hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Rintje Ritsma
Robert Rintje Ritsma (s. 13. huhtikuuta 1970 Lemmer, Alankomaat) on alankomaalainen pikaluistelija.
Ritsma on voittanut yleisluistelijoiden maailmanmestaruuden neljästi (1995, 1996, 1999 ja 2001), saavuttanut kaksi hopeaa (1998 ja 2003) sekä kolme pronssia (1993, 1994 ja 2000). Euroopan mestaruuden hän on voittanut kuudesti (1994–1996 ja 1998–2000) sekä saavuttanut EM-kisoista kaksi hopeaa (1997 ja 2003) ja kaksi pronssia (1992 ja 1993).
Lillehammerin 1994 olympialaisissa Ritsma saavutti 1 500 metrillä hopeaa ja 5 000 metrillä pronssia. Naganossa 1998 hän oli 1 500 ja 10 000 metrillä pronssilla ja 5 000 metrillä hopealla. Matkakohtaisissa MM-kisoissa hän saavutti vuonna 1997 kultaa 1 500 ja 5 000 metrillä ja hopeaa 10 000 metrillä. 1998 hän oli 5 000 metrillä hopealla ja 1999 1 500 metrillä pronssilla.
Pitkämö
Pitkämö on tekojärvi Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla. Sen pinta-ala on suurimmillaan 100 hehtaaria ja pituus 5 kilometriä . Se kuuluu Kyrönjoen vesistöön. Tekojärvi on valmistunut vuonna 1970. Tekojärveen ohjataan kolmen joen vedet: Kyrönjoki ja Jalasjoki laskevat järveen kanavaa pitkin, Pitkämönluoma laskee suoraan järveen. Pitkämönjärvellä sijaitsee kaupungin omistama yleinen uimaranta.
Järven vedet laskevat Pitkämön voimalaitoksen kautta Jalasjokeen, joka yhtyy Kyrönjokeen jonkin matkaa voimalaitokselta. Niileksen voimalaitos sijaitsee järveen laskevassa kanavassa, joka ohjaa Jalasjoen vedet tekojärven kautta. Voimaloiden nimellisteho on yhteensä 7,4 MW.
RC Strasbourg
RC Strasbourg on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu Strasbourgissa vuonna 1906. Joukkueen koko nimi on "Racing Club de Strasbourg".
Matti Hagelberg
Matti Eugen Hagelberg (s. 10. tammikuuta 1964 Kirkkonummi) on suomalainen sarjakuvataiteilija, graafinen suunnittelija ja opettaja. Hagelberg on saanut Puupäähattu-palkinnon vuonna 1997. Koulutukseltaan Hagelberg on taiteen maisteri. Hän on ainoa tunnettu suomalainen raapekartonkitekniikan käyttäjä.
Hagelbergin sarjakuvat ovat humoristisia ja rönsyileviä. Hän yhdistää mytologisia, populaarikulttuurisia, fantastisia ja omaelämäkerrallisia aineksia.
Hagelbergin tuotantoa on ollut esillä näyttelyissä Ranskassa, Italiassa, Virossa, Islannissa, Sveitsissä, Portugalissa, Alankomaissa, Belgiassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä, Latviassa, Ruotsissa ja Saksassa.
Hagelbergin tunnusomaista piirtämistyyliä on kuvattu avantgardistiseksi. Hänen sarjakuvilleen on ominaista raapekartongin käyttö, mutkikkaasti etenevät tarinat ja lukuisat populaarikulttuuriviittaukset. Työläässä raapekartonkitekniikassa mustasta pinnasta raaputetaan esiin valkoinen väri. Tyyli oli pitkälle kehitetty jo ensimmäisissä omakustannejulkaisuissa "Marsin sankarit" (1992) ja "Marsin alkeet" (1994). Ominaista sarjakuville on myös kokeellisuus ja älyllinen huumori. Hän sijoittaa usein itsensä sarjakuviin pelastamaan maailman tai naisia pulasta. Ville Hännisen mukaan Hagelbergin tarinoissa yhdistyy vaivattomasti ylevä ja matalalentoinen, kuten filosofis-teologinen keskustelu ja lapsen logiikka. Ennen raapekartongin käyttöä Hagelbergin sarjakuvat 1980-luvulla olivat olleet melko perinteisiä.
Hagelbergin tarinat sijoittuvat ”B.E.M.-universumiin”. Lyhenne tulee sanoista ”bug-eyed monsters”.
Matti Hagelbergin aviopuoliso on kuvataiteilija ja sarjakuvataiteilija Katja Tukiainen. Heillä on yksi lapsi.
OGC Nice
OGC Nice on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1904. Joukkueen koko nimi on "Olympique Gymnaste Club Nice Côte d’Azur".
Seuran valmentajana aloitti kesällä 2009 Didier Ollé-Nicolle, joka seurasi tehtävää pitkään hoitanutta Frédéric Antonettia. Menestys Ollé-Nicollen johdolla ei ollut järin mairittelevaa ja Nice vajosi putoamiskamppailuun. Seurajohto sai lopulta tarpeekseen ja erotti Ollé-Nicollen maaliskuun puolivälissä 2010. Seura majaili tuossa vaiheessa liigassa sijalla 17, vain viisi pistettä putoamisviivan yläpuolella. Seuran valmennusvastuun ottivat urheilutoimenjohtaja Éric Roy, nuorten akatemian johtaja René Marsiglia ja nuorten valmentaja Frédéric Gioria. Royn johdolla Nice säilytti paikkansa pääsarjassa.
Kesällä 2012 Claude Puelista tuli Nicen päävalmentaja. Kokeneen Puelin johdolla Nice nappasi yhden historiansa parhaista sijoituksista liigassa ollen kaudella 2012–2013 neljäs. Sijoituksen myötä Nice pääsi Eurooppa-liigan playoffs-kierrokselle."Päivitetty 12. tammikuuta 2019."
Telvis
Telvis on Katso-lehden vuodesta 1962 lähtien jakama palkinto parhaille television esiintyjille ja ohjelmille. Palkinnon voittaneet saavat merkiksi voitostaan Telvis-patsaan, jonka on suunnitellut taiteilija Olavi Hurmerinta. Patsas esittää television päällä istuvaa poikaa. Aiheen patsaaseen Hurmerinta sai aikanaan Katsoon piirtämästään sarjakuvasta, jonka hahmoista poika oli yksi.
Telvis-palkinnot jaetaan joka vuosi tammi-helmikuussa samannimisessä gaalassa. Nimen perässä on edellisvuoden vuosiluku, siis esimerkiksi Telvis 2005 -gaala järjestettiin vuonna 2006. Telviksiä on jaettu vuoteen 2006 menneessä 44 kertaa, ja se on siten Suomen vanhin tv-alan palkinto. Nykyään palkintojen saajat ratkaistaan yleisöäänestyksellä.Aluksi Telvis-kategorioita oli viisi: paras miespuolinen tv-esiintyjä, paras naispuolinen tv-esiintyjä, paras radioääni, erikoistelvis ja paras TV-ohjelma. Nykyisiin ohjelmatyypin mukaisiin palkintosarjoihin siirryttiin Venla 2004 -gaalassa. Seuraavana vuonna saatiin vielä yksi kategoria lisää: paras reality-ohjelma.
Vuonna 2007 kategorioita tiivistettiin nykyiseen muotoonsa ja samalla gaalan televisioesitykset lopetettiin.
Vuonna 2006 Telvistä juonsivat Ruben Stiller ja Ellen Jokikunnas, joka oli myös itse ehdolla parhaan naisesiintyjän Telviksen saajaksi. Parhaan naisesiintyjän Telviksen sai kuitenkin stand up -koomikko Krisse Salminen. Vuoden väriläiskä -palkinto myönnettiin Conan O'Brienille, joka oli vieraillut tuolloin Suomessa. Parhaan kotimaisen miesesiintyjän Telviksen sai Risto Kaskilahti. Paras radioääni -palkinto myönnettiin Mikko "Peltsi" Peltolalle.
Cosmobile
Cosmobile on helsinkiläinen indierockyhtye.
Cosmobilen esiaste, "from beyond", perustettiin jo 1990-luvulla. Perustajajäseniä olivat Tuomas Palonen (kitara, laulu), Kimmo Kivistö (rummut) sekä Jonni Kullas (basso). Cosmobile-nimi otettiin käyttöön vuonna 2000. Yhtye osallistui 2001 Spoonriver Anthology -kokoelmalevylle ja julkaisi 2002 omakustanne-EP:n nimeltä Luna. Hetken hiljaiselon jälkeen yhtye sai uuden basistin, Olli Noroviidan, ja aktivoitui uudelleen. Debyyttialbumi "Travels" julkaistiin vuonna 2007, julkaisijanaan "Jukeboss Records". Albumi ja keikat toivat esiin entistä popimman, mutta kokeellisemman yhtyeen. Albumilta irrotettu "Finger"-single saavutti suosiota ja kehuja kotimaisessa mediassa.
Vuonna 2009 Cosmobile teki levysopimuksen Fullsteam Recordsin kanssa ja kakkosalbumi Making Do ilmestyi lokakuussa 2009. Albumi oli arvostelumenestys Suomessa ja valittiin yhdeksi vuoden kotimaisista levyistä mm. Helsingin Sanomissa ja Soundissa.
Vuonna 2011 Cosmobile aloitti yhteistyön nigerialaissyntyisen perkussionisti-vokalisti "Ike Chime"n kanssa. He julkaisivat yhteistyön tuloksena digitaalisen ilmaisjakelu-EP:n, joka sisälsi neljä Cosmobilen ja Ike Chimen yhdessä kirjoittamaa kappaletta. Kappaleissa yhdisteltiin indierockia afrikkalaisiin rytmeihin afrobeatistä highlifeen. Cosmobile ja Ike Chime esiintyivät yhdessä myös keikoilla ympäri Suomea. Syksyllä 2011 Olli Noroviita ohjasi ja editoi EP:llä julkaistuun "Rough Riders" -kappaleeseen videon.
Loppuvuodesta 2011 Cosmobile päätti vetäytyä määrittelemättömän pituiselle tauolle kiireistä ja muista suunnitelmista johtuen. Yhtyeen jäsenet ovat sanoneet keskittyvänsä tauon aikana muihin musiikkiprojekteihin.
FC Sochaux
Football Club Sochaux-Montbéliard, eli FCSM tai Sochaux, on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1928. Seura pelaa kotiottelunsa Montbéliardin kaupungissa.
Seura perustettiin 1928 Peugeot'n autotehtaan työntekijöiden seuraksi Jean-Pierre Peugeot'n johdolla. FC Sochaux on yksi ranskalaisen jalkapalloilun pioneeriseuroista ja oli mukana perustamassa Ranskan liigaa. Olympique de Marseillen, Stade Rennais'n ja OGC Nicen ohella se on ainoa seura, joka pelasi ensimmäisellä liigakaudella 1932–1933 ja on edelleen mukana pääsarjassa. Sochaux kehittyi nopeasti Ranskan ensimmäiseksi ammattilaisseuraksi ja voitti mestaruuden 1935 sekä 1938.
Toisen maailmansodan jälkeen FC Sochaux putosi kehityksen kärjestä liigan keskikastin joukkueeksi. Se ei kyennyt budjetillaan taistelemaan suurseurojen kanssa ja tuli tunnetuksi lähinnä kasvattajaseurana. Se kuitenkin pysyi pääasiallisesti pääsarjatasolla ja pelannut maailmansodan jälkeen vain 10 kautta Division 2:ssa. Suuret meriitit ovat kuitenkin kiertäneet seuraa, joskin se voitti 2004 Coupe de la Liguen ja 2007 Coupe de Francen mestaruuden.
Kauden 2013–2014 päätteeksi Sochaux putosi pääsarjasta.
Stade de Reims
Stade de Reims on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1911. Se pelaa kaudella 2018–2019 maan korkeimmalla sarjatasolla. 1950-luvulla Stade de Reims oli Ranskan menestynein joukkue ja se pelasi vuosina 1956 ja 1959 Euroopan Cupin loppuottelussa. Seuran suurimpia tähtiä ovat olleet Just Fontaine ja Raymond Kopa.
Kaudella 2011–2012 Reims sijoittui Ligue 2:ssa toiseksi ja nousi 33 vuoden tauon jälkeen Ranskan korkeimmalle sarjatasolle. Seura pelasi pääsarjatasolla neljä kautta sijoittuen parhaimmillaan yhdenneksitoista. Kauden 2015–2016 päätteeksi Reims putosi takaisin Ligue 2:een. Joukkue pelasi alemmalla sarjatasolla kaksi kautta, kunnes voitti sarjan mestaruuden kaudella 2017–2018 ja nousi takaisin pääsarjatasolle."Päivitetty 16. syyskuuta 2017."
Lihaksia ja luoteja
Lihaksia ja luoteja on vuonna 1996 esitetty kymmenosainen humoristinen poliisisarja. Sarja on Kummelin tuotantoryhmän tekemä ja sisälsi osittain samoja hahmoja kuin Kummeli-sarjassa.
Sarja sai hyvän vastaanoton Kummeli-huumorista pitävien keskuudessa, mutta osalle katsojakuntaa se oli liikaa. Kummeleihin vakituisesti liittynyttä Heikki Vihistä eivät kaikki sulattaneet.
Lihaksia ja luoteja julkaistiin DVD:nä 5. syyskuuta 2007 nimellä "Kummeli - Lihaksia ja luoteja, Vanaja-trilogia osa 1".
Sarjan tuli aluksi olla 6-osainen, mutta syksyllä 1996 ryhmä teki vielä neljä lisäjaksoa. Tämän huomaa jaksojen 7-10 hyvin erilaisesta alkutunnuksesta, ja siitä että kuusi ensimmäista jaksoa on talvella kuvattu (neljä viimeistä taas kesällä/syksyllä). Myös kuudessa ensimmäisessä jaksossa hahmoilla on valuuttana Suomen markka, kun taas neljässä viimeisessä Amerikan Dollari.
Sarjassa esiintyy myös poliisiryhmä "Kova Laki", jota esittävät Heikki Silvennoinen, Timo Kahilainen ja Heikki Hela .
Kaurat
Kaurat ("Avena") on heinäkasvien suku, jonka lajeja esiintyy luonnonvaraisena Euroopassa, Aasiassa ja Luoteis-Afrikassa. Suvussa on noin 15–25 lajia. Viljelty kaura on heksaploidi, joka on syntynyt yhdestä tai useammasta villilajista.
Kauroilla on pysty korsi ja viuhkamainen tähkä. Kukat ovat yleensä kaksittain. Lehdet ovat heinäkasveiksi leveät.
Tärkein lajeista on peltokaura ("Avena sativa"). Hukkakaura ("Avena fatua") on rikkakasvi. Samoin kuin peltokauran, myös hukkakauran kromosomiluku 2n on 42, kun muilla lajeilla se on 14.Leikkokasveina ja yksivuotisina koristekasveina kasvatetaan hukka-, koriste- ja ukonkauraa (Räty ja Alanko 2004, s. 31).
Hännystakki
Hännystakki on frakin tai saketin takki, jossa on pitkät liepeet eli hännykset takana. Takin väri on yleensä musta, mutta saketin takki voi olla myös harmaa. Saketin takki on edestä kaarrettu ja siten pyöreälinjaisempi kuin frakin.
Frakkiin kuuluvan hännystakin kauluskäänteet ovat silkkiset. Jos takin kanssa käytetään valkoista liiviä, takin rintataskuun taitetaan valkoinen nenäliina, mikäli kunniamerkkejä ei ole. Mustan liivin kanssa taskuliinaa ei kuitenkaan käytetä. Häissä sulhasella voi olla hännystakkinsa rintapielessä taskukukka, ja myös tällöin liina jää pois. Frakin kanssa käytetään yleensä taskukelloa, mutta sen voi jättää nykyisin myös pois. Pukeutumisetikettien mukaan rannekellon käyttö ei silti ole sopivaa taskukellon sijasta.
Keisari Vilhelmin muistokirkko
Keisari Vilhelmin muistokirkko () on Berliinin Breitscheidplatzilla sijaitseva rauniokirkko ja yksi kaupungin tunnetuimpia symboleja.
Kirkko rakennettiin vuosina 1891–1895, ja sen rakennutti keisari Vilhelm II isoisänsä Vilhelm I:n muistoksi. Arkkitehti Franz Schwechtenin suunnittelema monumentaalinen kirkko edusti uusromaanista tyyliä, esikuvinaan Reininmaan romaaniset kirkot. Sisätilat koristettiin mosaiikeilla, jotka kuvastivat keisari Vilhelm I:n elämää ja tekoja.
Kirkko tuhoutui toisen maailmansodan ilmapommituksessa vuonna 1943. Sodan jälkeen tehtiin suunnitelma raunioiden hävittämiseksi ja uuden kirkon rakentamiseksi samalle paikalle, mutta sekä monet arkkitehdit että berliiniläiset asettuivat puolustamaan vanhan kirkon jäänteitä. Osaksi tämä johtui siitä, että kirkko jäi kaupungin jaon jälkeen Länsi-Berliinin puolelle, jossa ei juuri ollut historiallisia rakennuksia. Lopulta päädyttiin kompromissiin: Keisari Vilhelmin muistokirkon päätorni (alkuaan 113 metriä korkea) jätettiin pystyyn, muistomerkiksi sodan tuhoille. Sen viereen valmistui 1961 arkkitehti Egon Eiermannin suunnittelema uusi kirkko kellotapuleineen.
Uusi kirkkorakennus on muodoltaan poikkeuksellinen: se on kahdeksankulmainen ja sen seinät on tehty kauttaaltaan himmeistä lasiruuduista. Uuteen kirkkoon on sijoitettu Venäjän ortodoksikirkon lahjoittama ikoniristi, saksalaisen luutnantin Kurt Reuberin 1942 itärintamalla maalaama "Stalingradin madonna", sekä brittien lahjoittama Coventryn risti, joka on tehty saksalaisten ilmapommituksissa 1940 tuhoutuneen Coventryn katedraalin raunioista löytyneistä nauloista. Nämä taideteokset symboloivat ystäyyttä entisten vihollismaiden välillä.
Keisari Vilhelmin muistokirkko sijaitsee Berliinin vilkkaimman liikekadun Kurfürstendammin alkupäässä, viiden kadun risteyksessä, ja on kaupungin läntisen osan tunnetuin maamerkki. Berliiniläiset kutsuvat rauniotornia lempinimellä ”Ontto hammas” ("der Hohle Zahn").
Kaasua, komisario Palmu!
Kaasua, komisario Palmu! on Matti Kassilan ohjaama vuonna 1961 ensi-iltansa saanut Komisario Palmu -elokuva. Se perustuu Mika Waltarin 1939 ilmestyneeseen romaaniin "Kuka murhasi rouva Skrofin?" Elokuvassa etsiväkolmikko (Joel Rinne, Matti Ranin ja Leo Jokela) selvittää rikkaan helsinkiläisen leskirouvan murhaa.
Rikas leskirouva löydetään asunnostaan Helsingistä kaasumyrkytykseen kuolleena. Tapahtumaa luullaan aluksi onnettomuudeksi, mutta komisario Palmu huomaa murhaajan tehneen virheen, ja niin Palmu, Kokki ja Virta aloittavat selvitystyön: kuka oli tullut asuntoon parvekkeen oven kautta ja avannut kaasuhanan rouva Skrofin nukkuessa?
Kirjan ja elokuvan loput poikkeavat hieman toisistaan. Kirjassa Palmu osoittaa murhaajalle tietävänsä, että tämä on murhan tekijä, ja tämä toteaa, ettei Palmu pysty koskaan todistamaan väitettä oikeaksi. Murhaaja lupaa kuitenkin tunnustaa tietyin ehdoin ja pyytää Palmua lukitsemaan huoneen oven. Avainta kääntäessään Palmu huomaa, että avain ei sovi lukkoon ja tajuaa sen olevan kadoksissa oleva parvekkeen oven avain. Samaan aikaan murhaaja heittäytyy alas parvekkeelta ja kuolee.
Elokuvassa murhaaja jää kiinni maalattuaan taulun rikospaikasta. Vain murhapaikalla ennen poliisien tuloa käynyt voi tietää, että hellalla oli puurokattila, joka oli kiehunut yli. Murhaaja yrittää hypätä alas kierreportaikosta, mutta etsivät Kokki ja Virta saavat hänestä viime hetkellä otteen.
Teos oli Palmu-romaaneista ensimmäinen, mutta filmatisoinneista toinen. Waltari oli voittanut vuonna 1939 Suomen osuuden pohjoismaisessa salapoliisiromaanikilpailussa romaanillaan "Kuka murhasi rouva Skrofin?" Hän jatkoi sarjaa vuonna 1940 kirjalla "Komisario Palmun erehdys", jonka pohjalta Kassila ohjasi vuonna 1960 samannimisen elokuvan.
Fennadan Mauno Mäkelä neuvotteli Waltarilta oikeudet teokseen, ja edellisen Palmu-elokuvan Suomen Filmiteollisuudelle ohjannut Kassila joutui tapahtuneen tosiasian eteen. Päähenkilöiden näyttelijöillä ei ollut muualle sitovia sopimuksia, joten samat näyttelijät saatiin pääosin mukaan.
Kun edellinen Palmu oli epookkielokuva, tässä tapahtumat tuotiin elokuvan kuvausaikaan, 1960-luvun alkuun. Waltarin tarkoin kuvaamaa taloa esittää Merikatu 7:ssä oleva Runar Finnilän suunnittelema talo vuodelta 1926, mutta sen ympäristöä kuvattiin muualla. Waltarilla kaupunkikuvan luominen oli keskeinen osatekijä, ja myös Palmu-elokuvissa korostuu vanhan Helsingin merkitys. Sisätilat, kuten porraskäytävä ja rouva Skrofin koti, rakennettiin Fennadan Kulosaaren-studiolle.
Elokuvan näyttelijöiden yhteistyötä on kiitetty erinomaiseksi. Eräs kriitikko nostaa esiin Pentti Siimeksen ”huikean roolityön merkillisenä rappiotaiteilijana Kurt Kuurnana”, joka kriitikon mukaan muodostaa elokuvan selkärangan.
Elokuva sai kolme Jussi-palkintoa:
Komisario Palmun erehdys (elokuva)
Komisario Palmun erehdys on Matti Kassilan ohjaama vuonna 1960 valmistunut rikoskomedia. Se perustuu Mika Waltarin romaaniin "Komisario Palmun erehdys". Elokuva on ensimmäinen neljästä Palmu-filmatisoinnista, ja sitä pidetään yleisesti sarjan parhaana. Elokuva valittiin syksyllä 2012 Yleisradion kriitikkokyselyssä ylivoimaisesti eniten mainintoja saaneena kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi elokuvaksi.
Tarina kertoo Helsingissä Eiran hienostokaupunginosassa tapahtuvasta rikkaan rattopojan Bruno Rygseckin murhasta.Komisario Palmu on vanhan ajan poliisimies, äreä ja helposti ärsyyntyvä hahmo. Henkilöohjauksessaan Kassila otti Palmun hahmoon piirteitä sekä Suomen Filmiteollisuuden johtajasta, maisteri Toivo Särkästä että presidentti J. K. Paasikivestä. Komisario Palmun roolissa on Joel Rinne. Myös Aku Korhonen ja Tauno Palo olivat Kassilan mielessä, mutta Korhonen oli jo niin vakavasti sairas, ettei kyennyt näyttelemään. Palon painolastina taas olivat romanttisen sankarin roolit.
Kaksi muuta keskeistä hahmoa ovat etsivä Virta ja etsivä Kokki. Näistä Virta on nuori ja ihanteellinen herraskodin kasvatti, Kokki puolestaan käytännössä kouliintunut stadin kundi. Virtaa näyttelee Matti Ranin, joka keksittiin rooliin elokuvan suunnitteluvaiheessa. Kokin rooliin oli puolestaan alun perin valittu Uljas Kandolin, mutta hänen estyttyään rooliin valittiin Leo Jokela. Kokin rooli on Waltarin kirjassa varsin pieni, mutta Jokela teki elokuvahahmosta ikimuistoisen. 
Elokuvan tunnetuimpiin kohtauksiin kuuluu Jokelan ravintola Kämpissä esittämä tulkinta kappaleesta ”Silmät tummat kuin yö”.
Bruno Rygseckin talona käytettiin elokuvassa Engelinaukio 8:ssa sijaitsevaa vaaleaa kivitaloa. Sisäkuvausten tilat lavastettiin tuotantoyhtiön studiolle Liisankadulle.
Elokuva oli jo ensi-iltansa aikoihin sekä yleisö- että arvostelumenestys. Soraäänenä kiitosten joukossa oli "Hufvudstadsbladetin" Greta Brotherus, jonka mielestä Kassila ei ollut täysin onnistunut etääntymään Waltarin romaanin puisevuudesta.
Heikki Kytölä
Heikki ”Kelju” Kytölä on suomalainen rumpali, joka soittaa yhtyeessä nimeltä PMMP, My First Band ja Sara Nunes. Hänen nuoruuden harrastuksiinsa kuului rumpujen soiton ohella myös viulun soitto ja koripallo.
Tenji
Tenji (626–672) oli Japanin 38. keisari, joka käytti ennen valtaannousuaan nimeä Naka no Ōe.
Prinssinä ollessaan Naka no Ōe auttoi keisarillista perhettä vapautumaan Soga-klaanin lähes täydellisestä ylivallasta. Vuonna 644 hän murhautti Soga no Irukan, ja tämän isä ja edeltäjä Soga no Emishi teki itsemurhan.
Naka no Ōe hallitsi Keisari Tenjinä vuodet 661–672. Vuonna 662 hän kirjoitutti Japanin ensimmäisen tunnetun lakikokoelman. Tenji jätti jälkeensä 14 lasta, mistä puhkesi vallanperimyskiistoja. Tenjiä seurasivat hänen poikansa Otomo (keisari Kobun) ja veljensä Oama (keisari Temmu).
Tuttu Juttu Show
Tuttu Juttu Show (aiemmin Tuttu Juttu) oli suomalainen vuosina 1992–2002 Yle TV2 -kanavalla esitetty Timo Koivusalon ja Joel Hallikaisen juontama parisuhdevisailu.
Hallikainen jätti Tuttu Jutun keväällä 2000, mistä lähtien Koivusalo juonsi Tuttu Juttua vaihtuvien juontajaparien kanssa. Tuttu Juttu kuvattiin laivoilla "Elämäntoveri"-nimisenä.
Vuonna 1992 eräänä ohjelman kuvauspäivänä oli alun perin ohjelmaan tarkoitus tulla sovittu laulaja, mutta hän oli estynyt tulemasta. Koivusalo keksi, että hänen juontajaparinsa Joel Hallikainen voisi esittää hänen itsensä säveltämän ja sanoittaman kappaleen "Kuurankukka". Kappaleesta tuli hitti, joka nosti Hallikaisen yhdeksi Suomen suosituimmista artisteista 1990-luvun alkupuoliskolla.
Tuttu Juttu Show päättyi vuonna 2002. Viimeinen jakso oli nimeltään "Tuttu Juttu Show – koko juttu", jossa kerrattiin ohjelman historiaa.
Tuttu Jutun jälkeen Koivusalo juonsi samantapaista "Leikin varjolla" -ohjelmaa vuoteen 2006 saakka.
Jussi Lähde väittää Lasse Lehtistä käsittelevässä kirjassaan "Aidankaataja" (2011), että vuonna 1994 kolme päivää ennen presidentivaaleja esitetty Tuttu Jutun jakso, jossa olivat vastakkain presidenttiehdokkaat Martti Ahtisaari ja Elisabeth Rehn, olisi ideoitu Ahtisaaren kampanjatoimistossa. Koivusalo kuitenkin kertoo, että idea syntyi ohjelman työryhmässä syksyllä 1993, jolloin ehdokkaista ei ollut tietoa.
Norwichinterrieri
Norwichinterrieri () on brittiläinen terrierirotu. Rotu on Suomessakin suhteellisen suosittu: vuonna 2005 rekisteröitiin 132 norwichin pentua. Se myös muistuttaa hyvin paljon norfolkinterrieriä, ja korvien asentoa lukuun ottamatta näillä roduilla on lähes sama rotumääritelmä.
Norwichinterrieri kuuluu pieniin terrierirotuihin. Sen ihanne säkäkorkeus 25-26 cm ja paino noin 5-8 kg. Karvapeite on karhea ja kaksikerroksinen. Sallittuja värejä ovat kaikki punaisen, vehnänvärisen, mustan punaruskein (black & tan) tai harmahtavan sävyt. Valkoista väriä ei tulisi esiintyä. Turkki nypitään eli stripataan muutaman kerran vuodessa. Norwichinterrierillä on pystyt korvat ja suora häntä. Aiemmin häntä on typistetty keskipitkäksi, mutta vuodesta 1996 typistäminen on ollut Suomessa kiellettyä.
Norwichinterrieri on pirteä, vahva ja reipas. Norwich on uskollinen omistajalleen ja kiintyykiin perheeseensä syvästi. Käyttöhistoriansa takia norwichinterrierin tulisi olla sisukas ja reipas. Pienestä koostaan huolimatta se on energinen ja vahva eikä sovi pelkästään sylikoiraksi, kuten voisi olettaa. Yleisesti ottaen rotu on haukkuherkkä. Norwichin terrierit tulevat hyvin toimeen eläinten ja lasten kanssa. Entisenä metsästyskoirana sen vietti on kyllä säilynyt vahvasti, joka saattaa ilmetä eläinten jahtaamisena.
Norwich on pitkäikäinen rotu. Rakenteesta johtuen esiintyy jonkin verran hengitysteiden ahtautta, joka ilmenee koiran äänekkäänä hengityksenä. Norwicheilla esiintyy myös epilepsiaa ja paljon allergioita. Pentuekoko on norwicheillä suhteellisen pieni, noin 2-3 pentua, ja synnytykset voivat olla hankalia. Norwichit saattavat myös lihoa helposti, joten liikuntamäärään on kiinnitettävä huomiota.
Norwichia on aiemmin käytetty rotanmetsästyksessä, mutta alkuperäisessä tarkoituksessa sitä käytetään enää harvemmin. Metsästysvaistot ovat rodulla kuitenkin säilyneet hyvin. Nykyään norwichit ovat enimmäkseen seurakoiria.
Rotu on kotoisin Englannista East Anglian alueelta. 1900-luvun alussa oli useita paikallisia metsästyskoiratyyppejä. Vuonna 1932 rotu hyväksyttiin Englannissa omaksi rodukseen ja se sai nimen norwichinterrieri esiintymisalueen mukaan. Tuolloin myös luppakorvainen muunnos kuului samaan rotuun. Vuonna 1964 nämä muunnokset erotettiin omiksi roduikseen ja luppakorvainen sai nimen norfolkinterrieri. Suomeen rotu tuli vuonna 1965.
Anu Viheriäranta
Anu Viheriäranta (s. 1982) on suomalainen balettitanssija. Hänellä on kiinnitys Suomen Kansallisbalettiin (1999–) ja Hollannin Kansallisbalettiin (2005–).
Suomen Kansallisbaletissa:
Finnkino
Finnkino Oy on suomalainen elokuvayhtiö ja Suomen ja Baltian maiden suurin elokuvateatteriketju. Se on osa Euroopan suurinta Odeon Cinemas Groupia, jonka omistaa yhdysvaltalainen AMC-elokuvateatteriketju.
Finnkino Oy perustettiin Helsingissä 28. lokakuuta 1967, kun suomalaiseen elokuvamaailmaan kaivattiin uutta yhtiötä, joka hoitaisi elokuvien myymisen elokuvateattereille. Yhtiön ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi valittiin Arno Carlstedt, joka oli tuottanut Mikko Niskasen "Käpy selän alla" -elokuvan. Carlstedt hoiti toimitusjohtajan tehtäviä muutaman vuoden ajan. Hallituksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Spede Pasanen.
Nykyisessä muodossaan yhtiö perustettiin syyskuussa 1986 kaikkiaan 34 elokuva-alan yrityksen yhteenliittymänä, joista merkittävin oli Mäkelöiden elokuvasuvun vuonna 1926 perustama Kinosto Oy.
Vuodesta 1994 Finnkino kuului Rautakirja-konserniin. Maaliskuussa 2011 Sanoma myi Finnkinon ruotsalaiselle Ratos-pääomasijoitusyhtiölle 116 miljoonalla eurolla. Finnkinon pääkonttori on Helsingissä Mannerheimintie 113:ssa. Huhtikuussa 2015 Ratos myi Finnkinon brittiläiselle Bridgepoint-sijoitusyhtiölle.
Tammikuussa 2017 kiinalaisen Wanda Groupin omistama AMC ilmoitti ostavansa Finnkinon emoyhtiön Nordic Cinema Groupin pääomasijoitusyhtiö Bridgepointilta ja ruotsalaiselta mediayhtiö Bonnierilta lähes 870 miljoonalla eurolla.
Vuonna 2018 Finnkinolla on Suomessa kaikkiaan 15 elokuvateatteria ja 104 salia 11 paikkakunnalla:
Finnkinon Rovaniemen Maxim-elokuvateatteri siirtyi Bio Rexille vuoden 2014 alussa. Samalla Bio Rex myi Finnkinolle Espoon kauppakeskus Sellossa toimivan elokuvateatterinsa. Suomen lisäksi Finnkinolla on tytäryhtiöt Latviassa, Liettuassa ja Virossa.
Elokuvateatteritoimintansa lisäksi yhtiö maahantuo ja levittää elokuvia elokuvateattereihin sekä markkinoi niitä yksityiseen kotikäyttöön myyntivideoina. Finnkino pitää myös yllä elokuvateattereissa esitettävien filmikopioiden yhteistä varastoa.
Kesäkuussa 2006 Finnkino osti Sandrew-Metronome Finland Oy:n Suomessa perustamat ja omistamat, Helsingissä ja Turussa sijaitsevat elokuvateatterit. Finnkino on siten nykyään Suomen ainoa suurten paikkakuntien elokuvateattereiden omistaja yksityisessä omistuksessa olevien elokuvateattereiden lisäksi.
Kauppakeskus Itikseen avattiin Suomen ensimmäinen Imax-teatteri 30. marraskuuta 2018. Siinä on 14 x 24 metrin kangas, joka on pinta-alaltaan Suomen suurin. Teatterissa on laserprojektorit ja 12-kanavainen äänijärjestelmä. Imax-teatterin lisäksi Itiksen elokuvateatterikeskuksessa on kahdeksan salia.
Paul Keres
Paul Keres (7. tammikuuta 1916 Narva – 5. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli virolainen shakin suurmestari ja shakkikirjailija.
Keres singahti suuresta tuntemattomuudesta maailmanmaineeseen 1935 Varsovan shakkiolympialaisissa Viron ykköspöydässä. Hänen kotikaupungissaan Narvassa oli niukasti harjoittelumahdollisuuksia, mistä syystä Paul Keres turvautui kirjeshakkiin.
1937 oli Paul Keresin varsinainen läpimurtovuosi. Hän saavutti menestystä Margaten, Oostenden ja Kemerin turnauksissa sekä Tukholman shakkiolympialaisissa. Neuvostoliiton mestaruuden Keres voitti kolme kertaa. Maailmanmestaruusottelu Aleksandr Aljehinia vastaan raukesi.
Paul Keres kuoli sydänkohtaukseen Helsingissä 59-vuotiaana ollessaan kotimatkalla Vancouverista.
Keresin muotokuva oli painettu Viron viiden kruunun seteliin, joka julkaistiin 1992.
Joose Norri: "90 vuotta Paul Keresin syntymästä" (Suomen Shakki 1/2006)
Sirpaleliivi
Sirpaleliivi on suojaliivi, joka on tarkoitettu suojaamaan käyttäjänsä ylävartaloa esimerkiksi kranaatin sirpaleilta. Liivin suojaava materiaali voi olla kevlar, keraamiset levyt tms. Sirpaleliivi voi suojata myös pistoolin luodeilta, riippuen luodin nopeudesta. Esimerkiksi asepalvelustaan suorittavat käyttävät sirpaleliivejä ampuessaan kranaatinheittimellä.
Sirpaleliivin kehitti ensimmäisenä brittiläinen Wilkinson Sword toisen maailmansodan aikana. Se suunniteltiin suojaamaan Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien sotilaita saksalaisten ilmatorjunnan kranaattien aiheuttamilta sirpaleilta.
Seututie 847
Seututie 847 eli niin kutsuttu "Vanha Nelostie" on Limingan Haaransillalta Kempeleen, Oulun ja Haukiputaan kautta Iin kunnan Räinänperäälle johtava seututie. Pääosa tiestä on entistä Nelostietä.
Tie alkaa Limingan keskustaajaman kaakkoispuolelta Haaransillan kiertoliittymästä, jossa kohtaavat valtatiet 4 ja 8. Tie 847 jatkuu seuraillen Pohjanmaan rataa aina Kempeleen Ristisuon kiertoliittymään, jossa kohtaavat Ylikylään johtava Ketolanperäntie sekä Ristisuon asuinalueelle johtava Kaartotie. Kiertoliittymästä käännytään vasemmalle ja jonkin matkan päässä se ylittää rautatien ja kulkee keskustaajaman lävitse. Tie jatkuu rautatien suuntaisena sen länsipuolella aina Oulun Limingantulliin saakka, jossa se sulautuu katuverkkoon.
Oulun pohjoispuolella tie jatkuu erikseen merkittynä Taskilan kaupunginosan pohjoispuolella ja jatkuu Haukiputaan puolelle, läpi Kellon kylän sekä kirkonkylän. Kirkonkylän pohjoispuolella tie ylittää Kiiminkijoen ja kulkee Martinniemen sivuitse aina Iin kunnanrajan yli Räinänperän kylän itäpuolelle, jossa se yhtyy Nelostiehen.
Suunnilleen nykyisen seututien 847 paikalla on kulkenut maantie jo hyvin pitkään. Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä tiestä tuli osa tuolloin Helsingistä Petsamoon kulkenutta valtatie 4:ää. Kaupungin ohittavan "Pohjantien" ensimmäisen, Perävainion ja Taskilan välisen osuuden, valmistuttua 1960-luvulla siirtyi valtatie 4 kulkemaan uutta reittiä. Vanhan nelostien Perävainion ja Limingantullin välinen osuus jäi kuitenkin osaksi valtatietä 8. Muilta osin vanha tie muutettiin kaduksi tai muuksi yleiseksi tieksi.
Kun Kempeleen ohittava Pohjantien osuus valmistui vuonna 1990, muutettiin vanha nelostie Kempeleen ja Limingantullin väliseltä osuudelta seututieksi 814. Haukiputaan ohitustien valmistuttua vuonna 1993 vanha nelostie muutettiin seututieksi 847 Oulun ja Haukiputaan väliseltä kunnanrajalta Iin Räinänperän väliseltä osuudelta. 1990-luvun puolivälissä myös maantie 814 muutettiin osaksi seututietä 847, joka jatkettiin Haaransillalle saakka vuonna 2003, kun Pohjantien viimeisin osuus valmistui. Vuonna 2006 myös Linnanmaan ja Haukiputaan kunnanrajan välinen osuus muutettiin seututieksi 847.
Seututien 847 tieosuudet Haaransillalta Kempeleen keskustaajamaan, Kempeleen Paiturista Oulun keskustaan, Oulun Taskilasta Haukiputaan keskustaan sekä Haukiputaan Ukkolanperästä Iin Räinänperälle ja valtatielle 4 ovat osa Vehmaan ja Tornion välistä Pohjanlahden rantatie-matkailutietä.
Kempeleen keskustassa matkailutie kääntyy Oulunsalon suuntaan johtavan seututien 816 risteyksestä noin parin kilometrin matkan Sarkkirannan kiertoliittymään saakka, jossa se kääntyy Piriläntielle johtaen takaisin seututielle 847 Paituriin. Oulun keskustasta matkailutie jatkuu yhdystiellä 8156 kulkien Tuiran ja Linnanmaan kautta Oulun Taskilaan, jossa tie muuttuu takaisin seututieksi 847. Haukiputaan keskustassa tie kääntyy Martinniemeen johtavalle yhdystielle 8460. Martinniemessä tie kääntyy Putaankyläntielle johtaen takaisin seututielle 847 Ukkolanperälle.
Olga Medvedtseva
Olga Valerjevna Medvedtseva (, ent. Pyljova (), o.s. Zamorozova (), s. 7. heinäkuuta 1975 Borodino, Krasnojarskin aluepiiri) on aktiiviuransa jo lopettanut venäläinen ampumahiihdon olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Medvedtseva, tuolloin vielä Pyljova, nousi Venäjän maajoukkueeseen vuonna 2000 ja samana vuonna hän voitti ensimmäisen kaikkiaan viidestä MM-kisojen viestikullastaan. 2002 Salt Lake Cityn talviolympialaisissa hän voitti takaa-ajossa kultaa ja 2004 MM-kisoissa kultaa 15 kilometrillä.
2006 Torinon olympialaisissa Pyljova hiihti 15 kilometrillä hopealle, mutta menetti mitalinsa jäätyään kiinni kielletyn karfedoni-piristeen käytöstä. Vancouverin olympialaisissa 2010 Medvedtseva oli mukana Venäjän kultaa voittaneessa viestijoukkueessa.
Maailmancupissa hän on voittanut kymmenen osakilpailua, ollut 16 kertaa toinen ja 11 kertaa kolmas (14.1.2010 mennessä).
Medvedtseva loukkaantui vakavasti Venäjän keskiosissa sattuneessa auto-onnettomuudessa syyskuussa 2017.
Tupos
Tupos on kylä ja taajama Limingan kunnassa. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä kunnan keskustaajamasta pohjoiseen, Pohjanmaan radan, ja valtatien 4 varrella lähellä Kempeleen kunnanrajaa. Taajaman väkiluku vuoden 2015 lopussa oli 2 868. Aikaisemmin Tupos kuului Kempeleeseen, mutta vuoden 1970 alussa Valtioneuvoston päätöksellä se liitettiin Liminkaan. Taajama sijaitsee jo lakkautetun Tupoksen seisakkeen ympäristössä, rautatien ja seututien 847 länsipuolisella alueella.
Vuosituhannen vaihteessa Tupoksen ohittavaksi laajennettu, Ouluun vievä moottoritie on saanut kylän asukasluvun räjähdysmäiseen kasvuun. Tupoksen asukasluku on muutamassa vuosikymmenessä yli kymmenkertaistunut. Tämä näkyy kenties parhaiten Tupoksen yhtenäiskoulussa. Maaliskuussa 2017 oppilaita koulussa oli yhteensä 916.
Kylässä on peruskoulun lisäksi muun muassa sivukirjasto, nuorisotalo, palvelukoti, autokorjaamo, päivittäistavarakauppa Sale sekä sen yhteydessä asiamiesposti. Tupoksen eritasoliittymässä sijaitsee lokakuussa 2003 avattu ABC-liikennemyymälä sekä kalakauppa ja -ravintola. Eritasoliittymän läheisyyteen suunniteltiin Suomen ensimmäistä outlet-kylää Nordlettia, mutta hanke pysäytettiin kokonaan.
Tupoksen alueeseen katsotaan kuuluvan Vesikarin, Tuomiaron, Saunarannan, Kevätniemen ja Tuposlammen omakotitaloalueet.
Tupoksesta lähtevät tieyhteydet Limingan kirkonkylään, Tyrnävän kirkonkylään, Selkämaan ja Järvenpään haja-asutusalueisiin sekä Oulun kaupungin puolelle Lettoon ja Kylänpuolen kaupunginosaan.
Tupos on noussut merenpohjasta, siitä todistavat vieläkin tienreunamilla kasvavat rytiheinät eli järviruo’ot. Rantaviiva on sijainnut keskiajalla kylän nykyisellä kaava-alueella. Ensimmäiset tuposlaiset olivat kalastajia ja eränkävijöitä.
Eräelinkeinot vähenivät 1600-luvulla, jotka väistyivät karjanhoidon ja viljelyn tieltä. Torpparit viljelijät talollisille ja raivasivat uutta viljelysalaa. Rehevää rantakasvustoa kerättiin eläimille, kuten lehmälle, lampaalle ja hevoselle. Heinänkäytön lisäksi kylvettiin viljaa, naurista ja perunaa.
Suoviljely aloitettiin 1700-luvulla. Yli 200 neliökilometrin kokoinen niittyalue, joka koostui heinästä, sarasta ja pensaista ulottui aina Kempeleen ja Tyrnävän kuntien puolelle.Ensimmäiset asutukset Tupoksessa tapahtuivat 1800-luvulla. Tuolloin talot rakennettiin puusta. Jos puutavara oli loppunut, käytettiin rakentamiseen "mättäistä, turppaista" eli turvetta.
1990-luvun alussa Limingan kunta aloitti kaavoitustyön Tupoksessa. Ensimmäiset tontit myytiin jo 1970–1980-luvulla. Tontteja myytiin aluksi koulun läheltä, myöhemmin alueita laajentaen.
Hatuntekijä
Hatuntekijä () on Lewis Carrollin Liisan seikkailut ihmemaassa -kirjassa ja -elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Carrollin kirjassa hahmon nimi on vain "Hatter", ei "Mad Hatter". Kirsi Kunnaksen ja Eeva-Liisa Mannerin suomennoksessa hahmon nimi on Hatuntekijä, Alice Martinin suomennoksessa "Alicen seikkailut ihmemaassa" hän on hattumaakari, ja Tuomas Nevanlinnan suomennoksessa "Liisa Ihmemaassa" hahmon nimi on Hattu Hassinen.
John Tennielin piirroskuvituksessa Hatuntekijällä on hurmioitunut ilme, iso rusetti kaulassa, iso silinterihattu päässä ja hän ryystää teetä.
Hatuntekijän esikuvana uskotaan olleen Theophilus Carter. Hän keksi vuoden 1851 Great Exhibition -näyttelyssä esillä olleen herätyskellosängyn, joka heitti nukkujan vuoteesta haluttuun aikaan. Myöhemmin hän omisti huonekalukaupan, ja hänet tunnettiin lempinimellä "Mad Hatter", koska hän seisoskeli puotinsa ovella silinterihattu päässään.
Sanonta "mad as a hatter" (hullu kuin hattumaakari) voi myös juontaa juurensa aikoihin, jolloin elohopeaa käytettiin huopahattujen muotoilussa höyryttämällä. Elohopeajäämät elimistössä aiheuttivat ajan myötä hermostollista vaurioita ja "hullua" käytöstä.
Hullu Hatuntekijä on myös Batman-sarjakuvan hahmo ja Batmanin vastustaja. Hahmo on alkuperäisen Hatuntekijän inspiroima. Hahmo esiintyi jo vuonna 1948 ensimmäisen kerran sarjakuvassa sekä 1960-luvun televisiosarjassa, jossa hahmoa esitti David Wayne.
Jyrki 69
Jyrki 69 (oik. Jyrki Pekka Emil Linnankivi, s. 15. lokakuuta 1968) on suomalainen rockmuusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The 69 Eyes -yhtyeen laulusolistina ja keulahahmona. Hän vastaa myös kokonaan yhtyeen kappaleiden sanoituksesta.
Linnankivi on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineena analyyttinen kemia. Ennen akateemisia opintoja hän kävi Hämeenlinnan lyseon lukiota 1984–87. Hän kertoo kiinnostuneensa kemiasta, koska hänen suosikkisankarinsa Peter Parker eli Hämähäkkimies oli kemian opiskelija.
Jyrki 69:n ensimmäinen sooloalbumi "Helsinki Vampire" julkaistiin 23. kesäkuuta 2017.
Jyrki Linnankivi nimettiin Suomen Unicefin hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 2005.
Vuonna 2006 Suomen Nuorkauppakamarit ry:n järjestämässä valtakunnallisen Nuoret Menestyjät –kilpailussa (TOYP, The Outstanding Young Persons) Jyrki Linnankivi palkittiin kategoriassa "Humanitaarinen ja vapaaehtoistoiminta". Kilpailussa palkitaan alle 40-vuotiaita omalla alallaan ansioituneita henkilöitä. Palkittavien persoonallisuuden tulee hyödyntää yhteiskuntaa, kansakuntaa tai maailmaa. Vuosittain palkitaan kolme henkilöä, joista vuonna 2006 palkinnon Jyrkin lisäksi saivat Päivi Törmä ja Akseli Hemminki.
Samana vuonna Linnankivi palkittiin Soulissa, Etelä-Koreassa kansainvälisellä The Outstanding Young Persons of the World (TOYP) -palkinnolla. Suomesta kyseisen palkinnon ovat saaneet vain Akseli Hemminki (myös vuonna 2006), Esko Aho ja Linus Torvalds. Muita TOYP-voittajia vuosien varrelta ovat mm: John F. Kennedy, Elvis Presley ja Bill Clinton.
Jyrki Linnankiven harrastuksiin kuuluu matkailu, popkulttuuri ja luonnonsuojelu. Hän on myös Helsingin lintutieteellisen yhdistyksen Tringan jäsen.
Tellervo Maria Koivisto
Tellervo Maria Koivisto (o.s. "Heino", 29. elokuuta 1927 Messukylä – 6. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattikoulunopettaja. Koivisto oli SDP:n kansanedustaja vaaleista 1970 alkaen kuolemaansa asti.
Koivisto valittiin eduskuntaan suurilla äänimäärillä Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vaaleissa 1972 hän sai 11 003 ääntä. Hänet luettiin puolueensa vasemmistosiipeen eli niin sanottuun ”punaiseen tusinaan”. Hän oli presidentin valitsijamies vuosina 1978 ja 1982. Koivisto oli myös Suomen Kirjastoseuran, Arabikansojen ystävyysseuran ja Pohjois-Hämeen rauhantyön keskuksen puheenjohtaja sekä Suomen rauhanpuolustajien varapuheenjohtaja.
Koiviston vanhemmat olivat yrittäjä Eino Aleksanteri Heino ja Lyydia Maria (o.s. Ylinen). Vuosina 1949–1970 hän oli naimisissa Reino Nestori Koiviston kanssa. Koivisto oli valtiotieteiden kandidaatti (1962).
Koivisto kuoli 54-vuotiaana maaliskuussa 1982. Hän liukastui 3.3.1982 eduskuntatalon Aurorankadun puoleisilla rappusilla ja oli vuorokauden sairaalassa tarkkailtavana. Perjantaina 5.3.1982 hän hakeutui uudestaan sairaalaan, jossa kuoli seuraavana päivänä. Oikeuslääketieteellisen tutkimuksen mukaan hän kuoli aivoverisuonen pullistuman aiheuttamaan sairauskohtaukseen. Tutkimuksen mukaan kuoleman aiheuttanut sairaus oli kehittynyt pitkän aikaa.
Falko Zandstra
Falko Zandstra (s. 27. joulukuuta 1971 Heerenveen, Alankomaat) on alankomaalainen entinen pikaluistelija.
Zandstra voitti juniorien maailmanmestaruuden vuosina 1990 ja 1991. Vuonna 1992 hän saavutti Albertvillen olympialaisissa 5 000 metrillä hopeaa ja voitti Euroopan mestaruuden ja yleisluistelijoiden MM-kisoista hopeaa. Vuonna 1993 hän uusi Euroopan mestaruutensa ja voitti lisäksi MM-kultaa. Lillehammerin 1994 olympialaisista hän saavutti 1 500 metrillä pronssia. Vielä 1995 hän saavutti EM-kisoista hopeaa, kun hän oli toiseksi nopein 1 500 metrillä, 5 000 metrillä sekä 10 000 metrillä. EM-kisoissa 1997 hän voitti pronssia.
Vuonna 1993 aikavälillä 23. tammikuuta ja 13. maaliskuuta Zandstra oli niin sanotun aateliskalenterin ykkössijalla kaikkien aikojen tilastossa. Tuolloin hänen aikansa olivat 37,90, 1.52,17, 6.40,01 ja 13.46,96 sekä yhteispisteet 156,639. Samana vuonna hänelle myönnettiin myös Oscar-patsas.
Kansanetymologia
Kansanetymologia on etymologia eli sanan alkuperän selitys, joka ei perustu kielihistorialliseen tutkimukseen vaan jossa kahden äänneasultaan samankaltaisen mutta etymologisesti yhteenkuulumattoman sanan ymmärretään olevan samaa alkuperää. Perinteiset kansanetymologiat ovat osa tarustoa, niitä voidaan muiden kertomusten ohella välittää sukupolvelta toiselle. Toisaalta kansanetymologiat voivat myös olla moderneja ilmiöitä, kuten kaupunkitarinoita.
Monilla paikannimillä on kansanetymologinen selitys. Monissa kertomuksissa paikannimi käsitetään johdokseksi paikan myyttisen perustajan nimestä tai jostain ilmiöstä tai asiasta, joka vaikutti paikan perustamisen aikoihin. Esimerkiksi Norjan kerrotaan saaneen nimensä perustajansa Norr-kuninkaanpojan nimestä, Limingan taas Limmi-jättiläisen nimestä.
Perinteiset, myyttiset kansanetymologiat eivät ole tieteilijöidenkään näkökannalta arvottomia, vaikka ne voivat selittää sanan alkuperän väärin, sillä ne ovat osa arvokasta tarustoa. Ne eivät välttämättä kerro siitä, miten sana on todellisuudessa saanut alkunsa, mutta ne kertovat pikemminkin ihmisestä, siitä millaisia selityksiä ihmiset ovat taipuvaisia antamaan asioille ja sanoille. Kansanetymologiat auttavat osaltaan ymmärtämään, miten ihmiset ennen uskoivat asutuksen, asioiden ja ilmiöiden saaneen alkunsa. Kansanetymologiset käsitykset ovat toisinaan olleet syynä myös sanojen merkityksen muutoksiin.
Dale Begg-Smith
Dale Begg-Smith (s. 18. tammikuuta 1985 Vancouver, Kanada) on australialainen freestylehiihtäjä, lajinaan kumparelasku. Hän voitti kumparelaskun olympiakultaa 2006 Torinon olympialaisista.
Dale Begg-Smith johtaa veljensä Jasonin, joka myös on kumparelaskija, kanssa internet-yritystä, minkä myötä he ovat ansainneet miljoonaomaisuuden. Veljekset perustivat yhtiön alkujaan rahoittaakseen urheilu-uransa.
Alkujaan Begg-Smith on kanadalainen, mutta hänellä meni Kanadan valmentajien kanssa sukset ristiin, joten 15-vuotiaana hän siirtyi veljensä kanssa Australiaan, missä hän kykeni toimimaan vapaammin oman mielensä mukaan ja sovittamaan harjoittamansa liiketoiminnan urheilu-uraan. Kolmen vuoden kuluttua hän sai maan kansalaisuuden ja tätä myötä edustusoikeuden.
Begg-Smith sai pronssia Rukan MM-kilpailujen kumparelaskussa 2005. Maailmancupissa hän voitti kaudella 2005–2006 yhteensä kuusi osakilpailua ja lähti olympiakisoihin ennakkosuosikkina voittaen kultamitalin. Madonna di Campiglion MM-kilpailuissa 2007 hän voitti kultaa parikumpareissa ja hopeaa kumparelaskussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sai kumparelaskussa hopeaa.
Begg-Smith on voittanut kumparelaskun maailmancupin kausilla 2005–2006, 2006–2007 ja 2007–2008 sekä sijoittunut toiseksi kaudella 2004–2005. Parikumpareiden maailmancupin ja freestylehiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun hän voitti kaudella 2006–2007. Osakilpailuvoittoja hänellä on yhteensä 18 (15.2.2010 mennessä).
DCPcrypt
DCPcrypt on David Bartonin tekemä avoimeen lähdekoodiin pohjautuva mm. Delphissä ja Lazaruksessa toimiva salaus- ja tiivistealgoritmikomponentti.
Komponentissa on tarjolla seuraavat:
Carol Heiss
Carol Heiss (s. 20. tammikuuta 1940 New York) on entinen amerikkalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja.
Heiss sijoittui vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzoossa naisten yksinluistelussa toiseksi Tenley Albrightin jälkeen. Saman vuoden maailmanmestaruuskisoissa Heiss kukisti Albrightin ja voitti kultaa.
Heiss sai heti olympialaisten jälkeen useita tarjouksia siirtymisestä ammattilaiseksi. Hänen äitinsä sairasti syöpää ja oli todella sairas. Ennen kuolemaansa lokakuussa 1956 Carolin äiti pyysi tältä, ettei ryhtyisi ammattilaiseksi vaan voittaisi vielä olympiakultaa. Heiss dominoi seuraavat vuodet taitoluistelua. Hän voitti seuraavat neljä maailmanmestaruutta. Vuoden 1960 talvikisoissa Squaw Valleyssä Heiss otti kultaa. Kaikki yhdeksän tuomaria arvostelivat hänet ykköseksi.
Heiss lopetti amatööriuransa vuonna 1960 ja luisteli ammattilaisena pari vuotta ennen kuin lopetti urheilemisen vuonna 1962. Hän palasi 1970-luvun lopulla luistelun pariin ja ryhtyi valmentajaksi. Heiss on valmentanut muun muassa olympiamitalisti Timothy Goebelia.
Nyköpingin pidot
Nyköpingin pidot olivat Ruotsin kuningas Birger Maununpojan joulujuhlat, jotka järjestettiin 11. joulukuuta 1317 Nyköpingin linnassa. Kutsuvieraina olivat muun muassa kuninkaan molemmat veljet herttua Valdemar Maununpoika ja herttua Eerik Maununpoika, jotka myöhemmin samana iltana vangittiin ja vietiin linnan vankitorniin, jossa he myöhemmin kuolivat.
Tarinan mukaan Birger heitti vankitornin lukon avaimen Nyköpinginjokeen.
Herttuaveljekset Valdemar ja Eerik olivat aikaisemmin yrittäneet vallankaappausta. Tanskan ja Norjan kuninkaiden väliintulon ansiosta vuonna 1310 Ruotsi jaettiin veljesten kesken kolmeen osaan. Kuningas Birger oli kutsunut veljensä linnaan viettämään joulua sovinnon merkeissä.
Kuningas Birger oli arvioinut poliittisen tilanteen väärin. Samana vuonna syttyi kapina kuningasta vastaan ja hänen oli pakko paeta Gotlantiin ja sieltä lopulta Tanskaan. Herttua Eerikin kolmevuotias poika Magnus valittiin kuninkaaksi Moran kivillä Uplannissa. Kuningas Birgerin poika Magnus oli kasvanut aikuiseksi ja piti vastarintaa yllä vuoteen 1320 asti, jolloin hänet vangittiin ja mestattiin. Kuningas Birger kuoli maanpaossa Tanskassa vuonna 1321.
Knut Johannesen
Knut Johannesen (s. 6. marraskuuta 1933 Oslo) on entinen norjalainen pikaluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Johannesen otti ensimmäisen arvokisamitalinsa Cortinan olympiakisoissa 1956 sijoittumalla toiseksi 10 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kisoissa 1957 hän voitti kultaa. Kolme vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Johannesen nappasi kaksi olympiamitalia. Hän voitti kultaa 10 000 metrillä uudella maailmanennätysajalla 15.46,6. Johannesen rikkoi vanhan ennätyksen peräti 46 sekunnilla ja oli ensimmäinen luistelija, joka alitti 16 minuutin rajan 10 000 metrillä. Hän sai Squaw Valleyssa hopeaa 5 000 metrillä, jolla hän hävisi Neuvostoliiton Viktor Kositškinille 9,5 sekuntia.
Innsbruckin 1964 olympialaisissa Johannesen lisäsi palkintokaappiinsa kaksi olympiamitalia. Kultaa hän voitti tällä kertaa 5 000 metrillä ja jäi 10 000 metrillä pronssille.
Johannesen rikkoi uransa aikana useita maailmanennätyksiä. Hän teki 10 000 metrin ennätyksen lisäksi uudet kärkiajat sekä 5 000 että 3 000 metrillä.
Revolver (The Beatlesin albumi)
Revolver on The Beatlesin seitsemäs albumi, joka julkaistiin 5. elokuuta 1966. Albumi sisältää muun muassa kappaleet "I'm Only Sleeping", Yellow Submarine, Eleanor Rigby ja "Got to Get You Into My Life". Edeltäneen "Rubber Soulin" tapaan Revolveria on pidetty yhtenä populaarimusiikin historian merkittävimmistä albumeista. Vuonna 2002 musiikkilehti "Rolling Stonen" lukijat äänestivät Revolverin kaikkien aikojen parhaaksi musiikkialbumiksi. Tämä on myös Beatlesien ainoa studioalbumi, jonka avausraita (Taxman) on George Harrisonin (tai yleensäkin jonkun muun kuin Lennon-McCartneyn) säveltämä ja jolla George Harrisonilta on mukana kolme kappaletta, kun niitä muutoin oli aina vain yksi tai kaksi (kaksoisalbumilla The Beatles tosin neljä, mutta kuitenkin vain kaksi yhtä levyä kohti).
"Revolverilla" yhtye otti vaikutteita erilaisista musiikkityyleistä, jotka tulivat korostumaan yhtyeen seuraavilla albumeilla. Yhtye kävi saman vuoden aikana vierailulla Intiassa, josta yhtye otti musiikillisia vaikutteita; huomattavimpana asiana kitaristi George Harrison opetteli sitarin soittoa siellä ollessaan. Harrisonin sitarin soittoa voi kuulla albumilla kappaleissa "Love You To" ja "Tomorrow Never Knows".
Yhtye käytti ensimmäistä kertaa hyväkseen myös nauhaefektejä, joita voi kuulla parhaiten albumin lopetusraidassa "Tomorrow Never Knows", jossa yhdessä efektissä on käytetty Paul McCartneyn naurua, jota on nopeutettu niin, että se kuulostaa pikemminkin lokin naurulta. Erilaisten nauhaefektien avulla albumiin saatiin häivähdys psykedeelisyyttä.
Merkittävää albumissa on myös kitararaitojen soittaminen takaperin. Tämän voi kuulla aikaisemmin mainitussa "Tomorrow Never Knows" -kappaleessa sekä "I'm Only Sleeping" -kappaleen kitarasoolossa.
Nauhaefektien ja itämaisten soittimien runsaasta käytöstä huolimatta albumilla on myös paljon virtaviivaisempia popkappaleita, kuten McCartneyn laulama singlehitti "Eleanor Rigby", joka tosin on sovitettu kokeilevasti, ja "Here There And Everywhere". Myös Ringo Starrin esittämä "Yellow Submarine" on hyvin popmainen. "Revolver"illa myös perinteisellä rockmusiikilla oli sijansa, "Doctor Robert" ja George Harrisonin laulama "Taxman" ovat tästä hyviä esimerkkejä.
A-puoli
B-puoli
Vierailevat muusikotTekniikka