hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Lottovoittaja UKK Turhapuro
Lottovoittaja UKK Turhapuro on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan kolmas elokuva. Elokuva oli vuoden 1976 suosituin elokuva keräten lähes 500 000 katsojaa teattereihin.
Uunolla (Vesa-Matti Loiri) ja vaimollaan Elisabethilla (Marjatta Raita) on yksivuotishääpäivä. Uuno on vuosi sitten lyönyt vetoa kaverinsa Härski Hartikaisen (Spede Pasanen) kanssa siitä, että, jos hän on vuodenkin verran Elisabethin kanssa naimisissa, Hartikainen lupaa hääpäivän kunniaksi juhlalounaan.
Hartikainen sanoo Uunolle, että jos hän veikkaa lottoon Uunonkin puolesta, niin se vähennetään sitten hänen velastaan. Uuno ja Elisabeth joutuvatkin juhlalounaallaan tyytymään lenkkimakkaraan ja piimään. Tapahtumien seurauksena Uunosta tulee täysiverinen 1,5 miljoonan markan lottovoittaja, kunnes huomaa tohkeissaan, ettei vielä omistakaan rahoja. Paikalle saapuu herra Tossavainen (Seppo Laine), joka rahoittaa ennen kuin rahat saapuvat käteen, niinpä Uuno saa elää rikkaan elämää tavallaan velaksi. Uuno ostaa supikoiraturkin, leopardiuimahousut ja kaksi Mercedes-Benz -autoa. Naiset alkavat pitää Uunosta ja niin alkaa pitää appiukkokin (Tapio Hämäläinen). Ajan myötä kuitenkin paljastuu, ettei Uuno olekaan lottovoittaja ja hän joutuu pakenemaan muiden vihaa Härskin autokorjaamolle.
"Lottovoittaja UKK Turhapurossa" nähdään ensimmäistä kertaa Uunon appivanhemmat, johtaja (sittemmin vuoristoneuvos) Tuura ja hänen vaimonsa, joita esittävät Tapio Hämäläinen ja Marita Nordberg.
Eräässä elokuvan tärkeimmistä sivuosahahmoista nähdään myös kahta vuotta aikaisemmin ilmestyneestä "Viu-hah hah-taja" -elokuvasta tuttu huonosti suomea puhuva Tossavainen (Seppo Laine). Tossavainen luuli Uunoa aluksi ufomieheksi, mikä on viittaus "Viu-hah hah-tajaan".
Elokuvassa esiintyy pienessä osassa myös Jaska-nimisenä mökkinaapurina Simo Salminen, joka useammin näyttelee insinööri Sörsselssöniä. Nuori Helena Lindgren vilahtaa Uunon tyttöystävien joukossa. Elokuvassa ambulanssilääkäriä esittänyt Heikki Nousiainen sijaisti vuonna 1998 valmistuneessa "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies" -elokuvassa Tapio Hämäläistä esiintymällä vuoristoneuvos Tuurana.
Elokuva sisältää kohtauksen, jossa joukko nuoria naisia juoksee valkoinen perperi yllään kylpevän Uunon luo samaan kylpyammeeseen appiukon katsellessa vierestä. Tämä kohtaus on näytetty myöhemmissä Uuno-elokuvissa joka kerta kun mukana on ollut Uunon elämään olennaisesti liittyvää arkistomateriaalia (elokuvissa "Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon", "Tupla-Uuno", "Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti", "Uuno Turhapuro – This Is My Life")
Elokuvassa kuultavat arvonnan lottonumerot ovat 5, 9, 10, 11, 36, 38. Lotossa arvottiin tuohon aikaan kuusi numeroa, kunnes vuonna 1980 siirryttiin nykyiseen seitsemään numeroon.
Verkkokamera
Verkkokamera tai web-kamera on digitaalikamera, jota tyypillisesti käytetään lähettämään videokuvaa Internet-verkon välityksellä. Web-kameralla voi myös ottaa kuvia tai tehdä videoita. Kameraa tukevat useat pikaviestipalvelut kuten Messenger ja Skype. Alun perin web-kamerat oli tarkoitettu videoneuvotteluihin. Web-kamerassa voi olla muun muassa zoom, salama ja langaton yhteys tietokoneeseen. Web-kameroiden resoluutio on kasvanut VGA -tarkkuudesta useisiin megapikseleihin. Joissakin kannettavissa tietokoneissa on sisäänrakennettu eli integroitu web-kamera, joka yleensä on sijoitettu tietokoneen näytön yläreunaan. Irrotettavan verkkokameran voi kiinnittää esimerkiksi kannettavan tietokoneen näyttökanteen. Joissakin web-kameroissa on myös sisäänrakennettu mikrofoni.
Orgetorix
Orgetorix oli helvetialainen ylimys. Hän pyrki helvetialaisten yksinvaltiaaksi ja päätti vahvistaa pyrkimyksiään johtamalla heimonsa Galliaan. Orgetorix ryhtyi myös salaa solmimaan liittoja muiden heimojen mahtimiesten kanssa. Vuonna 61 eaa. Orgetorix solmi liiton heedujen päällikön Dumnorixin kanssa. Dumnorix meni naimisiin Orgetorixin tyttären kanssa liiton vahvistukseksi.
Orgetorixin yritykset päästä kuninkaaksi kuitenkin epäonnistuivat, ja hänet asetettiin syytteeseen maanpetturuudesta. Orgetorixia ei silti onnistuttu pidättämään, sillä hän oli koonnut tuekseen suuren yksityisarmeijan. Orgetorix kuoli hämärissä olosuhteissa.
Professori Uuno D. G. Turhapuro
Professori Uuno D. G. Turhapuro on vuonna 1975 valmistunut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan toinen elokuva. Elokuvan kävi katsomassa noin 455 000 henkilöä, ja se oli vuoden katsotuin kotimainen ja toiseksi katsotuin elokuva "Tappajahain" jälkeen. Se on ainoa Uuno-elokuva, jossa Simo Salminen ei ole mukana. Salminen näytteli samaan aikaan Mikkelin kesäteatterissa, eikä kiireidensä vuoksi päässyt osallistumaan kuvauksiin.
Elokuvassa nähdään Uunon appivanhempien esihahmot, joita esittäneet Pehr-Olof Siren ja Anja Pohjola olivat aviopari myös tosielämässä. Tapio Hämäläisen ja Marita Nordbergin esittämät appivanhemmat tekivät ensiesiintymisensä vasta seuraavassa elokuvassa "Lottovoittaja UKK Turhapurossa".
Uuno välttelee töitä mallikkaasti ja kekseliäästi ystävänsä Härski-Hartikaisen (Spede Pasanen) johdolla. Mutta töitä on saatava, sillä Uunon vaimon Elisabethin isä täyttää 60 vuotta, ja kaikki lehdistöt ovat hänen kimpussaan, ja jutun tynkää pitäisi saada myös Uunosta. Uuno ryhtyy elokuvanäyttelijäksi, mutta appiukko tekee tästä kasvitieteen professorin, koska Uuno tuntee voikukan."Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano näkee tässä Turhapuro-sarjan toisessa elokuvassa olevan jäljellä vielä jonkin verran tuoreutta ja kekseliäisyyttä. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Geeli
Geeli on heterogeeninen seos (kolloidisysteemi), jossa huokoisen kiinteän aineen sisäosa on täynnä nestettä. Geeli on suspension kaltainen seos. Geeli eroaa suspensiosta siten, että geelissä kiinteä aine imee nestettä itseensä ja turpoaa. Tätä ei tapahdu suspensiossa.
Geelissä jatkuva faasi (ulkofaasi) on kiinteä ja dispergoitunut faasi (sisäfaasi) on neste.
Mäkihypyn maailmancup 1986–1987
Mäkihypyn maailmancup 1986–1987 käsitti 23 osakilpailua, joista yksi peruttiin. Ensimmäinen osakilpailu pidettiin Thunder Bayssa Kanadassa 6. joulukuuta 1986 ja viimeinen osakilpailu Oslossa Norjassa 22. maaliskuuta 1987.
Lordi Carnarvon
George Edward Stanhope Molyneux Herbert, viides Carnarvonin jaarli (26. kesäkuuta 1866 Highclere Castle, Hampshire – 5. huhtikuuta 1923), joka tunnetaan paremmin nimellä Lordi Carnarvon, oli englantilainen aatelismies, joka tunnetaan Tutankhamonin haudan kaivausten rahoittajana.
Lordi Carnarvon oli innokas amatööriegyptologi, joka vuonna 1907 rahoitti Howard Carterin kaivauksia. Vuonna 1922 he avasivat yhdessä Tutankhamonin hautakammion Kuninkaiden laaksossa. Kuukausia myöhemmin Carnarvon kuoli äkillisesti moskiiton piston jälkeen, mikä antoi aihetta spekulointiin muumion kirouksesta.
De revolutionibus orbium coelestium
De revolutionibus orbium coelestium () oli tähtitieteilijä Nikolaus Kopernikuksen kirja, jossa esitettiin aurinkokeskinen maailmankuva. Kopernikus aloitti kirjan kirjoittamisen vuonna 1506 ja sai sen valmiiksi vuoteen 1530 mennessä. Kirja julkaistiin vasta Kopernikuksen kuoleman jälkeen, vuonna 1543.
Katolinen kirkko ja Martti Luther vastustivat uutta todellisuuskäsitystä, mutta vasta Galileo Galilein havaintojen jälkeen vuonna 1616 kirja joutui kirkon kiellettyjen kirjojen listalle "Index librorum prohibitorum".
Vasta vuonna 1992 kirkko myönsi Galilein olevan oikeassa.
Uuno Turhapuro (elokuva)
Uuno Turhapuro on vuonna 1973 valmistunut ensimmäinen Uuno Turhapuro -elokuva. Se keräsi elokuvateattereihin 613 409 katsojaa ja on näin toiseksi katsotuin Turhapuro-elokuva. Samalla elokuva on vuoden 1973 ja koko 1970-luvun kotimaisista elokuvista toiseksi katsotuin. Alkujaan oli tarkoituksena tehdä vain yksi ainoa Uuno Turhapuro -elokuva, mutta ensimmäisen elokuvan menestyksestä johtuen elokuvia tehtiin kaikkiaan 20, joista viimeisenä "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004).
Spede Pasanen käytti elokuvan kuvausten toteuttamisessa ensimmäistä kertaa hyväkseen edullista videotekniikkaa. Elokuvan studiokohtaukset on kuvattu mustavalkoisena kuvanauhalle, josta ne kopioitiin elokuvafilmille Lontoossa leikkausta ja elokuvateatteriesitystä varten.
Kappale, jota Uuno elokuvassa soittaa viululla, on Pablo de Sarasaten "Mustalaislauluja".
Uuno rakentaa viulun tee-se-itse-menetelmällä ja opettelee soittamaan kirjeopiston kautta. Viulistin suosio on suuri ja keikkoja tilataan, mutta samalla kuluu vapaa-aikaa. Niinpä Uuno päättää lopulta taas alkaa nauttia normaalista laiskasta elämästään.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Uunon perusidean olevan tässä ensimmäisessä elokuvassa tuoreimmillaan. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Wim Kok
Willem ”Wim” Kok (29. syyskuuta 1938 – 20. lokakuuta 2018) oli hollantilainen poliitikko, joka toimi Alankomaiden pääministerinä 1994–2002. Hän erosi yhdessä hallituksensa kanssa vuonna 2002, kun nousi epäily, että hollantilaisen rauhanturvaajapataljoonan kyvyttömyys oli osasyynä Srebrenican joukkomurhaan.
Kokin pääministeriys osui Alankomaiden taloudellisen nousukauden keskelle. Hän sai kansainvälisestikin kehuja niin sanotusta polderimallista, jossa yritetään aina saada aikaan sopimus riippumatta siitä, miten vaikeita alkuperäiset näkemyserot ovat. Sana polderi viittaa alankomaiden alankoalueisiin, jotka olisivat merenpinnan alla, ellei niitä pidettäisi viljelyskelpoisina ojitus- ja pumppausyhteistyön avulla. Kokin politiikassa termillä viitattiin kolmikantayhteistyöhön ammattiliittojen, työnantajien ja hallituksen välillä.
Uuno Turhapuro – This Is My Life
Uuno Turhapuro – This Is My Life on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Uuno Turhapuro -elokuva, joka on tehty Spede Pasasen muistoksi. Elokuva on Uuno Turhapuro -elokuvasarjan 19. ja viimeinen osa.
Toisin kuin useimmissa muissa Turhapuro-elokuvissa, "This Is My Lifessa" Uunolla ei ole yllä perinteistä asuaan verkkopaitaa, pussihousuja ja pitkää vaaleaa berberiä, vaan kotioloissa hänellä on yllään sininen verkkapuku ja muualla tumma miesten puku. Perinteiseen asuunsa Uuno kuitenkin pukeutuu jälleen elokuvan päättävässä loppukohtauksessa, jossa hänen hahmonsa muistuttaa 1980-luvun alun Uunoa.
Edellisessä "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies" -elokuvassa Tapio Hämäläisen esittämän vuoristoneuvos Tuuran korvasi Heikki Nousiainen. Tähän elokuvaan Hämäläinen oli saatu kuitenkin houkuteltua takaisin, tosin hänen roolinsa oli tällä kertaa tavallista pienempi. "This Is My Life" jäi Hämäläisen, Ville-Veikko Salmisen, Marjatta Raidan, Marita Nordbergin, Helge Heralan, Simo Salmisen ja ohjaaja Ere Kokkosen viimeiseksi elokuvaksi.
Elli Castrénin esittämän Unelma Säleikön roolin osuus elokuvassa on pieni kohtaus, jossa radiotoimittaja haastattelee häntä ja kyselee muistoja Uunosta. Syynä oli Ere Kokkosen mukaan se, että niin nuorekasta naamaa, kuin Castrénilla oli, ei millään voitu sijoittaa vanhainkotiin.
Elokuva oli vuoden 2004 kolmanneksi katsotuin kotimainen elokuva katsojamäärällään 145 000.
Uuno naamioituu vanhukseksi ja soluttautuu rikkaille tarkoitettuun vanhainkotiin, jossa appiukko ja anoppikin viihtyvät. Talon valmis ruokapöytä houkuttelee aina nälkäistä Uunoa, mutta kuinka ollakaan: ruoka-aika ei koskaan osu Uunon kohdalle.
Samaan aikaan vanhainkodissa talonmiehenä työskentelevä Sörsselssön ilmoittaa Uunon television "This is My Life" -kilpailuun, jossa kilpailijat kertovat omasta elämästään katsojien äänestäessä heidät ilta illan jälkeen jatkoon tai ulos ohjelmasta. Vanhainkodin asukkaat seuraavat televisiosta, kuinka Uuno kertoo juontajalle elämäkertansa. Uunosta tulee hetkessä koko Suomen kansan rakastama, mutta tuotantoyhtiö manipuloi äänestystuloksen ja Uuno on vaarassa tippua kilpailusta. Uunosta on kuitenkin tullut niin suosittu, että tuotantoyhtiö lopulta taipuu ja hän voittaa kilpailun.
Uuno Turhapuro -elokuvien isän Spede Pasasen kuoltua syyskuussa 2001 päättivät Vesa-Matti Loiri ja Ere Kokkonen, että uusia Turhapuroja ei ilman Pasasta tehdä. Mutta kun aikaa oli kulunut, päättivät he tehdä sittenkin vielä yhden, viimeisen Turhapuro-elokuvan Spede Pasasen muistoksi. Elokuvan juoni perustuu Speden ja Ere Kokkosen yhteiseen ideaan Uunosta vanhainkodissa. Elokuvaan on käytetty runsaasti arkistomateriaalia vanhoista Turhapuro-elokuvista. Speden esittämä Härski Hartikainen on mukana elokuvassa vanhan materiaalin muodossa sekä loppukohtauksessa, jossa Uunon, Härskin ja Sörsselssönin nuoret hahmot kävelevät kohti auringonlaskua sijaisnäyttelijöiden esittäminä. Elokuvassa on tekijänoikeudellisista syistä vanhaa materiaalia vain Kokkosen omista ohjauksista. Elokuva kuvattiin 22. huhtikuuta ja 21. toukokuuta 2004 välisenä aikana.
Lasse Naukkarinen
Lasse (Lauri) Eero Tapani Naukkarinen (s. 3. syyskuuta 1942 Heinävesi) on suomalainen ohjaaja-käsikirjoittaja-kuvaaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1962. Hän opiskeli 1960-luvulla kamerataidetta Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän valmistui oppilaitoksen kamerataiteen osastolta vuonna 1967. Ensimmäiset kosketuksensa elokuvaan hän sai Filminor Oy:ssä 1960-luvun lopulla hänen toimiessaan siellä kameramiehenä. Ensimmäinen oma ohjaustyö "Solidaarisuus" valmistui vuonna 1970. Naukkarinen toimi Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osaston lehtorina vuosina 1972–1975. Hänelle myönnettiin valtion taiteilija-apuraha vuosille 1975–1977. Vuodesta 1980 lähtien Naukkarinen on tehnyt dokumenttielokuvia omistamalleen Ilokuva-tuotantoyhtiölle. Hän on ohjannut yli 30 dokumentti- ja fiktioelokuvaa ja toiminut lukemattomissa muissa elokuvissa kuvaajana, leikkaajana, tuottajana ja käsikirjoittajana.
Naukkarinen oli taiteilijaprofessorina vuosina 1991–1995.
Davo
Davo (oikealta nimeltään Jukka Tapani Salmi, s. 21. huhtikuuta 1976 Kemijärvi) on suomalainen rap-artisti. Davo on käyttänyt myös nimiä Davo Isotaaki, Davo-ukki ja Celes (englanninkielinen tuotanto). Davo oli jäsenenä MC Taakibörsta -yhtyeessä sekä ryhmässä nimeltä Tundra, jossa vaikuttavat myös Asa, Setä Koponen ja ruotsalainen Ken Ring. Davo oli mukana Edu Kehäkettusen kanssa No Smoking Team nimisessä yhtyeessä vuonna 2012. He julkaisivat yhden levyn, "Terve elämä, puhdas omatunto".
1990-luvulla Davo vieraili useilla eri julkaisuilla. Hänen englanninkielellä tekemiään freestyle-kappaleita kuultiin muun muassa DJ Anonymouksen julkaisemilla mixtapeilla "Baby I Like It Raw", "Hip Hop Is Living" ja "Keeping Crates Stacked 1997". Hänen Celes-nimellään tekemänsä kappale ”DLO Logic Pt.1” oli mukana vuonna 1996 julkaistulla "Rap Inside" -kokoelmalla. Kappaleen tuotannosta vastasi DJ Anonymous. Vuonna 1998 Davo äänitti Pablon kanssa "Mäntäkenraalit" nimisen kappaleen, jonka tuotti Didier Selin.
Davolla oli 2000-luvun alussa levytyssopimus tamperelaisen Open Records -levy-yhtiön kanssa, mutta sopimus purettiin, kun materiaalia ei syntynyt. Davo oli myös mukana Open Recordsin vuonna 2001 julkaisemalla "Suomi Hip Hop -kokoelma 3" -albumilla.
Nykyään Davo on vuonna 2003 perustetun levy-yhtiön Numbers Entertainmentin artisti. Hän on myös yksi yhtiön perustajista. Davon soololevy "Tundra 24" on jo valmis, mutta sitä ei ole vielä julkaistu. Levyltä julkaistiin vuonna 2005 single "Anthem / Niinku täälpäin sanotaan". Davo on myös suunnitellut julkaisevansa Asan kanssa yhteislevyn nimeltä "Suomen partaalta".
Davo on vieraillut muun muassa Asan, Stig Doggin, Nueran, Petri Nygårdin, Kaucaan ja Tommi H:n levyillä. Hän on tehnyt myös taustoja esimerkiksi Asan "Leijonaa metsästän"- ja "Terveisiä kaaoksesta" -albumeille. Davo on toiminut myös Redraman keikka-DJ:nä. Uusin Davon julkaisu on useita suomiräpin legendoja sisältävältä julkaisulta "Monelt ne tulee II", jossa häneltä kuullaan kappale ”Jatkuu jatkuu”.
Davo on myös tehnyt Sacha Remlingin kanssa Mustapippuri -kokkiohjelmaa MoonTV-kaapelikanavalle. Joulukuussa 2011 Basso Radion sivustolla alettiin esittää Ukki tekee ruokaa -nimistä ruoanlaitto-ohjelmaa.
Keltaisten turbaanien kapina
Keltaisten turbaanien kapina oli Han-dynastian aikainen kapina Kiinassa.
Taolaisuutta kannattavan lahkon perustaja velho Zhang Jiao toi uskontonsa Hanin hoviin, mutta sitä ei hyväksytty. Yhtenä syynä oli se, että taolaisuudessa pyrittiin tasa-arvoon. Aikaisemmin Zhang Jiao oli saanut "Rauhan tie" -kirjan eräältä mystikolta. "Rauhan tietä" hän opetti joillekin kyläläisille taikatempuilla havainnollistaen. Zhang Jiao sai satoja tuhansia seuraajia, josta puhkesi kapina Hanin ja Zhangin välillä. Zhangin seuraajat pitivät keltaista otsanauhaa kunnioituksen osoituksena Zhangia kohtaan. Zhang Jiao sai apua veljiltään Zhang Baolta ja Zhang Liangilta. Keltaisten turbaanien kapina kuitenkin tukahdutettiin verisesti yhdessä vuodessa. Zhangit kuolivat, mutta sotilaallinen ryhmä Keltaisia turbaaneja jäi. He eivät olleet enää uhka Hanille.
Zhang Jiaon alkuperäinen nimi oli Zhang Jue. Veljensäkin vaihtoivat nimensä: Zhang Ba Zhang Baoksi ja Zhang Lian Zhang Liangiksi.
Vasaramäki
Vasaramäki () on kaupunginosa Turussa kolme kilometriä keskustasta kaakkoon. Vasaramäessä on lähinnä rivi- ja omakotitaloja, mutta reunoilla on myös muutamia kerrostaloja. Alue rajoittuu Hippoksentiehen, Uudenmaantiehen, Skarppakullantiehen sekä Lemminkäisenkatuun. Vasaramäessä sijaitsevat Rakuunatien päiväkoti, Vasaramäen koulun Lehmustien yksikkö (alakoulu) ja Syreenikujan yksikkö (yläkoulu). Vasaramäen kirjasto sijaitsee alakoulun kiinteistössä. Myös Kupittaan lukio sijaitsee Vasaramäessä. Vasaramäessä on K-Market Lehmustie sekä Luolavuoren puolella, Kivikartiontiellä palveleva Vasaramäen apteekki.
Vasaramäellä on rajaa Kupittaan, Itäharjun, Kurjenmäen, Luolavuoren, Peltolan, Skanssin ja Huhkolan kaupunginosien kanssa.
Alue tunnetaan funkkis-korttelistaan ja Erik Bryggmanin suunnittelemasta entisestä seurakuntatalosta. Hautausmaantien eteläpuolisessa mäessä sijaitsevaa kerrostaloaluetta ovat suunnitelleet mm. Bryggmanin avustajana aikanaan toiminut professori, arkkitehti Pekka Pitkänen sekä Turun asemakaava-arkkitehtina toiminut Olavi Laisaari. Alueella toimii aktiivinen Vasaramäen omakotiyhdistys. Se on perustettu vuonna 1946 ja nykyisin puheenjohtajana toimii Tomi Viitanen.
Kaupunginosan nimi juontaa juurensa kauppias C. G. Hammariin, joka vuokrasi alueelta maata vuosina 1823–1826. Hänen mukaansa alue sai ruotsinkielisen nimen Hammarbacka, joka on käännetty suomeksi Vasaramäeksi. Hänen mukaansa on nimetty myös Uudenmaantien rinnalla kulkeva pienempi katu, joka oli alun perin suunniteltu mm. raitiovaunujen käyttöön.
Vasaramäen alueella on useita puisto- ja metsäalueita sekä Turun hautausmaa.
Vasaramäkeen kulkee tällä hetkellä toistakymmentä bussilinjaa:
Bjørn Wirkola
Bjørn Wirkola (s. 4. elokuuta 1943 Alattio) on norjalainen mäkihyppääjä, joka voitti 1960-luvun jälkipuoliskolla kaksi maailmanmestaruutta ja kolme kertaa Keski-Euroopan mäkiviikon sekä pelasi kansallisella huipulla jalkapalloa. Wirkolan suku on kveeniperäinen.
Wirkola voitti Oslon MM-kilpailuissa 1966 maailmanmestaruuden sekä normaali- että suurmäessä. Olympialaisissa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi normaalimäessä Grenoblessa 1968. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän oli yhdistetyssä hiihdossa yhdestoista ja suurmäessä kuudestoista. Sapporon olympialaisissa 1972 hän jäi suurmäessä 37:nneksi. Wirkola voitti Keski-Euroopan mäkiviikon kolme kertaa peräkkäin vuosina 1967–1969 sekä sijoittui toiseksi vuonna 1965 ja kolmanneksi vuonna 1966. Hän paransi mäkihypyn pituusmaailmanennätystä viisi kertaa: pisin hyppy kantoi 162 metriä Planicassa 1969.
Wirkola pelasi myös jalkapalloa. Hän edusti uransa aikana Altaa ja Rosenborgia. Rosenborgin riveissä hän voitti sekä liiga- että cup-mestaruuden.
Prerafaeliitit
Prerafaeliitit (englanniksi "The Pre-Raphaelite Brotherhood") oli Englannissa 1800-luvun loppupuolella vaikuttanut taiteilijaryhmä. Englantilaisista taidemaalareista, runoilijoista ja kriitikoista koostuneen ryhmän perustivat vuonna 1848 John Everett Millais, Dante Gabriel Rossetti ja William Holman Hunt. He olivat myös ryhmän huomattavimpia edustajia. Prerafaeliittien esikuvina olivat ennen kaikkea Italian 1400-luvun taiteilijat ja heidän tuotantonsa. Tähän viittasi ryhmän nimi "prerafaeliitit", Rafaelia edeltävä.
Ryhmä vastusti tuolloin vallinnutta akateemista taidetta, jota he pitivät kaavamaisena ja hengettömänä. Heidän mielestään varsinkin Rafaelin klassisilla asetelmilla ja tyylikkäillä sommitelmilla oli ollut taiteen akateemista opetusta turmeleva vaikutus. Erityisesti he vastustivat Englannin kuninkaallisen taideakatemian ("The Royal Academy of Arts") perustajan Sir Joshua Reynoldsin vaikutusvaltaa.
Prerafaeliitit halusivat palata 1400-luvun italialaisten ja flaamilaisten taiteilijoiden, varhaisrenessanssin yltäkylläisiin yksityiskohtiin, voimakkaisiin väreihin ja taidokkaisiin sommitelmiin. He pitivät itseään uudistusliikkeenä ja julkaisivat omaa aikakauslehteä, "The Germiä".
Veljeskunnan, joksi taiteilijaryhmä kutsui itseään, varhaisia perusperiaatteita olivat seuraavat neljä julkilausumaa:
Periaatteet ovat tietoisesti epädogmaattisia, sillä veljeskunta halusi korostaa yksittäisten taiteilijoiden henkilökohtaista vastuuta omista ideoistaan ja niiden toteutuksesta. Romantiikan vaikutuksen alaisina he uskoivat vapauden ja vastuun olevan erottamattomia. Heitä kuitenkin kiinnosti erityisesti keskiaikainen kulttuuri, sillä he uskoivat sen hallussa olleen hengellisen ja luovan yhtenäisyyden, joka oli sittemmin menetetty.
Frenckellin kirjapaino
Frenckellin Kirjapaino Oy oli suomalainen vuonna 1642 perustettu kirjapaino. Yritys hakeutui konkurssiin vuonna 2008. Painotalo sijaitsi Espoon Suomenojalla ja työllisti 40 henkilöä. Frenckellin kirjapaino oli konkurssiin mennessään Suomen vanhin yritys. Paino keskittyi yritysten painotuotteisiin, muun muassa vuosikertomuksiin ja muihin yritysjulkaisuihin.
Yrityksen viimeinen toimitusjohtaja, Berndt von Frenckell, oli yhdeksättä polvea Frenckelleitä yrityksessä. Ensimmäinen Frenckell tuli Suomeen kirjapainoalan opiskelijana Saksasta Gutenberg-yliopistosta.
Kirjapainon perusti 1642 Ruotsista muuttanut kirjakauppias Peder Wald Turun akatemian yhteyteen. Paino siirtyi Frenckellin suvulle noin sata vuotta myöhemmin. Se oli 1700-luvulla vahva kulttuurivaikuttaja ja painoi Suomen ensimmäistä sanomalehteä sekä myöhemmin muun muassa ensimmäisen Kalevalan ja monia Runebergin teoksia. Myöhemmin yrityksessä painettiin muun muassa osakekirjoja ja postimerkkejä.
Yritys jätti konkurssihakemuksensa 29. elokuuta 2008. Toimitusjohtaja Berndt von Frenckellin mukaan ongelmana oli likviditeetin puute, alan hinnat olivat olleet liian huonoja ja tilauskirjapainojen välinen kilpailu erittäin kovaa. Konkurssin jälkeen Suomen vanhimmaksi yritykseksi tuli vuonna 1649 perustettu Fiskars.
Aero Airlines
Aero Airlines AS oli Finnairin vuonna 2000 Viroon perustama lentoyhtiö, jonka kotikenttänä oli Tallinnan lentoasema. Yhtiö perustettiin, jotta voitaisiin hyödyntää edullisempaa virolaista palkkatasoa. Tavoitteeseen ei kuitenkaan koskaan ihan päästy, minkä seurauksena kustannustaso jäi liian korkeaksi eikä toimintaa saatu niin kannattavaksi, että tarpeellinen investointiohjelma uusiin koneisiin olisi ollut taloudellisesti toteutettavissa. Kaikki yhtiön lennot lennettiin Helsinkiin tai Helsingistä.
Parhaimpina vuosinaan 2005 ja 2006 yhtiö kuljetti yhteensä 1,5 miljoonaa matkustajaa ja lensi 60 lentoa joka päivä yhdeksällä koneellaan. Aeron laivastoon kuului viimeksi kaksi Finnairilta käytöstä poistunutta ATR 72 -potkuriturbiinikonetta, joilla se lensi lyhyitä Suomen sisäisiä lentoja sekä näiden lisäksi Tallinnaan. Yhdeksän konetta siirtyivät vähitellen Aerolle, ja vuonna 2004 ne rekisteröitiin Viroon. Viimeinen lento AY3116 Tallinnasta Helsinkiin 6.1.2008 oli samalla Finnairin viimeinen potkurikonelento.
Vahva yhteistyö Finnairin kanssa näkyi mm. siten, että kaikki Aeron lennot lennettiin Finnairin lentoyhtiökoodeilla. Lisäksi lentojen aikataulut oli suunniteltu toimimaan jatkoyhteyksinä Finnairin ulkomaanlentojen kanssa.
Yhtiö perustettiin vuonna 2000, ja se lensi ensimmäisen lentonsa 31.3.2002, ensisijaisena tavoitteenaan operoida Suomesta Baltian maihin. Toimiluvan lentoliikenteen harjoittamiseen se sai Viron ilmailuviranomaiselta syksyllä 2001. Toimitusjohtajana toimi kuuden vuoden ajan Tommi Aaltonen. Enimmillään henkilöstöä oli noin 200, joista kolmasosa oli vuokratyövoimaa.
Nimi "Aero" juontaa juurensa vuoteen 1923, jolloin perustettiin Aero Oy (nyk. Finnair). Nimi otettiin käyttöön uudestaan, kun nykyinen Aero Airlines perustettiin.
Finnair päätti lopettaa yhtiön toiminnan nykymuodossaan helmikuussa 2007. Alasajon syynä oli Aeron luopuminen kaikista koneistaan ja se, että toimintaa ei ole koskaan saatu niin kannattavaksi, että investoiminen uusiin koneisiin olisi taloudellisesti järkevää. Aero lopetti toimintansa 7.1.2008, minkä jälkeen koneet myytiin ulkomaille. Osa Aerolta poistuvista lennoista korvattiin Finnairin omilla Embraer 170- ja 190 -koneilla, mutta suurin osa reiteistä siirtyi Finncomm Airlines -yhtiön operoitaviksi.
Joulukuussa 2007:
Royals
Royals oli vuosina 1975–1978 toiminut suomalainen rock-yhtye. Se perustettiin kesällä 1975 Albert Järvisen erottua Hurriganesista. Yhtyeen muut jäsenet olivat Pave Maijanen ja Ismo ”Ippe” Kätkä. Lisäksi kesällä 1977 yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Mikko Rintanen.
Nuortenlehdissä Royalsin ja Hurriganesin välille yritettiin luoda keinotekoista kilpailuasetelmaa, vaikka yhtyeiden tyylisuuntaus oli toisistaan aivan poikkeava. Royalsin musiikki sisälsi myös progressiivisia elementtejä, Jim Pembroken sanoittamat kappaleet ”More Is What You Give/Get” ja ”Just My Situation” ovat esimerkkejä tästä.
Yhtye tuli tiensä päähän toukokuussa 1978, jolloin Albert Järvinen liittyi Dave Lindholmin Pen Lee -yhtyeeseen ja Pave Maijanen jatkoi musiikin tekemistä Mistakes-yhtyeessä.
Bischofshofen
Bischofshofen on kaupunki ja talviurheilukeskus Salzachin laaksossa Alpeilla, Itävallan keskiosissa Salzburgin osavaltiossa.
Bischofshofen sijaitsee matalimmillaan 547 ja korkeimmillaan 1 250 metriä merenpinnan tason yläpuolella. Sen pinta-ala on 49,61 km² ja asukasluku oli vuonna 2012 noin 10 900.
Bischofshofenissa hypätään viimeinen perinteikkään Keski-Euroopan mäkiviikon neljästä osakilpailusta. Lisäksi Bischofchofenissa järjestettiin vuoden 1999 hiihdon MM-kilpailujen suurmäen mäkikilpailut.
Mistakes
Mistakes oli vuosina 1980-1982 toiminut Pave Maijasen johtama suomalainen rock-yhtye. Yhtyeen tunnetuin kappale on hitiksi noussut "Pidä huolta". Yhtye tunnettiin myös nimellä Pave's Mistakes.
Yhtyeessä soittivat Pave Maijasen lisäksi Jyrki "Muta" Manninen, Risto Hankala ja Jan Noponen.
Kvasikuu
Kvasikuu (yleisemmin kvasisatelliitti) on kappale, jonka kiertoaika tähden ympäri on usean kierroksen ajan sama kuin jonkin planeetan, mutta jonka radan epäkeskisyys on erilainen kuin planeetalla. Kvasikuu kiertää täten osan kiertoradastaan tähden ympäri lähempänä ja osan kauempana kuin planeetta. Muista 1:1-keskiliikeresonanssiradoista kvasikuurata eroaa siinä, että kappaleen rataelementeistä keskiliike ja keskilongitudi ovat koko ajan likimain samat kuin itse planeetalla. Planeetalta katsottuna kvasikuu tekee kierroksen planeetan ympäri aina yhden planeetan vuoden aikana, mutta retrogradiseen suuntaan, siis planeetan kiertosuuntaa vastaan. Oikeista kuista kvasikuut eroavat siinä, että niiden kiertoradat sijaitsevat planeetan Hillin pallon ulkopuolella ja ovat aina epävakaita.
Nimityksen "kvasikuu" ottivat käyttöön suomalainen tähtitieteilijä Seppo Mikkola ja kanadalainen Kimmo Innanen artikkelissaan vuonna 1997. Yleisemmin kvasisatelliitti voi viitata luonnolliseen tai keinotekoiseen satelliittiin.
Maapalloa seuraa joitain asteroideja, jotka kiertävät planeettaamme lähes samalla radalla Auringon ympäri. Näistä voi muodostua Maan kvasikuita. Tällä hetkellä ainoat kappaleet, joita voidaan kutsua kvasikuiksi, ovat asteroidit (164207) 2004 GU, (277810) 2006 FV, 2013 LX, 2014 OL sekä poikkeuksellisen vakaalla kvasikuuradalla liikkuva 2016 HO. Vuodesta 1996 vuoteen 2006 saakka asteroidin 2003 YN rata oli Maan kvasikuurata. on luultavasti lähtöisin Kuuhun kohdistuneen törmäyksen aiheuttamista kimpaleista. Astroidi (164207) 2004 GU liikkuu normaalisti niin sanotulla hevosenkenkäradalla, mutta on viimeiset 500 vuotta ollut Maan kvasikuu. Tilanne jatkuu samanlaisena seuraavat 500 vuotta. Myös asteroidi 2015 SO:n rata Maan läheisyydessä vaihtelee ajoittain hevosenkenkä- ja kvasikuuradan välillä.
Asteroidi , joka tällä hetkellä liikkuu Maan radan tuntumassa hevosenkenkäradalla, siirtyy kvasikuuradalle 500 vuoden kuluttua.
Asteroidi 3753 Cruithne liikkuu myös satunnaisin väliajoin Maan kvasikuuradalla, mutta tavallisesti se kulkee hevosenkenkärataa myöten.
2016 HO3 "kiertää" Maata 38–100 Kuun etäisyyden päässä.
Asteroidi 2002 VE on Venuksen kvasikuu ja löytöjärjestyksessään ensimmäinen kvasikuuradalta tavattu kohde.
Transneptunisiin kohteisiin lukeutuva (309239) 2007 RW liikkuu Neptunuksen läheisyydessä kvasikuuradalla.
Plutino (15810) 1994 JR on kääpiöplaneetta 134340 Pluton tilapäinen kvasikuu Myös kääpiöplaneetta 1 Cereksen ja asteroidi 4 Vestan ratojen läheisyydessä liikkuu kappaleita, jotka päätyvät ajoittain näiden kvasikuuradoille.
Raimo Heino
Raimo Isma Heino (13. syyskuuta 1932 Helsinki – 30. marraskuuta 1995) oli suomalainen kuvanveistäjä ja kuvaamataidon opettaja.
Heinon vanhemmat olivat faktori Paavo Johannes Heino ja Aune Ellen Hellqvist ja puoliso vuodesta 1957 taidemaalari Marja Kuoppamäki. Heino tuli ylioppilaaksi 1952, kävi Suomen Taideakatemian koulun 1954-1957 ja valmistui kuvaamataidon opettajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta 1963. Hän toimi kuvaamataidon, piirustuksen ja kuvasommittelun opettajana useissa eri oppilaitoksissa vuodesta 1960 vuoteen 1991 asti.
Heinon tunnetuin teos lienee lakan marjoja ja kukkia kuvaava reliefi, joka on kuvattuna suomalaiseen kahden euron kolikkoon. Hänen muita tunnettuja teoksiaan ovat muun muassa Keravalla kirkon oven ylle tehty reliefi apostoleista ja Hämeenlinnassa teknillisen koulun pihalla oleva teräsveistos "Konerytmi". Heino suunnitteli myös paljon mitaleita ja juhlarahoja. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1985, valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha hänelle myönnettiin 1982.
Heinon teoksia ovat muun muassa seuraavat:
Heikki Hietamies
Heikki Juhani Hietamies (s. 1. heinäkuuta 1933 Lappeenranta) on suomalainen toimittaja, juontaja, kirjailija ja koomikko. Hän on ollut vuosikymmenien ajan Apu-lehden toimittaja sekä Apu-kerhon vetäjä ja sitä ennen televisiotoimittaja. Hietamies juonsi television Lauantaitansseja vuosina 1977–1985 sekä Esko Mustosen kanssa vuosina 1977—1988 Lappeenrannan humppafestivaaleja.
Hän on myös juontanut useita kilpailuja, kuten Tangomarkkinoita ja Vihreät Niityt -iskelmätapahtuman yhteydessä käytävää Toivo Kärki -laulukilpailua.
Hietamies on julkaissut lähes 20 kirjaa. Ensimmäiset teokset olivat humoristisia. Sotapoika-romaanista (1986) alkoivat vakavammat teokset. 
Hietamies on Laila Hirvisaaren (ent. Laila Hietamies) entinen puoliso ja Eve Hietamiehen isä. Hän on tehnyt yhdessä tyttärensä kanssa televisiosarjojen käsikirjoituksia.
Valdas Adamkus
Valdas V. Adamkus (s. "Valdemaras Adamkevičius", 3. marraskuuta 1926) oli Liettuan presidentti vuosina 1998–2003 sekä 2004–2009. Vuonna 2003 hän hävisi vaalit Rolandas Paksasille, joka poistettiin virasta parlamentin päätöksellä virkavirheen vuoksi. Adamkus valittiin tämän jälkeen uudelleen. Toisen maailmansodan aikana Saksaan paennut Adamkus teki uransa Yhdysvaltain liittovaltion ympäristönsuojeluviraston (EPA) palveluksessa ja muutti eläkkeelle jäätyään takaisin Liettuaan.
Adamkus syntyi tiukan katoliseen perheeseen Kaunasissa Liettuassa. Ollessaan nuori hän osallistui vastarintaan Puna-armeijaa vastaan ja perhe pakeni Saksaan toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Adamkus opiskeli Münchenin yliopistossa ennen muuttoa Yhdysvaltoihin vuonna 1949.
Hän palveli Yhdysvaltain armeijan tiedustelussa 1950-luvulla. Asuessaan Chicagossa Adamkus oli töissä mm. autotehtaassa ja valmistui vuonna 1960 insinööriksi Illinoisin teknillisestä instituutista.
Adamkus meni Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston (EPA) palvelukseen vuonna 1970, viraston perustamisen jälkeen, ja vuonna 1981 presidentti Ronald Reagan nimitti hänet aluetarkastajaksi. Adamkus oli vastuussa ympäristöohjelmista Illinoisin, Indianan, Michiganin, Minnesotan, Ohion ja Wisconsinin alueella. Vuonna 1985 presidentti Reagan myönsi Adamkusille korkeimman valtion virkamiehelle jaettavan kunniamerkin. Adamkus toimi ympäristönsuojeluviraston palveluksessa vuoteen 1997 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Hän pääsi vierailemaan Liettuassa vuonna 1972 konferenssiedustajiston mukana.
Pian jätettyään työnsä liittovaltion palveluksessa, Adamkus muutti takaisin synnyinmaahansa Liettuaan. Päätettyään pyrkiä maan presidentiksi, hän kävi läpi oikeuskiistan, sillä hänen vaalikelpoisuutensa kyseenalaistettiin pitkän ulkomailla vietetyn ajanjakson jälkeen. Oikeus kuitenkin päätti jutun Adamkusin eduksi ja hän pääsi presidenttiehdokkaaksi luovuttuaan virallisesti Yhdysvaltain kansalaisuudesta.
Adamkus osallistui vuoden 1998 presidentinvaaleihin ja voitti vaalien toisella kierroksella vastaehdokkaansa hyvin niukasti; Adamkus sai 50,37 % äänistä ja vastaehdokas Arturas Paulauskas 49,63 %. Adamkus pyrki jatkokaudelle vuoden 2003 vaaleissa, mutta hävisi yllättäen toisella kierroksella Rolandas Paksasille. Vain vuosi vaalien jälkeen Liettuan parlamentti kuitenkin erotti Paksasin, koska perustuslakituomioistuin oli tulkinnut tämän rikkoneen maan perustuslakia; vuoden 2005 lopulla Liettuan korkein oikeus kuitenkin hylkäsi Paksasia vastaan nostetut syytteet. Adamkus oli ehdokkaana kesän 2004 ennenaikaisissa presidentinvaaleissa ja tuli valituksi 52,1 prosentin ääniosuudella vastaehdokkaan Kazimira Prunskienen jäädessä 47,9 prosenttiin.
Presidenttinä Adamkus käytti veto-oikeuttaan estämään parlamentin säätämän lain, joka olisi kieltänyt homoudesta kertomisen mm. kouluissa.
Rahanlyönti
Rahanlyönti on kolikoiden valmistamista metallista.
Muinaisessa Kreikassa jokaisella kaupunkivaltiolla oli oma kolikkopajansa. Rooman valtakunnassa kolikoita käytettiin propagandan ja viestinnän välineenä: uusi keisari tuli tunnetuksi, kun hänen kasvokuvansa lyötiin kolikoihin, jotka levisivät läpi koko valtakunnan.
Ensimmäiset kolikot tehtiin vasaroimalla: lyömällä kovalla iskulla kaksi muottia pehmeähkön metallilevyn molemmille puolille. Tämä oli pääasiallinen kolikoiden valmistusmenetelmä noin vuodesta 1000 eaa. alkaen 1600-luvulle asti. Vasaroitujen kolikoiden koko vaihtelee. Joissakin kulttuureissa, lähinnä Aasiassa, tehtiin kolikoita myös valamalla.
Puhtaat kulta ja hopea ovat liian pehmeitä pysyäkseen kolikon muodossa, siksi kultaan lisättiin hopeaa ja pronssia, hopeaan pronssia ja pronssiin lyijyä ja sinkkiä. Muottien piti olla kovempaa metallia kuin kolikkoaihioiden. Kultakolikot lyötiin pronssimuoteilla, hopea- ja pronssikolikot rautamuoteilla.Ensimmäisiä kertoja Suomessa lyötiin kolikkoja jo rautakaudella. Nämä olivat ulkomaisten rahojen kopioita.
Ruotsin vallan aikaan Suomessa tarvittiin rahapaja, kun kuninkaalle piti maksaa veroja rahalla eikä luontaistuotteilla. Ensimmäiset Suomessa järjestelmällisesti valmistetut kolikot ovat 1400-luvulta Turusta. 1500-luvun puolivälissä alettiin käyttää yksinomaan Ruotsissa lyötyjä kruunuja, ja sittemmin myös Venäjän kolikoita Suomen siirryttyä Venäjän osaksi vuonna 1809. Oma rahapaja tehtiin Suomeen uudelleen vasta 1864.
Majel Barrett
Majel Barrett (oik. "Majel Lee Hudec", 23. helmikuuta 1932 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 18. joulukuuta 2008 Bel Air, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten osallisuudestaan "Star Trek" -sarjojen ja elokuvien tekemiseen. Barrett oli naimisissa "Star Trek" -brändin luojan Gene Roddenberryn kanssa.
Majel Barrettin ääntä kuullaan "Star Trek" -sarjojen tietokoneiden äänenä, mutta tämän lisäksi hän on ainoa näyttelijä, joka on esiintynyt kaikissa viidessä "Star Trek" -sarjassa: "Star Trek" (1966), "Star Trek – uusi sukupolvi" (1987), "" (1993), "" (1995) ja "" (2001). Lisäksi hän näytteli useimmissa "Star Trek" -elokuvissa. Barrett on saanut lempinimen ”Rouva "Star Trek"” ("The First Lady of Star Trek")
Hän myös esiintyi "Babylon 5" TV-sarjan yhdessä jaksossa, jossa näytteli edesmenneen Centaurin keisarin enuustajantaitoista puolisoa.
Sokraatikot
Sokraatikoilla tarkoitetaan Sokrateen oppilaita. Sokrates ei itse perustanut omaa filosofista koulukuntaa, mutta hänen oppilaansa perustivat lukuisia sokraattisia koulukuntia, joista kehittyivät myöhemmin lähes kaikki kreikkalaisen filosofian suurimmat koulukunnat, tai ainakin Sokrateen vaikutus välittyi niihin erilaisten opettaja-oppilas-ketjujen kautta.
Sokrateen tunnetuimmat oppilaat olivat Platon, Ksenofon ja Antisthenes. Platonia ei kuitenkaan useimmiten lasketa varsinaiseksi sokraatikoksi eikä hänen Akatemiaansa lueta sokraattisten koulujen joukkoon. Antiikin aikana Platonia pidettiin kuitenkin pitkään yhtenä sokraatikkona muiden joukossa eikä häntä pidetty aina edes sokraatikoista tärkeimpänä tai edes Sokrateen perinnön varsinaisena jatkajana samassa määrin kuin muita sokraatikkoja — hänen ei ole yleensä katsottu kuuluneen Sokrateen varsinaiseen sisäpiiriin.
Eräs yhteinen piirre sokraatikoille oli se, että he kirjoittivat lukuisia sokraattisia dialogeja, joissa totuutta etsittiin sokraattista menetelmää käyttäen.
Sokraatikkoja on tutkinut erityisesti Gabriele Giannantoni teoksessaan "Socratis et Socraticorum Reliquiae". Hän luettelee yhteensä noin seitsemänkymmentä sokraatikkoa.
Merkittävimmät sokraatikot olivat:
Sokrateen kuoleman ja sitä seuranneen n. 150 vuoden aikana useat kreikkalaiset filosofiset koulukunnat esittivät olevansa Sokrateen ainoita oikeita perillisiä. Koulujen perustajat olivat yleensä Sokrateen välittömiä oppilaita, ja myöhemmät johtajat heidän oppilaitaan alenevassa opettaja-oppilas -ketjussa.
Tärkeimmät sokraattisista koulukunnista olivat Antistheneen perustama kyyninen koulukunta, Aristippoksen perustama kyreneläinen koulukunta ja Eukleideen perustama megaralainen koulukunta. Megaralaisesta koulukunnasta erkaantui myöhemmin megaralaisen Eubulideen oppilaan Kleinomakhoksen perustama dialektinen koulukunta. Lisäksi Faidon perusti elisläisen koulukunnan, josta on kuitenkin säilynyt vain vähän tietoja.
Sokraattiset koulukunnat keskittyivät Sokrateen tavoin etiikkaan ja jatkoivat hänen aloittamaansa hyveen etsintää, mutta päätyivät osittain hyvin erilaisiin ratkaisuihin. Esimerkiksi kyynikoiden mielestä olemassaolon perimmäinen tarkoitus oli juuri hyve, ei nautinto, kyreneläisten mielestä taas nautinto oli kaikkein suurin hyvä ja nimenomaan ruumiillisessa muodossa. Osa sokraattisista koulukunnista suhtautuikin toisiinsa vihamielisesti. Etiikan lisäksi jotkut sokraatikot pohtivat dialektisten periaatteiden seurauksia logiikalle ja metafysiikalle.
Sokraattiset koulukunnat vaikuttivat erityisesti hellenistisen filosofian koulukuntiin, stoalaisiin, epikurolaisiin ja skeptikoihin. Stoalaisuus kehittyi kyynisyyden pohjalle ja megaralaisuus puolestaan vaikutti skeptisyyteen. Kyreneläisyyttä ja epikurolaisuutta puolestaan yhdistää hedonismi, vaikkakin kyreneläisyys vaikutti epikurolaisuuteen enemmänkin negatiivisesti, kiistakumppanina.
Kahden keikka
Kahden keikka () on saksalainen televisiosarja, joka kertoo rikoksia selvittävästä asianajaja–yksityisetsivä -kaksikosta. Sarjan aloitusjakso esitettiin saksalaisella ZDF:n televisiokanavalla 11. syyskuuta 1981 ja Suomessa sitä on esitetty Yle TV2:lla vuodesta 1983. Sarjaa on kuvattu yhteensä yli 300 jaksoa. Kahden keikka siirtyi Yle TV1:n ohjelmistoon muiden saksalaisdekkareiden tavoin alkuvuodesta 2014.
Sarjan viimeinen jakso esitettiin Saksassa 29. maaliskuuta 2013. Suomessa viimeinen jakso "Viimeiset sanat" () esitettiin 18. tammikuuta 2015.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Frankfurtiin, jossa rikoksia, useimmiten murhia, selvittelevät sarjassa alusta asti ollut yksityisetsivä, entinen poliisi Josef Matula (Claus Theo Gärtner) ja hänen työparinaan vuodesta 2000 lähtien toiminut asianajaja Markus Lessing (Paul Frielinghaus).
Ennen Lessingiä Matulan työnantajana oli kolme muuta asianajajaa:
Sarjassa oli lähes alusta asti mukana myös asianajajatoimiston sihteeri Helga Sommer (Renate Kohn). Hänen tilalleen astui vuonna 2008 Kristin Wernstedt (Caroline Grothgar).
Josef Matulan tapa ratkaista ongelmat on usein suoraviivainen, mikä on poikkeavaa verrattuna muihin suosittuihin saman aikakauden saksalaisiin poliisisarjoihin, kuten Vanha kettu ja Derrick. Matulan menetelmät eivät aina ole täysin lain kirjaimen mukaisia. Rajoja rikkoen hän pukeutuu yleensä farkkuihin ja hiukan pieneltä näyttävään nahkatakkiin, eikä suinkaan ajele muiden poliisisarjojen rikosetsivien tavoin saksalaisella BMW:llä vaan Alfa Romeolla. Tohtori Lessingillä sen sijaan on Mercedes.
Sarjan tunnussävelmän on luonut Klaus Doldinger.
TV2 esitti sarjan uusintoja ensimmäisestä jaksosta alkaen 29. maaliskuuta 2010 - 23. elokuuta 2010 sekä syyskaudella 2011. Uusintakierros jäi viimeksi tauolle, koska TV2:n ohjelmaprofiilia uudistettiin voimakkaasti 2012. Uusintapakettiin kuuluvat loput 15 jaksoa piti alun perin esittää vuoden 2012 aikana, mutta niiden esittäminen siirtyi suunnitellusta ja jatkui 3. heinäkuuta 2014 TV1:llä.
Sarjalle kasvot antanutta Matulaa yli kolmen vuosikymmenen ajan näytellyt Gärtner jäi lopulta eläkkeelle vuonna 2013. Vuoden 2014 maaliskuusta lähtien Saksassa esitettiin uusia jaksoja, jossa Wanja Mues esittää yksityisetsivää Leo Oswaldia ja Antoine Monot asianajaa Benni Hornbergia.
Perttu Lepän ohjaamassa elokuvassa "Helmiä ja sikoja" oli kohtauksia, joissa Hirvosen perhe katsoo televisiosta "Kahden keikka" -televisiosarjaa. Heillä oli tapana veikata, kuinka monta kertaa päähenkilö Matula ”saa turpaansa”.
Isoviiva
Isoviiva eli samanarvonviiva kahden muuttujan funktiolle on käyrä, joka yhdistää pisteet, joissa funktiolla on sama arvo. Isoviivakartta on kartta, johon on piirretty isoviivoja - tunnetuin tällainen on topografinen kartta, jossa maaston korkeuskäyrät ovat korkeuden isoviivoja maantieteellisen sijainnin funktiona.
Funktion gradientti on aina kohtisuorassa isoviivoihin nähden - maastossa vesi valuu korkeuskäyrien poikki.
Meteorologiassa käytetään useita erilaisia isoviivoja:
Suureen muutoksen samanarvonviivaille saadaan nimet, kun etuliite "iso" vaihdetaan muotoon "isallo": esimerkiksi . ilmanpaineen muutoksen samanarvon viiva on "isallobaari", lämpötilan "isallotermi".
IF Drott
Idrottsföreningen Drott (IF Drott) on vuonna 1921 perustettu pietarsaarelainen urheiluseura. Seuran lajit ovat keilailu, lentopallo, voimistelu ja yleisurheilu. Drottin puheenjohtaja on Monica Grankulla-Häggblom.
Seuralla oli aikaisemmin toimintaa jalkapallossa, ja seura voitti vuonna 1957 lajissa miesten Suomen Cupin. Vuonna 1966 Drott lopetti toimintansa jalkapallossa ja sen tilalle perustettiin FF Jaro.
G-piste
G-pisteeksi (Gräfenberg-spot) kutsutaan herkkää aluetta naisen emättimen tai miehen peräsuolen etuseinämässä.
Väitetysti naisen G-piste sijaitsee yleensä noin neljän sentin syvyydessä emättimen etuseinämän keskivaiheilla. G-pisteen nimesivät 1980-luvulla Beverly Whipple ja John Perry gynekologi Ernst Gräfenbergin mukaan. Miehen G-piste sijaitsee noin 2,5-5 cm syvyydessä peräsuolen etuseinämässä eturauhasen kohdalla.
Joidenkin naisten mukaan heillä ei ole G-pistettä, eikä lääketiede ole kyennyt varmistamaan G-pisteen olemassaoloa. Sen olemassaolosta ei kuitenkaan olla yksimielisiä. Tätä teoriaa tukee myös se, että identtisiltä kaksosilta ei välttämättä molemmilta löydy G-pistettä, vaikka he muuten olisivat samanlaisia monella eri tapaa. Monet naiset kokevat G-pisteen hyväilyn miellyttävänä vasta ollessaan jo valmiiksi seksuaalisesti kiihottuneita. G-pistettä voidaan stimuloida hankaamalla tai painelemalla esimerkiksi sormin. Jotkin yhdyntäasennot edesauttavat miehen siittimen osumista G-pisteen alueelle emättimessä. G-pisteen stimulointi aiheuttaa erilaisen, joidenkin mukaan voimakkaamman orgasmin kuin klitoriksen stimulaatio, ja saattaa aiheuttaa ejakulaation.
Ferdinand I (Itävalta)
Ferdinand I (19. huhtikuuta 1793 – 29. kesäkuuta 1875) oli Itävallan keisari sekä Unkarin, Böömin ja Lombardia-Venetsian kuningas (1835–1848). Hän sai lempinimen "hyväntahtoinen" ("Ferdinand der Gütige", "Ferdinand Dobrotivý"). Vallankumouksen puhjettua hän joutui joulukuussa 1848 luopumaan kruunusta veljenpoikansa Frans Joosefin hyväksi.
Ferdinand oli Frans I:n ja tämän serkun Napolin Maria Teresan poika. Hän tuli keisariksi isänsä jälkeen vuonna 1835. Hänet kruunattiin viimeisenä Habsburgina Böömin kuninkaaksi vuonna 1836 ja Lombardia-Venetsian kuninkaaksi vuonna 1838. Vaikka Ferdinand oli heikkomielinen ja epileptinen, hänet asetettiin silti valtaistuimelle laillisen perimyksen säilyttämiseksi. Häntä ei julistettu kykenemättömäksi hallitsemaan valtakuntaa, mutta todellista valtaa käytti ministeri Klemens von Metternichin ja Habsburg-suvun muiden edustajien muodostama ”salainen valtiokonferenssi” () eli tosiasiallinen sijaishallitus.
Ferdinand naitettiin Sardinian prinsessa Maria Annalle, joskaan liitto ei ehkä täyttänyt avioliiton tunnusmerkkejä, vaan vaimo oli ennemminkin Ferdinandin hoitaja. He eivät saaneet lapsia.
Vuoden 1848 vallankumous ei syttynyt niinkään Ferdinandia kuin hänen vanhoillisia neuvonantajiaan vastaan. Von Metternich pakeni maasta ja Ferdinand luopui kruunusta veljenpoikansa Frans Joosefin hyväksi 2. joulukuuta 1848. Ferdinand asui sen jälkeen Prahan linnassa, jossa hän kuoli vuonna 1875. Hänet haudattiin Wieniin.
Mandalay
Mandalay on Myanmarin toiseksi suurin kaupunki. Sen asukasluku oli noin 897 000 vuonna 2011. Se on "Mandalayn alueen" pääkaupunki ja sijaitsee Iravadijoen itärannalla maan kuivassa keskiosassa. Mandalay sijaitsee 716 kilometriä pohjoiseen Myanmarin suurimmasta kaupungista Yangônista, josta on kaupunkiin rautatieyhteys. Mandalaysta rata haarautuu edelleen Lashioon ja Myitkyinaan. Kaupungissa on lisäksi lentoasema ja merkittävä jokisatama. Mandalay on Myanmarin pohjoisosan kaupan, teollisuuden ja kulttuurin keskus. Siellä on muun muassa yliopisto sekä silkki-, metalli-, elintarvike- ja käsityöteollisuutta, kuten jaden hiontaa, tulitikkujen valmistusta ja hopeatöitä. Kaupunki toimii maan uskonnollisena keskuksena; siellä on useita luostareita ja yli 700 pagodaa.
Burman kuningas Mindon Min perusti Mandalayn vuonna 1857 maan pääkaupungiksi, jona se oli vuosina 1860–1885 kolmanteen Burman sotaan asti, jolloin britit valloittivat Burman siirtomaakseen siirtäen pääkaupungin Yangôniin. Kaupunki rakennettiin asumattomalle alueelle 236-metrisen Mandalay-kukkulan juureen Buddhan tekemän ennustuksen perusteella, jonka mukaan kyseisellä paikalla tulisi olemaan buddhalaisuuden metropoli uskonnon 2 400-vuotisen historian kunniaksi.
Toisen maailmansodan aikana japanilaiset miehittivät kaupungin, ja se tuhoutui liittoutuneiden piirityksessä lähes kokonaan.
Luettelo auringonkaltaisista tähdistä
Auringon lähellä olevaan muutaman kymmenen valovuoden säteiseen tilaan mahtuu runsaasti enemmän tai vähemmän aurinkoa muistuttavia tähtiä.
Seuraaviin taulukoihin on sisällytetty pääsarjan tähtiä tai alijättiläisiä spektriluokista F5-K5.
Laajalti ottaen auringonkaltaisia tähtiä ovat spektriluokkien F5 -- K5 pääsarjan tähdet.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1924
1924 talviolympialaisten ohjelmassa oli yhteensä neljä maastohiihdon, mäkihypyn ja yhdistetyn kilpailua. Kilpailut toimivat samalla myös ensimmäisinä pohjoismaisten hiihtolajien maailmanmestaruuskilpailuina.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Päivämäärä: 30. tammikuuta
Päivämäärä: 30. tammikuuta
Päivämäärä: 25. tammikuuta
Pronssimitalisti Haugen sai mitalinsa vasta vuonna 1974, jolloin kilpailun järjestäjien tekemä laskuvirhe paljastui. Alun perin pronssimitali annettiin norjalaiselle Thorleif Haugille, kun hänen pisteikseen oli laskettu virheellisesti 18,000.
Curling talviolympialaisissa 1924
1924 talviolympialaisissa järjestettiin curling-kilpailu miehille.
Alun perin curling oli kisoissa näytöslaji mutta 82 vuotta myöhemmin, vuonna 2006, Kansainvälinen olympiakomitea muutti lajin viralliseksi.