hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Jari (nimi)
Jari on suomalainen miehen etunimi.
Jari on tiettävästi Jalmari Finnen luoma nimi, jonka hän muodosti lyhentymänä omasta nimestään. Nimi Jalmari tarkoitti kypäräpäistä sotilasta. Ensimmäinen Jariksi kastettu oli Jalmari Finnen kummipoika, joka syntyi vuonna 1937.
Nimi tuli suosituksi 1950- ja 1960-luvuilla Aino Räsäsen Helena -kirjasarjaansa luoman Jari Junkkeri -hahmon myötä. Esimerkiksi vuonna 1969 se oli alle 10-vuotiaiden poikien nimistä suosituin. 1960-luku on kuitenkin ainoa vuosikymmen, jolloin nimi on ollut kymmenen suosituimman pojannimen joukossa. Almanakassa Jari on ollut vuodesta 1964 lähtien.
Vuoden 2015 loppuun mennessä nimi Jari on Väestörekisterikeskuksen mukaan annettu Suomessa noin 46 200 henkilölle. Yli puolet heistä on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla. Ennen vuotta 1940 nimi oli annettu alle kymmenelle henkilölle, joista ensimmäinen syntyi vuonna 1937. Alankomaissa Jari-nimen on 1990-luvun alun jälkeen saanut yli 1 500 henkilöä. Alankomaissa suosittu jalkapalloilija Jari Litmanen pelasi AFC Ajaxissa vuosina 1992–1999.
Lentokenttä (televisiosarja)
Lentokenttä ("Airport") on brittiläinen tositelevisiosarja, joka kertoo Britannian vilkkaimman lentoaseman, Heathrow'n lentoaseman arjesta. Ohjelman on tuottanut BBC. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2 ja TV Viisi.
Reijo Vähälä
Reijo Untamo Vähälä (s. 7. maaliskuuta 1946 Alajärvi) on suomalainen entinen korkeushyppääjä.
Alajärven Paalijärvellä syntynyt Vähälä yllätti yleisurheilua seuraavat ihmiset Ateenassa Euroopan mestaruuskilpailuissa 1969 voittamalla EM-hopeaa korkeushypyssä tuloksella 217 cm. Ennen Ateenan EM-kisoja 188-senttisen Vähälän ennätys oli edellisenä kesänä hypätty 213, joka oli myös Suomen ennätys. Loppukilpailussa Vähälä paransi Suomen ennätystä kahteen kertaan: 214 ja 217. Joukkueenjohtaja Jukka Uunila piti Vähälän mitalia sodanjälkeisen suomalaisyleisurheilun suurimpana yllätyksenä.
Vuoden 1971 EM-kisoissa Helsingissä Vähälä ei selviytynyt loppukilpailuun. EM-hallikisoissa Wienissä vuonna 1970 hän oli kymmenes.
Ateenassa hypätty 217 jäi Vähälän uran parhaaksi. Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1966 ja 1970. Seuratasolla Vähälä edusti Alajärven Ankkureita ja Tampereen Pyrintöä.
Vähälä on koulutukseltaan matemaatikko ja kirjassaan "Elämäni hyppy" hän kuvasi uraansa funktiolla formula_1, missä formula_2 on hänen ikänsä vuosina ja funktion arvo saavutettu tulos.
Vähälä on toiminut Tampereella "Aamulehden" atk-päällikkönä. Nykyisin korkeushyppääjä on suuntautunut kulttuuriin. Hän käy eri puolilla Suomea esiintyen lausuntamatineoissa.
Ludovico Ariosto
Ludovico Ariosto (1474 Reggio – 1533) oli italialainen renessanssirunoilija, joka tunnetaan eeppisestä runoelmastaan Raivoisa Roland, "Orlando furioso". Häntä pidetään Danten jälkeen Italian toiseksi suurimpana runoilijana.
Ariosto syntyi Reggiossa, Emilian maakunnassa. Hän oli kiinnostunut runoudesta jo nuorena, mutta isänsä käskystä meni lukemaan lakia.
Isänsä kuoleman jälkeen hän joutui elättämään sisaruksiaan sekalaisilla töillä ja kirjoitteli siinä sivussa pieniä tarinoita. Vuonna 1518 Ariosto pääsi Ferraraan herttua Alfonso I d´Esten palvelukseen. Hänen tehtävänään oli hoitaa ruhtinaan kirjeenvaihtoa ja kirjoittaa runoja, jotka ylistivät ruhtinasta. Alfonso I oli tunnettu häikäilemättömänä ja julmana hallitsijana, mutta hän tuki mielellään kuvataiteilijoita ja runoilijoita.
1508 ilmestyi Arioston näytelmä "Cassaria". Runoilijana Ariosto oli mestarillinen. Hänen onnistui runoillaan kuvata renessanssin ajan värikästä elämää ja käyttää siinä kaunista, mielikuvituksellista kieltä. Hän kirjoitti myös huvinäytelmiä ja satiireja. Vuonna 1518 ilmestyi hänen pääteoksensa, "Raivoisan Rolandin" ensimmäinen versio ja teos teki kirjoittajastaan heti kuuluisuuden. Ariosto käytti teoksen muotoiluun loppuelämänsä ja sen viimeinen versio ilmestyi vuonna 1532, jolloin teos käsitti lähes 40 000 säettä.
"Raivoisan Rolandi"n päähenkilö on vaelteleva ritari, joka on onnettomasti rakastunut saraseenien kuninkaan kauniiseen tyttäreen Angelicaan. Roland eli Orlando kokee monia seikkailuja etsiessään lempensä kohdetta. Teos käsittää taistelukohtauksia, lemmenidyllejä ja huvittavia sattumuksia. Kaiken yllä taikasauvaansa käyttää haltijatar nimeltä Sattuma. Runoilija käyttää estoitta mielikuvitustaan ja teos kuvaa mahtavaa haavemaailmaa.
Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys
Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys () on Walt Disney Picturesin vuonna 1998 suoraan videolle julkaistu jatko-osa vuoden 1994 animaatioelokuvalle "Leijonakuningas".
Elokuvasarjan kolmas osa on vuonna 2004 ilmestynyt "Leijonakuningas 3 – Hakuna Matata".Simba ja Nala ovat saaneet Kiara-nimisen tyttären, joka on yhtä vilkas kuin isänsäkin aikoinaan. Kerran Kiara tapaa retkellään Kovu-nimisen leijonanpennun. Pennut ystävystyvät välittömästi, kun joutuvat yhdessä koetukselle kamppaillessaan krokotiileja vastaan henkensä edestä. Simba ei kuitenkaan uskalla hyväksyä Kovua laumaansa, koska tämä on Scarin perillinen ja kuuluu Jylhämaan asukkaiden vastustajaleijoniin, ulkolaisiin. Kovun rakkaus Kiaraan on kuitenkin kahden keskenään sotivan leijonalauman vihaa voimakkaampaa (vaikka moni, kuten Zira ei sitä tajua/hyväksy). Lopussa Kiara ja Kovu yrittävät saada sovun kahden sotivan leijonalauman, jylhämaalaisten ja ulkolaisten välille. Kovun sisar Vitani menee Kovun ja Kiaran puolelle ensimmäisenä. Muut ulkolaiset tekevät Ziran kauhuksi samoin. Zira ei kuitenkaan hyväksy tätä, vaan yrittää tappaa Simban, mutta menehtyykin samalla itse, koska Kiara puolustaa isäänsä ja tapellessaan kaksi naarasta putoavat rotkoon, mutta saavat kynsillään kiinni vuoren seinästä. Kiara pääsee kielekkeen päälle, ojentaa tassunsa ja tarjoaa apuaan, mutta Zira on valmis ennemmin kuolemaan Scarin tavoin, kuin alistumaan jylhämaalaisten edessä. Niinpä Zira tippuu kuohuvaan jokeen ja kuolee. Jylhämaassa on taas rauha ja Kovu pääsee vihdoin Kiaran puolisoksi laumaan.
Alkuperäiset:
Suomenkieliset:
Pentti Kahma
Pentti Aatos Kahma (s. 3. joulukuuta 1943 Alavieska) on suomalainen entinen yleisurheilija. Kahman päälaji oli kiekonheitto, mutta hän kilpaili myös kuulassa, pituudessa, moukarissa ja kymmenottelussa.
Kahma voitti kiekonheitossa EM-kultaa Roomassa 1974 tuloksella 63,62. EM-kisoissa Helsingissä 1971 ja olympialaisissa Montrealissa 1976 hän oli kuudes. Suomen mestaruuden Kahma voitti seitsemän kertaa, vuosina 1970, 1971, 1973–1976 ja 1978.
Parhaan tuloksensa 66,82 Kahma heitti Modestossa 24. toukokuuta 1975. Maailmantilastossa kausilla 1973–1976 Kahma oli sijoilla 4, 5, 5 ja 6.
Heikki Lahti
Mestaripelimanni Heikki Lahti (s. 1934) on suomalaisen pelimannimandoliinin soiton esikuva ja kouluttaja. Heikki Lahti syntyi Suolahdessa ja aloitti mandoliinin soiton viiden vuoden ikäisenä. Musiikkia perheessä soittivat sekä vaari, Väinö-isä että Heikki Lahden kaksi veljestä. Heikki Lahden pääinstrumentti on mandoliini, mutta hän on soittanut orkestereissa myös rumpuja sekä viulua, kitaraa, bassoa ja busukia. Työelämässä ollessaan hän toimi metallityön opettajana Jämsänkoskella.
Heikki Lahti on voittanut kolme mandoliinin soiton Suomen Mestaruutta ja toiminut pitkään mandoliinin soiton opettajana eri puolilla maata järjestetyillä kansanmusiikkikursseilla sekä Sibelius-Akatemiassa. Ulkomaan konserttimatkat ovat suuntautuneet Euroopan lisäksi muun muassa Yhdysvaltoihin, Australiaan ja Venäjälle. Hänelle on myönnetty Kaustisen kansanmusiikkijuhlien Mestaripelimannin arvonimi Kaustisella 1991. Heikki Lahden yhtye valittiin vuoden yhtyeeksi Kaustisella vuonna 1997. Suomen kansanmusiikkiliiton kultaisen ansiomerkin hän vastaanotti vuonna 2004. Hänen soittoaan voi kuulla esimerkiksi levyllä "Heikki Lahti "–" Mandoliinimestari" sekä levyllä ""Meijän heitto"" (2007).
Heikki Lahden merkitys suomalaiselle pelimannimusiikille ja pelimannimandolismille on erittäin merkittävä. Hänen esimerkkinsä ja koulutuksensa ovat innostaneet useita nuoria ja vanhempia tarttumaan aiemmin halveksittuun mandoliiniin ja soittamaan sillä kansanmusiikkia.
Heikki Lahden ohjelmisto koostuu pääasiassa monipuolisesti suomalaisesta kansanmusiikista. Hänen bravuurinumeroitaan ovat halsualaisen mestaripelimannin Otto Hotakaisen nopeat polkat.
Lahti esiintyy ja kouluttaa tämmärinsä Katja Lampisen kanssa.
Pietro Aretino
Pietro Aretino (1492–1556) oli italialainen kirjailija, runoilija ja satiirikko. Hänet tunnetaan erityisesti rohkeista eroottisista teoksistaan, joita on viime vuosina käännetty nykykielelle ja käytetty elokuvien innoituksen lähteinä.
Aretino ei juuri käynyt kouluja, mutta koska hänen porvarillisella äidillään oli aristokraattisia suojelijoita, hän kasvoi kuitenkin sivistyneiden ihmisten seurassa. Hän syntyi Aruzzossa josta otti nimensä (aretino = aruzzolainen) mutta asui Perugiassa 1510–1517, joidenkin tietojen mukaan tultuaan karkotetuksi synnyinkaupungistaan. Siellä hän kiinnostui maalaustaiteesta ja kirjoitti ensimmäiset runonsa, sekä löysi mesenaatin jonka suojeluksessa varttui samaan aikaan myös maalari Raffaello. Aretinon suojelija kuului paavi Leo X:n ulkopiiriin.
Aretino pääsi myös Medici-suvun ja etenkin kardinaali Giulio de' Medicin suosioon, varsinkin Leon kuoltua Medici halusi mustamaalata kilpailijoitaan parantaakseen mahdollisuuksiaan nousta seuraavaksi paaviksi.
Vuonna 1524 Aretino julkaisi Giulio Romanon kanssa kuvitetun sonettisarjan, joka kuvasi yksityiskohtaisesti erilaisia yhdyntäasentoja. Vuonna 1525 ilmestyi häväistyskirjoitus jonka kohde sai Aretinon melkein murhautettua. Näiden jälkeen Aretino pakeni Venetsiaan missä hän asui lopun ikäänsä.
Venetsiasta – Italian epäpaavillisimmasta kaupungista, kuten Aretino itse mainitsi – hän lähetti teräväsanaisia kirjeitä maan mahtaville. Kirjeet oli selvästi tarkoitettu julkisuuteen, ja ne tasapainoilivat imartelun ja kiristyksen rajamailla. Frans I (Ranska) ja Kaarle V (keisari) maksoivat hänelle eläkettä samaan aikaan, kumpikin toivoen Aratinon mustamaalaavan toista.
Aretino oli Tizianin läheinen ystävä ja tämä maalasi hänestä useita muotokuvia.
Cochisen kulttuuri
Cochisen kulttuuri (Cochisen traditio, Cochisen perinne) oli kivikautinen lähinnä metsästykseen ja keräilyyn perustunut intiaanikulttuuri, joka vallitsi lounaisen Yhdysvaltain kuivilla seuduilla eri tietojen mukaan välillä 12000–200 eaa. Kulttuuri vallitsi suunnilleen nykyisen New Mexicon osavaltion seuduilla Neljän nurkan alueella. Cochiseen liittyy mm. varhaista perua olevia kulttuuripiirteitä mm. keihäslinko, kasvien jauhaminen ravinnoksi, korinpunonta ja myöhemmin mahdollisesti vaatteiden kudonta. Cochisen intiaanit söivät riistaa, mm. peuraa ja jänistä sekä pieneläimiä, kuten liskoja ja hyönteisiä. He keräilivät pähkinämännyn siemeniä ja kaktusten syötäviksi kelpaavia osia.
Varhainen, arkaainen Cochisen kulttuuri pohjautui siementen keräilyyn tai mahdollisesti myös viljelyyn ja metsästykseen. Maissinviljely saattoi alkaa 5000 eaa. tai jo aiemmin. Sulphur Spring -kauden löydöt viittaavat lähinnä keräilyyn vuosina 7000–4000 eaa. Chiricahuan löydöissä näkyy keihäänkärkien määrän lisääntyminen vuosien 4000–500 eaa. välillä. San Pedron kauden (1500–200 eaa.) ihmiset asuivat puoliksi maahan kaivetuissa majoissa. Väestöä saattoi olla tällöin enemmän kuin aiemmin. San Pedron kaudella käytettiin suuria, arkaaisen tyyppisiä "puraistuja" keihäänkärkiä. Jotkut kauden ryhmät viljelivät maissia. Cochisen kulttuuri oli luultavasti myöhempien Hohokamin ja Mogollonin edeltäjä, mutta näitä myöhempiä kulttuureja ei voi löydösten perusteella yhdistää samoihin intiaanikansoihin.
Cochisen kulttuuri saattoi saada alkunsa jo paleointiaanien kaudella, mutta varmemmin Cochisesta voidaan puhua vasta noin 7000–4000 eaa. alkaneella arkaaisella kaudella. Sen jälkeiset kaudet ovat:
Markku Taskinen
Markku Aulis Taskinen (s. 25. helmikuuta 1952 Kuusamo) on suomalainen entinen pika- ja keskimatkojen juoksija.
Taskinen voitti EM-pronssia 800 metrin juoksussa Roomassa 1974 tuloksella 1.45,89. Milanossa 1978 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden 800 metrillä ajalla 1.47,36 (SE).
Taskinen voitti Suomen mestaruuden 400 metrillä vuonna 1973 ja 800 metrillä viidesti vuosina 1973, 1974, 1975, 1976 ja 1978. Monipuolinen Taskinen edusti Suomea Ruotsi-ottelussa vuonna 1979 myös 400 metrin aidoissa, joissa teki tuloksen 51,92.
Seuratasolla Taskinen edusti Viipurin Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimi mm. Pertti Helin.
Induktiosilmukka
Induktiosilmukka on sähkömagneettisen kentän siirtämiseen ja havaitsemiseen käytetty laite, jonka toiminta perustuu siihen, että muuttuva magneettikenttä indusoi sähköjohtoon jännitteen ja vastaavasti silmukassa kulkevan sähkövirran muutos synnyttää silmukan sisään muuttuvan magneettikentän. Induktiosilmukkaa käytetään muun muassa äänen siirrossa, metallinpaljastimissa ja liikkuvan ajoneuvon havaitsemiseen tiehen upotetun silmukan avulla.
Induktiosilmukka on yleisesti käytössä oleva huonokuuloisten apuväline, jolla julkisissa tiloissa kuulutukset, puheet tai muu ohjelma välitetään langattomasti suoraan kuulolaitteeseen. Tällä vähennetään huonon akustiikan ja taustamelun vaikutusta kuunteluolosuhteisiin. Induktiosilmukoita on yleisesti kirkoissa, isoissa auditorioissa tai palvelupisteissä. Myös puhelinyhteys voidaan välittää puhelimesta kuulokojeeseen induktiosilmukan avulla.
Induktiosilmukkatyyppejä ovat huonesilmukka, palvelupistesilmukka, kaulasilmukka ja tyynysilmukka. Yhteistä kaikille silmukkatyypeille on, että yhteys kuulolaitteesta silmukkaan ei vaadi johdinta, vaan signaali siirtyy langattomasti. Verrattuna kuulokkeisiin saadaan myös se hyöty, että kuulolaitteet on sovitettu käyttäjän oman kuulon tasoon, jolloin ääni kuuluu mahdollisimman tasapainoisesti.
Induktiosilmukkaan syötetään äänisignaali mikrofonin tai tilan/huoneiston äänentoistojärjestelmän kautta.
Qlu Oy:n internetsivuilta löytyy hyvä esimerkki siitä, miltä induktiosilmukka kuulostaa.
F1 Suomen rakentamismääräyskokoelma velvoittaa asentamaan induktiosilmukan tai muun äänensiirtojärjestelmän kokoontumistiloihin, joissa on äänentoistojärjestelmä.
"3.3.1 Määräys
Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös tele/induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä."
Induktiosilmukka on käytössä olevista ainoa, jonka toiminnalliset ominaisuudet on määritelty kansainvälisesti hyväksytyllä standardilla (IEC 60118-4:2014). Kuulolaitevalmistajat optimoivat kuulolaitteiden ominaisuudet tämän standardin perusteella. Hyvälaatuisen toiminnan kannalta on siis oleellista, että myös tiloihin asennetut induktiosilmukat täyttävät standardissa määritellyt vaatimukset, jolloin koko signaalin siirtotie toimii parhaalla mahdollisella tavalla. Suomessa tämä standardi on julkaistu nimellä FS-EN 60118-4:en. Siinä määritellään yksiselitteisesti induktiosilmukkasignaalin laatuvaatimukset, silmukkajärjestelmän testaus ja merkinnät.
Mogollonin kulttuuri
Mogollonin kulttuuri (äännetään "Mogoijonen kulttuuri") oli 700–1300/1400 jaa. lounaisessa Pohjois-Amerikassa. Maataviljelevät ihmiset asuivat kalliojyrkänteiden alla puebloissa.
Kulttuurissa oli Anasazi-pueblokulttuurin ja Hohokam-kulttuurin piirteitä. Kulttuuri sijaitsi vuoriston korkeilla aavikkoalueilla New Mexicossa, Meksikossa ja Itä-Teksasissa. Löytöjä on tehty Gilan kansallispuiston alueelta ja Hueco Tanksista läntisten Franklin-vuorten ja itäisten Huecon vuorten välistä. Kulttuurin keskusalue oli lounaisessa New Mexicossa, kaakkoisessa Arizonassa ja pohjoisessa Chihuahuassa. Hueco Tansk on hieman yli 51 km koilliseen Teksasin El Pasosta. Tunnetuin Mogollonin kulttuureista on Mimbresin kulttuuri. Zunit saattavat olla ainakin osittain mogollon-intiaanien jälkeläisiä. Mogollonin kulttuurin alueelle vaelsi myöhemmin apasseja.
Tavallisin on Joe Ben Wheatin käyttämä aikajako vuodelta 1955Toinen tapa on jako talotyyppien pohjalta:Mimbresin kulttuuri 1000–1130 oli pienialainen Mogollonin kulttuurin vyöhyke. Kulttuurin keramiikassa näkyvät vaikutteet Pohjois- ja Keski-Meksikosta. Keramiikassa näkyy usein lintuja.
Amirantit
Amirantit on korallisaariryhmä Afrikan itärannikolla, leveyspiirillä 5 S. Se on osa Seychellejä.
Saaria ovat muun muassa Rémire, D'Arros, Desroches, Etoile, Saint Joseph, Marie Louise ja Desnoeufs. Niistä Desroches on suurin. Se on varsinainen paratiisisaari: valkoista hienoa hiekkaa ja kookospalmuja. Saari on viisi kilometriä pitkä ja vain 500 m leveä, ja siellä asuu noin 40 henkeä yhdessä kylässä. Saari on erityisesti sukellusturistien suosiossa, sillä saarta ympäröivät upeat ja lajirikkaat koralliriutat.
Stig Lönnqvist
Stig Johan Lönnqvist (s. 12. huhtikuuta 1949 Salo) on suomalainen pikajuoksija.
Lönnqvist voitti EM-pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa Roomassa 1974. 400 metrin juoksussa Lönnqvist saavutti SM-hopeaa ulkoradoilla vuosina 1972, 1973 ja 1976 sekä sisäradoilla vuonna 1976. Seuratasolla Lönnqvist edusti Esbo Idrottsföreningia ja Lohjan Kisa-Veikkoja.
Nykyään Lönnqvist toimii Länsi-Uudenmaan jätehuollosta vastaavan Rosk’n Roll Oy Ab:n toimitusjohtajana. Vuonna 2013 hän sai ympäristöneuvoksen arvonimen.
Arezzo
Arezzo on kaupunki Italian Toscanassa, noin 80 kilometriä Firenzestä kaakkoon. Se on Arezzon maakunnan pääkaupunki. Arezzossa on arviolta 99 543 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 384,53 neliökilometriä.
Kaupunki sijaitsee 296 metriä merenpinnan yläpuolella. Se on luultavasti ollut etruskien tärkeä kaupunki. Napoleon valloitti sen aikoinaan, ja toinen maailmansota tuhosi monia kaupungin historiallisista rakennuksista.
Etruskien taiteen hieno esimerkki, Arezzon hirviö, on löytynyt Arezzosta. Roomalaisaikaan kaupunki oli tärkeä keramiikan tuotannon keskus. Siellä tuotettu "terra sigillata" oli arvostettua, ja sitä vietiin ympäri valtakunnan. Tuotanto alkoi kaupungissa n. 40 eaa. ja jatkui aina toisen vuosisadan puoliväliin asti.
Arezzon kuuluisin nähtävyys on San Fransescon kirkossa oleva freskosarja. Sen on tehnyt Piero della Francesca 1400-luvun puolivälissä. Freskot kertovat Todellisen ristin legendan.
Piazza Grande on kaupungin pääaukio. Sitä ympäröi vaakunoin koristellut talot. Aukion lähellä oleva kirkko, La Pieve di Santa Maria, toimii hyvin maamerkkinä.
Aukion takana, mäen päällä, on suuri puisto. Sen itäreunalla on Medicien rakennuttama linna, Fortezza Medicea. Puiston vastakkaisella puolella on tuomiokirkko.
Arezzossa järjestetään vuosittain yksi Italian suurimmista rockfestivaaleista, Arezzo Wave. Se on ilmainen tapahtuma heinäkuun ensimmäisellä viikolla ja kerää noin 150 konserttiin yleisöä lähes 250 000. Suomalaisista siellä on esiintynyt Leningrad Cowboys.
FC TVMK
FC TVMK on entinen tallinnalainen jalkapalloseura. Seura voitti Meistriliigan kaudella 2005. Vuonna 2008 seura lopetti toimintansa talousvaikeuksien vuoksi.
Virallisesti TVMK perustettiin vuonna 1990, mutta sen samanniminen edeltäjä perustettiin jo vuonna 1951. Kirjaimet TVMK tulevat sanoista "Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaat". Joukkue on kuulunut Viron uudelleenitsenäistymisen jälkeen sarjan kärkipään joukkueisiin ja voittanut lukuisia mitaleita.
Lyhyen historiansa aikana TVMK on tunnettu lukuisilla nimillä. Vuonna 1992 se vaihtoi nimekseen "TVMV", 1993 "Nikol", mistä eriytyi myöhemmin FC Lantala ja TVMK jatkoi nimellä "FC Tevalte", myöhemmin "Tevalte-Marlekor" ja "Marlekor" ennen kuin vuonna 1997 palasi nykyiseen nimeensä.
Kaudella 2008 seura ajautui talousvaikeuksiin ja toiminnan jatkuminen oli vaakalaudalla. Joukkue kuitenkin pelasi poikkeusluvalla sarjakauden loppuun, mutta se tiputettiin viimeiseksi. Kauden loputtua sekä pääsarjassa pelannut edustusjoukkue että toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannut kakkosjoukkue lopettivat toimintansa. "* nimellä Marlekor Tallinn"
Nina Holmén
Siv Nina Anette Holmén (omaa sukua Wärn, s. 29. syyskuuta 1951 Ähtävä) on suomalainen entinen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija.
Holmén voitti EM-kultaa 3 000 metrillä Roomassa 1974 ajalla 8.55,10. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli 1 500 metrillä yhdeksäs. Roomassa juostu Suomen ennätys kesti aina vuoteen 1988. Maastojuoksun MM-kisoissa vuonna 1974 Holmén oli hopealla.
Holmén voitti Suomen mestaruuden 800 metrillä kahdesti (1975 ja 1976), 1 500 metrillä kolmesti (1974, 1975 ja 1976) ja 3 000 metrillä kerran (1972). Hän voitti myös maastojuoksumestaruuden vuonna 1975.
Holménin aviomies on entinen huippujuoksija Rune Holmén ja poika maratonin Euroopan mestari Janne Holmén.
Seuratasolla Holmén edusti HIFK:iä.
Hohokamin kulttuuri
Hohokamin kulttuuri (joskus Huhukamin tai Huhugamin kulttuuri) oli muinainen intiaanikulttuuri lounaisessa Pohjois-Amerikassa nykyisen Etelä-Arizonan seuduilla Gilajoen ja Salt Riverin varrella nykyisten Phoenixin ja Tucsonin lähettyvillä. Tämä aavikkoalueen kulttuuri rakensi muun muassa temppeleitä ja valtavia kastelukanavia Meksikon laakson tyyliin. Keramiikassakin näkyy Meksikon intiaanikulttuurien vaikutusta. Hohokamin ihmiset saattavat olla pima-intiaanien edeltäjiä. Kulttuurin keskusalue oli keskisellä Gila-joella ja alemmalla Salt Riverillä, mutta se laajeni nykyiseen Arizonaan, Sonoraan ja Chihuahuaan. Snaketownista on löydetty Mesoamerikan intiaanikulttuureille ominaisia tasannetemppeleitä ja pallokenttiä. Hohokamin ihmiset jättivät kylänsä 1400-luvulla, ja myöhemmät pimat ja papagot eli "akimel o'odhamit" ja "tohono o'odhamit" saattavat olla hohokamien jälkeläisiä.
Hohokamin ihmiset asuivat puoliksi maahan kaivetuissa kuoppataloissa (engl. "pithouse"). Hohokamista pohjoiseen oli noin vuoden 1064 jälkeen Flagstaffin kaupungin ympärillä Keski-Arizonassa Sinaguan kulttuuri, joka oli Mogollonin, Anasazin ja Hohokamin seos. Alussa siellä oli kuoppataloja ja yläosastaan puurakenteisia pintarakenteita ja myöhemmin Anasazi-tyyppisiä puebloja.
Ruunivoikko
Ruunivoikko on hevosen voikkogeenin haalistama ruunikkoväri. Ruunivoikko muistuttaa melko paljon ruunihallakkoa, mutta nämä värit aiheuttavat erilliset geenit. Ruunivoikon ja hallakon erottaa toisistaan muun muassa siten, että hallakolla on aina siima (joka tosin ruunivoikollakin saattaa joskus olla), kauttaaltaan hieman runkoa tummempi pää sekä yleensä selkeän kaksiväriset jouhet. Ruunivoikon peitinkarva on tavallisesti vaaleanruskea, mutta siinä on yleensä vivahdus keltaista, nokisella tummalla ruunivoikolla jopa vihertävänkeltaista. Ruunikoiden tapaan ruunivoikon jalat ovat etupolvesta ja kintereestä alaspäin mustat, samoin hevosen harja- ja häntäjouhet.
Ruunivoikko voi olla vaikea erottaa esimerkiksi vaaleasta ruunikosta tai ruunihallakosta, nokisuuden tummentamat ruunivoikot myös tummista ruunikoista.
"Buckskin" (kirjaimellisesti "kauriinnahka") on englanninkielinen nimi ruunivoikolle ja niinkutsuttu värirotu. Ennen voikko- ja hallakkovärien genetiikan ymmärryksen selkeytymistä buckskin-nimityksellä saatettiin viitata myös hallakkoväreihin, etenkin ruunivoikkoja joskus paljonkin muistuttaviin kellahtaviin ruunihallakoihin. Hevosten värijalostuksessa ei näistä syistä myöskään pitkään ollut mitään yhtenäistä käsitystä siitä, saiko tai pitikö buckskinilla olla siima tai miten tummat ja tasaisen väriset sen jouhien piti olla. Myös vaalea siimaselkäinen ruunikko saattoi tulla nimetyksi tämän väriseksi.
Yhdysvalloissa perustettu kansainvälinen buckskinhevosjärjestö "International Buckskin Horse Association" ottaa nykyisin rekisteriinsä - eriteltyinä - väriltään ruunivoikkoja tai hallakoita (hiirakko, ruunihallakko tai punahallakko) hevosia. Kyseessä onkin hiukan palominon tapainen "värirotu", joka perustui alun perin siihen ajatukseen että ruunivoikot ja hallakot hevoset ovat värinsä ohella perineet esivanhemmiltaan erityisominaisuuksia, kuten sitkeyttä ja kestävät kaviot.
Buckskin-rekisteriin pääsevältä hevoselta vaaditaan värin lisäksi yli 142 sentin säkäkorkeus. Se ei saa olla kirjava tai tiikerinkirjava eikä myöskään kimo tai päistärikkö. Päärekisteriin ("permanent registration") pääsevältä hevoselta edellytetään myös joko päärekisterissä olevat molemmat vanhemmat tai tietty määrä jälkeläisiä (oriilta 12, tammalta 3) jotka oikeanlaisen värinsä ansiosta ovat päässeet oheisrekisteriin ("appendix"). Varsat siirtyvät oheisrekisteristä yksivuotiaina joko suoraan päärekisteriin, jos varsan molemmat vanhemmat jo ovat siinä, tai esirekisteriin ("tentative registration") josta ne jälkeläisnäyttöjen perusteella voivat päästä päärekisteriin. Ruunat pääsevät kuitenkin suoraan päärekisteriin, koska niitä ei voida käyttää jalostukseen.
Ruunihallakko
Ruunihallakko (rnhkko) () on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Ruunihallakon pohjaväri on ruunikko, jonka hallakkotekijä haalistaa vaaleaksi punaruskeaksi.
Ruunihallakon rungon väri vaihtelee erittäin vaaleasta ruskeasta melko voimakkaaseen punaruskeaan. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä mustat, reunoilta vaaleammat. Ohutkarvaisilla ja -jouhisilla lämminverisillä ruunihallakoilla jouhien kaksivärisyys ei kuitenkaan välttämättä ole selkeää. Hallakoilla aina esiintyvä siima on musta tai tummanruskea. Pangare-kuviointi voi vaalentaa entisestään vaalean ruunihallakon hyvin haaleanpunertavaksi. Erityisen vaalea ruunihallakko voikin olla vaikea erottaa valkorunkoisesta ruunivoikonhallakosta, joskin voikkouden mahdollisuus pystytään yleensä ottamaan huomioon tai sulkemaan pois hevosen suvun tai pelkän rodunkin perusteella.
Ruunihallakon voi sekoittaa moniin väreihin, myös sellaisiin, joissa ei ole hallakkogeenin vaikutusta.
Patayan kulttuuri
Patayan kulttuuri oli vuosina 700–1550 Pohjois-Amerikan lounaisosissa vallinnut intiaanikulttuuri. Patayan ihmiset olivat liikkuvia metsästäjä-keräilijöitä, eivätkä he rakentaneet suuria rakennelmia. Kulttuuri levittäytyi osiin Kaliforniaa, Kalifornian niemimaata ja Arizonaa, Coloradon jokilaaksoon ja ympäröiville ylängöille pitkin Grand Canyonia. Lähinaapuri oli hohokam keskisessä ja itäisessä Arizonassa.
Patayan kulttuuri on yumaheimon vanhaa kulttuuria. Ensimmäiset kulttuurin piirteet ilmestyivät noin 875 Coloradojoelle. Patayan ihmiset ovat saattaneet viljellä tulva-alueilla maissia. Keramiikka otettiin käyttöön 700 jaa. Alkuaikojen patayan ihmiset asuivat pitkätaloissa, joissa oli huoneita peräkkäin, myöhemmin harvakseltaan sijaitsevissa taloryhmissä.
Rautiaanhallakko
Punahallakko (phkko) (engl. "red dun" tai "chestnut dun", ruots. "rödblack") on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Punahallakon pohjaväri on rautias, jonka hallakkogeeni haalistaa vaaleanpunertavaksi. Väri voi olla vaikea erottaa tavallisesta rautiaasta.
Punahallakon runko on vaaleanpunaruskea, ja hallakkoväreille tyypillisesti väri on pään ja jalkojen alueella tummempi. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä tummemmanpunertavat, reunoilta vaaleammat. Hallakoilla aina esiintyvä siima on punaruskea ja saattaa erottua huonosti.
HLA
HLA-molekyylit (Human Leukocyte Antigen) ovat immuunipuolustuksen toiminnan perusta. Ihmisen jokaisessa solussa on HLA-molekyylejä, jotka esittelevät solun sisäisiä proteiineja.
HLA-geenialue on noin neljän miljoonan emäsparin pituinen DNA-alue kromosomissa 6. Geenialue koostuu kolmesta luokasta, luokat 1, 2 ja 3.
Summa logicae
Summa logicae ("Logiikan summa") on Vilhelm Occamilaisen kirjoittama logiikan käsikirja. Se on kirjoitettu joskus ennen vuotta 1327, ja julkaistu Pariisissa 1447/48, Bolognassa 1498, Venetsiassa 1508 ja Oxfordissa 1675.
Teos kuvasi ja kehitti syllogistista logiikkaa. Sen keskeisenä teemana on johtopäätösten tekeminen.
Teos:
Muuta:
Sari Laine
Sari Laine (s. 18. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen karateka ja karatevalmentaja.
Laineen urheilu-uran suurin saavutus on vuonna 1994 saavutettu maailmanmestaruus. Hänellä on myös MM-hopea vuodelta 1998 ja MM-pronssi vuodelta 1986. Euroopan mestaruuskisoissa hän on saavuttanut seitsemän henkilökohtaista mestaruutta ja yhteensä 21 mitalia. Hän voitti mestaruuden vuosina 1987, 1991, 1992 (oma painoluokka sekä avoin sarja), 1994, 1995 (avoin sarja) ja 1996.
Laineelle myönnettiin musta vyö vuonna 1992. Nykyisin hänen vyöluokkansa on 4. dan. Laine valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuonna 1995. Hän sai valtion urheilija-apurahaa vuosina 1999–2000. Vuosina 2006–2010 sekä 2011–2012 hän toimi Suomen karateliiton päävalmentajana.
Pietari–Ladožskoje ozero -rata
Pietari–Ladožskoje ozero -rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus Karjalankannaksella. Se alkaa Pietarin Suomen rautatieasemalta ja kulkee Rääpyvän ja Rahjan kautta Ladožskoje ozeroon Laatokan rannalle.
Kaukaluoto
Kaukaluoto (ruotsiksi "Köklot") ja Värlax (alkujaan "Väärälaksi", "Väärälahti") ovat kaksi saarta Mustasaaren kunnassa. Saaret sijaitsevat Vaasan saaristossa. Niissä asuu noin 80 ihmistä. Saarille on silta mantereelta.
Ruotsinkielinen nimitys Köklot on syntynyt germaanisten kielten vaikutuksesta saaren alkuperäisestä suomenkielisestä nimestä Kaukaluoto. Nimi Kaukaluoto on tullut siitä, että saariryhmä oli kaukana isokyröläisille. Kaukaluoto-nimi on aikaisemmin esiintynyt Köklotin rinnalla, mutta on pyyhkiytynyt nyt pois. Niinpä Köklotvägen käännetään nyt suomeksi Köklotintie. Toinen teoria nimen alkuperästä perustuu alkuperäiseen ruotsinkieliseen kirjoitusasuun "Kåcklot", jossa "Kåck" eli "Kock" tulkitaan henkilönnimeksi.
Leikkaus (puutarha)
Leikkauksella tarkoitetaan puiden ja pensaiden oksien katkaisemista tai karsimista, jotta ne eivät kasvaisi kooltaan liian suureksi. Monet pensaat kasvavat epäsäännöllisen muotoisiksi ja harvoiksi, jos niitä ei leikata koskaan. Harvennusleikkauksen avulla jäljelle jäävät puiden ja pensaiden oksat saavat enemmän ilmaa ja valoa. Juuria leikataan tarvittaessa vain istutettaessa.
Leikkaamalla saadaan kasvit myös pysymään halutunlaisessa muodossa. Erityisesti pensasaitoja leikataan, jotta ne pysyisivät siisteinä muodossaan. Monet pensaslajit voi leikata välillä aivan maan tasalle. Pensaita ei tulisi leikata niin, että katkaistaan kaikki oksat samalta korkeudelta, vaan niin, että pensaat säilyttävät luonnollisen muotonsa.
Esimerkiksi koivuja ei suositella leikattavaksi, koska ne näyttävät yleensä paremmilta luonnollisesti kasvavina - siksi niille myös pitäisi jättää tarpeeksi kasvutilaa, ettei leikkuuta tarvittaisi. Hedelmäpuita on tärkeää leikata, koska vanhojen huonosti hoidettujen puiden hedelmäsato jää vähäiseksi ja huonolaatuiseksi liian tiheän oksiston vuoksi.
Ruohoa leikataan puutarhoissa ruohonleikkureilla.
Leikkaus (kangas)
Leikkauksella tarkoitetaan kankaan, muovikelmun tai paperin saksilla osiin leikkaamista. Ennen kankaan leikkaamista siihen voidaan kiinnittää nuppineuloilla jonkinlainen kaava jonka ääriviivoja pitkin leikataan tarpeen mukainen pala. Toinen vaihtoehto on piirtää liidulla leikkauksen ääriviivat kankaaseen. Kankaan leikkaamisessa syntyy yleensä leikkuujätteenä kankaanpaloja.
Harro Koskinen
Harro Koskinen (s. 24. elokuuta 1945 Turku) on suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan populaarikulttuuria hyödyntävästä yhteiskuntakriittisestä tuotannostaan.
Päätoimisena kuvataiteilijana hän on toiminut vuodesta 1967. Koskinen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1965–1967. Omien sanojensa mukaan hän harrastaa vanhoja talonpoikaisveneitä, purjeiden ompelemista näihin, proosakirjallisuutta makuuasennossa ja kaikenlaisen tavaran korjailua. Harro Koskinen on myös toiminut kuvanveiston opettajana, digitaalisen kuvankäsittelyn opettajana ja taidearvostelijana useissa sanomalehdissä. Vuonna 2005 hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Turun taidemuseossa oli vuonna 2007 esillä laaja Koskisen retrospektiivinen näyttely.
Vuonna 1969 Harro Koskinen kohahdutti "Sikamessias"-teoksellaan ja sai siitä jumalanpilkkatuomion. Koskinen sekä maalauksen näyttelyyn hyväksynyt Nuorten näyttelyn arvostelulautakunta saivat sakkotuomion. 1970-luvulla Koskinen sai syytteen Suomen lipun häpäisystä "Suomalainen elämänmuoto" -sarjastaan. Syyte kuitenkin kaatui Turun raastuvanoikeudessa. Koskisen laajasta tuotannosta tämä underground-kausi kuitenkin muodostaa vain pienen osan, ja Koskisen myöhempään tuotantoon sisältyy muun muassa värikynä- ja pastellitekniikalla toteutettuja talvimaisemia Merimaskusta, jonne taiteilija muutti 1970-luvun alussa.
Vuonna ’85
Vuonna ’85 on suomalaisen Eppu Normaalin vuonna 1986 julkaistu single ja samanniminen kappale. Kappale on myös albumilla "Kahdeksas ihme" (1985). Se on suomirockin tunnetuimpia lauluja, ja yhtyeen kappaleista sitä on soitettu radiossa eniten. Single nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Kappaleen päähenkilöä on arvailtu, mutta kappaleen tekstin kirjoittaja Martti Syrjä ei ole tätä hahmoa paljastanut. Kun Syrjältä kysyttiin, onko päähenkilö Hanoi Rocks -yhtyeen Andy McCoy, hän vastasi: ”Päähenkilö ei ole Andy, sillä hän ei ole tarpeeksi sympaattinen.”
A-puoli
B-puoli
A-puoli
B-puoli
Lisäksi kappaleesta on liveversio vuoden 2005 "Sadan vuoden päästäkin" -CD-singlellä. 7″-versio on mukana 20 CD-singlen boksilla "Singlet 1978–1991" (2003).
Murheellisten laulujen maa
Murheellisten laulujen maa on suomalaisen Eppu Normaalin vuonna 1982 julkaistu single ja samanniminen kappale. Kappale julkaistiin vuonna 1982 albumilla "Tie vie".
Kappale oli yhtyeen ensimmäinen menestyskappale, jota ei voi pitää punkkina tai uutena aaltona vaan se on lähempänä perinteistä suomirockia. Se oli alun perin tarkoitettu suomalaisen alakuloisen iskelmämusiikin parodiaksi. Se nousi singlelistalle sijalle 3.
Martti Syrjä kertoi televisio-ohjelmassa "Lähikuvassa: Eppu Normaali" (1983) kappaleen taustasta seuraavaa:
Myöhemmin, vuonna 2017 Syrjä kertoi seuraavaa:
”Murheellisten laulujen maa” on Eppu Normaalin tunnetuimpia lauluja ja tavallisesti kärkipäässä äänestyksissä, joissa valitaan kaikkien aikojen suomalaista (rock-)kappaletta. Se valittiin esimerkiksi "Suosikki"-nuortenlehden parhaaksi suomalaiseksi rock-kappaleeksi vuonna 1982. Kappale pärjäsi hyvin myös "Helsingin Sanomien" järjestämässä äänestyksessä, jossa etsittiin Suomen synkintä laulua. Äänestyksen perusteella koottiin albumi "Synkkien laulujen maa", jolla kappale on mukana.7"-singleversio julkaistiin myös osana "Singlet 1978–1991" -boksia (2003), joka koostui 20 CD-singlestä.
Atlantic Records
Atlantic Records on Ahmet Ertegünin ja Herb Abramsonin vuonna 1947 perustama levy-yhtiö, jonka panos Yhdysvaltain mustien populaarimusiikin esille tuomisessa on ollut merkittävä. Levymerkki aloitti julkaisemalla jazz-levyjä, mutta laajensi toimintaansa pian kattamaan myös R&B:hen jo 1949 Stick McGheen levytyksellä "Drinkin' Wine AhmetSpo-Dee-O-Doe". 1950-luvulla levymerkille levyttivät muun muassa Ruth Brown, Lavern Baker, Joey Lynn Turner, The Drifters, The Coasters ja Ray Charles sekä jazz-artisteista Charles Mingus ja John Coltrane. 1970-luvulla Atlanticilla oli kuuluisa yhteitä, muun muassa The Trammps ja AC/DC. Vuonna 1967 Warner Bros. osti levymerkin.
Elvin Jones
Elvin Ray Jones (9. syyskuuta 1927 Pontiac, Michigan - 18. toukokuuta 2004 Englewood, New Jersey) oli jazz-muusikko, jonka pääsoittimena olivat rummut. Jones ryhtyi ammattimuusikoksi 1940-luvulla aluksi soittaen armeijan orkesterissa ja myöhemmin muun muassa Charlie Parkerin, Miles Davisin ja Wardell Greyn orkestereissa. Vuonna 1955 Jones ei läpäissyt koesoittoa Benny Goodmanin orkesteriin ja hän muutti New Yorkiin liittyen Charles Mingusin orkesteriin ja levyttäen albumin "J is for Jazz".
Vuonna 1960 Jones liittyi John Coltranen "klassiseen" kvartettoon ja jatoi Coltranen yhtyeessä vuoteen 1966 asti, kunnes hän lähti yhtyeestä osittain musiikillisista erimielisyyksistä johtuen. Coltranen orkesterin jälkeen Jones soitti muun muassa Duke Ellingtonin kanssa kunnes perusti oman yhtyeensä "Jazz Machinen". Life-aikakauslehti nimitti Jonesin ""maailman parhaimmaksi rumpaliksi"", ja hänen tyylinsä vaikutti moniin nuoriin rock-muusikoihin, muun muassa Jimi Hendrix Experiencen Mitch Mitchellin.
Ramones (albumi)
Ramones on punk-yhtye Ramonesin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1976. Sitä on sanottu kaikkien aikojen ensimmäiseksi varsinaiseksi punk-albumiksi. Albumi sisältää yhtyeen tunnetuimpia kappaleita: ”Blitzkrieg Bop”, ”Judy Is a Punk”, ”I Wanna Be Your Boyfriend”, ”Now I Wanna Sniff Some Glue” ja ”53rd & 3rd”. Tälle levylle päätyneet versiot kappaleista on nauhoitettu helmikuussa 1976. Vuonna 1975 Ramones nauhoitti muutamia demokappaleita. Kuitenkin lähes kaikki kappaleet, joita yhtye esitti livenä, olivat jo valmiita vuoden 1975 aikana. Kappale ”Judy Is a Punk” kertoo fiktiivisistä henkilöistä Jackiestä ja Judysta, jotka ovat kuvitteellisen yhtyeen suuria faneja.
Tommy Ramone kertoo ”Blitzkrieg Bop” -kappaleen kertosäkeen synnystä Jari-Pekka Laitio-Ramonen kolmannessa kirjassa, "Ramones: Soundtrack Of Our Lives": ”Kertosäe tuli vain mieleeni, kun kävelin ruokakaupasta kotiin. Kertosäe pohjautuu Rufus Thomasin Walking The Dog -kappaleen kohtaan ’High Hose nipped her toes’.”
Albumin julkaisi uudelleen 2001 remasteroituna Rhino Records.
Albumi ylitti kultalevyn rajan (500 000 myytyä levyä) Yhdysvalloissa 30. huhtikuuta 2014, 38 vuotta sen ilmestymisen jälkeen.
Battle Royale (elokuva)
Battle Royale () on vuonna 2000 valmistunut japanilainen Kinji Fukasakun ohjaama elokuva, joka kuvaa yhteiskunnan tilaa, kun maan nuoriso ei enää arvosta vanhempia ihmisiä ja perinteisiä arvoja. Elokuva perustuu Kōshun Takamin vuonna 1999 ilmestyneeseen "Battle Royale" -kirjaan, josta on tehty myös samanniminen manga. "Battle Royale" on yksi esimerkki dystopiasta.
"Battle Royale" jäi Kinji Fukasakun viimeiseksi varsinaiseksi ohjaustyöksi. Hän alkoi ohjata elokuvan jatko-osaa "", mutta Fukasakun kuoltua hänen poikansa Kenta Fukasaku ohjasi elokuvan loppuun.
Uuden vuosisadan alkaessa maan talous romahti, työttömyys kasvoi, ja samaan aikaan kun aikuiset menettivät tulevaisuudenuskonsa, lapsissa alkoi kasvaa halveksunta heitä kohtaan. Vanhempi sukupolvi alkoi pelätä nuorisoa ja kykenemättömänä ymmärtämään sen motiiveja enää lainkaan otti käyttöön todella radikaalin keinon: hallitus perusti taistelupeli Battle Royalen, jossa kerran vuodessa satunnaisesti valitun koululuokan oppilaat pakotetaan tappamaan toisensa siten, että vain yksi jää henkiin ja pääsee vapauteen.
Kilpailuun joutuu 40-henkinen yhdeksäs luokka ja kaksi ”vaihto-oppilasta”, jotka lähetetään autiolle saarelle. Siellä oppilaat saavat ruokaa, juomaa, kartan, kompassin ja sattumanvaraisen aseen, minkä jälkeen he lähtevät yksitellen ulos oppilasnumeron mukaisessa järjestyksessä. Jos kolmen vuorokauden kuluttua useampi kuin yksi oppilas on hengissä, heidät kaikki tapetaan."Battle Royale" -elokuvalle on valmistettu alkuperäisen "Battle Royale" -kirjan ja -mangan lisäksi myös muita oheistuotteita, kuten julisteita, opas- ja kuvakirjoja, muistivihkoja, hiirimattoja, puhelinkortteja, sytyttimiä, korttipeli, kansioita, vaatteita, musiikkilevyjä ja dokumenttivideoita.
Kesäkuussa 2006 Ain't It Cool News -sivusto ilmoitti, että tuotantoyhtiö New Line Cinema aikoo tuottajien Neil Moritzin ja Roy Leen kanssa tehdä "Battle Royalesta" yhdysvaltalaisen version. Vuonna 2007 tapahtunut Virginia Techin verilöyly on kuitenkin estänyt uudelleenfilmatisointia toistaiseksi toteutumasta. Tekijät uskovat, että verilöylyn takia elokuva epäonnistuisi tai otettaisiin huonosti vastaan.
Vilgot Sjöman
David Harald Vilgot Sjöman (2. joulukuuta 1924 Tukholma – 9. huhtikuuta 2006 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Sjömanin esikoisteos oli "Lektorn" 1948, josta hän sai Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon samana vuonna. Sjömanin elokuvista erityisesti "491" ja "Jag är nyfiken" aiheuttivat kohua poliittisen ja seksuaalisten sävyjensä takia 1960-luvulla, mutta toivat myös mainetta kotimaassa ja ulkomailla.
Let’s Talk About Love
Let’s Talk About Love on ainakin kahden musiikkialbumin nimi:
Johnny Hartman
John Maurice "Johnny" Hartman (23. heinäkuuta 1923 Chicago - 15. syyskuuta 1983) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja, joka parhaiten tunnettiin jazzballadien tulkitsijana. Hartmanin parhaimpana levynä pidetään hänen vuonna 1963 tekemäänsä "John Coltrane and Johnny Hartman" -albumiaan, joka sisältää muun muassa jazzstandardin "Lush Life" ja joka pääsi Grammy Hall of Fameen vuonna 2000. Hartman on levyttänyt myös Earl Hinesin ja Dizzy Gillespien kanssa sekä lukuisia levyjä omalla nimellään eri levy-yhtiöille. Hartmanin lauluja on kuultu Clint Eastwoodin elokuvan "Hiljaiset sillat" soundtrackillä.
Marmaranmeri
Marmaranmeri (turk. "Marmara Denizi", ) on sisämeri, joka yhdistää Mustanmeren ja Egeanmeren. Se erottaa Turkin Euroopan ja Aasian puoleiset osat toisistaan. Dardanellit yhdistävät sen Egeanmereen ja Bosporinsalmi Mustaanmereen. Meren pinta-ala on 11 350 neliökilometriä.
Meressä sijaitsee monia saariryhmiä. Yksi tunnettu saari on İmralı, jossa PKK:n johtaja Abdullah Öcalania pidetään vangittuna.
JK Tammeka
Jalgpalliklubi Tammeka Tartu on jalkapalloseura Tartosta, Virosta. Seura perustettiin vuonna 1989 ja vuonna 2006 seura yhdistyi toisen tarttolaisseuran JK Maagin kanssa ja muodosti JK Maag Tammekan, joka pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa. Kaudeksi 2009 fuusioseuran nimi vaihtui takaisin "JK Tammeka Tartuksi".
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto
Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto on ruotsalainen 30 000 kruunun suuruinen kirjallisuuspalkinto, jonka Svenska Dagbladet jakaa vuosittain. Palkinto perustettiin vuonna 1944, kun lehti juhlisti 60-vuotista toimintaansa.
Onas
Onas on Porvoossa sijaitseva saari, joka muodostuu Onaslandetista ja Onaksesta. Maantieteellisesti Onas kuului lakkautettuun Porvoon maalaiskuntaan ja tuli liitetyksi sen mukana Porvoon kaupunkiin.
Onas on kahden perikunnan omistuksessa. Saaren eteläkärjessä on kaksi sarkofagin muotoista kiveä, jotka oli tarkoitus tulla Napoleonin sarkofagiksi. Saaressa on useita venekerhoja, tosin koillispuolella on näitä vähemmän johtuen kivisistä ja karikkoisista rannoista. Kaakkoiskulmassa on kaikkien käytettävissä oleva Uudenmaan virkistysalueyhdistys ry:n omistama virkistysalue.
Marika Lindholm
Marika Irene Lindholm (omaa sukua Eklund, s. 14. huhtikuuta 1948 Hanko) on suomalainen pikajuoksija.
Lindholm, silloin nimellä Eklund, voitti EM-hopeaa 4 × 400 metrin viestissä Roomassa 1974. Vuoden 1971 EM-kisoissa Helsingissä hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi ajallaan 53,35 ja viestissä seitsemänneksi. Samana vuonna hän juoksi ennätyksikseen 200 metrillä SE-ajan 23,5 ja 400 metrillä ensin SE:n 53,0, jota paransi samana vuonna aikaan 52,7 (jolla oli kauden maailmantilaston kahdeksas). Lindholm osallistui 400 metrillä myös olympialaisiin 1972 ja 1976, mutta karsiutui molemmilla kerroilla toisella kierroksella. Hän oli molemmissa olympialaisissa mukana Suomen viestijoukkueessa, joka sijoittui 1972 seitsemänneksi ja 1976 kuudenneksi.
Kalevan kisoissa Lindholm voitti Suomen mestaruuden 200 ja 400 metrillä vuonna 1971. Lisäksi hän saavutti 100 metrillä hopeaa vuonna 1970 ja pronssia 1968 ja 1969, 200 metrillä hopeaa 1970 ja pronssia vuosina 1966, 1968. 1969, 1974 ja 1975, 400 metrillä pronssia 1975 ja 1976. Sisäratojen SM-kisoissa hän saavutti 60 metrillä kultaa 1967 ja 1969 ja hopeaa 1968 ja 1974 sekä 400 metrillä pronssia 1976. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti 4 × 100 metrillä kultaa 1968 ja 1971, hopeaa 1966, 1967, 1969, 1970, 1974, 1975 ja pronssia 1976 sekä 4 × 400 metrillä kultaa 1971, 1972 ja 1976, hopeaa 1970, 1974 ja 1975. Seuratasolla Lindholm edusti Hangö Idrottsklubbia.
Hijaz
Hijaz on (, myös Hejaz) on alue Arabian niemimaalla Punaisenmeren vuoristoisella rannikolla nykyisen Saudi-Arabian länsiosassa. Sen väkirikkain kaupunki on Jedda (3,34 milj., 2010), mutta tunnetumpia ovat islamin pyhät kaupungit Mekka ja Medina. Alueen pinta-ala on noin 390 000 neliökilometriä.
Vanha suomalainen kirjoitusasu oli Hidžas (1922, 1932, 1962.) Arabiankielinen nimellä on merkitys ’este, muuri, valli’, ja se on johdos verbistä "hajaza" ’erottaa, tarkoittaa’. Alkuaan sana on tarkoittanut myös rannikkoa myötäilevää vuoristoa, joka vaikeuttaa sisämaahan pääsyä.
Babylonia miehitti osan Hijazia jo kuudennella vuosisadalla eaa., kun Babylonin kuninkaat pitivät Taymaa kesäpääkaupunkinaan. Myöhemmin Hizarista tuli Nabatean kuningaskunnan (100 eaa–200 jaa.) osa; kuningaskunnan keskus oli Madāʾin Ṣāliḥ. Vuodesta 106 jaa. Nabatean kuningaskunnasta tuli osa Rooman valtakuntaan kuuluvaa Arabian provinssia. Hijaz tuli jälleen Baghdadin alaisuuteen vuoteen 1258 saakka, jolloin Egypti otti vallan. Vuosina 1517–1916 alue kuului osmanien valtakuntaan. Muodollisesti hallinnosta vastasi kuitenkin Mekan šarif 1800-luvun uskonnollisiin kapinoihin asti. Vuoden 1845 jälkeen Hijaz tuli ottomaanien suoran ohjauksen alaisuuteen. He rakennuttivat Damaskos–Medina -rautatien yhdistämään hallitsemiaan alueita.
Ensimmäisen maailmansodan aikana 1916 arabikapinan aikana rautatietä tuhottiin. Brittien kanssa yhteistyössä toiminut emiiri Husain ibn Ali julistautui Hijazin kuninkaaksi ja hän hallitsi muutaman vuoden itsenäistä Hijazin kuningaskuntaa. Vuonna 1924 naapurimaa Najdin sulttaani ibn Saud valloitti kuitenkin Hijazin ja julistautui 1926 Hijazin kuninkaaksi. Vuoden 1927 Jeddan sopimuksessa britit tunnustivat saudien suvereniteetin Hijazin ja Najdin alueilla. Ibn Saud yhdisti maansa vuonna 1932 Saudi-Arabian kuningaskunnaksi.
Ralph Boston
Ralph Boston (s. 9. toukokuuta 1939 Laurel, Mississippi) on yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja.
Olympialaisissa Boston ylsi mitaleille kolme kertaa. Roomasta 1960 hän voitti kultaa tuloksella 812, Tokiosta 1964 hopeaa tuloksella 803 sekä Méxicosta 1968 pronssia tuloksella 816. Boston voitti Yhdysvaltain kansallisen mestaruuden kuusi kertaa perätysten, vuosina 1961–1966. Pan American -kisoissa Boston voitti 1963 ja 1967.
Elokuun 21. päivänä 1960 Walnutissa Boston rikkoi legendaarisen Jesse Owensin 25 vuotta voimassa olleen maailmanennätyksen hyppäämällä 821. Boston paransi tai sivusi sen jälkeen ME:tä vielä viisi kertaa, paras tulos Modestossa vuonna 1965 hypätty 835. Hänelle kirjattiin tulos 850 (1964), mutta sitä ei hyväksytty ennätykseksi, koska kentältä puuttui tuulimittari. Boston lopetti uransa pian Méxicon olympialaisten jälkeen. Näissä kisoissa Bob Beamon vei Bostonilta maailmanennätyksen parantaen sitä yli puoli metriä lukemiin 890.
Ralph Boston syntyi kymmenlapsisen perheen kuopuksena ja aloitti urheiluharrastuksensa lukiossa. Hän oli lahjakas yleisurheilija ja saavutti lupaavia tuloksia muissakin lajeissa. Hän hyppäsi korkeutta 205 ja kolmiloikkaa 15,89 sekä juoksi 110 metrin aidat aikaan 13,7.
Urheilu-uransa jälkeen Boston siirtyi liike-elämän palvelukseen. Hän toimi muun muassa telekommunikaatioyhtymä Ericssonin johtotehtävissä. Nykyään hän on eläkkeellä ja harrastaa innokkaasti golfia.
Exit
Exit on suomalainen, vuodesta 1987 asti omaa musiikkiaan soittanut gospel-yhtye. Se kuuluu ns. vanhan kaartin gospel-bändeihin Pro Fiden, The Roadin, Gospel Powerin ja Kajon ohella. Laulajana ja lauluntekijänä Exitissä toimii Pekka Simojoki.
Exit-yhtyeen perustaminen lähti liikkeelle joukossa, joka oli soittanut aiemmin useissa eri kokoonpanoissa. Kitaristi Heikki Leppänen mainitaan alkuperäiseksi idean esittäjäksi. Leppänen oli soittanut Pekka Simojoen kanssa mm. Alabasteri-yhtyeessä ja ollut mukana Afrikkalaista Gospelmessua säestäneessä Ruacana-yhtyeessä.
Leppäsen soittokavereista löytyi myös rumpali Timo Luoto. Luoto oli ollut Leppäsen ja Simojoen kanssa tekemässä Liekit-musikaalia. Leppänen ja Luoto aloittivat yhteissoiton nimellä "Gruppo-X", mukaan basistiksi tuli Arto Antturi. Gruppo-X soitti sessiomuusikkoina monilla gospel-levyillä.
Gruppo-X alkoi muotoutua esiintyväksi yhtyeeksi, kun mukaan liittyi Pekka Simojoki. Toiseksi kitaristiksi tuli Kari Paukola ja kosketinsoittajaksi Matti Puttonen.
Yhtye sai nimen Exit ja se aloitti harjoittelun keväällä 1987.
Exitin perustajakokoonpanoon kuuluivat siis mainitut Antturi, Leppänen, Luoto, Paukola, Puttonen ja Simojoki. Tekniikasta vastasi Juha Merikallio. Ensimmäinen keikka oli Espoon Leppävaarassa 11. syyskuuta.
Ensimmäisen toimintasyksyn aikana esiintymisiä oli seitsemän. Seuraavana vuonna niitä oli 19 ja vuonna 1989 jo 37. Huhtikuussa 1989 yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittolevynsä EXIT. Samana vuonna EXIT esiintyi De Bronissa, Hollannissa.
Yhtye teki ensimmäiset esiintymismatkat Ruotsiin ja Viroon vuonna 1990. Saksa ja Ranska olivat vuorossa vuonna 1991.
Vuonna 1990 esiintymisiä on 57, seuraavana vuonna 62 ja 1992 puolestaan 45.
Ellipsi (kielitiede)
Ellipsi ( "elleipsis" 'puuttuminen, pois jättäminen') on sanojen tai lausekkeiden toistamattomuuteen perustuva tekstinrakentamisen keino: peräkkäisissä lauseissa jätetään sanomatta jotakin, mikä on jo aikaisemmin mainittu.
Esimerkiksi:
Ellipsiä kutsutaan myös sananheitoksi.