hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lontoon pörssi
Lontoon pörssi () on Lontoon Cityssä, Britanniassa toimiva pörssi. Se perustettiin vuonna 1801 ja se on nykyään yksi maailman suurimmista pörsseistä. Markkina-arvoltaan mitattuna se on ollut vuosina 2014–2015 maailman 3.–5. suurin pörssi. Maalikuussa 2016 kerrottiin Lontoon pörssin yhdistymisestä Deutsche Börsen kanssa laajemmaksi pörssikonserniksi ja tähän liittyen uuden pörssejä hallinnoivan UK TopCo -hodlingyhtiön perustamisesta.
Lontoon pörssin käytetyin indeksi on FTSE 100 -indeksi. Lontoon pörssin kasvu-yritysten AIM-listan kehitystä seuraa esimerkiksi FTSE AIM 100 -indeksi.
Lontoon pörssin omistaa "London Stock Exchange Group plc" -niminen yhtiö, joka on myös listattu samaan pörssiin. Yhtiö hankki vuonna 2007 omistukseensa myös Italian pörssin. Yhtiön suurimpia osakkeenomistajia ovat Dubain pörssi ja Qatarin valtion investointiyhtiö.
Lontoon pörssi on ollut viime vuosina useiden eri pörssien kiinnostuksen kohteena. Viimeksi ostotarjouksen pörssistä teki vuonna 2005 yhdysvaltalainen tekno-osakkeiden pörssi NASDAQ, joka oli valmis lunastamaan pörssin 3,5 miljardilla eurolla. NASDAQ kuitenkin veti tarjouksensa takaisin.
Helmikuun 23. päivänä 2016 Lontoon pörssi vahvisti neuvottelevansa saksalaisen, Frankfurtin pörssiä operoivan Deutsche Börsen (Saksan pörssi) kanssa yritystensä yhdistämisestä. Esityksen mukaan Deutsche Börsen osakkeenomistajat saisivat 54,4 % ja Lontoon pörssin osakkeenomistajat 45,6 % uuden suuren pörssikonsernin osakkeista. Pian tämän jälkeen New Yorkin pörssin omistaja yhdysvaltalainen Intercontinental Exchange -yhtiö ilmoitti aikeistaan tehdä ostotarjous Lontoon pörssistä. Myös Chicagossa päämajaa pitävä CME Group ilmoitti ostohaluistaan.
Yhdistymissopimuksen syntymisestä Deutsche Börsen kanssa viestittiin 16. maaliskuuta 2016. Sopijaosapuolet suosittelivat sopimuksen hyväksymistä osakkeenomistajilleen. Uuden yhdistyneen pörssiryhmittymän hallitsemiseksi on perustettu holdingyhtiö UK TopCo. Deutsche Börse AG:sta ja Lontoon pörssistä tulisi julkisesti noteeratun UK TopCo -osakeyhtiön tytäryrityksiä, mutta niiden kotipaikka säilyisi ennallaan. Pörssiryhmittymän pääkonttori olisi sekä Lontoossa että Frankfurtissa. Ryhmittymän hallituksen puhjeenjohtajaksi nimitettiin Donald Brydon, varapuheenjohtajaksi Joachim Faber, toimitusjohtajaksi Carsten Kengeter ja talousjohtajaksi David Warren (CFO).
Adblock Plus
Adblock Plus (ABP) on avoimen lähdekoodin sisällönsuodatus- ja mainostenestämislaajennus Chrome-, Firefox-, Internet Explorer -, Opera-, Safari- ja Yandex-selaimiin. ABP on forkattu versio alkuperäisestä Michael McDonaldin luomasta "BetaFish Adblocker" (alkup. "Adblocker") -lisäosasta.
ABP:n pääkäyttöalue on häiritsevien mainosten automaattinen poistaminen verkkosivustoilta. Adblock Plusilla voidaan suodattaa erilaisia mediatyyppejä kuten Flash-animaatioita, kuvia ja JavaScriptiä.
Suodatus perustuu mediaelementin URL-osoitteeseen, jota verrataan suodatuslistalla oleviin sääntöihin. Mediaelementtiä ei ladata, jos sen osoite sisältää suodatuslistalla olevia sanoja tai merkkijonoja. Käytettävä suodatuslista on mahdollista valita laajennuksen asennuksen yhteydessä ja se päivittyy automaattisesti.
Suurimman hyödyn mainosten poistumisen lisäksi saavat käyttäjät, joilla on hidas modeemi- tai mobiilidatayhteys (GPRS, UMTS) sekä siirrettyyn datamäärään perustuva laskutus.
Suodatuslista koostuu URL-osoitteista tai niiden osista. Kaikkia mahdollisia osoitteita ei ole järkevää listata erikseen, joten suodatus-säännöissä käytetään jokerimerkkejä ja säännöllisiä lausekkeita. Ohjelmaan saatavilla myös valmiita suodatinlistoja.
Adblock Plus on lokalisoitu myös suomen kielelle.
Vuonna 2006 Michael McDonald kirjoitti Adblock Plus 0.5 -version, joka toi lukuisia uudistuksia alkuperäiseen Adblock-lisäosaan. McDonaldin lopetettua ohjelman kehittämisen projektia jatkoi Wladimir Palant. Hän uudelleenkirjoitti koodin ja julkaisi ohjelman 0.6-version tammikuussa 2006.
Vuonna 2011 Wladimir Palant ja Till Faida perustivat Eyeo -yhtiön helpottamaan ABP:n kehityksen jatkuvuutta.
Huhtikuussa 2017 Eyeon yhdistyi The Pirate Bayn perustajan Peter Sunden omistama "Flattr"-yrityksen kanssa.PC World-lehti valitsi ABP:n 100 parhaan tietokoneohjelman joukkoon vuonna 2007. Vuonna 2016 Raymond.cc –sivusto testasi parhaimmat mainoksienesto-ohjelmat ja ABP jäi uBlock Originin taakse, johtuen suuresti ABP:n "valkoisen listan" mainoksista.
Vahvasti mainosrahoitteisesti pyörivät internetsivustot ovat sanoneet ABP:n kaltaisten mainoksienesto-ohjelmien olevan suuri tulojen menetys heille. Nykyään monet verkkosivustot saavat rahansa kolmannen osapuolen näyttämistä mainoksista, jotka ABP estää.
Joulukuuta 2011 Wladimir Palant ilmoitti tulevien Adblock Plus versioiden päästävän tiettyjä mainoksia lävitse. Nämä mainokset ovat yksinkertaisia teksipohjaisia yhden rivin scriptejä, jotka käyttäjä voi manuaalisesti estää.
Yritykset kuten Google, Microsoft ja Amazon ovat ostaneet paikan ABP:n hyväksyttyjen mainosten listalla.
Hyväksyttyjen mainoksien johdosta ohjelmasta forkattiin Adblock Edge ja nyt jo lopetettu Adblock Lite -versiot.
Jotkin sivustot käyttävät JavaScriptiä Adblock Plusin suodattimien tunnistamiseen. Tunnistaminen tapahtuu hunajapurkin tapaisella URL-osoitteella, jonka jälkeen tiedonkulku varmistetaan. Tuon jälkeen varmistetaan DOMilla, että sivustolta ladattiin kaikki elementit kuten mainokset.
Tämä tapa ei näe Adblock Plus -lisäosaa suoraan, mutta se huomaa jos sivuston joitain osia ei ladata.
Antti Rajamäki
Antti Juhani Rainer Rajamäki (s. 14. heinäkuuta 1952 Teuva) on entinen suomalainen pikajuoksija.
Rajamäki voitti 100 metrin Suomen mestaruuden viidesti (1973, 1974, 1975, 1977 ja 1978) ja 200 metrin kolmasti (1972, 1975 ja 1978) . Rooman EM-kisoissa 1974 hän selviytyi 200 metrillä finaaliin, jossa ei kuitenkaan voinut juosta loukkaantumisen takia. Prahan EM-kisoissa 1978 Rajamäki selviytyi välieriin 200 metrillä ja oli mukana myös 4 × 400 metrin viestissä, jonka alkuerissä hänen akillesjänteensä katkesi . Tämä loukkaantuminen käytännössä päätti Rajamäen huippu-uran.
Rajamäki piti pitkään hallussaan sekä 100 että 200 metrin juoksujen Suomen ennätyksiä. 100 metrin ennätys 10,43 syntyi 19. kesäkuuta 1978 (sen rikkoi Ari Pakarinen vuonna 1994) ja 200 metrin 20,69 3. elokuuta 1975 (rikkoi Tommi Hartonen vuonna 2000). Joukkue Antti Rajamäki, Raimo Vilén, Erik Gustafsson ja Markku Juhola juoksi Münchenin olympialaisissa 1972 4 × 100 metrin viestijuoksun Suomen ennätyksen 39,30, joka säilyi ennätyksenä vuoteen 2010 asti. Myös alle 23-vuotiaiden 200 metrin ennätys oli Rajamäellä pitkään: 18. elokuuta 1974 syntyneen ennätyksen 20,79 rikkoi Visa Hongisto vuonna 2007.
Seuratasolla Rajamäki edusti Teuvan Rivakkaa, Kauhajoen Karhua ja Karijoen Tapparaa. Hänen tyttärensä Susanna Rajamäki oli maajoukkuetason seitsenottelija.
Lisa Marx
Lisa Marx (s. 21. elokuuta 1981 Seattle) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli To See You Broken.
Vuonna 2004 hän liittyi Kittie-nimiseen metalliyhtyeeseen, korvaamaan Fallon Bowmania, joka oli jättänyt yhtyeen vuonna 2001. Lisa oli mukana Kittien musiikkivideossa "Into the darkness". Marx kuitenkin jätti yhtyeen jo helmikuussa 2005 ja hänen tilalleen yhtyeeseen otettiin Tara McLeod. Joulukuussa 2005 Marx osallistui väliaikaisesti Scars of Tomorrow -yhtyeen kiertueelle ja vuoden 2006 alussa hän liittyi australialaiseen rock-yhtyeeseen Dear And Departed, jossa hän soitti sekä kitaraa että koskettimia. 
Lisa Marx on vegaani ja hän seurustelee John Pettibonen kanssa, joka on HIMSA-yhtyeen laulaja. Vuonna 2006 Revolver-lehti valitsi hänet yhdeksi seksikkäimmistä naisista metallimusiikissa.
Raimo Räty
Raimo Kalevi Räty (s. 30. heinäkuuta 1948 Oulu) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Räty voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1976. Kisassa hän juoksi ennätyksensä 10,64. Hän sai pronssia vuonna 1975.
Seuratasolla Räty edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensi Esko Olkkonen.
Eiji Aonuma
Eiji Aonuma (, syntynyt 1963, Japani) on japanilainen pelisuunnittelija ja -tuottaja, joka on töissä Nintendolla. Hän valmistui Tokion kansallisesta kuvataide- ja design-korkeakoulusta vuonna 1988 ja pääsi töihin Nintendolle.
Aonuma aloitti työnsä SNES:llä kehittäen peliä "Marvelous". Shigeru Miyamoto näki hänen työnsä tuloksen ja pyysi Aonumaa apulaisjohtajaksi peliprojektiin "". Pelin menestyksen myötä Aonuma nimettiin sarjan seuraavien osien ohjaajaksi. "" ilmestyi vuonna 2000, "" vuonna 2002 ja "" vuonna 2006.
Viimeksi hän on työskennellyt sarjan viimeisimmän osan ":in" parissa.
Fredrikstad FK
Fredrikstad Fotballklubb on vuonna 1903 perustettu jalkapalloseura Fredrikstadista, Norjasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Norjan korkeimmalla sarjatasolla Tippeligaenissa. Se on voittanut Norjan mestaruuden yhdeksän kertaa ja cup-mestaruuden kymmenen kertaa. Kotiottelunsa joukkue pelaa yli 10 000 -paikkaisella Fredrikstad Stadionilla.
Fredrikstad Fotballklubb perustettiin 7. huhtikuuta 1903 jalkapallon erikoisseuraksi, kun monet urheiluseurat keskittyivät pääasiassa maastohiihtoon ja yleisurheiluun. Se olikin Norjan ensimmäinen pelkästään jalkapalloon keskittynyt seura. Perustamisen aikoihin joukkueella olikin vaikeuksia löytää itselleen vastustajia. Pian vastustaja kuitenkin löytyi, kun naapurikaupunki Sarpsborgissa asunut englantilainen H. W. Kenworthy tahtoi harrastaa kotimaansa lajia, kävi harjoittelemassa Fredrikstadissa ja perusti vielä saman vuoden aikana Sarpsborg Footballklubbin. Joukkueet kohtasivat Sarpsborgissa 600 katsojan edessä ja FFK voitti maalein 4–0. Pian seurat perustivat paikallisen jalkapallosarjan, johon nopeasti liittyi lisää joukkueita.
Vuonna 1932 FFK selviytyi Norjan Cupin loppuotteluun, missä se voitti Ørn Hortenin maalein 6–1. Tästä alkoi joukkueen pitkä menestyskulku ja ennen toista maailmansotaa se voitti cup-mestaruuden vielä neljästi. Kaudella 1937–1938 pelattiin ensimmäinen sarjamuotoinen kausi, minkä joukkue myös voitti.
Saksalaismiehityksen aikaan Norjassa ei jalkapalloa pelattu, mutta sodan jälkeen jalkapallon suosio oli Norjassa korkeammalla kuin koskaan ennen. Jalkapallon taso oli myös noussut ja kilpailu kiristynyt. 1940-luvulla FFK selvisi kolmesti cupin finaaliin, mutta hävisi joka kerta. Toisen liigamestaruutensa se voitti vuonna 1949. Menestyskulku sai jatkoa 1950- ja 1960-luvuilla. Joukkue voitti kuusi kertaa Norjan mestaruuden ja seitsemän kertaa hopeaa. Cup-mestaruuden se voitti neljästi.
1970-luvulla alkoi taas laskusuhdanne. Vielä 1971 joukkue selviytyi cupin finaaliin, mutta myöhemmin putosi korkeimmalta sarjatasolta ensimmäistä kertaa historiansa aikana. Joukkueen jojo-tyylinen liike sarjatasojen välillä jatkui 1980-luvulle saakka. Vuonna 1984 joukkue voitti cup-mestaruuden, mutta samana vuonna putosi jälleen kerran liigasta. Vuonna 1992 joukkue putosi peräti kolmanteen divisioonaan, mistä se nousi vasta kymmenen vuoden kuluttua, 2002. Joukkueen uuden nousun merkittävä hahmo oli vuonna 2001 valmentajaksi tullut Knut Torbjørn Eggen, joka toi otteisiin ammattimaisuutta ja nosti seuran kauden 2003 päätteeksi takaisin korkeimmalle sarjatasolle ensimmäisen kerran kahteenkymmeneen vuoteen.
Esko Elsilä
Esko Elsilä (s. 12. joulukuuta 1954 Oulainen) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä.
Elsilä voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1980 ajalla 10,81. Pituushypyn Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1976 ja 1978 sekä saavutti lisäksi SM-pronssia vuonna 1977. Hänen ennätyksensä pituushypyssä on 773 cm.
Seuratasolla Elsilä edusti Ylivieskan Kuulaa.
Tapani Turunen
Risto Tapani Turunen (s. 18. maaliskuuta 1952 Tervo) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Turunen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1981 ajalla 10,58. Vuonna 1982 hän sai SM-hallikisoissa hopeaa 60 metrillä.
Seuratasolla Tapani Turunen edusti Kuopion Sisu-Veikkoja.
Luigi
Luigi on fiktiivinen Nintendon kehittämä videopelihahmo, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1983 julkaistussa "Mario Bros." -kolikkopelissä. Alun perin Luigi oli lähinnä "Mario"-pelien moninpelien toinen osapuoli, mutta yksinpelissäkin pelattavaksi hahmoksi Luigin pystyi ensimmäistä kertaa valitsemaan "issa". Luigi on Marion pitkänhuiskea pikkuveli ja veljestään poiketen hän käyttää sinivihreää vaatetusta. "Super Mario Galaxysta" selviää, että hänellä on kaksoisolento. Tätä kaksoisolentoa voi myös käyttää pelissä pelaamalla sen ensin läpi. Luigin ominaisuuksiin kuuluu eräissä "Mario"-peleissä muun muassa pitkä hyppy ja ketteryys. Persoonana Luigi on veljeään pelokkaampi sekä ujompi ja monesti hän jääkin Marion varjoon, mistä vitsaillaan esimerkiksi Super Mario 64 DS -pelissä ja New Super Mario Bros. 2 -pelissä, jossa kultaisen tulikukan saava Mario muuttuu kultaiseksi, mutta Luigi hopeaksi, koska Luigi on Mario-peleissä niin sanottu "ikuinen kakkonen",
Ensimmäinen peli, jossa Luigi oli pääosassa, oli vuonna 2001 GameCubelle ilmestynyt "Luigi's Mansion". Lisäksi joissain peleissä, kuten "":ssa, Mario Kart Wii:ssa ja "ssa", esiintyy Luigin vauvamuoto Baby Luigi.
Luigi on esiintynyt "Super Smash Bros." -pelisarjan kaikissa osissa "Super Smash Bros.:ista" "Brawliin". Näissä peleissä tämä on aina kuulunut avattaviin hahmoihiin.
Luigi on esiintynyt myös kaikissa Mario-piirretyissä. Danny Wells on ääninäytellyt Luigia The Super Mario Bros. Super Show!-piirretyssä, ja The Adventures of Super Mario Bros. 3:ssa ja Super Mario Worldissa Luigia ääninäyttelee Tony Rosato.
Luigin tyttöystävä on Daisy. Daisy ja Luigi ovat suudelleet vain muutaman kerran. Tämä harvinaisuus näkyy vain muutamassa pelissä. Luigilla on omiakin pelejä: esim. ja Luigi's Mansion 2 Nintendo 3DS:lle. Molemmat pelit julkaistiin vuonna 2013, kun Luigin hahmo täytti 30 vuotta ja Nintendo juhlii sitä julkaisemalla pelejä hänestä. Super Mario 3D World -peliin on lisätty salainen 8-bittinen minipeli Luigi Bros., joka on viitaus Mario Bros. -kolikkopeliin.
Jukka Sihvonen (pikajuoksija)
Jukka Pekka Sihvonen (s. 1. syyskuuta 1957 Kärsämäki) on suomalainen pikajuoksija.
Sihvonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1982 ajalla 10,76. Samoissa kisoissa hän sai 200 metrillä hopeaa ajalla 21,54. Sihvonen valittiin edustamaan Suomea Ateenan 1982 EM-kisojen 100 metrille, mutta hän ei lopulta kilpaillut. Vuoden 1983 Helsingin MM-kisoissa hän oli mukana välieriin selvinneessä pikaviestijoukkueessa.
Seuratasolla Sihvonen edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensi Raimo Räty.
Ammatiltaan Jukka Sihvonen on hammaslääkäri ja naimissa olympiauimarina tunnetun Maarit Sihvosen (o.s. Vähäsarja) kanssa.
Aapeli.com
Aapeli oli Playforia Inc.:n vuosina 2002 − 2019 toiminut peliyhteisöpalvelu. Palvelua vietiin myös ulkomaille, jossa se tunnettiin nimellä "Playforia". Pelikeskus oli Suomen suosituimpia verkkopelipalveluita. Aapelin selainpelit ovat Java- tai Flash-pohjaisia.
Playforia Inc. avasi sivuston, "Aapeli.com", testikäyttöön 10. lokakuuta 2002 viidellä erilaisella pelillä. Pelaaminen ei vaatinut aluksi rekisteröintiä, mutta käytäntö kuitenkin muuttui 20. kesäkuuta 2006. Tämä kielto ei kuitenkaan kestänyt ja se otettiin myöhemmin pois käytöstä.
Vuoden 2006 aikana Aapeli uudisti useaan otteeseen pelaajien pisteytysjärjestelmää.
Aapeli teki vuonna 2006 ja 2007 yhteistyötä MTV3:n kanssa. Kumppanuus kuitenkin päättyi 1. huhtikuuta 2007.
Aapeli poisti 2. toukokuuta 2007 lähtien rekisteröimättömiltä pelaajilta nimimerkin valintamahdollisuuden ja siirtyi käyttämään numeraalisia tunnuksia. Samana vuonna 11. kesäkuuta Aapeli uudisti ulkoasua ja osittain sisältöään. Myös Aapelin maksullinen pelijäsenyys tuli ilmaiseksi 18. lokakuuta lähtien.
Pääomasijoitusyhtiö Martinson Trigon Venture Partners tuli 7. marraskuuta 2007 1,75 miljoonan euron suuruisella suunnatulla osakeannilla Aapelia kehittävän Playforia Inc.:n osakkaaksi.
Aapeli poisti rekisteröitymättömiltä oikeuden peliauloissa keskusteluun 15. tammikuuta 2008 lähtien. 1. syyskuuta 2008 Playforia (Habbon tapainen kokoontumispaikka) poistui Aapelista, koska vain pieni osa käyttäjistä käytti sitä.
Uutta sisältöä on viimeksi tullut Aapeliin vuonna 2011.
Taateleiden, Aapelissa käytetyn virtuaalivaluutan, myyminen loppui 23. marraskuuta 2018 ja itse sivusto sulkeutui 7. tammikuuta 2019.
Liigacup
Liigacup oli suomalainen Veikkausliigan joukkueille tarkoitettu jalkapallokilpailu, joka pelattiin kevättalvella ennen sarjakauden alkua. Tästä syystä useat pelit pelattiin halleissa. Liigacupin järjesti Jalkapalloliiga ry, mutta se oli Suomen Palloliiton virallinen kilpailu. Liigacup pelattiin pääsääntöisesti Suomen Palloliiton säännöillä, mutta poikkeukset olivat mahdollisia. Esimerkiksi vuoden 2006 Liigacupissa sai vaihtaa viisi pelaajaa normaalin kolmen sijasta.
Vuodesta 2005 lähtien Liigacupin kiertopalkintona oli Sami Hyypiän mukaan nimetty lautanen. Lisäksi voittajajoukkue sai rahapalkinnon (20 000 euroa vuonna 2009). Eurocupeihin ei Liigacupin kautta päässyt, vaikka sellainen vaihtoehto oli ollut esillä.
Ensimmäisen kerran Liigacup järjestettiin vuonna 1994, jolloin se pelattiin syksyllä Veikkausliigan kauden jälkeen. Vuosina 2001–2003 sitä ei järjestetty. Vuonna 2004 Liigacup päätettiin ottaa uudelleen ohjelmaan ja pelata se keväällä. Vuonna 2016 Suomen Cupia uudistettiin ja uudistuksen yhteydessä Liigacup jätettiin pois kilpailukalenterista.
Eniten Liigacupin voittoja pelaajista on Mika Lehkosuolla. Hän on voittanut Liigacupin neljästi. Liigacupin menestynein seura on Helsingin Jalkapalloklubi, jolla on 5 voittoa.
32 fouettéta
32 fouettéta on balettiliike, jossa tanssija tekee peräkkäin 32 "fouetté en tournant" -liikettä. Nämä ovat käännöksiä yhdellä jalalla toisen jalan tehdessä ennen jokaista käännöstä vauhtia antavan "demi rond de jambe" -liikkeen.
Liike esiintyy muun muassa Joutsenlammessa. Kaikissa Joutsenlammen versioissa ei 32 fouettéta tehdä, mutta yleensä ne ovat osana Odilen ja prinssi Siegfriedin "grand pas de deux"tä sen lopun "coda"ssa. Käännösten määrä vaatii tanssijalta todella paljon voimaa ja huippuunsa hiottua tekniikkaa. Jokaisella käännöksellä pitää nousta yhden jalan varpaiden kärjille, pyörähtää täsmälleen oikea määrä (nykyään jopa osa pirueteista kaksoispyörähdyksenä) ja pysyä paikallaan liikkumatta näyttämöllä mihinkään suuntaan. Terävät "fouetté"et ovat vastakohta joutsenprinsessa Odetten liikekielelle. Odette-Odile esitetään yleensä kaksoisroolina, jolloin ballerina saa näyttää itsestään sekä herkän lyyrisen että temperamenttisen taiturillisen puolen.
Alun perin fouetté-piruettien määrää ei ollut koreografiassa määrätty, vaan tanssijaa oli kehotettu tekemään niitä jaksamansa määrän orkesterin toistaessa musiikin samaa kohtaa. Italialainen ballerina Pierina Legnani vakiinnutti käännösten määrän 32:een osaksi koreografiaa. Italiassa balettitekniikka oli 1800-luvun lopussa erityisen kehittynyttä,ja vierailullaan Venäjällä italialaiset tanssijat hämmästyttivät teknisellä osaamisellaan paikallisia kollegoitaan. Tuloksena syntyikin lopulta uudistunut venäläinen tyyli, jossa yhdistyivät italialainen briljantti taituruus ja ranskalaisen koulun hienostuneisuus.
Hannu Kivioja
Hannu Kivioja (s. 30. kesäkuuta 1963 Ylivieska) on suomalainen näyttelijä.
Kivioja on näytellyt muun muassa Rauni Mollbergin "Tuntemattomassa sotilaassa", Veikko Aaltosen elokuvissa "Tuhlaajapoika" ja "Isä meidän", Aleksi Mäkelän "Pahoissa pojissa" sekä Timo Koivusalon "Sibeliuksessa" ja "Rentun ruusussa".
Hänet sai kiinnostumaan teatterista ennen kaikkea kirjallisuus.
Kivioja yritti Teatterikorkeakouluun ensimmäisen kerran vuonna 1985 mutta ei vielä tuolloin päässyt sisään. Hänet löysi Rauni Mollberg, joka antoi hänelle Riitaojan roolin "Tuntemattomassa sotilaassa". Seuraavana vuonna Kivioja pääsi Teatterikorkeakouluun.
Hamarkameratene
Hamarkameratene eli HamKam on jalkapalloseura Hamarista, Norjasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Adeccoligaenissa. Seura perustettiin 24. elokuuta vuonna 1918 nimellä "Freidig".
Kimmo Saaristo
Kimmo Tapio Saaristo (s. 18. elokuuta 1962 Porin maalaiskunta) on suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla hän edusti Porin Tarmoa ja Viipurin Urheilijoita.
Jo juniori-ikäisenä kansalliselle huipulle noussut Saaristo hallitsi 100 ja 200 metrin juoksumatkoja Suomessa 1980-luvun alkupuoliskon. 100 metrillä hän voitti neljä peräkkäistä Suomen mestaruutta (1983, 1984, 1985, 1986) ja 200 metrillä kuusi mestaruutta (1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986). Lisäksi hän voitti hopeaa 100 metrillä vuosina 1981 ja 1987 sekä 200 metrillä vuonna 1987 ja pronssia 100 metrillä vuonna 1982.
Saaristo juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,44 Kajaanin Kalevan kisoissa 6. heinäkuuta 1984. Se jäi Antti Rajamäen Suomen ennätyksestä vain sadasosan ja oli alle 23-vuotiaiden SE. Edellisenä vuonna Saaristo oli juossut käsiajan 10,3.
200 metrillä Saariston ennätys on Soulissa, Koreassa 14. syyskuuta 1985 pieneen vastatuuleen (0,1 m/s) juostu 20,79. Ajallaan Saaristo oli Suomessa edelleen vuonna 2015 matkan seitsemänneksi nopein.
Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1981 Saaristo sijoittui 100 metrillä myötätuulituloksella 10,42 neljänneksi, 200 metrillä pronssille ikäluokan SE-ajalla 20,83 ja 4 × 100 metrin viestissä kolmanneksi.
Arica
Arica on satamakaupunki aivan pohjoisimmassa Chilessä, 18 kilometriä Perun rajalta. Kaupungin väkiluku oli 204 078 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Vuodesta 2007 Arica on toiminut uuden Región de Arica-Parinacotan pääkaupunkina.
Rannikon lähellä vuonna 1868 tapahtunut Arican maanjäristys aiheutti tsunamin, joka vaurioitti kaupunkia pahasti. Kaupunki kuului Perulle vuoteen 1880 asti. Kaupunki on El Morro -kukkulan juurella, jossa oli Tyynenmeren sodan (1879–1883) päätaistelu.
Arica on maailman kuivimpia paikkoja. Lentoaseman sääasemalla mitattu vuotuinen sademäärä on keskimäärin 0,8 millimetriä. Ilmasto on leuto ja kuiva, mutta vedet ovat kuitenkin tarpeeksi lämpimiä uimiseen.
El Morro -kukkula on hyvä vaihtoehto, jos haluaa katsella maisemia. Lisäksi Aricassa on yhtenä nähtävyytenä Gustave Eiffelin suunnittelema "San Marcos de Arica" -kirkko. "The Museo Arqueologicò San Miguel de Azapa" -niminen museo tarjoaa tietoa alueen historiasta, siellä on nähtävissä muun muassa inkojen muumioita.
Ennen Arica oli tärkeä kaupankäynnin keskus, nykyäänkin intiaaneja tulee kaupunkiin myymään perinteisiä käsitöitä. Nykyään se on tärkeä liikennekeskus, koska sieltä on hyvät kulkuyhteydet Boliviaan ja Peruun. Kaupunki on myös suosittu aloituspaikka retkille, jotka suuntautuvat Atacaman aavikolle.
Erik Gustafsson (pikajuoksija)
Bror-Erik (Erik) Gustafsson (s. 24. syyskuuta 1943 Jyväskylä) on entinen suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Alavuden Urheilijoita.
Gustafsson voitti 100 metrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 1967. Hopealle hän juoksi vuosina 1963 ja 1972. Helmikuussa 1972 Gustafsson voitti hallissa 60 metrin Suomen-mestaruuden ja sivusi samalla sisäratojen ME-aikaa 6,4. Münchenin olympialaisissa 1972 Gustafsson oli mukana Suomen ennätyksen 39,30 juosseessa pikaviestijoukkueessa.
Monilahjakas Gustafsson pelasi nuoruudessaan myös jääkiekkoa ja pesäpalloa Jyväskylän Kirissä. Gustafsson toimi liikunnanopettajana Alavuden yläasteella ja lukiossa. Hän on kilpaillut myös ikämiesluokassa voittaen 100 metriä veteraanien EM-kilpailussa M50-sarjassa vuonna 1994.
Arendal
Arendal on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa, Itä-Agderin läänin hallinnollinen keskus. Se on suosittu turistikaupunki Norjan oloissa suotuisan ilmastonsa ja maalauksellisen kauniin saaristonsa takia. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Arendalissa on 43 336 asukasta ja kaupunki on asukasluvulla mitattuna Norjan 19. suurin.
Jo 1300-luvulla mainitaan kauppapaikan olemassaolo Nidelvan suulla. Ensimmäinen dokumentti nimestä "Arendall" on Nedenesin läänin tullikirjanpidosta vuodelta 1528. Vuonna 1610 paikka mainitaan kauppaoikeudet omaavana luotsi- ja satamapaikkana () ja vuonna 1670 Arendaliin rakennettiin ensimmäinen kirkko.
Kun Kristiansand perustettiin vuonna 1641 päätettiin kaikki kauppa Agderin rannikolla keskittää sinne. Tätä ei kuitenkaan toteutettu täysin ja Arendal jatkoi entiseen tapaan kauppapaikkana. Kaupunkioikeudet () se sai 1723, mutta sen täytyi maksaa erityistä veroa Kristiansandille 750 riikintaaleria vuodessa.
1700-luvulla kaupungin kautta alkoi voimakas puutavaran vienti ja viljatuotteiden tuonti ja laivanvarustuksesta tuli tärkeä elinkeino. Kun Englanti avasi kaupankäynnin myös ulkomaisille laivoille alkoi kaupungin kulta-aika. Krimin sodan aikoihin Arendalista tuli Pohjolan suurin merenkulkukaupunki, jossa vuonna 1877 oli rekisteröitynä noin 500 alusta. 1886 kaupungissa oli suuri konkurssiaalto, jolloin laivanvarustamoja lakkasi. Tämä johti työttömyyteen ja siirtolaisuuteen pois kaupungista.
Kaupunki paloi kolmesti 1800-luvun puolivälissä. Kaupunkiin on liitetty Barbun kunta vuonna 1901 ja Øyestadin, Hisøyn, Tromøyn ja Molandin kunnat 1991.
Laivanvarustamotoiminta on antanut kasvupohjaa alueen tietotekniikka-alalle. Vakuutusyhtiö Gard, jolla on pääkonttori Arendalissa, on maailman toiseksi merkittävin laivanvarustamoalan vakuutusyhtiö.
Kaupungissa sijaitsee Sørlandetin keskussairaalan tärkeä yksikkö. Arendalin sairaanhoito-oppilaitoksella, nykyisin Agderin yliopistolla, oli kaupungissa sairaanhoitokoulutusta vuodesta 1920, joka on siirtymässä asteittain Grimstadiin vuoden 2006 organisaatiouudistuksen seurauksena.
Arendalilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Suomen Savonlinnan kaupungin kanssa.
Hove Festival, eräs Norjan suurimmista rockfestivaaleista järjestetään Arendalissa Tromøyn saarella. Festivaalia on järjestetty vuodesta 2007.
Ari Salonen
Ari Tapani Salonen (s. 18. elokuuta 1957 Taivassalo) on suomalainen pikajuoksija.
Salonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Kuopiossa vuonna 1987. Edellisenä vuonna hän oli ollut hopealla. Mestaruusjuoksussaan hän teki ennätysaikansa 10,52. 200 metrillä hän oli parhaimmillaan neljäs vuosien 1980 ja 1986 Kalevan kisoissa. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 60 metrin juoksussa kultaa vuonna 1988 ja hopeaa vuosina 1980, 1984 ja 1986 sekä 200 metrillä pronssia 1984.
Seuratasolla Salonen edusti aikuisiällä Mynämäen Iskua, Raision Urheilijoita, Turun Tovereita ja Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensivat Jarkko Maunula ja Hannu Rautala.
Jarkko Toivonen
Jarkko Toivonen (s. 6. maaliskuuta 1963) on entinen suomalainen pikajuoksija.
Toivonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Hämeenlinnassa 1988 omalla ennätysajallaan 10,64. Edellisenä vuonna hän oli ollut kuudes. 200 metrillä Toivonen oli vuonna 1988 kahdeksas omalla ennätysajallaan 21,79. Seuratasolla Toivonen edusti Kuopion NMKY:n urheilijoita, ja häntä valmensi Hannu Puroila.
Arto Noras
Arto Erkki Noras (s. 12. toukokuuta 1942 Turku) on suomalainen kansainvälisesti tunnettu sellotaiteilija.
Noras aloitti sello-opinnot isänsä kannustamana jo 6-vuotiaana ja kävi Sibelius-Akatemian nuoriso-osastossa Yrjö Selinin oppilaana. Selin kiinnitti huomiota äänen ja soiton kauneuteen. Noras jatkoi opintoja Pariisissa Paul Tortelier’n johdolla ja suoritti siellä diplomin vuonna 1964.
Noras nousi musiikkielämän tietoisuuteen saavuttaessaan 2. palkinnon Moskovan Tšaikovski-kilpailussa vuonna 1966. Noras on saavuttanut paljon kansainvälistä mainetta esiintymällä merkittävien orkestereiden solistina. Häntä arvostetetaan maailmalla myös kamarimuusikkona. Erkki Salmenhaaran mukaan Norakselle on ominaista pettämätön musikaalisuus, briljanttisuus soittamisen teknisissä haasteissa sekä varma musiikillisen muodon taju ja eleganssi. Vuodesta 1970 Noras on toiminut Sibelius-Akatemiassa sellonsoiton professorina. Silti hänen uransa painopiste on ollut kansainvälisessä konserttitoiminnassa.
Noras on perustanut Naantalin Musiikkijuhlat ja toimii niiden taiteellisena johtajana. Myös Paulon sellokilpailu on syntynyt hänen aloitteestaan. Hän on saanut Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1989.
Kari Niemi
Kari Juhani Niemi (s. 28. tammikuuta 1965 Anjala) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Niemi voitti Suomen mestaruuden 100 metrillä Turussa vuonna 1989 ja 200 metrillä Jyväskylässä vuonna 1992. SM-hopealla hän oli 100 metrillä Hämeenlinnassa 1988.
100 metrillä Niemi juoksi ennätyksekseen Järvenpäässä 9. kesäkuuta 1988 ajan 10,45. Seuratasolla Niemi edusti Karhulan Urheilijoita ja häntä valmensi Sakari Seppälä.
Niemi on ohjelmapalveluyritys SeikkailuviiKari Oy:n omistaja ja toimitusjohtaja.
Kylmäveto
Metallin kylmävedolla tarkoitetaan muokkausprosessia, missä pitkä metallituote vedetään kartiomaisen reikätyökalun, vetokiven, läpi. Prosessissa metallituotteen poikkipinta-ala pienenee. Tyypillinen kylmämuokkausaste vedossa on 10-30%.
Tyypillisiä vedettyjä tuotteita ovat esimerkiksi kuparilanka, metalliputket ja -tangot.
Yksinkertaisin vetolaitteisto on kultaseppien käyttämä reikälevy. Levyssä on lukuisia, halkaisijaltaan erikokoisia reikiä. Hopealanka pakotetaan työntämällä sopivan reiän läpi, läpitulleesta päästä tartutaan hohtimilla ja vedetään loppu lanka läpi.
Kaikki vetolaitteistot on varustettu pääntekoasemalla. Päänteko on työvaihe missä vedettävän tuotteen pää supistetaan niin pieneksi, että se voidaan pujottaa vetokiven läpi. Yleisin pääntekolaite on epäkeskovalssi.
Teolliset vetokoneet voidaan jaotella jatkuvatoimisiin ja syklisesti toimiviin.
Vetopenkeissä tuote vedetään vetokiven läpi kelkalla, joka kulkee edestakaisin. Pisimmät suprajohdeteollisuudessa käytettävät vetopenkit ovat jopa 50 metriä pitkiä. Yleisimmin kelkkaa vedetään ketjulla, mutta myös hydraulisylinteri- ja hammastankovetoisia penkkejä on valmistettu erikoistarkoituksiin.Vetokivi on työkalu, jonka läpi metallituote vedetään.
Vetokivien materiaalina käytetään joko kovametallia tai teollista timanttia. Kaavinvetokivi poistaa vedettävän tuotteen pinnalta ohuen materiaalikerroksen.
Nils-Eric Fougstedt
Nils-Eric Fougstedt ['fuːgstet] (24. toukokuuta 1910 Raisio – 12. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1929 hän opiskeli Helsingin konservatoriossa Erik Furuhjelmin johdolla ja teki opintomatkoja Saksaan, Italiaan ja Ranskaan. Vuodesta 1933 hän toimi opettajana ja vuodesta 1954 lehtorina Sibelius-Akatemiassa.
Fougstedt toimi Radion sinfoniaorkesterin kapellimestarina vuosina 1944–51 sekä vuodet 1951–60 ylikapellimestarina. Hän toimi myös kuoronjohtajana (mm. Akademiska Sångföreningenin johtajana vuosina 1946–1950 sekä Radiokuoron taiteellisena johtajana vuodesta 1954) ja musiikkikriitikkona. Säveltäjänä hän keskittyi pääasiallisesti orkesterimusiikkiin. Hänet palkittiin vuonna 1953 Pro Finlandia -mitalilla.
Nykyään parhaiten hänet muistetaan suomalaisen elokuvamusiikin klassikosta "Katariina ja Munkkiniemen kreivi", jonka "Romanssi" on hänen käsialaansa.
Todellisen tuotantonsa Fougstedt kuitenkin suoritti kuoromusiikin ja taidemusiikin muodossa. Huomattavimpina teoksinaan pidetään kahta sinfoniaa sekä orkesteriteoksia "Passacaglia" ja "Angoscia", joista jälkimmäinen oli ensimmäisiä suomalaisia dodekafonisia orkesteriteoksia. Lisäksi hän julkaisi musiikin teorian oppikirjoja ja kuoronjohdon oppaan.
Turo Meriläinen
Turo Meriläinen (4. huhtikuuta 1968 – 27. helmikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija.
Meriläinen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Oulussa vuonna 1990 ajalla 10,69. Hallimestaruuden 60 metrillä hän voitti vuosina 1990 ja 1991. Vuonna 1990 Meriläinen osallistui myös yleisurheilun EM-kisoihin Splitissä. Nuorten sarjoissa hän voitti muun muassa 4×100m Suomen mestaruuden sekä pituushypyn joukkue-SM-kultaa Noormarkun Nopsan riveissä. Urheilu-uransa loppuvuosina Meriläinen edusti Helsingin Kisa-Veikkoja, jonka viestijoukkueessa hän saavutti 4×100m SM-mitalin. Meriläistä valmensi Seppo Välimäki.
Turo Meriläisen ennätys 100 metrillä oli vuonna 1990 Ruotsi-Suomi -maaottelussa juostu voittoaika 10,58. Myötätuulessa hän juoksi parhaimmillaan 10,37 (käsiajalla 10,2). Meriläisen ennätys 60 metrillä oli vuonna 1990 Espoon Otaniemessä juostu 6,69, joka säilyi Suomen ennätyksenä yhdentoista vuoden ajan.
Turo Meriläinen kuoli sairauskohtaukseen Helsingissä helmikuussa 2015.
Toivo Haapanen
Toivo Elias Haapanen (15. toukokuuta 1889 Karvia – 22. heinäkuuta 1950 Asikkala) oli suomalainen kapellimestari ja musiikintutkija.
Ylioppilaaksi päästyään Toivo Haapanen opiskeli viulunsoittoa ja musiikin teoriaa Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa 1907–1911. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1918 ja väitteli tohtoriksi 1925.
Haapanen toimi Radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1929–1950 ja oli lisäksi Yleisradion musiikkipäällikkö vuoteen 1946 asti. Tämän ohella hän toimi Helsingin yliopiston dosenttina sekä myöhemmin ylimääräisenä professorina vuosina 1946–1950.
Haapasen aikana Radion sinfoniaorkesteri sai lähes nykyiset mittasuhteet, lisäksi radion musiikkitoiminta vakiintui hänen musiikkipäällikkökaudellaan. Kapellimestarina hän edisti suomalaisen musiikin esilletuloa.
Toivo Haapanen vieraili orkesterinjohtajana Pohjoismaissa ja Baltian maissa sekä Saksassa, Puolassa, Unkarissa ja Italiassa. Konserttimatkojensa ohjelmiston hän kokosi pääasiassa uudesta suomalaisesta musiikista.
Toivo Haapanen tutki Suomen keskiaikaisia liturgisia fragmentteja vuosilta 1050–1522, yli neljää tuhatta pergamenttilehteä, joita säilytetään Helsingin yliopiston kirjastossa. Toivo Haapanen kirjoitti myös kattavan teoksen Suomen musiikin historiasta, "Suomen Säveltaide" 1940. Iltalehden musiikkiarvostelijana hän toimi vuosina 1919–1929.
Suomen Säveltaiteilijain liiton puheenjohtajana Haapanen toimi 1936–1940 ja valtion säveltaidetoimikunnan puheenjohtajana 1943–1950. Haapanen kuului Musiikin tietokirjan toimituskuntaan 1948.
Toivo Haapasen sisar oli kirjailija Tyyni Tuulio ja poika Tuomas Haapanen.
Averroismi
Averroismiksi kutsutaan filosofista virtausta, joka vallitsi 1200-luvun skolastiikassa. Se perustui islamilaisen filosofin Averroeksen Aristoteles-tulkintoihin, joihin oli yhdistelty myös uusplatonismia. Merkittävimmät averroistit olivat Sigerus Brabantilainen ja Boethius Dacialainen.
Averroeksen merkittävimmät filosofiset ajatukset, sellaisina kuin hän esitti ne Aristoteles-kommentaareissaan, olivat:Nämä näkökohdat olivat enemmän tai vähemmän ristiriidassa kristinuskon opetusten kanssa ja johtivat lopulta piispa Étienne Tempierin ajamiin Pariisin oppituomioihin vuosina 1270 ja 1277. Näistä varsinkin vuoden 1270 tuomiot oli suunnattu erityisesti averroismia vastaan. Vuonna 1277 Tempier määritteli 219 kiellettyä oppilausetta, jotka olivat enimmäkseen erilaisia aristotelismin tulkintoja, myös averroistisia.
Ongelman ratkaisemiksi Sigerus yritti väittää, että oli olemassa kaksi totuutta: faktuaalinen tai "kova" totuus, joka voitiin saavuttaa tieteiden ja filosofian kautta, ja "uskonnollinen" totuus joka saavutettiin uskonnon kautta. Tämä ajatus ei perustunut Averroekseen — hänen ajatuksensa mukaan yksi totuus voitiin saavuttaa kahta tietä, ei niin että kaksi totuutta olisi saavutettu eri teitä.
Varsinkin vuoden 1277 tuomioita lähemmin tarkasteltaessa voi huomata, ettei suurin osa tuomituista opeista ole peräisin Averroekselta. Sigeriuksen ja Boethiuksen opetuksistä käytettiinkin kuvaavampia nimityksiä "radikaali aristotelismi" ja "heterodoksinen aristotelismi" erotukseksi varsinaisesta averroismista. Nykyään näiden välillä ei tehdä juurikaan eroa.
Tuomas Akvinolainen hyökkäsi erityisesti monopsykismin oppia vastaan teoksessaan "De unitate intellectus contra Averroistas" ("Mielen ykseydestä averroisteja vastaan"). Myös Ramon Llull hyökkäsi averroismin kannattajia vastaan.
Vaikka averroismi tuomittiinkin vuonna 1277, monet averroistiset opit selvisivät 1500-luvulle ja niitä voidaan löytää Giordano Brunolta ja Pico della Mirandolalta. Nämä opit puhuivat filosofien ylemmyydestä tavalliseen kansaan nähden, sekä älyn ja inhimillisen arvokkuuden välisestä suhteesta.
Georg Schnéevoigt
Georg Lennart Schnéevoigt [šne:foht] (8. marraskuuta 1872 Viipuri – 28. marraskuuta 1947 Malmö Ruotsi) oli suomalainen kapellimestari ja sellisti.
Schnéevoigtin isä oli Saksasta Suomeen muuttanut alankomaalaissyntyinen sotilaskapellimestari Ernst Bernhard Schnéevoigt ja äiti Rosa Fredrika Willandt. Hän kävi Tampereen suomalaista lyseota ja opiskeli vuodesta 1887 lähtien sellonsoittoa Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa ja Keski-Euroopassa, muun muassa Sonderhausenissa ja Leipzigissä 1895–1898.
Vuonna 1895 hänet kiinnitettiin Helsingin filharmonisen seuran 1. soolosellistiksi ja vuonna 1906 hän sai kapellimestarin viran Münchenissä. Vuonna 1912 hän perusti Helsingin sinfoniaorkesterin Robert Kajanuksen johtaman Helsingin kaupunginorkesterin rinnalle. Miesten keskinäiset suhteet eivät olleet parhaat mahdolliset ja orkestereiden välille syntyi kiivas kilpailu. Vuonna 1914 orkesterit yhdistettiin Helsingin kaupunginorkesteriksi ja Kajanus sekä Schnéevoigt jakoivat vallan.
Schnéevoigt johti myös lukuisia muita orkestereita: Kaim-orkesteria (nykyisin Münchenin filharmoninen orkesteri) 1906–1908, vuonna 1909 perustamaansa Riian filharmonista orkesteria, Tukholman Konsertföreningenin orkesteria vuodet 1914–1924, Oslon filharmonikkoja 1919–1927, Sydneyn sinfoniaorkesteria ja Australian radio-orkesteria, Los Angelesin filharmonikkoja 1927–1929, Malmön sinfoniaorkesteria 1931–1947 sekä Kajanuksen kauden jälkeen Helsingin kaupunginorkesteria vuodet 1932–1941. Vuosina 1929–1931 hän toimi Riian Kansallisoopperan johtajana.
Schnéevoigt oli tunnettu erityisesti Pjotr Tšaikovskin, Johannes Brahmsin ja Jean Sibeliuksen tulkitsijana ja teki Suomessa tunnetuksi myös Anton Brucknerin ja Gustav Mahlerin musiikkia. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1919.
Schnéevoigtin puoliso oli vuodesta 1898 lähtien pianisti Sigrid o.s. Sundgren, joka esiintyi pianistina sekä miehensä kanssa että yksin samoin kuin solistina miehensä johtamissa konserteissa. Sigrid Sundgren-Schnéevoigt toimi myös pianonsoiton opettajana Helsingin musiikkiopistossa, jossa hänen oppilaanaan oli muun muassa Ernst Linko.
Sami Länsivuori
Sami Länsivuori (s. 31. maaliskuuta 1963) on suomalainen pikajuoksija.
Länsivuori voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1991 ja 1992. 1990 ja 1993 hän oli hopealla. 200 metrillä Länsivuori voitti hopeaa vuonna 1993. Hallissa hän voitti 60 metrin juoksun SM-kultaa 1992, 1995 ja 1998.
Länsivuoren ennätys 100 metrillä on 10,48 (juostu 1995, myötätuulessa Länsivuori on juossut 10,39) ja 200 metrillä 21,45. 26. elokuuta 1995 joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 x 100 metrin viestissä Helsingissä ajan 39,39, joka on kaikkien aikojen viidenneksi paras suomalaistulos.
Vuonna 2004 Länsivuori juoksi MM-hopeaa 60 metrillä Saksan Sindelfingenissä veteraanien halli-MM-kisoissa M40-sarjassa. Länsivuori on mukana KuPS:n jalkapallojoukkueiden valmennustoiminnassa lähinnä fysiikkavalmentajana. Hän on myös KuPS:n entinen SM-sarjapelaaja ennen pikajuoksu-uraansa. Tällä hetkellä Länsivuori valmentaa pikajuoksija Maria Räsästä.
Länsivuorta valmensivat juoksu-uran aikana seuraavat valmentajat aikajärjestyksessä: Tapani Turunen, Hannu Puroila ja Martti Koljonen.
73P/Schwassmann–Wachmann
73P/Schwassmann-Wachmann, joka tunnetaan myös nimellä Schwassmann-Wachmann 3, on lyhytjaksoinen komeetta, jonka kiertoaika on 5,36 vuotta. Komeetan löysivät 2. toukokuuta 1930 saksalaiset tutkijat Friedrich Carl Arnold Schwassmann ja Arno Arthur Wachmann Berliinin observatoriosta.
Komeetta hukattiin vuoden 1930 perihelinsä jälkeen ja löydettiin uudelleen vasta vuonna
1979.
Komeetta ohitti Maan 0,08 AU:n etäisyydeltä (11,9 miljoonaa kilometriä) keväällä 2006. Se on hajonnut moneen osaan, hajoamisen havaittiin alkavan vuonna 1995.
David Carlsson
David Carlsson (s. 7. maaliskuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Kaudella 2016 hän edusti Kakkosessa pelannutta Kokkolan GBK:ta. Aiempina vuosina hän pelannut Suomessa kuusi kautta IFK Mariehamnissa, kaudella 2006 HJK:ssa ja kaudella 2013 Kokkolan GBK:ssa ja kausilla 2014-15 Pietarsaaren Jarossa.
Carlsson on Tullinge TP:n kasvatti. Hän siirtyi Älvsjö AIK FF:sta IFK Mariehamniin kaudeksi 2003 ja oli yksi joukkueen avainpelaajista nousukaudella Ykkösestä Veikkausliigaan vuonna 2004 tehden mm. IFK:n molemmat maalit toisessa nousukarsintaottelussa FC Jazzia vastaan. Tulokaskaudellaan Veikkausliigassa hän kuului sarjan parhaimpiin maalintekijöihin 14 maalillaan, joukossa kaksi hattutemppua. Kauden 2006 loppupuolen Carlsson oli lainalla HJK:ssa. Vuosina 2005-2008 Carlsson pelasi Veikkausliigassa kaikkiaan 84 ottelua ja teki 25 maalia.
Kaudeksi 2009 Carlsson palasi Allsvenskanissa pelanneeseen tukholmalaiseen Brommapojkarnan joukkueeseen. Ura jäi silloin seurassa kahden ottelun mittaiseksi, sillä hänet lainattiin Ruotsin Ykkösdivisioonassa pelanneeseen Västerås SK:hon. Seuraavina kausina merkittävin ura oli Superettanissa pelanneessa IK Bragessa.
David Carlsson palasi keväällä 2013 Suomeen ja Kokkolan GBK:hon, joka pelasi silloin Kakkosessa. Carlsson oli joukkueensa parhaita maalintekijöitä. Niinpä hän siirtyikin kaudeksi 2014 naapurikaupungin Veikkausliigassa pelanneeseen Jaroon eli oli kulunut viisi kautta edellisestä Veikkausliiga-ajasta. Carlsson tuli kentälle yleensä vaihdosta. Kauden 2015 alkaessa Carlsson pelaa edelleen Jarossa. Hänellä on takana 111 Veikkausliigan ottelua ja niissä 26 tehtyä maalia. Carlsson siirtyi kaudeksi 2016 Kokkolaan Kakkosessa pelanneen GBK:n riveihin. Carlson kaudet Kakkosesa ovat olleet sen jälkeen menestyksellisiä - kaudella 2016 14 maalia, kaudella 2017 17 maalia ja lohkonsa 2. sija maalintekijöissä ja kaudella 2018 18 maalia ja samoin 2. sija lohkonsa maalintekijöissä. Lisäksi hänet valittiin kaudella 2018 Kakkosen lohkonsa parhaaksi pelaajaksi.
Aili Somersalo
Aili Maria Somersalo (vuoteen 1906 Sommer, ent. Candolin, avioliiton solmittuaan Tarvas; ) oli tamperelainen kirjailija, jonka tuotantoon kuului satuja, nuortenkirjoja ja historiallisia romaaneja. Hän käytti kirjailijanimiä Aune Sarkanen ja Eileen Summers.
Somersalon vanhemmat olivat kauppaneuvos Arthur Sommer ja Lydia Johansson. Hän kävi seitsemän luokkaa Tampereen suomalaista tyttökoulua 1900-1906 ja opiskeli Ateneumissa 1908–1909. Somersalo kävi sairaanhoitajatarkurssin Helsingin yleisessä sairaalassa vuonna 1911. Hän oli myöhemmin 10. Sotasairaalan osastonhoitajana ja ylihoitajana Gyllenbergin toipilaskodissa vuonna 1940.
Hänen tunnetuimmat kirjansa ovat "Päivikin satu" ja "Mestaritontun seikkailut" (1919). Somersalo toimi myös suomentajana. Vuosina 1951 ja 1956 hän sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Topelius-palkinto hänelle myönnettiin 1952 ja kirjailijaeläke 1953. Somersalo kuului Pirkkalaiskirjailijat ry:n perustajajäseniin 1944.
Aili Somersalo oli naimisissa vuosina 1916–1922 kirjailija Toivo Tarvaksen kanssa. Avioeron jälkeen hän toisen kerran naimisissa 1943–1947 myyntipäällikkö Anders Rafael Candolinin (1893–1947) kanssa tämän kuolemaan saakka. Aili Somersalon veli oli everstiluutnantti ja IKL:n kansanedustaja Arne Somersalo.
Nimellä "Aili Somersalo":
Nimellä "Aili Somersalo-Tarvas":
Nimellä "Aili Tarvas":
Nimimerkillä "Aune Sarkanen":
Nimimerkillä "Eileen Summers":
Nimimerkillä "Marianne":Nimellä "Aili Somersalo":
Nimellä "Aili Tarvas":
Antti Kuismala
Antti Kuismala (s. 20. tammikuuta 1976 Ristiina) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Kakkosen Mikkelin Palloilijoita. Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa Kuismala on pelannut Mikkelin Palloilijoissa, FC Jazzissa, FF Jarossa, IFK Mariehamnissa ja Myllykosken Pallossa. Ennen kautta 2013 hän oli pelannut liigassa yhteensä 208 ottelua.
Kuismala on Mikkelin Palloilijoiden kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen riveissä Veikkausliigassa 12. kesäkuuta 1996 ottelussa Jaroa vastaan. Debyyttikausi, jolla Kuismala jakoi torjuntavastuun Timo Tarhilan kanssa, päättyi joukkueen putoamiseen Ykköseen. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla hän oli kaudella 1997 MP:n ykkösmaalivahti.
Kaudella 1998 Kuismala pelasi liigaa Jazzissa, mitä seurasi kolme kautta Ykkösessä kotikaupungin fuusioseurassa FC Mikkelissä, Tampereen Pallo-Veikoissa ja Jarossa. Jälkimmäisen kanssa hän nousi kauden 2001 päätteeksi liigaan. Vuonna 2004 oli vuorossa Kuismalan ainoa ulkomaankomennus, kun hän teki yksivuotisen sopimuksen monille jarolaisille tutun Tromsøn kanssa. Tromsøssä hän sai peliaikaa kuitenkin vain kolmessa cup-ottelussa.
Palattuaan Suomeen Kuismala pelasi kaudella 2005 muutaman ottelun Kakkosen TP-Seinäjoessa, kunnes siirtyi elokuun lopulla liigaseura IFK Mariehamniin. Ahvenanmaalla hän vietti kaksi täyttä kautta ennen paluutaan kasvattajaseuraansa MP:hen kaudeksi 2008. Vuonna 1996 tapahtuneen liigasta putoamisen jälkeen seura ei ollut pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa ylimmillä sarjatasoilla ja pelasi nyt Kakkosessa.
Yhden Mikkelin-kauden jälkeen Kuismalalle kävi jälleen kutsu liigajoukkueen maalille, ja hän siirtyi Myllykosken Palloon ennen kautta 2009. MYPAssa hän pääsi osallistumaan ensimmäistä kertaa urallaan myös kansainvälisiin seurajoukkuekilpailuihin, kun joukkue osallistui Eurooppa-liigan karsintoihin vuosina 2010 ja 2012. Hänet valittiin MYPAn vuoden pelaajaksi vuonna 2012.
Kaudeksi 2013 Kuismala palasi Mikkeliin.
Janne Haapasalo
Janne Haapasalo (s. 23. huhtikuuta 1965) on suomalainen pikajuoksija. Hän on kilpaillut myös pituushypyssä.
Haapasalo voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1993 ja 1998. SM-hopeaa hän voitti 1997 ja 1999 sekä pronssia 1995. Hallissa hän on voittanut 60 metrillä SM-kultaa vuosina 1997 ja 2000. Haapasalo osallistui vuoden 1998 EM-kisoihin Budapestissa, jossa hän karsiutui 100 metrillä toisella kierroksella. Vuoden 1997 Ruotsi-maaottelussa Haapasalo voitti 100 metriä.
24. elokuuta 1997 Haapasalo juoksi Tampereella eliittikisoissa 100 metriä aikaan 10,42, joka sivusi Ari Pakarisen kolme vuotta vanhaa Suomen ennätysaikaa. . 26. elokuuta 1995 joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 × 100 metrin viestissä 39,39, joka on matkan kaikkien aikojen viidenneksi paras suomalaisaika.
Diego Corpache
Diego Fernando Corpache (s. 21. toukokuuta 1976 Buenos Aires, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Corpache debytoi kahdenkymmenen vuoden ikäisenä Argentiinan pääsarjassa Deportivo Españolissa ja pelasi joukkueessa viiden kauden ajan. Hän toimi joukkueensa kapteenina vuosina 1998–2000. Kaudeksi 2001 Corpache siirtyi Veikkausliigaan FC Interin joukkueeseen. Hän nousi Interissä pelaamansa kuuden kauden aikana puolustuksen johtohahmoksi ja joukkueen kapteeniksi. Kauden 2006 jälkeen seura ja Corpache eivät kuitenkaan enää tehneet jatkosopimusta. Heinäkuussa 2007 Corpache kävi harjoittelemassa Helsingin Jalkapalloklubin kanssa, mutta teki lopulta sopimuksen vanhan seuransa FC Interin kanssa. Corpache pelasi Interissä myös kauden 2008 ja solmi talvella 2009 yksivuotisen sopimuksen Valkeakosken Hakan kanssa.
Argentiinan kansalaisuuden ohella Corpachella on myös Italian passi.
Mykola Lysenko
Mykola Vitalijovytš Lysenko (; 22. maaliskuuta 1842 Hrynky, Poltavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. marraskuuta 1912 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja kansanlaulujen kerääjä.
Lysenko syntyi Poltavan alueella. Hän aloitti ukrainalaisten kansanlaulujen keräämisen ja julkaisemisen opiskeluaikoinaan Kiovan yliopistossa. 1870-luvun puolivälissä Lysenko opiskeli säveltämistä Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla.
Lysenkon tuotantoon kuuluu muun muassa pianomusiikkia, lauluja ja oopperoita. Hän kirjoitti oopperalibrettonsa ukrainan kielellä. Pjotr Tšaikovski halusi esittää hänen oopperansa "Taras Bulban" Moskovassa, mutta se ei onnistunut, sillä säveltäjä ei antanut esittää teostaan venäjän kielellä.
Vladimir Arsenjev
Vladimir Klavdijevitš Arsenjev (; 10. syyskuuta 1872 Pietari – 4. syyskuuta 1930 Vladivostok) oli venäläisen, kultivoituneen aatelisperheen jäsen. Hän oli tutkimusmatkailija, kirjailija ja upseeri, ja hän teki useita matkoja Kaukoitään ja kirjoitti vuosina 1902–1907 tekemistään matkoista kirjoja. Hän oli upseerina sijoitettuna Vladivostokiin ja käytti vapaa-aikansa sen lähiympäristön tutkimiseen. Vladivostokissa on Arsenjev-museo ().
Arsenjev löysi matkoillaan paljon ennen tuntematonta siperialaista kasvistoa, vaikkakin matkojen päätarkoitus oli sotilaallinen maastotutkimus.
Hänet tunnetaan teoksesta Dersu Uzala, jonka pohjalta Akira Kurosawa teki elokuvan.