Islamin kritiikki
Islamin kritiikki tarkoittaa islamin arvostelua, tapahtui se moraalisin, poliittisin tai uskonnollis-teologisin perustein. Islamin kritiikkiä on esiintynyt islamin varhaisvaiheista saakka.
Varhaisimmat säilyneet kirjalliset islamin arvostelut ovat peräisin Lähi-idässä asuneilta kristityiltä, jotka joutuivat islamilaisten hallitsijoitten alaisuuteen. 700-luvulla munkki Johannes Damaskolainen joka oli perehtynyt arabian kieleen ja islamiin, käsittelee aihetta perusteita kirjansa "Tiedon lähde" toisessa luvussa ”Harhaopeista”. Luku sisältää joukon keskusteluja kristittyjen ja muslimien välillä. Johannes Damaskoksen mukaan islamin syntyyn vaikutti areiolainen munkki ja että islamin opetus on Raamatusta koottu sekamelska. Islam nähtiin toisin sanoen yhdenlaisena kristillisenä harhaoppina. Teoksessaan Johannes Damaskolainen arvosteli erityisesti moraalittomina pitämiään Muhammadin toimia ja Koraaniin kirjattuja vääriä oppeja, joiden tarkoituksena oli hänen mukaansa oikeuttaa profeetan laittomia tekoja. Keskiajan historian professorin John V. Tolanin mukaan Johanneksen esitys Muhammadista on tarkoituksellinen väärintulkinta islamilaisesta perinteestä.
Muita huomattavia varhaisia islamin kriitikoita olivat esimerkiksi
Dante sijoitti tunnetusti "Jumalaisen näytelmänsä" ensimmäisessä osassa Infernossa Muhammedin helvettiin sen toiseksi alimpaan piiriin toisten harhaoppien saarnaajien kanssa, missä hänet kuvataan kahtia halkaistuna sisälmykset ulkona roikkuen, esittäen näin hänen skismaattista asemaansa.
Toinen tunnettu keskiajan kristillinen islamin kriitikko on Bysantin keisari Manuel II Palaiologos. Vuonna 1391 kirjoitetussa keisarin Persialaisen oppineen kanssa käymässä dialogissa, joka tuli kuuluisaksi vuonna 2006 Paavi Benedictus XVI:n lainatessa siitä seuraavia Palaiologoksen vuorosanoja:Osoita minulle, mitä uutta Muhammed toi ja tulet löytämään vain julmia ja epäinhimillisiä asioita kuten hänen määräyksensä levittää miekalla oppia, jota hän saarnasi. [...] Veri ei miellytä Jumalaa, ja se että toimii järjettömästi on Jumalalle vierasta. [...] Usko syntyy sielusta, ei ruumiista. Kuka ikinä johtaakaan ihmisiä uskoon tarvitsee kykyä puhua hyvin ja järkeillä asianmukaisesti ilman väkivaltaa ja uhkauksia. [...] [V]akuuttaakseen järkevän sielun ei tarvita vahvaa kättä tai aseita tai mitään muita keinoja uhata henkilöä kuolemalla.
1500-luku
Vuonna 1542 Luther luki Koraanin latinankielisen käännöksen. Hän tuotti sittemmin useita jyrkästi "muhammettilaisuutta" arvostelevia kirjoituksia. Luther piti muslimien uskoa paholaisen aseena sekä nimitti Muhammadia ”piruksi ja Saatanan esikoislapseksi”. Hän suhtautui kuitenkin välinpitämättömästi islamin harjoittamiseen: ”Annettakoon turkkilaisen uskoa ja elää kuten tahtoo, aivan kuten paaviuden ja valekristittyjen annetaan elää.” Luther vastusti Koraanin julkaisukieltoa, sillä hän halusi sen olevan saatavilla kriittistä tutkimusta ja valvomista varten.
Esseessään "Of the Standard of Taste" empiristinen filosofi David Hume kuvaa Koraania "villiksi ja mielettömäksi" teokseksi, ja kysyy puuttuuko Koraanin kirjoittajalta ”oikeudenmukainen moraalitunto” (”a just sentiment of morals”)? Hume kehottaa lukijoita kiinnittämään huomiota (Koraanin) selostukseen, "jolloin huomataan pian, että kirjoittaja ylistää sellaisia petollisuuden, epäinhimillisyyden, julmuuden, koston tai kiihkoilun ilmentymiä, jotka ovat täysin yhteensopimattomia sivistyneen yhteiskunnan kanssa.”
Ranskalainen Ernest Renan kirjoitti tunnetun esseen "L'islamisme et les sciences" (Islam ja tieteet), jossa hän argumentoi, että islamilaisen maailman sivistyksellinen ja tiedollinen alennustila johtui nimenomaan islamin opista. Renanin mukaan keskiajan islamilaisen kulttuurin kukoistus ei johtunut islamista, vaan tapahtui siitä huolimatta ja oli itse asiassa olennaisesti islamille vastaisten kulttuuristen virtausten aikaansaannosta. Islamilaiset valloitukset merkitsivät Sassanidi-imperiumin romahtamista, mutta Abbasidit onnistuivat vallankaappauksellaan palauttamaan imperiumin kukoistuksen. Renan kutsui tätä nykyään "islamin kultakautena" tunnettua ajanjaksoa persialaiseksi renessanssiksi ja näki sen perusolemukseltaan olennaisesti epäislamilaisena, paluuna sassanidi-imperiumin Khosrau I: aikaiseen kukoistukseen: Islamin kauhistuttava puhuri pysähdytti, noin sadan vuoden ajaksi, kaiken tämän kauniin iranilaisen kehityksen. Mutta Abbasidien saapuminen muistutti Khosraun kukoistuksen uudestisyntymää. Vallankumous, joka nosti tämän dynastian valtaistuimelle koostui persialaisista joukoista persialaisine päällikköineen. [...]Bagdadista tuli tämä persialaisen renessanssin pääkaupunki. Valloittajien kieltä, arabiaa, ei voitu syrjäyttää kuten ei uskonnostakaan voitu kauttaaltaan luopua; mutta uuden sivilisaation henki on oli olennaisesti sekoittunut. Parsit, kristityt, johtivat sitä; hallinto, poliisi erityisesti, olivat kristittyjen käsissä.Vastaavasti Renan katsoi, että juuri islam oli syy tämän kukoistuksen päättymisen. Islam suvaitsi filosofiaa ja tiedettä vain koska se oli liian heikko ja hajanainen ja "huonosti varustautunut terroriin" tehdäkseen niistä lopun, missä se onnistui Abbasidi-imperiumin kukistuttua. Renanin mukaanliberaalit, jotka puolustavat islamia, eivät sitä tunne. Islam on hengellisen ja ajallisen erottamaton liitto, se on dogman valtakunta, se on raskain kahle, minkä ihmiskunta on koskaan synnyttänyt.Renanin mukaan islamille on leimaa antavaa viha tiedettä kohtaan ja kaiken tutkimuksen pitäminen "jonninjoutavana ja lähestulkoon jumalattomana". Luonnontiede on islamin näkökulmasta kilpailua Jumalan kanssa, ja historia, kun sitä sovelletaan islamia edeltävään aikaan, arveluttavaa, koska se palauttaisi mieliin muinaiset virhekäsitykset.
Englantilainen kirjailija ja vakaumuksellinen katolilainen Hillaire Belloc oli 1900-luvun alkupuoliskon tunnettu islam-kriitikko. Jotkut oman aikamme islam-kriitikot pitävät joitain hänen teoksessaan Great Heresies esittämiä näkemyksiä profeetallisina. Belloc kirjoitti, että vaikka islamilainen maailma oli hänen aikanaan jäänyt länsimaista jälkeen, ei ole mitään syytä, miksei voisi "oppia läksyään ja tulla vertaiseksemme kaikissa ajallisissa asioissa, joista voimme kiittää ylivaltaamme—missä "Uskon" suhteen olemme olemme sen alapuolella." Belloc piti islamia edelleen Euroopan ja Lännen vihollisena ja katsoi, että aikalaistensa lapset ja lastenlapset saattaisivat joutua kokemaan ikiaikaisen kristityn lännen ja islamilaisen idän konfliktin uusiutumisen.
Myös Winston Churchill arvosteli islamia voimakkaasti alun perin 1899 ilmestyneessä kirjassaan The River War. Usein siteerattu islamia voimakkaasti arvosteleva kohta teoksessa sanoi muun muassa seuraavaa:"How dreadful are the curses which Mohammedanism lays on its votaries! Besides the fanatical frenzy, which is as dangerous in a man as hydrophobia in a dog, there is this fearful fatalistic apathy. The effects are apparent in many countries, improvident habits, slovenly systems of agriculture, sluggish methods of commerce, and insecurity of property exist wherever the followers of the Prophet rule or live.""A degraded sensualism deprives this life of its grace and refinement, the next of its dignity and sanctity. The fact that in Mohammedan law every woman must belong to some man as his absolute property, either as a child, a wife, or a concubine, must delay the final extinction of slavery until the faith of Islam has ceased to be a great power among men.""Individual Muslims may show splendid qualities, but the influence of the religion paralyses the social development of those who follow it. No stronger retrograde force exists in the world. Far from being moribund, Mohammedanism is a militant and proselytizing faith. It has already spread throughout Central Africa, raising fearless warriors at every step; and were it not that Christianity is sheltered in the strong arms of science, the science against which it had vainly struggled, the civilization of modern Europe might fall, as fell the civilization of ancient Rome."Lainaus jätettiin pois muutamaa vuotta myöhemmin ilmestyneestä teoksen lyhennetystä versiosta, mikä on saanut jotkut virheellisesti kiistämään lainauksen autenttisuuden.
Nykyaikainen islam-kritiikki suuntautuu useimmiten yleisiin moraalisiin ja etenkin ihmisoikeuksia koskevin kysymyksiin. Ennen kaikkea syyskuun 11. päivän terrori-isku lisäsi islam-kritiikkiä ja toi sen suuren yleisön tietoisuuteen, vaikka jo Salman Rushdien tapaus nostatti islamiin kriittisesti suhtautuvia puheenvuoroja.
Nykyaikaisia tunnettuja nimenomaan islamin arvostelijoina tunnettuja henkilöitä ovat muun muassa Ayaan Hirsi Ali, Ibn Warraq, Robert Spencer, Ali Sina ja tanskalainen historioitsija Lars Hedegaard. Islamia on arvosteltu voimakkaasti myös sisältä käsin sellaisten muslimien toimesta, jotka katsovat islamin olevan suurten uudistusten tarpeessa, jotka painottava tyypillisesti voimakkaasti eroa islamin yleensä ja islamismin, poliittisen islamin tai islamilaisen fundamentalismin välillä. Esimerkkeinä tällaisista islam-kriitikosta voidaan mainita Kanadalainen Irshad Manji ja pakistanilaistaustainen britti-muslimi Maajid Nawaz.
Ensisijaisesti muista ansioistaan tunnettuja mutta myös islamin arvostelijoina tunnettuja julkisuudenhenkilöitä ja ajattelijoita puolestaan ovat esimerkiksi Michel Houllebecq, Richard Dawkins, Sam Harris ja Nobel-palkittu kirjailija V.S. Naipaul. Ranskalainen intellektuelli, kirjailija ja journalisti Éric Zemmour, joka tunnetaan konservatiivisena yhteiskunta kriitikkona, on myös esittänyt islamkriittisiä näkemyksiä. Brittiläinen uuskonservatiivisesta yhteiskuntakritiikistään tunnettu journalisti ja kirjailija Douglas Murray, on myös kritisoinut voimakkaasti poliittista islamia ja islamilaisista maista tulevaa maahanmuuttoa. Italialassa journalisti Oriana Fallacin voimakkaasti islamia arvostelevasta teoksesta "La forza della ragione" tuli best-seller, joka nosti tekijänsä maansa luultavasti tunnetuimmaksi islamin arvostelijaksi. Toinen tunnettu italialainen islam-kriitikko on Islamin musta kirja (suom. WSOY, 2009) teoksen kirjoittanut Carlo Panella.
Islamin kritiikille on myös omistettu kansalaisjärjestöjä. Aktivisti Tommy Robinson perusti English Defence League -järjestön vastakseen poliittisen islamin haasteeseen, mutta jätti järjestön myöhemmin, koska ei hyväksynyt sen joidenkin jäsenten rasismia. Myös Suomessa vaikutti hetken aikaa Finnish Defence League -niminen organisaatio. Saksassa taas perustettiin hieman myöhemmin Pegida-niminen organisaatio, joka on myös levinnyt Saksan ulkopuolelle. Tommy Robinson kuuluu tätä nykyä Pegidan Iso-Britannian osastoon.
Suomessa tunnetuin islam-kriitikko lienee Perussuomalaisten puheenjohtajaksi 2017 valittu Jussi Halla-aho, jonka Scripta-blogin kommenttipalstasta aikoinaan kehittynyt Homma keskustelupalsta sisältää paljon islam-kriittistä kirjoittelua.
Ibn Warraq arvostelee islamilaisia maita siitä, että ne ovat pyrkineet muuttamaan kansainvälisen oikeuden normeja oman mielensä mukaiseksi. Muslimimaiden vaikutuksesta vuonna 1981 YK:n julistus uskonnollisen syrjinnän lopettamisesta muutettiin siten, että oikeus omaksua uskonto muutettiin oikeudeksi edustaa jotain uskontoa. Tämä heijastelee šariaa eli islamilaista lakia, jossa epäusko on suurin synti eli paha teko.
Vuonna 2009 YK:n yleiskokouksessa hyväksyttiin ”uskontojen halventamisen” vastainen julkilausuma. Arvostelijoiden mukaan kyse on 57 islamilaisen valtion muodostaman Islamilaisen konferenssin pyrkimyksestä estää islamin arvostelu. Arvostelijoiden mukaan islamilaiset valtiot ovat hyväksyneet YK:n ihmisoikeusjulistuksen sijasta Kairon julistuksen, jossa islam menee ihmisoikeuksien edelle. Uskontokriitikko Jussi K. Niemelän mielestä ”YK järjestönä on tiensä päässä, jos ja kun sitä käytetään totalitaristisen valtiojärjestyksen puolustamiseen ja suojelemiseen sekä teokratian edistämiseen” ajatuksenvapauden ja sananvapauden sijasta..
Vuonna 2009 järjestettiin 30. syyskuuta kansainvälinen jumalanpilkkapäivä. Kampanjan perustajien mukaan päivän tarkoitus on ”muistuttaa maailmaa siitä, että uskonnon ei tule enää koskaan olla avoimen ja rehellisen keskustelun ulkopuolella”. Päivä on eri puolilla maailmaa tapahtuneisiin mellakoihin johtaneiden Muhammad-pilapiirrosten julkaisun vuosipäivä.
Ayaan Hirsi Ali on arvostellut erityisesti musliminaisten asemaa ja todennut että ”heidän uskonsa vie heiltä heidän ihmisoikeutensa”.
Esimerkiksi Ibn Warraq on esittänyt voimakasta arvostelua islamilaisten maiden uskosta luopuneiden kohtelua kohtaan. Hän on kerännyt laajan kokoelman kertomuksia ihmisiltä, jotka ovat joutuneet vainon kohteeksi vaihtaessaan uskontoa tai luovuttuaan islamista. Koraanin, Hadithien sekä Šarian mukaan rangaistus apostasiasta on kuolema.
Eräät tutkijat ovat arvostelleet islamia siitä, että se salli orjuuden kauan sen jälkeen kun se oli kielletty länsimaissa. Esimerkiksi Rodney Starkin mukaan eräs ongelma oli Muhammadin asettama esikuva, jonka vuoksi ”islamilaisten teologien kohtaama perustava ongelma orjuuden moraalisuudessa on, että Muhammad osti, myi ja vangitsi orjia”.
Muslimit ovat puolustaneet Muhammadia sillä, että hän kohteli orjia hyvin. Muhammadin sanotaan vapauttaneen Zayd ibn Harithah -nimisen orjan, josta myöhemmin tuli Muhammadin ystävä ja seuraaja. Useat muslimit ovat myös sanoneet, että seuraava hadith todistaa Muhammadin pitäneen kaikkia ihmisiä tasavertaisina Jumalan edessä:
Warraqin mukaan Koraani ei voi olla kaikkitietävän jumalan teksti, vaan siinä on hänen mukaansa nähtävissä Muhammadin käden jälki kaikkialla. Tämä näkyy esimerkiksi Koraanin Raamattua muistuttavasta maailmankuvasta, joka on Warraqin mukaan ristiriidassa nykytietämyksen kanssa. Warraq viittaa länsimaissa pitkään vallinneeseen käsitykseen, jonka mukaan Koraanista oli alun perin olemassa useita versioita, jotka vasta myöhemmin pyrittiin yhdistämään yhdeksi Koraaniksi. Tämä on vastoin muslimien yleistä kantaa, jonka mukaan Koraani on aina ollut yhtenäinen kerralla jumalalta saatu.
Warraq viittaa tutkijoiden näkemyksiin, joissa Muhammadin nähdään saaneen usein Koraanin jakeiksi päätyviä ilmestyksiä, jotka palvelevat hänen kulloisia tarkoitusperiään. Lisäksi länsimainen tutkimus on selvittänyt Koraanin suurien aikajärjestystä, joka on tutkimusten mukaan eri kuin niiden järjestys itse kirjassa. Koraania on muslimien piirissä usein pidetty täydellisenä puhtaan arabiankielisenä tekstinä. Warraq viittaa länsimaisiin tutkijoihin, jotka ovat pitäneet Koraania kielioppivirheitä sisältävänä, tyyliltään kömpelönä ja lainasanoja sekä asiavirheitä sisältävänä (väitettyihin asiavirheisiin kuuluvat Koraanin sekavaksi moitittu käsitys Aleksanteri Suuresta ja joidenkin Raamatussakin esiintyvien henkilöiden sekoittaminen toisiinsa).
Warraqin mielestä Koraanissa alati aiheena oleva helvetin kauhujen kuvaaminen viittaa siihen, että islam perustuu suureksi osaksi pelotteluun. Warraq pitää myös predestinaatiota (oppi, jonka mukaan pelastetut ja helvettiin joutuvat on etukäteen valittu) epäsopivana moraalisen vastuun kannalta. Predestinaatio tarkoittaa käytännössä sitä, että syyttömiä tuomitaan helvettiin. Warraq kysyy myös, millainen on sellaisen jumalan mieli, joka luo olentoja, joita hän käskee palvomaan itseään viisi kertaa päivässä.
Ibn Warraq näkee hyvin ongelmallisena sen, että islam perustuu yhden ihmisen saamiin ilmestyksiin jumalalta. Hän kysyy, mistä voimme tietää, että Muhammad oli vilpitön. Monia ihmisiä, jotka nykyään väittävät saavansa viestejä jumalalta, pidetään mielenvikaisina. Warraq korostaa, että myös Muhammadia puolustava tutkija William Montgomery Watt myöntää, että Muhammad sai ilmestyksiä omien tarkoitusperiensä mukaisesti, mistä Watt päättelee edelleen, että Muhammad oli joko vilpillinen tai kykenevä itsepetokseen.
Ayaan Hirsi Ali on kirjoittanut Muhammadin olevan nykykäsitysten valossa ”kieroutunut” viitaten hänen avioliittoonsa hyvin nuoren tytön, 9-vuotiaan Aishan, kanssa.
Ibn Warraqin mukaan Muhammad syyllistyi salamurhiin, ryöstelyihin ja verilöylyihin vihollisia – erityisesti juutalaisia – kohtaan. Warraqin mukaan Muhammad saattoi hyökätä kyliin vain lisätäkseen valtaansa tappaen miehet, myyden naiset ja jakaen saaliin. Warraqin mukaan Muhammadia ei voida puolustaa sanomalla tämän olleen vain oman aikansa ja paikkansa edustaja muun muassa sen takia, että tuohon aikaan Arabiassa kyllä tunnettiin armo ja laupeus. Myös Warraq moittii Muhammadia kyseenalaisista seksuaalisuhteista, joista seuranneista skandaaleista on nähty jälkiä Koraanin jakeissa.
Niin sanottu historiallis-kriittinen islamin tutkimuksen koulukunta, jonka nykyinen keskus on Saarlandin yliopistossa vaikuttava Inārah-projekti, on asettanut kyseenalaiseksi Muhammedin historiallisuuden, Koulukunnan edustajia ovat muun muassa Karl-Heiz Ohlig, Gerd R. Puin ja Christoph Luxenberg. Luxenbergin mukaan profeetta Muhammedin hahmo syntyi lukuvirheen tuloksena, kun Jeesuksen arabiankielinen kunnianimi "muhammad" eli "ylistetty" alettiin lukea Muhammed -nimiseksi henkilöksi.
Monet tutkijat, muun muassa Bernard Lewis, eivät katso olevansa varsinaisesti islamin arvostelijoita, mutta ovat arvostelleet islamilaisen yhteiskunnan eräitä piirteitä. Esimerkiksi Lewisin mukaan islamissa muiden uskontojen kannattajat, naiset ja orjat ovat perustavalla tavalla huonommassa asemassa aikuisiin miespuolisiin muslimeihin verrattuna. Lewis kuitenkin sanoo, että islamin syntyhetkellä kaikkien miespuolisten muslimien tasavertaisuus edusti suurta edistysaskelta aikakauden kreikkalais-roomalaiseen perinnölliseen ylimysvaltaan ja iranilaiseen feodalismiin verrattuna. Yhdysvaltalaisen tutkijan William Montgomery Wattin mielestä ketään historian kuuluisaa henkilöä ole mustamaalattu niin voimakkaasti kuin Muhammadia. Hänen mukaansa Muhammadia pitäisi arvostella oman aikansa eikä nykyisen länsimaalaisen moraalikäsityksen perusteella. Brittiläinen tietokirjailija Karen Armstrong pitää Muhammadin teologisia näkemyksiä rauhanomaisina ja suvaitsevina. Armstrongin näkemyksen mukaan Koraanin kehottama pyhä sota eli jihad tarkoittaa jokaisen muslimin velvollisuutta taistella oikeudenmukaisen valtion puolesta.
Suomessa vapaa-ajattelija Janne Vainio on sanonut, että kristinusko nykyisellään ei kaikesta huolimatta ole aivan niin vaarallinen vapaa-ajattelijoiden ajamalle ajatuksenvapaudelle kuin islam. ”Kristinuskon historia on satoja vuosia vanhempi ja kristinuskon taltuttamiseen on valistusajattelun perillisillä ollut vuosisatoja enemmän aikaa kuin islamin poliittisten muotojen tekemiseen vaarattomiksi.”