Kai Hansen
Kai Michael Hansen (s. 17. tammikuuta 1963 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen muusikko.
Hansen on yksi vuonna 1984 perustetun metallimusiikkia esittävän Helloween-yhtyeen perustajajäsenistä. Alun perin Hansen toimi Helloweenissa sekä kitaristina että laulajana, kunnes Michael Kiske liittyi yhtyeen varsinaiseksi laulajaksi vuonna 1986. Hansen jätti Helloweenin vuonna 1989, minkä jälkeen hän perusti Gamma Ray -yhtyeen, jonka kanssa hän esiintyy edelleen. Vuosina 1996–2001 Hansen vaikutti myös perustamassaan Iron Saviorissa, ja vuonna 2011 hän liittyi Michael Kisken perustamaan Unisonic-yhtyeeseen.
Hansenia pidetään yhtenä merkittävimmistä hahmoista power metalin, joka on pitkälti Helloweenin lanseeraama musiikkigenre, saralla. Häntä on kutsuttu power metalin kummisedäksi, koska hän on ollut perustamassa sekä Helloweenia, Gamma Rayta että Iron Savioria, jotka ovat merkittävimpien power metal-yhtyeiden joukossa. Hän on esiintynyt metallimusiikin parissa paitsi muusikkona, mutta myös tuottajana ja on tuottanut esimerkiksi Stormwarriorin kaksi ensimmäistä studioalbumia. Hän on myös esiintynyt vierailevana artistina esimerkiksi Blind Guardianin, Michael Kisken ja HammerFallin julkaisuilla.
Hansenin musiikillinen ura käynnistyi vuonna 1978 Gentry-nimisen yhtyeen kanssa, johon kuului hänen lisäkseen myös Iron Saviorin sittemmin Hansenin kanssa perustanut Piet Sielck. Vuonna 1984 hän perusti Helloweenin yhdessä kitaristi Michael Weikathin, basisti Markus Grosskopfin ja rumpali Ingo Schwichtenbergin kanssa toimien sekä kitaristina että laulajana yhtyeen ensimmäisellä EP-levyllä "Helloween" (1985) sekä ensimmäisellä pitkäsoitolla "Walls of Jericho" (1985). Vuonna 1986 hän koki vaikeaksi esiintyä sekä kitaristin että laulajan roolissa, joten tuolloin vasta 19-vuotias Michael Kiske liittyi yhtyeen vakituiseksi laulajaksi.
Kisken liityttyä Helloweeniin yhtye nauhoitti kenties koko power metalin merkittävimmät albumit, eli "Keeper of the Seven Keys Part I:n" ja "Keeper of the Seven Keys Part II:n", jotka ilmestyivät peräkkäin vuosina 1987 ja 1988. Näiden albumien ilmestyttyä Hansen vaikutti Helloweenin riveissä vielä vuoden 1989 livealbumilla "Live in the U.K.", joka ilmestyi Yhdysvalloissa nimellä "I Want Out: Live" ja nousi Yhdysvaltain Billboardin albumilistalla sijalle 123. Vuonna 1989 Hansen kuitenkin jätti Helloweenin lopullisesti. Yhtyeessä hänen paikkansa otti sittemmin Roland Grapow.
Erottuaan Helloweenista lopullisesti vuoden 1989 tiimoilla, päätti Hansen perustaa oman yhtyeensä. Pian laulaja Ralf Scheepers, basisti Uwe Wessel ja rumpali Mathias Burchard liittyivät vastikään perustettuun yhtyeeseen ja yhtyeen debyyttialbumi "Heading for Tommorrow" ilmestyi vuotta myöhemmin. Jo seuraavala albumilla, vuoden 1991 "Sigh No Morella" yhtye oli kokenut ensimmäisen miehistönvaihdoksensa, ja nyt toiseksi kitaristiksi oli liittynyt Dirk Schlächter ja rumpaliksi Uli Kusch, joka hänkään ei kestänyt yhtyeen kyydissä "Sigh No Morea" pidemmälle vaan liittyi Helloweenin rumpaliksi vuonna 1993.
Vuoden 1993 studioalbumi "Insanity and Genius" jäi puolestaan Scheeperin viimeiseksi studioalbumiksi Gamma Rayn kanssa, sillä yhtyeen seuraavalla albumilla, vuoden 1995 "Land of the Freellä", Hansen kantoi itse yllättäen lauluvastuun, josta oli aikanaan Helloweenissa vielä soittaessaan luopunut sen tuottaman haasteellisuuden vuoksi. Tästä huolimatta "Land of the Free" keräsi ylistystä metallimusiikkipiireissä ja albumia seuranneella Euroopan-kiertueella taltioitiin myös yhtyeen ensimmäinen livealbumi "Alive '95". 1990-luvun kuluessa päivänvalon näki vielä kaksi uutta studioalbumia, vuoden 1997 "Somewhere Out in Space" ja vuoden 1999 "Power Plant". Etenkin "Somewhere Out in Spacea" voidaan pitää merkittävänä julkaisuna siksi, että se merkitsi yhtyeen siirtymistä avaruutta käsitteleviin sanoituksiin ja teemoihin.
Niin ikään vuonna 1997 ilmestyi jo Hansenin kolmannen yhtyeen debyyttialbumi, kun Iron Savior -yhtyeen samanniminen esikoisjulkaisu "Iron Savior" näki päivänvalon. Albumi jatkoi musiikillisesti Hansenin hyväksi havaitsemalla linjalla lähennellen sekä Helloweenin että Gamma Rayn tuotantoa, mutta albumi sai osakseen negatiivista kritiikkiä lähinnä sen vuoksi, että Hansenin sävellysten ja luovuuden uskottiin loppuvan kesken hänen roikkuessaan useamman yhtyeen vaiheilla. Kun yhtye toi markkinoille heti perään uuden "Unification"-albumin ja "Interlude"-EP:n, ehdittiin huhuta jopa Gamma Rayn mahdollisesta hajoamisesta Hansenin keskittäessä musiikillisen huomionsa enimmäkseen uusimpaan projektiinsa.
Vuonna 2001 vannoutuneimmat Gamma Rayn kuulijat saattoivat huokaista helpotuksesta, sillä Hansen poistui yhtyeestä vuoden 2001 "Dark Assault" -albumin jälkeen keskittäen huomionsa nyt Gamma Rayn kanssa työskentelyyn. "Power Plantin" seuraaja "No World Order!" ilmestyi vielä samana vuonna jatkaen "Somewhere Out in Spacen" avaruusteemaisten konseptialbumien sarjaa. Vuonna 2003 ilmestyi jälleen uusi livealbumi "Skeletons in the Closet", mutta uutta materiaalia yhtyeeltä saatiin odottaa aina vuoteen 2005 asti, kunnes "Majestic"-studioalbumi ilmestyi vihdoin kauppojen hyllyille. 
Vuonna 2007 Gamma Ray julkaisi jatko-osan "Land of the Free II" vuoden 1995 klassikkoalbumilleen "Land of the Free". Yhtyeen tuorein studioalbumi on vuonna 2010 ilmestynyt "To The Metal", mutta yhtyeen on määrä julkaista uutta materiaalia jälleen vuonna 2013.
Vuodesta 2011 lähtien Hansen on vaikuttanut entisen Helloween-laulaja Michael Kisken perustamassa Unisonic-kokoonpanossa, ja yhtye on tähän mennessä julkaissut EP-levyn "Ignition" ja pitkäsoiton "Unisonic".
Laulaessaan Helloweenin tuotoksilla ammattimuusikon uransa alkutaipaleella Hansenin laulutapa muistutti lähinnä thrash metal-laulajien suosimaa tyyliä. Tähän valintaan on voinut vaikuttaa osaksi tuolloin tapahtunut thrash metalin merkittävä suosionnousu. Hänen seuraajansa Michael Kiske taas suosi Iron Maidenin Bruce Dickinsonin tapaista puhdasta mutta korkeaa laulutyyliä, mutta pääasiassa hän itse esiintyi raspisella ja karhealla laulutekniikalla täydentäen vokaaliosuuksiaan korkeanuottisilla väliosilla. Vuodesta 1995 lähtien Gamma Rayn vokaaliosuuksia hoitanut Hansen on sittemmin muuttanut laulutapaansa enemmän power metalin tyyppiseksi, melodisemmaksi ja selvemmäksi, vaikka hän suosii edelleenkin aika ajoin karheampien osuuksien hyödyntämistä kappaleissa.
Hansen on käyttänyt ESP-kitaravalmistajan soittimia jo yli 20 vuoden ajan. Hän innostui ESP:n valmistamista kitaroista kuultuaan esimerkiksi George Lynchin ja Metallican Kirk Hammettin soittoa. Hänen on ajoittain nähty soittavan myös Ibanezin valmistamilla kitaroilla sekä klassisella Gibson Les Paul-kitaramallilla. Nykyisin hänen yleisimpiä kitaroitaan ovat ESP:n valmistama vaaleanpunainen custom-malli, joka perustuu Jackson Guitarsin Randy Rhoadsille valmistamaan kitaraan, sekä Gibson Flying V:tä muodoiltaan muistuttava mallisto. 1990-luvun alkupuolella Hansen on käyttänyt myös Stratocaster-malliston kitaroita. Englin kitaravahvistimilla hän on soittanut "Keeper of the Seven Keys Part II:n" nauhoituksista lähtien.