Kauko Röyhkä
Kauko Röyhkä (oikealta nimeltään Jukka-Pekka Välimaa, s. 12. helmikuuta 1959 Valkeakoski) on suomalainen rockmuusikko ja kirjailija. Röyhkän ura levyttävänä muusikkona ja romaanikirjailijana alkoi vuonna 1980. Kauko Röyhkän tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Lauralle”, ”Talo meren rannalla”, ”Paska kaupunki” ja ”Paha maa”. Röyhkän romaani "Kaksi aurinkoa" oli Finlandia-palkintoehdokkaana 1996. Vuonna 1995 Röyhkä sai Suomi-palkinnon ja vuonna 2009 Taiteen valtionpalkinnon.
Vuoteen 2012 mennessä Röyhkältä on ilmestynyt yhteensä 26 albumia. Hänen tunnetuin yhtyeensä on ollut Narttu (eri kokoonpanoja vuosina 1980–1990 ja esiintymisiä jälleen vuonna 2012). Alusta alkaen Röyhkällä on ollut myös muita musiikillisia sivuprojekteja, joiden kanssa hän on levyttänyt, kuten 500 kg lihaa -yhtye. Röyhkä on myös sanoittanut muiden artistien lauluja.
Jukka-Pekka Välimaa syntyi Valkeakoskella 12. helmikuuta 1959 ja kasvoi Oulussa äitinsä ja tätinsä kanssa. Hänen äitinsä kertoi isän näyttävän laulaja Kauko Käyhköltä, mistä on peräisin myös taiteilijanimi Kauko Röyhkä.
Röyhkä päätti ryhtyä muusikoksi 1970-luvulla Lou Reedin vaikutuksesta. Tyyliltään kylmä Reed poikkesi kevyestä, valtavirtaisesta pop-musiikista. Röyhkän mukaan Reed sai hänet ajattelemaan, että ”rock voi olla taidetta – jopa yhtä hyvää kuin kirjallisuus tai elokuva parhaimmillaan.” Röyhkä hankki kaiken Lou Reedin musiikin, minkä käsiinsä sai. Röyhkä kirjoitti ylioppilaaksi 1978 ja pyrki Oulun yliopistoon, muttei tullut valituksi.
Röyhkä oli 1978–1979 Oulussa työttömänä tai valtion työllistämistöissä. Tämän ajan hän käytti kirjan ja laulujen kirjoittamiseen. Useat "Steppaillen"-levyn lauluista syntyivät tällöin. Röyhkä perusti yhdessä RukiVehrin kanssa Narttu-nimisen yhtyeen. Yhtye ei jaksanut treenata, mikä harmitti Röyhkää. Saatuaan opiskelupaikan Röyhkä muutti Turkuun ja perusti uuden Nartun toisella kokoonpanolla. Turussa hän tapasi Ratsian konsertissa oululaisen Riku Mattilaan. Mattila oli kuullut Narttua sen esiintyessä Tuomari Nurmion lämmittelijänä Oulussa. Mattila oli innostunut yhtyeen sävellyksistä ja sanoituksista. Käydessään seuraavan kerran Oulussa Röyhkä otti heti Mattilaan yhteyttä ja perusti Nartun kolmannen kokoonpanon, jossa soittajina oli Mattilan lisäksi Ramblers-yhtyeen rumpali Heikki Tikka. Ramblersien manageri Antti Porkka innostui uudesta kokoonpanosta ja otti henkilökohtaisen lainan, jotta se pääsi Tampereelle tekemän masternauhan. Porkka kaupitteli Nartun tekemää masternauhaa Pokolle ja Johannalle, mutta vasta EMI teki sopimuksen sen julkaisemisesta "Steppaillen"-albumina.
Kun esikoisromaani "Tien laidalla Waterloo" ja "Steppaillen" ilmestyivät syksyllä 1980, Röyhkä lopetti opiskelut ja muutti takaisin Ouluun, jossa Mattila ja Tikka asuivat.
Musikkilehdistössä Narttu ei saanut vastakaikua. Yhtyeen levytyksiä ja varsinkin Röyhkän tekemisiä ja ulkomuotoa haukuttiin. EMI antoi yhtyeelle eropassit "Uusia tansseja" -levyn (1981) jälkeen ja Discophonille tehty "Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet" (1982) myi vain parisataa kappaletta. Narttu hajosi ja Mattila muutti Helsinkiin. Tutustuttuaan Mats Huldéniin Röyhkä ja Riku Mattila päättivät yrittää vielä kerran ja pääsivätkin tekemään "Herra presidentti" -EP-levyn. Levyn kustantanut Johanna-yhtiö ajautui kuitenkin konkurssiin.
Keväällä 1982 Röyhkä oli mukana perustamassa ”huumorimielessä” 500 kg lihaa -yhtyettä, jonka oli tarkoitus tehdä musiikkia Pupu Lihaviston ja RukiVehrin taidenäyttelyyn. Musiikki sävellettiin toisen yhtyeen vakiojäsenen Maritta Kuulan hyllystä sattumanvaraisesti valitun Uuno Kailaan runokirjan pohjalle. Albumi "Etkös ole ihmisparka" ilmestyi vuonna 1982. Taiteilijat Lihavisto ja RukiVehr soittivat itsekin pian yhtyeessä, jossa oli paljon kokoonpanovaihdoksia. Toinen pitkäsoitto "Ruusumajassa" julkaistiin 1986 ja "Akvaario" 1988. Yhtyeen toiminta hiipui tämän jälkeen yli kymmeneksi vuodeksi Röyhkän ja Kuulan muutettua Turusta Helsinkiin. 2000-luvulla yhtye julkaisi albumit "Sielu" (2004), "Nuori mies" (2007) ja "Yksinäinen ratsastaja" (2014).
Johannan Atte Blom sai tyrkytettyä Nartun Euros-levy-yhtiölle. Narttu sai viisi päivää aikaa tehdä "Onnenpäivä"-levyn (1983) Helsingin Myllypurossa sijaitsevassa Millbrook-studiossa. Uusi levy sai kehuja lehdistössä, radiosoittoa ja sitä myytiin tuoreeltaan yli 4000 kappaletta.
"Onnenpäivät" sai menestystä opiskelijoiden keskuudessa ja yhtye lähti kiertueelle. Tässä vaiheessa Jari Paulamäki palasi Narttuun korvaamaan Mats Huldénia.
"Lauralle"-albumia (1984) levytettäessä Huldén palasi konserttimiksaajaksi ja aputuottajaksi. Narttu sai tuplasti studioaikaa edelliseen levytykseen verrattuna, kokonaista 80 tuntia. Levyltä julkaistiin single ”Lauralle”, joka sai huomattavasti radiosoittoa.
Vaikka "Lauralle"-albumi myi hyvin, se ei saavuttanut kultalevyrajaa. Keikkasuosiota uusi levytys kasvatti entisestään. Suosiosta rohkaistuneena yhtye halusi tehdä seuraavasta levystä rosoisemman ja tylymmän. Juha Heininen palasi äänittäjäksi ja Huldén toimi Mattilan asemesta "Maa on voimaa" -levyn (1985) tuottajana. Kaikkien yllätykseksi Riku Mattila erosi Nartusta. Konsertteja oli kuitenkin runsaasti ja "Uusia tansseja"-levylläkin soittanut Jarmo Heikkinen korvasi Mattilan.
"Pikku enkeli" -albumi (1986) äänitettiin Millbrook-studiossa osissa keikkojen ja kiertueiden välissä. Huldén toimi jälleen tuottajana ja Juha Heininen äänittäjänä. Ennen "Mielummin vanha kuin aikuinen" -albumin (1987) levytystä oli Heikkinen palannut Ouluun perustamaan The Bootsin yhtyettä ja hänen paikalleen valittiin Tommi Viksten. Huldén oli myös liittynyt yhtyeeseen täysipäiväiseksi soittajaksi. Albumi äänitettiin kiireisesti kymmenessä päivässä. Kriitikot valitsivat sen vuoden parhaaksi kotimaiseksi albumiksi.
Jari Paulamäki erosi yhtyeestä liittyäkseen Even yhtyeeseen. Nartun sisällä Huldén siirtyi basistiksi. Keikkakiireiden lomassa levytettiin "Paha maa" -EP..
Jatkuva keikkailu ja sen sivussa levyttäminen ajoi Narttua uuvuksiin. Röyhkä itsekin kärsi loppuunpalamisesta ja sai jopa psykosomaattisina oireina ihottumaa. "Ihmelapsen" (1988) levytyssessio oli riitaisa, ja se jatkui Helsingin juhlaviikkojen tilaustyöllä Röyhkälle. Tilastyöstä muodostui "Mutta, mutta" -EP. Röyhkä piti syntyneistä sävellyksistä, vakkei ollutkaan sovituksiin tyytyväinen.
Hektinen keikkailu ja kiireiset levytykset söivät yhtyeen kestokykyä ja yhtenäisyyttä. Eripura ja riidat kasvoivat. Narttu hajosikin "Joko-tai"-albumin (1990) jälkeen.
Nartun hajottua Röyhkä lähti Portugaliin kirjoittamaan romaania, mutta saikin aikaiseksi kappaleet levylle "Kaksi koiraa" (1990), joka levytettiin nopeasti. Jukka Uotilan mukaan se merkitsi täysin uuden musiikillisen ja sanoituksellisen tyylin löytymistä: ”demolta kuulostava karu diskanttivoittoinen äänimaailma poikkeaa täysin Nartun täyteläisestä pehmeydestä ja muistuttaa iskevyydessään vanhoja Chicago blues -levytyksiä.”
Röyhkä perusti Kauko Röyhkä ja Combo -yhtyeen Gabi Hakasen, Mara Salmisen, Pekka Gröhnin ja Timo Vikkulan kanssa. Vuonna 1991 julkaistiin "Tyttöjen ystävä", jonka avausraita ”Kevät” on "Soundi"-lehden arvion mukaan yksi Röyhkän hienoimmista kappaleista. Levyn kokoonpanosta ainoastaan "Kaksi koiraa" -albumilla mukaan tullut kitaristi Timo Vikkula jatkoi yhtyeessä. Basistiksi vaihtui Ari Vaahtera ja rumpaliksi Tero Kling.
"Jumalan lahja" (1993) todistaa Röyhkän silloisesta kiinnostuksesta okkultismiin. Levyn ilmestymisen aikoihin Röyhkä kutsuttiin vierailulle "Hyvät, pahat ja rumat" -ohjelmaan. Okkultismia ja satanismia sivunneen keskutelun myötä alkoi tiedotusvälineissä myllytys, jossa Röyhkä esiteltiin saatananpalvojaksi. Myöhemmin hän selvensi asiaa:
Combo oli siirtynyt Herodes-levy-yhtiöltä ensin EMI:lle, josta se siirtyi Spinefarmille. Ari Vaahteran terveys alkoi reistailla. Combo sai joitain radiohittejä kuten ”Kevät” ja ”Sinä teit sen taas, Marjaana”. Riku Mattila tuli "Rock’n’roll-klisee"-levylle (1999) tuottajaksi.
"Miss Farkku-Suomi" -levystä (2001) Röyhkä halusi tehdä romaanin rakenteen omaavan teemalevyn. Sittemmin hän kirjoitti levyn pohjalta kirjan, josta tehtiin vielä elokuva. Vuonna 2003 Riku Mattila soitti Röyhkälle tämän syntymäpäivänä ja ehdotti akustisen duon perustamista. Miehet alkoivat tehdä kappaleita Röyhkän työhuoneella ja ryhtyivät keikkailemaan vuonna 2004. Levyt "Etsijät" (2002) ja "Elämä ja kuolema" (2005) jäivät viimeisiksi Combo-levytyksiksi. "Elämä ja kuolema" ei saavuttanut suurta suosiota, joten Röyhkän toivo siirtyi Mattilan kanssa tekeillä olevaan levyyn.
Vuonna 2007 Röyhkä esiintyi Mikkelin kaupungin jousiorkesterin solistina konsertissa ja esitti Veli-Matti ”Vellu” Halkosalmen orkesterille sovittamia vanhempia omia kappaleitaan. Ohjelmisto julkaistiin "Zaia"-nimisenä albumina 2008. Vuonna 2008 ilmestyi pitkään työstetty Röyhkän ja kitaristi Riku Mattilan yhteisalbumi "Kauko Röyhkä & Riku Mattila". Levy oli arvostelumenestys ja nousi Suomen albumilistan kakkoseksi. "Sue"-lehti valitsi sen 2000-luvun parhaaksi albumiksi vuonna 2009. Krautrock-duon Mika Rätön ja Jussi Lehtisalon kanssa Röyhkä muodosti yhtyeen Röyhkä ja Rättö ja Lehtisalo, jonka "Hiekkarantaa"-niminen albumi julkaistiin 2009. Vuonna 2011 Röyhkä ja Mattila julkaisivat levyn "Kaksi lensi tuulen mukaan". Röyhkä kirjoitti 140 laulua, joista Mattila valitsi albumille kolmetoista ja oli päävastuussa toteutuksesta. Yhtyeen ytimen muodostavat Mattila, Samae Koskinen, Marko Timonen ja Rikun poika Tenho Mattila. Isohkon jousisektion lisäksi mukana on paljon puhaltimia. Päätösraidalla ”Se on jotain ihmeellistä” soittaa Jimi Tenor itse rakentamaansa huilua.
Vuonna 2012 julkaistiin Röyhkän tuotannosta kuuden CD:n kokoelma "Olen Messias". Uudelleen koottu Kauko Röyhkä & Narttu teki keikkoja kesällä ja syksyllä. Marraskuussa 2012 Röyhkän kokoama Uhrijuhla-yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä. Vuoden 2012 Narttu-keikoista julkaistiin 2013 konserttilevy "Pois valoista – live 2012". Vuonna 2014 Röyhkä julkaisi The Boots -yhtyeen kanssa tekemänsä levyn "Etelän peto" ja teki yhtyeen kanssa myös keikkoja. Maaliskuussa 2015 Uhrijuhla julkaisi toisen albuminsa "Jokainen on vapaa lintu". Tammikuussa 2016 Röyhkä/Inginmaa/Hypnomen-kokoonpano julkaisi ensimmäisen albuminsa "Huo­­mi­­nen on uni". Joulukuussa 2016 ilmestyi "Aamyöiseen sateeseen" -albumi, joka sisältää kolme uutta kappaletta ja seitsemän uutta versiota Röyhkän kappaleista trion esittämänä. Maaliskuussa 2017 julkaistiin Röyhkän ja Severi Pyysalon yhteityölevy "Turmion suurherttua". Keväällä 2017 julkaisi ensimmäisen kappaleensa englanniksi laulava Valhe-yhtye, jonka Röyhkä perusti Crystal Clears -yhtyeen kanssa. Mukana on myös Röyhkän vaimo Olga Välimaa. Huhtikuussa 2018 Röyhkä ilmoitti eronneensa Valheesta ja keskittyvänsä suomenkieliseen tuotantoon. Syyskuussa 2018 Kauko Röyhkä & The Boots julkaisi toisen albuminsa "Maantien".
Röyhkä on ollut uransa alusta asti merkittävä suomenkielinen sanoittaja, jonka teksteistä on tehty useita akateemisia opinnäytetöitä.
Röyhkän ura kirjailijana alkoi 1980-luvun alussa teoksella "Tien laidalla Waterloo". Tämän jälkeen hän on kirjoittanut useita proosateoksia, elämäkerrallisia teoksia sekä muita kirjoja. Romaani "Kaksi aurinkoa" oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1996. Hän on kirjoittanut kolumneja "Kalevaan" ja levyarvosteluja Rytmi-lehteen. Röyhkä on käsikirjoittanut myös kuunnelmia, joista hän on saanut sokeain kuunnelmapalkinnon kaksi kertaa.
Röyhkän neljä ensimmäistä kirjaa julkaistiin 1980-luvulla Weilin+Göös -kustantajalla, jonka sulauduttua WSOY:hyn kirjailija piti tauon kirjoittamisessa. Röyhkälle tulikin innoituksen tyrehdyttyä melkein vuosikymmenen mittainen tauko proosan kirjoittamiseen.
Vuonna 1996 valmistunutta "Kaksi aurinkoa" -romaaniaan hän aluksi tarjosi Otavalle, jonne Röyhkän kirjojen julkaisusta W&G:llä vastannut Leena Majander oli siirtynyt. Koska Röyhkän kirja ei miellyttänyt otavalaisia, hän tarjosi kirjaansa kustantamo Likelle, josta hän tunsi Liken perustajajäsenen Timo Ernamon. Röyhkän kirjallinen paluu sai paljon huomiota, kun "Kaksi aurinkoa" valittiin Finlandia-palkinto-ehdokkaaksi.
Röyhkän 2010-luvun teoksia ovat muun muassa kaunokirjallinen teos "Kreikkalainen salaatti" ja valokuvaaja Juha Metson kanssa tehty "Rajantakainen Karjala". Röyhkän "Miss Farkku-Suomi" -romaanista Matti Kinnunen ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan, jonka ensi-ilta oli vuonna 2012. Suomen elokuvasäätiö myönsi Periferia Productionsille 15 000 euron kehittämistuen hankkeeseen liittyen. Pääosaa esittää Mikko Neuvonen.
Röyhkä on käsikirjoittanut kolme toteutettua TV-elokuvaa: "Tien laidalla Waterloo" (1983), "Lapinpoika" (1999) ja "Onnellisten laiva" (2004). Nämä pohjautuvat hänen alkuperäisteksteihinsä. Lisäksi hän on käsikirjoittanut Jari Halosen elokuvan "Aleksis Kiven elämä" (2002), yhteistyössä Halosen ja Jorma Tommilan kanssa. lisäksi hän on työstänyt elokuvakäsikirjoitusta Aleister Crowleysta toistaiseksi rahoittamattomaan elokuvaprojektiin yhteistyössä Jari Halosen kanssa
Valkeakoskella syntynyt Röyhkä on kasvanut Oulussa, opiskellut kirjallisuutta Turussa ja päätynyt myöhemmin Helsinkiin. Röyhkä muutti takaisin Turkuun 2009. Röyhkällä on kaksi tytärtä ensimmäisestä avioliitostaan ja poika toisesta. Röyhkä elää nykyisen vaimonsa ja poikansa kanssa Turussa. Röyhkän vaimo Olga Välimaa on myös muusikko.