Necronomicon
Necronomicon on kauhukirjailija H. P. Lovecraftin Cthulhu-kertomuksista peräisin oleva kuvitteellinen grimoire eli kirja, joka sisältää loitsuja ja tietoa yliluonnollisista voimista. "Necronomiconin" sisältöä Lovecraft ei koskaan kuvannut tarkasti, mutta listaa sen "kauheiden ja kiellettyjen kirjojen" joukkoon. Lovecraft mainitsi kirjan ensimmäistä kertaa vuonna 1922 kirjoitetussa ja vuonna 1924 julkaistussa "The Hound" -novellissa. Kirjan kuvitteelliseen tekijään Abdul Alhazrediin hän oli viitannut jo vuotta aiemmin novellissaan "Nimetön kaupunki" ("The Nameless City"). Myöhemmin muutkin Cthulhu-mytologian kirjoittajat ovat maininneet "Necronomiconin" teksteissään. Merkittävin heistä lienee kirjan kuvitteellista historiaa laajentanut August Derleth.
Maineensa vuoksi "Necronomicon" on esiintynyt usein myös Cthulhu-mytologian ulkopuolisissa kauhuteoksissa, kuten Sam Raimin "Evil Dead" -elokuvatrilogiassa. Lovecraftin kuoleman jälkeen on lisäksi kirjoitettu useita "Necronomicon"-nimisiä teoksia, jotka ovat olevinaan Lovecraftin mainitsema kirja.
Nimi "Necronomicon" tuli Lovecraftin mieleen unessa. Nimi "Necronomicon" tarkoittaa "kuolleiden lain kuvaa" (necro–nom–icon: nekros - νεκρός ["kuollut"], nomos - νόμος ["laki"], eikon - εικών ["kuva"]), vaikka se usein käännetäänkin "kuolleiden nimien kirjaksi". Nimen "nom"-osan voidaan tulkita olevan myös "nemo" (νεμο) jolloin nimi tarkoittaisi yksinkertaisesti "Koskien kuolleita".
Lovecraftilta kysyttiin usein oliko "Necronomicon" oikeasti olemassa. 29. heinäkuuta 1936 hän kommentoi kirjan olemassaoloa seuraavasti:
Lovecraft laati vuonna 1927 lyhyen tekstin nimeltä "History of the Necronomicon" ("Necronomiconin historia"), joka julkaistiin vuonna 1938. Sen mukaan kirjan kirjoitti "hullu arabi" Abdul Alhazred Damaskoksessa noin 730 vähän ennen kuolemaansa vuonna 738. Kirjan alkuperäinen nimi oli "Al Azif" - Lovecraftin mukaan azif on arabien käyttämä sana, jolla tarkoitetaan yöllistä demonien ulvontaa.
Vuoteen 950 mennessä "Al Azif" oli saavuttanut aikansa filosofien keskuudessa mainetta, ja sen käänsi kreikaksi Theodorus Philetas salaa Konstantinopolissa, nimeten sen "Necronomiconiksi". Vuosisadan ajan sillä tehtiin monia okkultistisia kokeiluja. Sitten patriarkka Mikael Kerullarios poltti kirjan. Sen jälkeen kirja vaipui pitkäksi aikaa unohduksiin, kunnes Olaus Wormius käänsi sen vuonna 1228 latinaksi kreikkalaisen version pohjalta. Latinalainen laitos painettiin kahdesti, ensimmäisen kerran 1400-luvulla Saksassa ja toisen kerran Espanjassa 1600-luvulla. Kreikankielinen laitos painettiin italiassa vuosien 1500 ja 1550 välillä. Paavi Gregorius IX julisti sekä latinan- että kreikankieliset versiot pannaan 1232, jolloin arabiankielinen versio oli jo kadonnut. Viimeinen kreikankielinen versio tuhoutui Salemin noitavainoissa.
John Dee käänsi "Necronomiconin" englanniksi, mutta sitä ei koskaan painettu ja vain osasia käsikirjoituksesta on olemassa. Tarinassa "Dunwichin hirviö" ("The Dunwich Horror", 1929) mainitaan, että tohtori Deen laitos on puutteellinen. Novellissa myös etsitään loitsua joka löytyy latinankielisen Necronomiconin sivulta 751, joten kirjan sivumäärä oli alkujaan vähintään vajaat 800.
Kirjan uskotaan sisältävän tietoa okkultismista ja Cthulhu-mytologian suurista muinaisista. Tunnetuin Lovecraftin kirjasta antama sitaatti on "Nimettömässä kaupungissa" ja "Cthulhun kutsussa" ("Call of Cthulhu", 1926) esiintyvä runonpätkä:
Lovecraftin englanninkielinen runo
""That is not dead which can eternal lie."
"And with strange aeons even death may die.""
S. Albert Kivisen suomennos
""Se kuollut ei oo, mi voi iäti maata,"
"aikojen myötä voi kuolokin laata.""
"Dunwichin hirviössä" kerrotaan, että kirja sisältää muun muassa erilaisia manauksia hirviöiden karkottamiseksi, Yog-Sothothin portin avaamiseksi ja Suurten muinaisten kutsumiseksi portin läpi.
"Necronomicon" esiintyy myös "Evil Dead" -elokuvissa nimellä "Necronomicon Ex-Mortis", ja sitä kuvataan "ihmislihalle sidotuksi ja verellä kirjoitetuksi" kirjaksi joka sisältää hautausrituaaleja ja demonien henkiinherättämiseksi tarkoitettuja loitsuja.
Lovecraftin "History of the Necronomicon" -tekstin mukaan alkuperäistä "Necronomiconia" oli olemassa julkisten laitosten hallussa vain viisi kappaletta:British Museumin laitos on 1400-luvulla painettu versio Olaus Wormiuksen latinankielinen laitos, muut kappaleet ovat kirjan espanjalaista uusintapainosta 1600-luvulta.
Muutamia kappaleita esiintyy Lovecraftin tarinoissa myös yksityishenkilöiden omistuksessa. "Charles Dexter Wardin tapauksessa" (1941) esiintyvällä Joseph Curwenilla oli kappale sitä. Yksi kappale on Kingsportin (niin ikään kuvitteellisessa) kaupungissa novellissa "Juhlapäivä" ("The Festival", 1925). Novellissa "Ajokoira" ("The Hound", 1924) eräs henkilö lukee tuntematonta kappaletta kirjaa, samoin "Nimettömän kaupungin" kertoja on lukenut yhtä kirjan laitoksista. Novellissa "Dunwichin hirviö" tarinan roisto Wilbur Whateley ja hänen isoisänsä omistavat kirjasta tohtori Deen lyhennelmän.
On olemassa useita Lovecraftin innoittamia 1900-luvulla kirjoitettuja "Necronomiconeja". Tunnetuin niistä on Simon-salanimen toimittama ja oletettavasti myös laatima "Necronomicon", joka tunnetaan usein nimellä "Simonin Necronomicon". Kirjan julkaisi ensin Schlangekraft 1977 ja uudistettuna laitoksena Avon 1980. Kirja sisältää Cthulhu-mytologiaan liittyvää aineistoa ja yrityksiä sitoa sitä mesopotamialaiseen mytologiaan. On olemassa myös muita kirjana julkaistuja "Necronomiconeja". Internetistä erilaisia "Necronomiconeja" on löydettävissä vielä lisää. Jotkut ovat erehtyneet luulemaan, että Lovecraftin kuvailema "Necronomicon" on todella olemassa, ja että Lovecraft-harrastajien kirjoittamat "Necronomiconit" on todella kirjoitettu Arabiassa 700-luvulla.