hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mangustit
Mangustit (Herpestidae) on petoeläimiin (Carnivora) kuuluva nisäkäsheimo.
Mangusteja on Aasiassa, Afrikassa, Karibialla ja Etelä-Euroopassa yli 30 lajia. Mangustit painavat yleensä yhdestä viiteen kilogrammaa ja niitä on kooltaan 30 senttisistä liki metrin mittaisiin. Mangustit ovat pitkiä, hoikkia eläimiä, joilla on lyhyet jalat. Pää on pieni ja pyöreä ja siinä on teräväkärkinen kuono. Korvat ovat leveät, pyöreät ja suhteellisen alhaalla pään sivulla. Silmän pupillit ovat yleensä vaakasuorassa ja soikeat, ja hampaita on alle 32–40 lajista riippuen. Väritys on tyypillisesti ruskea tai harmaa ja yleensä yksivärinen, vaikka joitakin raidallisia lajeja on olemassa. Mangustien kynnet eivät pysty vetäytymään ja kämmenpuolet ovat paljaat, etukäpälien muistuttaessa enemmän pesukarhun käpäliä.
Aikaisemmin mangustit luokiteltiin sivettieläinten (Viverridae) heimoon, mutta rakenteellisten erojen perusteella ne erotettiin omaksi heimokseen. 2000-luvun alussa madagaskarinmangustit (Galidiinae-alaheimo) erotettiin mangusteista toiseen, Eupleridae-heimoon (”Madagaskarin petoeläimet”). Nykyisin mangustit jaetaan 14 sukuun, joihin kuuluu 33 lajia.
Tunnetuimpia mangustilajeja on mungo ("Herpestes edwardsi"). Toinen kuulu "Herpestes"-suvun laji on ikneumoni eli faaraorotta ("Herpestes ichneumon"). Mangustit ovat laumaeläimiä.
Malcolm Young
Malcolm Mitchell Young (6. tammikuuta 1953 Glasgow, Skotlanti – 18. marraskuuta 2017) oli skotlantilaissyntyinen australialainen muusikko. Hänet muistetaan parhaiten mittavasta urastaan hard rock -yhtye AC/DC:n perustajajäsenenä, kitaristina, taustalaulajana ja lauluntekijänä. Hän perusti yhtyeen vuonna 1973 veljensä Angus Youngin kanssa muutettuaan perheensä kanssa Skotlannista Australiaan. Young kirjoitti mittavan osan AC/DC:n tuotannosta veljensä kanssa, ja rytmikitaristina hän kehitti yhtyeen musiikkia merkittävällä tavalla muun muassa kitarariffien osalta.
Young oli AC/DC:n kitaristina yhtyeen perustamisesta vuoteen 2014, jolloin hän päätti uransa musiikin parissa sairastuttuaan dementiaan, minkä vuoksi hän joutui jättämään myös AC/DC:n. Hänen paikkansa yhtyeen rytmikitaristina täytti hänen veljenpoikansa Stevie Young, joka oli sijaistanut Malcolmia yhtyeen rytmikitaristina jo vuonna 1988 Blow Up Your Video World Tour -kiertueella. Malcolm Youngin viimeisiksi levytyksiksi AC/DC:ssa jäivät vuoden 2008 studioalbumi "Black Ice" ja vuoden 2012 livealbumi "Live at River Plate".
Black Ice World Tourin päätteeksi Malcolmille todettiin keuhkosyöpä. Se hoidettiin varhaisessa vaiheessa, joten leikkaus onnistui ja syöpä poistettiin. Hänellä oli myös määrittelemätön sydänongelma ja hänellä oli sydämentahdistin.
Young oli naimisissa Linda Youngin kanssa ja heillä oli kaksi lasta: tytär Cara ja poika Ross. Hän kuoli 64-vuotiaana 18. marraskuuta 2017 sairastettuaan dementiaa useiden vuosien ajan.
Malcolm Mitchell Young syntyi Glasgow’ssa 6. tammikuuta 1953 skotlantilaiselle pariskunnalle William ja Margaret Youngille. Malcolm Youngin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Niilo Keränen
Niilo Johannes Keränen (s. 19. toukokuuta 1950 Taivalkoski) on Kuusamon kaupungin ylilääkäri. Hän on ollut Suomen Keskustan kansanedustaja kaudella 1999–2003 ja uudestaan vuodesta 2015. Keränen jättää eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Hän asuu Taivalkoskella ja on kunnanvaltuuston jäsen. Keränen voitti valtakunnallisen lastenromaanikilpailun vuonna 1992 kirjallaan "Soiperoisten maa". Hän on ollut lasten satukilpailu Napero-Finlandian päätuomarina sen alusta eli vuodesta 1993 asti. Ylioppilaaksi Keränen valmistui 1970, lääketieteen lisensiaatiksi 1975 ja yleislääketieteen erikoislääkäriksi 1990. Keränen solmi avioliiton vuonna 1972 ja on kahdentoista lapsen isä. Sotilasarvoltaan Keränen on ylikersantti.
Keränen on vakaumukseltaan vanhoillislestadiolainen.
Pikkujärvisimpukka
Pikkujärvisimpukka tai järvisimpukka ("Anodonta anatina") on Suomen yleisin makean veden suursimpukkalaji.
Pikkujärvisimpukat kasvavat 7–10 cm pitkiksi, poikkeustapauksissa jopa 14 cm. Niiden kuori on melko ohut ja hauras. Väri vaihtelee vaaleankeltaisesta ja ruskeanvihreästä lähes mustanruskeaan. Uloimman värin alta voi pilkottaa hopeahkoa väriä. Kuorenpuoliskojen liitoskohdassa ei ole lukkohampaita, kuten jokisimpukoilla tai jokihelmisimpukalla.
Pikkujärvisimpukka on pohjois- ja keskieurooppalainen laji, joka Suomessa esiintyy koko maassa lähes pohjoisimpaan Lappiin asti.
Järvisimpukat elävät pehmeäpohjaisissa ja runsasravinteisissa vesissä, mutta tulevat toimeen jopa kivikkopohjalla. Ne liikkuvat pystyasennossa puoliksi pohjaan kaivautuneena. Pehmeäpohjaisissa vesissä järvisimpukat saattavat kulkea lihaksikkaan jalkansa avulla useita metrejä vuorokaudessa.
Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina, mikä turvaa munien hedelmöitymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satojatuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät glokidiotoukiksi. Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.
Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.
Järvisimpukka myllää pohjaa jalallaan, ja ottaa pohjasta nousevaa eliöstöä hengitysveden mukana ravinnokseen.
Isojärvisimpukka
Isojärvisimpukka ("Anodonta cygnea") on Suomen suurikokoisin makean veden simpukkalaji.
Lajin kuori on ohut, ruskea- ja vihreäraidallinen, kuoren toinen pää on terävähkö, eikä siinä ole lukkohampaita. Kuori kasvaa yleensä 12-16-senttiseksi ja joskus suuremmaksikin. Isojärvisimpukka voi elää parikymmentä vuotta vanhaksi.
Isojärvisimpukka on palearktinen laji, jota tavataan Britteinsaarilta Siperiaan, ja etelässä aina Pohjois-Afrikkaan asti ulottuvalla alueella.
Isojärvisimpukan elinympäristöä ovat rehevät pienet järvet ja jokien suvannot. Se elää usein melko syvällä.
Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, eli samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina mikä turvaa munien hedelmöittymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satoja tuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät "glokidotoukiksi". Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.
Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.
Isojärvisimpukka myllää pohjaa jalallaan ja syö sieltä nousevaa pieneliöstöä.
Viinimäkikotilo
Viinimäkikotilo ("Helix pomatia") on tarhakotiloiden heimoon kuuluva kotilolaji. Suomessa esiintyvistä kotiloista se on kookkain.
Kotilon jalalla voi olla pituutta 6–7 cm. Kuori on oikeakierteinen, halkaisijaltaan noin 4–5 cm ja väriltään harmaa, keltainen tai ruskehtava.
Viinimäkikotiloa esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa laajoilla alueilla, ja se on viety Pohjoismaihin, Amerikkaan ja Britteinsaarille. Suomessa se elää lähinnä maan lounaisosassa. Laji ei kuulu Suomen alkuperäislajistoon, vaan sen on oletettu tulleen maahan keskiajalla munkkien mukana, jotka käyttivät sitä ravinnokseen paaston aikana.
Kotilo viihtyy niityillä ja pensaikossa, erityisesti mäkisessä maastossa. Se talvehtii kaivamassaan muutaman kymmenen senttimetrin syvyisessä onkalossa.
Vaikka viinimäkikotilot ovat kaksineuvoisia, ne parittelevat touko-kesäkuun vaihteessa. Kotilot etsivät toisensa hajun perusteella ja aloittavat parittelun, joka voi kestää tunteja. Kotiloiden parittelu alkaa kotiloiden noustessa ”pystyasentoon” anturat vastakkain. Ne aloittavat parittelun koskettelemalla toisiaan alemmilla tuntosarvillaan toisen kotilon lemmennuolen kohdalta. Kotilot näyttävät toisilleen posen kohdalta kohoavat lemmennuolet ja ”ampuvat” ne toisen kotilon lemmennuoleen ja siirtävät siemennesteet toiseen kotiloon. Tämä vaihe kestää vain muutamia sekunteja. Parittelun jälkeenkin kotilot saattavat olla toisissaan kiinni monia tunteja. Kotilo kaivaa 2–4 senttimetriä syvän onkalon, jonne se parin päivän aikana laskee 10–100 halkaisijaltaan 4–6-millimetristä kalsiumkarbonaatin peittämää munaa. Sen jälkeen se täyttää onkalon, josta poikaset kuoriutuvat 7–14 päivän kuluessa.
Suomessa viinimäkikotilo syö luonnossa muun muassa voikukanlehtiä ja eri pensaiden lehtiä. Ne tekevät harvoin suurta tuhoa puutarhoille, sillä ne syövät myös etanoiden munia ja raatoja.
God Bless Fiji
God Bless Fiji eli Meda Dau Doka on Fidžin kansallislaulu, jonka sävelsi ja sanoitti Michael Francis Alexander Prescott. Kappaleesta tuli Fidžin kansallislaulu vuonna 1970, kun valtio itsenäistyi. Laululla on sekä englannin- että fidžinkieliset sanoitukset, mutta ne eivät kuitenkaan ole toistensa käännöksiä.
Lauluntekijä
Lauluntekijä on henkilö, joka tekee (tai osallistuu tekemään) kappaleita, joissa on sekä musiikkia että lyriikka, takemmin; melodia ja sanoitus. Voidaan sanoa, että lauluntekijä on sanoittaja, säveltäjä tai molempia. Termiä ”lauluntekijä” käytetään yleisimmin populaarimusiikissa. Lauluntekijät voivat esittää itse omia laulujaan tai tehdä niitä muille. Tekijää, joka laulaa itse omia laulujaan, kutsutaan laulaja-lauluntekijäksi.
Monet lauluntekijät kuitenkin tekevät kappaleita pääsääntöisesti muille esiintyjille. He voivat toimia esim. levy-yhtiöiden house writereina, levy-yhtiön maksamaa tekijänoikeusennakkoa vastaan, tai toimia toimia suoraan artistien kanssa jalkauttaen kappaleita suoraan livekeikoille tekijänoikeustulojen toivossa.
Populaarimusiikin historiassa on myös monia lauluntekijätiimejä kuten Leiber-Stoller, Lennon-McCartney, Tamla Motownin Brian Holland, Lamont Dozier ja Eddie Holland sekä Stock Aitken Waterman -trio. Suomessa tällä hetkellä vaikuttavat mm. sanoittaja/säveltäjä-työparit Mikko Alatalo–Harri Rinne, Sinikka Svärd–Esa Nieminen, sekä yhdestä sanoittajasta ja useammasta säveltäjästä koostuva Lauluntekijätiimi-Lyyrica. Tiimityöskentely ja niin sanottu co-writing onkin tänä päivänä lauluntekijöiden keskuudessa yhä yleisempää, etenkin elektronisen populaarimusiikin saralla.
Tuvalu mo te Atua
Tuvalu mo te Atua on Tuvalun kansallislaulu ja myös valtion motto. Sen sanoitti ja sävelsi Afaese Manoa. Kappale on ollut Tuvalun kansallislauluna vuodesta 1978 lähtien.
Rotary International
Rotary International (puhekielessä Suomessa ”rotarit”) on kansainvälinen aatteellinen järjestö, johon kuuluu 1,2 miljoonaa jäsentä, miehiä ja naisia, noin 34 000 klubissa yli 200 maassa ja itsehallintoalueella. Jäsenet toimivat paikallisissa rotaryklubeissa ja muodostavat maan kattavan ja myös kansainvälisen verkoston. Järjestö on perustettu Chicagossa 23. helmikuuta 1905 ja sen päämaja sijaitsee Chicagon pohjoisessa esikaupungissa Evanstonissa.
Rotaryjärjestö kasvattaa jäsenensä toimimaan järjestön tunnuslauseen "Palvelu itsekkyyden edelle" (”Service Above Self”) hengessä. Tämä tarkoittaa pyrkimistä hyviin asioihin ja ympäröivän yhteiskunnan myönteiseen kehittämiseen. Rotarysäätiö, jonka kautta suurimmat rotarypanostukset kanavoituvat, muotoilee tehtäväkseen ”Doing Good in the World”, tehdä maailmassa hyvää.
Rotariksi tullaan liittymällä paikalliseen rotaryklubiin. Liittyminen tapahtuu kutsusta, mutta kiinnostuksestaan voi ilmoittaa myös itse. Jäseniksi otetaan ”hyvämaineisia kansalaisia, joilla on johtava asema omassa ammattikunnassaan”.
Rotaryjärjestö ilmaisee tavoitteekseen ”vaalia palvelemisen ihannetta kaiken arvossapidetyn yritteliäisyyden perustana”. Tähän sanotaan pyrittävän seuraavin tavoin:
Rotaryn nuorisovaihto tarjoaa vuosittain noin 8 000 nuorelle mahdollisuuden tutustua muiden maiden kulttuureihin. Vaihtoehtoina ovat vuosivaihto (10–12 kk), kesävaihto (n. 2 kk) ja leirivaihto (n.2-3vk).
Korkeakouluopiskelijoille ja ammatissaan jo toimiville kansainvälisellä Rotarysäätiöllä on oma stipendiohjelmansa ulkomailla opiskelua tai muihin maihin suuntautuvia 4–6 viikon ammatillisia ryhmäopintomatkoja varten. Lisäksi Rotarysäätiö myöntää apurahoja yliopisto-opettajien opintojaksoille kehittyvissä maissa. Säätiön uusimpana toimintamuotona on "Rotary Peace Fellowships", jossa satakunta rauhan- ja konfliktintutkijaa vuodessa valitaan opintojaksoille kuuden yliopiston yhteyteen perustetuissa Rotary-opintokeskuksissa. Vuonna 2013 nämä yliopistot olivat Yhdysvaltain Duke University ja Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä, International Christian University Japanissa, Bradfordin yliopisto Englannissa, Queenslandin yliopisto Australiassa ja Uppsalan yliopisto Ruotsissa.
Rotaryjärjestö sai alkunsa Chicagossa 1905 Paul Harrisin kokoonkutsumana. Ensimmäiseksi tärkeäksi tehtäväksi koettiin Chicagon silloisen liiketoimintamoraalin parantaminen. Pian järjestön toiminta-ajatus laajentui ympäröivän yhteiskunnan yleisemmäksi kehittämiseksi, josta tuli Rotary Internationalin maailmanlaajuinen päämäärä.
Euroopan ensimmäinen rotaryklubi perustettiin 1911 Lontooseen.
Suomen ensimmäinen rotaryklubi perustettiin Helsinkiin 1. joulukuuta 1926. Viroon Rotary rantautui 1930. Viron rotaryklubit ovat vuodesta 2000 lähtien kuuluneet Suomen rotaryorganisaatioon.
Suomessa on 300 rotaryklubia, joissa on yhteensä noin 12 000 jäsentä. Virossa on 16 klubia.
Christian Klien
Christian Klien (s. 7. helmikuuta 1983 Hohenems, Vorarlberg, Itävalta) on itävaltalainen autourheilija.
Klien ajoi kaudella 2006 Formula 1 -sarjassa Red Bull -tallissa David Coulthardin tallitoverina, kunnes Italian GP:n jälkeen Robert Doornbos korvasi hänet tallin toisena kuljettajana Doornbosin tuotua tiimille sponsorirahoitusta.
Klien debytoi F1:ssä kaudella Jaguar-tallissa. Klienin uran paras sijoitus on viides sija Kiinan GP:stä vuodelta 2005. Kaudella Klien toimi Hondan testi- ja varakuljettajana. Kausilla – Klien toimi BMW Sauberin testi ja varakuljettajana. Kaudella hän siirtyi Hispania -tallin testikuljettajaksi päästen ajamaan Singaporen GP:ssä Sakon Yamamoton tilalla. Klien kilpaili myös Brasilian ja Abu Dhabin kilpailuissa.
Mihail Kutuzov
Mihail Illarionovitš Goleništšev Kutuzov (, 16. syyskuuta 1745 Pietari – 28. huhtikuuta 1813 Bolesławiec) oli venäläinen ruhtinas ja sotamarsalkka. Hän johti Napoleonia vastaan taistellutta armeijaa tappiollisessa Austerlitzin taistelussa vuonna 1805. Kun Napoleon hyökkäsi Venäjälle, Kutuzov joukkoineen hävisi taistelun Borodinossa. Ranskalaisten peräännyttyä Kutuzov seurasi joukkojensa kanssa heitä ja saavutti voiton Smolenskissa.
Cover
Cover (, myös "koveri") tarkoittaa populaarimusiikissa kappaletta, jonka esittää tai julkaisee joku muu kuin kappaleen alkuperäinen esittäjä tai säveltäjä. "Guinnessin ennätysten kirjan" mukaan eniten cover-levytyksiä on tehty The Beatlesin kappaleesta ”Yesterday” (Lennon/McCartney).
Blues- ja jazzmusiikissa soitetaan muuta populaarimusiikkia useammin muiden jo aiemmin esittämiä sävellyksiä. Näiden tyylien useimmin soitetuista kappaleista käytetään nimitystä ”standardi”. Esimerkiksi tunnetusta bluesstandardista käy Eddie Boydin sävellys ”Five Long Years” ja jazzstandardina pidetään taas esimerkiksi Dizzy Gillespien kappaletta ”A Night in Tunisia”.
Sneferu
Sneferu oli Egyptin 4. dynastian ensimmäinen farao. Sneferun valtakauden pituudesta on eriäviä tietoja, mutta Manetho antaa kestoksi 24 vuotta. "The Oxford History of Ancient Egypt" arvioi hänen hallinneen välillä 2613-2589 eaa. Hänet on haudattu Punaiseen pyramidiin Dahshurissa.
Sneferu aloitti valtakaudellaan sotilaallisen laajentumisen Nubiaan ja Libyaan johtaen itse taisteluja. Hän aloitti myös kaupankäynnin Välimeren valtakuntien kanssa. Sneferu varusti 40 laivan laivaston noutamaan Libanonista Egyptille tärkeitä luonnonvaroja, ennen kaikkea puuta. Retken kunniaksi farao pystytti Libanoniin monumentteja juhlistamaan saavutusta.
Sneferu on jäänyt maailmanhistoriaan ensimmäisen varsinaisen pyramidin rakennuttajana. Tätä viimeistä Sneferun pyramideista edelsi kuitenkin kaksi muuta, joista ensimmäinen rakennettiin Meidumiin. Pyramidin rakentamisen aloitti mahdollisesti jo Sneferun isä Huni. Meidumin pyramidin rakentaminen alkoi seitsenportaisena porraspyramidina joka muistutti Djoserin pyramidia Sakkarassa, mutta jostakin syystä rakentajat muuttivat mieltään ja päättivät tehdä rakennuksesta tasasivuisen. Pyramidi ei kuitenkaan kestänyt kylkien painoa vaan ne sortuivat. Sneferu alkoi onnettomuuden jälkeen rakentaa uutta pyramidia Dahshuriin, mutta kesken rakentamisen kävi ilmi että pyramidin kulma oli liian jyrkkä tehden siitä epävakaan. Rakennuskulmaa loivennettiin, mikä tuotti persoonallisen taittuneen muodon. Niin kutsuttu Taitepyramidi säilyi ilmeisesti muutostöiden jälkeenkin niin epävakaana, ettei faraota voitu haudata sinne. Niinpä Sneferu aloitti vielä kolmannen pyramidin rakennustyöt Dahshurissa. Lopputulos tunnetaan Punaisena pyramidina. Sneferun poika Khufu jatkoi isänsä esimerkkiä rakennuttaessaan itselleen pyramidin Gizaan.
Djoser
Djoser oli Egyptin kolmannen dynastian tunnetuin faarao. Hän hallitsi Egyptiä vuosina 2667–2648 eaa. Nimi voidaan kirjoittaa myös Zoser, Dzoser, Dsr, Djeser tai käyttää Horus-nimeä Netjerikhet.
Pidetään mahdollisena että hänen isänsä olisi ollut Khasekhemwy mutta tästä ei ole varmuutta. Djoserin äitinä pidetään Nimaathapia. Djoser ilmeisesti oli naimisissa sisarpuolensa Hetephernebtin kanssa.
Djoser rakennutti Sakkaraan maailman ensimmäisen pyramidin, porraspyramidin. Eläessään hän teki useita sotaretkiä Siinain niemimaalle. Retkikunnat toivat sieltä arvokkaita luonnonvaroja kuten turkooseja ja kuparia. Djoser rakennutti myös julkisia rakennuksia Heliopolikseen ja Gebeleiniin.
Veikko Helle
Veikko Kullervo Helle (11. joulukuuta 1911 Vihti – 5. helmikuuta 2005 Lohja) oli yksi aikansa keskeisistä sosialidemokraattisista suomalaispoliitikoista.
Veikko Helteen vanhemmat olivat puuseppä, kansanedustaja Edvard Helle ja Alina Aleksandra Videll. Helle kävi kansakoulun ja vuonna 1932 Työväen Akatemian. Helle työskenteli puuseppänä isänsä puusepänliikkeessä sekä Matti Kuuselan tehtaalla Hyvinkäällä. Hän oli myöhemmin itsenäisenä liikkeenharjoittajana vuoteen 1951 saakka.
Helle seurasi isänsä jalanjäljissä myös työväenyhdistykseen, kunnallispolitiikkaan ja myöhemmin eduskuntaan. Hän aloitti uransa politiikassa vuoden 1936 kunnallisvaaleissa ja hän eteni hiljalleen vaativampiin tehtäviin. Hän oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1983, hallituksessa hän istui neljästi, eduskunnan puhemiehistöön hän kuului yhtäjaksoisesti 1972–1983 ja toimi eduskunnan puhemiehenä 1976–1978. Lisäksi hän toimi useita kertoja tasavallan presidentin valitsijamiehenä.
Helle oli toinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri ja myöhemmin työvoimaministeri Mauno Koiviston I hallituksessa 1970, työvoimaministeri ja pääministerin sijainen Ahti Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971, työvoimaministeri Rafael Paasion II hallituksessa 1972 ja työvoimaministeri Kalevi Sorsan III hallituksessa 1982–1983.
Helle pyrki SDP:n puheenjohtajaksi vuoden 1963 puoluekokouksessa, mutta hävisi äänestyksen Rafael Paasiolle. Puolueen sisäisissä kiistoissa hän lukeutui oikeiston, Väinö Tannerin ja Väinö Leskisen kannattajiin. Ministerin arvonimen Helle sai vuonna 1986.
Helle tunnettiin aikanaan puhujanlahjoistaan ja herrasmiesmäisestä, vaatimattomasta käytöksestään. Hänellä oli tapana esitellä itsensä sanoilla ”puuseppä Suomen eduskunnasta”. Helle nautti koko uransa ajan arvostusta yli puoluerajojen.
Helle oli Vihdin kunnanvaltuuston jäsen 52 vuotta 1937–1988 ja kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1958–1976.
Vihdin Nummelan tori nimettiin vuonna 1999 Veikko Hellen toriksi.
Erkki Kannoston veistämä Veikko Helteen muistomerkki paljastettiin elokuussa 2011 Vihdin Nummelan työväentalon edustalla.
Slavkov u Brna
Slavkov u Brna () on kaupunki Vyškovin piirikunnassa Etelä-Määrin läänissä Tšekin tasavallassa. Vuonna 2009 kaupungissa oli 6 169 asukasta.
Kaupungin tuntumassa käytiin 2. joulukuuta 1805 kuuluisa Austerlitzin taistelu.
Jack Osbourne
Jack Joseph Osbourne (s. 8. marraskuuta 1985 Lontoo, Englanti) on Ozzy ja Sharon Osbournen kolmas ja nuorin lapsi. Isänsä ja siskonsa tavoin hänkin on joutunut vieroitushoitoon mm. erilaisten kipulääkkeiden riippuvuuden takia. Hän kuitenkin lopetti juomisen ja huumeiden käytön vuonna 2003. Jack tuli tunnetuksi perheestään kertoneen The Osbournes -televisiosarjan ansiosta. Hänellä on kaksi siskoa, Aimee Osbourne ja Kelly Osbourne sekä kaksi puolisisarusta, isänsä edellisestä liitosta. Hän avioitui Lisa Stellyn kanssa vuonna 2012 ja heille syntyi vuoden 2012 huhtikuussa Pearl-niminen tytär, vuonna 2015 Andy Rose -niminen toinen tytär ja vuoden 2018 helmikuussa kolmas, Minnie Theodora -niminen tytär. Lehtitietojen mukaan Lisa haki toukokuussa avieroa miehestään.
Kesäkuussa 2012 Jack Osbourne kertoi julkisuudessa, että hänen on diagnosoitu sairastavan MS-tautia. Saman vuoden aikana 60 prosenttia Osbournen oikean silmän näkökyvystä oli kadonnut.
Aimee Osbourne
Aimee Rachel Osbourne (s. 2. syyskuuta 1983 Lontoo) on brittiläinen malli, näyttelijä ja kolumnisti. Hän on rockmuusikko Ozzy Osbournen ja tämän toisen vaimon Sharon Osbournen yhteisistä lapsista vanhin.
Muusta perheestä poiketen Aimee Osbourne ei halunnut lähteä 2000-luvun alulla mukaan "The Osbournes" -tositelevisiosarjaan, vaan muutti erilleen perheestään eikä häntä ole sarjassa nähty.
Chris DeGarmo
Christopher Lee ”Chris” DeGarmo (s. 14. kesäkuuta 1963 Wenatchee, Washingtonin osavaltio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi.
DeGarmo tunnetaan seattlelaisen metalliyhtye Queensrÿchen kitaristina, perustajajäsenenä ja laulunkirjoittajana. Hän sävelsi ja sanoitti muun muassa yhtyeen suurimman hitin ”Silent Lucidityn”, joka ylsi kärkikymmenikköön Billboardin Hot 100 -listalla. DeGarmo sai sävellyksestään BMI-palkinnon ja oli ehdolla myös Grammy-palkinnon voittajaksi. DeGarmo jätti Queensrÿchen vuoden 1997 "Hear in the Now Frontier" -albumin jälkeen. Hän teki lyhyen paluun yhtyeeseen vuoden 2003 "Tribe"-albumilla, jolla hän soitti kitaraa ja osallistui viiden kappaleen kirjoittamiseen. Hänen viimeisin kappaleensa yhtyeen kanssa on vuoden 2007 "" -kokoelma-albumin erikoispainoksella julkaistu ”Justified”.
Erottuaan Queensrÿchesta DeGarmo soitti Alice in Chains -kitaristi Jerry Cantrellin soolokiertueella vuonna 1998 ja vieraili tämän "Degradation Trip" -albumilla vuonna 2002. Hän kuului Mike Inezin, Sean Kinneyn ja Vinnie Dombroskin ohella lyhytikäiseen Spys4Darwin-yhtyeeseen, joka julkaisi omakustanne-EP:n "Microfish" vuonna 2001. Helmikuussa 2005 DeGarmo esiintyi Alice in Chainsin kanssa Intian valtameren maanjäristyksen uhrien hyväksi järjestetyssä konsertissa Seattlessa. Myöhemmin samana vuonna hän osallistui kalifornialaisen Dredg-yhtyeen "Catch Without Arms" -albumin sovittamiseen ja myös kahden kappaleen säveltämiseen.
2010-luvulla DeGarmo on tehnyt musiikkia tyttärensä Rylie DeGarmon kanssa. Kaksikon The Rue -yhtyeen samanniminen debyytti-EP ilmestyi kesällä 2015.
Aktiivisimman muusikonuransa jälkeen DeGarmo on työskennellyt lentäjänä. Hän asuu Seattlen lähistöllä perheineen.
Michael Wilton
Michael Wilton (s. 23. helmikuuta 1962 San Francisco, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Queensrÿche-yhtyeen perustajajäsenenä ja kitaristina. Wilton on myös säveltänyt aika ajoin Queensrÿchen kappaleita.
Harry Bergström
Harry Lennart Yrjö Bergström (4. huhtikuuta 1910 Tampere – 12. marraskuuta 1989 Nurmijärvi) oli suomalainen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari. Bergström on George de Godzinskyn ja Toivo Kärjen ohella huomattavimpia suomalaisia elokuvamusiikin säveltäjiä.
Bergström aloitti säveltämisen ja pianonsoiton opiskelun 1920-luvulla Uuno Klamin ja Ernst Lingon johdolla, ja 1930-luvulta alkaen hän sävelsi paljon elokuvamusiikkia. Hän myös auttoi alkuun Kipparikvartetin ja Metro-tytöt, joista ensimmäisessä hän toimi myös säestäjänä. Häntä pidetäänkin George de Godzinskyn ohella tärkeimpänä vaikuttajana suomalaisten lauluyhtyeiden synnyssä ja kehityksessä. Hän vieraili monesti myös kapellimestarina eri orkestereissa, enimmäkseen operetti-, varietee-, revyy- ja musikaaliesitysten yhteydessä.
Bergström muistetaan lisäksi Niilo Tarvajärven suositusta "Tervetuloa aamukahville" -radio-ohjelmasta, johon hän kirjoitti tunnussävelmän.
Bergström voitti Jussi-palkinnot musiikista elokuviin "Rion yö" (1951), "Jälkeen syntiinlankeemuksen" (1953) ja "Viimeinen savotta" (1977).
Harry Bergströmin poika oli säveltäjä Matti Bergström ja veli viulisti Rainer Bergström.
Bergström käytti tuotannossaan myös salanimiä Gerald Beach, Harold G Burgess, Leonard Fleuvemont, Sointu Karikas, Lenny, Jorge Monterio ja Tintti-Kalle.
Bergström on haudattu Nurmijärven hautausmaalle vaimonsa viereen. Bergström oli naimisissa Sirkka Tuulikki Bergströmin o.s. Vuolle (1918–2007) kanssa.
Eddie Jackson
Eddie Jackson (s. 29. tammikuuta 1961 Robstown, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Queensrÿchen basistina. Hän on yhtyeen alkuperäinen ja nykyinen basisti.
Scott Rockenfield
Scott Rockenfield (s. 15. kesäkuuta 1963 Seattle, Yhdysvallat) on toiminut Queensrÿchen rumpalina miltei alusta asti. Rockenfield on myös silloin tällöin säveltänyt kappaleita Queensrÿchelle. Geoff Taten ja Michael Wiltonin tapaan, myös Rockenfield julkaisi sooloalbumin vuonna 2002. Rockenfield on tehnyt näiden toimien ohella myös paljon sivuprojekteja muun muassa ystävänsä Paul Speerin kanssa.
Lullacry
Lullacry oli helsinkiläinen metalliyhtye, joka julkaisi viisi albumia. Yhtye on saanut kansainvälistä jalansijaa muun muassa kiertueillaan Nightwishin ja Edguyn kanssa.
Lullacry solmi ensimmäisen levytyssopimuksensa levy-yhtiö Heart, Trust & Respect Recordsin kanssa ja julkaisi ensialbuminsa "Sweet Desire" vuonna 1999. Lullacryn todellinen ura alkoi, kun se julkaisi toisen albuminsa "Be My God" vuonna 2001 Spinefarm Recordsin kautta. Vokalisti Tanja "Tanya" Kemppainen erosi yhtyeestä 2002, jolloin aiemmin tuntematon Tanja Lainio liittyi orkesteriin. Lullacry on toiminut tällä kokoonpanolla kolmannesta albumistaan "Crucify My Heart" (2003) lähtien.
Vuonna 2011 muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen yhtye ilmoitti äänittävänsä uutta albumia. Ensimmäisenä "Where Angels Fear" -albumi julkaistiin Japanissa tammikuussa 2012, julkaisijana Hydrant Music ja EMI Music Japan -yhtiö. . Suomessa "Where Angels Fear" julkaistiin maaliskuussa 2012 ennen muuta Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.
"Where Angels Fear"in on tuottanut, äänittänyt ja miksannut Mikko Herranen, joka myös laulaa levyllä Tanja Lainion kanssa dueton kappaleessa "Feel My Revenge".
Anna Dalassena
Anna Dalassena (n. 1025 - 1. marraskuuta 1100 tai 1102) oli bysantin keisarin Aleksios I Komnenoksen äiti. Anna oli voimakastahtoinen nainen ja osittain hänen ansiostaan Aleksiosesta tuli keisari.
Anna kuului merkittävään Dalassenosten aatelissukuun. Hän meni naimisiin keisari Isaak I Komnenoksen veljen Johanneksen kanssa.
Kun Isaak luopui vallasta olisi hän halunnut Johannesta seuraajakseen. Anna yritti ylipuhua miehensä, mutta turhaan. Lopulta Konstantinos Dukas julistettiin keisariksi. Vuonna 1067 Annan aviomies Johannes kuoli. Samana vuonna kuoli myös keisari Konstantinos. Anna asettui heti uuden keisarin Romanos Diogenesin puolelle. Kun Romanos kukistui vuonna 1071 Manzikertin taistelussa turkkilaisia vastaan nousi Konstantionoksen poika Mikael vuorostaan valtaistuimelle ja syrjäytti Romanoksen. Anna puolusti edelleen Romanosta ja sen takia hänet karkotettiin eräälle saarelle. Annan vanhin poika Manuel kuoli myös samana vuonna.
Koska valtakuntaa uhkasivat monet vaarat joutui Mikael VII kutsumaan Annan takaisin pääkaupunkiin ja tekemään hänen pojastaan Isaakista armeijan komentajan. Lopulta Annan pojat Isaak ja Aleksios kapinoivat Nikeforos Botaniatesin kanssa Mikealia vastaan ja Nikeforoksesta tuli uusi keisari.
Aleksioksesta tuli keisari vuonna 1081 kun hän ja Isaak kaappasivat vallan Nikeforokselta. Kun hän joutui lähtemään sotimaan normannia Robert Guiscardia vastaan samana vuonna jätti hän äitinsä Konstantinopoliin hallitsijaksi keisarin valtuuksin.
Anna ja Johannes Komnenos saivat seitsemän lasta:
Niukkuus
Niukkuus on taloustieteessä keskeinen käsite, joka koskee useimpia hyödykkeitä (tuote tai palvelu), koska niitä haluttaisiin kuluttaa ilmaiseksi enemmän kuin niitä on tällöin tarjolla. Taloustiede on Pohjola ym. (2006) suppean määritelmän mukaan "niukkojen resurssien kohdentumisen tutkimista". Yksi tapa ajatella niukkuutta on se, että hyödyke on niukka, jos sille olisi menekkiä enemmän kuin hyödykettä on tarjolla, mikäli hyödyke olisi saatavilla ilmaiseksi.
Niukan hyödykkeen kysyntä ja tarjonta määrävät sille hinnan, joka rajaa sen kulutuksen niihin kuluttajiin, jotka ovat valmiita maksamaan siitä eniten. Joissain tapauksissa kuitenkin valtio tai kaupunki harjoittaa hintasääntelyä, esimerkiksi määrää tätä "tasapainohintaa" alhaisemman hinnan pakolliseksi ("kattohinta"), jolloin useampi haluaa ostaa sen ja harvempi viitsii tuottaa sitä, ja syntyy pulaa ja jonoja (vrt. Neuvostoliiton ruokakaupat tai Helsingin Hitas-asuntojonot).
Niukkuus ei siis yleensä tarkoita, että hyödykkeestä olisi suoranaisesti pulaa. Se tarkoittaa vain, että hyödykettä on tarjolla markkinoilla vähemmän kuin sitä kysytään. Kysynnän kasvaessa markkinahinta nousee niukkuuden lisääntyessä. Tällöin kuitenkin yritysten kannattaa lisätä tuotantoa, mikä vähentää niukkuutta ja laskee hintaa.
Niukkuus on yleensä edellytys markkinoiden syntymiselle. Ei-niukalla hyödykkeellä, kuten esimerkiksi puhtaalla ilmalla Suomessa, ei voi käydä kauppaa, koska sitä on riittävästi kaikkien saatavilla, hyödykkeestä vallitsee runsaus. Toisaalta hyödykkeistä voidaan luoda keinotekoisesti niukkoja. Esimerkiksi tieto tai tietokoneohjelmat ja tiedostot eivät ole luonnostaan niukkoja. Patenteilla ja lisensseillä estetään niiden vapaa levittäminen, jolloin niistä tulee niukkoja hyödykkeitä.
Niukkuustekijä on tuotannossa se tuotannontekijä, joka muodostaa pullonkaulan tuotannolle ja määrää tuotantovauhdin, kapasiteetin, hinnan tms. attribuutin. Jonkin resurssin ollessa niukkuustekijä se pyritään hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti. Esimerkiksi teollisuusmaissa työvoiman hinta on niukkuustekijä - työvoiman ollessa kallista tuotanto pyritään automaation ja rationalisoinnin keinoin tekemään mahdollisimman tuottavaksi verrattuna kehitysmaiden pienempihintaiseen työvoimaan ja sen tuottavuuteen.
Esimerkki niukkuuden vaikutuksesta hintaan ovat suomalaiset tomaatit: Kesällä ja alkusyksystä, kun niitä on paljon tarjolla, niiden hinta laskee. Talvella ja keväällä, kun uutta satoa ei ole saatavilla, ovat ne niukempia kuin heti uuden sadon jälkeen, ja niiden hintakin on korkeampi.
Tryptofaani
Tryptofaani (CHNO) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Sen sivuketjussa on indoliryhmä. Se on yksi yhdeksästä ihmiselle välttämättömästä aminohaposta. Se on tärkein proteiinisynteesiin osallistuva aminohappo. Tryptofaani on neuroregulaattori serotoniinin ja melatoniinin esiaste. Tryptofaani nostaa mielialaa ja auttaa nukahtamaan.
ʟ-tryptofaani (= tryptofaani), aromaattinen, indolirunkoinen aminohappo löydettiin vuonna 1901 ensimmäisenä kaikista aminohapoista. Nisäkkäiden aivoissa tryptofaanista muodostuu serotoniinia, joka säätelee muun muassa mielialaa, unta ja syömistä. Sen uskotaan vaikuttavan myös seksuaaliseen käyttäytymiseen.
Käpyrauhasessa tryptofaanista muodostuu melatoniinia, joka säätelee ihmisen vuorokausirytmiä. Maksassa tryptofaanista muodostuu nikotiiniamidia ja muita aineenvaihduntatuotteita, joiden uskotaan olevan biologisesti aktiivisia.
Tryptofaania on erityisen paljon soijassa, juustoissa, lihassa, kalassa ja vehnänalkioissa sekä monissa pähkinöissä ja siemenissä.
WHO:n minimisuositus tryptofaanin päiväannokseksi on 3,5 mg/kg eli 70 kg painavalle henkilölle 240 mg päivässä. Suomalainen saa ruoasta keskimäärin 900 mg tryptofaania päivässä. Eniten tryptofaania kertyy maidosta ja muista maitotuotteista (235 mg) sekä lihasta ja makkarasta (151 mg), mutta sitä saadaan myös juustosta (74 mg), kalasta (57 mg), vaaleasta leivästä (47 mg), kananmunista (43 mg) ja perunasta (38 mg). Näistä kertyy yhteensä noin 700 mg, loput 200 mg saadaan muista elintarvikkeista. Lihaa välttävää erikoisruokavaliota noudattavien tryptofaanin saanti voi olla hyvin puutteellista.
Tryptofaanin saanti ei saisi nousta yli grammaan päivässä. Tryptofaanin päivittäinen saanti voi kasvaa melko suureksi hyvin valkuaisainepitoisella dieetillä olevilla henkilöillä. Tryptofaani läpäisee veri-aivoesteen mm. glutamiinin, insuliinin, glukoosin ja tyrosiinin auttamana.
Isoleusiini
Isoleusiini (CHNO) on yksi elimistön proteiinisynteesissä käytettävistä 20 aminohaposta. Se on ravinnossa välttämätön aminohappo. Isoleusiini on leusiinin isomeerinen muoto.
Isoleusiinilla on kaksi kiraalista keskusta, joten sillä on neljä stereoisomeeristä muotoa. Luonnossa esiintyvä isoleusiini, "L-isoleusiini", on (2"S",3"S")-2-amino-3-metyylipentaanihappo. L-isoleusiinin moolimassa on 131,173 g/mol ja CAS-numero 73-32-5.
Behexen
Behexen on suomalainen vuonna 1994 perustettu black metal -yhtye Tampereelta. Nimenä toimi aluksi Lords of the Left Hand.
Yhtye perustettiin vuonna 1994 alun perin nimellä "Lords of the Left Hand", yhtyeen perustajina toimi Torog, Horns ja Reaper. Ensimmäinen tuotos, demo, joka kantoi nimeä "Reality is in Evil" julkaistiin jo vuonna 1995. Demon julkaisun jälkeen yhtye vaihtoi nimekseen Behexen, jona se nykyäänkin tunnetaan. Vuonna 1997, uuden nimen alla, yhtye julkaisi toisen demonsa, "Eternal Realmin" jota seurasi jo vuonna 1998 julkaistu seuraava demo, "Blessed be the Darkness".
Eternal Realmin jälkeen Reaper jätti yhtyeen ja hänet korvasi Gargantum. Vuonna 2000 yhtye julkaisi ensimmäisen kokopitkänsä "Rituale Satanumin". Noin kolme vuotta myöhemmin yhtye solmi levytyssopimuksen suomalaisen Woodcut Recordsin kanssa ja vuonna 2004 julkaistiin toinen kokopitkä "By the Blessing of Satan". Vähän tämän jälkeen yhtye teki split-albumin yhden Suomen tunnetuimman black metal -yhtyeen, Hornan, kanssa.
Vuonna 2008 julkaistiin vielä Woodcut Recordsin kautta "From The Devil´s Chalice" -julkaisu, joka sisälsi yhtyeen logolla varustetun hihamerkin ja tarroja sekä kolme vinyylilevyä, tuotos oli rajattu 666 painokseen. Yhtyeen kolmas kokopitkä, "My Soul for His Glory", julkaistiin samaisen vuoden 2008 alussa Hammer of Haten kautta.
Huhtikuussa 2012 yhtye solmi levytyssopimuksen Debemur Morti Productionsin kanssa.
Aki Parviainen
Aki Uolevi Parviainen (s. 26. lokakuuta 1974 Helsinki) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edusti urallaan Joensuun Katajaa. Hän on Pyhäselän Urheilijoiden kasvatti.
Parviaisen suurimpiin saavutuksiin lukeutuu maailmanmestaruus Sevillan MM-kisoissa 1999. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui viidenneksi, ja Edmontonin MM-kisoissa 2001 hän sijoittui hopealle. Parviainen on keihäänheiton Suomen ennätyksen haltija tuloksella 93,09, jonka hän heitti vuonna 1999 Kuortaneella. Pidemmälle ovat heittäneet ainoastaan Jan Železný, Johannes Vetter ja Thomas Röhler.
Parviainen lopetti urheilu-uransa vuonna 2006 vammojen vuoksi.
Proliini
Proliini eli 2-pyrrolidiinikarboksyylihappo (CHNO) on yksi geneettisen koodin 20 aminohaposta. Se on ei-välttämätön aminohappo. Kehomme valmistaa itse riittäviä määriä proliinia glutamaatista. Sen sivuketju on syklinen ja aminoryhmä on sekundäärinen. Poikkeuksellisen rakenteensa ansiosta proliini voi rikkoa proteiinien alfa-kierteitä ja se on yleinen beta-käännöksissä.
Peptideissä (kuten proteiineissa) proliini muodostaa tertiäärisen amidin. Koska sen typpeen on liittynyt vetyä, se voi muodostaa vetysidoksen.
L-proliinin CAS-numero on 147-85-3 ja D-proliinin CAS-numero on 344-25-2.
IDM
IDM eli Intelligent Dance Music on elektronisen musiikin suuntaus, joka haarautui teknomusiikista 1990-luvun alussa artistien alettua hakea vaikutteita konkreettisesta musiikista ja industrialista. Tavanomaiseen technoon verrattuna IDM on äänimaailmaltaan kokeellisempaa, melodisempaa ja rytmirakenteeltaan monimutkaisempaa.
Nykyään IDM käsittää laajan skaalan kokeellista elektronista musiikkia ambientista breakcoreen.
Termin laajetessa kattamaan yhä laajempaa artistien ja tyylien kirjoa sitä on arvosteltu ”uutena tapana nimittää kaikkea elektronista musiikkia teknoksi”. Myös koko nimityksen tarpeellisuus on myöhemmin kyseenalaistettu väittämällä sitä keinotekoiseksi ja epämääräiseksi yläkäsitteeksi.
Tunnustetuimpiin IDM-artisteihin kuuluva Aphex Twin on ilmaissut huvittuneisuutensa termin käyttöön, koska se voidaan tulkita muun elektronisen musiikin leimaamiseksi ”tyhmäksi tanssimusiikiksi”.
Glutamiini
Glutamiini eli 2,5-diamino-5-oksopentaanihappo (CHNO) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Sen sivuketjun funktionaalinen ryhmä on primäärinen amidi, joka on erittäin heikko emäs. Glutamiini eroaa asparagiinista siten, että sen hiiliketju on yhden hiilen (-CH-) pidempi.
Glutamiini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää ja sen sulamispiste on 185 °C sekä CAS-numero 56-85-9.
Glutamiinilla on tärkeä osa typpiaineenvaihdunnassa. Glutamiinisyntetaasi liittää ammoniakin orgaanisiin yhdisteisiin muuttamalla glutamiinihapon glutamiiniksi. Glutamiinia voidaan sitten käyttää monien yhdisteiden biosynteesissä, esimerkiksi toisten aminohappojen, puriinien ja pyrimidiinien valmistuksessa.
Viktor Klimenko
Viktor Klimenko (s. 24. marraskuuta 1942 Pyhäniemi, Neuvostoliitto) on venäläissyntyinen suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi slaavilaismusiikkia sisältävistä levytyksistään ja kasakkaimagostaan.
Klimenko kertoo olevansa etelävenäläisen kasakkasuvun jälkeläinen. Suku päätyi Itä-Karjalaan, jossa Klimenko syntyi marraskuussa 1942. Tarkasta syntymäpaikastaan ja -ajastaan hän ei ole varma, mutta kasteen hän on saanut suomalaisella keskitysleirillä Pyhäniemellä. Perhe asutettiin Suomeen.
Viktor Klimenko kävi keskikoulun ja harjoitteli mainosalalla, ryhtyi sitten laulamaan, opiskelemaan jazzbalettia ja näyttelemään Elannon näyttämöllä ja Imatran teatterissa .
Klimenko aloitti laulajanuransa vuonna 1962. Tällöin Musiikki-Fazer ja sen tuotantopäällikkö Toivo Kärki teki hänen kanssaan levytyssopimuksen. Ensimmäinen single ”Tuhansien järvien maa” ei menestynyt, mutta vuoden 1964 ”Jokaiselle joku on kai rakkain” (Dean Martinin ”Everybody Loves Somebody”) oli jo hitti. Vuonna 1965 hän edusti Suomea Napolissa Eurovision laulukilpailussa Toivo Kärjen säveltämällä ja Reino Helismaan sanoittamalla kappaleella ”Aurinko laskee länteen”. Laulu ei saanut tuomaristolta yhtään pistettä. Tämän jälkeen hän näytteli pari vuotta Helsingin kaupunginteatterissa ja vuonna 1969 hänellä oli myös rooli Matti Kassilan elokuvassa "Vodkaa, komisario Palmu".
Vuonna 1970 ilmestyi hänen ensimmäinen venäläisiä lauluja sisältänyt levy-yhtiö EMI:lle tehty levynsä "Stenka Rasin". Levyä myytiin Suomessa yli 50 000 kappaletta. Se oli kymmenen eniten myydyn albumin listalla yli vuoden maaliskuusta 1971 huhtikuuhun 1972, ja eniten myyty levy kesä-, elo-, syys- ja lokakuussa 1971 sekä vielä tammi- ja helmikuussa 1972. Klimenko esiintyi myös ahkerasti Euroopassa, mutta varsinainen kansainvälinen läpimurto jäi häneltä saavuttamatta. Seuraavat albumit "Milaja" (1972) sekä "Country & Eastern" (1973) myivät molemmat Suomessa kultaa. Klimenko sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1973.
Vuonna 1980 Klimenko tuli uskoon, ja alkoi esiintyä pääasiassa helluntaiseurakunnissa ja kirkoissa. Hän on julkaissut lukuisia hengellisen musiikin albumeita: "Jeesus on Herra" (ruots. "Jesus är Herre") vuodelta 1981 myi kultaa sekä Suomessa että Ruotsissa.
Klimenko esitti venäläisupseeria vuoden 2008 "Sauna"-kauhuelokuvassa. Hän sanoi suostuneensa elokuvaan, koska siinä sivuttiin kristillisiä teemoja. Edellinen elokuvarooli oli ollut Matti Kassilan jännityselokuvassa "Vodkaa, komisario Palmu" (1969), jossa Klimenko esitti viihdetaiteilija Seppo Sonkavaaraa.
Lysiini
Lysiini eli 2,6-diaminoheksaanihappo (CHNO) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Se on välttämätön aminohappo, joka tarkoittaa, että ihmiskeho ei itse pysty valmistamaan sitä muista aineista, jolloin se on saatava ravinnosta. Lysiinillä on kaksi optista isomeeria eli L-lysiini ja D-lysiini. L-lysiinin CAS-numero on 56-87-1 ja D-lysiinin CAS-numero on 923-27-3.
Sen sivuketjussa on primäärinen aminoryhmä, mikä tekee lysiinistä emäksisen ja positiivisesti varautuneen fysiologisessa pH:ssa.
Biosynteesi asparagiinihaposta l-lysiiniksi.
Suositeltava päiväannos 70 kg painavalle aikuiselle on 0,84 grammaa lysiiniä.
Erityisesti kasvissyöjien on huolehdittava riittävästä lysiinin saannista.
Lysiiniä saa elintarvikkeista, joissa on korkea proteiinipitoisuus, kuten punainen liha, juustot (parmesaani), jotkut kalat, pähkinät, munat ja soijapavut.
Elintarvikkeet, jotka sisältävät merkittävän määrän lysiiniä:
Joissakin tutkimuksissa on osoitettu lysiinistä olevan apua herpes -virustartuntaan.
Eräs tutkimus antoi lupaavia tuloksia syövän hoidossa yhdistettynä kirkasvalohoitoon.
Tonic-vesi
Tonic-vesi on kiniinillä maustettu karvas hiilihapotettu virvoitusjuoma. 
Se on alun perin kehitetty malarialääkkeeksi. Juoma saakin nimensä kiniinin parantavasta vaikutuksesta.
Tonic-vedessä oli alun perin ainoastaan hiilihapotettua vettä ja kiniiniä, jota se sisälsi runsaasti. Juoman karvas maku inspiroi kehittämään maultaan otollisemman gin tonic -drinkin. Nykyään useimmat tonic-vedet sisältävät alkuperäistä huomattavasti vähemmän kiniiniä, joten niillä ei ole terveydellisiä vaikutuksia. Ne ovat alkuperäistä vähemmän karvaita ja usein myös makeutettuja.
Tonic-vettä käytetään usein mikserinä alkoholin, etenkin ginin kanssa. Tonic-vettä, johon on lisätty sitruunaa tai limettiä, kutsutaan "bitter lemoniksi" tai "bitter limeksi".
Sisältämänsä kiniinin takia tonic-vesi hohtaa ultraviolettivalossa.
Aurora (1900)
Aurora () oli Venäjän keisarikunnan laivaston Pallada-luokan panssarikansiristeilijä, joka tuli kuuluisaksi osallisuudestaan lokakuun suureen vallankumoukseen. Laiva on museoitu.
Sen köli laskettiin 23. toukokuuta 1897 Amiraliteetin telakalla Pietarissa, ja alus laskettiin vesille 11. toukokuuta 1900. Se otettiin palvelukseen heinäkuussa 1903.
"Aurora" kuului 1905 amiraali Zinovi Rožestvenskin komentamaan 2. Tyynenmeren laivueeseen, jonka mukana se osallistui Venäjän-Japanin sotaan. Alus osallistui 14.–15. toukokuuta 1905 Tsushiman taisteluun, jonka alussa aluksen päällikkö kapteeni E. R. Jegorjev haavoittui kuolettavasti. Päällikkyyden vastaanotti laivan korkein upseeri 2. luokan kapteeni Arkadi Konstantinovitš Nebolsin (, 1865–1917), joka itse oli haavoittui myös taistelussa. Taistelussa alukseen tuli 37 reikää ja sillä syttyi useita tulipaloja. Miehistöstä 15 kuoli ja 83 haavoittui. Taistelun lopussa aluksen päällikkö onnistui viemään laivan Manilaan, joka oli Yhdysvaltojen valvonnassa. Kesäkuussa 1905 "Aurora" internoitiin sodan loppuun.
Vuonna 1906 laiva palasi Itämerelle kadettien koululaivaksi. Koululaivana se teki useita laivastovierailuja, ja muun muassa marraskuussa 1911 se osallistui Bangkokissa Siamin uuden hallitsijan kruunajaisjuhlallisuuksiin. Alus avusti Messinan maanjäristyksen uhreja.
Ensimmäisessä maailmansodassa "Aurora" palveli edelleen Itämerellä. Aluksen aseistus vaihdettiin 1915 neljääntoista 152 millimetrin tykkiin. Se siirrettiin 1916 Pietariin telakalle korjauttavaksi. Kaupunki oli vallankumouksen pyörteissä, ja osa aluksen miehistöstä osallistui 1917 helmikuun vallankumoukseen. Aluksella muodostettiin vallankumousneuvosto, jonka johtoon valittiin Aleksandr Belyšev. Suurin osa miehistöstä liittyi bolševikkeihin, jotka valmistautuivat lokakuun vallankumoukseen.
25. lokakuuta 1917 Auroran keulatykin ampuma laukaus toimi Talvipalatsin valtauksen aloitusmerkkinä. Neuvostovallan aikana risteilijää pidettiin yhtenä vallankumouksen symboleista.
"Aurora" palasi vuonna 1922 palvelukseen koululaivana. Alus palkittiin 2. marraskuuta 1927 punalipun kunniamerkillä vallankumouksen hyväksi tehdystä työstä.
Toisessa maailmansodassa aluksen aseet siirrettiin Leningradin puolustuksen käyttöön. Alus itse oli telakoituna Oranienbaumissa, missä se joutui toistuvasti tykistön ja ilmavoimien maaliksi. Alus upposi 30. syyskuuta 1941 satama-altaaseen.
Sodan jälkeen "Aurora" nostettiin satama-altaasta ja siirrettiin telakalle. Vuosina 1945–1947 tehtyjen korjausten jälkeen alus hinattiin vallankumouksen 50-vuotisjuhlan aluksi samalle paikalle, jossa se oli ollut vallankumouksen alkaessa. Tarkalleen 50 vuotta alkuperäisen merkkilaukauksen jälkeen samalla tykillä ammuttiin samanlainen merkkilaukaus, minkä jälkeen tykkiin kiinnitettiin muistolaatta.
Alus sai toisen kunnianosoituksen 22. helmikuuta 1968, kun se palkittiin lokakuun vallankumouksen mitalilla, jonka kuva-aiheessa on se itse. 
Vuosina 1984–1987 koko laivan vedenalainen osa uusittiin. Alus on edelleen museoituna Pietarissa Nevan rannalla, jossa se on merkittävä matkailunähtäyys.
Anna-Liisa
Anna-Liisa on suomalainen naisen yhdysnimi. Se on kahden nimen, Annan ja Liisan, yhdistelmä. Tammikuuhun 2018 mennessä nimi on annettu 18 864 henkilölle. Nimi on ollut erityisen suosittu 1920-luvulta aina 1950-luvun loppuun saakka, jolloin noin 15 000 lasta sai nimekseen Anna-Liisan. Noin 80 % suomalaisista Anna-Liisoista on syntynyt juuri tuona aikana. Anna-Liisa on Suomen yleisin yhdysnimi.
Anna-Liisalla ei ole suomenkielisessä kalenterissa omaa nimipäivää, mutta Annan nimipäivä on 9. joulukuuta ja Liisan 19. marraskuuta.
Katso Anna ja Liisa.