hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Fisherman’s Friend
Fisherman’s Friend () on vahva mentolipastilli, jota valmistetaan Fleetwoodissa, Lancashirein kreivikunnassa Englannissa.
Pastillin kehitti apteekkari James Lofthouse vuonna 1865 lievittämään kalastajien hengityselinvaivoja, kuten yskää ja kurkkukipua, jotka johtuivat Pohjanmeren viileästä ja tuulisesta ilmastosta. Alun perin valmiste oli erittäin vahvaa nestemäistä lääkettä, joka sisälsi mentolia ja eukalyptusöljyä. Lofthouse puristi siitä pieniä pastilleja, jotka olivat helpompia säilyttää ja nauttia kuin nestemäinen versio. Pastillia alettiin kutsua ”kalastajan ystäväksi” niiden suotuisan vaikutuksen vuoksi.
Pastillit ovat pysyneet muuttumattomina nykypäivään asti, ja ne ovat tunnettuja pienehköistä paperipakkauksistaan. Trooppisissa, kosteissa maissa pussit ovat muovia ja uudelleensuljettavia. Myöhemmin markkinoille on tullut myös muun muassa salmiakilla, kirsikalla, mintulla ja aniksella sekä useilla muilla mauilla maustettuja versioita. Pastilleja on saatavana myös sokerittomina.
Pastillit eivät sisällä eläinperäisiä tuotteita, joten ne sopivat myös kasvissyöjille sekä vegaaneille.
Joissakin baareissa on saatavilla Fisherman’s Friend -pastilleja ja vodkaa sekoittamalla tehtyjä ryyppyjä. Tällaista juomaa saa Suomessa myös Alkosta, jossa myytävän tuotteen valmistaja on tanskalainen Spiritus Distillers A/S.
Nikolai Lehto
Kaarlo Nikolai Lehto (15. joulukuuta 1905 Halikko – 6. marraskuuta 1994 Turku) oli suomalainen kuvataiteilija.
Lehto aloitti taiteellisen uransa mainospiirtäjänä. Hän kiinnostui taiteesta muutettuaan Turkuun 1920. Aluksi hän maalasi traditionaalisia ja realistisia maisemia ja henkilökuvia. Vähitellen hän alkoi tietoisesti siirtyä naivistisempaan ja surrealistisempaan ilmaisuun. Hän jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi vasta yli 50-vuotiaana.
Suurimman suosion Lehto saavutti töillään, joiden pääosassa ovat ihmiset tai eläimet. Henkilöt ovat vahvasti tyypiteltyjä ja poseeravat kuten vanhoissa perhevalokuvissa, katse kohti kameraa. Ihmiset ovat arvokkaan vakavia eikä töissä näy liikettä. Teokset ovat kertovia ja lämpimän humoristisia.
Lehto opiskeli Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1930–1932. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1972 ja hän sai professorin arvon vuonna 1982.
Ranskan vallankumoussodat
Ranskan vallankumoussodat olivat sarja vuosina 1792–1802 käytyjä sotia, joissa pääosapuolina olivat yhtäältä Ranskan ensimmäinen tasavalta ja toisaalta ensimmäisen ja toisen liittokunnan jäsenet. Ensimmäisen liittokunnan sota käytiin vuosina 1792–1797 ja toisen liittokunnan sota 1799–1801.
Ranskan suuri vallankumous alkoi 1789. Vallankumoukselliset pelkäsivät ulkovaltojen suunnittelevan Ranskan-vastaista sotaa vanhan järjestelmän ("l’ancien régime") palauttamiseksi. Tähän pelkoon vaikutti niin sanottu Pillnitzin julistus (1791). Etenkin girondistit vaativat sotaa Ranskan lakiasäätävässä kansalliskokouksessa.
Ranska julisti sodan Itävallalle vuonna 1792. Preussi yhtyi sotaan Itävallan puolelle ja itävaltalais-preussilaiset joukot hyökkäsivät Ranskaan. Ranskalaiset voittivat Valmyn taistelun, jonka jälkeen he hyökkäsivät Itävallan Alankomaihin, voittivat Jemappesin taistelun ja valtasivat Itävallan Alankomaat. Marraskuussa 1792 Ranska valtasi Nizzan ja Savoijin.
Britannia, Hollanti, Espanja, Itävalta, Preussi ja Venäjä muodostivat ensimmäisen Ranskan vastaisen liittokunnan, koska Ranska levitti vallankumousta omien rajojensa ulkopuolelle. Seuranneessa ensimmäisen liittokunnan sodassa liittoutuneet menestyivät aluksi kaikilla rintamilla, mutta takaiskujen jälkeen ranskalaisten asevelvollisarmeijat alkoivat menestyä ja työnsivät liittoutuneiden joukot pois Ranskasta. Ranskalaiset valloittivat uusia alueita ja loivat niistä tasavaltoja, jotka olivat puskurivaltioita. Liittokunnan jäsenet lopettivat sotimisen yksi toisensa jälkeen vuodesta 1794 lähtien. Ensimmäinen liittokunnan sota päättyi lopullisesti Itävallan irtauduttua sodasta kenraali Napoléon Bonaparten Italian-sotaretken jälkeen Campo Formion rauhassa 1797.
Toinen Ranskan vastainen liittokunta perustettiin Venäjän johdolla ja siihen kuuluivat Britannia, Itävalta, Portugali, Napoli ja osmanien valtakunta. Liittokunnan sotatoimet sujuivat aluksi hyvin, mutta se kärsi tuhoisan tappion Sveitsissä, minkä jälkeen Venäjä vetäytyi sodasta. Ranska ja osmanit saavuttivat sovun vuonna 1800. Ranska voitti Marengon ja Hohenlindenin taistelut pakottaen Itävallan irtautumaan sodasta helmikuussa 1801. Britannia jatkoi sotaa merillä vuoteen 1802, jolloin se solmi Ranskan kanssa Amiensin rauhan.
Vuonna 1803 syttyneitä uusia sotia kutsutaan Napoleonin sodiksi.
Rauni Magga Lukkari
Rauni Magga Lukkari (s. 30. syyskuuta 1943 Utsjoki) on saamelainen runoilija ja kääntäjä. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi.
Lukkari syntyi Utsjoen Vetsikossa, mutta on asunut yli 20 vuotta Norjan puolella Tromssassa.
Olavi Lähteenmäki
Frans Olavi Lähteenmäki (13. heinäkuuta 1909 Turku – 22. kesäkuuta 2006) oli suomalainen pappi ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1958–1975.
Lähteenmäen vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Oskar Lähteenmäki ja Matilda Maria Ristimäki. Lähteenmäki kävi keskikoulun Loimaalla ja valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1929. Hän opiskeli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja osallistui aktiivisesti ylioppilaselämään ollen muun muassa Varsinaissuomalaisen osakunnan kuraattori 1934–1936 ja ylioppilaskunnan puheenjohtaja vuonna 1936. Opiskeluaikanaan Lähteenmäki liittyi myös Akateemiseen Karjala-Seuraan ja vaikutti seuran toiminnassa sen lakkauttamiseen saakka.
Lähteenmäki suoritti teologian erotutkinnon 1934. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1936. Pastoraalitutkinnon Lähteenmäki suoritti vuonna 1943. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1945 ja maisteriksi 1950 sekä teologian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1948. Vuonna 1955 Lähteenmäki väitteli teologian tohtoriksi. Lähteenmäki työskenteli vuonna 1936 ylimääräisenä pappina Helsingin Sörnäisten suomalaisessa seurakunnassa, vuosina 1936–1945 Suomen pyhäkouluyhdistyksen pääsihteerinä ja 1943–1953 Töölön seurakunnan apulaisena. Vuosina 1948–1949 hän oli Helsingin opettajakorkeakoulun uskonnonopettaja ja vuosina 1949–1953 uskonnon lehtori. Vuosina 1953–1972 Lähteenmäki toimi Turun opettajakorkeakoulun rehtorina ja kasvatusopin sekä etiikan opettajana. Vuonna 1968 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Eduskuntaan Lähteenmäki valittiin vuoden 1958 vaaleissa. Hän johti kokoomuksen eduskuntaryhmää vuosina 1966–1971 ja oli vuosina 1970–1975 eduskunnan toinen varapuhemies.
Lähteenmäki oli naimisissa Kaarina Mirjam Ilona Pietilän kanssa vuosina 1936–1989. Avioliitto päättyi vaimon kuolemaan. Vuodesta 1991 Lähteenmäen puoliso oli Sirkka Helena Sonck. Lähteenmäellä oli neljä vuosina 1939–1948 syntynyttä tytärtä.
Howden Ganley
James Howden Ganley (synt. 24. joulukuuta 1941 Hamilton, Uusi-Seelanti) on entinen Formula 1 -kuljettaja. Urallaan hän sai 10 MM-pistettä 41 osakilpailussa. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Ganley muutti kilpa-ajamisen toivossa Uudesta-Seelannista Englantiin 19-vuotiaana, jossa hän sai työpaikan mekaanikkona. Formula 3 -ura aukeni hänelle kuitenkin vasta 1960-luvun lopussa, jolloin hän oli saanut kerättyä riittävästi rahaa. Menestystä hän sai Formula 5000 -sarjassa, jossa hän sijoittui Peter Gethinin jälkeen toiseksi, mikä auttoi myös häntä saamaan paikan BRM:n Formula 1 -tallista kausiksi 1971-72. Vuonna 1972 hän ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoissa sijoittuen toiseksi yhdessä Francois Cevertin kanssa. Hän keräsi kohtalaisesti pisteitä BRM:n autoilla ja vaihtoi kaudeksi 1973 Iso-Marlboron -talliin, jonka auto osoittautui kuitenkin heikoksi. Myös seuraava vuosi osoittautui heikoksi Marchin ja Makin autoilla, minkä seurauksena hän lopetti F1-uransa ja keskittyi Tim Schenkenin kanssa perustamansa Tiga -kilpa-autovalmistusyhtiön perustamiseen.
Ferdinand II (keisari)
Ferdinand II (9. heinäkuuta 1578 Graz – 15. helmikuuta 1637 Wien) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1619–1637, Böömin ja Unkarin kuningas vuodesta 1617 sekä vuodesta 1590 lähtien Sisä-Itävallan arkkiherttua.
Ferdinand seurasi serkkuaan Matiasta keisariksi vuonna 1619. Hän oli kiihkokatolinen, jonka tavoite edistää vastauskonpuhdistusta ja karkottaa protestantismi keisarikunnasta johti kolmikymmenvuotisen sodan syttymiseen vuonna 1618.
Heki Danjō Masatsugu
Heki Danjō Masatsugu (s. 1443 Yamato, Japani – k. 1502) oli legendaarinen soturi, jonka katsotaan luoneen perustan japanilaiselle jalkaväensotilaiden jousiammunnalle. Heki Danjōn opeista syntyi yksi merkittävimmistä "kyūdō"-koulukunnista, hänen nimeään kantava "Heki-ryū". "Heki-ryūn" myöhemmistä haaroista useita harjoitellaan edelleen aktiivisesti.
Heki Danjō eli sotaisana aikana jolloin pidettiin kunniakkaana tulla yhdistetyksi kuuluisiin sotureihin. Tästä syystä kaikkien Heki Danjōn nimeä kantavien tyylisuuntien yhteydestä historialliseen henkilöön ei ole täyttä varmuutta, mutta tiedetään että Heki Danjō opetti Yoshida Shigekataa, joka kirjasi opit kirjakääröön ("Mokuroku") joka on edelleen tärkeä osa Heki-koulukunnan opetusta.
"Heki-ryūn" "Insai"-tyylisuunnan perustaja Yoshida Genpachirou Shigeujin kirjoitti Heki Danjōsta jumalallisena sodanjumala Hachimanin ilmentymänä. Historia kuitenkin kertoo hänen elämästään vain vähän. Heki Danjō syntyi Yamatossa, nousi jousiampujana kuuluisuuteen Uchinon taistelussa, opetti kyūjutsua ja lopulta ryhtyi hieman ennen kuolemaansa munkiksi Koya-vuorelle.
Luettelo eksoplaneetoista koordinaattien mukaan
Luettelo eksoplaneetoista koordinaattien mukaan:
Myy Herculis
Myy Herculis on kaksoistähti 27,4 valovuoden päässä. Keltainen päätähti lienee itse kaksoistähti.
Katsu Kaishū
Katsu Kaishū (, 1823–1899) eli Katsu Rintarō eli Awa Katsu, oli japanilainen laivastoupseeri ja valtion virkamies Bakumatsu-kauden ja Meiji-restauraation aikaan. Katsu kannatti Japanin modernisointia ja demokratisoitumista ja hän oli yksi Meiji-restauraation keskeisistä henkilöistä. Katsu palveli Tokugawan alaisuudessa vuosina 1855–1868 ja myöhemmine keisarillisen Japanin joukoissa 1872–1899.
Katsu syntyi Edossa (nykyinen Tokio) vuonna 1823. Hänen isänsä Katsu Koichin oli Tokugawan vasalli. Nuorena Katsu opiskeli kenjutsua ja zeniä. Myöhemmin hän tutustui myös hollannin kieleen ja länsimaiseen sodankäyntiin, sekä perusti oman hollanninkielisen koulun. Bakufu palkkasi Katsun hänen osoittamiensa kykyjen vuoksi ja Katsu aloitti opintonsa Nagasakin laivastokoulussa 1855. Palattuaan opintojensa loppuessa Edoon, hänet komennettiin palvelukseen Yhdysvaltoihin purjehtivalle Kanrinmarulle 1860. Katsun komentama alus matkasi San Franciscoon, jossa Katsu vietti kaksi kuukautta ennen palaamistaan takaisin Japaniin.
Kaksi vuotta Amerikan matkansa jälkeen Katsu ylennettiin Japanin laivastossa "gunkan-bugyo-narabin" arvoon. Samana vuonna hän tapasi Sakamoto Ryōman, josta tuli hänen avustajansa ja vuotta myöhemmin Katsu perusti yhdessä Ryōman kanssa Kōben laivastokoulun Hyōgoon. Katsu ylennettiin edelleen "gunkan bugyoksi" 1864. Saman vuoden aikana hän kuitenkin joutui vastaamaan syytteisiin Tokugawan vastaisten joukkojen suojelemisesta ja menetti virka-asemansa. Katsu määrättii kotiarestiin ja hänen perustamansa laivastokoulu suljettiin. Tokugawa Yoshinobu kutsui Katsun takaisin palvelukseen 1866. Bakufu oli kokenut nöyryyttävän tappion Chōshūn kapinallisia vastaan ja Katsu komennettiin bakufun ja Chōsūn välisiin neuvotteluihin bakufun edustajaksi.
Tokugawa Yoshinobu ilmoitettua luopuvansa asemastaan Japanin poliittinen tilanne kiristyi ja puhkesi lopulta sisällissodaksi 1868. Seuranneessa Boshin-sodassa Katsu kuului Tokugawan vasallina bakufun puoleisiin joukkoihin. Katsu neuvotteli Saigō Takamorin kanssa Edon linnan ehdottoman antautumisen ilman verenvuodatusta.
Yhdysvaltain Grand Prix 1991
Yhdysvaltain Grand Prix 1991 oli Formula 1 -sarjan 501. osakilpailu. Se ajettiin 10. maaliskuuta 1991 Phoenixissa.
Sebringin 12 tunnin ajo
Sebringin 12 tunnin ajo on vuotuinen moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Sebring International Racewaylla Sebringissä, Floridassa. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 12 tuntia.
Kilpailua on järjestetty vuodesta 1950 lähtien. Kilpailuun on osallistunut lukuisia Formula 1 -kuljettajia sen historian aikana, mm. suomalainen Jyrki Järvilehto on voittanut kilpailun kahdesti. Kilpailua pidetään hyvänä valmistautumisena myöhemmin järjestettävään Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Puolan perimyssota
Puolan perimyssota käytiin vuosina 1733–1735. Sodassa olivat vastakkain Ranskan ja Espanjan sekä Itävallan, Venäjän ja Saksin liittouma. Puolalaisjoukkoja taisteli kummallakin puolella.
Sodan sytytti kiista vuonna 1733 kuolleen Puolan kuninkaan August II Väkevän seuraajasta Puolan valtaistuimella. Tärkeimmät kruununtavoittelijat olivat lopulta Stanisław Leszczyński ja Saksin Fredrik August, August Väkevän poika. Rauhassa Puolan kuninkaaksi tunnustettiin August.
Ruotsin Kaarle XII nosti Leszczyńskin Puolan kuninkaaksi lyhytaikaisesti suuren Pohjan sodan aikana. Sodan jälkeen kuninkaaksi nousi kuitenkin Pietari Suuren tukema August II Väkevä. Ranska tuki Leszczyńskia August Väkevän seuraajaksi, koska Leszczyński oli Ranskan kuningas Ludvig XV:n appi. Leszczyńskiä tukivat myös Espanja ja Savoiji. Venäjä ja Itävalta tukivat Saksin Fredrik Augustia. August Väkevä kuoli helmikuussa 1733 ja kuninkaan vaali suoritettiin syyskuussa 1733. Vaalissa uudeksi kuninkaaksi valittiin Leszczyński.
Venäjän 30 000 miehen armeija tunkeutui Puolaan lokakuussa 1733 ja eteni Varsovaan nostaakseen Augustin kuninkaaksi. Venäläisten lisäksi myös 10 000 saksilaista tunkeutui Puolaan. Puolalla ei käytännössä ollut armeijaa, joten Leszczyński pakeni Danzigiin. Syyskuussa August kruunattiin Puolan kuninkaaksi Krakovassa. Yhdistynyt saksilais-venäläinen armeija ryhtyi piirittämään Danzigia tammikuussa 1734. Vaikka piiritetyn kaupungin avuksi saapui meritse 2 200 miehen ranskalaisarmeija, Danzig antautui kesäkuussa 1734. Leszczyński pakeni kaupungista Preussiin juuri ennen piirityksen loppumista. Hän oli puolalaisten keskuudessa suositumpi vaihtoehto kuninkaaksi kuin August. Leszczyński ei saanut juurikaan apua Ranskalta, koska kardinaali André Hercule de Fleury halusi lopettaa sodan Ranskalle suosiolliseen rauhaan.
Sotaa käytiin Reinin laaksossa huhtikuusta syyskuuhun 1734. Sotatoimien ainoa merkittävä seuraus oli Philippsburgin linnoituksen valtaus. Venäjän armeija eteni Reinin laaksoon sodan lopulla, mutta silloin rauhanneuvottelut olivat jo alkaneet.
Italiassa Ranska ja Espanja hyökkäsivät Lombardiaan, Napoliin ja Sisiliaan. Itävaltalaiset voittivat Parman taistelun 29. kesäkuuta ja ranskalaiset puolestaan Luzzaran taistelun 19. syyskuuta. Itävaltalaiset voittivat sodan lopulla käydyn Bitonton taistelun 25. toukokuuta 1735.
Rauha solmittiin marraskuussa 1738 Wienissä. Sopimuksessa August III tunnustettiin Puolan kuninkaaksi ja Leszczyński luopui vaatimuksistaan kruunuun. Leszczyński sai korvaukseksi Lothringenin herttuakunnan, joka siirtyi vuonna 1766 hänen kuolemansa jälkeen Ranskalle. Espanjan kuninkaan poika Kaarle sai rauhassa Napolin kuningaskunnan ja Sisilian, josta korvauksena hän luovutti kolme herttuakuntaansa Itävallalle.
Pii3 Orionis
Pii3 Orionis (π Orionis, π Ori) on kellanvalkea pääsarjan tähti Orionin tähtikuviossa.
Pragmaattinen sanktio (1713)
Pragmaattinen sanktio oli keisari Kaarle VI:n 1713 laatima kruununperimysjärjestys, jonka mukaan Itävallan kruunu ja Habsburgien perintömaat menisivät hänen kuoltuaan hänen tyttärelleen Maria Teresialle. Tämä syrjäytti 1703 määrätyn kruununperimysjärjestyksen.
Kaarle VI sai monen eurooppalaisen valtion suostumaan pragmaattiseen sanktioon. Osa niistä kuitenkin rikkoi lupauksensa keisarin kuoltua 1740, mikä johti Itävallan perimyssotaan.
Buggy-klovni
Buggy () on merirosvokapteeni ja vihollispäällikkö One Piece -nimisessä manga-anime -sarjassa.
Buggy yleensä teeskentelee piilottaakseen todellisen kyvyttömyytensä. Hän on itsevarma ja suuttuu, jos hänen suuresta nenästään mainitaan. Joskus Buggy kuulee väärin sen, mitä miehistö hänen korvansa takana puhuu, luullen heidän pilkkaavan hänen nenäänsä. Hän saattaa käyttää Buggy-pommeja kostaakseen pilkan.
Buggy ei aina keskity kunnolla tekemisiinsä eikä siksi tunnista aina keskustelutoveriaan. Hänellä on kuitenkin todella hyvä onni, sillä hän selvisi Loguetownissa salamaniskusta ja omassa pienoistarinassaan jopa onnistui löytämään miehistönsä suurelta mereltä.
Buggy kuului merirosvokuningas Gol D. Rogerin miehistöön Shanksin laivalla, mutta erosi siitä Loguetownissa kapteeninsa teloituksen jälkeen. Buggy oli Shanksin ystävä ja tunsi Valkoparran.
Metsästyksen kansallisia erikoisuuksia
Metsästyksen kansallisia erikoisuuksia tai "Kansallisen metsästyksen erikoisuudet" () on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Aleksandr Rogožkinin ohjaama venäläinen komediaelokuva suomalaisesta kirjailijasta, joka lähtee Venäjälle kirjoittamaan kirjaa aidosta venäläisestä metsästyksestä.
Elokuva voitti useita palkintoja, muun muassa Sotšin elokuvajuhlien parhaan elokuvan palkinnon -95 (Kinotavr Grand Prix -95), tsekkiläisen Karlovy Varyn elokuvajuhlien erikoispalkinnon (Karlovy Vary Special Prize) sekä monia venäläisiä palkintoja.
Elokuvan pääosissa ovat muun muassa Aleksei Buldakov ("kenraali Ivolgin"), Viktor Bytškov ("metsästäjä Kuzmitš") ja Ville Haapasalo (roolihahmo "Raivo Haapasalo"). Ville Haapasalolle elokuva ja sen menestys merkitsi nousemista kerralla suuren venäläisyleisön tuntemaksi näyttelijäksi.
Elokuva on saavuttanut Venäjällä niin valtaisan suosion, että sitä pidetään siellä miltei kansallisaarteena Ville Haapasalon mukaan. Yle on esittänyt elokuvan vuonna 1997 Yle TV1 -kanavalla ja vuosina 2006 ja 2007 Yle Teemalla.
Chang Lo
Chang Lo eli Sua Lua on intialaisen Chang-heimon tanssi Nagalandin alueelta, joka sijaitsee Intian koillisimmassa kolkassa Myanmarin eli entisen Burman rajalla. Aiemmin tanssia tanssittiin voitontanssina heimon voitettua vihollisensa. Nykyisin se on osa yhteisöllisiä juhlia, kuten Poanglemia, kolmipäiväistä sadonkorjuun aloitusjuhlaa. Perinteiset Naga-sotureiden puvut sekä naisten koristeelliset asut tekevät tanssista visuaalisen elämyksen.
Nord-Pas-de-Calais
Nord-Pas de Calais tai Nord-Pas-de-Calais on entinen Ranskan hallintoalue Pohjois-Ranskassa. Moderni hallinnollinen suuralue käsittää entiset Nord-Pas-de-Calais ja Picardien hallintoalueet ja se on nimeltään Hauts-de-France. Alue rajoittui pohjoisessa Belgiaan sekä lännestä ja luoteesta Englannin kanaaliin. Nord-Pas de Calais'n pääkaupunki oli Lille, muita merkittäviä kaupunkeja ovat Valenciennes, Lens, Douai, Béthune, Dunkerque, Maubeuge, Calais, Boulogne-sur-Mer, Arras ja Cambrai. Alue koostui Nordin ja Pas-de-Calais'n departementeista, jotka jakautuvat edelleen 13 arrondissementtiin, 156 kantoniin ja 1546 kuntaan.
Alueen väkiluku on yli 4 miljoonaa ja sen pinta-ala on 12 414 km². Väestö on keskittynyt kaupunkeihin. Hallintoalueen nimi juontui departementtien nimistä Nord, pohjoinen, ja Pas-de-Calais, joka on ranskankielinen nimitys Englannin kanaalille.
Nykyinen Nord-Pas de Calais kattaa Artois'n provinssin ja osan entisestä Flanderin kreivikunnasta. Alue siirtyi Ranskan omistukseen suurelta osin Ludvig XIV:n aikana. Nord-Pas de Calais'n väestö on geneettiseltä alkuperältään germaanisempaa kuin muut ranskalaiset.
Nord (departementti)
Nord on Ranskan departementti numero 59. Se sijaitsee Pohjois-Ranskassa Belgian rajalla Hauts-de-Francen suuralueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 740 neliökilometriä ja asukasluvultaan Ranskan väkirikkain 2 565 258 asukkaallaan (vuonna 2006). Nordin pääkaupunki on Lille. Nord on jaettu edelleen kuuteen arrondissementtiin, 79 kantoniin ja 652 kuntaan. Ennen vuotta 2016 departementti kuului Nord-Pas-de-Calais'n hallintoalueeseen.
Nord oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Alueella puhutaan ranskan paikallismurretta, jota kutsutaan nimellä ch'ti tai chtimi (picardin paikallismurre), ja erityisesti sen pohjoisosassa flaamia. Alueen elämästä ja siihen liittyvistä muiden ranskalaisten ennakkokäsityksistä on tehty tunnettu ranskalainen komedia Bienvenue chez les Ch'tis (2008), joka sijoittuu Berguesin kaupunkiin.
Nord
Nord ("pohjoinen" useilla kielillä) voi merkitä seuraavia:
Luettelo perinteisistä suomalaisista vesiliikennesanoista
Tämä on toistaiseksi epätäydellinen luettelo perinteisistä vesillä liikkumiseen liittyvistä sanoista suomen kielessä. Tavallinen rahvas tunsi näitä sanoja ennen 1800- ja 1900-lukujen taitteen suurta kulttuurillista murrosvaihetta, perinteisen kansankulttuurin hajoamista. Osa näistä sanoista on jäänyt käytöstä, osa on käytössä edelleen, ja osan merkitys on muuttunut.
Veneisiin, laivoihin ja merenkulkuun liittyvästä suomen kielen sanastosta iso osa on nuorta lainaa indoeurooppalaiselta taholta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että keksinnöt olisi otettu käyttöön vasta silloin, kun niitä tarkoittavat sanat lainattiin. Usein lainasanat kertovat jostakin uudistuksesta aiempaan teknologiaan, esimerkiksi "airo" lienee vain uudentyyppinen "mela", jonka käyttötarkoitus oli kuitenkin jotakuinkin sama kuin melallakin. Sana mela on kuitenkin jäänyt lähinnä vain aluksen kulkua ohjaavan perämelan nimitykseksi. Ikivanhat lainat tai omaperäiset sanat ovat monissa tapauksissa korvautuneet uudemmilla lainasanoilla.
Nämä ovat nimityksiä erilaisille veneille ja laivoille
Nämä ovat suomessa ja sukulaiskielissä omaperäisiä sanoja:
Jan Timman
Jan Timman (s. 14. joulukuuta 1951) on hollantilainen shakinpelaaja, jonka parhaat pelivuodet olivat 1970–1980-luvuilla. Hän on voittanut Hollannin shakkimestaruuden yhdeksän kertaa ja ollut useasti maailmanmestaruuden haastajaehdokas. Kun hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja hänen ykköshaastaja Nigel Short riitautuivat FIDE:n kanssa ja alkoivat pelata vuoden 1993 maailmanmestaruusottelua uuden, oman liittonsa, alaisuudessa, FIDE järjesti oman maailmanmestaruusottelunsa kakkoshaastaja Timmanin ja kolmos-neloshaastaja Anatoli Karpovin kesken. Toinen vaihtoehto olisi ollut Kasparovin ja Shortin ollessa poissa julistaa paras haastaja suoraan mestariksi, kuten tehtiin Bobby Fischerin ja Karpovin tapauksessa vuonna 1975. Näin Timman olisi ansainnut tämän ”varjomestaruuden” ilman ottelua, mutta Karpoville annettiin uusi mahdollisuus, jonka hän käytti sen hyväkseen ja voitti tuon taiston.
Timmania pidettiin 1980-luvulla ja 1990-luvun]alkupuolella parhaana ei-neuvostoliittolaisena pelaajana. Hänet tunnettiin ”lännen parhaana” (”The Best of the West”). Timman pelaa yhä aktiivisesti ja FIDE:n rankingissa hän oli maailman sadanneksi paras pelaaja huhtikuussa 2006. Hän voitti Sigeman Tournamentin Malmössä Ruotsissa 2006.
Timman on yksi New In Chess -lehden päätoimittajista. Hänen kirjaansa "The Art of Chess Analysis" pidetään yhtenä shakkikirjallisuuden modernina klassikkona.
Timman on toisen kerran naimisissa. Hänellä on tytär ensimmäisestä avioliitostaan.
Uuno Antti Virranniemi
Uuno Antti "U. A." Virranniemi (12. huhtikuuta 1890 Kuusamo – 6. helmikuuta 1976 Kuusamo) oli Maalaisliittoa edustanut kansanedustaja Oulun 1. vaalipiiristä vuosina 1939–1944. Hän toimi myös Kuusamon kunnallispolitiikassa ja oli valtuuston puheenjohtaja ja kunnanhallituksen jäsen.
Virranniemi oli ammatiltaan maanviljelijä ja pankinjohtaja, ja kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1959. Hän oli avioliitossa kahdesti.
Virranniemi toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940, 1943 ja 1956 vaaleissa.
Heikki Niskanen
Heikki Niskanen (28. elokuuta 1896 Nivala – 16. kesäkuuta 1962 Nivala) oli suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja (1933–1944). Niskanen edusti Kansanpuoluetta 1933–1937, Pienviljelijäin ja maalaiskansan puoluetta 1937–1941 sekä Maalaisliittoa 1941–1945. Hän oli presidentin valitsijamiehenä 1937, 1940 ja 1943. Hän oli valtiopäivämies Paavo Niskasen pojanpoika.
Niskanen osallistui sisällissodassa sotamiehenä Tampereen valtaukseen hallituksen joukoissa. Myös talvisotaan ja jatkosotaan hän lähti vapaaehtoisena sotamieheksi, vaikka kansanedustajat oli vapautettu palveluksesta. Muut saman tehneet kansanedustajat olivat Väinö Havas ja Paavo Susitaival.
Niskanen tuomittiin pulaliikkeen huomattavimpina johtomiehenä osallisuudesta Nivalan konikapinaan kahdeksi vuodeksi kuritushuoneeseen 20. heinäkuuta 1933 ja oli siksi estynyt osallistumasta vuoden 1933 valtiopäiville. Lukuisten anomusten jälkeen presidentti suostui armahdukseen, ja pulamiehet vapautettiin 22. joulukuuta 1933.
Yrjö Hautala
Yrjö David Hautala (22. helmikuuta 1903 Kotka – 30. huhtikuuta 1969 Nivala) oli suomalainen poliitikko. Hautala edusti eduskunnassa Kansanpuoluetta 1933–1936, mutta siirtyi Talvisodan jälkeen Maalaisliittoon, jonka listoilta hän nousi eduskuntaan kolmesti sotien jälkeen.
Hautala avioitui 1928 Katri Sulkion kanssa.
Fairfax
Fairfax voi tarkoittaa ainakin seuraavia:Fairfax on myös ainakin seuraavien yhdysvaltalaisten paikkojen nimi:
Emma (Alankomaat)
Emma () (2. elokuuta 1858 Arolsen – 20. maaliskuuta 1934) oli Hollannin kuninkaan Vilhelm III:n toinen vaimo.
Prinsessa Emma syntyi Arolsenissa, pienen saksalaisen Waldeck-Pyrmontin ruhtinaskunnan pääkaupungissa. Hän oli ruhtinaan neljäs tytär. Emman vanhimmasta veljestä Fredrikistä tuli ruhtinaskunnan viimeinen hallitsija.
Emma avioitui itseään 41 vuotta vanhemman kuninkaan kanssa 17. tammikuuta 1879. Pariskunnan ainoa yhteinen lapsi oli vuonna 1880 syntynyt Vilhelmiina. Vilhelmin kuoltua 1890 Emma toimi sijaishallitsijana alaikäiselle Vilhelmiinalle.
Emma kuoli 75 vuoden ikäisenä keuhkoputkentulehduksen komplikaatioihin Haagissa, ja hänet haudattiin Delftiin.
Tero Kinnunen
Tero Kinnunen (s. 1. kesäkuuta 1973 Kitee) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Nightwish-yhtyeen tuottajana ja roudarina. Kinnunen soittaa kitaraa sekä bassoa ja on kuulunut Demon, Metoyer sekä Bitch Driven -yhtyeisiin. Kinnunen tunnetaan myös nimillä Tero Cavemann ja Mr. TeeCee. Kinnunen tuotti kappaleen "Eyes That Never Lie", jolla valkovenäläinen laulaja Pjotr Jelfimov edusti kotimaataan vuoden 2009 Eurovision laulukilpailussa.
Ike Vil
Ike Vil eli Ilkka Salmenpohja on suomalainen muusikko ja kääntäjä. Vil on tunnetuin Babylon Whores -yhtyeen laulajana ja kosketinsoittajana. Vil vieraili Nightwishin Wishmaster-albumin biisillä Kinslayer vuonna 2000. Vuonna 2004 Ike Vil valmistui maisteriksi Helsingin yliopiston Sosiaali- ja kulttuuriantropologian laitokselta. Hänen opinnäytetyönsä, "Babylon. Tutkielma Paholaisesta, saatananpalvonnan myytistä ja rock-musiikista" valmistui vuonna 2000..
Vil on suomentanut Liken kustantamia kirjoja, mm. Gary Valentinin "Tajunnan alkemistit" , Gavin Baddeleyn "Gothic chic" ja Legs McNeilin "Please Kill Me"n.
Vuonna 2012 Ike Vil perusti Sleep of Monsters (SOM) -nimisen uuden yhtyeen. Yhtyeen debyyttialbumi Produces Reason julkaistiin 2013.
Progesterex
Progesterex on fiktiivinen treffihuume. Se on osa huijausta (hoax), joka alkoi kiertää sähköpostitse internetissä vuonna 1999. Ei ole olemassa tämän nimistä lääkeainetta, tai edes lääkettä, jolla olisi tällainen vaikutus, eikä tapahtumaa ole koskaan raportoitu tai vahvistettu. Myös Suomen poliisi tiedotti asiasta marraskuussa 2007.
Eräs versio huijauskirjeestä kiersi MySpace-sivustolla (heinäkuu 2006) Bebosta se löydettiin elo-syyskuussa 2006. Vuonna 2008 liikkui uusi muunneltu versio suomeksi ainakin Facebookissa, jossa kirjeen lopussa oli yksittäisen poliisin yhteystiedot.
"Nainen joka vietti iltaa _______ nimisessä yökerhossa lauantai-iltana, pahoinpideltiin viiden miehen toimesta, jotka poliisien ja sairaalan raporttien mukaan joukkoraiskasivat hänet ennen jättämistään. Nainen ei muista tapahtumista mitään, mutta testeissä hänen verestään löytyi Rohypnolia ja Progesterexia, joka on sterilisaatiolääke. Tätä lääkettä on nykyisin käytetty raiskauksissa, tarkoituksena raiskata ja steriloida uhrit. Progesterexia on myytävänä eläinlääkäreillä suurten eläinten sterilointiin. Sitä käytetään yhdessä Rohypnolin kanssa treffihuumeena. Raiskaaja pudottaa lääkkeet naisen juomaan, ja nainen ei muista seuraavana päivänä edellisen illan tapahtumista mitään. Progesterex liukenee juomaan helposti ja aiheuttaa sen, että nainen ei voi tulla raskaaksi raiskauksesta ja raiskaajan ei tarvitse huolehtia DNA-testistä joka saattaisi paljastaa hänet raiskaajaksi myöhemmin. LÄÄKKEEN VAIKUTUS EI OLE OHIMENEVÄÄ, Progesterex on suunniteltu hevosten sterilointiin. Nainen, joka ottaa lääkkeen EI VOI KOSKAAN TULLA RASKAAKSI. Huijarit saavat tätä lääkettä helposti eläinlääkäreiltä, ja siitä on tulossa seuraava yleinen treffihuume. Internetissä on ohjeita siitä, kuinka sitä käytetään.
Lähetä tämä eteenpäin kaikille jotka tunnet, varsinkin naisille. Ole varovainen ollessasi yökerhossa äläkä koskaan jätä juomaasi vartioimatta. Käytä hieman viitseliäisyyttäsi ja lähetä tämä kaikille jotka tunnet... Miehet, kertokaa kaikille naispuolisille tutuillenne."
Hevosille ei ole olemassa sterilisaatiopillereitä. Sterilisaatio tehdään orien kuohinnalla, eli niistä tehdään ruunia. Tammoja ei yleensä käsitellä. Viestissä mainittu Rohypnol on kuitenkin todellinen lääkeaine, jota on käytetty tyrmäystippoina.
Karl Martin Sinijärv
Karl Martin Sinijärv (s. 4. kesäkuuta 1971 Tallinna) on virolainen kirjailija ja Viron kirjailijaliiton (Eesti Kirjanike Liit) puheenjohtaja vuodesta 2007.
Sinijärv on opiskellut Tarton yliopistossa viron kieltä, englantilaista filologiaa ja oikeustiedettä.
Sinijärveltä on ilmestynyt kahdeksan runokokoelmaa. Ensimmäisen kokoelmansa "Kolmring" hän julkaisi 17-vuotiaana, ja häntä pidettiin jo silloin uuden virolaisen kirjallisuuden ihmelapsena. Hän pitää itseään "etnofuturistina". Hän yhdistelee tuotannossaan arkaaisia aineksia uuteen muotoon. Vuonna 2002 hän sai valtiollisen säätiön "Eesti Kultuurkapitalin" runopalkinnon.
Hervé Guibert
Hervé Guibert (14. joulukuuta 1955 Saint-Cloud Ranska – 27. joulukuuta 1991 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, toimittaja ja valokuvaaja.
Hän syntyi keskiluokkaiseen perheeseen ja vietti varhaisvuotensa Pariisissa. Vuosina 1970–1973 hän asui perheensä kanssa La Rochellessa. Hän kuitenkin palasi Pariisiin heti kun olosuhteet perheessä sen sallivat. Hän ei päässyt Pariisissa opiskelemaan elokuvantekoa ja myös yritti sitten näyttelemistä mutta päätyi kuitenkin lopulta valokuvauksen ja lehtityön pariin.
Vuonna 1977 ranskalainen kustantaja Régine Deforges julkaisi hänen ensimmäisen teoksensa "La mort propagande". Koska nuori kirjailija ei halunnut menettää ainuttakaan tilaisuutta itsensä markkinoinnissa, hän lähetti kopiot teoksestaan Roland Barthesille ja Michel Foucaultille, koska uskoi olevansa pian Ranskan johtava gay-intellektuelli. Guibertin ystävyys ja kumppanuus tulivat erittäin tärkeiksi filosofi Foucault'lle.
Seuraavana vuonna Guibert sai kiinnityksen arvovaltaiseen ranskalaisen Le Monde -sanomalehden toimituskuntaan. Samana vuonna (1978) hän julkaisi toisen teoksensa "Les aventures singulières". Hervé Guibert sai yhdessä Patrice Chéreaun kanssa Ranskan elokuva-akatemian César-palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta teoksesta "L'homme blessé". Guibert oli tavannut Chéreaun teatterivuosinaan.
Vuonna 1985 Guibert julkaisi teoksen "Des aveugles", joka on novelli hänen toiminnastaan nuorten kuurojen instituutissa. Siellä hän luki kirjoja sokeille lapsille. Tätä ennen, vuonna 1983 ja vuotta ennen filosofi Foucault'n kuolemaa aidsiin. Myös hänen miesystävällaan Hans Georg Bergerillä oli todettu myös hiv-positiivisuus. Myöskään Guibert ei säästynyt sairauden vitsaukselta. Tästä muodostui nuoren kirjailijan läpimurron perusta. Hänen kirjansa "À l'ami qui ne m'a pas sauvé la vie" (suom. "Ystävälle joka ei pelastanut henkeäni", 1991) julkaistiin vuonna 1990. Tässä teoksessa hän kertoo avoimesti tartunnastaan ja sairaudestaan. Samalla hän paljasti myös Foucault'n sadomasokistiset mieltymyksen. Yhtäkkiä kirjan ilmestymisen jälkeen kirjailija totesi olevansa tiedotusvälineiden huomion keskipisteessä. Hänestä kirjoittivat niin sanomalehdet, aikakauslehdet kuin kirjallisuusjulkaisutkin, ja hän oli läsnä useiden televisiokanavien kulttuuriohjelmissa. Guibert'n seuraava teos "Le protocole compassionnel" ilmestyi vuonna 1991.
Tämän jälkeen Guibert työskenteli kiivaasti koko sen ajan, mitä hänellä oli elämää vielä jäljellä. Kaksi uutta teosta ilmestyi vuonna 1992 postuumisti: "L'homme au chapeau rouge" ja "Cytomégalovirus", joka ilmestyi tammikuussa 1992. Samassa kuussa Ranskan televisiossa esitettiin "La Pudeur ou l'impudeur", Guibert'n itsensä tekemä filmi viimeisestä kymmenestä elinvuodestaan sekä (porno)grafisia teoksia hänen häviämästään taistelusta aidsia vastaan. Guibert kuoli kuitenkin Pariisin lähellä sijaitsevassa Clamart'ssa yritettyään ensin itsemurhaa aidsin aiheuttamien suurten tuskien tähden. Ennen tätä hän oli kuitenkin avioitunut rakastettunsa Hans Georg Bergerin lapsen äidin kanssa, jotta hänen tekijänoikeuspalkkionsa säilyisivät ”suvussa”.Postuumina julkaistu:
Valeri Rjumin
Valeri Viktorovitš Rjumin (, s. 16. elokuuta 1939 Komsomolsk-na-Amure, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen entinen kosmonautti.
Rjumin valittiin kosmonauttikoulutukseen 27. maaliskuuta 1973. Hän lensi Sojuz 25 -lennolla vuonna 1977, Sojuz 32 -lennolla vuonna 1979 ja Sojuz 35 -lennolla vuonna 1980 sekä Nasan avaruussukkula Discoveryllä STS-91-lennolla vuonna 1998. Hän vietti 371 vuorokautta 17 tuntia avaruudessa.
Rjumin meni vuonna 1985 naimisiin kosmonautti Jelena Kondakovan kanssa.
Venla Mäkelä
Venla Mäkelä (s. Kotka) on suomalainen elokuva- ja TV-käsikirjoittaja.
Mäkelä on opiskellut viestintää Lontoossa, jonka jälkeen hän hakeutui töihin Solar Filmsiin. Siellä hän työskenteli tuotantoapulaisena ja kehitteli samalla käsikirjoitusta, josta lopulta muodostui hänen ensimmäinen televisiosarjansa, nyt jo jonkinlaista kulttimainetta nauttiva "Muodollisesti pätevä" (1999). Tämän jälkeen hän lähti opiskelemaan elokuvakäsikirjoittamista Kanadaan, jossa myös viimeisteli käsikirjoituksen Aleksi Mäkelän ohjaamaan elokuvaan "Lomalla" (2000).
Matti Ijäkselle Mäkelä kirjoitti elokuvan "Aita" (2001), joka on koominen tarina keski-ikäisen miehen vaihdevuosista tämän hullaantuessa nuoreen tyttöön. Vuonna 2006 Yle TV1 esitti Mäkelän kirjoittaman ja Kimmo Taavilan ohjaaman "Tikkurila-trilogian", joka on kolmesta itsenäisestä elokuvasta ("Kirkkaalta taivaalta", "Arppa vaan", "Kodit ja kalusteet") koostuva draamakomedia, joka sijoittui keskiluokkaiseen ja keskivertoon lähiöön Vantaan Tikkurilaan. Sarja toi Mäkelälle parhaan käsikirjoituksen Venla-palkinnon. Ensimmäisen hän oli saanut jo "Muodollisesti pätevä" -sarjasta.
Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarin
Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarin (, lyhenne ЦПК eli TsPK) on entinen neuvostoliittolainen ja nykyinen venäläinen miehitettyjen avaruuslentojen koulutuskeskus.
Se perustettiin 11. tammikuuta 1960. Se sijaitsee Tähtikaupungissa (Звёздный Городок) Moskovan läheisyydessä. Keskus sai nimensä vuonna 1968 maailman ensimmäisen avaruuslentäjän, Juri Gagarinin mukaan.
Taideteollisuus
Taideteollisuus () on käyttö- ja koriste-esineiden suunnittelua ja valmistusta. Taideteollisuus voi olla käsityötä, mutta materiaalien muokkaamiseen voidaan käyttää myös erilaisia apuvälineitä. Sana viittaa teollistumiseen, jonka seurauksena alettiin tuottaa taiteellisesti suunniteltuja esineitä teollisena sarjatuotantona aikaisemman manufaktuuriteollisuuden sijaan.
Renessanssi vahvisti käsitystä, jonka mukaan voitaisiin jakaa taiteen tekeminen neron henkisesti painottuneeseen sekä sitä vanhempaan keskiaikaiseen käsityön perinteisiin. Sitä vahvisti myös myöhemmin yleistynyt taidekoulutus, jossa Eurooppaan perustetut taideakatemiat tähdensivät taiteen tekemisen akateemista ja ”käsitteellistä” puolta erottaen sen materiaalien kanssa tekemisissä olleista käsityöstä ja koristetaiteista.
Reagoidessaan teollistumisen seurauksena syntyneisiin tuotteisiin useat taiteilijat pyrkivät yhdistämään taiteen, käsityön ja teollisuuden. Ensimmäinen merkittävä hanke oli John Ruskinin ja William Morrisin ajatusten pohjalta luotu "Arts and Crafts" liike Englannissa 1800-luvun lopulla. Vastaavia taideteollisuusliikkeinä tunnettuja pyrkimyksiä oli lähes kaikissa anglosaksisissa maissa.
Taideteollisuusliikkeisiin saattoi liittyä erilaisia painotuksia. Esimerkiksi art nouveau korosti taidekäsityötä, mutta 1900-luvun alkuvuosikymmeninä varsinkin Saksassa tuotiin esille modernismin ja demokratian periaatteiden mukaista joukkotuotantoa. Taideteollisuuteen liittyi usein ajatus yhteiskunnan uudistamisesta – kauneutta kaikille, ei vain yläluokalle.
Näitä tasavaltalaisia ajatuksia ”korkean” ja ”matalan” taiteen yhdistämisestä viljeli myös Bauhaus-koulu Saksassa vuosina 1919–1933. Venäjällä ja Neuvostoliitossa ajatus taiteen ja teollisuuden liitosta sai vastineen tuotantotaiteeksi kutsutun konstruktivismin piirissä, jota harjoitettiin ennen kuin Josif Stalin määräsi sosialistisen realismin ainoaksi sallituksi taidesuunnaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen taideteollisuudesta tuli useissa maissa, kuten myös Suomessa, kansallinen kilpailuvaltti.
Taideteollisuus-sanan sijasta on alettu käyttämään yhä useammin sanoja muotoilu tai sen synonyymia "design". Esimerkiksi vuonna 1873 perustettu Helsingissä sijaitseva Taideteollisuusmuseo muutti nimensä Designmuseoksi vuonna 2002.
Taideteollinen korkeakoulu Helsingissä määrittelee olevansa ”muotoilun, audiovisuaalisen viestinnän,
taidekasvatuksen ja taiteen kansainvälinen yliopisto”. Koulu yhdistyi vuonna 2009 kahden muun yliopiston kanssa Aalto-yliopistoksi.
Apollodoros Seleukeialainen
Apollodoros Seleukeialainen (; n. 140 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Diogenes Babylonialaisen oppilas ja tämän tavoin kotoisin Seleukeiasta.
Apollodoros tunnetaan ennen kaikkea kyynisen filosofian kuvauksistaan. Hän sanoi kyynisyyden olevan "oikopolku hyveeseen", ja korosti stoalaisuuden ja kyynisyyden sukulaisuutta.
Antti Rantamaa
Antti Johannes (Antti J.) Rantamaa () oli suomalainen pappi ja pitkäaikainen Maalaisliiton kansanedustaja.
Rantamaan vanhemmat olivat maanviljelijä "Kustaa Vilhelm Rantamaa" ja "Amanda Sofia Riutta". Hän pääsi ylioppilaaksi 1925 ja suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1928. Pastoraalitutkinnon Rantamaa suoritti 1931 ja rovastin arvonimen hän sai 1962.
Rantamaa toimi apulaispappina Parkanossa 1928, Vampulassa 1929–1930 ja Karttulassa 1931–1932. Hän oli Joroisten kappalaisena 1932–1968. Rantamaa työskenteli myös uskonnon, historian ja suomen kielen opettajana eri oppikouluissa ja hän oli vapaaehtoisena kenttäpappina talvisodassa Kollaan rintamalla 1939–1940 ja jatkosodassa 1941–1944.
Rantamaa oli Maalaisliiton kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä vuosina 1939–1962. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1950, 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa. Kunnallispolitiikassa Rantamaa toimi Joroisten kunnanvaltuuston jäsenenä. Hänellä oli myös luottamustehtäviä eri järjestöissä.
Antti Rantamaan tyttärenpoika on sveitsiläinen taloustieteilijä ja osakeanalyytikko Edgar van Tuyll.
Toivo Kauppinen
Toivo Kauppinen (21. tammikuuta 1907 Iisalmi – 7. kesäkuuta 1987 Lahti) oli suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Elokuvakäsikirjoittajana Kauppinen käytti usein nimimerkkiä Topias; toinen hänen pseudonyyminsä oli Lauri Yrjänä.
Kauppinen kirjoitti ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1928 ja suoritti ylemmän oikeustieteen tutkinnon vuonna 1938. Ennen talvisotaa hän toimi avustajana asianajotoimisto Laki & Kiinteistössä (1937–1938) sekä lainopillisena avustajana Lahden huoltolautakunnassa (1940). Talvisodan jälkeen Kauppinen sairastui vakavasti polioon ja menetti liikuntakykynsä lähes kokonaan.
Invalidisoituminen ei kuitenkaan lannistanut Kauppista vaan hän jatkoi kirjoittamista, jonka oli aloittanut 1930-luvun alussa Turussa. Hänen ensimmäinen näytelmänsä "Juristit maaliskuulla" esitettiin Turun Teatterissa vuonna 1932 ja sotilasfarssi "Rykmentin murheenkryyni" vuonna 1934. Kauppinen kirjoitti usein varsin humoristisia romaaneja ja näytelmiä, mutta varsinaisen tuotteliaisuutensa hän esitti elokuvakäsikirjoittajana, kirjoittaen niin draamaa kuin komediaakin.
Kauppinen oli Juha Nevalaisen lisäksi toinen serkkunsa Edvin Laineen ”hovikäsikirjoittajista”. Laineelle hän kirjoitti muun muassa elokuvat "Nokea ja kultaa" (1945), "Kultamitalivaimo" (1947), "Prinsessa Ruusunen" (1949) ja "Vihaan sinua – rakas" (1951). Hieman kärjistäen voisi sanoa, että siinä missä Nevalainen hoiti Laineen ”vakavien” elokuvien käsikirjoittamisen, Kauppinen piti huolen ”kepeämmistä” elokuvista.
Kauppinen kirjoitti käsikirjoituksia myös Aarne Laineen ("Kasarmin tytär", 1954, "Kukonlaulusta kukonlauluun", 1955) Ville Salmisen ("Rion yö", 1951, "Mitäs me taiteilijat", 1952) ja Matti Kassilan ("Professori Masa", 1951) elokuviin.
Koko käsikirjoittajan uransa aikana Kauppinen pysyi Suomen Filmiteollisuuden palveluksessa. Fenno-Filmin tuottama "Kultainen kynttilänjalka" (1946) oli ainoa poikkeus.
Nimimerkillä "Teppo Kauppo":
Nimimerkillä "Topias":
Toto Leonidas
Alfredo "Toto" Leonidas (s. 10. lokakuuta 1960, Bacolod City, Filippiinit) on filippiiniläissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Leonidas on urallaan voittanut yhden World Series of Poker -rannekkeen: hän oli ykkönen vuoden 2003 1 500 dollarin seven card stud -turnauksessa. Voittonsa lisäksi Leonidaksella on useita WSOP-finaalipöytäsijoituksia ja kakkostila 2 000 dollarin limiitti hold'em -turnauksesta vuodelta 2005.
Syyskuussa 2003 Leonidas voitti Yhdysvaltain pokerimestaruuskilpailujen (United States Poker Championship) 9 800 dollarin no limit hold'em -pääturnauksen. Lopun kaksinpelissä kukistui Erik Seidel. Leonidas ansaitsi voitostaan 388 080 dollaria. Joulukuussa 2005 hän oli toinen FullTilt.net Poker Global Poker Challenge -turnauksessa Paul Dardenin jälkeen.
Leonidas edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta. Elokuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät kaksi miljoonaa dollaria.
Georgi Ivanov
Georgi Ivanov (alun perin Georgi Kakalov, s. 2. heinäkuuta 1940 Lovetš) oli ensimmäinen bulgarialainen kosmonautti.
Ivanov oli Bulgarian ilmavoimien kenraalimajuri, kun hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen SEV-maiden Interkosmos-ohjelman puitteissa. Hänen nimenmuutoksensa liittyi siihen, että nimi olisi ollut ruokoton venäjäksi kirjoitettuna.
Hän lensi avaruuteen 10. huhtikuuta 1978 Baikonurin kosmodromilta Sojuz 33 -lennolla. Telakoituminen Saljut 6 -avaruusasemaan epäonnistui ja lento jäi lyhytkestoiseksi (1 vuorokausi ja 23 tuntia).
Sotilasuransa jälkeen Ivanov toimi maansa eduskunnassa. Hän on naimisissa ja perheessä on yksi lapsi.
Rodolfo Neri Vela
Rodolfo Neri Vela (s. 19. helmikuuta 1952 Chilpancingo, Meksiko) on ensimmäinen meksikolainen avaruuslentäjä.
Neri Vela opiskeli Universidad Nacional Autónoma de Méxicossa koneenrakennusta ja sähkötekniikkaa valmistuen tekniikan kandidaatiksi vuonna 1975. Hän suoritti maisterin tutkinnon University of Essexissä aiheena tietoliikennetekniikka. Hän väitteli vuonna 1979 University of Birminghamissä aiheena sähkömagneettinen säteily.
Neri Vela oli hyötykuorma-asiantuntija vuonna 1985 sukkulalennolla STS-61-B. Hän oli avaruudessa 6 vuorokautta ja 21 tuntia.
Aleksandr Viktorenko
Aleksandr Stepanovitš Viktorenko (, s. 29. maaliskuuta 1947) on venäläinen kosmonautti.
Hän syntyi Olginkassa, Kazakstanin neuvostotasavallassa. Hän on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta. Hän on Venäjän ilmavoimien eversti ja koelentäjä.
Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 23. maaliskuuta 1978 ja siirtyi eläkkeelle kosmonauttijoukoista 30. toukokuuta 1997. Hän lensi avaruudessa neljä kertaa: Sojuz TM-3, Sojuz TM-8, Sojuz TM-14 ja Sojuz TM-20. Hän vietti 489 vuorokautta avaruudessa.
Filon Larissalainen
Filon Larissalainen (159/158 eaa.–84/83 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Larissasta.
Filon jätti Ateenan Mithridateen sotien aikana ja muutti Roomaan. Siellä hän oli Kleitomakhoksen oppilaana. Roomassa Filon luennoi retoriikasta ja filosofiasta, ja keräsi ympärilleen useita merkittäviä oppilaita. Näistä Cicero on tunnetuin. Filon seurasi Kleitomakhosta Kolmannen eli Uuden Akatemian johdossa. Sekstos Empeirikoksen mukaan hän oli Neljännen Akatemian perustaja, mutta muut lähteet kieltäytyvät tunnustamasta useamman kuin kolmen Akatemian olemassaoloa.
Filonin teoksia ei ole säilynyt. Tietomme hänen näkemyksistään ovat peräisin Numeniokselta, Sekstokselta ja Cicerolta. Yleisesti ottaen hänen ajattelunsa oli reaktio Keskimmäisen ja Uuden Akatemian skeptisiä ja agnostisia näkemyksiä vastaan. Sen sijaan hän suosi dogmaattisempaa Platon-tulkintaa.
Suomen kendoseurojen keskusliitto
FKA toimii kendon kattojärjestönä Suomessa ja on Euroopan kendoliiton (, EKF) jäsen. Kendoliiton tehtäviin kuuluvat vyökokeiden ("graduoinnit") hallinnointi, maajoukkueiden (kendō, iaidō ja jōdō) muodostaminen ja valmennus.
Kendōn, iaidōn ja jōdōn kyū-arvot graduoidaan FKA:n kansallisten vaatimustason mukaan joko seuroissa tai kansallisten leirien tai kilpailujen yhteydessä FKA:n luvalla.
Kendōn, iaidōn ja jōdōn dan-arvot graduoidaan Euroopan kendoliiton ( ) vaatimustason mukaan kansallisten tai kansainvälisten leirien tai kilpailujen yhteydessä. Dan-graduointitilaisuuden järjestäminen vaatii aina EKF:n luvan. Edellä mainitulla tavalla graduoidut dan-arvot ovat Kansainvälisen kendoliiton ( ) vaatimustasot täyttäviä ja voimassa IKF:n kuuluvissa kendomaissa.
Ari Lehtinen kutsuttiin Suomen kendoseurojen keskusliiton kunniajäseneksi Porissa kendoliiton kevätkokouksessa 9. huhtikuuta 2011.
Leonid Kadenjuk
Leonid Kostjantynovytš Kadenjuk (; 28. tammikuuta 1951 Kliškivtsi, Tšernivtsin alue, Ukrainan SNT – 31. tammikuuta 2018 Kiova) oli Ukrainan ensimmäinen astronautti.
Kadenjuk toimi Neuvostoliiton ilmavoimissa lentäjänä ja toimi Neuvostoliiton kosmonauttijoukoissa vuodesta 1975 alkaen. Ukrainan itsenäistyessä hän valitsi Venäjän kansalaisuuden. Vuonna 1995 hän siirtyi Ukrainaan, lensi sukkulalennon STS-87 ja yleni kenraalimajuriksi Ukrainan ilmavoimissa. Lennon jälkeen hän toimi Ukrainan avaruusjärjestössä.
Hän osallistui politiikkaan vuoden 2002 vaaleissa, jolloin hän oli Leonid Kutšman kannattaja ja pääsi eduskuntaan. Sittemmin hän siirtyi oligarkkien rahoituksella toimivaan työväenpuolueeseen, ja vuoden 2006 vaaleissa hän oli pienpuolueessa nimeltään Lytvynin kansanrintama, joka jäi alle äänikynnyksen.
Simona Dolci
Simona Dolci on italialainen taidemaalari ja ohjaaja Florence academy of art taideakatemiassa.
Hän väitteli arkkitehtuurista ja opetti sen jälkeen monta vuotta arkkitehtuurin laitoksella Firenzen yliopistossa. Hän on myös opiskellut geometrista piirustusta, perspektiiviä ja taidehistoriaa. Nerina Simin vaikutuksesta hän lopetti arkkitehtuurin laitoksella, ja omistautui piirtämiselle ja maalaamiselle opiskellen Simin johdolla ja sen jälkeen Studio Cecil-Gravesissa. Opintojensa jälkeen hän on työskennellyt Firenzessä maalarina, tehden figuratiivisia töitä ja muotokuvia.
Eddy Hunter
Eddy Hunter (s. 1968) on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän toimii tällä hetkellä Florence Academy of Artin maalausopinto-ohjelman johtajana.
Hunter syntyi Rutlandissa, Vermontissa, ja päätti valita taiteen urakseen. Hän opiskeli Bostonin Taideinstituutissa ja voitti vuonna 1990 "Exellence in Illustration" -palkinnon. Tämän jälkeen hän työskenteli Aestethics Signage -yhtiöllä ja teki sekalaisia freelance-kuvittajan töitä. Firenzessä hän aloitti opintonsa John Lanzan ja George Gabinin johdolla, opiskellen Boston Visual School of Artin alaisena maisemamaalausta, ja Tom Ouleten ohjauksessa, jossa hän kiinnostui vanhojen mestarien tavasta piirtää ja maalata. 1996 hän aloitti opintonsa Florence Academy of Artinin Daniel Gravesin johdolla, ja 1998 hänestä tuli opinto-ohjelman ohjaaja.
Hunter on osallistunut lukuisiin ryhmänäyttelyihin ja hänen töitään on useissa yksityiskokoelmissa Italiassa ja Yhdysvalloissa.