Piparkakku
Piparkakku eli pipari on inkiväärillä maustettu leivonnainen, jota syödään erityisesti jouluna. Se on tavallisesti ohueksi leivottu rapea pikkuleipä, joka muotoillaan tarkoitukseen valmistetulla muotilla muistuttamaan esimerkiksi tähteä, sydäntä, ihmistä, eläintä tai muuta hahmoa. Piparkakkutalon tekeminen on jouluperinne.
Nykyaikaisissa suomalaisissa piparkakuissa valmistusaineena käytetään tavallisesti siirappia, sokeria, voita, vehnäjauhoja ja kananmunaa sekä mausteita, esimerkiksi kardemummaa, neilikkaa, kanelia, pomeranssinkuorta, maustepippuria ja inkivääriä. Ainekset sekoitetaan ja taikinan annetaan tekeytyä. Seuraavana päivänä taikina kaulitaan noin kolmen millimetrin paksuiseksi levyksi, josta painetaan muotilla halutunmuotoisia piparkakkuja. Piparkakut kovettuvat uunissa rapeiksi. Valmiita pipareita voi koristella sokerikuorrutuksella. Piparkakkutaloa valmistettaessa rakennuselementtien pitää olla tavallisia piparkakkuja kovempia, jotta talo ei romahda.
Jo faraoiden Egyptissä valmistettiin piparkakkujen edeltäjiä, hunajakakkuja. Hunajaa pidettiin jumalten ruokana, ja antiikissa siinä uskottiin piilevän pitkän iän salaisuus. Hunajakakkuja uhrattiin jumalille, ja jotta jumalat ymmärtäisivät paremmin, mitä niiltä pyydetään, kakkuja alettiin muotoilla erilaisiksi hahmoiksi.
Eurooppaan hunajakakut tulivat Kreikan kautta Egyptistä sekä idän kauppamatkoilta ja ristiretkeläisten mukana. Pitkään tätä jumalten herkkua saivat valmistaa vain luostarit, joille kertyi ylijäämähunajaa muun muassa mehiläisvahakynttilöiden valmistuksesta. Vähitellen myös leipurit oppivat tuntemaan reseptin. Kun Kaukoidästä alettiin tuoda eksoottisia mausteita, niitä lisättiin taikinaan ja hunajan tilalle tuli sokeri. Piparkakku on saanut nimensä maustepippurista, joka oli ensimmäisiä pipareissa käytettyjä mausteita.
Pian hunajakakut muokkaantuivat eri Euroopan maissa erilaisiksi pipareiksi, esimerkiksi Saksassa pehmeiksi Lebkucheneiksi. Toisaalta vanhan tyylin hunajakakkuperinne jatkuu edelleen esimerkiksi Venäjällä ja Puolassa, jossa valmistetaan vuokaan leivottuja, pitkänomaisia, pehmeitä piernik-nimisiä maustekakkuja. Varsinkin Toruń (saks. Thorn) on kuuluisa piparkakuistaan. Venäläisten mausteisten hunajakakkujen (пряник eli prenikka) pinta kuvioidaan yleensä puisella muotilla.
Pohjoismaihin pipareiden valmistaminen kulkeutui osittain luostareiden välityksellä keskiajalla. Ensimmäisen kirjallisen dokumentin mukaan Turkuun tuotiin vuonna 1685 kaksi tynnyrillistä piparkakkuja Saksasta. Pohjolassa taikinaan lisättiin myös runsaasti voita. Nykyäänkin perinteiseen piparkakkutaikinaan kuuluu voi, joka tosin usein korvataan kokonaan tai osittain margariinilla. Suomessa piparkakkuja leivottiin ensin pappiloissa ja kartanoissa, joista reseptit kulkeutuivat palvelusväen mukana kansan keskuuteen.
Sokerikuorrutettua piparkakkutaikinasta valmistettua leivonnaisista sanotaan "pumpernikkeliksi".
Jotkin piparkakkuihin liitetyistä uskomuksista kulkevat kansanperinteessä vielä tänäkin päivänä. Useimmiten näillä uskomuksilla haviteltiin onnea, rikkautta ja menestystä. Aikoinaan esimerkiksi uskottiin, että pitämällä piparkakkua kirkonmenojen ajan taskussa vältyttiin sairauksilta. Kakkuun siunaantui voimaa, ja sitä syömällä välttyi tarttuvilta taudeilta. Luostareiden kahvipöydissä esiintyneiden eläinhahmoisten piparkakkujen tarkoituksena oli taas karjaonnen turvaaminen. Kristillisessä perinteessä piparkakkujen ja muiden makeiden joululeivonnaisten sanottiin kuvaavan synnitöntä Kristusta, enkelten leipää.
Monilla piparkakkumalleilla on oma vertauskuvallinen merkityksensä, vaikka sitä ei enää välttämättä tiedostetakaan.
Esimerkiksi possupipari on symboli viikinkiajan uhrileivästä, jonka avulla jumalilta toivottiin rikkautta. Suomessa suosituin kukan mallinen piparkakku on hyvän sadon, rikkauden ja hedelmällisyyden vertauskuva. Piparkakku-ukko ja -akka puolestaan kuuluvat ikivanhaan elämänpuuaiheeseen, joka on pitkän ja onnellisen elämän symboli. Sydän, tähti ja lintu ovat uskonnollisia rakkauden, uskon ja Pyhän Hengen vertauskuvia. Sitä mukaa kuin uskomukset ja symboliikka ovat vähentyneet, on muotteihin ilmaantunut myös uusia malleja. Nykyisin tehdään esimerkiksi piparkakkuautoja, -viuluja ja -muumeja.
Piparkakun muodoilla on ollut myös poliittisia merkityksiä, esimerkiksi kun kansalliset tunnukset olivat kiellettyjä Unkarissa, siellä paistettiin vaakuna- ja kansallissankariaiheisia hunajakakkuja.
Myllyn Paras järjesti vuonna 2011 Suomen ensimmäiset piparinleivonnan SM-kisat. Kisoissa palkittiin se, joka muotoilee, paistaa ja koristelee valmistaikinasta upeimman piparkakun. Ensimmäisen piparimestaruuden vei helsinkiläinen Sakari Kannosto, jonka piparissa joulupukki moottoripyöräili. Vuonna 2012 SM-voittajaksi selviytyi turkulainen Marika Löfgren, jonka sauna-teoksessa oli mm. piparihalkoja, -kiuas ja -saunakiulu. Vuoden 2013 voittaja raisiolainen Ninna Mäkinen valmisti keinuvan keinuhevosen. Vuonna 2014 kilpailun voitti kajaanilainen Sari Juntunen, jonka työssä oli yksityiskohtainen näkymä, jossa oli muun muassa leivinuuni, piparkakkupelti ja kaulin tuvanpöydällä. Vuonna 2015 voitti Linda Järvinen, joka kilpailutyö esitti puuhun rakennettua pientä taloa. Vuonna 2016 mestaruuden voitti Ella Ketola Kuopiosta. Hänen kilpailutyönsä esitti talvista maisemaa.