroskattila
Leijukerroskattila on biopolttoaineiden polttoon kehitetty lämpökeskusten ja -voimaloiden kattilatyyppi. Leijukerroskattilassa tulipesän alaosasta syötetään ilmavirta, joka saa tulipesässä pidettävän hiekan, tuhkan ja polttoaineen leijumaan. Palaminen tapahtuu näin muodostuvassa "pedissä". Polttoaineen jatkuva sekoittuminen tehostaa lämmön ja kaasujen siirtoa.
Leijukerrostekniikka ei aseta polttoaineen laadulle mainittavia laatuvaatimuksia. Polttotekniikan etuna on mahdollisuus käyttää myös kosteita ja matalan lämpöarvon omaavia polttoaineita. Biopolttoaineet kuten kuori, hake, sahausjäte ja turve sopivat erityisen hyvin juuri leijukerrospolttoon. Lisäksi seospolttoaineena voidaan käyttää muun muassa kierrätyspolttoainetta, yhdyskuntajätettä tai lietettä. Poltettava materiaali pitää kuitenkin murskata niin pieneksi, että leijutus onnistuu.
Paineistettua leijukerroskattilaa käytetään ns. PFBC-voimalaitoksessa (pressurized fluidized bed combustion).
Guzów
Guzów on kylä Keski-Puolassa. Se sijaitsee Masovian voivodikunnassa olevassa Wiskitkin kunnassa. Se kuului vuosina 1975–1998 Skierniewicen voivodikuntaan.
Vuodesta 1765 Guzówin ja sen lähiseudun omisti Andrzej Ogiński. 1700-luvulla se joutui Feliks Łubieńskin omistukseen. Vuonna 1856 koko kiinteistö myytiin huutokaupassa Feliks Sobańskille. Guzówin alue palatseineen oli Sobańskien omistuksessa vuoteen 1944, jolloin se liitettiin kansallisomaisuuteen.
Valtiomies, kapinallinen ja säveltäjä Michał Kleofas Ogiński syntyi Guzówissa.
Andrzej Ogiński rakennutti Guzówiin upean tiilisen kartanorakennuksen. 1800-luvun jälkipuoliskolla Feliks Sobańskin määräyksestä arkkitehti Władysław Hirschel kunnosti kartanorakennuksen palatsiksi ranskalaisten Loirejoen laakson linnojen esikuvan mukaan. Palatsin ympärille tehtiin maisemapuutarha, jonka suunnittelivat Walerian Kronenberg ja Franciszek Szanior.
Ensimmäisen maailmansodan aikana palatsi oli sairaalana rintaman lähellä, ja se ja puutarha vaurioituivat. Maailmansotien välisenä aikana ne kunnostettiin, mutta toisen maailmansodan aikana palatsin sisustus ja huonekalut ryöstettiin. Vuonna 1944 palatsi liitettiin kansallisomaisuuteen. Sodan jälkeen sitä käytettiin sokeritehtaan työläisten asuntona. Sobańskin suku sai palatsin takaisin 1992.
Palatsi on yhä huonossa kunnossa vuosikausien rappion jälkeen, samoin puutarha, joka on villiintynyt. Palatsin vanha kappeli, joka nykyisin on Pyhän Valoisin Felixin kirkko, on ainoa kunnostettu osa pienen puutarhaosuuden ohella.
Manfred Pranger
Manfred Pranger (s. 25. tammikuuta 1978 Hall in Tirol, Itävalta) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Pranger on erikoistunut pujotteluun, jossa hän voitti myös maailmanmestaruuden.
Pranger keskeytti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 pujottelun ensimmäisellä kierroksella. MM-kilpailuissa hän on sijoittunut pujottelussa viidenneksi sekä St. Moritzissa 2003 että Åressa 2007. Bormion MM-pujottelussa 2005 hän keskeytti toisella kierroksella. Val d'Isèressä 2009 Pranger saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa voitettuaan pujottelun maailmanmestaruuden. Garmisch-Partenkirchenissä 2011 Pranger sijoittui pujottelussa yhdeksänneksi.
Pranger sijoittui maailmancupin osakilpailussa ensimmäisen kerran kärkikolmikkoon oltuaan kolmas Lillehammerin pujottelussa kaudella 2002–2003. Pujottelun maailmancupin kokonaispisteissä hän oli viides. Seuraavalla kaudella Pranger sijoittui pujottelukilpailuissa toiseksi Flachaussa sekä kolmanneksi Park Cityssä, Madonna di Campigliossa ja Sestrieressä. Pujottelucupissa hän oli seitsemäs.
Pranger voitti kaudella 2004–2005 Kitzbühelin ja Schladmingin maailmancup-pujottelut ja sijoittui lajin kokonaispisteissä kolmanneksi. Seuraavan kerran hän pääsi palkintokorokkeelle oltuaan toinen Adelbodenin pujottelussa kaudella 2008–2009. Viikkoa myöhemmin hän voitti Wengenin kilpailun ja oli myöhemmin samalla kaudella toinen Schladmingin pujottelussa. Pujottelucupissa hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 2009–2010 hän oli toinen Garmisch-Partenkirchenin pujottelussa ja kolmas Alta Badian sekä Schladmingin pujotteluissa. Pujottelucupin loppupisteissä hän oli seitsemäs.
Pranger voitti pujottelun Euroopan cupin kokonaiskilpailun kaudella 2000–2001. Osakilpailuvoittoja hänellä on kauden 2007–2008 jälkeen kahdeksan. Itävallan pujottelumestaruuden hän on voittanut 2003 ja 2004 sekä suurpujottelumestaruuden 2007.
Villa Heikel
Villa Heikel oli rakennusmestari-arkkitehti Elia Heikelin 1903 suunnittelema ja rakentama puutarhakaupunki Kauniaisten ensimmäinen huvila. Jugendhenkinen n. 350 neliömetrin huvila rakennettiin alun perin Heikelin perheen kesähuvilaksi Gallträskin rannalle. 
Elia Heikel oli toisena osakkaana Kauniaisten pohjoisosan suuressa maakaupassa v. 1901. 
Heikel rakennutti tien Turuntieltä tontilleen, jonne suunniteltiin puuhuvila perheen kesäasunnoksi ja sitä rakennettiin vaiheittain heti tontin hankintavuodesta lähtien. Vuosina 1914–1917 Elia Heikelin poika Kaarlo muutti huvilan talviasuttavaksi. Näihin aikoihin huvilan rannan puolelle raivattiin suuri keittiöpuutarha, joka oli jo 1980-luvulle tultaessa hävinnyt. Huvila on säilyttänyt alkuperäisyytensä hyvin ja sijaitsee edelleen rauhallisella ja vehmaalla tontilla. Huvila on yksi noin 50 säilyneestä Kauniaisten alkuperäisistä huviloista, jotka nykyään ovat kaikki Museoviraston suojelemia.
Villa Heikel säästyi 50–70-luvun purkuvimmalta, joka myös Kauniaisissa koitui monen vanhan huvilan kohtaloksi. Villa Heikel on entisöity alkuperäismuotoonsa yhteistyössä Museoviraston konservaattori Pentti Pietarilan ja sisustusarkkitehti Päivi Bergrothin kanssa. Kohteella on suuri arkkitehtoninen, historiallinen ja ympäristöllinen arvo, ja se kuuluu valtakunnallisesti arvokkaaseen kulttuuriympäristöön, Gallträskin huvila-asutukseen. Villa on yksityisomistuksessa.
Maria Szymanowska
Maria Szymanowska (alk. Marianna Agata Wołowska; 14. joulukuuta 1789 Varsova Puola – 25. heinäkuuta 1831 Pietari, Venäjä) oli puolalainen säveltäjä ja ensimmäisiä ammattimaisia virtuoosipianisteja 1800-luvulla. Hän kiersi laajasti esiintymässä Euroopassa, etenkin 1820-luvulla, ennen kuin asettui pysyvästi Pietariin. Siellä hän sävelsi hoville, piti konsertteja, opetti musiikkia ja piti vaikutusvaltaista salonkia. Hän kuoli koleraan.
Szymanowska sävelsi pianokappaleita, lauluja ja muita pieniä kamariteoksia sekä ensimmäiset puolalaiset etydit ja nokturnit pianolle. Hänen tyyliään on luonnehdittu sanoin Chopinia edeltävän ajan "stile brillant". Hänen sävellystensä määrä on noin sata, mutta orkesteriteoksia hänen ei tiedetä säveltäneen.
Szymanowskan tytär oli Celina Szymanowska, jonka puoliso oli puolalainen romantiikkaa edustava runoilija Adam Mickiewicz.
Hanns Heinz Ewers
Hanns Heinz Ewers (1871–1943) oli saksalainen kirjailija, näyttelijä ja filosofi. Hänet tunnetaan kauhutarinoistaan ja yhteyksistään natseihin.
Ewers kirjoitti paljon näytelmiä, novelleja, runoja ja käsikirjoituksia elokuviin. Monien päähenkilö on Frank Braun, Ewersin kirjallinen omakuva. Hänen tunnetuin romaaninsa on Frankenstein-myyttiin pohjautuva teos nimeltä "Alraune" (1928), jonka pohjalta on tehty myös elokuva. Hänen tarinansa "Der Student von Prag" on sovitettu kahdesti elokuvaksi; tämä kaksoisolentotarina on kiehtonut myös psykoanalyytikkoja.
Weimarin tasavallan viimeisinä vuosina Ewers kiinnostui natsipuolueesta, sen nationalismista ja teutonien kulttuurin palvonnasta. Hän kirjoitti kansallissosialistien marttyyrista Horst Wesselistä elämäkerran "Horst Wessel: eräs saksalainen kohtalo" (1932), jonka Mika Waltari suomensi vuonna 1933. Teoksen pohjalta valmistui elokuva, jonka nimeksi tuli eräiden vaiheiden jälkeen "Hans Westmar" (1933).
Ewers ei kuitenkaan koskaan liittynyt puolueeseen. Hän joutui natsien epäsuosioon, koska hän suhtautui myönteisesti juutalaisiin ja homoseksuaaleihin, ja hänen kirjojaan kiellettiin.
André-Jacques Garnerin
André-Jacques Garnerin (31. tammikuuta 1769 Pariisi – 18. elokuuta 1823 Pariisi) oli ranskalainen kehikottoman (ei-jäykän) laskuvarjon keksijä. Garnerinia voidaan pitää ensimmäisenä varsinaisena laskuvarjohyppääjänä, sillä hän suoritti useita hyppyjä. Hän suoritti ensimmäisen dokumentoidun onnistuneen laskuvarjohypyn korkealta.
Garnerinin ensimmäiset kokeilut perustuivat sateenvarjon muotoisiin laitteisiin. Hän joutui brittijoukkojen vangiksi Napoleonin sotien ensimmäisen vaiheen (1792–1797) aikana. Garnerin luovutettiin itävaltalaisille ja hän joutui sotavangiksi Budaan Unkariin lähes kolmeksi vuodeksi.
Vapautumisensa jälkeen Garnerin työskenteli ilmapallojen parissa. Hän hyppäsi ensimmäistä kertaa ilmapallosta silkkilaskuvarjolla 22. lokakuuta 1797 Parc Monceaun yllä Pariisissa. 900 metrin pudotuksen jälkeen hän laskeutui ihailevan väkijoukon eteen. 3.–4. lokakuuta 1803 hän kulki 395 kilometrin matkan Pariisin ja Clausenin välillä ilmapallollaan.
Hänen puolisonsa Jeanne-Geneviève oli ensimmäinen naispuolinen laskuvarjohyppääjä.
Garnerin kuoli onnettomuudessa Pariisissa palkin osuttua häneen hänen rakentaessaan ilmapalloa.
Cetoniinae
Cetoniinae on kovakuoriaisiin (Coleoptera) lehtisarvisten (Scarabaeidae) heimoon kuuluva alaheimo.
Elena Fanchini
Elena Fanchini (s. 30. huhtikuuta 1985 Lovere, Italia) on italialainen alppihiihtäjä, joka on parhaimmillaan vauhtilajeissa.
Fanchini saavutti hopeaa Santa Caterinan MM-kisojen 2005 syöksylaskussa Janica Kostelicin jälkeen. Samana vuonna hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa Bardonecchiassa hopeaa syöksylaskussa ja pronssía supersuurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli supersuurpujottelussa neljästoista. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksi ja alppiyhdistetyssä 15:nneksi, Sotšin olympialaisissa 2014 syöksylaskussa 12:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli syöksylaskussa 14:s.
Fanchini on urallaan voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua, syöksylaskut Lake Louisessa joulukuussa 2005 sekä Cortina d’Ampezzossa tammikuussa 2015. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui kolmanneksi Beaver Creekin sekä Lake Louisen syöksylaskussa. Syöksylaskun maailmancupissa hän oli viides kaudella 2014–2015. Syöksylaskun Italian mestaruuden hän on voittanut vuosina 2005, 2007, 2010, 2011 ja 2012.
Myös Elena Fanchinin sisaret Nadia ja Sabrina ovat alppihiihtäjiä.
Goliathini
Goliathini on kovakuoriaisten (Coleoptera) lehtisarvisten (Scarabaeidae) heimon Cetoniinae-alaheimoon kuuluva tribus.
Cetoniini
Cetoniini on kovakuoriaisiin (Coleoptera) lehtisarvisten (Scarabaeidae) heimon Cetoniinae-alaheimoon kuuluva tribus.
Finn-Stroi
Finn-Stroi Oy oli suomalaisten rakentajien Neuvostoliittoon suuntautuvia rakennushankkeita varten perustama yhteenliittymä. Se toteutti suuria rakennusprojekteja, kuten:Finn-Stroi perustettiin varsinaisesti Svetogorskin paperitehtaan rakennustöitä varten. Siinä oli osakkaana kahdeksan suurta suomalaista rakennusyritystä, pääosakkaina Polar-rakennus Oy, Haka, Puolimatka, Teräsbetoni, YIT. Myöhemmässä vaiheessa mukaan tuli lisäksi kuusi muulta osakasta, joista 1978 alussa tulivat Lemminkäinen Oy ja Palkki Oy sekä Perusyhtymä Oy. Finn-Stroin ideoija ja sen hallituksen pitkäaikainen puheenjohtaja oli Polar-rakennuksen toimitusjohtaja, vuorineuvos Kauko Rastas. Yrityksen johtajana toimi 16 vuotta Risto Kangas-Ikkala.
Risto Kangas-Ikkala kertoo Jyrki Koulumiehen toimittamassa muistelmateoksessaan, miten yritykset tuhlasivat rakennustoiminnasta saadut rahat. Ne tulouttivat Finn-Stroin tyhjäksi, ja 6,5 miljardin voitot hävisivät taivaan tuuliin.
Finn-Stroin nimen loppuosa tulee venäjän kielen sanasta "stroitelstvo" (), joka tarkoittaa rakennusteollisuutta.
Hoffrén
Hoffrén (Ruotsissa myös Hofrén) on sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Myös seuraavien henkilöiden sukunimi oli alun perin Hóffrén:
Jens Pedersen
Jens Pedersen (s. 17. toukokuuta 1976) on suomalais-tanskalainen entinen salibandymaalivahti.
Pedersenin äidin puolelta oleva isoisä on kotoisin Tanskasta, jonka myötä hän omistaa kaksoiskansalaisuuden.
Pedersen aloitti uransa heti salibandyliigassa Manse Unitedissa vuonna 1992, jossa hän pelasi neljä kautta. Sittemmin hän pelasi yhden kauden Koo-Veessa, josta matka jatkui Gunnersiin vuonna 1998. Kolmen Gunners-kauden jälkeen Pedersen siirtyi yhdeksän vietetyn vuoden jälkeen Tampereelta Jyväskylään, jossa hän saavutti SM-hopeaa kaudella 2004–2005 Happeen riveissä.
Kauden päätteeksi Pedersen siirtyi kahdeksi kaudeksi hämeenlinnalaiseen Trackersiin, jossa 7. tammikuuta 2007 hänestä tuli ensimmäinen maalivahti, joka on pelannut 300 ottelua salibandyliigassa.
Urallaan Pedersen edusti myös Tanskan salibandymaajoukkuetta vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa.
Nykyisin Pedersen on ollut muun muassa perustamassa ja suunnittelemassa pelkästään salibandymaalivahdeille suunnattua varustemerkkiä Pedersen Collectionia.