Shinsengumi
Shinsengumi (, ""juuri valitut joukot"") oli japanilainen erikoispoliisijoukko 1860-luvulla myöhäisen Tokugawa-šogunaatin aikaan. Se oli ensimmäinen samuraijoukko, joka hyväksyi jäseniä myös samurailuokan ulkopuolelta.
Japanin avautuminen ulkopuoliselle maailmalle 1860-luvulla aiheutti rauhattomuutta maassa. Monet japanilaiset olisivat halunneet pitää maan suljettuna, ja Tokugawa-šogunaatin päätös lopettaa Japanin sulkeutumisen kausi kasvatti huomattavasti shōgunia kohtaan tunnettua tyytymättömyyttä. Maa jakautui kahteen liikkeeseen. Toisen puolen muodosti hallitus alaisineen, jotka Matthew Perryn vaatimuksien painostamina kannattivat "kaikokua" eli rajojen avaamista. Toisella puolella seisoi aluksi lähinnä Chōshūn samuraista koostuva joukko, joka koki Perryn vaatimuksiin myöntymisen nöyryyttävänä ja jotka vaativat ulkomaalaisten tai barbaarien, jollaisina heitä pidettiin, ajamista ulos Japanista. "Jōi", eli "karkottakaa barbaarit", oli myös keisarin suosima kanta. 1858 ryhmittymien välinen jännite ylitti sietokynnyksensä, kun shōgun allekirjoitti kauppasopimuksen ilman keisarin hyväksyntää. Shōgunia vastaan nousseet rōninit ryhtyivät surmaamaan sekä šogunaatin edustajia että ei-japanilaisia Japanissa oleilevia henkilöitä, jolloin syntyi tarve turvallisuutta ylläpitäville joukoille.
1862 Matsudaira Chikaranosuke nosti esiin ajatuksen "rōshigumista" (), Edon rauhoittamiseen tarkoitetusta soturijoukosta. Rōnineista koostuvan joukon johtajaksi valittiin Kiyokawa Hachirō, ja koko joukko asetettiin vähäpätöisen samurain, Yamaoka Tetsutarōn valvontaan. Nämä kaksi olivat ystäviä ja kuuluivat perustamaansa puolueeseen, joka tuki barbaarien karkottamista maasta. Erityisesti Kiyokawan valintaan vaikutti usko siihen, että tämä tekisi joukosta houkuttelevan muille rōnineille. Usko osoittautui oikeaksi, ja joukon jäsenmäärä kasvoi nopeasti 250 rōniniin.
Keväällä 1863 rōshigumi sai tehtäväkseen suojata shōgunia keisarin Kioton vierailun ajan. Joukon saapuessa kaupungin länsipuolelle se pysähtyi Mibun kylään, jossa soturit asettuivat yöpymään temppeleissä tai paikallisten asukkaiden kodissa. Pysähdyksen aikana joidenkin joukon jäsenten harjoittamat rikollisuudet saivat paikalliset kutsumaan joukkoa ""Mibun susiksi"". Pian Mibuun saapumisen jälkeen Kiyokawa käänsi takkinsa ja ilmoitti miehille, etteivät he tulisi suojelemaan shōgunia, kuten heitä oli käsketty, vaan kääntyisivät tätä vastaan ajaakseen barbaarit ulos Japanista. Välikohtaukselta vältyttiin Britannian asettaessa laivastonsa Jokohaman satamaan ja uhatessa hyökätä Japaniin erään kyseisen maan edustajan hengen vaatineen välikohtauksen seurauksena. Rōshigumi palasi Edoon (nykyinen Tokio) turvaamaan maan pääkaupunkia hyökkäyksen varalta. Pieni shōgunille uskollinen rōshigumin osa kuitenkin erosi valtajoukosta ja jättäytyi Kiotoon. Heistä kolmetoista anoi shōgunilta virallisen luvan asettua Kiotoon suojelemaan shōgunia, ja heille myönnettiin lupa siihen. Shinsengumi oli syntynyt.
Shōgunin määräyksestä Shinsengumi ryhtyi partioimaan Kioton kaduilla. He olivat ehdottoman uskollisia bakufulle, vaikkakin keisarillisten lojalistien tapaan halusivat karkottaa barbaarit ulos Japanissa. Heidät tapansa tavoitteensa saavuttamiseksi kuitenkin poikkesivat huomattavasti radikaaleista lojalisteista, ja bakufun syrjäyttämisen sijaan he halusivat tukea shōgunia siinä uskossa, että tämä tulisi ajamaan ulkomaiset ulos Japanista heti, kun se vain olisi mahdollista.
Shinsengumin johdossa oli kaksi komentajaa, Kondō Isami ja Serizawa Kamo. Nämä kaksi olivat toistensa pahimmat kilpailijat, ja heidän ympärille muodostuivat Shinsengumin kaksi ryhmittymää. Näiden keskeisimpiä hahmoja, komentajien itsensä lisäksi, olivat komentajien itse mukanaan tuomansa oppilaat. Sekä Kondō että Serizawa olivat edustamiensa kenjutsu-koulukuntien päämiehiä.
Kondō Isami, synnyinnimeltään Miyagawa Katsugorō, ei ollut samurai, vaan tuli varakkaasta talonpoikaisperheestä. Hänen isänsä palkkasi pojilleen kenjutsun opettajan näiden ollessa nuoria, ja näin Katsugorō päätyi harjoittelemaan tennen rishin -ryū -kenjutsua. Myöhemmin hänen opettajansa Kondō Shūsuke, Shieikanin dōjōn opettaja ja tennen rishin -ryūn kolmas päämies, adoptoi hänet päättäen kouluttaa Katsugorōsta seuraajansa. Täytettyään 26 vuotta Katsugorō saavutti koulukuntansa korkeimman arvon, shinan menkyon, ja muutti nimensä Kondō Isamiksi, jolla hänet tultiin myöhemmin paremmin tuntemaan. Kondō kiersi eri dōjōilla opettamassa, ja hänen perimänsä koulukunnan oppilasmäärä kohosi parhaimmillaan kolmeen sataan. Harjoituksissa Kondōn saattoi tunnistaa hänen harjoitustakkinsa selkään kuvioidusta valkoisesta pääkallosta.
Shōgunin ryhdyttyä kokoamaan rōshigumia näki Kondō tilaisuuden ryhtyä samuraiksi ja käyttää oppimiaan taitoja ulkopuolisten karkottamiseksi Japanista. Hän otti mukaansa seitsemän parhaista oppilaistaan, mukaan lukien myöhemmin Shinsengumin varakomentajaksi kohonneen Hijikata Toshizō sekä nuoren ja lahjakkaan miekkailijan Okita Sōjin.
Serizawa Kamo oli toinen Shinsengumin komentajista. Hän oli tunnustettu Shintō Munen -ryū -kenjutsun harjoittaja ja tunnettu kiivaasta luonnostaan, joka teki hänestä helposti provosoitavan. Serizawa kannatti vahvasti jōia ja kuului ennen rōshigumiin liittymistään Miton seudulla toimineeseen Tengun puolueeseen. Tengu-tō ajoi barbaarien karkottamista Japanista, ja sen tiedetään suorittaneen Tairōn Ii Naosuken salamurhan. Serizawan aika Tengu-tōssa päättyi, kun hän kiivastuksissaan surmasi kolme alaistaan näiden suorittaman pikku rikkomuksen vuoksi. Hänet tuomittiin teloitettavaksi tekonsa vuoksi, mutta tuomiota ei koskaan laitettu täytäntöön. Serizawa pelastui liittymällä rōshigumiin, mikä šogunaatin päätöksestä antoi hänelle armahduksen.
Shinsengumiin liityttyään Serizawa asennoituminen ja julmuus aiheuttivat joukon sisällä hiljaista kritisointia. Hän kuvitteli Shinsengumin komentajana olevansa lain yläpuolella ja toimi sen mukaisesti. Serizawan käytös asetti Shinsengumin huonoon valoon, ja lopulta Kondō päätti hankkiutua hänestä eroon. Serizawa, yhdessä tukijansa Hirayama Gorōn kanssa, sai surmansa Serizawan talossa, eräiden Kondōn järjestämien juhlien jälkeisenä yönä. Virallisesti Serizawa kuoli tuntemattomien salamurhaajien käsissä, ja hänet haudattiin kunnioittavin menoin Mibun temppelille. Serizawan kuoleman myötä Shinsengumiin jäi ainoastaan yksi komentaja.
Shinmi Nishiki tai Niimi Nishiki oli Serizawan läheinen liittolainen, ja Shinsengumin kolmesta komentajasta hänen asemaansa pidettiin lähinnä muodollisena. Myöhemmin hänet alennettiin komentajasta varakomentajaksi. Shinmi oli Serizawan tapaan Shintō Munen -ryūn harjoittaja, ja myös hänelle oli myönnetty tyylisuunnan menkyo, eli korkein arvo. Vuonna 1863 Kondō pakotti hänet suorittamaan seppukun johtuen sekä hänen rikkomuksistaan shinsengumin sääntöjä kohtaan että Kondōn halusta heikentää Serizawan asemaa shinsengumissa.
Kondō Isamin ryhmittymä
Serizawa Kamon ryhmittymä
Jokainen shinsengumin jäsen oli velvollinen harjoittelemaan kenjutsua, jūjutsua, yarijutsua, ampumista ja ratsastusta. Heidän odotettiin myös tutustuvan kirjallisuuteen.
Shinsengumin jäsenet noudattivat tiukkoja sääntöjä, jotka oli suunnitellut Kondō Isami. Sääntöjen tiukkuuden on arveltu johtuneen Kondōn ja Hijikatan talonpoikaistaustasta, joka sai heidät kaikin keinoin tavoittelemaan perustamilleen joukoille uskottavuutta tapoihinsa juurtuneessa samuraiyhteiskunnassa. Yleisin rangaistus sääntöjen rikkomiseen oli seppuku, vaikkakaan tätä oikeutta kunnialliseen kuolemaan ei myönnetty kaikille rikkojille. Ehdottomasti kiellettyjä, ja siten seppukulla rangaistavia rikoksia joukoissa olivat: 
Sääntöjä noudatettiin shinsengumin alkuajoista lähtien, mutta shinsengumin virallisiksi säännöiksi ne julistettiin vasta pari vuotta joukon perustamisen jälkeen.
Shinsengumin virallinen univormu oli sininen, ja sen hihoja koristivat valkoiset juovat. Lippu muodostui punaiselle pohjalle keltaisella maalatusta kiinalaisesta merkistä, joka oli samalla shinsengumin symboli. Merkki tarkoittaa "vilpittömyyttä".
Ikedayan välikohtaus tunnetaan yhtenä Tokugawan hallintokauden verisimmistä yhteenotoista. Juuri tämän tapauksen seurauksena shinsengumi ansaitsi itselleen maineen Japanin historian pelätyimpinä poliisivoimina. Tapaus sijoittuu vuoteen 1864, jolloin Chōshūn provinssin samurait, joilla tuolloin oli porttikielto Kiotoon kapinallisten toimiensa vuoksi, kehittivät jälleen uuden suunnitelman Tokugawa-šogunaatin syrjäyttämiseksi ja ulkomaalaisten ajamiseksi ulos Japanista. Shinsengumi aavisti jotain olevan suunnitteilla ja päätti ottaa kiinni yhtenä kapinan johtajista pidetyn Miyabe Teizōn. Kondō uskoi Miyaben olevan Masuya-nimisessä kaupassa, jonka Miyabe omisti samaisella peitehenkilöllisyydellä, jonka turvin oli saapunut Kiotoon. Shinsengumi hyökkäsi Masuyaan, mutta Miyaben sijaan he löysivät itsensä Kiemoniksi esitelleen Furudaka Shuntarōn. Hänen kanssaan kaupasta löytynyt asevarasto ja joukko dokumentteja osoittivat shinsengumin epäilysten olleen oikeita ja shōgunin hengen olevan vaarassa. Furudakan kuulusteluissa shinsengumille selvisi, missä keisarin kidnappausta suunnitelleet Chōshūn-samurait piileskelivät.
Furudakan vangitsemisen pelästyttämät kapinalliset kerääntyivät Ikedaya-nimiseen majataloon Kioton Kawaramachin alueella harkitsemaan seuraavaa liikettään. Samana iltana kaupungissa järjestettiin myös Gionin festivaali. Shinsengumi kiersi Fukudakalta saamansa tiedon pohjalta Kawaramachin majataloja yhdessä joidenkin Tokugawan tukijoiden joukkojen kanssa. Ikedayaan menivät sisälle Kondō ja neljä muuta Shinsengumin jäsentä. Majatalon yläkerrassa olleiden kapinallisten määrää on vaikea sanoa, sillä se muuttuu eri lähteiden mukaan. Kondō itse raportoi shinsengumin surmanneen yksitoista ja vanginneen 23 kapinallista. Useiden kapinallisten kerrotaan vakavasti haavoituttuaan suorittaneen seppukun. Ikedayan ulkopuolelle oli välikohtauksen alkamisen jälkeen nopeasti ilmaantunut tuhansia Tokugawalle uskollisia samuraita. Myös shinsengumin alun perin etsimä kapinanjohtaja Miyabe suoritti seppukun majatalon portaissa välttyäkseen vangituksi joutumiselta. Neljästäkymmenestä kyseisenä iltana liikkeellä olleesta shinsengumin jäsenestä yksi menehtyi taistelun aikana ja kaksi myöhemmin saamiinsa haavoihin.
Ikedayan välikohtauksen avulla shinsengumin on arveltu viivyttäneen Meiji-restauraatiota kokonaisella vuodella. Toisaalta tapauksen on arvioitu saattaneen päinvastoin mahdollisesti jopa nopeuttaa sitä.
Ikedayan välikohtauksen jälkeen Shinsengumin riveihin värvättiin lisää väkeä. Yhtenä yli viidenkymmenen soturin joukossa Shinsengumiin liittyi joukon esikuntavirkailijan toimet hoitoonsa saanut rōnin Itō Kashitarō. Hän oli avoimesti keisarillisen lojalismin kannattaja ja opetti omalla dōjōllaan hokushin ittō -ryūta. Itōn saapuminen Shinsengumiin kuitenkin jakoi joukon jälleen kahtia. Toisella puolella olivat Kondō ja Hijikata alusta asti mukana olleine kapteeneineen, ja toisella Itō ja hänen mukanaan tuomansa oppilaat. 1867 Itō lähti shinsengumista yhdessä kahdentoista kannattajansa kanssa, mukaan lukien Tōdō Heisuke, joka oli yksi Kondōn joukkoihin mukanaan tuomista jäsenistä, sekä Kondōn vakoojana toiminut Saitō Hajime. Itō sai järjestettyä joukolle keisarillisen määräyksen liittyä keisari Kōmein haudan vartiostoon. Nyt Shinsengumista riippumaton joukko siirsi päämajansa erääseen Kōdai-jin alaiseen temppeliin, Geisshin’iniin, ja otti uuden nimensä tuon ylemmän temppelin mukaan.
Siinä missä Kondō oli lähettänyt Saitōn vakoilemaan Kōdaijin ryhmittymän toimia, oli Itō jättänyt omia miehiään Shinsengumin riveihin raportoimaan sen toimista Itōlle. Kun nämä myöhemmin pyrkivät eroamaan Shinsengumista ja siirtymän Kōdaijin puolelle, järjesti Kondō niin, etteivät he ikinä selvinneet Itōn joukon tarjoamaan suojaan asti. Virallisesti he suorittivat seppukun odottaessaan Aizun viranomaisen paluuta ja tämän lupaa siirtyä Kōmein haudan vartijoihin. Itō ei uskonut tarinaa miestensä kohtalosta ja vakuuttuneena shinsengumin syyllisyydestä heidän kuolemaansa hän päätti hankkiutua Kondōsta eroon. Kōdaijin joukkoihin soluttautunut ja Itōn luottamuksen voittanut Saitō ilmoitti Kondōlle entisen Shinsengumin esikuntavirkailijan kehittämästä salamurhasuunnitelmasta.
Kondō kutsui Itōn tapaamiseen, josta lähtiessään humaltuneen Itōn kimppuun hyökkäsi Shinsengumin iskujoukko. Myöhemmin paikalle ilmestyineistä Itōn seuraajista kolme, Tōdo mukaan lukien, saivat myös surmansa, ja Kōdai-jin ryhmittymä oli täten hajotettu. Välikohtaus tapahtui Aburanokōjin ja Shichijōn teiden risteyksessä, joden mukaan se on saanut nimensä.
Shinsengumia on käytetty Japanissa aiheena elokuvissa ja piirretyissä. Yōjirō Takitan ohjaama elokuva "When the Last Sword Is Drawn" ("Mibu gishi den") kertoo alempaan samuraisukuun kuuluvasta "Yoshimura Kan'ichirō"sta, joka liittyy Shinsengumin jäseneksi etsiessään paremmin palkattua työtä. Nagisa Ōshiman ohjaama ja Takeshi Kitanon tähdittämä Tabu keskittyy Shinsengumin fiktiivisten uusien jäsenten ympärille. Elokuvassa esiintyvät kuitenkin myös todelliset historialliset jäsenet, kuten Kondō Isami ja Hijikata Toshizō. Vuonna 1966 julkaistu Dai-bosatsu tōge kertoo niin ikään myös Shinsengumin riveihin liittyvästä fiktiivisestä samuraista nimeltään Tsukue Ryūnosuke. Elokuvan ohjasi Kihachi Okamoto. Vuonna 2004 NHK esitti televisiosarjan "Shinsengumi!". Sarjan käsikirjoitti ja ohjasi Kōki Mitani, ja se kertoo Shinsengumin historiallisten jäsenten elämästä miliisijoukossa.
Piirretyissä shinsengumi on ollut esillä muun muassa animesarjoissa Gintama, Hakuouki Shinsengumi Kitan sekä Peace Maker Kurogane. Sarja kertoo dramatisoidusti tapahtumista, jotka lopulta johtivat Ikedayan välikohtaukseen. Meiji-kaudelle sijoittuvassa Rurōni Kenshinissä esiintyy Saitō Hajime, joka on Shinsengumin kaatumisen jälkeen siirtynyt töihin Tokion poliisilaitokselle. Saitō esiintyy myös sarjan OVA:ssa, ja sekä sarja että OVA näyttävät otoksia Shinsengumista Ikedayan välikohtauksen ajalta. Shinsengumin varakomentajasta Hijikata Toshizōsta on tehty myös oma OVA:nsa nimeltään "Hijikata Toshizō shiro no kiseki". Piirretty käy lyhyesti läpi Shinsengumin vaiheet Hijikatan näkökulmasta.