hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Pierre Claude François Daunou
Pierre Claude François Daunou (18. elokuuta 1761, Boulogne-sur-Mer, Departement Pas-de-Calais – 20. kesäkuuta 1840 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, historioitsija ja arkistonhoitaja.
Vuonna 1792 Danou valittiin kansalliskonventtiin, jossa hän muun muassa äänesti Ludvig XVI:n kuolemantuomiota vastaan ja joutui girondisti-suhteidensa vuoksi vankilaan. Myöhemmin hän oli yksi tärkeimmistä Ranskan vuoden III perustuslain kirjoittajista, valittiin viidensadan neuvostoon ja toimi useaan otteeseen sen puhemiehenä. Danou oli luomassa Ranskan instituuttia, jonka rakenteen hän suunnitteli. 1800-luvulla hän toimi keisarikunnan arkistonhoitajana. Vuodesta 1819 alkaen hän hoiti 1530 perustetun Collège de Francen historian ja estetiikan professuuria.
Daunoun luennot koottiin hänen kuolemansa jälkeen ja julkaistiin 1842–1846 20-osaisena teoksena nimellä "Cours d’études historiques", (Historian tutkimuskurssi). Pääasiallisina aiheina ovat lähdekritiikki ja historian kirjoittamisen oikeat työtavat.
Matt Hussey
Matt Hussey (28. toukokuuta 1979 New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija joka pelaa ERC Ingolstadtissa. Hussey on pelannut NHL:ssä 21 ottelua Pittsburgh Penguinsin ja Detroit Red Wingsin joukkueissa.
Hussey aloitti uransa Wisconsinin yliopiston jääkiekkojoukkueessa. Pittsburgh Penguins varasi hänet ensimmäisen yliopistokauden jälkeen viimeisellä kierroksella numerolla 254 1998. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi Pittsburghin farmijoukkueeseen Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin, jossa pelasi kauden 2005–2006 loppuun asti. Hussey sai kokeilla kahdesti pelaamista NHL:ssä kausina ja , jolloin sai yhteensä 16 ottelua peliaikaa. Tuolta ajalta ovat hänen ainoat NHL:ssä tehdyt pisteet.
Kaudeksi Hussey teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa, ja pelasi joukkueessa tehottomat viisi ottelua. Pääosan kaudesta hän pelasi Detroitin farmissa Grand Rapids Griffinsissä. Hussey jatkoi AHL-liigassa seuraavankin kauden Lake Erie Monstersin joukkueessa.
Hussey siirtyi SM-liigaan kaudella 2007–2008, jolloin hän pelasi Jokereissa. Lyhyen Jokerit-visiitin jälkeen Hussey lähti kaudeksi 2008–2009 DEL-liigassa pelaavaan Straubing Tigersiin. Vuonna 2009 hän siirtyi saman liigan ERC Ingolstadtiin.
Lanchester
Lanchester voi viitata seuraaviin asioihin:
J. M. DeMatteis
John Marc DeMatteis (s. 15. joulukuuta 1953 Yhdysvallat) on sarjakuvakäsikirjoittaja, jonka töitä on nähty Suomessakin supersankarisarjakuvissa. DeMatteis on intialaisen gurun Meher Baban seuraaja.
Mike Ploog
Mike Ploog (s. 1942 Minnesota, Yhdysvallat) on kuvakäsikirjoittaja ja sarjakuvapiirtäjä, joka on tehnyt kuvasuunnitelmia elokuviin, piirtänyt Marvelin kauhusarjakuvia ja kuvittanut Joulupukin elämästä kertovan sadun.
Frank Schätzing
Frank Schätzing (s. 1957) on saksalainen jännityskirjailija. Taustaltaan hän on mainostoimittaja. Schätzingiltä on suomennettu rikosromaani "Sudennälkä" (1996) ja ekologinen jännityskirja "Pedot" (2004).
Dundeen yliopisto
Dundeen yliopisto on Dundeessa, Skotlannissa sijaitseva yliopisto. Se perustettiin vuonna 1881. Maineeltaan yliopisto on yksi Skotlannin parhaita, ja sille onkin myönnetty kunniamainintoja esimerkiksi opetuksen tasosta.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Dundeen yliopisto ylsi vuonna 2016 sijalukuluokkaan 201–300. Tämä tarkoitti Iso-Britannian 22.–28. parhaiten sijoittuneen yliopiston asemaa.
Yliopisto on jakautunut neljään collegeen, jotka puolestaan jakautuvat eri alojen laitoksiin. Se tarjoaa monipuolista opetusta niin tieteen, taiteen kuin tekniikankin saralla.
Yliopistossa ovat opiskelleet tai työskennelleet muiden muassa lääketieteen Nobelilla palkittu James W. Black, kirjailija Kate Atkinson, BBC:n toimittaja Alan Johnston sekä joukko muita merkittäviä brittiläisiä henkilöita. Opiskelijoiden valitsemina rehtoreina ovat toimineet esimerkiksi Clement Freud (1974-1980) ja Stephen Fry (1992-1998).
Erik Söderblom
Erik Arne Söderblom (s. 14. elokuuta 1958 Helsinki) on suomalainen teatteri- ja oopperaohjaaja. Hän toimi Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana 2009–2015 ja aloittaa Espoon kaupunginteatterin johtajana elokuussa 2017.
Söderblom aloitti taiteellisen työskentelynsä muusikkona ja orkesterinjohtajana Helsingin kamarijousissa. Hän opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja oopperaohjausta Münchenissä. Teatteriohjaajaksi hän valmistui Teatterikorkeakoulusta.
Vuosina 1988–1990 hän toimi ohjaajana Turun Kaupunginteatterissa ja vuodesta 1991 lähtien Q-teatterissa Helsingissä. 1995–2001 hän vaikutti Q-teatterin hallituksen puheenjohtajana sekä myös yhdessä tuottaja Jukka Hytin kanssa perustamansa Q-teatterin Baltic Circle -teatterifestivaalin taiteellisena johtajana.
Hän on toiminut Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisen laitoksen näyttelijäntyön määräaikaisena professorina vuosina 2001–2010 sekä 2005–2009 myös koulun vararehtorina.
Erik Söderblomin veli on kapellimestari Jan Söderblom. Heidän isänsä oli kapellimestari Ulf Söderblom.
Sylvia Louise Engdahl
Sylvia Louise Engdahl (s. 1933 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Engdahl oli vakuuttunut siitä, että avaruusmatkailu oli tarpeellista ihmiskunnan säilymisen kannalta, joten hän päätti ryhtyä kirjoittamaan avaruuskirjoja nuorille. "Lumotar" ilmestyi vuonna 1970, mutta sen uusittu laitos julkaistiin 2001. Sen uutta tulemista auttoi vuonna 1990 saatu Phoenix-palkinto. Kyseinen palkinto myönnetään 20 vuotta aiemmin julkaistulle erinomaiselle teokselle, joka ei julkaisuajankohtanaan ole saanut palkintoa.
Engdahl ei painota kirjassaan tekniikkaa, vaan teos on luonteeltaan pohdiskeleva satu. Kirjailija hyödyntää perusasetelmassaan lohikäärmeen surmaamiseen liittyviä taruja.
Maria Ringinen
Maria Ringinen (s. 24. huhtikuuta 1988 Tallinna, Viro) on suomalainen entinen rytminen voimistelija. Hän voitti vuosina 2003–2007 Suomen mestaruuden neliottelussa ja kaikilla neljällä tuona vuonna vuorossa olleella välineellä. Vuonna 2008 hän voitti neliottelun, vanteen ja keilan mutta jäi hopealle narussa ja nauhassa. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti neliottelussa kolmesti ja yksittäisillä välineillä yhteensä yhdeksän kertaa.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Ringisen paras sijoitus oli neliottelussa 20. sija vuonna 2005.
Ringinen lopetti uransa vuonna 2008. Päätökseen vaikuttivat hänen karsiutumisensa Pekingin olympialaisista ja epäilys siitä, ettei Suomesta löytyisi tarpeeksi tasokasta valmennusta uran jatkoa ajatellen.
Ringinen edusti Elannon Iskua ja häntä valmensivat Laura Ahonen ja Terhi Toivanen.
Pelipeitto
Harri Kumpulainen on julkaissut nimellä Harri Erkki useita humoristisesti painottuneita scifinovelleja. Näitä on koottu kokoelmaan "Pitkä jauntti" (Turbator / Pelipeitto Kustannus, 2007.) Hän on julkaissut myös muun muassa kuvitteellisen elämäkerran "Mahdollinen elämä" ja kirjoittanut näytelmiä.
Kumpulaisen mukaan spekulatiivinen fiktio tarjoaa kirjoittajille hyvät mahdollisuudet nykyajan erittelyyn – etäännyttämällä voi tehokkaasti käsitellä kipeitäkin aiheita kiihkottomasti. Paras tieteis- ja fantasiakirjallisuus käsittelee aina ihmistä ja ihmisen ongelmia, vaikka viekin tarinan avaruuteen tai rinnakkaismaailmaan. Kumpulaisen mukaan fantasian ja sadun lajityypit valitettavasti sotketaan usein keskenään. Aidossa fantasiassa tulee olla tarttumapinta todellisuuteen.
Kumpulaisen lausunnon mukaan Turbator ei tavoittele kirjamyynnillä taloudellista voittoa vaan kulttuurista voittoa. Sähkökirjojen julkaisuun Turbator ei aio ryhtyä.
Pellon seisake
Pellon seisake () oli Espoossa Espoon ja Kauklahden rautatieasemien välissä sijainnut rautatieliikennepaikka. Se avattiin 2. tammikuuta 1931. Seisaketta suunniteltiin lakkautettavaksi jo 1978, mutta läheisen pitkäaikaissairaalan toiveesta se säilyi paikallaan. Seisake lakkautettiin lopulta 28. toukokuuta 1995 vähäisten matkustajamäärien takia. Nykyisin Pellon seisakkeesta ei ole jäljellä juuri mitään, myös Pellon seisakkeella sijainnut tasoristeys poistettiin vuonna 2006. Muistona seisakkeesta on vieressä oleva bussipysäkki, jossa pysähtyy bussilinjat 118 ja 213. L-juna pysähtyi Pellossa vain jos matkustaja kävi ilmoittamassa konduktöörille. Myös Y-juna pysähtyi tarvittaessa Pellon seisakkeella ennen vuotta 1988.
Jeppe Kofod
Jeppe Sebastian Kofod (s. 14. maaliskuuta 1974) on tanskalainen poliitikko, joka on istunut sosiaalidemokraattien kansanedustajana vuodesta 1998 Tanskan kansankäräjillä. Hän opiskeli vuosina 2006-2007 Harvardin yliopiston The John F. Kennedy School of Government -laitoksessa Bostonissa, valmistuen hallintotieteiden maisteriksi (Master in Public Administration). Kansankäräjillä hän toimi ulkopoliittisen komitean johdossa, josta joutui eroamaan 2008 ajauduttuaan skandaaliin, joka seurasi sekaantumisesta 15-vuotiaaseen tyttöön.
Minna-Leena Erkkilä
Minna-Leena Erkkilä on Kokkolassa syntynyt esikoiskirjailija. Hän opiskelee suomen kieltä Oulun yliopistossa. Hänen nuorten fantasiaromaaninsa "Valtakunta" (2007) oli Kristilliset kustantajat ry:n Vuoden kristillinen kirja -ehdokkaana.
Michel Faber
Michel Faber (s. 1960 Alankomaat) on kirjailija. Hän muutti lapsena vanhempiensa mukana Hollannista Australiaan, missä hän asui 25 vuotta. Nykyisin hän asuu Skotlannissa. Hän nousi kuuluisuuteen esikoisromaanillaan "Lihaa ja verta" (Under the Skin, 2000), joka yhdistää tieteiskirjallisuuden ja kauhukirjallisuuden elementtejä. "Veripunainen, lumivalkoinen" (The Crimson Petal and the White, 2002) on laaja romaani 1800-luvun lopun Lontoosta.
Vuoden 2001 teoksesta "Veripunainen, lumivalkoinen" tehtiin samanniminen neliosainen televisiosarja vuonna 2011. Sarjan tuotti BBC ja sen pääosissa ovat Romola Garai, Chris O'Dowd, Richard E. Grant ja Gillian Anderson.
Vuoden 2000 teoksesta "Lihaa ja verta" on tehty skotlantilainen elokuva Under the Skin vuonna 2013. Sen ohjasi Jonathan Glazer ja elokuvan pääosassa on Scarlett Johansson. Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 3. syyskuuta 2013.
Androgeos
Androgeos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreetan kuninkaan Minoksen ja Pasifaen poika. Androgeos osallistui Panathenaian kisoihin, jossa hän voitti kanssakilpailijansa kaikissa lajeissa. Yleisimmän version mukaan Aigeus, Ateenan kuningas, juoni tämän vuoksi hänen kuolemansa; joko lähettämällä tätä vastaan Marathonin härän tai järjestämällä tämän taisteluun. Vaihtoehtoisen muunnelman mukaan hänet tappoivat hänen kanssakilpailijansa.
Minos epäili ateenalaisten järjestäneen poikansa kuoleman ja hyökkäsi Attikaan tehden suurta tuhoa. Rauhan ehtona Minos vaati ateenalaisia lähettämään hänelle joka yhdeksäs vuosi seitsemän nuorukaista ja seitsemän neitoa uhrattaviksi Minotaurokselle. Ateena kärsi tästä kunnes Theseus surmasi Minotauroksen.
Gamelan Hanuman
Gamelan Hanuman on vuonna 1986 perustettu suomalainen indonesialaista gamelan-musiikkia soittava Gamelan orkesteri.
Yhtyeen perusti musiikkitieteilijä Reijo Lainela. Orkesterin nimi tulee Intian kansalliseepos Ramayanassa esiintyvän apinapäisen Hanuman -jumalan nimestä. Orkesteri harjoittelee Indonesian Helsingin suurlähetystössä.
Gamelan Hanuman on vuosien varrella kokenut useita muusikkovaihdoksia mutta kokoonpano on säilynyt pääasiassa samantapaisena. Soittajia orkesterissa on vajaa parikymmentä.
Yhtyeen johtaja Reijo Lainela on opiskellut gamelan-musiikkia indonesiassa. Hän on myös orkesterin ainoa alkuperäisjäsen.
Orkesterin käyttämät instrumentit ovat viisisävelisessä sléndro-vireessä sekä seitsemänsävelisessä pelog-vireessä olevia riippu gongeja ja gongisarjoja sekä metallofoneja neljässä oktaavissa. Soittimistoon kuuluu myös käsirummut, piikkiviulu, huilu ja mahdollisesti sitrantapainen kielisoitin.
Vuodesta 1991 Gamelan Hanuman on myös esittänyt klassista indonesialaista Wayang Kulit-varjonukketeatteria kertojanäänen säestämänä.
Jari Sara
Jari Sara (s. 25. huhtikuuta 1989 Pattijoki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Sara debytoi FF Jaron edustusjoukkueessa Veikkausliigassa 2006. Paikkansa Jaron avauskokoonpanossa hän vakiinnutti kaudella 2011.
Sara on pelannut 11 poikien maaottelua.
Vuolingon rautatieasema
Vuolingon rautatieasema () oli Mikkelin Vuolingolla vuoteen 2001 saakka käytössä ollut junakohtauspaikka. Vuolinko oli myös Suomen ensimmäinen rautateiden kauko-ohjattu liikennepaikka, jota kauko-ohjattiin muutaman vuoden ajan Mikkelistä vuodesta 1955. Kokeilun myötä Mikkeli-Pieksämäki -rataosan kauko-ohjaus otettiin käyttöön vuonna 1962.
Nicholas Fisk
Nicholas Fisk (oik. David Higginbottom; 14. lokakuuta 1923 Lontoo – 10. toukokuuta 2016) oli brittiläinen tieteiskirjailija, joka kirjoitti etupäässä lapsille. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Avaruuden panttivangit" ja "Triljoonasade". Hän kirjoitti myös "Starstormers"-romaanisarjaa.
Alan Dean Foster
Alan Dean Foster (s. 1946) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Foster kirjoitti George Lucasin käsikirjoituksen pohjalta ensimmäisen Tähtien sota -aiheisen kirjan, "Tähtien sota" -elokuvan (1977) romaaniversion, joka ilmestyi 1976, puoli vuotta ennen elokuvaa. Kirjailijaksi merkittiin George Lucas.
Foster kirjoitti myöhemmin romaanin "Mustan lordin paluu" (1978), joka oli ensimmäinen Tähtien sota -kirja, joka ei suorasti pohjautunut elokuviin. Teos perustui George Lucasin luonnoksiin siitä, millainen olisi ollut Tähtien sodan suoraan televisiolle tehty jatko-osa siinä tapauksessa, että ensimmäinen elokuva ei olisi menestynyt.
Odds &amp; Sods
Odds & Sods on The Whon syyskuussa 1974 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää kappaleita, jota ei ollut aiemmin julkaistu.
Polydor Records julkaisi vuonna 1998 albumin remasteroituna CD-versiona, jolle oli lisätty suuri määrä ennenjulkaisemattomia tai muuten harvinaisia kappaleita.A-puoli
B-puoli
San Juan Nepomuceno
San Juan Nepomuceno oli Espanjan laivaston vuonna 1766 vesille laskettu 74-tykkinen San Juan Nepomuceno-luokan kaksikantinen linjalaiva.
Francisco Gautier'n suunnittelema alus tilattiin 20. syyskuuta 1763 kuninkaalliselta telakalta Guarnizosta (Kantabriassa), missä köli laskettiin 19. kesäkuuta 1765. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta 1766 ja se valmistui vuonna 1767. Kuten monet aikansa laivat, se nimettiin pyhimyksen mukaan.
"San Juan Nepomuceno" osallistui taisteluihin brittejä vastaan Espanjan siirtomaasodissa Karibian-merellä Juan de Lángaran alaisuudessa.
Alus liitettiin 1797 Espanjan Välimeren laivastoon tukikohtanaan Cartagena, mistä se lähti 1. helmikuuta José de Córdoba y Ramosin laivaston mukana Brestiin. Gibraltarinsalmen läpäistyään 5. helmikuuta alus määrättiin 26 muun linjalaivan kanssa poikkeamaan Cádizissa täydentämään elintarvikkeita. Idästä puhaltaneet tuulet kuitenkin estivät suunnitelman toteuttamisen. Lopulta Córdova joutui pysyttelemään merellä Cádizin länsipuolella kohdaten 14. helmikuuta Cádizia piirittäneen amiraali Sir John Jervisin komentaman Britannian kuninkaallisen laivaston osaston. Seuranneessa taistelussa kolme espanjalaisalusta vallattiin "San Josef", "San Nicolas" ja "San Ysidro". Kuten pääosa aluksista "San Juan Nepomuceno" ei vaurioitunut juurikaan kohtaamisessa, vaan pääsi lopulta tuulen käännyttyä Cádiziin, jossa alus oli aina vuoteen 1805, jolloin se liitettiin vara-amiraali Villeneuven yhdistettyyn ranskalais-espanjalaiseen laivastoon.
Alus osallistui 21. lokakuuta 1805 ranskalais-espanjanjalaisen laivaston mukana Trafalgarin meritaisteluun brittien laivastoa vastaan. Alus oli Cosme Damián de Churruca y Elorza alaisuudessa ja saavutti mainetta taistelussa. Alus joutui brittien kiivaaseen tulitukseen, ja Cosme Damián de Churruca y Elorza menetti jalkansa mörssärin ammuksen osuessa laivaan mutta jatkoi silti taistelua. Alus joutui kuitenkin kuuden brittialuksen ristituleen, ja lopulta aluksen kannella lojui 400 kuollutta. Britit kärsivät kovia tappioita ennen kuin he kukistivat "San Juan Nepomucenon".
Taistelun jälkeen britit valtasivat aluksen, ja se toimi kuljetusaluksena nimellä "HMS San Juan". Cosme Damián de Churruca y Elorzan hytti oli nimetty de Churruca y Elorzan mukaan, ja hytissä oli laatta, johon oli kaiverrettu entisen vihollisen nimi. Kaikkien, jotka astuivat sisään, oli otettava hattu pois päästä kunnianosoituksena entiselle komentajalle.
Cyrill Demian
Cyrill Demian (myös "Cyril" tai "Zyrill" "Dämian" tai "Damian", 1772–1847) oli armenialaissyntyinen piano- ja urkurakentaja, joka patentoi ensimmäisen "Akkordion"-nimellä kulkeneen harmonikan vapaalehdykkäkielisen esimuodon Wienissä 23. toukokuuta 1829.
Demianin Akkordion koostui sarjasta aeolinoja eli kahdesta huuliharpusta, jotka oli järjestetty puiseen laatikkoon ja varustettu palkeella ja koskettimistolla. Paljetta käytettiin oikealla kädellä. Näppäintä painettaessa saatiin aikaan sointu, eri sointu paljetta vedettäessä kuin työnnettäessä. Nimi Akkordion juontaa juurensa juuri kyseisestä sointuominaisuudesta.
Ägläjärvi
Ägläjärvi () on monihaarainen järvi Loimolan kunnassa Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Ägläjärvi kuuluu Suojoen vesistöön ja laskee Lugla- ja Aittojokia myöten Salonjärveen. Ägläjärven pinta on noin 165 metriä merenpinnan yläpuolella. Ägläjärvi kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Raja-Karjalaan ja Suomelle kuuluessaan järvi sijaitsi Korpiselkien kunnan itäosassa.
Ägläjärveä ympäröi myös kylä. Suomalaiset joukot valloittivat sen takaisin neuvostoliittolaisilta 22. joulukuuta 1939.
Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII
Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII () on Square Enixin kehitteillä oleva "Final Fantasy" -sarjan kokoelma, joka käsittää toistaiseksi viisi roolipeliä: "Final Fantasy XIII", "Final Fantasy XIII-2", "", "Final Fantasy Type-0" ja "Final Fantasy XV". Pelit perustuvat samaan mytologiaan, vaikka hahmonsa, juonensa ja ympäristönsä puolesta ne eivät liity toisiinsa (paitsi "Final Fantasy XIII" ja "XIII-2"). "Fabula Nova Crystalliksen" latinasta tuleva nimi tarkoittaa ”kristallin uutta tarinaa”.
Projektin nykyisistä peleistä "Final Fantasy XIII" julkaistaan PlayStation 3:lle sekä Xbox 360:lle, "Final Fantasy XIII-2" ja "Final Fantasy Versus XIII" niin ikään PlayStation 3:lle ja "Final Fantasy Type-0" PlayStation Portablelle. "Fabula Nova Crystallikseen" on tarkoitus sisällyttää lähitulevaisuudessa julkistettavia nimikkeitä muillekin alustoille. Pelien ohella myös muut tuotteet ovat mahdollisia.
Kutakin peliä kehittävät kokoonpanoltaan toisistaan poikkeavat tuotantoryhmät, joilla on esimerkiksi eri ohjaajat, tuottajat ja säveltäjät. "Final Fantasy Versus XIII":a ohjaava Tetsuya Nomura tosin vastaa hahmosuunnittelusta kaikissa neljässä pelissä. Pelit ovat erilaisia myös mekaniikaltaan: "Final Fantasy XIII" edustaa edeltäjiensä tavoin vuoropohjaista konsoliroopeliä, kun taas "Final Fantasy Versus XIII" on painotukseltaan toiminnallisempi.
Yōichi Wada on ilmoittanut, että "Fabula Nova Crystallikseen" käytetään suunnilleen 100 miljardin jenin budjettia, joka on noin kaksinkertainen "Compilation of Final Fantasy VII":lle varattuun rahamäärään nähden. Wadan mukaan alasarjaa myös tuotettaisiin vuosikymmenen ajan.
Carl Friedrich Uhlig
Carl Friedrich Uhlig (1789 Chemnitz, Saksin herttuakunta – 1874) oli saksalainen klarinetisti ja soitinrakentaja.
Uhlig on tullut tunnetuksi rakennettuaan ensimmäisen saksalaisen "Konzertinan" 1834. Hän oli tutustunut Cyrill Demianin rakentamaan "Akkordioniin" matkallaan Wieniin. Koska hän ei pitänyt soittimen ominaisuuksista, hän päätti rakentaa oman.
Uhligin "Konzertina" oli neliönmuotoinen ja siinä oli viisi nappulaa molemmilla puolilla. Kukin nappula tuotti eri äänen riippuen palkeen käyttösuunnasta, joten sillä saatiin aikaan yhteensä 20 säveltä. Vuoteen 1840 mennessä Uhlig oli kasvattanut sävelten määrää 56:een, ja myöhemmin hän valmisti 60, 64 ja 76 säveltä tuottamaan kykeneviä soittimia. Hänen soitinmalliaan tuotettiin lähes muuttumattomana aina vuoteen 1900 saakka.
Uhligin työ loi perustaa saksilaiselle huuliharppu- ja harmonikkateollisuudelle, joka levisi myös Waldheimin, Klingenthalin ja Carlsfeldin kaupunkeihin. Hänen concertinamallistaan kehitettiin myöhemmin myös argentiinalaisen tangon soitin bandoneón. Soitinvalmistaja "Harmonikafabrik Lange/Uhlig" toimi Chemnitzissä yli 100 vuotta.
Owen-konepistooli
Owen on Australiassa toisen maailmansodan aikana valmistettu, Evelyn Owenin (1915 - 1949) vuonna 1939 suunnittelema konepistooli. Owen -konepistoolia valmistettiin Lysaghts Newcastle Worksin tehtaalla Port Kemblassa vuosien 1942 - 1944 välillä Mark 1-42, Mark 1-43 (tai Mark 1 Wood butt (puutukki)) ja Mark 2 malleina noin 50 000 kappaletta.
Owen on toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta kerta- ja sarjatulta ampuva ja 9x19 mm Parabellum/Luger kaliiperinen. Sen rakenteen näkyvin erikoisuus on lippaan sijoittaminen pystyyn aseen päälle hiukan eteenpäin ja vasemmalle kallistettuna.
Australian joukot käyttivät Oweneita toisen maailmansodan jälkeen vielä sekä Korean että Vietnamin sodissa. Australian armeija korvasi sen 1960-luvulla F1-konepistoolilla.
F1-konepistooli
F1 on australialainen konepistooli. F1 -konepistoolia valmistettiin Lithgow Small Arms Factoryn tehtaalla vuosien 1963 - 1976 välillä yli 400 000 kappaletta.
F1 on toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta kerta- ja sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum/Luger kaliiperinen. Sen rakenteen näkyvin erikoisuus on kaarevan lippaan sijoittaminen pystyyn aseen päälle hiukan vasemmalle kallistettuna.
Australian armeija korvasi F1-konepistoolit vuonna 1991 F88 -rynnäkkökivääreillä.
Rick Salomon
Richard Allan "Rick" Salomon (s. 24. tammikuuta 1968 Asbury Park, New Jersey) on yhdysvaltalainen yrittäjä, elokuvatuottaja ja pokerinpelaaja, joka parhaiten tunnetaan suhteistaan julkisuuden henkilöiden kuten Shannen Dohertyn, Paris Hiltonin ja Pamela Andersonin kanssa.
Salomon oli naimisissa ääninäyttelijä Elizabeth Dailyn kanssa vuosina 1995–2000. Pariskunnalla on kaksi tytärtä (Hunter, s. 1996 ja Tyson, s. 1998). Julkisuuteen Salomon nousi lyhyen ja kiivaan avioliittonsa näyttelijä Shannen Dohertyn myötä. Liitto kesti tammikuusta 2002 vuoteen 2003.
Vuonna 2003 internetiin vuosi seksivideo, jolla olivat mukana perijätär Paris Hilton ja Salomon. Salomon haastoi oikeuteen sekä nauhoitusta levittäneen yhtiön, että Hiltonin perheen. Muutama kuukausi tämän jälkeen Salomon alkoi itse levittää nauhoitusta aikuisviihdeyhtiö Red Light District Videon kautta. DVD "1 Night in Paris" oli myyntimenestys ja se voitti kolme pornoteollisuuden AVN-palkintoa.
6. lokakuuta 2007 Salomon avioitui Pamela Andersonin kanssa. Avioliitto särkyi vain 10 viikkoa myöhemmin Andersonin haettua avioeroa. Pian tämän jälkeen julkisuudessa ilmoitettiin Andersonin peruuttaneen erohakemuksen, mutta helmikuussa 2008 Foxnewsin mukaan Anderson kuitenkin haki avioliiton mitätöimistä uskottomuuden takia. Maaliskuussa 2008 myös Salomon liiton peruuttamista samoin perustein. 25. maaliskuuta 2008 liiton purku vahvistettiin oikeudessa.
Rick Salomon on saavuttanut jonkin verran menestystä pokerinpelaajana. Hän sijoittui rahoille WSOP:n pääturnauksessa vuonna 2006 ja voitti Bellagio Cup II 1000 dollarin no limit turnauksen heinäkuussa 2006. Salomon on mukana PokerStarsin The Big Game -tv-pokeriohjelman toisella tuotantokaudella. Salomon tunnetaan myös suurten panosten kotipelien järjestäjänä. Peleihin ovat osallistuneet monet julkisuuden henkilöt kuten Tobey Maguire ja Ben Affleck.
Cave
Cave voi viitata seuraaviin asioihin:
Mudit
Mudit voi tarkoittaa:
Dr. John
Dr. John (käyttänyt myös nimeä Dr. John Creaux, Dr. John the Night Tripper, oik. Malcolm John Rebennack Jr., s. 21. marraskuuta 1940 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen bluesia, boogie woogieta ja rock and rollia esittävä pianisti, laulaja ja lauluntekijä.
Dr. John aloitti musiikkiuransa sessiomuusikkona 1950-luvulla New Orleansissa. Hän oli alun perin kitaristi, mutta siirtyi muihin soittimiin menetettyään vasemman käden nimettömän sormensa ampumavälikohtauksessa. Hän soitti aluksi bassoa ennen kuin pianosta tuli hänen pääsoittimensa. Pianisti Professor Longhair oli Dr. Johnin merkittävä esikuva.
Dr. John nousi tunnetuksi 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa musiikilla, joka yhdisti New Orleans -tyylistä rhythm and bluesia ja psykedeelistä rokkia lavashowhun, joka otti vaikutteensa voodoo-uskonnosta pukuineen ja peruukkeineen. Tuohon aikaan hän esiintyi nimellä "Doctor John, The Night Tripper". Taiteilijanimensä hän oli ottanut kuuluisalta 1800-luvun alun louisianalaiselta voodoon harjoittajalta. Dr. Johnin vuoden 1968 debyyttialbumi "Gris-Gris" on "Rolling Stone" -lehden kaikkien aikojen 500 parasta albumia -listalla sijalla 143.
1970-luvun puoleen väliin mennessä Dr. John oli poistanut suuren osan esiintymistensä psykedeelisestä teatraalisuudesta ja soittaen musiikkia, jonka vaikutteet olivat bluesissa, New Orleansin R&B:ssä ja Tin Pan Alley -klassikoissa. Vuonna 1973 ilmestyi Dr. Johnin kenties tunnetuin hitti: "Right Place, Wrong Time", joka nousi Billboardin single-listalla sijalle yhdeksän. Hän toimi myös sessiopianistina monilla hiteillä kuten Rolling Stonesin vuoden 1972 "Let It Loosella" ja Carly Simon-James Taylor -duetolla "Mockingbird" vuonna 1974. Van Morrisonin vuoden 1978 albumilla "A Period of Transition" Dr. John oli mukana tuottajana, kosketinsoittajana ja kitaristina.
Dr. John on mukana Martin Scorsesen dokumentissa "The Band in Concert - The Last Waltz", jossa hän esittää yhdessä The Bandin kanssa kappaleen "Such a Night". Hän oli myös vuoden 1978 The Beatles-musikaalissa "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" ja elokuvassa "Blues Brothers 2000". Blues Brothers 2000:ssa Dr. John esittää yhdessä kuvitteellisen The Louisiana Gator Boys -yhtyeen kanssa kappaleet "How Blue Can You Get" ja "New Orleans". Hänen versionsa Donovanin "Season of the Witchistä" on myös elokuvassa ja sen soundtrack-levyllä.
Vuonna 1997 Dr. John oli mukana Lou Reedin hyväntekeväisyyssinglellä "Perfect Day". Vuonna 2005 Dr. Johnin kotikaupunkia kohdanneen hurrikaani Katrinan uhreille järjestetyssä "Shelter from the Storm: A Concert for the Gulf Coast" -konsertissa hän oli päätösesiintyjä Fats Dominon kappaleella "Walkin' to New Orleans". Seuraavana vuonna hän oli mukana Aaron Nevillen, Aretha Franklinin ja 150-henkisen kuoron kanssa esittämässä kansallislaulua ennen Super Bowl XL -ottelua. Vuonna 2007 hän teki tunnusmusiikin television draamasarjaan "K-Ville".
Tammikuussa 2008 Mac Rebennack, Dr. John, valittiin The Louisiana Music Hall Of Fameen.
Liperin Taimi
Liperin Taimi on Liperissä toimiva urheilun yleisseura, jonka keskeisiä lajeja ovat yleisurheilu, lentopalloilu, jousiammunta (Liperin Jousiampujat -nimellä) ja kuntourheilu. Painijaosto irtautui itsenäiseksi yhdistykseksi vuoden 2014 alussa nimellä Liperin Taimi Paini ry. Vastaavasti suunnistusjaosto toimii itsenäisenä yhdistyksenä nimellä Liperin Taimi Suunnistus ry. Suunnistusseura on rekisteröity 17. maaliskuuta 2014.
Liperin Taimi on perustettu vuonna 1911. Alkuperäinen nimi oli "Voimistelu- ja urheiluseura Liperin Taimi". Suosituimpia urheilulajeja olivat aluksi joukkuevoimistelu, kolmiottelu, 5 000 metrin juoksu ja hiihto. Sotien jälkeen seurasta tuli koko Liperin urheilun keskusseura. Nimi muutettiin Liperin Urheilijoiksi, mutta vuonna 1952 nimeksi palautettiin Liperin Taimi.
Suomen Palloliiton Joensuun piirin jäsen seurasta tuli vuonna 1966.
Taimi omistaa Liperin Lavan kirkonkylän kupeessa. Seura on mukana Liperin Suvisoutujen ja Karelia-Soudun järjestelyissä.
Seuran tunnetuimpia urheilijoita ovat olleet maratoonarit Yrjö Pesonen ja Jukka Toivola sekä lentopalloilija Kari Lehtola.
Liperin Taimi omistaa Liperin lavan, joka sijaitsee kirkonkylän läheisyydessä. Tanssilava on valmistunut 1963 ja se vetää yli tuhat henkeä. Lavalla on ollut myös kesäteatteriesityksiä.
Taimi on vuokrannut lavan yrittäjälle vuodesta 1986 lähtien mutta huolehtii edelleen lavan järjestysmiestehtävistä.
Riisiposliini
Riisiposliini on vanha keraaminen valmistusmenetelmä n. 1000-luvulta. Posliinin seinämään kaiverretaan reikiä jotka täytetään myöhemmässä vaiheessa lasitteella. Lasituspoltossa lasite sulaa reikään muodostaen ohuen pinnan reiän kohdalle. Poltetussa esineessä lasitetut reiät hohtavat valoaukkoina. Riisiposliinia on valmistanut Suomessa ainakin Friedl Kjellberg Arabian tehtaalla.
Englanniksi riisiposliinia kutsutaan nimellä "rice grain porcelain".
Enrique Fernández
Enrique Fernández Viola (10. kesäkuuta 1912 Montevideo, Uruguay – 6. lokakuuta 1985) oli uruguaylainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Fernández on Radomir Antićin ohella ainoa valmentaja, joka on valmentanut sekä Barcelonaa että Real Madridia, ja ainoa valmentaja, joka on voittanut Espanjan liigamestaruuden molempien kanssa.
Fernández edusti suurimman osan peliurastaan uruguaylaista Nacionalia. Hän kuului myös Etelä-Amerikan-mestaruuden vuonna 1935 voittaneeseen Uruguayn maajoukkueeseen. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi Espanjaan Barcelonan joukkueeseen, jossa hän voitti kahdesti Katalonian-mestaruuden ja ylsi Espanjan cupin loppuotteluun.
Barcelonan-vuosinaan Fernández pelasi myös muutamia otteluita epävirallisessa Katalonian maajoukkueessa. Espanjan sisällissodan alkaessa Fernández oli vierailemassa kotimaassaan, jonne seura kehotti häntä jäämään. Peliura päättyi lopulta vakavaan polvivammaan.
Päätettyään peliuransa Fernández ryhtyi valmentajaksi, ja vuonna 1946 hän luotsasi Nacionalin Uruguayn liigamestariksi. Seuraavana vuonna hän palasi Barcelonaan ja johti joukkueen kahteen peräkkäiseen liigamestaruuteen vuosina 1948 ja 1949. Kesällä 1949 joukkue voitti myös Espanjan, Italian, Portugalin ja Ranskan mestarijoukkueiden välillä ensimmäistä kertaa pelatun Copa Latinan. Kaudella 1949–1950 sijoitus Espanjan liigassa oli vasta viides ja aiemmasta menestyksestä huolimatta Fernández sai lähteä kauden loputtua. Hänen alaisuudessaan Barcelonassa pelasivat muun muassa vuoden 1950 MM-kilpailuihin osaa ottaneet Basora, César, Gonzalvo II, Gonzalvo III ja Ramallets. Fernándezin korvasi Ferdinand Daučík.
Vuosina 1950–1952 Fernández valmensi jälleen Nacionalia, ja tuloksena oli Uruguayn liigamestaruus vuonna 1950. Kaudeksi 1953–1954 hänet nimitettiin Real Madridin valmentajaksi, ja hän sai johdettavakseen joukkueen, johon kuuluivat muun muassa Di Stéfano, Gento, Muñoz ja Molowny sekä myöhemmin liittynyt Rial. Fernándezin johdolla Real Madrid voitti ensimmäisen liigamestaruutensa sitten vuoden 1933. Hän valmensi joukkuetta vielä 14 ottelun ajan kauden 1954–1955 alussa kunnes José Villalonga korvasi hänet.
Kaudella 1959–1960 Fernández valmensi kolmatta espanjalaisjoukkuetta Real Betisiä kymmenen ottelun ajan. Hän valmensi myös Uruguayn maajoukkuetta ainakin kahdessa Boliviaa vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa vuonna 1961.
E. Remington and Sons
E. Remington and Sons (1816–1896) oli yhdysvaltalainen tuliaseiden ja kirjoituskoneiden valmistaja. Yrityksen perusti 1816 Eliphalet Remington Ilioniin New Yorkiin, ja 1. maaliskuuta 1873 tehtaassa aloitettiin ensimmäisen kaupallisen kirjoituskoneen valmistus.
Elokuussa 1816 silloin 22-vuotias Eliphalet Remington II takoi ensimmäisen kiväärinpiippunsa. Se osoittautui onnistuneeksi, ja nuori seppä ryhtyi valmistamaan niitä vastatakseen Mohawk Valleyn kasvavaan urheiluaseiden kysyntään. Kun Erien kanava valmistui yhdistämään Buffalon Albanyyn, paikallinen kaupankäynti vilkastui merkittävästi. Kun kiväärinpiippujen kysyntä kasvoi, Remingtonit siirsivät 1828 pajan ja valimon kanavan tuntumaan lähelle Morgan's Landing, myöhemmin Ilion, -nimistä kaupunkia. Samaan aikaan kuoli vanhempi Eliphalet, ja hänen poikansa ryhtyi johtamaan yritystä.
Christopher Sholes, Carlos Glidden ja Sam Lewis keksivät 1867 uuden kirjoituskoneen. Sholesin ja Gliddenin kirjoituskone oli ensimmäinen, jolla saattoi kirjoittaa nopeammin kuin käsin. Patentti (US 79 265) myytiin 12 000 dollarilla Densmorelle ja Yostille, jotka tekivät sopimuksen E. Remington and Sonsin kanssa, joka silloin tunnettiin ompelukoneiden valmistajana. Sopimuksen mukaan Remingtonin piti ruveta valmistamaan kaupallisesti silloin nimellä Sholes and Glidden Type-Writer tunnettua konetta. Remington aloitti ensimmäisen kirjoituskoneen valmistuksen 1. maaliskuuta 1873 Ilionissa New Yorkissa.
Eliphalet vanhin poika Philo Remington tuli yritykseen mukaan 1839, ja nimeksi tuli E. Remington & Son. 1845 mukaan tuli hänen toinenkin poikansa Samuel, jolloin nimeksi muutettiin pian E. Remington & Sons. Myös Remingtonin kolmas poika Eliphalet III tuli myöhemmin yritykseen osakkaaksi.
Tässä vaiheessa yritys keskittyi lähes täysin kiväärinpiippujen valmistukseen. Piippuihin merkittiin näkyvä leima "REMINGTON", ja ne tunnettiin laadukkaina ja kohtuuhintaisina piippuina. Monet, elleivät kaikkikin, itsenäiset asesepät Mohawk Valleyssa ostivat valmiita mutta rihlaamattomia piippuja Remington ja käyttivät niitä kootessaan asiakkaidensa tilaamia aseita. Kysynnän lisääntyessä Remingtonit lisäsivät tuotantoonsa muitakin aseenosia.
E. Remington and Sons myi 1886 kirjoituskoneiden valmistuksen Standard Typewriter Manufacturing Companylle. Kauppaan kuului nimen Remington käyttöoikeus. E. Remington and Sons muutti nimekseen Remington Arms.
Standard Typewriter otti uudeksi nimekseen 1902 Remington Typewriter Company. Yhtiö sulautui 1927 Rand Kardex Company -nimiseen yritykseen, ja niistä syntyi Remington Rand, joka jatkoi konttorikoneiden valmistusta ja josta myöhemmin tuli merkittävä tietokoneyritys, joka valmisti myös sähköparranajokoneita.
Haiharan kartano
Haiharan kartano sijaitsee Tampereella Kaukajärven etelärannalla Haiharan kaupunginosassa. Kartanon historia alkaa vuodesta 1872, kun entinen tarkk’ampujapataljoonan kapteeni Anshelm Grahn (1825–1895) osti Haiharan kylästä Keskinen-nimisen maatilan ja muutti sinne perheineen asumaan. Hän oli edellisenä vuonna vuokrannut viereisen Ylisen tilan ja vuonna 1886 hän osti vielä kolmannenkin tilan, Alasen. Yhdessä tilat muodostivat 340 hehtaarin kokoisen kartanon, johon kuului 81 hehtaaria peltoa. Grahn rakennutti myös 1873–1874 kartanon osin kaksikerroksisen hirsirunkoisen päärakennuksen, jossa oli 20 huonetta.
Anshelm Grahnin kuoltua Haiharan kartanon omistivat 1895–1932 hänen tyttärensä Aline (1854–1925), Jenny (1856–1930) ja Naema (1858–1932), ”kolme fröökynää”, yhdessä. Heidän jälkeensä kartano siirtyi läheisen Kaukajärven kartanon omistaneen velipuolen Bertel Grahnin haltuun. Bertel Grahnin kuoltua kartano siirtyi hänen tyttärelleen Gunvor Ekroosille (1907–1982) ja tämän miehelle Torsten Ekroosille. Lapsettomat Ekroosit alkoivat vähitellen myydä kartanon maita ja vuonna 1963 he lahjoittivat kartanon päärakennuksen seitsemän hehtaarin maa-alueineen Tampereen kaupungille. He pidättivät kuitenkin rakennusten hallintaoikeuden itsellään. Haiharan kartanon entisille maille alettiin 1960-alussa rakentaa Kaukajärven lähiötä.
Gunvor Ekroos perusti kartanon tiloihin vuonna 1966 nukkemuseon ja vuonna 1972 pukumuseon. Vuonna 1982 Gunvor Ekroosin omaisuus siirtyi Haiharan museosäätiölle. Nukke- ja pukumuseo siirtyi vuonna 1992 pois Haiharan kartanosta aluksi Hatanpään kartanoon. Nykyään Haiharan kartanossa toimii Haiharan taidekeskus.
Kaukajärven kartano
Kaukajärven kartano sijaitsi Tampereella Vehmaisissa Kaukajärven pohjoisrannalla. Kartanon perusti 1900-luvun alussa läheisen Haiharan kartanon omistajien velipuoli Bertel Grahn (1877-1940) joka osti vuosina 1902-1903 yhdeksän maatilaa Vehmaisten alueelta ja yhdisti ne 600 hehtaarin kartanoksi. Kartanon vuosina 1905-1906 rakennetun jugend-tyylisen kaksikerroksisen päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn.
Grahnin kuoltua 1940 kartano oli ensin vuokrattuna ja sitten vuonna 1952 Grahnin leski Dagmar Grahn myi kartanon päärakennuksen ja suurimman osan sen maista Tampereen kaupungille. Kartanon päärakennus purettiin 1975 sen päästyä huonoon kuntoon.
Vilusen kartano
Vilusen kartano sijaitsi Kaukajärvellä Tampereen itäosassa. Kartano syntyi kun kunnallisneuvos Knut Stjernwall osti 1869 sen kantatilan. Vilusen kartanossa oli myös tiilitehdas jonka valmistamia tiiliä käytettiin Messukylän kirkon rakentamiseen.
Stjernwallin kuoltua kartano vaihtoi omistajaa useaan otteeseen kunnes Tampereen kaupunki osti sen vuonna 1944. Kartanon rakennuksissa toimi tämän jälkeen Hatanpään sairaalan psykiatrinen osasto 1945-1965, ja vuodesta 1968 siellä on sijainnut Tampereen Sininauha ry:n asuntola ja päiväkeskus.
Jani Tanska
Jani Tanska (s. 29. heinäkuuta 1988 Anjalankoski) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Ilvestä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Myllykosken Pallon kasvatti Tanska on viettänyt kolme vuotta ulkomailla Englannissa Charlton Athleticin organisaatiossa. Hän oli myös lainalla oslolaisessa Lynin joukkueessa, jonka jälkeen hän palasi takaisin Suomeen ja MyPaan.
Kauden 2008 Tanska pelasi KooTeePeessä. KooTeePee putosi suoraan kauden jälkeen Ykköseen jäätyään Veikkausliigassa Tommi Kautosen valmennuksessa viimeiseksi. Vuoden päätteeksi FF Jaro ilmoitti tehneensä Tanskan kanssa kauden 2010 loppuun asti kestävän sopimuksen. Kauden 2009 jälkeen Tanska siirtyi Vaasan Palloseuraan. Kahden VPS-kauden jälkeen Tanska on myös pelannut TPS:n, Assyriska IF:n ja FC Lahden riveissä. Yhteensä otteluita Veikkausliigassa on kertynyt yli kaksisataa. Tällä hetkellä Tanska pelaa Ilveksessä, johon hänellä on kauden 2018 loppuun ulottuva sopimus.
Tanska on myös pelannut Suomen nuorten maajoukkueissa.
Benelli M3
Benelli M3 on italialaisen Benellin suunnittelema ja valmistama pumpputoiminen tai itselataava haulikko.
M3:sta on muutamia variaatioita, joista huomattavin on pienempirunkoinen M3 Super 90. Viranomaiskäyttöön valmistetaan lyhytpiippuista, taittotukkista Benelli M3T (Tactical) -mallia.
Horisontaalihaara
Horisontaalihaara eli HB on HR-kaaviossa oleva vaakasuora alue, jossa tähtien absoluuttinen kirkkaus on likimain nolla, eli nämä tähdet näyttäisivät yhden parsekin päästä katsottuna noin 85
kertaa Aurinkoa kirkkaammilta. Horisontaalihaara on pääosin pääsarjan oikealla puolella. Horisontaalihaaran tähtien ytimessä palaa helium. Vanhojen pallomaisten tähtijoukkojen HR-kaavioissa ja väri-magnitudi-kaavioissa horisontaalihaara näkyy selvästi.
Monet horisontaalihaaran tähdet sykkivät ja ovat niin sanottuja RR Lyrae-tähtiä. Horisontaalihaara kuuluu vanhaan populaatio II:een. Horisontaalihaaraan liittyvä niin sanottu "punainen möykky", "Red clump" kuuluu nuorempaan populaatio I:een.
Pääsarjan vasemmalla puolella olevista kuumista alikääpiöistä osan lasketaan kuuluvan horisontaalihaaraan.
Kaarilan kartano
Kaarilan kartano sijaitsee Tampereen länsiosassa Vaakkolammin-Likokallion alueella, Kaarilan kaupunginosassa, lähellä Pyhäjärven rantaa.
Kaarilan tunnettu omistushistoria ulottuu vuoteen 1540. Ensimmäinen omistaja oli Erik vuosina 1540-43. Tuolloin Kaarila kuului Pohjois-Pirkkalan pitäjään.
Kartano oli vuosina 1728–1800 Gadd-suvun hallussa; vuosina 1728–1758 sen omisti kruununvouti ja nimismies Jacob Gadd ja vuosina 1758–1797 kasvitieteilijä ja kemian sekä talousopin professori Pehr Adrian Gadd (1727–1797). Pehr Adrian Gadd perusti kartanon alueelle 1700-luvun puolessavälissä kasvitieteellisen puutarhan, jossa viljeltiin sekä hyöty- että koristekasveja. Kartanon alueella on Gaddin suvun hautakappeli.
Gaddin suvun jälkeen Kaarilan kartanoa omistivat Thunebergit alkaen vuodesta1838. Vuonna 1963 suurin osa kartanon maista myytiin Tampereen kaupungille.
1960-luvun kaupassa Tampereen kaupungille siirtyi maita muun muassa Kalkun, Ikurin, Tesomajärven, Tohlopin, Haukiluoman ja Raholan alueilta useita satoja hehtaareita, jotka tuolloin olivat pääasiassa metsä- ja peltomaata. Kauppaa luonnehdittiin tuolloin "pakkolunastuskaupaksi", sillä kauppahinta ei vastannut mailla olevan puuston arvoa. Vaihtoehtona kaupalle oli kaupungin suorittama metsä- ja peltomaiden verotus asuintontteina.
Kartanon pihapiirin rakennukset puistomaisine tontteineen jäivät Thunebergin suvun omistukseen. Kaarilan pirtti (1778) ja Otto Albert Thunebergin rakennuttama ns. vanha päärakennus (1887) ovat yhä Thuneberg / Tuurna suvun jäsenten omistuksessa.
Jo aikaisemmin olivat Thunebergit lahjoittaneet Kaarilan kartanon maita asuinkäyttöön muun muassa Ansionkallion ja Pispalan alueilta.
Kunnallisneuvos Otto Albert Thuneberg kehitti vahvasti kartanon tuotantoa. Maanviljelyksen lisäksi tilalla tuotettiin maitoa tamperelaisten kulutusta tyydyttämään. Lisäksi kartanon kauppapuutarhan lukuisille tuotteille oli kasvavassa kaupungissa kysyntää. Myös hevosjalostus ja ravivalmennus olivat Kaarilassa jokapäiväistä toimintaa.
Berndt Höök
Bror Berndt Höök (15. elokuuta 1834 Tammisaari – 21. kesäkuuta 1901 Kuopio) oli suomalainen kanavainsinööri, joka tunnettiin myös karhunkaatajana.
Höökin vanhemmat olivat tullilaitoksen luutnantti Erik Höök (1792–1848) ja Ulrika Charlotta Sofia Aminoff (1806–1885). Hän kävi Haminan kadettikoulun 1856 ja palveli sitten arkkiherttua Franz Karlin krenatöörirykmentissä 1856–1858 ja Hämeenlinnan tarkk'ampujapataljoonassa 1858–1863. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1859 ja kapteeniksi 1870.
Höök opiskeli myös insinööriksi ja oli Tie- ja vesirakennuskunnan palveluksessa vuosina 1863–1898. Hän johti kanavainsinöörinä Konnuksen kanavan rakentamista 1867–1868, Taipaleen kanavan rakentamista 1868–1870, Ahkiolahden kanavan rakentamista 1873–1874 ja Pielisjoen kanavien rakentamista 1874–1879. Höök toimi Pielisjoen kanavien kaitsijana 1879–1889 ja sen jälkeen piiri-insinöörinä Päijänteen alueella 1889–1891 ja Kuopiossa 1891–1898.
Höök kaatoi elämänsä aikana 134 täyskasvuista karhua, joista suurin painoi noin 300 kiloa. Tätä enemmän karhuja tiedetään Suomessa kaataneen vain Martti Kitusen, 193 aikuista karhua. Höök metsästi karhuja etupäässä Itä-Suomessa sekä Venäjän Karjalan puolella Ilomantsin takaisissa erämaissa. Höök käytti karhujen ampumiseen lyhyellä matkalla tehokasta kaksipiippuista haulikkoa, jonka toinen piippu oli sileä ja toinen rihlattu. Hän naulasi haulikon tukkiin hopeanaulan jokaisen karhunkaadon jälkeen niin, että niistä muodostui vähitellen tähtikuvio. Muina aseina Höök käytti Lancaster-mallista luodikkoa ja keihästä.
Höök oli vuodesta 1862 lähtien naimisissa serkkunsa, Vaasan hovioikeuden presidentin Selim Ekbomin tyttären Hedvig Augusta Ekbomin kanssa. Berndt Höökin veli Fridolf Höök johdatti suomalaisen siirtokunnan Amurinmaahan. Toinen veli insinöörieversti Alexander Alfred Höök palveli 35 vuotta Venäjän laivastossa.
Sgraffito
Sgraffito (, ), myös graffito
tarkoittaa saven tai laastin pintaan tehtävää raaputuskuviointia. Kuviot syntyvät piirtämällä tai kaivertamalla pintavärin alla olevaa eriväristä kerrosta esiin.
Sgraffitolla voidaan kuvioida muun muassa rakennusten seiniä, jolloin pinta pohjamaalataan esimerkiksi mustalla tai ruskealla värillä. Päälle maalataan vaalea väri ja kuviot raaputetaan esiin. Sgraffito voi tarkoittaa myös terävällä esineellä muuhun pintaan raaputettua kirjoitusta tai piirrosta.
Sgraffitoa käytetään myös maalauksessa yleisemmin. Tuolloin alempaa värikerrosta kaavitaan tai raaputetaan esiin samaan tapaan.
Wo der Südwind weht
Wo der Südwind weht (Holiday Dreams mit Audrey Landers) on yhdysvaltalaisen Audrey Landersin studioalbumi vuodelta 1984. Duurivoittoisella levyllä on kuusitoista sävelmää.
"Wo der Südwind weht" julkaistiin vinyylilevynä (33 rpm) ja CD-levynä. Albumilla on muun muassa Landersin tulkinnat kuubalaisesta klassikkosävelmästä "Guantanamera" ("tyttö Guantánamosta") sekä Scott McKenzien vuoden 1967 hitistä "San Francisco". Albumilla on myös versio haitilaisesta kansansävelmästä "Haiti Chérie". "Mi Amor" on Landersin ja espanjalaisen Camilo Seston duetto. Levyn päätöskappale "Manuel Goodbye" lienee Landersin kansainvälisesti tunnetuin kappale. Raul Reiman teki siitä suomenkielisen version "Tavataanko taas" tulkitsijana Eini. Audrey Landers on mukana sanoittajana useissa levyn kappaleissa. Albumin sävelmiä tallennettiin sekä Berliinissä (Hansa Studios, The Hall At The Wall), Los Angelesissa (Image Recording Studios) että Münchenissä (Paradise Studio). CD:n kansivihko on yksiaukeamainen.
Levyn teemana on nimensä mukaisesti lomaunelmointi. Sanoituksissa liikutaan Yhdysvaltain ja Karibian alueen suurkaupungeissa ja saarilla. Avausraidalla "Honeymoon in Trinidad" haaveillaan kuherruskuukaudesta Trinidadin aurinkoisilla hiekkarannoilla. "On the Beach of Montego Bay", "Playa Blanca" ja "Hideaway Havana" jatkavat samalla aurinkorantalinjalla. "Santo Domingo" kertoo kolmesta kaveruksesta, Alfredosta, Fernandosta ja Josésta, jotka työskentelevät kahvilassa jossain Espanjan rannikkolla. He haaveilevat muuttavansa Santo Domingoon ja lopulta toteuttavat ideansa. "Little River" poikkeaa linjasta; se kertoo surullisen tarinan jokeen hukkuneesta pikkupojasta, jota pikkutyttö turhaan yritti pelastaa.
Saksalainen iskelmälaulaja Andrea Jürgens lauloi niin ikään 1984 julkaistulla levyllään "Weil wir uns lieben" saksankieliset versiot sävelmistä "Guantanamera", "Santo Domingo", "Mi Amor", "Farewell" ja "Chinatown Is in New York" ("Chinatown ist in New York"). Jürgens on myös levyttänyt omat versionsa lauluista "Honeymoon in Trinidad" ("Guten Morgen Sonnenschein"), "Playa Blanca", "Midnight Magic" ("Puerto Rico") ja "Manuel Goodbye".
Lisäksi "Hideaway Havana" julkaistiin singlen "Jim, Jeff & Johnny" b-puolena vuonna 1985.
Aija Puurtinen
Aija Tuulia Puurtinen (s. 1959 Juva) on suomalainen muusikko, joka on tullut tunnetuksi Honey B and the T-Bones -yhtyeen laulaja-basistina. Yhtyeen kitaristi Esa Kuloniemi on Puurtisen aviomies.
Puurtinen on levyttänyt myös omalla nimellään sooloartistina. Hän on myös antanut äänen KLF-yhtyeen luomalle fiktiiviselle Kristina Bruuk -nimiselle hahmolle. Puurtinen on myös keikkaillut Aija Puurtinen ja Outo Voima -kokoonpanolla Aija Puurtinen (laulu), Jouko Kyhälä (huuliharppu, harmoni, melodika), Jaakko Lukkarinen (rummut ja perkussiot), Pekka Lehti (kontrabasso) ja Hanna Shemeikka (taustalaulu) sekä vieraillut laulajana muun muassa UMO:ssa. Puurtinen on säveltänyt musiikkia myös nykymusiikkiyhtye Zagros Ensemblelle sekä sopraano Piia Komsille.
Puurtinen on valmistunut Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi vuonna 1991 ja musiikin tohtoriksi 2010. Taiteellinen tohtorintutkinto, jonka kirjallisen työn otsikko oli "Circulus cantoris – Circuitio musicae (Laulajan ympyrä – musiikin kiertokulku)," tarkastettiin 13. helmikuuta 2010, ja se on ensimmäinen pop-musiikin alalla. Hän on toiminut opettajana muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Joensuun konservatoriossa, Svenska Teaternissa, Teatterikorkeakoulussa ja Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa.
Puurtinen on Honey B and the T -Bones-yhtyeen tuotannon sekä soolotuotannon lisäksi vieraillut useampien artistien levyillä.
Puurtinen on säveltänyt myös muun muassa tanssiesityksille sekä muille artisteille.
Baarituoli
Baarituoli eli baarijakkara on baarin tai baarikeittiön korkeajalkainen tuoli. Jakkaroiden tavoin niissä ei ole usein selkänojaa. Myös yökerhoissa ja diskoissa on baarituoleja. Monet muotoilijat ovat suunnitelleet design-baarituoleja.
Baarituolien käyttö suomalaisten anniskelupaikkojen baaritiskeillä sallittiin olympiavuonna 1952.