hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
William Alfred Fowler
William Alfred ”Willie” Fowler (9. elokuuta 1911 – 14. maaliskuuta 1995) oli yhdysvaltalainen astrofyysikko.
Fowler syntyi Pittsburghissa Pennsylvaniassa ja valmistui Ohion osavaltionyliopistosta. Vuonna 1936 vastaanotti tohtorin arvon California Institute of Technologyssä. Hän sai fysiikan Nobel-palkinnon vuonna 1983 yhdessä Subrahmanyan Chandrasekharin kanssa nukleosynteesiin liittyvästä tutkimuksestaan.
Laerció Ramos jr
Laerciò Ramos junior (s. 14. heinäkuuta 1984) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Laerciò Ramos jr tuli Suomeen FC Interiin ennen kauden 2007 alkua Rio Branco PR:stä Brasiliasta. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut paikkaansa joukkueessa ja hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä heinäkuussa 2007.
Jos Hooiveld
Jos Hooiveld (s. 22. huhtikuuta 1983) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Southamptonia.
Hooiveld debytoi kotimaansa pääsarjassa Eredivisiessä SC Heerenveenissä 2003. Heerenveenissä peliaika jäi kuitenkin verraten vähiin, joten tammikuussa 2004 mies lainattiin Hollannin kakkossarjatasolle FC Zwolleen, jota hän edustikin puolitoista kautta. Kauden 2006–2007 Hooiveld aloitti Itävallan kakkossarjan Kapfenberger SV:n joukkueessa ennen siirtoaan maanmiehensä Job Dragtsman luotsaamaan Veikkausliiga-seura FC Interiin, jonne hän teki kaksivuotisen sopimuksen helmikuussa 2007.
Hooiveld pelasi vakuuttavan talvikauden Interissä ja hänet valittiin arvokkaimmaksi pelaajaksi Liigacupissa, jossa Inter selvisi loppuotteluun häviten sen kuitenkin FC Lahdelle. Hooiveld onnistui myös itse Veikkausliigassa loistavasti. Hän voitti esimerkiksi Iltalehden leijonapörssin. Lisäksi hänet valittiin Veikkausliiga-kauden 2007 parhaaksi puolustajaksi.
Vuonna 2008 Hooiveld oli jälleen johdattamassa Interiä Liigacupin loppuotteluun, jonka joukkue voittikin paikallisvastustaja TPS:aa vastaan. Hooiveld valittiin ottelun parhaimmaksi pelaajaksi, mutta sitä varjosti maaliskuussa 2008 tapahtunut rattijuoppous, joka tuli julki ottelun alla. Itse Veikkausliiga-kausi 2008 sujui topparilta jälleen loistavasti ja hänet valittiin toistamiseen vuoden liigapuolustajaksi. Lisäksi FC Inter voitti mestaruuden. Ennen mestaruuden kannalta ratkaisevaa Jaro-ottelua Hooiveld ilmoitti ottelun jäävän hänen viimeisekseen Interin paidassa. Hooiveld pelasi Interissä kahden kauden ajan jokaisen ottelun alusta loppuun.
Kauden 2008 jälkeen Hooiveld ilmoitti siirtyvänsä tukholmalaisen AIK:n riveihin kolmen vuoden sopimuksella. Hooiveld pelasi kauden 2009 aikana 28 ottelua AIK:n paidassa ja voitti syksyllä Ruotsin mestaruuden.
Tammikuussa 2010 Hooiveld siirtyi skotlantilaisseura Celticiin 2,6 miljoonan euron siirtosummalla. Tammikuussa 2011 hänet lainattiin puoleksi vuodeksi Kööpenhaminaan. Elokuussa Hooiveld lainattiin Southamptoniin, jonne hän sai joulukuussa pysyvän sopimuksen.
Syyskuussa 2014 hän siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Norwich Cityyn.
Ryan Botha
Ryan Botha (s. 5. tammikuuta 1981 Durban, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttä. Hänen veljensä Chad Botha pelaa jalkapalloa FF Jarossa.
HSV
HSV () tai HSB () on värimalli, jossa väri kuvataan sävyn, kylläisyyden ja kirkkauden arvoina. HSV-värimallia voidaan käyttää värien säätöön monissa kuvankäsittelyyn tarkoitetuissa ohjelmissa.
1. Valko-Venäjän rintama
1. Valko-Venäjän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 24. helmikuuta 1944 Valko-Venäjän rintamasta ja nimettiin 5. huhtikuuta 1944 jälleen Valko-Venäjän rintamaksi. 1. Valko-Venäjän rintama luotiin uudelleen 16. huhtikuuta 1944 Valko-Venäjän rintamasta ja 10. kesäkuuta 1945 se uudelleenjärjestettiin Neuvostojoukkojen ryhmäksi Saksassa. 1. Valko-Venäjän rintama osallistui Valko-Venäjän vapautukseen operaatio Bagrationissa kesällä 1944. Myöhemmin se oli keskeisessä osassa Berliinin taistelussa.
Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan keskustan armeijaryhmää vastaan 700 kilometriä leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin.
Puna-armeijan kukistettua saksalaiset joukot Königsbergin kaupungin ympäristössä Itä-Preussissa 9. huhtikuuta 1945, Rokossovskin johtama 2. Valko-Venäjän rintama pääsi etenemään länteen kohti Oderjokea. Huhtikuun ensimmäisten viikkojen aikana puna-armeijan rintamat uudelleenjärjesteltiin Berliiniin hyökkäystä varten. Žukovin 1. Valko-Venäjän rintama keskitettiin Seelowin kukkuloiden edustalle ja 2. Valko-Venäjän rintama sijoitettiin 1. Valko-Venäjän rintaman aikaisemmin hallinnoimalle rintamaosuudelle Seelowin kukkuloiden pohjoispuolelle.
Hjalmar V. Pohjanheimo
Hjalmar Viktor Pohjanheimo, sukunimi vuoteen 1888 "Sikanen" ja vuoteen 1907 "Saarinen" (22. joulukuuta 1867 Jyväskylä – 20. elokuuta 1936 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen elokuvatuottaja, joka tuotti useita elokuvia vuosien 1913–1921 välillä. Hän omisti myös elokuvateattereita ja harjoitti elokuvien maahantuontia ja vuokrausta.
Puutavara-alan liikemiehenä ja sahamestarina uransa aloittanut Pohjanheimo siirtyi elokuva-alalle vuonna 1910 muutettuaan perheineen Helsinkiin. Hän omisti 1910-luvulla "Lyyra"-elokuvateatteriketjun ja hänellä oli myös 1911 perustettu Lyyra Filmi -niminen elokuvien tuotantoyhtiö. Pohjanheimon Lyyra-yhtiöllä oli useita elokuvateattereita ympäri Suomea, jotka kaikki olivat Lyyra-nimisiä, ja ne oli erotettu toisistaan roomalaisilla numeroilla. Yksi niistä toimi Helsingin Yrjönkadulla samalla tontilla, jossa myöhemmin oli elokuvateatteri Edison.
Pohjanheimo osti vuonna 1911 kuvatun "Sylvi"-näytelmäelokuvan 4 500 markalla sen tekijäkolmikolta Teuvo Purolta, Teppo Raikkaalta ja Frans Engströmiltä. Elokuvan ensi-ilta oli Viipurin Lyyra-teatterissa 24. helmikuuta 1913, ja sitä esitettiin saman vuoden aikana teattereissa ympäri Suomea. Elokuvan hyvä katsojamenestys sai Pohjanheimon aloittamaan myös itse elokuvien tuottamisen. Teatteriohjaaja ja -näyttelijä Kaarle Halme ohjasi Lyyra Filmille vuosina 1913–1914 neljä näytelmäelokuvaa ("Nuori luotsi", "Verettömät", "Kesä", "Vieraalla maaperällä"), joiden teossa oli mukana myös Halmeen johtama teatteriseurue. Muut elokuvansa, jotka olivat lähinnä kevyitä farsseja, Pohjanheimo teki poikiensa Adolf Pohjanheimon (1888–1958), Hilarius Pohjanheimon (1892–1932), Asser Pohjanheimon (1893–1937) ja Birger Pohjanheimon (1895–1936) kanssa. Kaikkiaan Pohjanheimo tuotti autonomian ajan kotimaisista 25 näytelmäelokuvasta peräti 15. Pohjanheimo aloitti 1914 ensimmäisten suomalaisten uutiskatsausfilmien tuottamisen nimellä "Lyyran Viikkolehti".
Pohjanheimo siirtyi pois elokuva-alalta vuonna 1922, jolloin hän myi jäljellä olleet teatterinsa. Hän omisti Kyyhkylän kartanon Mikkelin maalaiskunnassa ja sen jälkeen hänellä oli vuosina 1922-1930 Numlahden kartano Nurmijärvellä. Pohjanheimo menetti omaisuutensa 1930-luvun pulavuosina ja viimeiset vuotensa hän toimi halkokauppiaana Helsingin maalaiskunnan Tapanilassa. Hän kuoli varattomana vuonna 1936.
Akiruno
Akiruno () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Tokion Fussan, Hachiōjin, Hamuran ja Ōmen kaupunkeihin, Hinoden ja Okutaman maaseutukaupunkeihin sekä Hinoharan kylään. Akirunossa on 81 200 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 73,47 neliökilometriä.
Akiruno perustettiin vuonna 1995 Akigawan ja Itsukaichin kaupunkien yhdistyessä. Kaupungin alueella virtaavat Tama- ja Akijoet. Aluetta palvelee JR Higashi-Nihonin Itsukaichi-linja.
Nestori Aronen
Johan Nestor "Nestori" Aronen (27. joulukuuta 1876 Pori – 7. lokakuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja, joka valittiin eduskuntaan SDP:n edustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä viisi kertaa vuosina 1909–1914 ja 1917. Varsinaiselta ammatiltaan Aronen oli sahatyömies, mutta kansanedustajakautensa jälkeen hän työskenteli asioitsijana aina kuolemaansa saakka.
Nestori Aronen työskeli sahatyömiehenä Seikun sahalla Porissa vuosina 1890–1909, toimien myös Porin työväenyhdistyksen sahatyöväen ammattiosaston puheenjohtajana. Huhtikuussa 1907 hän oli mukana Tampereella pidetyssä Suomen Ammattijärjestön perustavassa kokouksessa. Aronen erotettiin Seikun sahalta heinäkuussa 1909 "työssä tehdyn virheen vuoksi". Todellinen syy oli kuitenkin hänen toimintansa ammattiosastossa, koska Aronen ei edes ollut työvuorossa väitetyn virheen ajankohtana. Erottamisensa jälkeen Aronen toimi muun muassa SDP:n puhujana Satakunnassa ja ryhtyi myöhemmin asioitsijaksi eli itseoppineeksi asianajajaksi, jollaisena hän työskenteli myös kansanedustajan toimensa ohessa. Vuoden 1917 maatalouslakkojen aikana hän oli sovittelijana Mouhijärvellä, jota pidettiin yhtenä lakon hankalimmista paikoista.
Tuolloin vielä Ulvilan pitäjään kuuluneella Vanhakoivistolla asunut Aronen oli Ulvilan punakaartin perustaja ja hän toimi myös sen johtajana. Sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918, Aronen työskenteli kuitenkin kansanvaltuuskunnan prokuraattorin Matti Turkian apulaisena. Sodan loppuvaiheessa hän piileskeli Tampereella ja onnistui siten välttämään teloituksen. Aronen tuomittiin ainoastaan elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen, minkä taustalla oli ilmeisesti myös se, että hän oli sodan aikana estänyt vuorineuvos Bertel Ahlströmin ampumisen.
Armahduksensa jälkeen Aronen toimi vuodesta 1922 Suomen Puutyöntekijäin Liiton ja 1925 lähtien vastaperustetun Suomen Puuteollisuustyöväen Liiton puheenjohtajana. Vuosikymmenen lopulla hän asettui kannattamaan Suomen työväen vasemmistoryhmää, jolloin liitossa enemmistön muodostaneet kommunistit syrjäyttivät Arosen johdosta keväällä 1930. 1920-luvulta lähtien hän asui Helsingissä ja kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Igor Astarloa
Igor Astarloa Askasibar (s. 29. maaliskuuta 1976, Ermua, Baskimaa) on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, lajin maailmanmestari vuodelta 2003.
Ammattilaisuransa vuonna 1999 aloittanut Astarloa voitti vuonna 2001 Grand Prix Primavera -kilpailun. Vuonna 2002 hän oli paras Brixia Tour -kilpailussa niin etapilla 2A kuin kokonaistuloksissakin sekä sijoittui toiseksi Clásica de San Sebastián- ja HEW Cyclassics -kilpailuissa. Maailmancupin loppupisteissä hän oli neljäs.
Vuonna 2003 Astarloa voitti La Flèche Wallonne -klassikon, maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden sekä kolmannen etapin Vuelta Valenciana -kilpailussa. Lisäksi hän oli kolmas Rund um den Henninger Turm -klassikossa sekä neljäs HEW Cyclassicsissa. Vuonna 2004 hän voitti ensimmäisen etapin ja pistekilpailun Brixia Tourissa, oli kolmas HEW Cyclassicsissa, neljäs Tirreno-Adriaticossa, kuudes Milano–San Remossa sekä kahdeksas maailmancupin loppupisteissä.
Vuonna 2005 Astarloa voitti toisen etapin ja pistekilpailun Burgosin ympäriajossa, seuraavana vuonna hän oli paras Milano-Torino-kilpailussa.
Astarloa erotettiin saksalaisesta Milram-tallissa toukokuussa 2008 . Hän lopetti uransa kauden 2009 jälkeen.
Pylades
Pylades () oli kreikkalaisessa mytologiassa Fokiksen kuninkaan Strofioksen poika, joka oli Oresteksen läheinen ystävä.
Oresteksen oli lähettänyt Fokikseen joko hänen hoitajansa Arsinoe tai sisarensa Elektra hänen äidillään Klytaimnestralla oltua suhde Aigisthoksen kanssa. Siellä hänet kasvatti kuningas Strofioksen kuin omana poikanaan Pyladeksen rinnalla. Tällä välin Klytaimnestra tappoi miehensä ja Oresteksen isän Agamemnonin Aigisthoksen avustamana tämän palatessa Mykeneen.
Delfoin oraakkeli välitti Orestekselle Apollonin käskyn palata kotiin ja kostaa isänsä kuolema. He lähtevät takaisin Mykeneen Pyladeksen ja Elektran kanssa ja etsivät tilaisuutta tappaa Aigisthos ja Klytaimnestra, mutta kun Oresteksen pitäisi tappaa äitinsä, hän alkaa tuntea sääliä tätä kohtaan ja epäröi. Pylades kuitenkin rohkaisee häntä suorittamaan teon, jolloin molemmat hänen isänsä surmaajat tapetaan.
Voidakseen paeta erinyiden vainoa, Apollon käskee Oresteksen mennä Taurikseen ja tuoda sieltä Artemiksen taivaasta pudonnut patsas Ateenaan. Hän lähtee Taurikseen Pyladeksen kanssa, mutta perillä heidät vangitsee väkijoukko, joiden keskuudessa on tapana uhrata kreikkalaiset muukalaiset Artemikselle. Artemiksen papitar, jonka tehtävänä oli suorittaa uhri, oli Oresteksen sisar Ifigeneia. Hän tarjoutuu päästämään Oresteksen vapaaksi, jos tämä veisi hänen kirjeensä mukanaan kotiin. Orestes kieltäytyi pyytäen Pyladesta viemään kirjeen ja tarjoutuen jäämään uhrattavaksi. Pylades lopulta suostuu, mutta kun kirjeestä paljastuu veljen ja sisaren välinen sukulaisuusside, kaikki kolme pakenevat vieden Artemiksen patsaan mukanaan.
Valko-Venäjän rintama
Valko-Venäjän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Keskustan rintamasta ja nimettiin 23. helmikuuta 1944 1. Valko-Venäjän rintamaksi. Valko-Venäjän rintama luotiin uudelleen 6. huhtikuuta 1944 Valko-Venäjän rintamasta ja nimettiin jälleen 1. Valko-Venäjän rintamaksi 16. huhtikuuta 1944. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Konstantin Rokossovski.
Oliver Eronen
Olivier (Oliver) Eronen (28. toukokuuta 1865 Joroinen – 2. lokakuuta 1939 Joroinen) oli torppari, maatyönjohtaja, kyläkauppias ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Eronen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1914, 1917 ja 1922–1923. Hänet valittiin kansanedustajaksi Mikkelin läänin vaalipiiristä.
Eronen oli myös työväentalon vahtimestari, Joroisten kunnanvaltuutettu ja presidentin valitsijamies 1925.
2. Valko-Venäjän rintama
2. Valko-Venäjän rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäistä kertaa 24. helmikuuta 1944 ja lakkautettiin 5. huhtikuuta 1944. Se luotiin uudelleen 24. huhtikuuta 1944 Lännen rintamasta ja lakkautettiin 10. kesäkuuta 1945. 2. Valko-Venäjän rintama osallistui Valko-Venäjän vapautukseen Operaatio Bagrationissa kesällä 1944. Myöhemmin se oli keskeisessä osassa Berliinin taistelussa.
Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan Keskustan armeijaryhmää vastaan 700 km leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin.
Puna-armeijan kukistettua saksalaiset joukot Königsbergin kaupunin ympäristössä Itä-Preussissa 9. huhtikuuta 1945, Rokossovskin johtama 2. Valko-Venäjän rintama pääsi etenemään länteen kohti Oder-jokea. Huhtikuun ensimmäisten viikkojen aikana puna-armeijan armeijat uudelleenjärjesteltiin Berliiniin hyökkäystä varten. Žukovin 1. Valko-Venäjän armeija keskitettiin Seelowin kukkuloiden edustalle ja 2. Valko-Venäjän armeija sijoitettiin 1. Valko-Venäjän aikaisemmin hallinnoimalle rintamaosuudelle Seelowin kukkuloiden pohjoispuolelle.
Juho Etelämäki
Juho Etelämäki (17. joulukuuta 1863 Töysä – 14. elokuuta 1943 Viitasaari) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kansanedustaja. Etelämäki toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1909–1913. Hänet valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä.
Etelämäki valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1888. Opettajana hän toimi Lappajärvellä 1888–1893, Viitasaarella 1893–1916 ja 1922–1925, Pihtiputaalla 1921–1922 ja Säämingissä 1926–1927.
Viitasaarella hän oli myös postipysäkin hoitaja noin 20 vuoden ajan ja kunnallislautakunnan esimies (eli valtuuston puheenjohtaja).
3. Valko-Venäjän rintama
3. Valko-Venäjän rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 24. huhtikuuta 1944 osasta Lännen rintaman joukoista. 15. elokuuta 1945 siitä muodostettiin Baranavitšyn sotilaspiiri.
Operaatio Bagrationissa 1., 2. ja 3. Valko-Venäjän rintama sekä 1. Baltian rintama hyökkäsivät Saksan Keskustan armeijaryhmää vastaan 700 km leveän kaistan kautta, joka ulottui Polatskista Bobruiskiin. Kesäkuun loppupuolella 3. Valko-Venäjän rintaman joukot murtivat Vitebskiin mottiin jääneiden Saksan 53. armeijakunnan rintamalinjan ja 28 000 saksalaista sotilasta kaatui tai joutui sotavankeuteen. Samanaikaisesti 3. Valko-Venäjän rintama vapautti myös Oršan kaupungin. 1. elokuuta 1944 se valloitti Kaunasin kaupungin, joka käytännössä katkaisi reitin Baltiasta Itä-Preussiiin ja motitti Pohjoisen armeijaryhmän Kuurinmaalle.
Seth Heikkilä
Seth Heikkilä (14. elokuuta 1863 Multia – 27. heinäkuuta 1938 Turku) oli suomalainen toimittaja ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Heikkilä toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1910 ja 1917. Hänet valittiin kansanedustajaksi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä.
Seth Heikkilä opiskeli Jyväskylän seminaarissa ja toimi lastenkoulun johtajana Multialla ja Tampereella. Vuonna 1903 Heikkilä siirtyi sanomalehtiuralle, aluksi "Länsi-Suomen työmieheen" Turkuun. Lehden päätoimittaja Heikkilä oli 1905–1906. Sen jälkeen hän toimi "Sosialistin" ja "Vapaan sanan" vastaavina toimittajina kunnes tuomittiin vuonna 1918 poliittisista syistä vankilaan.
Sanomalehtityön ohella Heikkilä kirjoitti poliittisia pamfletteja, runoja ja novelleja.
Heikkilä oli SDP:n puolueneuvoston jäsen.
Lasse Heikkilä (muusikko) on Seth Heikkilän pojanpojan poika. Seth Heikkilän elämäntarina on aiheena musikaalissa Sovinto, jonka Lasse Heikkilä on tehnyt yhdessä Pekka Simojoen kanssa.
Brad Richards
Bradley Glenn Richards (s. 2. toukokuuta 1980 Murray Harbour, Prinssi Edwardin saari, Kanada) on NHL:ssä pelaavan Detroit Red Wingsin keskushyökkääjä. Hän siirtyi Red Wingsiin kesällä 2015.
Tampa Bay Lightning valitsi Richardsin numerolla 64 vuoden 1998 . Samassa tilaisuudessa Tampa Bay varasi ensimmäisellä kierroksella Vincent Lecavalierin. Richards ja Lecavalier olivat olleet ystäviä jo 14-vuotiaista asti ja pelanneet yhtä aikaa Rimouski Océanicissa. Richards tuli NHL:ään kuitenkin vasta kaudelle 2000–2001. Tampa Bayn voittaessa Stanley Cupin 2003–2004, Richards sai Conn Smythe Trophyn ja Lady Byng Memorial Trophyn. Samalla kaudella hän rikkoi pudotuspeleissä tehtyjen voittomaalien ennätyksen seitsemällä maalillaan.
Richards kaupattiin kesken kauden 2007–2008 Tampasta Dallasiin yhdessä maalivahti Johan Holmqvistin kanssa. Vaihdossa Tampa sai Mike Smithin, Jussi Jokisen ja Jeff Halpernin. Richardsin sopimusta Tampa Bayn kanssa oli jäljellä kevääseen 2011 saakka. Hänellä oli sopimuksessaan myös kauppaamisen estänyt pykälä, mutta hän purki sen, kun Tampa Bay ilmoitti haluavansa kaupata miehen. Starsin riveissä Richards pelasi sopimuksensa loppuun ja hänestä tuli rajoittamaton pelaaja 1. heinäkuuta 2011.
Heinäkuun alussa 2014 Richards saapui vahvistamaan Chicago Blackhawksin keskushyökkääjäosastoa New York Rangersista. Edellisellä kaudella Richards oli joukkueen varakapteeni. Richardsin sopimus Blackhawksin kanssa oli yksivuotinen ja arvoltaan kaksi miljoonaa dollaria. Richards voitti Blackhawksin kanssa Stanley Cupin.Pelannut Kanadan joukkueessa:
Edvard Helle
Edvard Helle (aik. Hellfors, 13. huhtikuuta 1879 Tampere – 31. tammikuuta 1931 Vihti) oli suomalainen puuseppä ja kansanedustaja. Helle toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1909–1910 ja 1919–1921. Hänet valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä.
Edvard Helle toimi puuseppänä Turussa vuoteen 1901, josta hän siirtyi Vihtiin oman puusepänliikkeen harjoittajaksi. Liikettä hän hoiti kuolemaansa saakka. Sairastumisensa vuoksi hän sai vapautuksen eduskuntatyöstä syyskuussa 1921.
Helle oli myös Vihdin kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Edvard Helteen poika oli SDP:n kansanedustaja ja ministeri Veikko Helle.
Melissa Manchester
Melissa Manchester (s. 15. helmikuuta 1951, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Manchester syntyi New Yorkin Bronxissa juutalaistaustaiseen sukuun, ja hänen isänsä soitti fagottia Metropolitan-oopperassa. Hän itse opiskeli pianon- ja cembalonsoittoa Manhattan School of Music and Artsissa sekä laulunkirjoitusta Paul Simonin johdolla.
Hän toimi vuonna 1971 Bette Midlerin ja Barry Manilowin taustalaulajana. Manchesterin ensimmäinen albumi oli "Home to Myself" (1973). Kaksi vuotta myöhemmin "Melissa"-albumin laulu "Midnight Blue" nousi top ten -listahitiksi. Manchester oli mukana kirjoittamassa "Whenever I Call You Friend" -duettoa Kenny Logginsille ja Stevie Nicksille, ja hän itsekin levytti kappaleen albumillaan "Melissa Manchester" (1979).
Melissa Manchester voitti vuonna 1983 Grammyn kappaleellaan "You Should Hear How She Talks About You". Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisenä albuminaan kymmeneen vuoteen levyn "When I Look Down That Road".
Manchester on toiminut myös näyttelijänä. Animaatioelokuvassa "Basil Hiiri – Mestarietsivä" Manchester esitti kappaleen "Let Me Be Good to You".
Hilda Herrala
Hilda Gustaava Herrala (8. huhtikuuta 1881 Kuivaniemi – 16. heinäkuuta 1956 Oulu) oli suomalainen ompelija ja kansanedustaja. Herrala toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1913, 1917 ja 1933–1935. Hänet valittiin kansanedustajaksi Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vuoden 1908 kansanedustajista hän oli nuorin valittu jäsen ja ensimmäinen pohjoissuomalainen naiskansanedustaja. Vuoden 1936 vaaleissa hän ei päässyt SDP:n ehdokkaaksi, kun Kemin sosialidemokraatit hylkäsivät Herralan ja valitsivat puolueen pääehdokkaaksi piirisihteeri Viljo Kilpeläisen (1906–1937), joka tulikin valituksi, mutta ehti olla kansanedustajana vain lyhyen aikaa. Herrala yritti tuloksetta omalta ns. villiltä listalta, mutta jäi valitsematta saaden vain noin 300 ääntä. Kilpeläisen kuoleman jälkeen eduskuntaan palasi Herralan vuoden 1933 vaaleissa "pudottama" Hjalmar Lindqvist.
Hän toimi aktiivisesti Oulun sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen piirissä 1800-luvun lopulta alkaen. Hän oli mukana myös teatteritoiminnassa. Hilda Herralalla oli ompelimo Kemissä, jonka ohella hän toimi puolueen puhujana Pohjois-Suomessa. Vuosina 1918–1919 hän oli vankilassa poliittisista syistä. Herrala sai 12 vuoden vankeustuomion. Mannerheim vapautti Herralan 11 muun kansanedustajan kanssa vuonna 1919. Herrala kutsuttiin 1955 SDP:n kunniajäseneksi. Kuvanveistäjä Sanna Koivisto on tehnyt Hilda Herralan muistomerkkireliefin, joka sijaitsee entisen STS-pankin portaikossa Kemissä.
Herrala oli myös Kemin kaupunginvaltuutettu. Presidentin valitsijamies Herrala oli vuosina 1940 ja 1943.
Lännen rintama
Lännen rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 22. kesäkuuta 1941 Lännen erityissotilaspiiristä. 15. huhtikuuta 1944 se jaettiin 1. ja 2. Valkovenäjän rintamaksi.
Saksalaisten aloitettua operaatio Barbarossan 22. kesäkuuta 1941, Lännen rintama vastasi sodan ensimmäisen 18 päivän puolustustaisteluista Valko-Venäjän alueella. Lännen rintaman tavoitteena oli estää saksalaisten eteneminen strategisesti merkittävällä läntisellä sektorilla ja mahdollistaa puna-armeijan joukkojen mobilisointi vastahyökkäystä varten. Lännen rintama kärsi kuitenkin musertavan tappion ja 24 sen alun perin 44 divisioonasta tuhottiin ja 20 muuta divisioonaa menetti 30–90 prosenttia miesvoimastaan ja materiaalistaan. Puna-armeija menetti yhteensä 417 729 miestä. Tappioista suurin osa syntyi Białystokin ja Minskin taistelussa, jossa tuhottiin moteissa pääosin 3., 4., 10. ja 13. armeija. Lännen rintaman onnistui kuitenkin aiheuttaa keskustan armeijaryhmälle huomattavia tappioita ja sitkeällä vastarinnalla hidastaa sen etenemistä niin, että STAVKA ehti luomaan uuden rintamalinjan Dnepr- ja Väinäjoille.
Lännen rintaman komentaja Georgi Žukovin suosituksesta keskittää joukot Moskovaa uhkaavaa keskustan armeijaryhmää vastaan huolimatta Josif Stalinin määräyksestä puna-armeija aloitti hyökkäyksen kaikilla neljällä rintamalla. 
Puna-armeijan talvioffensiivissa 1941–1942 STAVKA:n suunnitelmassa Lännen armeijan tehtävänä oli saksalaisten lyöminen Moskovan luoteis- ja eteläpuolella.
Casuals
Casuals on 1980-luvulla kehittynyt jalkapallokannattajien alakulttuuri. Huliganismin on myös leimattu kuuluvan casuals-kulttuuriin. Alkunsa alakulttuuri sai Englannissa, kun eräät kannattajat alkoivat pukeutua merkkivaatteisiin välttääkseen poliisin huomion. Muun kannattajakulttuurin nousun mukana casuals-kulttuuri on tullut Suomeenkin.
Casuals-ilmiö sai alkunsa Englannissa, kun joukkueiden kuten Everton, Liverpool, Nottingham Forest ja West Ham kannattajia tuli takaisin Euroopan cupien vierasmatkoilta pukeutuneena italialaisiin ja ranskalaisiin merkkivaatteisiin. Kyseiset merkkivaatteet oli pääasiassa varastettu kaupoista kannattajien välisten mellakoiden aikana. Mellakat olivat tavallisia englantilaisten kannattajien vieraillessa ulkomailla. Alussa näin pukeutuivat huligaanit ja firmojen jäsenet, jotka halusivat välttää poliisin huomion, koska ilmiön alkuaikoina suurin osa huligaaneista pukeutui skinhead-tyylisiin vaatteisiin. Ajan myötä casuals-kulttuuri kehittyi suureksi ilmiöksi ja eri muodit vaihtuivat nopeasti. Ilmiö vaikutti myös brittiläiseen nuorisokulttuuriin. Hallituksen toimet huliganismia vastaan vaikuttivat casuals-kulttuurin suosion laskuun.
Casualien suosimia vaatemerkkejä 1980-luvulla olivat muiden muassa Fila, Pepe Jeans ja Slazenger. Myös suomalaisen Luhdan takit olivat 1980-luvun loppupuolella suosittuja casualien keskuudessa .
1990-luvun puolivälissä casuals-kulttuurin suosio nousi jälleen, mutta pukeutumistyyli oli hieman muuttunut. Monet kannattajat kantoivat casual-vaatetustaan kuin univormua, mikä erotti heidät tavallisten kannattajien joukosta. 
Vuosituhannen vaihteen jälkeen casualit alkoivat käyttää huomaamattomampia vaatemerkkejä erottuakseen tavallisista kannattajista sekä merkeistä, jotka poliisi oli huomioinut.
Suomeen casuals-kulttuuri rantautui vuosituhannen vaihteessa maan ensimmäisten "mobien", SPH:n (Jokerit ensin jääkiekossa, myöhemmin myös jalkapallossa), 116% Boysien (FC Jokerit) ja Lahen Poikien (FC Lahti), perustamisen myötä. Nykyään casualeja löytyy etenkin jalkapallon puolella lähes jokaisesta kannattajaryhmästä.
Matti Hoikka
Matti Wihtori (Matts Wiktor) Hoikka (25. helmikuuta 1859 Rovaniemi – 15. heinäkuuta 1939 Oulujoki) oli suomalainen seppä ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Hoikka toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1913 ja 1917. Hänet valittiin kansanedustajaksi Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä.
Matti Hoikka työskenteli sepän opissa ja seppänä eri puolilla maata, kunnes 1890 sai pysyvän paikan Åströmin korjauspajalta Oulusta. Pajalla hän työskenteli vuoteen 1934. Vuonna 1918 hänen tuomittiin vankeuteen poliittisista syistä, taisteltuaan punaisten puolella Suomen sisällissodassa.
Hoikka oli naimisissa Maria Arfmanin kanssa.
Martin Straka
Martin Straka (s. 3. syyskuuta 1972 Plzeň, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen yli 1 000 NHL-ottelua pelannut jääkiekkoilija, joka päätti peliuransa vuonna 2014 kasvattajaseurassaan HC Plzeňissä. Hän pelasi seurassa viimeiset kuusi kautta ja on nykyään sen toimitusjohtaja ja omistaja.
Straka valittiin numerolla 19 Pittsburgh Penguinsiin , ja hän on pelannut lukuisissa joukkueissa 15 vuotta kestäneen NHL-uransa aikana. Hänet myytiin Ottawa Senatorsiin 1995, ja alle vuoden päästä uudelleen New York Islandersiin. Hän siirtyi vapaana pelaajana 1996 Florida Panthersiin, muttei saanut kauden 1995–96 jälkeen uutta sopimusta. Hän palasi Pittsburghiin 1997, ja vuonna 2003 hänet myytiin taas pois, tällä kertaa Los Angeles Kingsiin. Vuonna 2005 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa.
Straka pelasi Tšekin joukkueessa, kun se voitti kultaa talviolympialaisissa 1998. Hän voitti kultaa myös jääkiekon MM-kisoissa 2005 Wienissä. Talviolympialaisissa 2006 Straka sai pronssia.
Heinäkuussa 2008 lopetettuaan NHL-uransa hän siirtyi pitkän tauon jälkeen kasvattajaseuraansa HC Plzeň 1929:iin, jossa pelasi vielä kuusi kautta ennen lopettamistaan.
Teknologian kulttuurinen tutkimus
Teknologian kulttuurinen tutkimus korostaa tekniikan ja kulttuurin yhteenkietoutumista, tekniikkaa ja kulttuuria muokkaavien prosessien moninaisuutta sekä ihmisen osuutta näissä prosesseissa. Tällainen tekniikan ja kulttuurin vuorovaikutus tekee ihmisistä aktiivisia toimijoita, jotka merkityksellistävät teknologioita.
Teknologian kulttuurinen tutkimus ymmärtää teknologiat kulttuurisina ilmiöinä. Kulttuuri ympäröi teknisiä artefakteja ja liittyy osaltaan niiden suunnitteluun, merkityksiin ja käyttöön. Teknologian tutkimuksessa etsitään usein erilaisia arjen käyttötapoja, symbolisia ilmauksia ja henkilökohtaista kiintymystä, jotka tekevät teknologian läheiseksi ja tutuksi. Kyse on siis teknologian tulemisesta osaksi arkielämää.
Teknologian kulttuurinen tutkimus asetetaan usein vastakkain teknologisen determinismin käsitteen kanssa. Teknologisen determinismin mukaan kehityskulku etenee selvästi siten, että teknologia muuttuu kovaa vauhtia ja siten ihmisten ja lopulta koko yhteiskunnan on sopeuduttava sen kehitykseen. Tekniikka#Tekniikan determinismi pohjautuu ajatukseen, että teknologiset keksinnöt pystyvät muuttamaan yhteiskuntaa ja kulttuuria. Teknologian kulttuurinen tutkimus ei sitä vastoin ole syy–seuraus-suhteiden tutkimista, vaan se on pikemminkin anti-determinististä ja jatkuvuuden lisäksi otetaan huomioon yllätyksellisyys. Ihmisen eli teknologian käyttäjän rooli korostuu, kun tekniikka nähdään kulttuuristen ja sosiaalisten prosessien kautta. Toisin sanoen kulttuurintutkimuksen käsitteet siis siirtävät teknologian tutkimuksen painopisteen deterministisistä syy-seuraussuhteista ja teknologioiden itsensä seuraamisesta ihmisten toimijuuteen.
Teollistuneissa yhteiskunnissa tieto- ja viestintäteknologian merkitys on kasvanut yhä suuremmaksi. Tällainen kehityskulku on asettanut uudenlaisia haasteita myös yhteiskunnalliselle ja kulttuuriselle tutkimukselle. Tämän vuoksi on syntynyt kansainvälinen ja nopeasti kasvava teknologian yhteiskunnallisen ja kulttuurisen tutkimuksen ala, joka keskittyy teknologisiin prosesseihin ja niiden merkityksiin. Erityisesti Isossa-Britanniassa on kehitetty sen teorioita ja menetelmiä.Pohjoismaissa teknologian kulttuurisen tutkimuksen lähestymistapaa ovat hyödyntäneet tutkimuksessaan muun muassa:Teknologian kulttuurisen tutkimuksen alalla on useita eri suuntauksia. Laajin ryhmä muodostuu erilaisista teknologian sosiaalisen muokkauksen lähestymistavoista. Näistä tunnetuimpia ovat teknologian sosiaalisen rakentumisen (SCOT) ja teknologian sosiaalisen muokkauksen teoriat sekä toimijaverkkoteoria (ANT). Näissä lähestymistavoissa teknologia ymmärretään sosiaalisena ja kulttuurisena kokonaisuutena ja yhteiskunnan ja teknologian nähdään olevan jatkuvassa vuorovaikutuksessa toistensa kanssa.
Evert Hokkanen
Evert Hokkanen (7. heinäkuuta 1864 Urjala – 26. kesäkuuta 1918 Hämeenlinna) oli suomalainen mäkitupalainen ja yksi ensimmäisistä kansanedustajista. Hokkanen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1909. Hänet valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä.
Hokkanen hankki leipänsä muonarenkinä Urjalassa, Liedossa ja Prunkkalassa. Mäkituvan hän sai hankituksi Urjalasta saatuaan työjohtajan paikan.
Hokkanen vangittiin vuonna 1918 suomen sisällissodan jälkeen poliittisista syistä ja hän kuoli vankilassa ollessaan.
Scott Gorham
Scott Gorham (s. 17. maaliskuuta 1951) on Thin Lizzyn kitaristina tunnetuksi tullut yhdysvaltalainen muusikko.
Gorham ei kuulunut Thin Lizzyn alkuperäiskokoonpanoon, mutta vaikutti siinä vuosina 1974–1983 – suurimman osan yhtyeen olemassaoloajasta.
Gorham syntyi Glendalessa, Kalifornian osavaltiossa. Hän on jatkanut muusikonuraansa yhä Thin Lizzyn hajottua ja oli mm. mukana perustamassa 21 Guns -yhtyettä. Hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä Asian ja Rollins Bandin kanssa.
Gorham käytti alun perin Gibson Les Paul -kitaraa minihumbuckerilla. Hänen pääinstrumenttinsa oli Thin Lizzyn hajoamiseen saakka '59 Les Paul. Nykyisin hän käyttää Fender Stratocaster -kitaraa 100-wattisella Marshall Amplification -vahvistimella.
Scott on naimisissa Christine Gorhamin kanssa.
Jerry Wexler
Gerald "Jerry" Wexler (10. tammikuuta 1917 – 15. elokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen äänilevytuottaja. Hän syntyi Bronxissa, New Yorkissa, juutalaiseen sukuun.
Wexler opiskeli Kansasin valtionyliopistossa ja palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa. Hän oli äänilevytuottajana menestyksekäs ja teki 1960-luvulla yhteistyötä mm. Wilson Pickettin, Aretha Franklinin ja Dusty Springfieldin kanssa.
Wexler tuotti vuonna 1979 Columbia Records -levymerkille Bob Dylanin albumin "Slow Train Coming", jonka single "Gotta Serve Somebody" voitti Grammyn 1980. Wexler pääsi vuonna 1987 Rock and Roll Hall of Fameen.
Cam Ward
Cameron Kenneth ”Cam” Ward (s. 29. helmikuuta 1984 Saskatoon, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue Chicago Blackhawksissa. Hänen kotipaikkansa on Sherwood Park Albertassa. Hän nousi tunnetuksi, koska hän pelasi tulokkaana Stanley Cup -finaalissa 2006 – ensimmäisenä sitten Patrick Royn.
Ward valittiin Carolina Hurricanesiin numerolla 25. Hän pelasi 2001–2004 Red Deer Rebelsissä WHL:ssä loistavasti vieden joukkueen finaalipeleihin kahdesti. Solmittuaan sopimuksen Hurricanesin kanssa hän pelasi kahtena kautena farmiliiga AHL:ssä.
Ensimmäisen ottelunsa hän pelasi 5. lokakuuta 2005, sillä maalivahti Martin Gerber oli loukkaantunut. Jo toisessa ottelussaan hän saavutti NHL-uransa ensimmäisen nollapelin. Gerberin toivuttua Wardista tuli varamaalivahti.
Ward jatkaa yhä Carolina Hurricanesin ykkösmaalivahtina. Ward voitti myös maailmanmestaruuden Kanadan paidassa 2007. Kaudella Ward loukkaantui Rick Nashin luistimen viiltäessä häntä jalkaan. Kyseessä oli jo Wardin uran toinen kerta, kun hän loukkaantui vastustajan luistimesta.
Kaudeksi 2018-19 Ward siirtyi yksivuotisella sopimuksella NHL-seura Chicago Blackhawksin riveihin.
Ernest Borgnine
Ernest Borgnine (24. tammikuuta 1917 Hamden, Connecticut – 8. heinäkuuta 2012 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Oikealta nimeltään Ermes Effron Borgnino.
Borgnine syntyi Hamdenissa, Connecticutissa italialaisten vanhempien perheeseen. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan kaksivuotias. Borgnine asui sen jälkeen muutaman vuoden Italiassa äitinsä kanssa, ennen kuin palasi synnyinmaahansa.
Borgnine liittyi Yhdysvaltain laivastoon suoritettuaan high schoolin 1935. Hän voitti vuonna 1955 parhaan miespääosan Oscarin elokuvalla "Marty". Muita merkittäviä rooleja hänellä oli muun muassa elokuvissa "Johnny Guitar", "Täältä ikuisuuteen", "Likainen tusina", "Hurja joukko", "Länsirintamalta ei mitään uutta", "Aavikkolento", "Raivopäät", "Julmat, vahvat ja röyhkeät" ja "Pako New Yorkista" sekä televisiosarjoissa "McHale’s Navy" ja "Operaatio Airwolf". Hän teki sivuosaroolin Brandon Leen debyyttielokuvassa "Laser Mission". Hän oli äänenä "Paavo Pesusieni" -piirrossarjan hahmolle Merenneitomies.
Borgnine oli naimisissa viidesti. Hän oli vuodesta 1973 naimisissa Tova Traesnaesin kanssa. Borgninella on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän kuoli heinäkuussa 2012 munuaisten vajaatoimintaan 95-vuotiaana.
Alan R. Moon
Alan R. Moon on Englannin Southamptonissa syntynyt ja nykyään Yhdysvalloissa asuva lautapelisuunnittelija. Kansalaisuudestaan huolimatta hänet tunnetaan yhtenä merkittävimmistä saksalaistyyppisten lautapelien suunnittelijoista. Monet hänen peleistään voidaan nähdä lautapeliversioina kauppamatkustajan ongelmasta.
Alan R. Moon työskenteli alun perin Avalon Hill-yhtiössä ja siirtyi myöhemmin Parker Brothersiin. Oman yhtiönsä, White Windin hän perusti vuonna 1990. Nykyään hän julkaisee pelinsä pääasiassa muiden yhtiöiden, kuten Ravensburgerin ja Days of Wonderin kautta.
Moon on useissa peleissään tehnyt yhteistyötä tunnetun saksalaisen lautapelikuvittajan Doris Matthausin sekä lautapelisuunnittelija Aaron Weissblumin kanssa.
Spiel des Jahres-palkinnon Moon on voittanut vuosina 1998 ja 2004, peleillään Elfenland ja Menolippu.
Hänen peleistään on suomenettu Menolippu, "Menolippu Eurooppa" ja "Menolippu USA 1910". Menolippu valittiin Suomessa Vuoden Peliksi vuonna 2005.
Googie Withers
Georgette Lizette ”Googie” Withers CBE (12. maaliskuuta 1917 – 15. heinäkuuta 2011) oli brittiläinen näyttelijä.
Withers syntyi Karachissa, Pakistanissa. Hänen elokuviaan ovat muun muassa "One of Our Aircraft Is Missing" ("Yksi pommikoneistamme on kateissa", 1942) ja "Night and the City" ("Suurkaupungin laki", 1950).
Withers meni vuonna 1948 naimisiin John McCallumin kanssa ja muutti 1950-luvulla Australiaan. Hän jatkoi uraansa siellä ja palasi Britanniaan 1980-luvulla.
Withers oli vuodesta 2001 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja (CBE).
Nahkiainen
Nahkiainen ("Lampetra fluviatilis") on ympyräsuisiin kuuluva leuaton kala, joka nousee loppukesällä tai syksyllä merestä jokiin kutemaan.
Nahkiainen kasvaa 25-35 cm pitkäksi. Se on soikeanliereä, matomainen ja suomuton kala. Sillä on pyöreä imukuppisuu ja kymmeniä pieniä hampaita. Hampaat ovat teräviä ja muodostavat yhtenäisen kehän. Selkäpuolelta nahkiainen on tasavärisen tumman harmaa, vatsa on vaalea, ja siinä on tummaa epäsäännöllistä pilkutusta. Silmän takana on seitsemän pientä kidusaukkoa. Parilliset evät puuttuvat, selkäpuolella on litteä evä lähellä pyrstöä.
Elämänsä ensimmäiset 4–5 vuotta nahkiainen viettää joessa toukkana. Sen jälkeen aikuinen nahkiainen elää 1–3 vuotta meressä ennen paluutaan kutemaan jokeen. Nahkiainen ei ole jokiuskollinen, toisin kuin lohikaloihin kuuluvat vaelluskalat. Kutu tapahtuu keväällä ja sen jälkeen kuteneet nahkiaiset kuolevat.
Nahkiainen imeytyy saaliskalan kylkeen ja pureskelee siitä saaliin ihoa ja lihaksia.
Nahkiaisia tavataan Euroopassa Alppien pohjoispuolella.
Nahkiaisia esiintyy yli 30:ssä Itämereen laskevassa joessa. Nahkiaisista on olemassa myös pelkästään sisävesissä eläviä kantoja. Ne nousevat järvistä pieniin virtaaviin vesiin. Näitä järvinahkiaisiksi kutsuttuja nahkiaisia esiintyy Vuoksen, Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöissä.
Nahkiainen on melko rasvainen ja ruodoton. Sitä myydään usein paistettuna tai savustettuna. Se sopii mainiosti myös grillattavaksi ja erilaisiin muhennoksiin.
Nahkiaisen maku jakaa mielipiteitä.
Suomessa nahkiainen valmistetaan yleensä niin, että se sotketaan voimakkaassa suolavedessä. Sekoittamisen aikana nahkiainen kuolee ja veri nousee vaahtona astian pintaan. Kuolleet nahkiaiset huuhdellaan runsaalla kylmällä vedellä, jotta kaikki veri valuu pois. Veren pois saaminen suojaa nahkiaisia pilaantumiselta.
Sen jälkeen nahkiainen paistetaan leppähaloilla ritilän päällä uunissa tai halstaroidaan avotulella.
Aikaisemmin nahkiaisia pyydettiin kokonaan puusta valmistetuilla varpumerroilla. Ne tehtiin noin puolen senttimetrin vahvuisista, sileiksi veistellyistä katajan varvuista. Ne sidottiin pehmeäksi vaivatuilla kuusen juurilla. Yhteen mertaan meni noin 300 varpua. Sisäpuolelle asennettiin 5 lujaa puuvyötä, jotka pitivät merran lujasti siinä kuuluvassa muodossa. Mertaan kuului vielä nielulaite ja kaksi pitkää keppiä eli korvaa, joiden avulla merta laskettiin koskeen tokeita vasten ja koettaessa taas nostettiin ylös. Pyyntikausi alkoi elokuun 15. päivän jälkeen. Merrat painettiin veteen illalla ja käytiin kokemassa seuraavana aamuna ennen auringon nousua.
Katajan lisäksi mertoja on tehty pajusta, ja nyttemmin muovitetusta metalliverkosta. Rysät ovat yleistyneet 1970-luvulta alkaen.
Fredric March
Fredric March (syntymänimeltään Ernest Frederick McIntyre Bickel, 31. elokuuta 1897 Racine, Wisconsin – 14. huhtikuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-palkittu näyttelijä. Hän oli myös Tony-palkittu, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famessa.
March syntyi Racinessa, Wisconsinissa. Hän voitti parhaan miespääosan Oscarin kahdesti: ensin roolillaan elokuvassa "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde" (1932) ja toistamiseen elokuvassa "Parhaat vuodet" (1946).
March sai vuonna 1972 leikkaushoitoa eturauhassyöpäänsä, mutta menehtyi sairauteen 77 vuoden ikäisenä Los Angelesissa, Kaliforniassa 1975.
Fredric March oli vuodesta 1927 kuolemaansa asti naimisissa Florence Eldridgen kanssa.
Pikkunahkiainen
Pikkunahkiainen ("Lampetra planeri") on ympyräsuisiin kuuluva kala. Se kasvaa 12–18 senttimetrin pituiseksi ja elää koko ikänsä pienissä, virtaavissa vesissä. Pikkunahkiaisen ja nahkiaisen erottaminen toisistaan toukkavaiheessa on vaikeaa, mutta täysikasvuisena lajit erottaa siitä, että alle 18 senttimetrin pituisella nahkiaisella ei ole vielä täysin kehittynyttä mätiä tai maitia, mutta pikkunahkiaisella on. Toukkavaiheen jälkeen pikkunahkiainen ei enää syö, vaan kutee ja sen jälkeen kuolee.
Pikkunahkiaisia tavataan Brittein saarilla, Pohjanmereen ja Itämereen virtaavissa vesistöissä, Ranskassa, Länsi-Italiassa, Volgan ja Tonavan yläjuoksulla sekä Pescaran valuma-alueella Pohjois-Italiassa. Suomessa pikkunahkiainen on yleinen sisävesissä Lappiin saakka.
Pikkunahkiainen kutee maalis-kesäkuussa. Naaras laskee mädin matalassa vedessä hiekka- tai sorapohjalle kutukuoppaan. Mäti on hieman nahkiaisen mätiä kookkaampaa, mutta kappalemäärä on vain noin 1500. Mäti kuoriutuu 3-4 päivässä, ja sokeat, hampaattomat toukat syövät 3-5 vuotta pieniä pohjaeläimiä, kunnes ne syksyllä muuttuvat aikuisiksi. Sukuelinten kehitys alkaa jo toukkakauden loppupuolella, ja muodonvaihdoksen aikana kehittyvät silmät ja hampaat, mutta suoli surkastuu. Keväällä muodonvaihdos on ohi, ja eläin on sukukypsä. Pikkunahkiaista käytetään joskus syöttinä, muuten sillä ei ole taloudellista merkitystä.
Emil Jannings
Emil Jannings (23. heinäkuuta 1884 – 3. helmikuuta 1950), oikealta nimeltään "Theodor Friedrich Emil Janenz", oli saksalainen näyttelijä, joka voitti kaikkien aikojen ensimmäisen parhaan miespääosan Oscarin vuonna 1928. Hän sai kunnian kahdesta elokuvasta: "The Way of All Flesh" ja "Viimeinen määräys".
Jannings syntyi Rorschachissa, Sveitsissä, saksalaiselle äidille ja yhdysvaltalaiselle isälle. Janningsilla oli lupaava ura Hollywoodissa, mutta hän palasi myöhemmin Eurooppaan. Hänellä oli lisäksi rooli mm. elokuvassa "Sininen enkeli" (1930).
Janningsilla oli myöhemmällä urallaan merkittävä osa "kolmannen valtakunnan" kulttuurielämässä, ja Joseph Goebbels nimesi hänet vuonna 1941 "valtakunnan taiteilijaksi". Jannings vetäytyi Itävaltaan ja kuoli Salzburgin lähellä Stroblissa syöpään vuonna 1950. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Central Hockey League
Central Hockey League eli CHL oli jääkiekon keskitason ammattilaisliiga Pohjois-Amerikassa. Monet CHL:n joukkueista olivat NHL-joukkueiden farmijoukkueita.
CHL oli toiminassa vuosina 1992–2014. Sarja lakkautettiin, kun kesällä 2014 kaksi seuraa lopetti toimintansa ja seitsemän jäljelle jäänyttä seuraa siirtyivät ECHL-liigaan.
Bill Levins, Ray Miron ja Monte Miron perustivat Central Hockey League vuonna 1992. Edellinen CHL oli lopetettanut toimintansa 1984. Ensimmäisellä kaudella 1992–1993 liigassa oli vain kuusi joukkuetta: Oklahoma City Blazers, Tulsa Oilers, Wichita Thunder, Memphis RiverKings, Dallas Freeze ja Fort Worth Fire.
Kaudelle 1994–1995 mukaan liittyi San Antonio Iguanas, mutta Dallas Freeze vetäytyi sarjasta kauden päätteeksi ja sarjaa jatkettiin taas kuudella joukkueella. Vuonna 1996 SHL-liiga lopetti toimintansa ja sen jäljelle jääneet joukkueet liittyivät CHL:ään nostaen joukkuemäärän kymmeneen.
Liigan mestaruuspalkinnon nimi oli alun perin "Levins Cup". Ray Miron myytyä osuutensa sarjan omistuksesta palkinnon nimeksi tuli "Ray Mirons President's Cup". CHL kilpaili pelaajista, katsojista ja joukkueista WPHL-liigan kanssa ja joukkueita vaihtui sarjassa vuosittain kunnes vuonna 2001 WPHL yhdistyi CHL:n kanssa.
Kaudella 2001–2002 sarjassa pelasi 16 joukkuetta. CHL kasvoi entisestään kun vuonna 2010 IHL-liiga lakkautettiin. Liigasta siirtyi viisi joukkuetta CHL:ään samalla kun sarjan omia joukkueita lopetti toimintansa. Kaudella 2010–2011 sarjassa pelasi ennätykselliset 18 joukkuetta.
Joukkueiden määrä laski tasaisesti ja sarjan viimeisellä kaudella 2013–2014 joukkueita oli jäljellä kymmenen. Heti kauden runkosarjan päätteeksi St. Charles Chill ilmoitti lopettavan toimintansa. Kesän aikana Denver Cutthroats ja Arizona Sundogs ilmoittivat pistävänsä toimintansa tauolle, ja lopulta jäljelle jääneet seitsemän joukkuetta päättivät liittyä ECHL-sarjaan samalla kun CHL lakkautettiin.
Viimeisellä kaudella sarjassa pelasi kymmenen joukkuetta.
Kaiken kaikkiaan sarjassa pelasi 44 eri joukkuetta eri aikoina.
Sarjassa jaettiin useita palkintoja. Liiga palkitsi runkosarjan maali- ja pistepörssin voittajat, parhaan tulokkaan, parhaan puolustajan, maalivahdin ja valmentajan. Merkittävämmät palkinnot olivat liigan arvokkaimman pelaajan palkinto sekä sarjan mestaruuspalkinto "Ray Miron Presidents' Cup".
Warner Baxter
Warner Baxter (29. maaliskuuta 1889 Columbus, Ohio – 7. toukokuuta 1951) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Baxter voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "In Old Arizona" vuonna 1929. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Baxter muutti 9-vuotiaana Ohiosta San Franciscoon Kaliforniaan, jossa hän selvisi huhtikuussa 1906 sattuneesta 7,8 richterin maanjäristyksestä.
Baxter kärsi niveltulehduksesta, ja hänelle suoritettiin kivunlievittämiseksi lobotomia. Hän kuitenkin kuoli keuhkokuumeeseen vain 62-vuotiaana pian tämän jälkeen.
Pescovegetarismi
Pescovegetarismi on ruokavalio, johon sisältyy kasvisten lisäksi kalaa ja äyriäisiä. Siihen voivat myös sisältyä maitotuotteet ja kananmuna. Se ei eroa ravitsemuksellisesti sekasyönnistä. Pescovegetaarinen ruokavalio sisältää runsaasti tyydyttymättömiä rasvahappoja, jos kalaa syödään säännöllisesti.
Mika Pantzar
Mika Pantzar (s. 10. toukokuuta 1956 Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä ja kauppatieteiden tohtori. Hän on Kuluttajatutkimuskeskuksen tutkimusjohtaja ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun dosentti.
Pantzar väitteli tohtoriksi vuonna 1991. Hän on erikoistunut teknologiatutkimukseen ja käyttäjäläheisten innovaatioiden tutkimukseen.
Pantzarin sai vuonna 1997 valtion tiedonjulkistamispalkinnon kirjastaan "Kuinka teknologia kesytetään" ja Tieteellisten seurojen neuvottelukunnan Vuoden tiedekirja -kunniamaininnan.
António Egas Moniz
António Caetano de Abreu Freire Egas Moniz (29. marraskuuta 1874 – 13. joulukuuta 1955 Lissabon) oli portugalilainen neurologi. Hänelle myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto vuonna 1949 lobotomian kehittämisestä (palkinto jaettiin Walter Rudolf Hessin kanssa).
Moniz opiskeli lääketiedettä Coimbran yliopistossa ja myöhemmin neurologiaa Bordeaux’ssa ja Pariisissa. Hänet muistetaan ensimmäisen lobotomian suorittajana (1936). Moniz kutsui leikkausta "etuotsalohkon leukotomiaksi". Hän suoritti leikkauksen 20 potilaalle, joista joillakin oli ahdistusta ja masennusta, joillakin krooninen skitsofrenia.
Tulokset, joita Moniz väitti saaneensa, herättivät suurta kiinnostusta hänen kirjansa julkaisuvuonna 1936. Hänen epätarkkuutensa, törkeä huolimattomuutensa ja mahdollinen epärehellisyytensä ohitettiin terapeuttisen innostuksen huumassa. Monizin työ johti "psykokirurgian" (hänen itsensä keksimä termi) räjähdysmäiseen kasvuun kaikkialla maailmassa, muun muassa Brasiliassa, Isossa-Britanniassa ja erityisesti Italiassa. Suurinta vastakaikua psykokirurgia sai Yhdysvalloissa, missä neurologi Walter Freeman keksi uuden kirurgisen menetelmän, jota hän kutsui transorbitaaliseksi lobotomiaksi. Vuoteen 1949 mennessä Yhdysvalloissa oli tehty yli 10 000 tällaista leikkausta, ja seuraavat 10 000 tehtiin seuraavan kahden vuoden aikana.
Monizilla oli myös poliittinen ura. Hän istui Portugalin parlamentissa 1903–1917 ja toimi muun muassa ulkoministerinä 1918 sekä suurlähettiläänä Espanjassa. Jätettyään politiikan hän toimi vuosina 1921–1944 neurologian professorina Lissabonin yliopistossa.
Psykiatrinen potilas ampui Monizia vuonna 1949, mutta hän selvisi hengissä ja kuoli vasta vuonna 1955.
George Arliss
George Arliss (10. huhtikuuta 1868 Lontoo – 5. helmikuuta 1946 Lontoo) oli brittiläinen Oscar-palkittu näyttelijä.
Arliss syntyi Lontoossa ja voitti vuonna 1930 parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Disraeli".
Arliss oli syyskuusta 1899 kuolemaansa naimisissa Florence Arlissin kanssa. Parilla oli poika Leslie. George Arliss julkaisi kaksi omaelämäkertateosta ennen kuolemaansa Lontoossa 1946. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Sarankulman junaturma
Sarankulman junaturma tapahtui 1. kesäkuuta 1989 Riihimäen ja Tampereen välisellä rataosalla Sarankulmassa Tampereen eteläpuolella, kun Seinäjoelta Haapamäen kautta Helsinkiin matkalla ollut pikajuna 42 ajoi 100 kilometrin tuntinopeudella vaihteeseen, jossa suurin sallittu nopeus olisi ollut 35 kilometriä tunnissa. Junan veturi ja osa vaunuista suistui kiskoilta. Onnettomuudessa loukkaantui 15 matkustajaa, ja onnettomuusjunan veturi Dr13 numero 2342 jouduttiin hylkäämään sen saamien vaurioiden vuoksi.