hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lenininpuisto
Lenininpuisto () on Helsingin Alppilassa sijaitseva puutarha-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijerin suunnittelema 3,5 hehtaarin kokoinen puisto.
Puiston rakensi Helsingin kaupungin puisto-osasto yhdessä Helsingin Puutarhaseuran kanssa. Lähes maatonta kalliota ollut alue rakennettiin vuosina 1961–1962 pidettyä puutarhanäyttelyä varten puistoksi. Rakennustyöt heinäkuussa 1961, vaikkakin mullanajo olikin jo alkanut edellisenä talvena. Ennen puistoa alueella ei ollut mitään rakenteita ja puitakin oli vain viisi. Näyttelyä varten rakennettiin näyttelypaviljonki, suihkuallas, puro, käytävät, muureja ja portaat.
Puutarhanäyttelyn ansiosta Lenininpuisto on edelleen suomalaiseksi puistoksi poikkeuksellisen rehevä ja sisältää runsaasti puu-, pensas- ja kukkalajikkeita. Puiston halki virtaa kivetty puro, joka saa alkunsa sen korkeimmalla kohdalla olevasta suihkulähteestä ja laskee kiviseen vesialtaaseen itäisen portin luona.
Lenininpuisto tunnettiin 1960-luvulla asukkaiden keskuudessa muun muassa kukkapuiston nimellä. Nykyisen nimensä puisto sai vuonna 1970 V. I. Leninin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi, jolloin se erotettiin Alppipuistosta. Nimeämisaloitteen teki Mirjam Vire-Tuominen, ja nimi selittyy sillä, että puiston vieressä sijaitsee Kulttuuritalo.
Pientä Lenininpuistoa ei ole kovin helppo löytää, koska puiston Sturenkadulla sijaitseva alkupää on muutettu viereisen Kulttuuritalon kiinteistöä palvelevaksi asfaltoiduksi pysäköintialueeksi. Puiston kaksi muuta sisäänkäyntiä sijaitsevat pohjoisessa Vesilinnankadulla ja etelässä Linnanmäen huvipuiston pääporttia vastapäätä.
Aika ajoin on herännyt keskustelua, pitäisikö puistoon pystyttää Leninille muistomerkki. Vuonna 2000 nousi kohu kun Helsingin kaupungin taidemuseo suunnitteli hankkivansa petroskoilaisen kuvanveistäjän, akateemikko Leo Lankisen suomalaisesta punagraniitista veistämän Lenin-rintakuvan joka oli tarkoitus sijoittaa Alppilan Lenininpuistoon. Hankkeesta luovuttiin kun patsaan myyjä veti tarjouksensa pois.
Puiston nimeä on ehdotettu muutettavaksi Vesilinnanpuistoksi, Puutarhurinpuistoksi tai Ylipuutarhurinpuistoksi. Lokakuussa 2017 Sinisen tulevaisuuden Jussi Niinistö ja Sampo Terho jättivät aloitteen, jossa he halusivat muuttaa puiston nimen Pehr Evind Svinhufvudiin viitaten Ukko-Pekan puistoksi. Helsingin kaupunginvaltuusto äänesti aiheesta toukokuussa 2018, jolloin aloite kaatui. Kompromissiksi sinisten valtuustoryhmä esitti nimeä Leninin uhrien muistopuisto. Jussi Niinistön mukaan ”se kunnioittaisi näkyvällä tavalla niitä lukemattomia ihmisiä, niin suomalaisia, venäläisiä kuin muidenkin kansallisuuksien edustajia, jotka jauhautuivat Leninin luoman kommunistisen hirmuhallinnon rattaissa”. Myös tämä esitys kaatui.
Iiro
Iiro on suomalainen miehen nimi. Vuoden 2015 loppuun mennessä nimi Iiro on annettu Suomessa noin 3 835 henkilölle. Iiron nimipäivä on 19. joulukuuta. Iiro on länsisuomalainen muunnos nimestä Iisak.
Iisakki
Iisakki on suomalaisen miehen etunimi. Iisakin nimipäivä on 19. joulukuuta. Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi Iisakki on annettu 10 112 henkilölle.
Nimi Iisakki tai Iisak on suomalainen muoto heprealaisesta nimestä "Jitzhak" (חָק), joka merkitsee "hän nauraa". Raamatussa Iisak on yksi Israelin patriarkoista, Abrahamin poika, Eesaun ja Jaakobin isä. Nimen eri muotoja eri kielissä ovat myös englantilainen "Isaac", saksalainen "Isaak" ja ruotsalainen "Isak". Samaa alkuperää ovat myös suomalaiset nimet Iikka ja Iiro.
Jorge Campos
Jorge Campos Navarrete (s. 15. lokakuuta 1966 Acapulco, Meksiko) on meksikolainen pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija, joka oli huipputason pelaaja sekä maalivahtina että kenttäpelaajana. Hän oli lyhyt maalivahti, vain noin 168 cm pitkä. Lisäksi suuri yleisö saattaa muistaa hänet kirjavista peliasuista.
Camposille tyypillistä oli, että hän saattoi kesken ottelun vaihtaa maalivahdista hyökkääjäksi. Meksikon pääsarjassa hän pelasi UNAM Pumasissa, CF Atlantessa, Cruz Azulissa, UNAL Tigresissä ja Pueblassa. Yhdysvalloissa hän pelasi Los Angeles Galaxyssä ja Chicago Firessä. Kaudella 1989–90 hän teki UNAM Pumasin paidassa 14 maalia.
Meksikon maajoukkueessa Campos pelasi 130 ottelua. Hän pelasi sekä 1994 että 1998 MM-turnauksessa. Vuoden 2003 jälkeen hän on toiminut maajoukkueen apulaisvalmentajana.
Luettelo portugalilaisista etunimistä
Tämä on luettelo portugalinkielisissä maissa käytettävistä etunimistä.
Iikka
Iikka on suomalainen etunimi. Nimen on Suomessa saanut vuoden 2009 loppuun mennessä 1 469 miestä ja alle viisi naista. Iikan nimipäivä on 19. joulukuuta. Iikka on peräisin nimestä Iisak.
Muita samankaltaisia nimiä ovat mm. Iiro ja Iisakki.
Diego Pisador
Diego Pisador (1509–1557) oli espanjalainen renessanssisäveltäjä ja vihuelisti. Hän julkaisi vuonna 1552 kirjan "Libro de musica de vihuela" eli musiikkia vihuelalle ja lauluäänelle.
Levy-yhtiö Naxos on julkaissut levytykset Pisadorin kappaleista "Si la noche haze escura" ja "La mañana de San Juan".
Paolo Rossi
Paolo Rossi (s. 23. syyskuuta 1956 Prato, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Rossi tunnettiin erittäin nopeana ja hyvin sijoittuvana hyökkääjänä.
Rossi johdatti Italian mestaruuteen vuoden 1982 MM-kisoissa ja voitti turnauksessa sekä maalikuninkuuden että parhaan pelaajan palkinnon. Rossi teki kisoissa kolme maalia puolivälierälohkon ratkaisuottelussa Brasiliaa vastaan, kaksi maalia välieräottelussa Puolaa vastaan ja yhden maalin loppuottelussa Saksaa vastaan. Rossi voitti kuudella maalillaan turnauksen maalikuninkuuden ja lisäksi parhaan pelaajan palkinnon. Samana vuonna hänet valittiin Euroopan parhaaksi pelaajaksi.
Paolo Rossin Juventus-pelipaita löytyy Suomen Jalkapallomuseosta Valkeakoskelta.
Uransa alkuvuosina 1975–1980 Rossi edusti Comoa, Vicenzaa ja Perugiaa. Vuosina 1980–1982 hän kärsi vedonlyöntiskandaalin vuoksi saamaansa kahden vuoden kilpailukieltoa. Vuosina 1982–1985 Rossi edusti Juventusta. Hän pelasikin seurassa uransa parhaat vuodet. Rossi saavutti Juventuksen riveissä muun muassa kaksi Italian-mestaruutta, Euroopan cupin voiton ja Cup-voittajien cupin voiton. Vuosina 1985–1987 hän edusti vielä Milania ja Veronaa.
Italian maajoukkueessa Rossi pelasi 48 ottelua ja teki 20 maalia vuosina 1977–1986. Hän edusti Italiaa MM-kisoissa vuosina 1978, 1982 ja 1986. Vuoden 1978 MM-kisoissa Rossi teki kolme maalia ja oli yksi kisojen parhaista pelaajista. Italia sijoittui MM-turnauksessa lopulta neljänneksi.
Paolo Rossi muistetaan nimenomaan vuoden 1982 MM-kisoista, jolloin hän nousi mestarijoukkueen sankariksi. Kisojen alla Rossi oli vapautunut pitkästä pelikiellosta, jonka hän oli saanut sekaannuttuaan sopupeliskandaaliin. Valmentaja Enzo Bearzot kuitenkin muisti Rossin taidot edellisistä MM-kisoista ja valitsi hänet joukkueeseen.
Alkulohkossa Italia pelasi vaatimattomasti ja selvisi jatkoon kolmella tasapelillä voittamatta otteluakaan. Seuraavalla kierroksella Rossi pelasi jo lupauksia herättäen, kun Italia voitti Argentiinan 2-1. Rossi ei ollut vielä onnistunut maalinteossa ja lehdistö vaati hänen pudottamistaan kokoonpanosta.
Italia oli pakko voittaa jatkolohkon viimeisessä ottelussa Brasilia selvitäkseen turnauksessa jatkoon. Rossi aloitti maalinteon jo ottelun 5. minuutilla puskien Antonio Cabrinin keskityksen verkkoon. Brasilia tasoitti 12. minuutilla, mutta Rossi vei laukauksellaan Italian uudelleen johtoon. 74. minuutilla Rossi viimeisteli hattutempun ohjaten lähietäisyydeltä 3-2 voittolukemat.
Välieräottelussa Puolaa vastaan Rossi teki 22. minuutilla avausmaalin kantapäällään ja loppulukemat 2-0 Bruno Contin keskityksestä. Finaalissa Saksaa vastaan hän teki avausmaalin 56. minuutilla ja Italia voitti loppuottelun maalein 3-1.
José Nasazzi
José Nasazzi (24. toukokuuta 1901 Montevideo – 17. kesäkuuta 1968 Montevideo) oli uruguaylainen jalkapalloilija.
Nasazzi oli Uruguayn maajoukkueen kapteeni ja puolustuksen johtohahmo. Hän johdatti joukkueen kultamitaliin 1924 ja 1928 kesäolympialaisissa sekä Copa Américan mestaruuteen 1923, 1924, 1926 ja 1935.
Myös kautta aikain ensimmäisissä jalkapallon MM-kisoissa 1930 Uruguayssa Nasazzi toimi kotikisoissaan maailmanmestaruuden voittaneen maajoukkueensa kapteenina.
Toimittaja
Toimittaja (myös journalisti tai lehtimies) kerää ja levittää tietoa ajankohtaisista tapahtumista, ilmiöistä ja ihmisistä.
Uutistoimittajat luovat raportteja joukkotiedotusvälineisiin, kuten sanomalehtiin, televisioon, radioon ja internetin uutispalveluihin. Uutistoimittajat etsivät lähteitä työlleen, heidän raporttinsa voivat olla puhuttuja tai kirjoitettuja ja niiden odotetaan useimmiten raportoivan mahdollisimman objektiivisesti ja puolueettomasti palvellakseen yhteiskunnan hyvää.
Informaatiota kerätään useilla tavoilla: tiedotustilaisuuksien, lehdistötiedotteiden, haastatteluiden, henkilökohtaisten suhteiden, vihjeiden, sosiaalisen median tai vanhojen uutisten seuraamisen ja ajan tasalle saattamisen avulla. Lisäksi toimittaja voi tarkoituksella tai sattumalta olla paikalla uutisoitavan ilmiön tapahtuessa.
Journalisteja suojelevan komitean () mukaan vuonna 2015 vangittiin 199 journalistia. Eniten vangitsivat Kiina (49), Egypti (23), Iran (19), Eritrea (17) ja Turkki (14).
Toimittajan ammatti on Suomessa vapaa, eli siihen ei vaadita tietyntyyppistä koulutusta. Varsinkin aiemmin toimittajan työhön pätevöidyttiin elämänkokemuksen kautta. Monilla toimittajilla on kuitenkin nykyisin viestinnän koulutus tai muita vastaavia opintoja. Suurin osa suomalaisista toimittajista kuuluu Suomen Journalistiliittoon.
Toimittajaksi voi opiskella yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa suorittamalla viestinnän tutkinnon. Myös monet kansanopistot tarjoavat media-alan koulutusta.
Viestintää voi opiskella pääaineena Helsingin, Tampereen, Jyväskylän ja Vaasan yliopistoissa sekä Svenska social- och kommunalhögskolanissa. Tampereen ja Jyväskylän yliopistoissa opinnot suuntautuvat selkeimmin joukkoviestintään ja journalismiin ja tähtäävät toimittajan ammattiin lähinnä lehdistön, radion, television ja uusmedian palveluksessa. Åbo Akademissa annetaan toimittajan koulutusta Vaasassa. Se on osa 160 opintoviikon laajuista maisteritutkintoa, jossa toimittajakoulutus muodostaa 38 opintoviikon sivuainekokonaisuuden. Koulutukseen voivat hakea myös muut kuin Åbo Akademin opiskelijat, ja opinnot kestävät 1,5 vuotta.
Ammattikorkeakouluissa voi opiskella viestintää ja suorittaa medianomin (AMK) tutkinnon. Turun ammattikorkeakoulussa voi suorittaa journalismin koulutusohjelman, joka keskittyy ensisijaisesti sähköiseen mediaan. Helsingissä medianomin tutkinnon voi suorittaa Haaga-Helia ammattikorkeakoulun talouspainotteisessa journalismin koulutusohjelmassa.
Toimittajakoulutusta on myös Voionmaan opistossa. Kymmenen kuukauden toimittajalinjalla on mahdollisuus suorittaa myös tiedotusopin perusopinnot.
Sanoman toimittajakoulu on aikaisemmin kouluttanut toimittajia yhtiön lehtien palvelukseen, mutta nykyään se keskittyy yhtiön omien toimittajien lisä- ja täydennyskoulutukseen.
Lehtikuvaajaksi, kuvatoimittajaksi tai valokuvaajaksi valmiudet antaa visuaalisen journalismiin opinnot.
Tilapäisesti toimittajia voidaan pitää palveluksessa ilman koulutustakin.
Dunga
Dunga (oik. Carlos Caetano Bledorn Verri, s. 31. lokakuuta 1963 Ijuí, Rio Grande do Sul, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Heinäkuusta 2014 lähtien hän on toiminut Brasilian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Dunga oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä puolustavassa roolissa.
Dunga edusti seuratasolla kotimaassaan vuosina 1981–1987 ja 1999 Internacionalia, Corinthiansia, Santosia ja Vasco da Gamaa. Vuosina 1987–1993 hän pelasi Italiassa Pisan, Fiorentinan ja Pescaran riveissä. Vuosina 1993–1994 Dunga edusti Saksassa Stuttgartia. Vuosina 1994–1998 hän pelasi Japanissa Júbilo Iwatan riveissä. Brasilian maajoukkueessa Dunga pelasi vuosina 1982–1998 91 ottelua ja teki niissä 6 maalia. Hän edusti Brasiliaa MM-kisoissa vuosina 1990, 1994 ja 1998. Dunga saavutti Brasilian riveissä MM-kultaa vuonna 1994 ja MM-hopeaa vuonna 1998. Hän toimi Brasilian kapteenina molemmissa kisoissa. Dunga oli myös voittamassa olympiahopeaa Brasilian riveissä vuoden 1984 kesäolympialaisissa. Hän saavutti Brasilian riviessä myös kaksi Copa Américan voittoa ja yhden Maanosaliittojen cupin voiton.
Brasilian maajoukkueen päävalmentajaksi Dunga nimitettiin vuonna 2006. Hän johdatti Brasilian Copa Américan voittoon vuonna 2007. Menestyksestä huolimatta Dunga on saanut ankaraa kritiikkiä osakseen, koska hänen pelitapansa on ollut taktisempaa ja vähemmän näyttävää kuin Brasiliassa on totuttu. Kritiikistä huolimatta Dunga on nauttinut pelaajien luottamusta ja johdatti Brasilian vahvasti MM-lopputurnaukseen 2010. Myös turnauksessa Brasilia osoitti alkulohkovoitollaan olevansa mestariainesta. Neljännesvälierissä Dungan miehistö pudotti vahvan esityksen jälkeen Chilen jatkosta 3–1, mutta tie katkesi yllättäen puolivälierätappioon Alankomaille. Ottelun jälkeen Dunga ilmoitti eroavansa tehtävistään ja pian ottelun jälkeen liitto ilmoitti erottaneensa koko valmennusryhmän.
Elokuun lopulla 2011 Dungan oli määrä palata valmennustehtäviin, kun qatarilaisseura Al-Rayyan palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Pesti kuitenkin kariutui, kun Al-Rayyan päättikin korvata Paulo Autuorin uruguaylaisella Diego Aguirrella.
Joulukuussa 2012 Dungasta tuli Sport Club Internacionalin päävalmentaja. Huonot tulokset johtivat kuitenkin potkuihin lokakuussa 2013.
Heinäkuussa 2014 Brasilian jalkapalloliitto vahvisti, että Dunga palaa maajoukkueen päävalmentajaksi.
Sa’id al-Uwairan
Sa’id al-Uwairan (s. 19. elokuuta 1967) on saudiarabialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Sa’id al-Uwairan pelasi Saudi-Arabian maajoukkueessa 50 ottelua, joissa teki 24 maalia. Erityisesti hänet muistetaan taitavasta yksilösuorituksestaan 1994 Yhdysvaltain MM-kisoissa Belgiaa vastaan, mikä on eräs MM-kisahistorian upeimpina pidetyistä maaleista. Ennen 1998 Ranskan MM-kisoja hän istui vuoden vankilassa jäätyään kiinni alkoholin käytöstä naisseurassa.
Seuratasolla hän on pelannut riadilaisen al-Šababin riveissä. Vuonna 1994 hänet valittiin Aasian parhaaksi jalkapalloilijaksi.
Klaus Barbie
Klaus Barbie, "Lyonin teurastaja" (25. lokakuuta 1913 – 25. syyskuuta 1991) oli natsisotarikollinen, joka myöhemmin osallistui huumekauppaan Etelä-Amerikassa. Hänellä oli "SS-Hauptsturmführerin" (kapteeni) arvo SS:ssä ja Gestapossa. Vuosina 1942–1944 hän toimi Lyonin Sicherheitspolizein ja SD:n komentajan (KdS) esikunnan IV toimiston eli Gestapon päällikkönä.
Sodan jälkeen Barbie toimi brittien tiedustelupalvelun ja CIA:n tehtävissä kukistamassa saksalaisvastaista toimintaa Ranskassa, Kreikassa, Italiassa ja lännen miehitysvyöhykkeillä Saksassa.
Vuonna 1955 hän pakeni Etelä-Amerikkaan, lopulta Boliviaan, jossa piilotellessaan käytti nimeä Klaus Altmann. Tuottoisan liiketoiminnan puutteessa hän vuonna 1980 osallistui Luis García Meza Tejadan "kokaiinivallankaappaukseen", jossa sotilasjuntta nousi korruptoituneen maan johtoon.
Ranskassa asuvat "natsienmetsästäjät" Klarsfeldit tunnistivat hänet Boliviassa vuonna 1971. Barbie pidätettiin vuonna 1983 ja luovutettiin Ranskaan, jossa oikeudenkäynti häntä vastaan alkoi vuonna 1987. Barbie tuomittiin elinkautiseen vankeuteen rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Hän kuoli leukemiaan 1991.
Vuonna 1986 valmistunut elokuva "Natsirikollinen" (Nazi Hunter: The Beate Klarsfeld Story) kertoo Barbien kiinnijäämisestä, pääosassa Farrah Fawcett.
Fiatau Penitala Teo
Sir Fiatau Penitala Teo (1911 – marraskuu 1998) oli Tuvalun ensimmäinen kenraalikuvernööri. Hän toimi virassa lokakuusta 1978 maaliskuuhun 1986. Hänen seuraajansa oli Tupua Leupena.
Clarence Seedorf
Clarence Clyde Seedorf (s. 1. huhtikuuta 1976 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Elokuussa 2018 hänet nimitettiin Kamerunin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Seedorf oli jo teini-ikäisenä 1990-luvun puolivälissä Ajaxin runkopelaajia. Hän pelasi oikealla laidalla Ajaxin voittaessa Mestarien liigan vuonna 1995. Ajaxista hän siirtyi Sampdorian kautta Real Madridiin, missä oli joukkueen avainhahmoja mestaruusvuonna 1997, sekä voittaessaan joukkueen riveissä Mestarien liigan toisen kerran, 1998. Kaudella 1999–2000 hän siirtyi Realista Milanon Internazionaleen, ja sieltä parin kauden jälkeen paikallisvihollisen Milanin joukkueeseen, missä voitti Italian cup -mestaruuden sekä urallaan neljännen kerran Mestarien liigan vuonna 2007. Samana vuonna Milan voitti myös UEFA Super Cupin ja 2004 Serie A:n mestaruuden.
30. kesäkuuta 2012 10 kauden ajan milanolaisjoukkuetta edustaneen Seedorfin ilmoitettiin siirtyvän seuraavaksi kaudeksi Brasiliaan, Botafogon joukkueeseen. Sopimus kattaa kaksi vuotta.
Alankomaiden maajoukkueessa Seedorf on pelannut yli kahdeksankymmentä ottelua ja tehnyt 11 maalia. Marco van Bastenin valmentajakaudella Seedorf jäi aluksi maajoukkueringin ulkopuolelle, mutta vakiinnutti hyvien peliesitysten myötä paikkansa uudelleen. Seedorf lopetti maajoukkueuransa vuonna 2008.
Pelaajauransa Seedorf lopetti 37-vuotiaana tammikuussa 2014, kun AC Milan palkkasi hänet päävalmentajaksi. Seedorf ei juurikaan saanut Milanin peliesityksiä kohenemaan ja joukkue jäi lopulta liigassa kahdeksanneksi ja europelien ulkopuolelle. Seurajohto erotti Seedorfin kesäkuun alussa.
Heinäkuussa 2016 Seedorfin valmennusura jatkui Kiinan ykkösliigassa Shenzhenin päävalmentajana. Seedorf ei onnistunut luotsaamaan Shenzheniä Kiinan pääsarjaan ja sai kauden jälkeen tehdä tilaa Sven-Göran Erikssonille.
Helmikuussa 2018 Seedorfista tuli Primera Divisiónin putoamiskamppailuun juuttuneen Deportivo de La Coruñan päävalmentaja. Pesti kesti kolme kuukautta. Elokuussa 2018 Seedorf kutsuttiin valmentamaan Kamerunin maajoukkuettaSeedorf on Pelén laatimalla FIFA 100 -listalla maailman parhaista jalkapalloilijoista.
Luis García Meza Tejada
Kenraali Luis García Meza Tejada (8. elokuuta 1932 – 29. huhtikuuta 2018) oli hetken aikaa Bolivian presidentti. Hän otti vallan vuonna 1980 väliaikaiselta presidentiltä Lidia Gueiler Tejadalta niin sanotussa kokaiinivallankaappauksessa 17. heinäkuuta entisen SS-upseerin Klaus Barbien ja italialaisen terroristin Stefano Delle Chiaien tuella.
García Mezan lyhytaikainen hallinto kaatui jo 1981. Tänä aikana se tuli tunnetuksi autokraattisuudesta ja korruptoituneisuudestaan. Hallitus rahoitti itseään huumekaupalla ja kukisti opposition salamurhilla ja vangitsemisilla. García Meza tuomittiin 1993 30-vuotiseen vankeuteen ihmisoikeusrikoksista.
Mezan vankilaoloista nousi Boliviassa häly maaliskuussa 2010. Hänellä oli sellin sijaan asunto, jossa oli kuntosali, sauna, grilli sekä yksityinen puhelin.
Ionatana Ionatana
Ionatana Ionatana (1938 – 8. joulukuuta 2000) oli tuvalulainen poliitikko ja pääministeri.
Ionatana toimi maansa parlamentissa vuodesta 1978 kuolemaansa saakka. Vuonna 1999 Ionatana siirtyi Bikenibeu Paeniun seuraajaksi Tuvalun pääministerinä. Ionatanan kuoltua vuonna 2000 uudeksi pääministeriksi tuli Lagitupu Tuilimu.
I Lombardi
I Lombardi oli Giuseppe Verdin neljäs ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Temistocle Solera. Oopperassa on neljä näytöstä. Verdi teki sittemmin oopperastaan uudistetun version, "Jérusalemin", joka oli laulettu ranskaksi. I Lombardin ensiesitys oli Teatro alla Scalassa 11. helmikuuta 1843.
I Lombardin koko nimi on "I Lombardi alla prima crociata" ("lombardialaiset ensimmäisellä ristiretkellä"), mutta useimmiten siitä käytetään lyhyempää muotoa.
Daniel arap Moi
Daniel Toroitich arap Moi (s. 2. syyskuuta 1924) oli Kenian toinen presidentti vuosina 1978–2002.
Koulutukseltaan Moi on opettaja, ja työskenteli tässä ammatissa kymmenen vuotta ennen kuin hänet valittiin Rift Valleyn maakunnan parlamenttiin vuonna 1955. Vuonna 1960 hän perusti Ronald Ngalan kanssa KADU:n ("Kenya African Democratic Union") haastaakseen KANU:n ("Kenya African National Union"), jota johti Kenian ensimmäinen presidentti Jomo Kenyatta. KADU:n päätarkoituksena oli maan pienten vähemmistöheimojen, kuten Moin edustamien kalenjinien (tugen) puolustaminen suurten luo- ja kikujuheimojen ylivaltaa vastaan.
Moi valittiin parlamenttiin 1961 ja hän oli itsenäisyyttä edeltävän hallituksen opetusministerinä 1960–1961.
Kun Kenia itsenäistyi vuonna 1963, Kenyatta vakuutti Moille, että KADU:n ja KANU:n piti yhdistyä siirtomaavallan jäänteiden purkamiseksi. Keniasta tuli näin "de facto" yksipuoluevaltio, jota kikujut ja luot hallitsivat. Kenyatta varmisti myös muiden heimojen tuen nimittämällä Moin sisäministerikseen 1964 ja varapresidentiksi 1967. Hänen nimityksensä oli myös kompromissi kahden valtaheimon valtakamppailussa. Kikuju-eliitti vastusti edelleen Moita ja yritti muuttaa perustuslakia estääkseen varapresidentin pääsyn presidentiksi, kun iäkäs Kenyatta (synt. 1889) kuolisi. Kenyatta oli kuitenkin ehdottomasti tätä vastaan.
Kenyattan kuoltua vuonna 1978 Moi nousi virallisesti KANU:n johtoon ja sen presidenttiehdokkaaksi. Hän saavutti suosiota kansanläheisellä suhtautumisellaan, johon kuuluivat muun muassa kiertomatkat ympäri maata. Moin tiukimpia vastustajia olivat maan suurimman heimon kikujuiden edustajat.
Oppositiopuolueet kiellettiin kesäkuussa 1982, jolloin maasta tuli virallisestikin yksipuoluevaltio.
Hezekiah Ochukan johtaman elokuun 1982 ilmavoimien upseerien vallankaappausyrityksen jälkeen Moi kukisti opposition ja puhdisti maan hallintoa rankalla kädellä Kenyattan aikaisista luottomiehistä. Moin vastustajia oli edelleen muun muassa yliopistoissa, mutta salainen poliisi solutti nämä ryhmät ja niiden edustajat siirtyivät maanpakoon. Tuona aikana Kenia oli vahvasti Yhdysvaltain ja lännen tukema, ja etuvartio kommunistien tukemia Etiopiaa ja Tansaniaa vastaan. Kenia luopui virallisesti yksipuoluejärjestelmästä joulukuussa 1991. Vuonna 1992 pidettiin ensimmäiset monipuoluevaalit. Opposition hajaannuksen vuoksi Moi voitti vaalit vuosina 1992 ja 1997, mutta ei asettunut ehdokkaaksi enää vuonna 2002. Hänen seuraajakseen presidenttinä nousi kikujuheimoon kuuluva Mwai Kibaki.
Moin hallintoa pidetään yhtenä Afrikan korruptoituneimmista. Hänen 24-vuotisen valtakautensa aikana hallitukselta väitetään varastetun miljardi puntaa. Moin perheen haltuun päätyi sijoituksia 28 maassa, mukaan luettuna hotelleja ja asuintaloja Etelä-Afrikassa ja Yhdysvalloissa, 10 000 hehtaarin maatila Australiassa, kolme hotellia Lontoossa, neljän miljoonan punnan talo Surreyssa ja kahden miljoonan punnan kattohuoneisto Knightsbridgessa.
Moin pojilla Philipilla ja Gideonilla on raportoitu olevan 384 ja 550 miljoonan punnan omaisuudet.
Depok
Depok on kaupunki Jaavan saarella, Indonesiassa. Se sijaitsee juuri Jakartan eteläpuolella. Depokissa sijaitsee muun muassa Indonesian yliopisto (Universitas Indonesia).
Nagutskoje
Nagutskoje on kylä Lounais-Venäjällä Stavropolin aluepiirin Mineralnyje Vodyn piirissä. Sen asukasluku on 3 146 (2006).
Nagutskoje tunnetaan neuvostoliittolaiskirjailija Arkadi Perventsevin synnyinpaikkana.
Myös Neuvostoliiton johtaja Juri Andropov syntyi siellä.
Cafu
Cafu, oikealta nimeltään Marcos Evangelista de Moraes (s. 7. kesäkuuta 1970 São Paulo, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Cafulla on myös Italian kansalaisuus.
Cafu on kautta aikain eniten otteluita Brasilian maajoukkueessa pelannut pelaaja (142). Otteluissa hän on tehnyt viisi maalia. Brasilian paidassa hän on voittanut kaksi maailmanmestaruutta (1994 ja 2002). Hän on myös ainoa pelaaja, joka on ollut mukana kolmesti MM-kisojen loppuottelussa. Copa Américan hän voitti vuosina 1997 ja 1999.
Seuratasolla Cafu aloitti uransa kotikaupunkinsa São Paulo:ssa, jonka riveissä voitti Brasilian liigamestaruuden 1991 ja Copa Libertadoresin vuosina 1992 ja 1993. Vuonna 1995 hän siirtyi Espanjaan Real Zaragozan ja voitti samana vuonna Cup-voittajien cupin. Vuonna 1996 hän palasi takaisin kotikaupunkinsa joukkueeseen Palmeirasiin. Vuonna 1997 hän siirtyi Serie A:n Romaan ja voitti vuonna 2001 Italian mestaruuden. 2003 hän siirtyi vapaalla siirrolla Milaniin, minkä riveissä hän voitti Italian mestaruuden 2004, ja pelasi Mestarien liigan finaalissa 2005. Hänet tunnetaan hymyilevänä legendana.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Redondo
Redondo on kunta Portugalissa. Se sijaitsee Évoran piirissä. Redondon pinta-ala on 370 neliökilometriä ja asukasluku noin 7 000.
Santiago Ezquerro
Santiago Ezquerro Marín (s. 14. joulukuuta 1976 Calahorra, Logroñon maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija.
Ezquerro on pamplonalaisen Osasunan kasvatti, mutta ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki madridilaisessa Atléticossa 21. syyskuuta 1996 vierasottelussa Logroñésia vastaan.
Vuodet 1998–2005 Ezquerro edusti bilbaolaista Athleticia, jossa hän nousi lopullisesti avauskokoonpanon pelaajaksi. Vuonna 2005 hän siirtyi Barcelonaan, jonka kanssa hän oli voittamassa sekä Espanjan pääsarjamestaruutta että Mestarien liigaa vuonna 2006. Peliaika joukkueessa oli kuitenkin vähissä, ja sopimuksen umpeuduttua kesällä 2008 Ezquerro palasi takaisin kasvattajaseuraansa Osasunaan, joka oli tällä välin noussut takaisin pääsarjaan. Paluu ei sujunut odotetusti ja muun muassa loukkaantumisten vuoksi Ezquerro pelasi vain kymmenessä sarjaottelussa. Kesällä 2009 Ezquerro ja seura purkivat sopimuksensa vuoden etuajassa.
Ezquerro on pelannut kerran Espanjan maajoukkueessa, 5. syyskuuta 1998 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan.
Impotenssi
Impotenssi tarkoittaa miehen kyvyttömyyttä saada erektio tai laueta sukupuoliyhdynnässä. Se on miehillä tavallisin seksuaalielämän häiriö. Yhdyntään kyvytöntä miestä kutsutaan impotentiksi. Impotenssin vastakohta on potenssi eli yhdyntäkyky.
Arviolta kymmenen prosenttia miehistä kärsii heikosta tai puuttuvasta erektiokyvystä.
__notoc__
Impotenssi johtuu erektiohäiriöstä; erektiohäiriöinen ei kuitenkaan välttämättä ole yhdyntäkyvytön eli impotentti.
Impotenssilla on lukuisia syitä, kuten jännitys ja stressi, sairaus, alkoholi, masennus, sydän- ja verisuonitaudit, neurologiset häiriöt (mm. MS-tauti), hormonitoiminnan häiriöt ja lääkkeet. Tupakointi lisää impotenssin riskiä ja saattaa pahentaa sitä.
Impotenssin hoito riippuu sen taustalla olevasta syystä. Prostaglandiinipistos on mahdollinen mutta saattaa aiheuttaa huomattavan pitkäkestoisen, jopa tuntien mittaisen erektion. Jos impotenssin syynä ei ole seksuaalisen halun puute, saatetaan käyttää tablettilääkettä, kuten fosfodiesteraasi PDE5-estäjä sildenafiilia. Jos impotenssin ovat aiheuttaneet siittimen verisuoniongelmat, se voidaan korjata kirurgisella hoitotoimenpiteellä. Kaikkiaan impotenssin ennuste on varsin hyvä.
Copper River and Northwestern Railway
Copper River and Northwestern Railway oli Kennecott Corporationin vuosina 1909–1911 rakennuttama kuparimalmin kuljetuksiin tarkoitettu rautatie. Rautatie alkoi Kennicottin kaivoskaupungista ja päättyi Cordovaan. Rautatien pituus oli 315 kilometriä.
Rautatietä oli rakentamassa tuhansia työntekijöitä. Ratalinjaus kulki jäätiköiden ympäri, kanjoneiden yli ja runsaslumisten lumivyöryalueiden lävitse. Ratalinjalle rakennettiin kaikkiaan 129 siltaa, ja niiden yhteiskustannukset olivat 2,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kallein silloista oli ns. Million Dollar Bridge, jonka rakentaminen maksoi 1,4 miljoonaa dollaria. Rautatien ja sen rinnalla kulkevan puhelinlinjan lopullisiksi kustannuksiksi tuli 20 miljoonaa dollaria.
Yli-insinööri E.C. Hawkins ja ylitarkastaja Samuel löivät radan viimeisen, kuparisen naulan rataan Kennicottissa keskiviikkona 29. maaliskuuta 1911. Ratalinjaus valmistui nopeasti, jotta rautatieyhtiö saisi haltuunsa maa-alueita ratalinjan varrelta. Maaoikeuden saamiseksi radan rakentamisluvassa määrättiin rakennusajaksi neljä vuotta.
Radan rakentamiskustannukset olivat kannattava investointi, sillä radanvarren kaivokset tuottivat yhtiön toiminnan aikana yli 200 miljoonan dollarin arvosta kuparia.
Kannattavat kaivokset kuitenkin ehtyivät ja viimeinen juna ajettiin 11. syyskuuta 1938. Vuonna 1941 Kennecott Corporation lahjoitti sillat ja ratalinjan varren maa-alueet Yhdysvaltain hallitukselle maantiereitiksi. Maantietä ei kuitenkaan koskaan rakennettu.
Jo toiminta-aikanaan rautatie sai lyhenteestään CR&NW ja toiminnastaan johtuen lempinimen "Can't Run and Never Will", eli vapaasti suomennettuna "ei osaa liikennöintiä eikä tule koskaan osaamaankaan".
24. huhtikuuta 1973 rautatie lisättiin Yhdysvaltain kansalliseen historiallisten paikkojen rekisteriin. 5. joulukuuta 2002 rekisteriin lisättiin myös rautatien lepohuone.
Rafael Alkorta
Rafael Alkorta Martínez (s. 16. syyskuuta 1968 Bilbaossa, Vizcayan maakunnassa, Espanjassa) on espanjalainen baskisukuinen entinen jalkapalloilija, joka lopetti ammattilaisuransa vuonna 2002.
Alkorta pelasi pitkällä maajoukkueurallaan Espanjan paidassa 54 maaottelua, joista ensimmäisen 26. toukokuuta 1990 Jugoslaviaa vastaan. Alkorta pelasi myös MM-kilpailuissa 1990, 1994 ja 1998 sekä EM-kilpailuissa 1996. Seurajoukkueista puolustajana pelannut Alkorta edusti lähes koko uransa kotikaupunkinsa Athletic Bilbaoa, lukuun ottamatta vuosia 1993–1997, jotka hän pelasi Real Madridissa. Noina vuosina Alkorta voitti kaksi kertaa Espanjan-mestaruuden ja kerran Espanjan supercupin. Liigaotteluita hän ehti pelata 364.
Tjodalv
Tjodalv (s. Kenneth Åkesson) on norjalainen rumpali. Hän perusti yhdessä Silenozin ja Shagrathin kanssa Dimmu Borgirin vuonna 1993. Tjodalv soitti Dimmu Borgirissa alun perin kitaraa, mutta siirtyi kuitenkin rumpuihin. Tjodalv ilmoitti 1999 eroavansa yhtyeestä perheasioiden takia. Tjodalv tunnetaan myös Old Man's Childin rumpalina. Nykyään Tjodalv soittaa Susperian rumpalina.
Laisenia Qarase
Laisenia Qarase (s. 4. helmikuuta 1941, Mavana) on fidžiläinen poliitikko. Qarase valittiin 4. heinäkuuta 2000 Fidžin kuudenneksi pääministeriksi. Hänet karkotettiin kotisaarelleen vuoden 2006 sotilasvallankaappauksen myötä, mutta virallisesti hän ei ole lopettanut tointaan pääministerinä. Käytännössä pääministerin tehtäviä hoitaa väliaikaishallituksessa amiraali Frank Bainimarama.
Qarase opiskeli Aucklandin yliopistossa, Uudessa-Seelannissa.
Pyhä Agatha
Pyhä Agatha on kristitty marttyyri, joka syntyi Sisiliassa joko Cataniassa tai Palermossa, ja tapettiin noin vuonna 250 Cataniassa. Hän on Catanian suojeluspyhimys.
Tarinan mukaan roomalainen hallitsija rakastui Agathaan, mutta koska Agatha ei pitänyt hänestä, alkoi hallitsija vainota häntä hänen kristinuskonsa takia. Agathan rinnat hakattiin pois, mutta ne kasvoivat ihmeen kautta uudelleen. Agatha esitetään usein kantamassa leikattuja rintojaan vadilla. Rintojen muodon vuoksi häntä on pidetty kellontekijöiden suojeluspyhimyksenä. Viime aikoina hänet on nostettu myös rintasyöpäpotilaiden suojeluspyhimykseksi.
Hallitsija raivostui Agathalle käyneestä ihmeestä entistäkin enemmän, ja Agatha tuomittiin poltettavaksi roviolla. Hän kuitenkin pelastui tuomioltaan maanjäristyksen vuoksi. Myöhemmin hän kuoli vankilassa.
Agathaa pidetään myös Maltan suojeluspyhimyksenä, sillä hänen esirukouksensa kerrotaan pelastaneen Maltan turkkilaisten maahanhyökkäykseltä vuonna 1551. Hänen muistopäiväänsä vietetään 5. helmikuuta, jolloin katoliset nunnat leipovat rinnan muotoisia pullia pyhimyksen muistoksi.
Alzira
Alzira oli Giuseppe Verdin kahdeksas ooppera. Se on kaksinäytöksinen. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Salvatore Cammarano. Oopperan juoni perustuu Voltairen näytelmään "Alzire, ou les Américains". Oopperan ensiesitys oli San Carlon teatterissa, Napolissa 12. elokuuta 1845.
Csicop
CSICOP ("Committee for the Scientific Investigation of Claims of the Paranormal") on kansainvälinen skeptikkojärjestö, joka perustettiin vuonna 1976. Järjestön tavoitteena on tutkia objektiivisesti paranormaaleja ilmiöitä koskevia väitteitä, julkaista niitä koskevien tutkimusten tuloksia sekä saada laajempi yleisö arvostamaan tieteellistä tutkimusta. Tutkimuksia julkaistaan "Skeptical Inquirer" -lehdessä. Järjestö ón nykyiseltä nimeltään "The Committee for Skeptical Inquiry (CSI)".
CSICOPin jäsenistöön kuuluvat tai ovat kuuluneet muun muassa
Francesco Maria Piave
Francesco Maria Piave (18. toukokuuta 1810 – 5. maaliskuuta 1876) oli italialainen libretisti. Hän oli säveltäjä Giuseppe Verdin elinikäinen ystävä ja kirjoitti libretot moniin hänen oopperoihinsa. Piave kirjoitti librettoja myös Giovanni Pacinille, Saverio Mercadantelle, Federico Riccille ja Michael Balfelle. Piave kärsi 1870-luvun alussa aivohalvauksen, jonka jälkeen hän ei enää kyennyt työskentelemään. Piave kuoli 65 vuoden ikäisenä maaliskuussa 1876.
Il corsaro
Il corsaro on Giuseppe Verdin vuonna 1848 säveltämä vakava, kolmenäytöksinen ooppera. Oopperan italiankielisen libreton kirjoitti Francesco Maria Piave. Oopperan ensiesitys oli Triestessä 25. lokakuuta 1848.
Giovanni Pacini sävelsi samasta aiheesta oopperan vuonna 1831.
Emma Terho
Emma Kristiina Terho (o.s. Laaksonen) (s. 17. joulukuuta 1981 Washington (DC)) on suomalainen jääkiekkopuolustaja ja olympiamitalisti.
Laaksonen oli mukana Naganon talviolympialaisissa 1998 voittamassa pronssia naisten jääkiekossa. Tällöin 16-vuotiaana hän oli kaikkien aikojen nuorin suomalainen olympiamitalisti. Salt Lake Cityn (2002) ja Torinon (2006) olympialaisissa hän oli maajoukkueen varakapteeni. Suomi sijoittui molemmissa kisoissa neljänneksi. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 hän oli pronssia voittaneen maajoukkueen kapteeni. Sotšissa 2014 Suomi sijoittui viidenneksi. Vuosina 2000, 2004, 2008 ja 2009 hän oli MM-pronssia voittaneessa joukkueessa. MM-kisoissa 2008 ja 2009 hän oli Suomen maajoukkueen kapteeni. 2008 hänet valittiin kisojen tähdistökentälliseen. Hän on pelannut MM-kilpailuissa kaikkiaan kahdeksan kertaa.
Terho on opiskellut ja pelannut Ohiossa, Yhdysvalloissa vuosina 2000–2004. Hänen pelinumeronsa (3) oli Ohio Staten ensimmäinen naisten kiekkojoukkueen historiassa jäädytetty numero. Pelipaita jäädytettiin lokakuussa 2008.
Terho edusti Espoo Bluesia 2004–2007. Kaudella 2006–2007 hän oli maajoukkueen ja SM-kultaa voittaneen Bluesin kapteeni. Kauden 2007–2008 hän pelasi ammattilaisena SKIF-joukkueessa (Nižni Novgorod, Venäjä) ja voitti siellä Venäjän mestaruuden. Terho edusti Espoo Bluesia kaudesta 2008–2009 kauteen 2014–2015 asti. Kauden 2015–2016 Terho jätti kokonaan väliin. Kaudella 2016–2017 hän edustaa Espoo Unitedia..
Hänet on valittu vuoden naisjääkiekkoilijaksi Suomessa vuosina 2001–02 ja 2005–06. SM-kultamitaleja hänellä on seitsemän (1999, 2000, 2005, 2007, 2009, 2013 ja 2014) ja pronsseja kolme (1997, 1998 ja 2006).
Terho oli Suomen olympiakomitean hallituksen jäsen olympiadilla 2013–2016. Terho on urheilijavaliokunnan jäsen kausilla 2010–2014 ja 2014–2017. Terho on ensimmäinen nainen jääkiekkoliiton hallituksessa. Terholla on 2012 syntynyt poika ja 2014 syntynyt tyttö. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri. Hänen isänsä Jukka Laaksonen on entinen Säteilyturvakeskuksen pääjohtaja.
Terho valittiin Kansainvälisen Olympiakomitean KOK:n urheilijajäseneksi vuonna 2018.
Internet Information Services
Internet Information Services (joissakin tapauksissa myös "Server" tai "System", lyhennettynä "IIS") on Microsoftin kehittämä palvelinohjelmistokokonaisuus, joka on tarkoitettu käytettäväksi Windows-pohjaisissa palvelimissa. IIS on maailman kolmanneksi suosituin web-palvelinohjelmisto Apachen ja Nginx:n jälkeen, ja on tunnettu etenkin yritysjärjestelmissä.
Alun perin IIS toimitettiin Windows NT 4.0 mukana, ja myöhemmässä vaiheessa liitettiin osaksi Windows 2000, Windows XP Professional ja Windows Server 2003 -julkaisua ja Windows Vista-julkaisua. Versio 7.0 ei ole saatavilla kuin Windows Vistan yritysversioille ja Windows Server 2008:lle.
Nykyinen versio IIS 7.0 tarjoaa FTP, SMTP, NNTP ja HTTP/HTTPS -palvelut. Varhaisemmat IIS:n versiot sisälsivät myös Gopher -palvelinohjelmiston. IIS 5.1 on rajoitettu versio joka tukee vain yhtä web-sivua sekä rajoitettua määrää yhteydenottoja, ja se toimitetaan Windows XP Professionalin mukana. Windows Vistaa varten kehitettiin uusi versio, IIS 7.0 josta on poistettu yhteydenottojen määrän rajoitus ja siirrytty työperusteisiin rajoituksiin. Rajoitukseton versio toimitetaan Windows Server 2008:n mukana.
"IIS" on tukenut Active Server Pages (ASP) -teknologiaa versiosta 3.0 lähtien.
Mikael Karvajalka
Mikael Karvajalka on Mika Waltarin toinen historiallinen suurromaani "Sinuhe egyptiläisen" jälkeen. Romaani kertoo Mikaelista ja tämän väkivahvasta ystävästä Antista, jotka seikkailevat 1520-luvun kuohuvassa Euroopassa tempautuen mukaan historiallisiin tapahtumiin. "Mikael Karvajalka" ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1948.
Mikael Karvajalka alkaa Suomen Turusta. Mikaelin perhe murhataan Mikaelin ollessa vielä lapsi ja hän päätyy asumaan noitanakin pidetyn vanhanpiian, Pirjon, luokse. Mikael on lahjakas koulussa ja pääsee aikanaan lähtemään korkeaan yliopistoon Pariisiin. Mukaan päätyy myös Mikaelin ystävä Antti Tykinvalaja, jonka on hieman hidasälyinen mutta ruumiinvoimiltaan hyvin vahva. Välillä he liikkuvat yhdessä, välillä ammattisotilas Antti lähtee vuosiksi omille sotaretkilleen. He kohtaavat ylä- ja alamäkiäkin monessa Keski-Euroopan maassa vuoteen 1527 asti. Antti on hahmona Sinuhen Kaptahin kaltainen: sivistymätön, mutta selviytyjä ajan myrskyissä. Samanlainen tyyppi on myös Manuel kirjassa Johannes Angelos.
Mikael muistuttaa paljon Sinuhea. Henkilönä molemmat ovat ruumiillisesti kohtalaisen heikkoja kirjanoppineita, käytännön asiat heidän on opittava kantapään kautta. Molemmat ovat helposti vietävissä ja varsinkin naiset koituvat molempien miesten turmioksi. Käytännössä kaikki kauniit naiset ovat jollain tavalla pahoja. Sen sijaan sivuhahmot tuovat tarinoihin arkista, käytännönläheistä realismia vastapainona päähenkilön henkisempään asenteeseen.
Mikaelin kasvatusäiti Pirjo ja yksi Mikaelin rakastetuista, Barbara, ovat oikeastaan kirjan ainoat hyvät ja rehelliset naiset. Mikaelin kasvattaa yksin nainen. Tämä on peilattavissa Waltarin omaan elämään, jossa hänen isänsä kuoli hänen ollessaan viisivuotias. Ulkonäöltään vaatimaton Barbara tosin mahdollisesti lumosi Mikaelin ihastumaan häneen ”noitakeinoin” (huumaavin yrtein, kuten hän ”todisti” kidutettuna), mutta lyhyt avioliitto oli kuitenkin onnellista aikaa Mikaelin elämässä. Barbara poltettiin noitana, kun häneltä oli ensin raa’asti kiduttamalla hankittu perätön tunnustus.
Mikael vannoi Barbaran kuolinrovion roihutessa kostavansa näkemänsä vääryyden Paaville saakka. Kirjan aikana tapahtuu Martti Lutherin teesien naulaaminen. Mikael tapaakin Lutherin. Lutheria ja katolista kirkkoa ei puolustella, vaan molemmat ovat melkein yhtä paljon väärässä kuin oikeassakin. Uskonnolliset riidat selvitetään raakaa väkivaltaa käyttäen. Kirjassa soditaan paljon. Keskiajan kuvaus on rikasta.
Kirja päättyy uskonpuhdistuksen kannattajien hyökkäykseen Roomaan ja kaupungin silmittömään hävitykseen. Mikael ja Antti lähtevät katuvaisina ja synnintuntoisina Roomasta laivalla pyhiinvaellusmatkalle Palestiinaan. Tarina jatkuu kirjassa "Mikael Hakim".
Historiallisia henkilöitä, joita Mikael tapaa kirjan edetessä:
Vuonna 1972 Veli Sandell ja Jukka-Pekka Rotko dramatisoivat romaanista näytelmän "Rovio".
For all tid
For All Tid on black metal -yhtye Dimmu Borgirin norjankielinen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1994. Se äänitettiin ja miksattiin Stovner Rockefabrikissa. Uusiojulkaisu julkaistiin vuonna 1996 kahden bonuskappaleen kera.Vuoden 1996 uusintapainos
Juhani Peltonen (kirjailija)
Raimo Jorma Juhani Peltonen (12. toukokuuta 1941 Helsinki – 25. helmikuuta 1998 Loppi) oli suomalainen kirjailija, jonka laajaan tuotantoon kuuluu proosaa, runoutta ja näytelmiä. Peltonen oli omaperäinen tyyliniekka, jonka tuotannon kaksi ominaispiirrettä ovat toisaalta romanttinen raskasmielisyys ja elämänpessimismi, toisaalta kielellinen keksintä ja ilottelu. Hänet tunnetaan parhaiten romaanistaan "Elmo" (1978), jossa irvaillaan suomalaiselle urheiluhulluudelle.
Peltonen julkaisi 1960-luvulta 1990-luvulla yltäneellä kirjailijanurallaan kaikkiaan 22 teosta ja otti haltuunsa kaikki kirjallisuudenlajit. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää seitsemän runokokoelmaa, seitsemän romaania, neljä novellikokoelmaa, neljä näytelmää ja yhden pakinakokoelman, ja lisäksi hän toimitti antologiat runoudestaan ja novelleistaan. Peltonen kirjoitti myös käsikirjoituksia televisioteatterille ja kuunnelmia radioteatterille.
Juhani Peltonen syntyi Helsingissä mutta vietti lapsuutensa ja suurimman osan elämäänsä Vantaan Korsossa. Hänen vanhempansa olivat teollisuusvirkailija Jorma Peltonen ja konttoristi Kerttu Peltonen (o.s. Taivola). Peltosten sukutalo Villa Orrela sijaitsi Korson rautatieaseman vieressä, ja siellä oli myös suuri omenapuutarha. Peltonen työskenteli kouluaikanaan kesät laivapoikana rahtilaivoilla ja suunnitteli merikapteenin uraa. Suunnitelma kuitenkin kariutui, kun 19-vuotiaalla Peltosella todettiin punavihervärisokeus, mikä esti häntä saamasta kelpoisuustodistusta merimieheksi. Omien sanojensa mukaan hän päätti välittömästi tämän kuultuaan ryhtyä kirjailijaksi.
Peltonen kirjoitti ylioppilaaksi Keravan yhteiskoulusta 1961 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1962–1965 estetiikkaa, nykyiskansain kirjallisuutta ja taidehistoriaa. Opiskeluaikanaan hän liikkui ”hermeettisessä jengissä”, johon kuului joukko tulevia kulttuurivaikuttajia: tuleva kääntäjä Juhani Koskinen, tuleva ohjaaja Pentti Kotkaniemi, tuleva runoilija Pentti Saaritsa ja tuleva Yleisradion kulttuuritoimittaja Juha Virkkunen. Vuonna 1964 Peltonen voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun proosasarjan ja Virkkunen ja Saaritsa runosarjan. Samana vuonna Otava julkaisi Peltosen esikoisteoksen, runokokoelman "Ihmisiät" (1964). Menestyksen innoittamana hän keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Romaanista "Iloisin suru" (1986) hänen ennakoitiin saavan Finlandia-palkinnon, mutta sen sai Sirkka Turkka teoksestaan "Tule takaisin, pikku Sheba".
Manuel Mendes
Manuel Mendes (n. 1547 – 24. syyskuuta 1605) oli portugalilainen renessanssisäveltäjä ja musiikinopettaja. Hänen johdollaan opiskelivat muun muassa säveltäjät Duarte Lobo ja Manuel Cardoso.
Mendes syntyi Lissabonissa ja opiskeli Évorassa. Myöhemmin hän pääsi "mestre de capelaksi" portalegrelaiseen katedraaliin. Vuonna 1575 Mendes palasi Évoraan, jossa hän toimi pappina loppuelämänsä ajan.
Amédée Ozenfant
Amédée Ozenfant (15. huhtikuuta 1886 Saint Quentin, Ranska – 4. toukokuuta 1966) oli ranskalainen taiteilija, joka perusti yhdessä Le Corbusierin kanssa purismiksi kutsutun taidesuuntauksen. Omissa maalauksissaan hän korosti selkeyttä, rauhallisuutta ja vähäeleisyyttä. Hän maalasi enimmäkseen asetelmia, joissa esineet on pelkistetty neutraalin värisiksi tasokuvioiksi.
Ozenfant perusti Lontooseen ja sitten New Yorkiin kuuluisan Ozenfant-koulunsa ja toimi vuodesta 1938 alkaen opettajana.
Kirovsk (Murmanskin alue)
Hiipinä () on kaivoskaupunki Kuolan niemimaalla Murmanskin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Hiipinätunturien eteläosassa. Vuonna 2010 Kirovskissa oli 29 844 asukasta.
Hiipinän kaupunki on Hiipinän kaupunkipiirikunnan keskus ("gorodskoi okrug gorod Kirovsk s podvedomstvennoi territoriei"). Kaupunkipiirikuntaan kuuluu neljä asutuskeskusta (tässä väkiluvut vuodelta 2007):Paikkakunta perustettiin vuonna 1929 nimellä "Hibinogorsk" (Хибиногорск, suom. Hiipinä), kun akateemikko Aleksandr Fersmanin johtama tutkimusretkikunta oli löytänyt Hiipinätunturien alueelta runsaita mineraalivaroja. Siitä tuli kaupunki 1931 ja vuonna 1934 se nimettiin Kirovskiksi murhatun Leningradin bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan.
Paikallinen yrittäjä ampui vuonna 2009 kaupungin pormestarin Ilja Kelmanzonin ja hänen apulaisensa sekä lopuksi itsensä.
Hiipinä on kaivosalueen keskus. Siellä on apatiittia, nefeliiniä, nikkeliä, fosfaatti- ja alumiiniin perustuvaa teollisuutta. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat OAO Apatit, osa FosAgroa. Hiipinässä on Pohjois-Venäjän suurin laskettelukeskus ja maailman pohjoisin arktinen kasvitieteellinen puutarha. Kaupunki sijaitsee 368 metrin korkeudella merenpinnasta.
Hiipinään erkanee haararata (22 km) Muurmannin radalta.
Vuorimarin kieli
Vuorimari on niittymarin ohella Venäjän federaatiossa puhuttavan suomalais-ugrilaisen marin kielen toinen päämurre. Vaikka yli 90 % omaa kieltään käyttävistä mareista puhuu niittymaria, myös vuorimarille on kehitetty oma kirjakieli. Kirjakielten välillä on todellisuudessa vain murre-ero ja niiden yhdistämistä on suunniteltu pitkään. Yhdistämistä vastustaa lähinnä osa vuorimarien pientä älymystöä.
Vuorimaria puhutaan pääasiassa Marin tasavallan Vuorimarin, Jurinon ja Kilemaryn piireissä. Vuorimari on venäjän ja niittymarin ohella yksi Marin tasavallan virallisista kielistä, mutta sen todellinen asema on heikko. Vuoden 2010 väestönlaskennassa vuorimaria ilmoitti puhuvansa Venäjällä 23 062 ihmistä, joista 22 279 Marin tasavallassa. Ilmoitus kielen puhumisesta ei tarkoita että kysymyksessä olisi henkilön äidinkieli.
Kieltä kirjoitetaan kyrillisin kirjaimin. ISO-standardissa vuorimarin kielikoodi on mrj.
Vuorimarin kielellä ilmestyvät sanomalehdet Žerä ja Jämdÿ lem sekä kirjallisuuslehti U sem. Vuorimarin radio lähettää ohjelmaa kaksi tuntia päivässä, klo 14.00–15.00 ja 18.00–19.00 paikallista aikaa.
Frankenstein (vuoden 1931 elokuva)
Frankenstein on James Whalen ohjaama kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1931. Elokuva pohjautuu löyhästi Mary Shelleyn kirjoittamaan romaaniin Frankenstein.
Henry Frankenstein on nuori tiedemies, jonka unelmana on luoda elämää keinotekoisesti. Hän apurinsa Fritzin kanssa on ryöstellyt ruumiita milloin mistäkin. Kun Henry lähettää apurinsa noutamaan aivoja sovitusta paikasta, Fritz kömpelyydessään tuhoaa oikeat aivot ja joutuu ottamaan tilalle "rikollisen aivot".
Eräänä iltana Henryn kihlattu Elizabeth, hänen ystävänsä Victor ja tohtori Waldman saapuvat Henryn luokse linnaan ja saavat todistaa kuinka nuori tiedemies onnistuu herättämään luomuksensa eloon.
He eivät onnistu pitämään hirviötä aisoissa vaan se karkaa ja alkaa kylvää kyläläisten keskuudessa pelkoa.
Mary Shelleyn romaanissa hirviön luoja oli nimeltään Victor Frankenstein ja tämän paras ystävä oli Henry Clerval. Lisäksi Frankensteinin perheen alaisuudessa työskenteli nainen nimeltä Justine Moritz. Elokuvassa hirviön luoja on Henry Frankenstein ja hänen paras ystävänsä Victor Moritz.
Romaanissa hirviön raju käytös selitetään juontuvan sen kokemista kaltoinkohteluista ja laiminlyönneistä. Elokuvassa puolestaan sama selitetään johtuvan epänormaaleista aivoista, jotka Fritz joutui ottamaan kun alkuperäiset aivot tuhoutuivat.
Elokuvassa hirviö ei osaa puhua, kun taas romaanissa se oppii jopa lukemaan. Kirjassa hirviö on traagisempi ja sympaattisempi hahmo. Myöhempi kuva Frankensteinin hirviöstä pohjautunee huomattavasti enemmän tähän elokuvaan kuin alkuperäiseen romaaniin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Frankensteinin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Otto Syreeni
Otto Aksel Syreeni (vuoteen 1935 asti Syren; s. 4. maaliskuuta 1900 Honkilahti – 7. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli teuvalainen liikemies ja Pariisin maailmannäyttelyn voittaja.
Honkilahdella syntynyt Syreeni muutti vanhempiensa mukana Teuvalle, Etelä-Pohjanmaalle. Hän kävi koulu Kristiinankaupungin yhteiskoulussa, minkä jälkeen hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa. Värialaa hän opiskeli Saksassa IG Farbenin tehtailla ja laboratorioissa.
Syreeni palasi Suomeen vuonna 1922 jatkaakseen vuonna 1916 kuolleen isänsä aloittamaa liiketoimintaa, suunnaten sitä yhä enemmän värjäykseen.
Syreeni perusti Syreenin Tehtaat OY:n valmistaakseen kehittelemiään värialan tuotteita. Tehtaan hän rakennutti Teuvan nykyistä kunnantalon vastapäätä sijaitsevalle tontille. Tuolloin nykyinen kunnantalo toimi Syreenin asuntona, hänen perustamansa Maan Sana -sanomalehden konttorina (1936–1941), sekatavarakauppana (kemikaali-, vaate- ja ruokatavaraosastot) sekä matkustajakotina ja ravintolana. Talon hän rakennutti vuonna 1928. Hän myös perusti Teuvalle ensimmäisen elokuvateatterin ennen toista maailmansotaa.
Syreenin värialan keksintöjä on patentoitu yli kahdessakymmenessä maassa. Hänen uurastuksensa huipentui vuonna 1951, kun hän sai kultamitalin Pariisin maailmannäyttelystä.
Sotien jälkeen Syreeni muutti Helsinkiin, jossa hän kuoli vuonna 1975.