hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Ernst-Reuter-Platzin metroasema
Ernst-Reuter-Platz on Berliinin metron asema linjalla U2, samannimisen aukion kohdalla. Asema avattiin 14. joulukuuta 1902 nimellä "Knie". Asemalla on kaksi laituria, jotka vuonna 1929 pidennettiin 90 metristä 110 metriin, jotta kahdeksanvaunuiset junat mahtuisivat asemalle. Hissejä ei laitureille ole. Pikabussilinja M45 pysähtyy paikalla.
Suojoki
Suojoki (myös Suoju, ) on Ääniseen laskevan Suojoen vesistön laskujoki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Joen yläjuoksu noin 50 kilometrin matkalta kuului Suomelle vuoteen 1944 asti. Suojoki on 160 kilometriä pitkä ja sen leveys on 100–225 metriä. Suurin mitattu syvyys joessa on lähes yhdeksän metriä. Suojoki on hyvin koskinen, joten se ei sovellu vesiliikenteelle. Joessa elää muun muassa monni.
Suojoki saa alkunsa Suojärven pohjoispään itäisimmästä lahdesta. Suojärvestä Suojoki virtaa itään ja laskee entisellä Suomen itärajalla olevaan Lapinjärveen. Lapinjärveen laskee, Suojoen lisäjoki, Irstasjoki, jonka alajuoksu kulkee entistä itärajaa pitkin. Lapinjärvestä Suojoki virtaa entisen itärajan itäpuolelle, virtaa noin 10 kilometriä etelään ja palaa taas entiselle Suomen alueelle, niin sanotun Hyrsylän mutkan alueelle, jossa siihen laskee Pyhäjoki lännestä ja Hyrsylänjärvi etelästä. Tämän jälkeen Suojoki muodostaa suuren Ignoilankosken, jossa alueen Suomelle kuuluessa oli suuri vesivoimala. Hyrsylänmutkan alueelta Suojoki virtaa itään, pois entiseltä Suomen alueelta. Tämän jälkeen se virtaa Sotjärven ja Vahatjärven läpi ja laskee Ääniseen Petroskoin pohjoispuolla. Joen suun lähellä on Suojun maaseututaajama.
Zoologischer Gartenin rautatieasema
Zoologischer Gartenin rautatieasema (, yleisesti vain "Bahnhof Zoo") on keskeinen rautatieasema Berliinissä. Alkujaan vuonna 1882 avattu asema sijaitsee kaupungin läntisessä keskustassa ("City West"). Se on saanut nimensä viereisen eläintarhan mukaan.
Asema sijaitsee kaupungin läpi itä-länsi-suunnassa kulkevan, "Stadtbahn"-nimisen korkoradan varrella. Siten sen maanpäällinen osa on korotettu maantasoa ylemmäs. Aseman tällä osalla on kuusi laituriraidetta, joilla pysähtyvät Berliinin S-Bahnin linjat S5, S7 ja S75 sekä eräät Regionalbahn-linjat ja kaukojunat. Lisäksi maan alla on metroasema, jolla on yhteensä neljä, kahdessa eri tasossa olevaa laituriraidetta. Niitä käyttävät Berliinin metron eli U-Bahnin linjat U2 ja U9. Aseman edessä sijaitsee myös vilkas bussiasema.
Berliinin jaon aikana Zoologischer Gartenin asema oli Länsi-Berliinin tärkein kaukoliikenneasema, mutta kun uusi Berliinin päärautatieasema avattiin vuonna 2006, Deutsche Bahn lakkautti ICE- ja IC-junien pysähdykset Zoolla. Tämä johti mittaviin, mutta toistaiseksi tuloksettomiin protesteihin Berliinissä, myös viralliselta taholta. Muutamat Venäjälle ja Ukrainaan kulkevat junat tosin käyttävät asemaa edelleen. Kaukoliikenteen lähes täydellisen loppumisen myötä päivittäinen matkustajamäärä Zoon rautatieasemalla väheni 130 000 matkustajasta 100 000 matkustajaan. Myös seudullisessa liikenteessä Zoo menetti asemiaan ja putosi toiselle sijalle Friedrichstraßen rautatieaseman jälkeen.
Asema avattiin alkujaan vuonna 1882. Vuonna 1902 U2 aloitti liikennöinnin asemalle. Asemaa laajennettiin vuosien 1934 ja 1940 välillä. U9 tuli asemalle vuonna 1961.
Vuonna 1981 valmistuneen elokuvan "Christiane F. – tyttö metroasemalta" eräs keskeinen tapahtumapaikka on Zoologischer Gartenin asema.
Prättäkitti
Prättäkitti (myös Rättäkitti), oli 1600-luvulla elänyt noita ja ennustaja ja Mannisten kylän Tepon talon emäntä Loimaalla, nykyisellä Ypäjällä.
Prättäkitin kerrotaan muun muassa ennustaneen Loimaan kirkon palon vuonna 1888, ja että Loimaan Peltoisten Välimetsässä vielä on joskus kaupunki, että maailma vyötetään rautaisella vyöllä ja että Loimijoen yli tehdään rautainen silta, jota ajetaan rautaisilla hevosettomilla vaunuilla. Tarinan mukaan Prättäkitin kuoleman jälkeen hänen arkkunsa oli niin painava ettei sitä saatu hevosella vedetyksi mäen päälle, ja arkku lensi useaan kertaan kuuseen.
Prättäkitti on kiehtonut ihmisten mielikuvitusta: häneen liittyvistä tarinoista on kirjoitettu Suomessa tutkielmia ja loimaalainen kirjailija Pirkko Jaakola on kirjoittanut kuunnelman "Prättäkitti, noita Nousiaisista" (1980), josta on tehty myös käännös saksaksi ja näytelmäsovitus. 2000-luvulla Prättäkitistä on ilmestynyt myös satukirja. Rättäkittiä tutkinut folkloristi Kristiina Kestinen liittää tarinat Rättäkitistä varsinkin rautatien Loimaalle 1800-luvun lopussa tuomaan modernisaatioon.
Bülowstraßen metroasema
Bülowstraßen metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Asema sijaitsee Bülowstraßella. Asemalla on hissit. MetroBus-linjat M19 ja M48 risteävät aseman kohdalla.
Suojärvi (järvi)
Suojärvi () on Suojoen vesistön keskusjärvi Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Järven pinta-ala on 58,6 km² ja se sijaitsee pääasiassa Suojärven kunnan alueella, lukuun ottamatta Naistenjärven kuntaan kuuluvaa pohjoispäätä. Pohjoispäästään kaksihaarainen Suojärvi on noin 20 kilometriä pitkä ja sen pinta on 137 metriä merenpinnan yläpuolella Suojärveen laskee lännestä Annankosken ja Karatsalmen kautta lähes samankokoinen Salonjärvi. Pohjoisesta Suojärveen laskee Myrys-, Ylisen- ja Syväjärven yhteinen laskujoki. Suojärven pohjoispään itäisemmästä lahdesta saa alkunsa järven laskujoki Suojoki, joka laskee Ääniseen.
Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan järvi kuului Suojärven kuntaan, joka oli saanut nimensä järven mukaan. Järven pohjoispäässä sijaitsi Suojärven ortodoksinen kirkonkylä, Varpakylä ja eteläpäässä puolestaan luterilainen kirkonkylä, Suvilahti. Lisäksi järven länsirannalla sijaitsi Suojärven kunnan eteläosan käsittäneen Annantehtaan ortodoksisen seurakunnan kirkonkylä. Muita rantakyliä olivat Kaipaa, Mökkö, Vuontele ja Pönttösenvaara.
Suojärvi (täsmennyssivu)
Suojärvi on:
Mendelssohn-Bartholdy-Parkin metroasema
Mendelssohn-Bartholdy-Parkin metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Se sijaitsee samannimisessä puistossa. Asema avattiin 2. lokakuuta 1998. Tällä pinta-asemalla on kaksi asemalaituria. Liikennelaitos maksoi itse koko aseman rakentamisen.
Latveria
Latveria on kuvitteellinen valtio Marvel-universumissa. Se on sijoitettu Unkarin, Serbian ja Romanian väliin. Sen rajanaapureihin kuuluu myös kuvitteellinen Symkaria. 
Latverian pääkaupunki on Doomstadt, joka sijaitsee Kline-joen pohjoisosassa. Latverian asukaslukumäärä on noin 500 000 (karkea arvio).
Latveriaa hallitsee Victor von Doom, alias Tohtori Doom. Von Doom on onnistunut pitämään maansa erossa kansainvälisistä selkkauksista ja taloudellisilta katastrofeilta. Vaikka hänet on syrjäytetty useita kertoja, von Doom on aina onnistunut palaamaan valtaistuimelle ja palauttamaan maansa talouden ennalleen.
Latverian asukkaat koostuvat eri Euroopan kansalaisuuksista ja romaneista. Von Doom on erityisen kiinnostunut kansalaistensa hyvinvoinnista eikä maassa esiinny miltei lainkaan rasismia.
Von Doomin luomien teknologisten keksintöjen avulla Lateria on onnistunut pitämään maansa suhteellisen saasteettomana. Von Doomin kehittämien aseiden ja joukkojen vuoksi Latveriaa pidetään supervaltana. Latveriassa ei kuitenkaan ole supervoimaisia henkilöitä, ainoastaan von Doomin luomat robottipoliisit, joiden ansiosta rikosten määrä on miltei nollassa.
Miltiádis Gkoúskos
Miltiádis Gkoúskos (, 1877 – 1904) oli kreikkalainen yleisurheilija. Hän kilpaili ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896.
Ateenan kisoissa Gkoúskoksen laji oli kuulantyöntö. Hän sijoittui toiseksi häviten yhdysvaltalaiselle Robert Garrettille kahdella senttimetrillä (Garrett työnsi 11,22 m ja Gkoúskos 11,20 m) .
Siikalatva (alue)
Siikalatva on yhteisnimitys Pohjois-Pohjanmaalla Siikajoen yläjuoksulla sijaitseville kunnille. Vanhastaan alueen kunniksi luettiin Kestilä, Piippola, Pulkkila ja Pyhäntä. Entinen Siikalatvan seutukunta (nyk. Haapaveden-Siikalatvan seutukunta) sekä nykyiset Siikalatvan kunta ja Siikalatvan seurakunta ovat saaneet nimensä alueesta.
Jotain muuta
Jotain muuta on Tiktakin toinen varsinainen studioalbumi, joka julkaistiin 16. marraskuuta 2001. Albumia on myyty yli 100 000 kappaletta, jolloin se on myynyt triplaplatinaa (raja 90 000 kappaletta). Albumi vietti Suomen virallisella albumilistalla 30 viikkoa, joista 13 kymmenen myydyimmän joukossa. Albumi oli parhaimmillaan listan ensimmäisellä sijalla, jossa se olikin koko joulukuun 2001 ajan.
Albumin avaussingle "Häiritsen sinua" julkaistiin 17. syyskuuta 2001. Single vietti Suomen virallisella singlelistalla yhdeksän viikkoa. Joista paras sijoitus, kolmas, saavutettiin ensimmäisellä listaviikolla. Toinen single "Kyyneleet" julkaistiin 9. marraskuuta ja siitä kasvoi yksi yhtyeen suurimmista hiteistä, vaikka se ei viettänytkään singlelistalla kuin seitsemän viikkoa; parhaimmillaan toisella sijalla. Albumilta julkaistiin vielä singlet "Jotain muuta" ja "Satuprinsessa, joista jälkimmäinen vietti singlelistalla kaksi viikkoa.
Albumin kappaleista kaksi on coveria: "Kaupungin lapset" on suomenkielinen versio Kim Wilden vuonna 1981 julkaistusta "Kids in America" -kappaleesta. Suomen kielisen version on ensimmäisen kerran levyttänyt Mona Carita. Tiktakin esittämässä versiossa on käytetty pohjana Raul Reimanin suomentamaa teksiä, mutta sen on osittain kirjoittanut uudestaan yhtyeen laulaja Petra ja Pauli Hanhiniemi.
Toinen cover on kappale "Lentoon", joka on ruotsalaisen Lambretta -yhtyeen ensimmäinen single vuodelta 1999. Suomenkieliset sanat kappaleeseen teki Pauli Hanhiniemi.
Loppuvuodesta 2001 julkaistu "Jotain muuta" -albumi sai jatkoa noin vuosi julkaisunsa jälkeen, kun siitä julkaistiin erikoisversio Jotain muuta... ja jotain uutta!. Julkaisu sisältää uudistetun version "Jotain muuta" -albumista sekä lähes kaikista sen kappaleista englannin kieliset versiot. "Jotain muuta... ja jotain uutta!" vietti albumilistalla yhdeksän viikkoa ja sen paras sijoitus oli 10.
Albumi sisältää kaksi, Jodi Marrin ja Richie Supan tekemää, uutta kappaletta: "Jää" ("Glass") ja "Johdattaa" ("Underground"). "Jää" julkaistiin myös singlenä ja se vietti singlelistalla yhdeksän viikkoa, parhaana sijoituksenaan sija kolme.
Jorma Pitkänen
Jorma Juhani ”Jope” Pitkänen (s. 31. heinäkuuta 1947 Kuopio) on suomalainen, savolaisaiheistaan tunnettu sarjakuvantekijä Suonenjoelta. Pitkäsen tunnetuimmat sarjakuvat ovat "Näkymätön Viänänen" ja "Lempi". Tyyliltään ne ovat humoristisia strippejä, joissa satiirin keinoin ilkutaan yhteiskuntaa, joukkoliikkeitä ja joskus uskontoakin. Osansa saavat myös sarjakuvantekijät ja taiteilija itse; "Elämätä" sarjakuva-albumissa (Like, 2006) hän kertoo planeettamme tuotteliaimman sarjakuvataiteilijan, suomalaisen Ruben Oscar Roligsonin työpäivästä.
Pitkänen on kertonut olleensa sarjakuvauransa alussa taistolainen. Ilkka Heilän B. Virtanen ja Kari Suomalainen ovat Pitkäsen suosikkeja. Ensimmäinen julkaistu sarjakuva oli savonmurretta käyttävä "Näkymätön Viänänen" Sarjis-lehdessä. Sen jälkeen hän on laatinut kymmeniä eri sarjakuvia (mm. "Vossikka" ja "Näläkämäk") varsinkin paikallislehtiin sekä joihinkin miestenlehtiin.
Sarjakuvassa "Mauno Mansikka" hän kuvasi ulkohuussia ortodoksikirkon muotoisena. Tapaus joutui uskonnon pilkkaamisena Julkisen sanan neuvostoon. "Mauno Mansikan" koostealbumin alaotsikkona oli "”sarjakuvapornoa Savosta”".
Pitkäselle myönnettiin Puupäähattu vuonna 1983 ja valtion taiteilijaeläke 2008.
Tammikuusta 2015 alkaen turkulainen Lempo Kustannus alkoi julkaista Pitkäsen albumeita kuukausittain Jopen kirjakerhon kautta.
Anastasius III
Anastasius III oli paavina kesä-syyskuusta 911 kesä-elokuulle 913. Hän oli roomalainen syntyjään, ja hänen väitetään olleen paavi Sergius III:n avioton poika. Anastasiuksen valinta paaviksi on osa ajanjaksoa ja tapahtumaketjua, jota sanotaan pornokratiaksi.
Sergius III
Sergius III toimi paavina 29. tammikuuta 904 – 14. huhtikuuta 911. Hänen paaviuskaudestaan alkoi pornokratiaksi kutsuttu ajanjakso, joka toi kirkolle ja Kirkkovaltiolle huonon maineen. Suurin osa kertomuksista perustuu luotettavuudeltaan kyseenalaisen Liutprand Cremonalaisen laatimaan historiankirjoitukseen. Kerrotaan, että paavin rakastajattarena ollut Marozia sekä tämän äiti, Theodora, junailivat paavien aviottomille pojille kirkon merkittävimpiä virkoja. Mm. seuraavaa paavia Anastasius III:ta (911–913) pidetään Sergius III:n poikana.
Sergius III oli osallisena Kirkkovaltion politiikassa jo yli kymmenen vuotta aikaisemmin: hän ja hänen puolueensa vastustivat paavi Formosusta (891–896). Sergius III oli nousemaisillaan paaviksi myös vuonna 897; paavi Johannes IX (898–900) julisti hänet kirkonkiroukseen ja Lambert, Spoleton herttua, lähetti Sergius III:n maanpakoon ja tuhosi kaikki häntä koskevat asiakirjat. Siksi kaikki Sergius III:ta koskeva historiatieto on peräisin hänen vastustajiensa muistiinpanoista.
Leo V (paavi)
Leo V oli paavina noin kuukauden ajan heinäkuulta 903 syyskuulle 903. Hänet syöksi vallasta ja mahdollisesti myös murhasi vastapaavi Kristoffer (903–904), joka joskus lasketaan varsinaiseksi paaviksi. Leo V:n paavius ajoittuu paavinvallan synkimpään aikakauteen. Hänen todennäköinen surmaajansa Kristoffer joutui puolestaan paavi Sergius III:n (904–911) teloittamaksi.
Resolve
Resolve on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin kolmas singlejulkaisu albumilta "In Your Honor". Single julkaistiin vuonna 2005 ja kappale menestyi hyvin. Siitä tehtiin myös musiikkivideo.
Kambarkan
Kambarkan on kirgisialainen kansanmusiikkiyhtye. Se perustettiin vuonna 1988.
Kambarkan on esiintynyt kotimaansa lisäksi 
muiden muassa Yhdysvalloissa ja Japanissa . Yhtye esittää musiikkinsa perinteisin soittimin, joita ovat esimerkiksi komuz-luuttu ja sybyzgy-huilu.
Kambarkanin kappale "Jygach Ooz Komuz" pääsi vuonna 2005 World Music Networkin kokoelmalevylle "The Rough Guide to the Music of Central Asia". Yhtyeen musiikki on kirgiisinkielistä.
Benedictus IV
Benedictus IV oli paavina tammi-toukokuulta 900 heinäkuulle 903. Samalla vuosisadalla vaikuttanut historioitsija Frodoard nimesi tämän paavin Benedictus Suureksi ja ylisti hänen ylhäistä syntyperäänsä ja anteliaisuuttaan. Benedictus IV kruunasi Ludvig Sokean Pyhän Roomalaisen keisarikunnan keisariksi 901.
Karlsborgsbrukin ratapiha
Karlsborgsbrukin ratapiha (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Bredviken–Karlsborgsbruk. Asema sijaitsee 1 265 ratakilometrin päässä Tukholman keskusrautatieasemalta ja noin 47 ratakilometriä etelään Morajärven rautatieasemalta. Virallisesti Karlsborgsbrukin liikennepaikka on miehittämätön linjapaikka.
Karlsborgsbrukin ratapiha sijaitsee Kainuun (Kalixin) kunnan Karlsborgin kylässä lähellä Billerudin paperitehdasta. Ratapihan lähellä sijaitsevat myös Kainuun teollisuusalueen sivuraiteet sekä Karlsborgsbrukin vanha ratapiha.
Viimeinen keisari
Viimeinen keisari ("The Last Emperor") on Bernardo Bertoluccin ohjaama italialainen elämäkertaelokuva Kiinan viimeisestä keisarista Pu Yista. Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon.
Elokuvan pääosia esittävät John Lone, Joan Chen, Peter O'Toole, Ruocheng Ying, Victor Wong, Dennis Dun, Ryuichi Sakamoto, Maggie Han, Ric Young, Vivian Wu ja Chen Kaige. Elokuva perustuu suurelta osin Pu Yin 1960-luvulla kirjoittamaan, samannimiseen muistelmateokseen. Elokuvaa pidetään uskottavana kertomuksena hänen elämästään, vaikka osa hahmoista muodostuu useammasta todellisesta henkilöstä. Suurin osa tapahtumista ja ihmisistä vastaa kuitenkin todellisia tapahtumia.
Elokuva oli ensimmäinen, jolle saatiin Kiinan hallitukselta lupa kuvata Kielletyssä kaupungissa.
"Viimeinen keisari" voitti useita palkintoja. Parhaana elokuvana se palkittiin Oscar-, BAFTA- ja Golden Globe -gaalassa. Yhteensä se voitti yhdeksän Oscarian (jokaisen johon se oli ehdolla), kolme BAFTAa ja neljä Golden Globea. Lisäksi elokuva ansaitsi muun muassa Grammyn parhaasta elokuvamusiikista ja yhdeksän Italian elokuva-akatemian jakamaa David di Donatello -palkintoa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Viimeisen keisarin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
No Way Back
No Way Back on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin vuonna 2006 julkaistu single. Kappale julkaistiin vuonna 2005 albumilla In Your Honor. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Kappale julkaistiin Foo Fightersin toisen kappaleen Cold Day In The Sunin kanssa.
Wall Street – rahan ja vallan katu
Wall Street – rahan ja vallan katu ("Wall Street") on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Oliver Stone. Elokuvan pääosissa ovat Michael Douglas, Charlie Sheen ja Daryl Hannah.
Michael Douglas voitti elokuvasta parhaan miespääosan Oscar-palkinnon ja parhaan miespääosan Golden Globen (draamaelokuva).
Elokuvan jatko-osa "" sai ensi-iltansa syksyllä 2010, yli kaksikymmentä vuotta myöhemmin.
Nuori Wall Streetin pörssimeklari Bud Fox (Charlie Sheen) on Bluestar-lentoyhtiön mekaanikkona työskentelevän isän (Martin Sheen) poika. Hän haluaa suuren rahan toivossa asiakkaakseen sankarinsa, häikäilemättömyydestään tunnetun sijoittajan Gordon Gekkon (Michael Douglas). Hänen sinnikkyytensä palkitaan lopulta: Gekko ottaa Budin suojatikseen ja alkaa opettaa tälle filosofiaansa, jonka mukaan ”ahneus on hyväksi”. Bud alkaa saada isoja välityspalkkioita, joilla hän ostaa kattohuoneiston Manhattanin Upper East Sidelta. Gekko järjestää hänelle myös naisystävän, sisustussuunnittelija Darienin (Daryl Hannah), jota itsekin tapailee Budin tietämättä. Bud paljastaa Gekkolle isältään kuulemansa sisäpiiritiedon lentoyhtiön tilanteesta, ja he alkavat yhdessä suunnitella yhtiön valtaamista omistukseensa. Bud Foxille ollaan petaamassa Bluestarin toimitusjohtajan paikkaa, mutta Bud saa tietää että Gekkolla onkin tarkoitus vain lopettaa yhtiö, myydä sen omaisuus pian eteenpäin hyvällä voitolla ja kääriä taskuunsa yhtiön 75 miljoonan dollarin eläkerahastovarat. Isä ja kaikki muut työntekijät jäisivät työttömiksi ja vaille eläketurvaa.
Bud ryhtyy vastaiskuun. Hän keksii keinon hilata Bluestarin osakekurssi ylös ja saada se sitten nopeasti taas alas, ja vinkkaa sitten Gekkon pahimmalle kilpailijalle, brittiläiselle Wildmanille (Terence Stamp) mahdollisuudesta ostaa yhtiö edullisesti. Bud neuvoo Gekkoa vastaavasti myymään laskevat osakkeet, jolloin kaupat toteutuvat. Gekko tajuaa että kaiken takana on Bud Fox ja raivostuu. Bud palaa työpaikalleen, jossa poliisi pidättää hänet sisäpiirikaupoista syytettynä.
Myöhemmin Bud tapaa Gekkon Central Parkissa. Gekko ripittää Budia luottamuksensa pettämisestä muttei tiedä, että Budin taskussa on nauhuri joka tallentaa keskustelun. Bud luovuttaa nauhan viranomaisille, jotka käyttävät sitä todisteena Gekkoa vastaan.
Elokuva päättyy, kun Bud Fox kävelee oikeustalon portaita oikeudenistuntoon, jossa hänet mitä luultavimmin tullaan myös tuomitsemaan Gekkon avunantajana. Hän on kuitenkin onnistunut puhdistamaan omantuntonsa ja pelastamaan isänsä ja tämän kollegojen työpaikat.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Sam Inkinen kehuu "Wall Streetiä" ja etenkin Douglasin Gordon Gekko -hahmoa 1980-luvun ahneuden todenpuhuvaksi toteemiksi ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Myös "VideoHound’s Golden Movie Retriever" pitää Douglasin roolityötä hypnoottisena ja antaa elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Cold Day in the Sun
Cold Day in the Sun on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin vuonna 2006 julkaisema single. Kappale on akustinen. Kappale julkaistiin Foo Fightersin albumilla "In Your Honor". Kappale julkaistiin No Way Back kappaleen kanssa. Kappaleessa "Cold Day in the Sun" Foo Fightersin rumpali Taylor Hawkins laulaa ja laulaja/kitaristi Dave Grohl soittaa rumpuja.
Portti (rakennusosa)
Portti on aidassa oleva avautuva osa, joka voi avautua joko liukumalla vasemmalle tai oikealle, tai saranoiden varassa vaakasuunnassa kuin ovi tai pystysuunnassa kuin puomi.
Portti voi myös kuvaannollisesti tarkoittaa pelkkää aukkoa jonnekin tuntemattomaan tai upeaan paikkaan. Esimerkiksi ”portit Amerikkaan aukenevat”.
Galeria Kaufhof
Galeria Kaufhof (tunnetaan yleisemmin lyhyemmässä muodossaan "Kaufhof") on saksalainen tavarataloketju, jolla on lukuisia tavarataloja ympäri Saksaa. Ketjun tuotevalikoimaan kuuluvat vaatteet, elektroniikka, huonekalut, vapaa-ajan tuotteet, lelut, kirjat ja paperituotteet, kosmetiikka, korut ja kellot, laukut, alusvaatteet ja sukat, kodin tuotteet, alkoholituotteet sekä elintarvikkeet (Galeria Gourmet).
Yrityksen perusti Leonhard Tietz vuonna 1879 ja sen kasvatti ketjuksi hänen poikansa. Sodan aikana 35 ketjun 40 tavaratalosta vaurioitui pommituksissa. Nimen Kaufhof yritys otti käyttöön 1953, ja vuonna 1996 yritys myytiin Metro-yhtiölle, joka liitti siihen belgialaisen Innon.
Vapaita Lehtisiä
Vapaita Lehtisiä oli ensimmäisen sortokauden aikana 1901–1905 ilmestynyt maanalainen helsinkiläinen perustuslaillisten lehti. Samaan aikaan ilmestyi Tukholmassa samassa tarkoituksessa ruotsinkielinen "Fria Ord", jota salakuljetettiin Suomeen. Lehden päätoimittaja oli filosofian tohtori Arvid Neovius. Lehdessä arvosteltiin voimakkaasti kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovia.
Vuonna 1903 Neovius karkotettiin Suomesta muiden perustuslaillisten johtajien mukana. Perustuslaillisten enemmistö pysyi Leo Mechelinin rauhanomaisen vastarinnan tiellä "Tukholman valtiopäivillä" maanpaossa 1903. Tuolloin vähemmistöön jääneet aktiivista vastarintaa kannattaneet aktivistit, joiden johtohahmoja Neovius oli, osittain erkanivat muista perustuslaillisista, mutta lehden levitys Suomessa jatkui.
Lehti piti Bobrikovin murhaa oikeutettuna tekona ja kirjoitti: ""Ja me, jotka uskomme Eugen Schaumanin olleen välikappale oikeuden ja kaitselmuksen kädessä, kiitämme häntä siitä, mitä hän on tehnyt. Hän on antanut meille takaisin uskon, etteivät väkivalta ja vääryys saa ijankaikkisesti vallita.""
Potsdamer Platzin rautatieasema
Potsdamer Platzin rautatieasema on keskeinen maanalainen asema Berliinin joukkoliikenneverkolla. Se on nimetty sijaintipaikkanaan olevan aukion, Potsdamer Platzin, mukaan. Kyseinen aukio on yksi Berliinin tärkeimmistä keskuksista.
Asemalta kulkee metrolinja U2 sekä Berliinin pohjois-etelä-suuntainen rautatietunneli. Kaukojunat eivät pysähdy asemalla, joten vain kaupunkiratalinjat S1, S2 ja S25 sekä paikallisjunat pysähtyvät rautatieasemalla. Rautatieasema on esteetön, mutta metroasemalle ei ole hissejä. Pikabussilinjat M41 ja M48 risteävät aukiolla.
Rautatieasema avautui alkujaan maan päällä 1838 ja oli tuolloin Berliinin ensimmäinen. Berliinin kehärata (Ringbahn) kulki asemalta vuosien 1891 ja 1944 välillä. Ringbahn-liikenteestä on jäänyt asemalle käyttämätön asemalaituri. Aseman maanalainen eteläinen osa, jossa oli neljä raidetta ja kaksi laituria avattiin 1939. Berliinin muurin ollessa pystyssä vuodesta 1961 vuoteen 1989 asema sijaitsi suoraan sen alla. Tällöin junat eivät pysähtyneet asemalla lainkaan.
Vaikka Potsdamer Platzille tulee vain yksi metrolinja, on asemia ollut jo kolme. Berliinin metron vanhimman osan auetessa 18. helmikuuta 1902 asema oli linjan viimeinen. Vuonna 1907 asema suljettiin metron laajentuessa. Vuonna 1928 uusi tunneli ja asema rakennettiin alueelle. Berliin jaon aikana asema ei sijaintinsa vuoksi ollut käytössä lainkaan. 1993 linjan U2 puoliskot yhdistettiin jälleen ja Potsdamer Platzin asema otettiin taas käyttöön. Alueella on myös kolmas asematila suunnitellulle linjalle, jonka toteuttamisesta ei ole tietoa. Nykyisin aseman tiloissa järjestetään taidenäyttelyitä.
Kuuhullut
Kuuhullut ("Moonstruck") on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut Norman Jewisonin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia. Elokuvan pääosissa ovat Cher ja Nicolas Cage.
Paremmin laulajana tunnettu Cher voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscarin ja Golden Globen. Sivuosan Olympia Dukakis palkittiin Oscarin ja Golden Globen lisäksi Baftalla. Lisäksi elokuvan käsikirjoittanut John Patrick Shanley sai Oscarin parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kuuhullut" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Ehdokkaana:
Arvid Neovius
Arvid Werner Neovius (27. kesäkuuta 1861 Pietari – 28. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen aktivistijohtaja, filosofian tohtori ja kielletyn perustuslaillisen Vapaita Lehtisiä ("Fria Ord") -lehden päätoimittaja.
Neovius kuului Neoviusten professorisukuun, jonka nimi suomennettiin myöhemmin Nevanlinnaksi. Hänen vanhempansa olivat kenraaliluutnantti Frithiof Alfred Neovius (1830–1895) ja Anna Natalie Geschwend (1829–1887). Hän tuli vänrikiksi Haminan kadettikoulusta Suomen Kaartiin 1881, mutta ryhtyi sitten opiskelemaan ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1885 ja lisensiaatiksi 1891 (väitöskirja "Om lyfttryckets reduktion å hafsuytan"). Hän toimi vakuutuskomission assistenttina 1886-1900 ja kuului "Nya Pressen" -lehden toimituskuntaan vuodesta 1894 aina lehden lakkauttamiseen eli vuoteen 1900 saakka. 1900-1905 hän kuului maanalaisen "Fria Ord" -lehden toimitukseen. Lehteä painettiin Tukholmassa ja levitettiin salaa Suomeen. Se vastusti Bobrikovin sortokautta.
Neovius piti yhteyttä myös vapaamielisiin venäläisiin. Vuonna 1903 hänet karkotettiin Suomesta muiden perustuslaillisten johtajien mukana. Perustuslaillisten enemmistö pysyi Leo Mechelinin rauhanomaisen vastarinnan tiellä "Tukholman valtiopäivillä" (1903, maanpaossa). Tuolloin vähemmistöön jääneiden aktiivista vastarintaa kannattaneiden aktivistien, joiden johtohahmoja Neovius oli, tie osittain erkani muista perustuslaillisista, mutta lehden levitys Suomessa jatkui. Karkotus päättyi, kun vuonna 1905 perustuslailliset pääsivät valtaan ja ensimmäinen sortokausi päättyi. Neovius liittyi 1906 uudelleen perustetun "Nya Pressen" -lehden toimituskuntaan ja toimitti sen lisäksi 1907 perustamaansa aikakauskirjaa "Politik och kultur".
Neovius oli ollut porvarissäädyn valtiopäivämiehenä 1900 sekä 1905-1906. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1907 Vaasan läänistä Ruotsalaisen puolueen ehdokkaana. Kansanedustajana hän toimi vuoteen 1916 saakka. Jo syksyllä 1914 hän laati suunnitelman itsenäisen Suomen monarkistiseksi hallitusmuodoksi, se julkaistiin vuonna 1917 kokoelmassa "Frågor för dagen".
Arvid Neovius kuoli naimattomana. Neoviuksen sisaruksia olivat arkkitehti Harald Leonard Neovius, pankinjohtaja Arthur Alfred Neovius ja kansanedustaja, koulunjohtaja Dagmar Neovius.
Dominante
Dominante on vuonna 1975 perustettu espoolainen sekakuoro. Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan kulttuurialayhdistyksenä nimellä Polyteknikkojen kamarikuoro aloittaneen kuoron taiteellisena johtajana ovat toimineet Heikki Saari, Paavo Alanne sekä tammikuusta 1981 director musices Seppo Murto.
Dominanten ohjelmistoon kuuluu musiikkia renessanssin ajalta nykypäivään, teekkarilauluista oopperamusiikkiin sekä lastenlauluista viihteeseen ja joululauluihin. Omien a cappella -konserttiensa ohella kuoro on esittänyt suuria orkesteriteoksia mm. Tapiola Sinfoniettan, Helsingin ja Lahden kaupunginorkesterien sekä Oratorio-orkesterin kanssa. Dominante on tehnyt yhteistyötä myös Kansallisoopperan ja Helsingin kaupunginteatterin kanssa.
Kuoro on tilannut ainakin 25 sävellystä toimintansa aikana osana suomalaista nykymusiikkia painottavaa politiikkaansa.
2003 Yle Musiikki valitsi Sinfonia Lahden ja Dominanten äänittämän Erkki Melartinin Aino-oopperan vuoden levyksi. Suomen Kuoronjohtajayhdistyksen ja Sulasolin Vuoden kuorolevy -palkinto on Dominantelle myönnetty kokoelmista Raudan kirous (1996) ja Lempeä (2008).
RK344
RK344 X4 myös Ruhrstahl X4, Kramer X4 oli saksalainen, Ruhrstahl-Kramerin valmistama, toisen maailmansodan aikainen ilmataisteluohjus.
joita valmistettiin noin 1 300. Esituotantona valmistui yli tuhat ohjusta ja useita satoja ammuttiin kokeissa. Varmaa tietoa siitä, että asetta olisi tullut taisteluyksiköihin ei ole.
Kehitystyö alkoi 1943 tohtori Max Kramerin johtamana. Kyseessä oli ensimmäinen ilmasta ilmaan ammuttava ohjus. Ohjus käytti nestemäistä polttoainetta ja erillistä hapetinta. Polttoaineen virtaus kaikissa asennoissa oli varmistettu spiraalin muotoisellä säiliöllä, jossa oli ilman patopaineella toimiva mäntä.
Ohjusta ohjattiin sähköisesti hävittäjästä ohjuksesta purkautuvan eristetyn johdon välityksellä. Komennot annettiin Düsseldorf/Detmold- ohjausyksiköstä ohjausvivulla. Ohjus oli stabiloitu siten, että se pyöri pituusakselinsa ympäri. Sivuttais- ja pituusakseleiden suhteen ohjus vakautti itsensä gyroskooppi- ohjatulla automaattiohjauksella. Siivekkeet saivat käyttövoimansa paineilmapullosta. Sähkönsaantiin oli paristo.
Ensimmäinen laukaisu tehtiin Focke-Wulf Fw 190 - hävittäjästä 11.8.1944 Karlshagenissa. Lisäksi kokeissa käytettiin Junkers Ju 88 G - ja Ju 388 L - koneita. Joitakin ohjuksia ilmeisesti ammuttiin taistelukäytössä. Esisarjan ohjusten valmiit moottorit tuhoutuivat BMW:n Stargardin tehtaiden pommituksessa.
Ohjuksen ohjausmenetelmää on käytetty erityisesti panssarintorjuntaohjusten suunnittelun esikuvana.
Ohjus pyrittiin laukaisemaan maalin takaa 1,5 km:n päästä tai kauempaa. Ohjaaja piti ohjuksen maalin tasalla. Seurantaa varten ohjuksessa oli valopanos. Räjähdyspanos räjähti akustisen tunnistimen kertoessa laitteen olevan riittävän lähellä kohteena olevaa pommikonetta, akustinen tunnistin oli viritettu tunnistamaan B-17-pommikoneen moottorin ääni. Äänen mukaan ohjautuvan ohjuksen ""Pudel""- kehitysohjelma aloitettiin 1945 mennessä.
Viitteet
Sanna
Sanna on skandinaavinen naisen etunimi. Sanna on lyhennetty muoto kansainvälisestä nimestä Susanna, joka on hepreaa ja tarkoittaa liljaa. Sanna voi myös olla johdos ruotsin kielen sanasta "sann", joka merkitsee "totta".
On myös esitetty, että Sanna olisi hellittelymuoto venäläisestä Aleksandrasta.
Suomessa on Väestörekisterikeskuksen Väestötietojärjestelmään merkitty vuoden 2018 loppuun mennessä 25 484 Sanna-nimistä naista ja muutama mies. Heistä suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana. Vielä 1950-luvulla nimi oli verrattain harvinainen. Vuoden 2000 jälkeen nimi annettu yhä harvemmille lapsille. Vuosina 2010–2019 nimen sai enää 126 lasta.
Luettelon Sannat ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Rautasin rautatieasema
Rautasin rautatieasema (, ) on rautatieasema Ruotsin rataverkolla Kiiruna–Narvik -malmiradalla Kiirunan kunnassa. Asema sijaitsee noin 20 kilometriä luoteeseen Kiirunan rautatieasemalta, ja se toimii pääasiassa junakohtauspaikkana. Junien kohtaamisia varten ratapihalla on yksi sivuraide, ja sen lisäksi myös yksi pistoraide, jota käytetään pääasiassa ratatyökoneiden väistöraiteena. Henkilöjunat eivät pysähdy liikennepaikalla.
Neovius–Nevanlinna
Neovius–Nevanlinna on suomalainen suku, joka on tullut tunnetuksi erityisesti matemaatikoista, papeista, lääkäreistä ja sotilaista. Suvun vaiheita tunnetaan 1700-luvun alkuun asti, jolloin Rengon kappelin lukkarin Tuomas Tuomaanpojan samanniminen poika lähti Turkuun opiskelemaan papiksi. Siellä hän sai nimekseen Thomas Nyman, ja myöhemmin nimi muunnettiin muotoon Neovius. 1900-luvun alussa suomalaisuusliikkeen innoittamana osa suvun jäsenistä muutti sukunimensä Nevanlinnaksi. Nevanlinnan kaupungin latinankielinen nimi on "Neovia". Sukuun on kuulunut monia professoreja.
Christian Olsson
Christian Olsson (s. 25. tammikuuta 1980 Göteborg) on ruotsalainen kolmiloikkaaja ja korkeushyppääjä. Olsson on voittanut kolmiloikassa yhden olympiakullan, kolme MM-kultaa, yhden MM-hopean ja kolme EM-kultaa.
Vuonna 2001 Olsson voitti hopeaa Edmontonin MM-kisoissa tuloksella 17,47 m. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa sekä sisä- (17,54 m) että ulkoratojen (17,53 m) EM-kisoissa ja vuonna 2003 sekä sisä- (17,70 m) että ulkoratojen (17,72 m) MM-kisoissa. Olsson voitti kultaa myös sekä vuoden 2004 Budapestin sisäratojen MM-kisoissa (17,83 m) että saman vuoden Ateenan kesäolympialaisissa (17,79 m). Vuonna 2006 hän voitti kultaa Göteborgin EM-kisoissa tuloksella 17,67 m.
Olsson voitti Kultaisen liigan palkintopotin ("jackpotin") (500 000 dollaria) vuonna 2004 voitettuaan kolmiloikan kaikissa liigan osakilpailuissa (hän jakoi miljoonan dollarin jackpotin Tonique Williams-Darlingin kanssa). Olsson on myös kolmiloikan kultamitalisti alle 23-vuotiaiden EM-kisoista vuodelta 2001 ja hopeamitalisti nuorten EM-kisoista vuodelta 1999. Korkeushypyssä Olsson voitti kultaa nuorten EM-kisoissa 1999.
Olsson on hypännyt kolmiloikassa ulkoratojen Ruotsin ennätyksen 17,79 m (hypätty vuoden 2004 kesäolympialaisissa). Sisäradoilla hänen ennätyksensä 17,83 m (2004) sivusi vuoteen 2010 asti maailmanennätystä. Hänellä on seitsemän kolmiloikan Ruotsin mestaruutta. Korkeushypyssä Olsson on menestynyt kansallisella tasolla ja hänen ennätyksensä on 228. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on 771 cm.
Olsson valittiin vuoden eurooppalaiseksi miesyleisurheilijaksi vuosina 2003 ja 2004.
Vuosina 2007–2009 loukkaantumiset haittasivat Olssonin hyppäämistä ja hän oli pitkään kilpailematta. Hän teki paluun kilpailuihin heinäkuussa 2009. Vuonna 2010 Olssonin paras tulos oli Lontoossa hypätty 17,41 m. Hän oli neljäs Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 tuloksella 17,23 m, viides Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 tuloksella 17,20 m ja kuudes saman vuoden Daegun MM-kisoissa tuloksella 17,23 m.
Olsson ilmoitti urheilu-uransa lopettamisesta toukokuussa 2012. Syynä lopettamiseen olivat loukkaantumiset.
Kiihtelys
Kiihtelys on vanha suomalainen oravannahkojen kaupassa ja verotuksessa käytetty määrän yksikkö, 40 oravannahan nippu. Vanha turkisalue Kiihtelysvaara on saanut siitä nimensä. Kiihtelys koostuu neljästä tikkurista, joka merkitsee kymmentä oravannahkaa. Tikkuri taas on antanut nimensä Tikkurilalle, joka on ollut turkisten kauppapaikka. Suomen sana "raha" tarkoitti alun perin oravannahkaa.
Turkisten metsästys on ollut tärkeä elinkeino suomalaisille, ja orava on ollut tärkeimpiä turkiseläimiä. Paljon turkiksia myytiin ulkomaillekin, ja vastineeksi hankittiin muun muassa arvometalleja, suolaa ja aseita. Myös pyyntiväestöltä verotettiin ja ostettiin turkiksia, jotka myytiin eteenpäin.
Mohrenstraßen metroasema
Mohrenstraßen metroasema on Berliinin metron linjalla U2. Aseman läheisyydessä sijaitsee useita valtion ministeriöitä. Asema avautui 1. lokakuuta 1908 nimellä "Kaiserhof". Asema tuhoutui osin toisessa maailmansodassa. 18. elokuuta 1950 asemaa uusittiin ja nimettiin uudelleen Ernst Thälmannin mukaan: "Thälmannplatz". Nimi vaihtui jälleen 15. huhtikuuta 1986, jolloin asemasta tuli "Otto-Grotewohl-Straße". Nykyisen nimensä asema sai 3. lokakuuta 1991.
Björkliden
Björkliden, myös Björkliden fjällby, on kylä Kiirunan kunnassa Norrbottenin läänissä Pohjois-Ruotsissa. Laskettelu- ja vapaa-aikakeskuksestaan tunnettu tunturikylä sijaitsee Torniojärven etelärannalla, eurooppatien E10 ja Kiiruna–Narvik-rautatien varrella noin 200 kilometriä napapiirin pohjoispuolella ja noin sata kilometriä luoteeseen Kiirunan keskustasta. Kylän tärkein tulonlähde on laskettelu- ja retkeilykeskus, ja kylän talous on riippuvainen matkailusesongista.
Björklidenin rautatieasemalla pysähtyvät kaikki Kiiruna–Narvik-rataosan henkilöjunat. Myös linja-autot pysähtyvät valtatien varrella.
Tikkuri
Tikkuri voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
NPC
NPC on lyhenne englannin kielen sanoista "non-player-character" tai "non-playable character", jota käytetään roolipeleissä ja videopeleissä. Suomeksi voidaan käyttää myös ilmaisua EPH (ei-pelaaja-hahmo, ei-pelattava hahmo), mutta NPC on yleisemmin tunnettu.
Pöytäroolipeleissä NPC-hahmot ovat pelinjohtajan keksimiä ja ohjaamia sivuhenkilöitä, joita käytetään syventämään tarinaa ja ilmaisua tai vastustamaan pelaajahahmojen aikeita, siten aiheuttaen konfliktin. Joskus NPC:n hallinta voidaan myös siirtää jonkun pelaajan vastuulle, jos tämän pelaajan oma hahmo on kaukana ryhmästä tai muuten estynyt kommunikoimasta muiden pelaajahahmojen kanssa, ja pelaaja jäisi muuten osattomaksi. Hahmon kuollessa pelaajalle annetaan joskus NPC pelattavaksi ja mahdollisesti pelaajahahmoksi kohotettavaksi, tai vain väliaikaisesti. Tällaisessa tilanteessa voi olla hämärää voiko NPC:tä enää kutsua NPC:ksi, mutta rajan voi vetää vaikka siitä että pelaaminen on tilapäistä eikä hahmo kehity sanottavasti.
Videopeleissä NPC-hahmot ovat automatisoituja ja täten rajoittuneempia kuin pelaajahahmot. Varhaisissa tietokoneroolipeleissä NPC:t jököttivät usein paikallaan odottamassa pelaajan lähestymistä, ja keskustelu hoidettiin avainsanojen avulla. Tällainen järjestelmä osoittautui hankalaksi, sillä ihmisen sanavarasto on laaja eivätkä ohjelmoijat voi ottaa huomioon kaikkia mielleyhtymiä. Vaikka koodaus kykenee poimimaan avainsanat pitemmän tekstin joukosta, pelaaja huomaa pian, ettei lauserakenteilla ole sivuhahmoille mitään merkitystä ja keskustelu latistuu sisältämään vain yksittäisiä arvauksia avainsanoiksi kokonaisten lauseiden sijaan.
Sittemmin yleisemmäksi on käynyt järjestelmä jossa pelaajalle tarjotaan rajoitettu repliikki- tai toiminta-vaihtoehtoja, ja NPC reagoi valintoihin ohjelmointinsa mukaan.
Ohjelmoinnin kehittyessä NPC:t ovat myös saaneet aktiivisempia rooleja. Yksin pelattavissa tietokonepeleissä pelaajahahmo voi saada avukseen tietokoneen ohjaamia partnereita, joille voi yleensä antaa yksinkertaisia ohjeita tai komentoja. Jos NPC-kumppaneita on useampia, ne voivat ohjelmoinnista riippuen jopa ruveta juttelemaan keskenään (esimerkiksi "Baldur’s Gatessa") tai muuten reagoida ympäristöönsä. Esimerkkinä "Fallout 2" -pelissä tiettyyn paikkaan saapuminen voi laukaista edeltä käsin nauhoitetun kohtauksen, kun oikea henkilö sattuu olemaan mukana seurueessa. Usein seuralaiset kuitenkin latistuvat tarjoamaan vain ylimääräistä tulivoimaa ja silloin tällöin erikoiskykyjä.
Dale Earnhardt
Ralph Dale Earnhardt, Sr. (29. huhtikuuta 1951 Kannapolis, Pohjois-Carolina – 18. helmikuuta 2001 Daytona Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija. Earnhardt kilpaili elämänsä aikana Yhdysvalloissa useissa autosarjoissa, mutta parhaiten hän menestyi vakioautosarja NASCARissa.
Earnhardt oli menestynyt kuljettaja Winston Cup -sarjassa, jonka mestariksi hän ylsi seitsemästi. Vain Richard Petty on pystynyt voittamaan yhtä monta mestaruutta. Earnhardtin aggressiivinen ajotyyli vetosi lajin faneihin, jotka antoivat hänelle lempinimen ""The Intimidator"" eli ""Pelottelija"".
Earnhardt kuoli viimeisellä kierroksella vuoden 2001 Daytona 500 -kilpailussa. Toinen auto tönäisi takaapäin Earnhardtin autoa, joka törmäsi seinään. Earnhardt ei tullut tajuihinsa onnettomuuden jälkeen, ja hänet piti leikata irti ulos autosta. Earnhardtin poika Dale Jr. tuli kilpailussa toiseksi. Onnettomuuden jälkeen NASCAR aloitti massiivisen turvallisuuskampanjan lähinnä yleisön ja lajin sponsorien painostuksesta.
Dale Earnhardtin ura NASCAR-kuljettajana kesti yli 25 vuotta.
Dale Earnhardtilla on neljä lasta, Kelley King, Taylor, Kerry ja Dale Jr. Kaksi viimeksi mainittua ovat myös tunnettuja NASCAR-ajajia. Earnhardt avioitui kolmannen kerran vuonna 1982. Leski Teresa Earnhardt omistaa edelleen kilpatallin ja markkinointiyrityksen Dale Earnhardt, Inc., jonka Dale perusti yhdessä hänen kanssaan 1990-luvulla.
Stadtmitten metroasema
Stadtmitten metroasema on Berliinin linjoilla U2 ja U6. Linjoilla on omat asemansa, joita yhdistää kävelytunneli. U2:n asema avattiin 1. lokakuuta 1908 nimellä "Friedrichstraße". 30. tammikuuta 1923 U6:n asema avattiin niemllä "Leipziger Straße (unten)", ja U2:n asema nimettiin "Leipziger Straße"ksi. 15. syyskuuta 1924 asemat nimettiin uudelleen: U2:n "Friedrichstadt (Mohrenstraße)" ja U6:n "Friedrichstadt (Leipziger Str.)". 1. helmikuuta 1936 "Friedrichstadt"-osa nimestä vaihdettiin "Stadtmitte"ksi. U6:n asema suljettiin 13. elokuuta 1961. Vuonna 1970 U2:n aseman nimi lyheni nykyiseen muotoon. U6:n asema avattiin jälleen 1. heinäkuuta 1990. Myös U6:n aseman nimeksi vaihtui "Stadtmitte" 5. lokakuuta 1992. Pikabussilinja M48 pysähtyy paikalla. Asema on esteetön.
Enríquez de Valderrábano
Enríquez de Valderrábano (n. 1500 – 1557 tai myöhemmin) oli espanjalainen vihuelisti ja säveltäjä. Hänen elämästään ei ole säilynyt elinvuosien lisäksi juuri tietoja.
Valderrábano julkaisi vuonna 1547 "Libro de músican", kirjan luutulla säestettäviä lauluja. Hänen musiikkiaan ovat levyttäneet muiden muassa Naxos ja Harmonia Mundi .
Hakovuori
Hakovuori eli Vanajan Hakovuori eli Linnanpää on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Vanajassa oleva rautakautinen linnamäki, joka sijaitsee Vanajaveden länsirannalla. Vuoren harjanne on Hattelmalan harjun jatketta ja se sijaitsee valtatie 10:n ja valtatie 3 risteysalueen eli Hattelmalan tienliittymän itäpuolella.
Hakovuori on viereisen Hattelmalanharjun harjujakson osa, joka sijaitsee Vanajan kirkosta noin 1,5 kilometriä lounaaseen. Mäkilinnan ympäristö on harjualueelle tyypillistä ja siinä on suuriakin korkeuseroja. Mäki kohoaa 45 metriä Vanajaveden pintaa korkeammalle ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Erityisesti Hakovuoren länsi- ja itärinteet ovat jyrkkiä. Vuoren länsipuolelta on otettu myös hiekkaa , mutta vuori on pääasiassa moreeniselänne. Sen sijaan vuoren luoteis-, pohjois- ja eteläpuolelta on harjulle helppo nousta. Vuoren lakiosa on 240 metriä pitkä mutta vain 10 metriä leveä. Linnapihan pinta-alaksi tulee 1,5 hehtaaria. Laella erottuu kaksi pienempää nyppylää. Pohjoissivulla harjun laki päättyy terassimaiseen muodostumaan, jonka alareunassa on kahden kivivallin jäänteitä. Alempi kivivalli poikkeaa ylemmästä kivivallista siinä, että se on kasattu hyvin erikokoisista kivistä eikä se välttämättä kelpaisi puuvarustuksen tueksi. Etelärinteessä on myös kivivallin jäänteitä, jotka ovat ihmistoiminnan turmelemia. Vuonna 2007 eteläinen vallirakenne olisi jo hävinnyt kokonaan. Harjun laella on erotettavissa myös kolme portin paikkaa. Alueella on myös luonnon muodostamaa kivikkoa, joka on paikoin vaikeasti erotettavissa ihmistoiminnasta syntyneestä vallittamisesta.
Paikka on Hämeenlinnan kaupungin luonnonhoitotoimiston hoitokohde. Museoviraston hoitoryhmä on avannut näköalan Mantereenlinnan ja Vanajaveden suuntaan. Vuoren laella on pystytetty opastaulu.
Linnavuori tunnettiin jo 1800-luvulla. Hjalmar Appelgren suoritti alueen tarkastuksen vuonna 1886 ja Axel Heikel vuonna 1897. Aluetta tutkittiin pintapuolisesti vielä vuosina 1921 (Julius Ailio), 1935 (Jouko Voionmaa) ja 1939 (Esko Sarasmo). Ailio piti valleja luonnonmuodotelmina. Sauramo löysi kuitenkin luoteispäässä vallin, joka oli hänen mukaansa ihmisen rakentama. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritti Jouko Voionmaa vuonna 1949. Hän avasi vuoren laelta pienen alueen, mutta siitä ei löytynyt lainkaan esineitä. Voionmaan kaivaukset kattoivat koko linnavuoren laesta vain alle 1 %. Tämän jälkeen linnavuorella on vierailtu tarkastus- ja inventointimatkoilla useasti. Siellä ovat käynneet Anna-Liisa Hirviluoto (vuosina 1968 ja 1974), Jyri Saukkonen (1981 ja 1984), Hans-Peter Schulz (1988), Sirkka-Liisa Seppälä (1999) ja Jari-Matti Kuusela (2007). Saukkonen ei hyväksynyt alinta vallia linnan rakenteisiin.
Hausvogteiplatzin metroasema
Hausvogteiplatzin metroasema sijaitsee Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema on ollut käytössä 1. lokakuuta 1908 alkaen. Asemalla on yksi laituri ja kaksi raidetta. Hissejä asemalla ei ole.
Miguel de Fuenllana
Miguel de Fuenllana (n. 1525 – 1585/1605) oli espanjalainen luutisti ja säveltäjä. Hän oli syntymästään sokea.
Miguel de Fuenllana omisti vihuelamusiikkikokoelmansa "Orphénica lyran" (1554) Espanjan Filip II:lle. Hän sävelsi vihuelalle sekä soolomusiikkia että sillä säestettyjä lauluja.
Fuenllanan teoksia ovat levyttäneet muiden muassa Virgin Veritas ja Naxos.
Shock rock
Shock rock on rockmusiikkia, jonka sanoma tai yleisvaikutelma on "shokeeraava" ja jota usein pidetään lapsille sopimattomana. Shock rockin teemoja ovat yleensä kauhu, seksi, väkivalta ja joskus myös kova kiroilu. Nykyisistä rockmuusikoista esimerkiksi Marilyn Mansonia on luonnehdittu shock rockin esittäjäksi. Suomessa tunnetuin shock rock -vaikutteista musiikkia esittävä yhtye lienee Lordi.
Alice Cooper oli 1960-luvun jälkipuoliskolla ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen varsinainen shock rock -yhtye. Alice Cooper tuli tunnetuksi teatraalisesta lavaesiintymisestään, joka yhdisteli väkivaltaista teatteria, vaudevilleä ja rockia. Alice Cooper on tyylilajin tunnetuin esittäjä ja edelläkävijä, mistä johtuu myös hänen lempinimensä "The Godfather of Shock rock". Jo ennen Alice Cooperia kauhu oli osana Screamin' Jay Hawkinsin esiintymistä 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Kauhushow on myöhemmin ollut olennainen osa myös muun muassa KISSin ja Lordin esiintymistä. 1980-luvulla pyövelin hupuissa esiintyvä The Mentors -yhtye kehitti rape rock -tyylilajin (suom. raiskausrock). Myöhemmin tyylilaji on liitetty myös eräisiin muihin shock rock -yhtyeisiin kuten The Murder Junkies ja The MILF Hunters. Black metal-yhtyeillä on tapana herättää kauhua esiintymisissään. Kuitenkin black metal ei varsinaisesti ole shock rockia, sillä raakuuden ajatellaan olevan osa sitä, eikä sillä ole välttämättä tarkoitusta erottautua muista yhtyeistä, vaan pikemminkin olla samanlainen kuin muut.
Kirjesalaisuus
Kirjesalaisuus on useimmissa Euroopan maissa voimassa oleva perusoikeus. Se tarkoittaa, että ainoastaan kirjeen vastaanottaja saa avata kirjeen ja lukea sen sisältämän viestin. Vastaava salaisuus koskee usein myös esimerkiksi erilaisia sähköisen viestinnän muotoja. Tekijänoikeuden kannalta katsottuna kirjeen, sähköpostin tai muun viestin saa julkistaa sen kirjoittajan luvalla.
Kirjesalaisuus eli nykyisin viestintäsalaisuus pohjautuu perustuslain yksityiselämän suojaa käsittelevään 10. pykälään: "Kirjeen, puhelun ja muun luottamuksellisen viestin salaisuus on loukkaamaton." Kirjesalaisuuden rikkoja voidaan tuomita rikoslain perusteella viestintäsalaisuuden loukkauksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Jos viestintäsalaisuuden loukkaus on törkeä, rikoksentekijä on tuomittava vankeuteen enintään kolmeksi vuodeksi.
Yhdysvaltain perustuslaki ei anna mitään erityistä suojaa kirjeille tai tietoliikenteelle. Käytännössä voimassa oleva kirjesalaisuus on oikeuskäytännön avulla johdettu perustuslain neljännestä lisäyksestä, joka suojaa kansalaisia perusteettomilta kotietsinnöiltä.
Saksassa liittovaltion perustuslakisuojavirastolle (kotimaan tiedusteluorganisaatio) on taattu oikeudet rikkoa kirjesalaisuus, mikäli tiedonvälittäjää on aihetta epäillä eräistä rikoksista, jotka kuuluvat viraston toimialaan.
Spittelmarktin metroasema
Spittelmarktin metroasema on Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. MetroBus-linja M48 pysähtyy asemalla. Asema avattiin 1. lokakuuta 1908. Hissejä asemalla ei ole. Asema sijaitsee 465 metrin päässä Märkisches Museumin metroasemalta ja 620 metrin päässä Hausvogteiplatzin metroasemalta. Asemalaituri on 7,6 metriä leveä ja 110,2 pitkä. Tila on 2,6 metrin korkuinen. Asema on 3,7 metriä kadun alapuolella. Aseman ikkunat muurattiin umpeen toisen maailmansodan aikana. Vuonna 2005 aloitettiin aseman peruskorjaus, joskin ikkunat oli avattu uudelleen jo vuonna 2003.