hotchpotch/miracl-hf-unified huggingface dataset:
Koroinen
Koroinen () on nykyisen Turun itäiseen osaan kuuluva kaupunginosa, pieni niemi Aurajoen oikealla rannalla Aurajoen ja Vähäjoen haarassa noin kahden kilometrin päässä Turun keskustasta. Sen asukasluku on 15 (2016).
Koroistenniemi on toiminut varhaisessa vaiheessa kaupan ja kulttuurisuhteiden keskuksena, ja siellä on säilynyt useita muinaisjäännöksiä. Paikka on toiminut piispanistuimen ja piispankirkon paikkana vuodesta 1229 Turun tuomiokirkon valmistumiseen noin vuonna 1300. Itse niemellä on näkyvissä vain kirkon perustuksia sekä Aurajoen puolella piispantaloon kuuluneiden rakennusten nelikulmaisia perustuksia. Paikalla on myös valkoinen muistoristi ja nähtävyydestä kertova laatta. Museovirasto on määritellyt Koroistenniemen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Koroistenniemestä muodostui jo varhain kauppapaikka, sillä Halistenkoski oli esteenä laivojen kulkemiselle sisämaahan päin. Kauppapaikasta tuli myös maallisen ja hengellisen vallan keskus, kun Suomen piispanistuin siirrettiin Nousiaisista sinne vuonna 1229. 1200-luvulla meri oli useita metrejä nykyistä korkeammalla, joten Koroistenniemi oli ehkä myös mereltä tavoitettava kauppapaikka.
Aluksi paikalla lienee ollut puinen kirkko, joka rakennettiin jo piispanistuimen siirtämisen aikaan. Saman vuosisadan puolivälissä rakennettiin laajempi kirkko sekä piispan hallintorakennuksia. Kahta muuta rakennusta nimitetään piispan palatsiksi ja puolustustorniksi. 
Koroistenniemien ympärille oli rakennettu puinen puolustusaita. Aluetta oli helppo puolustaa etelästä, lännestä ja pohjoisesta, josta se oli veden ympäröimä. Sen itäpuolelle rakennettiin valli ja kaivettiin vallihauta, joka oli ylitettävä laskusiltaa pitkin.
Koroinen menetti maankohoamisen vuoksi 1300-luvun kuluessa keskusasemansa. Piispanistuin oli siirretty nykyisen Turun tuomiokirkon kohdalle jo vuonna 1290. Uuden kirkon käyttöönoton jälkeen Koroisten piispankirkko toimi kuitenkin vielä Räntämäen piispankirkkona lähes koko 1300-luvun. Lopulta vitaaliveljet tuhosivat sen vuonna 1396.
Myöhemmin Koroinen toimi piispojen palkkatilana ja 1600-luvun alusta lähtien lampuotitilana. Vuonna 1898 paikalla aloitettiin arkeologiset kaivaukset. Hjalmar Appelgrenin aloittamat työt saivat jatkajakseen maisteri Juhani Rinteen, jonka johdolla työskentely jatkui vuoteen 1902 saakka. Koroistenniemi rauhoitettiin vuonna 1905 muinaismuistoalueeksi. Maarian kunta, johon Koroinen kuului, liitettiin Turkuun vuonna 1944. Kunta on saanut nimensä Koroisten piispankirkon nimikkopyhimyksestä Neitsyt Mariasta.
Mendelevium
Mendelevium () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Md, järjestysluku 101 ja CAS-numero 7440-11-1. Se on metallinen, aktinoideihin kuuluva aine. Radioaktiivisuutensa ja lyhyen puoliintumisaikansa vuoksi sitä ei esiinny luonnossa. Keinotekoisesti sitä voidaan valmistaa pommittamalla einsteiniumia alfahiukkasilla. Nimensä se sai venäläisen kemistin Dmitri Mendelejevin mukaan. Mendeleviumilla ei ole tunnettuja käyttötarkoituksia tieteellisen tutkimuksen ulkopuolella.
Ensimmäisenä mendeleviumia valmisti vuonna 1955 Albert Ghiorso ryhmänsä kanssa, johon kuuluivat lisäksi Glenn T. Seaborg, Bernard Harvey ja Greg Choppin. He valmistivat isotooppia Md atomi kerrallaan pommittamalla Es-kohdetta alfahiukkasilla. Pommitus tehtiin Lawrence Berkeley National Laboratoryn 60 tuuman syklotronilla.
Mendelevium oli yhdeksäs syntetisoitu transuraaninen alkuaine.
Mendeleviumille tunnetaan 16 isotooppia, joiden massaluvut ovat 245–260 välillä. Kaikki ovat radioaktiivisia. Vaikka Md, jonka puoliintumisaika on 51 päivää, on pitkäikäisin isotooppi, Md isotooppia (puoliintumisaika 76 minuuttia) käytetään useimmiten kemiallisissa kokeissa, koska sitä on helpoin tuottaa tarvittavia määriä.
Lähde:
Tiger II
Tiger II eli Panzerkampfwagen VI Ausf. B eli Tiger B eli Sonderkraftfahrzeug 182 (Sd. Kfz. 182) tai Königstiger oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen raskas panssarivaunu. Panssarivaunu perustui osittain Tiger-vaunuun, mutta muotoilunsa osalta se oli saanut eniten vaikutteita Panther-vaunulta. Sen taistelupaino oli 69,8 tonnia ja panssarointi oli 180 mm tornin etuosassa ja 150 mm rungon etuosassa. Vaikka raaka-ainepulan vuoksi panssariteräksen laatu olikin huonompaa kuin Tiger I:ssä, ei Tiger II:n etupanssaria taisteluraporttien mukaan pystytty kertaakaan läpäisemään taistelutilanteessa. Pääaseena oli 88 mm KwK 43 L/71. Tämä erittäin tehokas panssarivaunukanuuna pystyi tuhoamaan liittoutuneiden käyttämien vaunujen päätyypit, M4 Sherman-, T-34- ja Cromwell-vaunut pitkiltäkin taisteluetäisyyksiltä ja käytännössä minkä tahansa sodanaikaisen vaunun normaaleilta taisteluetäisyyksiltä. Tuhannen metrin etäisyydeltä yksi panssarikranaatti, melko pienilläkin iskukulmilla, riitti yleisimpien vihollispanssarien tuhoamiseen.
Vaunun suunnittelusta järjestettiin tarjouskilpailu, johon osallistuivat Henschel ja Porsche. Krupp valmisti tornit molempiin malleihin. Henschel voitti kilpailun, mutta Porsche oli kuitenkin voitonvarmana jo valmistuttanut omaan ehdotelmaansa kuuluneita, niin sanottuja Porsche-torneja ainakin 50 kappaletta. Porschen tornit olivat kalliimpia valmistaa, sillä niissä oli muun muassa sähköinen kääntömekanismi. Vaikka Porschen vaunu ei päässyt tuotantoon, asennettiin kuitenkin jo valmistetut tornit 50 ensimmäiseen Tiger II:een.
Vaunua tilattiin 1 500 kappaletta mutta kokonaisvalmistusmääräksi jäi 485–489 vaunua, riippuen siitä lasketaanko lukuun mukaan vaunun prototyypit. Vuonna 1943 valmistettiin kolme vaunua, 1944 377 ja 1945 107 kappaletta. Lähes kaikki valmistuneet vaunut annettiin Wehrmachtin ja Waffen-SS:n raskaille panssarivaunupataljoonille, joiden oli määrä siirtyä Tiger II-kalustoon. Vaikkakin valmistusmäärä jäi lopulta vaatimattomaksi, Tiger II:ta valo- ja elokuvattiin runsaasti sen propaganda-arvon takia.
Raskas panssarointi ja tykki tekivät vaunusta yhden toisen maailmansodan tehokkaimmista ja pelätyimmistä. Monet vaunulla varustetuista pataljoonista saavuttivat hyvin suuria tuhoamislukemia erityisesti Saksan itärintamalla vuosina 1944 ja 1945 käydyissä taisteluissa. Sen suorituskyky osoittautui kuitenkin osittain pettymykseksi, pääosin siksi, että vaunulle ei saatu kehitetyksi suuren painon edellyttämää tarpeeksi voimakasta voimansiirtojärjestelmää tai moottoria. Tämän vuoksi vaunuissa oli lukuisia mekaanisia ongelmia; ohjausjärjestelmä ja vaihteisto saattoivat hajota vaunun painon alla, eivätkä sivuvälityskoneistotkaan kestäneet toivotulla tavalla. Lisäksi moottori ylikuumeni ja vaurioitui helposti tai syttyi pahimmassa tapauksessa jopa tuleen.
Nimi "Königstiger" tarkoittaa tarkasti suomennettuna "kuningastiikeriä", mutta merkitsee bengalintiikeriä. Britit kutsuivat sitä nimellä "Royal Tiger" eli kuninkaallinen tiikeri.Ensimmäinen luku kertoo panssarilevyn paksuuden milleinä ja toinen luku sen 
kaltevuuden vaakatasosta mitattuna.
Giancarlo Fisichella
Giancarlo Fisichella (s. 14. tammikuuta 1973 Rooma, Italia) on italialainen aiemmin Formula 1 -sarjassa kilpaillut kuljettaja. Nykyisin Fisichella ajaa AF Corsen Ferraria GT2-luokassa eri urheiluautosarjoissa. Vuodesta 1996 lähtien F1:n maailmanmestaruussarjaan osallistuneen ja kolme osakilpailuvoittoa saavuttaneen Fisichellan aiempia F1-talleja ovat Minardi, Jordan, Benetton, Sauber, Renault, Force India ja Ferrari. Häntä kutsutaan lempinimillä "Fisico" ja "Fisi". Hän omisti Fisichella Motor Sport -tallin, joka kilpaili GP2-sarjassa kausina 2006–2009.
Fisichella on naimisissa italialaisen Luna ent. Castellanin (s. 15. maaliskuuta 1973, Italia) kanssa. Heillä on kaksi lasta: tytär Carlotta (s. 28 huhtikuuta 1999) ja poika Christopher (s. 1. helmikuuta 2003).
Fisichellan managerina on toiminut Enrico Zanarini.
Fisichella aloitti Formula 1 -sarjassa Minardi-tallin kuljettajana. Sitä ennen hän oli ajanut Italian F3-sarjan mestariksi 1994 ja voittajaksi arvostetussa Monacon F3-kisassa. Kaudella "Fisico" siirtyi Minardilta Jordan-talliin, jossa hän ajoi sinä vuonna kuudesti pisteille. Silloinen manageri Flavio Briatore hankki kuljettajalleen paikan Benetton-tallissa kaudella . Kaudella autovalmistaja Renault osti Benetton-tallin, jonka nimi muuttui Renault'ksi, ja Fisichella palasi Jordanille.
Kaudella Fisichella voitti ensimmäisen F1-kilpailunsa sateisessa Brasilian osakilpailussa, joka keskeytettiin Fernando Alonson vaarallisen kolarin vuoksi. Kaudella Sauberilla Fisichella ajoi säännöllisesti pistesijoja. Vuonna 2005 hänet pestattiin Renault-talliin Fernando Alonson pariksi. Italialainen jäi kuitenkin kaksi maailmanmestaruuttakin tallissa voittaneen Alonson varjoon.
Fisichella ajoi Renault-tallissa vielä kaudella Heikki Kovalaisen tallikaverina. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi aiemmin Spykerina tunnettuun Force India-talliin. Kymmenen parhaan joukkoon hän ei yltänyt kuin kerran.
Kausi alkoi samoissa olosuhteissa eikä pisteitä tullut Force Indialla. Belgian GP:n aika-ajoissa Fisichella oli kuitenkin alkukaudesta poiketen erittäin hyvässä vauhdissa saavutten uransa neljännen paalupaikan aika-ajossa. Varsinaisessa kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kilpailun jälkeisellä viikolla Ferrari ilmoitti Fisichellan siirtyvän kesken kauden Luca Badoerin tilalle korvaamaan loukkaantunutta Felipe Massaa. Kauden jälkeen hänestä tehtiin Ferrarin testikuljettaja.
Testikuljettajan töiden ohella Fisichellan ilmoitettiin siirtyvän Ferrarin kilpakuljettajaksi Le Mans sarjaan GT2-luokkaan. Vuonna 2011 Fisichella jatkoi AF Corsella ja voitti muun muassa arvostetun Petit Le Mansin 1000 mailin kilpailun.
Von Wright
Von Wright [fon'vrikt] on suomalainen ja ruotsalainen aatelissuku. Ruotsissa suku on kuitenkin sammunut.
Suku on alun perin Skotlannista, jossa se sukuperinteen mukaan jo kuului aatelistoon. Jälkimmäinen tieto on kuitenkin epävarma. Nimi Wright tulee anglosaksin puuseppää tai kirvesmiestä tarkoittavasta sanasta "wyrtha". Sukuun kuulunut George (Georg) Wright muutti 1600-luvun puolivälissä Narvaan, jossa toimi kauppiaana ja kuoli vuoden 1694 lopussa. Hänen poikansa oli Suuressa Pohjan sodassa ansioitunut Jämtlandin rykmentin eversti Henrik Wright, jonka pojat aateloitiin isänsä ansioiden johdosta Ruotsissa vuonna 1772 nimellä "von Wright". Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1776 aatelisena sukuna numero 2077. Vanhimmasta pojasta, Savon ja Karjalan läänin maaherra Georg Henrik von Wrightistä (1723–1797) polveutui suvun ruotsalainen haara, joka sammui vuonna 1917. Suomen von Wrightit ovat nuoremman pojan, kapteeni Jonas Mauritz von Wrightin (1727–1813) jälkeläisiä. Hänen poikansa majuri Henrik Magnus von Wrightin lapsia olivat muun muassa tunnetut von Wrightin taiteilijaveljekset. Suomen Ritarihuoneeseen suku on immatrikuloitu aatelisena sukuna numero 149. Suomalainen sukuhaara on aikoinaan omistanut Haminalahden kartanon Kuopiossa.
Teippi
Teippi on liimalla päällystetty nauha, jota käytetään väliaikaiseen, tai joskus pysyvään yhteenliittämiseen. Yksipuolisella teipillä voi liittää kaksi pintaa, jotka ovat vierekkäin tai joista toinen on osittain toisen päällä, kun taas kaksipuolisella teipillä (liimaa molemmilla puolilla) voi liimata kaksi esinettä vastakkain.
Nämä teipit tehdään laittamalla liimaavaa emulsiota nauhalle tai filmille, josta tehdään sen jälkeen rulla. Valmistus tapahtuu usein laittamalla suuria määriä liima-ainetta rullalle ja leikkaamalla sen jälkeen teippirullat käytännöllisen kokoisiksi.
Ensimmäisen teipin keksi 1920-luvulla Richard Drew 3M-yhtiöstä (Minnesota Mining and Manufacturing Company). Alkuperäinen teippi oli paperipohjaista. Läpinäkyvät ja muut teipit syntyivät tämän keksinnön pohjalta. Kostuttamatta tahmean ja tahmeana pysyvän liiman myötä syntyi myös muita uutuustuotteita, kuten tarrat ja kontaktimuovit.
Jordan (täsmennyssivu)
Jordan tarkoittaa seuraavia:
Schumacher
Schumacher on saksankielinen sukunimi, joka tarkoittaa suutaria. Alkuperäisestä sanasta, "Der Schuhmacher", on sukunimessä pudonnut yksi h-kirjain pois.
Yukon
Yukon on Kanadan luoteisin territorio. Sen asukasluku vuonna 2016 oli 35 874.
Yukonia rajaavat idässä Luoteisterritoriot, lännessä Alaska, ja etelässä Brittiläinen Kolumbia. Yukonilla on hieman merirajaa Pohjoiseen jäämereen. Suurin osa Yukonista sijaitsee pohjoisen napapiirin eteläpuolella. Yukon-joki virtaa Yukonista Alaskaan. Alueella kasvaa pääasiassa havupuita. Kanadan korkein vuori Mount Logan (5959 metriä) sijaitsee Yukonissa.
Pääkaupunki Whitehorsen keskilämpötila on tammikuussa −18,7 celsiusastetta ja heinäkuussa +14 celsiusastetta. Pohjoisemmassa Dawson Cityssä on tammikuussa −30,7 astetta ja heinäkuussa +15,6 astetta. Vuosittainen sademäärä Whitehorsessa on 269 millimetriä ja Dawson Cityssä 183 millimetriä.
Yukonin nimi tulee alueen pääjoen Yukonin paikallisesta nimestä ”Yu-kun-ah”. Yukon irrotettiin Luoteisterritorioista omaksi territoriokseen vuonna 1898. Kolme vuotta aiemmin se oli luotu Luoteisterritorioiden piiriksi. Yukonissa koettiin Klondiken kultaryntäys 1890-luvun lopulla, jolloin sen väkiluku nousi 40 000:een. Kultaryntäyksen seurauksena alueelle luotiin hallintorakenteet.
Yukonin pääkaupunki siirrettiin vuonna 1953 Dawson Citystä etelämmäs Whitehorseen, jonne talouselämä oli keskittynyt. Vuonna 2003 Yukonin itsehallintoa vahvistettiin ja samalla sen nimi lyhennettiin Yukonin territoriosta ("Yukon Territory") Yukoniksi.
Yukonissa on yksi suurempi kaupunki (city), kolme pienempää kaupunkia (town), neljä kylää (village), kaksi pikkukylää (hamlet), 13 erillistä yhteisöä (unincorporated community) ja kahdeksan maaseutuyhteisöä. Suurimmat asutuskeskukset asukaslukuineen ovat pääkaupunki Whitehorse (25 085), Dawson City (1 375), Watson Lake (790), Haines Junction (613) ja Carmacks (493).
Yukonin väkiluku vuoden 2011 väestönlaskennassa oli 33 897. Sen väkiluku kasvoi edeltävän viiden vuoden aikana 11,6 prosenttia, enemmän kuin yhdessäkään toisessa Kanadan provinssissa tai territoriossa. Vuonna 2016 Yukonissa asui 35 874 ihmistä, 5,8 prosenttia vuotta 2011 enemmän. BKT per asukas vuonna 2014 oli 70 370 Kanadan dollaria. Elinajanodote vuosina 2009–2011 oli naisilla 79,6 vuotta ja miehillä 75,2 vuotta. Imeväiskuolleisuus oli 2,2/1000.
Useimmat Yukonin alkuasukkaat ovat athabascoja.
Paikallisvaaleissa vuonna 2016 Liberal Party sai 11 paikkaa 19:stä, Yukon Party kuusi paikkaa ja New Democratic Party kaksi paikkaa. Pääministeri on liberaalien Sandy Silver. Liittovaltiota territoriossa edustaa komissaari Angélique Bernard.
Yukonin tärkeimmät mineraalit ovat kulta ja hopea. Vuonna 2006 Yukonissa oli 148 maatilaa. Villieläinten turkikset ovat tärkeä elinkeino maaseudun ja syrjäseutujen asukkaille. Joista pyydystetään lohta, harmaanieriää ja siikaa. Yukonissa kävi vuonna 2006 noin 400 000 turistia, ja turismi on suurin työllistäjä yksityisellä sektorilla.
Yukonia yhdistää ympäröiviin alueisiin valtatie ja rautatie. Whitehorsen lentokentän läpi kulkee vuosittain noin 230 000 matkustajaa.
Schelde
Schelde (ransk. "Escaut") on joki Länsi-Euroopassa. Sen lähde on Pohjois-Ranskassa, josta se virtaa pohjoiseen Belgian halki. Antwerpenin lähistöllä se kääntyy länteen Alankomaiden alueelle, jossa se laskee Vlissingenin kaupungin lähellä Pohjanmereen muodostaen suiston.
Schelde on 360 km pitkä. Se voidaan jakaa kolmeen osaan. Bovenschelde-nimellä kutsutaan osaa, joka virtaa lähteeltä Gentiin, jossa Leiejoki liittyy siihen. Gentistä Antwerpenin läpi Alankomaiden rajalle virtaavaa osaa kutsutaan Zeescheldeksi ja viimeistä osaa Westerscheldeksi. Schelden tärkeimmät sivujoet ovat läntisellä rannalla Scharpe ja Leie sekä itäisellä rannalla Dender ja Rupel.
Schelde virtaa erittäin tiiviisti asutetun alueen läpi, ja se, sen sivujoet ja useat siihen liitetyt kanavat tarjoavat liikenneväylän Flanderin tasangon maanviljelyksille, Belgian tekstiilikeskuksille, Pohjois-Ranskan hiilikaivoksille ja Lille-Roubaix-Tourcoingin teollisuusalueelle. Schelden varren suurimpia kaupunki ovat Cambrai ja Valenciennes Ranskassa sekä Tournai, Oudenaarde, Gent ja Antwerpen Belgiassa.
Jani Viitanen
Jani Sulo Viitanen on suomalainen muusikko ja tuottaja. Hän on kotoisin Porista.
Viitanen on yksi Yön perustajajäsenistä, ja hän soitti Yössä kitaraa vuosina 1981–2000. Yöstä lähdettyään hän on perustanut oman studion (Headline recording studio) ja toimii äänittäjänä ja tuottajana. Viitanen on työstänyt muun muassa Apulannan ja Klamydian levyjä.
Viitanen soitti kitaraa vielä Yön 20-vuotiskiertueella 2001, jolla oli mukana vanhoista jäsenistä myös Jussi Hakulinen.
Viitanen on myös toiminut lauluntekijänä mm. Yölle, Tinalle ja Popedalle.
Huhtikuussa 2016 Viitanen toimi avustajana Apulanta-yhtyeen Kunnes siitä tuli totta -konserttisalikiertueella.
Jukka Mänty-Sorvari
Jukka Jaakko ”Frogley” Mänty-Sorvari on suomalainen, Kauhajoelta kotoisin oleva, sittemmin tamperelaistunut Jay Lewis Gang -yhtyeen rumpali. Hän soitti Yö-yhtyeessä rumpuja vuosina 1990-2002. Vuonna 2007 hän toimi myös Dingo-yhtyeen rumpalina. Frogleyn esikoisalbumi "Kuvia" ilmestyi 27. maaliskuuta 2005. Albumi äänitettiin Jani Viitasen kanssa yhteistyössä. Frogley lauloi 1980-luvulla kauhajokelaisessa yhtyeessä Skädäm, josta on peräisin hitti ”Katujen kuningatar”. Myös Irina on levyttänyt laulun ”Katujen kuningatar”, joka on julkaistu sekä singlenä että Irinan esikoisalbumin "Vahva" (2004) kultapainoksen bonuskappaleena.
Jukalla ja hänen vaimollaan Minnalla oli ohjelmatoimisto-, viihdepalvelu-, tapahtumanjärjestäjä-, viihdekoulutus- ja mallitoimistoyritys Tapahtumaketju MS Ky Tampereella vuodesta 1998 vuoteen 2013.
Mänty-Sorvari soitti myöskin vuoden 1998 tangokuningas Jouni Kerosen Kerosiini-yhtyeessä rumpuja sekä toimi näyttelijänä ja rumpalina Musiikkiteatteri Palatsissa Tampereella.
Jukka on tehnyt joitakin kappaleita, esimerkiksi Frogley-salanimellä tehnyt kappaleen ”Katujen kuningatar”. Skädäm-yhtyeessä hän on toiminut lähinnä säveltäjänä.
Isosarvikuono
Isosarvikuono eli aiemmalta nimeltään leveähuulisarvikuono ja valkosarvikuono ("Ceratotherium simum") on Afrikassa elävä sarvikuonolaji. Isosarvikuonoa on kahta alalajia: zairenleveähuulisarvikuono ("C. simum cottoni") ja etelänleveähuulisarvikuono ("C. simum simum").
Zairenleveähuulisarvikuonoja oli 2018 jäljellä enää kaksi yksilöä. Etelänleveähuulisarvikuono on ainoa viidestä sarvikuonolajista, joka ei ole uhanalainen. Etelänleveähuulisarvikuonoja on onnistuneiden suojelutoimien ansiosta nykyään noin . Ne elävät pääasiassa Etelä-Afrikassa mutta myös Botswanassa, Namibiassa, Swazimaassa ja Zimbabwessa, ja niitä ei luokitella enää uhanalaiseksi, vaan silmälläpidettäviksi.
Isosarvikuonoa on kahta alalajia: zairenleveähuulisarvikuono ("C. simum cottoni") ja etelänleveähuulisarvikuono ("C. simum simum"). Ne luokitellaan toisinaan kahdeksi erilliseksi lajiksi. Zairenleveähuulisarvikuonon korvat ovat pyöreämmät, kuonon ja selän profiilit vähemmän kuperat ja olemus vähemmän ryppyinen kuin etelänleveähuulisarvikuonolla.
Isosarvikuono on lähes karvaton ja väriltään harmaa. Se painaa – ja sillä on korkeutta –. Sillä on kuonossaan kaksi sarvea, joista suurempi on pohjoisella zairenleveähuulisarvikuonolla noin metrin mittainen ja etelänleveähuulisarvikuonolla jopa pitkä. Isosarvikuonot lisääntyvät hitaasti mutta elävät 40–60-vuotiaiksi. Raskaus kestää 16 kuukautta, ja poikasia syntyy kahdesta kolmeen vuoden välein.
Toisin kuin pensassarvikuono, isosarvikuono ei ole ihmistä kohtaan kovin hyökkäävä.
Isosarvikuonot elävät melko kuivissa ja avoimissa ympäristöissä, kuten puusavanneilla, harvaa akaasiaa kasvavissa metsiköissä ja ruohostomailla. Isosarvikuono syö mieluiten lyhyttä ruohoa. Myös vettä on oltava saatavilla. Urosten reviiri on laajuudeltaan 0,8–2,6 neliökilometriä, mutta vastaavasti naaraiden 10–12. Sarvikuono syö päivittäin ainakin ruohoa.
Isosarvikuonoa kutsutaan toisinaan "valkoiseksi sarvikuonoksi". Nimi johtuu väärinkäsityksestä: englantilaiset sekoittivat afrikaansin sanan "weit" eli leveä – viitaten eläimen kuonoon – englannin kielen sanaan "white" valkoinen. Nimi ei siis kuvaa eläimen väriä, vaikka isosarvikuono onkin jonkin verran vaaleampi kuin toinen afrikkalainen laji pensassarvikuono, jota joskus on sanottu myös mustasarvikuonoksi.
Galliumarsenidi
Galliumarsenidi (GaAs) on III-V-puolijohteisiin kuuluva yhdistepuolijohde, joka on galliumin ja arseenin yhdiste. Galliumarsenidi kilpailee piipohjaisten puolijohdemateriaalien kanssa, ja on niitä nopeampi transistorina. GaAs-puolijohteita käytetään kännyköiden radiolähettimien MMIC (Monolithic Microwave Integrated Circuit) piireissä, laserdiodeissa, infrapuna-LEDeissä ja aurinkokennoissa. 80-luvulla oli suunnitelmia korvata GaAs-puolijohteilla piipohjaiset ja joitakin GaAs-tekniikkaan pohjautuvia tietokoneita valmistettiinkin 90-luvun alussa, mutta CMOS-tekniikka voitti kilpailun.
GaAs on suora-aukkoinen puolijohde, ja se kykenee emittoimaan valoa. GaAs- ja muita III-V pohjaisia lasereita käytetään laajalti eri sovelluksissa. Esimerkkejä tällaisista III-V puolijohteiden sovelluksista on optinen tiedonsiirto (kännykkäpuhelut, internet), CD, DVD, Blu-ray soittimet, viivakoodin lukijat, ym. Esimerkiksi internetistä lataamasi tieto kulkee III-V puolijohdelaserien tuottamina valopulsseina optisessa kuidussa.
GaAs-pohjaisilla aurinkokennoilla, joissa on myös mukana germaniumia ja indiumgalliumfosfidia InGaP muodostamassa kolmiportaisen aurinkokennon, on saavutettu 32 % hyötysuhde. Tämä pystyy myös toimimaan suurilla useilla kymmenillä tai sadoilla maanpinnan auringon tehoa vastaavilla valotehoilla. Marsin pinnalla liikkuvat robotit käyttävät tämäntyyppisiä aurinkokennoja.
Sharp ilmoitti valmistaneensa GaAs-pohjaisen 44,4 % hyötysuhteella toimivan aurinkokennon 14.6.2013. Edellinen ennätys oli amerikkalaisen Solar Junction -nimisen yrityksen 44 % hyötysuhde, joka sekin saavutettiin GaAs-pohjaisella aurinkokennolla.
Galliumarsenidia voidaan valmistaa galliumista ja arseenista korkean paineen alaisena.
GaAs on myrkyllinen ja karsinogeeni.
Hormonikierukka
Hormonikierukka on ehkäisymenetelmä, jossa kohtuun asetetaan emättimen kautta T-kirjaimen mallinen, pieni polyeteenimuovista tehty ehkäisin. Kierukan runko on päällystetty polydimetyylisiloksaanikalvolla, joka vapauttaa keltarauhashormonia eli progesteronia. Keltarauhashormonia vapautuu kohdun limakalvolle noin 20 mikrogrammaa vuorokaudessa. Hormonikierukassa on bariumsulfaattia, joka saa sen näkymään röntgenissä. Hormonikierukan haittavaikutukset ovat vähäisiä ja useilla käyttäjillä haittavaikutukset vähenevät käytön jatkuessa. Täysin hormoniton kierukka on kuparikierukka.
Ehkäisimen Levonorgestreeli vaikuttaa siten, että kohdun limakalvo surkastuu ja näin munasolu ei pääse kiinnittymään. Keltarauhashormoni myös sitkistää kohdunsuun limatulpan, jolloin siittiöiden on vaikea päästä kohtuun. Hormonikierukka myös häiritsee munasolun kehittymistä ja sitä kautta ehkäisee raskautta. Hormonikierukan ehkäisyteho on noin 99,8 %. Hormonikierukan ehkäisyteho loppuu välittömästi, kun ehkäisin poistetaan, ja raskaus on tällöin mahdollinen, mutta haluttaessa voidaan poiston yhteydessä asentaa saman tien uusi kierukka.
Monilla käyttäjillä hormonikierukka aiheuttaa kuukautisvuodon vähenemistä, ja noin viidenneksellä käyttäjistä kuukautiset loppuvat kokonaan. Sitä käytetäänkin ehkäisyn lisäksi runsaiden kuukautisten hoidossa.
Hormonikierukkaa ei aseteta, jos on sairastanut kohdun tai kohdunkaulan syövän, tai jos henkilöllä on parhaillaan synnytinelintulehdus tai kohdun epämuodostuma. Ennen asetusta otetaan irtosolunäyte, eli papa-koe jos edellisestä näytteestä on enemmän kuin kolme kuukautta. Samalla suljetaan pois infektion mahdollisuus. Hormonikierukka laitetaan tavallisesti paikoilleen seitsemän vuorokauden sisällä kuukautisvuodon alkamisesta, jolloin kohdunkaula on jo hieman avautunut ja asetus yleisesti ottaen kivuttomampaa. Ehkäisyteho alkaa välittömästi.
Hormonikierukka ei suojaa sukupuolitaudeilta, kuten ei mikään muukaan ehkäisymuoto kondomia lukuun ottamatta.
Hormonikierukan kehitti 1970-1980-luvulla professori Tapani Luukkainen. Aiemmin Levonova-nimellä tunnettu valmiste on nykyisin nimeltään Mirena.
Ehkäisyruiske
Ehkäisyruiske on raskauden ehkäisemiseen tarkoitettu valmiste, joka annetaan ruiskeena lihakseen naiselle.
Suomessa käytetty valmiste sisältää synteettistä keltarauhashormonia. Riittävän tehon ylläpitämiseksi ruiske annetaan isoon pakaralihakseen tai olkavarren lihakseen kolmen kuukauden välein. Ehkäisyteho perustuu lähinnä ovulaation estoon, mutta sen lisäksi se vaikuttaa kohdunkaulan ja kohdun limakalvolle kuten minipillerit tai ehkäisyimplantaatti.
Miehille annettavaa ehkäisyruisketta on kokeiltu, mutta sen sivuvaikutusten vuoksi tutkimus on tauolla.
Ghoul
Ghoul (myös guul, ) oli alun perin arabialaisessa mytologiassa aavikolla asuva paholainen, joka levisi myöhemmin Eurooppaan ja sai vaikutteita todennäköisesti vampyyrista. Ghoulille olennaista oli myös mukautua ihmisen kehoon pidemmäksi aikaa.
Arabialaisessa mytologiassa ghoul oli aavikon aineeton paholainen, joka sieppasi ihmisiä ravinnokseen. Ghoul pystyi myös ruumiillistumaan hiekkamyrskyssä kauniiksi naiseksi tai mieheksi, ja houkutteli näin uhrin suoraan syliinsä. Ghoulit tappoivat onnettoman matkamiehen usein kuristamalla ja söivät sitten lihat. Ghoulien tiedettiin olevan erityisen mieltyneitä aivoihin, jotka ne imivät kalloon tekemästään reiästä. Ainoa tapa pelastua ghoulin kynsistä oli miekka.
Myöhempi eurooppalainen ghoul oli yliluonnollinen henki, joka siirtyi niiden vainajien henkiin, jotka olivat kiinnostuneet okkultismistä ja spiritismistä. Nämä eurooppalaiset ghoulit riehuivat etenkin Ranskassa. Ghoulit nousivat aina yöllä kaivamaan ruumiita haudoista ylös ja syömään kuolleiden mätäneviä ruumiita.
Monet kauhukirjailijat ovat käyttäneet ghouleja teoksissaan. Ghoulit ja niiden kaltaiset olennot esiintyvät myös Cthulhu-mytologiassa. Näissä tarinoissa ghoulit ovat useimmiten maan alla eläviä hirviöitä, jotka piinaavat herkkiä ihmisiä painajaisissa. Ne syövät ihmislihaa, sekä elävien että maahan haudattujen ruumiiden.
Ghouleja ovat joissakin tapauksissa myös vampyyrien palvelijat, joilla ei ole omaa tahtoa ja ovat lihaa syöviä hirviöitä. Ghouleja esiintyy muun muassa kaksiosaisessa kirjasarjassa Pimeyden lapset.
Saksalainen kirjailija Jason Dark viljelee ghouleja runsaasti tarinoissaan. Tunnetuimmissa, Suomessa nimellä "Yöjuttu" julkaistuissa novelleissaan hän tekee ghouleista mätänevillä ruumiilla mässäileviä epäkuolleita, joita päähenkilöt John Sinclair ja Suko kaatavat valkomaagisilla hopeisilla luodeilla, hopeabumerangilla ja hopeatikarilla tai haltuunsa joutuneilla mustamaagisilla aseilla eli demonipiiskalla ja demonipyöveli Desteron miekalla.
Ghouleista on myös manga. Sui Ishidan piirtämä/käsikirjoittama Tokyo Ghoul.
Fantasiapelissä Taistelu Wesnothista ghoulit ovat mustan magian avulla henkiinherätettyjä ja muuteltuja ihmisen ruumiita, jotka syövät ihmisiä.
RuneScape -fantasiapelissä ghoulit ovat zombivampyyrejä.
Roolipeli World of Warcraftissa ja Warcraft III -strategiapelissä Ghoulit ovat Scourgen ylösnostattamia ihmisten ruumiita.
Fallouteissa ghoulit ovat ydinsodan laskeuman, säteilyn ja saasteiden vioittamia ihmismutantteja.
Wizard 101.ssä Ghoulit ovat jonkinlaisia haudankaivajia, jotka ovat kuolleet ennen työnteon. Niille on oma loitsu.
Kirsi Ojansuu-Kaunisto
Kirsi Johanna Ojansuu-Kaunisto (ent. Ojansuu, o.s. Hietala, s. 15. joulukuuta 1963 Kemijärvi) on suomalainen poliitikko. Hän toimi vihreiden kansanedustajana vuosina 1999–2011.
Koulutukseltaan Ojansuu-Kaunisto on kasvatustieteen maisteri (1988), luokanopettaja ja teologian kandidaatti (2017). Vuodesta 2012 hän on opiskellut Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa.
Ojansuu-Kaunisto kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan lukiosta vuonna 1982. Hän opiskeli Tampereen yliopiston Hämeenlinnan Opettajankoulutuslaitoksessa vuosina 1983–1988. Valmistuttuaan kasvatustieteen maisteriksi hän toimi Hämeenlinnassa luokanopettajana vuoden 1999 eduskuntavaaleihin asti, jolloin hänet valittiin eduskuntaan. Kasvatusalan lisäksi Ojansuu-Kaunisto on opiskellut myös kuvataiteita Hyvinkään taidekoulussa. Vuodesta 2012 hän on opiskellut teologiaa Helsingin yliopistossa.
Ojansuu on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettu vuodesta 1993 sekä kaupunginhallituksen jäsen 2005–2008. Hän on ollut Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan jäsen 1991–1993, puoluehallituksen jäsen 1993–1995 ja varapuheenjohtaja 1997–2001. Hämeen liiton hallituksen jäsen hän oli 2001–2005.
Ensimmäisen kerran Ojansuu-Kaunisto valittiin kansanedustajaksi vuoden 1999 vaaleissa Hämeen vaalipiiristä ja uudelleen vuosina 2003 ja 2007. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän jäi valitsematta. Vihreän eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana hän toimi 2003–2005 ja 2009–2011.
Ojansuu on ollut myös Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito ry:n hallituksen jäsen 2001–2007, Kelan valtuutettu 2003–2011 sekä Kirkon ihmisoikeuskysymysten neuvottelukunnan jäsen vuodesta 2005.
Ojansuu-Kaunisto toimii aktiivisesti muun muassa vähemmistöjen, laadukkaan koulutuksen ja kestävän kehityksen puolestapuhujana.
Ojansuu-Kaunisto oli vuosina 1984–2008 naimisissa filosofian opettaja ja kirjailija Johannes Ojansuun kanssa ja heillä on kolme lasta. Marraskuussa 2011 Ojansuu avioitui keskustan varapuheenjohtaja Timo Kauniston kanssa.
Ojansuu-Kaunisto harrastaa kirjallisuutta, kulttuuritapahtumia ja kuntoilua. Arvoikseen hän ilmoittaa elämän säilyttämisen ja suojelemisen sekä kulttuurin. Hänen mottonsa on: ”Vaikka tietäisin, että maailma tuhoutuu huomenna, niin tänään istuttaisin omenapuun.”
Antti Koukkari
Antti Anselmi Koukkari (21. huhtikuuta 1914 Oulu – 18. helmikuuta 1958 Oulu) oli Maalaisliiton kansanedustaja 1945–1949, Taivalkosken kirkkoherra 1949–1954 ja vanhoillislestadiolaisuutta edustavan Päivämies-lehden ensimmäinen päätoimittaja 1953–1958.
Seurat
Seurat ovat hengellisiä tilaisuuksia, joissa luetaan ja selitetään Raamattua. Tätä lukemista ja selittämistä kutsutaan puheeksi tai saarnaksi. Seurat kuuluvat erityisesti herätyskristillisyyteen, kuten rukoilevaisuuteen, lestadiolaisuuteen, herännäisyyteen ja evankelisuuteen. Puhujana seuroissa on pappi tai maallikkosaarnaaja. Seurojen rakenne vaihtelee paljon eri herätysliikkeiden perinteissä, tyypillistä on puheiden ja virsien tai herätysliikkeen omien laulujen vuorottelu. Seurojen yhteydessä voi olla kahvitilaisuus ja laajemmalta alueelta väkeä keräävissä seuroissa ruokatarjoilu.
Herännäisseurat eli siioninvirsiseurat (myös körttiseurat tai Herättäjän seurat) ovat herännäisyyden piirissä järjestettäviä seuroja. Tilaisuus koetetaan pitää yksinkertaisena. Puheita ei kirjoiteta eikä välttämättä suuremmin valmistella vaan koetetaan sovittaa puhetta Jumalasta kulloisenkin tunnelman ja kuulijakunnan mukaan. Puheet ovat lyhyitä, 5-10 minuutin mittaisia. Perinteisissä seuroissa voi puhua kuka tahansa halukas. Perinteisesti puhujat ovat puhuneet ikäjärjestyksessä, nuorin ensimmäisenä. Puheet pidetään istualtaan. Puhujan odotetaan pysyvän opillisesti oikealla polulla eikä puhuvan omiaan. Periaatteessa, käytännössä hyvin harvoin voidaan harhautunut seurapuhe keskeyttää aloittamalla virsi. Vanhastaan herännäisyydessä maallikkojen panos on vahva. Nykyisin kuitenkin on yleisempää, että papit toimivat seurapuhujina.
Seuroissa veisataan Siionin virsiä. Virret on perinteisesti aloitettu numeroa kuuluttamatta. Virret hyvin tunteva seuravieras voi valita virren tilanteen mukaan ja aloittaa sen. Näin puheiden ja virsien välille syntyy sisällöllinen yhteys. Seuroista muodostuu parhaimmillaan saumaton kokonaisuus, jossa puheet heijastelevat yhteistä uskonkokemusta ja virret ovat rukousta. Erillisiä rukouksia ei herännäisseuroissa pidetä. Perinteiseen veisuutyyliin kuului säkeiden loppujen typistäminen ja säkeiden välissä pidettävä pitkä tauko. Seurat ovat vanhastaan kestäneet noin tunnin verran; niiden jälkeen on voitu jäädä seurustelemaan eli pitämään ’kamarikeskusteluja’.
Nykyisin kokeillaan monenlaisilla uusilla muodoilla järjestämällä seuroja eri kohderyhmille, vaikkapa perheseuroja. Myös herännäisyyden kesätapahtuma Herättäjäjuhlat koostuu pääasiassa seuroista. Herättäjäjuhlilla puhujat valitaan hyvissä ajoin etukäteen. Virsiä ei kuitenkaan valita ennakkoon vaan koetetaan kuhunkin tunnelmaan sattuva virsi.
Seurat ovat julkisia tilaisuuksia, joihin kuka tahansa voi osallistua. Seuroista ilmoitetaan yleensä paikkakunnalla, jotta mahdollisimman paljon kuulijoita saapuisi seuroihin. Suuremmilla herätysliikkeillä on säännöllisiä viikoittaisia seuroja, joista ei erikseen ilmoiteta.
Seurojen pitäminen oli Suomessa laitonta vuosina 1726–1869. Seurat kieltänyt laki oli nimeltään konventikkeliplakaatti. Konventikkeliplakaattia sovellettiin 1700-luvulla käytäntöön harvakseltaan, ja vasta 1800-luvun alussa kirkko ja hallitusvalta ottivat sen voimaperäisesti käyttöön herätysliikkeiden suitsimiseksi.
Asetoni
Asetoni (myös "2-propanoni", "dimetyyliketoni", kemiallinen kaava CHO) on yksinkertaisin ketoniyhdiste. Asetoni on normaaliolosuhteissa väritön ja helposti syttyvä makeanhajuinen neste. Orgaanisena yhdisteenä se liukenee eetteriin, mutta pienen kokonsa ja ketoniryhmän ansiosta myös veteen ja etanoliin. Asetoni haihtuu erittäin nopeasti. Sen leimahduspiste - 18 °C ja itsesyttymislämpötila 465 °C.
Asetoni on erittäin heikko happo ja sen happovakion kymmenkantainen negatiivinen logaritmi "pK=19,3". Happamuus johtuu resonanssin stabiloimasta konjugaattiemäksestä. Toisessa resonanssimuodossa elektronegatiivinen happiatomi stabiloi negatiivisen varauksen.
Asetonia käytetään lähinnä liuottimena ja yleisesti orgaanisissa synteeseissä sekä laboratoriokemikaalina. Sitä valmistetaan hapettamalla 2-propanolista. Asetonia on muun muassa kynsilakanpoistoaineessa.
Asetonia on aiemmin tuotettu asetaattien kuivatislauksella. Ensimmäisen maailmansodan aikana sitä alettiin tuottaa Britanniassa teollisesti asetoni-butanoli-etanoli-käymisen avulla (ABE), jota jo Louis Pasteur ja F. Schardinger olivat käyttäneet, maissin ja hevoskastanjoiden tärkkelyksestä Chaim Weizmannin eristettyä "Clostridium acetobutylicum" -bakteerin. Kemikaali on tärkeä savuttoman ruudin (kordiitin) valmistuksessa.
Nykyisin kemikaalia tuotetaan pääasiassa propeenista. Pääasiallinen valmistusmenetelmä on Hockin prosessi tai kumeeniprosessi, jolla asetonia ja fenolia tuotetaan bentseenistä alkyloimalla propeenilla.
Asetoni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Suuret asetonipitoisuudet voivat aiheuttaa nenän, nielun ärsytystä ja silmien kirvelyä ja erittäin suuret pitoisuudet heikkoutta, päänsärkyä, väsymystä, pahoinvointia ja mahdollisesti jopa tajuttomuuden ja kuoleman. Mikäli asetonia menee silmään, se voi aiheuttaa sidekalvontulehduksen tai jopa sarveiskalvon vaurion. Asetonin joutuessa iholle, iho kuivuu. Muutaman desilitran nielemisestä aiheutuu tajuttomuus. On todettu, että päivittäinen asetonihöyryn suurille pitoisuuksille altistuminen aiheuttaa pohjukaissuolen, mahalaukun ja hengitysteiden tulehdusta.
Tokoloshe
Tokoloshe on eteläafrikkalainen, alun perin zulujen uskontoon kuuluva pieni räyhänhenki. Poppamiehet pystyivät tekemään niitä ruumiista puristamalla silmät ulos, katkaisemalla kielen ja polttamalla hehkuvalla raudalla aukon pääkalloon, jolloin ruumis kutistuu. Henkiin tokoloshe herää kun sen suuhun puhalletaan taikajauhetta, henkiin herättyään otukset ovat valmiita täyttämään herransa käskyt. Kun zulu oli riidoissa jonkun kanssa hän meni poppamiehen puheille ja maksoi tälle siitä, että hän lähettää tokoloshen vihollisen kotiin. Toinen poppamies taas pystyy manaamaan tokoloshen ulos. Tokoloshea vastaan kodeissa on myös yleensä "tokoloshe sangoma", pieni ihmistä muistuttava patsas, jolla on valtavat korvat. On olemassa vain yksi paikka, johon tokoloshet eivät pääse: vuode, joka seisoo sanomalehdillä päällystettyjen tiilien päällä. Useimmiten vain uhri voi nähdä tämän kammotuksen. Mutta jos Tokoloshe nielaisee pikkukiven, se muuttuu näkymättömäksi jopa uhrilleen.
Kari Hokkanen
Kari Antero Hokkanen (s. 2. tammikuuta 1943 Parikkala) on filosofian tohtori ja professori. Suomen Keskustaa edustava Hokkanen on Seinäjoen kaupunginvaltuutettu.
Kari Hokkanen toimi Etelä-Pohjanmaalla ilmestyvän sanomalehti Ilkan päätoimittajana 1980–2007.
Vuoden 2000 sijaispuheenjohtajavaalikampanjan lopulla Hokkanen ja Erkki Laatikainen rummuttivat lehdissään jatkuvasti yllätysnimi Anneli Jäätteenmäen puolesta, ja tämä nousikin haastajan asemasta voittoon. Jäätteenmäen joutuessa eroamaan pääministerin tehtävistä vuonna 2003 väitetyn eduskunnalle valehtelun ja presidentin virkamiehen tietovuotoon yllyttämisen vuoksi kaksikko tuki tätä jatkuvasti lehdissään.
Päätoimittajana tapahtuneen erittäin aktiivisen vaikuttamisen vuoksi eduskunnan puhemies Paavo Lipponen viittasi Hokkaseen ja Jyväskylässä ilmestyvän Keskisuomalaisen silloiseen päätoimittajaan Erkki Laatikaiseen (1946–2013) termillä ”maakuntaansa terrorisoiva satraappi”.
Kari Hokkanen toimi Alkio-opiston rehtorina vuoteen 1990. Hokkanen on toiminut myös Keskustan puoluehallituksen työvaliokunnan jäsenenä (1981–2002). Työvaliokunta käsittelee suuren osan Suomen Keskustaa koskevista tärkeistä poliittisista linjauksista.
Hokkanen on kirjoittanut useita Maalaisliiton ja Keskustapuolueen historiaan liittyviä kirjoja, kuten puoluehistoriikin osat 3 ja 4. Hänen pääteoksensa on Kyösti Kallion elämäkerta.
Hokkaselle myönnettiin valtion journalistipalkinto vuonna 2010.
Laulaja William Korwenkoski on tehnyt kappaleen Kari Hokkasesta.
Hokkanen ilmoitti pitävänsä Paavo Väyrystä mahdollisena ja pätevimpänä ehdokkaana Keskustan puheenjohtajaksi ja pääministeriksi Matti Vanhasen jälkeen.
Alkio-opisto
Alkio-opisto on Jyväskylässä entisen Korpilahden kunnan alueella sijaitseva kansanopisto, jossa opiskelee vuosittain yli 200 opiskelijaa. Alkio-opisto on Suomen laajimmin avoimia yliopisto- ja ammattikorkeakouluopintoja tarjoava kansanopisto. Alkio-opiston rehtorina toimii kasvatustieteen tohtori Jaana Laitila.
Alkio-opistossa opiskellaan avoimen yliopiston ja ammattikorkeakoulun ja vapaan sivistystyön opintoja sekä valmentaudutaan pääsykokeisiin. Opiston aloja ovat kasvatustieteet ja psykologia, kielet ja historia, terveys- ja luonnontieteet sekä yhteiskunta, viestintä ja kauppatieteet. Yliopistollisia arvosanoja tarjotaan noin 30:ssä eri aineessa ja yleis-, kieli- ja viestintäopintoja noin 20 kurssin verran. Lisäksi tarjolla on kesäkursseja kädentaitojen ja liikunnan aloilta.
Alkio-opisto tekee yhteistyötä kuuden yliopiston ja kahden ammattikorkeakoulun kanssa.
Alkio-opiston opetus herättää ihmisenä kasvamiseen, yhteiskunnan eheyteen, tasa-arvoon, aktiiviseen kansalaisuuteen, kestävään kehitykseen ja maailmanlaajuiseen tietoisuuteen.
Sivistävä opetus mahdollistaa henkisen kasvun ja oman polun löytämisen. Yhteisöllisyys ja monikulttuurisuus vahvistavat sosiaalisia taitoja, suvaitsevaisuutta ja vastuunottoa yhteisistä asioista. Opiskelussa painottuvat itseohjautuvuus, yhteistoiminnallisuus ja tiimioppiminen.
Alkio-opistolla on vuosittain noin 2 000 asiakasta ja heidän tapahtumiaan ja tilaisuuksiaan noin 20. Alkio-opisto hoitaa vuosittain 3 000–4 000 yöpymistä ja noin 14 000 ateriaa ja kahvitusta. (Luvuissa ei ole mukana opiskelijoita.)
Vuonna 1946 Maaseudun Nuorten Liitto (nykyisen Keskustanuorten edeltäjä) ideoi opiston ja kansankorkeakoulun, jonka tehtävänä olisi tarjota järjestökoulutusta sekä yleissivistävää ja yhteiskunnallista koulutusta maalaisväestölle. Liitto perusti Alkio-opiston kannatusyhdistys ry:n, joka käynnisti Alkio-opiston vuonna 1947 Perniössä. Opisto sai nimensä kirjailijan, toimittajan ja maalaisliiton henkisen isän, Santeri Alkion, mukaan.
Vuonna 1974 Alkio-opistolle rakennettiin uudet tilat Korpilahdelle, koska Perniön tilat olivat osoittautuneet jo varhain riittämättömiksi.
Vuonna 1998 perustettiin Humanistinen ammattikorkeakoulu, jonka yhtenä perustajajäsenenä oli Alkio-opiston kannatusyhdistys.
Bamberg
Bamberg on kaupunki Saksassa, Oberfrankenin maakunnassa, Baijerin osavaltiossa. Vuoden 2017 lopussa siellä oli väestönlaskennan mukaan 77 179 asukasta.
Bamberg on merkittävä yliopisto-, hiippakunta-, olut- ja hallintokaupunki. Bambergin keskiaikainen vanhakaupunki on ollut suojeltavana kohteena Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1993 lähtien. Bamberg pyrki Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuodeksi 2010, mutta ei läpäissyt esikarsintaa.
Kaupungissa ovat vaikuttaneet muun muassa filosofi Hegel, kirjailija ja uskontokriitikko Karlheinz Deschner sekä E. T. A. Hoffmann.
Bamberg on historiallisessa mielessä erittäin mielenkiintoinen kaupunki. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana kaupunki oli kahteen otteeseen Ruotsin vallan alaisuudessa. Kaupunkia on aikoinaan kutsuttu ”frankkien Vatikaaniksi” sen vahvan katolisen vallan vuoksi. Saksan pahimmat noitavainot toteutuivat Bambergissa ja jonkin matkan päässä olevassa Würzburgissa. Vuonna 1515 kaupungissa poltettiin kolmen kuukauden aikana noin 600 ihmistä noitina.
Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 24,1 °C, mutta heinäkuu on melkein yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella vain tammikuussa.
Bambergissa on epätavallisen paljon panimoja. Vajaan 80 000 asukkaan kaupungissa toimii yhdeksän panimoa (Brauerei Fässla, Brauerei Greifenklau, Brauerei Heller-Trum (”Schlenkerla”), Brauerei Kaiserdom, Keesmann Bräu, Klosterbräu, Mahrs Bräu ja Brauerei Spezial) sekä yksi mikropanimo (Ambräusianum). Erikoisuutena on savuolut ("rauchbier"), jota tuotetaan muun muassa Spezial- ja Heller-panimoissa. Heller-Trumin Aecht Schlenkerla Rauchbier on eräs maailman tunnetuimmista savuoluista.
Bambergin Otto-Friedrich-Universität on yksi Baijerin pienimmistä yliopistoista. Yliopistossa opiskelee noin 13 000 opiskelijaa. Bambergissa on pitkät perinteet etenkin teologian alalla. Lisäksi Bambergissa voi opiskella muun muassa kielitiedettä, historiaa ja kauppatieteitä.
Skopje
Skopje () on Makedonian pääkaupunki. Skopjen asukasluku on noin puoli miljoonaa ja se sijaitsee Vardar-joen yläjuoksulla. Se on Makedonian poliittinen ja taloudellinen keskus, jossa asuu yli neljännes maan väestöstä.
Kaupungin historia ulottuu roomalaisajoille asti. Vuosina 972–992 se oli Ensimmäisen Bulgarian valtakunnan pääkaupunki.
Ottomaanit hallitsivat kaupunkia vuodesta 1391 viidensadan vuoden ajan, ja se tunnettiin turkinkielisellä nimellä Üsküb tai Üsküp. Serbit kaappasivat sen itselleen ensimmäisesä Balkanin sodassa 1912.
Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki kehittyi nopeasti, mutta vuonna 1963 tuhoisa maanjäristys pysäytti kehityksen.
Vuonna 1991 Jugoslavian hajotessa Skopjesta tuli itsenäisen valtion pääkaupunki. Nato piti siellä Kosovon operaatioidensa päämajaa 1998 ja 1999.
Skopje sijaitsee Makedonian pohjoisosassa 240 metrin korkeudessa Vardar-joen yläjuoksulla. Vardar virtaa laaksossa, jonka muoto tekee kaupungin alttiiksi tulvavahingoille. Vuosina 1962 ja 1979 laaksossa oli massiiviset tulvat.
Skopjessa vallitsee mannerilmasto: kesällä on yli 30 astetta lämmintä, talvella pakkasta. Tammikuu on kylmin kuukausi ja keskimääräinen alin lämpötila on silloin -3.4 astetta. Sateet jakautuvat varsin tasaisesti eri kuukausille, suurin keskimääräinen sademäärä ajoittuu toukokuulle.FK Vardar ja FK Rabotnički pelaavat maan pääsarjassa eli Makedonian 1. liigassa. Ne ovat Makedonian menestyneimpiä jalkapallojoukkueita.
Makedonian oikeistohallitus aloitti keväällä 2011 Skopje 2014 -projektin, jonka tuloksena maan pääkaupunkiin Skopjeen pystytetään 200 miljoonalla eurolla patsaita ja kirkkoja. Hankkeen tarkoituksena on vahvistaa makedonialaista identiteettiä. Skopje 2014 -projekti pyrkii rakentamaan – kansan enemmistön vastustuksesta huolimatta – monietnisen maan identiteettiä yhden ryhmän nationalistisen näkemyksen mukaiseksi. Samalla se on väitetty jättävän vähemmistöt vaille huomiota. Projekti on tuottanut keskustaan suuria suihkulähteitä ja marmoriseinäisiä museoita.
Skopjen kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 20 kilometriä kaupungista.
Skopjen julkista liikennettä hoidetaan busseilla.
Haapamäen rata
Haapamäen rata on yhteisnimitys niille Suomen rataverkon rataosuuksille, joiden toinen pääteasema on Haapamäki. Näitä rataosuuksia ovat Haapamäki–Tampere, Haapamäki–Jyväskylä, Haapamäki–Seinäjoki sekä pääosin lakkautettu Haapamäki–Pori-rata.
Haapamäen radan ensimmäinen osuus, Tampere–Haapamäki–Seinäjoki, valmistui vuonna 1882. Tämä rataosuus oli osa Helsingistä Pohjanmaan kautta Kelloselkään johtavaa päärataa aina vuoteen 1971 saakka, jolloin oikorata Tampereelta Parkanon kautta Seinäjoelle otettiin käyttöön.
Haapamäki–Jyväskylä-rata valmistui vuonna 1897 ja heti seuraavana vuonna rataa jatkettiin Jyväskylästä Suolahteen. Viimeisenä Haapamäellä risteävistä rataosista valmistui rataosuus Haapamäki–Pori, 12. marraskuuta 1938.
Haapamäki oli 1970-luvun alkuun asti Suomen merkittävimpiä risteysasemia, mutta autoistuminen ja Parkanon kautta kulkevan oikoradan valmistuminen olivat alkusysäys liikenteen vähenemiselle. Liikenne väheni entisestään vuonna 1977, kun Tampereen ja Jyväskylän välinen liikenne siirtyi Jämsän kautta kulkevalle oikoradalle. Vuonna 1985 lakkautettiin liikenne Haapamäki–Pori-radalla lukuun ottamatta Niinisalon ja Kihniön sekä Porin ja Ruosniemen välisiä osuuksia.
Ylläpitäjä
Ylläpitäjä on tietokonelaitteiston tai jonkin tietyn ohjelmiston tai palvelun toimivuudesta huolehtiva henkilö. Yleensä jokaisella tällaisella palvelulla on oltava ainakin yksi vastaava ylläpitäjä.
BBS-järjestelmissä ylläpitäjästä käytetään yleisesti nimeä sysop (engl. "System Operator"). Internetissä ylläpitäjästä käytetään yleisesti nimeä Administrator tai Admin.
Radio Pori
Radio Pori on 1. joulukuuta 1985 toimintansa aloittanut paikallisradio, joka kuuluu Porin ja Kokemäen lähikuntien alueella sekä netissä osoitteessa Radiopori.fi. Radio Pori on 42 000 viikoittaisella kuuntelijallaan (KRT 4/2009) Porin kuunnelluin kaupallinen radiokanava. Kanavan kohderyhmä on 25–55-vuotiaat aikuiset.
Kanavalla on juonnettua lähetystä arkisin kello 6.30–18.00 ja lauantaisin kello 9.00–14.00. Radio Pori selostaa lisäksi kaikki SM-liigassa pelaavan Porin Ässien ottelut. Muina aikoina kanavalla soi musiikki.
Juonnetun lähetyksen aikana kanava lähettää uutiset ja säätiedot tasatunnein. Uutisotsikot arkiaamuisin kello 6.30, 7.30 ja 8.30. Lehtikatsaus arkisin kello 8.40 ja paikalliset menovinkit kello 9.00 ja 10.00 välillä. Juontaja ja uutistoimittaja keskustelevat päivän uutisaiheista Uutispäivässä kello 10.30 ja 15.30.
Kerran viikossa Radio Pori kutsuu ajankohtaisen vieraan keskustelemaan tunnin ajaksi. Torstain kahvivieras -ohjelma lähetetään torstaisin klo 13.00-14.00.
Musiikkilinjaansa asema luonnehtii porilaiseen makuun rakennetuksi kokonaisuudeksi, jossa kotimaisten suosikkien rinnalla soi monipuolinen ulkomainen musiikki.
Radio Porin kotisivu löytyy osoitteesta Radiopori.fi. Sisällön pääpaino on paikallisissa asioissa, mutta verkkosivuilla on myös valtakunnallisia uutisia. Suoran nettilähetyksen lisäksi Radio Porissa kuultavat haastattelut ja ohjelmasarjat on mahdollista kuunnella jälkikäteen. Paikallisella urheilulla on sivustolla täysin oma uutisosionsa.
Satakunnasta kadonneista tai löytyneistä lemmikeistä voi ilmoittaa Suomen Löytöeläinapu ry:lle. Ilmoitukset luetaan Radio Porin lähetyksessä, jonka lisäksi ne julkaistaan Karkurit.fi -sivustolla.
Radio Pori palkittiin vuoden 2010 Radio Gaalassa "Vuoden paikallisena radiona" ja vuoden 2011 gaalassa "Vuoden radiona". Aikaisemmin Radio Pori on palkittu Vuoden radiona kolmesti (1989, 1994, 1998).
Radio Porin omistaa porilainen Mediatakojat Oy, jonka tytäryhtiö on mainostoimisto Jabadabaduu.