Elina Haavio-Mannila
Anna Elina Haavio-Mannila (s. 3. elokuuta 1933 Helsinki) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja sosiologian professori emerita. Haavio-Mannila toimi Helsingin yliopiston sosiologian dosenttina 1965–1971, apulaisprofessorina 1971–1992 ja professorina 1992–1998. Hänet tunnetaan nykyään ennen kaikkea sukupuolirooleja ja suomalaisten sukupuolielämää kartoittaneista tutkimuksista. Jälkimmäisistä monet on tehty yhdessä Osmo Kontulan kanssa. Hänen vanhempansa olivat Martti Haavio ja Elsa Enäjärvi-Haavio.
Elina Haavio-Mannila ihastui sosiologiaan opiskeluaikanaan luettuaan sanakirjan avulla alan englanninkielisen alkeisoppikirjan. Erik Allardt johdatti hänet sukupuoliroolitutkimukseen ja 1960-luvun yhdistykset kuten Yhdistys 9, Sexpo ja naisjärjestöt antoivat virikkeitä tutkimukselle. 1950- ja 1960-luvuilla sosiologia oli suomalaisen yhteiskunnan kehittämisen näkökulmasta tärkeä ja suosittu oppiaine ja hänen arvionsa mukaan se tarjoaa edelleen "käyttökelpoisia tietoja ja selitysmalleja sosiaalisen elämän kehittämiselle".
Väitöskirjansa "Kylätappelut – Sosiologinen tutkimus Suomen kylätappeluinstituutiosta" Haavio-Mannila kirjoitti vuonna 1958 kylätappeluista. Suomalaisen sosiologian varhaishistoriaa hän käsitteli teoksissa "Sosiologian juuret" (1973) ja "Suomalaisen sosiologian historia" (1992). Lisäksi hän on tutkinut myös terveyssisarien ja lääkärien työtä, sukupuolten asemaa ja rooleja perheessä, työssä, politiikassa ja alkoholinkäytössä sekä siirtolaisten sopeutumista. Haavio-Mannilan kirja "Suomalainen nainen ja mies" vuodelta 1968 on suomalaisen nais- ja sukupuoliroolitutkimuksen uranuurtajateoksia. Haavio-Mannilan ja Kontulan vuonna 1993 valmistunut kirja "Suomalainen seksi" herätti 1990-luvun lopussa huomiota, sillä valmisteilla olevaa parisuhdelakia vastustettiin osaltaan heidän tutkimustulostensa pohjalta vedoten homoseksuaalisuuden suhteelliseen harvinaisuuteen.
Haavio-Mannila on akateemisen uransa aikana ollut usein tiedotusvälineissä kommentoimassa yhteiskunnallisia asioita ja kirjoittanut useita kirjoja. Hän on ollut avioliittolaki-, alkoholilaki-, työaika- ja työolokomiteoiden jäsen. Hän on toiminut suomalaisten ja kansainvälisten tieteellisten järjestöjen johtotehtävissä ja osallistuu edelleen kansainvälisiin konferensseihin pitämällä esitelmiä käynnissä olevista tutkimuksistaan.
Haavio-Mannila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1975. Hän on ollut Academia Europæa -tiedeakatemian jäsen vuodesta 1993.
Eläkevuosinaan hän on ollut aktiivisesti mukana kahdessa laajassa kansainvälisessä tutkimushankkeessa: ”Refer: Lisääntymisterveys ja perhemallit Venäjällä, Virossa ja Suomessa” ja ”Gentrans: Sukupolvien ketju – tutkimus suurten ikäluokkien ja heidän lastensa ja vanhempiensa välisestä vuorovaikutuksesta ja toistensa auttamisesta”. Eläkevuosien tutkimustyötä hän luonnehtii vapaaehtoistyöksi, josta hän on saanut palkkioksi kongressimatkoja ja tietokoneen. Haavio-Mannila on seurannut tietojenkäsittelyn kehitystä useita vuosikymmeniä ja sanoo olevansa "täysin onnellinen, kun avaan tietokoneen ja löydän sieltä tiedostot, joita tarvitsen kulloinkin käsillä olevaa artikkelia, kirjaa tai viestiä varten". Mappien selaaminen on sen sijaan vaivalloista. Tutkimustyössä häntä viehättävät tilastolliset analyysit, joita hän "suunnittelee illalla nukkumaan mennessä ja aamulla ennen ylös nousemista".