hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Mégara
Mégara () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Μεγαρέων, "Dímos Megaréon"), joka sijaitsee Länsi-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 330,3 neliökilometriä ja väkiluku 36 924. Varsinaisen Mégaran kaupungin väkiluku on 23 456 (vuonna 2011).
Mégaran kaupunki sijaitsee lähellä Saroninlahden rantaa noin 34 kilometriä länteen Ateenasta ja noin 37 kilometriä itään Kórinthoksesta. Kaupunki on perinyt sen paikalla sijainneen antiikin aikaisen Megaran kaupungin nimen. Mégaran kuntaan kuuluvat Korintin kannaksen koillisosa, Mégaran lisäksi muun muassa Néa Péramoksen kaupunki, sekä muun muassa saaret Megálo Nisí ja Pacháki.
Antiikin ajan Megara oli doorilainen kaupunki Korinthian ja joonialaisen Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen välillä. Se oli usein sodassa Ateenan kanssa muun muassa Salamiin saaren hallinnasta. Geometrisella ja arkaaisella kaudella Megara oli merkittävä siirtokuntien perustaja, ja sieltä tulleet asuttajat perustivat muun muassa Byzantionin ja Khalkedonin.
Persialaissotien jälkeen Megara liittyi Spartan johtamaan peloponnesolaisliittoon. Ennen peloponnesolaissotaa Megara tuki Korinttia sen sodassa Korkyraa vastaan, minkä johdosta Ateena asetti Megaran kauppasaartoon vuonna 431 eaa. Spartalaiset vaativat Ateenaa lopettamaan kauppasaarron, mutta ateenalaiset eivät suostuneet tähän. Tämä oli yhtenä syynä peloponnesolaissotiin.
Myöhempinä aikoina Megara ei ollut merkittävä kaupunki, ja sen historiasta tiedetään vain vähän. Se säilyi kuitenkin olemassa läpi roomalaisen kauden ja keskiajan. Kaupungin paikka autioitui 1500-luvulla.
Nykyinen Mégaran kaupunki on syntynyt antiikin aikaisen kaupungin paikalle Kreikan itsenäistymisen jälkeen, ja omaksunut antiikin aikaisen kaupungin nimen. Se on seudun maatalouden ja siihen liittyvän teollisuuden keskus, ja se on hyötynyt Pireuksen ja Kórinthoksen välisen rannikkoalueen nopeasta teollistumisesta.
Mégaran nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Mégaran arkeologinen museo. Antiikin aikaisia rakennusjäänteitä kaupungissa on vain vähän. Merkittävin kirkko on Mégaran ja Salamiin hiippakunnan piispanistuin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali ("Kathedrikós Naós Koimíseos Theotókou"). Kaupungissa sijaitsee yleisilmailun käytössä oleva Mégaran lentoasema (MEGAP).
Nykyinen Mégaran kunta muodostui, kun Mégara ja Néa Péramos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Mégaran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kamara (sana)
Kamara on vanha suomalainen sana, joka tarkoittaa kovaa pintakerrosta, kuorta tai nahkaa.
Lihavalmisteissa kamara tarkoittaa sian syötävää nahkaa, josta on teurastuksen yhteydessä poistettu nahan pintakerros (orvaskesi) ja karvat kalttaamalla. Ruhon leikkuun yhteydessä kamara erotaan ihonalaiskudoksesta ns. kamarakoneella. Koostumukseltaan kamara on proteiinia ja vettä. Sitä käytetään ruoka- ja leikkelemakkaroihin kiinteyttämään tuotteen rakennetta. Vastoin yleistä käsitystä kamaraan eivät kuulu muut sisäelimet, joiden osuus tuoteselosteissa mainitaan kohdassa "muut lihaan verrattavat aineet". Lihavalmisteista esimerkiksi lauantaimakkara ja maksamakkara sisältävät kamaraa. Lisäksi koirille valmistetaan luita, joita kutsutaan kamaroiksi.
Darius Kasparaitis
Darius Vladovitš Kasparaitis (, s. 16. lokakuuta 1972 Elektrėnai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on entinen ammattilaisjääkiekkoilija ja ensimmäinen liettualaissyntyinen pelaaja NHL:ssa. Sittemmin yhdysvaltalaistunut Kasparaitis on urallaan pelannut Neuvostoliiton, IVY:n, Venäjän ja aktiiviuransa jälkeen Liettuan maajoukkueissa. Hänet tunnettiin kovaotteisena ja lujasti taklaavana puolustajana. Kasparaitis ilmoitti päättävänsä ammattilaisuransa 18. huhtikuuta 2010 kärsittyään koko kauden kestäneestä loukkaantumisesta.
Neuvostoliiton hajottua Kasparaitis päätti edustaa maajoukkuetasolla Venäjää voidakseen pelata olympiatasolla. Lopetettuaan uransa Floridaan asettunut Kasparaitis käy muutaman kerran vuodessa Liettuassa pelaten maan jääkiekkoliigassa edustaen Hockey Punks -seuraa. Hänen tavoitteenaan on saada edustusoikeus ja pelata Liettuan maajoukkueessa 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa 2018. Marraskuussa 2017 hän ottelikin 45-vuotiaana Liettuan maajoukkueessa Viron maajoukkuetta vastaan. Hän toimi ottelussa joukkueensa kapteenina ja teki Liettuan kuudennen maalin 7-2-voitossa.
Kasparaitiksen unelma MM-kisoista Liettuan väreissä toteutui hänen kuuluessa maansa joukkueeseen Kaunasin Žalgiris Arenassa käytävässä 1. divisioonan B-lohkon turnauksessa huhtikuussa 2018.
Make
make on etenkin Unix-järjestelmissä yleisesti käytetty työkalu erilaisten tiedostojen luonnin automatisointiin. Yleisimmin makea käytetään ohjelmoinnissa, kun lopullinen ohjelma kootaan useista lähdekoodeista käännettävistä objektitiedostoista.
Toimiakseen make tarvitsee sääntötiedoston, jossa kuvataan halutut tiedostot sekä niiden riippuvuudet muista tiedostoista ja kerrotaan, miten mikäkin tiedosto kuuluu tehdä. Oletuksena make etsii näitä sääntöjä Makefile-nimisestä tiedostosta.
Adidas
Adidas AG on maailman johtavia urheilujalkineita, -vaatteita ja -varusteita valmistavia yrityksiä. Vuonna 1949 perustetun yrityksen tuotevalikoima kattaa laajasti eri urheilulajeja ja siihen kuuluu lisäksi urheilullista vapaa-ajan muotia. Adidaksen tuotteissa on tyypillisesti kolme rinnakkaista raitaa kuten sen logossakin.
Yrityksen perustaja innokkaana urheilumiehenä tunnettu Adolf "Adi" Dassler aloitti 1920-luvulla urheilukenkien valmistuksen. Apunaan hänellä oli veljensä Rudolf Dassler, joka perusti myöhemmin kilpailevan yrityksen Puman.
Adidas Group edustaa nykyisin kolmen ydinsegmenttinsä, Adidaksen, Reebokin ja Taylor Made -Adidas Golfin, kautta laajaa ja monipuolista urheilutuotevalikoimaa. Yrityksen pääkonttori sijaitsee perustajansa kotikaupungissa Saksan Herzogenaurachissa, ja konserni työllistää kansainvälisesti noin 25 000 työntekijää. Adidaksen tärkein sopimusvalmistaja on Yue Yuen. Adidaksen tuotteita valmistetaan muun muassa Kiinassa, Vietnamissa, Japanissa, Indonesiassa ja Brasiliassa.
Yrityksen vuotuinen myynti oli noin 9,5 miljardia euroa vuonna 2005. Play Fair -kampanjan mukaan Adidaksen voitto ennen veroja vuonna 2007 oli noin miljardi dollaria ja kasvanut neljässä vuodessa 68 %.
Vuonna 2005 suomalainen Amer osti Adidakselta Salomonin. Kauppahinta oli 42,42 miljoonaa dollaria.
Leroy Jenkins (muusikko)
Leroy Jenkins (11. maaliskuuta, 1932 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 24. helmikuuta 2007 Brooklyn New York, N. Y., Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja free jazz -viulisti.
Jenkins oli mukana Association for the Advancement of Creative Musicians-ryhmän (AACM) toiminnassa ollessaan koulunopettaja Chicagossa. Hän myös on yksi Creative Construction Companyn perustajista Anthony Braxtonin ja muiden kanssa. Hän johti Revolutionary Ensembleä ja muodosti trion Anthony Davisin ja Andrew Cyrillen kanssa.
Viisitoista viimeistä vuottaan Jenkins teki lähinnä tilaussävellyksiä, kuten rap-oopperan "Fresh Faust", kantaatin "The Negro Burial Ground" ja Hans Werner Henzen saksalaiselle festivaalille tilaaman "Mother of Three Sons". Hän kävi Suomessa Tampere Jazz Happeningissä vuosina 1987 ja 1992.
TAC-2
TAC-2 ("Totally Accurate Controller MK2") on Suncom Technologiesin valmistama Atari 2600-yhteensopiva peliohjain, jota käytettiin yleisesti Commodore C64, Amiga ja Atari ST -tietokoneiden kanssa. Ohjainmalleja on kaksi, musta ja valkoinen, joista jälkimmäinen on hieman harvinaisempi keräilykappale. TAC-2 pärjäsi aina hyvin tietokonelehtien tekemissä vertailuissa ja tuli tunnetuksi kansan keskuudessa kestävyydestään.
Pelit-lehden jutussa Commodore 64:sta sanottiin, että jos TAC-2:en heittää seinään, seinään saattoi jäädä jälki, TAC-2:een ei.
Chandra Crawford
Chandra Crawford (s. 19. marraskuuta 1983) on entinen kanadalainen sprinttihiihtoon erikoistunut maastohiihtäjä ja olympiavoittaja. Torinon olympialaisissa 2006 Crawford yllätti useat ja voitti vapaan tyylin sprinttikilpailun ylivoimaisesti.
Olympiavoittoaan lukuun ottamatta Crawford ei menestynyt arvokisoissa. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui sprintin karsinnassa 45:nneksi ja Sapporon MM-kilpailuissa 2007 sijalle 32. Sapporossa hän karsiutui lisäksi sprinttiviestin alkuerissä sijoittuen lopputuloksissa 15:nneksi.
Maailmancupissa Crawford on voittanut vapaan hiihtotavan sprinttikilpailut Canmoressa 26. tammikuuta 2008 ja Lahdessa 1. maaliskuuta 2008. Sprintticupin loppupisteissä hän oli kaudella 2007–2008 seitsemäs. Sitä ennen hän oli menestynyt maailmancupissa vain kaudella 2005–2006, jolloin sijoittui 4. helmikuuta käydyssä Davosin sprinttikilpailussa kolmanneksi. Lisäksi hän ylsi neljässä muussa cupin kilpailussa kymmenen parhaan joukkoon. Sprintticupin lopputuloksissa hän oli 14:s. Kaudella 2011–2012 hän oli toinen Roglan vapaan hiihtotavan sprintissä ja sprintticupin kokonaispisteissä seitsemäs. Tour de Skillä 2006–2007 hän sijoittui kolmanneksi sprinttikilpailussa Münchenissä. Crawford lopetti uransa keväällä 2014.
Adi Dassler
Adolf "Adi" Dassler (3. marraskuuta 1900, Herzogenaurach, Saksa – 6. syyskuuta 1978, Herzogenaurach, Saksa) oli saksalainen suutari, joka valmisti ensimmäiset urheilujalkineensa vuonna 1920. Adi Dasslerin tunnetuin yritys on Adidas, jonka hän perusti riitaannuttuaan veljensä Rudolf Dasslerin kanssa.
Adi Dassler aloitti suutarinuran 1920-luvulla. Hän halusi valmistaa jokaiselle urheilulajille oman jalkineensa, ottaen huomioon kunkin lajin erityisvaatimukset.
Hän oli innokas urheilumies, joka vietti mahdollisimman paljon aikaa urheilukentillä ja -kisoissa, urheilijoiden toiveita ja näkemyksiä kuunnellen. Vuonna 1925 hän asensikin valmistamiinsa juoksukenkiin ruuvattavat piikit ja vuodesta 1928 lähtien Adi Dasslerin valmistamat jalkineet ovat olleet merkittävässä asemassa olympiaurheilijoiden varustuksessa.
1930-luvun puoleen väliin mennessä Adi Dassler valmisti yli 30 kenkämallia 11 urheilulajille ja hänen kenkätehtaassaan oli noin 100 työntekijää. Alle kahdessa vuosikymmenessä yritys nousi maailman johtavaksi urheilujalkineiden valmistajaksi.
Vuonna 1948 Adi Dassler loi yritykselleen nimen: Adidas, etu- ja sukunimiään lainaten. Vuotta myöhemmin hän rekisteröi kengistään tutut kolme raitaa, luoden yritykselleen yhden maailman tunnetuimmista logoista.
Adi Dasslerin suuri kansainvälinen läpimurto tapahtui vuoden 1954 jalkapallon MM-kisoissa, jossa Saksan joukkue pelasi finaalissa Unkaria vastaan. Saksan joukkue käytti ensimmäistä kertaa jalkapalloilun historiassa kenkiä, joissa oli vaihdettavat nappulat.
Terssi
Terssi on diatonisen asteikon kolmas intervalli, jonka sävelten väli on puolitoista (pieni terssi) tai kaksi sävelaskelta (suuri terssi eli "ditonus"). Terssi voi tarkoittaa myös diatonisen asteikon kolmatta säveltä eli medianttia.
"Puhtaasti viritetyssä" suuressa terssissä, joka saadaan aikaan esimerkiksi viululla, sävelten taajuuksien suhde on 5:4 (1,25), pienessä terssissä 6:5 (1,2). Tasavireisessä asteikossa suhteet poikkeavat näistä jonkin verran: suuressa terssissä suhde tällöin on formula_1 ≈ 1,25992 ja pienessä formula_2 ≈ 1,1892. Tasavireisessä asteikossa oktaaviin mahtuu kolme suurta tai neljä pientä terssiä (esimerkiksi C–E–Gis/As–C tai C–Es–Ges/Fis–A–C).
Länsimaisessa musiikissa terssi on tärkeä intervalli, sillä se on pohjana duurin ja mollin muodostamiselle. Tavallisessa kolmisoinnussa on nimensä mukaisesti kolme säveltä: perussävel, terssi ja kvintti eli sävelet I, III ja V. Sekä intervalli I–III että intervalli III–V ovat terssejä. Se, onko sointu duuri- vai mollisointu, määräytyy terssien suuruuden mukaan. Mikäli alempi terssi (I–III) on suuri ja ylempi (III–V) pieni, soinnusta tulee duurisointu (esim. C-duuri: C–E–G). Jos taas alempi terssi on pieni ja ylempi suuri, soinnusta tulee mollisointu (esim. c-molli: C–E♭–G). Molempien terssien ollessa pieniä saadaan vähennetty kolmisointu (esim. c-vähennetty: C–E♭–G♭). Kun terssit ovat molemmat suuria, sointu on ylinouseva kolmisointu (esim. C-ylinouseva: C–E–G♯).
Andrei Kovalenko
Andrei Kovalenko (ven. Андрей Коваленко, s. 7. kesäkuuta 1970 Balakovo, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Kovalenko on pelannut NHL-seuroissa Colorado Avalanche, Montreal Canadiens ja Boston Bruins sekä Venäjän superliigan seuroissa Lokomotiv Jaroslavl ja Avangard Omsk.
Akhaia
Akhaia () eli Akhaian alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Αχαΐας, "Perifereiakí enótita Akhaías") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Länsi-Kreikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Patras. Alueyksikön pinta-ala on 3 272 neliökilometriä ja asukasluku 309 694 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan pohjoisosassa. Se perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Akhaian prefektuurin (Νομός Αχαΐας, "Nomós Akhaías").
Akhaia on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. "Iliaassa" ja "Odysseiassa" kreikkalaisia kutsutaan yleensä akhaijeiksi. Egyptiläisissä lähteissä mainitaan noin 1400 eaa. "Ahhijawa" tarkoittaen mahdollisesti Kreetan ja Manner-Kreikan mykeneläisiä.
Historiallisen antiikin aikana akhaialaisten perustama Akhaian liitto soti Aitolian liittoa, Rooman valtakuntaa, Spartaa ja Makedoniaa vastaan. Roomalaisella kaudella Akhaian mukaan nimetty Achaea oli yksi Rooman provinsseista. Se käsitti koko Peloponnesoksen ja osan nykyisestä Keski-Kreikasta. Keskiajalla ristiretkeilijät perustivat Akhaian ruhtinaskunnan, joka joutui ensin Venetsian ja lopulta Osmanien valtakunnan vallan alle.
Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
Sergei Gontšar
Sergei Viktorovitš Gontšar (ven. Сергей Викторович Гончар, ; s. 13. huhtikuuta 1974 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkopuolustaja, joka toimii NHL-seura Pittsburgh Penguinsissa puolustajien kehitysvalmentajana.
Gontšar oli Washington Capitalsin varaus ensimmäisellä kierroksella . Ensimmäiset NHL-ottelunsa hän pelasi Washington Capitalsissa työsulkukaudella 1994–1995. Lähes kymmenen kokonaisen Washingtonissa pelatun kauden jälkeen hänet myytiin Boston Bruinsiin 3. maaliskuuta 2004. Venäjällä pelaamansa työsulkukauden jälkeen Gontšar solmi viisivuotisen, 25 miljoonan dollarin sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa 4. elokuuta 2005. Pittsburgh-sopimuksen päätyttyä Gonchar siirtyi kolmen vuoden sopimuksella Ottawa Senatorsiin vapaana agenttina siirtorajan avauduttua 1.heinäkuuta 2010. Hänet kaupattiin 7. kesäkuuta 2013 Dallasiin vaihdossa ehdolliseen kuudennen kierroksen varausvuoroon.
Ennen kauden 2004–2005 NHL:n työsulkua Gontšar oli yksi parhaimmista hyökkäävistä puolustajapelaajista NHL:ssä. Hänet valittiin kahdesti (2002 ja 2003) . Lisäksi hän teki enemmän pisteitä kuin yksikään toinen NHL:n puolustajista kausilla 2000–2004, jolloin hän teki 74 maalia ja 241 pistettä Washingtonissa ja Bostonissa.
Pavel Datsjuk
Pavel Valerjevitš Datsjuk (, s. 20. heinäkuuta 1978 Sverdlovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Datsjuk tunnetaan taitavana kahden suunnan pelaajana, jonka vahvuuksia ovat mailankäsittely, kiekonriistot, luistelu ja erikoistilannepelaaminen.
1990-luvun puolessavälissä Datsjuk pelasi Venäjällä Dinamo-Energija Jekaterinburgin farmijoukkueessa, ja vaikka oli joukkueessaan taitava pelaaja, skoutit ohittivat hänet pienen koon takia. Datsjuk huomattiin vasta kun Jekaterinburgin valmentajaksi tuli Venäjän olympiajoukkueen valmentaja Vladimir Krikunov. Krikunov kiinnitti huomiota Datsjukin poikkeukselliseen kävelytyyliin ja loistavaan pelisilmään jalkapallokentällä. Krikunov ryhtyi valmentamaan taitavasta Datsjukista kahden suunnan hyökkääjää. Huolimatta hyvästä menestyksestä Krikunovin valmennettavana häntä ei varattu 1996 eikä 1997 NHL Drafteissa. Datsjukin löysi osittain sattumalta Detroit Red Wingsin Euroopan skoutti Håkan Andersson, joka olikin ilmeisesti ainoa NHL-skoutti, joka näki Datsjukin pelaavan ennen 1998 NHL Draftia. Detroit varasi Datsjukin 1998 numerolla 171.
Datsjuk on voittanut NHL-urallaan Stanley Cupin kahdesti, 2002 ja 2008. Hänelle on myönnetty NHL:n parhaalle puolustavalle hyökkääjälle jaettava Frank J. Selke Trophy -palkinto vuosina 2008, 2009 ja 2010. Herrasmiespelaajalle jaettavan Lady Byng Memorial Trophy -palkinnon hän on saanut peräti neljä kertaa, vuosina 2006–2009. Datsjuk oli kauden 2008–2009 jälkeen ehdolla Hart Memorial Trophy-palkintoon, joka luovutetaan NHL:n kauden arvokkaimmalle pelaajalle.
Voittaessaan 2008 Detroitin riveissä toisen Stanley Cupinsa Datsjuk valittiin liigan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi. Lisäksi hän voitti NHL:n herrasmiespelaajan palkinnon kolmatta kertaa peräkkäin. Datsjuk voitti runkosarjan plus-miinustilaston ja kiekonriistotilaston 144:llä riistolla, joka oli 58 enemmän kuin seuraavan olleella Mike Modanolla, ja ylitti Datsjukin omissa nimissä olleen aiemman kausiennätyksen.
Bleacher Reportin listatessa 50 taitavinta pelaajaa vuoden 1967 jälkeen Datsjuk sijoittui kymmenenneksi jättäen taakseen mm. Aleksandr Ovetškinin, Sidney Crosbyn, Joe Sakicin ja Peter Forsbergin.
TSN SportCenter valitsi Datsjukin NHL:n taitavimmaksi aktiivipelaajaksi vuonna 2011 Hänet tunnetaan muun muassa hyvänä rangaistuslaukausten laukojana.
Datsjuk on pelannut viidet olympialaiset ja kuudet MM-kilpailut. Datsjuk oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Venäjän maajoukkueesta Datsjukilla on olympiapronssia 2002, maailmanmestaruus 2012, MM-hopeaa 2010, sekä MM-pronssia 2005 ja 2016.
Maksim Afinogenov
Maksim Sergejevitš Afinogenov (, s. 4. syyskuuta 1979 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Nopeana luistelijana tunnettu Afinogenov edustaa KHL-seura Vityaz Podolskia. Afinogenovin yhden kauden piste-ennätys NHL:ssä on kaudelta , jolloin hän teki 73 pistettä. Afinogenov tunnetaan nopean luistelun lisäksi tulisesta rannelaukauksesta.
Afinogenov on Moskovan Dynamon kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen pelinsä Venäjän jääkiekon superliigassa kaudella 1995–1996. Buffalo Sabres varasi Afinogenovin kolmannella kierroksella vuonna ja hän siirtyi Sabresin organisaatioon kaudeksi . Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi myös 15 ottelua farmijoukkue Rochester Americansissa, AHL:ssä. Afinogenov edusti yhdeksän kauden ajan Sabresia, kunnes siirtyi kaudeksi Atlanta Thrashersiin harjoitusleirin kautta. Afinogenovin kaudet ja jäivät rikkonaisiksi nivusvaivojen takia. Kauden 2009–2010 jälkeen Afinogenov siirtyi KHL-liigaan SKA Pietarin joukkueeseen viisivuotisella sopimuksella. Työsulkukauden hän pelasi Dynamossa.
Afinogenov on pelannut kolmet olympialaiset ja hän voitti olympiapronssia vuonna 2002 Salt Lake Cityssä. Afinogenov on pelannut myös seitsemät MM-kilpailut, joista on voittanut kerran kultaa (2008), kaksi hopeaa (2002 ja 2010) sekä pronssia (2005). Hän on pelannut myös kahdet alle 20-vuotiaiden MM- ja alle 18-vuotiaiden EM-kilpailut. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista hän on voittanut kultaa 1999 ja hopeaa 1998. Vuoden 1999 kisoissa hänet valittiin myös parhaaksi hyökkääjäksi. Vuoden 1996 alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuista Afinogenov voitti kultaa.
M3-konepistooli
M3-konepistooli ("U.S. Submachine Gun, Cal. .45, M3/M3A1") on konepistooli, jonka Yhdysvaltain asevoimat vuonna 1944 hyväksyi pääasialliseksi konepistoolimallikseen korvaamaan Thompson M1A1-konepistoolin. M3 tuli palveluskäyttöön joulukuussa 1942 ja sen paranneltu malli M3A1 joulukuussa 1944, ja se oli rajoitetussa käytössä vielä Persianlahden sodassa 1991 panssariajoneuvojen miehistöaseena.
M3, joka rakenteeltaan hyvin yksinkertaisena on halpa ja nopea valmistaa, sai kutsumanimen Grease Gun (rasvaprässi tai rasvapistooli) ulkonäkönsä takia. Sen valmistusteknisenä esikuvana oli Sten-konepistooli. M3 kesti hyvin likaa, oli kevyempi kuin Thompson, mutta tulinopeus oli 300 lks/minuutti hitaampi.
M3A1:ssa aiempi aseen kyljessä ollut virityskampi korvattiin pelkällä aseen lukossa olevalla reiällä, josta aseen käyttäjä sormellaan vetää lukon vireeseen.
Gymnopédies
Gymnopédies on kokoelma säveltäjä Erik Satien pianoteoksia, jotka julkaistiin Pariisissa vuonna 1888. Teoston nimi juontuu antiikin kreikkalaisesta tanssista, jota kutsuttiin gymnopediaksi.
"Gymnopédiet" ovat herkkiä, mutta monimutkaisia ja epäsäännöllisiä teoksia, joissa ylenkatsotaan monia taidemusiikin käytäntöjä, niissä esimerkiksi tapahtuu rytminvaihdoksia kesken melodisten fraasien ja fraaseja jätetään myös kesken. Teokset ovat eteerisiä ja tunnelmallisia ja niitä pidetään modernin ambient-musiikin esikuvina. Muun muassa Brian Eno on nimennyt Erik Satien suurimmaksi esikuvakseen.
Data (Star Trek)
Komentajakapteeni Data oli tiedemies Noonien Soongin luoma kuvitteellinen androidi televisiosarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi" sekä siihen perustuvissa elokuvissa. Dataa esitti näyttelijä Brent Spiner. Kuten ”veljensä” Lore sekä muut Soongin luomat androidit, myös Data on perinyt Soongin ulkonäön.
Datan alkuperä on epäselvä. Tähtilaivaston upseerien Omicron Thetalta pelastama androidi ei kotiplaneettansa elämän tuhouduttua nähnyt muita vaihtoehtoja kuin uran luomisen Tähtilaivastossa. Koneen älykkyydellä, pitkäjännitteisyydellä ja pedanttiudella Data läpäisikin Tähtiakatemian loistavin arvosanoin. Data palveli paitsi U.S.S. Enterprisellä (sekä D että E) ja U.S.S. Triestellä, myös U.S.S. Sutherlandin komentajana. Data tuhoutui kapteeniaan (Jean-Luc Picard) pelastaessaan vuonna 2379 elokuvassa . Hänet oli nimitetty Enterprisen förstiksi, mutta hän ei ehtinyt ottaa tehtävää vastaan.
Datan hahmossa on yhtäläisyyksiä alkuperäisen Star Trek -sarjan vulkanuslaisen Spockin kanssa.
Barra vasca
Barra vasca () oli keihäänheittotyyli, joka luotiin Francisco Francon hallitsemassa Espanjassa Melbournen olympialaisia varten 1956. Kiekonheitosta tuttuun pyörähdykseen perustunut tyyli kiellettiin jo vuonna 1956 vaarallisuutensa takia, sillä keihäs lensi usein arvaamattomaan suuntaan kuten katsomoon, ja Melbournen olympialaisissa sitä ei saanut enää käyttää. Barra vascan kehittäneiden espanjalaisten tarkoituksena oli murtaa pohjoismaalaisten hegemonia keihäänheitossa.
Barra vasca -tyyli perustuu vanhaan navarralaiseen keihäänheittotekniikkaan; siinä heitetään keihästä kuten kiekkoa. Heittäjä tarttuu keihääseen avokämmenellä peukalo keihään kärkeä kohti niin, että keihään takapään lape lepää vyötärön ja ristiselän päällä, pyörähtää kolmesti ja sinkoaa sen jälkeen keihään noin 45 asteen kulmassa tangentin suuntaan. Keihäs on saippuoitu tai rasvattu, jottei kitkalämpö polttaisi ihoa heittokädestä; tästä suomenkielinen nimitys ”saippuatyyli”.
Barra vasca -tyyli kiellettiin jo olympiakisojen karsinnoissa, sillä se osoittautui liian vaaralliseksi sekä toimitsijoille että yleisölle. Vain noin kolme neljäsosaa heitoista osui sektoriin, ja usein keihäs saattoi sinkoutua suoraan katsomoon. Barra vasca oli kuitenkin äärimmäisen tehokas tyyli, jolla tulokset kohenivat reilusti yli vuoden 1956 maailmanennätyksen 85,71.
Suomessa barra vasca -tyylillä pisimmälle heitti Pentti Saarikoski, joka teki sillä 99,25 metrin keihästuloksen vuonna 1956 Otanlahdessa Raumalla. Keihäässä aiemmin olympiakultaa voittanut mutta keihäänheitosta viihteen ja jousiammunnan pariin siirtynyt Tapio Rautavaara kokeili barra vascaa vuonna 1956. Kokeilun tuloksena syntyi 84,54 metriä kantanut heitto.
Spinetti
Spinetti on pienikokoinen, cembalon sukuinen kielisoitin, jossa kielet kulkevat viistosti (noin 30 asteen kulmassa) koskettimistoon nähden. Spinetit olivat aikoinaan suosittuja pienuutensa ja edullisen hintansa vuoksi.
Suomessa spinetin suosio kasvoi, kun ensin Jukka Tolonen ja hiukan myöhemmin Pekka Pohjola käyttivät sitä soololevyillään.
Virginaali
Virginaali ( < 'puikko') on cembaloa pienempi vanha kosketinsoitin, jossa kielet ovat poikittain koskettimistoon nähden. Virginaalit ovat yleensä suorakaiteen muotoisia ja yksisormioisia; myös viisi- tai useampikulmaisia (etenkin Italiassa).
Virginaali oli yleinen koti- ja harjoitussoitin Isossa-Britanniassa 1500- ja 1600-luvulla, mutta sen suosio väheni cembalon ja spinetin yleistyessä.
Virginaalille ja muille klaveereille sävelsivät musiikkia muun muassa John Bull, William Byrd, Giles Farnaby ja Orlando Gibbons. Heihin viitataan joskus nimellä "englantilaiset virginalistit". Merkittävimpiä säilyneitä englantilaisten virginalistien sävellyskokoelmia ovat "Fitzwilliam Virginal Book", johon on koottu lähes 300 klaveeriteosta, sekä William Byrdin "My Ladye Nevells Booke".
Parsevalin identiteetti
Funktionaalianalyysissä Parsevalin identiteetti eli Parsevalin kaava on sisätuloavaruuksien Pythagoraan lause. Sen mukaan jos "B" on Hilbertin avaruuden eli täydellisen sisätuloavaruuden ortonormaali kanta, on voimassa
Nimen alkuperä tulee Parsevalin lauseesta Fourier'n sarjoille, joka on lauseen erikoistapaus.
Parsevalin identiteetti voidaan todistaa Riesz-Fischerin lauseen avulla.
Martina Beck
Martina Beck, os. Glagow, (s. 21. syyskuuta 1979 Garmisch-Partenkirchen) on saksalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Beck on voittanut useita arvokisamitaleita olympialaisissa ja MM-kilpailuissa. Hanti-Mansijskin MM-kilpailuissa 2003 hän jakoi takaa-ajon maailmanmestaruuden Sandrine Baillyn kanssa – molemmat ampuivat kaksi ohilaukausta. Seuraavana vuonna hän puolestaan jakoi sprintin MM-pronssin Jekaterina Ivanovan kanssa. Beck on lisäksi voittanut maailmancupin kaudella 2002-03, jolloin hän oli myös tarkin ampuja 89 %:n lukemallaan. Hän asuu Mittenwaldin kauppalassa, Baijerissa.
Icewind Dale II
Icewind Dale II on Black Isle Studiosin kehittämä ja Interplayn vuonna julkaisema "Icewind Dale"-tietokoneroolipelisarjan videopeli. Peli on jatkoa "Icewind Dale"-pelille.
Icewind Dale II oli viimeinen Infinity Engine -pelimoottoria käyttänyt peli.
Toisin kuin edeltäjänsä, peli perustuu Dungeons & Dragons -roolipelin kolmannen laitoksen sääntöihin, jotka sallivat rotujen valita minkä tahansa hahmoluokan ja hahmoluokat voivat nyt käyttää mitä tahansa asetyyppiä. Peli tuo myös mukanaan kolmannen painoksen hahmoluokkia, kuten barbaarin, ja rotuja, kuten mustat haltiat ("Drow").
Uudet hirviötyypit olivat toinen näkyvä muutos pelissä. Tämän lisäksi Jäätuulen laaksosta on tutkittavissa suurempi alue kuin edellisessä osassa.
Peliä kiiteltiin sen rytmityksestä, taustamusiikista ja lukuisista muutoksista verrattuna alkuperäiseen peliin. Vastapainona kehuille pelin graafisen ulkoasun kritisoitiin olevan aikaansa jäljessä, sillä hahmot olivat pelkkää sprite-grafiikkaa piirrettyjen taustojen päällä. Samaisen vuoden suuremmat julkaisut, Neverwinter Nights ja Morrowind veivät peliltä medianäkyvyyttä, mutta tästä huolimatta Icewind Dale II sai arvosteluissa hyviä arvosanoja.
Hauskana triviana pelistä löytyy myös suomalainen kylä ("Wandering Village"), jossa asukkailla on perisuomalaisia nimiä, kuten Venla, Kyösti, Tahvo ja Leevi.
Risto M. Nieminen
Risto Matti Nieminen (s. 14. toukokuuta 1948 Helsinki) on Aalto-professori Aalto-yliopiston Teknillisen fysiikan laitoksella. Hänet valittiin vuoden professoriksi vuonna 2003. Nieminen nimitettiin 14. helmikuuta 2014 tieteen akateemikoksi.
Nieminen on opiskellut muun muassa Cambridgen yliopistossa ja suorittanut tekniikan tohtorin tutkinnon vuonna 1975. Oltuaan post-doc-tutkijana Kööpenhaminassa vuosina 1975–1977 Nieminen on toiminut professorina Jyväskylän yliopistossa 1978–1986, Cornellin yliopistossa Yhdysvalloissa 1979–1980 ja 1986–1987 sekä Teknillisessä korkeakoulussa ja Aalto-yliopistossa vuodesta 1987. Vuosina 1988–1996 hän toimi CSC – Tieteellinen laskenta Oy:n tieteellisenä johtajana. Akatemiaprofessorina hän on ollut vuosina 1997–2008. Vuonna 2010 Nieminen nimitettiin Aalto-yliopiston ensimmäiseksi Aalto-professoriksi.
Risto Niemisen erikoisala on teoreettinen ja laskennallinen materiaalifysiikka, jolta alalta hän on julkaissut yli 500 tieteellistä artikkelia. Hän on johtanut Suomen Akatemian laskennallisen nanotieteen huippuyksikköä (COMP) Teknillisessä korkeakoulussa ja Aalto-yliopistossa vuosina 2000–2013.
Risto Nieminen on yhdessä Matti Mannisen kanssa julkaissut kirjan "Pintafysiikka" (Suomen Fyysikkoseuran julkaisuja 1, Gummerus Oy kirjapaino, Jyväskylä 1988, 160 sivua, ISBN 951-96117-0-3).
Elonkierto
Elonkierto on Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen, MTT:n, maatalousaiheinen esittelypuisto Jokioisten keskustaajaman läheisyydessä Loimijokilaaksossa. Puistoalue on kooltaan 20 hehtaaria (peltoa 15 ha), ja esittelypolku on noin 2,5 kilometrin pituinen. Polun varrella on lukuisia kasveja ja eläimiä esittelyineen. Puisto on avoinna kesäkuusta syyskuun puoliväliin. Puisto on avoin kaikille ja siellä järjestetään myös opastettuja kierroksia.
Elämänmeno (televisiosarja)
Elämänmeno on suomalainen kolmiosainen televisiosarja vuodelta 1978. Se on Åke Lindmanin ohjaama ja Pirkko Saision käsikirjoittama, ja se perustuu Pirkko Saision samannimiseen romaaniin. Se kertoo viisihenkisen työläisperheen elämästä Helsingin Kalliossa 1940-luvun lopulta 1960-luvun lopulle. Tarinan keskeisinä henkilöinä on kaksi naista: perheen voimakas äiti Eila ja hänen tyttärensä Marja.
Televisiosarja on esitetty viimeksi Yle Teemalla heinäkuussa 2016.
Friedrich Georg Wilhelm von Struve
Friedrich Georg Wilhelm von Struve (; 15. huhtikuuta 1793 Altona, Holsteinin herttuakunta – 23. marraskuuta 1864 Pietari) oli saksalaissyntyinen venäläinen tähtitieteilijä maineikkaasta tähtitieteilijöiden suvusta.
Wilhelm Struve syntyi Hampurin lähellä Altonassa, joka oli osa tuolloin Tanskaan kuulunutta Holsteinin herttuakuntaa. Hänen isänsä Jacob Struve (1755–1841) oli matematiikanopettaja ja lukionrehtori, hänen jälkeläisensä kolmessa polvessa olivat tähtitieteilijöitä. Nuori Wilhelm lähetettiin 1808 veljensä luo Tarttoon, silloiseen Venäjän keisarikunnan Liivinmaan kuvernementtiin, ilmeisesti välttääkseen Napoleonin valtaamassaan Saksassa määräämän asevelvollisuuden.
Struve aloitti opinnot Tarton yliopistossa 15-vuotiaana vuonna 1808 ja valmistui pian parhain arvosanoin pääaineenaan filologia. Hän vaihtoi sitten alaa ja jatkoi opintojaan tähtitieteilijänä. Vuosina 1813–1820 hän opetti yliopistossa, ensin ylimääräisenä professorina, vuodesta 1820 alkaen matematiikan ja tähtitieteen varsinaisena professorina. Vuosina 1820-1839 hän toimi Tarton tähtitieteellisen observatorion johtajana. Vuosina 1839–1862 hän oli Pietarin tiedeakatemian vasta perustetun Pulkovon observatorion ensimmäisenä esimiehenä Pietarin esikaupungissa.
Struve tutki muun muassa kaksoistähtiä ja onnistui ensimmäisenä määrittämään esimerkiksi Vegan näennäisen liikkeen taivaalla eli parallaksin. Hän tutki myös geodesiaa eli maan muotoa sekä rakennutti 2 820 km pitkän kolmiomittausketjun - Struven ketjun, joka siis on nimetty hänen mukaansa. Ketju rakennettiin Venäjälle ja Ruotsi-Norjaan, Hammerfestista Mustallemerelle. Ketju on nykyään UNESCOn maailmanperintölistan kohde.
Vuonna 1815 Struve avioitui Altonassa Emilie Wallin kanssa (1796–1834) ja heille syntyi 12 lasta, joista kahdeksan jäi henkiin. Hänen pojistaan Otto Wilhelm von Struve oli myös merkittävä tähtitieteilijä ja isänsä seuraaja Pulkovon observatorion johtajana, Genrih Struve (1822–1908) oli kemisti ja Bernhard Struve (1827–1889) oli Venäjän valtion virkamiehenä Siperiassa ja kuvernöörinä Astrahanissa ja Permissä.
Vaimonsa kuoleman jälkeen Struve avioitui Johanna Bartelsin (1807–1867) kanssa. Heidän kuudesta lapsestaan tunnetuin oli Karl Struve (1835–1907) joka toimi Venäjän suurlähettiläänä Japanissa, Yhdysvalloissa ja Alankomaissa.
Otto Wilhelm von Struven pojat Ludwig Struve ja saksalaistunut Hermann Struve olivat kuuluja tähtitieteilijöitä, samoin Ludwig Struven poika Otto Struve, Wilhelm von Struven pojanpojanpoika, joka vaikutti Yhdysvalloissa.
Bernhard Struven pojasta puolestaan Peter Struvesta (1870–1944) tuli marxilainen toimittaja, ja hän liittyi Venäjän työväenpuolueeseen, mutta erosi siitä, kun menševikit ja bolševikit riitautuivat ja puolue hajosi. Peter Struve liittyi Perustuslaillis-demokraattiseen kadettipuolueeseen ja hänestä tuli liberaali. Venäjän sisällissodan aikana Peter Struve liittyi valkoisten puolelle. Hän kuoli vuonna 1944 Pariisissa.
Uusimaa (täsmennyssivu)
Uusimaa tarkoittaa seuraavia asioita:
Aihepiiriin liittyvät läheisesti myös:
Satakunta
Satakunta voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Benjamin Raich
Benjamin Raich (s. 28. helmikuuta 1978 Arzl im Pitztal) on itävaltalainen kilpauransa päättänyt alppihiihtäjä, yhdeksänkertainen maailmancup-kristallipallon voittaja, kolminkertainen maailmanmestari sekä kaksinkertainen olympiavoittaja. Aikuisten arvokisamitaleja Raich voitti kaikkiaan 13 kappaletta. Hän voitti 36 maailmancup-osakilpailua, oli 29 kertaa toinen ja 27 kertaa kolmas. Benjamin Raichin sisko Carina Raich oli myös maailmancuptason alppihiihtäjä.
Raich on naimisissa alppihiihtäjä Marlies Schildin kanssa. He saivat poikalapsen 21. lokakuuta 2015.
Voitettuaan kaksi juniorimaailmanmestaruutta pujottelussa ja suurpujottelussa sekä yhden alppiyhdistetyssä Benjamin Raich siirtyi alppihiihdon maailmancupiin vuonna 1998. Jo seuraavana vuonna Raich otti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoiton pujottelussa Schladmingissa noustuaan voittoon ensimmäisen kierroksen 23. sijalta. Keväällä 2001 Raich nousi lopullisesti maailman huippujen joukkoon saavuttamalla ensin hopeaa maailmanmestaruuskilpailujen pujottelussa ja lopulta voittamalla pujottelun maailmancupin. Keväällä 2002 Salt Lake Cityn talviolympialaisissa Raich voitti pronssimitalin sekä pujottelussa että alppiyhdistetyssä.
Parin hieman hiljaisemman vuoden jälkeen "Benni" menestyi loistavasti kaudella 2005. Bormion MM-kilpailuissa Raich saavutti sekä pujottelun että alppiyhdistetyn maailmanmestaruuden, ja lisäksi hän sijoittui suurpujottelussa toiseksi ja supersuurpujottelussa kolmanneksi. Uutena lajina maailmanmestaruuskisojen ohjelmaan tulleessa joukkuekilpailussa Raich voitti niin ikää hopeaa Itävallan joukkueessa. Myöhemmin keväällä hänet kruunattiin pujottelun, suurpujottelun ja alppiyhdistetyn maailmancupin voittajaksi.
Helmikuussa 2006 Raich voitti olympiakultaa Torinon talviolympialaisissa pujottelussa ja suurpujottelussa. Maaliskuussa 2006 Raich voitti ensimmäisen kerran urallaan maailmancupin kokonaiskilpailun. Lisäksi hän voitti toisen kerran peräkkäin suurpujottelun ja yhdistetyn maailmancupin.
Vuoden 2007 MM-kisoissa Raich voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa superalppiyhdistetyssä. Samalla kaudella hän voitti kolmannen kerran pujottelun maailmancupin. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sai hopeaa suurpujottelussa. Kaudella 2009–2010 hän voitti alppiyhdistetyn maailmancupin. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän otti hopeaa joukkuekilpailussa.
Kauden 2005–2006 maailmancupin kokonaisvoittonsa lisäksi Raich on sijoittunut kokonaispisteissä toiseksi kausilla 2004–2005, 2006–2007, 2007–2008, 2008–2009 ja 2009–2010 sekä kolmanneksi kaudella 2003–2004. Pujottelucupin hän voitti kolmesti, suurpujottelucupin kahdesti ja alppiyhdistetyn kolmesti. Uran viimeiseksi jäänyt osakilpailuvoitto tuli Crans Montanan supersuurpujottelukilpailussa helmikuussa 2012, ja viimeinen palkintosija Garmisch-Partenkirchenin suurpujottelukilpailussa maaliskuussa 2015.
Raich ilmoitti lopettavansa uransa motivaation puutteen vuoksi 37-vuotiaana syyskuussa 2015.
Konrad Lehtimäki
Konrad Vilhelm Lehtimäki (18. tammikuuta 1883 Vahto – 25. toukokuuta 1937 Turku) oli suomalainen kansanedustaja, kirjailija ja toimittaja.
Lehtimäen veljiä ovat Verner ja Jalmar Lehtimäki. Hänen vanhempansa olivat torppari Vilhelm Lehtimäki ja Johanna Emilia Åkerman (Lavamäki). Hänen puolisonsa vuodesta 1904 oli Mandi Matilda Vallin. Lehtimäki kävi kansakoulun ja työskenteli sitten vuosina 1891–1903 Suomessa karjapaimenena, renkinä, leipurina, tukkilaisena ja konttoristina sekä ulkomailla merimiehenä, biljardimarkköörinä ja hiilenkantajana. Lehtimäki oli asemamiehenä 1903–1907, ja vuosien 1907–1913 välillä hän toimi sosialidemokraattisen puolueen puhujana sekä Viipurin läänin läntisen vaalipiirin ja Turun läänin eteläisen vaalipiirin sos.dem. piirisihteerinä. Hän työskenteli 1918 Kansan Lehden toimittajana Tampereella.
Lehtimäki valittiin eduskuntaan sosialidemokraattisen puolueen edustajana kaksi kertaa vuosiksi 1911–1917. Toisella kaudella Kerenskin Venäjän väliaikainen hallitus hajotti eduskunnan.
Lehtimäki sai kuolemantuomion 1918 valtiopetoksesta, mutta tuomio peruttiin kulttuuriväen painostuksesta, kun hänet todettiin 11. joulukuuta 1918 syyttömäksi.
Julkisuudessa on esitetty väitteitä, että hän olisi 1918 paennut Venäjälle, mutta Lehtimäen pojanpojan Kimmo Lehtimäen mukaan hänet saatetaan sekoittaa veljeensä Verneriin, joka tosiaan huhtikuussa 1918 pakeni Venäjälle.
Konrad ja Verner Lehtimäki esiintyvät päähenkilöinä venäläisen kirjailijan Gennadi Fishin Suomen sisällissodasta kertovan romaanin "Kljatwa" (1937, suomeksi ”Vala”) ensimmäisissä painoksissa, mutta myöhemmissä painoksissa, 1941 alkaen, Konrad on häivytetty muuttamalla nimeksi "Irmari", ja myös Vernerin nimi on muutettu.
WSOY:n taidekokoelmassa on Armas Lehtimäen 1945 maalaama muotokuva isästään Konrad Lehtimäestä.
Lehtimäki luetaan ensimmäisten työläiskirjailijoiden joukkoon. Hänen pääteoksensa on pasifistinen utopiaromaani "Ylös helvetistä" (1917), joka kertoo tulevasta maailmansodasta ja maailmanvallankumouksesta. Teos käännettiin ainakin venäjäksi, ja esipuheen siihen kirjoitti Maksim Gorki. Koko painos kuitenkin tuhottiin, kun se oli joutunut uudelleenarvioinnin kohteeksi. Teos on pasifistinen dystopia, työläisromaani ja varhaisklassinen tieteiskuvitelma.
Lehtimäen toinen tunnettu teos on kauhunovellikokoelma "Syvyydestä". "Taistelija" on omaelämäkerrallinen romaani. Lisäksi Lehtimäki on kirjoittanut näytelmiä, joukossa "Spartacus" ja "Perintö". Dosentti Ville Ropposen mukaan Lehtimäen tuotannosta huomiota ansaitsevat yhä teokset "Rotkoista", "Syvyydestä" ja "Ylös helvetistä".
Shadow of the Beast
Shadow of the Beast on Reflections Interactiven kehittämä ja Psygnosiksen julkaisema toimintaseikkailupeli vuodelta 1989. Peli julkaistiin alun perin Commodore Amigalle, mutta suosion lisääntyessä siitä tehtiin versiot monille muille aikansa laitteille.
Psygnosis oli jo aikaisemminkin julkaissut näyttävän näköisiä sivuttaiseen ruudunvieritykseen perustuvia pelejä (ennen kaikkea "Obliterator"), mutta Shadow of the Beast oli silti ilmestyessään ennen näkemätön näyttävyytensä puolesta. Tämän lisäksi David Whittakerin loisteliaasti sävelletty taustamusiikki vahvisti pelin tunnelmaa.
Joissakin arvosteluissa valitettiin pelin vaikeutta ja tyylillisten seikkojen ajamista ohi sisällöstä, mutta pelin myyntiä tämä ei hidastanut. MikroBitti-lehdessä Jukka Tapanimäki antoi pelille täydet viisi tähteä. Shadow of the Beastista tuli menestystarina ja pelistä julkaistiin kaksi jatko-osaa ("Shadow of the Beast II" (1990) ja "Shadow of the Beast III" (1992)). Muille laitteille julkaistut versiot olivat yleensä ottaen teknisesti heikompia, johtuen Amigan tuohon aikaan ylivertaisista laiteominaisuuksista. Beast II arvioitiin ilmestyessään yleensä vielä ensimmäistä osaa vaikeammaksi (ensimmäisen pelin pystyivät sinnikkäät pelaajat vielä läpäisemään). Tyyliltään jatko-osa ei ollut muuttunut, joskin siinä oli alkeellinen jäsennin, jolla pystyi joskus kommunikoimaan joidenkin muiden pelihahmojen kanssa. Beast III sen sijaan keskittyi enemmän ongelmanratkaisuun, ja siinä vaikeustaso oli huomattavasti matalampi - joskin pelaajat saattoivat jumittua pelin moniin pulmatehtäviin. Sarjan viimeinen osa ei ilmestyessään kuitenkaan häikäissyt enää teknisessä mielessä, joten se jäi selvästi vähemmälle huomiolle.
Ensimmäisen Beast-pelin tarinan pääosassa on mies nimeltä Aarbron, joka siepattiin lapsena ja taikuuden vaikutuksesta muuttui ajan myötä pahaksi mestaajahirviöksi, joka palveli pahaa lordi Maletothia. Aarbronin muistot ihmiselämästään palautuvat, kun Aarbron määrätään teloittamaan vanki, jonka hän tunnistaa omaksi isäkseen. Aarbron vannoo kostoa kaikille hänelle vääryyttä tehneille ja seikkailu alkaa.
Gymnopaidiai
Gymnopaidiai (yleensä monikossa , yksikössä ; ; joskus "gymnopedia") oli antiikin kreikkalainen juhla, jota vietettiin Spartassa Apollonin (Pythaios tai Karneios), Artemiin ja Leton kunniaksi. Siihen kuului voimistelukilpailuja.
Gymnopaidiai-juhla perustettiin mahdollisesti noin vuonna 665 eaa. Juhla järjestettiin aina kesäisin Hekatombeus-kuussa eli attikalaisen kalenterin Hekatombaion-kuun aikaan, toisin sanoen heinä-elokuussa, ja se kesti useita päiviä, mahdollisesti kymmenen päivää. Juhlan nimi on peräisin sanoista "gymnos" (, 'alasti') ja "paidion" (, 'lapsi').
Juhlaan kuului sen nimen mukaisesti alastomien nuorukaisten sotatanssiesityksiä. Ne sijoittuivat Spartan agoralle Apollonin, Artemiin ja Leton patsaiden ympärille. Tanssin liikkeet muistuttivat palaistralla tehtyjä harjoituksia ja pankrationia sekä tragedioihin kuulunutta "emmeleia" () -tanssia. Juhla oli luonteeltaan iloinen, ja sen aikaan Spartassa vieraili paljon muiden kaupunkien asukkaita. Ainoastaan ikääntyneitä poikamiehiä oli kielletty osallistumasta juhlaan.
Juhlan viimeisenä päivänä myös aikuiset miehet tanssivat ja lauloivat khoroksena. Esityksiin kuului muun muassa Thaletaan ja Alkmanin lauluja ja Dionysodotoksen paiaaneja. Kuoron johtaja piti tietynlaista seppelettä, jota kutsuttiin thyrealaiseksi seppeleeksi (), ja sillä muistettiin niin kutsutussa Thyreassa saatua voittoa. Myös laulut ylistivät kyseisessä taistelussa kaatuneita. Juhlalla oli suuri merkitys spartalaisen musiikkielämän kehityksessä.
Platon mainitsee teoksessaan "Lait" gymnopaidian kaltaiset harjoitukset erinomaiseksi koulutuskeinoksi, koska tanssimalla uuvuttavasti kesähelteellä nuorukaiset harjoittivat sekä musiikillisia kykyjään, että sotataitojaan.
Lahti L-35
Lahti L-35 on Aimo J. Lahden suunnittelema pistooli, jota valmistettiin vuosina 1935–1952, neljänä eri valmistussarjana noin 9 000 kappaletta. Ensimmäinen tuotantosarja valmistui vasta 1938.
Aseessa on pistoolille poikkeuksellinen lukon kiihdytin. Sen avulla aseen suunnittelija halusi vähentää häiriöalttiutta jäätyneenä tai likaisena. Kiihdytin osoittautui kuitenkin käytännössä tarpeettomaksi, jopa haitalliseksi, sillä se heikentää luistia. Jos Lahti-pistoolissa käytetään liian kovia latauksia (konepistoolin patruunoita ym.), luistin väsymismurtuma alkaa tyypillisesti kiihdyttimen akselin kohdalta.
Suomen armeija käytti L-35:ttä talvi- ja jatkosodassa ja se oli virallinen palveluspistoolimalli 1980-luvulle asti, jolloin se korvattiin FN HP.DA -pistoolilla (9.00 PIST 80 / 9.00 PIST 80-91).
Valmet kokosi tehtaalle jääneistä osista vielä vuonna 1985 L-35:n 50-vuotisjuhlavuoden kunniaksi sadan kappaleen erän pistooleja, jotka sarjanumeroitiin välille 50 001–50 100.Asetta lisenssivalmistettiin myös Ruotsissa Husqvarna m/40 -nimikkeellä lähes 100 000 kappaletta vuosina 1940–1946.
Karsitun painon, huonolaatuisen teräksen ja käytetyn tehokkaan konepistoolipatruunan vuoksi Husqvarnan valmistamat aseet alkoivat hajota 1980-luvulla, jolloin lähes kaikki poistettiin käytöstä ja tilalle otettiin vanha m/07 (lisenssivalmistettu FN Browning M1903).
Ruotsin armeija käytti m/40:tä 1990-luvulle asti, jolloin se korvattiin maavoimissa Glock 17- (Pistol 88) ja ilmavoimissa Glock 19 (Pistol 88B) -pistoolilla.
Ahdistus (tekniikka)
Ahdistus () on nimitys sille, että paikalleen vielä asentamattoman akselin halkaisija on suurempi kuin reiän, johon se asennetaan. Ahdistuksen suuruus saadaan vähentämällä reiän mitasta akselin mitta, siksi se on aina negatiivinen. Tässä yhteydessä sanoilla 'akseli' ja 'reikä' tarkoitetaan myös sellaisia kappaleita, joiden muoto poikkeaa lieriöstä.
Jos akselin halkaisija on pienempi kuin reiän, johon se asennetaan, on kyseessä välys. Välyksen (englanniksi "clearance") suuruus saadaan myös vähentämällä reiän mitasta akselin mitta, siksi se on aina positiivinen.
Kun napaliitosta tehtäessä navassa olevaan reikään työnnetään hieman reikää suurempi akseli, syntyy puristusliitos. Jos napaliitos tehdään siten, että napaa lämmitetään reiän laajentamiseksi, tai akselia jäähdytetään akselin kutistamiseksi, syntyy kutistusliitos, kun akselin reikään työntämisen jälkeen lämpötila palautuu ennalleen.
Polystyreeni
Polystyreeni on polymeeri, jota valmistetaan styreenistä joka on aromaattinen hiilivety. Polystyreeni on kestomuovi; huoneenlämmössä jäykkä, mutta voidaan muokata kuumentamalla. Polystyreenin kemiallinen kaava on (CH), sulamispiste 240 °C, suhteellinen tiheys 1,04–1,13 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), leimahduspiste 345–360 °C, itsesyttymislämpötila 427 °C ja CAS-numero 9003-53-6.
Polystyreeni voidaan jaotella käyttötarkoituksensa perusteella eri luokkiin:
EPS (puhekielessä Styrox, joka oli Oy Wiik & Höglund Chemicals Ab:n markkinointinimi 1950-luvulla, myös tunnettu nimellä kevel-levy), on paisutettua polystyreenimuovia (expanded polystyrene), jota käytetään kestävyytensä ja lämmöneristävyytensä ansiosta laajasti rakennusteollisuudessa ja rakentamisessa. Muoviraaka-aineen määrä lopullisessa eristeessä on noin 2–5 % levyjen tilavuudesta.
EPS-eristettä valmistetaan imeyttämällä pieniin polystyreenihelmiin pentaania. Imeytyksen jälkeen raaka-aine annostellaan esipaisutusreaktoriin, jossa polystyreeni paisutetaan haluttuun tiheyteen höyryn ja paineen avulla. Reaktorista nämä "styroksihelmet" ajetaan siiloihin, joissa niiden annetaan saavuttaa tarvittavat lujuusominaisuudet.
Siiloista polystyreenihelmet ajetaan muotille, jossa niistä sintrataan höyryn avulla halutun muotoinen ja kokoinen tuote. Varsinkin eristelevytuotannossa sintrataan usein suurikokoinen blokki, josta sahataan halutun paksuisia eristelevyjä.
Myös muita käyttökohteita on paljon: pakkaustuet, kertakäyttöastiat, erilaiset säilytyskotelot ja monet muut käyttökohteet. Polystyreenivaahtoa voidaan valmistaa eri lujuuksina kulloisenkin käyttötarkoituksen mukaan.
Polystyreeni voidaan hävittää polttamalla muun palavan aineksen mukana. Polystyreeniä ei kuitenkaan suositella poltettavaksi, koska sen rakenteessa on aromaattisia bentseenirenkaita ja sen palaessa voi vapautua polyaromaattisia hiilivetyjä.
Christopher Dean
Christopher Colin Dean (s. 27. heinäkuuta 1958 Nottingham, Englanti) on uransa päättänyt brittiläinen taitoluistelija ja jäätanssin olympiavoittaja parinsa Jayne Torvillin kanssa. Deanille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvo vuonna 1999.
Dean aloitti luistelemisen kymmenenvuotiaana. Hänen ensimmäinen jäätanssiparinsa oli Sandra Elson, jonka kanssa hän aloitti harjoittelun 14-vuotiaana. Dean ja Elson eivät tulleet toimeen keskenään, ja pari erosi, vaikka he olivat voittaneet nuortenmestaruuden. Dean suostui sitten kokeilemaan luistelua yhdessä toisen birmingamilaisen, Jayne Torvillin kanssa.
Dean ja Torvill nousivat kansainväliselle huipputasolle vuonna 1980, kun pari sijoittui neljänneksi jäätanssissa olympialaisissa, maailman- ja euroopanmestaruuskilpailuissa.
Parin vapaaohjelma vuoden 1984 talviolympialaisissa Sarajevossa nousi maailmankuuluksi. He esittivät ohjelmansa taustana Maurice Ravelin "Boléro". Parille annettiin taiteellisesta vaikutelmasta korkein mahdollinen pistemäärä, eli yhdeksän kertaa 6,0. Tämä on ainoa kerta, jolloin täydelliset pisteet on saavutettu olympialaisissa.
Dean ja Torvill siirtyivät Sarajevon olympialaisten jälkeen ammattilaiskaukaloihin olympiavoittajina ja nelinkertaisena maailmanmestariparina. Ammattilaisina he eivät voineet osallistua arvokisoihin ennen kuin Kansainvälinen luisteluliitto löysensi sääntöjään vuonna 1993. Pari pääsi siten osallistumaan Lillehammerin vuoden 1994 talviolympialaisiin, joista he saivat pronssia.
Dean asuu Colorado Springsissä Yhdysvalloissa yhdessä vaimonsa, entisen amerikkalaisen taitoluistelijan Jill Trenaryn kanssa. Parilla on kaksi lasta.