hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Hiljainen Kevät
Hiljainen Kevät on Astro Lihjamon ja Inehmon Keuruulla 1990-luvun lopulla perustama Terveet Kädet -henkinen HC-yhtye. Sanoitukset – tekijöinä Lihjamo, Inehmo ja vierailevat runoilijat Läjä Äijälä ja Pupu Lihavisto – edustavat enemmän tiivisti muutamalla sanalla ilmaistua miehistä keskuslyriikkaa ja psykedeelistä, surrealistis-dadaistista mielenmaisemien haikumaista asettelua kuin HC:lle muuten niin tyypillisiä kantaa ottavia poliittisia sanoituksia.
Veikko Kankkonen
Esa Veikko Antero "Viki" Kankkonen (s. 5. tammikuuta 1940 Sotkamo) on suomalainen, vuonna 1964 olympiakultaa voittanut mäkihyppääjä.
Mäkihypyssä Kankkosen seura oli Lahden Hiihtoseura. Kankkonen pelasi myös golfia, jossa hän voitti SM-joukkuehopeaa 1978 ja -pronssia 1977. Pesäpalloa hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1962–1963 edustaen Lahden Maila-Veikkoja. Hänen poikansa Anssi Kankkonen on menestynyt golfaaja.,
Lahden kaupunki myönsi vuonna 1966 Veikko Kankkoselle Lahti-mitalin numero 3 hänen urheilusaavutuksistaan. Vuoden 1968 talviolympialaisten avajaisissa Kankkonen oli Suomen joukkueen lipunkantaja. Opetusministeriö myönsi hänelle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon menestyksellisestä urheilu-urasta vuonna 2002.
Koulutukseltaan Kankkonen on sorvaaja ja liikunnanohjaaja. Hänen perheeseensä kuuluu, kolme lasta ja neljä lastenlasta. Eläkkeelle hän jäi liikuntasihteerin työstä Lahden kaupungilta.
Axel Gabriel Sjöström
Axel Gabriel Sjöström (16. elokuuta 1794, Janakkala – 11. joulukuuta 1846 Helsinki) oli suomalainen professori ja runoilija.
Hänen vanhempansa olivat janakkalalainen tilanhoitaja, kersantti Matias Sjöström ja Gustava Blåfield. Alex Sjöström valmistui Turussa ylioppilaaksi vuonna 1809. Filosofian maisteriksi hän valmistui vuonna 1815 Turun akatemiasta.
Sjöström toimi ensin Turun akatemian, ja 1828 lähtien Keisarillisen Aleksanterin yliopiston tehtävissä: ylimääräisenä kirjallisuuden amanuenssina (1815), kreikan kirjallisuuden dosenttina (1816–1821), filosofian ylimääräisenä apulaisena (1821–1826), kreikan kirjallisuuden apulaisena (1826–1828), kreikan ja roomalaisen kirjallisuuden apulaisena (1829–1833) sekä kreikan kirjallisuuden professorina (1833–1846). Lisäksi hän oli Åbo Tidningarin toimittaja (1820–1822) ja päätoimittaja (1823–1827) sekä Tidningar från Helsingfors -lehden toimittaja (1829–1831). Tämän ohella hän avusti Aura-kalenteria (1817–1818), Mnemosyneä (1819, 1822) ja Helsingfors Morgonbladia.
Sjöström oli useiden kreikkalaisen kirjallisuutta käsittelevien, 1830- ja 1840-luvulla väitöskirjoina (stipendiaattiteeseinä) julkaistujen ruotsinnosten (Homeros, Euripides, Theokritos, Anakreon, Pindaros) tekijä. Hän ruotsinsi myös tuotantoa eteläromaanisen, englantilaisen ja saksalaisen kirjallisuuden alalta. Runoilijana hän kirjoitti muun muassa romanttisia runoja ja ruotsinnoksia. Hänen nuoruuden runoistaan tunnustusta saivat muun muassa Unet, Perhonen ja Ensimmäinen suudelma.
Luottamustehtävänään hän oli Hämäläisen osakunnan kuraattori (1824–1929) sekä inspehtori (1833–1842). Hän oli Ylioppilastutkintovaliokunnan jäsen (1829–1833).
Puoliso oli vuodesta 1829 alkanen Margareta Sofia Helsberg (1803–1841); perheeseen syntyi kahdeksan lasta.
Johan Gabriel Linsén
J. G. Linsénin isä oli laivaston vänrikki Jakob Johan Linsén ja äiti Birgitta Kristina Salovius. Hän valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi vuonna 1810 ja hänet valittiin roomalaisen kirjallisuuden dosentiksi vuonna 1812. Seuraavana vuonna hänestä tuli roomalaisen kirjallisuuden apulaisopettaja ja vuonna 1828 kaunopuheisuuden ja runouden professori.
Linsén kuului ns. Turun romantikkoihin ja oli kansallisuusaatteen puolestapuhuja. Vuonna 1815 hän teki aloitteen "Selma"-nimisen kirjallisen yhdistyksen perustamiseksi, joka toteutui "Aura" -nimisenä pari vuotta myöhemmin eli vuonna 1817. Samannimisessä seuran kalenterissa Linsén julkaisi muutamia runoja vuonna 1817 ja 1818.
Vuonna 1819 hän perusti yhdessä Fredrik Bergbomin kanssa "Mnemosyne"-lehden, jota toimitti vuoteen 1823 saakka. Siinäkin hän julkaisi runojaan, kuten "Den finska fosterbygden", samoin kuin proosatekstejä. Jälkimmäisistä vuonna 1819 julkaistu "Om finsk nationalitetet" korostaa kansallishenkeä ja suomen kielen asemaa. Linsén ei kuitenkaan yhtynyt aikakauden kiivaimpiin kansallismiehiin, kuten Adolf Ivar Arwidssoniin, ja piti esimerkiksi "Turun Viikkosanomia" ja kansan opettamista jopa vaarallisena. Silti, kun Linsén toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajana vuodesta 1833 vuoteen 1841, hän puhui Kalevalan innoittamana kansansivistyksen puolesta. Linsén oli muutenkin aikakautensa tunnettu kaunopuhuja.
Linsénin ensimmäinen puoliso vuodesta 1814 oli Amalia Carolina Forssell (1793–1827) ja toinen vuodesta 1829 Wilhelmina Petronella Hoeckert (1801–1870). Jälkimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär Johanna Matilda Linsén oli ensimmäinen suomalainen sokeainopettaja ja pojista Gabriel Linsén säveltäjä ja Wilhelm Linsén arkkitehti.
Ärtynyt suoli
Ärtyvän suolen oireyhtymästä (IBS, Irritable Bowel Syndrome) käytettiin aiemmin nimeä ärtyvä paksusuoli (colon irritabile), mutta nykyisin tiedetään, että oireita voi esiintyä myös ohutsuolessa. Vatsakipu, ulostamishäiriöt ja turvotuksen tunne ovat ärtyvä suoli -oireyhtymän pääoireita. Oireiden perimmäistä syytä ei tunneta kaikissa tapauksissa, mutta tutkijat pitävät todennäköisenä, että osa tapauksista johtuu gluteenin aiheuttamista suolen seinämän vaurioista. Heikentynyt suolen seinämä päästää verenkiertoon mikrobeja ja ravintoaineiden osasia, mikä johtaa vatsakipuun, vatsan turpoamiseen tai ripuliin.
Monet tekijät voivat pahentaa oireita. Niihin kuuluvat esimerkiksi paljon FODMAP-hiilihydraatteja sisältävä ruokavalio, stressi ja matala D-vitamiinitaso.
Ärtynyt suoli -oireyhtymä on niin sanottu hyvänlaatuinen sairaus, eli se voi aiheuttaa kipua ja toimintakyvyn alenemista muttei kuolemanvaaraa. Ärtyvän suolen oireet vaikuttavat potilaiden elämänlaatuun yhtä paljon kuin monet sairaudet, joilla on huonompi ennuste.
Oireyhtymään ei tunneta kaikille tehoavaa hoitoa. Jos suoli ärtyy gluteenipitoisten ruokien, kuten vehnän ja muiden kotimaisten viljojen, nauttimisen yhteýdessä, suolen seinämän vauriot paranevat puolen vuoden kuluttua gluteenipitoisen ruoan nauttimisen lopettamisesta. Ärtynyttä suolta on hoidettu perinteisesti kuituvalmisteilla, mutta niiden teho on osoittautunut vähäiseksi. Ärtyvän suolen oireyhtymää hoidetaan myös monenlaisilla lääkkeillä, mutta tutkimukseen perustuva näyttö niiden tehosta on huono. Liikunnan on todettu lievittävän oireita joissain tapauksissa. Ärtyvän suolen hoidossa ei turvauduta leikkauksiin.
Ärtyvän suolen oireista kärsivillä potilailla esiintyy enemmän masennusta ja ahdistuneisuutta kuin muulla väestöllä. Psyykkisten tekijöiden osuutta oireistoon onkin syytä pyrkiä arvioimaan, ja niiden hoito voi merkittävästi helpottaa myös potilaan suolisto-oireita. Erilaisista rentoutustekniikoista ja kognitiivisesta käyttäytymisterapiasta on hyötyä varsinkin heille, jotka kokevat IBS:n liittyvän stressiin.
Julkaistu tutkimus on osoittanut, että jotkin heikot hoitotulokset johtuvat siitä, että ripuli on väärin diagnosoitu ärtyvän suolen oireyhtymäksi. Tavallisia esimerkkejä ovat tarttuvat taudit , keliakia , "Helicobacter pylori", ja loiset.
Keliakia erityisesti on usein diagnosoitu väärin ärtyneeksi suoleksi. American College of Gastroenterology suosittelee, että kaikilta potilailta, joilla on IBS-oireita, testataan keliakia.
Sappihappojen imeytymishäiriö on myös usein tulkittu ärtyvän suolen oireyhtymäksi potilailla, joilla on ripuli vaivana. Sappihappojen imeytymistutkimustestit (SeHCAT) osoittavat, että noin 30 prosentissa tapauksia D-IBS on tämä sairaus, ja usein sappihappoja sitovat lääkkeet antavat hyvän hoitovasteen.
Tiettyjen rauhoittavien ja unettavien lääkkeiden krooninen käyttö, erityisesti bentsodiatsepiinien, voi aiheuttaa ärtyvää suolta muistuttavia oireita, jotka voivat johtaa virheelliseen ärtyneen suolen oireyhtymän diagnoosiin.
Gustaf Renvall
Gustaf (Kustaa) Renvall (23. syyskuuta 1781 Halikko – 22. tammikuuta 1841 Ulvila) oli suomalainen pappi, kielentutkija ja yksi suomen kirja- ja yleiskielen merkittävistä kehittäjistä. Osin hänen vaikutuksestaan suomen kirjakieltä alettiin 1800-luvun alkupuolella kehittää pääasiassa länsimurteiden pohjalta.
Renvallin vanhemmat olivat Halikon Kaninkolan Ala-Knaapin rusthollari Simon Simonsson ja Kirstin Henriksdotter. Renvall kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1801. Papiksi hänet vihittiin 1806 ja filosofian maisterin oppiarvon hän sai 1811. Hänen opinnäytetyönsä "Dissertationis, de orthoëpia et orthographia linguae Fennicae" (1810) vakiinnutti suomen kielen oikeinkirjoitusta.
Renvall aloitti Turun yliopistossa suomen kielen dosenttina 1811 ja hänestä tuli kasvatus- ja opetusopin apulainen sekä kasvatusopillisen seminaarin lehtori vuonna 1813. Vuonna 1819 Renvallista tuli Uskelan ja 1829 Ulvilan kirkkoherra. Hän sai rovastin arvon 1820 sekä professorin arvonimen 1827 ja lääninrovastiksi hänet nimitettiin 1830. Kirja- ja yleiskielen kehittäjänä Renvall oli länsimurteiden puolustaja. Vuonna 1840 ruotsiksi julkaisemassaan suomen kieliopissa "Finsk språklära" hän puolusti länsimurteita niin tuloksellisesti, että suomen kirjakieli paljolti hänen ansiostaan jäi pääasiallisesti läntisten murteiden pohjalle.
Renvallin puoliso vuodesta 1817 oli Charlotta Revall (k. 1873), kirjastonhoitaja ja matrikkeleiden laatija Robert Alfred Renvall oli heidän poikansa.
Turun Toverit
Turun Toverit (TuTo) on 20. lokakuuta 1929 perustettu turkulainen urheilun yleisseura. Seuran lajivalikoimaan kuuluvat lacrosse, jalkapallo, jääkiekko, keilailu, koripallo, lentopallo, paini, rullakiekko, yleisurheilu, pöytätennis ja kädenvääntö.
Turun Toverien puheenjohtajana ovat toimineet muun muassa Oskari Lyytikäinen 1929–1949, Ahti Penttilä 1950–1965 ja 1970–1976, Voitto Hellstén 1966–1969, Esko Siltanen 1977–1979, Pentti Lahti 1980–1988, Pentti Tammisto sekä nykyisin Matti Ranne.
Jääkiekossa Turun Toverit kilpaili vielä 1970-luvulla Turun Palloseuran kanssa kiivaasti SM-sarjassa, mutta sen jälkeen se putosi alempiin sarjoihin. SM-liigassa TUTO käväisi kuitenkin parin kauden ajan 1990-luvun puolivälissä. Nykyään TUTO Hockey pelaa Mestiksessä.
Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n pelaajista edustaneet Urpo Ylönen vuosina 1964 ja 1968, Seppo Lindström vuosina 1968 ja 1972 sekä Kari Johansson vuonna 1968.
Turun Toverien jalkapallojoukkue saavutti Suomen-mestaruushopeaa vuonna 1947. Tuolloin Työväen urheiluliiton seurat, joihin TuTo kuuluu, eivät pelanneet Palloliiton sarjoissa ja Suomen-mestaruus ratkaistiin liittojen yhteisessä lopputurnauksessa. Seuraavana vuonna TUL:n seurat liittyivät Palloliiton sarjoihin ja TuTo sai paikan Mestaruussarjasta, jossa se pelasi vuosina 1948–1949, 1954–1955 ja 1961. Viimeisimmän putoamisen jälkeen seura pelasi useita kausia toiseksi ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes vuonna 1993 toinen turkulaisseura FC Inter otti talousvaikeuksiin ajautuneen TuTo:n paikan Kakkosesta.
TuTo jatkoi pelaamista Palloliiton Turun piirin piirisarjoissa, josta se teki paluun Kakkoseen kaudeksi 2011. Joukkuetta valmensi kausina 2006–2008 Suomen pääsarjan kaikkien aikojen paras maalintekijä Heikki Suhonen.
Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n pelaajista edustaneet Olavi Laaksonen ja Jorma Vaihela vuonna 1952. A-maajoukkueessa ovat Laaksosen ja Vaihelan lisäksi pelanneet Tommy Lindholm, Turkka Sundbäck, Rainer Forss, Turkka Tamminen, Armas Niemi ja Allan Möller.
Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n yleisurheilijoista edustaneet Voitto Hellstén ja Pentti Rekola vuosina 1956 ja 1960 sekä Jussi Rintamäki vuonna 1960.
Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n urheilijoista edustaneet painija Sulo Leppänen ja nyrkkeilijä Matti Tammelin, molemmat Lontoon 1948 olympialaisissa.
Pesäpallon SM-sarjassa TuTo vieraili kaudella 1945 ja TUL:n mestaruussarjassa se pelasi pitkään 1930- ja 1940-luvuilla saavuttaen siinä mitalisijoituksiakin.
Koripallossa TuTo on pelannut SM-sarjassa neljä kautta.
Haavipallossa TuTo voitti poikien SM-sarjan vuonna 2013. Sarjassa TuToa edusti TuTo Hockeyn C-junioreista koottu joukkue.
Puńsk
Puńsk, (), on kaupunki Puolassa, Podlasian voivodikunnassa, viisi kilometriä Liettuan rajalta. Kaupungin tuhannesta asukkaasta 80 prosenttia on liettualaisia. Se on tärkeä liettuankielisen vähemmistön keskus, jossa on kulttuuritalo, kirjapaino ja liettuankielinen lukio. Toiseen maailmansotaan asti enemmistö kaupunkilaisista oli juutalaisia, nyt heistä muistuttaa vain laaja juutalainen hautausmaa.
Kaupunki on perustettu 1559 ja kuulunut Puolaan vuodesta 1920.
Kaupungin kotisivu (kielinä puola, liettua ja englanti)
Blót
Blót on vanha skandinaavis-germaaninen seremonia, jossa kokoonnutaan yhteen uhraamaan ja juhlimaan. Se oli eräänlaista vaihtokauppaa, jossa ihmiset uhrasivat jumalille saadakseen vastineeksi esim. onnea taisteluun, hedelmällisyyttä tai suotuisan sään.
Kirjoitettujen lähteiden mukaan viikingit hirttivät eläimiä ja ihmisiä pyhien lehtojen luona, koska he uskoivat näillä tietyillä paikoilla olleen erityisen vahva yhteys jumaliin. Uhraaminen suoritettiin patsaille.
"Blóteja" järjestettiin tiettyinä aikoina vuodesta, joista keskitalvi ja -kesä olivat tärkeimmät ajankohdat.
Saksalainen munkki Adam Bremeniläinen kirjoitti vuonna 1072 kertomuksen Uppsalan uhraamisperinteestä, missä oli Thorille, Odinille ja Freylle omistettu temppeli, jossa viikingit kokoontuivat joka yhdeksäs vuosi
varmistaakseen jumaliensa hyväntahtoisuuden, yhdeksän urosta jokaisesta elävistä olennoista uhrattiin läheisellä pyhällä lehdolla. Adam Bremeniläisen mukaan koiria, hevosia ja ihmisiä hirtettiin puihin. Oletetaan, että numerolla yhdeksän on maagisia merkityksiä viikinkien rituaaleissa.
Ruotsissa Tivedenin metsissä paikallisten perimätiedossa on runo, vuorelta nimeltä Trollkyrka, luultavasti 1800-luvulta:
rivit 12-18
Reinhold von Becker
Reinhold von Becker (26. joulukuuta 1788 – 10. kesäkuuta 1858) oli suomalainen kirjailija ja suomen kielen tutkija. Hän oli kotoisin Kangasniemeltä.
Becker tuli vuonna 1816 Turun akatemiaan historian apulaiseksi. Hän teki vuonna 1819 kielen- ja kansanrunoudentutkimusmatkan Pohjois-Suomeen ja julkaisi vuonna 1824 itämurteita suosivan suomen kieliopin "Finsk grammatik". Suomen kielen muoto-opin ja lauseopin kuvaus oli siihenastisista teoksista tarkin. Savolaistaustastaan huolimatta Becker otti "d":tä puoltavan kannan "t:d"-astevaihtelun heikon asteen merkitsemisessä. Hän toimitti vuosina 1820–1822 Turun Wiikko-Sanomia ja sai lehden levikin kohoamaan 2 000:een.
Becker sepitti erityisesti lehtityössään 1820-luvulla suomen kieleen uusia sanoja. Niistä nykyisessäkin käytössä ovat "hallinto, huonekalu, ihmiskunta, ilmapuntari, kalusto, keksintö, laitos, lausunto, lukio, mielekäs, napa" (maantiede), "nide, nisäkäs, rohto, sanomalehti, toimenpide, valtameri, virasto, vuosikerta" ja "väestö". Savolaismurteista hän toi kirjakielen käyttöön esimerkiksi sanat "eläke, jänne, kokeilla, mäntä, sijainen, sivistää, sivistys" ja "sivistyä".
Beckerin mukaan on nimetty Kangasniemen keskustan alakoulu.
Anders Johan Sjögren
Anders Johan Sjögren (, 8. toukokuuta 1794 Iitti – 18. tammikuuta 1855 Pietari) oli suomalainen kirjailija ja suomen kielen, kansatieteen tutkija, historiantutkija ja tutkimusmatkailija.
Sjögren oli pitäjänsuutarin ainoa eloon jäänyt lapsi, joka lahjakkaana pääsi pitäjän papiston tuella koulutielle. Hänen koulutiensä kulki Loviisan alakoulusta Porvoon kymnaasiin ja sitten Turun akatemiaan, josta hän valmistui 1819. Hän toimi vuosina 1820–1821 Pietarissa kotiopettajana piispa Zacharias Cygnaeuksen perheessä. Vuodesta 1823 hän toimi kreivi Nikolai Rumjantsevin kirjastonhoitajana, vuodesta 1831 ylimääräisenä akateemikkona ja vuodesta 1844 suomalais-ugrilaisen ja kaukasialaisen kieli- ja kansatieteen varsinaisena akateemikkona Pietarin tiedeakatemiassa, vuodesta 1845 sen kansatieteellisen museon johtajana.
Sjögrenin ensimmäinen tutkimusmatka (1824-1829) suuntautui Karjalan ja Lapin kautta vepsäläisalueille ja sieltä lähelle Uralia Permin kuvernementtiin tutkimaan suomensukuisia kansoja. Aiheet olivat niin kieli- ja kansatieteellisiä kuin maantieteellisiä ja taloudellisia. Matkan tuloksena hän julkaisi 1826 kirjoitelman "Anteckningar om församligarne i Kemi-Lappmark". Matkan aikana hän identifioi ensi kertaa vepsäläiset ja heidän kielensä. Saman matkan tuloksena hän julkaisi 1829 tutkielman komeista eli syrjääneistä, "Die Sürjänen, ein historisch-statistisch-philologischer Versuch". Matkan jälkeen hän sai Venäjän historian ja muinaistieteen apulaisen viran Pietarin tiedeakatemiassa. Tässä asemassa hän esitteli tiedeakatemialle lisää matkansa tuloksia. Yksi tällainen tutkielma oli teos "Über die Finnische Bevölkerung des St.-Peterburgschen Gouvernements und über den Ursprung es Names Ingermanland", joka esitteli Inkerinmaan väestöä. Myöhemmät tutkimusmatkat koskivat 1835–1837 Pohjois-Kaukasiassa osseetteja ja Krimillä tataarien kieltä sekä vuosina 1846 ja 1852 Baltian liiviläisiä.
Sjögrenin merkitys korostuu siinä, että hän oli varhainen tutkimusmatkailija, joka aluksi keskittyi suomensukuisiin kansoihin. Myös hänen yhteytensä itseään nuorempaan Elias Lönnrotiin (1802-1884) oli merkittävää. Sjögren ja Lönnrot tapasivat ensi kerran 1834. Heidän välilleen kehkeytyi kirjeenvaihto, joka käsitteli erityisesti suomen kieltä ja kansanrunoja. Pietarin asemastaan käsin Sjögren pystyi helpottamaan muiden suomalaisten tutkijoiden tavoitteita Venäjälle suoritettavissa tutkimusmatkoissa (esim. Castrén). Kielitieteilijänä ja kielinerona hän oli sittemmin kiinnostunut myös muista kielistä, esim. osseettien kielestä, jonka kieliopin ja sanakirjan hän laati. Nykyään mielenkiinto kohdistuu Sjögrenin päiväkirjoihin ("Ephemerider"), joita hän kirjoitti koko toimintansa ajan.
Sjögrenin muistokivi sijaitsee Iitin Sitikkalassa ja muistomerkki Iitin kirkonkylässä vastapäätä kirkkoa. Vladikavkazissa on Sjögrenille nimetty katu.
Kaija Mustonen
Kaija Marja Mustonen (s. 4. elokuuta 1941 Helsinki) on suomalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja. Mustonen on kaikkien aikojen menestynein suomalainen naispikaluistelija sekä toinen suomalainen naispuolinen henkilökohtainen olympiavoittaja talviolympialaisissa. Hän lopetti kilpauransa vuonna 1968.
Opetusministeriö myönsi Mustoselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002. Vuonna 2014 hänet valittiin Suomen urheilugaalassa Suomen urheilun Hall of Fameen.
Philippe Halsman
Philippe Halsman (alk. , ; 2. toukokuuta 1906 Riika, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. kesäkuuta 1979 New York, Yhdysvallat) oli muotokuva- ja muotivalokuvaaja, joka työskenteli Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hän kuvasi muun muassa "Life"-lehteen.
Halsman syntyi Riiassa hammaslääkärin ja opettajan perheeseen. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän lähti Dresdeniin opiskelemaan sähkötekniikkaa ja työskenteli sivutoimisesti valokuvaajana.
Vuosina 1928–1930 Halsman oli syytettynä rikosprosessissa, joka herätti Euroopan-laajuista huomiota ja jota on verrattu Dreyfusin juttuun. Halsmann oli syyskuussa 1928 vaeltamassa isänsä kanssa Tirolissa, kun isä kuoli epäselvissä olosuhteissa. Halsman vangittiin välittömästi, ja oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin isänmurhasta pelkkien aihetodisteiden perusteella 14 vuodeksi kovennettuun vankeuteen. Langettavaan tuomioon vaikutti maaseudulla tunnettu epäluuloisuus juutalaisia kohtaan. Tuomiota ei kumottu vetoomustuomioistuimessa. Prosessin aikana ja sen jälkeen tunnetut julkisuuden henkilöt — Albert Einstein, Thomas Mann, Jakob Wassermann, Erich Fromm, Sigmund Freud ynnä muut — asettuivat puolustamaan Halsmania. Syyskuussa 1930 Itävallan liittopresidentti armahti Halsmanin ja karkotti hänet maasta.
Halsman siirtyi Pariisiin, perusti valokuvausstudion ja alkoi käyttää nimeä Philippe Halsman. Kun Saksa miehitti Ranskan vuonna 1940, Halsman sai Albert Einsteinin avustuksella viisumin ja jatkoi uraansa Yhdysvalloissa. Hänen ottamansa valokuva pääsi "Lifen" kanteen 101 kertaa.
Halsman tunnetaan "Jump"-valokuvakirjastaan, joka sisältää kuvia 1950-luvun julkisuuden henkilöistä Richard Nixonista Marilyn Monroehun, joista jokainen kirjan nimen mukaisesti hyppää kuvassaan kankean poseerauksen sijasta. Näistä kuvista tunnetuin lienee Salvador Dalín kuva "Dalí Atomicus", jossa Dalín lisäksi ilmassa on tuoli, kolme kissaa ja ämpärillinen vettä.
National Portrait Gallery Washingtonissa järjesti Halsmanin teosten retrospektiivisen näyttelyn vuosina 1998–1999. Hänen elämänvaiheitaan käsittelee Joshua Sinclairin näytelmäelokuva "Jump" vuodelta 2008.
Matti Pitkänen
Matti Keijo Juhani Pitkänen (s. 20. joulukuuta 1948 Ikaalinen) on suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Innsbruckin 1976 talviolympialaisissa Pitkänen voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä Suomen joukkueen avausosuuden viestinviejänä. Henkilökohtaisessa 30 kilometrin kilpailussa hän sijoittui 13:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui kaikilla kolmella henkilökohtaisella matkalla neljänneksi. Viestissä Pitkänen hiihti ankkuriosuuden ja saavutti hopeaa Ruotsin Thomas Magnussonin karattua häneltä viimeisessä nousussa. Lake Placidin 1980 olympialaisissa Pitkänen hiihti 20. helmikuuta kolmannen osuuden 4 × 10 km:n viestissä, jossa Suomi voitti olympiapronssia. Hän sijoittui samoissa kisoissa 30 kilometrillä kuudenneksi ja 50 kilometrillä 11:nneksi.
Seuratasolla Pitkänen edusti Kyröskosken Pontta ja Ikaalisten Urheilijoita. Hän voitti 50 kilometrillä Suomen mestaruuden vuosina 1977 ja 1978. Vuoden 1978 saavutuksiin kuuluivat myös Holmenkollenin 50 kilometrin voitto sekä Ounasvaaran 15:n ja 50 kilometrin voitot.
Opetusministeriö myönsi Pitkäselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Euroopan oikeusasiamies
Euroopan oikeusasiamies valvoo hallinnon laillisuutta Euroopan unionissa. Toimisto perustettiin Maastrichtin sopimuksella vuonna 1992. Euroopan oikeusasiamiehen tehtävänä on tutkia Euroopan unionin toimielimiä, elimiä ja laitoksia vastaan tehtyjä kanteluita.
Unionin toimielimiä, elimiä ja laitoksia ovat esimerkiksi Euroopan komissio, Euroopan parlamentti, Euroopan unionin neuvosto, Euroopan keskuspankki, Euroopan henkilöstövalintatoimisto (EPSO), Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) ja Euroopan kemikaalivirasto (ECHA).
Oikeusasiamiehellä ei ole toimivaltaa Euroopan unionin tuomioistuimen toimintaan sen lainkäyttövallan osalta.
Euroopan parlamentti nimittää oikeusasiamiehen parlamentin toimikaudeksi.
Oikeusasiamies ottaa vastaan kanteluja kaikilla EU:n virallisilla kielillä.
Oikeusasiamiehenä toimii irlantilainen Emily O'Reilly. Ensimmäinen Euroopan oikeusasiamies oli suomalainen Jacob Söderman vuosina 1995–2003.
Ansel Adams
Ansel Easton Adams (20. helmikuuta 1902 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 1984 Carmel, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, joka tunnetaan ansiokkaana maisemakuvaajana ja luonnonsuojelualueiden esitaistelijana. Hän otti tunnetuimmat valokuvansa Yhdysvaltain länsiosista ja Yosemiten kansallispuistosta. Adams kirjoitti suositun kirjasarjan, joka käsittää kaikki valokuvaustekniikan vaiheet valotuksesta vedostamiseen.
Adams tunnetaan erityisesti mustavalkoisista valokuvistaan. Hän suhtautui varauksellisesti värivalokuvaukseen, koska tekniikka oli hänen uransa alkuaikoina 1930–1950-luvulla heikkolaatuista eikä kuvaaja voinut valvoa vedostusprosessia. Hänen mukaansa värikuvaus oli kuin ”soittelisi epävireisellä pianolla”. Taiteellisen tuotantonsa hän kuvasi mustavalkofilmille, mutta kaupallisiin töihin hän käytti myös värifilmiä. Hänen värikuviaan on alettu arvostaa vasta 1990-luvulla, kun niitä julkaistiin teoksessa "Ansel Adams in Color".
Vuonna 1981 Adamsille myönnettiin kansainvälinen Hasselblad-palkinto.
Jacob Söderman
Jacob-Magnus Söderman (s. 19. maaliskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja virkamies. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1972–1982 ja uudelleen vuosina 2007–2011. Oikeusministerinä hän oli 1971, sosiaali- ja terveysministerinä 1982, Uudenmaan läänin maaherrana 1982–1989 ja eduskunnan oikeusasiamiehenä 1989–1995. Hän oli ensimmäinen Euroopan oikeusasiamies ja ajoi virassaan 1995–2003 erityisesti EU:n avoimuutta. Söderman nousi eduskuntaan varasijalta kesällä 2007 Tuula Haataisen tultua nimitetyksi Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi ja luovuttua edustajanpaikasta syyskuussa 2007.
Söderman valmistui ylioppilaaksi Åggelby svenska samskolasta 1957, oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1962 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1967.
Eduskunnan päätettyä nostaa syytteen ministeri Kauko Juhantaloa vastaan Jacob Söderman toimi jutussa syyttäjänä valtakunnanoikeudessa vuonna 1993.
Söderman on toiminut Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana 2003–2005, Helsingin yliopiston konsistorissa 2004–2006 ja Euroopan neuvoston viisaiden ryhmässä 2005–2006.
Söderman toimi myös oulunkyläläisen IF Gnistanin puheenjohtajana vuosina 1965–1967.
Robert Frank
Robert Frank (9. marraskuuta 1924 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen, Yhdysvalloissa uransa luonut valokuvaaja ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten valokuvakirjastaan "The Americans" (1958). Hänen ohjaamiaan elokuviaan ovat muun muassa beat-elokuva "Pull My Daisy" (1958) ja Rolling Stones -kiertuedokumentti "Cocksucker Blues" (1972), joista jälkimmäinen on tullut pahamaineiseksi Mick Jaggerin yritettyä oikeusteitse estää elokuvan esittämisen.
Vuonna 1996 Frankille myönnettiin kansainvälinen Hasselblad-palkinto.
Holmenkollen
Holmenkollen on mäkimaastoinen osa-alue Vestre Akerin kaupunginosassa Oslossa Norjassa. Holmenkollenin korkein kohta on 371 metriä merenpinnan yläpuolella.
Holmenkollenin kansallisareenalla järjestetään vuosittain Holmenkollenin hiihtofestivaalit, joissa kilpaillaan maastohiihdossa, yhdistetyssä, mäkihypyssä ja ampumahiihdossa. Ensimmäiset kilpailut siellä käytiin vuonna 1892.
Holmenkollenin kansallisareena oli yksi vuoden 1952 talviolympialaisten suorituspaikoista. Se on isännöinyt myös vuosien 1930, 1966, 1982 ja 2011 hiihdon MM-kilpailut, osittain vuosien 1986, 1990, 1999, 2000 ja 2002 ampumahiihdon MM-kilpailuja ja vuoden 2016 ampumahiihdon MM-kilpailut.
Holmenkollenin vanhan mäen purkaminen aloitettiin lokakuussa 2008. Tilalle rakennettiin uusi vuoden 2011 maailmanmestaruuskilpailuja varten. Uuteen hyppytorniin käytettiin sata tonnia terästä. Sen hyppylava on 60 metriä maanpinnan yläpuolella. Mäki valaistaan pimeään aikaan. Se juhlavalaistiin sini-valkoiseksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017. Holmenkollenin mäkihyppytornin yhteydessä on myös hiihtomuseo, matkamuistokauppa sekä mäki- ja pujottelusimulaattori.
Holmenkollenin metroasemalle pääsee Oslon keskustasta metrolla noin 20–30 minuutissa.
Farsaloksen taistelu
Farsaloksen taistelussa Julius Caesarin johtamat joukot kukistivat Pompeiuksen ja senaatin joukot. Taistelu käytiin 9. elokuuta 48 eaa. sen jälkeen kun Caesar oli epäonnistunut piirittämään Pompeiuksen Epeiroksessa ja joutunut perääntymään Thessaliaan.
Caesarilla oli mukanaan Gallian sodan veteraanit 10. legioona, 8. legioona, 9. legioona ja 12. legioona. Hänellä oli myös kansalaissotaa varten perustetut 1. legioona, 3. legioona ja 4. legioona. Pompeiuksella oli paljon enemmän joukkoja, mutta ne olivat huonommin koulutettuja kuin Caesarin veteraanit. Hänellä oli myös paljon enemmän ratsuväkeä.
Caesar asetti joukkonsa kolmeen linjaan, joista viimeisestä hän muodosti vielä neljännen linjan reserviksi ottamalla yhden kohortin jokaisen legioonan kolmannesta rivistä. Caesarin vasemmalla puolella oli Enipeus-joki ja sillä siivellä joukkoja johti Marcus Antonius. Keskellä joukkoja johti Domitius Calvinus ja oikeaa siipeä taas Publius Sulla.
Pompeiuksen oikeaa siipeä johti Lucius Domitius Ahenobarbus. Vasenta siipeä johti Caesarin entinen legioonankomentaja Galliassa, Titus Labienus.
Aluksi Labienuksen ratsuväki löi vastassaan olleen vihollisen ratsuväen ajaen sen pakoon, mutta Caesarin neljäs linja sai vastahyökkäyksella lyötyä sen takaisin ja kierrettyä Pompeiuksen linjojen taakse samalla kun Caesarin pääjoukot alkoivat etenemään kohti vihollista. Kun Caesar näki tämän antoi hän määräyksen kolmannelle linjalle tukea jo taistelussa olleita joukkoja. Tämä mursi Pompeiuksen joukkojen vastarinnan. Pompeius itse pakeni taistelun jälkeen Egyptiin, jossa faarao Ptolemaios XIII murhautti hänet.
Titus Labienus
Titus Labienus (noin 100 eaa. - 17. maaliskuuta 45 eaa.) oli roomalainen sotilas joka oli yksi Julius Caesarin tärkeimmistä avustajista.
Vuonna 63 eaa. Labienus toimiessaan kansantribuunina teki mahdolliseksi sen että Caesar tuli valituksi "pontifex maximus" -papiksi. Labienus toimi Caesarin legaattina koko Gallian sodan aikana. Hän toimi Caesarin sijaisena aina kun tämä joutui poistumaan Galliasta. Gallian sodan aikana Labienus saavutuksiin kuului vuonna 54 eaa. treviri-heimon lyöminen ja Lutetian (nykyinen Pariisi) vastainen sotaretki. Vaikka Labienus olikin Caesarin ystävä ja tämän tärkeimpiä avustajia loikkasi hän kuitenkin Caesarin vastustajien puolelle heti kansalaissodan alettua vuonna 49 eaa.
Pompeiuksen puolelle Labienus toi 3 700 galli- ja germaaniratsuväkeä. Hän taisteli Caesaria vastaan Farsaloksen taistelussa, jonka jälkeen hän pakeni Kerkyraan ja sieltä Afrikkaan. Siellä hän taisteli Caesaria vastaan Ruspinan ja Thapsuksen taisteluissa. Sen jälkeen kun Caesar oli kukistanut vastustajansa Afrikassa Labienus pakeni Espanjaan jossa Pompeiuksen pojat yrittivät vielä tehdä vastarintaa. Labienus kuoli Mundan taistelussa.
Theremin
Theremin () on elektroninen soitin, jonka kehitti venäläinen Léon Theremin (Lev Termen) vuonna 1919. Soitin koostuu laatikosta, jossa on kaksi antennia, ja sitä soitetaan liikuttelemalla käsiä antennien läheisyydessä. Theremin on yksi harvoista soittimista, joita soitetaan ilman fyysistä kosketusta.
Theremin tunnetaan vanhemmassa suomalaisessa kirjallisuudessa myös nimellä "eterofoni".
Thereminissä on yleensä soittajasta katsoen vasemmalla silmukan muotoinen voimakkuusantenni, ja thereministä lähtevä ääni on sitä voimakkaampi mitä kauempana vasen käsi on tästä antennista. Oikealla on suora taajuusantenni, ja ääni on sitä korkeampi mitä lähempänä oikea käsi on oikeanpuoleista antennia.
Theremin synnyttää äänen kahdella korkeataajuisella oskillaattorilla, joiden erotussignaali on ihmisen kuuloalueella. Antennin ja soittajan käden välinen kapasitanssi aiheuttaa oskillaattorin taajuuteen muutoksia, jotka voidaan kuulla muutoksina erotussignaalissa.
Thereminiä pidetään yhtenä vaikeimmista soittimista. Soittotavasta johtuen thereminille on tunnusomaista glissando eli liukuma säveltasosta toiseen, joskin taitava soittaja voi muodostaa myös staccato-nuotteja. Tyypillisiä tyylikeinoja ovat myös vibrato ja tremolo, jotka saadaan aikaan pienemmillä kädenliikkeillä.
Taidemusiikin säveltäjistä thereminiä ovat käyttäneet muiden muassa Dmitri Šostakovitš, Bohuslav Martinů, Percy Grainger, Christian Wolff ja Lera Auerbach. Suomessa Kalevi Aho on säveltänyt konserton thereminille ja kamariorkesterille.
Soittimesta tuli suositumpi elokuvamusiikissa kuin konserttisaleissa. Thereminin avulla on luotu aavemaista tunnelmaa. Varhaisista esimerkeistä voidaan mainita Miklós Rózsan musiikki elokuvaan "Noiduttu" (1945) ja Bernard Herrmannin musiikki tieteiselokuvaan "Uhkavaatimus Maalle" (1951).
Theremin on melodiasoittimena myös televisiosarjan "Midsomerin murhat" tunnussävelmässä.
Rock-musiikissa thereminiä on käyttänyt mm. Led Zeppelinin Jimmy Page kappaleen ”Whole Lotta Love” live-esityksissä, kuten myös Green Carnation kappaleessa ”Maybe?” Elektronisessa musiikissa thereminiä on hyödyntänyt mm. Jean-Michel Jarre sekä levyillään että konserteissaan.
Ensimmäistä kertaa popmusiikissa thereminiä käytti The Beach Boys albumillaan "Pet Sounds". Vastoin yleistä käsitystä "Pet Soundsin" kappaleessa ”I Just Wasn't Made for These Times” tai ”Good Vibrationsissa” ei kuitenkaan soiteta oikeaa thereminiä vaan Electro-Theremin-nimistä soitinta, jonka kehitti Paul Tanner 1950-luvun lopulla havaittuaan, kuinka vaikeaa oikean thereminin soittaminen on. Electro-Theremin muistuttaa soinniltaan thereminiä, mutta antennien sijasta sitä ohjataan mekaanisilla säätimillä.
Krisse Salminen
Heidi Kristiina ”Krisse” Salminen (s. 28. toukokuuta 1976 Hollola) on suomalainen stand up -koomikko ja näyttelijä. Hän on tunnettu Krisse-roolihahmostaan.
Salminen aloitti stand up -koomikon uransa marraskuussa 2001. Seuraavana vuonna hänet valittiin vuoden stand up -tulokkaaksi. Salminen nousi Krisse-hahmollaan kuuluisuuteen vuonna 2003 esiintymällä "Hyppönen-Enbuske Experience" -keskusteluohjelmassa. Krisse toimi ohjelmassa seurapiirireportterina ja herätti aluksi hieman hämmennystäkin, sillä osa katsojista luuli hahmoa oikeaksi ihmiseksi. Ohjelmasta saatu suuri suosio poiki vuoden 2003 syyskuuksi Krisselle oman ohjelman "Krisse Show’n" Neloselle.
Salminen on sittemmin ansioitunut myös muissa rooleissa. Kesällä 2006 hän esitti Lumikin ilkeää äitipuolta Turun kesäteatterissa Vartiovuorella. Seuraavana kesänä oli vuorossa Uuden iloisen teatterin näytelmä "Da Lintsi -koodi" Linnanmäen Peacock-teatterissa. Salminen on myös ääninäyttelijä: hän on tehnyt ääniroolin animaatioelokuvissa "Robots", "Keisarin salaisuus", "Shrek kolmas" ja "Toy Story 3".
Suurimman yleisönsä Krisse Salminen sai esiinnyttyään yllätysjuontajana Suomessa järjestetyn vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun finaalissa. Samana vuonna "Krisse Show" -ohjelma päätettiin lopettaa, ja korvata se samana syksynä alkaneella matkailuohjelmalla "Krisse Road Show". Teatteriuraansa Salminen jatkoi kesällä 2008 esiintymällä toisen kerran UIT:n revyyssä nimeltä "Kymmenen sketsiä, jotka muuttivat maailman".
Krisse Salminen on voittanut viisi palkintoa roolityöstään Krissenä. Vuonna 2004 hän sai yhden HUIPS-palkinnon parhaana koomikkona kuin myös yhden Venlan sekä kolme Telvis-palkintoa parhaana naisesiintyjänä. Vuonna 2009 Krisse aloitti veljensä Eppu Salmisen kanssa ohjelman nimeltä "Ne Salmiset".
Vuonna 2012 Salminen osallistui "Tanssii tähtien kanssa" -kisaan tanssiparinaan tanssinopettaja Matti Puro. He voittivat kisan 2. joulukuuta 2012. Heidän kanssaan finaalissa kilpailivat Antonio Flores ja Disa Kortelainen.
Krisse Salmisen vanhemmat ovat televisiovisailuistaan tuttu Reijo Salminen ja näyttelijä Kaarina Turunen. Hänen veljensä Eppu Salminen on myös näyttelijä. Krisse on näyttelijä-laulaja Roope Salmisen täti.
Krisse Salminen elää nykyään avioliitossa tuottaja Jarkko Luoman kanssa. He ovat seurustelleet vuodesta 2007, ja heille syntyi tytär toukokuussa 2010. Naimisiin Luoma ja Salminen menivät 28. lokakuuta 2011.
Salminen oli aikaisemmin avoliitossa yli neljä vuotta taikuri Jori A. Kopposen kanssa. Suhde kesti vuoden 2007 tammikuuhun saakka. Parilla on yksi poika.
Karhulan–Sunilan rautatie
Karhulan–Sunilan Rautatie Oy (KSR, entiseltä nimeltään "Karhulan Rautatie") on Suomen ainoa yksityinen rautatieyhtiö, joka harjoittaa kaupallista rautatieliikennettä omistamallaan radalla, jonka pituus on 6 kilometriä. Rautatien raideleveys on sama kuin Suomen muun rataverkon eli 1524 mm. KSR:llä on yhdysliikennettä VR:n kanssa, yhdysliikenneasemana toimii Suomen rataverkon Kymin rautatieasema. Yhtiö on perustettu vuonna 1937.
Yhtiön omistama rataverkko sijaitsee Kotkan kaupungin alueella ja ulottuu Kymin asemalta Karhulan ja Sunilan kaupunginosiin. Aiemmin rata ulottui myös Hallan saarelle, jossa toimi saha ja Hallan sellutehdas. Hallan radasta ovat jäljellä rautatiesillat. UPM-Kymmene Oyj on suunnitellut radan kunnostamista Sunilasta Hallan saarelle sinne suunnitellun sataman käyttöön.
Yhtiön osakekannan omistaa Sunila Oy, joka on Stora Enso Oyj:n 100%:sti omistama, sellua valmistava yhtiö Kotkan Sunilan kaupunginosassa.
KSR:llä on omistuksessaan seuraavat veturit:
Entiset veturit:
Karhulan ja Kymin välisen Karhulan Rautatien rakennutti "Karhula Osakeyhtiö", jolla oli tehdaslaitoksia Karhulanniemellä ja Kymin Korkeakoskella. Rautatie valmistui vuonna 1897, mutta yleiselle liikenteelle se avattiin virallisesti vasta 3. toukokuuta 1900. Alun perin rautatie oli kapearaiteinen, jonka raideleveys oli 785 mm. Radan pituus vuoden 1915 alussa oli 7,33 km. Rautatie muutettiin leveäraiteiseksi vuonna 1926. Karhulan Osakeyhtiö siirtyi A. Ahlström Osakeyhtiön omistukseen vuonna 1915.
Rautatie ja sen liikenne jatkui tehtaiden sisäisenä aina vuoteen 1965 asti. Radalla oli ylimääräisenä koulutustyökappaleena rakennettu Move 2 -sotakorvausveturi vuodesta 1950 alkaen. Veturi muutettiin Saalasti Oy:n toimittamien osien avulla yhtiön konepajalla leveäraiteiseksi ja palveli yhtiötä romuttamiseensa asti. Viimeiset vuodet se oli Ruukissa mineraalivillatehtaan käytössä. Veturi romutettiin Vaasassa noin vuonna 1979.
Sittemmin yhtiöllä on ollut useitakin leveäraidevetureita; niistä merkittävin on Dv12-linjaveturin alustalle ja korille rakennettu Move 90-teollisuusveturi.
Ko e fasi ’oe tu’i ’o e ’Otu Tonga
Ko e fasi ’oe tu’i ’o e ’Otu Tonga () on Tongan kansallislaulu. Laulun tongankieliset sanoitukset kirjoitti prinssi Uelingatoni Ngū Tupoumalohi (1854–1885) ja musiikin sävelsi saksalainen Karl Gustavus Schmitt (1834–1900). Laulua käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1874.
Luettelo virallisista kielistä
Tämä on luettelo virallisista kielistä. Sulkeissa on merkittynä valtiot, joissa kielellä on virallinen asema.
Bugzilla
Bugzilla on yleiskäyttöinen ohjelmointivirheiden ("bugien") raportointi- ja seurantatyökalu, jonka on kehittänyt ja jota käyttää Mozilla Foundation.
Bugzilla on selainpohjainen avoimen lähdekoodinohjelma.
Bugzilla vaatii toimiakseen toimivan web-palvelimen (esimerkiksi Apachen) sekä tietokantapalvelimen (yleensä MySQL). Kuka tahansa voi raportoida järjestelmään virheitä jotka voidaan raportoinnin jälkeen antaa tehtäväksi tietylle kehittäjälle. Jokaiselle virheelle voidaan tehdä useita tilapäivityksiä, jonka lisäksi virheen tietoihin voidaan liittää käyttäjien huomautuksia sekä esimerkkejä tilanteista, joissa virhe näkyy.
Bugzillaa käytetään myös muuhun kuin varsinaisten virheiden raportointiin; esimerkiksi mozilla.org käyttää sitä myös ominaisuuspyyntöjen keräämiseen.
Heinähanko
Heinähanko on maataloustöissä käytettävä kaksi- tai kolmipiikkinen työväline, jota käytetään irtonaisen tai paalatun heinän käsittelyyn. Sitä kutsutaan yleisesti pelkäksi hangoksi.
Ennen kuin tehdastekoiset kaksipiikkisten varsinaiset heinähangot yleistyivät, käytettiin heiniä tallissa ja navetassa käsiteltäessä monin paikoin tadikkoa. Tadikko-sanan perinne oli niin vahva, että uutta varsinaista heinähankoakin kutsuttiin tadikoksi ja päinvastoin uutta viisipiikkistä rautatadikkoa hangoksi (kun taas nykyään sitä kutsutaan useimmiten tadikoksi l. talikoksi).
Pohjanmaalla, ja muuallakin, navetassa oli kaksi luomistyökalua, hanko ja taikko (talikko). Hankoa käytettiin heinien ja joskus olkien luomiseen. Viisipiikkistä taikkoa käytettiin lannan, AIV-rehun ja muun raskaamman tavaran käsittelyyn.
Heinähangon eräs versio on nelipiikkinen elotalikko.
Roy Rogers
Leonard Franklin Slye (5. marraskuuta 1911 – 6. heinäkuuta 1998) tuli kuuluisaksi laulajana ja lännen­elokuvien näyttelijänä taiteilija­nimellä Roy Rogers.
Hän ja hänen toinen vaimonsa Dale Evans (oikealta nimeltään Frances Smith), palomino­hevosensa "Trigger" ja saksan­paimen­koiransa "Bullet" esiintyivät yli sadassa western-elokuvassa sekä televisio-ohjelmassa "The Roy Rogers Show", jota esitettiin yhdeksän vuotta radiossa ennen kuin se siirtyi televisioon vuosiksi 1951–1957.
Mukana oli tavallisesti kaksi hänen kumppaniaan: Pat Brady (ajoi jeeppiä nimeltä ”Nellybelle”) ja marmattava jäärä Gabby Hayes. Royn lempinimi oli Karjapaimenten kuningas (”King of the Cowboys”). Dalen lempinimi oli Villin lännen kuningatar (”Queen of the West”). Monille yhdysvaltalaisille Roy Rogers oli amerikkalaisuuden ruumiillistuma.
Trigger-hevosen kuoltua Roy Rogers antoi täyttää tuon uskollisen kumppaninsa ja sijoitti ratsunsa karjatilansa päärakennuksen olohuoneeseen.
Rogersin synnyinpaikka oli Ohion Cincinnati, missä hänen perheensä asui asuntolaivassa. Myöhemmin he muuttivat Ohiojokea ylös Portsmouthiin.
Rogers muutti Kaliforniaan 18-vuotiaana aloittaakseen laulajan uransa. Neljän vuoden vähäisen suosion jälkeen hän perusti western-musiikkia esittävän ryhmän The Sons of the Pioneers vuonna 1934. Ryhmä menestyi ja sen suosittuja lauluja olivat muun muassa ”Red River Valley”, ”Cool Water” ja ”Tumbling Tumbleweeds”.
Ensimmäisen elokuvaosansa jälkeen (1935) Rogers esiintyi tasaiseen tahtiin villin lännen elokuvissa. Kun Gene Autry sanoi irti elokuvasopimuksensa vuonna 1938, Roy sai pääosan elokuvassa "Under Western Stars" – ja tähti oli syntynyt. Roysta tuli kassamagneetti. Vuonna 1945 Dale Evans esiintyi yhdessä Royn kanssa. He menivät naimisiin seuraavana vuonna sen jälkeen kun ensimmäinen vaimo Arline oli menehtynyt lapsivuoteeseen.
Rogers oli monen lapsen ja aikuisenkin idoli elokuvien, televisio-ohjelmien ja sarjakuvien kautta. Useimmat hänen elokuvistaan oli kuvattu väreissä aikana, jolloin lähes kaikki muut B-elokuvat olivat mustavalkoisia. Myynnissä oli Roy Rogers -nukkeja, seikkailuromaaneja ja useita muita markkinatuotteita. Monen suomalaisen pikkupojankin leikkivarusteisiin kuuluivat Royn suosituksi tekemä hapsutakki ja leikkirevolverit. Elokuvia esitettiin usein viikonloppuisin suosituissa päivänäytöksissä sodan jälkeen.
Suomalaisessa 1950-luvun Sarjakuvalehdessä Royn kirjoitusasu oli "Roi" Rogers. Tätä sunnuntaisarjakuvaa piirsi Mike Arens, joka piirsi myöhemmin myös Disneyn sanomalehtisarjakuvia.
The Sons of the Pioneers pysyi suosiossa koko 1950-luvun. Vaikka Rogers ei ollut enää sen jäsen, he esiintyivät usein yhdessä elokuvissa ja televisiossa.
Roy Rogers kuoli 1998 sydänvaivoihin.
"Roy Rogers ja Trigger" -sarjakuvalehti ilmestyi Suomessa 1959–1961.
Sontahaaru
Sontahaaru oli tadikkoa pienempi, kapeahko puulapion muotoinen maataloustyökalu. Sontahaarun olkapäät veistettiin hyvin loiviksi, joten työntäessä jaloilla ei voinut auttaa.
Haarojen päissä oli toisinaan rautakärjet.
Ensilumi tulee kuudelta
Ensilumi tulee kuudelta on Hectorin lokakuussa 1992 ilmestynyt albumi. Se on järjestyksessään 17. Hectorin albumi.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Hector, ellei toisin mainita.
The Machete
The Machete on suomalainen englanninkielinen thrash metal -yhtye. Yhtyeen jäsenistä osa soittaa Mokoma-yhtyeessä. The Machete julkaisi debyyttialbuminsa "Regression" Spinefarm Recordsin kautta 24. elokuuta 2005. Albumi ylsi Suomen virallisen albumilistan sijalle 32.
Nasum
Nasum oli ruotsalainen, Örebrosta kotoisin ollut grindcore-yhtye. Se tunnettiin energisestä ja aggressiivisesta musiikista sekä sosiaalisesta ja poliittisesta kantaaottavuudestaan.
Nasum aloitti toimintansa vuonna 1992, mutta hajosi käytännössä vuoden 2005 alussa laulaja/kitaristi/sanoittaja/säveltäjä Mieszko A. Talarczykin menehdyttyä vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksen tsunamissa Thaimaassa.
Nasum julkaisi vielä syksyllä 2005 kokoelman "Grind Finale", joka sisälsi singlejä, EP:itä ja runsain mitoin ennen julkaisematonta materiaalia. Kokoelman oheen oli liitetty kattavasti yksityiskohtaista tietoa yhtyeen historiasta. Yhtyeen perustajajäsen Anders Jakobson pitää vielä yllä Nasumin usein päivitettäviä kotisivuja.
Vuonna 2012 Nasum teki jäähyväiskiertueen, jonka aikana laulajana toimi Rotten Soundin ja Medeian vokalisti Keijo Niinimaa.
Viimeinen kokoonpano
Entiset jäsenetKokoelma-albumit
Livealbumit
The Kovenant
The Kovenant (alun perin "Covenant") on norjalainen metallimusiikkiyhtye, jonka tyyli ja kokoonpano on vaihdellut vuosien mittaan. 1990-luvun alkupuolella yhtye soitti melodista black metalia, mutta vuosikymmenen loppua kohti mentäessä yhtyeen musiikki alkoi saada vaikutteita elektronisesta musiikista (industrial metal). Yhtyeen muodostivat kaksi alkuperäisjäsentä Nagash / Lex Icon (Stian Arnesen) (laulu, basso, entinen Dimmu Borgir) ja Psy Coma (kitara, Tunnettu myös nimellä Blackheart).
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Covenant, mutta se jouduttiin muuttamaan aiemmin perustetun samannimisen EBM-yhtyeen takia nykyiseen The Kovenant -muotoon.
Pikkumakit
Pikkumakit eli kääpiömakit ("Cheirogaleidae") elävät Madagaskarin metsäalueilla ja kuuluvat pienimpiin kädellisiin. Pikkumakit syövät pääasiassa hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia, mutta täydentävät ruokavaliotaan lehtien silmuilla ja hedelmillä.
Helena Takalo
Anni Helena Takalo (o.s. Kivioja, s. 28. lokakuuta 1947 Nivala) on suomalainen hiihtäjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hänen hiihtouransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuvat 1970-luvun loppupuolelle.
Takalo osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa Grenoblen olympialaisissa 1968. Hän sijoittui 5 kilometrillä 22:nneksi ja keskeytti 10 kilometrin kilpailun. Tatran MM-kilpailuissa 1970 hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen 3 × 5 kilometrin viestissä. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui 10 kilometrillä viidenneksi, 5 kilometrillä yhdeksänneksi ja hiihti avausosuuden Suomen hopeajoukkueesssa 3 × 5 kilometrin viestissä. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän saavutti Galina Kulakovan ja Barbara Petzoldin jälkeen pronssia 10 kilometrillä ja oli neljäs viestissä.
Takalo voitti Innsbruckin olympialaisissa 1976 kultaa 5 kilometrin hiihdossa. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen Raisa Smetaninan runsaalla sekunnilla. Olympiavoittonsa jälkeen Takalolle kerrottiin hänen kärynneen dopingista, mutta asiaa selviteltäessä huomattiin, että kielletyn näytteen olikin antanut Neuvostoliiton Galina Kulakova. Kulakova ei saanut kuitenkaan kärystään rangaistusta. Innsbruckin 10 kilometrillä Takalo saavutti hopeaa vajaan sekunnin Smetaninalle hävinneenä. Lisäksi hän hiihti ankkuriosuuden Suomen saadessa hopeaa 4 × 5 kilometrin viestissä.
Takalo voitti Lahden MM-kilpailuissa 1978 kultaa 5 kilometrillä vajaan viiden sekunnin erolla Hilkka Riihivuoreen. 20 kilometrillä hän sai pronssia runsaat kaksi sekuntia Riihivuorta nopeampana. 4 × 5 kilometrin viestissä hän hiihti ankkuriosuuden Suomen voittaessa kultaa vajaan viiden sekunnin erolla Saksan demokraattiseen tasavaltaan.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Takalo voitti 18. helmikuuta olympiapronssia 10 km:n hiihdossa. Lisäksi hän oli kahdeksas 5 kilometrillä ja viides 4 × 5 kilometrin viestissä. Viimeisissä arvokilpailuissaan, Oslon MM-kilpailuissa 1982, hän oli viestissä neljäs.
Takalo on edustanut Nivalan Urheilijoita ja Pyhäjärven Pohtia. Hän toimi Pyhäjärven kunnan liikuntasihteerinä, kunnes jäi eläkkeelle 2012.
Heinäkuussa 2006 Pyhäjärvellä paljastettiin Helena Takalon 2,5 metriä korkea pronssinen näköispatsas, jonka on tehnyt kuvanveistäjä Antonio da Cudan.
Lasse Könönen sävelsi vuonna 1978 Helena Takalon kunniaksi kappaleet ”Valssi Helenalle” ja ”Pyhäjärvi” jotka levytti singlenä Teuvo Valo.
Haarukkamaki
Haarukkamaki eli valuvi ("Phaner furcifer") on pikkumakien heimoon kuuluva puoliapinalaji. Sillä on päälaella mustia juovia, jotka yhtyvät takana selkäjuovaan ja edessä silmänympärysjuoviin.
Yad Vashem
Yad Vashem () on Israelin virallinen muistopaikka holokaustin juutalaisille uhreille. Se perustettiin vuonna 1953, ja se sijaitsee Jerusalemissa. Museoalue sisältää holokaustin historiaa käsittelevän museon, Lasten muistomerkin, Muistohallin, vanhurskaille kansakuntien joukossa omistetun puutarhan, arkiston, kirjaston ja The International School for Holocaust Studies -koulutuskeskuksen.
Museon nimi viittaa Jesajan kirjan 56. luvun 5. jakeeseen:
Hepreaksi:
Sanat "jad va-šem" () tarkoittavat kirjaimellisesti "”käsi ja nimi”".