hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Telly Savalas
Aristotelis "Telly" Savalas (21. tammikuuta 1922 – 22. tammikuuta 1994) oli tunnettu yhdysvaltalainen kreikkalaistaustainen luonnenäyttelijä, jonka ura ulottui neljälle vuosikymmenelle elokuvissa ja televisiossa.
Savalas näytteli useissa jo klassikon maineen saaneissa sotaelokuvissa, kuten "Taistelu Ardenneilla" (1965), "Likainen tusina" (1967), "Kellyn sankarit" (1970) ja "Pääkalloprikaati" (1979). Savalasille lankesi usein kovanaaman rooleja, kuten lännenelokuvassa "Päänahanmetsästäjät" (1968), jossa hän teki muistettavan roolityön rosvojoukon johtajana. Telly Savalas sai Oscar-ehdokkuuden roolisuorituksestaan elokuvassa "Alcatrazin vanki" (1963) ja näytteli Bond-elokuvassa "Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa" (1969). Savalasin ikimuistettavin rooli oli "Theo Kojak", kalju rikosetsivä television poliisisarjassa "Kojak", jota tehtiin 59 osaa vuosina 1973–1978 ja seitsemän tv-elokuvaa 1985-1991. Savalas palkittiin Emmyllä Kojakin ensimmäisen tuotantokauden jaksoista . Savalas menehtyi eturauhassyöpään 72-vuotissyntymäpäivänsä jälkeisenä päivänä 22. tammikuuta vuonna 1994.
Paavo Korpi
Paavo Armas Korpi (18. marraskuuta 1919 Sievi – kadonnut 8. joulukuuta 1941 Poventsa) oli Mannerheim-ristin ritari numero 34.
Talvisodan sytyttyä Paavo Korpi hakeutui vapaaehtoisena asepalvelukseen. Hänellä oli aluksi tavoitteena päästä sotapoliisiksi. Esimiehet kuitenkin huomasivat Korven poikkeukselliset taidot konepistooliampujana ja hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 2:en toiseen komppaniaan, jossa hän toimi ensin komppanianpäällikön lähettinä. Jatkosodan alussa hän sai johtoonsa komppanian komentoryhmän toimien taistelulähetti-aliupseerina. Erittäin taitavana ja rohkeana kp-ampujana hän kunnostautui niin, että 13. marraskuuta 1941 hänet nimitettiin ensimmäisenä keskipohjalaissoturina Mannerheim-ristin ritariksi num. 34. Pian Korven nimittämisen jälkeen suomalaiset joukot valtasivat Poventsan kaupungin, ja väsyneet joukot asettuivat hetkeksi lepoon. Myös Korpi komentoryhmineen teki näin löytäen majapaikan Stalinin kanavan varrella olevasta mökistä. 8. joulukuuta 1941 aamuyöllä venäläiset räjäyttivät Stalinin kanavan patojen sulkulaitteet, jolloin vesi tulvi Poventsaan. Tulva vei mennessään sotilaita, autoja, taloja ja siirteli jopa panssarivaunuja. Myös mökki johon Paavo Korpi tovereineen oli majoittunut, oli hetkessä veden ympäröimä. Miesten lähdettyä etsimään tietä tulvasta poispäin, vesi vei Paavo Korven ja osan hänen tovereistaan. He todennäköisesti hukkuivat jäätävään tulvaveteen. Ruumiita ei löydetty.
Paavo Korpi on siunattu kentälle jääneenä Sievin sankarihautaan.
Jääkäriptaljoonan 2:n komentajan, majuri T. Häkkisen 8.10.1941 allekirjoittama ja pataljoonan adjutantin, luutnantti P. Larin varmentama esitys Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin myöntämisestä alikersantti Paavo Armas Korvelle:
Myös kaikissa muissa taisteluissa on hän osoittanut pelottomuutta ja taitavuutta komppanian komentoryhmän johtajana ja taistelijana.
Jääkäripataljoona 2:n komentajan esitys on lähetetty Päämajaan Karjalan Armeijan Esikunnan kirjelmällä N:o 3266/I/22/19.10.1941. Esitys on kirjattu Päämajan komento-osastolla 21.10.19141 (N:o 1620).
”Ehdotetaan Kar.A:n komentajan kenraali E. Heinrichsin esityksestä, että komentoryhmön joht. alikersantti Paavo Armas Korvelle myönnettäisiin Mannerheimin R 2…”
Vapaudenristin ritarikunnan hallitus on 4.11.1.941 laatinut suosituskirjelmän ylipäällikölle.
Esityslistan alkuperäinen päivämäärä .10.1941 on korjattu nimityspäivämääräksi 13.11.1941.
”Ylipäällikkö on pvm:llä 13.11.1941 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi alikersantti Paavo Armas Korven…”
Judd Apatow
Judd Apatow (s. 6. joulukuuta 1967 Syosset, New York) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Hän on tehnyt työtä sekä elokuvien parissa että televisioon.
Apatow perusti vuonna 1999 oman Apatow Productions -yhtiönsä. Hänet on palkittu vuonna 1993 Emmy-palkinnolla. Hän on ollut vuodesta 1997 naimisissa Leslie Mannin kanssa ja saanut kaksi lasta.
Ehkä parhaiten Judd Apatow on tullut tunnetuksi komedioillaan, joiden joukkoon lukeutuu hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa "40 v. ja neitsyt" (2005). Hänen tuottamiaan ovat muiden muassa "Sähköputkimies" (1996) ja "" (2004).
Apatowin ohjauksiin lukeutuu "Paksuna" (2007), joka oli menestys sekä kriitikkojen keskuudessa että kaupallisesti, mutta joutui kirjailija Rebecca Ecklerin plagiointisyytteiden kohteeksi.
Kathryn Kuhlman
Kathryn Kuhlman (9. toukokuuta 1907 – 20. helmikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen, baptistikirkkoon kuulunut uskonnollinen julistaja ja uskolla parantaja. Hänen katsotaan edustaneen yhteiskristillisyyttä ja ekumeenisuutta. Kuhlman lukeutui karismaattiseen liikkeeseen. "Hänen palvelutyönsä oli yksi karismaattisen liikkeen johtavimmista palvelutöistä, ellei kaikkein johtavin", toteaa helluntailais-karismaattisen kristillisyyden historiaa tutkinut yhdysvaltalainen saarnaaja Roberts Liardon.
Suuret kirkkokunnat kiittelivä Kuhlmanin palvelutehtävää myös aikansa puhtaimmaksi Pyhän Hengen palvelutyöksi. Kuhlman kammosi fanaattisuutta ja epäraittiita metodeja. Hän ei voinut esim. sietää huutamista kokouksissaan. Kuhlmanin esikuva oli kanadalais-amerikkalainen naisevankelista Aimee Semple McPherson.
Kuhlman piti joukkokokouksia, ja hänellä oli oma TV-ohjelma. Vuonna 1972 hän vieraili paavin luona Roomassa ja sai häneltä siunauksen toiminnalleen.
Kuhlman ei vieraillut koskaan Suomessa, mutta hän on tunnettu kristillisissä piireissä. Monet suomalaiset vierailivat hänen kokouksissaan ulkomailla. Jerusalemissa ja Tel Avivissa marraskuussa vuonna 1975 pidetyssä Toisessa Pyhän Hengen konferenssissa oli mukana suuri määrä suomalaisia. Ihannematkat oli lennättänyt kokoukseen 300 osallistujaa ja osa suomalaisista oli saapunut Australiasta asti. Mukana olivat mm. Niilo Yli-Vainio, Olavi ja Ester Syväntö. Veikko Manninen kävi Chicagon konferenssissa 1973 ja sai siellä tilaisuuden osallistua kahdesti Kathryn Kuhlmanin kokoukseen.
Useita hänen kirjojaan on käännetty suomeksi. Kuhlman kuoli sydänleikkaukseen vuonna 1976.
Aarre Voutilainen
Aarre Alfred Voutilainen (27. syyskuuta 1919 Leppävirta – 10. huhtikuuta 2000 Leppävirta) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi hänet nimitettiin 19. marraskuuta 1941 numerolla 36. Sotilasarvoltaan Voutilainen oli nimityshetkellä alikersantti, mutta hänet ylennettiin välittömästi 2. luokan Mannerheim-ristin myöntämisen jälkeen kersantiksi. Voutilainen toimi siviilielämässä maanviljelijänä.
6. syyskuuta 1941 Enemajoen taistelussa Voutilainen tuhosi konepistoolilla kymmeniä vihollisia, haavoittuen itse taistelussa. Myöhemmin hän vapaaehtoisena partionjohtajana neljä eri kertaa tunkeutui syvälle vihollisen selustaan ja tärkeisiin keskuksiin ja toi palatessaan komppaniansa etenemistä suuresti edistäviä tietoja.
Aarre Voutilainen osallistui ylipäällikkö Mannerheimin 75-vuotispäivän viettoon 4. kesäkuuta 1942. Voutilainen pääsi kättelemään Adolf Hitleriä ja ruokailemaan marsalkka Mannerheimin salonkivaunussa. Maanviljelijä Voutilainen oli raitis mies ja tilasi ruokajuomaksi maitoa, kun ”herrat” joivat konjakkia.
Voutilaisesta tekee historiallisen Mannerheim-ristin ritarin se, että hänelle esitettiin Vapaudenristin 1. luokan Mannerheim-ristiä ainoana miehistöön kuuluvana sotilaana. Kenraali Erik Heinrichs puolsi esitystä, jossa mainitaan Voutilaisen pelastaneen 8. joulukuuta 1941 tulvaveden saartamana olleen komppanian päällikön ja kaksi oman komppanian miestä uiden kolme kertaa jäisen tulvaveden yli, joka kerta tuoden kohmettuneita asetovereitaan pois pelastaen täten tällä sankariteollaan komppanian päällikkönsä ja kaksi aseveljeään varmasta kuolemasta.
"Teko suoritettiin 30 asteen pakkasessa komppanian muiden miesten katsellessa, kuinka Mannerheim-ristin ritari, jolla jo ennestään on sotilaskunniaa tarpeeksi, täysin altruistisesti kolmasti osoittaa, ettei hänessä ole annettu suuri tunnustus mennyt väärään mieheen" (suora lainaus Heinrichsin puoltamasta esityksestä).
Heinrichsin puoltamassa esityksessä lukee myös, että kersantti Voutilainen on sotilasarvoonsa, virka-asemaansa ja ikäänsä sekä saamaansa sotakoulutukseen nähden joutunut suorittamaan taistelutehtäviä, jotka säännöllisesti annetaan upseereille ja vaikuttanut niiden onnistuneilla suorituksilla sekä suoranaisesti että välillisesti jopa operatiivisiin saavutuksiin. Esitystä ei kuitenkaan lopulta hyväksytty.
Voutilainen ylennettiin vääpeliksi 6. joulukuuta 1968. Vuonna 1978 hänet nimitettiin Leppävirran Kunnia-ammattilaiseksi. Hän toimi kotikuntansa kunnanvaltuustossa yli kaksi vuosikymmentä.
Veikko Saarelainen
Veikko Saarelainen (13. syyskuuta 1919 Kontiolahti – 26. joulukuuta 1968 Pielisjärvi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 37. Jääkäripataljoona 3:n konekiväärikomppaniassa konekivääriampujana toiminut Saarelainen tuhosi Salmin ja Tulemajärven tienhaarassa 27. heinäkuuta 20 vihollisen kuorma-autoa ja niiden mukana tulleen jalkaväkikomppanian. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Saarelainen työskenteli ennen sotaa maanviljelijänä, ja sotien jälkeen muun muassa myymälänhoitajana. Hän oli mukana perustamassa Lieksan Rintamamiesveteraaniyhdistystä ja toimi Mannerheim-ristin ritarien säätiön säädekirjan allekirjoittajana 1954.
Juha-Pekka Hytönen
Juha-Pekka Hytönen (s. 22. toukokuuta 1981 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän toimii joukkueen kapteenina. Hytönen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Hytönen aloitti jääkiekkoilun JYP:n C- ja B-nuorten joukkueissa. Kaudella 2000–2001 JYP nosti Hytösen juniorijoukkueestaan SM-liigajoukkueeseen. Kahden liigakauden jälkeen Hytönen siirtyi kaudeksi 2002–2003 hakemaan vauhtia uraansa Mestiksen Jukureista. Jukureissa Hytönen pääsi kauden päätteeksi juhlimaan Mestiksen mestaruutta. Hytösestä tuli JYPin kapteeni lokakuussa 2006, kun edellinen kapteeni Tommi Kovanen vaihtoi yllättäen seuraa. Kaudella 2008–2009 Hytönen voitti JYP:issä Suomen mestaruuden.
Hytönen kirjoitti tammikuussa 2010 JYPin kanssa mallia mallia 1+1+2 olleen jatkosopimuksen vuoteen 2014 saakka. Ensimmäisen kauden Hytönen pelaisi varmuudella JYPissä, mutta ensimmäisen ja toisen kauden jälkeen Hytösellä oli mahdollisuudet siirtyä ulkomaille. Jos Hytönen ei olisi siirtynyt viimeistään 2012 ulkomaille sopimus olisi jatkunut automaattisesti vuoteen 2014 asti. Hytösen jatkaessa ulkomailla useamman vuoden sopimuksen kaksi viimeistä vuotta mitätöityisivät. Hytönen pelasikin JYPissä kevääseen 2012, jolloin Hytönen voitti joukkueessa toisen Suomen mestaruutensa. Kaudelle 2012–2013 hän käytti KHL-optionsa ja teki vuoden sopimuksen KHL-joukkue Amur Habarovskin kanssa. Hän pelasi Amurissa yhden kauden, jonka jälkeen hän siirtyi Sveitsiin.
Kaudeksi 2016–2017 Hytönen palasi JYPiin nelivuotisella sopimuksella. Hänet nimettiin myös joukkueen kapteeniksi.
Vuonna 1999 Hytönen valittiin Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueeseen ja seuraavana vuonna alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen.
Hytönen on edustanut Suomea maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2009, jolloin Suomi sijoittui viidenneksi ja 2013, jolloin Suomi sijoittui neljänneksi.
Eino Wenäläinen
Eino Edvin Wenäläinen (1. maaliskuuta 1921 Turku – 10. heinäkuuta 1997 Vaasa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 38. Jääkäripataljoona 4:ssä konepistoolimiehenä palvellut Wenäläinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Siviilielämässä hän työskenteli rakennusmiehenä ja koneenasentajana.
Yrjö Tamminen
Yrjö Alfons Tamminen (26. huhtikuuta 1921 Kalvola – 12. heinäkuuta 1943 Kuuttilahti) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 39. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin 19. marraskuuta 1941.
Panssarintorjuntatykin johtajana 1. Jääkäriprikaatissa toiminut Tamminen tuhosi vihollisen suorasuuntaus- ja ilmatorjunta-aseita, raivaten tietä hyökkääville suomalaisjoukoille.
Siviilielämässä lasitehtaan työmiehenä työskennellyt alikersantti Tamminen katosi jatkosodassa heinäkuussa 1943.
Gimme More
"Gimme More" on yhdysvaltalaisen poplaulajan Britney Spearsin kappale. Se julkaistiin "Blackout"-albumin ensimmäisenä singlenä lokakuussa 2007.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Jake Sarfaty. Video kuvattiin Los Angelesin keskustassa sijaitsevassa varastorakennuksessa heinä–elokuussa 2007. Musiikkivideon maailmanensi-ilta oli Yhdysvaltain iTunes Music Storessa 5. lokakuuta 2007. Televisiossa sen ensi-ilta oli 7. lokakuuta 2007 kanadalaisella MuchMusic-televisiokanavalla. Kappaleen musiikkivideo aiheutti kohua Spearsin strippauskohtauksen vuoksi, ja video joutuikin sensurointiin. Sensuroimatonta musiikkivideota saa näyttää Yhdysvalloissa vain öisin.
"Gimme Moresta" tuli Spearsin toiseksi suurin hitti Yhdysvalloissa. Vain esikoisingle "Baby One More Time" menestyi listalla paremmin. "Gimme More" pysyi kaksi viikkoa singlelistan sijalla kolme, minkä jälkeen se alkoi pudota listalla alemmas. Britanniassa kappale nousi ainoastaan nettilatauksilla listasijalle kolme.
"Gimme More" saavutti Yhdysvalloissa platinalevyyn oikeuttavan myyntimäärän helmikuussa 2008.
Viljo Laine
Viljo Erik Laine (9. lokakuuta 1908 Siikainen – 2. maaliskuuta 1977 Karvia) oli Mannerheim-ristin ritari numero 42. Panssarivaunun johtajana Panssaripataljoonassa toiminut Laine nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan Laine oli nimityshetkellä kersantti ja hän työskenteli siviilielämässä autonkuljettajana.
Toivo Häkkinen
Toivo Nikodemus Häkkinen (9. toukokuuta 1904 Leivonmäki – 15. toukokuuta 1944 Viipuri) oli Mannerheim-ristin ritari numero 46. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 14. tammikuuta 1942. Sotilasarvoltaan Häkkinen oli majuri.
Häkkinen kuoli jatkosodassa 13. sotasairaalassa. Hänet on haudattu Leivonmäelle.
Jouko Hynninen
Jouko Untamo Hynninen (21. elokuuta 1907 Jäppilä – 5. marraskuuta 1983 Mikkeli) oli suomalainen kenraalimajuri ja Mannerheim-ristin ritari numero 47. (14.1.1942).Hurmerinta, Viitanen 2004: 96. Ritariksi nimitettäessä hän oli sotilasarvoltaan majuri.
Hynninen kävi reserviupseerikurssi 20:n 1931 ja Kadettikoulun 16. kadettikurssin 1932–1934. Hynninen toimi jo ennen sotaa nuorempana upseerina Jääkäripataljoona 3:ssa ja talvisodassa komppanianpäällikkönä.Jatkosodan ja Lapin sodan ajan Hynninen toimi Jääkäripataljoona 3:n komentajana. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin jatkosodan hyökkäysvaiheen jälkeen 14. tammikuuta 1942. Hän haavoittui sodan aikana kahdesti: 13.7.1941 Jalovaarassa sekä 13.7.1944 Vuosalmella.
Sodan jälkeen Hynninen jatkoi vielä vuoteen 1946 JP 3:n komentajana. 1946–1949 hän toimi JR 7:ssä ja 1949–1952 JR 9:ssä pataljoonankomentajana. 1952–1955 hän palveli 6. prikaatissa. Hynninen komensi Savon Prikaatia 1955–1965. Uransa päätteeksi hän toimi Kymen sotilasläänin komentajana 1965–1966 ja Sisä-Suomen Sotilasläänin komentajana 1966–1967. Poikkeuksellisen hänen kenraalimajurin arvostaan tekee se, että hän ei ollut suorittanut Sotakorkeakoulua, joka edellytettiin kenraalikuntaan ylennettäviltä henkilöiltä.
Teppo Hirvi-Kunnas
Teppo Taneli Hirvi-Kunnas (joissain lähteissä Hirvikunnas) (4. kesäkuuta 1919 Puumala – 10. maaliskuuta 1942 Vasilitskajan saari, Ääninen) oli Mannerheim-ristin ritari numero 53. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 20. huhtikuuta 1942. Sotilasarvoltaan Hirvi-Kunnas oli kornetti. Hirvi-Kunnas oli postuumi ritari, sillä hän kaatui Vodlajoen taakse tehdyllä partioretkellä ennen nimitystään ritariksi. Ruumis jäi kentälle.
Hirvi-Kunnaksen veli, lakit. yo, luutnantti Timo Hirvikunnas haavoittui Krivillä 7.12.1943 ja menehtyi kenttäsairaalassa. Timo Hirvikunnaksen hauta ja Teppo Hirvikunnaksen hautakivi ovat Haagan sankarihautausmaalla Helsingissä. Molemmat veljekset olivat suuria Kalevalan ystäviä, ja voittivat mm. ennen sotaa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran järjestämän Kalevalan kuvituskilpailun nuorille.
Jooseppi Moilanen
Jooseppi Moilanen (24. syyskuuta 1906 Suomussalmi – 3. helmikuuta 1982 Kotka) oli Mannerheim-ristin ritari numero 57. Joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 25:ssä palvellut Moilanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 15. toukokuuta 1942. Moilanen ansioitui erityisesti kaukopartioretkillään vihollispuolella etulinjasta. Suomussalmelainen JR 25:n taistelija erikoistui uskaliaisiin partiomatkoihin vihollisen selustaan Kannaksella ja Maaselän kannaksella. Kerran tarkka-ampujan luoti osui Moilasta kitalakeen, mutta hän käveli 15 kilometriä omille linjoille.
Sotilasarvoltaan Moilanen oli nimityshetkellä vääpeli. Moilanen ylennettiin vänrikiksi 28. tammikuuta 1943. Luutnantiksi hänet ylennettiin 8. marraskuuta 1956. Sotien jälkeen Moilanen työskenteli muun muassa koirankouluttajana, konttorinhoitajana, pakkaajana ja talonmiehenä.
Makuuni
Makuuni Oy oli suomalainen videovuokraamoketju ja irtomakeisten vähittäiskauppa.
Yrityksen perusti Harri Ruohola vuonna 1985. Ketjuun kuului vuonna 2018 noin 20 toimipistettä.
Tammikuun lopussa 2006 Hans Ehrnrooth ja Juha Parkkinen allekirjoittivat sopimuksen selvitystilassa olevan Videofirma Makuuni Ky:n koko liiketoiminnan hankkimisesta. Samalla ketjun nimi typistyi muotoon Makuuni Oy. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Hans Ehrnrooth.
Ketjun liikkeiden määrä oli korkeimmillaan yli 80 vuonna 2009. Liikevaihto oli tuolloin 24 miljoonaa euroa. Verkossa toimivat tilausvideopalvelut kuitenkin vaikeuttivat Makuunin toimintaa videovuokrausmarkkinoilla. Yhtiö panosti irtomakeisiin. Se myös avasi oman verkossa toimivansa videovuokraamon vuonna 2012.
Yhtiön liikevaihto oli 7 miljoonaa euroa vuonna 2016 ja se työllisti 79 henkilöä. Tilikauden tulos oli 1,2 miljoonaa euroa tappiollinen.
Makuuni Oy hakeutui yrityssaneeraukseen kesäkuussa 2018. Saneeraus epäonnistui. Jo elokuussa Makuuni hakeutui maksukyvyttömyyden perusteella konkurssiin. Liikkeet sulkivat ovensa viimeisen kerran 5.9.2018.
Yrjö Kilpinen (sotilas)
Yrjö Kilpinen (31. heinäkuuta 1904 Karjalohja – 1. huhtikuuta 1983 Karjalohja) oli Mannerheim-ristin ritari numero 59. Ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 13:ssa palvellut alikersantti Kilpinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 15. toukokuuta 1942. Kilpinen oli siviiliammatiltaan puuseppä, ja hän toimi sotien jälkeen alan yrittäjänä.
Jaakko Kolppanen
Jaakko Jalmari Kolppanen (8. toukokuuta 1902 Lohtaja – 2. kesäkuuta 1975 Kannus) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti.
Kolppanen palveli talvisodassa Jalkaväkirykmentti 64:ssä, osallistuen taisteluihin pioneeriryhmän johtajana muun muassa Suomussalmella. Jatkosodan alettua Kolppanen palveli keskipohjalaisista muodostetussa Jalkaväkirykmentti 29:ssä joukkueen varajohtajana. Mannerheim-ristin ritariksi Kolppanen nimitettiin 19. toukokuuta 1942 numerolla 64. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Kolppasen henkilökohtainen rohkeus sekä useat esimerkilliset teot. Kolppanen kotiutettiin ikänsä perusteella keväällä 1944. Siviilissä hän toimi perustamansa sementtivalimon toimitusjohtajana. 25. lokakuuta 2009 Kolppanen sai muistomerkin Kannukseen.
Valter Nordgren
John "Valter" Voldemar Nordgren (29. lokakuuta 1899 Viipuri – 26. toukokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 60. Jalkaväkirykmentti 4:n komentajana toiminut everstiluutnantti Nordgren nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 15. toukokuuta 1942. Nimityksessä viitataan muun muassa Itä-Karjalan ja Karhumäen valtauksen taisteluihin. Siviilissä Nordgren työskenteli Tikkurilan väritehtailla johtajana vuosina 1950–1957 sekä yrityksen toimitusjohtajana vuosina 1957–1964.
Nordgren valmistui ylioppilaaksi 1918, osallistui vapaaehtoisena varusmiehenä Helsingin valtaukseen 1918 ja osallistui tämän jälkeen Suomen ensimmäiselle kadettikurssille 1919–1920. Nuorempana upseerina hän palveli Suomen valkoisessa kaartissa 1920–1921 ja Kaartin jääkäripataljoonassa 1921–1922. Jälkimmäisessä hän palveli komppanianpäällikkönä 1922–1926. Vuosina 1926–1931 hän oli suojeluskuntajärjestön palveluksessa aluepäällikkönä ja sotilasohjaajana. Sotakorkeakoulun kahdeksannen kurssin hän kävi 1931–1933 ja sai yleisesikuntaupseerin arvon 18. lokakuuta 1934. Hän palveli 2. divisioonan esikunnassa yleisesikuntaupseerina 1933–1936. Yleisesikunnan koulutusosastolla hän oli toimistoupseerina 1936–1938 ja puolustusministeriön koulutusosastolla 1938–1939.
Talvisodan aikana Nordgren palveli päämajan taktillisessa toimistossa toimistoupseerina ja toimistopäällikkönä. Välirauhan aikana hän sijaisti JR 13:n komentajana sekä toimi 4. prikaatissa pataljoonankomentajana 1940–1941. Jatkosodan sytyttyä Nordgren sai komentoonsa Jalkaväkirykmentti 4:n ajalle 21. kesäkuuta 1941 – 1. maaliskuuta 1943. VI armeijakunnan esikuntapäällikkönä hän työskenteli 1943–1944. Jääkäriprikaatia Nordgren komensi 16. elokuuta 1944 – 30. marraskuuta 1944. Sodan jälkeen hän toimi JR 9:n komentajana 1944–1946 ja erosi vakinaisesta palveluksesta 25.7.1946.
Ylennykset: vänrikki 31.3.1920, luutnantti 6.12.1920, kapteeni 6.12.1926, majuri 6.12.1933, everstiluutnantti 4.4.1940, eversti 6.8.1942.
Johannes Hartikainen
Johannes Hartikainen (25. elokuuta 1912 Hiitola – 25. syyskuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 62. Panssarintorjuntatykin ampujana Jalkaväkirykmentti 60:ssä toiminut Hartikainen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. toukokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Hartikainen oli nimityshetkellä korpraali. Siviiliammatiltaan Hartikainen oli maalarimestari.
Geórgios Andréas Papandréou
Geórgios Andréas Papandréou (, s. 16. kesäkuuta 1952, Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on entinen Kreikan pääministeri ja PASOK-puolueen johtaja helmikuusta 2004. Hän oli Kreikan ulkoministeri 1999–2004 ja vuodesta 2006 Sosialistisen internationaalin presidentti.
Papandréou syntyi merkittävään poliitikkosukuun. Myös hänen isänsä Andréas Papandréou ja isoisänsä Geórgios Papandréou ovat olleet Kreikan pääministereitä.
Papandréou opiskeli sosiologiaa Amherst Collegessa ja London School of Economicsissa ja työskenteli Harvardin fellow'na, kunnes palasi Kreikkaan sotilasjuntan kaaduttua.
Lokakuun 2009 ennenaikaisten vaalien jälkeen, joissa PASOK sai 160 paikkaa 300:sta, Kreikan presidentti Károlos Papoúlias antoi hallituksenmuodostajan tehtävän Papandréoulle. Hän vannoi virkavalansa 6. lokakuuta.
Papandréoun suunnitelmiin kuului 2–3 miljardin euron elvytyspaketti talouden virkistämiseksi ja investointi infrastruktuuriin, tieteeseen ja koulutukseen. Konservatiivit ja kommunistit pitivät toimia populistisina. Maan budjettialijäämä oli Kóstas Karamanlísin kauden jäljiltä kuusi prosenttia, kun EU:n asettama raja on kolme, ja kasvamassa. Papandréou suunnitteli myös verouudistusta ja korruptionvastaisia toimia.
Todellisuudessa alijäämä olikin 12,7 %.
Vuonna 2009 budjettialijäämä nousi 15,7 prosenttiin, vuonna 2010 se oli 10,6 % ja väheni hitaasti.
Huhtikuussa 2010 maan sai 80 miljardia euroa lainaa EU-mailta. Ehtona olivat tiukat talousleikkaukset, jotka johtivat lakkoihin ja laajoihin protesteihin Ateenan Sýntagma-aukiolla. Papandréou ilmoitti 31. lokakuuta yllättäen kansanäänestyksestä, jossa päätettäisiin tulevasta pelastuspaketista. Pian tämän jälkeen Papandréoun hallitus ajautui umpikujaan ja hän ilmoitti erostaan 9. marraskuuta. Seuraavaksi pääministeriksi valittiin Loukás Papadímos.
Vuonna 2015 Papandréou perusti uuden Muutosliike-puolueen tarkoituksenaan osallistua tammikuun
Ahti Vuorensola
Ahti Kalervo Vuorensola () oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 63, siviiliammatiltaan hän oli ekonomi. Hänen isänsä Albert Vuorensola taisteli vuoden 1918 sisällissodassa punaisten puolella ja teloitettiin Viipurin taistelun jälkeen toukokuussa jo ennen Ahti Vuorensolan syntymää.
Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 9:ssä toiminut Vuorensola nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. toukokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Vuorensola oli nimityshetkellä kapteeni. Hän oli Suomen kautta aikain nuorin suomalainen majuri 26-vuotiaana.
Vuorensola osallistui vielä vain kymmenen päivää ennen kuolemaansa vuonna 1994 itsenäisyyspäivän vastaanotolle, jolloin presidentti Martti Ahtisaari aloitti perinteen kutsumalla kaikki elossa olevat ritarit Linnan juhliin. Vuorensola liikkui tuolloin pyörätuolin avulla, hän oli kuollessaan 76-vuotias.
Marja-Liisa Kuosmanen
Marja-Liisa Kuosmanen (s. 28. lokakuuta 1964 Nilsiä) on suomalainen iskelmälaulaja.
Kuosmanen syntyi Nilsiän Lehtomäen kylässä kahdeksanlapsiseen pienviljelijäperheeseen. Laulaneensa hän sanoo aina ja lämmöllä muistelee kotitilan navetan ylisillä pienenä tyttönä laulettuja iskelmiä. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Nilsiän lukiosta vuonna 1983 hän opiskeli luokanopettajaksi Joensuussa, jossa Joensuun musiikkiopistossa myös kokeili vuoden ajan klassista laulua. Se ei kuitenkaan tuntunut hänestä omalta alalta, vaikka ääniala antoi viitteitä korkeasta sopraanosta.
Palattuaan maailmalta kotiseudulleen hän on toiminut muutamia opetusvuosia lukuun ottamatta pääasiassa yrittäjänä ja on neljän lapsen äiti. Hän on laulanut yli kymmenen vuotta KuKa-kvartetissa, joka on muun muassa voittanut Kerimäen kvartettilaulukilpailun sekä Oulun Tiernapoikakilpailun mestaruuden parodiallaan perinteisestä versiosta poiketen.
Kuosmasen opettajina ovat monena vuonna Nilsiän valtakunnallisella musiikkileirillä olleet Maija Hapuoja, Eija Ahvo ja Susanna Haavisto. Hän opiskeli myös Kuopion konservatoriossa pop-jazz-laulua vuosina 1996–1997. Kuosmanen voitti kesällä 2003 Kiuruvedellä järjestetyn Vihreät Niityt -iskelmätapahtuman Toivo Kärki -laulukilpailun. Seuraavana vuonna hän julkaisi pitkäsoittoalbumin "Kaikille rakkailleni", joka sisältää 11 Toivo Kärjen ennen julkaisematonta sävellystä.
Toinen pitkäsoitto "Elämän maku" ilmestyi 2008. Se sisältää monipuolisen kirjon suomalaista iskelmämusiikkia vuosilta 1943–2008, tekijöinä muun muassa Toivo Kärki, Jukka Kuoppamäki, Hannu Piispanen, Jorma Toiviainen ja Chrisse Johansson. Kuosmasen joululevy Jollei jouluna ole lunta ilmestyi joulukuussa 2010 CD-korttina.
Suomi sydämessä -single ilmestyi kesällä 2011. Legendaariset lauluntekijät säveltäjä Veikko Samuli ja sanoittaja Chrisse Johansson ovat yhdistäneet voimansa vahvatunteisen Suomi sydämessä -laulun taakse. Syvästi etenkin ulkosuomalaisia, mutta myös kaikkia muita suomalaisia, koskettavalle laululle haluttiin tulkitsija, joka omakohtaisesti tietää, mitä ulkomailla asuminen on. Näin laulu valikoitui Kuosmaselle.
Kesäpesä-levy on TAHKOcom Oy:n tuottama kokoelma kesäisiä hittibiisejä. Kokoelma saa nimensä Marja-Liisan uudesta singlestä Kesäpesä, jonka taustalta löytyvät Suomi sydämessä -singlekin tehneet, säveltäjä Veikko Samuli ja sanoittaja Chrisse Johansson.
Sauli Kousa
Sauli Kousa (3. tammikuuta 1912 Mäntyharju – 13. joulukuuta 1956 Heinola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 65. Joukkueen varajohtajana Jalkaväkirykmentti 22:ssa toiminut Kousa nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 5. heinäkuuta 1942. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa iskuryhmän johtajana osoitettu henkilökohtainen rohkeus ja neuvokkuus. Sotilasarvoltaan Kousa oli ylikersantti ja siviiliammatiltaan maanviljelijä.
Monschau
Monschau () on läntisessä Saksassa, Nordrhein-Westfalenin osavaltion Aachenin kaupunkialueella sijaitseva kaupunki.
Kaupungissa on 12 065 asukasta (31.12.2016)
Kaupunki sijaitsee Eifelin kukkuloilla, Rur-joen kapeassa laaksossa.
Kaupungin historiallinen keskusta säilyi toisen maailmansodan tuhoilta, joten keskustan 300 vuotta vanhat hirsirunkoiset talot ja kapeat kadut tekevät siitä nykyään suositun turistikohteen. Kangasteollisuus on ollut kaupungin historiallinen elinkeino.
Kaupungin yläpuolelle kohoaa 1200-luvulla perustettu Monschaun linna. Ensimmäiset maininnat Monschausta löytyvät vuodelta 1198. Vuodesta 1433 linna toimi Jülichin herttuoiden linnana. Vuonna 1543 keisari Charles V saartoi sen osana Geldernin kiistaa, valtasi sen ja ryösti kaupungin. Tästä huolimatta linna säilyi Jülicheilla vuoteen 1609, jolloin siitä tuli osa Pfalz-Neuburgia.
Ranskalaiset valtasivat alueen vuonna 1795 ja tekivät kaupungista kantonin pääkaupungin. Myöhemmin alueesta tuli osa Preussia ja Monschausta Montjoien piirikunnan pääkaupunki. Vuonna 1918 Saksan keisari Vilhelm II muutti nimen Monschauksi.
Vuonna 1972 kaupunkiin liitettiin aikaisemmin itsenäiset kunnat Höfen, Imgenbroich, Kalterherberg, Konzen, Mützenich ja Rohren.
Reino Lukkari
Aarne Reino Ilmari Lukkari (26. kesäkuuta 1908 Iisalmi – 14. tammikuuta 1951 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 67. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 5. heinäkuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lukkari oli majuri ja siviiliammatiltaan toimistoinsinööri.
Lukkari sai sodan jälkeen asekätkentäoikeudenkäynnissä 1. v. 6. kk. tuomion pioneerimateriaalin toimittamisesta. Hän erosi armeijasta vuonna 1947 ja siirtyi Puutalo Oy:n palvelukseen toimistoinsinööriksi.
Lauri Skyttä
Lauri Skyttä () oli Mannerheim-ristin ritari numero 68. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 5. heinäkuuta 1942. Hän on nuorin Mannerheim-ristin ritariksi nimitetty sotilas. Ritarin arvon hän sai ollessaan vain 19 v. 6 kk. 23 pv. vanha.
Sotilasarvoltaan Skyttä oli kersantti. Hän sai Mannerheim-ristin johdettuaan joukkueenjohtajana hyökkäystä vihollisen murrokseen. Skyttä hyökkäsi joukkojensa edellä ja toimi käsikranaatin heittäjänä ja tuhosi muutamia vihollispesäkkeitä. Hän haavoittui tässä kahakassa käteen ja päähän ja joutui myöhemmin alokkaiden kouluttajaksi Lappeenrantaan, josta hän karkasi takaisin rintamalle kenenkään asiaan puuttumatta.
Skyttä oli vuodesta 1955 ammatiltaan maanviljelijä ja työnjohtaja Tuottajain Maidon Herajoen meijerillä.
Lauri Skytän kunniaksi paljastettiin muistolaatta Hyvinkään vanhassa kirkossa kesäkuussa vuonna 2008.
Reino Korpi
Reino Kalervo Korpi (9. toukokuuta 1917 Noormarkku – 29. toukokuuta 1958 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 74. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Korpi oli majuri ja koulutukseltaan valtiotieteen maisteri. Nimityshetkellä Korpi oli sotilasarvoltaan luutnantti ja toimi komppanianpäälikkönä Jalkaväkirykmentti 30:n ensimmäisessä pataljoonassa.
Aaro Seppänen
Aaro Seppänen (2. heinäkuuta 1910 Kaukola – 3. heinäkuuta 1944 Juustila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 75. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 22:ssa palvellut Seppänen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Seppänen oli luutnantti ja siviiliammatiltaan matematiikan lehtori.
U Got 2 Know
U Got 2 Know on Cappella-yhtyeen toinen vuonna 1994 julkaistu studioalbumi.
Albumilta löytyvät muun muassa kappaleet "U Got 2 Know", "Move On Baby" sekä "U Got 2 Let The Music", jossa käytetään samplena Alphaville-yhtyeen kappaletta "Sound Like A Melody".
Kaarlo Lehtonen
Veikko Kaarlo Tapani Lehtonen (11. joulukuuta 1920 Humppila – 3. maaliskuuta 1977 Humppila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 76. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Lehtonen oli vänrikki ja siviiliammatiltaan radioteknikko sekä koristetaiteilija.
Johan Similä
Johan Kustaa Similä (10. tammikuuta 1906 Temmes – 18. elokuuta 2002 Oulu) oli Mannerheim-ristin ritari numero 78. Kiväärimiehenä KevOs 5:ssä palvellut Similä nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Similä oli korpraali ja siviiliammatiltaan puuseppä.. Similä kuului niin sanottuun nostoväkeen, sillä hänet oli aikoinaan vapautettu palveluksesta huonon kuulon takia.
Eino Penttilä (sotilas)
Eino Valfrid Penttilä (s. 18. joulukuuta 1914 – k. 30. lokakuuta 1992) oli Mannerheim-ristin ritari numero 79. (14. Divisioonan kaukopartio-osaston johtaja). Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 9. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Penttilä oli ritarinimityksen aikaan luutnantti. Heinäkuussa 1943 Penttilä aloitti Kadettikoulun (nyk. Maanpuolustuskorkeakoulu) oppilaana.
Kenraalimajuri Erkki Raappana esitti Penttilän nimittämistä ritariksi toukokuussa 1942:
" - 15.1.1942 luutnantti Penttilä sai määräyksen osastoineen hyökätä Koivuniemen kylään. Matkalla kohtasi 10-miehisen vihollispartion, jonka osasto tuhosi viimeistä miestä myöten ja sai haltuunsa muun muassa karttoja, joissa oli merkintöjä vihollisen sijoituksista."
Penttilä palveli Suomen rajavartiolaitosta vuoteen 1962 saakka.
Onni Palaste: "Raappanan miehet" WSOY ISBN 951-0-21303-9
Paavo Koli
Paavo Olavi Koli (21. toukokuuta 1921 Oulu – 25. maaliskuuta 1969 Tampere) oli suomalainen sosiologi ja tamperelainen tiedevaikuttaja. Hän toimi Tampereen yliopiston sosiologian professorina 1961–1969. Kolia on joskus kutsuttu monialaisen Tampereen yliopiston perustajaksi. Sodassa pioneerijoukoissa palvelleesta Kolista tuli Mannerheim-ristin ritari numero 81.
Koli lähti vapaaehtoisena varusmieheksi vuonna 1939 ja valmistui ylioppilaaksi Oulun lyseosta ilman kirjoituksia vuonna 1940. Hän osallistui jatkosotaan pioneeriupseerina ja toimi Pioneeripataljoona 15:ssä joukkueenjohtajana Jalkaväkirykmentti 53:n tukena Kiestingin motissa syksyllä 1941. Kolille myönnettiin tästä toiminnastaan Mannerheim-ristin ritarin arvo vuonna 1942. Samassa yksikössä palveli alikersanttina Kalle Päätalo, joka on kuvannut näitä vaiheita romaanissaan "Liekkejä laulumailla" (1980).
Vuosina 1942–1943 Koli kävi kadettikurssin ja jäi sen jälkeen luutnanttina kouluttajaksi Korian varuskuntaan.
Koli ilmoittautui vuonna 1945 opiskelijaksi Helsingin yliopistoon sekä valtiotieteelliseen tiedekuntaan että Voimistelulaitokselle. Hän valmistui 2,5 vuodessa vuonna 1948 valtiotieteen kandidaatiksi ja voimistelunopettajaksi. Vuosina 1949–1950 hän opiskeli stipendiaattina Yhdysvalloissa Länsi-Virginian Marshall Collegessa. Vuosina 1950–1951 hän opiskeli ASLA-stipendiaattina Chicagon yliopistossa sosiaalipsykologiaa.
Palattuaan Suomeen Koli työskenteli sosiaalipolitiikan assistenttina Helsingin yliopistossa 1952–1953 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1955. Hänen väitöskirjansa "Ennakkoluuloista teollisessa organisaatiossa" käsitteli teollisuuden johtohenkilöiden ja työntekijöiden välistä vuorovaikutusta ja työläisten esimiehiään kohtaan tuntemia ennakkoluuloja. Koli toimi sosiologian ja sosiaalipolitiikan dosenttina Helsingin yliopistossa 1959–1963. Hän oli sosiologian vt. professori Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa (vuodesta 1966 Tampereen yliopisto) 1959–1961 ja professori 1961–1969. Koli oli yliopiston vararehtori 1961–1962 ja rehtori 1962–1968. Hän laajensi yhden tiedekunnan korkeakoulua laaja-alaisemmaksi yliopistoksi ja Kolin kuuden vuoden rehtorikauden aikana opiskelijamäärä lähes kuusinkertaistui.
Koli teki itsemurhan 25. maaliskuuta 1969. Hän oli kuollessaan 47-vuotias. Tampereella Hervannan kaupunginosassa on Paavo Kolin katu. Tampereen yliopistossa on myös Paavo Kolin mukaan nimetty luentosali.
Kaarlo Laitinen
Kaarlo Kullervo Laitinen (15. huhtikuuta 1920 Nilsiä – 16. lokakuuta 1944 Juoksenki) oli Mannerheim-ristin ritari numero 83. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 23. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli ylikersantti. Hän palveli Tuntemattoman sotilaan rykmentti JR 8:ssa kaatumiseensa saakka.
Lauri Kokko
Lauri Albin Kokko (12. kesäkuuta 1913 Kontiolahti – 20. toukokuuta 2004 Kouvola) oli Mannerheim-ristin ritari numero 84. Mannerheim-ristin ritariksi hänet nimitettiin 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti.
Kokko kunnostautui Yläjärven kylän valtauksessa ja Mutskoilammen taistelussa jatkosodan alussa. Kokko haavoittui kaulaan Hiisjärvellä.
Sodan jälkeen Kokko palveli rajavartiostossa. Myöhemmin hän toimi romuliikkeen hoitajana ja toimitusjohtajana.
Paavo Nuotio
Paavo Konstantin Nuotio (7. toukokuuta 1899 Maaria – 7. marraskuuta 1969 Naantali) oli Mannerheim-ristin ritari numero 85. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti.
Kullervo Sippola
Ahto Kullervo Kaj Sippola (31. lokakuuta 1914 – 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäki, Kivennapa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 86. Hänelle myönnettiin Mannerheim-risti 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki.
Sippola oli Jalkaväkirykmentti 28:n 14. komppanian eli rykmentin tykkikomppanian (panssarintorjuntakomppanian) I joukkueen johtaja. Komppanialla oli aseistuksena mm. 37 mm panssarintorjuntatykkejä ja 20 mm pst-kiväärejä eli norsupyssyjä, sekä myöhemmin sotasaaliina saatuja venäläisiä 45 mm pst-tykkejä ("piiskatykki").
Sotahistoriallisen aikakauskirjan (n:o 24) mukaan Sippola oli myös yksi neljästä "Molotovin cocktailin" kehittäjästä.
Loppukesästä 1941 Sippola kunnostautui Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa Tyrjän kylän (Parikkala) kohdalla tuhoten henkilökohtaisesti mm. neljä vihollisen panssarivaunua, useita kuorma-autoja ja hirsirakenteisia konekivääripesäkkeitä.
JR 28:n komentaja teki esityksen Mannerheim-ristin myöntämiseksi, mutta kun mitään ei kuulunut, rykmentti teki uuden palkitsemisesityksen Tyrjän taistelujen jälkeen armeijakunnan komentaja kenraali Taavetti Laatikaisen puoltamana. 9. syyskuuta 1941 JR 28:n komentaja esitti Sippolalle Mannerheim-ristiä hänen tuhottuaan Akkaharjun–Mikrilän taisteluissa kuusi panssarivaunua ja kuusi katettua konekivääripesäkettä 2.–7. elokuuta 1941. Esitys meni päämajaan, mutta se jäädytettiin lähes vuodeksi. Sippola vastaanotti Mannerheim-ristin 15. syyskuuta 1942 Mikkelissä, päämajan pihalla, marsalkka Mannerheimin kädestä. Hänet ylennettiin seuraavana päivänä luutnantiksi.
Sippola kaatui 13. kesäkuuta 1944 Siiranmäen taistelussa. Hänet haudattiin aluksi Luumäelle ja lopullisesti 19. elokuuta Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan sankarihautaan.
Kullervo Sippolan isoisä oli Suomen nuorisoseuraliikkeen perustaja Matti Sippola. Hänen kolme setäänsä Aarne, Urho ja Vilkas Sippola olivat jääkäreitä.
Toivo Ovaska
Toivo Johannes Ovaska (25. toukokuuta 1920 Kirvu – 6. joulukuuta 1996 Orimattila) oli Mannerheim-ristin ritari numero 89. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 31. elokuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli kersantti.
Tor Lindblad
Tor Robert Lindblad (26. joulukuuta 1909 Karjaa – 21. maaliskuuta 1982 Tammisaari) oli Mannerheim-ristin ritari numero 93. Mannerheim-risti hänelle myönnettiin 8. syyskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan luutnantti
Tor Lindbladille ja Hans Windille on pystytetty muistomerkki Tammisaareen. Muistomerkki paljastettiin 4. kesäkuuta 2001, marsalkka Mannerheimin syntymäpäivänä.
Toivo Korte
Toivo Korte (18. huhtikuuta 1911 Kaukola – 10. elokuuta 1965 Rovaniemi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 94. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai vänrikkinä 8. syyskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli yliluutnantti (1958).
Jelle ten Rouwelaar
Jelle ten Rouwelaar (s. 24. joulukuuta 1980 Joure, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Eredivisie-seura NAC Bredaa.
Ten Rouwelaar on edustanut ammattilaisuransa aikana myös FC Emmeniä (1998–2002), PSV Eindhovenia (2002–2003), FC Groningenia (2003), Twenteä (2003–2004), FC Zwollea (2004–2005), FC Eindhovenia (2005–2006) ja itävaltalaista FK Austria Wieniä (2006–2007). Hän aloitti uransa synnyinkaupunkinsa pikkuseurassa SC Jouressa.
Eero Laaksonen
Sulo Eero Laaksonen (13. helmikuuta 1896 Pälkäne – 4. elokuuta 1974 Turku) oli Mannerheim-ristin ritari numero 97. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli eversti.
Laaksonen osallistui Suomen sisällissotaan 1918 Kuopion suojeluskunnassa. Hän kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919 sekä Kadettikoulun ensimmäisen kurssin 1919–1920 ja yleisen komentajakurssin 1947. Hän toimi nuorempana upseerina eri yksiköissä 1920–1923 sekä komppanianpäällikkönä Polkupyöräpataljoona 2:ssa 1923–1927 sekä Polkupyöräpataljoona 1:ssä 1927–1930. Keski-Suomen rykmentissä hän toimi aliupseerikoulun johtajana ja pataljoonankomentajana 1930–1932. Kannaksen sotilaspiirin päällikkönä hän oli 1932–1933. Suomen valkoisessa kaartissa pataljoonankomentajana hän toimi 1933–1939.
Talvisodan alussa hän toimi 1. prikaatissa pataljoonankomentajana. 2.2.1940 alkaen hän komensi JR 8:aa jatkaen tehtävässä myös välirauhan aikana. Jatkosodan syttyessä Laaksonen komensi JR 26:ta eli ns. Ässärykmenttiä 18. kesäkuuta 1941 – 23. helmikuuta 1942. Jatkosodan loppuajan hän komensi varsinaissuomalaista JR 35:tä 25. helmikuuta 1942 – 16. marraskuuta 1944. Jatkosodan jälkeen Laaksonen toimi JR 5:n komentajana 1944–1947. Turun sotilaspiirin (TurESp) päällikkönä hän oli 1947–1952. Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana hän toimi 1952–1956, kunnes erosi aktiivipalveluksesta.
Laaksosen Mannerheim-ristin 6. marraskuuta 1942 myönnön perusteissa mainitaan hänen ansioituneen erityisesti Säiniön, Koikarin sekä Karhumäen alueilla käydyissä taisteluissa.
Ylennykset: reservivänrikki 30.7.1918, vänrikki 31.3.1920, luutnantti 6.12.1920, kapteeni 6.12.1923, majuri 17.4.1930, everstiluutnantti 4.4.1940, eversti 6.8.1942
Karl Böhm (säveltäjä)
Karl Böhm (1844–1920) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä. Hän oli omana aikanaan tunnettu ja suosittu keveiden kappaleiden säveltäjä, mutta nykyaikana täysin tuntematon.
Hän sävelsi muun muassa teokset:
War in Heaven
War in Heaven on Cappella-yhtyeen vuonna 1996 julkaistu kolmas studioalbumi.
Albumilta löytyvät muun muassa kappaleet "Tell Me the Way", "I Need Your Love" ja "Turn It Up and Down".
Albumi pysyi vuonna 1996 Suomen virallisella listalla viisi viikkoa, paras sijoitus oli viikolla 17 12. sija.
Antti Vorho
Antti Vorho, myöhemmin Vallebro (19. lokakuuta 1912 Valkeasaari – 3. maaliskuuta 1991 Lycksele Ruotsi), oli inkeriläissyntyinen Mannerheim-ristin ritari numero 99. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli.
Eino Oksanen
Eino Ilmari Oksanen (s. 7. toukokuuta 1931 Puuppola, Jyväskylän mlk.) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija, jonka päämatka oli maraton.
Oksasen parhaita saavutuksia ovat 20 kilometrin juoksun maailmanennätys vuonna 1955 sekä Bostonin maratonin voitto vuosina 1959, 1961 ja 1962. Oksanen on ainoa suomalainen, joka on osallistunut maratonille kolmissa olympialaisissa. Melbournen 1956 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi, Roomassa 1960 sijalle 24 ja Tokiossa 1964 sijalle 13. EM-kisoissa hän sijoittui 12:nneksi Belgradissa 1962. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 1959 ja 1963.
Oksanen astui Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen 1954 ja työskenteli rikospoliisin petosryhmässä.
Paavo Paajanen
Paavo Paajanen (26. tammikuuta 1917 Antrea – 6. maaliskuuta 1999 Savonlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 101. Taistelulähettinä 3./KevPsto 11:ä palvellut Paajanen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 6. marraskuuta 1942. Nimityshetkellä Paajanen oli sotilasarvoltaan alikersantti. Sodan jälkeen Paajanen työskenteli Valtionrautateiden palveluksessa.
Arvid Nordin
Arvid Oskar Nordin (3. elokuuta 1913 Närpiö – 26. syyskuuta 1997 Närpiö) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 102. Ryhmänjohtajana Jalkaväkirykmentti 61:ssä palvellut Nordin nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 6. marraskuuta 1942. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä alikersantti.
Luettelo Popedan kappaleista
Tämä on luettelo Popeda -yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on kaikkiaan 290 kappaletta.
'helvetin horinat
Heiko Westermann
Heiko Westermann (s. 14. elokuuta 1983 Alzenau, Baijerin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi muun muassa kotimaassaan Schalke 04:ssä ja Hamburger SV:ssä sekä espanjalaisessa Real Betisissä, alankomaalaisessa Ajaxissa ja itävaltalaisessa Austria Wienissä.
Aikuisten sarjoissa Westermann pelasi ensi kerran 2. Bundesliigan SpVgg Greuther Fürthissä vuonna 2002. Vuonna 2005 hän siirtyi Bundesliigan Arminia Bielefeldiin. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Schalkeen, missä hän pelasi kolme kautta.
Hampurissa Westermann pelasi kaudesta 2010–2011 alkaen. Westermann oli myös joukkueen kapteeni elokuusta 2010 huhtikuuhun 2013, jolloin Rafael van der Vaart nimitettiin uudeksi kapteeniksi.
Langenfeld
Langenfeld on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin ja Mettmannin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee etelään Düsseldorfista, länteen Solingenista ja Leichlingenistä, pohjoiseen Leverkusenista ja itään Monheim am Rheinista.
Langenfeld on muodostettu Richrathin ja Reusrathin taajamista. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1948. Varhaisin maininta Richrathista sijoittuu vuodelle 1090 ja Reusrathista vuodelle 1281. Vuoden 1150 tienoilla rakennettu St. Martinin kirkon torni on Langenfeldin vanhin rakennus ja se sijaitsee Richrathissa.
Kaupungin asukasluku oli noin 57 000 vuonna 2011. Kaupungin pinta-ala on 41,10 neliökilometriä. Kaupunki on jaettu kuuteen eri kaupunginosaan. Kaupunginosista väkirikkain on Immigrath noin 16 300 asukkaallaan. Vähiten asukkaita asuu Wiescheidin kaupunginosassa, noin 3 200.
Kirjokäpykilli
Kirjokäpykilli ("Pachypanchax sakaramyi") on pieni, erittäin uhanalainen hammaskarppikala, sukua akvaariokalana kasvatetulle käpykillille.
Kirjokäpykilli kasvaa noin 9 cm pitkäksi.
Lajin nimi tulee siitä, että koiras osaa pörhistää suomunsa käpymäisiksi.
Kirjokäpykilli on endeeminen Madagaskarin laji, jota tavataan vain saaren pohjoisosista Texierjärvestä sekä Sakaramy-, Irodo- ja Antsakoabejoista. Lajin kanta on myös taantumassa, joten se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
500 cc (albumi)
500 cc on suomalaisen Popeda-yhtyeen neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997.
Perfect Pie
Perfect Pie on vuonna 2000 valmistunut kanadalainen draamaelokuva. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Rachel McAdams, Wendy Crewson ja Barbara Williams.
Boves
Boves on Cuneon maakuntaan kuuluva kunta Italiassa Piemonten alueella. Kunnan väkiluku on vajaat 10 000.
Kunta koostuu pääosin pienistä kylistä ja taajamista kuten Castellar, Cerati, Fontanelle, Madonna dei Boschi, San Mauro, Rivoira, San Giacomo, Sant'Anna ja Mellana.
Toisen maailmansodan lopulla natsi-Saksan miehittäessä Pohjois-Italiaa Boves oli yksi italialaisen partisaanitoiminnan aktiivisista pesäkkeistä. SS-majuri Joachim Peiperin komentama Waffen-SS-yksikkö tappoi 45 Bovesin asukasta ja tuhosi 350 taloa 17. syyskuuta 1944 kostotoimena alueen partisaani-iskuista. Bovesin seurakunnan pappi isä Giuseppe Bernardi valeltiin paloöljyllä ja poltettiin elävältä.
Aholaita
Aholaita oli suomalainen halpamyymäläketju, johon kuului 27 myymälää pääkaupunkiseudulla, Pirkanmaalla ja Hämeessä. Aholaita työllisti runsaat 130 työntekijää.. Ketju ajautui konkurssiin 19. syyskuuta 2005, koska Aholaitaa ylläpitävällä Kalevi Aholaita Oy:llä oli noin 6,4 miljoonan euron velat. Yrityssaneeraukseen Kalevi Aholaita Oy oli hakeutunut Tampereen käräjäoikeudessa kesäkuussa 2003.
Jüterbog
Jüterbog on kaupunki Brandenburgin osavaltiossa, itäisessä Saksassa. Se kuuluu Teltow-Flämingin piirikuntaan. Kaupungin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 12 308. Sen pinta-ala on 175,68 neliökilometriä.
Jüterbogille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1174 toisena kaupunkina nykyisen Brandenburgin alueella. Myöhäiskeskiajalla kaupunki kuului Magdeburgin arkkihiippakuntaan. Vuonna 1648 sen hallinto siirtyi Saksille, ja vuonna 1815 Preussille.
Jüterbogia ympäröi keskiaikainen kaupunginmuuri. Kaupunki kuuluu Brandenburgin "Städte mit historischen Stadtkernen" -yhteisöön.
Cabal Online
Cabal Online () on ESTsoftin kehittämä ilmainen internetissä pelattava MMORPG-peli. Peli julkaistiin Etelä-Koreassa lokakuussa 2005 ja myöhemmin suljettuna beta-versiona Euroopassa heinäkuussa 2006. Ilmainen versio julkaistiin joulukuussa 2006, beta-vaiheen loputtua.
Pelaajalla on valittavana kuusi hahmoluokkaa, joilla kullakin on omat erikoiskykynsä ja heikkoutensa.
Hahmolla voi hyökätä numeronäppäimillä, joihin on valittu hyökkäykset hyökkäys-listasta (K). Kaikki maagiset- ja fyysiset iskut vievät MP:tä. MP palautuu itsestään aivan kuten HP:kin, mutta on mahdollista käyttää HP- ja MP-rohtoja, jotka palauttavat suuren osan HP:ta tai MP:ta riippuen niiden voimakkuudesta. Hyökkäyksen alussa pitää valita hyökkäyksen kohde ja sitten valita hyökkäys.
"Uusin lisäosa (Mercenaries) julkaistiin 13. joulukuuta 2010."
Warp Gate on portti, josta pääsee huoneeseen jossa on portaaliovia. Niitä pitkin pääsee muihin maailmoihin, kuten Desert Screamiin, Bloody Iceen tai Green Despairiin. Päästäkseen Warp Gateen on oltava vähintään tasolla 3. Tasolla 50 pääsee Port Luxiin Green Despairista. Tasolla 65 pääsee port Luxista Fort Ruinaan. Tasolla 80 pääsee Bloody Icen kautta Undead Groundiin. Tasolla 95 pääsee Desert Screamin kautta Forgotten Ruiniin. Tasolla 110 pääsee Port Luxin kautta Lakesideen. Tasolla 125 pääsee Green Despairin kautta Mutant Forestiin. Tasolla 140 pääsee Fort. Ruinan kautta Pontus Ferrumiin. Tasolla 160 pääsee Porta Infernoon Port Luxin kautta.